Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1813-03-16
Spanien. En londonsk Journal siger: Vi see desværre af Breve fra Cadix, at den fierde Armee, hvis Commando man først har frataget General Ma hi, og siden Ballasteros, viser saadanne Utilfredshedssymptomer, at man har maattet foretage vigtige Forandringer blandt Officiererne. Man havde uddeelt i stor Mængde Pamphlets til at opægge Tropperne. Man søgte at indbilde dem, at Lord Wellingtons Udnævnelse til Overbefalingsmand over den spanske Armee, vilde have en almeen Afskedigelse af alle Grader til Følge. Saa urimelig og usandsynlig endog denne Paastand var, gjorde den dog et stort Jndtryk paa Soldaternes Gemytter, og man kunde ikke berolige den, uden ved den høitidelige Forsikring, at man havde aldrig tænkt paa at sætte andre Officierer isteden for de spanske. Altonaiske Merkur læses følgende interessante Artikel: En indsk Missionair, Hr. Husnagel fra Ansbach, der 1811 var paa St. Domingo, forrige Aar kom tilbage til Ansbach, og siden igjen er afreist til America, har meddeelt en læseværdig Skildring af de Personet, som i den nyeste Tid have spilt en Rolle der, samt af Negernes Tilstand, følgende Træk ere tagne deraf: Den Reisende landede paa den Deel af Den, der ved den 1806 paafulgte Deeling mellem begge Souverainitets Medbeilerne Pethion og Christoph, var tilfalden den sidste, ved Cap Francais, den sidstes Hovedstad, som han havde kaldt Cap Henry efter sig selv, da han endnu var uindskrænket Herre i sin Andeel. Ved Foden af Steenbjerget, der behersker Havet, er anlagt en Fæstning med tre Taarne, hvorfra man kunde bestryge alle Skibe, der vilde lande ved Cap. Denne Stad selv har skjønne Treetage=Huse, hvorimellem den forrige Regent Dessalines Enkes Huus særdeles udmærket sig. Madame Dessalines er en sort Kone af Majestætisk Skabning, begavet med al en Negerindes Skjønhed. Tænder som Perler, en høi Pande, sort Uldhaar, tykke Læber, fyldigt Ansigt, forige Dine og en herlig Væxt. Hr. Hunagel, der havde Breve til hende, fandt hende klædt i det fineste Musselin besat med Kniplinger; om Halsen havde hun Guldkjæder og Perlerader; om Hovedet var et ostindisk Klæde knyttet, og paa det havde hun en meget stor grøn Hat af fiin Filt. De sorte Fingre var fulde af Guldringe. Hun er er en dannet Kone, der temmelig færdig taler adskillige europæiske Sprog, engelsk, spansk og fransk. Hun ro ses ogsaa som en ædel Kone, der ivrig tog sig af de Blanke, da den almindelige Forfølgelse imod dem var udbrudt. Ofte skjulte hun en Fredløs ved Siden af hendes Mands Sovegemak saalænge, til han fik Leilighed at redde sig paa et Skib, og adskillige skylde hende Livet. Hendes Huus er nydeligt, dog uden Glas i Vinduerne, og med Steengulv, som over hele Landet. Hendes Rigdom bestaaer i Kaffe- og Sukkerplantager. Naar hun gaaer ud, har hun tyve udmærket smukke Negerinder efter sig, og hun nye der en høi Anseelse. Dessalines, hendes Mand, var en blodførstig Tyran. Han havde tilsidst truet Jndbyggerne i en Bye, der gjorde ham Modstandsat, dersom de ikke gav dem strax, og han maattelstaaStaden med Storm, vilde hans lade dem alle dræbe, og bade sig i deres varme Blod; han vidste, derved vilde han blive stærk og uovervindelig som en Løve, Denne Trudsel gav den sidste Anledning til et Lønforbund, der gjorde, at han 1806 den 16de October, blev myrdet paa Veien til Gongive. Han havde sendt sin Livvagt i Forveien. Nogle Negerofficierer lurede paa ham i en mosbedækket Hytte. Da han kjørte forbi, sprang de frem, og raabte: der et Dessalines den Tyran, dræber ham, Han sprang udaf Vognen, fældede med to Pistolskud to Officierer, og forsvarte sig derpaa med Kaarden, men blev overmandet og myrdet paa Stedet. Hans Efterfølgere var de to Generaler Pethion og Henry Christoph, der i Begyndelsen regjerede i Fællig, men derpaa deelte Den, og gav hver Deel sin egen republicanske Constitution. Men Freden mellem dem varte ikke længe De kom i to Aars Krig, der efter de nyeste Beretninger have endt med Christophs fuldkomne Nederlag og Flugt. 1811, da Hr. Hunagel var paa St. Doming, var Christoph endnu i sin Værdigheds hele Anseende. Han havde alt da erklæret sig Konge, og snart Keiser over den siden Revolutionen med sit oprindelige Nuon kaldte O Haiti. Alt tidligere havde han ladt sig gjøre en Guldkrone i England, men som, da den skulde udsmugles, efter de engelske Toldlovblev borttaget. Dog gjorde England ham en Foræring med den. Christoph er stor og kjødfuld og majestætisk af Udseende. Den høie Pande, de tykke røde Læber, det kulsorte Uld paa Hovedet, det sorte Skjæg, de hvide Tænder o. s. v. give ham et frygteligt Udseende, hvortil hans stærke Stemme fuldkommen svarer. Han er fød i Africa, og var paa Jamaica Slave hos en riig Kjøbmand, i hvis Caffe og Sukkerplantager han maatte arbeide. Da Oproret paa St. Domingo udbrød flygtede han med flere af sine Brødre did, tog Tjeneste under Dessalines, og udmærkede sig, saa han efter dennes Drab valgtes til Præsident. Han besidder megen personlig Tapperhed forenet med Grusomhed. Ved Jndtagelsen af Nicolaimole skal han med egen Haand have dræbt over 100 Mennesker. Mange af hans Folk blev og stærk saaret; han lod en Læge kalde til dem fra Capstaden; men inden denne kunne komme, var de fleste af de Saarede, der fattedes Pleie og al Hielp i den stærke Hede, døde af Koldbrand. Lægen kunde ikke redde nogen mere. Christoph gav ham Skyld, lod hom føre ud om Natten, halshugge og kaste i Stranden. Denne Høvding beboede et skjønt Huus med en aaben Gang rundt omkring. Hver Morgen stilte han sig efter gammel Skik i sin Huusdør for at give Audients. Hans Officierer stod paa Høire og Venstre ved Siden af ham. Saa han vred ud, torde de ikke tale et Ord. Hans Livvagt bestod af nogle Regimenter af de meest udsøgte Negere, de havde grøn Mundering og store Hatte med grønne Fiedre. (Fortsættes.)