Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-02-24
Agerdyrkningen befinder sig i en saa ulykkelig Forfatning, at dersom Lindring skulde søges ene i Afgivternes Nedsættelse, saa kan den ikke tilveiebringes, uden at Afgivterne og Betalingerne sættes paa samme Fod som 1793, og at alle Privatcontracter og Pengeforpligtelser, der ere indgaaede efter en slettere Cours, bleve reviderede og ordnede. Coursforbedringen trykker med grusom Uretfærdighed en uhyre Deel af Samfundet, som derved er bleven berøvet mere end en Halvdeel af sin Eiendom, og sat ud af Stand til at røgte sit vante Hverv og betale sine Tjenestefolk. Denne billige Reduction af Contracter er af større Vigtighed end Afgivter nes Reduction selv. Forf. mener, at det er ubilligt, at hele Vægten af Krigsudgivterne, ved Coursforbedringen, skulde kastes paa een Classe af Samfundet allene, og at en anden Classe, som i høi Grad har draget Fordeel deraf, skal være fritagen. Han betragter Papirpengenes Forbedring som en Hovedkilde til al den store Elendighed. Førend en passende Ligevægt er tilveiebragt mellem Penge og Jord – mellem Debitor og Creditor, mellem Afgivtsyderen og Forbrugeren, mellem Fondseieren og Nationen, er det taabeligt at tale om Eftergivelsen af 1 Mill. i Afgivter, eller drømme om Nationallykke. Det er en uhyre Uretfærdighed og Grusomhed, at f. Ex. 10,000 Stykker Papir, kaldede Pund noter, laante for 10 Aar siden, den Gang til en Værdie til 13 Sk. 4 Pence i virkeligt Metal, nu skulle tilbagebetales med 20 virkelige Sølvshillings, d. c. at der for modtagne 6,666 Pund skulle tilbagebetales 10,000 Pd. i Metal. Det vilde være overflødigt at bevise Umueligheden af at oppebære i Guld Beløbet af de nuværende Afgifter, paalagte til en langt slettere Cours, uden at inden fem Aars Forløb alle Agerdyrkere skulde gaae til Grunde. 1793 vare Producternes Priser næsten de samme som nu, men Afgivternes Beløb neppe 3/4 Deel af det, de ere nu. Det er altsaa klart, at naar 4 Gange eller Mot 2 Gange saa mange Skatter skulle svares, saa kunne de ikke betales af Jndtægten, men af Capitalen, hvilket maa bringe Vedkommende til Bettelstaven. Forpagternes hele, og 2 Dele af Godseiernes Capital er virkeligen allerede tabte. Skal hiint ubillige System vedblive, maa alle Jordeiere forlade deres nuværende Eiendomme. Som et Exempel paa Landeiernes ulykkelige Forfatning, anfører Forf. eet blandt mange Tusinde af samme Slags. J Aaret 1813 kjøbte een af hans Venner en Landeiendom for 70,000 Pd. St., som paa den Tid indbragte henved 2,500 Pd. Paa Grund af Omstændighederne fandt han det passende, at tage 30,000 Pd. i Prioritet, indtil han havde solgt et andet Gods, for at betale dem igien. Freden kom uformodet; Indtægten faldt, og er nu under 1200 Pd. aarligen, og Eiendommen kan nu faaes for Prioritetssummen, saa at 40,000 Pd. tabes, som en Følge af Coursforbedringen. Aarsagen til alle saadanne Ulykker tilskriver Forf. Bankrestrictionen og Banknoternes forbedrede Værdie. Det vilde blive for vidtløftigt her at anføre alle Forfatterens Klager over Regjeringens Misgreb, Landmandens deraf flydende høist ulykkelige Forfatning og Fondeiernes og Capitalisternes blomstrende Stilling paa hans Bekostning. Nationalgielden og Papirpengene have, efter hans Formening, tilintetgjort Landeiendom menes Værdie. Jordeiendomme, fri for at Gield, kunne maaskee endnu en Tidlang være værd 1/2 Deel eller 3/4 Deel af deres Værdie i 1793, men Eiendomme, behæftede med Prioriteter, eller paa andre Maader bebyrdede, maa naar der ikke ufortøvet skeer en Forandring i Systemek, uundgaaeligen være tabte for deres nuværende Eiere. Disse ere Virkningerne af Papirpenge Systemet, begyndt ved Bankens Standsning, og fuldendt ved Mr. Peels Bill, og man vil forgjeves søge i Historien nogen Revolution i Eiendom, der i Størrelse og Almindelighed ligner samme *). Tyrkernes, eller Gothernes, eller Normannernes Erobringer vare intet, naar de, i Omfang af Formues Fortabelse, sammenlignes med denne. Og naar Tiden har lagt Lidenskaberne, Fordommene, og de sammenstødende Jnteresser af de nuværende Skuespillere i dette store Drama, tilligemed deres Legemer, i Graven, vil den næste Slægt see med Forbauselse de sidste tyve Aars financielle Løbebane; see, at den Minister, der har udtænkt Bankrestrictionsacten, har bibragt Landet et dødeligere. Saar end Nogen, der nogensinde for ham har levet."J den temmelig officielle Bog: Administration of the affairs of great Britain &c. af the year 1823, tales der meget om den Ulykke, der har rammet Agerdyrkeren, at maatte sælge til ringere Priser end før. Men dette Salg af Jordens Frembringelser, hedder det deri: "til lettere Priser, har udbredt sig overalt, og rammer i Engelland for Øieblikket vel Forpagteren, men især de store sideicommissariske Grundeiere, af mange Forpagtergaarde. Uagtet den sidste Classe nu maa gaae tilbage til Jndkomsterne som for 20 Aar siden, saa ansee vi det dog ikke for nogen stor Ulykke, at denne blot fortærende Classe forbruger færre Penge, og at den arbeidende Classe kan dække sine tarvelige Fornødenheder for bedre Kjøb. En stor Deel af disse Herrer, leve for deres Fornøielse i Frankrig og det fydlige Europa, for der at kunne tilegne sig endnu mere Livsnydelse end i Fædrenelandet.