Viborger Samler, 1836-03-31
Jndenlandske Efterretninger. Kbhavnsposten No. 89 indeholder efter Helsingørs Avis en høist interessant udførlig Beretning om de Festligheder, Staden Helsingøer har foranstaltet for sin hjemvendte fortjente Deputerede, Hr. Etatsr. Stenfeldt. Allerede den 19de var en festlig Diner foranstaltet af det kgl. privilegerede Skydeselskab, der samme Dag udnævnte Hr. Etatsraaden til Æresmedlem og overrakte ham en Sølvpocal, fra hvilket Selskab han om Aftenen ledsagedes til sit Hjem med Musik og Fakler. - Simpelt, men derfor ligesaa hjerteligt og værdigt yttrede Færgelauget sin Glæde over Borgmesterens Tilbagekomst fra sit hæderlige Hverv i Roeskilde. Om Mandagen laae Laugets Baade i samlet Række i Havnen med heiste Flage og Standere og, da Borgmesteren, foranlediget dertil, mødte om Middagen paa Skibsbroen, modtoges han af Laugets Oldermand, eligeret Borger Børge R. Lund, med nogle Velkomstord, ved hvis Slutning der under Musik og Salutskud blev drukket flere Skaaler af de forsamlede Færgemænd og Laugets yngre Personale. Efter disse Corporations-Høitideligheder fandt den egentlige Borgerfest Sted om Eftermiddagen i Øresunds Forenings" Locale. Til det der foranstaltede Festmaaltid, hvori henved 100 Personer af Samfundets forskjellige Klasser deeltoge, vare foruden Byens Stænderdeputerede og Suppleant, ogsaa indbuden Helsingborgs Borgmester Hr. Lundberg, Rd. af D., der ligeledes havde bivaanet hiin Festivitet paa Skibsbroen. Jndtil hen paa Natten feiredes Anledningen til Sammenkomsten, og af den Stemning og Tone, som ved denne i Helsingør sjeldne Fest herskede, formene vi ikke at kunne levere nogen troere Skildring, end ved her at meddele de Tonster og Taler i Anledning af samme: 1) For H. M. Kongen (ved Kmherre og Tolddir. v. Krogh, Emd. af Dog. og Dom.). "Ved den festlige Leilighed, der her har forsamlet os, er det os Alle en kjær Pligt først at erindre vor elskede Konge. Himlen beskjærme og bevare ham og skjænke ham Sundhed og Kraft, saa at han endnu i mange Aar maa nyde glade Frugter af alt sit Faderværk for Land og Folk 11 – 2) For Helsingørs Deputerede. (Ved Cancelliraad Raadmand Kogert, efterat en Sang, forfattet af Overlærer, Olsen, var afsjungen). – "J disse Toner og hjertelige Ord lyder – vor Byes værdige Deputerede. – Deres Medborgeres Velkomst til Den, idet De vender tilbage fra det vigtige fædrenelandske Hverv, De nyligen har havt at røgte. Fra en meget tidlig Alder har Deres Liv været viet til Statens Tjeneste, og i en lang Række af Aar var denne Bye Deres Hjem og Kredsen for Deres Embedsvirksomhed. De har banet Dem Veien til den store Løn for gavnrig Daad: Hæder, Tillid og Agtelse – som disse Goder sjelden falde i et Menneskes Lod. Saaledes kaldte ogsaa vor Konge, da han havde besluttet at skjænke sine troe Undersaatter den store herlige Gave, vi have modtaget i Provindsialstændernes Jndretning, Dem til at deeltage i Prøvelsen af den Lov, som derom skulde udgaae, – og saaledes faldt Deres Medborgeres Stemmer talrigen paa Dem, da Jndretningen skulde træde i Virksomhed, og en Mand skulde udvælges for denne By til derved at give Mode. De har hæderligen retfærdiggjort den Tillid, der ved begge disse Leiligheder er viist Dem. Justitutionen har begyndt sin Udvikling paa en Maade, der svarer til Nationens Forventninger og giver Næring for de glade Udsigter til Fremtiden, den deraf