Berlingske Tidende, 1836-03-25
Secretær Algreen-Ussing bemærkede herved, at Committeen havde omtalt hans Forslag i en saadan Forbindelse, at det ikke kan andet end vække den Forestilling hos Enhver, som læser Betænkningen, at det fornemmelig gaaer ud paa at skaffe dem, der speculere i Statspapirer, en Fordeel, ved at faae disse Papirer til hurtigt at stige i Prisen. Men dette er at betragte Sagen fra et aldeles skjævt Standpunkt, som ikke kan andet end forvirre hele Anskuelsen af samme. Taleren kaldte i Forsamlingens Erindring, hvad han i sit Andragende havde udviklet og Gjeldens foruroligende Tiltagen i de sidste Decennier. Der er al Grund til at antage, at en ikke liden Deel af de senest gjorte Statslaan er anvendt til dermed at dække den aarlige Underballance. Dette fordærvelige Laanesystem kan ikke vedblive, uden at Staten nødvendigviis derved maa gaae til Grunde, og det sande og rette Middel til at gjøre en Ende derpaa, er at drage Finantserne ud af al Forbindelse med Statsgjeldsvæsenet, saaledes at det sidste underlægges en fra Finantserne aldeles afsondret Bestyrelse, der, paa en lignende Maade som i Preussen, gjøres ansvarlig for Gjeldens Forretning og Afbetaling efter de Regler, som derom maatte blive foreskrevne, og som aarligen har at aflægge et offentligt Regnskab over Gjeldens Forvaltning. Committeen havde ikke fra andre Sider fundet nogen Betænkelighed ved at tilraade et saadant Forslag, og havde navnligen ikke fundet det i nogen Strid med den hos os bestaaende Forfatning; den havde meget mere under visse Betingelser udtalt sig derfor, men kun ikke troet, at Forsamlingen "for Øieblikket, skulde indgaae med et Andragende derom. Committeen meente, at man ved at realisere dette Forslag, vilde bringe Statspapirerne til at stige til pari, men dette kunde Taleren ikke ansee for nogen Ulykke; det var meget mere netop det, som man i enhver fornuftig Statshuusholdning skulde stræbe efter. Naar Man af denne Grund vilde lade sig afholde fra at virke til Statscreditens Forøgelse, forekom det Taleren ikke anderledes, end om man vilde give en Kjøbmand, der havde paadraget sig betydelige Pengeforpligtelser, som have derangeret hans Stilling, det Raad, at han med Flid skulde vedblive at holde sin allerede svækkede Credit, som han igjen ved et klogt Arrangement kunde bringe paa Fode, i denne svækkede Tilstand, for saaledes at kunne opkjøbe de paa ham trukne Vexler under disses paalydende Beløb. Ligesaalidt som en Kjøbmand kan være tjent med saaledes at svække sin egen Credit, ligesaalidt kan Staten være det; hvad den vinder een Gang paa den ene Side, det taber den hundrede Gange paa den anden, og ogsaa her gielder det gamle Ord: "Ærlighed varer længst". Taleren vilde blot gjøre opmærksom paa det ene Punkt, som han allerede i sit Andragende har berørt, at det, naar Statscrediten først har hævet sig, efter al Sandsynlighed vil være let forStatsgjeldsbestyrelsen at bevirke Renternes Nedsættelse til 3 eller idetmindste til 3 1/2 pCt., ved at tilbyde Udbetaling af Kapitalerne til de Creditorer, der ikke ville lade dem blive staaende til denne Rentefod, da det, naar Gjelden under en Nationalforvaltning er tilstrækkelig garanteret. neppe vil være vanskeligt at faae et nyt Laan, til en lavere Rente, for dermed at udløse et ældre til en høiere. Skulde Landet komme den Nødvendighed at maatte i et andet Øiemed optage et nyt Laan, da vilde det netop vise sig, af hvilke velgjørende Følger en saadan under Nationens Bestyrelse stillet Statsgjeld er, eftersom et saadant Laan da vil kunne erholdes paa langt fordeelagtigere Vilkaar, end naar dette ikke er Tilfældet, og ikke være forbundet med saa overordentlige Opofrelser, som de, med