Aalborg Stiftstidende, 1829-04-25
England. Den catholske Bill og Valgrets Billen have begge den 13de Dennes modtaget den kongelige Sanction som ved en Committee er bleven Over=Huset tilkjendegivet. Begge ere altsaa nu Landslove. Om Løverdagen den 11te, da de med en Stemmefleerhed af 104 Stemmer gik igjennem i Overhuset, havde Debatterne endnu varet til Kl. 2 om Natten. Portugals nærværende Forfatning. (Sluttet, see J 58.)Der lader sig ikke vel tale om Portugals Stilling, og dets sandsynlige Fremtid, uden at man tillige omtaler dets Adel, den anden Stand i Riget. Der gives maaskee intet Land, som indeholder flere Adelige end Portugal. Den portugisiske Fidalgo er i Almindelighed et opblæst, dovent, uselskabeligt Væsen, uden Kundskaber og uden Grundsætninger. De fleste leve, ed store Domainer tægt, paa een og samme Tid i Smuds og Glands, i een eller anden Krog af et slet eller halvforfaldet Huus, uden Bøger til Belæring eller Underholdning, uden Sands for Kunsterne, uden det Ønske at uddanne sig, uden Mueligheden af at øve en anstændig Gjestfrihed, som Slaver af et tøileløst Levnet og Spillesyge. Den famøse Marquis de . . . . ., som man nu gjerne vilde gjøre til en Helt, undsaae sig ikke ved at stiæle sine Naboers Jettons. Hans Gemalinde gav ham dagligen 8 til 10 Kroner i Lommepenge, eller til Spil; vandt han, saa skrabede han til sig; men tabte han, saa kunde man ikke faae Noget hos ham. Uden Vægt i Staten og uden noget ætgierrigt Øiemed, som man dog kunde bære nogen Agtelse for, vare Fidalgoerne under de sidste Regjeringer vante til at tilbringe deres Tid midt under Hoffets tomme Formaliteter, i lave Jntriguer og i en vanærende Overtroes intetsigende Sysler. Næst efter Monarkens Yndest var det deres Fødsel, som de meest gjorde sig til af, og uagtet de ikke stode i Anseelse hos dem, der besadde Rigdom eller Talenter, traadte de dog ikke ud af deres egen Kreds og skyede enhver Berørelse med de andre Klasser, som om disse havde været forpestede. Den yngste Søn af en Greve, som ikke eiede en Skilling, giftede sig for kort Tid siden med en Kjøbmands Datter, som kunde vente den rigeste Arv i Portugal; dog havde den unge Mands Moder en lang Tid modsat sig denne Forbindelse, og først givet efter, da man forestillede hende, at de bedste Familier vel kunde benytte en borgerlig Rigdom, ligesom det bedste Land behøver Gjødning. Et Collegium, kaldet Adels-Collegiet, er udelukkende helliget til deres Børns Opdragelse. De leve næsten alle i Lissabon, og vise sig uafladeligt ved Hoffet, ikke blot fordi dette er Kilden til deres Æresposter og frivole Vigtighed, men ogsaa fordi de derfra erholde deres pecuniaire Hjelpemidler. Foruden Pensionerne af Kronens arvelige Jndkomster, have de portugisiske Adelsmænd i Almindelighed Commandanturer i de tre Militairordener, af hvilke den ene har 450 Commandas, den anden 150 og den 3die 49. Kongen uddeler dem i sin Egenskab som Stormester efter Behag iblandt dem, som han vil begunstige. Man kan gjøre sig et Begreb om disse Ordeners Jndtægter, naar man hører, at den Førstes allerede for 200 Aar siden bleve anslaaede til 25000 Pd. Sterl. Tienden, der til Statens Bedste hæves af Renten af disse Beneficier, beløber sig til 76000 Milreis, hvilket, multipliceret med 10, vilde udgjøre 200000 Pd. Sterl.; men sandsynligviis er denne Rente endnu langt større. En Classe, der befinder sig i en saadan Stilling, kan ikke længe være i Uenighed med Hoffet; og da den har sine Fordele af Jmmuniteterne og Privilegierne, som en voldsom Revolution sandsynligviis vilde tilintetgjøre, saa Vi vilde kun have et ufuldkommet Begreb om de forskjellige Classer, hvis Virksomhed er kjendelig i Portugal, dersom vi ikke ogsaa anførte de Mænd, til hvem de borgerlige Bestillinger og Lovenes Forvaltning ere overdragne. Til at opkræve en liden Jndtægt og forvalte de andre Grene af den offentlige Tjeneste, gives der et større Antal graadige, fattige og utroe Embedsmænd, flere af Regjeringen beskyttede Røverier, større Jndolents og Regelløshed, end der udkræves, for at ødelægge de største og meest blomstrende Kongeriger.