Viborger Samler, 1789-02-16
Allerede er der nu i Gallizien, som man veed af sikre Efterretninger, siden den ny Hoverie Jndretning, imod som tilforn, dyr Tid, og Prisen paa Lærrederne er, siden Hoveriet ved Høe= og Hamp=Aulen blev afskaffet, stegen 50 pro 100, hvorved den Handel er gaaet til Grunde. Adelen vil Tid efter anden gaae ud, og overlade sine Godser til Kreditorerne eller Lands Herren, som da vil faae at vide, hvad en Godseier er, uden Hoverie=Tjeneste. Endelig ville af Adelens Nedsættelse og Undertrykkelse til Bøndernes Fordeel endnu reise, sig mange andre. er 50 33. andre onde Følger. Den største og klogeste Mand i vort Aarhundrede, den afdøde Konge, Friderik, lod ved alle Leiligheder see Tilbøielighed til Gunst og Bevaagenhed mod Adelen, og fornemmelig mod den mindre Adel i hans Land, og til at ophielpe dem, gjorde mere, end nogen anden Potentat nogensteds og nogensinde gjort haver. Man troede, det var en Træk af Ridder Aand, men det var virkelig en meget dyb gjennemtænkt Politik. Hvad er for nærværende Tid Monarkernes Stette, og stikker Kongernes Kraft, Viisdom, og afgjørende Evne i andet, end i deres Armeer: - Og hvo opholder Konsistentzen af disse uhyre Maskiner, hvo giver deres Fjere Spændkraft, hvor trækker dem op, – Er det den gemeene Soldat, er han villig og oplagt til, for en ringe Sold at udstaae de største menneskelige Farer og trodse Døden, Har han Patriotismus og Ærekierhed, og giver alene den meget Uvisse, og ved vore i sige Krigslove meget indskrænkede Haab om Bytte, ham Mod, - Visselig, enhver som kjender Mennesker, vor Krigs Forfatning og Soldater-Standens nærværende Beskaffenhed, maa tilstaae, at alting kommer an paa Offiteren, som dog gemeenligen er af Adel. Enhver skarptænkende Potentat, som vil opdrage sig Soldater og frembringe Militærsk Aand i sit Land, understøtter Adelen. Det er godt, at et Slags Skiendsel hviler paa den Adelsmand, som, naar han kan, ikke vil tjene i Armeen; thi dette er ganske hans Fag, han, naar hans For=Rettigheder haandhæves, har endnu Fædrenelands Kjerlighed, og hans medfødde Titel tel af Ridder paatrykker ham allerede en militærsk Charge. Naar Bondens Søn maa tiene som gemeen Soldat, saa gaaer begges Forhold til hinanden over med dem af den borgerlige i Soldat-Standen. Bonden, som fra Ungdommen af har Begreb om Adelsmandens Vigtighed og Størrelse, er vant til at adlyde ham, og bliver opmuntret ved hans Exempel. Officeren, som besidder, eller har Haab om at komme til at bestode Jordgods, tænker af Egennytte patriotisk, er ærekier, eftersom han har bedre Opdradragelse og Haab om høiere Æres-Poster, der kuns sielden besiæler Bonden. - Aldrig har Frankerige opdraget flere Helte, end da Adelen var friere, og en Aand af vandrende Ridderskab hvilede paa den; og vee den Herre, som den ganske viger fra, og uddrives af, Adelens Ringeagtelse, Nedsættelse og Beskjerelse af deres For=Rettighed føder endelig en usalig Dorskhed, der giør, at han ligesom Bonden sørger for sin Person alene fra i Dag til i Morgen, og som Soldat gjør ham til en Leiesvend, som det er ligegyldigt, hvem han tjener eller for hvem han strider. Endnu er dog ingen Friheds Prædikant opstaaet, som vil demonstrere den gemeene Soldat Menneskelighedens Rettigheder for, og den Fodring, han har paa naturlig Frihed, som Forfatteren af de Galliziske Breve siger: "Hvorledes kan jeg begribe naturlig og borgerlige Frihed, naar jeg maa opofre mit Liv, mine Kræfter, mine Fordele, for Mennesker og Sager, som ikke gaae mig an, slaae Folk ihiel, som ikke have fornærmet mig, Efter vor Forfatter skul K. 52 s. de man altsaa dispensere disse arme Mennesker fra de Besværligheder, at staae Skildvagt, exercere eller skandse: Eller i det mindste fastsætte nogle faa Timer til deslige Arbeide efter Beqvemmelighed at kunne forrettes, derfor tillegge dem en forholdmæssig Løn, og tage Gevæhr og Stokke fra Underofficererne.