Københavns Adresseavis, 1772-02-17
Da en Person i Adresse=Contoirs Avisen har ladet indrykke et Vers, hvori han melder mit Navn paa en Maade, som efter hans enfoldige Begreb skal være til min Berømmelse, men jeg selv anseer som en Prostitution, helst paa en Tid, da en Deel store Mænd, som jeg ikke kan lignes med, har nyligen med en velfortient Berømmelse været omtalte i dette Contoirs Aviser. Saa declarerer jeg herved offentlig min Misfornøyelse derover, og at saadant er skeet imod min Villie og Vidende, og derfor beder det fornuftige Publicum at troe, at jeg ingenlunde er saa ufornuftig og forfængelig at meene, at mig derved kunde skee nogen Ære. Jeg vil ikke tale om, at Berømmelsen i sig selv er ubestemt, og siger slet intet, og at Verset er et MisfoJ. Klingberg. ster af en enfoldig Hierne. I Adresse=Contoirets Efterretninger Nr. 25, troer jeg, var indrykt et Vers imod vore Tiders Versemagere, det var ikke uden Vittighed, og jeg troer, at dets Forfatter kunne have skilt sig fra en Deel af dem, som han angriber saa alvorlig, uden just at udmærke sig ved det besynderlige Træk af en i det mindste utidig bekientgjort Medynk med de sorteste Forrædere. Jmidlertid havde jeg den Gang neppe drømt om, at det store E. som stod under dette Vers, skulle tvinge mig til offentlig at erklære, at jeg ikke er dets Forfatter. Jeg tør sige, at dersom alle de retskafne Mænd, hvis Agt jeg ønsker, var Kiendere af Digter Arbeider, og dersom de kun kiente mine Grundsætninger, saa skulde jeg endnu ikke have nødig at giøre dette Skridt; At en Deel af dem, paa saa løs en Grund, kan mistænke mig for et Vers, som øyensynlig i det mindste fattes den Udarbeidelse og den sidste Politur, som jeg aldrig har forsømt at give mine Arbeider, og som overalt kun er maadeligt; det er mig ikke saa vigtigt, som man maaskee tænker; Men at de kan tiltroe mig saa krybende, saa vaklende en Tænkemaade, som fremskinner af dette Vers igiennem dets Masque, det kan ikke andet end være mig smerteligt, og jeg har ikke fortient det Kan det siges, at være uædelt og sort handlet af Gade Drengene, som forfølger en grebet Tyv med deres Skrig og med at kaste Skarn paa ham, saa er det ikke heller høymodigt igien at forfølge disse Gade=Drenge. Er det nedrigt at udøse sin Harm paa Misdædere, der sukker under Lænker, som de dog har fortient saa got; og jeg maae tilstaae, at det aldrig er faldet mit Hierte ind, at Struensee var et Menneske, førend da jeg hørte, at han var ligesaa ulykkelig, som han havde været ond; men saa er det heller ikke ædelt, at angribe langt uskyldigere og langt uskadeligere Medborgere, ligesom de var Forrædere, da de dog ikke er andet end Gøglere. Jeg kunde hverken have kaldt disse got Folk Pocter, eller indladt mig i nogen Strid med dem; Jeg kunde endnu mindre have kaldet dem sultne, og gjort et Forsøg paa at rive det eneste Stykke Brød af Munden paa dem, som de maaskee har at stille deres Hunger ved; Jeg kunde hverken have glemt, at dersom Egennytte giør dem til Versemagere, den yderste Nød maaskee giør dem egen nyttige, eller at de, dersom det kommer an paa Tallet, virkelig fornøye, ja undertiden endog opbygge fleer af deres Landsmænd, end den største Digter, end en Klopstok selv. Jeg kunne ligesaalidet have skaaret dem alle over een Kam, da jeg virkelig har læst meer end et Vers i Adresse=Contoiret Efterretninger, som har charmert mig, og som har været ulige skiønnere, end det Omtvistede. Men allermindst kunde jeg have angrebet den gode gamle ærværdige Proust, hvis Vers røbe en velmeent og reent negennyttig Iver, og virkelig, endskiønt de ikke ere skrevne i den brugelige Tonne, meer Vittighed, meer Jld end man kunde vente af en 81 Aars Alder, og meer Forstand, end den kan have, der laster dem. Overalt jeg hverken kunde have, eller har skrevet dette Vers. Jeg vil derfor, og for en anden Gangs Skyld, da det kan være et Krigspuds og spilles mig tiere, bede mine hastig dømmende Landsmænd betænke, at ikke ethvert E betyder. Ewald. Tanker i Anledning af den aftvungne Replique. O i lykkelige Digtere. Der skriver, som en værdig E. Moqua i see du kun over, Det usle Svar du faaet har, Betænk at slig en vittig Nr. Jo ræt paa Dumhed sover. Jeg hader de Forrædere, Som har opvakt det sultne Kree, Til Dumhed at opskrive; Og næst den slemme sorte Pæst, Da hader jeg den Vognmands Hæst, Som Muser vil uddrive. Hør ubekiendte, kiære El Jeg er blant Fruentimrene, Som gjerne got vil læse; Had du, som før, Forræderie, Hielp os fra dumme Skrifter frie, Lad dem kun faae en Ræse. A. B. Fæmin. Generis. Til Trøst for den vellænkende E. som maa taale at kaldes en Patron af en Forrædere, fordi han efter Fortieneste dadler vore Tiders slette Skribentere, anmærkes, at Frankrigs store Bolleau fordum har havt samme Skiebne: Bolleau Sat. IR. Dien saft, aussitöt que Cauteurs en courrour. Que de rimeurs blesses sen vont fordre sur von Vous les verres bienstöt feconde en impostures Amasser contre vons des volumes d'injures, Traiter en vos ecrits chaque vers d'attentat Et dun mor innocent faire un crime detat. Qvi meprise Cotin, nestimme point son Roi Er na selon Cotin, ni Dien, ni for, ni loiNyheder.