hvilke nogle af de sidste Statslaan i Danmark ere gjorte. Jøvrigt er det ikke ganske rigtigt, naar Committeen mener at Statscreditorerne ved den foreslaaede Forvaltning vilde sikkres imod ethvert Tab ved saadanne Conjuncturer, som kunde influere paa det hele Obligations-Marked. Udbryder der en almindelig europæisk Krig, ville de danske Statspapirer selv under hiin Forudsætning, være udsatte foren lignende, skjøndt maaskee mindre, Dalen, som alle andre Landes Statspapirer, og Conjuncturerne ville ikke blive uden Jndflydelse paa deres Stigen og Falden, allerhelst saalænge Gjelden er af en Størrelse af 130 Millioner. Men i ethvert Fald kunde Taleren kun ansee det som en overordentlig Lykke for Landet, om samme, ved den foreslaaede Statsindretning, kunde, under Conjuncturer, der rokkede alle andre Staters Creditvæsen, vedligeholde sin Credit uforstyrret. Taleren maatte gjentage, hvad han ovenfor havde yttret, at Statens Gield bør være hellig. Den skal ubetinget forrentes, og, forsaavidt de contraktmæssige Bestemmelser fordre det, aarligen afbetales. Hertil maa først og fremmest Ressoureer fremskaffes, og efter Danmarks Jndtægter ville disse, naar ikke saadanne Ulykker ramme Landet, som maae gjøre alle Forpligtelsers Opfyldelse umulig, hertil være fuldkomment tilstrækkelige, naar der kun forøvrigt indføres god Oconomie i Statshuusholdningen. Committeen havde forvirret Begrebet om Sagen, naar den havde sagt, at det ikke kunde ansees overensstemmende med Nationens Ønske at garantere det foreslaaede Statsgjelds-Jnstitut paa samme Maade som Banken, hvilket maatte skee, naar Nationens Repræsentation skulde blive mere end et tomt Navn. Man ledes derved til at troe, at der, til det nævnte Øiemeds Opnaaelse, fordres en lignende Opoffrelse af Nationen, som den, der blev krævet ved Rigsbankens Oprettelse; men dette er ingenlunde Tilfældet. Der kræves aldeles intet nyt Offer, der ønskes kun, at de Fonds og Jndtægter, der allerede af Regjeringen ere henlagte og bestemte til Gjeldens Forretning og Afbetaling, ogsaa virkeligen maae anvendes alene dertil, og at den af Kongen befalede successive Afbetaling paa Gjelden maa controlleres ved Hjelp af den foreslaaede National-Bestyrelse af Statsgjeldsvæsenet. Denne Bestyrelse kan ikke med Føie siges at blive et tomt Navn, fordi det proponerede StatsgjeldsJnstitut ikke garanteres paa samme Maade som Banken, men kun erholder henlagt til Gjeldens Forretning og Afbetaling de Kapitaler og Stats indtægter, som allerede dertil ere bestemte. Committeen havde meent, at naar Statscreditorerne frivilligen vilde finde sig i en Rente nedsættelse, eller nye Laan kunde stiftes imod en moderat Rente, vilde Regjeringen intet have imod at henlægge nogle af Landets Jndtægter til en valgt Repræsentation; men Taleren kunde ikke billige Sætningen i den Form, hvori den saaledes er fremsat. Staten skal, for sin egen Skyld, søge at bringe sin Credit paa Fode. Dette er Hovedøiemedet med det hele Forslag. En velbefæstet Statscredit er et ubetinget og overordentligt Gode, som man først og for Alting bør stræbe at opnaae. Derimod forekom det Taleren ikke sømmeligt at gjøre en saadan Rente-Nedsættelse til Betingelse for at yde Statscreditorerne saa god og fuldstændig Sikkerhed for deres Fordringers Betaling, som Staten iøvrigt var istand til at yde. Dette syntes ham ikke at være synderligt tag. forskjelligt fra at gaae paa Accord med sine Creditorer, og i Virkningen at nærme sig en partiel Stats-Bankerot. Hiin Rente-Reduction skulde ikke træde frem som Aarsag til den foreslaaede Statsgjeldsbestyrelse; den skulde komme som en Virkning af den. Hvorledes det skulde være en Grund for Forsamlingen til ikke at andrage