Viborger Samler, 1832-11-29
Nedenstaaende Linier - som det vil være mig kjær at see optagne af de Herrer Redacteurer af offentlige Blade - udgjøre Slutningen af den officielle Erklæring, jeg har afgivet til Biskoppen i Anledning af en indsendt og i Trykken udgiven Klage over nogle Forandringer, med hvilke jeg følger den kirkelige Døbeformular. Den foregaaende Deel af Erklæringen finder jeg ikke passende til offentlig Meddelelse; den angaaer en Klage, som enhver Retsindig vil vide at vurdere efter Fortjeneste, den angaaer Punkter af denhed, som enhver oplyst Christen ri kunne besvare sig selv paa tilfredsstillende Maade; den vilde endelig give et Partie Anledning til fortsat Kiv, som Alle maae afskye. Men derfor kan jeg vel ønske og føle Trang til at tale et offentligt Ordtil min Menighed og til mine yngre Embedsbrødre, og dertil vælger jeg Slutningen af den ovennævnte Erklæring, i hvilken jeg har havt Leilighed til at fremføre, hvad der - ikke med Hensyn til det nærværende Tilfælde, men til Sagen i Almindelighed - nærmest ligger mig paa Hjerte. De fleste Læsere ville der gjenkjende, Fleerheden, som jeg troer, ogsaa agte de Grundsætninger jeg er bleven troe i mine henimod halvhundrede Embedsaar, rige paa Omvexling og Omvæltning af enhver Art. For disse Grundsætninger bør jeg værne og værge, saalænge, mig forundes Tid og Kraft til at arbeide i min Herres Tjeneste. - - - Jeg har tiltraadt mit Embede i den danske Kirke i en Tidsalder, da man vedkjendte sig den Grundsætning, at Guds Rige bestaaer ligesaalidt i Menneskeord og Formularer som i Mad og Drikke, Rom. 14 17.); da man var villig til at erkjende vort Rituals store Trang til Forbedring, og den Forsyndelse, det vilde være mod Kirkens Værdighed og dens Tjeneres Samvittighed, at fordre ordret Efterfølgelse af Formularer der, hvor de stødte og forargede den bedste Deel af det christelige Folk. Jeg fulgte den Opfordring, som heri laae, til at følge Ritualet med Hensyn til de kirkelige Formularer med den samme Frihed, hvormed det blev fulgt og nu som dengang bliver fulgt i alle andre Stykker, henhørende til Kirketjeneste og Kirketugt. Jeg har i et Tidsrum af 43 Aar forestaaet underordnet og overordnet geistligt Embede i Landsbye Kjøbsted, og Hovedstad; jeg er overalt og til alle Tider gaaet frem efter samme Grundsætninger; jeg har fundet disse billigede af de foregaaende Biskopper og Flere af det daværende Cancellies Personale, med hvilket jeg stod i nær Forbindelse: ligesom jeg og ved de enkelte Forandringer, jeg foretog i uvæsentlige Deele af Formularerne, har fundet mine forskjellige Menigheder enige med mig i, at christelig Opbyggelse blev befordret ved en saadan Brug af christelig Frihed. Ritualet blev imidlertid fra Aarti til Aarti det samme; Erkiendelsen af dets Mangler og Anstød blev den samme; Opfordringen for den samvittighedsfulde Geistlige til viselig Brug af det i mange Deele Forældede blev saaledes ogsaa den samme. Som Provst har jeg i flere officielle Andragender og Erklæringer gjort opmærksom paa den trængende Nødvendighed, af en Revision af Ritualet og paa Umuligheden af, indtil den var udført strængt at følge de firkelige Formularer. Som Medlem af Commissionen for Kirkelovenes Revision har jeg gientagne Gange havt Andeel i lignende Andragende; og i den seneste Tid have indtrufne Forhold foranlediget mig til atter paa uforbeholden Maade at yttre mig om Følgerne af en længere Udsættelse af dette vigtige Anliggende. Man vil af alt Dette see, - og jeg tænker, Man vil holde mig det tilgode - at jeg indtil denne Dag bar holdt fast ved den Overbeviisning, at geistlig Mand i Danmark ikke fører Ordet forgieves i geistlige Anliggender, fordi disse staae under ikke geistlig Autoritet; at den danske Geistlighed ikke vil blive den eneste paa det protestantiske Fastland, som man med Magtsprog skulde ville tvinge til streng Efterfølgelse af et i flere Deele forældet Ritual, uden at ændse de Grunde, - Grunde af Bibel af Fornuft og præstelig Erfaring - med hvilke Kirkens sagkyndige Mænd et halvt Aarhundrede igjennem have viist dets Mangelfuldhed. Hvorfor iøvrigt Conventikelsøgerne have valgt netop mig til Gienstand for deres Angivelse, medens Døbehandlingen forrettes af Flere af Hovedstadens Præster med i det Væsentlige de samme Forandringer, som af mig, behøver ingen Forklaring. - Saa meget meere have vi holdt os overbeviste om, nu at kunne gjøre upaatalt, hvad vi have gjort tilforn, for geistlige og verdslige Foresattes Øine, som Betydningen af protestantisk-kirkelig Frihed i de liturgiske Forhold just i vore Dage er stillet i klarere Lys end nogensinde for. I den preussiske Agendestrid have de Berlinske Geistlige, hvoriblandt Mænd af udmærket videnskabelig og kirkelig Fortjeneste, offentligen viist, at liturgisk Bogstavtrældom er uforeenlig med protestantiskechristelig Frihed; at 7det neppe lader sig historisk bevise at nogen evangelisk Fyrste nogen finde har gjort de Geistlige ængstelig Vedhængen ved Bogstaven til Pligt " og den preussiske Regjering har ved at indføre Agenden, agtet disse Yetringer og i Aaret 1829 udtrykkeligen erklæret at den nye Agende, medens den sikkrer de kirkelige Skikke en fast evangelisk Grundform ikke skal udelukke en vis Mangfoldighed eller lægge Hindringer i Veien for en fri Bevægelse." At den danske Regjering skulde, ved at tvinge tilbage den gamle Agendes Bogstav, ville udelukke og hindre denne frie Bevægelse, det har jeg aldrig kunne overtale mig til at troe, og jeg troer det end ikke i denne Time. Min Konges Agtelse for Samvittighedsfrihed har jeg kjendt og elsket som yngre Mand og som Olding; og under en saadan Konge kan et Ord, saa fuldt af evangelisk Kraft og Klarhed som det der er udgaaet fra en geistlig Mand i det Kjøbenhavnske Ministeriums Midte, og har fundet Gjenklang hos den danske Geistlighed, den danske Præsts mislige Forhold til Ritualet, og "om liturgisk Frihed, ikke være udsat for at behandles som tømt Mundsveir. Men Samvittigheds frihed agtes ikke tilbørligt fordi man indrømmet - hvad Jngen kunde hindre, om han vilde det - Ret til at tænke som man vil, naar Manderimod nægter enhver fri Virksomhed i den virkelige Verden; denne politiske Metaphysik - som en tydsk Forfatter kalder den -der klover Menneskets Natur ligesom den kløver Begreber, er en fuldkommen Tilintetgjørelse af al Samvittighedsfrihed; det er at opstille den som Grundsætning, og slaae den ihiel med et Ordspil. "Den christelige Frihed. - siger Luther i sit Skrivt: "wider die himmlischen Propheten" - "lider Vold ved tvende Ting": " naar Man byder og tvinger til at gjøre, hvad ikke er budet af Gud, og naar Man forbyder og hindrer fra at undlade, hvad ikke er forbudt af Gud."