JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-12-04
Endnu et Partie af protestantiske, især mange af de nyere Theologer, stemmer vel heller ikke for de Geistliges Forpligtelse paa de symbolske Bøger, saadanne som vi nu for Tiden have dem, men troer dog, at Forpligtelsen er hensigtsmæssig, naar der, isteden for disse symbolske Bøger, som allerede have overlevet sig selv, udkastedes nye Symboler, som vare meer passende til Bibelfortolkningens Fremskridt, samt til Tidsalderens Aand og Forestillinger. Vore symbolske Bøger, mene de, ere Resultatet af deres Forfatteres videnskabelige og religiøse Cultur, og beregnede efter den protestantiske Kirkes daværende Tarv, men efter et Tidsløb af 300 Aar er Alt blevet ganske anderledes. Af hvilken ganske anden Beskaffenhed ere ikke de Anskuelser og Jndsigter, som ved Exegesens og Philosophiens Fremskridt ere vundne? Disse Bøger have altsaa tabt deres forbindende Kraft, de ere forældede, og fordi den protestantiske Kirke just derved væsentligen adskiller sig fra den katholske, at den anseer Voxen og Tiltagen i Erkjendelse som et helligt og aldrig forstummende Pligtbud, saa maae nødvendigen de hidtil værende Symboler antiqveres, og nye sættes i deres Sted. Hvo som ikke vil give sit Samtykke dertil, er slet ikke værdig til at bære Navn af Protestant, og modsiger sig selv, han erklærer nemlig paa den ene Side, en fremskridende Uddannelse for et væsentligt Adskillelsestegn mellem den protestantiske og katholske Kirke, og indrømmer dog paa den anden Side ved faststaaende Lærenormer og Forpligtelse paa samme, at det stedse skal blive ved det Gamle, eller at ingen Fremskriden eller Udskriden over de symbolske Bøger maa finde Sted. Men saa nødvendige end nye Symboler, nu for Tiden ere, saa ville dog ogsaa disse med Tiden igjen forældes, og man kan med Grund og Ret vente, at den samme Trang atter vil vorde følt ved den fjerde Jubelfest, og saa fremdeles *)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-12-04
Naar man nu med al Upartiskhed og Frihed for Fordom overveier de her fremstillede Anskuelser, og Paastande angaaende Geistlighedens Eedaflæggelse paa symbolske Bøger, saa vil man paa den ene Side næppe kunne nægte, at der i Alt indeholdes noget Sandt, uden dog at finde sig tilbøielig til, fuldkomment at tiltræde en vis af disse Anskuelser *) Der gives desuden ogsaa Theologer, som holde en Revision af de symbolske Bøger for ønskværdig, men disse ere i Hovedsagen enige med dem, der ville have nye Symboler, og i deres Anskuelser og Grundsætninger aldeles ikke saa forskjellige, at man behøver at betragte dem som et særskilt Partie. og Paastande, fordi, paa den anden Side, det Vildfarende og Mangelfulde i enhver af dem er umiskjendeligen indlysende. Dem, som paastaae Nødvendigheden af symbolske Lærenormer og de Geistliges Forpligtelse paa saadanne, kan man næppe med Grund og Ret imodsige. Enhver Corporation udgjør jo just derved et særskilt Heelt, at alle Medlemmer af samme ere enige om visse Punkter. Det er derfor sikkerligen ganske conseqvent handlet, naar man af den, der vil optages i en saadan Corporation, forlanger, at han offentligen og højtideligen skal udtale sin Overeensstemmelse i det, hvorom Alle ere enige, saavelsom at man af den, der attraaer at beklæde et Embede i samme, venter, at han vil forbinde sig til en tro Opfyldelse af de dermed tillige overtagne Pligter, samt offentlig erklære denne Beredvillighed. Hermed er den protestantiske Geistligheds Forpligtelse paa