Viborger Samler, 1829-10-26
De græske Der og Grækenland, der tidligere bidroge saa anseeligt til Statens Formue ved deres Handel og til Sultanens Kasse ved Kopskatten, ere nu uafhængige, og Ægypten har i unyttige Expeditioner mod hine bortødslet den Skat, der i dette Øieblihavde kunnet bringe ham nogen Lettelse. For at erholde de nødvendige Penge til hans Fiendes Bortdragelse, maa Sultanen altsaa udplyndre sine Undersaatter, og da er det sandsynligt, at hans Riges Undergang ved Oprør vil følge ovenpaa dets Ydmygelse ved Erobring. For at smigre Hr. de Bourmont gav Ga velte nylig en Afhandling, hvori den satte Ministrenes ullime ratio i Hærens Bayonetter, i den den tillige søgte at stille dennes under de forrige Forfatninger erhvervede Hæder i Skygge. Herom yttrede J. des Debats sig blandt Andet saaledes: "Lad Hr. de Bourmont prædike Oprør for Regimenterne (thi at drage Sværdet mod Landets Forfatning er ogsaa Opror), lad ham dristigen erklære, at der ingen Ære gives undtagen under Epauletterne, og at det øvrige Frankrig i Henseende til Æren kun har let forvirret Jnstinet, en overfladisk, dunkel Folelse;" naar man hører saadant, vender man sig om og gaaer sin Vei. Lad Hr. de la Bourdonnaie antage en Spartanermine og erindre os om, at Lacedæmon "besørgede Heloterne det Jndustrielle, lad Hr. de Polignac underrette os om, at han foretrækker Sværdets Regjering for Væverskyttens og Hovlens." desto værre for dem. Men at Kongens Ministre for hele Frankrigs Oine tor sige, Legitimiteten beroer paa Æren, det vil sige: paa Armeen, at de stille det, som de kalder Kongens Frihed, d. c. deres Portefruille, under Bahonetternes Beskyttelse, det maa oprøre ethvert redeligt Hjerte, enhver god Borger!" J denne samme Afhandling følger J. des Debats Revolutionen igjennem dens Torne- og Klippegang; hvorvidt og hvorlænge den vilkaarlige Magt har kunne forlade sig paa Soldaterne. "Reentud sagt: den Dag, da Sagens Afgjørelse overdroges til den physiske Magt, vilde vi gamle, troe Royalister høiligen zittre for - Monarchiet. Den Dag, da Hæren ene monne stille sig mod det oprørte Frankrig, vilde Partiet vorde altfor ulige Frankrig vilde snart stille 30 Hære imod Despotismens ene Hær. Over dette Sprog, der efterlignedes af flere Blade, blev Moniteuren ganske ilde tilmode, og leverede følgende Artikel imod Gusette En Tidende, hvis gode Hensigter man ikke uden Uretfærdighed kan minkjende, har ved en overdreven Jver, som det smerter os at maatte dadle ladet sig henrive til Paastande, mod hvilke det synes rigtigt at protestere. J en Artikel med Overskrivt: Om Hæren har Garette de France midt iblandt Betragtninger, indgivne af den ædleste Følelse, Æren, miskjendt den militaire Æres undslettelige Characteer. At sige: "Attilla vilde maaskee være bleven skinsyg paa vore Soldaters Hæder, men Bayard vilde ikke have erkjendt den, "det er at glemme, at denne Hæder længe var Frankrigs eneste Trøst, medens det savnede sin Konge (venne de son roi) at vore Krigere med deres Hæder, som med en Kappe, bedækkede Revolutionens rædsomme Skelet, og at Restaurationen, idet den adopterede denne Hæder og identificerede sig med den, har paatrykt den det manglende Stempel: Legitimiteten. "Saaledes legitimmerede, ville Laurbærrene fra Arcole og Austerlitaldrig visne" (det havde vel ingen Nød alligevel) og ikke behøve, ved Blod atter at opfriskes." Trophæerne fra Bidassoa og Trocadero have beviist, at der ikke var nogen anden Rivalitet mellem Seierherrerne ved Austerlitz, som Slagene havde skaanet, og vor Hærs ringe Haab end den at opfylde Kongens Tillid og Frankrigs Forventning. Lykkeligere end deres gamle Vaabenbrødre, have vore Soldater i Spanien kjæmpet under Øinene paa en Søn af Frankrig. Han, et Mønster paa alle krigerske Dyder, saae med Fornøielse blandt de under hans befaling staaende Soldater meere end een gammel Kriger, der, fortrolig med Seieren, viste sine unge Medkjæmpere, der stræbte at ile ham forbi, Veien til samme. De hvem deres Post holder fjernede fra Thronen, see Hines Lod, som staae den nærmere, kun den Ære, til Løn for deres Tjeneste at erholde et Blik af deres Konge, maa haabe med Tillid af den Fyrstes ophøiede Upartiskhed, hvis Haand beskytter deres Rettigheder og af deres Retfærdighed, paa hvem Hiin forlader sig, naar Touren kommer til dem, ogsaa at opnaae denne Ære. De sletunderrettede Tidender, som vilde give at forstaae, at der af gamle Hædersminder kunde opstaae nogle afvigende Retninger i Hærens Følelser, hvis Aand dog væsentlig er den samme, og som vilde paastaae at en Krigsminister betegnede sin Jndtrædelse i Embedet ved at forkaste sin Forgængers Handlinger, disse Tidender vilde, i hvor rene deres Hensigter end kunne være, altid vække levende Misnøie. Det maa i Ovrigt erkjendes, at den sidste Deel af den Artikel, mod hvilken man har maattet tage ti ligjenmæle, næsten er en Gjendrivelse af det øvrige daddelværdige Jndhold. Ja Hæren vil stedse vide at opfylde sin ædle Bestemmelse; Bayards ridderlige Dyder ere gaaede i Arv i dens Geledder hvor al Ærgjerrighed ikke kiender nogen anden Bestræbelse, end at tjene Kongen og beskytte Frankrig." - Herimod leverer Gadette en Afhandling om den falske Udtydning af et Sted i Gadette og siger Moniteuren lige i Øinene, at den for den critiserer dens Phraser, maa gjøre sig den Umage, først at læse dem." Hærføreren Grev v. Diebitsch-Sabalkansky er født paa et Gods ved Trebnitz i Schlesien, den 13de Mai 1785 og døbt den 9de Juni i en evangelisk Kirke. Faderen Hans Chrenreich Friederich v. Diebitsch og Narten var dengang Capitain og Godscier. Moderens Navn var Mariane Antoinette f. Erkert. Jmellem de 18 Barnefaddere var Hertugen af Brunsvig=Lüneburg.