Aarhuus Stifts-Tidende, 1831-05-10
Spanien. Daglig opdages her mere af Sammensværgelsen til en Revolution. Politiet trængte for nogle Dage siden ind i Jngenieuroberst Artus's Bolig, hvor der fandtes Faner med Jndskrivt: Frankrig leve! Friheden leve! Konstitutionen leve, samt en Mængde, trefarvede Kokarder. Der fandtes ogsaa en Correspondence med Mina, som compromitterer mange Franskmænd, og viser, at der var uddeelt store Pengesummer blandt Tropperne. Revolutionen var bestemt at udbryde i Madrid. Blandt de Fængslede ere Hertugen af Frias og Grev Onates, Begge Grander af høieste Rang Engelland. Man erfarer nu, at ligesom der i afvigte Aar udbrød en farlig Spænding mellem den franske Regjeri g og Folkets Repræsentanter, der endte sig med det daværende Dynasties Ophør, saaledes hersker der for Tiden en lignende mellem den engelske Regjering og Parlamentet, men her er den Forskjell: at det franske Folk holdt med Kamrene, det engelske derimod med Regjeringen. Aarsagen til denne Spænding er den saameget omtalte Reform, som Folket forlanger og Regjeringen understøtter, men som det aristokratiske Partie kæmper imod af alle Kræfter. Den 20de April vandt dette Partie en formelig Seier over Ministrene ved en Overvægt af Stemmer. Men Dagen efter forføiede Ministrene sig til Kongen med Begjering om, enten at opløParlamentet eller entledige dem, hvorpaa Kongen besluttede det første. Den 22de var Tummelen og Forvirringen i Parlamentet overordentlig; man havde faaet Nys om Kongens Beslutning, og den hele Forsamling var en konvulsivisk Bevægelse, der udartede saaledes, at der vankede baade Puf og Slag. Den forhenv. Minister Sir R. Peel erklærte Parlamentets Opløsning for Galskab; Lord Londonderry sagde: at det vilde vorde farlig for Kronen; og Hr. Vyryan yttrede, at det vilde snart rive Kronen af Hs. Majestæts eget Hoved. Lordkantsleren (Brougham) vilde forsvare Regjeringen, men blev stødt tilside. Hertugen af Richmand begyndte at oplæse Anordningen mod personlige Fornærmelser, men den ble revet ham ud af Haanden, o. s. v. Endelig kom Lord Mansfeld til Orde og sagde: at Parlamentets Opløsning vilde udsætte Kongen og Landet for den skrækkeligste Ulykke. Han beskyldte ligefrem Ministrene for Svaghed, Konspiration mod Statens Sikkerhed, og at de vilde gjøre Kongen til et Redskab for hans egen Undergang. Her blev Konfussionen almindelig. Alle raabte i Munden paa hverandre, og just som Londonderry sagde: "Jeg tilstæder aldrig at .... traadte Kongen ind af Døren, gik taus og høitideligt gjennem Salen og satte sig paa Thronen. Af den sidste Efterretning hørte vi, at han ikke engang havde givet sig Tid til hans Stadskareth blev forspændt, men var kjørt derhen i en Hyrekareth. Medens Hs. M. i sit Paaklædningsgemak i Overhuset iførtes sin Kronningsdragt, hørte han den forfærdelige Allarm af den parlamentariske Kamp i Forsamlingssalen. Den Embedmand, hvis Forretning det var at paasætte ham Kronen, nærmede sig just i det samme for at udføre sin Function, men Hs. M. greb selv Kronen, med de Ord: "J et saadant Øieblik vil jeg, uden Andres Hielp, sætte Kronen paa mit Hoved!" Paa Hjemveien fra Parlamentet blev Kongen modtaget af Folket i Gaderne med en mageløs Begeistring. (Hvad der passerede om Aftenen hørte vi forrige Gang.) Tilstanden i det vestlige Jrland er frygtelig. En stor Deel af Oprørerne er bevæbnet.