Norske Intelligenssedler, 1812-01-24
Eieren til en, paa Gjæstgivergaarden Sundbye, ved første Vinterføre, indsat Renekjærre, kan, imod at betale sammes Transport Omkostninger, behagelig lade den afhente hos Hr. Tracteur Carstensen i Christiania, hvor Vedkommende har indsat Kjærren. at skiønneste Hoftidsdag, Dagen den 11te December, blev paa Toten festligholdt paa følgende Maade: efter en fra Prædikestolene skeet Jndbydelse, samledes man i Totens Hovedkirke om Formiddagen Klokken 11. gesten begyndte ved en dertil forfattet Cantate, hvortil usikken var sat af Hr. Pastor Borchgrevink, og som er udført af ham og nogle andre herværende Musikkens Derkere. Derpaa betraadte S. T. Hr. Provst HopstochPrædikestolen, og tolkede i en kraftfuld skjøn Tale Norge at til vor gode Konge for Universitetet, han gav og - og viste nogle af de store Fordeele, Landet vilde heste af denne Videnskabernes Høiskole. Efter Talen stemmedes Slutningen af Cantaten, og tilsidst fremtraadte i Chordøren en 8te Aars ædel, skjøn Yngling og afsang nogle Vers, hvori han med barnlig Uskyld lovede, i sin Tid ved Dyd og Flid at udmærke sig ved Norges, Universitet. Stilhed og Orden udmærkede Festen. Jngen blev indladt uden Billet, og de derfor indsamlede Penge anvendtes til Korns Jndkjøb for fattige Huusmænd. - Efter Festen samledes man til et Maaltid, hvortil S. T. Hr. Foged Schulz havde indbudet de her værende Medlemmer af Selskabet for Norges Vel og Sognets Embedsmænd. Over Bordet tømtes under Glædesraab vor gode Konges Skaal, og gamle Norges og det Norske Universitets. For Talen. Arie: Oplysning; du blide Gudinde, Vær hilset blandt nordiske Field, Din Dyrker skal søge og finde Hos dig, hvad der udgjør hans Held. Din Jld skal hvert Hierte opgløde, Som føler for Sandhed og Dyd; Thi hylde vi glade, og møde Din Guddom med jublende Fryd. Recitativ Der vorde Lys. - saa bød en Skaber hiist, Og Lyset blev - og Skabningen tilbad. Saa knæler Norges Søn, og fro tilbeder Gudindens Huld, han før saa ofte savned Minervals. - Glad bygger han det længe ønske Tempel, Ei Cræsus blot, selv Armods Søn frembær sin Skjerv Thi Sandhed er ham meer end Guld! Selv ønsker han af Kundskabs Væld at øse, Og tillidsfuld han øiner Afkoms Held Thi Templet stolt blandt Norges Klipper kneiser, Som Døvres Top. O Gud, dit Faderøie vaage - Din Arm beskytte det! Arie. Kun Viisdom Ledestjernen er, Som Livets Held betrygger: Hvo den og Dyden haver kjer, Sit Huus paa Sand et bygger. Vælg den hver Norges ædle Søn, Og stor og herlig er din Løn. Dit Minde lever, naar Du døer, Og hædres da - om aldrig før. Efter Talen. Duget. Første Stemme: Frederik bød Mørket spinde, Som indhylled Klippens Land. Kundskabs Soel han bød oprinde O! hvo er os kjer - som han? anden Stemie, Riddligsvig og Vaabenbraget, Sløver ei hans kjække Mod; Naar hans Skib end ligne Braget, Han dog fast som Klippen stor, Begge Stemmer: Konge! vore Hierter brænde Af en hellig Jld til Dig! Lær i den - den Fryd at kjende, Som giør Fyrsten lykkelig. Første Stemme: Fredret aabner Vusdoms Tempel. Fredrik breder Kundskab ud. Anden Stemme. Og hans Daad er Hjertets Stempel Signe ham, og store Gud, Begge Stemmer: Frederk breder Kundskab ud, Signe ham, og store Gud, Choral: Hør os Gud, som skaber Glæder, Vi frembære Dig vor Tarv Viisdom, Sandhed, Dyd og Hæder, Vorde vore Sønners Arv Gud, du under gavnrig Jd - O, saa signe deres Flid, Aldrig lad den Lysten savne Til at virke, til at gavne, Da skal Glædens lyse Flamme, Blusse i hver Oldings Barm: Thi han saae sin elskte Stamme, For det ene Gode varm. Ei ham skrækker Hyttens Fald, Thi han har opfyldt sit Kald - Glad han lægger Vandringsstaven, Mildt han smiller hen til Graven. Chorsdøren til Slutning: O Frederik og Konge god Hør Ønsket af en barnlig Stemme: Gid aldrig vakle maa min Fod Saasnart det gjælder Dyd at fremme, O Frederik, og Konge god, Gid aldrig vakle da min Fod, Begreb om Tempel ei jeg har, End har jeg ei det seet paa Jorden, Dets Navn - Minervas - siger Faer, O gid det stod alt her i Norden! Begreb om Tempel ei jeg har, Bliv Du dets Pryd, saa siger Faer. End tæller jeg kun otte Aar, Din Roes at synge dog jeg vover; Men naar som Mand jeg engang staaer, Dig Konge Vid og Troe jeg lover. End tæller jeg kun otte Aar, Med Tiid - ved Flid jeg Ønsket naaer. Snedkersvend Ole Geleins Avertissemt i forrige No. af disse Blade opfordrer mig herved til, at opgive hans Forhold hos mig: efter at han havde accorderet med mig om at fuldføre et Arbeide, reiste han bort paa en utilladelig Maade, for hvilket jeg bliver nødt til lovlig at søge ham, ligesom og ved den Leilighed at overtyde ham om, at hans Fordring er kun en Jndbildning hos ham. Christiania den 24de Januar 1812. N. C. Normann.