Københavns Adresseavis, 1765-06-05
(Jndsendt fra Landet.)¬ At mange Mennesker i de Danske Lande drukne fortæller os tildeels de offentlige Tidender og de aarlige Døds Lister, og at disse Ulyksalige allene optages for, uden Haab at puttes i Jorden, viser den daglige Erfarenhed. Skulde man ikke engang i dets Sted kunde læse, saa mange druknede, som vare tabte for sig, for deres Venner, for Fædrenelandet og maaske for den salige Evighed, ere bragt te til Live igien, og hvor begierlig vilde man ikke være for at vide disse Lykkeliges og deres ædle Hielperes Navne. Navne, der burde tegnes paa offentlige Steder til Admindelse. Det staaer til Eder, mine Medborgere, at give os saadanne betydelige Efterretninger, og at fortiene Livgive, res Navn, ved en Gierning, der er lige saa let at udøve, som den er langt ypperligere end alle de timelige Velgierninger, som kand vederfares noget Menneske i Verden, og har de sødeste Følelser med sig i Følge; thi, hvad har et Menneske, som han ikke giver for sit Liv, og hvilken Handling er ædlere og større end at igien give dette, ja, hvilken Gave kand være den Givende og den Tagende meer vigtig, Til Eder taler jeg i sær, mine Brødre af de nedrigste Stænder, Matroser, Fiskere, Skibsfolk, Soldater, Bønder, og alle J, som tilbringe den mindste Tid af Eders Liv inden 4 Vegge, men ere som Arbeyds Bierne ude og paa Færde i bestandig Bevægelse at tiene og nytte Verden. J have Leylighed at udøve en Gierning, som de Store og Fornemme vil misunde Eder, og som fører en reellere Glæde med sig end at indtage Fæstninger og vinde Feldtslag. Gierningen er ingen ringere end at give et Menneske Liv og Middelet tør ikke længe omsøges. At i de Riger, som bestaaer af Øer og hvor der gives mange Elver og Strømme og følgelig er stærk Seylatz, aarligen drukne mange Mennesker, det veed vi, men at de fleste af disse kunde bringes til Live igien, det veed og troe vi ikke; dog viser Kundskab om det, der gaae for sig, naar noget levende drukner, og andre Landes Erfaring, at det kand skee, ja er skeet. Et Menneske drukner paa følgende Maade: J det han under Vandet vil drage sin Aande, som han ikke længe kand holde tilbage, inddrager han Vand i Steden for Luften. Dette Vand udjager Luften af Lungen og Luft=Rør Aarene, som man kand see paa de Bobler, der stige op paa Overfladen af det stille Vand. hvori man til Prøve drukner et eller andet Dyr. Da nu Vandet, der har uddreven Luften, er 900 Gange tungere end denne, da begribes lettelig at Blodet, som skulde løbe af Hiertet, ikke kand overvinde denne stærke Modstand, men maae blive staaende, og altsaa ey hellere kand tage imod det fra Hiernen tilløbende Blod, følgelig maae i sær denne Aare mangfoldig udspendes, og hele Machinens Bevægelse standse. Ja, vil man sige, saa er det og ude med Livet. Ney, det er ikke derfor ude med et Urværk, hvis Hiul og Redskab er i god Stand, fordi man standser Perpendiklen; rør den med en liden Finger, og Uret er i forrige Stand. Mangfoldige Dele i det menneskelige Legeme have den Egenskab, at de, saa snart de vedrøres, give sig tilbage og strax udgive sig igien; Hiertet har denne Egenskab i den høyeste Grad; i det begyndes Livet og der holdes det og længst ud. Man veed, at Hiertet, udtagen af Creature endog temmelig Tid efter deres voldsomme Død, endnu vedbliver at knibe sig sammen og at udvide sig; Ja denne Jndknibelse og Udvidelse vedvares saa længe der er Blod i Hierte=Kammeret og, naar