Den Vest-Sjællandske Avis, 1818-05-09
Hvad der imidlertid giør denne Formodning mindre sandsynlig er at de Løver, som nu findes i Jndien, ligesom i hele Forasten ere mindre og tillige svagere af Mod og Kræfter, end de Afrikanske; dette bekræftes især af den Franske Reisende, den berømte Naturkyndige Olivier i det 14 Kapit. af den 4de Deel af hans Reise til Asien, som siger derom følgende: den Løveart, som opholder sig i Egnen omkring Euphrat og i de Lande, som ligge ved den Persiske Havbugt er sandsynligen den hvorom Plinius og Arisioteles tale, og som de holde for at være een i flere Henseender forskiellig Art fra de Løver, som findes i Afrika. Aristoleles siger saaledes i det l. Bind 44de Kapitel af sin Bog om Dyrene, at der gives to Slags Løver, en som er af kortere Legemsbygning og en meere kruset Manke, men som er af en mere frygt som Natur, og en som har et mere langstrakt Legeme, og en skiønnere Manke, og dertil besidder langt større Mod. Pinius i det 8de Bind 16de Kapitel af sin Naturhistorie siger omtrent det samme. Den Arabiske Løve har ikke heller hverken den Væxt, eller Skiønhed, eller Mod som den Afrikanske Naar den vil bemægtige sig et Rov, saa griber den mere til List end til Styrke; den skiuler sig i Sivet ved Bredderne af Floderne Tigris og Euphrat, og styrter sig herfra løs paa alle svagere Dyr, som ville afkiøle sig i disse Floder; dog vover den ikke at angribe Vildsvinet, som er meget hyppigt i disse Egne, og den flygter naar den seer en Mand, eller et Fruentimmer eller blot et Barn. Kan den bortsnappe et Faar, som løber den bort dermed, men lader sit Rov fare, naar en Araber løber efter den og søger blot at redde sig selv. Bliver den forfulgt af Folk til Hest, som ofte møder, saa søger den at redde sig med Flugten, ifald den ikke er saaret og den seer blot en Udvei, men kan den ikke redde sig længere saa tager den Mod til sig og styrter løs paa Menneskene for at sønderrive den med sine Kløer; thi den mangler meere Mod end Kræfter. Achmed, som var Pascha i Bagdad fra Aarene 17244 var saaledes nærved at blive sønder revet af en Løve paa Jagten, fordi hans Landse brak istykker, og blev allene frelset ved det at hans Slave Suleimann, som siden blev Pascha efter ham, ilede ham hurtigen til Hielp, og med et Stød af sin Batagan fældede Løven, som hans Herre allerede havde saaret. Olivier faae da han var i Bagdad i Paschaens Menagerie 5 Dyr af dette Slags, 3 Løver og 2 Løvinder, som imedens de vare unge vare fangne i Egnen ved Bastorg. Hannerne vare større end Hunnerne, og de lignede meget de Afrikanske Løver paa det nær at de vare meget mindre end disse, og havde ingen Manker; man forsikkrede Olivier, at de aldrig vilde faae Manker, og at disse aldrig findes paa Løverne i disse Egne. Det er da at formode, at det er dette Slags Løver som findes afbildet paa de omtalte gamle Jndiske Mindemærker, og at den colossalske Figur, som man der har givet den, er en Tilsætning af Konstnerne for at give det et saameget frygteligere Udseende og for at de kunne paa Monumenterne staae ved Siden af Elephanterne, som afbildes i deres naturlige Størrelse.) – Men ogsaa i Henseende til den Afrikanske Løve omtale nyere Reisende forskiellige Arter, saaledes siger Professor Liechtenstein i den anden Deel af sin fortreffelige Reise til Cap, Side 53, at Beboerne af de indre Egne af Colonien ved Cap adskille 3 Slags Løver fra hinanden; en liden, som er mørkebruun med en svag Manke, som af alle er den stærkeste, modigste og