Norske Intelligenssedler, 1797-10-25
Efterat jeg allerede med Posten havde afsendt til Bogtrykkeriet, en Oversættelse af den engelske Jnskription der stod i No. 40 af disse Blade, modtog jeg No. 41, hvor jeg finder at Herr T..... B.... har ivret ret meget mod berørte Jnskription, og troet det nødvendigt at udøse sin Harme over den. Da nu Tingen ikke er af Farlighed for nogen, og man altsaa med langt større Tryghed kan skrive om den, end om Birkners Skrift angaaende Trykkefriheds-Lovene, saa maae jeg endnu tilføie følgende: Udentvivl er Herr B og jeg, fuldkommen enige i, at ville, som retskafne Nordmænd, fremme Fædrelandets Hæld og Hæder. Der kan saaledes ikke være nogen anden Aarsag til, at vi, i denne Sag, have gaaet frem paa saa forskiellige Maader, end allerne den, at vi have betragtet Tingen fra meget forskiellige Synspunkter, Ved at læse den omhandlede Jnskription, formodede jeg strax, hvad jeg endnu formoder, at den ikke var skrevet af en Engelskmand; (skiøndt mange af disse besidde en meget maadelig Styrke i Orthographien) men jeg opholdt mig ikke ved Sprogets mindre eller større Zeirlighed. - Meeningen var derimod det der fængslede min Opmærksomhed - og - desværre! - Denne, betragte i sin Sammenhæng, fandt jeg at indeholde - Sandhed. - Hvem som maatte troe om mig, at jeg meddeelte Oversættelsen for at haane mine Landsmænd - han feiler. - Nei tvertimod - for at gavne Dem - oversatte jeg Jnskriptionen. Ofte maa Lægen anvende bittre og ildesmagende Lægemidler for at redde den Syge, naar Nøden er for haanden - og jeg troede, at dette var et lignende Tilfælde, hvor en ubehagelig Sandhed kunde giøre en ønskelig Virkning. J Henseende til hvad Herr har anført, om Stiil og Skriverigtighed, har han for største Deelen Ret, dog tillader han mig, at jeg ikke betræder hans Meening om Ordet Satire, som jeg holder for bør - i den Meening det er anbragt - hede Satyr, men ikke med et tilføyete, som Forfatteren har brugt. Fordomsfrie, er dog ikke Herre, thi at han anseer en engelsk Reysende, for et høyere og reenere Væsen, end enhver anden velopdragen Reysende, der ikke er Engelænder, derudi vil han vel neppe faae Nationens eensstemmige Biefald. Vist nok kan det engelske Folk betragtes fra mange gode Sider, men enhver retskaffen Mand bør kunde giøre Paastand paa fortient Agtelse, hvor han end først har seet Dagslyset. Til denne Tid veed jeg ikke, at nogen har igiendrevet Wessels Sang: "Ondt og Godt i alle Lande. - altsaa giælder endnu baade det 4de og 13de Vers af samme. Hvem der er Jnskriptionens Forfatter, og hvem der har ladet den indrykke i Ugebladet, det er mig ubekiendt; men om de, for dette Arbejde, fortiene Navn af Banditter, derpaa tvivler jeg meget. Herr 8 skriver jo selv som Anonym - jeg ligesaa - skulde vi derfor fortiene en saa hæslig Benævnelse, Nei saa haardt bør ingen dømme os. Den 14de October 1797. J: W: Reste faciendo neminem timens. Tilsvar i Inskriptionsdebatten. Forgad Tartaff og bandhe Moliere." RAHBEK, efter CHENIENRide, si Javis, MARTIA. Beskjemmelsen falder tilbage paa Den, som ubeføjet uddeler den. Sagtmodigen hör man höre og give Svar. Foragt og Næsestyver kan let betales. Ingen paa Jorden veed Alt. Nyttig Sandhed bør ikke være Nogen for broget, enten den kommer fra en Grammatiker eller læg Mand, Forfatteren har hverken syndet mod Velanstændighed eller Sandhed. Et