Berlingske Tidende, 1836-07-04
Frankerig. – Der er atter gjort et Forsøg paa at myrde de Franskes Konge, Ludvig Philip. Constitutionel fortæller Begivenheden, saaledes. J Gaar Eftermiddags (den 25de Juni) Kl. 5 forsøgte en ung Mand, der stod ved Triumph buen paa Caroussel=Pladsen, at knytte en Samtale, med Skildvagten ved Porten fra Tuileriernes Forgaard. Under Samtalen indtraf Vognen, der skulde bringe Kongen tilbage til Neuilly. Den unge Mand afbrød strax Samtalen, idet han foregav at ville gaae hjem, da den, han ventede paa, ikke var kommet. Han traadte nu ind i Forgaarden til Tuilerierne, og stillede sig ved Portveien, som Kongen maatte igjennem. Kl. 6 1/4 ledsagedes denne til Vognen af Hr. Cailleux, Directeur for Museet. Kongen hilste netop som sædvanlig det til venstre opmarscherende Vagtmandskab af Nationalgarden, da hiin Person, der stod paa høire Side, pludselig greb til en Stokpistol eller Stokflint, hvilken han hidtil som det syntes, havde betjent sig af som Spadserestok, lænede sammes Munding paa Karetvinduet og trykkede af paa Kongen. Lykkeligviis blev Geværet af Kongens Adjutant (efter Andre en Politi-Officiant, der mærkede Attentatet, slaaet til Side, saa at Kuglen foer oven over ind i Vognen, uden at ramme Kongen eller dennes Ledsagerinder, Dronningen og Madame Adelaide. (Stykker af Kugleproppen skulle være fundne i Kongens Bakkenbart). Saasnart Vognen var kommet ud af Portveien, lod Kongen holde, viiste sig ud af Vognen for det forskrækkede Folk, og raabte: "Jngen er saaret Kongen lever!" De sidste Ord fandt almindelig Gjenklang, og paa Kongens Befaling fortsatte Vognen Vejen til Neuilly. Jmidlertid havde en Politi=Agent, som fulgte Kongens Vogn, anholdt Gierningsmanden. Nationalgardisterne omringede ham og slæbte ham til Vagten, efterat et Forsøg han gjorde paa at dræbe sig selv med en Dolk, var forhindret og Personen blevet afvæbnet. Politi-Præfecten, General-Procureuren og Under-Statssecretairen i Ministeriet for det Jndre (Hr. Edmond Blanc) anstillede strax et Forhør med ham. Følgende fortælles og Resultatet: Spørgsmaal: "Hvad hedder De?" Svar: "Af Hensyn til min Familie kan jeg ikke sige mit Navn!" Sp.: "Angrer De Deres Gierning?" Sv.: "Jngenlunde var jeg fri, vilde jeg gjentage mit Forsøg!" Da han mærkede, hvilken Virkning denne Erklæring gjorde, tilføjede han: "De formaaer ikke at bedømme, hvortil en dybt følt Overbeviisning kan sætte En istand!" – Skildvagten, med hvem han forinden havde talt, gjenkjendte ham strax igjen. Gierningsmanden opfordrede ham til at erklære, at han under hiin Samtale ei havde forraadt nogen Uro. Jmidlertid forlangte en Sergeant af Nationalgarden at tale med Politi-Præfecten. Han tilstod at have gjenkjendt Vaabnet i den unge Mands Hænder, som et af ham selv forfærdiget, hvilket han havde solgt ham. Under saa betænkelige Omstændigheder troede han ikke at turde lægge Dølgsmaal, paa denne hans Politi-Forseelse, ligesaalidet som derpaa, at han kjendte Gjerningsmanden. Han angav derpaa Gaden, hvor denne havde boet. Man lod samtlige Værelse-Udleiere i hiin Gade hentes. En af dem udsagde, at den unge Mand havde for fem eller sex Maaneder siden logeret sig ind hos ham. Af hans Pas havde man seet, at han heed Arribeau og var reisende Commis for en Silke=Fabrik kant. Udlejeren erindrede at Passet var udstedt i Perpignan, og bemærkede derhos, at den unge Mand havde kort forinden forladt sit Logis uden at betale Leien. - Umiddelbart efter Gierningen samlede sig en Mængde Menneskeer paa sammes Skueplads. Skildvagter bleve opstillede i smaa Mellemrum og fik Ordre til at adsprede Grupperne. Roligheden blev intet Øjeblik forstyrret. Folkemassen syntes kun at ville overtyde sig om, at Kongen var uskadt, og lagde paa det Utvetydigste sin Glæde derover for Dagen. Arribeau blev bragt til samme Fængsels-Værelse i Conciergeriet, som Fieschi sad i. Kl. 9 forsamlede sig Minister=Raadet. Forinden havde allerede Hr. Dupin været hos Kongen i Neuilly, for at lykønske ham. Alle Deputerede og Pairer tilte, saasnart de havde faaet Underretning om det Forefaldne, ligeledes ud til Neuilly, og selv den gamle ærværdige Marschal Moncey, som i flere Maaneder ikke havde forladt Værelset, lod sig ikke afholde fra, personlig at tilkjendegive Kongen sin Glæde. Ogsaa ved denne Lejlighed viste Kongen den største Koldblodighed. Uden at tage nogen større Eskorte med end sædvanlig, fortsatte han sin Vej til Neuilly, saasnart han havde overtydet sig om, at Jngen var blevet saaret. Da det belgiske Kongepar og de øvrige Prindser og Prindsesser, der var uvidende om det Forefaldne, kom til ham i Neuilly, sagde han smilende: "J seer, mine Børn, at jeg er fuldkommen vel, skjøndt man for et Øjeblik siden har fyret en Pistol af paa mig." Dronningens og Madame Adelaides Taarer forkyndte Resten. – Efter indtaget Middagsmaaltid visiterede Kongen, ledsaget af sin Familie, Nationalgardens og Liniens Vagtposter. De bleve modtagne med Enthusiasme. Om Aftenen tilte Folk af alle Stænder fra Paris ud til Neuilly, ogsaa de fremmede Diplomater. Alle beundrede Kongens Munterhed. J det, Kl. 9 afholdte Minister=Raad i Neuilly besluttedes, strax i næste Mandagsmøde at constituere Pairs-Kamret til en høi Justits=Ret, og at overdrage den at undersøge Attentatet og fælde Dom. Sergeanten af Nationalgarden, der gjen kjendte Gierningsmanden, hedder Devismes. Den unge Mand havde for ham kaldt sig Alibeau, og opfordret ham til at give sig nogle af hans (forbudne) kunstige Stokvaaben i Commission. - Galignanis Messager, kalder Gierningsmanden Louis Alibeau fra Nismes, 2–30 Aar gammel. Alle Angivelser om hans Klædedragt stemme overeens om, at han har levet i meget knappe Kaar. Mange Blade tilskrive Gierningen ikke saameget politiske Forbindelser eller politisk Exaltation, men betragte den derimod som et isoleret Factum af et, ved Armod i Fortvivlelse bragt halvt vanvittigt Menneske.