Aarhuus Stifts-Tidende, 1828-08-05
Hr. Thomsen har behaget i det hele at give mig Navn af Handelstandens Antagoniist. - Denne Beskyldning maa jeg herved gandske fralægge mig, og ingen lunde kan det udledes af det i No. 100 af disse Tidenden indrykkede Stykke, forudsat at man ikke vil afvige fra Sandheden eller give enkelte Ord og Yttringer en vrang Udtydning. Fordi man kan have havt Aarsag til ikke at ynde et enkelt Lem af et Stand, er det derfor en afgjort Sag, at man skal være en Modstander af den hele Stand, Nei ingenlunde. Jeg kjender mange brave og retskafne Mænd af Handelstanden. - Committeens Medlemmer ere mig ubekjendte - og jeg erkjender Handelstanden, for at være en vigtig Standpunct mellem Producenten og Consumenten, og nødvendig i enhver Stat, og hvorfor skulde jeg da være dens Modstander, Men bør min Agtelse for Standen, min Overbeviisning om Nødvendigheden af dens Existence, derfor afholde mig fra at yttre mine Tanker, naar jeg troer den tilegner sig en Autoritet, som er udenfor dens Competence, og som ligger indenfor Øvrighedens Forum, og i det Hele er skadelig for det Almindelige? At Bissekræmmeriet er skadeligt for Landet - dog maaskee derfor ikke hensigtsmæssigt, om enkelte Handlende tillodes i en bestemt Afstand fra de større Handelsstæder at falholde deres Vare paa Landet er tydeligt sagt i Jndrykkelsen i No. 10) af disse Tidender, og Bissekræmmerne ønskes der henviste til Arbeidsklassen, hvorfra Lyst til Lediggang og et omdrivende Liv, samt enkelte Handlendes Egennytte løsrev dem; men om det er fordi Bissekræmmeriet er skadeligt for Landmanden, og følgelig af lutter patriotisk Jver, at Aarhuus's Handlende have udsendt Banstraalen mod Bissekræmmere, det er det Jndsenderen af det paaankede Stykke paatvivlede og endnu paatvivler. Af den Overflødighed af Bissekræmmere, som gandske uindbudne have gjæstet den Egn, hvori Jndsenderen boer, have de 3/4 Dele været udstyrede - naturligviis efter eget Udsigende - fra Aarhuus, og i Almindelighed skal de tilbudne Vare ikke have været i synderlig Anseelse, da det er høist rimeligt, at de virkelige Eiere have udstyret deres Sendebud med saadanne Vare, som ikke let fandt Afsætning blandt de med Luxusvare mere bekjendte Kjøbstædbeboere, men derimod lettere kunde afsættes blandt eenfoldige Landmænd. Denne Speculation skjønner jeg ikke kan have fundet Sted med de saakaldte holsteenske Kræmmere, og jeg har ikke bragt i Erfaring, at man har bebreidet dem det Snyderie og Bedragerie, Hr. Thomsen synes at lægge dem til Last, men meget mere troer, jeg, de have fundet Afsætning af deres Vare, fordi disse vare bedre og til billigere Kjøb end de fra Aarhuus udsendte. Meget villigen inddrømmer jeg, at Handelsmanden, naar han sælger sine Vare, ikke altid kan vide, i hvad Hensigt disse kjøbes; men naar Kjøberen til Exempel er en Haandværksvend, betaler lidet eller intet af Varene, men faae disse paa Credit - ja maaskee, naar Varene, ere conserverede, kan tilbagelevere de uafsættelige, mon da Handelsmanden ikke er vidende om Kjøberens Hensigt? Jligemaade naar Handelsmanden leverer tildeels paa Credit til en Bonde et ikke ubetydeligt Qvantum Kaffebønner, Sukker og andre Vare, og atter forsyner ham med en ny Transport, kan han da være uvidende om Hensigten, og giver han da ikke derved Landprangeriet rigtig Næring. Bissekræmmeriet og det sidste Slags Landprangerie ere høist skadelige for Almuen, der ved Tilbud af saadanne Lurusvare og ved Beqvemmeligheden i at erholde dem, faaer en ødelæggende Lyst, Landmanden rolgen bør overlade til den lurnelystne Kjøbstædmand; men fordi dette Onde maaskee meere nu end for er indlysende og fordi de holsteenske Kræmmere have betaget Handelsmandens udstyrede Bissekræmmer den beregnede Fordeel, er det da humant af Handelsmanden, der ikke kan vide sig brødefri, at han som den glubende Løve farer ud paa Landet for at erholde et Rov, hvorpaa han kan stille sin Lyst, Og er det