Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-10-25
J Deres sidste Brev ønskede De at vide, hvorledes vi leve i Kjøbenhavn. Jeg skal, saa godt som det er mig mueligt, søge at skildre Dom vor Tilstand. Tro ikke, at vi i egentlig Forstand føle her saaledes som andre Nationer, at vi have Krig Dersom de afbrændte Gader ikke sagde Dem, at Engellænderne i afvigte Aar have bombarderet vor Kongestad, dersom man imellemskunder ikke hørte vore Canoner tordne, naar Engellænderne, som Tyve om Natten, man liste sig ind i eller ud af Østersøen, og, for at befordre deres pengegridske Kjøbmænds Smughandel, offre deres Sønners Blod, saa skulde De næsten ikke troe, at en Stad, hvor Alting er saa roligt og gaaer saa stille sin Gang, kan være Hovedsædet for en Riger, der Fjæmpe med Liv og Blod for Fædrenelandets Havn og Forsvar. Nn, da vi see Frederik og hans kjække Mænd midt iblandt os, fole vi os saa trygge og rolige, som om en Kobbermuur omskandsede Sjællands Kyster og en Kjæmpesær værnede dem. Men ikke uden veemodige Følelser kan Patrieten besøge vor Toldbod og vor Havn. Her, hvor De fordum ikke sinede andet end Liv, Munterhed og Drivtighed, er Alting stille. Her, hvor tilforn, alle Nationers Vimpler varede, hvor det ene Skib trængte paa det andet, for med sin rige Ladning fra fjerne Lande, at komme igjennem Bommen, hvor tusinde Hænder arbeidede, virkede og fandt rigeligt Udkomme, her, hvor en Rad af stolte Orlogsmænd, herlige Mindemærker fra Dannemarks lykkelige Dage, henrykkede og glædede os, her er Alting stille, som om alt Liv og at Handel var tilintetgjort. Og alt dette er Frugten af Engellands Troløshed og Forræderie. Men De behøver kun at gaae nogle Skridt videre, for at ser, at Dannemarks Hævner lever. Tusinde Hænder finder De her sysselsatte med at smedde, hamre og tilhugge Midlerne til vor Hævn og Bretlands Undergang. Ligesom ved en Tryllekraft reise stolte Orlogsmænd sig paa det samme Sted, hvor Gambiers og Cathearts æreløse Svende sønderbuggede Frugten af Dansk Flid og Hæder. Over Nød og Dyrtid i Ordets egentlige For skand kunne vi ikke klage. Vel ere Colonialvarer, og mange andre udenlandske Producter i høi Priis, men dog langt fra ikke samt i andre Lande, og kun saare saa blandt disse Artikler høre til de uundværlige. Hovedartikler, som Kornvarer og andre Fødemidler, ere deels meget billige, deels ikke dyrere, end de til visse Tider endog have været i Fredens Dage. Lad end være, at Priserne ofte ved konstige Midler drives i Veiret, saa varer det dog sjelden længe, førend de falde igien. At iøvrigt Sukker, Caffe og flere Overflødighedsvarer ere dyre, maa snarere ansees for en Velgierning end et Uheld. Tarveligheden maa her erstatte, hvad Conjuncturerne berøve os. Dette er maaskee det eneste Middel til at føre vore Medborgere tilbage til den jevne Levemaade, der udgjorde vore Fædres Stolthed, og som vi desværre alt for meget have fjernet og fra. Det er det eneste Middel til at forjage fremmed Yppighed med fremmede Sæder, og vække vor sjunkne Nationalkraft til nyt Liv og gavnlig Selvagtelse. Hvad vilde der have blevet af oc dersom vi saaledes som i de senere Aar, overladte til Yppighed og Blodagrighed, in næsten gjemmende, at vi ere Danske, bestandig ikke havde følt nogen Trang til Tarvelighed, fordi vi mageligen kunde lade vore Skibe tilføre os alle andre Landes Flids- og Konst frembringelser, Maaskee vi da ganske havde ophørt at være et Folk, maaskee Historieskriveren da havde fortalt som en halvglemt Mærkværdighed, at der i Dannemark engang blev talt Dansk. Vor Nød er altsaa ikke saa stor som mange indbilde sig. Sjælland har i hele Aarhundreder, utrængende til andre Lande, kunnet føde sine Beboere, det vil ogsaa føde os. Her opvoxte Valdemarerne, Absalon, Christian og Frederik den Fjerde og bleve kjæmpestærke Mænd, uden Caffe fra Java, uden Konstfrembringelser fra Engelland. Hvad hindrer os vel i at følge deres Fodspor, Lad Rigdommens forkjelede Børn længe nok klage over Mangelen af selvskabte Fornødenheder og udenlandsk Tant. Den sande Danske vil føle sig glad og fornøiet, saa længe Sjælland har frugtbare Agre, græsrige Enge, fiskerige Søer, og saa megen Skov, som der behøves til Beskyttelse mod Vinteren og Master mod Engelland.