de symbolske Bøger i og for sig allerede retfærdiggjort. Sandt er det ogsaa, naar samme Partie paastaaer imod det andet, der kun vil have Eden aflagt betingelsesviis, at der ved denne Forpligtelse ingen Clausel maa statueres, men Eden aflægges ganske ubetinget, fordi en Clausel allerede forud lader formode en tilsigtet Afvigelse. Men derimod paastaaer ogsaa dette Partie med Ret imod hiint, at den protestantiske Geistlige ikke med god Samvittighed kan sværge paa de symbolske Bøger, fordi de indeholde Mangehaande, som ikke stemmer overeens med den hellige Skrifts rigtigen forstaaede Udsagn, og han overhovedet i følge Protestantismens Aand ikke tør lade sig Hænderne binde i Bibelforskningen.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-12-04
Om endog Theologerne af det Partie, der forkaster enhver Forpligtelse paa symbolske Normer, fare vild, saa kan man dog aldeles ikke modsige dem, naar de ville vide enhver Samvittighedstvang fjærnet, og paastaae at den evangeliske Kirkes Liv bestaaer i Friheden, men at samme ved enhver Tvangsanstalt trædes for nær, og at man følgeligen paa ingen Maade bør føre Ordet for nogen saadan Saa lidet der end kunde være at indvende mod de Theologer, der paastaae, at de symbolske Bøger kun af deres Overeensstemmelse med den hellige Skrift erholde deres forbindende Kraft, saa have de dog Uret, naar de forkaste Forpligtelsen paa de symbolske Bøger, og blot ville have den indskrænket til den hellige Skriftselv, fordi det ved denne Forpligtelse ikke saa meget kommer an paa Christendommen overhovedet, i Modsætning til ikkechristelige Religioner, som snarere paa den protestantiske Christendom i Modsætning til den katholske Christendom. Ved denne Forpligtelse forlanges nemlig ikke blot, at den Geistlige skal lære bibelsk, men protestantisk bibelsk det vil sige, at han skal fortolke Bibelen ikke, som i den katholske Kirke, efter nogensomhelst menneskelig Forskrift, men ene og alene efter hermeneutiske Grundsætninger, grammatisk historisk, efter bedste Overbeviisning. Hvad endeligen det sidste Parties Ønske angaaer, at nye Symboler maatte vorde affattede, saa beroer det aabenbar paa den ægte protestantiske Sands for det Bedre, og paa rosværdig Erkjendelse af den evangeliske Kirkes Ret til, selv at træffe de Anstalter, som erkiendes for meest skikkede til at fremme uhindret Uddannelse, saavelsom paa den anden Side at ophæve og bortrydde det, der maa agtes for at staae den fremskridende Udvikling i Veien. Men af hvor liden Betydenhed det end er, som kan indvendes imod dette Ønske i og for sig selv, og hvor gavnlig end dets Opfyldelse kunde være for den protestantiske Kirke, saa er dog just Opfyldeligheden af dette Ønske det store og vanskelige Problem. Quot capita tot sensus! - Hvor skulde vel under den nærværende Forskjellighed af theologiske Anskuelser og Systemer kunne istand bringe et Verk, hvorved der kunde gjøres Regning paa almindeligt bifald? Hvilket Verk af denne Natur skulde, om end Forfatteren, eller ogsaa flere Forfattere, havde anvendt den meest omfattende Lærdom, den største Forsigtighed og den muligste Omhu, dog ikke finde mangehaande Daddel og Modsigelse? – Hvor mange uovervindelige Hindringer vilde ikke opdynge sig imod dets almindelige Jndførelse? – Dette Ønske, saa vel meent, saa protestantisk det end i og for sig kan være, er dog slet intet andet end et from Ønske. (Sluttes i næste No.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-12-04