den egentlige Hensigt med den i Aarhuus oprettede Handelscommittee, at dens Medlemmer skulle fare omkring paa Landet for at udspionere og forat fange Bissekræmmere, da er det vist, at Bestillingen er mere byrdefuld end hæderlig. Hr. Thomsens broutende Tale om fortoldede og stemplede Vare, nøder mig til at fremkomme denne Gang med et Hovedargument for min Uvillie mod Aarhuus's Handlendes Fremfærd. Forholder det sig og i Virkeligheden saaledes, at de Handlende kun ere i Besiddelse af fortoldede og ustemplede Vare, da ligger Grunden hertil sikkerlig i Toldvæsenets Aarvaagenhed; thi de jevnlige Sagn og Confiscationer, synes at være Vidne om de Handlendes Lyst til at eie Vare, befriede for Told og Stempling, og hvor rimeligen, at vi her ihukomme den hellige Skrifts Ord: hvi seer Du Skjæven som er i Din Broders Øie, og agter ikke Bielken som er i Dit eget Hvad skal den simple Landmand dømme om Committeen, naar den iversyg farer omkring paa Landet? Skalhan ansee disse Handelsmænd for Øvrighedspersoner, fordi de Handlende have valgt dem til Formænd, da er det vel stærkt at appellere til Landmandens Eenfoldighed, og skal han betragte dem for det de virkelig ere - Spioner, da kan han, saavidt jeg skjønner, ikke vel behandle dem uden som Huusfredens Forstyrrere, og hvo tør indestaae for Følgerne? Det er en meget rigtig bemærkning, at Handlinger, foretagne af en saadan Committee, ere uden Retsvirkning, men bør Mænd, som i det mindste i Klædedragt hæve sig umaadelig langt over Landmanden, den Simplicitet, som fordum fandt Sted hos Handelstanden og bidrog til at gjøre den ærværdig, er i Almindelighed forsvunden - nedlade sig til saadanne Handlinger uden Retsvirkning?" Autoritet udenfor Handelstanden har en saadan Committee aldeles ikke, og finder den, thi hvorfor skulde Handelstanden ikke, ligesaavel som enhver anden Stand i Staten, iagttage dens Tarv, noget, som strider mod dens lovlige Jnteresse, da har Danmark ikke nogen Mangel paa Love og Øvrigheder, under hvis Ægide Handelstanden roligen kan søge Lye, uden at nedlade sig til retvirkningsløse Handlinger, der saa naturligen maae opvække en almindelig Uvillie. Kan Handelstanden existere uden Landmanden, Landmænd og Handelsmænd ere i deres Stræben og Virken paa det nøieste forbundne med hinanden, og svækker Handelsmanden, der nedværdiger sig til at være Spion paa Landet, ikke aldeles Landmandens Tillid, og handler han ikke ubilligen ved at forurolige Huusfreden og gjøre Almuen mistroisk - ei at tale om, at de Jndivider, som agere Spioner, i Særdeleshed maa tabe Landmandens Tillid, og vist nok handle mod egen Jnteresse, saafremt ikke deres Stilling er af den Beskaffenhed, at Handel med Landmanden er dem ligegyldig. Handelstanden er agtværdig og nødvendig, og fornærmes den ved Bissekræmmeriet, da fornærmer den ingen Stand i Staten, naar den under Øvrighedens Veiledning holder Undersøgelser: men anseer Handelstanden Agerdyrkerens fredelige Bolig, som en Vildbane, hvor han paa hvilkensomhelst Maade kan søge sit Bytte, da er Fornærmelsen aabenbar. Maaskee var det ikke urigtigt, for at betage Committeen Møien ved dens hyppige Excursioner, som dog maa medtage megen Tid fra vigtigere Forretninger, forudsat den har noget at foretage, at Øvrighederne foranstaltede en almindelig Jagt efter Bissekræmmere? Uden nogensomhelst Animositet mod Handelstanden, eller Hr. Thomsen, som Forfatter til Stykket i No. 100 af disse Tidender, har jeg fremsat min Anskuelse af Handelstandens Fremfærd - vel muligen min Anskuelse kan være urigtig, menneskelig svag ere alle vore Foretagender, og belæres jeg ved fornuftige, beskedne Modsigelser, da skal jeg velvilligen modtage Belærelsen, ligesom jeg med Taushed vil besvare enhver Uartighed. Hvad Brænderierne paa Landet angaaer, da maa jeg være Forfatteren til Jndrykkelsen i disse Tidender No. 110 et Svar skyldig, indtil øieblikkelige paatrængende Forretninger levn den dertil fornødne Tid.