Berlingske Tidende, 1833-10-10
Sidste Rummer af The Courier indeholder følgende Artikel om det Portugisiske Anliggende. - "Striden er i London, næsten ligesaa heftig som i Portugal, besynderligt er det, at man, endskjøndt Lissabon ikkun er tre til fire Dagsreiser ved Dampskibe fra London, endnu ikke har kunne erholde nøje Efterretninger om Don Miguels eller Donna Marias Stridskræfter. Mange paastaae, at Tropperne under Bourmont ikke overstige 12,000 Mand, og at disse Tropper ere slet klædte, udhungrede, ikke tilstrækkeligen forsynede med Munition og ganske modløse. Er dette saa, hvi have da Hertugen af Braganzas 12,000 Mand regulære Tropper, som desuden understyttes af 12,000 Mand Landeværn, der, begeistrede af Mod, blot ønske en Fægtning med Fjenden, indsværret sig i Lissabon, istedetfor i aaben Mark med eet Slag at tilintetgjøre Migueliterne, Alle disse Efterretninger ere høist urimelige, det er ret ligesom om man derved, at man i London overdriver den Miguelitiske Armees Svaghed, kunde skaffe den constitutionelle Sag nogen Fordeel. - Saalænge denne Strid har varet, bestræbte vi os stedse for at meddele Facta, som de ere, vi have stedse holdt det fordeelagtigere for den unge Dronnings Sag, at gjøre hendes Venner bekjendt med deres svage Punkter end opvække Haab om, at naae et Maal uden de dertil passende Midler. Saasnart man erholdt den Forsikkring, at Portugals Jndvaanere vilde blive ligegyldige ved Kampen, have vi opmuntret dem, der i England og Frankrige yndede Dronningen af Portugals Sag, til at recrutere for hendes Tropper i Oporto; thi det var tydeligt, at Seprengene kunde vindes ved en Armee. Da Pedroiterne indtoge Lissabon, vare vi ingenlunde enige med dem, der troede, at Hovedstadens Erobring gjorde Ende paa Striden. Dog satte Donna Marias offentlige og formelige Erkiendelse ved England og Frankrige Sagen i et andet Lys. Det synes os, som om en saadan Erkjendelse virkelig gjorde Ende paa Tvisten, og at, uagtet Don Miguel endnu kunde vedblive at føre en Guerilla Krig i det Jndre af Landet, hiint Partie dog omsider maatte seire, der blev understyttet af England og Frankrige. Hvilkensomhelst Lissabons nuværende Tilstand end er, vi blive uforanderligen ved denne vor Mening; men, hvormeget vi ogsaa af Hjertet ønske det constitutionelle Partie i Portugal Seieren, ville vi dog ikke være blinde i Henseende til de Hjelpemidter, der staae til det andet Parties Raadighed. Træder England eller Frankrige ikke imellem begge Partier, saa overtyder det, der allerede er skeet, os om, at Borgerkrigen i Portugul endnu længe vil sort sættes og have Landets Udmarvelse, Jndvaanernes Elændighed til følge. Vi have derfor ikke ophørt, at skynde paa Englands Jntervention, for at afværge al den Ødelæggelses Vederstyggelige hed, som vil finde Sted, inden Dronningens Sag definitivt ordnes i hele Portugal. Vi have udviklet, at det er Englands Æres Jnteresse at Donna Marias Sag lykkes, og at Portugals Rolighed og Opblomstring maa være af den største Vigtighed for England. Man erindrer sig, at Portugals Folk en ligegyldigt ved Kampen. Donna Marias Thronbestigelse, i Don Miguels Sted, kan altsaa ingenlunde gjøre Brud paa det venskaskabelige Forhold, der saa længe har fundet Sted imellem England og Portugal. Men gives der ingen personlige Indvendinger imod DouMignel, som danne et uoverstigeligt Skillerum, som forbyder al venskabelig Forbindelse imellem hans Regjering og England? Hvilket Ministerium vilde underskrive Tractaten, eller blot have en diplomatisk Forbindelse med ham, til hvem hverken Wellingtons Ministerium, eller Lord Grey havde mindste Tillid, Desuden er jo Spanien den eneste Magt, som har erkjendt Don Miguel, og Spanien selv kan ikke gjøre eet eneste Skridt for at understytte ham. Men om det end omsider skulde lykkes Don Miguel, atter at bemægtige sig Souverainiteten over Portugal, saa vilde England see alle sine diplomatiske Forbindelser med hiint Land ophævede, og uden Tvivl ogsaa meget indskrænkes i sine Handels=Forbindelser. Der bliver altsaa ingen anden Vei aaben for vor Regjering, end at understytte Dronningens Fordringer, hvis Rettigheder den baade de facto og de jure har erkjendt, mod Don Miguel, som den ikke har erkjendt, og har troet ikke at burde erkjende.