Ribe Stifts Adresseaviser, 1847-06-01
Da vi i en af os under 8. October afgiven Betænkning har nogenlunde gjort Rede for vor Anskuelse med Hensyn til den nævnte Kanalgravning, kunde vi maaskee betragte os som fritagne for at indlade os i den offentlige Debat, som man ved Artiklerne i dette Blads Nr. 23, 53, 55 og 57, har søgt at reise ved ligesom at tvinge os til at forsvare vor Behandling af denne Sag. Jo mere vi grandske over dette Anliggende, styrkes vi i den Overbeviisning at have gjort vel i, ikke paa Kommunens Vegne at garantere for det til Arbeidets Udførelse foreslaaede Laan af 11,200 Rbd. Vi kunne derfor ret vel trøste os med den Bevisthed, at vi idetmindste i det Stykke ikke have ladet det mangle paa samvittighedsfuld Opfyldelse af den Pligt der paaligger os at varetage Kommunens Tarv, og en offentlig Retfærdiggjørelse ansee vi saaledes for overflødig. Men man har ved de mod os ideligen nedtordnede Bebreidelser søgt at belære os paa en Maade, der synes mere beregnet paa at berøve os den Medborgernes Tillid, der har kaldet os til vor Post, end indladt sig paa at fore noget egentlig Beviis for at den projecterede Kanalgravning, forudsat at den lader sig udføre, fortjener Benævnelsen Ribe Byes Velfærdsanliggende, For vort eget personlige Vedkommende skulde vil imidlertid som sagt, ikke have grebet Pennen, og vi nære kun ringe Haab om, at de, som med meest Enthusiasme have ladet sig henrive for Projectet, ville samstemme med os i den Anskuelse, at det duer ikke Men vi kunne derfor ikke være ligegyldige ved det Jndtryk som Sagens hidtil temmelig eensidige Fremstilling maa have gjort paa Avisens Læsere ialmindelighed og isærdeleshed paa det ligeoverfor denne Commune som Tilskuer staaende store Publikum. At berigtige de formeentlig feilagtige Anskuelser, som i nærværende Sag have søgt at gjøre sig gjeldende, at vise det overmaade Lidet, der ved Jdeens Realisation i det allerheldigste Tilfælde vilde være vundet for vor Jndseiling og istedet herfor, da dette Anliggende nu eengang er kommen til Omtale, at paapege det efter vor Formening eneste rette Middel til vor Havns virkelige og varige Forbedring, skal derfor være Formaalet for disse Linier, Allerede i dette Blad Nr. 23 findes en Redaktionsartikel, hvori Forfatteren, efterat have intimeret med nogle bemærkninger som vi gjerne kunne tiltræde, postulerer den Paastand: "at Gravning af en Kanal uden for Ribsaae i den saakaldte Skjøgum Bugt, der først vil gjøre Seilads paa denne Ribe Byes Udhavn, uden alt for stor Resico, mulige; hvornæst det beklages at Kommunalbestyrelsen ved haardnakket Modstand har nægtet paa Kommunens Vegne at garantere for den Sum, der efter allerhøieste kongeligt Tilsagn maatte stilles til Disposition af Statskassen – og endelig en Beklagelse over at Kommunalbestyrelsen ikke har kunne lade dens Frygt for at Foretagendet skulde mislykkes, overvinde af den for dets heldige Realisation indlysende Beretning af Digeinspecteur Petersen. Naar Forfatteren, med Hensyn til den forventende stadige Seilads paa vor Udhavn, betjener sig af den relative Udtryksmaade, uden alt for stor Resico, saa er her ligefrem indrømmet at der efter at Kanalen er fulendt, dog bliver en, om end ikke alt for stor, dog stor Risico tilbage, og vi ere heri enige med ham men naar der ved Realisering af dette, som han kalder det af Havnecommissionen i sin Tid ligesaa snildt opfattede som vel motiverede Project, kun i en meget ubetydelig Grad raades Bod paa den Fare, som Skibsførerne ere udsatte for, ved nu at vove Jndseilingen gjennem Skjøgum