grusomste; en stor Art, af en blegere Farve med en stærk Manke, og endelig een som meget ligner denne, har en lyseguul Farve, er feig og ikke meget frygtelig. De to sidste mener Liechtenstein ere vel kun forskiellige i Henseende til Alderen, om den første Art har han kun hørt tale hist og her ved Grændsen af Kafferlandet (den er altsaa en Beboer af de indre Egne af Afrika.) – Endskiøndt den Afrikanske Løve er langt mere frygtelig end den Asiatiske, saa er dog ikke heller dens Mod saa stort, naar den just ikke er meget sulten eller opbragt. (J alle Egne hvor der jages meget efter vilde Dyr, og hvor de lære at kiende Skydegeværets Virkninger, aftager desuden deres Mod. Professor Liechtenstein erfarede dette paa een af sine Streifetoure i de afsides Egne af Caplandet; han opholdt sig med sine Hottentotter i Nærheden af en Flod, da i Tusmørket en Løve nærmede sig til 30 Skridt, da de udgjorde et temmeligt Antal, saa syntes den at føle Respect gabede og lagde sig ned. Hoftentotterne raadede at man ikke skulde skyde paa den førend den kom dem nærmere. Men den reiste sig snart og gik med en dump Brølen nogle Skridt tilbage, derpaa lagde den sig igien ned, faae nogle Øieblikke paa dem, og stod derpaa op igien for at tage FlugErfarne Løve ten med den største Hurtighed. jægere have meddeelt Hr. Liechtenstein følgende interessante bemærkninger om dette stolte og frygtelige Dyr, Løven gribet ligesom alle Kattearter altid sit Bytte med et Spring, og anfalder aldrig er Menneske eller Dyr, som ikke flygter for det, uden i Forveien at have lagt sig ned i en Afstand af 10 til 12 Skridt, og at have ligesom beregnet sit Spring. Jægerne følge derfore ogsaa den Regel aldrig at skyde paa en Løve førend den har lagt sig, og man kan sigte saa sikkert paa den i en kort Frastand at man kan treffe den lige paa Hovedet. En man saa ulykkelig at møde en Love uden at være bevæbnet, saa er Mod og Aandsnærværelse det eneste Redningsmiddel, den som tager Flugten er uden Redning forløren; da Løven derimod ikke griber den an, som bliver rolig staaende. Man skal ikke bryde sig om at den kommer een ganske nær, og lægger sig ned, den vover ikke paa at giøre Springet, naar man blot har Mod til at staae ubevægelig som en Støtte og at see den roelig i Binene. Menneskets oprette Gang og ædle Figur indgyder Løven Ærefrygt og Mistillid til sin egen Styrke (undtagen den før har dræbt et Menneske og erfaret hvor let det er) og naar man holder sig i en roelig Stilling, saa forstærkes dette Jndtryk hvert Øieblik, derimod vilde man svække det, dersom man ved en uroelig Bevægelse enten forraadte Løven sin Frygt eller syntes at ville opfordre den til at forsvare sig selv. Udfaldet beviser, at den er ikke mindre bange end Menneskeet; thi efter nogen Tid reiser den sig langsomt, seer sig bestandigen omkring, lægger sig igien ned; men bortserner sig i altid større Mellemrum, og tager endelig, naar den først troer at Mennesket ikke kan giøre den mere noget, Flugten af alle Kræfter. Land beboerne i alle Deele af Colonien have forsikkret Lichtenstein og Rigtigheden af det her anførte, man skulde vel synes, at ingen maatte besidde Mod tilat giøre Forsøget; men de Menneskeer som ere vante til at gaae paa Jagd efter vilde Dyr, ere ikke saa frygtsomme ved at see dem som andre. Forsøget kan vist kun lykkes med et saa klogt og roeligt Dyr som Løven, som har en indvortes Følelse af sin Kraft, og som ligesom veed at overlægge sin Stilling, og den Fare, hvorfor den er udsat. (Fortsættes)