Almuevennen, 1843-11-22
Onsdagen den 22. November 1843. Kan Trykkefrihedens Tilstand være Almuen ligegyldig? J min Artikel i dette Blads Nr. 44, lovede jeg at sige mine Læsere min Mening angaaende ovenstaaende Spørgsmaals Besvarelse, og jeg skal nu, saavidt min Evne tilstrækker, opfylde mit Løfte. Ethvert oplyst Folkeslag har stedse anseet Fribed til at skrive og lade trykke for noget af det Bedste det eiede, eller kunde ønske sig. Og det har havt Ret heri, thi jo større Trykkefriheden er, desto meere Lyst faae Skribenterne til at skrive, og jo meere der skrives, desto mere bliver der naturligviis for Folket at læse. Men ved Læsning tiltager Folket i Oplysning, og naar det gjør dette, da tager dets Vankundighed og Lettroenhed af. J de catholske Tider bildte Munkene og Præsterne Lægfolk ind, at der var en Skjærsild, hvori alle Sjæle, efter Døden skulde komme, for der at renses, for det kunde tilstædes dem at indgaae i de himmelske Boliger. De troede nu dette som et Evangelium, og da Munkene tillige bildte dem ind, at de kunde enten aldeles eller dog for en Deel blive frie for denne Skjærsildspine, naar de betalte Geistligheden godt for det, saa var det ikke saa sjeldent at Folk enten i levende Live gav, eller ogsaa testamenterede Størstedelen af hvad de eiede til Munkeklostere og Kirker, blot for at slippe for Skjærsilden. Men hvorledes kunde de dog være saa vankundige, Saaledes kunde maaskee en eller anden af mine Læsere sporge, og jeg vilde da svare: fordi de ingen Oplysning kunde faae af Bibelen, thi den havde Paven forbudt dem at læse i, og man havde desuden meget vi seligen sørget for, at saavel den, som næsten alle andre Bøger vare skrevne i Sprog, som Almuen ikke forstod og altsaa kunde denne Stand saagodtsom aldrig faae noget at læse. Men ligesaa vankundig som Almuen i de catholske Tider var i Henseende til Religionen, ligesaa uvidende var den for ikke ret mange Aar siden om Alt, hvad der angik Landets Regjering. J de Tider skeete der visselig ligesaa ofte som nu Noget, som ikke var saa rigtigt, som det burde være; men sjeldent fik Almuen noget at vide derom, og ialtfald var det let for Embedsmænd og andre Folk at bilde den ind, at det ikke kunde være anderledes. Bonden betalte dengang sin Skatter og Afgifter, som oftest uden at bekymre sig om, hvad de bleve anvendte til. Veiarbeide og Kongereisefaldt ham besværlige, men han tænkte næppe paa at disse Byrder nogensinde kunde blive ham lettede. Nu omstunder vil Almuesmanden derimod gjerne vide lidt Besked om hvorledes Landet styres, og hvortil dets Penge anvendes, og hører han, at det ei gaaer saaledes til, som han synes at det burde, da veed ogsaa han at sige sin Mening derom, og han lader sig ikke længer bilde ind, at det en kan være anderledes. Og ønsker han en eller anden Forandring i Noget, som enten angaaer hans Stand eller Fædrelandet, da er han ikke længer bange for at bønfalde Regjeringen herom. Men hvad er vel Aarsagen til at Almuen saaledes i saa kort en Tid har forandret sig? – Mon ikke de liberale Blade have hjulpet meget hertil, – Det er jo disse Blade, der have lært Folket at tænke over Regjeringens Foretagender; de have vovet at oplyse Folket om at Statens Udgifter burde indskrænkes, og de have mange Gange lært det at indsee, hvilke Forandringer der vare ønskelige.