Den Vest-Sjællandske Avis, 1823-06-03
De, som ikke kunde komme til den bestemte Leiringsplads havde fordeelt sig i de enkelte Huse hvor man vilde modtage dem, og varmede sig ved en stor Jld førend de lagde sig ned til at sove imellem Hestene og Kiørene. Ved Synet af denne store Jld kunde jeg betragte dem enkelte efter hinanden, og ved Hielp af Tegn og Gebærder ligesom ved Hielp af det Roussillonske Patois, og ved Vertens Bistand lykkedes det mig at tale med dem. Nogle vare Jægere andre Hyrder og atter andre kaldte sig Kiøbmænd. Denne sidste Benævnelse var mig paafaldende og jeg kunde ikke begribe hvad disse Folk og Handelsforretninger havde med hinanden at giøre, indtil jeg erfarede, at Handel betyder ikke andet i Landets Sprog der, end at bringe forbudte Varer over de sneebedækkede Bierge og at indsmugle dem, uagtet Toldbetienternes Aarvaagenhed. Ogsaa lærte jeg denne Soldateskas Aand at kiende Jeg talte med dem om Kongen og om Troen; men de røbede slet ingen Jnteresse derfor. Noget større Jndtryk giorde det, naar jeg nævnede deres Anføreres Navne, og det var ogsaa naturligt, thi det var dog noget reelt for dem og som de kiendte. Jsær Baron Eroles Navn satte dem i Bevægelse. Denne General er, uden at han besidder noget hervisk i sit Udvortes eller har i Spidsen for dem tilfægtet sig nogen Seier, bleven Helten for deres Jndbildingskraft, maaskee fordi han lader sig mindre see end de øvrige Anførere. De tilskrive ham at være i Besiddelse af hemmelighedsfulde Kundskaber, og tillagde ham et eiendommeligt Talent derfor, som de ikke vide at betegne paa en anden Maade, end med Livfuldhed at gientage de Ord direction direction, Dette uvidende, lidenskabelige, lade og fattige Folk, trænger nødvendig til en regelmæssig Beskiæftigelse og en regelmæssig Underholdning, og saa længe Jndustrien endnu ikke har sørget for begge Deele, saa vil det stedse være beredt at gribe til Vaaben i Biergene ved det første Signal. Man maae derfor ikke forundre sig over den Lethed, hvormed Regentskabet i Urgel har kunnet formaae disse Folkeslag til at insurgere. Men saa let det er paa den ene Side at bringe en saadan Jnsurrection i Stand, saa vanskeligt er det igien paa den anden Side at faae den til at holde ud og at udrette noget ved den, virkeligt er ogsaa Regentskabet, saasnart det vilde danne et Ministerium og et Generalitet og begynde en regelmæssig Campagne, strax blevet slaget. Vilde man indvende, at de ikke kunde udrette noget imod Mina, af det som de Cortes i Cadix udrettede imod Bonaparte, saa er Svaret let; Jnsurgenternes Gueriller nemlig i Pyrenæerne ere vel fordærvelige for Udlændinger, hvoraf blot Synet kan sætte Spanierne i Raserie; men ikke for deres egne Landsmænd, for hvilke de ikke have den tarvelige Levemaade og Kundskaben om det locale og om Maaden at føre Krigen paa forud. Det blotte Syn af Franske Ansigter, og endnu meere af Glandsen og Kostbarheden af de Franske Uniformer, som Gienstænde for Begiærligheden og som Bytte for Seiren er allene tilstrækkeligt til at antænde Krigen i alle Defileer i Spanien, og disse Gueriller, som ikke kunne udrette noget imod Mina, ville stedse komme de indtrængende Udlændinger dyrt at staae. Saaledes har nu Forsynet eengang indrettet det, da det gav Mennesket et særskildt Fædreneland og vilde at det skulde forsvare det, hvorfor det gav det en uovervindelig Kraft til Modstand paa dets egen Jordbund. Derfor er den Fabel, som fortælles om Kæmpen Antæus, sindrig og fuld af Betydning. i hvilken det hedder, at saa ofte han blev kastet ned til Jorden, hans Moder, saa reiste han sig igien med bestandigt fornyede og dertil forøgede Kræfter.