Norske Intelligenssedler, 1767-09-23
orerNordske Jntelligen No. 38. Onsdagen den 23. September 1767. Fortsættelsen: Naar Aarene kommer, og Høsten er nær, Naar Legem og Siæl skal adskilles, som her J Synden tilsammen har levet, Naar Herren til Regning fremkalder sin Svend For Pundet, og spørger, hvad er dig igjen Av dette til Jndtægt nu blevet? Hvad vil der da svares paa denne Guds Dag, Kand da heele Verden afgiøre din Sag, Guds Vrede til Fyldest fornøje, Nei, Verden med sine tilbage maa staa, For Dommen til Ansvar for dit du skal gaa, Graad kand da Guds Hierte ei boje. Hans Vrede, for Tiden du haver forsømt, Forfærdelig raaber: Gak du er fordømt Til Helvedes ævige Pine. Hans Regning, for Naaden du haver foragt, Er ganske retfærdig, og saadant avsagt: Jeg kiænder ej slige for mine. J Sundhedens Dage du Graven nok saae Tit aaben, dog Døden du tænkte ej paa, Men meente det var alt for tiligt. Jeg rørte dig ofte; du agtet det ej, Jeg kaldte og raabte, du løb dog din Vej Som Hesten til Striden saa illigt. Fortsættelsen følger. Antidotum Vitte, Patientia. Sola malorum Victrix. Ut vincas, disce: Subinde Pati Bagtale er for et ømt Gemyt et hemmeligt Mord. En Skyldig bør takke derfor, og lade det tiene sig til Rettelse; en Uskyldig bør ydmyge sig derved, og betænke: at den, som vil lægge sig syg for Sladders Skyld, den faaer baade Sind- og Skind-Syge, som betager hans Siæl sin stille Roe, og forvolder: at han selv omsider ikke troer, eller tør treste sig ved sin Samvittigheds søde Roes. Større Skarn blandt Mennesker er der dog vel ikke til, end en Bagvaskere. Jeg synes, at han ret kand lignes ved en Spye-Flue, som almindelig efterlader sin U-humskhed paa de beste Ting, og kaster ubekymret sin Ureenlighed fra sig paa de største Hoveder, men vender sig paa Timen derfra, og vil ej kiendes ved sit eget Spye. Det burde vel ikke komme nogen Redelig saa fremmet for at han blev kaldet en Øienskalk, og ligesaa lidet burde det røre eller anfægte en reen Nataræer, at han fik Navn udav en Fraadsere og Drankere, som man nu omstunder kalder, En Forfalden; Men, Menneske er Menneske, Saalænge Følelse, en anstændig Ambition og Eftertanke har den mindste Jndflydelse paa hans Sind, da kand vel disse Caracterer ikke altid taales og tages imod med Ligegyldighed, jeg troer snarere at den Allerkoldsindigstes Blod maa sættes i Bevægelse og Kogning, naar han nu paa et nu paa et andet Sted faaer saadan Dosis, som den gunstige Hr. Momus altid er forsynet med i sine Lommer. Dog, man veed jo at Mom Tilhængere ere de, som man ellers kalder Fuksvandsere, der hos saadanne Familier, eller i saadanne Huuse, ved et Maaltid Mad eller ved et Glas Vin vil taale dem, har faaet Privilegium paa at tale hvad de vil, og følgelig kand man jo ikke ansee slige Huus-Narrer for andet, end lige med dem, der har bødet for sin Mund, thi de taler Hæder og Ære fra Folk, naar de vil. Men da disses Løgnagtige Sladder ogsaa ofte anhøres af dem, som ikke kiender den, eller dem, som disse behage at sætte paa eller af Thronen, saa maa man billig condolere det, eller de Mennesker, som falder for saa ubluefærdige Tunger; kiender man dem, saa maaskee det hielper: at giøre et med dem i alt, eller at smøre deres Hals, eller at forgylde deres Hænder; kiender man dem ikke, saa maa man taale, i en viss Tid at holde her for paa Theatret, naar der i Sladder-Comoedien fattes en Act, eller 2 a 3 Scener, Besynderligt er det ellers: J Øinene, i Selskab eller Samtale ere saadanne saa søde som Sukker, der kand de ligesaa godt flatere, som de siden veed Mesterligen at blamere, deres Lov-Tale, naar man hører den, er saa overmaade, at Modestie for meget mindre nedslaaer sine Øine og tilstopper sine Ørne; deres Bagtale, som man ikke hører, bliver derimod vidløftigere, thi den har mange Fortsættelser. Havde jeg noget at befale, da skulle saadanne Løgn-Halse kiøres i Ring, og siden sættes enten i Gabe-Stokken eller slaaes til Kagen, som brave og uskyldige Menneskers Ære-Skiændere og hemmelige Mordere. Lykkelig er den, som har Sind til med Ligegyldighed at kunde anhøre og tage imod denne svigefulde Verdens daglige Chichaner, han tracterer alleting generosocomtemptu, tier stille og samtykker det franske Ordsprog; Beau fat, qui sait parler, mais plus sait, qui se fait taire. Det er: Den der veed at tale, veed meget, men den der veed at tie, veed endnu meere. Jeg liger mangfoldig den navnkundige engelske Poet Francisci Qvarlis Tanker i denne Begivenhed, som ere disse: "Tilluk dit Øre for den, som taler hemmelig om en anden, antager du ikke hans Ord, da retournerer de paa Taleren, men troer du dem, da gaaer de frem, og du saarer den Vedkommende. Den Bagtalede.