Aalborg Stiftstidende, 1842-12-04
Aalborg, den 4de December. Stænderforhandlinger. Sagen om stænderske Committeer (Forts. fra igaar. Det følgende Møde aabnedes med et vidtløftigt Jndlæg af Commissarius. Først maatte han gjøre en bemærkning, forsaavidt man har yttret sig som om han i sin Aabningstale skulde have antydet, at de stænderske Committeer skulde være Forløbere for en constitutionel Forfatning. Dette ligger ikke i hans Ord; han har kun sagt, at han antog, at den nye Jnstitution, naar den havde faaet Leilighed til at udvikle sig, vilde sætte Folket i Besiddelse af de Goder, som Adskillige have søgt at opnaae af andre Veie, hvorved han nærmest havde Hensyn til de Goder, som man har troet vilde kunne tilveiebringes ved en Forening af Stænderne, navnligen et større Sammenhold imellem de forskjellige Statsdele, en mere sammendrægtig Samvirken i Lovgivningen og Administrationen, eller med andre Ord, at det ved Anordn. af 28de Mai 1831 tilsigtede Øiemeed, at forøge Midlerne for Kongen til at kjende og fremme Landets Tarv, derved fuldstændigere vilde opnaaes. Hvorvidt iøvrigt den bebudede Jnstitution, under dens nærmere Udvikling, vilde kunne føre til en Forandring i Forfatningen, derom kan han ikke have nogen Mening; det er noget, som ligger skjult i Fremtiden, og mange Forberedelser, mange Undersøgelser ville være fornødne, mange Forhold ville være at udjævne, førend der fornuftigviis kunde blive Spørgsmaal derom. Dersom i sin Tid Forholdenne skulde ordne sig saaledes, at Kongen faae, at der til Landets Vel vilde kunne indføres en de forskjellige Statsdele tilfredsstillende ny Forfatning, saa er han overbeviist om, at Kongen ikke af personlige Grunde dertil vilde nægte sit Samtykke; men det ligger ikke i den bebudede Jndretning, at en saadan Forandring skal finde Sted, hvorimod man har antaget, at Jnstitutionen uden Hensyn hertil vilde kunne virke kraftigen til de Goder, som Adskillige have troet bedst vilde kunne opnaaes ved en anden Statsforfatning. Det maa være Enhver indlysende, at der umuligt i dette Øieblik kunde være Tale om at indføre en saadan Forfatning. Det er ogsaa af en Taler blevet erkjendt, at det vilde være en Urimelighed, at Kongen skulde skille sig ved den Magt, som behøves for at ordne de herhen hørende Forhold, forinden en saadan Ordning havde fundet Sted. Derimod vil jeg tilstaae – tilf. Commissarius –, at jeg, hvis jeg var Deputeret og derhos var overbeviist om, at en slig Forandring i Forfatningen var ønskelig, vilde gribe den tilbudne Udvei, da jeg der vilde see et Middel til at tilveiebringe den Udjævning af mange Forhold, som nødvendigen maatte gaae forud for en saadan Forandring. Dersom jeg derimod ønskede, at der Jntet skulde skee til en Udvikling af de indvortes Statsforhold, vilde det være mig kjært, om Udfaldet i Stænderne blev et saadant, at den paatænkte Jnstitution maatte gaae tilbage; thi det er klart, at Kongen da havde gjort Sit. for at komme Folkets Ønsker imøde, og at Handa derved maatte lade det beroe. Jeg maa derfor ogsaa fraraade Forsamlingen i dens Betænkning at indflette noget Ønske om en friere Forfatning. Foruden at jeg ikke kan antage det for lovligt, at Forsamlingen gaaer ind med deslige Andragender, troer jeg ogsaa, at det vilde gjøre et ufordeelagtigt Jndtryk, dersom man vilde møde det tillidsfulde Skridt, hvormed Kongen er kommen Nationen imøde, med Betingelser, som vilde vidne om, at man med Stormskridt og med