Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1809-02-02
Man fortæller, at det Engelske Mandskab, som blev gjort til Krigsfanger paa den ved Bornholm strandede Brig, Fama, var yderst rørt over den ligesaa menneskelige som uventede Behandling, der udvistes imod samme under dets Ophold i Danmark. For at udtrykke deres Taknemmelig. hed saa godt som de formaaede, skulle disse Personer ved deres Transport igjennem Kjøbenhavn have bedet Kudsken at holde nogle Minutter ved Charlottenborg Slot, hvor de svingede Hattene og raabte 3 Gange Hurra i den Tanke at Hs. Majestæt Kongen residerede der. Udentvivl ville de ikke glemme at fortælle deres Landsmænd den Danske Regerings Ædelmodighed, hvormed Britternes Adfærd imod de fangne Danske Søemænd gjør en saa paafaldende Kontrast, Forfatteren af nogle Tanker i Anledning af Sprogøebeltets for nærværende Tid af Jsen vanskeliggjorte Overfart, som læses i Politievennen, henvender Tanken blant andet paa den store Nytte, man synes at torde love sig ved et Sund som Beltet af Luftseiladsen, især efter Hr. Coldings Opfindelse, ved mueligt at kunne oversende Postsække, ja ved endog nogle af Livets første Nødvendigheder til Sprogøe. - Maaskee - hedder det til Slutning - vil Mangen le over hvad her siges, men lad dem lee! at komme 30 Mennesker, ja var det endog eet eneste til Hielp, naar en Hungersdød truer, er for stor en Lykke, til at man er derfor skulde torde udsætte sig for Daarens Latter. Oprindelsen til den gamle Dannebrogorden fortælles saaledes: Kong Waldemar den Anden der den Seier. rige drog i Aaret 1219 til Estland, for at undertninge Hed. ningerne blant Jndvaanerne, som havde reist sig mod dem der tilforn havde tilsvoret ham Troeskab og ansaaes for Christne. Ved sin Ankomst i Landet forfærdedes han over den Mængde Folk, Hedningerne havde samlet. Men begge Biskopperne, som fulgte med den Danske Hær, satte Mod i ham, lovede ham Seier, under den Betingelse, at han skulde forbedre sin Vandel, ikke betynge Undersaat terne med for megen Skat, og tilbagegive de Offere, han havde frataget Helgenen St. Nicolai i Aarhuus, under det Paaskud, at han var hans Frænde. Et Slag begyndt te ved en Bye, som siden kaldtes Volmer, efter Kong Waldemar. Biskop Andreas laae imidlertid paa Knæe paa et Bjerg ved Valpladsen, og bønfaldt Gud. Hver Gang han, som Moses, rakte sine Hænder op til Himlen, vandt de Danske, men saasnart de formedelst Alderdommen sank, fik Hedningerne Magten. Alligevel vare de Danske nærved at tage Flugten og mistede deres Fane. Men midt i denne Kamp mellem Kristendom og Hedendom faldt - saa fortæller Sagnet - et Banner af tvundet Tøi, rødt i Feldten med et hvidt Kors - ned fra Himlen. De Danske toge Mod til sig og Fjenden blev slaaet paa Flugten, Dette Banner, som kaldtes Dannebrog?), gjemtes, efter hvidtfeldts Beretning, i lang Tid som en stor Helligdom. De Danske førte det allevegne med sig i Krig, i den Tanke, at man ved Hielp af dette himmelske Bannebestandig skulde seire. Det hele skulde nok hverken sige meer eller mindre, end at Seier kommer allene fra Gud, og at Kristendommen evig vil triumphere over Hedenskabet. Til Erindring om det fra Himlen nedfaldne Dannebrog Banner eller, hvad der er rimeligere til Erindring om det lykkelige Slag, hvor de Danske under Waldemar, Banner vandt Seier over Estlands Hedninger, stiftede denne Konge, opmuntret af den Liflandske Adels Exempel, Dannebrogordenen.