Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1845-05-05
J Fædrelandet, læses følgende Uddrag af et Brev fra Aabenraa: "Forinden jeg, høistærede Ven! forlader denne Egn, vil jeg endnu sende Dem en Meddelelse, som bliver den sidste for denne finde. Hvad jeg har at sige, er iøvrigt ikke nyt, eiheller er her skeet noget af synderlig Jnteresse siden Lorenzens Død. Hvad Jndtryk denne gjorde paa mig, veed De: det var det største Tab af alle som herovre kunde ramme os. Vistnok havde Lorenzen i en vis Forstand culmineret, da han tvang Schleswigholsteinernes Høvdinger til at opgive deres tvetydige Ord, og aabent at træde frem med deres Planer, og forsaavidt kunde det siges, at hans Mission var fuldendt, da Øinene vare blevne aabnede paa hver, som vilde see. Men at Lorenzens Charakteerfasthed, hans store Dygtighed ogsaa til at gjennemskue Modstanderes Planer, hans Jndflydelse paa Bønderne og hans afgjort demokratiske Retning gjorde ham til Nordslesvigernes naturlige Anfører og Sagens vigtigste Støtte, det viste sig netop ved samme Tid forrige Aar. Lorenzen udtalte dengang ved sine Handlinger, hvad "de Syv udtalte i deres Petition og L. Skau i Talen paa Skamlingsbanken, at "Sprogreskriptet var Ligstenen paa Nationalitetens Grav. Derfor var ogsaa de herværende Schleswigholsteineres Glæde ved Efterretningen om hans Død stor og synlig, om de end stræbte at dølge den. Nogle af dem søgte med fuldendt Skændighed endnu i Graven at kaste Steen, paa den Mand, som de i hans levende Live frygtede og hadede i samme Grad, idet hans pludselige Død omtaltes paa en ærerørig Maade som foranlediget af ham selv. Dog, det hører nu alt til det Almindelige og Velbekjendte, at Ordene: Ære og Samvittighed blandt disse Folk have en vidunderlig Clasticitet. Men hvad sagde Mængden, spørger De maaskee, O, Mængden er at sammenligne med hiin Prinds, der ved ethvert nyt Budskab om Frafald udbrød mais est i possible. Mængden søger sin Frelse under de nærværende Omstændigheder, enten i at bevare en løi Tankeløshed og Jkkedeeltagen, eller i fuldkommen at kaste sig i vore Fjenders Arme. Den første Vei følge endnu - o, at man endnu skal glæde sig over Usselheden de Fleste, og stræbe indtil Yderlighed at holde sig fra enhver Ting, som kunde give dem mindste Skin af i mindste Maade at føle Jnteresse for de Dansksindedes Skjæbne, eller af at deeltage i de Tydsksindedes større Oprørsplaner og Agitationsbestræbelser; til de mindre føie de sig i at række Haanden. Jeg vilde ønske, at De kunde høre en af disse gode Borgere forsvare sin Paastand, at han er Jntet, slet Jntet, hverken Dansk eller tydsk. Bestrid dette, paastaae, at han maa være det Ene eller det Andet, og De vil med Forbauselse see Manden komme i Fyr og Flamme, og med yderste Haardnakkenhed forsvare det Vidnesbyrd om sin egen Usselhed, som han har givet, som om det var Jndbegrebet af enhver Borgerdyd. "Jeg kjender af Dine Gierninger, at Du er hverken kold eller varm; gid Du var kold eller varm (Joh. Aabenb. 3, 15). Det er imidlertid, som sagt, kun i de mest kritiske Tilfælde, at de vove at afparere de schleswigholsteinske Anmodninger ved hiint Kraftmiddel. J andre Henseender accommodere de sig, lære f. Ex. deres Smaadrenge at kalde sig Schleswigholsteinere og nynne Was ist des Deutschen Vaterland." Den anden Deel af Befolkningen er derimod ansat i det separatistiske Værksted, og maa forrette Svende, Drenge eller Haandlangerarbeide, alt ligesom Kræfter og Evne gjøre det muligt. Den eneste Trøst, der er fra denne Side, er den, at en stor Mængde er løbet af Lære, førend de fik gjort Svendestykke. Alle vilde forlade den, hvis Regjeringen endelig engang vilde forbyde det lovstridige Haandværk. Mestrene og Patronerne paastaae, at den ikke tør. Jeg troer at nogle lignende Yttringer stode omtalte i nogle Meddelelser herovrefra i "Fædrelandet og "Folkebladet fornylig, der overhovedet vare grebne ud af det herværende Liv. Men det kan ikke gjentages for ofte, da man idelig hører den Grund paa beraabt: "Kongen tør ikke gjøre os Noget; J kan jo see, hvorledes de satte Lehmann i Fængsel, men Tiedemann vandt sin Sag, og Scheel faaer Bryderi og Forfølgelser ovenikjøbet dette er et Hovedthema, som idelig varieres, og da der skeer saa meget, som for Massen maa synes at tale fordenne Paastand, saa holdes den derved fra at skeeie ud fra den Bane, som Schleswigholsteinernes Agenter foretegne den. - Farvel for denne Gang, min næste Meddelelse bliver fra Flensborg.