Overspringen af de fornødne Mellemled vilde have hiint Maal opnaaet. Commissarius søgte dernæst at udvikle, hvorledes Bondestanden vilde faae Jndflydelse paa Valget af Medlemmer til de stænderske Committeer, og hvorledes Bondestandens Reform var udgaaet fra Mænd i de høieste Stillinger ligesom han ogsaa ved en vidtløftig Fremstilling stræbte at vise, at de Roeskildske Stænder i Modstrid med de Bebreidelser, som i den senere Tid ere blevne dem gjorte og som skulde have deres Grund i, at disse ikke have villet rette sig efter de liberale Blades Forventninger" – ogsaa havde virket i Bondestandens Jnteresse. Secher erkjendte, at der kan gives flere Anledninger, hvori de stænderske Committeer kunne virke til meget Held, uden derfor i nogen Henseende at svække Stænderforsamlingens Tillid hos Folket. Først af et Træes Frugt skal man kjende dets Godhed, denne Tanke er han overbeviist om har foresvævet Committeen, naar den har tilraadet at benævne Stændercommitteerne provisoriske. Fleischer bemærkede at naar Committeen med Hensyn til den Grundvold, hvorpaa Stændercommitteerne skulle bygges, har troet at burde bemærke, at den var for usikker, til derpaa at grunde en politisk Jnstitution, da har der til denne Anskuelse knyttet sig Tanken om en uvis Fremtid; thi hvorlænge Stændercommitteerne skulle vedvare, er ikke givet. Den kgl. Commissarius har gjort en Sammenstilling imellem de preussiske Committeer og de her omhandlede; det kan ikke nægtes, at hine ere aldeles ufolkelige, isærdeleshed imod Stændercommitteerne saaledes som de i Østifternes Forsamling ere foreslaaede organiserede; men de preussiske Stændercommitteer have, saavidt han har kunne erfare, ei heller nogensinde fundet Sympathie i Folket, og efterat de ere traadte i Virksomhed, skulle de nok heller ikke have bevirket større Tilfredshed og forøget Kjærlighed. "Min Troesbekjendelse tilføiede han - har jeg forhen udtalt her i Forsamlingen; jeg har Forkjærlighed for en constitutionel Forfatning, det er mit Fødelands Forfatning, og den elsker jeg; men jeg har ogsaa den Overbeviisning, at Kongen, naar han finder det iværksætteligt, og til Folkets Held, vil forunde Landet en fri Forfatning." Committeen troer saaledes ikke at kunne optage de af Godseier Nyholm foreslaaede Udtryk, som et vist Aaremaal for de stænderske Committeer, men maa overlade til ham i saa Henseende at stille et Amendement. Jensen har ikke kunne komme til den Overbeviisning, at de stænderske Committeer ville være heldbringende for den store Masse af Folket, ligesom han heller ikke mener, at en Bygnings Godhed og Fasthed betinges af dens Omfang. Af hans øvrige kraftige Foredrag hensætte vi Følgende: "Jeg hører ikke til dem, der mene, at man med Stormskridt skal ile mod en constitutionel Forfatnings Jndførelse; langtfra, jeg har et andet Øiemeed, jeg ønsker blot, at Nationen maa modnes til den fornødne Dygtighed for en saadan Forfatning, hvilken min Anskuelse jeg skal tillade mig nærmere at udvikle, idet jeg nu gaaer over til at besvare de af nogle Deputerede mod mig fremførte Yttringer. Oberst Brock har sagt, at Bondestanden ikke ved egen Virksomhed og Kraft har befriet sig fra de Baand og det Slaveri, der igjennem Aarhundreder hvilede paa den. J erkjender gjerne, at jeg ikke er saa bevandret i Historien som hiin ærede Deputerede, men jeg kjender dog saameget til Fædrelandets Historie, at jeg troer at kunne sige, paa hvilken Maader hine Baand bleve løsnede; det