Den Vest-Sjællandske Avis, 1830-03-06
Oversigt over Frankerigs Historie. (Fortsættelse.)At Forældre og Børn ofte ikke ligne hinanden er Livets daglige Lære, saa at man vilde feile ved at slutte fra hines Tænkemaade til disses, eller omvendt; et sikkert Exempel derpaa fremstiller Historien os i Ludvig den 11tes Søn, Carl den 8de, som regierede i Frankerige fra Aarene 1483098, saa rædsom en Tyran som Faderen var, saa blid og venlig og virkelig godmodig var Sønnen. Ofte lærer ogsaa Erfaringen at Synet af Forældrenes Laster kan opvække et saa modbydeligt Jndtryk hos Børnene, at de netop derved erholde en ganske modsat Tænkemaade. - Carl var en sand Franskmand; thi han var flygtig, letsindig, tapper og en Elsker af det smukke Kiøn. Han viste sig endog saa populair, at han indkaldte en almindelig Rigsdag, hvortil Borgerstanden ogsaa sendte sine Deputerede; men der kom ikke noget ud deraf; thi Folket selv havde tabt Følelsen for en frie borgerlig Forfatning. Nationen fandt det vigtigere at han forskiød Keiser Maximilians Datter, sin forlovede Brud, og i hendes Sted ægtede den delige Prinsesse Anna, som var Arving til Hertugdømmet Bretagne. Under denne Konge bemægtigede sig en nye Gienstand det Franske Folks Phantasie, som frembragte en Række af politiske Krige og lagde Grunden til det saa langvarige Fiendskab imellem det Østerrigske Keiserhuus og det Franske Kongehuus, nemlig Jtaliens Erobring. Carl paastod at besidde en Successions=Ret paa Kongeriget Neapel, som det Arragonske Dynastie var dengang i Besiddelse af. Han fik nogle Jtalienske Fyrster paa sin Side, brød ind i Jtalien med en vældig Hær, blev smigret med Erobringen af det Græske Keiserdømme, og indtog Neapel i en Ruff, men forbittrede snart Jndvaanerne ved sine Troppers Excesser, fik desuden alle de Jtalienske Fyrsters Jalousie, foruden Østerrigs og Spaniens, opvakt imod sig; maatte i Hu og Hast retirere til Frankerige og slaae sig igiennem sine Fiender med stor Møie. Man paastaaer, at denne Krig lærte de Europæiske Magter to Ting, først at sætte Priis paa Jnfanteriets Nytte i Krigen; da maa tilforn gav Cavalleriet Fortrinet; og tillige at udtænke Systemet af den politiske Ligevægt; eller den Bestræbelse hos de Europæiske Magter ved Alliancer at modsætte sig en enkelt Magts alt for store Tilvært; en Theorie, som Regieringerne siden den Tid have altid havt i Hovedet; men som de dog synes at have forglemt i vore Dage betimelig at giøre Anvendelsen af: især med hvad der angaaer Polen. Men de Franske, som til alle Tider have bedre kunnet giøre Erobringer, end conservere deres Erobringer, lærte ikke af disse Begive heder at vogte sig for at forsvilde deres vundne Fordeele ved deres Krigsfolks utilladelige Handlinger, som atter tiener til et Exempel paa hvorlet Historiens Advarsler blive forglemte. - Under Carls Eftermand Ludvig den 12te, som regierede fra 1498 til 1515 vedvarede den ulyksalige Passion at ville erobre Jtalien hos Kongen og Folket. Med det bedste Hierte, med den ædleste Tænkemaade, som forskaffede Ludvig Navnet af den Retfærdige og af Folkets Fader, giorde han dog sit Folk ulykkeligt ved at føre den ene uheldige Krig i Jtalien efter den anden. Han vilde erobre Mailand, fratage Venetianerne deres Lande, bemægtige sig Neapel. J Begyndelsen gik det altid fortræffeligt; de Franske gio de Angrebene med en stormende Heftighed og sloge deres Fiender; men de formaaede aldrig at beholde deres Crobringer; da de deels ved deres Excesser opbragte Jndvaanerne imod sig; deels kiølnedes i deres Jver og Aarvaagenhed og lode deres Krigstugt forfalde, og endelig lode sig overliste af den snedige og foranderlige Jtalienske og Spanske Statskonst. Paverne især forglemte reent, at de efter deres Foregivende beklædte en Discipels Stoel af den Lærer, som havde erklæret, at hans Rige ikke var af denne Verden; thi alle deres Foretagender lagde det tydeligt for Dagen, at de aldrig tabte denne Verdens Ting af Øiesynet.