Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-03-20
J Chilos Grube=Egne regner det næsten aldrig, og Vand er der saa lidt af, at der ofte ikke er nok til Drikke, mindre til Grube-Drivten. mange Henseender er Brændeved ligesaa vanskeligt at faae som Vand. Disse Vanskeligheder vilde være uovervindelige, hvis her ikke gaves en haardfør og fattig Menneskeart, der er vant til Mangel og, som ved Hielp af en lang Erfaring havde lært at hielpe sig med alle de Midler, der staae i dens Magt, og ere passende til det attraaede Øiemeed. De, som troe, at den amerikanske Bjergmand ikke forstaaer sin Konst, tage meget Feil. Hans Fremgangsmaade er maaskee raa; men bekosteligere og meere forfinede Methoder vilde enten ikke kunne haves eller tilveiebringes. Sagen er, at dette Arbeide i Chille er en ussel Haandtering, som ikke kan drives, uden for den sletteste Betaling. De Omstændigheder, der gjøre denne Varesort kostbar, maae lukke Minen. Til Bjergværksmaskiners Anvendelse er det især nyttigt, at der er Vand, og Grubben maae udtørres; men i Chille er der intet Vand. Miers forsikkrer, at de Midler, Chileserne anvende i det meeste af deres mekaniske Operationer, passe meget vel til den Stilling, hvori de befinde sig og til Landets Natur. Han paastaaer, at Bjergværksselskaberne ville tilsætte en stor Deel af deres Capital, blot til at lære hvilken Fremgangsmaade, de skulle bruge for at faae Fordeel deraf og til at erhverve den nødvendige Erfaring om Landet; at Gruben i Chili ikke engang kunde drives for det, som en engelsk Grubedrivt koster. Det synes klart, at hine Gruber kun kunne bearbeides, naar Arbeidslønnen er meget ringe og Fremgangsmaaden er saa raa, at der kun behøves saare lidet Udlæg af Capital. Alle Sagkyndige, der kjende Chille og Chillesernes Natur, ere af den Mening, at de engelske Selskabers Spekulation vil for en Deel, om ikke ganske, slaae Feil, og at det, i ethvert Tilfælde er en Daarlighed, at anvende en saa uhyre Kapital, som til Værkernes Drivt, er blevet foreslaaet. Den eneste Plan, som med nogen Virkning kan blive anvendt, er at følge Habilitadors Maade. Capit. Head opregner alle de frygtelige Hindringer, som et europæisk Bjergværksselskabs Agenter maa møde i Sydamerica. Boghandel i ældre Tider. retter os om de Gamles Bøger=Væsen, end Pli ni i Breve. Videre maae hans Efterretninger ikke udstrækkes end til den Tid, da han levede. Det er een af Aarsagene, hvorfor alle Thesauri Antiqvitatum saa lidet hielpe til rigtig Kundskab om Alderommen; fordi mange Afhandlinger gjør ikke tilstrækkelig Forskjel mellem Tiderne. Anderledes har det nok været med Bøger Væsenet i Ciceros Tid, hvor jeg ikke finder en Bibliopola nævnes, anderledes i Keiser Com modus Tid, da det Romerske Rige kom til sit store Forfald. Der tales virkelig hos Plinius om Bibliopolis, L. I. Ep. 2, nisi tamen auribus nostris bibliopolæ blandiuntur. Sed sane blandiantur, dum per hos mendacium nobis studis nostra commendent. Dette Sted viser, synes mig, temmelig klart, Gevinsten, nemlig en Prosit udenfor Skriverlønnen var den Tid for Boghandleren, Æren allene for Forfatteren. Hvad for en stærk Virkning Æredriften har havt i Trajans Tid, det sees af mange Breve fra Plinius. Æren, at være en god Skribent, blev agtet høiere, end den af Rigdom og Værdighed. Effinge aliqvid & excude, qvod sit perpeto tuum, siger Plinius L. I. Ep. 3. Plinius, Tacitus, Svetonius, Qvintilian, Martial, Silius Jtalicus, opmuntrede, understøttede og berømmede hinanden. De brugte skarp Kritik, ikke Journalisternes, men deres egen, deels mende skrev, med alle Kræfters Anspændelse: Ne Jeg kjender intet Skrift, som mere underminem ipse reprehende, nist unum me, qvemparum commode scribo, Plin. 9, deels ved flittig Gjennemlæsning af hvad de havde skrevet længe forhen. De satte deres Venner i Bevægelse, for at prøve et Skrift, som skulde komme for Lyset, mere end eengang, baade i det Hele, eller i Planen, og i de enkelte Deele. Der var ogsaa et Slags offentlig Kritik i Brug, over Skrifter, som alt vare færdige i Concept, og med det første skulde træde for Lyset. Plinius melder om disse Recitationer meget udførlig I. 13. Forfatteren læste sit Arbeide for en anseelig Forsamling, som han selv havde indbuden. Hver af Tilhørerne kunde give ham ErindrinAsiatiske Actier . . . . . . 4 pC. Dito nye . . . . . ved Hambro & Søn.