Norske Intelligenssedler, 1764-04-18
oler. Nordske. Jntelligen No. 16. Onsdagen den 18 April 1764. de RS Fra Pressen er udkommen en Oversættelse af D. Youngs Første Nat. Dette ypperlige Skrivt, som uden Tvivl kand kaldes det beste af alle Engelske Poetiske Stykker er, som det synes, en Samling af Liiqvers over Forfatterens fortroeligste Hierte-Venner. Hans Datters Kiæreste, Phillanders Død har været en sørgelig Anledning til denne Første Nat, som nu er vores Formaal. Hans Sorg forestillede Ham det Menneskelige Livs indbildte Herlighed, og sande Ulyksalighed, naar Haabet allerne indskrænkedes til det Jordiske. Det heele sigter til at igiendrive Atheister. Hvor sande, hvor stærke ere Haans Beklagelser, Hvor kraftige Hans Opmuntringer, Hvor umodsigelige Hans Bevise, Hvor brænder Hans Nidkiærhed, for Guds Ære, Guds Ære, vores Ære, og høyeste Lyksalighed! Hvilken Frietænker, kand læse Ham uden at skiælve for sin Avsindighed? Hvilken Vellystig uden at forbande de bortsvirede Timer, Hvilken Dydig uden medlidende Glæde? Hvilken Skrøbelig uden Opmuntring, og Bekræftelse, Sandelig den maa være død fra Følelse og Fornuft, ja Menneskelighed selv, som ikke igiennemtrænges af dette Skrivt. Beklageligt at saa ypperligt et Værk ikke hidindtil har været gjordt almindeligt i vores Sprog, som i den Sted har været anvendt paa urimelige og væmmelige Elskovs Bedrifter. Hvor meget ere vi da Oversætteren forbunden. Vi haver allene nogle faa Ting at erindre. 1.) mod Originalen, Vi nærmer os til denne med største Ærbødighed. Vi fremsætter ikke vore Tanker for at forringe den, men for at oplyse Sandhed. Pag. 7, 17 Lin. O Du, hvis Ord udslog av det tætte Mørk hiin funkle Solen, slaae Du Viisdom af min Siæl, min Siæl som henflyer til Dig--- Vi synes ikke at Sammen lignelsen her er rigtig: det sidste Tillæg, min Siæl som henflyer til Dig, ophæver Metaforen (Ligheden.) Siælen som erkiender Gud for sin Fortroelighed, sin Skat, kand ikke sættes jævnsides med et tæt, fast Mørke, Pag. 10, 11 LinEn Himmelsk Straale besmittet og opslugt, Omskiøndt besmittet og Haag. ** Sand en opslugt Straalecastaal! Jan. vanyeurger, vog endnu Guddomme. kaldes Guddommelig, og kand en Guddommelig Straale saaledes fordunkles, at ikke det mindste Skimt bliver tilbage, Den efterfølgende Contrast eller Modsætning af stridige billeder, er drevet til det høyeste, ja saa vidt, at den synes reent at overskride Naturen; men et oprørt Sind, som griber det yderste af Tingen, undskylder dette. Pag. 13, 19 Liin, kalder Han det timelige Liv, Virkelighedens Spire Knop, et dunkelt frembrækkende Lys (Dim Dawn) dunkel Dagbrekning, vor Dags Tusmørke, Forgaarden." Alle disse Lignelser ere hver for sig sande; men om de kand staae sammen, vide vi ikke; Spire=Knoppen fornemmelig; thi Tusmørket kand nogenledes, efter de Gamles Fabel-Lære, staae jævnsides med Forgaarden. Pag. 18, 14 L. Disse rullende Kuglers Hvirveler, hvis skadelige Jndflydelser overøser alt hvad som er under dem med sørgelige Omvexlinger. Om denne Tanke er Young værdig, overlade vi til andres Dom. Den Lære og Planeternes Virkning paa alt det Jordiske, er længe siden forkastet, som en falsk og skadelig Roman. Pag. 20, 14 Lin. O Cynthia, hvorfor er du saa bleeg - - i det Menneskelige Liv," Denne Tale til Maanen er alt for Poetisk, den forekommer os, som naar Milton beskriver Diævelen nedridende paa en Soelstraale til Jorden. Sligt nærmer sig til et Raserie. Pag. 31, 9 L., da dog imidlertid den indvortes skiulte Døds=Sæd, den slue og forræderske Minerer, arbeydede i Mørket, loe av dine vel udfundne Anslag, og gav Ormene et Vink. Det er Poeter tilladt at give døde Ting Liv under visse Omstændigheder; men strækker denne Friehed sig saa vidt, at Sæden kand siges at lee, og at vinke af Ormene?" Dette er hvad vi har havt at erindre i Henseende til Originalen. Vi siger endnu, at vi ikke fremsætte vore Tanker for at forringe den Young er opløftet over Kritikker, men Han var et Menneske. Hans Feyl (tør vi kalde dem saa) ere Skiønheder. Fortsættelsen følger neste Uge.