Bugt, saa vil han baade kunne forklare sig hvorfor vi have troet at burde nægte vort Samtykke til den fordrede Garanti og man turde i Conseqvents hermed vente, at han vilde billige, at vi have handlet saa, og ikke anderledes; og dog holdes saa fast ved dette Project, som om dets Jværksættelse alene formaaede at give denne Byes Handel et forønsket Opsving. Vi tilstaae at vi tidligere have havt bedre Tanker og den foreslaaede Kanals Jndflydelse paa Jndseilingen fra Skjøgum til Bjerrum, hvilket ogsaa vil erfares af vor foran omtalte afgivne Betænkning, men vi nærede da samme Tvivl om dens Udforbarhed som nu, og det er isærdeleshed denne Tvivl der gjorde og det betænkeligt, ja uforsvarligt i denne Henseende at paaføre Kæmnerkassen nogen permanent Forpligtelse. At vi paa dette Sagens Stadium anbefalede, ikke "paa nødede, som Jndsenderen af Stykket i Nr. 53 har behaget at udtrykke sig, samme som et Statsanliggende til Regeringens Forsorg, haabe vi man vil finde at være i sin Orden. Den eneste Forskjel paa den Maade vi for henimod 3 Aar siden betragtede det omhandlede Anliggende paa, og vor nuværende Anskuelse, er denne, at vi dengang havde Haab om at en Kanal paa det betegnede Sted vilde stifte stor Nytte, men betvivlede at de Vanskeligheder, som stillede sig imod Planens Udførelse, lode sig overvinde; hvorimod vi nu, efter omhyggeligere deels selv at have overveiet denne Sag, deels søgt Leilighed til at høre erfarne Mænds Meninger herom, ere blevne styrkede i den Overbeviisning at, uagtet al denne idelige Henvisning til Digeinspector Pedersens Beretning, der forøvrigt dog ingenlunde berettiger til at være saa ganske sikker paa et heldigt Udfald, vil Kanalgravningen dog paa det aabne, sandede Terrain, uden at læne sig til noget Holdepunct, udsat for Bølgernes rasende Angreb, enten under selve Arbeidet, sløifes og tilintetgjøres, eller hvis man, uden at forstyrres af det vaade Element, faaer Arbeidet fuldført, ved en paafølgende Stormflod af det Slags som i de 3de sidste Decennier flere Gange have hærget og udbredt den rædsomste Ødelæggelse over disse Egne, sporløst forsvinde ligesom vi, uagtet Bebudelsen om de herlige Frugter, som man heraf lover sig for vor Bye, idet man troer at hine 11,000 Rbd. skulle kunne ende al vor Nød og løfte Ribe op til dets fordums Anseelse, med Alvor see os forpligtede til paa Communens Vegne at nægte hvilketsomhelst Bidrag, hertil, og vi troe at kunne være overbeviste om, at enhver, der føler Jnteresse for Sagen og med uhildet Blik formaaer at skjelne mellem vore virkelige og indbildte Forhold, formaaer at skjelne mellem de sande. materielle Tilstande og saadanne, der fremmannes af, Gud veed hvilke Phantasiens Skyggebilleder, deeler den Anskuelse med os, at saafremt der skal gjøres noget Tilfredsstillende, noget der staaer i Harmoni med vor fremadskridende Tidsalders Fordringer, da kan og tør man ikke lade det være nok eller berolige sig ved det omhandlede Projects Realisering, men maa ville attraa mere, og da vi, saafremt det ellers kan tillades, gjerne ville henregne os til den Klasse af Borgere, der med god Villie og ufortrøden Stræben søge at fremme vor Communes materielle som aandelige Jnteresser, saa haabe vi man vil komme til Erkjendelse om, at det er noget ganske andet end Fordom eller smaalige Hensyn, som man har bestræbt sig for at finde i vor Vægring, der har bevæget os til fremdeles at nægte at gaae ind paa Projectet, men meget mere fordi vi, som foran antydet, ansee det for upracticabel, og i ethvert Tilfælde som lidet skikket til at føre