Indenlandske Efterretninger. - Selskab til Blomsterkulturens Fremme. Dette Tidsskrift har nogle Gange omtalt slige Selskaber paa andre Steder, og om de Blomsterudstillinger, som i nogle Hovedstæder ere bragte istand. Et saadant Selskab er nu her nyelig opstaaet, og tæller allerede et ikke ubetydeligt Antal af Medlemmer af Hovedstadens Blomsterdyrkere og Blomsteryndere. Efter dets Vedtægter er Gjenstanden for dets Virksomhed: alle saadanne blomstrende Værter, være sig Træer, Buske, eller mindre perennerende og annuelle Planter, der egne sig forHavekultur i frit Land, og alle Potteplanter, som kunne overvintre uden Drivhuuspleie." Dets Øjemed søges opnaaet deels ved hensigtsmæssig aarlig Anskaffelse af nye Planter, deels ved indbyrdes Meddelelse af de forhaanden værende Værter." Medlemmernes aarlige Contingent er 6 Rdl. rede Sølv, hvoraf hvert Medlem faaer tilbage i Værdie af nye Planter de 4 Rbdl., efter en af ham selv til Selskabet indleveret Fortegnelse; de 2 Rbdl. anvendes deels til at dække EmbellageTransport, og Correspondence Omkostninger ved de Planter, der skulle forskrives fra Udlandet, deels til at udrede andre Udgifter ved Selskabet. Det er imidlertid en Selvfølge, at det staaer enhver frit for, igjennem Selskabet at begiere Planter anskaffede til et større Beløb. Selskabet tør vente virksom Deltagelse af vore Botanikere og Kunstgartnere; og man seer i dets Stiftelse er nyt Exempel paa en Aand for al Slags Kulturs Fremme og en fortjenstfuld Nidkierhed i nyttige patriotiske Samfunds Virken til forædlet LivsNydelse.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-12-04
- J Kunstforeningens Møde den 18. Nov. optoges 8 nye Medlemmer, og foreviistes en Deel vakre Haandtegninger, tilhørende Hr. Kunst handler Weis fra Berlin. Den 25 Nov. indkom 9 nye Medlemmer. Den 2 Dec. indkom 7 indenbyes og 1 udenbyes Medlem. Der var udstillet og fremlagt endeel, Hr. Registrator Kall tilhørende, baade kobberstukne og lithographerede Afbildninger af de mærkværdigste Kirker i den gammeltydske Stiil, saasom i Strasburg, Cøln, Antwerpen, Rheims o. fl.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-12-04
Blandede Efterretninger. Tulipanhandelen. Kappadocien skal være Tulipanernes rette Hjemsted. Gesner fandt i 1529 den første Tulipan i Herwarts Hauge i Augsburg, hvortil Frøet sagdes at være kommet fra Constantinopel. Siden den Tid ere Tulipanerne blevne meget almindelige i Haugerne og formedelst deres skjønne og talrige Varieteter af tiltagende Interesse for Blomsterelskeren. Harlem var i ældre Tider Hovedsædet for den mærkværdige Blomster, især Tulipansyge. Tulipan-Enthusiasmen herskede i Holland især i Aarene 1634 til 1637. J denne Tid ruineredes derved mange formuende Personer, og Fattige kom til Rigdom.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-12-04
Om Veiret i den forløbne Sommer skrives fra Christiania følgende: Den milde Aarstid begyndte taar allerede i de sidste Dage af Februar. Marts og April vare vaade Maaneder, Maj derimod havde her i Christiania 20 enten ganske eller nogenledes klare Dage, var altsaa af alle Sommermaanederne den behageligste: thi i Juni tælledes ikkun 6, i Juli 11, i August 14 og i September 9 saadanne Dage, idet Himmelen paa de øvrige enten var overtrukket eller nedsendte mere eller mindre stærk Regn. J Juli og August gaves der dog som oftest efter regnfulde Dage behagelige Aftener. Samme vaade Charakteer havde Veiret i det hele vestlige Europa fra Dovrefield indtil Cap St. Vincent, hvorimod man i Jtalien i Juli og August