Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1780-12-08
son, Middel at bevare Korn. Hvo som veed at forøge Jordens Frugtbarhed i de nødvendigste Producters Frembringende til den høyeste Grad, hvor som finder Middel til at bevare samme paa den letteste og mindst bekostelige Maade, hvo som betrygger sit Land for Hungers Nød, som følger umiddelbar at Markfrugternes Sieldenhed, den sysselsætter sig unægtelig med Ting, som ere en Menneske-Ven værdige. Nidkiære Borgere have altid beskjæftiget sig med disse væsentlige Gienstande. Nu omstunder i sær, da Monarkerne, kaste et oplivende Øyekast paa Agerdyrkningen, og da deres befalingers oplyste Redskaber opmuntrer Landmanden, at beskytte dem, som lægge sig efter Landhuusholdnings Videnskaberne; blive disse fornemste og allernødvendigste af Videnskaberne daglig berigede med nye Opdagelser, og nærmer sig til den Grad af Fuldkommenhed, som er det sikkerste Kiendetegn paa en Regierings Viisdom, en Stats Rigdom, Magt og Styrke, og Folkets Lyksalighed. Tilskyndet af Begierlighed, at være mine Medborgere nyttig, har jeg derfor i adskillige Aar sysselsat mig med adskillige Grene af Landhuusholdningen, og iblandt andre med Kornets Bevaring, og med Kornormenes Ødelæggelse, et Jnd segt, som anretter den største Skade i Korndyngerne. De Forsøg, som jeg har anstillet med disse sidste, have ført mig til en vis, let og temmelig lidet bekostelig Maade, at bevare Kornet for disse ødelæggende Jndsegter, og at conservere, det i meget lang Tiid. Kornets Grøde og Natur bliver ikke allene ey derved forderved, men det faaer endog meere Nærings=Saft til sin Vext. Jeg lod mig ikke overle af den Glæde at bekiendtgiøre min Opdagelse, men forsikrede mig først ved igientagne Prøver om sammes gode Udfald. Førend jeg omstændelig beskriver mine Anstalter, vil man tillade mig at forudsætte nogle Anmærkninger og Gieringen. Gieringen bestaaer i Frugts umærkelige Deles Bevægelse, hvorved deres Sammensætning bliver forstyrret eller lider mindste Forandring. Den har adskillige Grader, eller rettere at tale: der gives adskillige Slags Gierringer, som Gradeviis virke Opløsningen. Dette bevægede Naturkyndigerne til at sige: at Gieringen er en Begyndelse til Opløsningen. Kornet gierer, naar det er bragt i Laden; det gierer efter at det er aftærsket og er bragt i Korn-Huuset. Meel og Dey gierer, hvert til sin Tiid, naar Roden kommer til dem. Hver Frugt gierer efter hver Bearbeydelse, endog naar den er bleven tørret eller sylted. Jeg tør end- og troe, at en vis Giering er, om ikke nødvendig, saa dog i det mindste nyttig, til Frugternes Conservation. Jeg skulde overlade denne Physiske, Deels Vegetabiliernes Undersøgelse til de Lærde. Men Attraae at være nyttig, overvinder min Egenkierlighed. Er min Meening vildfarende, saa maa De holde min Hensigt saadant til gode. Jeg tør altsaa sige, at en vis Slags Gierring er nødvendig, eller i det mindste nyttig, for at conservere Frugterne. Jeg grunder mit Foregivende paa følgende Jagttagelse: Jeg har seet Æbler at skiæres i fire Parter, og strax der efter at tørres, efter at de vare blevne tagne af Træet; men andre efter at de havde gieret. Hine ere blevne igiennemgnavede og fordervede af en liden hvid Jndsegt, men disse have holdt sig fuldkommen godt. En nedsyltet Frugt, som man sylter samme Dagden er bleven plukket, holder sig hverken saa let eller saa længe, som en anden af samme Træe, og ved lige Tilberedelse, men som i Forveien har gieret. (Fortsættes.)