Berlingske Tidende, 1788-12-15
Udtog af en Skrivelse til Hs. H. Durchl. Prinds Carl af Hessen fra den Engelske Gesandt, Hr. von Elliot, dat. Gothenborg d. 24 Oct. 1788. De indlagde Stykker ville overbevise Eders Høifyrstelige Durchl. om min fuldstændige Uvidenhed om Baron WredsUdrustning, indtil det Øieblik da Kongen fandt for got at underrette mig om et Skridt, der ligesaa lidet billiges af den Preussiske Gesandt som af mig. - Eders Durchl. ville værdige at bemærke, at i Brevet (Lit. C.) Hans Svenske Majestæt tilstaaer, at den ved Baron Wred oversendte Deklaration ingenlunde er grundet paa virkelige Facta, men allene paa den Nødvendighed, hvori Kongen befinder sig, at trøste sit Folk ved en saadan Deklaration. Det er derfor at jeg har ster, i Eders Durchl. Hænder at nedlægge en saa høitidelig Retfærdiggiørelse, da jeg paa ingen Maade agter at bidrage til at kuldkaste en Fyrstes Reputation, der er de største Lovtaler værdig, eller til at underholde nogen Tvivl over en Armees Opførsel, der (i Betragtning af alle Omstændigheder intet sortiener uden at belønnes for sin Moderation og gode Adfærd. Lit. C. Udtog af en Skrivelse fra Hs. Kongelige Svenske Majestæt til den Engelske Gesandt Hr. von Elliot, dat. Gothenborg d. 24 Oct. 1788. Jeg har, min Hr. Ridder, erholdet Deres Skrivelse ved mit Middags=Taffel. Baron Wred var allerede reist med en Trompeter. Efter den af Kongen af Danmark givne Declaration maae man haabe at alting er afgjort. Hvad jeg har gjort (og det føler De vel) er meget mere for mit Land og mit Folk, end som for Prindsen af Hessens Skyld. "Jeg trøster mit Folk ved at vise det, at jeg beskjæftiger mig med samme. Og Baron Wred, der er sagtmodig og høflig, er af mig udtrykkelig bleven udsøgt "for at give Prindsen af Hessen at forstaae, at jeg ved mine indvortes Omstændigheder er bleven nødt til det Skridt jeg har gjort;" og De veed selv min Hr. Ridder, hvormeget det, hvad jeg siger, er sandt. Hs. Durchl. Prinds Carl af Hessens Skrivelse til Kongen af Sverrig, dat. Uddevalla d. 26 Oct. 1788. Jntet kunde glæde mig mere, end som at see mig beæret med et egethændigt Brev fra C. M. i disse uroelige Øieblik, der nærme sig deres Ende, ved det Londonske og Berlinske Hofs Mediation. Men min Smerte har været saa stor som min Bestyrtelse, ved at bemærke, at man har vovet at overraske C. M. og til samme at giøre falske Jndberetninger over de Udpresninger, som man paastaaer at være foretagne ved de Tropper, hvilke jeg har den Ære at commandere, da dog enhver kan overtyde sig om, at ikke et Huus er bleven plyndret, ikke en Hauge ødelagt, selv ei eengang en Palisade ruineret i de Provindser, som de have i Besiddelse. - Vi have ikke ladet levere Fourage, uden mod Betaling i Begyndelsen, og siden mod Qvitteringer. Jeg tør smigre mig, at aldrig nogen Armee har holdt en saa nøiagtig Disciplin. Svare kan jeg ei for nogle Marodeurs Tilbageblivende (Fraineurs) eller Troskarle, som kan have fourageret eller begaaet en eller anden Uorden. Men hvorom jeg i al Ærbødighed tør forsikre C. M., er, at alle Klagemaal ere blevne hørte og saavidt mueligen afhiulpne, og at selv der, hvor Beviserne manglede, Hs. K. H. Kronprindsen har værdiget at trøste de Klagende ved at tilbagegive dem alt det, hvortil de selv har kundet anslaae deres Tab. - Jeg skal i øvrigt aldrig tillade mig at svare paa den aabne Piece, som Baron Wred har tilstillet mig tilligemed E.M. Brev. Jeg holder mig til den 9de Art. af Vaabenstilstands-Tractaten, i Følge hvilken jeg bør overlade alle de Tvistigheder, der kunde reise sig af denne Convention, til det Storbrittanniske Hofs Voldgivt, under hvis Garantie samme er bleven sluttet. Jeg er &c.