Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1828-10-21
Fragmentariske Bemærkninger paa en Reise. Naar man gjør en Fodreise, i en øde Fieldegn, hvor man i flere Dage og Nætter ei finder Spor af Mennesker, saa lærer man først ret at indsee, hvor saare faa Livets egentlige Nødvendigheder ere, og hvormange saakaldte Nødvendigheder Konsten har opfundet og indført, for at tilfredsstille vort Hang til Vellevnet og Magelighed. Skulle imidlertid de høiere Sjele Evner have fri Virksomhed og ei bestandig hemmes af ubehagelige ja smertelige Reactioner fra Legemet, saa kunne vi ei give Slip paa disse til det physiske Livs Vedligeholdelse uundværlige Beqvemmeligheder, som Hjemmet yder os. Da den Reisende ei kan føre sit Hjem med sig, saa er det en saare velgjørende Indretning, at man har fundet paa at skaffe ham et subsidiairt Hjem i de saakaldte Vertshuse. Disse opfylde nu den Reisendes Trang paa forskjellig Maade, hvorfor jeg vil inddele dem i 3 Klasser. 1) De smudsige og stinkende Kroer, hvor den Reisende forefinder en Flok skraalende, tobaksrøgende og brændeviins drikkende Postillioner og Bønder; hvor Opvartningsvigen først lytter til Postillionens Forlangen, de, som et Væsen, hvis Sprog hun forstaaer og hvis hun kjender og veed at afhjælpe. Den næste Opmærksomhed, (forsaavidt Postillionen kan undvære den) skjænker hun efter gjentagne Admodning ger den Reisende; men denne erfarer sædvanlig, at foruden slet Brød og endnu slettere Brændeviin, er her intet at erholde. Af denne Art ere de fleste Kroer i Norge og paa den 40 Mile lange Vei imellem Hamburg og Berlin. Som en Modsætning mod disse kommer 2) de elegante Hoteller eller Anberger, hvor den Reisende modtages i Porten af en Schweitzer med en stor sølvknappet Stok i Haanden; hvor Herren (Værten) i Stuen kommer ham imøde i Bonjour=Frakke og Saffians Tofler med en stor guldbeslagen Meerskums=Pibe i Munden, og skjænker ham et naadigt Nik; hvor Fruenpræsiderer ved Middagsbordet i Silkekjole og Blonder, fører Conversationen og forlanger en Opmærksomhed og en Cour som en Dronning; hvor den, stakkels mødige og forfrosne Reisende maa aabne sine Kufferter og drage i sine Søndagssklæder inden han tør vise sig i saa eelegant Selskab. Tilligemed sit Middagsmaaltid maa den Reisende her betale sin Deel i Herrens guldbeslagne Pibe og Fruens Silkekjole, og sandsynligviis adskillige Procent for Fruens smukke Ansigt, som han ved Bordet har havt Lov at beskue, for hendes Conversation og den Møie hun har havt med at tillave Salatten o. s. v. Endelig holdes han ved Afreisen. tilbage i Døren af 3 til 4 Opvartere, der forheneiret vidste om de skulde værdige at see eller høre ham, og som under Navn af Schweitzer, Hans knecht, Tjener og Markør, udstrække Hænderne og forlange en Tribut, saasom de ei paa anden Maade lønnes af deres Herskab. J disse Huse grassere især Adelsmænd, Probenreuters og andre Store, der søge at bevise deres Vigtighed i denne Verden ved den Hoben Penge de til Unytte kunne bortkaste. Af dette Slags Vertshuse findes der endeel i alle store Handelstæder, saasom Hamburg, Flensburg, Kjøbenhavn o. s. A., tildeels under pralende Navne, saasom König von Engeland, Stadt Hamburg, Stadt London, Stadt; Kopenhagen, Hotel Royale o. s. v. Endelig kommer 3) et Slags Vertshuse, der holde Middelveien imellem de to foregaaende Slags, og derved her, som altid træffe det Rigtige. Den Reisende kjører ind i en reenlig, men er pragtfuld Gaard, træder ind i en lidt gammeldags meubleret Stue, hvor han venligt ønskes velkommen af en godlidende Vert og Vertinde, erholder hurtig en varm Stue, hvor han hensætter sit Tøi og gjør sig beqvem. Ved Bordet gaaer Verten, som det sig hør og bør, omkring som Husets første Tjener, søger at udspeide af Enhvers Ansigt hvad han ønsker, morer sig over sine Gjesters Passiar, giver et kortvilligt Svar naar Nogen tiltaler ham, men falder for Resten Jngen besværlig med sin Tale, naar man ei opfordrer ham. Et Par simpelt, men reenligt klædte Opvarteere forskaffe øieblikkelig og uden Støi ved mindste Vink alt hvad man forlanger. Hvad man erholder er godt og udsøgt i sin Art. Efter Bordet kan man erholde Tobak, Cigarrer, Todby, Punsch, Viin, more sig med Billardet eller med at passiare med Gjesterne, der ofte ere sammenstrømmede fra de fjerneste Kanter af Europa og tale forskjellige Tungemaal; eller med Vert og Vertinde, som, naar de have valgt denne Levevei drevne af Lyst og Talent, sædvanlig ved lang Øvelse have erholdt en behagelig Slebenhed. Nogle Verter føie ogsaa hertil et Par smukke og livlige Opvartningspiger, som den Reisende kan more sig ved at see paa, eller, om han har Ungdom og Livlighed nok, ved at tale et skjemtsomt Ord med. Reisen har forhøiet Appetitten og krydret Maden, Vognrystelsen har sat Nerverne i en exalteret Spænding, Eensomheden paa Vognen har forhøiet Lysten efter menneskeligt Selskab, og Stuens lune Roe er dobbelt behagelig efter en storm og regnfuld Dag paa en aaben Vogn. En Aften tilbragt paa saadant et Vertshuus, kan saaledes ordentlig være en liden Livsnydelse; man har paa den meest ugenerte Maade og uden alle Jntroductioner gjort et godlidende Bekjendtskab, har levet aldeles efter sin egen Phantasie, og faaet enhver Trang, som var skjærpet ved Reisens Besværlighed, øiebliklig opfyldt. Ved Afreisen faaer manen til Forundring liden Regning, og den godlidende Vert ledsager sin Gjest til Vogns, trykker ham godmodig i Haanden, ønsker ham en lykkelig Reise, og at han snart igjen maatte komme til hans Huus. J Jylland og Hertugdømmerne finder man flere Vertshuse som mere eller mindre nærme sig til ovenstaaende Skildring, saasom hos den gamle Franskmand V. Brunes i Aalborg, hos Schukani i Aarhuus, hos Kjøbmand Ewers, i Itzehoe o. fl. En god Vert maa have et muntert og selskabeligt Gemyt, En Smule Lune, sund Forstand og Smag; han maae more sig med sine Gjæster, og, som Jøderne, være tilfreds med en lig den Fordeel af hver, men som mangfoldiggjøres. ved en forøget Søgning. Det er mærkeligt, at dette Talent til Vertskabet synes at mangle hos Nordboen, hvorfor man sædvanlig træffer de bedste Vertshuse i Fremmedes Hænder. Saaledes finder man i Aalborg Brunes, i Aarhuus Schukani, Marzetta, Jucher, i Slesvig Sorman, o. s. v. Den hjemmefødte Vert tænker sædvanlig meere paa at udplyndre sine Gjester, for selv at kunne føre et ørkesløst og pralende Liv, end paa at skaffe dem et byggeligt Ophold i sit Huus.