Den Vest-Sjællandske Avis, 1832-03-13
Captain Edvard som commanderede det Engelske Krigskib, kunde ikke finde dem, og 20 Aar gik hen uden at man børte noget fra dem; men i 1809 erfarede man at et Engelsk Skib var kommet til Øen Pitcairn, og havde der ikke allene fundet en Cultur blandt Jndvaanerne, som lignede den Europæiske, men tillige Mennnesker, som kunde tale Engelsk, man erfarede nu at disse Mennesker vare Efterkommerne af de omtalte Forbrydere paa den Maade, at Otaheitierne havde (som der hidindtil er blevet fortalt) af Jalousi dræbt alle de Engelske Matroser paa een eneste John Adams nær, men Natten derpaa havde de Daheitiske Fruentimmer, som holdt med Englænderne, dræbt alle de Otaheitiske Mandfolk. John Adams havde derpaa levet paa Øen med disse Fruentimmer, og avlet mange Børn, saa at Beboernes Antal var til 1813 steget til 45 Personer; han var Familiens Overhoved, havde indført Christendommen, det Engelske Sprog og saamange Europæiske Skikke, som Omstændighederne kunde tillade. Det er mærkværdigt at Adams, da han saae de Engelske Skibe, følte en Lyst til at komme tilbage til England, og forlade sin talrige Familie, uagtet han allene kunne forvente at komme til at leve der som en gammel og fattig Matros, saa dyb er Kiærligheden til sit Fødeland grundet i det menneskelige Gemyt. Men man fraraadte ham det og han betænkte sig. Den Engelske Regiering besluttede at pardonere hans Deeltagelse i Opstanden og at understøtte denne lille Colonie. Capt. Bechen fik Ordre af Admiralitetet at besøge den; han ankom, som sagt, til den den 4de December 1825, og saae med Forundring at en fuldkommen eqviperet Baad kom ud til Skibet, hvis Mandskab bad om Tilladelse til at komme ombord, og da det fik Tilladelsen dertil, saa rakte det Englænderne Haanden paa en høflig Maade. Adams, dengang 65 Aar gammel, var iblandt dem; han glædte sig over igien at see et Engelsk Krigskib og havde endnu ganske sit gamle Matrossving paa sig. Han fortalte den omtalte Begivenhed saaledes, at Matroserne havde brugt de Otaheitiske Mandfolk som Slaver, og da Styrmanden Christian med Magt fratog en Tahefter sin Kone, saa havde disse giort Opstand og dræbt mange af de Hvide der blev sluttet Fred; men efterhaanden bleve alle Otaheiterne dræbte og de Hvide med paa 3 nærde to døde af Drik og Adams blev allene tilbage han lært efterhaanden sine Børn og Børnebørn at skrive og regne tilligemed Christendommen som har frembragt ypperlige Virkninger paa Øen og viist sig der i sin sande Skiønhed. Capt. Becheyfandt nu Tilstanden paa Øen at være følgende: Fruentimmerne vare iførte et Skiort og en lang Kappe, som rækkede ned til Anklerne; deres Væxt var over den sædvanlige Størrelse; deres Muskler blive stærke ved at arbeide og krybe op af Klipperne; men deres Ansigtstræk og Sæder vare des uagtet qvindelige; de vare smukkere end Mændene, deres Hudfarve som Zigennernes, deres Haar hængte i lange Pidske ned over Skuldrene, som vare smukt prydede med Blomster; deres Øine ere sorte og livfulde og deres Tænder blendende hvide. Mandfolkene og Fruentimmerne bare med den største Høflighed og Lethed Englændernes Redskaber og Sager over Biergene, imedens det faldt besværligt for Matroserne, fordi Heden var saa stor. Da man havde vandret igiennem to Dale, saa kom man til Byen, som bestod af 5 Huse og laae i en Palmeskov paa en høi Jordflade, hvorfra man kunde see langt udover Søen. Jmedens Mændene opsloge et Telt saa tillavede Fruentimmerne Aftensmaaden, hvilken bestod i et Sviin, som blev steegt paa Otaheitisk Maneer i en Grube imellem Stene og Brødfrugtblade. J een af Mændenes, Christians, Huuse var opsat et Bord med Tallerkener, Knive og Gafler, Førend man spiste holdt Patriarken Adam en Bøn, ved hvis Slutning alle sagde Amen. Da Maaltidet var næsten forbi, saa bleve ved Enderne af Bordet antændte Dundunus Fakler, som vel lyste godt, men som spruttede og funklede noget; under Maaltidet gik en stor Krukke omkring med koldt Vand. Maaltidet var meget venskabeligt og oprømt, og mange Anecdoter bleve fortalte. Fruentimmerne spiste ikke med, men stode bag ved Stolene, viftede Fluerne bort, og tog paa en venlig Maade Deel i Discursen; men da Mandfolkene