Viborger Samler, 1846-11-26
Ved den nye Criminal- og Politiret i Kjøbenhavn have, ifølge kongelig Resolution af 14de Mai 1845, Justitiarius og Assessorerne den samme Gage. Ligeledes skulde Ansættelsen afsurnumeraire Assessorer ogsaa bortfalde ved Landsoverretten i Viborg. - Dernæst foretoges til foreløbig Behandling Sagen betræffende Udkast til en Anordning angaaende Forbedring i de offentlige civile Lægers Embeds-Jndtægter. Comiteen indstillede 1) at den Stifts- og Landphysici ved Udkastets § 1 tilstaaede Gage bestemmes, for de 3 ældste til 1000 Rbd., for de 3 næstældste til 800 Rbd. og for de 3 yngste til 600 Rbd. 2) At det ved Udkastets § 2 de 18 ældste Districtslæger tilstaaede Anciennitetstillæg af 300 Rbd. forhøies for de 9 ældste til 400 Rbd. 3) At Stifts- og Land physici, naar de foretage Reiser udenfor det Læge-District, hvori de boe, erholde for hver Dag i Diætpenge 4 Rbd. – Gaardeier Lydersen erklærede sig imod Forslaget, og med Hensyn tilat den kgl. Commissarius havde fremhævet Sagens occonomiske Side, Skattebyrdens Forøgelse a., yttrede den nævnte Deputerede sig saaledes: Disse indholdsrige Ord af den kgl. Commissarius maatte jeg ønske vare indgravede i Kampesteen udenfor Stænderdøren, til evig Evindring; paa den ene Side skulde der da staae "Oeconomie, og paa den anden Skattebyrde". Forøvrigt var det meget behageligt, hvis Stænderne vare i Besiddelse af uudtømmelige Pengekasser eller Pengeskuffer, saa at, naar Landet krympede sig ved Skattepaalæggene, Stænderne, da kunde sige: vi skulle betale. Man kunde da skrive over Døren til Stændersalen Heibergs Ord: Komme hvo som komme vil, komme Mand og Qvinde", Da vilde Alle kunne faae deres Ønsker opfyldte; men da vi nu kun have Skufferne, men ikke Pengene, saa er dette rigtignok et stort Uheld, – og samme Tilfælde, vil ramme mange af vore Vælgere, skjøndt de ere duelige og oeconomiske Folk – da der ofte i den senere Tid af vore Vælgere er bleven raabt "Ak og Vee over de mange 4 Rbd., som de maae give til Stænderne, og naar disse blive ved, om jeg saa maa sige, dagligen at skrive Plus istedetfor Minus, saa vil det deraf ikke blive bedre. Han meente fremdeles, at den større Concurrence ikke var værre for Lægerne end for Skomagere, Sadelmagere og Skrædere, der ved Duelighed og Oeconomie maatte see at begaae sig under saadanne Forhold. Comiteens Forslag, at Byrden, skulde fordeles med 1/5 paa Kjøbstæderne og 1/4 paa Amtsrepartitionsfonden, fandt han ubilligt, da Landmanden var den, der allermindst brugte Læge, og deri handlede Landmanden fornuftigt, thi et gammelt Ordsprog fra Tibers Tid sagde: en Nar er den, der over 30 Aar gammel bruger Læge. Desuden havde man jo nu Vandeuren, der gjorde Doctorcuren mindre nødvendig. Det forekom ham, at Comiteen havde større Tillid til Lægerne, end man i Almindelighed havde paa Landet, hvor den Tro ikke var usædvanlig, at Docterne vare saa tilbøielige til Amputation, fordi der afSundhedscollegiet udbetaltes dem 6 Specier for hvert Lem, de afsatte og atter curerede. Endelig meente han, at Lægen kun skulde have Betaling, naar Curen lykkedes: han var da ikke værre faren end Landmanden, der kan have anvendt ligemegen Flid, hvad enten hans Korn afblæser eller ikke. Dette vilde da ogsaa have den gavnlige Følge, at man sjeldnere henvendte sig til Qvaksalvere.