var ved Hjælp af Tidsaanden, Trykkefriheden og en ædel menneskekiærlig Fyrste, ogsaa stode Mænd ved Thronens Side, hvis Minde Traditionen vil bevare i Folket til de sildigste Slægter; men hin Deputerede har glemt at nævne, hvorledes dette Aag i Tidens Løb var blevet paalistet eller paatvunget Bondestanden. Man maa ønske, at have et Værn imod en Reaction til Skade for Bondestanden. De, som troe, at finde dette Værn i Souverainiteten, ere, mildest talt, formeentligen meget kortsynede; jeg søger dette Værn i Folkekeoplysningen, i en kraftig Almue- og Folkeaand, i en levende Selvbevisthed hos Folket, og som et fortrinligt Dannelsemiddel hertil anseer jeg foruden Trykkefriheden, der udentvivl kunde ønskes udvidet, selve Stænderinstitutionen at være. Skal imidlertid Jnstitutionen kunne bevirke dette Gode, skal den, saaledes som det var dens forevigede Givers Øiemeed, kunde vække Almeenaand, da maa den have Betydning, have Jndflydelse, og denne formener jeg vil tabes ved den foreslaaede nye Tilbygning. Jeg har sagt: at der hos Folket var vakt Kjærlighed og Jnteresse for Stænderinstitutionen, men det vil beroe paa den Mand, Kraft og Dygtighed, der vil rise sig i Fremtiden, om den vakte Almeenaand skal udvikles eller hende, Roulund: "Jeg er ingen Dedipus og jeg forstaaer ikke at raade vanskelige Gaader, men jeg vil ikke nægte, at i det første Øieblik, jeg fik Underretning om disse stænderske Committeer, ønskede jeg at være i Besiddelse af dette Talent; thi Forslaget indeholdt meget, som var mig gaadefuldt og bunkelt. Det er derfor intet Under, at Folket saae hen til dette Forslag med Tvivl og Frygt, med Tvivl om, at de stænderske Committeer maatte blive indflydelsesrige nok, til snart at føre Folket til det forønskede Maal, og med Frygt for, at de under alle Omstændigheder vilde blive stærke nok til at tilintetgjøre Stænderforsamlingernes Betydning. Der var endogsaa dem, der lode falde Ord om den søvndssende Kage, som Fabelen fortæller blev kastet til Gerberus, for at han en Stund skulde holde op at gjøe. Dette var den almindelige Mening dengang og er det formodentlig endnu. Under de Tiscussioner, der fandt Sted, da Talen var om at indgive en Adresse, blev jeg af den kgl. Commissarius belært, at dette Forslag netop udgjorde en Deel af det Svar, Kongen havde givet paa den Petition, som i forrige Session udgik herfra, i Anledning af de indkomne Begjæringer og Skattebevillingsret m.m., og jeg tilstaaer aabenhiertig, at jeg var saa gjennemtrængt af de Grunde, der havde foranlediget, og af den Aand og den Tone, som gik igjennem hele Petitionen, at jeg aldeles havde glemt dens tarvelige Finale, og derfor oversaae, at dette kunde være Svaret. Hvad mig angaaer, vil jeg gjerne erkjende, at Hensigten med de stænderske Committeer kan være god og ædel; men jeg skjønner ikke, at de kunne tjene til at fremskynde Opfyldelsen af Folkets Ønsker, og jeg indseer ikke, hvorledes det skulde kunne lykkes en Forening af 9 Delegerede af hver Stænderforsamling, at udjævne de Vanskeligheder med Hensyn til Hertugdømmerne, som Kongen med Hans Ministerium og alle de Midler, der staae til Hans Disposition, ikke have formaaet at rydde af Veien. Det kunde vel tænkes, at alle de Deelegerede kunde blive enige om, at da Holsteen er aldeles tydsk, var det til raadeligst at give Landet sin egen Forfatning, saa des som den meest attraaedes og som den bedst passede med de bestaaende Forhold, og at Holsteen for