Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1814-09-08
Adskilligt. Som et Beviis paa, hvor forhadt de Franske ogsaa i ældre Tider have gjort sig i Tydskland, bringes nu Erindring den skjønne politiske Troesbekjendelse, Kurfyrsten, af Trier aflagde i Aaret 1674. Denne er paa latinske Vers, og omtrent af følgende Jndhold: "Gallieren bringer kuns Ulykke med sig, og ingen Tydsker kan udholde at leve under ham. Tydsk Frihed forskyder Trældoms Aaget; men vaager Tydskeren ei, vil han snart være hildet. Vilde Germanien kun rask angribe Fjenden med forenede Kræfter, skulde Gallien ei være mere; men deelt og indbyrdes uenig styrter Tydskeren selv i sit eget Sværd. Vort eneste Haab beroer paa Sværdet. Skal jeg være den Eneste, som haver Lilien, Ved Gud, saa længe jeg er til, vil jeg finde den stinkende. Gallier, Ødelæg længe nok vore Huse og Stæder. Din bliver jeg derfor aldrig. Foragtende Alt, røres jeg hverken af Plyndring og Rov, eller naar det blinkende Staal truer med Ødelæggelse og Død. Jeger min egen, og den, som er det, kan ei tilhøre en Anden. Mit Sind er uden Falskhed; med Troskab er jeg Keiseren hengiven. Gallien har ikke mindste Ret over mig. Jøvrigt lider jeg paa den Høieste som ofte er nær med sin Redning, naar de Dødelige hold Alt for tabt. - Skulde Man ikke troe, at denne Ædles Stemme ogsaa var talt til hans Efterkommere i vort Old Den nu atter knyttede Forbindelse imellem Engelland og Holland minder igjen om hiin Voltaires Lignelse, der kaldte Holland en Fregat, som fulgte det stolte brittiske Linieskib. Bonaparte ver stedse Moreaus Fjende. For imidlertid at vinde ham, fønde han at omflynge ham med Slægtskabets Baand og var sig dermed at saaledes: Han lod indrykke en Artikel i Aviserne, at Rygtet gik at Moreau skulde ægte Napoleons Søster Caroline. Med Forsæt spilte har Morenu dette Blad i Hænderne og spurte om hans Mening? Moreau svarede intet; men dreiede Samtalen paa noget Andet, hvoraf da Bonaparte begreeb, at Moreau forsmaaede hans Svogerskab. Medlemmerne i det tydske Forbund som er omtalt i sidste Mandags Avis, vare deelte i dem af første og anden Grad. Efter Lovene maatte Enhver, som optoges i 1ste Grad, aflægge Eed om Tavshed i Henseende til Alt hvad han erfarede eller som blev ham overdraget. Det maatte - naar han vilde: men han maatte ikke aabenbare sig for Andre end den saakaldte Øverste som havde optaget ham, og af denne allene var han pligtig at modtage nogen befaling. Den var sat Dødsstraf paa at røde Noget og Ordenen, og intet Tilflugtsted i Verden kunde beskytte Forræderen for det mægtige Forbunds Hævn. Jntet Medlem havde Noget at betale: men alle Udgivter i Ordenens Tjeneste skulde got jøres ham af hans Øverste. Ordenens egentlige Øiemed var allene den Øverste bekjendt. Enhver, som optoges, maatte tilstille sin Øverste et Aftryk af sit Vaaben, med sit fulde Navns Underskrivt og Datum, hvorimod han igjen modtog et Charte med Ordenstegnet, som han stedse maatte føre hos sig paa Reiser i Ordenens Ærender. Brødrene af anden Grad, eller Øversterne, havde desuden særskilte Pligter og blev meddeelt et Alfabet, hvori han modtog alle Ordre til Udførelse. Det tydske Forbunds Formaal er Frihed det vil sige Troskab imod de gamle Fyrster eller forenet Anvendelse af alle Kræfter til at løsrive sig og Fødelandet fra alle fremmede Lænker. Hvor, som ikke vil bidrage hertil lover Tavshed og har intet Videre med Ordenen at gjøre. Stemplet for enhver Provinds adskildte sig blot ved Provindsens Begyndelsesbogstav, f. E. d. W. D. B. (den Westphalske Tydske Forbund) &c. Foruden alle Bogstavtegnene indeholdt Alfabetet særskilte Tegn for Polen, England, Jtalien, Frankerig og Tydskland, samt Tegn for første Grad, for en Øverste, for Stempelføreren og for hele Forbundets Øverste.