Aalborg Stiftstidende, 1840-11-12
Justitsr. Rummelhoff oplæste det af ham anmeldte Andr. fra Beboerne af Karbye Sogn om Nedsættelse i Skatter af Jorder, som ere beskadigede af Liimfjordens Vande. Dette Andr. var nærmest foranlediget ved et Afslag fra Rentekammeret paa en Ansøgning i en lignende Anledning, uagtet Lovgivningen dog synes at tale for Skattenedsættelse i saadanne Tilfælde. With meente derfor, at Andr. maatte betragtes som en Klage over Rentekammeret, skjøndt det ikke paa denne Maade var motiveret. Producenten indvendte derimod ingenlunde at have fremstillet Sagen som en Klage. Jngerslev fandt Anledning til strax at nedsætte Committee, da der er Spørgsmaal om, hvorvidt Rentekammeret i denne Sag har fulgt Lovgivningens Bestemmelser. Det kan ikke være Nogen i Forsamlingen ubekjendt - yttrede han - at dette Collegium her i Provindsen har Opinionen, imod sig; ikke at jeg dermed paa nogen Maade vil sige, at man beskylder det for Fornrettelse, men man er misfornøiet med dets Seendrægtighed og Mangel paa Omhu for at iagttage Provindsens Tarv. Ved Afstemningen blev derpaa med 25 St. imod 22 besluttet at udsætte Sagen indtil Commissarius saae sig istand til at meddele allerede forlangte Oplysninger fra Rentekammeret om, hvorledes dets Afslag paa den nævnte Ansøgning var motiveret. - Justitsr. With oplæste derpaa ut Forsl. til Modificationer i Stænderanordningerne, der med adskillige Afvigelser sluttede sig til Prof. Bangs bekjendte Andragende i den Roeskildske Forsamling. Med 43 St. mod 4 besluttedes at nedsætte Committee, men at udsætte Valget af Medlemmerne indtil Andragenderne om Skattebevillingsret m.v. vare foretagne. 13de Mode (d. 29de Octbr.). Den kgl. Proposition ang. Reikavigs Jndlemmelse i de danske Kjøbstæders Brandforsikkring, foretoges til foreløbig Behandling. Committeens Indstilling gi her ligesom i den Roeskildske Forsamling ud paa at fraraade denne Jndlemmelse. Committeens Referent meente, at Kjøbenhavns og Landbygningernes Brandforsikkringsvæsen var lige saa nær som Kjøbstædernes til at optage Reikavig. Dette søgte Commissarius at bestride. Nielsen meente ogsaa, at Kjøbstæderne ikke burde overtage Risicoen, ved Reikavigs Jndlemmelse, da ingen af hine har mindste Omsætning eller Handel med denne, hvormed Kjøbenhavn staaer i Forbindelse, hvilken sidste derfor ogsaa meentes at burde vise den Velvillie med Reikavig at optage den i sin Brandforsikkring. Commissarius bemærkede herimod, at Reikavigs Jndlemmelse i Kjøbstædernes Brandforsikkring, ikke kunde betragtes som en Almisse, men en Entreprise, hvorved de muligt fandt Regning. Jøvrigt havde alle Kjøbstæder lige Adgang til Handel paa Jsland. Flensborg driver saaledes en betydelig Handel paa Island; at de øvrige Kjøbstæder ikke deeltage i denne Handel, er deres egen Skyld. Nielsen bemærkede hertil, at han kun havde yttret, at de danske Kjøbstæder ikke stode i nogen Forbindelse med Reikavig; en anden Sag var det med nogle af de holsteenske (Flensborg og Eckernforde ligge dog ikke i Holsteen). Handelen paa Jsland var desuden tidligere saa indskrænket, at man ikke derpaa kunde indlade sig; det er først nylig, at Handelsfriheden har erholdt en større Udvidelse. Commissarius maatte hertil bemærke, at det ikke først er nu, at der er tilstaaet alle Kjøbstæder Adgang til Handel paa Jsland, men at denne har staaet dem aaben siden - 1787. Nielsen erindrede hertil, at Handelen tidligere dog var underkastet saadanne Indskrænkninger, at Kjøbmændene ikke kunde eller turde indlade sig derpaa; hvortil atter Commissarius gjorde den Jndvending, at der for de danske Kjøbstæder ikke gjælder andre Jndskrænkninger, end de, der finde Sted, for de holsteenske og slesvigske Stæder saavelsom for Kjøbenhavn. Hertil blev fra Nes Side ingen yderligere Bemærkning gjort. With yttrede, at han stedse har næret stor Kjærlighed og Velvillie for den Deel af de nordiske Folk, som meest har bevaret den gammelnordiske Tænkemaade, Sprog og Charakteer, at han betragtede Jslænderne som sine Brødre vel saa meget som nogen anden af de Folkestammer, der ere undergivne det danske Scepter. Han fandt derfor, især da Kjøbstædernes Brandforsikkringsford er i saa god Stand og Risicoen ved Reikavigs Jndlemmelse saa ringe, at det vilde være Forsamlingen værdigt, ved denne Leilighed at række Jslænderne en venlig Haand, og han maatte i denne Henseende forbeholde sig et Amendement, som tilraader Jndlemmelsen. Ogsaa Br. Seidelin fandt, at ethvert Foreningsbaand imellem Danmark og Jsland, er saa vigtigt, at Hensyn hertil er tilstrækkelig Grund til at anbefale Forslaget. Schytte fandt vel, at det vilde have nogen Betænkelighed at tilraade Jndlemmelsen, men erkjendte ogsaa, at det vilde være smukt, om denne Optagelse fandt Sted, og maatte tilføie, at, selv dersom en almindelig Jldebrand skulde ramme Reikavig, vilde Byen dog i sligt Ulykkestilfælde erholde Hjælp fra Moderlandet, at det derfor maatte være at foretrække, at Understøttelsen erholdes paa en naturligere Maade. Ogsaa Rummelhoff og Rosenørn tilraadede Jndlemmelsen.