feiltrykt Bogstav, et Fantöme: "Canish" for Banish, har uden al Tvivl givet Anledning til Ordforskeren B." hele Larm. Hine illæ lachyme! - Men hvilken kort Triumf - og varende Fremstillelse, 1, ne fant rien precipiter. Neste Gang tör Tonen blive lavere. Dersom Du, min kjere T. B., havde erindret, at Bcanina cæna bruges hos Aul Gellium og Plautum, og "canina facundia hos Sallust og Hieronym, saa vilde Du neppe saa hastig have stemplet din gunstigst antagne Læsemaade: canine luxury " (eynisk Overdaad) med Titel af "Pöbelsprog, - Noget, hvortil dit eget - uagtet al din Pralen af literarisk Kultur - paa somme Steder nærmer sig. Og er da Overdaad (o: ödsel Overflødighed, især af undværlige udenlandske Ting) saa önskelig en Sag i et tarveligen forsynet Land, "LuKuria cum omni ætati turpis, tum senectuti sædissima. - siger Cicero. In urbe luKuries creatur, ex Juxuria avaritia, ex avaritia erumpit andacia." Efter hans Ord "hadede det romerske Folk privat Overdaadighed, men saae gjerne offentlig Pomp." eft lex Lepediana, Licinia, Oppia, Orchia p. Og vi - desværre, vi sætte Pris paa kostbare Retter, Klæder. Vine, Silke, Flor, Specerier, Kaffe p. p. hvoraf nogle aldeles kunde undværes, og andres Brug indskrænkes, imedens Tusinde af vore fattige Landsmænd sukke efter Livsophold, Hvorfor skulle Normænd endeligen efterabe Sydlingen, "Man paadrager sig Sygdomme, forarmer sit Fædreland, ødelegger Sig og Sine, og foröger den almindelige Nød for Modens Skyld. Patriotens Smerte afbryder mig, Hvad er der blevet af Norge, og hvis er Skylden, Læs og oversæt Langebekiana S. 271280, Innumeris agitur respublica nostra procellie, fed spes venturæ sola salutis est. Betænk Dette, Hr. T. B., og, at en underlig Pavillon, en prægtig Stadsevalen kjedsommelig Have, opsluger de Penge, som kunde have skaffet ædlere Nydelser, og afbetalt den Riges Gield til dydig Armod." Erindre tillige: "at Kilden til dine Handlinger maa Broderkjerlighed! Lev vel! være i din egen Siel og ikke i en andens, Her er en temmelig tro Oversættelse af den famsse Inskription; Chikanering fortjener in ret Svar: Elskte Norge, Jeg beklager din Afhengighedsstand. Var dine Sönners Fædrelandsaand, saa almeen, som deres Overdaadighedslyst, saa skulle ikke den modvilligste Spotter kunne Her er en temmelig tro Oversættelse af den famsse Inskription; Chikanering fortjener ret Svar Elskte Norge, Jeg beklager din Afhengighedsstand. Var dine Sönners Fædrelandsasaa almeen, som deres Overdaadighedslyst, saa skulle ikke den modvilligste Spotter kun haane Dig for naturlig Fattigdom. - Forjager Overdaad, den afvender eders Hjerter Godhed fra eders eget Lands Nødtørftsvahre til fremmed Daarlighed, erVangensten. Paa Landet, d. 18 Okt. 1797. H. v. (Saavidt Hr. J: W:, som god Oversætter, fordansker det Engelske til Nationens Haan, har man intet at indvende, men naar han i sine Anmærkninger er enig med Author, da fortjener saadant Yttrende billig Fortrydelse. Det er nu blevet Mode, at hver elændig Stymper plukker nogle Linier af en Bog, for at kalde sig Skribent; og kan han i Reformator-Tone bebreyde Regjæring, haane Constitution, antaste Grundsætninger i Religionen som bør være hellig for enhver god Borger i en Stat, kaste Skygge paa en eller anden berømmelig Mand eller bebreyde heele Nationer, da bilder Stymperen sig tilgavns ind at være ophøyet over Mængden. Hr. J: