Aarhuus Stifts-Tidende, 1829-02-27
St. Petersborg, den 1ste Febr. Efter lang Uvished synes Keiseren nu at være fast besluttet til Krig, og hele Nationen nærer samme Ønske. Lord Hextesburg taber hver Dag meer og mere Terrain, og Mistroen til ham yttrer sig daglig stærkere. Hver Uge faaer denne Diplomat en eller to Kourerer. Man troer almindeligt, at han kun skal trække Sagen i Langdrag og forhindre enhver Afslutning, samt at det er Engellands Hensigt at bringe Rusland til at underhandle directe i London, for at det selv kan blive Voldgiftsmand. Lord Hertesburg hører imidlertid ikke op med at forsikre omhans Kabinets venskabelige Sindelag mod os og vore Troesforvandte; han lægger megen Vægt paa hvad Engelland har gjort for Grækerne af Villighed mod Rusland, og naar man saa forestiller ham, at alle de Offre som man har bragt dette ulykkelige Folk, ville være forgjæves, naar man lader det mangle paa Kraft i det Øieblik, da man skulde høste Frugterne deraf, saa svarer han: Grækenlands Skjebne er afgjort, og det kommer nu an paa at ende Fjendtlighederne, som let ellers kunne udbrede sig til en almindelig Krig; - som om vor Keiser nogensinde havde nægtet at fornye og stadfæste alle sine høitidelige Erklæringer, som ere Basis for hans Politik. Lord Heytesbury prøver paa ethvert Middel forat svække vor ædle Keisers høihjertede Beslutning, han truer med fremmede Magter, selv med Frankrig, som dog ikke har nogen varmere Venner, end netop Russerne. De første Efterretninger fra Grev Matuschewicz ville udentvivl opklare en Deel af disse Hemmeligheder. Jngen veed hans egentlige Ærinde, Keiseren har selv valgt og instrueret ham, saa at endog Udenlandsministeren ei tilfulde kjender hans Jnstructioner. Keiseren gjør overordentlig meget af denne unge Diplomat, har skjænket ham sin hele Tillid, og synes at grunde store Forhaabninger paa hans Mission. Under disse Omstændigheder lader der sig kun vove Formodninger, men den almindelige Mening gaaer ud paa, at Greven er afsendt for at tilintetgjøre det engelske Kabinets Jnd ledninger. J Forgaars Morges havde Grev Fiquelmont, keiserl. østerrigsk Geheimeraad og General, der er afsendt af sin Monark med et overordentligt Budskab til vort Hof, en lang Privatandients hos Keiseren. Fra Oderen, 7de Febr. Der bliver nok ikke for det første noget af Kronnings festen i Warschau, da Felttoget siges at skulle aabnes saasnart Veiret tillader det, og Hs. Maj. Keiseren selv vil kommandere sin Armee. Derimod skal det være vist, at han før sin Afreise vil besøge Finland, hvortil der kun behøves nogle Dage. Der siges, at Kronprindsen af Sverrig vil træffe sammen med Hs. Maj. i Helsingfors. Portugal. Regjeringen troer, at der maa være en stor sammenhængende Plan i den opdagede Sammensværgelse. Hver Frivillig i Lissabon har faaet 60 skarpe Patroner, Linietropperne maa ikke forlade deres Kasserner, Soldaterne maa sove i Klæderne, og hver Kassernes Vagt bestaae af et fuldt Compagnie. Palladser Queluz, Don Miguels Residents, er nu formelig befæstet. Alt seer ud der, som om man levede i en af en Fjende truet Fæstning. Regjeringen har forlangt Udleveringen af den Exdeputerede Fercira Borgos, der er ombord paa den franske Fregat Thetis, og som holdes for Sammensværgelsens Hovedmand. Søministeren truede Fregatten med, at hvis den ikke opfyldte Regjeringens Fordring, saa maatte den forlade Tajo, hvorpaa den franske Capitain har svaret: "Hverken det ene eller det andet; min Regjering har beordret mig hertil, og kun efter dens befaling, eller naar jeg skulde blive tvungen dertil, afseiler jeg herfra. Miguellister, ne ere rasende over dette Svar, og sværge, at ville skyde alle franske Skibe i Sænk. (Men Franskmændene have ogsaa Kanoner.) Der forsikres nu, at D. Miguel lever, men at han baade er stivknæet og maa gaae ved Krykker.