Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1823-08-25
Spanien. Den forventede Oplysning af nærværende Krisis er endnu ikke indtruffet. Vel havde Man om Aftenen den 13de i Paris en Telegraf Depesche fra den i Bayonne kommanderende General til Krigsministeren, hvorefter Kongen, skulde være frie, Cortes have indskibet sig og Fiendtlighederne for Cadix ophørt, men Monitøren selv havde velbetænkt tilføiet den Anmærkning: at hvis Efterretningen var sand, maatte den snart bekræftes ved en anden of si ciel telegrafisk Depesche. Dette er ikke skeet; men tvertimod udlade Pariser Breve af 16 dennes sig saaledes: de sidste Efterretninger fra Cadix naae til den 6te. Kongen med den hele kongelige Familie befandt sig vel; men Sagerne vare endnu ikke fremmede saa vidt, som Man i Førstningen troede. J Madrid (hvor Man alt havde anstillet Festligheder og Glædestaarer flød strømmeviis) vare alleFrydetegn atter forsvundne, paa Efterretning om at Kongens Befrielse for tidlig var anmeldt. Jøvrigt siges General Ballesteros at have begivet sig til Hertugen af Angoulemes Hovedqvarteer, for at bringe ham sin ærefrygtsfulde Hylding. At han ved sin Underkastelse skal have givet Cortes Naadestødet, er imidlertil ikke saa ganske afgjort. Baade har han stedse været den spanske Forfatning hengiven, ikke heller synes flere Betingelser i Konventionen med ham at rime sig med Regentskabets Erkjendelse. Snarere aner Man nogle hemmelige Artikler med Hensyn til Cadix, hvortil GeneralMolitor itide har faaet den fornødne Fuldmagt. Til de moderate Tilbud, som skal være gjort Cortes, regner Londonner Blade, foruden en Konstitution med et Pairskammer ligesom i Frankerig og Engelland, og almindelig Amnestie, Juqvisitionens Afskaffelse og en lovmæssig Pressefrihed. At Man iler saa meget med en Udsonning, tilskrives saavel den betydelige Jndflydelse, en stor europæisk Magt udøver paa Regentskabet i Madrid, som Frygten for, at det ellers vilde have langt Udseende med Freden i Østen af Europa. Hovedknuden er kun, hvad Garantie Man vil kunne give for Opfyldelsen af hine Vilkaar, hvilke Cortes derfor neppe indgaae, uden at Engelland paatager sig samme. Ogsaa formodes det at være i denne Anledning, at den franske Ambassadeur i London, Fyrst v. Polignae, nylig har afsendt Grev Marcellus til Paris, hvor han den 18 d. havde Privatandients hos Kongen. Bladet Solen paastaaer ogsaa, at Engellands Mægling virkelig er bleven forlangt, og grunder herpaa Haabet, at Spanien ei allene vil gaae med Ære af Striden, men tillige opnaae en betydelig Grad af konstitutioneFrihed. Jmidlertid vil, som den Pariser Handelsjournal og bemærker, den politiske Knude blive langt værre at løse lend den militaire. Til disse Vanskeligheder regner den Londonner Koureer især Frankerigs Væggring for at antage. Engellands Mægling, ifølge dets foregaaende Erklætring i Verona: at dets Forhold til Spanien ikke var af det Slags, som behøvede nogen Mægling. Denne kan heller ikke finde Sted, med mindre den forlanges af begge krigførende Parter, og det er troligt, at Frankerig endnu i anseer det under sin Værdighed, hvis Engelland skulde være tredie Mand i en Strid mellem Bourbonske Hoffer. Vel ønskede Hertugen af Angouleme ved sin Afreise fra Madrid, at aabne Underhandlinger, hvilket Ønske endnu meere næredes ved Regentskabets Fremgangsmaade, som gjorde e et svælgende Dyb imellem Royalisterne og de Konstitutionelle. Haabet og Cadix's snare Fald blev imidlertid uopfyldt, og det erklæredes herfra: at Man før vilde lopofre Ferdinands og den kongelige Families Liv, end underkaste sig. Desuagtet fandt en Brevvexling Sted imellem Hertugen og nogle Medlemmer af Cortes, hvorved Man strax stødte paa ovenmeldte Savn af en Garantie. Hertil kommer endnu, at der er næsten større Splid imellem Frankerig og det Madrider Regentskab end imellem Frankerig, og Cortes, da hiint ikke vil lade sig nøie uden med de Konstitutionelles ubetingede Underkastelse, Alt som en i Følge af en fremmed Magts Jndskydelser. Hvad Regent skabets Adfærd iøvrigt angaaer, da oplyser følgende Træk samme tilstrækkeligt. Ved Hertugen af Angoulemes Afreise fra Madrid forlangte det bestemt at følge ham, hvilket ligesaa bestemt blev afslaaet. Regentskabet gjentog sit Forlangende, og der maatte bruges Trudsler for at holde det derfra, hvoriblandt, at den franske Armee i saa Fald maatte overlade det til sig selv og tage en Stilling bag Ebro. Af Alt drager Koureren tilsidst den Slutning, at det er usandsynligt, at Krigen vil blive tilendebragt ved Engellands Mægling, og ender med denne Bemærkning: hvorledes de Skyer, som formørke den politiske Horizont, ville fordeele sig, kunne Vi endnu ikke sige; men det tør Man antage, at Freden imellem Frankerig og Spanien maa være behagelig, ei blot for disse to Lande, men ogsaa for Rusland.