Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1842-05-09
J Lollands-Falsters Stiftstidende N 51, er en Opfordring til Sogneforstanderskaberne om, at komme Politivæsenet paa Landet til Hjælp, ved deres Jndflydelse hos Sognebeboerne, i at opdage og anmelde saavel smaae som store Tyverier eller lignende Forbrydelser. Dette var vistnok ogsaa ønskeligt, for at opdage de mange Tyverier, som næsten daglig erfares, uden at Nogen paa Landet gjør sig videre Uleilighed hermed, men der gjøres ogsaa altformange Bryderier for den, der vil være Angiver af saadanne Politisager. Fordet Første maa denne være belavet paa, at gjøre flere Reiser til Tingstedet ved Forhørenes Optagelse, hvilke efter Sagens Beskaffenhed og Vidtløftighed kunne gjentages flere Gange, om endog Angiveren har forklaret og oplyst alt hvad han kunde eller vidste. At dette er nødvendigt og efter Forordningernes Bydende, maa man jo antage, thi ingen retsindig Mand vil falde paa at troe, at det skeer for at gjøre Angiveren kjed af saadant; dog i en travl Tid, især naar man er en 3 a 4 Miil fra Tingstedet, er det ingen ubetydelig Bekostning ligesom ogsaa Tidsspilde, naar man oftere fordres til Forhører af Politiøvrigheden; hvilke man jo ikke maa nægte at møde til For det Andet, hvis man nu dertil er saa uheldig, ikke at faae afstraffet en opgiven Forbryder, hvortil der hører store Beviser, og denne da gives fri for videre Tiltale, saa er man ikke sikker paa, at en saadan Person vil hævne sig, om ikke just paa Angiveren personlig, saa paa dennes Eiendomme; man har herpaa det bedste Beviis, idet 2de agtede Mænd paa Falster have ved saadanne Umennesker faaet deres Heste mishandlede, ved at Ørerne bleve skaarne af dem, af hvilke Aarsager de Fleste hellere holde dem passive, især saalænge man ikke selv bliver lemlæstet eller bestiaalen. En Sogneforstander. En Sogneforstander. Motto: Jch will kein Wort hören! Was er dum ist! Wie darf er mir critisiren? (Ohlens. Reise.)"Jeg vil ingen Jndvending høre; min Mening er den ene rigtige, enhver Jndsigelse anseer jeg for et Beviis paa Dumhed; jeg veed ikke hvorledes Hr. X. 8 T tør vove at sige mig imod at critisere mig?" – i en saadan eller idetmindste i en lignende Tone, som den der er den fremherskende i disse Sætninger, finde vi, at Hr. u. Svar i Stiftsavisen N 42 paa vort Jnserat i samme Blads - 37, saa omtrent er affattet, og, følgelig ikke noget Svar værd. Hvad der imidlertid bevæger os til at fremsætte vor Mening – tvertimod vor bedre Overbeviisning – er Bevidstheden om, at vor Sag er retfærdig, og at vi ei behøve at frygte for Publicums Dom. Med Hensyn til de flere Motiver Hr. v. muligen har havt til at tiltale os saaledes i en Tone, som, mildest talt, er meget paafaldende og stødende, da ville vi ikkun bemærke, Frygt er os ubekjendt; dersom Hr. v. har villet skræmme os, indjage os en panisk Skræk, da har han forregnet sig; og, dersom han - ved, fra Begyndelsen til Enden, at blive sig selv lig– har villet drage Publicums Opmærksomhed hen paa sig og paa den for ham saameget vigtige Sag, hvis djærve Forsvarer han muligen troer sig selv at være, og derfor, ligesommed fuld Ret, udslynger "Bandstraalen", afsagt Fordømmelses Edictet, over os – da turde han endnu i en høiere Grad have forregnet sig; thi, Publicum er ikke lettroende, veed at skjelne mellem Sindighed og den heftige Opbrusen, imellem det beskedne og det anmassende Sprog.