Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-12-02
Rygtet om Tyges Kierlighedsforstaaelse med Christine Barbara havde snart udbredt sig blandt hans fornemme Slægt, saavel i Skaane, som i Sjælland. Vilde man i Begyndelsen end ikke troe, at han agtede at tage hende til Ægte, saa fandt man det dog heller ikke ganske umueligt, da man kjendte hans Sindelav og vidste, at han satte ringe Værd paa Adel, Rang og Byrd. Alle hans Paarørende kom derfor i en heftig Bevægelse, og det var, som om der svævede en Ulykke over de Vilders og Brahers Slægt. Jnden to Dages Forløb var Knudstrup saa hjemsøgt af Gjæster, at der næsten ikke var Rum for deres Tyende, Vogne og Heste. Leynsmanden Steen Vilde, Tyges Morbroder, var kommen fra Herrisvad Kloster; hans Tantes Broder, Peder Oxe, fra Gisselfeld; hans Faster, Fru Birgitte Bolle fra Gunderslefholm; hans Svogere, Christen Skeel fra Fusingøe og Henrik Gyldenstjerne fra Aagaard. I deres Følgeskab vare adskillige Venner og Veninder, der, indviede i Hemmeligheden og bekiendte med Aarsagen til deres Sammenkomst, ønskede, som ivrige Forfægtere af Adelens medfødte Hæder, at medvirke til at afværge en ligesaa forsmædelig som ulige Forening. Fru Beate blev ikke lidet forundret, da hun saae den ene Vogn i største Jil rulle ind i Borggaarden efter den anden, ligesom om der kunde have været Aftale mellem de Ankommende. Men hun blev snart oplyst om Aarsagen til disse uventede Gjæsters Ankomst. Steen Bilde tog hende ind i et Sideværelse, og aabenbarede hende det Hele. Du maa ikke finde det besynderligt, sagde han, kjære Søster, at Dine Frender og Frenker, saa uforvarende komme til Dig. Der trækker et fælt Uveir op over vor hele Slægt. Vi vide Alting og ere underrettede om Ulykken. Endnu er det Tid at afdøde den, og derfor samles vi her som een Mand, for, med Guds Naade og Bistand, at frelse Din Søn fra Skjændsel og vor ældgamle Slægt fra Vanære. Fru Beate lod i Begyndelsen, som om hun intet vidste af alt det, Steen Bilde forebragte hende; men denne raabte med Jver: "det nytter ei, at Du vil dølge den Jld, der er i Færd med at lægge Dit Huus i Aske. Naar Luen slaaer ud af alle Vinduerne, er det for sildigt at kalde Brandfolkene til Hjelp. Den maa slukkes, førend den har faaet for megen Magt, og viere komne for at qvæle den i Fødselen. Det gielder ligesaavel din Slægts, som din egen Ære. Hvor er din Søn?" – Han er destoværre syg, svarede Fru Beate. - Destobedre, raabte Steen Bilde, som ikke for hans Legeme, saa dog for hans Ære. Maaskee han lettere lader sig bevæge nu til at afstaae fra sit sy Forsæt, end naar han bliver sund og kast Kan jeg faae ham i Tale?"Jeg frygte for, at det vil gjøre for stærkt et Jndtryk rey ham, min Broder, dersom man i dette Øjeblitaler haardt til ham. - "Det kan ikke hielpe. Haardt mod Haardt, byder Klogskab, og svære Sygdomme kræve svære Lægedomme. Vil Du heller see Din Søn karsk og beladt med Ven ære, end syg med frelst Ære, Betænk, vi mid stamme fra de Bilders ældgamle Slægt; dens Hædersskjold er blankt som et Speil. Vil Du være den, som paasætter det den første Plet? Du taler om din Søns Sygdom, som kunde forværres ved alvorlig Tiltale. Vore Fædre agtede ikke engang Livet, naar det gjaldt om Ærens Frelse. Reent og ubesmittet er de Bil ders Blod; ingen ufri Draabe har i Aarhundreder flydt i deres Aarer. Betænk dette, Se ster, og husk paa, hvad Du skylder dig selv og dine Frender. Vi have begge Børn, der an vor Byrds Rettigheder og Glands. Vil De sætte disse Lykke paa Spil for en Enestes Skyld.