Københavns Adresseavis, 1764-11-14
Forslag til at sette en fast Priis paa Levnets=Midler. (S. No. 128.). Skulle nogen videre spørge om de fornemste og sædvanligste Aarsager, hvorfore Levnetsmidlernes Priser i et Land vorder maadelige, for lave eller for høye, da kand svares: Levnetsmidlernes Priser i et Land vorder maadelige, bestrufne og ansatte, naar Landets Nærings=Arter samtlige og i rette Forholdelse indbyrdes, sættes i behørig Gang, og Jndbyggerne anføres til den behørige Virksomhed, til den Arbeydsomheds Grad, som almindelig er antaget i andre Lande, særdeles dem, der ere næstliggende, staaer nærmest i Forholdelse med, og ligner det meest i fælles Nærings Arter. For lave Priser kand foraarsages ved en for liden Folkemængde i et frugtbart Land, der kunde betienes til Landets større Styrke og Velstand, ved Jndbyggernes Mangel paa Virksomhed. Mangel paa Kiøbstæder, Handel, Udførsel og Aftræk, Mangel paa Haandverker og Manufacturer, Mangel paa Veye og Kanaler, Mangel paa Penge og Penges Omløb, Opmuntringer og Drivere, Skatter og Afgifter, og ved den for Statens Opkomst skadelige Dorskhed, som Jndbyggerne derved kand forfalde i. For høye Priser foraarsages derimod ved for høye Skatter og Paalæg, ved for stor Krigsmagt, Hofstat, og andre for store eller unyttige Bekostninger. Ved Stændernes for vidt drevne Forskiel, og for stort Antal i de øverste Stænder ved Pragt og Yppighed, ved fordeelagtige Næringsarters Forsømmelse, ved for mange Penge i Omløb, ved Almuens for store Tvang, og Adelens for store og ilde brugte Myndighed, og mange flere saadanne Mangler. Det kand ikke nægtes: at jo Menneskene ere af det Sind i Almindelighed, at, naar alt for stort og tungt Arbeyde paadrives og paalegges dem, naar deres beqvemme Ophold giøres dem alt for besværligt, og Haabet derom, betages dem, de da taber Lysten, mistrøster, og arbeyder mindre, siden de seer, at Livets nødvendige Ophold, det eneste, som dem da lades, dog ikke kand betages dem uden Statens Undergang. De Midler derfor, som har denne Virkning, kand ikke siges Opmuntringer til Flittighed, den de meere svækker. Ved Opmuntringer til Flittighed, forstaaes og allene de Midler, hvorved Menneskene bringes til den rette, behørige og nødvendige Flittighed og Arbeydsomheds Grad, og ikke til Trældom og en overdrevet Arbeydsomhed, om end Menneskene dertil almindelig bringes kunde. Den Stat derfore, som ønsker og søger, ved ret trufne Priser paa Levnets=Midler, at opmuntre den almindelige Flittighed i Flittighed i Landet, har fornemmelig kuns at see derhen: at den ved behørige Opmuntrings midler og Drivefiedre, samt Hindringers Bortrydelser, bringer Undersaatterne til den efter almindelig Vedtægt behørige Flittigheds Grad, og derunder i sær i vore Tider lader sig være anbefalet, Mængdens Frihed, Lyst og Munterhed, behørige Formue, Haab og Sikkerhed, selv med sine at høste nogen Frugt af sin Flittighed, i den tilbørlige Grad at bevare og vedligeholde. Dernæst, at den sætter alle fordeelagtige Nærings Arter (hvorunder egen Yppigheds Arbeyde ikke kand indbefattes) i behørig Drift, og ved god Politie forebygges, at den ene Nærings Art ikke fornærmer den anden. Saa vil Levnetsmidler nes Priser derved paa et hvert Sted efter de der værende Omstændigheder sættes og treffes paa det beste og fordeelagtigste, som til Statens Velfærd i Almindelighed, som og i sær til Flittigheds Opmuntring. Levnetsmidlernes Priser i en Stat bør ikke tvinges, hverken til at stige eller falde, uden besynderlige, vigtige og trængende Omstændigheder. Tvangen allene svækker alle Tider en Deel af Jndbyggerne deres Lyst og Flid, og er det ikke altid sagt, at den lige Grad og fuld Erstatning opvækker Flittighed hos andre Statens Jndbyggere. Endskiønt Tvangen en og anden gang var ligge saa nyttig som fornøden, om Mængden var fornuftig og retsindig, saa kand den dog formedelst Mængdens Vankundighed og urigtige Domme, medføre større Skade end Fordeel. Som Fødevare udgjøre det fornemmeste af Menneskets Levnetsmidler, saa udgjøre Kornvare det fornemmeste af dets Fødevare, i mindste efter den i vor Verdens Deel antagne Levemaade. Kornprisernes betydelige Forandring, Fald og Stigen medfører alle Tider og for alle Stater i Almindelighed sine for Staten anseelige Uleyligheder; siden vel høye og for høye Priser giør det, at Mængden, Almuen og Arbeydere vanskelig og for vanskelig kand ernære sig, fortiene og forhverve, da har de nød Priis til Jern=Vægt. Rugen Tønden 1 Rdlr. 5 Mk., Byg 1 Rdlr. 4 Mk., Erter, Vikker og Lindser 2 Rdlr., Havre 1 Rdlr., Hvede 2 Rdlr. 2 Mk. Ved saadan Priis meenes, at enhver efter nærværende Agerdyrkning, kand trænge igiennem til Velstand, Landmanden ved en temmelig høy Priis paa Kornet, og de øvrige ved en af en god Sparsommelighed geleydet Flittighed. - Eragtes det da best at sette Levnets=Midlerne i Landet i en bestandig tilbørlig maadelig høy Priis, da er der ingen, Guds Bestyrelse undtagen, uden Deres Kongelige Majestet selv og høye Raad, i sær det til den Ende allernaadigst indrettede General=Landets Oeconomie= og Commerce=Collegium i Stand, samme til nogen Vished at bestemme. Dette er uddraget af det Oconomiske Magazins 7de Tome, som sælges hos Bogtrykker Sr. Godiche. Adstilligt Nyt.