Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-04-11
Til Hr. Forfatteren af det under OverskrifGjæld i Navne Værdie, i No. 9 Side 68 af den oecon. Korespondens indførte Stykke. Skjøndt jeg meget vel indseer at det vilde være en Umuelighed, ved almindelige Bestemmelser, ganske at forebygge det Tab saa mange, baade Kreditorer og Debitorer, som en Følge af vort Pengevæsens totale Forandring, ere udsatte for, troer jeg dog med Rette at turde tage de arme Debitorer i Forsvar, der i de senere Aar kjøbte faste Eiendomme til saa overdreven høie nominelle Priser eller laante Penge i Navne Værdie. Disse bør langt fra ikke Alle sættes i saa foragteligt et Lys, som Hr. Forfatteren af ovennævnte Stykke har behaget at fremstille dem. Kun paa den mindste Deel af dem passe de anførte Beskyldninger: derimod kjøbte mange for at arrundereller udvide deres Eiendomme. Mange andre havde deres Establissement for Øie, mange laante for at faae en Drivts-Capital, og atter mang andre laante, desværre, for at betale Skatter og andre Udgivter, hvortil Jndtægterne af deres Gaarde, eller Næringsveie nu ikke længere ere tilstrækkelige. At disse Laan eller Kjøb skeedte i Navne Værdie, kan med Rette i Almindeligheikke bebreides Debitor. De Færreste af Nationer have grundigen forstaaet Forordningen om Pengevæsenet af 5te Jan. 1813, og især Bankfundetionen, eller forudseet vore Rigsbanksedlers saa pludselige Bedring. Faa Bønder have et rigtig Begreb om rede Sølv, Sølv=Værdie og NavneVærdie, disses Forhold indbyrdes til hinanden og til Hamborger Banco eller det gamle dansk Courant. Altsaa, uagtet Forordningen om Pengevæsenet bestemmer alt det, hiin Forfatter troer at man har glemt, saa holdt dog baade Creditor og Debitorer Navne=Værdie for det tjenligste Medium til deres Handler, fordi de fleste intet Begreb havde om nogen anden Pengesort, og fordi Andre saae, at S. V. ikke svarede til dens oprindelige Bestemmelse, og derfor blev holdt for noget ganske arbitrairt. At Umyndiges Midler allene udlaantes i N. V., og at de Kongelige Skatter ligeledes beregnedes i N. V., i det mindste i Skattebøgerne, maatte bestyrke dem deri Coursens maadelige Tilstand i lang Tid efter at Forordn. af 6te Jan. var udkommen, bidrog heller ikke lidet til at man neppe kunde tænke sig dens Bedring igjen. Endvidere vare i de sener Tider heller ingen Kapitaler at faae til Laans, uden i N. V., og mange vare dog nødtvungne at gjøre Laan. Jntet Under altsaa, at Navneværdie eller Rigsbanksedler bleve almindeligen antagne af de contraherende Parter som Betalingsmiddel. Debitors Brøde er altsaa ingen forsætlig Feil, men en almindelig Ubekjendtskab til vort Pengevæsen, og Mangel paa Ævne til at kunne see i Fremtiden, hvilket, naar man vil være retfærdig, ingenlunde maae geraade ham til Skade, saa meget mindre, som han er ganske uskyldig vort Pengevæsens Forfald, og uden denne fande National-Ulykke, ikke var kommen i de Omstændigheder, han nu ønsker at reddes fra; og især nu, da Pengemangelen saaledes har nedværdiget de faste Eiendomme, at de sælges langt under Coursen, hvilket er Aarsag i at Debitor under alle Omstændigheder maae befinde sig imellem en dobbelt Jld, og det en langt farligere end den ovenmeldte Forfatter omtaler, thi han kan ikke undgaae den og maae falde.