Berlingske Tidende, 1836-01-09
Færøerne. sland og samt for øverdagen den 9de Januar. No 21. Cagen betræffende Udkast til en Forordning angaaende hvad der i Strandings tilfælde skal iagttages. See denne Tidende Nr. 3, 11, 12 og 18) Den Kongelige Commissarius bemærkede, ved at forelægge det ovennævnte Lovudkast, at da det ideligen har viist sig, at de om Strandings væsenet tidligere udgivne Anordninger ikke have været tilstrækkelige til at opnaae det med dem tilsigtede Øiemed, forsaavidt samme gaaer ud paa, at de Skadelidende ei alene bør nyde den kraftigste Hjelp, men at denne ogsaa gives dem under de billigst mulige Vilkaar, har Cancelliet været betænkt paa en ny og fuldstændig Anordning om denne Gjenstand, hvortil samme derfor har udarbeidet Udkast, hvorved foruden Lovens 4de Bogs 4de Capitel og Forordningen af 21de Marts 1705, fornemmeligen Strandingsforordningen for Hertugdømmerne Slesvig og Holsteen af 30te Decbr. 1808 og Rescript for Born helm af 27de Mai 1785 have været benyttede. Efterat dette Udkast i enkelte Puncter er blevet neget modereret i Overensstemmelse med de Anmærkninger, som derved ere gjorte af de Collegier, under hvis Virkekreds en saadan Lovgivning i dens practiske Anvendelse snarest kunde formodes at ville have Jndflydelse, nemlig det lengelige Departement for de udenlandske Sager, det kongelige Rentekammer og det kongelige General-Toldkammer og Commerce-Collegium, har det været foredraget Hans Majestæt, som under 26de August d. A. allernaadigst har resolveret at samme skal forelægges de raadgivende Provindsialstænder i Danmark til Prøvelse. Dette Udkast lyder saaledes: §. 1. Det skal fremdeles, som hidtil, være en almindelig Pligt for alle Vore Undersaatter, naar de bemærke, at noget Skib er i Fare, eller at strandet Gods inddriver paa Kysterne, da at iagttage Alt, hvad der kan tjene til at redde Menneskene og bjerge Godset, hvortil i Særdeleshed hører, ufortøvet at give Strandfogden eller den, der træder i dennes Sted, Underretning. Lodser, Strandfogder og de, der i enkelte Districter ere ansatte som Forbjergere, ere ogsaa forpligtede til paa de Tider, der lade Forulykkelse paa Søen befrygte, ideligen at indfinde sig paa Strandene og være belavede paa de i paakommende Tilfælde fornødne Redningsmidler).§. 2. Strandfogderne ere pligtige til ufortøvet at gjøre Anmeldelse for Politimesteren, naar Dette saavelsom Jndholdene af 15 2, 3, 4 og 5 1ste Membrum er aldeles hjemlet i de hidtil gieldende Love og aldeles nødvendigt til Haandhævelsen af det i Menneskeligheden grundede Princip, at det Offentlige skal paa den hensigtsmæssigste og billigste Maade skaffe den Strandlidte den forned ne Hjelp. Stranding er foregaaet, og denne Embedsmand haver igjen, uden Ophold, at give Amtmanden Underretning. Hvor ingen særlig Strandfoged er ansat, træder Sognefogden i enhver Henseende i dennes Sted. Dog vil det, hvad Bornholm angaaer, i Henseende til de Personer, af og til hvem Anmeldelserne blive at gjøre, have sit Forblivende ved det om Strandinger paa bemeldte Ø under 27 Mai 1785 udgivne allerhøieste Rescript. For at Anmeldelserne kunne skee med fornøden Hurtighed, maae ridende Bud, dertil benyttes og de derpaa gaaende Omkostninger kunne fordres erstattede af Strandings massen. J. J. Bjergningen af strandet Gods, hvormed Folk ikke følge, bør i Almindelighed ikke begynde, førend Øvrigheden har afgivet sin Bestemmelse om, hvorledes dermed skal forholdes. Kun hvor Omstændighederne fordre øieblikkelige Foretagender til Godsets Bjergning, blive disse ikke at udsætte, indtil Bestemmelse kan tages af Øvrigheden; men den fornødne Beslutning kan da tages af den, som er nærmest til at træde i Øvrigheds Sted (§. 2), eller, hvis ikke nogen saadan kan faaes tilstede, da af andre Tilstedeværende. Dog bør saadanne foreløbige Foretagender stedse indskrænkes til det, som er øieblikkelig fornødent, og iøvrigt en saadan Omgang bruges, at den ikke bliver Øvrigheden, naar den indfinder sig, til Hinder i at undersøge Sagen og forsikkre sig om, at Jntet er blevet forvansket. §. 4. Saalænge Skipperen eller Nogen, der træder i dennes Sted, er tilstede, maa Jngen, under Foregivende af at komme ham til Hjel foretage nogen Bjergning mod hans Villie, men hvis Hjelp, enten ved givet Signal eller paa anden Maade, begjæres, bør den uvægerlig ydes ham. Dog maa det endda beroe paa ham, om han derom vil komme overens med Enkelte, eller han vil overlade det til Øvrigheden at bestyre Bjergningen. Ligeledes kan i ethvert Tilfælde vedkommende, behørigen legitimerede Eiere, naar de selv eller ved Fuldmægtige derom melde sig, til enhver Tid sættes i Besiddelse af det bjergede Skib og Gods, naar de enten i Mindelighed tilfredsstille Vedkommende for Bjerge løn og Omkostninger, eller Amtmanden dog finder det Tilbudne tilstrækkeligt, og betryggende Sikkerhed stilles for at det vil blive udbetalt, saasnart de Vedkommende ville modtage samme. §. 5. J Almindelighed skulle alle dertil dog tige Mandspersoner af Almuen, paa Opfordring, af Strandfogden eller andre Vedkommende, være pligtige til at indfinde sig for at tage Deel i Bjergningsarbeidet. Ogsaa bør de fornødne Baade, Vogne og Redskaber, som til Bjergningen udkræves, leveres af dem, som eie deslige Ting, og, hvis fornødent gjøres, kan Øvrigheden sætte samme i Reqvisition. Jøvrigt forbliver det paa Bornholm ved den, ved allerhøieste Rescript af 27 Mai 1785 bekræftede, Jndretning, hvorefter faste Bjergere ere antagne, for under dertil ansatte Overbjergeres Bestyrelse at udføre Bjergningen. Og da en lignende Jndretning, skjøndt uden tilstrækkelig Hjemmel, allerede er indført i enkelte andre Districter, og Vi erkjende, at den i Districter, hvor Strandinger oppig forefalde, bidrager til, at der stedse haves raske, øvede og med alle fornødne Midler forsynede Redningsmænd tilrede, ville Vi have Vort Cancelli bemyndiget