paa en saadan Forandring ihenseende til Statsgjeldsbestyrelsen, som den ellers maatte finde hensigtsmæssig, at Planen til en saadan Bestyrelse og Maaden, hvorpaa den skal virke, nærmere maatte udarbeides, indsaae Taleren ikke. Forsamlingen behøvede ikke selv at udarbeide nogen saadan Plan, ligesaalidt som den udarbeider en Plan til Besparelser i Stats huusholdningen, og at en saadan Plan maatte udarbeides af Regjeringen, det er jo netop det, hvorom Man, naar Jdeen maatte billiges, skulde anholde. At de Mænd, der maatte blive udnævnte til at tage Statens Finantsvæsen under Overveielse, muligen selv vilde bringe det samme Middel i Forslag, kunde ikke være nogen Grund, hvorfor Forsamlingen ikke særligen kunde anbefale det til Antagelse, saameget mere, som Committeen selv havde indstillet, at Forsamlingen skulde andrage paa andre specielle Punkter, som ligge hiin Finantscommissions Virksomhed langt nærmere, f. Ex. at Afdragene paa Statsgjelden maae skee ved Hjælp af de Staten tilhørende Fonds og ved Salg af Domænerne. At der iøvrigt samtidigt med Statsgieldens Adskillelse fra Finantsvæsenet og dens Henlæggelse under en afsondret national Bestyrelse med visse særlige Jndtægter, maatte skee en saadan Ordning af Finantsvæsenet, at der tilveiebringes Ligevægt imellem de aarlige Jndtægter og Udgifter, var vistnok utvivlsomt, og derpaa gik Proponentens Andragende derfor ogsaa ud, hvorimod han ingensteds havde talt om "at opsamle Kapitaler, men tvertimod paa det Bestemteste udtalt sig imod det Opsparelsesystem, der hidtil er fulgt i flere Grene af Statsbestyrelsen. Taleren bemærkede fremdeles, at Committeen meget feiler, naar den anseer den factiske Adskillelse af Statsgieldsvæsenet fra det øvrige Finantsvæsen, hvorpaa han nærmere har andraget, som noget egentlig Nyt i hans Andragende, eller som Noget, der under de bestaaende Forhold ikke lader sig sætte i Udførelse. Det er ikke Andet, end hvad der allerede ligefrem er lovbefalet, og herved hæves efter hans Formening allerbedst de Betænkeligheder, som ComLitteen har havt imod en saadan Adskillelse. hvad der er nyt i hans Forslag, er Statsgielmes Henlæggelse under en Nationalbestyrelse. dens factiske Adskillelse fra Finantsvæsenet er grimod intet Nyt, den er allerede udtrykkeligen falet i Lovgivningen. Umiddelbart efter Kri dens Slutning tilkjendegav Hans Majestæt allerede ved et allerhøieste Rescript til Finantscollegiet af 18de August 1814, at Allerhøistsamme, som en hellig Pligt, har for Øie, først og fremmest at anvise Kilder, saavel i Særdeleshed til de paa Finantserne hvilende mange afgjorte Fordringers hastigste Fyldestgjørelse, som i Almindelighed til ordentlig og nøiagtig Betaling af de bestemte Afdrag og Renter af Statens faste Gjeld. J Begyndelsen af Aaret 1816 foregik derefter, som bekjendt, væsentlige Forandringer i Collegialbestyrelsen, hvad Finantsvæsenet angik, og idet Finantscollegiet og en Mængde dermed i Forbindelse staaende Autoriteter og Jndretninger ophævedes, oprettedes i dets Sted under 9de Februar 1816 to selvstændige Bestyrelsesgrene, den nuværende Finantsdeputation og Directionen for Statsgielden og den synkende Fond. J det Rescript af 9de Februar 1816, hvorved den sidstnævnte Direction blev oprettet, bestemmes, det: at der forlods skulde henlægges saamange af Statens aarlige Jndtægter, som behøves til Betaling af Renterne af Statens Gield, og desuden, ved Siden af den synkende Fond, en aarlig Sum af 1,500,000 Mark Hamborger Banco til Afbetaling paa Gjelden, foruden hvad der ved Fundationen for Rigsbanken af 5te Januar 1813 og senere af Hans Majestæt skete Bestemmelser allerede i samme Øiemed er fastsat; at Beløbet af de Jndtægter, som henlægges