Aarhuus Stifts-Tidende, 1847-12-01
J Dublin vækker nu en romantisk Begivenhed den største Opsigt i den fornemme Verden. En fornem Dame, hvis Navn Aviserne endnu ikke nævne, men som skal stamme fra det berømteste irske Fyrstehuus, levede indgetogent i Dublin, men blev paa Grund af sin Sundhedstilstand opfordret af sin Læge til at forlade Staden og søge fornyede Kræfter i den sunde Luft i Kingstown. Hun reiste derfor, men blev der paa alle sine Spadseretoure forfulgt af en Herre, der syntes at være en Fremmed; han lod til at ville tale med hende, men hun undveeg ham overalt. Den femte Dag følte hun sig saa generet af Mandens uafladelige Paatrængenhed, at hun besluttede at reise igjen. Hun lod derfor pakke ind, og var paa Veien til Jernbanegaarden, da den Fremmede paa den artigste Maade traadte hen til hende, tiltalte hende paa Fransk, og sagde, at en afdød Ven havde givet ham det Hverv at overlevere hende en høist vigtig Pakke. Han overrakte hende idetsamme en forseglet Pakke og forsvandt. Damen tog den og reiste til Dublin. Hjemme aabnede hun Pakken og fandt der en Ring, og flere forseglede Couverter, som vare adresserede til hende, men skrevne med forskjellige Hænder. J en af disse Couverter befandt sig en Æske af Maroquin med en lille Dolk, hvis Klinge var plettet af Blod; desuden en Tot Haar, som aabenbart var reven af en Dame med Vold. Desuden indeholdt Pakken Miniaturportraitet af en ung smuk Dame, som havde en paafaldende Liighed med et Oliemaleri, der endnu hænger i et gammelt Slot i Jrland og hvis Original har vakt almindelig Medlidenhed ved sine Ulykker. Hun skal være død i et fremmed Land, og hendes Død omgives med en dyb Hemmelighed. Ved Siden af dette befandt sig endnu nogle andre Miniaturportraiter, Smykker, og mange Breve og Documenter, der, naar de ere ægte, ikke alene sætte den unge Dame, som har erholdt dem paa en saa hemmelighedsfuld Maade, i Besiddelse af en meget fornem Titel, men tillige af en uhyre Formue. Blandt disse Papirer laa ogsaa Halvdelen af en Ægteskabscontract, som synes at være bleven sønderreven i en heftig Kamp, men dog indeholder Datum og flere vigtige Oplysninger. Documenterne skulle imidlertid være uden Nytte, naar den Mand, som overgav dem, ikke kommer tilsyne og aabenbarer, hvorfra han har erholdt dem. Han er sandsynligviis bekjendt med Sagen, fordi han ellers ikke vilde have handlet saa hemmelighedsfuldt. Papirerne ere blevne overgivne til En af de første Advocater, og man er spændt paa, om denne Hemmelighed, der synes at skjule et skrækkeligt Drama blandt høitstaaende Personer, vil blive affløret. Sandheden er stundom mere forunderlig end Digt: For tre til fire Uger siden blev Datteren af en gammel Haandværker i Lüttich angreben af en heftig Sygdom og bragt til Hospitalet. Den gamle Mand forhørte sig naturligviis ofte om sin Datters Tilstand, og erfarede til sin Smerte, at det bestandig gik værre og værre. Endelig fik han den sørgelige Efterretning, at hun var død. Der maatte altsaa træffes de nødvendige Forberedelser til hendes Begravelse, der fandt Sted et Par Dage efter. Omtrent fjorten Dage derefter, medens den Begravedes Moder var ifærd med fine sædvanlige Huussysler, gik Døren langsomt op- og med sagte Trin, bleg og mager, traadte den døde Datter ind og raabte: "Moder!" – "Du kan ikke komme ind!" raabte Moderen, ude af sig selv af Forfærdelse: "Din Fader har for fjorten Dage siden ladet Dig begrave paa en christelig Maade. Og afmægtig sant hun om. Da hun atter kom til sig selv igjen, bemærkede hun, at den uvelkomne Gjæst endnu bestandig sad i Stuen; i sin Angst løb den Gamle nu nedad Trappen til sin Mand i Værkstedet og raabte: "Deroppe sidder Lise, som vi have ladet begrave for fjorten Dage siden. Manden lod af Frygt og Forbauselse sit Værktøi falde, og først da de gamle Folk saa nogenlunde havde fattet sig, kaldte de paa Nabofolkene. Med disse vovede de sig ind i Stuen, og der sad, ikke et Spøgelse, men deres virkelige Datter, vel endnu bleg og svag, men levende. Det varede længe, forend den hemmelighedsfulde Gaade kunde løses; men endelig viste det sig, at den gamle Haandværkers Datter var bleven indlagt paa Hospitalet, samtidig med en Kone, som næsten havde samme Navn. Deraf kom Vildfarelsen; thi man havde bestandig givet den Gamle Underretning om Konens Tilstand, og, da denne var død, ogsaa overantvordet ham Ligget, medens hans virkelige Datter efterhaanden kom sig og derpaa kunde gaae hjem.