Jyske Efterretninger, 1792-05-11
(Taget af Maanedsskriftet Minerva for Nartii Maaned.) Sidst i October eller først i November Maaned forrige Aar afseilede her fra Rorvig i Ods Herred Skip verne Niels Larsen og Thyge Madsen, for at gaae til Aalborg paa Fragt. Vinden blev dem imod, da det kom til Mariagers Grund, uden for Jndløbet til Liimfiorden, og de bleve af stærk Storm nødte at gaae tilbage i Kattegattet. Underveis traf de nogle Baade med fersk Sild; Disse bøde de, som den tilhørte, fal. De Rørvigske Skippere kiøbte hver for omtrent 100 Rdlr., som de contant betalte og af Sproget vidste de ikke at skiønne om det var danske eller norske Folk, som sorte Silden. De haabede ved dette Jndkion at giøre lig en lovlig Fordeel, naar de kom hiem, ved igjen at udsælge denne Sild. Men da de vare komne Sielland saa nær, at de tydelig kunde see og kiende Landet, reiste sig en Storm, som drev dem imod den svenske Val. De søgte derfor, og fandt Havn ved Jndløbet af Halsofiorden, Norden, for Kullen, hvor de kastede Anker Her kom en Lods, navnlig Anders Jansen, til dem, og spurgte om de ville lodses nærmere ind, og da han saae at de havde Sild om Bord, bad han, de ville give ham nogle deraf til en Ret. De tillode ham at tage saa mange han vilde, hvilket han og gjorde. Siden kom han igien, da de, efterat Veiret havde lagt sig, havde beredt sig til at sætte Seil op, og gaae over til Sielland igier. Han havde en saa kaldet Besøger eller Strandrider, ved Navn, Rosenberg, med sig, tilligemed 12 med Flinter og Sabler bevæbnede Mænd, hvilke med Magt toge begge 1 Maji. Skippere og det meeste af deres Mandskab, 3 Mand paa hvert Skib med sig i Land. Tilligemed toge de alt Tøi og Proviant med sig, som de kunde finde inden Borde. Dette skeede Søndagen den 27 November 1791. Om Morgenen derefter kom de tidlig igien og bortforte de paa Fartøierne tilbageblevne danske Matroser, i hvis Sted de satte paa samme svenske Folk, der forte Skibene nærmere ind til Bren Halse. Da Matroerne forlode Fartøierne, havde de taget til sig nogle LevnetsMidler, som de Dagen forhen til deres nødvendige Underholdning havde forstukket; men da de Svenske bleve det var, toge de endogsaa disse fra dem, saa at de uden Penge og uden at have meere med sig end de høistuundværlige Klæder paa Legemet, bleve bragte i Land til Landsbyen Halse, hos en derværende Vertshuusmand. Der var ankommen en saa kaldet Toldherre, ved Navn Tingberg, hvilken sagde til Vertshuusmanden, at han kunde forpleie de danske Folk den Dag med det Nødtørftige; men dersom de forlangte meere end nødtørftig Fode for den Dag, maatte de selv betale. De hørte denne strænge Ordre, og beklagede sig, at deres Proviant og alt deres Eiende var dem frataget, og at de altsaa ikke havde noget at betale med. Men Hr. Tingberg svarede dem: at de maatte takke Gud, at de beholdt Livet. Jmidlertid bleve deres medførte friske Sild offentlig for deres Øine bortsolgte, og kuns af Naade og Barmhiertighed fik de selv, efter ydmygst Begiering en Ret deraf. De bleve herforuden truede, at skulle bringes i Forhør til Helsingborg, og til dommes at betale hver 1000 Rdlr. dansk Myndt i Straf, for at have kjøbt Sild af svenske Undersaatter, hvilket dog hverken af dem var tilstaaet, eller de derom overbeviiske. De toge derfor den Beslutning, at undflye til Danmark ved Nattetid, hvilket ogsaa lykkedes dem ved Hielp af en dansk Mand. De reddede saaledes deres Personer, men have tilsat deres Formue, og ere aldeles udsatte fra deres forrige Næring for dem og deres Familier. Dette er da den sandfærdige Fortæling af denne Tildragelse, fremsat lige efter de derover holdte redelige Vidne Forhører. - Man er aldeles forsikkret om, at den Svenske Regierings Retfærdighed ved at forunde de Fornrettede fuldkommen Skades Erstatning, tillige vil give dem en eclatent Fyldestgiørelse for Fornærmelsen. Anneberggaard den 17 Martii 1792. P. V. Trojel.