til det Maal, der bør søges. Forinden vi imidlertid gaae over til at fremsætte vore Tanker og hvad vi troe der bør skee, for i merkantilsk Henseende at hæve Ribe, til den Plads, som det, formedelst dets ikke uheldige Beliggenhed for Transithandelen og den directe Handel paa England og Holland, bør indtage i Provindskjøbstædernes Række, kunne vi ikke undgaae ganske, ogsaa ved samme Leilghed, forsaavidt Pladsen tillader det, ikke blot søge end yderligere at forsvare os med Hensyn til de forskjellige Udfald, man i fornævnte Artikler har rettet imod os, men ogsaa efter Evne replicere paa det Mere, der ikke saa ganske synes at staae i Forbindelse med nærværende Sag. Opgaven, som vi skulle løse, vanskeliggjøres herved for endeel, og kunde lettelig føre os videre end ønskeligt; – men da vi skulle bestræbe os for saavidt mulig at undgaae Vidtløftighed, forvente vi at det ikke regnes os til Last om vi i denne Henseende skulde forfeile Hensigten. Og vi vende da tilbage til hiin Redaktionssartikel, hvortil vi endnu have et Par bemærkninger at gjøre. Efterat Forfatteren her, som det forekommer os, paa en temmelig uheldig som utidig Maade complimenterer Hs. Majestæt Kongen ved at tale om "landsfaderlig Viisdom og Kløgt fordi Allerhøistsamme uden at have taget Skjøgumbugt, i Øiesyn eller skjænket Sagen videre Opmærksomhed end at tilstæde den foreslaaede Sum tillaans af Statskassen imod deraf at svare lovbefalet 4 pCt. Rente og at stille Communens Garanti, aluderer han og henter Beviis, som foran omtalt, fra den petersenske Beretning; men gaaer derfra over til, deels at minde om den Byens Opkomst og Handels Flor, som hiin Kanal gravning vilde medføre, deels lægger Kommunalbestyrelsen paa Sinde "det vægtige Ansvar, den paadrager sig ved længere at modsætte sig Udførelsen af det kun paa Jndrømmelsen af dens Kaution paa Kommunens Vegne, for det kalkulerede, af Finantskassen, allernaadigst tilstaaede Beløb, ventende Foretagende; en Modstand, der ikke alene vil finde fortjent Misbilligelse blandt den intelligente Pluralitet af dens Samtidige, men meget mere blandt dens egne Børn og Efterkommere, for hvem et saadant Foretagende, i Byens sande Jnteresse, maaskee vil blive forsildigt." Forfatteren slutter med den Forsikkring, at han med sine Linier har tilsigtet om muligt at vække og forynge Kommunens Repræsentanters Jnteresse for denne vigtige Sag til den Grad, at en smaalig Frygt maa vige for saa høie Hensyn, som de omhandlede. Det er denne Artiklens Slutningsact, som danner det egentlige Theema, og de følgende Artikler gestalte sig som Variationer til samme. Vi skulle herved dvæle nogle Øieblikke. Vor intelligente Pluralitet af vore Samtidige, vil altsaa skaffe Ribe Bye en Havn, der skal være mægtig nok til at bringe Byen i Opkomst ved en florerende Handel, og det for den Spotpriis 11,000 Rbd. Det forundrer os kun at Forfatteren, der sandsynligviis er denne intelligente Pluralitets Organ, ikke strax kan tilbyde denne i sig selv, i Forhold til det uhyre Resultat, man derved vil tilveiebringe, ubetydelige Sum - eller i alt Fald garantere for samme. Der voves herved jo Intet - man gaaer kun over fra Ord til Udøvelse af en sand patriotisk Gierning og høster herfor sine Børns og Efterkommeres uskrømtede Tak foruden den indre Bevidstheds bedste Løn - og denne fortjenstfulde Daad, uden mindste Opoffrelse, thi manhar jo den allerpaalideligste Kontracaution i sin egen intelligente Overbeviisning, og hvis den, der dog er utænkeligt, skulde vakle, i Hr. Digeinspectør Petersens Beretning. Vi kunne nu engang