har lovet sig. Der har været betroet Dem særlig Andeel i flere vigtige Arbeider, – og De har stræbt og talt med Jndsigt og Frimodighed og Kraft, saavel for vor By ved de enkelte Leiligheder, hvor derom har været Spørgsmaal, som hvor Sagen gjaldt hele Landets forskjellige meere udbredte Jnteresser, der vare bragte paa Bane. – Vi bede Dem modtage Bevidnelsen - af Deres Medborgeres velmeente Tak, som med Glæde erkjende, at De har gjort Deres Valg Ære, – og af vore oprigtige Ønsker, at Sundhed, Held og Tilfredshed maae ledsage Dem og endnu for en lang Fremtid sætte Dem istand til, efter de Evner og den Villie, De har lagt for Dagen, at virke til hver god Sags Fremme. 3) For Helsingørs Vel og Flor. (Ved Byens Deputerede, Etatsr., Borgerm. og Rid. Stenfeldt. "Mine høistærede Herrer, Kong Frederik den Sjette bød, at Folket skulde udvælge Mænd, til at samles i Roeskilde, for at frembringe for Thronen dets Ønsker, for at staae Kongen bi med Raad i Statens Anliggender. Mine Medborgeres Tillid gav mig Adgang til at faae Sæde i denne hæderlige Forsamling. Jeg kommer tilbage efter udført Hverv til mit Hjem, hvor jeg modtages med Velvillie og Godhed, og umiskjendelige Beviser gives mig, at man ei har fundet mig den viste Tillid uværdig. Med rørt Hjerte takker jeg Dem for Deres venlige godhedsfulde Modtagelse; ved min Vandel, ved min Virken skal jeg stedse stræbe at fortjene Deres Tillid og Agtelse. Men mine Herrer, jeg er ei saa forfængelig, saa egenkjærlig, at jeg skulde ansee denne Dagens Fest foranstaltet for min Person den har en høiere, en national Betydning. Det er en levende Jnteresse for den nye Jnstitution, Taknemmelighed mod Kongen og Kjerlighed til Fædrelandet, der samle danske Mænd til denne Høitid. Det er et Øiebliks skjøn Dvælen paa det offentlige Livs Bane, hvor der skues tilbage til Fortiden og med glædeligt Haab Fremtiden affløres. Jeg er valgt af denne By, jeg staaer Dem nærmest, jeg hører hjemme i Deres Kreds, og derfor nyder jeg den Lykke i Dag at anvises den Hæders=Plads, hvortil vistnok under andre Omstændigheder De vilde have fundet langt værdigere Mænd. Det er ei alene i Stændernes Forsamling, at Nationens Repræsentanter have at udføre deres Hverv; dette er ei fuldendt, fordi Forsamlingen hæves. Enhver af dem vender hjem til sin vanlige Kreds, til det Samfund, der har udsendt ham; der skal han udtale den Aand, der har hersket i Forsamlingen og meddele de Grundsætninger, den har hyldet. Finder han Gjenklang hos sine Medborgere, da vil denne Aand snart gjennemtrænge hele Folket. Finder han ei Medhold i den offentlige Mening, da vil denne snart hævde sin Ret, og saaledes vil Folket og dets Repræsentanter gjensidigen og heldbringende indvirke paa hinanden. Af Stændertidenden, har De erfaret Resultatet af Forhandlingerne men Dehar ei kunnet følge os ved de daglige Discussioner; De har ei kunne lytte til de mange Alvorsord, der ere udtalte, og meget er blevet Dem ubekjendt, som Debervide for at lære at kjende og bedømme Nationens Repræsentanter. Jeg anseer det for en kjær Pligt, mine Herrer, at benytte denne festlige Stund, for at aabne for Dem Forsamlingens Inderste, for at sige Dem hvilke Anskuelser, hvilke Grundsætninger, hvilke Følelser, der ledede vor Færd, og dristigen tør jeg tale paa den hele Forsamlings Vegne: Den inderligste Hengivenhed for vor elskede Konge, Erkjendelse af hans høie Værk som