til, paa nærmere Andragende, at tage under Overveielse, hvorvidt en saadan Jndretning for hine Districter kan være hensigtsmæssig, og, efter befundne Omstændigheder, bekræfte samme. Saafremt det endog maatte findes, at en saadan Jndretning paa Grund af locale Omstændigheder med Nytte, skulde kunne indføres i noget District, hvori samme ikke hidtil har fundet Sted, saa bliver derom at gjøre Os allerunderdanigst Forestilling). En saadan monopolistisk Organisation kan i de Districter, hvor Strandinger ere hyppige, være et mindre Onde, idet den afhielper den Ulempe, som ellers Beboernes Gridsthed efter at forskaffe sig Fordele ved Strandinger kunde foranledige. Den vil derfor i saadanne Districter i høi Grad bidrage til, at den fornødne Hjelp bedre kan ordnes og sikkres de Vedkommende, og at man saaledes stedse kan have raske og øvede samt med de fornødne Baade, og andre Fornødenheder til Bjergningens Fuldfø§. 6. Saavel naar ingen Skipper eller Styrmand følger det strandede Gods, og heller ingen Anden af Eierne er bemyndiget til ved Strandingen at varetage disses Tarv, som og naar de Vedkommende, fordi de ei kunne komme til Accord med Bjergerne, eller af anden Grund, overgive Omsorgen til Øvrighedens Foranstaltning, haver Amtmanden, efter derover at have at fast modtaget Politimesterens Betænkning, sætte den Betaling, der efter billighed tilkommer Bjergerne for deres Flid og Anstrængelser. Og, skjøndt det er grundet i naturlig billighed og derhos stemmende med de vedkommende Eieres eget Tarv, at Bjergerne bør have en tilstrækkelig Betaling for de Farer og Anstrængelser, som maatte være forbundne med Bjergningen, og at derved tillige tages Hensyn til den større eller mindre Værdi, som ved deres Virksomhed er reddet for Eierne, saa bør dog Bjergernes Løn, hvor Folk findes paa Skibet, ikke være lig den Betaling, som Lovens 415. tillægger dem, der paa Søen finde og frelse det, som aldeles er frakommet rette Eier. Betalingen bør saaledes i førstnævnte Tilfælde i Almindelighed være under 1/2 og meere eller mindre fjerne sig derfra efter det Forhold, hvori det bjergedes Værdi staaer til Faren og Møien. Kun hvis det Bjergedes Værdi skulde staae i et saa ringe Forhold til de med Bjergningen forbundne Farer og Anstrængelser, at en mindre Andeel ikke kan udgjøre en tilstrækkelig Betaling for samme, kan Belønningen gaae til den samme som den første Deel af bemeldte Lovens relse forsynede Folk. Men i Egne, hvor Strandinger høre til Sjeldenheder, kan den ikke medføre denne Nytte, da de Personer, som vare blevne indførte paa Bjergernes Liste, dog ingen sær Øvelse vilde erholde i Bjergningen og derhos ikke vilde have nogen Opmuntring til en vedvarende Opmærksomhed paa mulige Strandingstilfælde, ja neppe engang vilde vedligeholde Erindringen om, at de vare indførte i Bjergerullen; hvortil endnu kommer, at der vanskeligen vilde haves Omhu for, at Mandskabet behørigen blev recruteret efterhaanden, som de engang Jndskrevne døde, bleve uduelige eller bortreiste. er nen, Sarsten. at det vilde blive disse brave Krigere till Artikel bestemmer efr. nærværende Forordnings§. 3) 7). Jøvrigt følger det af sig selv, at Bjergerne, foruden den dem tilkommende Belønning for deres Flid og Anstrængelse, ogsaa bør have de Udgifter godtgjorte, som de i foranførte eller anden Henseende maae gjøre i Anledning af Bjergningen. Jmidlertid bør det, saavel naar Bjergningen bestemmes af Øvrigheden, som naar den fastsættes ved Contract af S.), antages, at samme tillige indeholder Godtgjørelse for de Udgifter, som ere forbundne med at føre det Bjergede i Land, saaledes at det ikke staaer Fare for igjen at bortskylles. Men naar enten saadanne Udgifter særlig skulde godtgjøres Bjergerne eller disse omvendt skulle bære flere som ovenanført, Udgifter, end de, for hvilke Formodningen taler, bør det tydelig tilkjendegives i Resolutionen eller Contracten. Hvad de Skibbrudne selv besidde af Baade, Toug eller andre til Bjergning tjenlige Redskaber, bør altid af dem afgives. Men ved Bestemmelsen af den Bjergeløn, der bliver Bjergerne at tillægge, bør der tages Hensyn saavel hertil som til den 5 selv. der ydes af det skibbrudne Mandskab. I. 7. Betalingen for Baade, Vogne, Toug eller Andet, som til Bjergningen benyttes, bør ogsaa, naar slige Ting ei leveres af Bjergerne i Mangel af min selv, men af Andre (H. 5) Det er fundet betænkeligt i noget Tilfælde at hjemle en høiere Bjergeløn end 1/3 af det Bjergedes Værdi. Foruden at denne Grændse har Hjemmel i den gjeldende Lovgivning, og at de Tilfælde, i hvilke en sterre Bjergeløn med Hensyn, til den med Bjergningen forbundne Livsfare kunde være billig, vist ville være yderst sjeldne, bør Le vene neppe opmuntre til i saadanne Tilfælde at vove Livet blot for at redde Godset, hvorom her handles. Det maatte derhos, og dette er Hovedbetænkeligheden, befrygtet, at en saadan eren uelAdgang til en Bjergeløn over 1/3 vilde, under den i Strandingsegne herskende Tænkemaade, have en almindelig Jndstydlese paa Bjergelønnens Bestemmelser, som derimod, naar, i Analogi af Lovens 1/2 er 445 og Verordnung 30 Decbr. 