ikke løsrive os fra den smaalige Frygt, som man vil have bemærket gjør os blinde for saa høie Hensyn. Vi maa derfor belave vore Skuldre paa at bære hiint vægtige Ansvar og med Taalmod finde os i at taale den intelligente Pluralitets Misbilligelse, som vi jo have fortjent, og ville vel endmere fortjene, da vi foruden de ikke faa Unoder, man finder hos os, saasom Fordom, Blindhed, smaalig Frygt, overtroisk Frygt m. m. tillige lide af en vis Halstarrighed, der, hvilket vi ret godt føle, er saa ondartet, at ikke engang en Fortsættelse af de hidtil brugte Kunster saasom ved Truen, Lokken, Skjælden vil kunne betvinge den, og bringe den til Recon ved smukt at frafalde, hvad den erkjender at være rigtigt. Den næste Forsvarer for det af os bestridte Kanalgravningsprojeker en Hr. 11, der i dette Blads No. 53 med ikke mindre Klarhed lader sit Lys skinne over de vidunderlige Virkninger, som man kan vente sig for vor By naar blot Kommunen vil opfylde sin Pligt, og række Haanden til dette Livs- og Velfærdsanliggende for Byen inden det er forsilde." Ja, vi tør forsikkre vor Hr. 11, vi ere, uden at være ubeskedne, ikke villige til en lille Haandsrækning, naar vi dermed kunne fremme vore Medborgeres Tarv, og vi skulle eiheller i nærværende Tilfælde negte vor Bistand, naar det kun blot kunde lykkes bedre end hidtil skeet er at overbevise os om at vi ved Anvendelsen af 11,000 Rbd. kan saa vor Jndseiling bragt til det, den bør være for at gjøre Ribe til Oplagsted forTransithandelen og til Losse- og Ladeplads for den directe Handel mellem Provindsen og de nordsøiske Havne. Hvad angaaer det i Passus 2 anførte, med Hensyn til de Summer, der for endeel Aar siden, som Forskud forstraktes Havnekassen af Kæmnerkassen, men siden ikke ere denne Kasse refunderede hvortil en følgende Jndsender, der kalder sig har søgt at tilføie en Berigtigelse, der forøvrigt kunde trænge til en ny Berigtigelse, da er der saameget mindre Anledning til at dvæle herved som denne Omstændighed ikke har havt eller skal faae allermindste Jndflydelse paa vor Stemme i nærværende Anliggende. Naar Forfatteren i Begyndelsen af 3 Passus belærende udbreder sig over en ham for Øre kommen forunderlig Anskuelse, ifølge hvilken Jndseilingens Forbedring, nærmest skulde vedkomme dem, som heraf fornemmelig have Fordelen - de Handlende – da vide vi ikke hvortil han her sigter, thi der hører en fuldkommen Begrebsforvirring til at kunne gjøre en slig Anskuelse gjeldende, og det forekommer os at Hr. 11 maa være næsten altfor nøisom med Hensyn til Valget af Stof, naar han har fundet det lønnende at spilde et Ord, end sige en omstændelig Commentar over dette Ronsens. Mod Slutningen af samme Passus gaaer han over til at behandle Yderligheder idet han vil have det betragtet som Yderlighed, at vi, som foran omtalt, i sin Tid havde ønsket, at Forsøget paa den projecterede Kanalgravning maatte foretages som et Statsanliggende Vi have ikke sagt, at det er en almindelig Pligt for Staten at overtage hiint Arbeide, men vi have sagt, og det sige vi endnu fremdeles, at hvis en Kanal i Skjøgumbugt kan give Skibsfarten paa Ribe det Opsving, som man vil paastaae, da vil dette bidrage til Statsindtægtens Forøgelse, og her kunde i dette Tilfælde meget vel fra Regeringens Side være Anledning til at tage lignende særegne Hensyn, som ved Glückstad og Husum, uden at der kan railleres over, at man gaaer til Yderligheder. Vi skulle ikke opholde os længe ved den paafølgende lange Tirade og Jernbaner, da de fleste af dem endnu kun have hjemme i Phantasien, og de, som