Norske Intelligenssedler, 1768-04-20
Noler. udskeNetteligen de er No. 16. Onsdagen den 20 April 1768. Ad Fortsættelsen: Jntet er sædvanligere, end at de, som selv af Egennytte forledes til en dum og nedrig Smigren, beskylde andre for Hyklerie, enten fordi disse ikke ere lige saa villige og færdige til at sælge deres Berømmelser til den Høistbydende, eller og fordi hine misunde disse den Ære, som de forhverve dem selv og deres Velyndere, ved meere beskedne og vittige Lovtaler. Herr Rosiflengius forsømmer aldrig nogen Leilighed til at opvarte sin Patron, og han taler aldrig til ham, uden at bruge lutter Superlativer. Han har til hans Roes allene holt ti offentlige Taler, og i dem alle ikke sagt os andet, end at den Velbaarne Herre er den allerviseste, den allerlærdeste, den allerbeste, den allermildeste, den allerretfærdigste Mand i Landet; at hans Dyder, ere utallige, ulignelige og uskatterlige. Alt dette siger han af lutter Troskab og Underdanighed. Men Ariste, som og har understaaet sig at rose sine Velynder, og uden at bruge i den heele Tale et eneste af disse Store Ord, alene i en pyntet, men naturlig Stiil skildret nogle af de gode Handlinger, som han har gjort, han er en Hykler. Hvorfor, Fordi hans Tale behagede, og deraf slutter man jo rigtig, at han ingen anden Hensigt havde, end at forhverve sig Yndest. Rosiflengius derimod behagede ikke, og bør da ikke alle troe ham, naar han saa hellig forsikrer, at det aldrig var hans Hensigt at behage de Store, Vel seer man ham alle Øjeblik hos disse Folk, og hans Uvenner sige, at han søger Titler; men de siger ikke tillige, hvor meget han behøver dem, for at pryde Titel-Bladet af dette prægtige Verk, som han med Flid og af bare Høihiertighed skrev saaledes, at det ikke skulde behage. Enhver veed, at Rosislengius har faaet sine prægtige Lovtaler betalte baade med prægtige Ord og med rede Penge. Ariste har derimod ikke faaet andet for sine Berømmelser, end sine Læseres bifald, og det samme Svar af sin Velynder, som Trajan gav Plinius. Dette finde nogle at være ubilligt; men jeg holder for, at man giør begge Ret. Rosiflengius, siger han, har tillagt sin Velynder store Egenskaber, som han ikke besidder, og han har opofret sin egen Ære, for at rose ham paa en nedrig Maade. For begge Deele bør han betales. Titler bør betales med Titler, og den sande Æres Forliis kand ikke betales uden med Penge. Ariste derimod har ikke sagt andet om sin Velynder, end hvad han virkelig har gjort, og denne er ham derfor ingen Tak skyldig, uden fordi Hykleres og Misunderes Tal er saa stort, at det er rart, at der findes nogen, som ærer Dyden, uden egennyttige Hensigter, For at fortiene saa stor en Caracter, som denne, bør Ariste selv ikke ønske saadanne Belønninger, som kunde giøre ham mistænkt for Hyklerie. Den sikkerste Vej til at blive roest, er at giøre Jntet. De, som forsvare gamle Baner og Misbrug; som uden Prøve forkaste alt hvad der er nyt, som giøre Mængdens Domme til deres Liv, som kalde Dumhed Godhed, og Grovhed Ærlighed; som af Enfoldighed eller Magelighed troe, at der er Jntet at forbedre i Verden, og ansee alle dem, som vise nogen meer end almindelig Nidkierhed, for uroelige Hoveder, og den offentlige Freds Forstyrrere; Saadanne Folk mangle aldrig Berømmelser; Den usleste Taler kand sige til deres Roes saa meget han vil, uden at blive beskyldt for Hyklerie. Men lad andre driste sig til at sige halv saa meget til deres Roes, hvis Tænkemaade er for viis og for ædel til at behage Mængden; Han skal endog, naar han opofrer sin egen Yndest, for at ære Dyden, ansees for en Hykler. Jngen besværer sig over Satirer, siger Rabener, uden de, som finde sig selv skyldige i de Laster, som forestilles. Saaledes gaaer det og med Lovtaler; De, som selv ikke besidde de Dyder, som man roser i andre, kalde alle Berømmelser Hyklerie. Sandhed og Kierlighed giver Johan Friderich Varsen. Sallig. Handels-Mand samt Kirke-værger i Christiania Fordum Kiøb- og dette velfortiente Ære-Minde Paa hans Begravelses Dag den 15 April 1768. Du Guds og Næstens Ven, som Himlen nu har inde, Jeg skriver paa Din Grav det sande Ære-Minde: Du var til Døden troe i Guds og Næstens Sag, Derfor Du nyder nu Guds Naades Vederlag. Til Christiania er følgende indberettet: Gaarden Skjeg i Sørums Sogn er om Natten tilden 15 April ulykkelig udløben i Elven Rømmua, med alle paastaaende Huuse, Jorder, Enge, og endeel af Gaardens Skov; dog er meest beklageligt, at ved dette Jordfald blev 15 Mennesker, dræbte. Manden, Jver, med Kone, og 1 Barn, undkom med Livet; Den anden Opsidder, Hans, blev allene reddet, og kom derfra med Livet. Creaturene, som der siges, gik med. Af hvilke skal være kommen tilbage fra Jordfaldet 5 Hæste og et Par Køer; de Øvrige er omkommen, deels under Grusset, og deels i Elven. Der siges og, at der skal være seet nogle døde Faar flyde i Elven.