Viborger Samler, 1784-06-21
(Slutning af Nr. 24) jeg forlanger af Dem Hr. Samler; er De en redelig Patriot nægter de mig ikke min Begiering, at De med den Blinde i Aftenposten vilde raadføre dem paa min Vegne, hvem veed hvormange af vore Landsmænd i sin Tid kunde høste Frugter deraf. Jeg er Bonde og har Lyst til at leve og døe, som Bonde, og dertil har jeg Friehed. Mine Omstændigheder ere just ikke de verste, min Hosbonde, Aa som som ikke falder den Blinde i Øinene, fordi hans Øine eller Følelse ikkun er for det Onde og Pirrende, er ikke saa blind, at han jo indseer med Følelse, at hans Godses Velstand er hans; han ønsker, at alle hans Bønder ligesaavel som jeg kunde, naar Tid er, betale de Kongelige Skatter; da de igien for ham uforuroliget maatte nyde al den Lykke, gode Bønders Vilkaar føre med sig. Jeg har fire Sønner, hvis Opdragelse og Velfærd ligger mig paa Hierte, min gode Hosbonde, jeg kan see han er det, thi jeg er ikke blind, har overladt mig fuldkommen Friehed, at bestemme dem til hvad Haandtering jeg best syntes dem tienlig, for at nytte mig og ham, det er Staten og Landet. Men her er gode Raad dyre; den ældste, min første Mandoms Kraft, er foer af Lemmer, stærk af Kræfter, og Helbred, og har Lyst til Arbeide, han, vilde jeg, skulde efter mig Hosbonden har foren mig til, at han aldrig vil nægte mig eller nogen det paa hans Gods, saafremt han duer dertil, blive ved Stedet, at de andre i Nøds Tilfælde kunde have et Tilslugtested. Den anden, Gud bedre det, er lam, klein af lemmer, tynd af Helbred, taaler hverken Varme eller Kulde i nogen Grad, hans Stand er bestemt, han skal være Skræder, Naturen synes at have bestemt ham dertil. J Smaakopperne tog han Skade paa Synet og det lader til, at han, inden han kan lære noget noget, skal blive ganske blind. Formaae De Hr. Samler Aftenpostens blinde Mand, som vist nok er beslægtet med det kloge Lybske Barn, som døde saa tidlig, til at tage denne min Søn i Lærre; jeg kan og vil betale Lærre=Aarene for ham efter billighed thijeg ønskede ham dannet til noget meere end til Bondeskræder. Efter udstanden Lære skulde han besee eller rettere beføle Hovedstaden, for at lære de fine og forskiellige Modensnitte, særdeles paa Fruentimmerdragter, hos hvilke han i Tiden skulde søge hans beste Fortieneste; Jngen Demme kunde undsee sig ved at blotte sig for en blind Skræder, og Skræderen kunde let, naar han var blind, gjøre Pagt med sine Øine, ikke at see til Forfængelighed, hvis han kuns vogter Fingrene for alt for megen Følelse. Drengen har ellers naturlig Anlæg til al den Vittighed en Skræder behøver, blot han er blind, en Hoveddør paa hans Siel er tilmuuret, kan hans blinde Lærremester foroven eller neden, for eller bag, aabne en anden ordentlig eller overordentlig Indgang i hans Siel for udvortes Gienstande, skal jeg vise mig meere erkiendtlig end en Bønde har Ord for. Den tredie af mine Sønner er nu 12 Aar gl. en Forkølelse, muelig forsømt, satte sig for to Aarsiden i hans Øine, som desverre nu ere overdragne, med en tyk og for den mindste Lysestraale uigiennemtrængelig Hinde, kort, han er blind. Han har allerede den Færdighed, at han kan uden Følgesvend gaae omkring. omkring i min Gaard af et Huus i et andet, skyer hverken Frost, Regn eller Slud, og er rask paa Bernene, hvor intet er i Veien, som en Hjort; ham har jeg besluttet at skaffe ved Hosbonden, som har Medynk med mig, Postløbet imellem Herregaarden og Posthuuset, som kuns er fiire Miil borte, to Gange om Ugen Vinter