180. klæres for mavimum, dog ordentligviis maa sættes lavere. delig Overeenskomst desangaaende, bestemmes efter billighed, enten af Amtmanden, efterat Politimesterens Betænkning er indhentet, eller, hvis en hurtigere Bestemmelse kræves, af denne sidstnævnte Embedsmand, dog at det da staaer Vedkommende, som dermed maatte finde sig utilfreds, frit for at underkaste Sagen Amtmandens nærmere Bedømmelse. H. 8. Amtmanden haver og ligeledes, efterat have modtaget Politimesterens Meningsyttring at bestemme den Andeel, som de enkelte Bjergere bør nyde af Bjerglønnen, saavidt denne ikke ved Bierningscontract eller anden mindelig Overeenskomst er bleven fastsat. Den bør vel være lige for dem, der have anvendt lige Tid og Virksomhed paa Bjergningen; men de, som enten bestyre og lede de øvrige Bjergeres Virksomhed, eller som iøvrigt ved særdeles Anstrængelser, have bidraget fortrinligen til Bjergningen, bør nyde en forøget Lod, ligesom naturligviis og den forskjellige Tid, hvori Bjergerne have været behielpelige, bør komme i vedbørlig Betragtning. Strandfogden skal i Særdeleshed altid nyde en Bjergelod, foruden den, der kan tilkomme ham som deeltagende i Bjergningen. I. 9. Naar Bjergnings-Contract indgaaes af Skipperen eller den, der træder i hans Sted, bør den oprettes eller vedgaaes i Overværelse af Amtmanden, eller, hvis denne ei er tilstede, af Politimesteren. Den Embedsmand, der saaledes overværer Forhandlingen, har at gjøre Skipperen opmærksom paa, at han ingenlunde behøver at give efter for Vedkommendes Fordringer, og at Lovene hjemle ham Adgang til at faae Bjergningen udført mod en billig Betaling (§. 6), ligesom han og, naar den i Contracten betingede Betaling bærer Præg af Ubillighed, udtrykkelig bør derom gjøre bemærkning. Saa bør Skipperen og, naar den Stat, hvortil han hører, har en Consular-Agent i Nærheden af Strandingstedet, gjøres opmærksom paa, at han, inden han afslutter Contracten, kan søge Raad og Veiledning hos denne *). Foranførte Medde J Analogi med Rescript 27de Mai 1785 s. 8. og Forordningen 1ste Marts 1696 §. 5. lelse bør naturligviis skee i et Sprog, som Skipperen eller den, der træder i hans Sted, er mægtig. Naar han da erklærer sig at ønske Contracten stadfæstet, og der ingen Omstændighed er, som giver at formode, at han ikke har handlet med fuldt Overlæg, og heller ingen aabenbar Ubillighed findes i den Maalestok for Betalingen, hvori han har indvilget, bliver Contracten endeligen at afslutte og at forsyne med Embedsmandens Attest om det, der saaledes er foregaaet, hvorefter den bliver forbindende i Overeensstemmelse med Lovens almindelige Bestemmelser og Contracters Gyldighed. Er en Bjergningscontract indgaaet uden Jagttagelse af hvad der saaledes er befalet, kan Skipperen eller hvorder ellers har at varetage Eiernes Tarv modsætte sig den der fastsatte Betaling, og paastaae den indskrænket til det, som Amtmanden, i Overensstemmelse med §. 6, finder at være billig Betaling for Arbeidet. Bjergerne ere derimod, uanseet hiin Mangel, bundne ved Contracten, naar Eierne eller disses Repræsentant vil blive ved samme. Det følger af den de Omkringboende paalagte Pligt, at komme de Skib brudne til Hjelp, at Bjergningen ingenlunde maa udsættes, fordi Forening om Bjergeløn ei kan tilveiebringes, men at den fornødne Hjelp desuagtet uopholdelig bør ydes, og Bjergelønnen da, forsaavidt ingen Overeenskomst senere træffes, fastsættes i Overeensstemmelse med I. 6. §. 10. Øvrigheden haver, forsaavidt ikke en indgaaet lovlig Bjergningscontract gjør det overflødigt, at drage Omsorg for, at Alt iværksættes paa den hensigtsmæssigste Maade. Ligesom det følger af sig selv, at der fremfor Alt bør før ges for Mandskabets Redning, dersom Noget i den Henseende er at gjøre paa den Tid, Øvrigheden træder til, saaledes bør der og ved Godsets Bjergning i alle Maader omgaaes paa den for Eieren gavnligste og mest betryggende Maade. Er der rimelig Udsigt til, at Skibet kan hielpes fra Stranden og igjen gjøre Skibet seilbart, bliver dette fornemmelig Gjenstand for Bjergernes Omhu. Forsaavidt dette ei kan skee, blive alle Skibspapirer først og fremmest at redde og at tage i Bevaring; af Godset bør det, der er kostbarest, først reddes, undtagen forsaavidt det mindre kostbare ville være udsat for Fordærvelse, og der ingen grundet Anledning er til Frygt for, at det kostbarere vil ved Udsættelse med dets Redning gaae tabt. Det Reddede bør bringes til et Sted, hvor det ikke er udsat for at blive bortskyllet af Havet, og de kostbarere og let transportable Ting bør snarest muligt bringes i sikker Forvaring, under forsvarligt Lukke og paalidelige Folks Ansvar. Ligeledes bør de Ting, der ere mest udsatte for Fordærv ved Luftens og Veirets Paavirkning, bringes under Tag eller anden tilstrækkelig Bedækning. Forsaavidt muligt bør Alt bortføres i de Pakker eller Foustager, hvori det antræffes. Men, hvor enten disses Størrelse ikke tillader dette, eller hvorPakkerne eller Foustagerne ere saaledes beskadigede, at Varerne ei der kunne være sikkert opbevarede, eller at endog Varernes Udtagelse og Afsondring kan være fornøden, for at redde dem for Bedærvelse, bliver der at forholde saaledes, som Omstændighederne fordre. Dog bør der, saavidt det kan skee uden Hindring for selve Bjergningen, sørges for, at Pakkernes eller Fou stagernes Jndhold saa nøiagtigt som muligt bestemmes og optegnes, eller paa anden Maade, saaledes bekræftes, at Oplysning derom ikke vil mangle. Varernes Bortbringelse bør og besørges paa den omhyggeligste Maade, saaledes at de, saavidt muligt, sikkres baade imod Beskadigelse og Underslæb. §. 11. Der bliver ved paalidelig Vagt at sørge for, at det, der ei har været at indbringe i Huse, ikke bortstjæles eller paa anden Maade, forvanskes, og Øvrigheden haver i fornødent Tilfælde, efter de for andre offentlige Ombud gjeldende Regler, at udnævne Mænd til dette Vagthold. Disse bør tages af de nærmest Boende, ordentligviis til en Afstand af 1/2 Miil fra Stranlingstedet; men, hvor det fornødne Mandskab ikke kan faaes inden for denne Afstand maader ogsaa gaaes udenfor bemeldte Grændse. Og Dette er Tilfridet paa adskillige Steder paa den jydske Kyst, saa bør Øvrigheden, i Mangel af anden mindelig Forening, bestemme Vagtmandskabets Betaling. Ved foranførte, som ved enhver anden Bjergningen vedkommende Foranstaltning, bør vedbørlig Sparsommelighed iagttages, følgelig ikke større Vagthold ansættes end Nødvendigheden kræver. Endvidere bør der sørges for, at Godset snarest muligt bringes i Bevaring paa et beqvemt Sted og under forsvarligt Lukke. Hertil kan Øvrigheden, i fornødent Tilfælde, anvise