Aalborg Stiftstidende, 1828-07-12
Hertugen af Vellingtons Kornbill. (Sluttet.) Det er Skik at forpagte Jorderne bort paa mange Aar, ligesom Forpagteren overleverer Jordbunden til sin Efterfølger endnu mere frugtbar end da han modtog den. Vexeldristen, som lader Sæd med dybe og flade Rødder, og som deels udsuge og deels forbedre Jordbunden, følge oven paa hinanden, hersker overalt. Daglønnen, som eengang var meget høi i England, er nu sunket overalt overmaade meget ligesom i Fabrikkerne. (Dette er en følge af Folkemængdens stærke Tilvært og især af den uhyre Jndvandring af fattige Jrlændere, siden Dampskibsfarten er kommen i Gang.)Der gives Lords, som frievillig have givet efter i deres Forpagtningsafgivt, naar Landvæsens Produkterne ere faldne i Prisen, andre derimod ere gierrige og ville have den fulde Jndtægt. Man tager meget feil naar man holder Jordbruget i Storbrittanien for at være aldeles fuldkomment. Da man holder meget paa det Gamle indtil Fordelen af en Forandring er øiensynlig, saa er det paafaldende, aarligen at høre Besværinger i Parlamentet over at man har opdyrket alt for meget ufrugtbar Jord, det vil sige Hede, Sandland eller Moradser. I det fattige Høiskotland planter man paa en saadan Jordbund mange Millioner Træer og de lavere Egne blive indhegnede med Hækker paa Engelsk Viis og opdyrkede deels til Faare= og deels til Kornavl. Paa den klippefulde eller moradsige sumpige Jordbund planter man nyttige Træesorter, som efter et Aarhundrede kunne afkaste store Fordele; men i England, hvor man er vant til de høie Forpagtningsafgivter, holder man for at det er bedst at lade en saadan Jordbund forblive uopdyrket eller blot at bruge den til en mager Græsning for Faar. Vellingtons Kornbill skal nu tjene til at blende de Brittiske Fabrikarbeidere, og give dem den Beroligelse, at den nye Minister vil biedrage til at Kjød og Brød skal ikke blive alt for dyrt, og hvad der er Hovedsagen, forskaffe Grundeierne den beroeliggende Vished, at saalænge han og hans Venner sidde i Ministeriet saa skal ikke England opleve den Ulykke: at Brødet og Kjødet skal blive ligesaa let i Prisen som i Hamborg eller Amsterdam, som vel altid er høi nok; men hellere maae Storbrittanniens Velfærd gaae under end at Godseierne i dette Land maae finde sig i som i saamange andre Lande, at leve af en Trediedeel af deres forrige Jndkomster, saaledes tænker Vellington og Englands Aristokrater, som ere i en saa overvættes Grad forsynede med store Jordeiendomme; i hvor unaturligt det end er, at Brød og Kjød skal blot være uhørt dyrt i Storbrittannien imedens det er blevet saameget lettere i alle andre Lande paa Jorden. Følgen deraf vil blive, at tilsidst maae enten den fabrikarbeidende Folkeklasse i England nedsynke i den største Fattigdom, dersom Arbeidslønnen formedelst Folkemængdens Tilvæxt vil vedblive at være lav, eller ogsaa dersom Arbeidslønnen vil stige, saa vil mange Fabrikker gaae tilgrunde (naar ikke Forlegenheden afhielpes ved en almindelig Søekrig), som let igjen kan have tilfølge, at England vil fra en constitutionel Stat gaae over til et Eneherredømme; da Folket hellere vil underkaste sig en Regents faderlige Bestyrelse, end forblive under saamange Aristokravor stort disses Herredømm. uhyre Jordeiendomme faa Familier ere i Besiddelse af, kan allene sees af den Omstændighed, at den lange Canal, som var projekteret at skulle trækkes fra London til Portsmouth har kun at passere igjennem 16 Grundeieres Jorder. Man saae hvorledes for 10 Aar siden Overkammerherren Marqvien Cholmondely kunde sælge sine Jordeiendomme, som