Aarhuus Stifts-Tidende, 1843-07-15
Følgende overordentlige Begivenhed har tildraget sig i Larissa. Ali Juka, Chef for Politivagten, en næsten 70aarig Gubbe, havde paadraget sig Bey ens Had, og Denne bevirkede hans Afsættelse. Aliforpagtede derpaa en Deel af den offentlige Tiende, men paadrog sig en Restance af 1000 Piastre. Beyen lod ham kalde for sig. Han bad om en kort Frist, men den blev ham nægtet i haarde Udtryk Han bad Beyen skaane hans Ære og hans hvide Skjæg, men Denne kaldte ham en æreløs gammel Bedrager; og nu fjernede Oldingen sig med voldsomt undertrykt Harme. Efter at være kommen hjem, skjænker Ali sine to Slavinder Friheden, og bringer sine huuslige Anliggender i Orden. Næste Morgen, spænder han Sablen om sin Lænd, stikker fire Pistoler til sig, og med et Dobbeltrør i Haanden bestiger han sin Hest, og rider langsomt hen mod den Vei, ad hvilken Beyen pleier at gaae til Regjeringspaladset. Jkke længe efter kommer Denne virkeligen omgiven af sine Folk, han studser ved at see den ham bevæbnet imodetrædende Albaneser, hilser ham smillende og tiltaler ham venligt. Men Denne nærmer sig ham med de Ord: Du har bestæmmet min Ære, og Tu forlanger mine Penge; der har Du den!" J samme Nu skyder han Beyen ned, og da han endnu bemærket Liv i ham, dræber han ham fuldkommen med nok et Skud. Beyens Folk, omtrent ti i Tallet, afføre deres Pistoler efter Morderen; men uden at træffes, gaaer Denne bort, idet han tilraaber dem: "J ere nogle Børn, lader mig med Fred med Eder har jeg Jntet at skaffe." Men da de vedblive at forfølge ham og skyde paa ham, vender han sig pludseligt om, strækker Fire af dem til Jorden med fine Pistoler, saarer tre Andre dødeligt med Sabelen, og seer sig snart omgiven af Døde og Døende. Jmidlertid hidkommer et Detaschement Soldater, men Oldingen, som har havt Tid til at lade igjen, gaaer gjennem en Kugleregn lige imod dem, brænder sin Dobbeltbøsse og sine Pistoler af paa de Nærmeste, og, med Sablen i Haanden, driver han de Øvrige tilbage. indenfor Regjeringspaladsets Porte, som han lukker efter dem. Den uforfærdede Gubbe begiver sig derpaa til sit Landsted, et Slags fiirkantet Taarn, og bereder sig til Forsvar. Faa Timer efter kommer en Troppeafdeling, for at beleire ham. Den Gamle beslutter, at gaae sine Fjender imøde og idetmindste at sælge sit Liv dyrt. Han bestiger sin Hest og iler til Kampen. Men da hans tro Dyr, truffet af en Kugle, synker under ham, flygter han tilbage til sit Taarn, barrikaderer dets Jndgang, og vil nu stikke Jld paa Bygningen, for at begrave sig under dens Ruiner. Anføreren for de beleirende Tropper gjennemskuer denne græsselige Beslutning, og det lykkes ham at bevæge den kjække Gubbe til at parlamentere med ham og omsider at overgive sig paa det Vilkaar, at han, som Fange paa Æresord, maa vorde ført til Paschaen af Salonich, og ikke til Larissa. Denne Betingelse er punktligt opfyldt, og Alt suka befinder sig nu hos Paschaen i Salonich, der har indberettet denne overordentlige Tildragelse til Constantinopel. Vandrelysten til America har nu ogsaa grebet det nordlige Europa. Alene i Pindsehelligdage indskibede der sig i Havre 2000 Udvandrere, og det var ikke, som hidtil, blot Schweizere og Tydskere, men Quaierne mylrede af sælsomt klædte, mægtige, nordiske Skikkelser; det var Sønner af det indre Norge, som søgte et mildere Klima hiinside Verdenshavet.