Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-03-19
Den Stilling, hvori vore afslatiske Com befinder sig, er maaskee uden Mage i Handelens Aarbøger. Man har før hørt, at et Compagnie, f. Ex. det i Gothenborg, ikke har kunnet finde sin Regning ved at vedblive, og der skeete hvad der ved enhver Ting i Naturen maa skee, naar den mangler Opholdelsesmidler, det blev opløst – thi hvad der ikke kan leve, maa døe. Men et Compagnie, som det danske, skjøndt det synes levende dødt, der udsender Expeditioner og holder Vareauctioner, uden at Jnteressenterne i tolv Aar have seet det mindste Udbytte, er et mærkværdigt Særsyn. Vist nok ville de, som ere af andre Tanker, svare herpaa: "at det er bedre at føre et kummerligt Liv end at døe; at Tiderne let kunne forandre sig; at der vil intet komme ud af at opløse Compagniet og sælge dets Jnventarium i en Periode, hvor Handelen er ødelagt, og Alting maa gives bort for en Ubetydelighed; at man ikke bør lade et Jnstitut, der har staaet i to hundrede Aar, og saa ofte er kommet sig igjen, efterat have været paa Knæerne, gaae under, fordi det i Øjeblikket ikke kaster noget af sig. Alle disse Jndvendinger kunne være meget rigtige, men ere alle Eierne af Compagniets 4800 Actier, der tildeels ere i Enkers og Faderløses Hænder, og som, for at bidrage til at opretholde en patriotisk Jndretning, maa lide Nød, tjente med saadanne Undskyldninger, vare de end nok saa grundede, kunne disse ikke med største Ret indvende: "J, som tænke saaledes, og som maaskee have bedre Raad end vi til at understøtte, et vist nok gavnligt Jnstitut – løs os ud, giv os Noget for vore Actier, Vore Mænd, vore Forældre have kjøbt dem i dyre Domme, og troet, at have efterladt os Eiendom, men vi kunne hverken sælge dem til en Priis, der fortjener at komme i Betragtning, eller, om vi end ville handle ligesaa patriotiske som J, ikke faae noget synderligt laant paa dem til at hielpe os med i vor Nød og Trang. J tilstaae selv, der kan intet Udbytte gives, fordi der intet synderligt fortjenes, og dog give J os Haab om, at faae saadant, naar Actierne, i Følge Octroyen, have naaet deres paalydende Værdie. J sige, Compagniet maa virke, og det er den Nytte, dets Virksomhed stifter, ikke Jnteressenternes Fordeel, man især bør have for Øje. Vel – men ville J endeligen handle og virke, saa afkjøber os vore Actier til 1/2 Deel af deres paalydende Værdie, eller til det, J selv anslaae dem, derved gjøre J jo en for Eder selv og for det Almindelige langt bedre Handel, end naar J blot sende eders Piastre til China, Ved det første bliver eders Jnteressentskab mindre og vi hjulpne."At disse Jndvendinger langt fra ikke ere ugrundede, vil enhver Upartisk indrømme. J Betragtning af den store Uleilighed, der for saa Mange flyder af Actiernes stedse synkende Priis, som, naar det saaledes skal vedblive, tilsidst kunde blive til aldeles Jntet, have Nogle af Compagniets Jnteressenter, i Haab om deres Medinteressenters understøttende Bifald, besluttet at indkomme til Directionen med en Begjering om, at den maatte lade bekjendtgjøre i de offentlige Tidender, at den kjøber enhver Actie for 100 Rbd. Sølv. Der er ingen Tvivl om, at der ikke vil tilbydes den 200 Stykker, og bleve de den tilbudne, saa var det en Udgivt af 20,000 Rbd. S., som ikke kunde skade Compagniet noget i dets Handelsdrivt. Men antaget, hvad der ikke er at forudsætte, at der skulde tilbydes den 800 Stykker, eller 1/8 Deel af hele Actiemassen, saa kunde Compagniet jo her indfrie 400,000 Rdlr. D. C. med 80,000 Rbdlr. r. S., eller 300,000 Specier med 40,000. Nytten deraf vilde, som Enhver let indseer, være den, at Actiernes Priis blev fireret, og at de ikke mere kunde gaae under 100 Rbd. S.