Norske Intelligenssedler, 1767-02-18
Nordske Jntelligen No. 7. Onsdagen den 18 Februari 1767. de Denne Gang vil man forsøge at fornøye Læserne med et Forsøg til en nye Dansk Ordbog; den kand tiene til at bestemme nærmere en deel Ords Bemærkelse. De sleste Ord, have i alle Sprog en dobbelt bemærkelse, een, som forstaaes kuns af Lærde og Skikkelige Folk, som have Videnskaber, Smag og Levemaade, og en anden, som er den Almindelige og Bogstavelige, i hvilken de bruges af Pøbelen. Et Sprogs Dyrkelse beroer ikke lidet paa at bestemme ret den bemærkelse, som Ordene have i Skikkelige Folkes Tale; Det er deraf fornemmelig, at man kan dømme om et Sprogs naturlige Styrke og Fiinhed. En Ordbog for Skikkelige Folk er derfor nok saa nyttig et Værk som en Almanak og en Avis, og naar alle disse Arbeider engang blive fuldførte, venter jeg mig ikke liden Tak af mine Landsmænd. Ærlig var i forrige Tider en Ærettel for fornemme Folk. Man kaldte dem Erlige og Velbyrdige, og Ærlig betydede da det samme som Troe og Redelig. Man bruger det endnu i den samme Meening, men kuns om Folk af ringe Stand, som hverken ere artige, skikkelige eller fornemme. Ærlige Folk kalder man vel og undertiden dem, som holde hvad de love deres gode Venner, om det og var et Skielmstykke, men om Pligterne mod det Almindelige, mod Fædernelandet, bruges det sielden, og med Tillæg af God er det altid noget foragteligt. En god ærlig Mand; betyder det samme som en enfoldig og en grov Mand. Ædel. Dette Ord bruges af Talere og Poeter og Tanker og Handlinger; Man siger Sielens Adel, ædle Tanker, ædle Handlinger, ædle Udtryk. Jblant Fornemme Folk er det og endnu i nogen Priis, det betyder det samme som en god Familie, men iblant Skikkelige Folk er det kuns en Titel for de nederste Classer, i Rangen. Ære betyder i den gamle Stil og i de Philosophiske Lærebøger den Højagtelse, som Folk fortiene ved en anstændig Opførsel, Men i den Meening bruges det nu meget sielden. Dyden allene gjør ingen æret, og det er ikke Lasterne selv, men Maaden, paa hvilken de øves, som vanærer. Løsagtighed er i den store Verden Galanterie, og Bedragerie i Handelen kaldes af Skikkelige Folk Snildhed. En hver Ærlig Mand, siger man, er en Tyv i sin Næring; men dersom han stiæler aabenbare, og bliver brændemærket, siger man, at han har mistet sin Ære. Den samme Talemaade bruges og om Fruentimmer paa Landet, som staae aabenbare Skrifte. Akademie. Saaledes kaldes det Sted i Athenen, hvor Plato holdt offentlige Samtaler, efter Socrates Methode, og denne Socrates var en Mand, som Oraklet holdt for den viseste i Grækenland, fordi han vidste selv, at han vidste Jntet. Ved de nye Akademier har man offentlige Lærere i alle Videnskaber, og disse maa vide alle Ting: Derfor kaldes saadanne Akademier Universiteter. Ved det gamle Akademie svarede Lærerne offentlig paa det, som deres Disciple tilspurte dem; Ved de nye tilspørger man unge Folk i alle Videnskaber, førend de endnu have lært noget. Brød, daglig Brød, fornøden Udkomme. Dette Ord betydede allerede i Luthers Tid meget, og siden har det saaledes forandret sin bemærkelse, at Skikkelige Folk behøvede en nye Forklaring. Det er nu ikke meere nok, at have visse Værelser, Agre og Fæe, Penninge, Gods, en god Hustrue o. s. v. Disse visse Værelser maa være grundmurede