Fremtiden udgjorde en forderativ Stat med Danmark. Det kunne vel og hænde, at de Deelegerede kunne blive enige om, at det var bedste for Slesvig og Danmark at slutte en broderlig Forening og erholde en ægte, fri og dansk Forfatning og, hvor Talen var og Arvefølgen, at det da var rimeligst, at det Folk, som havde givet Arveretten til den oldenborgske Stamme, i Tvivlstilfælde havde at afgjøre, hvorledes denne Arveret burde forstaaes. Dog, det er ikke værd at indlade sig paa flere Maaskeer; thi hvis Lovudkastet udkommer, vil det strax vise, hvad det fører i sit Skjold, og Enhver vil da med større Sikkerhed kunne overveie og stemme; men under alle Omstændigheder og hvorledes Forholdenne end gestalte sig, kan jeg ikke opgive den Tro, at Frihedens Dag snart maa træde frem, hvad enten saa dens Morgen bliver lys og klar, hvad heller den vorder graa og regnfuld, men komme vil den." Borberg meente ogsaa, at man ved Jndførelse af Stændercommitteer vilde føre Stænderinstitutionen et stort Skridt tilbage, at de derimod sagde han - ville foraarsage betydeligt forøgede Udgifter er noget, jeg allerbedst kan begribe, og hver Gang Talen er om nye Udgifter, opstaaer en vis Frygt hos mig, som vel ikke er ugrundet." Committeens Medlem Jespersen holdt et vidtløftigere Foredrag, hvori han grundigen mødte flere af Commissarii Tales Puncter og slutteligen yttrede, at han havde ønsket, om de flere Talere, der have erklæret sig imod Stændercommitteerne, mere bestemt havde begrundet deres Mening i Henhold til Commiteebetænkningen, for at man da kunde see, hvorvidde tillige vare stemte mod Commiteebetænkningen; Committeen har nemlig ikke erklæret sig for Stændercommitteerne den har netop fraraadet dem som vedvarende og kun tilraadet dem i en vis Retning, saa at hine Talere muligen dog turde være enige med Committeen. Denne ansee dem hensigtsmæssige til at opnaae det Gode, de Fleste attraae, nemlig en friere Forfatning, og i denne Henseende er det, at den provisorisk har tilraadet dem." Cancellieraad Møller stemte for de stænderske Committeer uden Frygt for at de, naar de organiseres paa en folkelig Maade, skulle svække Stændernes Jndflydelse. Kjøbmand Müller har ikke kunnet komme til Erkjendelse af Nytten af den paatænkte Jnstitutions Jndførelse. Dersom – sagde han - den kongel. Meddelelse havde indeholdt et udtrykkeligt og bestemt Tilsagn om, at, idet derved Stændernes Petition af 1840 om Skattebevillings ret og statsretlige Garantier er afslaaet, de stænderske Committeer skulde udelukkende beskjæftige sig med at ordne vore statsretlige Forhold, og derefter danne et Overgangs punct fra det Bestaaende til en friere Forfatning, da vilde jeg, som enhver anden Ven af Fædrelandet, heri have seet det umiskjendeligste Beviis paa, at Kongen deelte Folkets Følelser, og jeg skulde naturligviis med Glæde have stemt for Sagens Fremgang; men jeg tør ikke haabe, at Regjeringen har havt en saadan Mening, og min Frygt har fundet bestyrkelse i, hvad den kgl. Commissarius idag ha yttret." Det er unægteligt, hvad der ogsaa er yttret af Flere i den Roeskildske Forsamling, at de stænderske Committeer, saaledes som de ere os foreslaaede, ikke ville kunne fyldestgjøre Nationens Trang, men at de derimod ville svække de nuværende Stænders Betydning og omsider tilintetgjøre den Rest af Jnteresse, hvormed Folket endnu følger vore Forhandlinger. Heller ikke kan den Modtagelse, som Forslaget og stænderske Committeer nød i den