Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1779-04-16
Fortsættelse af en Reisendes Beretning a. (See Nr. 15.) Armenierne holdte den 14, som var Paaske=Aften, om Eftermiddagen, en stor og prægtig Messe, ved hvilken ieg var tilstede. Fra Begyndelsen til Enden gik det saaledes til. I Choret nedenfor Alteret blev sat et Pulpet, hvorpaa Evangelii=Bogen, skreven paa literal Armenisk, og indbunden i Folio i rødt Guld=Moir, blev lagt. Paa den ene Side af Pulpetet blev sadt en Lænestol, som blev indtagen af den fornemste Præst, som skulde i Steden for Biskopen bestyre Acten, klæd i sin præstelige sorte Kaabe, og Hovedragt. Ved hver Side af ham saa en Præst paa Gulvet, klæd paa samme Maade. Ser viede Præster gik, den ene efter den anden, frem til Pulpetet, af hvilke nogle læste, og nogle messede et Stykke af Bogen. De vare klædde i deres sorte Præsteklæder, og naar de begyndte deres Tieneste, hængtes paa dem en smuk Chorkaabe, som den ene overlod den anden. Paa begge Sider af Pulpetet holdtes Voxlys af en Præst, klæd i Chorkaabe og CeremonieHuve, tilligemed nogle Drenge, klædde i hvide Skjorter, prydede med Kors. Da disse havde endt deres Omgang, traadde 12 unge smukke Karle frem til det samme Sted, klædde i hvide fodside Skjorter, prydede paa Ryg og Arme med røde Kors. De gik med det bare Hoved, vare ragede jevnt med Ørene, og havde øverst en Runddeel, som de rommerske Munke bruge. Efter den Underretning ieg kunde faae om disse, saa vare nogle af dem Candidater til den geistlige Stand; men nogle vare gemeene Karle, som dog havde det Fortrin, at de havde besøgt de hellige Steder, ved Jernsallem, og forhverved sig Navn af Hadgi. Alle vare smukke og vel voxne unge Personer, som havde Anseende til at være meere skikkede til at staae under en Oberstes, end under en biskops befaling. Naar de gik frem, kyste enhver af dem Vice=Biskopens Arm, hvilket de igientoge, naar de gik tilbage. Enhver af dem messede et Stykke af Bogen, paa lige Maade, som de forrige, og imellem at hver kom frem, stod en af Præsterne, som sadde paa Gulvet, op, og sagde nogle Ord, tre Gange de samme. Jeg forstod ei hvad det var; men som man sagde mig, saa var det Gloria. Deres Sang fik Ende. Derpaa steeg en af dem, som før havde messet, op paa et Trappetrin, og stod foran for Alteret, som endnu var skiul med et Gardin. Da han havde messet et Stykke af den samme Bog, begyndtes neden for Alteret en vocal= og instrumental=Musik. Denne sidste bestod af et Slags smaae Jernrør, som sloges sammen, og tvende runde Messingplader, som sloges tilsammen efter Takten. Denne Musik er tyrkisk, og giver til Sang ikke saa aldeles ubehagelig en Lyd. Jmellemstunder, hørtes nogle smaae Klokker at klinge. Da Musiken havde varet noget, og var paa det stærkeste, aabnedes Teppet eller Gardinet, hvormed Alterets Niche hidindtil var, skiult. Da den var aabnet, fik man en gammel hæderlig Præstemand at see, med en forgyldt biskops=Huve, prydet med smukke Steene, hvilken stod et Stykke fra Alteret. Paabegge Sider af ham stode tvende Præster i sorte Klæder, og nærmere hos ham stod den Præst, som før var ved Pulpetet med et Røgelse=Kar, og Lys i Hænderne. Præsten begyndte at messe og uddeele Velsignelser, som med Sang- og Musik bleve besvarede af Forsamlingen. Efter en liden Stund blev Sacrammentet haaret frem fra et Rum bag Alteret. Det blev haaret af en af de omtalte unge Candidater, som forde det høit lige med sit Hoved, og sadte det paa Alteret. I det samme kom en anden, og tog Huven af Præsten, hvis Forretning nu var at consarrere Sactamentet og vise det for Forsamlingen. Nu tændte enhver sit Lys, som tilforn var uddeelt for Penge i den heele Kirke, og af de Lys, som vare i stor Mængde og af anseelig Størrelse paa Alteret, antændtes to og to, alt som det led med Ceremoniernes Forretning. De største, som stode fremfor Alteret, og havde omtrent en halv Fod i Tykkelse, bleve antændte da Sacrammentet blev confacreret. Dog var det ikke de samme, som brændte, men der vare satte mindre Lys fast derovenpaa, hvilke bleve antændte. Messen af Præsten og Sang af Forsamlingen blev siden fortsat indtil Forretningen blev endt. De Præster, som stode ved Siderne, havde en rund Plade, sammensat af Bielder, og fæstet paa en lang Stang, hvormed de gjorde visse Svingninger, naar noget vigtigt forehavdes. Præsten med Røgelse Karret efterlod ei heller sin Skyldighed med at viste, og uddeele sin vellugtende Damp baade imod Alteret og i Choret. Teppet blev trukket for igien til Tegn, at alting var ude, og at enhver kunde begive sig igien til sit. Der vare tvende smaae Altere, et paa hver Side af det store, ved hvilke ingen Ceremonie blev forrettet. Men i et stort skiønt Capel udenfor Kirken holdtes Messe af andre Præster for dem, som ikke havde Rum i Kirken.