Jyske Efterretninger, 1771-04-19
(Følgende er indsendt.) Patriotisk Betragtning over den store Penge=Mangel, Dannemark er udi, og Maaden, hvorpaa samme kunde vorde hævet, Folkemængden formeeret, og de fleeste Adels Gaarde og Hovedgaards=Taxter, separeret til adskillige Familier. Min Herre, eg bliver i største Forlegenhed til førstkommende Om O Hd slag for 3 til 4000 Rdlr. jeg har tilkjøbs mig (foruden min egen Gaard, jeg beboer, adskilligt Bøndergods af Kongen, mit Pant er godt, men ingen kan eller vil laane mig Penge derpaa. Jeg er bleven tidlig nok Selv=Eyer, saa Gud veed, hvor snart jeg gaaer samme Vey, som alle mine andre Cammerater, der og have kjøbt dem selv. Hielp mig for Guds Skyld, jeg maa1 Rd. , maae ellers førstkommende Wiborg Snapsting pakke ind, og saa er jeg og min Kone og Børn de ulykkeligste i i Verden. Saadanne Breve har jeg imodtaget 13 Stykker af siden sidste Viborg Omslag, hvad vil her blive af, og hvorledes vil det inden faa Aar see ud med heele Landet? Det fattes sandeligen ellers ikke vores Land for Projectmagere, hvi mon her ingen vil vise sit patriotiske Hierte, mon denne Sag ey langt meere fortiener Undersøgning, end som et Hoverie-Reglement, og hvor nyttig er samme, saa længe denne Mangel ey bliver afskaffet? Ja jeg tør vove alle Ting derpaa, at det meeste Hoverie aldeles vil komme til at ophøre, naar man følger min Plan; thi saa kan de fleeste Bønder kjøbe dem selv; Kommer derfor frem alle og en hver, og bliver ey heller tilbage, J, som dog ere opfyldte med de falskeste og underfundigste Hierter og Tunger, lader os betragte denne saa vigtige Sag, lader os see, om der ingen Muelighed kan findes til at redde et ellers ulykkeligt Land, og om Maaden, vi ville og bør bruge dertil, ikke kan, skee uden Vold og Ran. Bondestanden skal da frem, vi ville og samtykke derudi, dog paa den Maade, at ey Adelen og Middelstanden skulle reent blive øde. Vil vores Nation da ey engang begynde ret at tænke! Ach Ulyksalige, hvad leve J da for, og hvem til Nytte, Er det ikke forunderligen, man vil nu omstunder have Bondestanden i Veyret, i et Land, som har Mangel paa alle Ting, og meest paa Penge, Ophæv denne Mangel, saa kommer alt det andet snart af sig selv. Pengene i et Staat ere som Blodet i et Menneskes Legeme, standser dette, saa er Livet snart ude, og Forraadnelse vil da strax paafølge, standse Pengene i en Staat, saa falder Handelen snart bort; Jngen vil have med os at bestille, og hvem tor ved hazardere det. Jeg synes, Coldinghuus Amt i sær, bærer Vidne noksom, hvad et slettænkende Menneske for sin egen privat Fordeels Skyld, har kundet projectere. - Disse Elendige løbe nu nok om Husbonder, de have kjøbt sig selv tredobbelt for høyt, og for at komme til noget, for hugget deres Skove. Hvad bliver vel Udfaldet af dette, Kongen saaer sit Gods inden faa Tider igien og det saa forarmet, at den første glimrende Profit vist gaaer bort til Reparationer, og saa ere endda de Herligheder borte, der aldrig meere komme igien. Her er dog ey Hoveriet Skyld, thi der findes ikke i heele Danmark saa forskyldede Hov bønder, og som vil blive de fleeste til saadan en Last, som just Selv=Eiere i Coldinghuus og andre Amter, hvor de have kjøbt sig selv; thi ingen betroer nogen Proprietair=Bonde, saa meget, som disse Selv=Eyere, og derfor er deres Undergang meere farlig, end som mangen en stiller sig for. 1) Trykker deres daarlige og forblindede Jndkiøb dem. 2) Trykker Qvægsygdommen saavel dem, som heele Landet, og i dette Fald er Proprietair=Bonden et lykkeligt Menneske frem for hine; thi skal han blive ved sin Gaard, maae vist Proprietairen redde ham, saavel med Qvæg som Bester. naar Nøden kniber. 3) Kornet har taget af i nogle Aar, saa Bonden har lidet, ja paa mange Steder intet at sælge, ja undertiden maae de kiøbe det Fornødne til Livets Ophold. Her staaer Proprietair=Bonden sig atter, frem for Selveieren. 4) Bæster ere i slet ingen Priis. Slig mig nu, hvoraf en Selveier Bonde skal da tage sine Renter, som han absolute bør og skal betale, See, hvad han behøver, Reigningen skeer paa en Gaard af 8 Tdr. Hartkorn. Saadan en Mand gav aarlig til Kongen omtrent 32 Rdlr. uden hvad Regimentskriveren aparte piinte af dem (der endnu kiendes paa den Tilstand, de fleeste af disse forrige ere udi.) Nu har saadan en Bonde selv givet 2 til 300 Rdlr. for hver Td. Hartkorn, eller 20000 og 400 Rdlr. heraf skal til første Termin de 1200 Rdlr. betales, in dubio maae jeg supponere, de mindste eller slet ingen have disse Penge. Bonden kommer da, fuld af et stort Moed, og som Selvever til en Aagerkarl, der vel har Pengene, men dog stiller sig an, som han ey selv havde dem; og siger: Min Herre, jeg er en af Kongens Bønder, som har kjøbt mig selv, og som skal betale til N. N. Termin 12000 Rdlr.; vil de laane mig disse behøvende Penge, Aagreren svarer: Jeg har dem ikke selv, dog vil jeg giøre mig al Umag derfor, men en Commissionair faaer nu omstunder 10 pro C. Bonden, forsikkrer, han faaer at give, hvad den anden vil have; thi hans Herligheder, og det søde Navn Selveyer, kan han ikke saa lade gaae fra sig, Gud giver nok bedre Tider, og saa finder man nok paa en Maade at komme ud af sin Nødo. s.v. 20de. Betragt nu den Bonde, som før gav omtrent 32 Rdlr. giver til Commissionnair = 120 Rdlr. Rente af 2400 Rdlr. = = 96 Rdlr. - 216 Rdr. Hvorlænge kan dette holde ud? Jeg svarer, saa længe Skoven holder ud, kan dette ogsaa, men ikke en Dag længere, og just Skoven giør det Umuelige til Muligt.