leed af en for Mark frugterne ligesaa skadelig Tørke, som Fugtigheden var i de Lande, der i Almindelighed ere underkastede samme Vindes Indvirkninger som Beboerne af det sydlige Norge. Baade nordlige og sydlige Vinde medførte Regn og den tiltagende Maane frembragte enten slet ikke eller dog ikkun for kort Tid Opholdsveir. Blot i Slutningen af Julii vare nogle hedde Dage. For Udgangen af September begyndte man allerede at tage sin Tilflugt til konstig Varme, i det Mindste om Morgenen. Den de September glimrede et smukt Nordlys. (Ch. J. S.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-12-04
Kjøbenhavns Børs d. 3 December 1830. Hamburg 2 M. - a vista 212. Species 212. Specier solgtes til 12 Rbmk. Hs. Bank-Disconto 4 pCt. Norske Speciessedler 1543, 155 Rbd. Sdl. pr. 100 Specier, Svenske Sedler. 4 Rbs. Tegn. pr. Rdlr. Rigsgield. 86 1/2 Rbd. Sedl. 4 pCt. Kgl. Oblig. (u. R.) Rbd. Sedler. Dito over 2000 Rbd. Stk. 81 1/2 i Banco. Dito Dito. ......... Nationalbank-Obligationer. (af Laanet 4 Febr. 1820) 101 1/2 Rbd. r. S. Dito Dito. ........ i Sedler. 4 pCt. uopsigel. Rigsbkobl. Renter pr. 6 Januar 6 pCt. norsk Laan, ved Hambro & Søn. 101 101 1/2 i Banco. 4 pCt. nye norske Obligat. ved Dito lydende paa r. S. r. S. 4 pCt. Dito Dito. i Banco. 3 pCt. uopsig, norske Statsobligat. Rd. Baner. 4 pCt. nye danske Obligationer L. Sterl. i Sedler.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-12-04
Asiatiske Compagnies Actier.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-12-07
Nyeste.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-12-07
Skilderie af Kjøbenhavn. Syvogtyvende Aargang. No. 98. Udgivet og redigeret af Fr. Thaarup, Etatsraad. Forsendes, følge Kongel. allemaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Tirsdagen den December 1830. Apologie, de protestantiske Geistliges Eedsaflæggelse paa de symbolske Bøger. (Sluttet.) oppere.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-12-07
Naar nu ingen af de anførte Besvarelser, paa det Spørgsmaal, om protestantiske Geistlige skulle beediges paa symbolske Bøger, kan ansees for tilfredsstillende, saa maatte enten slet intet tilfredsstillende Svar være muligt, eller der maatte endnu kunne vindes en Standpunkt, hvorpaa Gjenstanden fra en ganske egen Side falder i Øine. At der nu vist nok er saadan en Standpunkt tilovers, vil vise sig af det Følgende.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-12-07
At symbolske Bestemmelser for religiøse Corporationer til Skjelne fra andre ere uomgængeligen nødvendige, er, allerede efter de hidtil fremsatte bemærkninger, ingen Tvivl underkastet. De betræffe just det Adskillende, og udgjøre derved det religiøse Samfunds eller Kirkens indre Baand. Jmidlertid vedkomme de, ifølge deres oprindelige Bestemmelse, ikke saa meget Lærens Jndhold, som dens Form.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-12-07
J første Tilfælde var vist nok Forpligtelse paa Bibelen hensigtsmæssigst; men her er Talen meer om hvorledes, paa hvilken Art og Maade der skal læres. Den protestantiske Geistlige skal, som allerede er bemærket prædike ikke blot bibelsk, men protestantisk bibelsk, ligesom man paa den anden Side af en katholsk Geistlig venter, at han prædiker ikke protestantisk bibelsk, men katholsk bibelsk. - Men protestantisk bibelsk prædiker man kun da, naar man Sandhedens Udgranskning aldeles ikke lader sig bestemme af nogen menneskelig Autoritet. Saasnart man troer noget blot af den Aarsag, at en Anden har udgivet