Norske Intelligenssedler, 1768-10-19
En meget riig Kiøbmand, som paa Landet havde adskillige Lyst-Gaarde, paa hvilke han fødde et stort Antal af alle Arter Creature, drog engang med Hustroe og Børn til een af dem, for at vise dem disse Herligheders Værdie. Han havde den Gave, at forstaa Dyrenes Tungemaal, dog med de Vilkaar, at han ingenlunde til nogen maatte fortolke det, uden at sætte sig i Fare at miste Livet. Dette forhindrede ham, at han ikke torde meddeele andre de Ting, som han havde lært, ved denne Gave. Han havde i een Stald et Asen og en Oxe. En Dag, da han havde sadt sig nær hos dem, og fornøiede sig med, ved at see sine Børn springe legende, hørte han, at Oxen sagde til Æselet: Aarvaagne, hvor lykkelig agter jeg dig ikke, naar jeg betragter den Rolighed du besidder, og det lidet Arbeide mand kræver af dig. Et Menneske opvarter dig med Fliid og Møje, vadsker dig; giver dig af det sigtede Byg og det friske rene Vand. Dit stærkeste Arbeide er, at bære Kiøbmanden, vores Huusbonde, naar han vil giøre en liden Reise, i øvrigt tilbringer du dit Liv med Lediggang. Den Maade, som man omgaaes mig med, er meget forskjellig Neppe er det bleven lyst om Morgenen, saa binder mand mig fast til Ploven, ved hvilken jeg maa slæbe og aabne Jorden, indtil det bliver Nat eller mørkt. Dette udmatter mig til saaledes, at Kræfterne mangler mig; over det kommer Arbejdsmanden, som er altid bag mig, og opholder ej at slaa paa mig. Af den Magt med hvilken jeg trækker Ploven, er min Hals gandske afloet. Endelig, efterat have arbeidet fra Morgenen til Aftenen, og naar jeg er kommen hjem, saa giver mand mig tørre Bønner, hvilke mand neppe værdiger den Umage, at optage af Jorden, eller ogsaa andre Ting, som ikke ere bedre. For meere at besværliggjøre denne Elændighed, naar jeg har mættet mig af denne ubehagelige Kaast, maa jeg see mig tvungen at tilbringe Natten paa min egen Ureenlighed. Du seer da, at jeg har Aarsag til, at misunde dig din gode Medfart. Æfler fald ikke ind i hans Tale, men lod han sige, hvad han vide, dog, da han havde ophørt med at tale, sagde det: J kand ikke nægte, at J er uforstandig, som man kalder Eder. J er alt for enfoldig; J lader Eder lede hvorhen man vil, og J tør ikke viis nogen Modstand. Jmidlertid, hvilket Fortrin nyder J vel i alle Eders Gienvordigheder, som J taaler, J dræber Eder selv, for den Fordeel, Fornøielse og Magelighed, som J forskaffer dem, der aldrig takker Eder derfor, mand omgikkes Eder ikke saa, naar J havde saa stort Mod, som Styrke. Naar mand kommer for at binde Eder til Krybben; hvorfor gjør J ingen Modstand, Hvorfor giver J dem ikke gode Stød med Eders Horn, Hvorfor stamper J ikke med Fødderne, for at give tilkiende Eders Vrede, Endelig, hvorfor opvækker J ikke en Frygt i dem med Eders forskrækkelige Brolen, Naturen har givet Eder alle de Midler, for at gjøre Eder agtet, og J betjener Eder ikke deraf. Naar mand bringer Eder de slette Bønner og den usle Halm, spiis intet deraf, lugt aller neste paa dem, og lad det for Resten urørt. Følger J dette mit Raad, som jeg haver givet Eder, vil J see en Forandring, som J siden vil takke mig for. Oxen tog strax stoer Andeel i denne Underretning af Æselet, og forsikkrede, at han var ham meget pligtig derfor. Kjære Aarvaagne, satte han til, jeg skal ikke mangle at gjøre alt hvad du har sagt mig, og du skal see paa hvilken Maade jeg herefter opfører mig. Efter denne Samtale tangde de stille, men Kjøbmanden havde ikke glemt et Ord deraf. Dagen derefter, tidlig om Morgenen, kom Arbejdsmanden for at tage Oxen; han spændte ham for Ploven, og bragte ham til det sædvanlige Arbeide. Oxen, som ikke havde glemt Æselets Raad, forsøgte det, ved at forestille en Vanartig den Dag; og da Arbejdsmanden om Aftenen førte ham til sin Krybbe, for at binde ham efter Sædvane, begyndte dette ondskabsfulde Creatur, som tilforn gav sine Horn godvillig fræm, at gjøre Bag-Spring, og beviiste sig modvillig ved stærk Brølen; han bukkede sit Hoved, og vilde med sine Horn støde Arbeideren, og gjorde al sin Flid, for at udrette hvad Æselet havde lært ham. Den følgende Dag kom Arbejdsmanden for at hænte ham og føre ham til sit Arbejde, men fandt Krybben endnu fuld med Bønner og Halm, som han havde givet ham Aftenen før, og Oxen med udstrækkede Been liggende paa Gulvet, pustende gandske forskrækkeligt, troede Manden, at Oxen var syg. Han havde Medlidenhed med ham, tænkte det var unyttige at føre ham til Arbeidet, og gik hen at berette Kiøbmanden det. Denne mærkede strax, at det onde Raad, som var givet ham, allerede blev efterfulgt; men for nu at straffe Raadgiveren desbedre, og som han kunde have fortient, sagde han til Arbejdsmanden: Gak, tag Æselet i Steden for Oxen, og lad ikke mangle at give ham en god Øvelse! Arbejdsmanden var lydig. Æselet blev tvungen at trække Pro ven denne heele Dag. Dette udmattede ham saa meget des meere, siden han ikke var vandt til sligt Arbeide, desuden fik han saa mange Stokke-Prygl, at han neppe (Fortsættelsen følger.) var i Stand at gaae hiem igien.