Berlingske Tidende, 1831-03-14
Belgien. Følgende, en indsigtsfuld og upartiisk Tydskers Bemærkninger paa en Reise gjennem dette ulykkelige Land, hvis blomstrende Velstand nogle ærgjerrige og egennyttige Demagogers Rænker, formasteligt Oprør imod den retmæssige Souverain, Partiaand og indbyrdes Tvedragt inden faa Maaneder ødelagde, - ville læses med Jnteresse. De ere daterede den 15de Febr. - Den Be giske Revolutions sørgelige Virkninger ere allevegne aabenbare og erkjendes ogsaa her tillands af alle forstandige og retsindige Mænd Mange, som i Begyndelsen vildledtes af forudfattede Meninger, indsee nu og beklage den Skade, derved er tilføjet Landet, og hvorpaa maaskee aldrig kan raades Bod. Hertil kommer det Charakteristiske, som nu saa meget frapperer den Reisende i Belgien: almindelig og stor Frygt for Pøbelen; hist og her lykkedes det vel at tæmme dens Plyndringer og Excesser, men hvert Øjeblik er disses gjentagne Udbrud at frygte, og de høiere Stænder synes ikke at have Aandsnærværelse nok til at gjøre Pøbelen, og dens dumdristige Høvdinger kraftig Modstand, men logre derimod ængsteligen for dette Nationens Afskum med Eftergivenhed og Smigerier. - To Kjøbmænd fra Brüssel, der paa hele Veien fra Paris til den Belgiske Grændse vare mine Reisefæller, stil drede mig deres Fædernelands sørgelige Stilling under dets nuværende uforstandige Førere, og bade mig, da vi nærmede os Grændsen, med største Frighed, at jeg dog for Guds Skyld, i Brussel ikke maatte mæle eet Ord om hvad de havde fortalt. - Den Raahed og Frækhed, som de lavere Klasser vise mod de høiere og imod Middelstanden, er allevegne i Belgien ligesaa paa faldende, som den Langmodighed, hvormed disse taale den. Tydeligen bemærkes Forskjellen imellem de Belgier, der talWallonsk og Fransk, og dem, der tale Flamsk eller Brabansk, og det er paafaldende, hvorledes dette Navn egentligen betegner to aldeles forskjellige Folkeslags Bestanddeele. I Hennegau og i den Franskalende Deel af Sydbrabant spores allevegne Prædilection, for Frankrige og Ønsket om en Forening med dette Land, i hvilken man seer det eneste Redningsmiddel. Men allerede i Halle hvor det flamske Sprog begynder, forandres dette, og nordligere høres dette Ønske ikke. Steenkul Bjergværket Hornu imellem Valenciennes og Mons, hvis derlige Indretninger, med prægtige Bygninger, bleve ødelagte af Oprørerne, og hvis Maskiner bleve anslagne, frembød et sørgeligt Syn. I de mindre Byer Sognies, Bramele Comte og Hall hørte man fra Værtshusene saakaldte patriotiske Sange broles. - J Brussel syntes udvortes Rolighed at være vendt tilbage ; dog herskede der den største Mismod og Angst. Hoffets og Regjeringskollegiernes Fraværelse, de talrige, i Brussel boende, Udlændinger Bortreise, blandt hvilke blot vare sex Tusinde Englændere, saa mange Kapitalisters og rig Kjøbmænds Udvandring, og Frygt, for at noget Værre forestaaer udbredte en almindelig Stagnation i Handel og Vandel. Desuden have Jndvaanerne længe maattet underholde adskillige Fri korps og en Mængde Frivillige, der tilsidst beløb sig til 10,000 Mand; alle disse fik Quarteer, rundelig Mad og Drikke og des uden 25 Cents daglig ; endelig lykkedes det Byen at formaae disse besværlige Gjæster til at begive sig til den Nordbrabantske Grændse og til Egnen omkring Mastricht, hvor de nu ere en Byrde, for Bønderne. At Revolutionen har fundet Sted, beklages af Alle, men