Viborger Samler, 1836-01-14
J Anledning af en Artikel i dette Blads No. 147. fra forrige Aar, med Overskrivt: "Af et Brev fra Kjøbenhavn af 24de Novbr." læser man følgende i "Kjøbenhavnsposten": "J "Viborg Samler og derfra i Aarhuus Stiftstidende" o. fl. af vore Provindsialblade læser man et Brev fra Kjøbenhavn, hvori Secretair Algreen-Ussing og Proprietair Tutein paa en synderlig Maade fremhæves og roses for deres gode Opførsel og udviste Liberalitet" i Stænderforsamlingen. – Den første meddeles i dette Brev fuldkommen Absolution for hans engang begangne Synd mod Trykkefriheden og dens Venner, ventelig fordi han med Frisind nedlagde den kraftige Paastand i Finantssagen. Om den Anden hedder det: "At han har erhvervet sig et stort Navn blandt de Deputerede og kan betragtes som "det liberale Parties" Leder i Forsamlingen." – Antaget, at Brevet er Udtrykket af den almindelige Mening i Kjøbenhavn om disse Mænd, og ikke et i denne Henseende falsk, af disses utidige Venner og Klienter skrevet Brev - (jeg har kjendt en ung Mand, hvis Been nu hvile i Graven, som paa sin Udenlandsreise lod skrive svære Lovtaler over sig selv, som dog havde den Virkning, at de betydeligen bidroge til den Ære og Værdighed, han naaede, men ei længe soutenerede) kunde man dog vel spørge, hvad berettiger Kjøbenhavnerne til i Nationens Navn at meddele Secretair Ussing Aflad for hans begangne Synd mod Trykkefriheden og dens utallige Venner i Riget – – Jeg troer for vist, at Algreen-Ussing er en sjelden oplyst og frisindet Mand – og Kjøbenhavnerne toge vist ikke Feil, da de valgte ham til deres Deputeret, men hans Kamp for Finantserne - den Tutein og flere deelte med ham - og hvor han, efter Kyndiges Dom, skal have overdrevet sine Fordringer, kan dog ikke afsone hans engang begangne i Brevet omtalte Synd mod Trykkefriheden. Han maa gjøre længere Bod og vise større Omvendelses Frugter. Jeg kjender Tutein som en Mand med et lyst Hoved, med gode indsamlede Kundskaber og i Besiddelse af energisk Talegave og Udtryksmaade – og hans Ordensbrødre, Godseierne, toge visseligen ikke Feil, da de valgte ham til deres Ordfører i Forsamlingen. - At han er disses Leder i Stænderforsamlingen vil jeg indrømme, men at han tillige er "den langt overveiende Majoritets Leder i Forsamlingen", kan og vil jeg - til Ære for de mange Ædle og Vise, som sidde ved hans Side i Raadet, ikke troe eller antage. Tutein hører visseligen ikke til det conservative Parti og er jo altsaa liberal, men, om han er den liberale Mand, Professor Clausen saa treffende har skildret Os, er dog vel ikke saa afgjort. Manden er os kun offentlig bekjendt af hans Forslag i Fædrelandet og Retsforholdet mellem Godseier, og Fæstebonde. – Hans der ytrede Jndvilligelse af Hoveriets Afskaffelse bliver vel af Mange betragtet, som liberalt af en Godseier, men, førend man derfor stempler Manden, eller giver ham, som Brevets Forfatter giør, et stort Navn, da undersøge man dog først, om denne Jndvilligelse af Herremanden ikke var en Dyd af Nødvendighed, fordi han nemlig med hver Mand veed, at det er vor Konges alvorlige Villie, at det saa almindelig forhadte Hoveri skal afskaffes, og at Tidsaanden - som det i Sager af den Natur er nytter at modstaae - fordrer dets Afskaffelse. Saa liberalt end dette hans Forslag til Regjeringen synes at være, indeholder det dog flere illiberale og eistiske Jdeer. Vi ville lade disse agtværdige unge Mænds Dygtighed vederfares al Ret, men derfor kunne vi ikke billige, at de - vist nok mod deres Ønske og Villie – skulde udpeges og roses fremfor de mange Vise og Ædle, som maaskee med mindre Varme, men derfor og med mere Rolighed og Viisdom, tale Folkets Sag og saaledes kunne have Krav paa et ligesaa stort og derhos meere fortjent Navn i og uden for Forsamlingen, som disse Kraftmænd. Lad os i den Roes, vi tildeele vore Brødre, vel vogte os for enhver Art af Smiger og Afguderi - og lad os ikke for tidlig reise vore levende Brødre Ærestøtter, eller gjøre os billeder af dem i Guld, Sølv eller Marmor thi vi kunne let derved fordærve dem, forurette andre baade Levende og Døde, og beskæmme os selv. Romerne satte først efter Døden deres sande Store Ved Optagelsen af disse blandt Guderne. - bemærkninger troer Red. ei at burde lade uberørt, at ligesom Forf. af Brevet i Viborg Samler ikke har sigtet Secretair Ussing for nogen "begaaet Synd mod Trykkefriheden", for hvilken han skulde trænge til Absolution, men kun siger: at han nu har udryddet enhver Tvivl, der kunde være opstaaet om hans Liberalitet ved hans famøse Trykkefriheds-Artikler" – saaledes torde vel ogsaa Hensigten og Betydningen af disse Artikler ved Hr. U."s hele sildigere Færd baade som Skribent og Deputeret være hævet over enhver Tvivl. Der kan vist heller ikke være noget Spørgsmaal om at disse Artikler, ihvor tvetydige de (især ved den overdrevne Roes, der tillagdes vor Trykkefrihed) dengang ansaaes for at være, have virket Meget til at fremme det friere Sving, den offentlige Yttringsfrihed hos os har taget, idet at deri baade klart er udviklet, hvilket Raaderum der ved vor Trykkelovgivning er givet denne Frihed, og inspecie Beskaffenheden af det lovbefalede Polititilsyn med trykte Skrifter og Forholdet imellem den Politi=Embedsmand, til hvem hin Function er overdragen og Forfatterne eller Udgiverne af trykte Skrifter, er sat i sit rigtige Lys. Brevskriveren i "Viborg Samler" indrømmer ogsaa dette ved at tillægge dem en særdeles gavnlig Jndflydelse paa hvad der efter den Tid er skrevet", og vi tør nu endog ansee det for almindelig erkjendt, at Algreen-Ussing, langtfra at have nogen Synd at afsone imod Trykkefriheden, tvertimod bør tælles blandt dens kraftigste Forsvarere. Maaskee er den Tid ikke meer fjern, da han vil erholde Leilighed til, ogsaa i denne Egenskab at gjøre sit Talent og sin Dygtighed gieldende i Stænderforsamlingen.