Berlingske Tidende, 1822-09-13
Ifølge heraf meddeles herved denne, af bemeldte Værk uddragne, Beskrivelse: Man beskriver paa Jorden en Cirkel af 60 Fod i Giennemini(større eller mindre som man vil, og som Græsgangens Beliggenhed udfordrer) udgraver den derpaa i Form af en Skaal, syv Fod dyb i Centrum, naar denne Udhuling er friet reen, maa den stampes dygtig, saa at den bliver saa jevn, eens og fast, som Grunden, vil tilstede, paa den maa spredes vel lædsket og sigtet Kalk giennem et Sold, saa jevnt som mueligt, til to eller tre Tommers Tykkelse, jo mere pores og aaben Grunden er, jo større Mængde Kalk vil behøves; denne Kalk maa derpaa vædes lidt, for at faae den til at hænge fast, og man maa sørge for at sprede den jevnt, saa ingen Plet bliver ubedækket, da Udfaldet af dette Arbeide kommer mere en paa Kalken, end paa noget andet, der foretages. Paa denne stalk maa lægges et Lag Leer, til en Tykkelse af omtrent 6 Tommer, og som man væder saa meget, at det kan sammen pakkes, og bankes med Køller eller Stampere til en tæt Masse, som kan taale at trædes paa, uden at give efter eller tage Skade. Man maa være meget omhyggelig for at lægge denne Leermasse eens paa, og stampe den tæt, og til den Ende ikke sprede mere af Gangen paa Kalken, ind man kan faae banket, medens det endnu har vedbørlig Beqvemhed til at fastnes, naar det hele saaledes er færdigt, gaaer Stamperen det endnu nogle Gange over, det stænkes hver Gang med Vand, og man sørger for, at der ikke bliver Revner nogensteds, hvorved det aldeles vilde tabe Evnen at holde Vandet. Teglleer behøves ligefrem ikke, men blot seigt Leer, der ved Bankning vil blive en fast, tæt Masse. Saasnart dette Arbeid vedbørligen er gjort, dækkes hele Leeroverfladen, omtrent en For tykt, med Kalk, fiint Gruus, Steenbrokker, eller Kridestumper, at Qvæget ikke skal giøre Skade ved at træde derpaa. Det er nødvendigt at anmærke, at man ikke maa tage store Steen, da de komme let af lave under Qvægets Trin, de kunne ogsaa let blive pressede ind i, eller igiennem Leerlaget, eller rulle ned til Bunden af Dammen, og i alle disse Tilfælde staaer Leer= og Kalk lagene Fare for at giennembrydes, og Vandet at synke i Jorden, Undertiden dækkes Leeret med Græstørv, hvoraf Græssiden vendes nedad, som en Støtte for Gruset, for at det dækkende Lag ikke behøver at giøres saa tykt, eller man lægger adskillige Tommer ty almindelig Jord ovenpaa dem, eller lige paa Leret uden Græstørv, hvor der kan være knap Forraad af Gruus eller deslige Materialier, hvorved ligeledes meget kan spares. Efterat Lerer er blevet godt stampet, væde nogle Arbeidere Overfladen deraf, og sætte Sviin eller Faar i lang Tid i Fold derpaa da deres Træden er befunden god til at faae den tættere. Nogle tage, istedetfor at bruge lædsket Kalk, god Muurkalk, at Kalk og Sand godt arbeidet i hinanden, og dække Overfladen dermed omtrent en Tomme tykt, naar dette skeer omhyggeligt, ansees det for den virksomste Maade til at tærne Bunden; men Muurkalken vil gierne revne, inden Leret kommer derpaa, hvilket man om byggelig maa vogte sig for. Der er anlagt Damme, hvor en Muur, kalks Beklædning er lagt oven paa Leret, saavelsom under det, hvilket urde være det allerfuldkomneste; men hvor Kalken er dyr forøges Udgifterne derved betydeligt. Den bedste Aarstid at anlægge slige Damme ansees Høsten for at være, da de paa denne Aarstid snarest kunde fyldes med Vand, og det vandtætte Lag da er mindst udsat for at revne. Skulde Veirliget falde i Tørke paa den Tid de ere færdige, vil det være godt at lække Overfladen med Halm eller Strøelse, at den ikke skal revne. Vindingsstederne anlægges almindeligen ved Foden af en Skraaning, hvor efter stærk Regn et lidet Vandløb kan ledes derned fra en Vei, eller for anden fast Overflade, men mange ere anlagte uden, eller dog med megen liden Hielp til Fylding, da man har fundet, at den Regn, som falder i Dammen, i Almindelighed er nok til at forsyne den med Vand, naar de en Gang ere fyldte. Da det er ønskeligt at faae dem fyldte saasnart muligt, efterat de ere færdige, samt ler man ofte Snee og Dynger op i dem, om muligt i stor Mængde i første Vinter efterat de ere anlagte. Et Vandingsted 60 Fod i Giennemsmt, med 6 Fods Dybde, øn holde over 700 Oxhoveder Vand, et paa 45 Fod, 5 Fod cob, henved 400 Oxhoveder. Mange Aars Erfaring og den almindelige Brug af disse Van dinger i de Egne af England, hvor de ere anlagte, har viist, at de, omhyggeligen gjorte, holde Vandet saa godt, bevare det saa reent, naar Qvæget ikke gjør det skident ved at trampe deri, og ere anvendelige ved saa mange Leiligheder, at de ikke for eftertrykkeligen kunne anbefales paa alle sine Beliggenheder, hvor man kan have Vandmangel, eller paa alle andre Steder, hvor Vandet ikke er godt, der er ligeledes anvendelige paa tørre Bakker, Sandbanker og Heder, der ere uden Vand, saavelsom i hver Moseegn, hvor der vel er formeget, men brakket og usundt Vand.