man atter kommer Blod deri, kand man igien frembringe denne Bevægelse. Følger ikke heraf, at denne Hiertets Bevægelse endnu nogen Tid vedbliver hos de friske og stærke Mennesker, der midt i Naturens Arbeyde voldsom overfaldes, enten ved at druknes eller qvæles, og at man ved at kunde komme denne Naturens Bemøyelse til Hielp, skulde kunde bringe de Ulykkelige i sin forrige Stand, og bør man altsaa afsige den Livet, hvor endnu en liden Gnist er til overs, der er tilstrækkelig nok at antænde en heel levendegiørende Jld. End videre, kand man i et Hierte, der er udtagen af sit Legeme, og har ophørt at bevægesig, paa nye frembringe en Bevægelse, hvorfor skulde man mistvivle at udrette det samme, hvor Hiertet er paa sit behørige Sted, ved saadanne Midler, der kunde irritere og opvække den liden paa de inderste Steder endnu skiulte Varme. Lad os derfor ikke meere erklære druknede Mennesker, for døde, saa længe som Naturen og dens Herre endnu ikke har ladet denne Dom gaae over dem, det er, saa længe de ikke endnu have lagt hele Dager i Vandet, og vi ikke endnu have anvendt alle de Midler, som vi vilde de Levende skulde anvende paa os, hvis vi vare i deres Sted. Erfarenhed beviser best Sagens Sandhed, og derfor vil jeg anføre nogle imodsigelige Exempler, som ere skede i vore Tider, hvoraf tillige Maaden og Midlerne bedre land læres end af vidtløftige Medicinske Afhandlinger, Hvem er det ubekiendt at adskillige Dyr og Jnsekter, endskiøndt man har tænkt ved Druknelse at døde dem, ere igien ved Solens eller anden Varme oplevede, og hvorfor har man ikke tilforn været betænkt paa at anbringe dette Middel hos Mennesket. En Hollænder faldt i en Flod og blev ikke optagen af Vandet, førend efter 3 Qvarteers Tid, man bragte ham om Borde og foranstaltede hans Begravelse. Denne Ulykke blev fortalt i en Engelsk Consuls Nærværelse, Hr. Herves; han lod sig strax ved en Baad sette over paa det Hollandske Skib, lagde den Druknede langs med Siden af en maadelig Jld, og lod ham over alt gnide med Salt, indtil han kom til sig selv. Karlen befinder sig den Dagi Dag ved god Sundhed. Hr. Hervey har en Hund, som har været 2 Timer under Vandet, og som er bleven levende igien ved at tildekkes med Salt, og hans Frue har paa samme Maade opvakt en druknet Kat. Journ. Etrang. En Matros faldt over Borde, blev en halv Time under Vandet; saasnart man fandt ham, blev han overalt gnedet og skrubbet med Salt, i sær i Tindingerne, paa Brystet og i Ledene; Patienten viste Tegn til Livet og i mindre end 4 Timer kom han sig saaledes igien, at han til alles Forundring var i Stand at gaae. Lond. Magazin En Pige paa 18 Aar falder af en Terrasse ned i en stærk rindende Aae; Strømmen driver hende 150 Skrit vort under Husene; der bliver hun med sit Skiørt hængende ved en Pæl; længere end 2 Timer havde hendes Moder selv anden søgt hende; hun blev endelig optagen og bragt hiem. Herr du Mollin kommer af en Hændelse i Huset, og finder hende gandske stiv udstrakt for en Jld med aaben Mund, blyefarvet og svollen Ansigt og Legeme. Denne lykkelige Mand fordrer varm Aske, fylder et Sengested dermed, og putter den Druknede gandske nøgen deri; om Hovedet og Halsen blev bunden en Hue og en Klud ligeledes opfyldt med Aske. Varme og de smaa Saltdele i Asken trængte sig paa engang igiennem Legemets utallige aabne Svedehuller og foraarsaaede en Jeritation, der strakte sig til Hiertet og gav det sin Bevægelse igien; neppe var en halv Time