det for sandt, og tilholder Andre, vel endog under Trusel af deres Saligheds Forliis, til at hengive sig til en saadan blind Tro; saa prædiker man ikke meer protestantisk, men antiprotestantisk, man er affalden fra Læren, og hylder en Grundsætning, som Reformatorerne forkastede. Men nu ere de symbolske Bøger ligeledes kun Menneskeord, som da ogsaa deres egne Forfattere heller ikke have udgivet dem for Andet. Vilde man altsaa ved Forpligtelsen paa disse Bøger lade den Geistlige sværge in verba magistri, eller magistrorum, saa at han ikke skulde troe mere, ikke mindre og ikke paa anden Maade, end han her finder skrevet, og i sit Foredrag ikke maatte afvige saa meget som en Tøddel fra de her opstillede Lærebegreber, saa var dette at misbruge disse Bøger paa en oprørende Maade, og at lade Protestantismen afsværge. Over en saadan afgudisk Ærefrygt vilde Reformatorerne have udtalt det samme Anathema, som de pleiede at udtale over alle erkjendte Vildfarelser. Men en saadan Symololatrie søgte disse Skrifters Forfattere selv *) at forebygge, naar de i Jndledningen til Concordieformelen lade sig saaledes fornemme: Vi troe, lære og bekiende, at den eneste Regel og Rettesnor, hvorefter alle Lærdomme og Lærere tilhobe skulle rettes og dømmes, ere alene det gamle og nye Testamentes prophetiske og apostoliske Skrifter. Men andre Skrifter, af ældre og nyere Lærere, med hvad Navn de end nævnes kunne, skulle ikke holdes lige med den hellige Skrift, men stedse og altid underkastes samme, og ikke antages anderledes og videre, end som Vid mer, om paa hvilken Maade Propheternes og Apostlenes Lære efter Apostlenes Tid og paa alle Steder er bleven opretholdt. Men de andre Symboler og anførte Skrifter ere ikke Domme ere, som den hellige Skrift, men blot Vidnesbyrd og Erklæring om Troen, hvorledes altid den hellige Skrift i stridige Artikler i Guds Kirke af de da levende er bleven forstaaet og udlagt, og de modsamme stridende Lærdomme forskaftede og fordømte." Altsaa er allerede af de symbolske Skrifters egne Forfattere enhver Forpligtelse paa deres bog*) Da Concordieformelen, som bekjendt, ikke hører med til den danske Kirkes symbolske Bøger, gjælder dette rigtig nok ikke bogstaveligen for os, men imidlertid kan af mangfoldige Yttringer i den augsburgske Confession det selv samme udledes. Og saa orthodor er vel desuden Jngen iblandt os, at han skulde erklære Concordieformelens Lære i dette Stykke for heteroder.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-12-07
Oversætterens Aum. *) Med disse Ord kan man sammenligne hvad Luther siger (i hans Werke, Altenb. Ausg. B. IV. S. 890.) wie wohl wir solches nicht als streng, Gebot konnen lassen ausgehen, auf das wir nicht nene pabstliche decretales aufversen, sondern nur vie Historie und Geschichte, dazu als ein Zeugnis und Betentnitz unsers Glaubens. stavelige Indhold erklæret for utilbørlig, og det er derved desto begribeligere, hvorledes slig Forpligtelse fra den tidligste Tid maatte finde Modsigelse.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-12-07
