Aarhuus Stifts-Tidende, 1844-06-01
Jndsendt. J vor Tid, i hvilken Bevidstheden om dansk Nationalitet mere end nogensinde er blevet vakt hos os, i hvilken man til Forsvar mod Germanismen indgaaer et standinavisk Samfund og stifter Foreninger til Dansthedens Udbredelse i Sønderjylland – i denne Tid glemme vi aldeles den Mand vi kunne takke for, at vi ere Danske og ei Tydskere, den Mand, som først lærte os, at tydst Herredømme ei kan forenes med dansk Frihed, denne Mand er Niels Ebbesen, Helten fra Nørreriis, Danmark Mucius Scævola, han, hvem vi Jyder især burde være stolte af som hele vort Fædrelands Befrier. Havde Niels Ebbesen ei været, havde Danmark sikkerlig været tydsk den Dag i Dag, havde han ei vovet Liv og Gods, havde vi nu maaskee søgt at udbrede det tydske Sprog i Norge og Sverrig istedetfor at stifte skandinaviske Foreninger, vi havde da sikkerlig eenstemmig fordreven en Nis Lorenzen, hvis en Saadan kunde tænkes at opstaae. Og denne N. Ebbesen er i vore Dage næsten aldeles forglemt, Folk vide neppe, hvad han har udrettet, ja istedetfor at hædre ham, som den, der har skaffet os Friheden, søger man endog at forkleine ham, at nedsætte hans Roes, idet man har søgt at fremstille ham som en Bandit, en Snigmorder – det er Takken for hans selvopoffrende Daad, det er hans Tapperheds Løn, Tog disse Udanske haabe vi ere ikkun faa, og med saadanne kunne vi ikke indlade os, derimod til den langt større Deel henvende vi os disse Linier og bringe i Erindring, at N. Ebbesen mindst af alle Danskhedens Kjæmpere fortjener at glemmes; thi han reddede ei alene vor Nationalitet, men vor Frihed han friede os fra de tydske Tyranner, og af hans Blod gik en herlig Morgenrøde op over Danmark. Vel hedder det i meer end en historisk Bog, Niels Ebbesens Navn skal aldrig gaae nogen dansk Mand af Minde" eller saa omtrent, men hvoraf, maa man spørge, sees det da at va have ham i Minde – af Jntet, maa man svare, intet Mindemærke have vi af ham, ja ikke engang en simpel Fest til hans Erindring. Paa en Tid, man gjør kostbare Ædegilder for Folkets Repræsentanter, fordi de have talet i Folkets Aand, paa denne Tid have vi ikke engang en simpel landlig Fest til Danmarks Befriers Ære, paa en Tid, da man uden bestemt Meed holder Himmelbjergs feste, hvortil man reiser mange Mile og hvorpaa man anvender mange Penge, staaer N. Ebbesens Daad forglemt og upaaagtet. Vilde det da ikke være langt smuk tere, at holde, endog med Opoffrelse af denne Himmelbjergs fest, en Mindefest for N. Ebbesen, paa det Sted, hvor Sagnet hensætter hans Borg Nørreriis, hvor den kjæmpemæssige Eeg sætter os tilbage i hine længst forsvundne Tider. Og Sagen lader sig saameget lettere udføre, som saavidt vides, Ei ren af Pladsen, Greve Fros til Frysenborg, har tilladt dens fri Benyttelse; ligesom ogsaa Sommeren 141 en saadan Fest virkelig kom istand, hvor der mødte 6 a 700 af Egnens Beboere. Dagen paa hvilken denne Fest bedst kunde holdes, behøver ingenlunde at slutte sig til en historisk Begivenhed, men maa snarere rette sig efter Aarstiderne, og hvis Festen, som rimeligt er, skal være landlig, synes Midten af Julii Maaned der til at være den beqvemmeste Tid. Til Arrangementet af det Fornødne vilde der vel nok kunne danne sig en Commitee, ligesom ved Himmelbjergsfesten, og paa den anden Side vilde vist ikke, ligesom der, mangle paa Sammenskud i et saa patriotisk Øiemed, til Bestridelsen af Omkostningerne.