saavel et Kirkeloft, som og private Bygninger, der staae ledige, og som, efter deres Beskaffenhed, ikke kunne lide ved slig Benyttelse, og i Mangel af mindelig Overeenskomst, haver Amtmanden at bestemme Pakhuusleien. Saa bør og det Gods, som enten ved at gjemmes er udsat for Bedærvelse, eller som iøvrigt efter Sandsynlighed derved vilde tabe saameget i Priis, eller paadrage saadanne Bekostninger, at Vedkommende ei kunne være tjente med dets Henliggen, snarest muligt sættes til Auction, hvorom Politimesteren i saadanne Tilfælde haver at gjøre Jndstilling til Amtmanden. Ogsaa kan der, efter derom indhentet Resolution fra Amtmanden, ved foreløbig Auction over en Deel afdet Bjergede, sørges for, at anskaffe de fornødne Midler til løbende uopsættelige Udgifter, dersom Forskud ikke dertil kunne erholdes, eller de Betingelser, hvorunder samme ere at faae, maatte være saa byrdefulde, at det vil være overeensstemmende med alle Vedkommendes Tarv at søge Midlerne ved en saadan Auction. Herved bør i Almindelighed de Varer, hvis Hengjemmen og Conservation vilde medføre størst Udgifter, vælges fremfor de øvrige. I. 12. Naar de Folk, som findes paa det forulykkede Skib, ikke selv kunne forskaffe sig Logi Kost og andre Fornødenheder, hvortil og behørig Sygepleie naturligviis hører, imod billig Betaling, bør Øvrigheden foranstalte dem indqvarterede, og forsynede med det Fornødne mod en af Samme efter billighed fastsat Betaling. Paa lige Maade sørger Øvrigheden for de tilSkibet hørende Dødes Begravelse, der bør skee med størst mulig Sparsommelighed, naar ikke andre Udveie til sammes Afholdelse haves den det Bjergede, og ikke Skipperen, eller hvo der ellers kan handle paa Eierens Vegne, ønsker en noget anseeligere Begravelse. Saa bør og Øvrigheden sørge for, at de Skibsfolk, som ei behøves, naar de ei selv kunne hielpe sig frem, borthielpes paa det Bjergedes Bekostning, men med Jagttagelse af den største Sparsommelighed. J. 13. Stedets Politimester) bør ei alene uden Ophold indfinde sig ved Strandingen, og der ordne det til Bjergningens hensigtsmæssigste Jværksættelse Fornødne, men endog selv, eller ved en af Amtmanden dertil ankriseret Fuldmægtig, overvære hele Bjergningen, og føre Protocol over Alt, hvad derved foregaaer. Denne Protocol maa udvise, hvilken Dag og Time samt af hvem Anmeldelsen er gjort, Dagen og Klokkeslettet, naar Politimesteren ifølge deraf indfandt sig, Stedet, hver, og den Tilstand, hvori han ved sin Ankomst fandt Skibet. 3 Godset, hvorvidt Skipper, Skibsfolk eller Passagerer fulgte med Skibet, hvilke Personer da bør nævnes. Saa bør og Forklaring modtages, om, naar og hvor Strandingen først blev mærket, samt om hvad der har foraarsaget samme, med alt Videre, hvad der kan tjene til enten at bedømme Vedkommendes Forhold, eller til at opdage, hvem Skibet tilhører, hvor Folkene ere afblevne, m.v. Fremdeles bør der anføres de Beslutninger, som af Politimesteren, tages i Henseende til Bjergningens Jværksættelse Naar Politimesteren eller hans autoriserede Fuldmægtig er forpligtet til stadigen at være tilstede og føre Protocollen over Alt hvad der foregaaer, tilveiebringes derved et Tilsyn, hvorpaa man bør kunne stole; der haves da og stedse en Mand, som kan udjevne de Stridigheder og afhielpe de Uordener, som let kunne forefalde, og man faaer et troværdigt Jnventarium over alt det Bjergede, saavelsom authentisk Oplysning om hvad der ellers foregaaer, og herved kunne tillige andre Retshandlinger svares. Denne Protocol kan i Medfør af Forordningen 3die December 1828 s. 42 1. p. og Placaten 25 October 1799 være paa ustemplet Papir, da Sagen behandles af Politimesteren som saadan. eller dens Fortsættelse, om den allerede maatte være begyndt, i hvilket Tilfælde derom gjøres omstændelig Forklaring i Protocollen. Fremdeles antegnes efterhaanden i Protocollen, hvilke Bjergere der dagligen ere tilstede, ligesom og det Gods, der bortføres fra Skibet, hvilket bør angives saa nøiagtig, som Omstændighederne tillade det. Saa bemærkes og Alt hvad der ellers foregaaer, og som enten kan faae Jndflydelse paa Eiernes og Bjergernes gjensidige Rettigheder. mod hinanden, eller føre til Ansvar for Nogen. Politimesteren foranstalter og, at der paa det Sted eller de Steder, hvor Godset afleveres, af paalidelige Folk holdes Fortegnelse over Godset, og forsaavidt det, uden skadelig Forhaling i Bjergningen, kan skee, bør han daglig conferere denne Fortegnelse med den, som indeholdes i Protocollen over det bortførte Gods, samt dermed forbinde en nøiagtigere Undersøgelse af Varernes Vægt, Maal, Qvantitet o. s. v., end den, der ved Bortførelsen fra Strandingstedet har kunnet finde Sted. Ligesom han har at vaage over, at der, ved Bortførelsen af Godset, bruges den for Eierne mest betryggende Fremgangsmaade, saaledes haver han og at paasee, at dets Henlæggelse og Bevaring er udført paa forsvarlig Maade efter de af ham tagne Beslutninger. Hvis Noget findes der at kunne til de Vedkommendes Tarv rettes, haver han i saa Henseende at iagttage den hensigtsmæssigste Fremgangsmaade. Dersom han ved sit Eftersyn af det, der er bragt i Land, eller paa anden Maade, skulde faae Anledning til at antage, at nogen Forvanskelse har fundet Sted, bør det snarest muligt undersøges, og hvor Ransagelse af de Huse eller andre Steder, hvor det Forvanskede kunde formodes at befinde sig, maatte til Sandhedens Oplysning behøves, bør slig Ransagelse uden Ophold iværksættes. Ligesom Politimesteren under hele Forretningen bør vaage over, at Alt, hvad bjerges kan, bjerges og kommer de Vedkommende tilgode, saaledes bor Strandingen heller ikke sluttes, inden alle Vedkommende ere spurgte, om der vides noget Yderligere at bjerge, og Politimesteren selv har attesteret, at han ikke har været i Stand til at opdage noget videre, som kan komme under Bjergning end det, Forretningen indeholder. §. 