Saaledes gjøres vi ved disse Bøger selv opmærksomme paa den Standpunkt, hvorfra vi have at betragte dem: vi maae nemlig, som ved enhver Bog, saa og ved disse, adskille Aanden fra Bogstaven. Denne er det Klædebon, hvori hiin fremtræder; Klædebonnet er foranderligt og forgængeligt, men Aanden er uforanderlig og evig. Men Protestantismens Aand, som overhovedet taler ud af de symbolske Skrifters Bogstav, er det Princip, at tilbagevise alle menneskelige Udsagn. i Troessager, og ene og alene lade Guds Udsagn i den hellige Skrift, som maa fortolkes paa en grundig og fordomsfri Maade, være gyldige. Denne de symbolske Bøgers Aand bliver, saalænge denne Kirke bestaaer, stedse uforanderligen den samme, uagtet den aabenbarer sig i forskjellige Former, som ere bestemte af hver Tidsalders Culturgrad. Den højtidelige Erkiendelse af dette reent protestantiske Princip, den offentlige Erklæring, at holde dette Princip som Regel og Rettesnor urokket for Øie ved Religionsunderviisningen, er det, som fornuftigviis kan forstaaes ved Geistlighedens Forpligtelse paa de symbolske Bøger, og hvis Nødvendighed falder klart i Øjnene.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-12-07
En Lærer, som ikke af ganske Hjerte hylder denne Grundsætning, og tvivler om, at han stedse vil kunne blive den tro, han kan paa ingen Maade med god Samvittighed være protestantisk Geistlig, og naar ved den Prøve, som gaaer forud for Overdragelsen af et geistligt Embede, en mod Protestantismens Princip stridende Tænkemaade, eller dog i det mindste Mangel paa et ægte protestantisk Sind, øiensynligen skulde befindes at have Sted, saa burde en saadan Candidat uden videre tilbagevises. Men skulde den allerede ansatte protestantiske Geistlige under sin Embedsførelse befindes at være af en saadan antiprotestantisk eller uprotestantisk Tænkemaade, saa maatte han, ne quid detrimentii capiat coclesie bortfjærnes fra sit Embede, hvilket dog kun da lovligen kan skee, naar han i Forveien er bleven forpligtet paa denne Kirkes symholske Læreforskrift. – Forsaavidt det nu af en samvittighedsfuld Geistlig er at vente, at han vil lære efter Overbeviisning, kan man vist nok ogsaa give denne Læreforskrift, som forelægges til højtidelig Antagelse, Navn af en Troesforskrift, skjønt ellers Troen aldeles ikke lader sig binde til nogen Forskrift, og en saadan Anmodning ej vilde være andet, end en reen Urimelighed. Men denne Protestantismens Grundsætning fremlyser af de symbolske Bøger klarest i den augsburgske Confessions syvende Artikel, hvor det hedder om Kirken, at den er et Samfund af Hellige, hvori Evangeliet retteligen læres, og Sacramenterne retteligen forvaltes." Denne Artikel indeholder altsaa den evangeliske Kirkes Grundsymbol, hvorpaa den Geistlige, som Lærer og Liturg, ene og alene bør tages i Eed, ifølge hvilken Forpligtelse han med Anvendelse af alle de til hans Raadighed staaende Midler, uden at lade sig bestemme af nogen om helst Fortolkers Magtsprog, skal udfinde de bibelske Udsagns sande Betydning, og altsaa lære efter bedste Overbeviisning. Ogsaa de i Symbolerne indeholdte Erklæringer, Anskuelser og Begreber skulle, som Concordieformelen udtrykkeligen siger, blot være ham et Vidnesbyrd, om hvor vidt man den Gang var kommen i Bibel forskningen. Vilde han blive staaende derved, fordi han agtede sig forbunden til, ikke at gaae videre, saa var han i Aanden en sand Papist, Paa tysk: "Das Evangelium soll nach reinemVerstande geprediget, und die Sakramente dem gottlichen Worte gem as gereicht werden." Oversætteren har i Terten givet disse Ord efter den latinske Original, hvor de lyde saaledes: "det antemecclesia congregatio sanctorum, in qua evangelium recte docetur, et recte administrantur sacramenta. Forf. har fulgt den tyske Udgave af Confessionen, hvis Udtryk svare endnu bedre til hans Hensigt. Overs. Anm. og intet mindre end Protestant, vilde han, efter at have erholdt bedre Jndsigt, hemmeligholde denne for Menigheden, og blive fast ved de sombolske Bøgers Begreber og Bestemmelser, saa prædikede han ikke retteligen, og handlede atter pligtstridigt.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-12-07
