Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-06-21
Bankens Kielder laae Aar ud og Aar ind fuld af Specier, som samlede Rust. En Forlegenheds absolute Mulighed var dog alligevel til, ved den omhandlede Vexeldisposition, i det disse Vexler ikke kunde gjøres i Sølv, men til Forfaldstiden. bleve indløste med andre Vexler af lige Slags. Om samtlige 1/2 Dele af Bankfonden var paa denne Maade anbragt, om maaskee meere eller mindre, er ubekjendt. At en Forlegenheds Mulighed blev til Virkelighed, laae ene og alene i uventede politiske Begivenheder. J Hamborg, som det franske Elbmundings og den 32te Militairdivisions Hovedstad, var etableret en Caisse generale. J Aaret 1812, da den franske Hær stod i Polen og Rusland, kom hver Postdag fra Paris Udbetalingsordrer til denne hamborgske Caisse generale. Den havde uhyre Remisser at gjøre, deels til Strasburg, deels til Elbingen. Uheldet vilde, at Guldet den Gang stod uforholdsmæssig høit i Prisen, og at Pengecoursen stod i et saadant Forhold, at denne Caisse generale havde 1/2 til 3/4 Procent Fordeel, naar den gjorde sine Remisser, i hele Specier. Fra dette Øjeblik af lod den ved over 20 Agenter med Hamborger Banco, med Courant, med alle Mynter i Landet opkjøbe alle Speciessedler og Laaneinstitutssedler. En af disse Agenter (Heilbuth) præsenterede daglig 27000 Rd. for Banken og en lignende Sum ved Laaneinstitutets Kasse. De hævede Specier bleve daglig bragte paa Vogne til Hamborg, nedpakkede i Foustager og afsendte til Strasburg og Elbingen. J Frankrig bleve de fordet meste omsmeltede til Landets Mynt; i Elbingen og Polen circulerede i lang Tid flere Specier end i Holsteen. De slesvig-holstenske Specier erholdt paa den Tid en Celebritet, liig Piastre ved Middelhavet. J Begyndelsen nærede Banken, i Tillid til sine fyldte Kjeldere, ingen Bekymring. Pengecoursens unaturlige Standpunkt kunde jo, saa haabede man, ikke vedvare længe. Men alle Sandsynligheds-Beregninger til Trods, blev den uforandret i hele dette Aars Foraar og Sommer. Til Slutning bleve Bankkielderne tomme. Enhver ilede med sine Sedler til Banken og forøgede Nøden. Regjeringen, selv i Pengetrang, kunde ikke indløse sine Vexler. Ogsaa vare de Specier, som her alene kunde hielpe, ved de franske Operationer, ligesom udfejede af Landet. Under disse Omstændigheder blev vist nok intet andet tilbage, end at henflytte Banken og Laaneinstitutet til et andet, mere fraliggende Sted. Den 11te August, om Middagen Kl. 12, ankom befalingen dertil til Altona, og Kl. 12 om Natten vare begge Kasser, pakkede paa 20 til 30 Vogne, paa Veien til Rendsborg. 200,000 Specier beholdt Landet paa denne Maade; var den uundgaaelige Beslutning bleven udført fire Uger tidligere, vare maaskee 500,000 Specier blevne reddede. Havde Vexlerne kunnet realiseres, saa havde vel Bortførelsen ikke været nødvendig, men med Banken havde det dog været til Ende, i det mindste for en rum Tid, den havde nemlig da inddraget alle sine Sedler, men naturligviis ikke beholdt en eneste Species tilbage. Og hvad skulde den da udrette? Jmidlertid var Publikums Tillid til Bankens Sikkerhed overordentlig rystet ved denne Bortførelse af Sølvforraadet, hvortil den sande Aarsag forblev ubekiendt. Neppe havde man erfaret det Forefaldne, før alle slesvig-holstenske Papirpenge strax begyndte at falde i Værdi, de altonaske Banksedler faldt snart 35 Procent, og Laaneinstitutets samt Skatkammerbeviserne og Repræsentativer 45. En overordentlig Calamitet opstod i Hertugdommene, hvor en saadan Coursens Synken, ved de levende Forbindelser, med Hamborg, var uendelig mere trykkende end i det danske Monarkies øvrige Provindser, ogsaa hævedes Forlegenheden ikke derved, at 28000 Rd. Kobbermynt bleve sendte til Hertugdømmene for som Skillemynt at sættes i Omløb, hvilken Mynt, efter Patent af 5te Septbr., skulde modtages ved alle Kongelige Kasser og andre Penge afgjørelser, dog kun til et Beløb af 2 1/2 Rdlr. paa een Gang, ikke heller hialp Forbudet mod al Udførsel af Sølv, saavel forarbeidet som i Barrer, som ogsaa af alle mindre indenlandske Sølv- og Kobbermynter.