Viborger Samler, 1819-09-20
Skibet Fortuna forlod Hamborg sidst i Juni for at gaae til Havannsh. Som det er i Kanalen reiser sig et grueligt Stormeir det kaster Skid imod et Klipperis, saa at det paa eengang brister i fire Dele og vorder til ligesaamange neppe sammenbængende Vrag. Størstedelen af Mandskabet rev Bølgerne med sig ud i Havet. Man forsøger at giøre Baadene løs, men kan i Forvieringen ikke løse Knudin; en Matros griber den skarpeTømmermandsør, og raaber til en Anden: "Hol Touget stramt!" Den Ulykkelige adlyder og ved Hugget ligger hans Arm paa Dækket. J Hast og Angst havde hiin ikke sort sig for og saaledes berøvet Kammeraten sin Arm. En Søn af Apotheker Maas i Hamborg forglemmer i dette Øieblik sin egen Fare, lader sig i et Toug hidse ned i det med Vand ganske opfyldte Skibsrum, hvor han i sin Køie havde hvad som behøvedes til at forbinde med. Som han kommer op dermed, kaster en Bølge ogsaa ham ud i Havets Dyb. Paa et andet Stykke af Vraget, fremstilte sig et overmaade rørende Skuespil. En ung Svensker med sin unge smukke Kone, der nylig havde født ham det første Been, udbød sin dele Formue, hvis man vilde redde ham, Kone og Barn. Forgiæves, Enhver var beskieftiget med sin egen Frelse og brød sig kun lidet om Guld og Rigdom. En ædel Mand Understyrmand Toblesen, forbarmes endeligen over de Ulykkeliges Jammer og beslutter at giøre alt mueligt for at redde dem. Han trænger sig frem til dem og styrter sig med Konen og Barnet ud i det skummende Hav, i Haabet om, ved Svømning endnu at naae den lille Baad som seilede forud. Snart reves Barnet bort af Moderens svage Arme; længe holder hun sig fast ved hans ene Fod og da hun i formaaer det længer, flynger han sin Haand om hendes langt, skiønne Haar. Alle hans Anstrængelser at naar Baaden ere forgiæves og beslutter derfor at bringe hende tilbage til Vreget, hvor den ulykkelige Mand, endnu holdende sig fast ved Stormesten, fortvivler staaer og prider fine Hænder. J det Øieblik Svemmeren nærmer sig Skibet har man løsgiort den store Baad og lader den falde ud i Havet; den ulykkelige Kone kommer mellem Skib og Baad - og knuses. Med Næ sel og Forfærdelse seer den ælle Styrmand kun hendes Haar og et Stykke af Hovedet i sin Haand. Det næste Øieblik begrov og saa hendes Rend i Havets Dyb. - Ogsaa den lille Bard forsvinder snart; Bølgerne kastede den om Kun Capitainin Understyrmanden og Skibstømmer manden holde sig endnu last paa det Stykke Vrag, som forhen udgjorde Skibnis Forstavn. Tre Nætter og Dage drive de saalunde omkring, indtil de endeligen sloges ind mod Kysten og frelstes. Disse tro Freiste ere nu komne tilbage til Hamb. 8, for at berette deres een og deres ulykkelige Medreisendes sørgelige Skjebne. Ofte ere store Skatte fundne af Fattige uden at det derfor har bragt dem nogen stor Rigdow. Saaledes blev for 12 Aar siden funden den største Diamant man endnu kjender, næsten 2 Lod vægtig, at 3 Forbrydere i Brøsilien, der for en grov Forbrydelse vare forviste til det indre af Landet for 18 Aar siden. Efterat de i 6 Aar havde vanket omkring i Frygt for, enten at gribes af Menneskrædere eller Regjeringens Soldater, fandt de i Floden Abalte, norden for Rio Plato, denne Skat, i det de samlede Guldstøe. En Præst hialp dem til at faae Audients hos Statholderen, der fik Diamanten og sendte denne store Sieldenhed til Prindsregenten af Portugal, samt benaadede Finderne fra Landsforviisning. Præsten fik, ved at reise til Lissabon med Diamanten, et større Embede. - Om Finderne fik anden Belønning end Friheden, siger Beretningen ikke.