Norske Intelligenssedler, 1766-10-08
Nordske Jntelligen No. 41. Onsdagen den 8. October 1766. Sedler. Til de Commercerende. Høyt agtede Damer og Herrer, Man har vel hørt at udi endeel af Kiøbstæderne Syndenfields, er man i Begreb med at ville have forandred, eller som det hedder forbedred, een og anden af de mindre Poster i Handelen eller Privilegier; i det mindste er derom i denne Tiid ofte bleven talt og formodentlig tillige noget skrevet, dog er Udfaldet med Nytten uviss, Men hvad ville J dydige Damer og gode Herrer have der skulle tales eller skrives om det større Hiul i Handelen sc. Landets Søefahrt, Skovenes Frelse, Saugbrugets, de exporterende Producters og Jeres egen Velfærds Sikkerhed; skulle disse Ting ikke være af saadan Vigtighed, at de behøvede et Øyekast af Eders fornuftige Aarvaagenhed, og skulle J ikke selv ville finde Behag udi at tale og at skrive noget herom til Nytte og Forbedring. Seer hen til andre Nationer, der findes ikke allerne fra lange Tiider af, mange publiqve og private gode Tanker og Skrivter og Handelen og Søefahrten, deres Fordeele, hvad Fejl de har haft, og hvorledes de enten ere bragte eller skulle bringes i Flor, men det befindes og at alle gode og fornuftige Borgere hver i sin Vei ere geskæftigede at vaage for baade at beholde alle de Fordeele de have i sin Handel ved og hos andre Riger, og stræbe tillige efter ved alle Lejligheder at giøre Tillæg dertil, det er: at forbedre sin Handel. Var det vel ufornuftig at tage der Exempler, Disse tænker, de taler, overlægger og skriver de klager naar det behøves, og de høres hvor det kand skee Handelen og Landet til Fordeel, skulle J da dydige Damer og gode Herrer ikke have eller finde Lyst til at giøre ligesaa. Af den lange Klage, ja Eders egen, over Handelen og Søefarten, bør man troe at begge Deele ikke ere endnu i den beste Forfatning, men Klagen er mysterisk, thi i de udenrigske Krige er Handelen ikke fordeelagtig, og i Freden sige J der er intet at fortiene; Sagen er saa betydelig at den uden Forsømmelse bør undersøges, een Svaghed bør kiendes om den skal coureres, maaskee Mislighederne virkes uden for Riget i Krigen og inden for i Freden eller altid, som giør Eders Handel og Søefahrt ringe og aftagende; er det saa, da bliver det vel disse Hindringer eller Misligheder, som ved Eders Forforrig skal røddes af Veien, Men vil man aldrig giøre nogen ret og alvorlig Begyndelse dermed, da er jo alt Haab til Forbedring ugrundet. Siger man ellers, at den Syndenfieldske Handel og Søefart ikke haver sine kiendelige og store Feyl, eller at den ikke staaer til nogen mærkelig Forbedring og Udbredelse, da enten slatterer man aabenbare, eller mistænker Eders billige og fornuftige Jndsigt i Handelen. Jmidlertid da her er hos og over os i visse Maader en nye Periodus, udi hvilken det maaskee var muligt at opnaae de Hoved-Stykker, som feyler vores Commerce, og alligevel alle Nationer rundt omkring os har længe siden reyst sig op, og staae ligesom i fuld Rustning for deres Handels Udbredelse og Velfærd, saa dog alt dette uagted, synes det desto beklageligere, at vores Bekymringer for det almindelige Beste, endnu ikke er bleven rørt eller opvakt derved; men vinder da de Nationer, der vaage for sin Handel, da kand det ikke feile, at de jo maa tabe, som ej giøre sig den Møie. Ach, jeg ville--- jeg ville--- at jeg kunde baade tale og skrive i denne vigtige Materie det Almindelige til beste, Om jeg da tiede, da skulde Fieldene tale. Der meldes i den gamle Engelske Historie om en Person, som tilbød sig at støbe en Klokke, hvis Lyd skulde høres over det gandske Land, og Historien siger, at det skeede; jeg ville derimod allerne ønske, at kunde skrive saaledes om den Norske Handel og Søefart, at det blev spurt og læst i det gandske Land, eller saa vidt som det burde; dog saaledes ville jeg ønske baade at tale og skrive om disse Vigtigheder, at de fornødne Nyttigheder derefter virkelig blev bragt i Forslag, og fuldbyrdet; thi der er stoer Forskiæl paa at tale eller skrive om en Ting, og at giøre den. Sunde og gode Love i Staten ere vel ypperlige, men Lovenes Execution er Sagen, ligesaa er det med nyttige Raad og Projecter, de skal sættes i Praxis, ellers er de i sig selv forgieves. Det er vel ellers sandsynlig og alt for kiendelig, at Taler, Forslage, Projecter og Skrivter, med hvad meere de kaldes, saadane, som angaaer Handelen og dens Forbedring, har paa nogen Tiid været i Foragt hos os, og maaskee de, som dog har indeholdt en betydelig og virkelig Nytte har haft samme Skiæbne, som de unyttigste; men de beste Forslage og Projecter kand blive imodsagde og til intet gjorde af 2de Hoved-Aarsager, nemlig: enten fordi de maaskee ikke fuldkommen vorder indseed, eller fordi man maaskee ikke bliver