Den Vest-Sjællandske Avis, 1821-10-09
J en Skrivelse fra Warschau af 16de September meddeles følgende Efterretning fra et Øienvidne om Tyrkernes Canibalismus, Menneskeligheden (hedder det deri, gyser over de begaaede Grusomheder og Tusinde langsomt slagtede og lemlæstede Christne anraabe lydeligen deres Medmennesker om Hielp og Hævn. Den 10de Juli om Aftenen forlod jeg med dobbelte undertegnede Passer Constantinopel, fordi jeg ikke længere kunde udholde den Mordlyst, som der herskede; overalt stødte jeg paa Tyrker, som vare bestænkede med Græsk Blod, og utallige vare de Lemlæstede og de Liig, som jeg traf fra en Miil til en anden. Jeg maatte paa denne sørgelige Reise kæmpe imod mange Gienvordigheder; overalt blev jeg anholdet, udspurgt og fornærmet, Christen Hund, var den sædvanlige Ærestitel, som jeg fik og selv Tyrkerne beærede mig med dette smukke Navn. - Jkke langt fra Athen var jeg Vidne til en Grusomhed, som maae bekiendtgiøres for det cultiverede Europa, og som hver Gang, naar jeg tænker derpaa, fremkalder Taarer i mine Øine. Man havde bortført som Fange et Græske meget elskværdigt Brudepar af en fornem Familie, og neppe vare de Ulykkelige ankomne til et Sted, hvor der var en stor Mængde Tyrker forsamlede, førend man ombandt begge Slagtoffere med Straae, bestrøge dem med Harpix og Beeg og stak dem i Brand; under de uhørligste Pinsler bleve de Elskende langsomt steegte; en gammel Tyrk strøg sit Skiæg, og søgde til mig: See Du Christen Hund hvorledes de der dandse. Barbaren tvang mig saaledes til at see paa denne oprørende Scene. Gud og Alexane der vare de eneste Tanker i min bedrøvede Siæl, og jeg reiste derpaa videre fort med Afskye for Barbaren. - Paa hele Reisen igiennem Grækenland saajeg lemlæstede Oldinger og Mænd, dræbte og vanærede Koner, korsfæstede Mennesker, som vare ophængte ved Hænder og Fødder. Dagligen speculerer Barbarerne paa nye Pinsler. De grave Kroppen ned i Jorden til Hovedet paa de Mennesker, som falde i deres Hænder, holde Munden aaben ved Spærretræe, saa at Jnsecter, isærdeleshed Myrer, fordi de næsten altid nedgrave de Ulykkelige ved Myretuer, i tusindeviis fortære langsomt Jndvoldene paa dem; hele Hovedet bliver først raget og smurt med Honning, og allerede i faae Timer kunde man ikke see noget af Ansigtet, undtagen den aabne Mund, saa meget vare Delene opsvolnede ved at blive gravede og opstukne af Jn secterne, og i flere Dage vedvare frygtelige Smerter, førend Døden befrier den Lidende. Hvilket sædeligt og følsomt Menneske kan blive roeligt og følesløs ved denne diævelske Behandling af hans Medmennesker og Medchristne. Min Pen er for svag til at skildre alle de Grueligheder, som begaaes af de sataniske Muselmænd; de overstige al Beskrivelse, og jeg vover ikke paa at meddele det lædelige Europa hvorledes det virkelig smukke Græske Qvindekiøn bliver behandlet; man kan omtrent giøre sig et Begreb derom. - En Græsk Officeer, men Tydsk af Fødsel, fortæller mig følgende Historie, den unge Scipio Topoli fik Efterretning om at Tyrkerne havde bortført som Fange hans smukke attenaarige Søster. Hurtigt kastede han sig paa en Tyrkisk erobret Hest og velbevæbnet, med Landsen i den høire Haand, galloperede han fort for at indhente Tyrkerne paa en Sidevei, først den anden Morgen saae han tyve Tyrker, som havde foruden hans Søster bortført fem andre Piger, rasende overfaldt han dem, giennemborede Søsteren med Spydet, dræbte den halve Deel af Tyrkerne, indtil han selv faldt udmattet ned af det meget Blod han havde mistet. Jeg takker min store Gud at jeg nu igien er kommen iblandt Mennesker, og at i g lykkelig saavel er undgaaet Liiglugten som Mordluften. (Det er mærkeligt at denne Efterretning just meddeles i Polske og Russiske Blade.)