holsteenske Forsamling, i Forbindelse med hvad vi have erfaret fra Stænderne i Slesvig, anbefale en slig Jnstitution. Tor man derfor holde sig overbeviist om – i hvilken Henseende vel Jngen bærer Tvivl –, at Kongen vil arbeide i Samklang med Folket, og altsaa med det stræbe til det forønskede Maal, da maa det vel betragtes som en Selvfølge, at den hele Plan, der snarere synes at fjerne de forskjellige Statsdeles Borgere, end samle dem til eet Foreningspunct, vil blive anseet for uhensigtsmæssig og opgives. Ogsaa antager jeg, at om der end virkelig maatte existere, om jeg tør bruge det Udtryk, een eller flere diplomatiske Knuder, der staae hæmmende i Veien for den attraaede Udvikling af Samfundsforholdene, og der ei ligefrem lade sig sønderhugge, men fordre en lemfældig Los ning, da maae dog nok Mænd, hvis egentlige og rette Fag er Statsvidenskaben, her være at forerrække for Deelegerede fra de fire Stænderforsamlinger, iblandt hvem man, som den kgl. Commissarius vistnok meget rigtigt bemærkede i sit Foredrag den 28de f. M., ikke tor vente at finde Mange, der have det Overblik, som behøves til at bedømme hine Forhold. – Paa Grund af det Foranførte, maa jeg saaledes paa det Bestemteste fraraade stænderske Committeer, uden Hensyn til, i hvilkensomhelst Skikkelse de maatte fremtræde. Benzon maatte snarere betragte de stænderske Committeer som en Udvidelse af Stænderinstitutionen end som er Jndskrænkning i denne og maatte, langtfra at fraraade det nye Jnstitut som ufolkeligt, meget meer opfordre Forsamlingen til taknemmeligen at paaskjønne, at Hs. Maj. er gaaet Folkets Ønsker imøde idet Han blot har ladet forelægge Grundtrækkene til den nye Jnstitution, men overladt til hver af Stænderforsamlingerne at udtale, hvorledes de belst ønskes udriklede. Hvass troede ikke, at Maalet vilde naaes, hvis de stænderske Committeer af Regjeringen betragtedes som den sidste Slutsteen til selve Stænderinstitutionen. "Jdeen og stænderske Committeer sagde han - har ikke vakt Sumpathie i Folket, og jeg tilstaaer – hvori Mange samstemmede med mig –, at den har berøvet os en Vildfarelse, der var bleven os kjær. Vor nærværende allernaadigste Konge har oplevet en Række af betydningsfulde Aar og i dem været Vidne til den Stats Skjæbne, hvis Hersker Han skal være. Han er ikke i de Fyrsters Tal, der fødtes den ene Dag og besteg Thronen den anden, men Han vil i et Liv, rigt paa Erfaringer, vel have betænkt, hvad Han vil gjøre til Landets Bedste og Folkets Tilfredsstillelse. Vi maae imidlertid beklage, at Han, idet Hanhar betragtet Sagen fra sit ophøiede Standpunct og med et saa langt fuldkomnere Overblik over Statens Forhold, anseer det som ubetimeligt, nu at fremme Folkets Ønsker om en friere Udvikling af Samfundsforholdene, og dette er først ret blevet os klart, da vi i Sommer modtoge den kongelige Meddelelse og stænderske Committeer, og det er derfor, at jeg har sagt, at Kongens Jdeel om disse har berøvet Mange med mig en Vildfarelse, der var bleven os kjær. Folket er vist ingenlunde blind for Vanskelighederne ved at opfylde dets Ønsker. De forskjelligartede Dele, hvoraf Tanmark bestaaer, gjøre det vistnok umuligt, at den danske Stat kan udvikle sig i og af sig selv, og den sørgelige Spænding imellem Statsdelene synes at tiltage i en saa foruroligende Grad, at man skulde troe, at den lettere kunde fore til en Adsplittelse end til en Forening. Hertil kommer endnu den særlige Omstændighed, at Danmarks