Regent og Landsfader. Hjertelig Taknemmelighed for den Jnstitution, han uopfordret skienkede sit Folk, Den høieste Agtelse for Lovene, og Enhvers lovlige erhvervede Rettigheder. Varm Følelse for lovbunden borgerlig Frihed, som skal give enhver dansk Mand den fornødne Selvstændighed og Myndighed, til at virke til Fædrelandets og eget Gavn. Jngen overspændte sværmende Jdeer og en misforstaaet Frihed, som kun er den sande Friheds Grav. Lighed for alle Undersaatter for Loven, lige Adgang for Enhver til at udvikle og anvende sine Evner- og Kræfter. Jngen phantastiske Drømme om en Lighed imellem Statsborgerne, der maatte forsvinde i det samme Øieblik, den kunne fremtvinges, thi Forskiel i Menneskenes udvortes Forhold er uundgaaelig, er gavnlig. Man erkjendte, at Danmark tilligemed andre Nationer under Frederik den Sjettes Regjering har gjort ei ubetydelige Fremskridt, paa Oplysningens og Culturens Bane. Men standses der, gaaer man tilbage. Forbedringer og Reformer ere ønskelige og nødvendige. Dog skal der ei nedbrydes, Det Bestaaende skal paa en fornuftig Maade benyttes. Det Gamle maa ei foragtes, blot fordi det er gammelt alt Nyt er ei gavnligt, fordi det er Nyt. Den danske National-Characteers Hovedtræk er Sindighed. Nationen ønsker ei Forandringer, førend den efter modent Overlæg har fundet dem gavnlige; men da hylder den og med fast urokkelig Villie en forandret Tingenes Orden. Stænderne have talt i denne Nationens Aand. og have ei stræbt at fremkalde en Aand, der ei høde hjemme i Danmark. Jnstitutionens sande Betydning og Øiemed er af Mange bleven misforstaaet. Der vare et Faa, som stode i den Formening, at nu var Øieblikket kommet, hvor de kunde befries for enhver trykkende Byrde, hvor de kunde unddrages fra de dem paa hvilende Forpligtelser, hvor de kunde opnaae, hvad paa den lovbefalede og retlige Vei var dem afslaaet, naar de blot med deres Andragender henvendte dem til Stænderne; Forsamlingen troede strax at burde vise Vedkommende, at de vare paa Afveie. Den vilde hævde Jnstitutionens Anseelse og vedligeholde dens moralske Kraft, ved at afvise Andragender og Gjenstande, der angik Enkeltheder og kunde og burde afgjøres paa anden Maade. Forsamlingen har stræbt at stille sig paa den rette og sande Standpunct som raadgivende Stænder. Med Frimodighed har man talt til Kongen, med hvem Folkets Repræsentanter i Forening stræbe til det ene store Maal, Fædrelandets Vel. Saa ugjerne man vilde frembringe noget, der muligen kunde gjøre selv et øieblikke ligt ubehageligt Jndtryk paa en elsket Fyrste, tog man dog ei i Betænkning, hvor Pligten bød det, at foredrage det med sømmelig Ærbødighed. Kongen med sin ophøiede Characteer, som giør Pligt til sin Lov, veed at vurdere de Mænd, der naar han byder dem at tale uden Forbeholdenhed tale Sandhedens Sprog. Det er paa denne Maade den sande Kjærlighed til Konge og Fædreland lægges for Dagen. Det er et Kongens sande Venner, der for selv at skaane sig for en tilsyneladende Ubehagelighed der for at afværge fra Fyrsten en formeentlig øieblikkelig Fortredelighed, indklæde hvad de have at sige, i et umandigt Smigersprog, der ei have Mod til ligefrem at udtale, hvad der et sandt, hvad der er gavnligt. Det er netop slige Mænd, der volde en ædel Fyrste sande og vedvarende Fortredeligheder. 