man tør ikke yttre sig lydeligen derom. Den Nederlandske Regjering ønskes vel ikke tilbage, da de fleste troe sig selv alt for meget compromitterede; men Prindsen af Oranien, har endnu et talrigt Partie i hele Flandern, i Antverpen o. s. v. - Endskjøndt Brussel ligger i den Deel af Nederlandene, hvor det Flamske er Landets Sprog, tales dog i den saakaldte øvre Deel af Staden for det Meeste Fransk, og en vis Yndest for Frankrige er umiskjendelig ; alligevel høre her intet Ønske og Belgiens Forening med Frankrige, da man vel skjønner, at BrusselsForfald vilde fremskyndes, naar Byen igjen mistede alt Haab om at vorde Hovedstad. - De enkelte Demagogers Celebritet forsvinder pludseligen. Om de Potter taledes ikkun Lidet, om var Halen endnu mindre, jeg kunde ikke engang faae at vide, hvor han nu opholder sig; om van de Weyer talede man haanligen, derimod blev Rogier roest som en Mand af Talent; Stassart, gielder meget hos de Franskindede, Robiano hos Geistligheden; Merode omtaltes med Agtelse. Af Generalerne syntes Ingen at have synderlig Popularitet eller Agtelse. J Yttringerne om de diplomatiske Forhandlinger hersker en stor Uforskammenhed, og hos de Bedre i det mindste en overordentlig Uvidenhed og overdrevne Tanker og egen Vigtighed. Ogsaa angaaende det Luxemborgske Stridspørgsmaal hører man Yttringer, der røde stort Overmod. Dog synes Mange i denne Henseende at ønske lempeligere Forholdsregler, end det provisoriske Gouvernement hidtil har valgt. Den Omstændighed, at Bouillons Jndvaanere i en Petition til Congressen søgte at bevise, at de ikke hørte til Storhertugdømmet Luxemborg, synes at røbe, at man ikke er saa aldeles vis i sin Sag. - Cleristet staaer i stor Anseelse og det franske revolutionaire Partie maa af Frygt for Folket dølge sit Ønske og Forening med Frankrige. Kirkerne i Brussel besøges hyppigen; selv naar ingen Gudstjeneste er, seer man Officerer og Soldater, Nationalgardister og Borgere, knælende holde deres Andagt Nr. - J Antverpen er Modløsheden endnu større end i Blüssel, thi der er Tabet endnu større end her. D. rigeste Kjøbmænd i Amerpen ere flygtede til Frankrige Tydskland, England og til selve Holland. Nogle politiske Blade i Antwerpen og i Gent have havt Mod til at yttre deres Misfornøielse lydeligen og diærvt, da de ere blevne underflyttede af den offentlige Mening, og Revolutionens sørgelige Følger ere umodsigelige. Men Pøbelen synes endnu at finde Fornøielse i at ville raade. Borgernes og Kjøbmændenes Hoved bekymring er at skaffe de mange næringsløse Arbeidsfolk Underholdning. Endeel bruges til at oprydde Tomterne af de ved Bombardementet ødelagte Bygninger. Et Par Tusinde ere leiede af Kjøbmændene til at bevogte deres Magaziner, der ellers kunne staae Fare for at plyndres af de samme Mennesker, der nu vaage over deres Sikkerhed. Megen Bekymring for Fremtiden opvække ei alene Tanken om den Vanskelighed at skaffe disse Mennesker Beskjæftigelse, naar Freden vender tilbage, desuden frygter man at de, nu vante til et ørkesløst Liv, neppe ville have Lyst til at arbeide. Naar man imellem St. Trond og Lüttich igjen kommer i den Egn, hvor det franske wallonske Sprog tales, spores ønsket om en Forening med Frankrige meget tydeliger. J Vaviers og i Omegnen er allerede adskillige Gange gjort Forsøg paa at paae den franske Fane; de franske Farver bæres der uden Sky, baade i Kokaroer og i Knaphullerne.