Viborger Samler, 1842-09-15
Efterat de med den sidste Overland Mail ankomne detaillerede Beretninger om den britisk ostindiske Hærs Tilstand have beroliget Publicum, deeler den almindelige Stemning - for ikke at sige Almeenforbittrelsen - sig imellem den paa Malta værende franske Officier, der paa saapaafaldende Maade har forfalsket Efterretningerne, og Lord Ellenborough, hvis Forhold i Ostindien er et Sidestykke til hans famøse Skilsmissesag i Aaret 1830; thi denne Mands Befaling angaaende Troppernes Tilbagetog fra Afghanstan har overalt og tildeels iblandt alle Partier fundet den skarpeste Dadel. Den franske Officiers uværdige Forhold er hjemfaldet til den franske Regjerings Dadel og Revselse; men Lord Ellenboroughs Forhold vil, fordi det medfører en mere udstrakt og maaskee uoprettelig Skade, til enhver Tid blive et Theema for Forbittrelse hos enhver Britte, der interesserer sig for sit Fædrelands offentlige Anliggender, og hvem den britiske Krones Ære og det britiske Riges Prosperitet og Sikkerhed i Ostindien ligger paa Hjertet. The Globe, hvoraf foranstaaende bemærkninger ere uddragne, anfører endog et Brev fra en britisk ostindisk Officier, i hvilket der tales om Generalgouverneurens paafaldende Uduelighed og nedværdigende samt bestæmmende Politik. J ligesaa skarpe Udtryk dadler Morn. Chron. Tilbagetoget, og finder at Sir Rob. Peel paa ingen Maade kan tillade, at en saadan Mand som Lord Ellenborough vedbliver at beklæde et saa vigtigt Embede. Ogsaa the Times erklærer sig imod Generalgouverneurens Politik, endskjøndt denne Journal fuldkommen indseer de Vanskeligheder, hvormed den britiskostindiske Hær har at kæmpe. Vi sympathisere, siger denne Journal," med Regjeringens Ønske om at blive en bekostelig og blodig Krig qvit. Men dette Ønskes Opfyldelse turde blive kjøbt med for store Opoffrelser. Vi forlange ingen Udvidelse af vort Gebeet; hvad Hevnen og Giengieldelsen angaaer, turde vi være mindre strengt regnende end Andre; men vi ville aldrig tage i Betænkning at fælde vor Fordømmelsesdom over en Statsmand, der turde understaae sig at ende denne Krig, førend vore Landsmænds Lænker ere sprængte. Endnu er Lady Sale ikke giengiven sin tappre Ægtefælle, endnu ere hendes Medfangne med Hensyn til deres Existence afhængige af en barbarisk Høvdings egensindige Luner og en fanatisk Pøbels uberegnelige Impulser. Det som det synes af Forrædere begaaede Mord paa William Magthen, Massacrene i Cabul og Ghiznie ere endnu ikke oplyste og hevnede, og vore Vaabens Ære er ligeledes endnu paa en utilfredsstillende Maade gjenoprettet ved Hæders mændene Sale, Pollock, Nott og England. Endelig siger Journalen the Standard: "Uden at besidde Data, hvorpaa vi kunne begrunde en bestemt Mening om det vigtige Spørgsmaal, tør vi dog henvise derpaa, at netop de Forholdsregler, med hvis Udførelse man er sysselsat, synes at bestyrke vor Anskuelse, at man for Øieblikket ei har ifinde at opgive Afghanstan, og at Standsningen i Gen. Pollocks Operationer maa være en Følge af Omstændigheder, som det ei har staaet i den britisk-ostirdiske Regjerings Magt at beherske, – nemlig i Mangelen af Transportmidler m.m. - Tage vi i Betragtning befalingen om Oprettelsen af en stærk Resærvehær, den Omstændighed, at 7000 Kammeler skulle afsendes til Dschellalabad, endelig befalingen til Gen. Nott at beholde sin Stilling i Candahar, saa er vor Mening uforandret den, at Marschen til Cabul vil gaae for sig med Kraft og Energie, saasnart de fornødne Tilførsler m. m. ere indtrufne. Samme Journal bemærker desuden, at den ikke kan troe, at Hertugen af Wellington i sit Cabinet skulde have udkastet en Operationsplan; men antager desuagtet, at Hertugen har skienket dette vigtige Anliggende hele sin Opmærksomhed, og vil finde et Beviis herpaa i den Omstændighed, at Gen. Pollock har erholdt Tilladelse til at operere efter eget Skjøn; thi det har stedse været et characterisk Særkjende ved Hertugens Ordrer, at han har indrømmet sine Underfeltherrer den størstmulige Frihed til at handle