14. Politimesteren har og at sørge for, at alle Uvedkommende, som indfinde sig ved Strantingen, bortvises, ligesom han og bør bortvise de Bjergere, som ved Drukkenskab, Urolighed eller Utroskab gjøre sig uskikkede til at bruges i denne Egenskab. Saa haver han og at anholde dem, der, efterat være bortviste, ei godvillig vilde forføie sig bort, for at disse for den saaledes udviste Overhørighed kunne drages til Ansvar. Ligeledes bør han anholde dem, der ellers maatte have udviist et saa lovstridigt Forhold, at de, med Hensyn til den Tiltale, som i den Anledning bliver at anstille, egne sig til at hæftes. Han afgjør alle de Stridigheder, som opstaae med Hensyn til Bjergningens Udførelse. I. 115. Hvis Bjergningscontract oprettes, bliver og derom at gjøre bemærkning i Protocollen, der tillige bør indeholde, at de i F. 9 foreskrevne Regler derved ere iagttagne. Ligeledes bør Protocollen vise, om en Strandingscommissionair er antagen, og dersom der, under de i Fdn. af 2den December 1825 §. 2 foreskrevne Betingelser, er accorderet med Commissionairen om et bestemt Salarium, saa bør og derom gjøres Tilførsel i Protocollen, der, ligesaavel som det Document, der i saa Henseende udfærdiges, bør indeholde, at hine Forskrifter nøie ere iagttagne. I. 16. Hvis Politimesteren eller den Fuldmægtig, der møder paa hans Vegne, selv forstaaer et Sprog, som Skipperen eller den, der træder i hans Sted, taler, saaledes at de indbyrdes kunne gjøre dem forstaaelige for hinanden, saa bliver ingen særlig Tolk at benytte. Men i modsat Fald bør enten enhver Tolk, eller i Mangel af en saadan, to lovfaste Vidner, som have den fornødne Sprogkundskab, bruges til den gjensidige Forklaring. §. 17. Hver Gang Protocollen sluttes, bliver den at underskrive, ei allene af Politimesteten eller dennes Fuldmægtig, men og af Skipperen og Strandingscommissionairen, hvis en Saadan er brugt, saa og af den eller dem, der maatte være brugte som Tolk, og endvidere afto af de anseeligste blandt Bjergerne, hvorhos Protocollen først bør tydelig oplæses, og alle Vedkommende have Adgang til at høre dens Oplæsning. Det bemærkes hver Dag, naar Forretningen begyndes og naar den sluttes. §. 18. Til ovennævnte Forretninger venøyePolitimesteren ikke at benytte den sædvanlige Politi=Protocol, men kan indrette en særlig Protocol for hver Stranding, hvilken pagineres og gjennemdrages, og, hvis Amtmandens Autorisation ikke strax kan faaes, af Politimesteren, selv forsynes med Segl, men dog siden forelægges Amtmanden til Eftersyn og Paategning. §. 19. Skjøndt Politimesteren er beføiet til at lade en autoriseret Fuldmægtig møde for sig, bør han dog, naar ikke uomgængeligt Forfald derfor er i Veien, selv indfinde sig den første Dag, for at gjøre sig bekjendt med Tilfældets særegne Beskaffenhed og tage de fornødne Beslutninger, og, dersom Strandingen er af Vigtighed, eller forudsees at ville være forbunden med særdeles Vanskeligheder, til hvis Udjevning hans personlige Tilstedeværelse vil tjene, bør han fremdeles, saavidt muligt, selv udføre hine Forretninger fornemmelig paa de Dage, da noget særdeles Vigtigt eller Vanskeligt kan ventes at forefalde. Ogsaa bør han i Almindelighed, i det mindste een Gang om Ugen, selv indfinde g ved en Strandingsforretning, naar denne varer i længere Tid, for personlig at underrette sig om, hvorledes den er fremmet og tage de Beslutninger, som maatte kunne tjene til dens hurtigste og bedste Fremme. . 20. For den Dag, Forretningen begyndes, erlægges i Salarium til Politimesteren 5 Rbd., og for hver af de følgende Dage 3 Rbd., Alt med Tillægsafgift efter Sportel-Reglementet af 22de Marts 1814 §. 156, hvorimod intet særligt bliver at beregne for Protocolførelsen *). Denne s. og 1. 21 omhandle et af de Punkter, der fornem ueligen maa ønskes sat paa fastere Fod, nemlig den angaaende Retsbetjentenes Betaling for de ved Strandingen forefaldende Forretninger Denne er i Verordnung 30 December 1803 s. 32. bestemt til en vis Qvotient af det Strandedes Dog bliver, naar Politimesterens Tilstedeværelse kræves i længere Tid end 8 Timer, men dog ei Betalingen at over 12 Timet paa een Dag forøge med 50 pCt., og anvendes over 12 Timer, bliver ovennævnte Gebyr at fordoble. a høi og Politimesteren for de Forretninger af det foranførte Slags, der forefalde i Tidsløbet fra 1ste November til 1ste Marts, nyde et Tillæg af af den Betaling, der efter de ovenstaaende Bestemmelser tilkommer ham *). Endvidere bliver, naar Politimesteren boer over Miil fra Strandingsstedet, Befordring med Heste at godtgjøre for den Dag, Forretningen begynder, og for den Dag, den igjen ophører, men naar den varer mere end 1 Uge, da vil, i Stedet derfor, Befordring være at godtgjøre 2 Gange for hver Uge og ligeledes 2 Gange for den Tid, der overskyder fulde Uger, hvis denne udgjør 3 Dage, og ellers 1 Gang. De foranførte Gebyrer blive dog kun at beregne med de ovennævnte Beløb, naar og saavidt Politimesteren selv overværer Forretningen; men de Dage hans Fuldmægtig alene udfører samme, erlægges kun 7/8. Naar bemeldte Embedsmand selv indfinder sig en Deel af Dagen, bliver derimod Værdi; det synes imidlertid at være mere principmæssigt, at Retsbetjenten salareres i Forhold til hans Arbeide, end at Strandingens Provenne gjøres til Maalestok. Retfærdighed og billighed tilsiger, at Betalingen for deslige Forretninger, der som oftest ere yderst besværlige og ikke sjeldent angribende for Helbreden, bør være nogenlunde god, men paa den anden Side bør den ogsaa sørges for, at de Paagieldende ikke utilbørlig betynges, og at Alt bestemmes saa nøie og saa tydeligt, at Vilkaarlighed bortfjernes og at der afskæret at Leilighed til egennyttig Sportulering. For denne Forhøielse i Betalingen taler saavel Analogien af Plac. 18de Marts 1829 s. 2, som den Omstændighed, at ellers Retsbetjentene, der, i Overensstemmelse med hvad i denne er fastsat, er berettiget til dobbelt Gebyr, naar Bjergningsarbeidet fortsættes over 12 Timer dagligen, hvortil han i den øvrige Deel af Aaret er istand, vilde have klækkeligst Betaling for det mindst besværlige Arbeide. fuldt Gebyr at beregne for hele Dagen, men ingenlunde tillige særligt Gebyr for Fuldmægtigens Functioner. Naar Strandingsprovennet, er saa ubetydeligt, at Gebyrer og Reisegodtgjørelse, beregnet paa foranførte Maade, vilde udgjøre over 4 pCt. af sammes Brutto, blive de første at nedsætte til 2/3 af det, de ellers efter de foranførte Regler vilde udgjøre. §. 