og Sommer; Da han hverken kan læse eller skrive og er stokblind, blev han en redelig Postmester, om han i Tiden kunde bringe det dertil, som lod andres Breve utastede. Det kommer ikkuns an paa, om hiin Aftenpostens meer end kloge blinde Mand bliver at formaae til for gode Ord og Betaling, at tage denne Lærvillige i Tieneste en kort Tid, og lære ham uden Ledere at gaae hvor han vil, at føle Gang steenene i store Vadstæder, og for alting Broerne, hvoraf der ere nogle paa hans Vei, med saa stoer Vished, at han ei skulde frygte for at gaae uden om, og legge de fire beholdne Sandser hos den semte forlorne, og endelig i fremmede Huse at skielne imellem Gang= og Skab=Dørre med videre. Jeg stiller, om forlanges, Forsikring for en anstændig Belønning, mig ligemeget om han gaaer frem eller baglends, faaer Adskillelsens eller Aabenbarelsens Gave, for eller bag til. Den fierde af mine Sønner har, Gud være lovet, med et Par friske Øine, et muntert Begreb og temmelig god Bedømmelses Evne for hans Alder, tillige med en besynderlig Vide=Lyst, just ikke sædvanlig i min Stand. O. Hvor vilde jeg, at han kunde blive Skolemester, men Skolemester af meer end almindelig Slags. Selv kan jeg ei danne ham dertil; Pligterne imod Gud og Næsten veed jeg, og i eensoldig Redelighed efterkommer jeg dem, Guds Ord troer og lyder jeg, Øvrigheden underdanig, forligelig med min Ligemand og kierlig imod den Fattige, forurettes jeg af ingen og ingen af mig, jeg behøver altsaa ikke stor Beløb i Rettens Formaliteter og Skikaner. Mendenne min Søn, min vittige Søn, ak, maatte han blive et Lys, ikke alene for hans blinde Brødre i Huset men hele Bondestanden, Vankundigheden er dog stor i den i meere end een Henseende; den Blinde i Aftenposten klager Guds jammer der over, som Grunden til al Bondens elendige Forfatning; meener han Gud, Kongen og Landet det vel, er der andet hos ham end lærd Vind og Skryderie over det i vore Tider saa ofte sagde og modsagde af denne Mode=Materie; Bondens Vilkaar og Tilstand, som alle vil see af Barmhiertighed hiulpen paa andres Regning; saa nægter han ikke, naar De, Hr. Samler, beder ham Deres uegennyttige Med=Collega, Skribent og Patriot, at give mig, til Brug for min Søn, en Fortegnelse paa en ei alt for kostbar Bogsamling, helst af hans egen Fabrike, ved hvis Brug først han, og siden ved ham heele Bondestanden, til Trods for Amtmand, Hosbond, Dommer, Foged og Prokurator, kunde lære at see med Forstanden ligesaa vis som den nu, for dens Van kunkundigheds Skyld med uundværlige legemlige Øine giør det. Jeg har de beste Hensigter, nødig vilde jeg at mine blinde Sønner skulde være til Byrde for Landets Hospitaler og andre meere trængende Huusarme; den Ældste som med begge hans Øine og Hænder skal være Bonde, udsat for Vold og Uret, og den sidste i Mangel af Hielpemidler, at nedgrave sit vittige Pund og lade af at lyse for hans blinde Brødre, og ei rive hans hele Stand udaf Blindhed og Ulyksalighed, nødig vilde jeg noget af dette. Beed derfor, Hr. Samler, den Blinde, at see for min Søn, at han igjen maa lyse for andre. Hvor stor vil ei hans Glæde blive, om han lever saalenge og hans Ære, for Efterslægten, naar han døer, at et heelt Lands Bønder ved hans Blindhed ere blevne seende, forvandlede af nedrige Fortrængte og Vankundige til Oplyste, Frie, Flittige og Retfærdige, med et Ord, skikkede til, en Sands meer eller mindre giør intet til Sagen, at være duelige Borgere i Staten og retskafne Lemmer i Kirken. jeg er : Bonden. Nyeheder.