Almuevennen, 1844-07-17
Da denne Mening, saalidt som de øvrige Jndvendinger der fremkom, er nærmere motiveret saa er det vanskeligt at imødegaae den; det synes os at være saa rimeligt som tænkes kan, at en stor Ufuldkommenhed i Skattesystemet, der er en stadig Gjenstand for Splid, Tvedragt og Beklagelser mellem de paagjældende Stænder, søges afhjulpet. Jntet er dog vel vigtigere for Statens Vel og Fremgang til det bedre, end at de forskjellige Stænder i Staten kunne i Enighed og Samdrægtighed virke til et Maal og føle sig selv som ligeberettigede Deele af det hele Samfund, men dette er ikke muligt saalænge een Stand begunstiges saa betydeligt i Skatter og flere andre Byrder fremfor en anden; og hvormed forsvarer man denne store Ulighed, dermed at Amtstuerne ville blive overbebyrdede dersom de skulde opkræve Skatterne hos Fæsterne, samt at Fæsternes Løsøre ikke var Sikkerhed nok for deres Skatter, men er dette da virkelig saa vægtige og betydende Grunde, at de gjøre en Beskatningslighed umulig, Vi finde dem saa lidet sigende at det undrer os at Modpartiet gider anføre dem, thi en Forhøielse i Oppebørselsmændenes Lønninger vilde afhielpe den første Hindring, og den andens Rigtighed kunne vi ikke indrømme, da en Bondes Løsøre dog i Almindelighed vilde være meere end tilstrækkelig Sikkerhed, naar der ikke gives længere Henstand med Skatterne end lovhjemlet, ligesom og Fæste gaardene vel snarlig ville overgaae til Selveiendom, naar der ingen særlige Forrettigheder og Begunstigelser ere forbundne med det samlede Bøndergods. PriviligieForsvareren i Berlingske-Tidende" skriver vel, at han ikke kan indsee, hvorledes den Omstændighed, at Hartkornsbyrderne ere forskjellige, kan hæve den ene Stand, over den anden, og det saa meget mindre, som Folk af alle Stænder daglig komme i Besiddelse af begge Slags Hartkorn. Vi beklage imidlertid ham og hver en Anden der ikke kan indsee, at naar een Stand skal betale tætved 9 Rbd. mere af hver Tde. Hartkorn den driver, end en anden Stand, da maa den første ansee den sidste som hævet og begunstiget over sig, og heri kan det jo dog ingen Forskjel gjøre at Nogen gaaer fra den ene Stand over i den anden; den Bonde som imorgen bliver Godseier han gaaer jo over i Godseierclassen og er ikke længer i Bondestanden, og som Følge deraf komme Godseierstandens Fordeele ogsaa ham tilgode, medens de igjen berøves ham dersom han træder tilbage i Bondestanden. Det kan da ikke nægtes at den ene Stand ved Privilegier og Begunstigelser er hævet overden anden, og at dette forandredes, saa at hver Tde. af alt Landets Hartkorn afgav ligemeget til det Offentliges Tarv og Fornødenheder, det er dette man i hiin Forening paa Falster har kaldt urimeligt og umueligt Som vi i det Foregaaende have seet, er det alene de Ulemper der ville finde Sted naar Fæsternes Skatter, ikke opkrævedes af Godseierne, som man veed at anføre imod en Afløsning af Godseiernes Skatteprivilegier, men hvad har man da at sige til at Halvdelen af det uprivilegerede Hartkorn er Selveiendom, hvis Skatter altsaa nu opkræves af Amtstuerne, Er det alene paa Grund af Fæsteforholdet, at hiin store Ufuldkommenhed i Slattesystemet maae bibeholdes, hvorfor skal da Selveierne ogsaa lide derunder. Men skulde den Erstatning som tilstedes Godseierne for Afløsningen af deres Skatteprivilegium virkelig svare til den Byrde man vilde paalægge dem, da maatte den udredes alene af dem som bleve begunstigede ved Forandringen, altsaa af de nuværende Brugere af ufrit Hartkorn, men saaledes vilde kun Navnet forandres og Byrden i sig selv blive uforandret. Dette var ogsaa en af de Jndvendinger man fremsatte mod Petitionen, men vi antage at den aldeles uoverlagt er fremført, thi det viser dens Beskaffenhed. Først kan man ikke med Rette sige at Brugerne af ufrit Hartkorn bleve begunstigede" ved den ønskede Forandring, thi de skeete kun derved Retfærdighed; dernæst maa man lægge Mærke til, at det Mere som Godseierne maatte svare aarlig, naar deres Skattefrihed var udløst, nemlig 8 Rbd. 93 1/2 s. af hver Tde. Hartkorn vistnok vilde være tilstrækkeligt til Forrentningen af og en Afbetaling paa den Sum der vilde medgaae til Afløsningen. Saaledes gaaer det ved andre Afløsninger af lignende Art, som til ExempelToldfrihedens Afløsning paa enkelte Steder i Hertugdømmerne, hvilket meget rigtigen paaberaabtes i Forsamlingen. Besidderne af det ufri Hartkorn fik ingen større Byrde ved Afløsningen, hvorimod de, naar det Tidspunkt var naaet da Afløsningssummen var heelt indvunden, vilde erholde en betydelig Lettelse i deres Hartkornsskatter, hvilket Tidspunkt en Forfatter i Fædrelandet Nr. 1419 har antaget at ville indtreffe om henved 20 Aar. Vilde nu Nogen invende at der altsaa i disse 70 Aar ingen Fordeel vilde være for det ufri Hartkorns Besiddere, af den forønskede Sattelighed, da ville vi hertil svare, at en stor Ufuldkommenhed, i Skattesystemet derved strax vilde være afhjulpet, og at Skatteligheden jo aldrig vilde indtræde, naar der ikke gjøres en Begyndelse dermed, men hvad end meere er, den retfærdige Grundsætning: at alle Landets Borgere, bør bidrage, Enhver af sin Eiendom og Bedrift, ligemeget til det Heles Bestaaen og Vedligeholdelse, saa at Jngen, og allermindst de største Eiendomsbesiddere i saa Henseende begunstiges fremfor de mindre, – denne retfærdige og for Statens Vel saa indflydelsesrige Grundsætning var da anerkjendt og virkelig bragt i Anvendelse, og det var et stort og væsentligt Gode som vel fortjener at eftertragtes, om end gjennem Modstand, og Miskjendelse. – Hvorledes denne Afløsning i det Enkelte burde gjennemføres maa vi overlade til Kyndige at overveie og afgjøre, men saa meget troe vi, med Klarhed at have viist at den hverken er urimelig eller umulig".(Fortsættes). En Huusmands Mishandling.