21. Hvor en yderligere Undersøgelse kan behøves, enten angaaende Strandingen selv eller angaaende det Forhold, som under Bjergningen har været brugt, end den, som under selve Bjergningsforretningen kan tilveiebringes, bliver et formeligt Forhør derover at optage og at tilstille Amtmanden til fornøden Foranstaltning. Men, hvad enten et særskilt Forhør optages, eller den fornødne Forklaring erhverves under den Forretning, der, som anført, optages ved Stranden, nyder Politimesteren for denne Undersøgelse, foruden de ham ellers efter F. 19. tilfaldende Gebyrer, 4 Rbdlr., hvilke dog i det i Paragraphens Slutning omhandlede Tilfælde, nedsættes til 2 1/2 Rbdlr. §. . Forsaavidt Anmeldelse ikke allerede tidligere er skeet for Toldvæsenet af Grundeieren eller den nærmeste Sognefoged i Overensstemmelse med Forordn. 1ste Febr. 1797 F. 182. bør Politimesteren, saasnart han er bleven underrettet om Strandingen, sørge for, at Underretning meddeles til nærmeste Toldsted eller nærmeste Strandtoldbetjent, der igjen underretter Toldstedet. Toldinspecteuren har derefter at foranstalte det Fornødne i Henseende til Toldopsynet, der, naar det, efter Strandingens Betydenhed eller andre Omstændigheder, maatte ansees hensigtsmæssigt, bør være tilstede under hele Bjergningen, for i Forbindelse med Øvrigheden, at paasee, at Alt, hvad bjerges kan, bjerges og kommer i god Forvaring. J Almindelighed, og naar ikke særdeles Omstændigheder gjøre en Undtagelse fornøden, bør Opsynet dog kun overdrages til een Betjent. Toldopsynet har at gjøre Op tegning over Alt, hvad der bjerges, og ved Strandingsprotocollens Oplæsning dermed conferere disse Antegnelser og gjøre bemærkning, hvor overeensstemmelse findes, ligesom han og bør underskrive fornævnte Protocol (F. 17).Men, hvad enten nogen Toldbetjent er tilstede under Forretningen fra dens Begyndelse eller ikke, bør dog Toldvæsenet ved Bjergningens Tilendebringelse sørge for, at saavel contrabande som toldbare Varer behandles efter Forordningen. 1ste Febr. 1797 §. 186 s. i Forbindelse med de øvrige Toldanordninger; dog ville Vi, at der ingen Told svares af den Proviant, som er bestemt til Mandskabets Underholdning, og som de strandede Folk beholde til Fortæring, hvilke Varer imidlertid blive at anføre særskilt i Bjergningsforretningen med Oplysning om Mandskabets Antal. Den Toldinspecteur eller Overbetjent, der overværer en Stranding, nyder for hver Dag 2 Rbdlr. Sølv i Diætpenge, hvorimod en Underbetjent kun nyder 1 Rbdlr. i Diætpenge ). Hvad Reisegodtgjørelse angaaer, vil der, forsaavidt Toldinspecteuren eller en Overbetjent fungerer, blive at forholde efter §. 20, men en Underbetjent nyder kun i alt Godtgjørelse for een Reise til og een fra Strandings stedet, forsaavidt samme ligger over 1/2 Miil fra hans Hjem. 23. Politimesteren har og at drage Om 3 for, at de Spise- og Drikkevarer, som findes havarerede, blive undersøgte og behandlede efter Placat 29 Marts 1814. 8 24. Naar Strandinger indtræffe paa en Tid, der, i Overensstemmelse med de fra Qvarantaine Directionen stete offentlige Kundgjørelser, herfor en pestartet Sygdom, som gjør Qvarantaine Forholdsregler nødvendige, bliver Forordningen 8de Febr. 1805 og de i Forbindelse dermed udkomne, eller herefter udkommende Anordninger behørigen at iagttage. B. Auction over strandet Skib og Gods, bor udenfor de i 5 i ommeldte Tilfælde, ikke finde Sted, Det kunde saa meget mindre antaget, at Toldkabsen skulde udrede denne Byrde, som denne ofte ingen virkelig Jndtægt kommer til at nyde af Strandingegodset eller denne dog aldeles ei vilde kunne dætte de Udgifter, som den formedelst Strandingen fornødne extraordinære Control medfører, de. med mindre Skipperen eller Andre, der ere berettigede til at handle paa Eierens Vegne, derfor erklære sig, eller og, naar Jngen i saa Henseende melde sig uagtet 12 Uger ere forløbne fra den Tid, offentlig Kundgjørelse er skeet om Strandingstilfældet i Overensstemmelse med de Forskrifter, som indeholdes i det Følgende *). Eierne eller de, som træde i disses Sted, kunne altid, saalænge, Godset ei endnu er bortsolgt, erholde samme udleveret in nature, imod at betale alle de derpaa hvilende Omkostninger, og bliver da Værdien i fornævnte Tilfælde at bestemme ved lovlig Taxation, hvormed der i alle Henseender forholdes, efter Lovens almindelige Grundsætninger og Regler angaaende Taxationer. 26. Naar strandet Skib eller Gods skal bortsælges ved Auction, bør denne foranstaltes saaledes, at Godset kan ventes udbragt til de fordeelagtigste Priser. Der bør altsaa vælges en saa beqvem Tid og et saa beqvemt Sted for Auctionen, som Omstændighederne tillade. Naar Godset er af nogen Betydenhed, bør Auctionen kundgjøres saavel i Vedkommendes Eiendomsret conserveres naturligviis ligefuldt, indtil den fastsatte Præscriptions-Tids Udløb, men da de ei selv kunne disponere over den forladte Eiendom, kræver Nødvendigheden, at de uopsættelige Dispositioner i deres Jnteresse tages af Stedets Øvrighed; og udfordrer deres Tarv altsaa, at Godset gjøres i Penge, træde disse Penge i selve Godsets Sted. En saadan Bortsælgelse er og nødvendig af den Aarsag, at Bjergerne og Andre, hvem Godtgjørelsen tilkommer af det Strandede, ikke kunne være pligtige til at oppebie Aar og Dag inden de erholde