existere, intet have eller ville faae med det titnævnte Anliggende at bestille, men vi have foran erklæret ogsaa at ville give Svar paa Momenter, der ikke væsentlig høre herhen, og da vi ikke uden trængende Opfordring, agte at indlade os videre herpaa, finde vi nogen Anledning til ogsaa her at fremføre et Par bemærkninger, og det saameget mere som Forfatteren synes at hylde Anskuelser, som hverken vi deele eller kunne ønske delt af Mange. Efter at han har henledet Opmærksomheden paa Vigtigheden af at ethvert enkelt Land føier sin Andeel til det Jernbaand, som sammenknytter det europæiske Fastland, udbryder han: "og saavist, som den danske Stat ikke uden Fare tør unddrage sig for dette mægtige Kommunicationsmiddel, saavist vil Slesvig og Jylland erholde den Langbane, hvorpaa de jydske Stænder have andraget; herfor borger vor Konges Skarpblik og hans over underordnede Hensyn ophøiede Character. Dette klinger for vore Øren ikke godt, men det kommer formodentlig deraf at vi ikke have bragt det vidt i den Konst at sige Komplimenter, eller, hvad maaskee er det rimeligste, deraf, at vi mangle den æstetiske Sands for at kunne finde det Skjønne, som skal ligge i denne Sætning. Artiklen er meget velskreven, siger en ny i No. 57 optraadt Forfatter, og der kan altsaa ikke være nogen Tvivl om, at vi jo have Uret, naar vi tro at finde heri noget Fornærmeligt; thi en Avisartikel, som berommes for at være meget velskreven maa naturligviis være vel overveiet, og altsaa renset fra tvetydige Ting. Men naar vi saaledes mene at have fundet noget Tvetydigt, saa skal rigtignok forudsættes, at vi antage, at Hr. 11, kjender ligesaalidt til Kongens Mening om det projecterede Jernbane anlæg gjennem Jylland og Slesvig, som vi. Bliver der givet Concession paa denne Entreprice, saa er Komplimenten ret vakker, og vi ville maaskee, dersom ogsaa vi engang skulde føle Trang til at sige noget Smigrende, benytte os af samme Formular; men finder derimod Kongen overveiende Betænkeligheder ved at give Tilladelse til denne Langbanes Anlæg at han f. Ex. ikke sætter saa ganske Tillid til Virkeliggjørelse af al den Velsignelse, som Nogle med saa smukke Ord forkynde Landet formedelst Jernbanens Almagt; at han ikke finder det stemmende med sine Regentpligter at lade det komme an paa det blinde Tilfælde, hvorledes de herved fremkaldende store Omveltninger i de tilvante Forhold vilde ende; at han maaskee betragter det som en afgjort Sag, at en Jernbane til Rendsborg ikke alene vil sønderbryde, den i Aarhundreder med heldig Fremgang bestaaende Forbindelse mellem Land og Kjøbstad, men borde en for Jylland og Slesvig paa Naade og Unaade total Overgivelse til det mægtige Hamborg, samt foruden Landsdelens Kjøbstæders Ruin ved Forliset af Opland, en ny og farlig Stopper mod de Bestræbelser, som mere og meere søge at aabne os Adgang til Deeltagelse i den directe Handel paa de nordsøiske Lande, og navnlig England, hvor vi finde det fordeelagtigste Marked for vore Exportproducter – men at Hs. Majestæt derimod i sin Viisdom troer bedst at fremme Landets saavel materielle som aandelige Jnteresser ved snarest mulig Fuldførelse af de paabegyndte Chausseeveje og nyt Anlæg af flere, hvor de til at befordre en fastere Sammenknyttelse mellem Kjøbstæderne og Landet, maa ansees tjenlige, samt ved at understøtte Havneanlæg paa Halvøens Vestkyst, og der altsaa bliver intet af Jernbaneprojectet, da har vor Hr. 11, efter vor simple Maade at opfatte paa, istedet for at fremsige noget ret Sødt, tilladt sig et formasteligt Spøg mod den kongelige