Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-03-21
Unainsk assanartugera, Apeksare pingardlugg. Pingsjulnne pidluardlit tamarmik nunskatkke! Kannoktok ejunginiardliterkiksinekarkudluta. Imerionga sissamænne atta, usforingerdluge, Hakirsartoursok kissienne. innungmerforikudlugo! Kesa afsat innudlaardie imitsirsigallöara! Tamanna nællunærkoltudle namaktomik immerama. Om Paaskefesten. Ivor Calender maatte man for Paaskens Skyld, efter hvilken de øvrige bevægelige Fester rette sig, tage noget Hensyn til Maanens Løb. Jsraliterne helligholdt deres Paaske den 14de Dag i Maaneden Nisan, hvis Fuldmaane faldt paa Jevndogns Dagen eller kort efter denne. Kirken vedblev at beholde denne Bestemmelse af Maaneden, men fastsatte Dagen til en Søndag, og da nogle Kirker i de første Aarhundreder efter Chr. F. helligholdte Paaskefesten, naar Fuldmaanedagen faldt paa en Søndag, paa Fuldmaanedagen selv, altsaa paa een Tid med Jsraliterne, saa ble dette forbudet af Conciliet i Nicaa, under Constantin den Stores Regjering, i A. 325 efter Ch. F. Efter Traditionen befalede det tillige, at regne den følgende Søndag for Paaske, og bestemte altsaa Paaskedagen til den næste Søndag efter den Fuldmaane, der vilde fulgt næst efter d. 21de Marti (som Jevndøgnets daværende Dag. Derved blev det nødvendigt, forud at beregne Fuldmaanen, og angive lette Methoder dertil, som Geistligheden beqvemt kunde benytte. - Hertil havde allerede førend Kirkeforsamlingen i Nicæa nogle Biskopper gjort Forslag, især anbefalede Eufebius fra Cæsarea den metonianske Cykel eller Maanecirkel af 19 Aar, hvilken ogsaa, som man har antaget, Conciliet skal have stadfæstet, og foreskrevet til Brug ved Paaskefestens Beregning. Man forudsatte nemlig, at efter 19 julianske Aar Nymaanen, igjen maatte falde nøie paa samme Maanedsdag, og at man derfor ved det gyldne Tals Beskrivelse, til de Calender=Dage, paa hvilke Ny maanerne i de første 19 Aar vare faldne, rigtigen vilde gjenfinde denne Nymaane for alle følgende Aar, og derved letteligen kunne bestemme Paaskefesten. Men egentligen overdrog Conciliet Patriarken af Alexandrien, hvis Diøres formedelst det alexandrinske Museum skulde have de lærdeste Astronomer, at prøve Fuldmaanen, og at underrette den romerske Biskop om sammes rigtige Dag. Men disse Opgivelser ere blevne aldeles forsømte, alle Paaske fester bestemte efter den ufuldstændige cylliske Regning, og derfor saare mange, imod Conciliets formeentlige Disposition deels for tidligen, deels for sildigen helligholdte. - Med Tiden bleve denne med det julianske Aar combinerede Maanecykels Feil mærkeligere. Da det antagne Aar selv er 11 Min, for langt, saa maatte Jevndøgns Tiden hver Gang mod Aarets Begyndelse rykke 11 Min, tilbage, hvilket i 400 Aar udgjør 3 Dage. Derfor var den i det 16de Aarhundrede, siden Aar 325, rykket fra den 21de til den 10de Marti. Da fremdeles 19 julianske Aar ere 1 T. 32 Min, længere end 236 Maaneskifter, hvilket udgjør i 312 1/2 Aar een Dag, og i 1250 Aar 4 Dage, saa maatte Nymaane i det sextende Aarhundrede falde fire Dage tidligere end i Conciliets Tid. Saaledes vilde efterhaanden Vinteren rykket frem i September, og Fuldmaanen paa de Dage, for hvilke det vedskrevne gyldne Tal betegner Nymaane. Under Greger XIII. blev, i Aaret 1582, som bekiendt, den gamle Calender afskaffet og den saakaldte ny Stiil eller gregorianske Calender indført. Den protestantiske Kirke antog ikke denne fra Rom af foranstaltede Calenderforbedring, der ei var astronomisk rigtig, og i sig selv undværlig. Dette foranledigede Benævnelsen gammel og ny Stikl. Men da af Brugen af to forskjellige Calendere hos Troesforvandte, der boede sammen og havde stedse Forretninger med hverandre, fløde ideligen Uleiligheder, bevægedes de evangeliske Stænder i det tydske Rige til i Aaret 1700 at indføre den forbedrede Calender. Man udelod i dette Øiemed i benævnte Aar de ti sidste Dage af Februar, tilligemed de i samme Aar efter gammel Stiil indfaldende Skuddage, saa paa den 18 Febr. fulgte strax den 1ste Martii, og Dagene nu stemmede overeens med den ny Stiil. Denne Jndskydning var indrettet paa samme Maade som i den gregorianske Calender, men i Henseende til Maaneløbet og Paaskefesten blev den cykliske Festregning forkastet, og derimod befalet, at beregne Paaskefuldmaane efter Kepplers rudolphinske Tabeller for Uranienborgs Middagslinie, hvor Tycho Brahe havde anstillet sine Jagttagelser, at antage den Dag, paa hvilken denne Fuldmaane falder, fra Midnat af at regne, for Paaskegrændsen, og at helligholde næstfølgende Søndag Paaskefesten.