enig om Fordeelerne og Nytten, om det kom dertil, at det blev sadt i Værk. Dog, er det muligt, at vi endog have ring Tanker om Projecter til vores Handels og Søefarts Forbedring, vi som saa meget over alle Nationer trænge dertil, og ere forsikrede, at vi giøre ikkun slette Regninger med og for os selv; men dersom vi skulle giøre Regninger for heele Landet, og see vores Ballance, hvor skulle og maatte vi ikke blive forskrækkede, Burde da ikke denne almindelige Regul fornuftig iblandt os antages: at udvælge de gode, men forkaste de onde Projecter, ere vi allerne blottede fra den Kundskab, at vide hvad Nytte Projecter har i saa mange os bekiendte Riger tilveiebragt. Skulle dette ikke kunde give os nogen Eftertanke til baade selv at giøre og at antage fornuftige og sunde Forslage, eller skulle vi fremdeles ville løbe Fare for at antegnes med Nabal i de Daarers Tal, der elske ingen uden sig selv, og bekymrer sig om ingen, uden om sig selv, en Karakteer, som er vederstyggelig baade for Gud og Mennesker. Kiendte jeg Handelen i Landet, og dens Fejl, tilligemed de Handlendes Egenskaber, da ville jeg oprigtig raade de raisonable Damer og Herrer, at rette Fejlene i Handelen, og at vaag for Forbedringerne (her meenes fornemmelig de exporterende Producter, at giøre Exporterne bestandige altid i Proportion af Debiten og til muligste Fordeele) der siges at denne Indretning fornemmelig staaer til dem selv, og jeg ville begiære, at J med enige Hierter og Kræfter ville foreslaa saadane Midler, som J ikke selv kunde tilvejebringe, men hvilke J dog ansaae tienlige til at udbrede Søefarten, og at securere samt forbedre Handelen; men da disse ere skiulte Ting for mig, og jeg ikke tør vove at indlade mig udi hvad jeg ej fuldkommen forstaaer, saa tillad mig fordi jeg er en Landsmand, nei, tillad mig for Landets skyld at lægge denne Omsorg i Eders eget Skiød og paa Eders Aarvaagenhed. Jeg føyer allerne denne Tilskyndelse og Erindring ved Siden af Eders Nidkiærhed, at J agerer her og i denne store Sag (hvad enten den antages alvorlig eller efterlades ikke blot for Eder selv og Eders Familier, men tillige saa godt som for det heele Land, hvis Vel eller Jlde saa meget af Handelens Bestandighed og Søefarten dependerer; O! en stor og angenehm, Commission for de oprigtige Siæle og noble Hierter iblandt Eder, en kiær Commission for de der glæder sig ved at giøre vel imod Mennesker, og at det gaaer dem vel, en Commission, som J vil blive misundet, om J giør den tilbørlig, saa god er den; J have Leilighed derved at giøre et saadant Vel, som kand strække sig til beste for den nærværende Manddom, den opvoxende Ungdom, den spæde Barndom, ja for de Efterkommere, som endnu ikke have seet Dagens Lys; et Vel, som den høje Alderdom førend deres Afskeed til Graven bør glæde sig over, Meere formaaer min Pen ikke til Opmuntring at optegne. Tag da, dydige og yndige Damer og fornuftige Herrer, ikke i Betænkning at giøre ved imod Eder selv, disse og Landet, bruger den kostbare Tiid; den er Eder, men fornemmelig Landet, kostbar, forbyde Gud, at J lade dem nogen Dag eller Aar gaae forbi, at J jo tænke paa, at befordre Landets Beste, dertil ere J paa den allermest forbindende Maade forpligtede. Maatte det ellers efter mit Ønske gaae Landet indvortes vel, da ville jeg vel først og fremst ønske Landmanden Flittighed, og Landet almindelig Frugtbarhed, og saa fort de andre Stænder, men derhos de Handlende: 1.) fornødne og fuldkomne Rigdomme, 2.) Harmonie, Enighed, Erfarenhed og Lykke, men hvorfor ikke tillige stoer Fornuft, Behøves den da ikke i Handelen, Jo vist, baade Forstand, og Fornuft ere høist forundne for de som skal fore Handelen til Rigets Fordeel, men derpaa synes nu mindst at være Mangel, derfor kand intet tillægges Ønsket, uden i Almindelighed meere at bruge den. Tænker da, dydige Handlende, naar J følge mit Raad, hvad Ære og Tak J fortiener i Tiden og efter den, naar der med god Grund kunde læses af de Nærværende og Efterkommende disse Ord: Da Landet havde udstaaet adskillige Aars Misvæxt og dyre Tider &c. &c., da Handelen og Søefarten ved de udenrigske Kriger og Diforder mærkelig var forfalden, saa at fast alle klagede over deres Næring eller Jndkomme og slette Tider, da de ældste og betydeligste Kiøbmænd i Landet eller mange af Stæderne ved Døden var bortkaldet, da Handelen blev ført for det meste af Damer og de yngre Kiøbmænd, fra den Tiid af kand man regne Handelens og Søefartens Opkomst i Landet formedelst en besynderlig Orden i Handelen, og de Forbedringer, som ved deres Flid og Fornuft bleve tilveiebragte. O! en lyksalig og ønskelig Tiid, naar den kommer, udi hvilken jeg ønskede den Værdighed, at være, hvad jeg nu i en ringere Classe ofte i Mangel af Employ er en unyttig Secretaire.