Jyske Efterretninger, 1804-07-31
(Jndsendt.) Ved Bisker Dr. Jansons Møde i Ørting Præstegaard Vistatzdagen den 4 Junii 1804, blev følgende Sang i et glad Venneselskab over Bordet afsiunget: Velod. Til Vaaben ser Fienderne komme: &c.J Ædle, vor Biskop til Ære, Vi glade vil tømme en Skaal, Hans Kald er Lyksaligheds Lære, Med Lys fra en høiere Soel Han kommer, for Hierter de rene Som ærligt sin Overmand mene, Han være velkommen, han kommer med Fred, Glad Lærlingen følger i Mesterens Fied. For Skrækmænd, Despoter og Paver Forsynet Viingaarden befrie! Der Undermænd handler som Slaver, Og sætter sin Storhed der; Og fra Reperteurer, de slemme. Der Biblen radbrække og stræmme; Og sta de Genie=Mand, hvis Navne er Skok, Der troe: De er Viismænd, vi andre en Blok, Men Mænd, som Lutherus har bildet Der bede for Landenes Roe Der aldrig har Mængden forvildet: Med Sminke og Nymedens Troe, Ven komme med Spada den Blide, Om Dyden med Glæden ved Side. Liig Kongens og Kirkens og Sandhedens Ven, Liig Janson, han komme og komme igien, Han kommer sit Stift at besøge Med Prøve som Guldsmedens Jld, Naar Lygtemænd sværme og spøge, Lys bringer han stadig og mild; Saa rystes de Prædike=Stole, Mod Drenge fra Cannabechs Skole, Hvor Friheds Apostel, Fornuftens DrabontJndblæste af Aanden, hos Hiethe og Kort Mens Kongen for Kirken er Fader, Hil være de Præster i Nord! Naar Bispen Forvirringer hader, Vi dække ham glade vort Brød; Og deele vor Mundsmag og Drur, vad Avindsmand skiænde og true; Mens Glassene klinke for Biskoppens Held, Den Skiank er lidt Afdrag paa Præsternes Gield. Ja Brødre, Vi ikke bør klage, Vi har det i Danmark ret Vel, Vi kiønt kan vor Biskop modtage, Hans Følge ei hunger ihiel; Vil Manna fra Himlen ei regne J Munden paa Præster og Degne; Vi har dog en Viingaard, en Have, lidt Jord, Og Hartkorn og Offer og Høns i vor Gaard. Lad Munken i Celien da gade. J Ladhedens syndige Skiød, Lad Barfødder løbe og skabet. For Dørren og tigge sit Brød; Hil os, naar vi Ageren bryder. Dens Frugter vi hæderlig nyder, Om Spotterens Throne blev Klærkernes Grav, Farvel da Hr. Pastor, tag Pose og Stav, De leve, de Gode, de Blide, De Hylder for sædelig Hiord, Og hver, som kan Præsterne lide Saalænge med Sandhed de føer, Hver Præste=Ven, Menneske=Ven leve Han være en Bonde, en Greve, Som under sin Næste en smagelig Bid, Og skyer Egoismens afskyelig: bær hid! De leve de Brødre der favne. Hinanden i broderlig Aand, Civile og kligerste Navne Der række os geistlige Haand, De flygte, de Bussemænd stive Der komme, Smaafolk at nedrive En Stormand, han klade sig rød eller sort, Er Hiertet ei ædelt, man ønsker ham bort Han leve vor Konge, der sværger, Paa Biblen, det gamle Guds Ord, Og Fyrsten med Skjoldet, der værger At Smitten ei sanger i Nord; De Stierner i Lirken fremlyse. Guds Helte de Dverge bortkyse, Det Sværd, som Almagten hans Krigere bød Staae Fienden, Fritænkeren, Spotteren død. Hun leve Bispinden der Hiemme, Hvis Hieste i Frastand er nær, Fiarn høre hun denne vor Stemme: at Bisp Janson er Præsterne kiær! Vor Helsen skal Viskoppen bringe, Den Gienlyd for Øret skal klinge, Fra Hiertet, fra Bordet, fra Læg og fra Lærd, Vor Bisp er sit Stift og vor Kierlighed væld, Op Brødre eenstemmig vi Løver En Janson vor Huldskab og Troe, Naar Formand paa Posten er sover, Og Fienden nok lader i Roe; Vil Vantionss ynke, som Stakker, For vi en kan giøre Milakler, Vor Fliid er vor Vaaben, og Taalmod vor Sværd, Vor Hæder er Embed og Embedets Værd. S. M.