Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-02-05
Hos det franske Skuespillerselskab havde han lig ledes været Læge, og benyttet sig, saa meget som mueligt, af denne Leilighed til at udvide og rette sine dramatiske Begreber. Formedelst en besynderlig Lyst til Sprog, saavelsom til de skjønne Videnskaber, havde han blandt andet læst flere dramatiske Værker i flere end eet Tungemaal. dertil kom, at han havde reist udenlands, og været stærk nok i hver Nations Sprog til at kunne forstaae dens Skuespillere, altsaa dømme om dem, gaae ind i det Characteristiske af hvert Folks Theaterstykker og Skuespillere, og abstrahere Alt hvad, som holdes for godt og smukt. Efterat have leveret os denne Selvskildring, som dramatisk Digter, siger han: "hvad Anlæg jeg har havt til at skrive for Theatret, derom maa Publicum dømme af de Stykker, jeg har skrevet. Hvor mange have da frembragt noget bedre end Søofficererne og Ægteskabsdjevlen, Og hvilken af vor Tids dramatiske Autorer skulde omarbeidet en fremmed Plan med mere Konst, end jeg tør sige, jeg har viist i Buffemanden, Jeg kjender saa af vore Originalcomoedier, som vilde vinde meget ved en upartisk Sammenligning med dette Stykke, naar der blev seet paa alt hvad der fordres af en Comoedie. Jeg selv holder det ligesaavel for et Beviis paa et Kald til det dramatiske Fag, som det bedste af de to, som ere opførte, Læseren vil maaskee nu, da 32 Aar ere forløbne, siden dette blev skrevet, smile ved denne vor Tødes selvbehagelige Dom over sit Digterkald men hvormeget der end kunde være at indvende mod Tonen, er det dog vist, at Søofficiererne, det mindste lige indtil den Tid, nok var det bedste Lystspil, Skuepladsen siden Holbergs Dage havde ciet. Vist nok har man, og maaskee ikke uden Grund, beskyldt Forfatteren for, at hans Characterer vare laante af de Smollerske Romaner, og hans Vittigheder for det meste Reminescentser, men uagtet Tode selv har anseet Borg og Laan, som den styggeste Plet i en Originalcomoedie, saa maa det dog indrømmes, at der ogsaa til at laane med Smag og Skjønsomhed udfordres en Konst, der fortiener Agtelse, ligesom og Holberg selv ikke har taget i Betænkning at laane, hvor og hos hvem de Blomster fandtes, som han vilde binde sine Krandse af ligemeget om de grove vildt paa Aristophaness og Plantuss Marker og Vange, eller i Molieres franske Urtegaard og Jndelukke. Desuden er det nu engang, som Sterne siger, Skik og Brug, at den ene Forfatter borger, tigger og stieler saa meget fra den anden, at Originaliteten er bleven saa sjelden som Ærligheden. Hvo veed, hvor mange Koster, der findes selv hos Fader Homer, som, hvis den rette Eier, der maaskee for Aartusinder er død og borte, fik dem at see, vilde blive erklærede for stiaalne? – Det maa imidlertid tilgives den i saa mange andre Henseender, som Forfatter saa høit fortjente, og som Menneske saa saare elskværdige Tode, at han fandt saa stort Behag i, ret af Hjertens Lyst at tumle sin dramatiske Kjephest. Det var nu eengang hans Jdee, at Naturen havde udseet ham til en stor Lystspildigter, og at hans Bussemand, langt fra at bortkyse ham fra denne Bane, der blev saa knudret for ham, var et Stykke, der beviste hans Lystspildigterkaald. Faderkjerligheden gaaer ofte saavidt, at endog Niels Ebbesens Forfatter erklærede Hospitalet for sit meest productive dramatiske Arbeide.