Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1843-03-09
Udlandet. Frankerig. (Slutning af Peter den Stores Testament, see Tirsdagsavisen,) 10) Fremdeles skal Man søge at stifte og omhyggeligt vedligeholde en Alliance med Østerrig, tilsyneladende understøtte denne Magts Jdeer om et Suprematie i Tydskland, medens Man lønligt søger at vække de tydske Fyrsters Skinsyge imod Sligt. Dernæst maa Man tragte efter at bringe det saavidt, at faae en eller anden tydsk Stat til at anraabe Rusland om Beskyttelse, thi dette er en god Forberedelse til et fremtidigt soveraint Herredømme. 11) Endvidere skal Man søge at faae Østerrig interesseret for at jage Tyrkerne udaf Europa, og efter Constantinopels Jndtagelse, at neutralisere Østerrigs Skinsyge enten ved at indvikle det i en Krig med de gamle europæiske Stater eller ved at give det en Deel af Byttet, som Man atter ved Leilighed kan fratage det. 12) At gjenforene sig med alle de ikke unerede eller schismatiske Grækere, som leve adsplittede i Ungarn og Polen, og gjøre sig til deres Midt og Støttepunkt - og saaledes alt iforveien at oprette et Universalherredømme ved en Art Antokratie og aandeligt Suprematie: Man erholder derved et betydeligt Antal Venner hos enhver af de fiendtlige Magter. 13) Naar Sverrig da er sønderlemmet, Persien overvundet, Polen underkuet, Tyrkiet erobret, vore Armeer forenede, Østersøen og det sorte Hav besat med vore Skibe, maa Man først og meget hemmeligt proponere Hoffet i Versailles og dernæst Wienerhoffet: at deele Verdens herredømmet med dem. Naar en af disse Magter modtager Tilbudet, og dette skeer upaatvivleligt, ifald Man smigrer deres Ærgjerrighed og Egenkjærlighed, saa maa Man benytte sig af den til at knuse de andre, idet Man begynder en Krig med den *), en Krig, hvis Udfald ikke er tvivlsomt, da Rusland for sig besidder hele Orienten og en stor Deel af Europa. 11) Naar, hvad der ikke er sandsynligt, ingen af de to nævnte Magter modtager Tilbudet, maa Man søge at indvikle dem i en indbyrdes Strid og tragte efter at lade dem gjensidigen tilintetgjøre hinanden. Da maa Rusland til rette Tid udgyde sin forenede Troppemagt over Tydskland og samtidig hermed lade udløbe to betydelige Flaader, den ene fra det assowske Hav, den anden fra Archangel, hvilke underLodsagelse af bevæbnede Flaader fra det sorte Hav og fra Østersøen, skulle transportere asiatiske Horder til Frankerig, der bliver oversvømmet af disse, medens paa den anden Side Tydskland bliver ligeledes oversvømmet: og naar disse to Lande eengang ere overvundne, saa vil det øvrige Europa uden Sværdslag lade sig underkne. Saaledes kan og maa Europa blive erobret. (Red har strax yttret Tvivl om dette Actstykkes Ægthed og tilføier blot følgende rigtige bemærkninger af Loll.-Falst. Avis: "Uagtet Hamb. Neue Zeitung", som bringer det i Oversættelse, ikke yttrer Tvivl om Ægtheden, kunne vi dog umulig troe, at Peter Car eller nogen russisk Statsmand paa hans Tid kunde eller vilde skrive en saadan politisk Lærebog, som meget mere synes at være en træffende og bitter Satire over Ruslands politiske System saaledes staaer det baade 1. Portenbane, og 1, Men hvilket sidste Blade saaledes staaer det kunde 1. Børsenbane, og 1, Zeit., hvilket sidste Blads Referat forresten er mind efterretteligt end det førstes. og hele Stræben i de sidste 150 Aar, og en frygtelig Advarsel for de europæiske Folk. Det er en Variation over det gamle Theema "Deel og herske, og hvad enten det nu er ægte eller falsk, er dets Optagelse i et fransk Hofbladaf megen Betydning netop i nærværende Øieblik, hvor der tales saa meget om en franskerussisk Alliance, og den Lære, som her med indtrængende Kraft tilraabes Europas Nationer, "Vorder enige, ellers blive J Offere for herskesyge og despotiske Magters rænkefulde Angreb, vil neppe blive uden Virkning. J dette saakaldte Testament foreskriver den store Selvhersker sine Efterfølgere den Vei, de skulle følge for at undertvinge alle andre Folk og hæve Rusland til den Rang, som hele den civiliserede Verdens Behersker, hvorefter Alexander og Napoleon stræbte, og som det gamle Rom for en Tid havde naaet." Debatten om de hemmelige Udgifter - dette Livsspørgsmaal for Ministrene – er begyndt i Deputeredekammeret. Ledru-Kollin, de Radicales nuværende Anfører, angreb Ministeriet, som nu er det 22de Ministerium siden Julirevolutionen; han klagede over at Juryen, Presse i og Nationalgarden, tre af Folkets dyrebareste Helligdomme, vare blevne undergravne: Tilstanden var nu netop ligesom i Aaret 1830; det kunde ikke nytte at skifte Ministre, naar Man ikke tillige skiftede System.