Det vil vist nok ikke fattes paa Theologer, som mene, at de symbolske Bøgers og deres Forfatteres Anseelse herved er nedværdiget; men denne Mening beviser kun Mangel paa et ægte protestantisk Sind. De klæbe ved Bogstaven, som efter Apostlens Ord ihielslaaer;" Aanden, der ligger til Grund for samme, er dem fremmed. De have endnu ikke fattet det, der væsentligen adskiller den protestantiske Kirke fra den katholske, og hiin Kirkes Symboler fra dennes, hvilken væsentlige Forskjel af Jngen bleven udtalt klarere og fyndigere, end af Fichte, Protestantengaaer udfra Symbolet og skrider frem i det Uendelige; Papisten gaaer tilbage. dertil, som til sit sidste Maal. Hvo der gjør det sidste, er en Papist, i Form og Aand, omendskiønt de Sætninger, ud over hvilke han ej vil tillade Menneskeheden at gaae, med Hensyn til Materien kunne være ægte lu herske eller calvinske etc." Altsaa tør den protestantiske Geistlige i sine Foredrag bestride og gjendrive de symbolske Lærebegreber, naar de efter hans Overbeviisning ikke stemme overeens med Skriftens Udsagn, Hvad vilde han da egentlig bestride, Disse Begrebers Aand? Men denne er den reen evangeliske og evig sande Aand, som aander Frihed og Uafhængighed af alleMenneskebestemmelser i Troes- og Samvittighedssager. Men at bestride denne Aand, vilde aabenbar være imod hans Pligt: dette skal og tør han ikke! Dog, han vilde maaskee angribe og bekæmpe den bogstavelige Betydning af disse Begreber, Men Bogstaven, *) See Fichtes System der Sittenlehre. Jeng und Leipzig 1798, pag. 277. uden Aand er et dødt Klædebon - han vilde altsaa kæmpe som Een, der slaaer i Luften. Han skal ikke bestride, ikke gjendrive de symbolske Lærebegreber, men han skal gaae udover dem, han skal opfatte dem i den Aand. som han efter inderligst Overbeviisning erkjender for den reen bibelske, og blot i denne Forstand skal han gjengive Menigheden dem. Dette alene er da at prædike vangelisk, og i Overeensstemmelse medden paa de symbolske Bøger aflagte Eed, og hvo som vilde lære og prædike anderledes, han vilde give Menigheden eller dens Repræsentanter Ret til, offentligen at udtale et Avædepaa pre over ham, som protestantisk Geistlig. Deraf vorder det nu ogsaa indlysende at man slet ikke har Aarsag til at ønske nye Symbolers Affattelse og Indførelse. Jkke at tale om, at uovervindelige Hindringer, som allerede er bemærket, imodstaae denne Hensigts Opnaaelse; saa kan man ogsaa med Føje fritage sig for saadan Uleilighed, som ganske unødvendig. Protestantismens Aand, som besjæler vore Symboler, er, ophøjet over al Forældelse, stedse een og den samme; den hersker urokket gjennem alle Tider, og giver Bogstaven stedse nyt Liv.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-12-07
Hvad her er sagt om de symbolske Bøger overhovedet, det gjælder da i Særdeleshed om den augsburgske Confession og fremfor alt om den lutherske Katechismus. Saa meget end derom er blevet debatteret og sagt in alteram partem, saa maa dog Brugen af sidstnævnte Bog ved den offentlige Religionsunderviisning agtes for saa meget desto meer ueftergivelig, som den har symbolsk Anseelse, hvorved der mindre tages Hensyn til den bibelske, end til den protestantiske Christendom, og forudsættes, at kun Protestantismen er i Besiddelse af Nøglen til Christendommen.