Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-11-11
Blandede Efterretninger. (Slutning af Hofraad C. C. Andres, Jndbydelse; see No. 88.) Priisudsætteren mener, "at Pressefriheden, vilde snarest og lettest gjennemskjære Formens og den sædvanlige Forretningsgangs saa ofte skrækkeligt forvirrede Knude, men at den netop derfor afskyes af dem, som i Traadenes Forvikling er de færdigste og intriganteste, og naar de ikke vare blevne Mestere heri, iøvrigt aldeles intet vare. Hemmelighed og Mørke ere deres Element; at slynge Knuder, stille Snarer, &c. og med disse at fange saa mange, som kunne naaes, er deres kjereste Forretning. Derfra deres slet tilslørede Had til Pressen overhoved; men som er uforsonligt, ubetinget til dens Frihed. Frygter man den da nu saa panisk, lade maaskee endnu andre velgjørende Jnstituter sig tænke, saasom Voldgiftsmænd, Jury's &c., hvorved i det mindste Beskyttelsen mod Autoritetens og Embedmagtens Misbrug, tvertimod den faderlige Regents Vidende og Villie kunde blive sanctioneret og dog et eller andet Anker kunde henkates, hvorved den mishandlede Statsborger, berettiget, uden Sky og offentligen, kunde holde sig ved, indtil han havde nydt Ret. - Men blottes maa her en Hovedforblindelse, hvori saa mange af vore fortræffelige Regenter synes at befinde sig og endmere med Forsæt holdes deri"Lovene ere til og give Enhver Ret, og den sidste Tilflugt bliver altid Regenten selv,"Men hvilke og hvor mange mørke, tvetydige og modsigende Love. Og hvo kjender dem uden den Jndviede, Allerede i Justitsen, hvori der dog endnu var sørget bedste er det saa misligt, at sjeldent endog den Forstandigste kan indestaae for en Sags Udfald. Nu, endog i Regjerings politikens vide, vaklende Gebet hinsides Justits grændserne a., hvor Formen maaskee stifter endnu mere Skade end den mangelagtige, Vilkaarligheden vidt Spillerum givende, Lovgivning, hvor ofte Formens Jagttagelse henskydes under Lovens Jagttagelse. Hvor det ansees for Forretningsgangens Mesterstykke, at netop de, mod hvilke Besværingerne ere stilede, sædvanligen igjen pleie at give rationes decidendi, at ingen Besværinger finder Sted. Og nu Omkostningerne, den uhyre Tidspilde, Mangelen paa Tillid. - hvorledes kan den Anklagede være min Dommer! Vanskeligheden, især i større Stater, at kunne fremstille sig for Monarken. Den endnu større, at han skal gjennemskue disse tusinde Ting! Altsaa ned til Jndberetningen. - Her maa Kiendsgierninger vise, at en saadan vel er tilstrækkelig til Instruering, men ikke til Afgjørelse, og ofte ikke var andet end Sanctioneringen af en Uretfærdighed ved nye Former, under nye Autoriteter. Mig er paa Justitsveien et mærkværdigt Tilfælde bekjendt, hvor i alle Jnstantser en Statsborger i bedste Form, men med største Uret, fradømtes 30,000 Fl. Han henvendte sig til Fyrsten, og denne forlangte eet af den sidste Jnstantses Medlemmers Betænkning i Sagen. Manden finder den uretfærdig. Dommen overgives Jnstantsen til ny Revision; men den bliver som første Gang. Det hedder, at det er en mindre Ulykke, naar den Enkeltes, end den sidste Justitsinstantses Credit gaaer til Grunde. Paa tredie Haand lod nu Fyrsten den, efter bedste Form, uretfærdigen dømte give en Erstatning af sin Privatformue. - En vigtig Punct er den uhyre Tidspilde, denne sande, forfinede Tortur, istedetfor den afskaffede materielle. Hvor det gielder og Rolighed, Sikkerhed, Ære, Eiendom og Frihed er hver Tvivlens søvnløse Nat en Livsforkortelse, og ofte en større Pine end Ulykkens afgjorte Vished. J politiske Synderes og Forbryderes legemlige Behandling. ere vi blevne langt menneskeligere, ofte maaskee humanere end hensigtstjenligt, men hine langt større Sjelelidelser synes aldeles ikke endnu at være tagne i tilbørlig Betragtning, thi da vilde man søge at give vore politiske Jnstitutioner større Fuldkommenhed, men, især større Hurtighed og Korthed i Haandhævelsen."