Viborger Samler, 1839-05-29
Ældre Postefterretninger. England. Examiners bemærkninger om Sir Robert Peels strandede Forsøg og Lord Melbournes Gjenindtrædelse i Ministeriet. De Omstændigheder, som ledede til denne pludselige Forandring i Forholdene, ere følgende: Da Sir Robert Peel af Hs. Majestæt modtog det Hverv at danne et Ministerium, omtalte han ikke Hofstaten, men efter at have modtaget Udnævnelsen, og gereret sig overeensstemmende hermed, forkyndte den listig Tory-Høvding Hs. Kongl. Majestæt, at hun maatte tillade en fuldkommen Forandring med sin Hofstat, at hun ikke kunde beholde en eneste Veninde om sig og at alle de Damer, der nøde Hs. Majestæts Yndest maatte forlade Paladset for at rømme Pladsen, for den nye Premierministers Valg. Dronningen kunde ikke samtykke i saa vilkaarligt at berøves Veninder, som nøde hendes Tillid og Bevaagenhed, hvorfor Hendes Majestæt ogsaa paaberaabte sig sin Ret til at vælge sine Omgivelser. Sir Robert Peel opførte sig som en Seierherre uden at vise en Saadans Maadehold og Eftergivenhed, og holdt fast paa de af ham opstillede Betingelser. Han behandlede Paladset som en erobret Plads, og forlangte, at alle vor unge Be herskerindes hengivne Veninder skulde rømme det. Men netop de Omstændigheder, som gjorde dette Forlangende saa haardt, indgjøde Hs. Majestæt Fasthed og Bestemthed til at modsætte sig det. At antage et Toryministerium, og opgive alle sine Veninder, alene at skienke Kongen af Hannovers Tilhængere Tillid og forvise enhver Person, hvem Hs. Majestæt følte med Tryghed at kunne stole paa, synes at have været et Offer, der oversteg de monarkiske Pligter, og som den unge Dronning hverken fandt passende eller nødvendigt at bringe; Underhandlingerne bleve afbrudte, Sir Robert Peel traadte tilbage, og Lord Melbourne indtog atter sin Plads som Premierminister. - Sir Robert Peels Forsøg mislykkedes altsaa ved at ville drive Tyranniet over Dronningen saavidt. Hans Trappetrin til Magt, det jamaicaske Spørgsmaal, var Forebyggelsen af et Tyranni, men ved i sin Triumph at ville drive Tyranniet saavidt at beherske Souverainen, faldt han paa Magtens Dortærskel. - Hvilke Hensyn burde ikke været tagne i dette Tilfælde, hvor Sir Robert Peel opstillede de yderligste, haardeste og bittreste Fordringer. Dronningens Kjøn og meget unge Alder, det Fremmede og Vanskelige i en Forandring for hende, der endnu ikke er vant til slige Omskiftelser; det naturlige Ønske at beholde nogle bekjendte Ansigter, nogle vante og prøvede Tienere omkring sig; alle disse Hensyn burde have tilsagt Sir Robert Peel at slaae Noget af i sine peremtoriske Fordringer, men Tory=Høvdingen havde ikke Andet for Øine end sin egen Vælde. - Han troede rimeligviis, at han havde en frygtsom, nerfaren ung Dame for sig, under saa overraskende Omstændigheder, der forøge den Frygtsommes og Uerfarnes Ubestemthed, men han erfarede til sin egen Skade, at han havde opvakt en langt modigere Aand og Villie imod sig, end han i sin høitflyvende Jndbildning havde tænkt sig mulig. Det er naturligt, at Publicum er nysgjerrigt efter at erfare Navnene paa de mandlige og qvindelige Personer hvormed Sir Robert Peel vilde have omgivet den unge Dronning. - Siden 1831. have vi ikke oplevet Mage til det Røre, som Efterretningen og Sir Robert Peels Resignation og Lord Meelbournes Gjenindsættelse opvakte og med inderlig, hjertelig Glæde erfarede man, at det ikke var lykket Tornismen at træde Dronningen paa Nakken. - ForØieblikket kunne vi ikke tilfulde indlade os paa alle de Betragtninger, som denne pludselige Forandring giver Anledning til. Vanskeligheder staae endnu tilbage, men saa store, de end kunne synes at være, maae de dog, efter vor Overbeviisning kunne beseires ved meget lette Midler, naar disse blot anvendes med Forstand og Hurtighed; og imod Frem turen i muligt begaaede Vildfarelser, imod Eftergivenhed for falsk Stolthed maa, foruden de Pligter, Ministrene have imod Fædrelandet, endnu den Beskyttelse bringes i Anslag, som de ved ethvert redeligt Middel, enhver kraftig Anstrengelse ere forpligtede at yde Hs. Majestæt mod det Slaveri, hun er undsluppen fra. Og dersom Dronningen for Fremtiden skal undgaae de Krænkelser og Ydmyggelser, som hun trues med under et Tory Ministerium, maa Midlerne til saavel at beskytte hende mod deslige Ubehageligheder, som paa bedste Maade at fremme Landets Jnteresser søges i den Enighed og Samvirken blandt det liberale Parti, som nyligt lede saa stort et Skaar. Nu have alle Fractioner af det liberale Parti – og derfor maae i Særdeleshed Ministrene sørge – Leilighed til at forene sig om alle Stridsspørgsmaal og gjensidig, efter fælles Overeenskomst, at nærme sig hinanden paa en eller anden Grund, som ikke vil være vanskelig at finde, naar man kun alvorligen vil, og som ikke kræver nogen Opgivelse eller Svigten af Principer. Hs. Majestæt vil nu af Bestræbelserne for at tilveiebringe den til Folkets og Thronens fælleds Fiendes Nederlag nødvendige Enighed kunne bedømme saavel fine umiddelbare Venners og Tjeneres Jver og Oprigtighed, som de Mænds Viisdom blandt hendes Folk, der kalde sig Venner af den fremskridende Reform. (B. T.)¬