Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1791-03-29
Høieste Rets Dom i Sagen imellem Mads Møller paa Krumstrup paa den ene og Niels Holm med fleere af Sandager Byemænd i Gislef Sogn paa den anden Side, afsagt den 14de Martii 1791. "Landstingsdommen bør ved Magt at stande, dog saaledes, at Citanten (Mads Møller) betaler til Contra Citanterne i Processens Omkostninger for "Landstinget og Høieste Ret 80 Rdlr., saa betaler han og til Justitscassen for unødig Trætte 24 Rdlr., og endvidere til samme Casse 5 Rdlr. Bevar Din Rydskhed og Uskyldighed, Du unge, Pige, saa skal Din Dyd er blive ubelønnet. Efterat Peter den første havde skilt sig ved sin første Gemalinde og ladet hende indsperre i et Kloster, faldt hans Tilbøielighed paa en Frøken von Mons, men da Keiseren var udenlands, givtede hun sig med den Preussiske Gesandt i Moscov, von Keiserling. Nogen Tid derefter forlighede han sig i et ungt Fruentimmer, en Datter af en fremmed Kiøbmand, som opholdt sig i Byen. Han blev ved hendes Syn saa henreven, at han tilbød hende selv at giøre sig Betingelser, om hun vilde leve med ham, men dette dydefulde Fruentimmer afslog ham samme meget beske dent. Da hun imidlertid frygtede for Virkningen af hans Magt, saa fattede hun den Beslutning endnu samme Nat at forlade Moscov, uden at sige sine Forældre et Ord derom. Hun forsynede sig med nogle faa Penge til sin Underholdning, og gik adskillige Mile paa sin Fod ind i Landet, indtil hun kom til en lille Landsbye, hvor hendes Amme med Mand og Datter det unge Fruentimmers Pattesøster, opholdt sig. For dem opdagede hun sin Hensigt at skiule sig i Skoven, tet ved Landsbyen. For at forekomme al Opdagelse, begav hun sig, ledsaget af Mand og Datter, endnu samme Nat paa Veien. Manden, af Profession en Tømmermand, som var got bekiendt i Skoven, førte hende til en lille tør Plet midt i et Morads, og byggede hende der en Hytte til sin Bolig. Sine Penge havde hun givet Ammen, for derfor at forskaffe hende det Fornødne til Livets Underholdning, som trolig blev hende tilbragt om Natten ved Ammen eller hendes Datter, og een af dem blev altid hos hende om Natten. - Dagen efter hendes Flugt, kom Caren til hendes Fader for at see hende. Da han fandt Forældrene ængstelig bekymrede sig selv bedraget, bildte han sig ind, at det var een af dem selv anlagt Plan. Han blev forbittret og truede at lade dem føle sin U naade, dersom de ei bragte hende tildeie. Forældrenes Bedrøvelse og Taarer vare de høitideligste Forsikringer for at overtyde ham om deres Uskyldighed og Uvidenhed om hendes Klugt. De forsikrede ham, at de befrygtede, at en ulykkelig Hændelse maatte være mødt hende, fordi intet af det som tilhørte hende blev savnet, uden det som hun paa den Tid havde paa Caren var fornøiet med deres Oprigtighed, foranstaltede en stor Eftersøgelse om hende, og udsatte en anseelig Belønning for den, som kunde opdage, hvad der var mødt hende, men forgieves. Forældre, ne og Familien frygtede, at hun var kommet af Dage, og lagte Sorg an for hende. Aaret derefter blev det ved en Hændelse opdaget. En Oberst, som var kommen fra Armeen for at besøge sine Venner, gik paa Jagt i samme Skov, og forfulgte sit Vildt igiennem Moradset. Han kom til Hytten, og da han saae derind, skimtede han et smukt ungt Fruentimmer i ringe Klæder. Da han havde spurgt hende hvem hun var, og hvorledes hun var kommet dertil og levede paa saa eensomt et Sted, fant han let ud af at hun var det Fruentimmer, hvis Afsavn havde gjort saa stor Opsigt. I den yderste Forvirring og med den indstændigste Begiering, bad huus ham paa sine Knæ, at han ikke vilde forraade hende. Han svarede hende, at Faren var efter hans Mening forbi, fordi Caren nu var bundet et andet Sted, hun kunde med Sikkerhed opdage sig, i det mindste for sine Forældre, med hvem han vilde tale, hvorledes Sagen paa det bedste skulde begyndes. Fruentimret indvilgede dette Forslag, og strax begav han sig paa Veien og glædede hendes Forældre med denne lykkelige Opdagelse. Deres Beraadslagning faldt ud derpaa at spørge Keiserinde Catharine og hendes Meening, og paa hvad Maade Sagen skulde aabenbares for Caren. Obersten paatog sig denne Forretning. Den følgende Morgen bestilte Catharine ham igien, for at forestille ham for Hs. Majestet, hvorledes han havde opdaget Tildragelsen og udbad sig den belovede Belønning. Han kom efter Aftale, blev forestillet og fortalte Tildragelsen, hvorved han havde opdaget Fruentimret, saavelsom den elændige Forfatning, hvori han havde fundet hende, og hvad hun efter sit Kiøns Omsindelighed har maattet udstaae, da hun saalænge havde maattet være indsluttet paa et saa skrækkeligt Sted. Caren lod sig merke med, at det gjorde ham ondt, at han skulde have været Aarsag i alle hendes Lidelser, og erklærede tillige, at han skulde bestræbe sig for, at give hende Satisfaction. Catharina bragte nu i Forslag, at den bedste Satisfaction, som Hans Majestet kunde give hende, skulde være denne, at give hende en god Medgivt og Obersten til Mand, som havde den bedste Ret til hende, da han havde fundet hende ved at forfølge Vildtet paa Jagten. Carens Mening var fuldkommen overeenstemmende med Catharines, og befoel een af sine Yndlinge tilligemed Obersten at bringe Fruentimret hiem, og hun kom til fine Forældres og Families undsigelig Glæde, der alle havde begrædt hende som død. Bryllupet skeede paa Carens Anordning og Bekostning, der selv førte Bruden til Brudgommen, sigende, at han her gjorde ham en Foræring af det meest dybefulde Fruentimmer. Denne Erklæring ledsagede han med en anseelig Foræring, og udsatte desuden for hende og hendes Arvinger 3000 Rubler. Denne Dame levede længe der efter, og var høit agtet og yndet af Charen, og alle, som kiendte hende.