Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1813-11-15
Endelig meddeles til Slutning den østerrigske Erklæring, ledsaget med Anmærkringer af Monitøren, af følgende væsentlige Jndhold. Efter Freden til Wien søgde det østerrigske Kabinet at vedligeholde den gjenoprettede og ved nye Familieforbindelser end fastere sammenknyttede venskabelige Forbindelse med det franske Hof. Men neppe var et Aar forløbet, før Frankerig foretog sig nye Sønderlemmelser af det tydske Rigsligeme, som forberedede hiin sørgelige Krig, der antændtes mellem Rusland og Frankerig 1812. a) Jngen veed bedre end det franske Kabinet, hvormeget Østerrig søgde at forebygge denne; b) men da det ingen lykkelig Neutr litet var istand til at erholde midt i den uhyre omgivende Krigsskueplads, saa bestemte Troskab c) mod dets nylig sluttede Forbindelser det til Alliance med strankerig. Uheldigviis have hverken de meest glimrende Fordele i Feldttoget 1812. eller de derpaa følgende mageløse Ulykker kunne stemme det franske Kabinet til Maadehold. d) Dog greb H. M. Øieblikket, da giensidig Svækkelse for en Stund standsede Krigsforetagenderne, til at tilraabe begge de krigsørende Magter Fredens Ord; og besluttede sig derhos til lige at gjøre saadanne Anstrængelser, som i fornødent Fald kunde fremtvinge det Freds=Resultat, hvilket H. M. Moniterens Anmærkninger: a) Østerrig glemmer, at det frivillig havde givet Slip paa den tydske Rigskrone, erkjendt Rhinforbundet og Frankerigs Protestorat; at det den 14 November 1812 sluttede en Traktat med Frankerig, hvorved begge Magter garanterede hinandens Integritet. Preussen sluttede ved samme Tid en Traktat med os; men dets Fæstninger vare i vor Magt, der gav derfor kun efter for den Stærkere, og brød ogsaa, tvunget af Nødvendigheden, Traktaten da Russerne nærmede sig. Østerrig kjendte alle Omstændigheder, og besluttede sig frivillig imod Rasland. Den udgjød sit Blod for Frankerigs Sag ; og gaaer nu over til Mød partiet. Hvad skal man dømme om en Regjering, som i Dag bekjæmper hvad den i Gaar forsvarede, og saaledes viser, at den hverken ledes af Retfærdighed eller Politiks b) Det franske Kabinet veed bedre end Nøgen anden, at Østerrig, langt fra at fraraade Krig tvertimod opmuntrede dertil, og at det selv havde nye Sønderlemmelser af Stater til Hensigt for at berige sig. c) Denne Troskab kom altsaa iaar ikke længer i Betragtning, da Forbindelsen var over eet Aar gammel og stadfæstet ved en ny og nøiere Alliance, Vare besuden Omstændighederne nu anderledes for Østerrig end 1806 og 1807. da der ogsaa kjæmpedes blodige Kampe nær dets Grændser, hvorfor det nu mere skulde deeltage deri, Hvilken Logik d) Var Østerrig vel underrettet, saa maatte det vide, et Frankeries Stemning efter Slaget ved Moskwa var meget moderat og fredelig, og at der fra den Side Jaret den Gang lodes uforsøgt for at gjendringe Freden. dog helst ønskede apnaaet uden Blodsudgydelse, c) Ved Stilstandens Forlængelse syntes man at see Beviser, paa Frankerigs fredelige Hensigter og Maadehold i Grundsætninger. Men snart modsagdes disse af dets offentlige Erklæringer, som kun gave lidet Haab om Fredens Tilbagebringelse i Europa. f). (Slutningen følger) e) 1312 giør Østerrig fælles Sag med Frankerig for - som det siger - at forhindre Trig med Rusland; 1813 ruster det sig for Rusland og Preussen, for - som det siger - a indzyde os Kjerlighed til Fred, Hvad meere havde det de villet gjøre, naar det havde villet opmuntre dem til KrigsMan piire dog ikke at slukke en Brand ved at lægge Ved til den. Men Lidenskaber og Ærgierrighed ere Raadgivere, med hvem Vilsdom og Forstand Intet have at skaffe. f) Frankerig havde ikke forlangt Vaabenstilstandens Forlængelse, da Underhandlinger ogsaa kunde fortsættes under Fjendtligheder; men Østerrig foreslog det for at faae Tid tilat fuldstændiggjøre sine Rustninger. - Var da Wieneralinettet overtydet om, at Frankerig ikke vil de bringe de Offere, som kunde tilbageføre Freden i Europa, Har det før Øieblikket af Krigens nye Udbrud afgivet noget Ultima rum, eller tilkjendegivet, hvad det vilde, Det erklærede Krig fordi det vilde Krig; det erklærede den uden at forsikre sig om den kunde undgaaes, og med en Overilenhed, hvori Viisdommens Raadslutninger vanskelig ere at erkjende.