ligge ved Landeveien, til Portsmouth, for 17700,000 Guineer. Vil derfor den Vellingtonske Kornbill vare længe, saa vil den opvække en stor Forbittrelse imellem det engelske Folk. Man maae derfor troe, at denne Kornbill vil snart komme til at vige for en anden, som vil tillade Kornets Jndførsel fra Udlandet under en mere moderat Toldafgivt: men denne Triumph vil neppe kunne erholdes uden Trudsel med Oprør og alle de dermed forbundne Lidelser af et Ministerium som betragter Forringelsen af Forpagtningsafgivterne som den største Ulykke for den fornemme Verden. Denne Mand med en Jernvillie, thi saaledes viste Vellington sig bestandig som Overgeneral i Krigen paa den pyrenæiske Halvøe imod Napoleon, vil ikke give efter; men han vil formodentlig endnu være strengere end Canning i at udrødde de mange overflødige og for høit gagerede Embedsposter; thi han var altid en meget streng Feldtherre imod Krigs commissairerne og Leverandeurerne, som forholdt Soldaterne, hvad der lovlig tilkom dem, og udentvivl vil han vise sig ligesaa deeltagende imod sine Medborgere, for at kunne dække Deficit i Jndtægterne uden nye Paalæg. (Denne Bedømmelse af denne saa berømte Mand stadfæstes nu ved alle de Efterretninger, som man har fra England. Han fiernede hele Vhigpartiet fra Cabinettet og dette selv bebreidede ham, at han greb den første og bedste Leilighed for at kunne gjøre det, da han ingen Modstand vilde taale i Udførelsen af sine Planer, og han bragde derfor ogsaa tildeels saadanne Personer ind i Cabinettet i deres Sted, som tilforn havde staaet i militaire Forhold til ham og derfor vare vante til at bøie sig efter hans Villie, og hans Formaal er at forskaffe Torypartiet en fuldkommen Overmagt i Landet, hvorved han understøttes af næsten hele Overhuset og Majoriteten i Underhuset, som for største Deel er afhængig af de store Familier og Grundeiere; men paa den anden Side give Alle ham det Vidnesbyrd, at han er en ligesaa streng, retfærdig og patriotisk Mand, som en arbeidsom, saa at han vil nøde de store Familier til at give Slip paa de ubillige Fordele af Statskassen, som de saalænge have tilegnet sig, at han vil opretholde Englands Storhed paa Grundvoldene af dets Aristokratie; men at han forresten vil at alting skal gaae ordentligt, redeligt og sparsomt til i Staten. J Henseende til hans Bestyrelse af de udenlandske Anliggender, saa kan man forvente af en saa bestemt og kraftfuld Mand, og som er saa fortroelig med den hele militaire Administration, at naar den passende Tid kommer og dersom Nødvendigheden udkræver det, saa vil han gaae tilværks med den største Kraft, og have Englands politiske Storhed og Velstand uophørlig for Øinene. Derfor vil han altid have Majoriteten af Folket paa sin Side, og hans Statsbestyrelse vil blive stor og glimrende, naar kun ikke de udvortes Begivenheder og indvortes Forandringer i Staten ville tage en alt for uheldig Vending. Til at forudsee saadanne Begivenheder og gaae dem imøde, var Cannings store Aand udentvivl fortrinlig oplagt; Vellington derimod synes at være en koldsalsk Støtte for Englands Storhed; men staaende paa det gamle Fundament. De meest foruroeliggende Phoenomener for Storbrittannien, foruden Ruslands Nærmelse til Ostindien, ere udentvivl de forenede Nordamerikanske Staters voxende Statskraft og Jndustrie og den Omstændighed, at de politiske Forhold udkræve, at England maae taale, at Frankrigs Handels og Marines Storhed opvoxer ved Siden af den. Besynderligt nok er det, at man har veddet paa i England, at Storbrittannien er inden et Aars Forløb i Krig med Frankrig.)