W: fortæller os, at Nationen skulde bestræbe sig for at gjendrive den elændige Forfatter af de foragtelige Linier ved at vise i Gjernigen, at Nordmænd ey hadede Patriotisme og ey elskte Overdaad. Men kjære Hr. J: W: hverken De eller jeg har Stemmeret i denne national Sag; thi Patriotismus er Opofrelse af eget Vel for det almindelige Bedste, og Overdaad, især skjændig Overdaad, er at fortære af andres Formue; Saaledes kan endog en Nation være overdaadig, naar dens Handels-Balance er passiv; Skal vi kun ne være berettigede til at bebreyde heele Nationen, maa vi for vore individnelle Personer bevise, at vi eie meget for at ville opofre meget, og at vi aldrig selv vare overdaadige. Projectmagere skrige ved hvert enkelt Tilfælde, de haabe enten til deres egen Fordeel at narre Publicum eller at føre en dum Yndlings-Jdee i Triumf, at dersom man udebliver med sin Skjærv, ofte taget fra en ædel Ereditor, en talrig nødtørftig Familie, eller den Usle som skulde undsættes, da banlyses man som ufædrelandskindet Mand, eller forgløs Sybarit. - Patriotiskhed er et Ord af umaadelig Vidde, og har Hr. J: N: Begreb om dette, da lader det sig ey udøve i de Stater hvor Magt-Sprog kan knuse hvert patriotisk Anlæg, og det betyder formeget til at være Mængdens Dyd; Det indbefatter mueligste Anstrængelse af alle Dyder i en oplyst Siæl, og endda seer man oftest, saasom nu med en Barthelem, Boisp d'anglas, Carnot, Pichegru og de fleere - horribille dicta - der virkeligen havde et Fædreland, at Mennisket aldrig kjendes i sine Hensigter, hvormeget det end blinder ved sine Oed, ja endog stundom ved Handlinger - hvis Hensigter ere skjulte. - En af vore Skribentere siger derfor skiønt og sandt: "Det tilhører Flokken af Mennesker at dømme Gierninger efter Syn og Virkning; det tilhører den Viise at gaae længere: at vove et Blik ind i Hjertet, der at finde Æren; ey i Virkninger, men i Midlerne - Dyden mindre i Gjerninger end i Hensigten. Hvor ofte dyrker ey det blinde Folks Forundring Nidkierhed for det almindelige Bedste og Forsagelse af eget Vel, hvor man med Sandhedens Syns Glas ikkun opdager Ærgjerrighed og eensidige Hensigter; Hvor ofte troer man ej, at hiint Hjerte brænder for sit Fædreland og ømmes for Menneskeligheden, medens det staar færdigt at styrte den i alle Elændigheders Afgrund, for at følge de Lidenskaber som rase i hans vilde Barm. Overdaad, veed De dog vel, har et relativ Begreb til Stillingen og Formuen; Den som fortærer meere end hans aarlige Jndkomst, er overdaadig, men den der giver Landet Kultur i at forædle ener forskjønne, samle eller opbygge, indrette eller forbædre, i hvad det end er, efter Smagen og Tonen angivne hos oplyste og polerede Nationer, han er ei overdaadig, men berømmelig og roesværdig, naar dette gjøres af hans egen Formue, da han giver Landet saa at sige det Anstrøg af Ubarbariskhed og ædelt Physiognomie, som afryster den Jdee og Norge hos Reysende, at det er et Land skikket til Opholds-Sted for Biørne og Ulve. Den berygtede Mary Walstonecraft maa ligesaalidt som Molesworth være de Engelske Skribentere og Dannemark og Norge man skal hylde, og i samme Aand skrev hiin de elændige Linier, De have oversat. De selv erindrede maaskee Digteren Edvard Storms satyriske Yttring: Ey Sandheds Kjærlighed, men Galde Gift og HadEr ene det som gle Afsætning paa et Blad. P..... B. . . .