til Renternes Betaling, skal strax bestemmes efter det Maximum, som de fra det sjette Aar ge efter Freden, i Overeensstemmelse med Anordningen om Pengevæsenets Forandring, komme til at udgjøre; at det Overskud, som derved imidlertid erholdes, skal anvendes til Endeel af de afgjorte Fordringers Betaling, og at iøvrigt skal, hvad der formedelst Gjelds Afbetaling spares i Renternes Beløb, ligeledes anvendes til Afdrag paa Gjelden. Hans Majestæt paalægger derhos Statsgjeldsdirectionen som Hovedpligt, at sørge for at faae forrentet og afbetalt al Statens indtil Udgangen af Aaret 1815 paadragne Gjeld og i dette Øiemed henlægges under samme: "Opsynet og Bogførelsen over Statens hele inden og udenlandske Gield, samt Bestyrelsen af alle Statens Activer og Bogførelsen derover, samt Opsynet og Bestyrelsen over alle Passiver og Activer, der forhen i Almindelighed have henhørt umiddelbart under Finantscollegiet og Finantskassedirectionen, saavelsom under forskjellige navnligen angivne Autoriteter, Al Anviisning af Renter af Statsgjelden, som og af alle Statsgjelden vedkommende Betalinger og Afdrag henlægges ligeledes under Statsgjeldsdirectionen, ligesom det overdrages den at besørge Statens Gjeldspapirer ved gunstige Leiligheder opkjøbte. Det paalægges endelig Directionen at forfatte og inden hvert Aars 10de Marts at forelægge Hans Majestæt et aarligt Statsgjeldsreglement, som viser Statsgieldens Aftagelse fra Aar til andet hvorhos Directionen ved hvert Aars Slutning ligeledes skal foredrage Hans Majestæt Beløbet af de Jndtægter, den i samme Aar har havt under sin Disposition, af hele Statsgjelden, og af de i Aarets Løb betalte Renter og Afdrag. Dette Rescript er, saavidt vides, ved intet nyere Lovbud ophævet. Der skal altsaa, efter Kongens egen allerhøieste Befaling, finde en lignende Adskillelse Sted imellem Statsgjeldsvæsenet og Finantsvæsenet, som den, hvorpaa Taleren havde andraget. Statsgjeldsdirectionen har sine særegne Jndtægter; den skal forfatte et aarligt fra Finantsbudgettet uafhængigt – Statsgjeldsreglement; den skal som Hovedpligt vaage over, af Statens Gield forrentes og afbetales. Det er dette velgjørende Lovbud, som maa ønskes paa det Nøieste overholdt. Naar dette skeer, og Fi men forresten med den største Skaansel, benantserne ikke længer kunne tye til Statsgjeldsdirectionen i deres Forlegenhed, ville de Jndskrænkninger og Besparelser af sig selv maatte indtræde, som indtil den Tid muligen ville støde paa Vanskeligheder. De Fonds og Revenner som ere henlagte under Statsgjeldsdirectionen til Gjeldens Forretning og Afbetaling, ere Finantserne aldeles vedkommende. De tør ligesaalidt røre dem, som de 1/3 af Landskatten, der er tillagt Banken til Seddeelinddragelsen. Finantserne tør ligesaalidt modtage og forbruge de Peng der af Sparekassemidler, Skiftemidler, Umyndiges Kapitaler, o. s. v. indsættes i Kongens Kasse. Saalænge saadan Jndbetaling skal vedblive, bør Statsgjeldsdirectionen derover føre en særegen Conto, og sørge for deres Anbringelse paa en saadan Maade, at Statskassen derved har det mindst mulige Rentetab, og at Kapitalen altid er i Behold og tilstrækkeligen sikkret. Det er den saaledes allerede befalede Adskillelse imellem Statsgjeldsbestyrelsen og det øvrige Finantsvæsen, som Taleren har andraget paa at maatte blive fuldstændigt udført, og at Statsgjelden derefter maa henlægges under en Nativnalbestyrelse. Han kunde, efter hvad han har bemærket, ikke finde sig overbeviist ved de Grunde, Committeen derimod har anført, hvorimod det er hans inderligste Overbeviisning, at denne Adskillelse vil være det bedste Middel til at hæve og fuldkomment betrygge Statens Credit. (Slutningen følger i næste No.)