forbi, for man mærkede Pulsen; lort derpaa siger hun: jeg fryser, jeg friser, man gav hende en Skeefuld Aqvavit og efter 8 Timer stod den Druknede op- og var fuldkommen vel, hun blev derefter gift og har bragt 3 Børn til Verden. Hvilken Følelse kand være behageligere og meere værd at bemøye sig for, end den at have skienket sit Medmenneske Livet, sit Fædreneland en Borgere, sin Konge en Undersaat og i den mange paafølgende: og hvo vilde ikke gjerne være en du Molin, Jeg haaber nu tydeligen at have hævet den saa farlige Fordom, at ansee de Druknede for virkelige døde hos enhver, som ikke vil fornægte sin Forstand og sine Medmenneskers Erfarenhed, men følger ikke heraf denne saa fornedrende Sandhed, at man hos mange Druknede ved den Maade, som man omgaaes dem paa har udslukt det lidet Liv, som var tilovers, og aldeles dræbt den, der kunde ved en anden Omgang hielpes. Naar man finder en Drukned, binder man ham ved en Pæl, lader ham der hænge i 12, 24 og flere Timer i det kolde Vand og i de vaade Klæder, men forgieves: ingen tør røre ved ham, eller antage sig ham, før Øvrigheden har ladet ham besigtige, og hvor lang Tid varer det ikke, inden Øvrigheden foranstalter denne Besigtigelse, er det i store Stæder, anvender man Dagen paa at blive enige hvilken Øvrighed det tilkommer, og hvor man skal indbringe denne ulykkelige, er det paa Landet, varer det vel endnu længere; bedrøvelige Exempler, som Menneskeligheden blues ved at erindre sig; J Steden for at enhver burde med aabne Arme tage imod en saadan ulykkelig Broder, for at give sit Hierte Leylighed at udøve en Gierning, der vil glæde det, saa tit den erindres, indlægger man ham paa vanærende Steder, og med Møye undes ham en Plads i Jorden; Exempler ere alt for ubehagelige at anføre langt heller vilde jeg kunde fortælle, Niels Pedersen fandt et druknet Menneske, tog ham strax af Vandet, afdrog ham sine vaade Klæder, lagde ham i sin Seng, gneed hans Legeme med varme Klude eller med Salt, holdte for hans Næsehuller og indaandede ham sin varme Aande, og havde den Glæde at see sin Medbroder leve op igien. Eller: Rasmus Hansen saae sin Kammerat falde i Stranden og drukne, og, da han intet andet havde ved Haanden, tildikkede han ham med det Sand, som laae ved Stranden og var varm af Solen, satte ved Hielp af en Pibestilk igiennem hvilken han drev den varme Tobaksrog bag fra ind i hans Tarme, de indvendige Deele i Bevægelse; og snart trak den Druknede sin Aande og lever nu for at takke sin Velgiørere. Disse Exempler ere langt behageligere, og det stod jo til Eder, mine Brødre, at forskaffe os slige, Troe ikke at en Druknet er død, for han stinker, dette er det eneste sikkre og visse Kiendetegn paa Døden, og værer modige til at giøre en Gierning, der vil glæde Eder, saa længe J lever; Hoved Midlerne ere bekiendtgjordte og altid ved Haanden; hvor mange havde ikke havt sit Barn, sin Fader eller sin Ven levende, hvis de havde været dem bevidst, Fortæl det nu til hverandre, og sig tillige, at den, som efter denne Erindring hielper en Druknet til Live, og kand stille lovlig Beviis, at intet Tegn til Liv fandtes hos samme, skal, foruden den Glæde hans gode Gierning giver ham bekomme en Belønning paa Adresse Contoiret, som en Ubekiendt der har udsat, neml. 5 Dukater for den første, som gyldig beviser at en for død ansert druknet ved hans Hielp er bragt til Live; 4 for den anden, 3 for den tredie, og 2 for de følgende. Den 10 April 1765.