Berlingske Tidende, 1836-09-21
Spanien. Ministeriet Calatrava har offentliggjort følgende Proclamation: "Ved at overtage Regjeringens møjsommelige Byrde, have de nuværende Ministre fattet den uigienkaldelige Beslutning, at underkaste deres Personer og deres Handlinger Pressens Critik og Censur, og under ingen Omstændighed at tage deres Tilflugt til de Bestemmelser i Presselovgivningen, der undertrykke og straffe Pressens Misbrug. Med den faste Beslutning at benytte de Raad og Anviisninger, Journalerne maatte give dem, ville de ikke støde sig over saadanne Phraser, der kunde fornærme deres Egenkjærlighed. De vide, at i en constitutionel Stat ere Ministrene Forsyningsoffere, der endog maae bringes Partiernes Uvillie. De ville derfor antage de af Journalernes Jdeer, der ere skikkede tilat fremme det almindelige Vel, og foragte mulige personlige Fornærmelser, der ikke kunne gavne Nogen. Men om end Ministrene give sig selv fuldkommen til Priis, ville de derimod uden Hensyn gribe Forholdsregler mod alle de Misbrug af Pressen, der maatte forgribe sig paa Dronning Regentindens hellige Navn, paa hendes Myndighed, der under hendes Datters Mindreaarighed forestiller Kongens uangribelige Myndighed, paa Nationens Grundlov, Constitutionen af 1812, paa andre bestaaende Love, der, saalænge de ikke ere ophævede af den lovgivende Magt, maae respecteres, og endelig paa den offentlige Orden og den administrative Eenhed, hvilke sidste til alle Tider ere saa nødvendige, men især i critiske Øjeblikke som det nærværende – absolut nødvendige. Skrivter, hvis Øjemeed maatte gaae ud paa Omstyrtningen eller Jndskrænkningen af disse væsentlige Principer for et constitutionelt Monarki Skrivter, der prædike Ulydighed mod de ved Constitutionen indsatte Øvrigheder, opfordre Provindserne til Adskillelse fra hinanden, under Paaskud af Folke Souverainitet, eller som maatte tale Foederalismens Sag, alle saadanne Skrivter ere subversive og brandstiftende, og især da, naar de skulde finde Plads i Journalerne, der indtil 13de August d. A. have declameret mod Frihedens Udartning, der indeholdes i Cadixer Constitutionen, og som nu derimod forlange Mere end hiin Constitution byder, fordi de længes efter et fuldstændigt Anarki. Saalænge indtil Tidspunktet er kommet til at henvise saadanne Skrivter, til de competente Domstole, vil Regjeringen ikke betænke sig paa at udpege dem til offentlig Misbilligelse. Den spanske Nation, der hader Uorden og især de Marimer, der gad gjøre Uorden til Grund sætning, vil vide at bringe saadanne Skrivter ned til deres værdiløse Standpunkt. Aldrig er det faldet den spanske Nation ind, da den forlangte og da den antog Constitutionen af 1812, at troe, at den af hiin Constitution stadfæstede National-Souverainitet slet ikke behøvede at forbindes med nogen Corporation eller Øvrighed, hvilket man i nogle af hine dadlede Skrivter har villet indbilde Folk. National Souverainiteten iboer for bestandig Øvrigheden, som Grundloven i dette Øiemed har indsat, og udøves af den. Skulde vi mod denne Souverainitet stille en anden, der dog alene kunde afgive en fordærvelig Superfotation, Aldrig ville Spanierne troe, at Navnet "det souveraine Folk, der kunde passe sig for den erobrende romerske Republik, kunde finde Anvendelse paa et constitutionelt Monarki, aldrig ville de lade sig overtales til at troe, at der til National Souverainitetens Opretholdelse udfordredes noget Andet end en streng Jagttagelse af Constitutionen. Ethvert andet Princip, som man med højtravende Phraser gad skubbe ind i Statsretten, er anarkistiske og fordærveligt. Endelig gaaer heller ikke Spaniernes Mening ud paa, at det skulde være Regjeringen muligt, under nuværende Omstændigheder, da der hverken findes en bestandig Cortes-Deputation eller noget Statsraad, strax fra Begyndelsen af at organisere Alt efter Constitutionens Bestemmelser. Vor Nation har allerede lært at skjelne Friheden fra Anarkiet; den elsker Friheden, men den veed, at den kun for Lydighed mod Lovene kan kjøbe Frihed, Lovene, der tillige stille Borgen for den offentlige Orden og den borgerlige Uafhængighed. Den spanske Nation vil altsaa ikke laane Øre til de Sophismer, ved hvilke man saa gjerne gad vildlede og bedrage den."