Majestæt, Noget, der nok ikke til enhver Tid vil vorde vel optagen. Hvad den af Forfatteren udtalte Anskuelse og Jernbaner i Almindelighed, og isærdeleshed hans Yttringer og den saakaldte Langbanes Udstrækning til Rendsbog angaaer, da vilde, hvis hans Ønsker gaae i Opfyldelse, herved rigtignok ikke alene en Jernvei være banet fra Limfjorden til Hamborg, men tillige - idet Slesvig og Jylland herved tilføies et merkantilsk Ulivssaar - det Jernbaand være smeddet, som for bestandigt skal lænkebinde disse Statsdele til denne Bye. Om vore Kjøbstæder med selve Sidebaner og gode Havne langs Halvøens Vestkyst vilde være istand til at kunne udholde en Concurrence med hiin Hansestad med dens umaadelige Hjælpekilder, eller disse gaae tilgrunde og Udsigterne for os til directe Handelsforbindelser tilintetgjøres, forekommer os behøves ikke megen Kløgt til at besvare; man kan iøvrigt holde sig temmelig overbeviist om, at ikke faa Modforestillinger ville fremkomme saavel fra Hertugdømmet Slesvig som fra Jylland; men da Forfatteren i sin Forhippelse efter Jernbaner, af hvilke han allerede i Tankerne har endeel færdige, ikke synes at have havt Tid til at paaagte de mangfoldige Forhold, som her maa komme i Betragtning, eller undersøge om de nødvendige Betingelser for Jernbaner her ere tilstede, vilde det føre os forvidt og sandsynligviis tillige være spildt Møie herom videre at indlade os med ham; vi følge ham nu kun paa Tverbanen fra Kolding til Vesterhavet, hvor han atter kommer tilbage til Jndseilingen til Ribe, omtaler Hjerting, erindrer os gjentagende om vor Pligt, repeterer det yndede Udtryk at nøde Regeringen, og endelig minder os om den Anger som vil følge paa vor Feilregning. Yderligere Svar herpaa behøves neppe. Det vil nu af alt Foranførte sees, at vi have nægtet paa Kæmnerkasens Vegne at overtage Garantien for et Pengelaan af 11,200 Rbd. til Bestridelse af Omlostningerne paa en Kanals Gravning i Skjøgumbugt, fordi vi, efter vor bedste Overbeviisning, baade tvivler og at Projectet lader sig udføre, og i heldigste Tilfælde ikke kunne betragte samme som nogen væsentlig Forbedring af vor elendige Jndseiling. Vore Modstandere, der saa eenstemmig lovprise denne Jdee, mene rigtignok at vor Vægring nærmest maa være udsprungen af eller grundet paa de Egenskaber, man i saa rigelige Maal har søgt at udhæve hos os; men vi vove trostig at spørge enhver sagkyndig, sandheds kjerlig og upartisk Mand, der ikke alene kjender Jndserlingen til Ribe, men af Erfaringens Vei har hentet Kundskab til de her i særdeles Betragtning kommende Localiteter, vi sporge ham, sige vi, om han for hiin Sum, endog nogle Gange fordobblet, tør paatage sig at gjøre vor Jndseiling til enhver Tid i Magsveir passabel for ladte Skibe, der føre endog kun indtil 300 Tønders Vægt, og vi spørge fremdeles Kolding og Veile Byers agtede Jndvaanere, og vel isærdeles den paa disse Steder værende Handelsforporation, om man under de der ulige heldigere Vilkaar har udført meget Kanalarbeide for 11,000 Rbd.; vi spørge, disse Byers paa Kanalbygning kyndige Borgere, om de ville troe os, naar vi fortalte dem, at vi for hiin Sum, imellem Skjøgum og Ydrebjerrum, uden for Mundingen af den i alle mulige Retninger bugtede Aae, paa det flade fandede Terrain, hindrede ved Afverling af Ebbe og Flod og under truende Overfald af det Vesterhav, der ikke saa sjelden til Aarets forskjellige Tider, anretter sine noksom bekjendte Ødelæggelser, – mene for hiin Sum at kunne grave en Kanal paa 3,000 Alen. De ville nok møde os med et vantio Smiil. (Sluttes i Hovedavisen.)