Almuevennen, 1844-02-28
Jndtil saadanne nye Anordninger udkomme, vil der i Eet og Alt være at forholde efter de for Tiden gjeldende Regler. Hvad maa man dog tænke om Administrationens Frembringelsesevne og Villies-Enhed, naar et Lovudkast, uagtet det først udkommer 1 1/2 Aar, efter at det ifølge modent Overlæg var færdigt, dog indeholder saadanne ubestemte Tilsagn, og det uden engang at paatage sig at indfrie disse Løfter, inden det foreliggende Lovudkast, faaer Lovskraft, Hvilken Tillid kan man forlange der skal skjænkes slige ubestemte Løfter, især naar man seer, hvorledes selve Lovudkastet indfrier Løftet om den almindelige Afbenyttelse af Værnepligten, Hvilken Forestilling maa man vel gjøre sig om den nye Hærorganisation, naar man seer Statens lovgivende Collegium i den Nødvendighed at udtale en saa forkastende Dom om en saa vigtig Deel af Militairforfatningen, Kan man undres over, om Nogen raaber en saadan Regiering imode: "viis mig Din Tro af Dine Gierninger" saameget meer som de lovede Anordninger ere aldeles nødvendige for at dømme om den Stilling, hvori den udstrevne Værnepligtige kommer til at staae, Det glæder mig iøvrigt at faae en saadan officiel Bekræftelse paa hvad jeg for meer end 12 Aar siden har sagt, at vort militaire Retsvæsen og Lovgivning ikke passede til den udskrevne Soldats ærefulde Kald. Men ønskeligt havde det været, om man var kommen til dette Resultat, førend man begyndte at frygte for disse mangelfulde Loves Virkning paa kjoleklædte Jndivider, og ønskeligt var det, om man nu, da en saa gammel Erklæring herom er kommen for Dagen, ikke havde ladet det være nok at tilføie en bemærkning, som den i Paragraphens sidste Led; thi man kommer let til at troe, at Vedkommende endnu ikke have Hastværk hermed, saasom der endnu vil hengaae flere Aar hvori Bondealmuen udelukkende skal bære Værnebyrden og altsaa lide under den saa haardt bedømte Lovgivning. For at faae et rigtigt Begreb om den ensidige Maade, hvorpaa Bondealmuens Jnteresser behandles i Forhold til de andre Classers i Samfundet, behage man kun at læse Tillægsbemærkningerne til 5 11. Ved at tænke sig de andre Samfunds classer indbragte under Udskrivningsloven, seer man Commissionen paa een Gang forhauses saaledes over de ifølge samme Lov bestaaende Jndskrænkninger i Flytningsfriheden, at den ikke engang formaaer at afændre disse paa en til de nye Forhold passende Maade, men taber sig i tomme Løfter om en forbedret Tilstand, og søger at besmykke det Bestaaende med en lang Forklaring om, hvor godt Bonden har af at være bunden. Men hvi er da Bonden (Huusmanden herunder indbefattet, Dyrkeren af den usikkre Leiejord, der ingen fast Besiddelse har eller kan faae i mange Miles Omkreds, mere skikket til at være bunden til Grunden, end Stamhuusherremanden, hvis Gaard er og skal blive Familiens Besiddelse til evige Tider, eller den af Agerbrug, Mølledrift etc. levende Kjøbstadsborger, hvoraf Smaakjøbstæderne have mange Det ligger ikke meer i den paa Landet fødte Almues Natur, at forblive ved Hjemstavnen og ernære sig der, end i de fleste andre Samfunds classer. Seer man ikke Jordarbeidere komme fra Schlesten til Nordtydskland, fra dette til Holland, fra Jrland og Skotland til England, fra Midten af Frankrig til Grændseprovindserne og Kystlandene, Vandre ikke sydtydske Landfolk som Colonister til fjerne Verdensdele, og er det ikke netop den fattigere Landbefolkning, der fornemmelig trænger til Flytningsfrihed for at søge Underhold, Naar Forholdet tilsyneladende er noget anderledes i Danmark, naar man der jevnlig seer Landalmuen sidde fast i deres Rede med foldede Hænder og fore Klage over Nød, troer man da ikke, at dette foren Deel endnu er Følgen af Stavnsbaandet og af de Jndretninger der i visse Maader have vedligeholdt det, idet Næringsveiene ere afspærrede, Opholdet i Kjøbstæderne forment og Beboelsesadkomst i høieste Maade vanskeliggjort for denne Stand, Det var denne for Landets Udvikling hæmmende Tilstand, jeg netop havde for Øie, da jeg foreslog væsentlige Forandringer i Værningslovgivningen; det er paa denne Tilstands Vegne jeg ikke uden Fortrydelse kan betragte et Lovudkast, der lover væsentlige Forbedringer heri, og kun søger at give det mindst Mulige". – Dog – vi sætte i denne Henseende vort Haab til Stænderne, og nære ingen Tvivl om, at de ville opbyde alle deres Kræfter og anvende al deres Jndflydelse – der desværre kun er ringe – til at sætte de ovennævnte Grundsætninger igjennem og søge Udkastet forandret derefter.