deres besværlige Arbeide og dermed forbundne Udgifter godtgjorte, og at det i Almindelighed ikke vil bestaae med Eierens Tarv, at kun en Deel bortsælges til Fyldestgjørelse for hine Udgifter, som ofte endog ville medtage den større Deel af Værdien, men det øvrige opbevares, paa hans Regning og Risice, saaat det i mange Tilfælde endog er aldeles ugjørligt, saaledes at afsondre den Eieren, eller eventualiter den Forstrandsberettigede eller Kongen, tilfaldende Andeel, foruden at de let kunde præjudiceres ved den Taxt, der blev sat paa det, som opbevaredes, medens Auctionen blev Maalestokken for Værdien af det, der anvendtes til Bjergeløn og Omkostningernes Dætning. vedkommende Provindsialblade, som i den Berlingske politiske og Avertissements-Tidende samt, hvor Lysthavende kunne ventes udenfor Riget, i den altonaiske Mercur, og det med en saadan Frist, at de Lysthavende kunne faae Leilighed tilat indfinde sig eller give deres Commissioner. Da intet Vilkaar bør fastsættes, som kan afskrække de Lysthavende fra at indlade i saa bør Kjøberne ikke besværes med nogen Omkostning hvis Størrelse ei nøiagtig kan opgives men ligesom det i Almindelighed maa ansees rettest, at Auctionsomkostningerne blive Kjøberen. aldeles vedkommende, saaledes maa i alt Fald, hvis noget Tillæg i Auctionsbudene i Anledning. af Omkostninger skulde foreskrives, dettes Størrelse aldeles udlagtig opgives. Auctionsconditionerne bør derhos forelægges Amtmanden til Approbation eller Forandring tilligemed de Bestemmelser, der blive at tage i Henseende til Tid, Sted og Kundgjørelsesmaade. Ligeledes bør Jndcassator af ham udnævnes, og dennes Salarium bør ikke bestemmes høiere end Placaten 3die Juni 1818 §. 4 hjemler for de Auctioner, som holdes i Sterv- og Concurs-Boer, under Jagttagelse af den sammesteds gjorte Forskiel paa, hvad der contant betales og hvad der sælges paa Credit. Amtmanden haver og at sørge for, at Beløbet anvendes til at dække alle paa Godset hvilende Udgifter, og iøvrigt, saalænge til det er afgjort, hvem det tilfalder, i Almindelighed deponeres i Nationalbanken; dog kan det, til større Beqvemmelighed for Vedkommende, af Vort Rentekammer tillades, at det indsættes i nærmeste Amtstue, ligesom og Amtmanden, hvis der i Anledning af en Stranding maatte være nogen Pengesum, som maatte onskes indtagen i Amtstuen, inden der blev Leilighed til derom at erhverve bemeldte Vort Kammers Resolution, kan give foreløbig Tilladelse til sammes Modtagelse paa Amtstuen, hvorom da saavel Amtmanden som Amtsforvalteren uopholdelig har at gjøre Jndberetning til Rentekammeret. Hvis Nogen er tilstede, som kan handle paa Eiernes Vegne, uden at dog det Tilfælde er forhaanden, hvori Auction efter 25 bortfalder, bør disses Mening stedse indhentes med Hensyn til Beslutning om Varernes Forauctionering og Auctionsvilkaarenes samt Jndcassators Antagelse. Endog om den, der melder sig paa Eiernes Vegne ikke er aldeles tilstrækkelig legitimeret, eller det kun er paa enkelte af disses Vegne, han er berettiget til at handle, bør dog hans Mening høres og tages under Overveielse, skjøndt der da naturligviis maa tillægges den mindre Vægt; ligesom i in et Tilfælde Eiernes Ønske kan være bindende Regel for Øvrighedens Beslutning, hvis andre Vedkommende og i Særdeleshed Bjergernes Rettigheder derunder kunne lide. Hvor Andeel af Godset tilfalder en Bjerger, bør og deres Mening om den retteste og fordeelagtigste Behandling paa lignende Maade komme i Betragtning. J det Hele bør ved de Beslutninger, som Ovrigheden tager i Anledning af Strandingstilfælde, de Vedkommendes Mening saavidt muligt indhentes og alt Hensyn dertil tages, som kan bestaae med andre Vedkommendes Tarv. J. 27. Saafremt den Stat, hvortil et paa Vore Kyster strandet Skib hører, har en Consul eller Vice-Consul i det District, hvor Strandingen er foregaaet, saa bør bemeldte Embedsmand, naar ellers Jngen er tilstede, som har uindskrænket Fuldmagt til at handle paa alle Vedkommendes Vegne, have Adgang til selv eller ved Fuldmægtig at overvære Strandingen, for derunder at paasee de Paagieldendes Tarv og afgive Mening om de Forholdsregler, der tildette Øiemed maatte være tjenlige. §. 28. Naar Skib og Gods bjerges, uden at Skipperen eller nogen Anden, som træder i hans Sted, følger samme, og heller Jngen har meldt sig, der paa en utvivlsom Maade har legitimeret sig, har Amtmanden uopholdelig at kundgjøre Strandingstilfældet i de offentlige Tidender med en nøiagtig Angivelse saavel af Stedet og Tiden, hvor Bjergningen er foregaaet, som af de Egenskaber ved Skibet eller Godset, som kunne tjene til at kjendeligjøre samme, samt af enhver anden Omstændighed, som dertil kan bidrage, hvorhos Eierne skulle opfordres til at melde sig hos ham inden Aar og Dag (1 Aar a 6 Uger), for behørig at godtgjøre deres Ad mod Omkostninger. komst til det Strandede, og nes Afholdelse, efter hans Anviisning modtage dette eller det Pengebeløb, som ved Realisation er traadt i sammes Sted. Kundgjørelsen skeer Gange efter hinanden saavel i Stiftsaviserne, i hvis Sted i Sjællands Stift Kjøbenhavns Adresseavis skal træde, og den Berlingske Tidende, som i den altonaiske Mercur, dersom det Strandede, efter Fradrag af det Omkostnigsbeløb, som med Sikkerhed kan skjønnes at ville medgaae, kan ansættes til 200 Rbd. Sølv eller derover. Men, dersom den beholdne Værdi er under 200 Rbd. Sølv, men dog kan ansættes til 100 Rbd. Sølv eller derover, er een Kundgjørelse i den sidstnævnte Avis, i Forbindelse med 3 Ganges Kundgjørelse i de øvrige Aviser, tilstrækkelig, og hvis Nettoværdien end ikke naaer 100 Rbd. Sølv, skal al Kundgjørelse i Altonaer Mercur bortfalde. Hvis kun en Værdi af 20 Rbd. Sølv bliver tilbage, skal det være nok, at Kundgjørelsen skeer een Gang i de øvrige befalede Aviser, ligesom og al Kundgjørelse kan bortfalde, naar Værdien er ringere end 5 Rbd. Sølv, men