Aarhuus Stifts-Tidende, 1829-04-28
J Valencia levede to Familier, som ved Herkomst og Formue hørte til de første i Staden. En lang Tid stode de i den venskabeligste Forbindelse; dog omsider kjølnedes den gjensidige Hengivenhed, og der blev intet Andet tilbage deraf, end en udvortes høflig Omgang. J hiin inderlige Venskabsperiode havde to Børn af begge Huse, Maria de las Mercedes og Juan de Dios, der paa en Maade bleve opdragne sammen og dagligen saaes, fattet en om Tilbøielighed for hinanden, og dette i Barnevenskab uddannede sig i de Aar, da Følelserne modnes, til Kjærlighed. Snart aabenbarede de hinanden deres Ønsker, og ahnede ingen Hindringer for deres Opfyldelse. Juan de Dios's Forældre bestemte ham til den juridiske Stand, og han blev da, som det der er brugeligt, efter at have fuldendt sit latinske Cursus, bragt som Lærling til en Advocat, hos hvem han udmærkede sig i ved de heldigste Anlæg. Maria de las Mercedes, dengang 16 Aar gammel, tænkte ikke paa Andet end Giftermaalet med ham, hvilket han saa ofte havde lovet hende, og hvorpaa hendes hele Lykke beroede. Men Juan de Dios, der nu havde naaet sit 22de Aar, fandt altid et Paaskud til endnu at opsætte Erklæringen, for Forældrene. Mere end eengang blev den unge Spanierinde foruroliget af den grusomste Mistanke, men som altid strax svandt bort igjen ved et eneste Ord af hendes Elskede. Men dette Blændværk kunde ikke vare længe. Juan de Dios, der i lang Tid havde viist sig koldere, ophørte pludselig gandske at besøge hendes Familie. Engstet ved hans Udeblivelse skriver den unge Pige ham til; han tier. Paa tvende andre Breve følger lige saalidet Svar. Nu søger hun at glemme ham; men forgjeves; hemmelig Kummer fortærer hendes Liv, og hun svinder daglig hen. Dog stedse nærer hun endnu en Gnist af Haab, og anseer Ynglingens Familie for Aarsagen til hans forandrede Sindelag. Men snart forvandler en frygtelig Lidenskab hendes Kjærlighed til Raserie, og opfylder hendes Siel med usalige Forsætter. Maria var gaaet ud med sin Moder, for at besøge nogle Veninder. De kom blandt Andre hen til en Dame, hvis to Døttre ere bekjendte i hele Valencia for deres Skjønhed. Den Ene af dem nærmer sig Maria, med hvem hun var meget fortrolig, og siger: "Du veed formodentlig, at der er et Giftermaal paa Bane mellem min Søster og Juan de Dios; Sagen er saagodt som afgjort. Hans Forældre have anholdt hos min Moder og hende. Nei, det vidste jeg ikkel svarer Maria blegnende, og faa Minuter efter, da hun ikke længere er sin indvortes Qval mægtig, erindrer hun sin Moder om, at de endnu have flere Besøg at aflægge, og at det allerede bliver sildigt. Saasnart Maria er kommen hjem, indelukker hun sig i sit Værelse, og overlader sig til den vildeste Fortvivlelse. Den ellers saa blide, elskværdige Jomfrue bliver til en Furie. Jngen Taare væder hendes Øie; hun føler ikke meere Smerte, men Had; ikke meere Kjærlighed, men Skinsyge; hun har intet andet Ønske, end Hævn. Men førend Maria handler, vil hun have Vished om sin Elskedes Troløshed; af hans egen Mund vil hun erfare den. Hun skriver til ham, at hun har noget Vigtigt at tale med ham om, og beder ham indfinde sig under hendes Vinduer paa en bestemt Tid. Juan de Dios vedbliver sin Taushed, og indfinder sig ikke. Den følgende Dag bevæger Maria sin Moder, til at aflægge et Besøg hos Juans Forældre, og her finder hun ved Afskeden Leilighed til at nærme sig den Elskede og sige ham med halvqvalt Stemme: "Du har forraadt Din Barndoms Veninde. . . . men skjælv for Skinsygens Hævn!" - Juan svarte ikke et Ord.