Huuse af tre Stokværk i det mindste, med Port og Stalderum, velbetrokne Værelser, brede Trapper, høje Vinduer, store Speile, skiønne Commoder, o. s. v. Ved Agre forstaaes et got adelig Gods af nogle hundrede Tønders Hartkorn, med god Skov, Fiskerie, Jagt-Ret og Jus vocandi, eller i det mindste en smuk Lystgaard uden for Byen, og saa mange Rente-Penge, at man kan leve som en Herremand. Ved Klæder forstaaes alt, hvad der er i Moden, og til Skoene regnes Heste, Vogn og Portochaiser, fordi Skikkelige Folk kunde ikke meere gaae, og disse Ting ere derfor lige saa fornødne som Skoe. En god Hustrue er en smuk og en riig Brud, og det er endda et Spørsmaal, om Fornemme og Skikkelige Folk endelig skulde lade dem nøje med een. Skulde nogen meene, at det var for meget at regne alt dette til det daglige Brød, da maa de betænke, at der falder noget bort igien; Nogle Skikkelige Folk ere saa nøisomme frem for de Gamle, at de ikke meere forlange lydige Børn, gode Sæder, gode Venner, Naboer og andre saadanne Ting. Bestilling er en Titel med visse Jndkomster, naar disse ere nogle tusinde Rixdaler, kaldes det et got Brød. See Brød, daglig Brød. Naar Jndkomsterne ere gode, Rangen stor, og der er kuns lidt at bestille, kaldes det en god Bestilling. Blye et eget Ord i vores Sprog, som betyder en Last, der er meget afskyelig og skadelig iblant Skikkelige Folk. Det siger saa meget, som at ikke være egennyttig, grov og uforskammet nok, baade til at begiære alting, og til at faae alt, hvad man begiærer. Besøgelser er er en Kiærligheds Gierning, som alle Skikkelige Folk af lige Stand, i sær Fruentimret, ere hinanden skyldige. Man har den Godhed ved denne Lejlighed at vise hinanden sine nye Klæder, sit nye Boeskab, og man erfarer selv, hvad Nyt der passerer i Familier; Maa seer Folk, og forslaaer Tiden. Naar saadan en Agtsomhed vises mod Fornemmere, kaldes det Opvartning. See Barsel, Bryllup. Barsel er for Fruentimret enten en meget skammelig Sag, eller en meget høj idelig Forretning. Jngen skikkelig Kone maa tilstaae, at hun laver til Barsel, førend alle kunne see det; men naar hun har gjort Barsel, maa hun lade hele Byen vide det, og derefter i visse Dage, enten hun er vel eller ej, tage imod Lykønskninger af alle Skikkelige Folk. At lave til Barsel er en besynderlig Talemaade i vores Sprog, som synes at være kommen deraf, at Skikkelige Folk hos os have mange Anstalter at giøre, og meget at tillave. Bryllup. At have Bryllup betyder iblant Skikkelige Folk de Anstalter med nye Klæder, Boeskab, og andre saadanne Ting, som skee, naar en Mandsperson og et Fruentimmer love hinanden, at de herefter vilde boe sammen, dog uden at foraarsage hinanden for megen Ulejlighed. Manden forpligter sig til at skaffe Penge til alle Udgifter, og holde Amme, Huusholderske, og Konen lover derimod at skaffe ham Børn, og at baade hun selv og hendes Børn ville bære hans Navn. Dyd er at gjøre hvad andre giøre, men for Alting at ikke glemme sig selv. At giøre noget for det Almindelige, er i Skikkelige Folks Sprog ikke Dyd, men Entusiasterie. Man bruger ellers ikke dette Ord meget. Naar man vil rose nogen, siger man, en artig, en beleven, en omgiængelig Mand eller Kone, og bruger ikke det Ord Dydig, uden om enfoldige Mandspersoner, og heslige Fruentimmer. Fortsættelsen følger.