Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1844-05-13
Jndenlandske Efterretninger. Et af de vigtigste materielle Spørgsmaal, der bevæge vor Tid, er Communicationsvæsenet, navnlig Jernbanerne, der bestandigt udstrække deres Arme videre over den cultiverede Verden. Dette Spørgsmaal er imidlertid ingenlunde af blot materiel Natur eller vedrørende de materielle Jnteresser alene; nei, det er et reent Culturspørgsmaal, og de bekjendte Ord, som af Thiers engang bleve yttrede i det franske Kammer, at Communicationsvæsenets Tilstand er Physiognomiet for et Lands Cultur, gjentage sig atter her med forstærket Grad. Materielle og intellectuelle Berøringer ere hinanden nærbeslægtede og betinge hinandens gjensidige Virken. Det er derfor en af vor Tids Hovedbestræbelser, at fremme Alt hvad der kan føre Verdens forskjellige Puncter i saa nær og livlig Berøring som muligt og ved en saadan Samqvems=Lethed og Livlighed befordre de aandige og industrielle Kræfters Udvikling. Dampen har givet Communicationsvæsenet sit rette Opsving og Havet har nu ophørt at være et truende Adskillelses-Element, men er bleven Landjordens haandsrækkende Bundsfælle. Den Bevægekraft, der paa Jorden skal afløse og forstærke Dampseiladsens over Havet, er Jernbanen, denne store, den nyere Jndustrivirksomheds Triumph. At de første Resultater, dette Snillets Kraftfoster bragte Verden, ikke kunde tilhøre denne efter Begrebs omfanget, men maatte blive enkelte overordentlig befolkede og industrielmægtige Egnes isolerede Eie, var naturligt. Derfor vedbleve Jernbanerne ogsaa i et langt Tidsrum at staae udenfor de almeenvirkende Verdenskræfter og betragtedes meere som et af Verdens Vidundere, som Culturhøidens forjættede Lande England og Nordamerica udelukkende skulde besidde og den øvrige Verden fra sin lavere Syns kredses afvexlende Høider kun i Afstand skulde betragte, ikke betræde. Forholdene have imidlertid forandret sig; Forsættelserne tilhøre ikke længere Enkelte, men Alle, de store Mønstergoder, der før betragtedes som uopnaaelige for den øvrige Verden, ere nu blevne Fælledeiendom for ethvert Land, der vil følge Mønsteret, og vor Tid viser heri meer end nogen anden, at Villien er Kraften. De første Jernbaneforetagender, selv imellem store Verdens stæder i tæt befolkede Egne, betragtedes længe med tvivlsomme Øine fra Speculationens Standpunct og arbeidede sig paa mange Steder, under stærkt afvexlende og en Tid endog stærkt dalende Conjuncturer, møisommelig frem til den almene Tillid i Publicum, eller maaskee rettere til den almene Børs tillid. Dette var imidlertid den slappende Jsolerings sædvanlige Frugt, der altid vantrives indtil Sammenknytningen styrker Kraften og omslynger med Samvirksomhedens fælleds Kiæde. Først da man søgte at knytte Jernbane til Jernbane, vaagnede den sande Jnteresse for denne Opfindsomhedens herlige Plante, hvis Resultater derefter trivedes og vorede med forhausende Hurtighed og ved overalt at skyde nye og kraftige Sideskud gav Stammen, mangedobbelt Styrke, forøget Ærværdighed og varig Tillid. At det var ved at fremdanne hensigtsmæssige Combinationer i denne storartede Communication og ved paa denne Maade Tid efter anden at bringe hele Verden ind under een stor Culturkjæde, at de sande Resultater skulde fremkomme: blev nu klart for Alles Øine. Det er et saadant Næt, Verdens Cultur nu søger at binde, men ikke, som man falskelig paa mange Steder har opfattet det, et Næt til at fange eller besnære, i enkelt Stads eller Egns Jnteresse, men et Næt til at fange Mennesker ved at gjøre dem Alle modtagelige for een stor Cultur udstrømning, eller med andre Ord: give Alle Middelet til at blive deelagtige i eet fælleds Gode. Med denne omfattende Anskuelse var det ogsaa, at man i Frankrig strax besluttede Anlægget af et stort Jernbanenæt igjennem hele Riget, forbundet med Udlandets forskjellige Hovedcommunicationspuncter. Kun fra dette Synspunct er det ogsaa vi antage, at Jernbanerne maa betragtes, saaledes som i en ovenforstaaende Artikel af Dannevirke vistnok rigtigen betegnes, ikke som Sugerør for enkelt mægtig By eller Egn ind i et Lands Hjerte (thi det kunde de efter Vexelvirkningens nødvendige Beskaffenhed, aldrig blive), men som en stor Livsaare, der strømmer gjennem Landets Hjerte og derved giver dette Liv og Kraft. (Aalb. Av.)¬