Aalborg Stiftstidende, 1836-10-15
J Paris har Bekjendtgjørelsen af Montebellos Not vakt megen Opmærksomhed. "Paa hvis Side er egentliUretten: "Hvad skal man dømme om denne Notes Hvilke Følger vil den drage efter sig Disse ere de Hoved spørgsmaale, man ved denne Leilighed opkaster, drøfter og besvarer paa mangehaande Maader. Svaret paa det sidste, practisk taget egentlig det vigtigste, kan naturligviis kun gaae ud paa Formodninger, og Qvæstionens Løsning dreiers, sig i egentlig Forstand om to Hovedalternativer: enten giver Schweitz efter og da er Alt forliigt; saaledes mene de ministerielle Blade; Schweitz kan, vil og tør ikke give efter; saaledes lyder Oppositionens Svar. J Noten, der nu er et af Øieblikkets vigtigste Actstykker, hedder det blandt Andet: "Det er ikke første Gang, at stemmede Flygtninges Nærværelse i Schweiz har forstyrret dets Rolighed og sat dets Uafhængighed i Fare. Allerede for mere end 2 Aar siden har deres Opførsel og den Skaansel, flere Cantoner viste imod dem, foruroliget Nabomagterne og fremkaldt disses Utilfredshed og Reclamationer. For at forebygge, at Republiken skulde komme i Collision med disse Magter, optraadte Frankrig dengang, af gammelt Venskab for Schweitz, som Mægler, og raadede til Maadehold. Landdagen gjorde ogsaa Løfter, og Frankrig gik paa nen Maade i Borgen for deres Opfyldelse; men Løfterne holdtes kun ufuldkomment. Nabostaternes Klager fornyedes. J Juni d. A. tilbød den franske Regjering, efter at Schweitzer=Regjeringen selv havde inddrømmet, at det Asyl, nogle Fremmede havde fundet i Schweitz, af dem var bleqven misbrugt til forbryderske Rænker, at de Flygtninge, hvis Forlagelse blev forlangt, maatte passere igjennem Frankrig til deres Bestemmelse. Som Svar herpaa udfærdigede Schweizer=Regjeringen, under 29de August, en Note, der baade indeholdt en Meddelelse om temmelig tilfredsstillende Beslutninger, Landdagen havde taget, men tillige en bitter Fortolkning og hidsig Tilbageviisning af de Raad, Frankrig ligesaa uegennyttig som velvilligen havde meddeelt. Frankrig maatte i dette, saa at sige, mageløse Sprog see en stærk Fornærmelse, som det dog ei tilskriver Schweitz, men det Parti, som stræber at beherske Landet. Fra dette Øieblik af holdt den franske Regjering sig overbeviist om, at Schweitzes Uafhængighed stod paa Nippet til at falde under et Tyranni i Landet selv, og at det var forbi med de fredelige og ordnende Jndvirkninger, det hidtil havde havt at takke for sin Lykke og Rolighed. Den Maade, hvorpaa de schweitzerske Autoriteter behandlede et opdaget formeentligt Anslag imod den franske Gesandt (Complottets Ophavsmand, eller Værktøi var en landflygtig Person, ved Navn Conseil, som de andre Flygtninge, ved en Slags hemmelig Ret, selv dømte), vidnede endnu mere om, at de fremmede Mytteri stiftere beherskede Øvrighederne og fremkaldte Beslutninger. Bliver en saadan Fremfærd ikke snarest muligt desavoueret, saa vil Frankrig spørge, om Folkeretten endnu bestaaer i Schweitz, men indtil da afbryder det al Forbindelse med Republiken" o. s. v. - Dorf=Sit. har, paa sin sædvanlige egne Maade, omtalt Schweitzer=Anliggenderne saaledes: Man er nu kommen efter, at Schweitz i al Stilhed har barslet med en heel Deel unge Stater, hvis Antal, ifølge sofficielle Angivelser, beløber sig til 6, nemlig : et ungt Eubropas, et ungt Polen, et ungt Italien, et ungt Frank Frig, et ungt Tyskland og et ungt Schweiz, som samtlige hidtil hemmelig have opholdt sig hos Moderen, der nu da hun har havt megen Fortræd af disse 6 Unger og Sagen er kommen til Undersøgelse, har udlagt, den europæiske Tidsaand, som Barnefader til dem alle, saa at denne solgelig ikke burde tage Schweiz det saa ilde op, at hun, af moderlig Svaghed, hidtil hemmeligt har opfostret dem. Jmidlertid skal hun dog endelig være bleven drillet saa længe, at hun i sin Harme har besluttet at jage Ungerne paa Doren og sende den udlagte Barnefader dem alle paa Halsen. Denne vil imidlertid ei anerkjende dem for ægte, men er pedere dem til Amerika!!"