Hovedstad, det egentlige Statens Hjerte (?), ligger i en Udkant af Landet, og at dens Jndflydelse taber sig ved dens Afstand og Adskillelse fra de ovrige Led i Statslegemet. Det er paa Grund af disse særegne Forhold, at den danske Stat ikke umiddelbart kan udvikle sig af og i sig selv, men maa slutte sig til Nabo landenes Exempel, og det er derfor af stor Vigtighed, hvilket Land der vælges til Mønster, til Forbillede. Om det er nogen Lykke for Danmark, at Regjeringen i denne Henseende har valgt Preussen, skal jeg ikke driste mig til at afgjøre, min individuelle Anskuelse er det, at dette Mønster ikke er det heldigste. Vi have idag af den høitagtede kgl. Commissarius hørt, hvor langt forud vi forhen i flere Henseender have været fremfor Preussen, men vi synes nu troligen at følge dette Lands Mønster. Bor nærværende Stænderinstitution er tildeels formet efter Preussen, og vi have nu desværre seet den Fare, som opstaaer for Statseenheden, naar den provindsielle Afsondringsaand faaer Overhaand, imedens paa den anden Side en saadan Provindsialforfatning ikke kan undgaae at skride ud over Grændsen af de locale Jnteresser og gribe ind i Ordningen af Statens Anliggender i deres Heelhed. 4 Ligeoverfor Stænderne staaer Absolutismen, der til vor store Lykke aldrig her i Landet har viist sig tyrannisk, og der vist endnu mindre under den nærværende Tidens Udvikling vil finde sig foranlediget til at tage denne Retning. Det ligger i dens Ratur, at den ikke kan staae isoleret, og den søger derfor at støtte sig til en anden Billen i Staten; men idet den dog ikke synes at kunne taale en lovgivende og besluttende Magt ved sin Side, har den dog heller ikke i en blot raadgivende fundet det sikkre Stottepunct, som den har attraaet. Den søger derfor nu i de foreslaaede Committeer et Palliativ herfor, atter efter Preussens Exempel, men om deres hele Tilsnit vil kunne afpasses saaledes, at den Hensigt, som derved skulde naaes, vil i dem finde sin Opfyldelse, er vanskeligt at sige, da disse Committeer ere som et Embryon, der er fuldkommen ubekjendt, men jeg tvivler derom. En saadan Tvivl har bragt den holsteenske Stænderforsamling til aldeles at fraraade de stænderske Committeer, og den ærede nærværende Committee er kun betingelsesviis og under visse Forudsætninger gaaet ind paa dem. En af disse Forudsætninger er, at den nye Jnstitution skulde være proviforisk, men saameget det end stemmer med mine Anskuelser, kun at gaae ind paa Jdeen med denne Forbeholdenhed, saameget har jeg dog imod, at der aldeles ikke er sat nogen Grændse for Provisoriets Vedvaren. Vi have havt provisoriske Love, der have naaet, hvad man godt kan kalde en høi Alder, og der have saa at sige vundet Hærd, ligesom vi ogsaa have havt Commissioner, som have opnaaet en efter deres Natur fast utrolig Ælde. At det Samme skulde blive Tilfældet med den her omhandlede Jnstitution, hvis den træder i Kraft, vilde vist ikke være ønskeligt, og jeg skulde ansee det for rigtigst, at Committeen noget bestemtere udtaler sig om, hvorlænge Provisoriet skal vedblive. Skulde Committeen ikke være tilbøielig til i denne Henseende at foreslaae nogen Begrændsning, forbeholder jeg mig et Amendement i denne Retning, saa meget mere som jeg troer, at der med Hensyn til Stændercommitteernes Virksomhed er en langt større Divergents imellem Regjeringen fra dens Standpunct og de Medlemmer af Forsamlingen, som tilraade dem, end man ret gjør sig klart. (Forts.)