havde spiist, saa satte de sig tilbords i deres Sted. Natteleiet bestod af Palmegrene, bedækket med Tøi, som var nyelig vævet; Soveværelserne vare luftige og frie for Jnsecter. Hele Familiens Aften= og Morgensang lød meget behagelig. Næste Morgen hentede Mandfolkene endnu de øvrige Sager fra Skibet og Fruentimmerne vadskede de Fremmedes Lintei og lavede Middagsmaden. Nysasplukkede Frugter vare opstillede ved Siden af Sengen og de Fremmedes Hytte var prydet med Blomster; Fruentimmerne kom hen til Sengen, bød god Morgen, bragte Vand til at vadske sig i og lagde reent Linned istedet for det brugte. Klokken 12 blev spiist til Middag. Rundt omkring den lille Bye vare Jndelukker for Sviin, Giedder og Fierkræe, længere borte Agerland, hvorpaa Bananer, Plantaner, Meloner, Vams, Taro, søde Potater og andre Værter bleve dyrkede. Paa den sydlige Deel af Øen staaer et uhyre Baniantræe, 200 Skridt i Omkreds, hvis Grene danne et ugiennemtrængeligt Tag. Deres Kirkegaard er i en Palmelund. Foruden den lille Bye ligge endnu - 4 Huse adspredte; Adams Huus paa et ophøiet Sted. Husene ere byggede af PlantanerStammer og tækkede med Palmeblade; Plankerne kunne tages ud naar Veiret er godt, hvorved disse Boliger blive meget luftige. Fra den nederste Etage gaaer man op til den øverste, hvor Sovekammeret er, af en Trappe og en Lem. Øens høieste Spidse er ophøiet 1100 Engelske Fod over Havets Overflade. En Landhøide gaaer tvers over Øen fra Sønden til Norden og forbinde to smaae Klippetoppe med hinanden. Mod Østen er en steil Nedgang til Havet som kaldes Touget, fordi man kun ved Hielp af et Toug kan komme op af den. Ved Foden af denne Klippe finder man Stridsører af basaltisk Lava og et Slags Slibestene, som have tilhørt Øens oprindelige Beboere, (disse maae da siden have forladt den eller ere blevne udryddede. Paa en Klippetop fandt Colonisterne fire Steenbilleder omtrent 6 Fod høie af raae Lava, som have en Liighed med dem paa Paaskeen og Spor af en gammel Morai eller Begravelsesplads. (Man er ogsaa kommen paa den Formodning, at de store Steenbilleder paa Paaskeøen tilhøre en forgaaet Slægt). Man har og saa fundet et Laarbeen og et meget tykt Stykke af en Hierneskal af de gamle Beboere, som havde Ligning med de øvrige Sydsøe Jnsulaners; ligeledes en Steenskaal og to Hytter af Steen. - Eng lænderne indbøde Jndvaanerne til en Dands og Selskabet dandsede nu ved Skinnet af en Dundunus Fakkel. Den unge Arthur Qvintal satte sig ned paa Jorden og spillede med to Stokke paa et Græskar, en anden accompagnerede ham med et andet Græskar, som havde en Aabning, paa hvilket han slog med de flade Hænder med megen Færdighed, og derved frembragte en dump Lyd; en Tredie spillede med stor Duelighed paa en gammel Fiskekiedel, som havde tilhørt Skibet Bounty. Tre Fruentimmer stod op og dandsede med et Slags Ulyst en Dands, som havde megen Lighed med den Tahitiske, og hvorved de, idet de passerede forbi, smækkede med Fingrene; men det varede ikke længe. En Officeer hentede sin Violin, man søgte forgiæves at opmuntre dem til en nye Dands, ikke heller syntes de saa godt om denne Musik som om deres egen. Adams havde længe ventet paa et Europæisk Skibs Komme for at blive viet til sin gamle, blinde sengeliggende Kone; man opfyldte hans Ønske ved at lade Vielsesformularen oplæse over dem. - Øens Folkemængde er nu steget til 66 Petsoner, og da enhver Plet Land er benyttet til Culturen, saa ønske de at blive forsatte til en rummeligere Egn, et Ønske, som det Engelske Admiralitet vil opfylde. - Disse Mennesker leve meget simpelt, meest af Plantespiser, som de vide at tilberede paa mange Maader, deres Drik er Vand, og deres Medicin en Slags Thee blandet med Jngefær. De føle Afskye for Brændeviin da M. Coy døde deraf i Afsindighed; men synes godt om et Glas Viin og nyde den med Maade. De beskjæftige sig med at dyrke deres Jorder og Haver, reparere deres Huse og giøre deres Klæder; De ere meget religiøse, synge en Psalme inden de spise deres Aftensmad. En Matros, John Busset, som forlod et Engelsk Skib og forblev der, er deres Præst, han præker og Søndagen og Adams oplæser Bønnerne. Søndagen holdes meget hellig; de bede for Kongen af England.