Ribe Stifts Adresseaviser, 1838-06-05
Udenlandske Efterretninger. Frankerig. Til de sidst meddeelte Efterretninger om Differentserne imellem Frankerig og Mexico maa tilføies, at Præsidenten Bustamente ikke har villet indlade sig paa at betale den forlange Skadeserstatning eller at afsætte de Autoriteter, imod hvilke de Franske have ført Besæringer, endvidere at han desuagtet paa en virksom og aldeles beroligende Maade sørger for de Franskes Liv og Eiendomme, at 4500 Mand arbeide paa at befæste Vera-Cruz, at efter den almindelige Mening vilde Mexico ikke kunne udholde Beleiringen i længere end 23 Maaneder. En Correspondentartikel i Morning Chronicle fra Philladelphia beskylder Frankerig for at nære erobresyge Planer imod Mexiko; de franske Journaler anmelde den med Foragt og søge derved tillige at fremhæve Englands og Fristaternes Skinsyge paa Frankerig. - Dommen i den Huberiske Proces er nu endelig fældet. Hubert er dømt til Deportation, Demois. Grouvelle, Annat, Steuble til Haarig Fængsel; Leproux, Vauquelin og Valentin frikiendtes. Da Huberts Dom som skyldig forelæstes, bemærkede man en pludselig Bevægelse i den Tibune, hvori de Anklagede havde Plads, Gens d'armerne styrtede mod Hubert, flere Stemmer raabte, at han havde aflivet sig. J et Nu vare alle Tilhørernes Pladse tomme, Salen lignede en Valplads. Virkelig havde Hubert ogsaa finde at dræbe sig, men det lykkedes Gensdarmerne at fravriste ham Vaabenet; fortvivlet herover udstødte han nu Forbandelser - som Journalerne sige, med en sand Diævlestemme - imod de Eedsvorne og tilkiendegav dem ogsaa at det var hans Hensigt at spare Dommeren at lade den ham tilkiendte Straf fuldføre paa sig. Under Tumulten fortsatte Retten sine Forhandlinger og gav befaling til at føre Hubert bort. Gens darmerne gave sig ogsaa færd hermed, men Demois, Grouvelle styrtede til, klamrede sig fast ved ham og viste en Modstand, der var større end man skulde tiltro hendes Kjøn. Til samme Tid faldt Steuble afmægtig om paa Gulvet, døende blev han haaren bort. Herved tiltog Forvirringen endnu mere; Skrig, Piben hørtes fra alle Kanter. Først seent lykkedes det at faae Hubert ud og Roligheden, derved tilvejebragt. - Talleyrands Erklæring, der fulgte som et Tillæg til hans Testamente, meddeles nu af Journalerne. Den er dateret fra 1836; i Begyndelsen erklærer han, at han stedse har foretrukken Frankrigs Jnteresse for alle andre Landes. Med Hensyn til sin Deeltagelse i Restaurationen siger han, at efter hans Mening kom Bourbonnerne ikke i Kraft, af en ældre arvelig Ret igjen i Besiddelse af Frankrigs Throne; han giver tillige at forstaae, at hans Raad ikke behagede dem. Han forsvaret sig imod den Beskyldning, at han skulde have forraadt Napoleon; har han forladt ham, hvem han havde næsten alt at takke for, saa, siger han, var det fordi han ikke længer turde hellige ham og Frankerig den samme Kjærlighed; han tilstaaer, at han har tjent flere Regjeringer, men han mener, at det er enhver Statsmands Pligt, fordi mankan være sit Fædreneland nyttig i enhver Stilling. Hans bekiendte Udladelse: at han ikke har modtaget mere af nogen Regjering end den har modtaget af ham, og at han ikke har forladt nogen, før den selv har opløst sig, findes ogsaa her.