Berlingske Tidende, 1829-05-30
London, den 26de Mai. I Underhusets Møde i Forgaars blev Hr. OConnells Anliggende igjen bragt paa Bane, hvilket havde til følge meget levende Debatter, der udmærkede sig ved Rolighed og Maadehold, fordi Sagen kun blev anseet og behandlet fra den juridiske Synspunkt. Paa Hr. Peels Motion blev det besluttet, at høre Hr. OConnell eller hans Sagfører. Hr. OConnel stod selv frem- og udviklede sine formeentlige Retsgrunde med stor Omstændelighed, og med Hensyn paa lignende Tilfælde. Han erklærede sig bered til at aflægge den i den nye katholske Bill anførte Hyldingseed, men ikke Supremat=Eden. Ogsaa beraabte han sig paa den nye Bill, ved hvilken Katholikkerne have faaet alle civile Rettigheder, blandt hvilke han naturligviis regnede den, at deeltage i Parlaments Forhandlingerne. Hans Tale vandt stort bifald, og da den var endt, trak han sig tilbage, men forblev dog under den følgende Discussion ved Skranken. Efter nogen Tids Samtale med Taleren, reiste sollicitor egeneral sig. Han roste den Sagkundskab, med hvilken Medlemmet for Clare havde fremstillet sine Fordringer, som man kunde vente det af en saa duelig Jurist. Har roste ligeledes hans Maadehold, der gjorde ham Ære som Mand og Gentleman, men desuagtet kunde han ikke bifalde hans Anskuelser. Han bad Huset og som Dommer at fælde Kiendelse i denne Sag. Han gjendreve derpaa Hr. O Connells Hovedgrund, at nemlig Forpligtelsen til Eedsaflæggelsen var ophørt ved Unionen med Jrland, og at den nye katholske Bill havde givet ham Sæde og Stemme i Parlamentet. Han moverede i Slutningen af sit lange Forredrag paa "at Huset maatte bestemme, at Hr. OConnell, som var valgt forinden den nye katholske Bill gik igjennem, skulde aflægge Supremat=Eden, for at kunne deeltage i Husets Møder. En Mængde Medlemmer, især Jurister, saasom Sir James Scarlett, Dhrr. Doberty, Sugden, Brougham og Flere, talte herpaa. Den Sidstnævnte forsvarede med megen Varme Hr. OConnells Fordringer, og frygtede, at en modsat Anskuelse vilde have farlige Følger. Han meente nemlig at der deraf vilde opstaae Mistanke, at den katholske Bill var mere gaaet igjennem efter Bogstaven, end efter Aanden. Hr. Peel talte ganske anderledes, og fandt det meget rabulistisk, at Hr. OConnell vilde begrunde sine Rettigheder paa eengang i den tidligere og i den senere Lovgivning; i det første Tilfælde havde den katholske Bill jo været overflødig. Det blev derpaa med 180 Stemmer imod 117 besluttet: at paalægge Hr. O Connell a gjøre Supremat=Eden. Mødet blev derpaa hævet. Jgaar, henimod Kl. 4 om Eftermiddagen, indtog Talleren sit Sæde. Sollicitor -general androg paa Dagens Orden, som var, at Hr. OConnell skulde indfinde sig. Hr. Spring=Rice spurgte, hvad han forstod under det Udtryk videre Fremgangsmaade, hvoraf han i den foregaaende Aftens Debatte havde betjent sig, om der skulde skee videre Skridt, og da hvilke i Sollicitor general svarede: J Tilfælde Hr. OConnell vægrede sig for at aflægge Supremat-Eden, vilde han andrage paa, at Taleren gav sin befaling (warrant) til Kron=Protocollister, (Clerk of the Crown), for at tilholde ham at udfærdige en ny Valgskrivelse til et Valg paa et nyt Medlem for Grevskabet Clare. Hr. Spring=Rice sagde derpaa : I det Tilfælde, at en saadant Andragende skulde blive gjort, erklærer jeg herved, at jeg da, som Amendement vil anholde om Tilladelse til at turde indbringe en Bill, til Amendement af den Clausul i Aften, hvorved Hr. OConnell er udelukket. Efter nogen Samtale imellem Lord John Russell og Sollicitor general, blev Hr. O Connell indkaldt. Han mødte øieblikkeligen for Skranken. Taleren meddeelte ham nu Husets tvende Beslutninger: at han var uberettiget til at have Sæde eller Stemme i Huset, forinden han havde aflagt Supremat=Eden, og at han derfor skulde blive spurgt, om han vilde aflægge denne Eed. Efterat Taleren havde fordret han Erklæring over denne sidste Punkt, forlangte Hr. ODonnell af see Eden. Efter en kort Pause fremførte han nogle bemærkninger imod den, og nægtede at aflægge den. Taleren underrettede ham da om, at han kunde begive sig bort, hvilket han ogsaa gjorde. Sollicitor egeneral fremkom nu med sin Motion omen ny Valgskrivelse. Hr. C. Wynn fandt, at en Befaling fra Taleren om Udstædelsen af en Valgskrivelse ikke var hjemlet i Loven, da 40 Dage endnu ikke vare forløbne siden Valgrettigheds=Akten i Jrland var traadt i Kraft. Hr. Peel mente, at Udførelsen af Talerens Befaling af Kron=Protocollisten kunde udsæltes, indtil den lovlige Termins Forløb, dog havde han ei heller noget med, at selve Tallerens Befaling opsattes til de 40 Dage vare forløbne. Hr. C. Wynn erklærede sig for det sidste Alternativ Hr. Portman androg paa, at denne Motion maatte udsættes til Torsdagen den 21de d. M. Han understøttede den af Lord Morpeth og Dhrer. Brougham og Huskisson, og hermed erklærede Sollicitor egeneral sig ogsaa efter nogen Betænkning tilfreds Lord J. Russell bemærkede endnu, at det ingenlunde var nødvendigt, at Alle de, som havde stemmet for Aflæggelsen af den gamle Eed, ogsaa maatte stemme for Udstædelsen af Valgskrivelsen. Har sluttede sin Tale saaledes: Vi have to Forslag for os, det ene betræffende en ny Valgskrivelse; det andet, af Hr. S. Rice, om Tilladelse til at indbringe en Bill, for at sætte Hr. OConnell Stand til, at aflægge den samme Eed, som min ædle Ven, Medlemmet for Horsham (Greven af Surrey) har aflagt, eller med andre Ord, at fritage Hr. OConnell for de religiøse Jndskrænkninger, som alene han af alle H. M. romersk katholske Undersaatter er underkastet. Hr. Brougham haabede, at Hr. Rice ikke for et enkelJndivids Skyld igjen vilde bringe det katholske Spørgsmaal paa Bane. Debattens Udsættelse til paa Torsdag blev tilsidst antaget.