Eieren dog have Adgang til at melde sig i Aar og Dag fra den Tid, Strandingen foregik. Hvis den beholdne Værdi udgjør 500 Rbd. Sølv eller derover, bør Kundgjørelsen, 3 skee i en Hamborgsk Avis, samt paa den Kjøbenhavnske og Hamborgske Børs, hvorhos den g, naar Værdien er betydelig, og Omstændighederne give Formodning om, at en saadan Forholdsregel med Nytte kan anvendes, bør gjøres Jndberetning til Vort General-Toldkammer og Commerce-Collegium, for at en passende Kundgjørelse igjennem vedkommende Consul eller Handels-Agent kan foranlediges paa en Handelsplads, hvorfra den kan ventes at komme til de Paagieldendes Kundskab. I. 29. Naar Nogen melder sig som Eier, bør Amtmanden prøve de Beviser, hvormed han vil godtgjøre sin Eiendomsret. J tvivlsomme Tilfælde kan Amtmanden henstille Sagen til Vort Cancellies Afgjørelse, og, om end een eller anden Mangel maatte være i Beviset, kan bemeldte Vort Collegium dog, efterat den Tid er forløben, hvori Andre endnu kunne melde sig efter i Forveien desangaaende at have brevvexlet med Vort Rentekammer, tilkjende Reclamanten, Godset, hvis der, hiin Mangel uagtet, findes en til Vished grændsende Formodning om at det virkelig tilhører ham. Jnden at der, ved hiin Tids Forløb, er erhvervet Sikkerhed imod AndresReclamation, kan derimod saadan Begunstigelse ikke erholdes, uden i alt Fald mod en aldeles utvivlsom Sikkerhed for eventuel Tilbagegivelse hvis en slig Reclamation skulde finde Sted. Dersom den, der har meldt sig, skulde troe, at de af ham fremlagte, men af Amtmanden ikke for fyldestgjørende antagne, Beviisligheder i sig ere tilstrækkelige, kan han andrage Sagen for Vort Cancelli, der da haver at bedømme, om Beviserne virkelig ere tilstrækkelige. Ogsaa er Reclamanten beføiet til at faae sine Bevisers Tilstrækkelighed prøvet ved Domstolene. §. 30. Det Gods, hvortil Jngen melder sig inden den foreskrevne Frist, hjemfalder fremdeles til Vor Kasse, dersom ikke nogen privat Mand er benaadet med Forstrandsret paa det Sted, hvor Jndstrandingen skete. Det er Vort Rentekammer, som haver at sørge for Modtagelsen af den Os i saa Henseende tilkommende Jndtægt, ligesom og Anmeldelse og Rigtighed bør gjøres til bemeldte Vort Collegium. Skulde der indtræffe saadanne særdeles Omstændigheder, som kunde indeholde Grund til, endog efterat Beløbet var tilfaldet Vor Kasse, at tilstaae Eieren samme, bliver allerunderdanigst Forestilling derom at gjøre gjennem meerbemeldte Collegium. §. 31. Bjergelønnen for det, der findes i aaben Sø, uden at Folk følge samme, er, i Overensstemmelse med Lovens 4 – 4 – 3 den halve Part af det Bjergede; men, hvis det findes paa Forstranden eller mellem Landene, saasom i Fjorde, Viger eller andre Steder tæt ved Forstranden, tilkommer Bjergerne kun 1/3 Part. Alle de Bekostninger, som ere forbundne med at bringe det Bjergede i Land, saaledes at det ikke staaer Fare for igjen at bortskylles af Søen, afholdes af Bjergerne selv;) men de Udgifter, som Bjergelønnen gives just Bjergerne, for at bringe Godset ud af den Fare, hvori det stod for at blive et Bytte af Søen. Godsets videre Transport og Bevaring føre med maae, ligesaavel som de flere Udgifter, der medgaae til det Bjergedes anordningsmæssige Behandling, bæres af den Andeel, der tilfalder Eieren eller, i Mangel af en saadan, Vor Kasse eller vedkommende Forstrandseier. Dog, hvis ogsaa Bjergernes Andeel sælges ved Auction, bør de og tage Deel i de Omkostninger, som ere forbundne med Godsets Forauctionering, eller have været fornødne til dets Transport og Conservation; men de bør være berettigede til, hvis Gjen standens Beskaffenhed tilsteder det, at faae den Andeel af Varerne, som kan falde paa deres Lod, udlagt in natura, og have da naturligviis ikke at deeltage i de Omkostninger, som Realisationen af det øvrige dem uvedkommende Gods maatte medføre. §. 32. Alle Regninger over de ved et Strandingstilfælde foranledigede Udgifter, som skulle gaae af det Bjergede, bør at fremlægges under en Extraret, som i saa Henseende afholdes, og hvorunder der gives de Vedkommende Leilighed til derved at gjøre deres bemærkninger. Derefter blive de af Politimesteren med dennes Betænkning at indsende til Amtmanden, som haver at bestemme, hvorvidt de kunne passere til Afgang i det, der tilkommer Eierne. J øvrigt bliver den Godtgjørelse, der kan tilfalde vedkommende Stats Consul eller Vice-Consul eller hvo der ellers maatte melde sig for at iagttage Eiernes eller Assurandeurernes Tarv, uden for den Opgjørelse, der saaledes sanctioneres af Øvrigheden ); dog Blandt de Udgifter, der debitteres Strandingsmassen, ere de Salair, Diæter og Befordringsudgifter, der beregnes af Consuler eller Commissionairer for Eiere og Assurandeurer ofte meget betydelige. At decidere slige Fordringer har ikke blot Vanskelighed for Amtmanden, men synes og at ligge udenfor Hensigten, af hans Mellemkomst, som egentligen sigter til at betrygge de Jndstrandede, der behøve Assistence, af de danske Borgere og Embedsmænd samt Betryggelse mod Forurettelse, hvorimod det maa ansees ham uvedkommende at paakiende det indbyrdes. Mellemværende mellem de forskiellige Eiere og Assurandeurer og deres respective Befuldmægtigede. Derimod maa den antagne Strandingscommissioat der, med Hensyn til Strandingscommissionairen, forholdes efter Vor Forordn. af 2den December 1825, der for Fremtiden og bør anvendes, naar Nogen er brugt som Strandingscommissionair, uden at have erholdt nogen sær Bevilling i denne Egenskab. Saavel Bjergerne som Retsbetjente og andre Vedkommende bør i Almindelighed give Credit, indtil der, i alt Fald ved Auction over en Deel af det Bjergede, kan gjøres Udvei til efterhaanden at betale. Forskud af Amtsrepartitionsfondet eller i Kjøbstæderne af Kæmnerkassen bør kun gjøres, naar og forsaavidt Nødvendigheden kræver det, og der bør da sørges for, at Udlægget snarest muligt dækkes.