Berlingske Tidende, 1751-01-15
Extract af et Brev fra Leiden. Min Herre! Gid alle daarlige Sprade-Basser, som ofte forarge det smukke Kiøn med deres unyttige Sladder, maatte faae saa velfortient en Løn som den, hvis Eventyrer jeg ikke uden Glæde kand berette dem. Et fornemt Fruentimmer her fra denne Bye seer sig formedelst adskillige Ærinder nødt til at giøre en Reyse til Delft, og til den Ende gaaer om Bord paa Træk-Schuyten eller et af de imellem disse Steder gaaende Fartøye, hvor hun i Førstningen er eene, men faaer kort for Afreisen en forliebt Franskmand til Reise=Compagnon. Denne, der staaer som Officeer udi Hollandsk Tieneste, bliver, ikke lidet fornøyet, da han seer sig ene med saa smuk en Person. Han holder det for sin Skyldighed, at snakke strax noget for hende om Kierlighed, om hendes Deylighed, og om den Smerte han finder i hans Bryst. Hun hører nogen Stund med Taalmodighed paa hans Snak, men siden hans Caresser blive alt stærkere og stærkere, beslutter hun, at lade ham faae Løn som forskyldt, paa det at den Lyst maatte forgaae ham, en anden gang at incommodere Fruentimmer. Hun lader ham forstaae, at hun ikke var af Staal og Steen, men at hans artige Discours gjorde den Virkning i hendes Hierte, som han ønskede. Hvor bliver ikke den unge Herre derved optændt, Hans Stand, hans Gods, og den Lykke, at være hendes Tiener all sin Livs Tid, afskildrer han med de livagtigste Farver. Hun svarer ham, at hun havde ingen Mangel paa Formue, og at Enke-Standen, som hun for nogen Tid siden var bleven sat udi, var hende allerede kiedsommelig. Jmidlertid arrivere de til Deelft. Hvor stor bliver ikke den forliebte Franskmands Fornøyelse, da han hører af hende, at hun vilde give ham Anledning til videre Samtale, dersom han vilde spise hos hende til Aften. Han tager med Glæde imod dette Tilbud, og seer af de mange Betiente og Karretten, der komme for at tage imod hende ved Stranden, at hun maatte ey være af ringe Stand og Formue. Hun hvisker noget til en Tiener, og skikker ham dermed bort, og efterat hun endda har opholdt sig lidt paa Fartøyet, siger hun Kudsken ligeledes Beskeed, hvor han skulde kiøre hen. Efter mange Kringvene komme de for et stort Huus, hvor de blive imodtagne af een til Anseelse skikkelig Mand, som fører dem op i en stor Sal. Franskmanden følger efter, saasom han holder Manden for Damens Fuldmægtig eller Hofmester. Hun gaaer fra ham, under Paaskud at ville skifte Klæder. Han sætter sig i en Læne-Stoel, og fuld af Forhaabning udregner sin forestaaende Lykke. Jmidlertid gaaer een Time efter den anden, saa det lakker af Aften, hvorover han omsider bliver utaalmodig. Dog bliver hans Glæde paa ny oplivet, da den formeente Hofmester kommer ind, og lover ham, at Bordet strax skulde dækkes; men et nyt Syn giør ham forhauset igien, da han seer, at Tieneren dækker Bordet ikkun til een Person. Hvad spørger han, vil da Madamen ikke unde mig den Ære af hendes Nærværelse? Ja, svarer Karlen, det skulde blive en god Huusholdning, om om man vilde lade Qvind=Folkene spise med eder. Hvor er jeg da kommen hen, siger Franskmanden: En svarer anden, veed J ikke, at J er udi Forbedrings=Huuset? Hvad F. - siger Officeren, jeg, en Cavalier, jeg er kommen i Tugt-Huuset; gid F. havde den tradske Qvinde! Derpaa giør han reent Bord; Tallerken, Kniv, Gassel, Lysestage, og alt hvad der er, flyer imod Døren Karlen, som seer dette, løber hen til Tugte=Mesteren, hvilken kommer strax, geleydet af 5 stærke Brødre, hver med en god Tyremie bevæbnet, til at curerere hans Kiærlighed. Dette Syn giør ham skikkelig igien. Han spørger, hvad han da har gjort, og hvorfore man har ført ham til dette Sted? Hvorpaa Tugte=Mesteren beretter ham, at Fruentimmeret, som havde givet sig ud for hans Slægt, har betalt for hans Underholdning, og bedet, at han maatte blive der, indtil han havde lært at bruge bedre Forstand, end han hidindtil havde gjort. Vil Franskmanden ikke have en banket Trøye, saa faaer han at smørre sig med Taalmodighed, og at skrive til sine Venner, hvilke da løse ham ud igien. Alt dette kunde endda blevet dulgt, saa at ingen havde vidst noget deraf, dersom han ikke selv havde bragt det ud iblant Folk, og derved gjort sig den største Skam.