Københavns Adresseavis, 1766-07-16
J Anledning af Hans Høyfyrstelige Durchlauchtigheds Prinz Carl af Hessen Cassel, og Hendes Konge Kongelige Høyheds Princesse Lovises Høye For ning, er følgende underdanigst indsendt af J. Christ. Bie. Da Fryd og Haabet faldt med Fredrich i sin Grav, Da i den dunke Nat man Stiernerne saae skimre, Og knap med halve Glands, til Sorrigs Tegn at glimre, Steeg Solen hastig op, den mørke Nat tog af, Den unge Danmarks Held, den store Guders lige, Gav Liv og Lys til det af Sorg nedslagne Rige. Som naar paa Stormfuld Nat opgaaer en deylig Dag, Som Skibet reddet bliv af de oprørte Bølger, Der Skummefradende udbrøle fæle Følger, Mens Luften knaldrer kun med veede Tordenslag, Saaledes Sorgens Mørk og Nordens Sorg forsvinder, Da i vor Christian, en Haabets Soel oprinder, Knap tog vor unge Held det Arvet Scepter fat Vor vise Salomon, vor Titus, som bepryder, Sin Ungdoms vaar med Frugt af Kongelige Dyder. For alle ønsker strax af Himlen fik en Skat, Et helligt Fredens Baand blev ved Sophie knyttet, Der evig blive skal ved Magtens Haand beskyttet. Opliv Apollo selv min ellers svage Sang, Ey en Poet til Lyst, men Guderne til Ære. Mit Uste Cithar laed din egne Harpe være, Giv det saa mageløs og prægtig Tone Klang, At, man Arion og en Orpheus forglemmer, Ja bliv, bliv selv henrykt, naar jeg mit Cithar stemmer. Lovise! dyre Navn, dog holdt oprørte Sind! Hvi kalder du igien i Lys og Liv tilbage, Hvi vil du Skyggerne fra Elysæv drage, Paa Verdens Skueplads til Sørge Scener ind? Neyl - - før Lovise blev i Taarers Floed begravet, Hun med Lovises Navn og Siæl, os har begavet! Princesse, høye Siæl, i Alt Lovise lig! J hvert et Ansigts Træk, livsalig, prægtig, herlig! J Siæl og i Gemyt, høymodig, dydriig, kierlig! Mon ikke Himlen har forenet just i Dig, Hvad den i Siel og Krop fuldkomment danne kunde, At ey den ene Deel den anden skal misunde? J hvert Dit Naades Blik, en huld Livsalighed, J hver Din Gierning, man et Dydens Spør, kand møde, Som frugtbar Perle Dugg i prægtig Morgenrøde Thi, knæle Guder for det høye Altar ned, Hvor selv en Skiønheds fuld Minerva kand opvække En Andagt, som ey skal dens Helligdom beslække! Dog vover Kierlighed, at flette Dig et Baand, Men vid, det Baand som skal et saadant Hierte binde, Kand ingen Afmagts Haand afringe Traader tvinde, Blind Drift bemestrer ey saa høye en Siæl og Aand, Ach ney, det Baand, som har Princenens Hierte bundet, Er kun paa Gud Fornuft og reene Dyder, Grundet, Lovise Kierlighed til hvem til Dyden, bær, En Printz, hvis Byrd og Blod, af Konger selv herrører, En prinz, som i sit Skilt og høie Hierte fører, Alt hvad Høymodighed og Dyden egent er; Af saadant kilde Veld, en hellig Drift at nære, Det er en Kierlighed, som Guder selv maae ære O. Glæd dig Dannemark og troe kun mine Ord! Thi, prophetie, med hvert, paa Skialdre Læber hviler, Jeg spaaer, og Himlen med Bønhørelse alt iler, Som Lykkens Stierne, du skal tindre i vort Nord, Regiert af Salomon, formeeret ved Mathilde, Sophie skal din Fred, Lovise Gavn, afbilde! Men Carl, at store Carl, hvad spaaer min Sang om Dig? Den spaaer: Du Olie skal i Frydens Lampe gyde, I Dig skal Land og Folk en troe Velynder nyde, Appollo ydermeer i Øret viske mig: At som forvandte Du vil blive Kongens Stytte, Og med Oprigtighed, befordre Landets Nytte, Stig ædelmodig Prinz til største Høyde op, Og vær velsignet med Din himmelske Princesse, Hun Landets Dotter er og Landets Patronesse, Thi; Vælget Hun en Prinz, som fra sin Ungdom op Med Landets Kierlighed en Kundskab derom lærte, En Prinz af største Byrd, men større af sit Hierte, 11 Gid Veltalenhed kun Troeskabs Søster var i Og gid jeg kunde end den halve Deel udtrykke Af den Velsignelse, den Glæde, Lyst og Lykke, Jeg skylder, under og tilbeder Dette Par, Nyd, høye Par, Nyd alt hvad Liv og Siæl beriger, Men glem ey mig og det min ringe Spaadom siger, Et Jhukommelses=Vers, som er lagt inden i Kuglen paa Christianshavns Kirke=Taarn, er at Jndhold som følger: Den Femte Christian min Bygning haver grundet, 2) Den Femte Frederich min Ziir mig satte paa b) a) Anno 1682. den 19 October. b) Anno 1750. den 27 April. Slig Naade haver jeg hos tvende Konger fundet, Lad, Christe mig i Fred til Verdens Ende staae.De tvende Konger, som imellem har regieret, a) Hvis Navn og Regiment i evigt Minde staae, De maae vel have mig og ofte regaleret, Og hiulpet mig til min Fuldkommenhed at naae. Og er jeg nu i Stand ved fire Kongers Naade, De tre af dem har Gud til Himlen kaldet hiem, Gud selv den fierdes Sag saaledes stedse raade, At man maae huske Ham, mens 2 og 3 er Fem.