Københavns Adresseavis, 1774-08-01
Man samler saa mange grønne Perle Bønner tilsammen, som man har fornøden i sin Huusholdning. Men de maa afplukkes paa den Tid, da de endnu ere spæde, og der endnu ingen Bønne har sat sig i Skallen. Naar de ere plukkede og fuldkommen tillavede, ligesom man endnu samme Dag vilde spise dem, saa slaaer man dem op i en Kiedel fuld af kogende Vand, og det fore staaer sig af sig selv, at man ikke maa tage dem alle 1 paa engang, naar man har alt for stor Forraad deraf. Hensigten med dette er at skumme Bønnerne, og det er ufornødent at forklare, hvorledes dette skeer, da den mindst øvede Huusholderske veed, hvorledes dermed skal gaaes til Verks. Naar Bønnerne ere skummede tilbørlig og nok, saa hældes det kogende Vand af, og derpaa slaaer man dem op i koldt Vand, lader dem derefter rinde af paa Solde eller deslige, og lægger dem i Solen indtil de ere ganske tørre. Paa Landsbyerne og i Stederne, hvor man har Bagerovne, kan man tørre Bønnerne derudi, saa snart man har taget Brødet ud, da de tørres meget hastigere. Men kan man ikke have denne Beqvemmelig hed, saa maa man tørre dem i Luften, hvilket vel varer noget længer, men ere dog ligesaa got. Naar Bønnerne saaledes har naaet deres Fuldkommenhed, kan man pakke dem i en Kasse, og sætte dem hen paa et tørt Sted." Enhver veed, hvor begierlig man om Foraaret venter efter de unge Erter, og hvilken ubeskrivelig Møye man anvender, for at faae tidlige Erter, hvilke ogsaa paa den Tid sælges meget dyrt. Dog alligevel kan slige ved Konsten, formedelst Giødning og tvungen Varme drevne Erter, aldrig have den samme Smag, som naar de af Solen og Jordens Vædsker faaer den behørige Grad af Næring og Modenhed. Man udgiver mange Penge, for at kjøbe denne Spise, som neppe er spiselig, og har ingen anden Fortieneste, end dens Rarhed, da man dog med liden Forsigtighed kan have smaa grønne, ganske saftige, og fuldkommen modne grønne Erter meget tidligere, ja endog i den allerhaardeste Vinter. Herved er ingen anden Vanskelig hed, end at man paa den Tid, da Erterne staaer i Flor, udsøger de smaa spæde, og tillaver dem paa selv samme Maade, som de grønne Bønner. Dog synes mig det er bedre, at de tørres i Skygge, og siden giemmes paa et meget tørt Sted, indtil man vil spise dem; thi saaledes gaaer al Fugtighed ud af dem, da de tørres saa meget Langsommere, da derimod Ovnens eller Solens Varme trækker ikkun ligesom sammes Overflade sammen. De pleyer da at indskræmpes, og deres indvendige Fugtighed kan ingen Vey bane sig, for at uddunste. Men naar dette skeer, saa er det at befrygte, at mange af dem forderves. Naar man vil spise de grønne Bønner eller smaa tørre, Erter, saa maa man tage een eller et Par Hænder fulde deraf, og lade dem udblødes i lunket Vand, hvorudi de qveller ud, og efterhaanden faaer den Størrelse igien, som de havde, da de endnu vare friske; men derefter koger man dem, og tillaver dem ligesaaledes, som man pleyer at giøre med de friske Bønner og Erter. Man maa vide, at begge Dele bliver tre Fierdedele mindre ved Tørringen, end de naturligviis pleyer at være, og at de altsaa efter Udblødningen bliver fire gange saa storre. Derefter kan man rette sig, paa det at man ikke skal tage for mange af dem, naar man vil koge dem. Om Mosses Brug til Halmsække.