Aalborg Stiftstidende, 1833-03-11
Den samme Bill om de irlandske Anliggender, som Grev Grey har forelagt Overhuset, er nu af Lord Althorp indbragte i Underhuset og sammesteds læst første Gang. Jeg føler, sagde Lord Althorp her, at jeg, for at begrunde dette Forslag, først maa bevise, at Tilstanden i nogle Egne af Jrland er saaledes, at overordentlige Midler gjøres fornødne, ja ikke alene dette, men at den er saadan, at næsten enhver anden Tilstand er bedre. Dernæst maa jeg bevise, at de ordentlige Love ikke ere tilstrækkelige til at afhielpe samme, og endelig, at Bestemmelserne i den Bill, som jeg staaer i Begreb med at forelægge Huset, tilbyde et Middel mod hines Onder, som de ordentlige Love ikke formaae at afhielpe. For at gjendrive den oftere fremsatte Paastand, at Tilstanden i Jrland nu slet ikke er værre end forhen, anførte nu Lorden en i en frygtelig Progression stigende Fortegnelse paa svære Forbrydelser, begangne i Provindsen Leinster i de 3sk sidste Maaneder af hvert af Aarene 29, 30, 31 og 32. Disses Tal var steget fra 300 til 1500. For at bevises den anden Deel af sin Paastand, anførte han derpaa flere Exempler, saavel paa de Edsvornes som paa Vidnernes altil for grundede Frygt. Saaledes vare Nogle ved Vold drevne ud af deres Huse, Andre havde selv forladt samme, for at undgaae truende Livsfare. Hvad endelig den tredie og sidste Deel angik, da meente han, at Retten vilde kunne haandthæves, naar Frygten faldt bort, og denne vilde falde bort, naar Krigsretterne traadte i de Edsvornes Sted og naarik der om Natten spaa hvilken Tid de fleste af hine groves Misgierninger udøvedes) tilveiebragtes Ro og Sikkerhed. Lord Althorp sluttede sit Foredrag saaledes: Vi ville udens Tvivl endnu faae adskillige Declamationer at høre til Frihedens Roes, hvilke Jngen har ifinde at modsige; jeg spørgerik kun : Er dette en Friheds=Tilstand, af hvilken Jrland skal frelses Skal det ikke meget mere reddes fra en Anarchiets Tilstand, i hvilken Livet ingen Sikkerhed, Eiendommen ingen Beskyttelse finder Hr. Tennyson, som derpaa optraadte, fandt sig ikke tilfredsstillet ved de af Ministeren fremsatte Grunde, og foreslog derfor, at Billens Læsning skulde udsættes i 11 Dage Dette Amendement understøttedes af Hr. Bulver, som fornemmelig havde det at indvende, at det tilsigtede Øiemed likke vilde opnaaes ved de overordentlige Foranstaltninger, men Forvirringen snarere blive større. Han meente, at de vilde tilintetgjøre Virkningerne af de andre forsonlige Forholdsregler, at de vilde tilskynde Jrlænderne til at hige efter en afsondret Lovgivning og omsider bringe det engelske Folk til at blive træt af de evige Collisioner og selv ønske den Adskillelse, som Ministrene nu gjøre sig saamegen Umage med at forebygge. Han endte med at citere et Brudstykke af Lord Broughams Tale for Reformbillen (hvilket han ønskede Ministrene havde gjennemlæst, førend de foreslog nærværende Bill), hvori Lordcantsleren yttrer, at en almindelig Gjæring altid forudsætter en eller anden betydelig Feil i Forfatningen eller Bestyrelsen, ved hvis Rettelse hiin Gjæring, som oftest af sig selv falder bort, medens man derimod ved med Magt at ville dæmpe slig Gjæring kan foranledige Sce er af det værste Slags. Endelig optraadte da ogsaa Hr. Stanley, der som Statssecretair for Jrland vel kan betragtes som Sjælen i Ministeriet hvad denne vanskelige Sag angaaer. Han begyndte ligesom Lord Althorp med at opregne en Række af rædsomme Misgierninger, som vare begangne i Jrland, hvorhos han tillige oplæste adskillige Privatbreve. Disse Angivelser, sagde han, indeholde dog kun en partiel Skildring af Tingenes sande Forfatning og vise ingenlunde den fuldkomne Desorganisation og Demoralisation, der allevegne hersker. Han godtgjorde derpaa med detaillerede Omstændigheder, hvorledes i Jrland et formelig organiseret System anvendtes for at gjøre Forbrydernes Opdagelse og Afstraffelse umulig. Til Forsvar for Krigsretterne anførste han, at naar man engang vilde afvige fra den forfatningsmæssige Vei, saa burde efter hans Mening Afvigelsen være saa betydelig og afgjørende, vat aldeles ingen Strid derom kunde opstaae. Man burdelikke ligesom liste sig ud af Constitutionen, men ligesom Ministrene i deres Bill ikke nægtede, at de vilde gaae udfra Forfatningen og netop derfor bestræbte sig for at viseNødvendighen deraf, saaledes burde ogsaa Huset tilstaae dem dette, just formedelst Nødvendighen, og kun for dette Tilfælde. Taleren gik nu over til et heftigt personligt Angreb paa OConnell, hvem han reent ud anklagede for at hige efter Dictaturet i Jrland. Saaledes beskyldte han ham for, at han altid blandede fine Formaninger til Rolighed med sværger Eder, ikke at skade Handel og Vandel ved at bestorme Banken om Guld; men strax tilføiede: "SligBestormen vil af sig selv finde Sted, hvis hiin afskyelig og barbariske Forholdsregel gaaer igjennem." Fremdeles: at han havde opfordret de Frivillige til selv at oprette Forligelsescommissioner og bevæge Folket til at lade deres Stridigheder afgjøre ved disse. See, sagde Hr. Stanley, her have vi jo Krigsretter, et bevæbnet Tribunal af den agtbare Gentlemans egen Udnævnelse, kun med den Forskjel, at hans er lovstridigt og frit for alt Ansvar, medens derimod vore Krigsretter skulle sanctioneres af Lovgivningen og ikke ophæve Ministrenes Ansvarlighed; og dog modsætter han sig disse. Endelig beskyldte han ogsaa OConnell for at ville ved Fryg indskrænke Talefriheden i Underhuset. Han vilde ikke just omtale nogle Udtryk, af hvilke Hr. OConnell skulde have betjent sig i en Forsamling af Hovedstadens lavere Classe, han skal her have kaldt Underhuset en Forsamling af 600 Skurke og Røvere), han vilde nemlig ikke troe, at slige Udtryk kunne komme over en Mands Læber, der gjorde Fordring paa Navn af Gentlemann, men han dadlede fornemmelig, ved at citere et offentlig bekjendtgjort Brev fra OConnell, at denne søgte at anmasse sig et utaaleligt og mod Forfatningen aldeles stridende Herredømme over Underhusets Medlemmer, idet han foredrog det, som var talt sammesteds, for Almuen, ledsaget af sin Commentar. Saaledes meente da Hr. Stanley, at Sløret var sønderrevet, som hidtil havde dækket det Parties Hensigter, til hvilket OConnell hører, og at de overordentlige Forholdsregler, som Ministeriet forlanger, maa ansees for fuldkommen retfærdiggjorte.