Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1786-11-14
Saa var jeg før i Barndoms og i Ungdoms favre Alder, før ved Opelskning og fornuftig Tugtelse jeg blev omskabt. Min Skikkelse var Billede paa Kundskabs Mangel, og Savnet af almeenOplysning. Eenfoldig Dumhed, med nærmest Slægtskab, Overtroe, bespændte Sielen, formindskede for Egnen al sandselig Fornøielse, og ynkelig Forstanden holdt ved Skræk og Gruen som tillaaset ved Dunkelhed, Forvirring i Begreber, og ved Vildfarelsers og Fordoms Tyrannie saa slave bunden, at den er tænkte, men ikkun det ved Tvang indproppede i Huskrevnen, med Ord gientage kun ide, - og øste af den Forraad ud, som i Forstandens Oplagskammer, Hukommelsen, laae giemt, men ei forstaaet eller fattet, for virksom, som en Skat, hvis Værd man kiender, at bøie Hiertet til en trolig Aaaren med sit Pund, og ved nøiagtig Efterlevelse riig Vinding for Forstand og Hierte - i denne og hin Verden at inddrente. - Men, hvor gav vel mit Grundstof Liv, hvo bød Kunstdrivterne. forviret Hob af Gruus og Steen og Kalk og Træ, den raa Materie, fra vilde Stand, til ordentlig Forbindelse som at udtræde, og regelmessig Bygning at opstaae, til Huselse for dem, som udi Orden, Forfinelse og Fremgang til en gavnrig Drivtighed ei dens Boelig vige skulde. Men tvertimod ved Læreres utrettet Flid saa lidet ligne den dyriske Forfatning, som Skolehusets Velstand nu er lig den Tilstand, da hver Deel udaf det Hele laae i sin Vildheds Grav, stod i sin Raaheds Hiem, uvidende om sin Bestemmelse, til hvad det nytte skulde, om til Vanære eller Hæder, om til Bedækning eller Værn for Stratenrøver eller og til Skyts for Himlens Tolke. Hvi varede saa evig længe dog Forløsnings Timen til Opvækkelse, den kunstige Fremskabelse af hver Bestanddeel, som mig holder, Var Kundskabs Agt og Kristendommens Værd i Landgodseiers Bryst er for rodfæstet? Var Videnskab og Dyd ei den Klenodie, som Landets Ædlinge gav Priis langt over Baand og Nøgle, hvormed Regenten Yndlinger udtegne, og præger dem til hvad de gielde skal, Jo vist. Men Ordnens Gud, som langsom skaber og forædler, som Spirekraft til Frugtbarhed i Anleg, som usynlig virkes frem, har til Velsignelse nedlagt, indtil at Veirliget i rette Tid til fulde Høst den kan fremlokke; den samme Gud, som driver Skjebners Hjul, lar og den rige Sæd, som til Oplysnings Pleie for meenig Mand har ligget giemt og skiult, i Viisdoms svangre Skiød betimelig fremspire. Den Landets Fosterfædre rundelig udstrøer, til Overtroes og Lasters Hemmelse, til Vantroes Dæm pelse, og al Ukruds Oplugelsen Mende som nu med varm Nidkierhed har Landgadskiere den Kunst, forstaaet, den Lykke folet at byde over veloplyste Bønder, der hædre deres Stand, og leve pel, for vel at kunde døe, og boe, at alt hvad den er Menneske, det være Herskab eller Slave, hartlige Ret til Evighedens Arv, den Friheds Stand, hvor Faldets fæle Ødeleggelser for Siel og Legeme ophæves skal, og fuld Opreisning for dydig Christen stok, foruden Forskiel paa udvortes Stand, frem bydes, som en sikker Lod. - Den Reventlouske Stamme blomstre frem, og sig til Lye og Læe forEfterslægter brede ud, Grev Ludvig leve for sit Gods, for Staden og for Videnskaber, for Skoler og for høie Slægt, for Jorden og for Evigheden. Han nyde Livets søde Frugter ved ædelmodig Stræbsomhed, og givtig Sæds Udsaaelse! Hans Anleg lykkes vel til Drivtigheds Fremtarv Han ligne Skaberen, Naturens Herre, ved Liv af skabe overalt, og Velstand at befæste, ved at beskytte Dyd, Retskaffenhed og Flid. Han udi mange Aar opleve saa riig Indhøstning af hans Skoleforanstaltning, som udi dette Aar ved sidste Overhøring i priiselig anlagde Skoler, og styrkes i sin patriotiske Jver, ved ædle Følelser, som præger Statsmand, ægte Christen, den ømme Ægtemand og Folkevennen, og ham ophøier over adlet Hob, til stændig Moednelse for Evighedens Stat.