2 Autoriteterne og Embedsmændene bør i deres Embedsvirken respetteres, thi i dem respecteres Lovene. Men den Taage, hvori enkelte baade høiere og ringere Autoriteter hidtil have sværet, maa svinde for Oplysningens Sal. Det er ei ved Bestallinger, ved Magtsprog, der imponeres. Ved Retsind, Dygtighed og velfortjent ethvervet Tillid, skal Embedsmanden virke gavnligen, med og paa sine Medborgere. De Deputerede, uagtet hver var valgt og udsendt af et enkelt District, indsaae og følte, at de mødte paa hele Nationens Vegne, og at de enkelte Deeles Jnteresse maatte underordnes hele Statens Vel. Men ikke desmindre tabtes et af Sigte de mindre Samfunds Tarv, baade hvor det greb ind i det større Samfunds Velværen, de naar det kunde bestaae med samme. Og saaledes har jeg, skjøndt med mine ringe Evner, men dog med et reen og god Villie, ved mange Leiligheder talt hele Folkets Sag, og skjøndt jeg søgte at undgaae at lade mu vildlede affenstrige Anskuelser og min levende Jnterfor Helsingørs By, naar høiere Pligter ei bød mig Talihed, ogsaa talt denne Byes Sag og stræbt at virke dens Gavn. Ja, m. H. De kan være overbeviste, Kl. al min Kraft, alle mine Coner, alle mine Bestræbelser, skal jeg stedse anvende for at virke for denne By, hvilken jeg, foruden ved Kalds Pligt, er bunden ved saa mange dyrebare Baand, der ere blevne end faster knyttede ved de uforglemmelige Beviser, jeg ved min Hjemkomst har modtaget paa mine Medborgeres Vel ville, Godhed og Tillid. Med rørt Hjerte opløfter jeg i denne høitidelige Stund min Siel til Alfaderen og nedbeder Lykke og Velsignelse for denne By og dens Jndvaanere. Med alvorblandet Glæde fylder jeg mit Glas, og tømmer det for Helsingørs Vel og Flor!" – 4) For Danmark. (Ved Capt. og Kjøbmand Gradmann)."Kjært er os altid det Land, hvor vi bleve fødte, hvorvi tilbragte vor første glade Barndoms og Ungdoms Tid, og hvortil vi i en modnere Alder knytte Erindringen om hine saa frydefulde Dage, om vore elskede, maaskee bortgangne Forældre og Venner, der værnede om den spæde Plante, der fredede, der pleiede den. Dobbelt kjært er os dette Land, naar vi der som Mænd finde en Mark for vor Virksomhed, naar vi under en viis og faderlig Regjering leve i Fred og Tryghed og under dens Beskyttelse see vore Jdrætter fremmes; derfor, Medborgere, elske vi Alle vort Fædreneland, vort lille skjønne havomkrandsede Danmark, derfor see vi med den inderligste Glæde, hvorledes den tiltagende Oplysning gaaer Haand i Haand med den sig, udviklende Almeenaand, hvorledes Folket meere og meere modnes til en høiere Grad af Frihed, til Deeltagelse i Landets Styrelse, hvorledes vor elskede Konge kommer denne Fremadstræben imøde, saa at en lys, en klar Fremtid aabner sig for vort Blik, saa at vi med sand, med grundet Tillid, og med de skjønneste Forhaabninger kunne følge vort Hjertes Drift: at tømme vort Bæger paa Held, Held for vort Fædreland, Held for gamle Danmark, 5) For Stænderinstitutionen. (Ved Kammerj. Capt. og Rd. v. Linstow.) "Mine Herrer, Jen Anledning som denne, hvor vi i festlig Kreds tilkjendegive vor hjemkomne ærede Deputerede vor sande Agtelse og Tak, kunne vi ikke andet end tilbagekalde i taknemmelig Erindring den store Gave, vor allernaadigste Konge skjænkede Landet ved Stænderinstitutionen. Stiltiende nærede mangen af os dette Ønske, og Glæden og Overraskelsen var derfor desto større, da det langt snarere blev opfyldt, end man kunde have ventet. Baandet imellem vor elskede Konge og Folket er derved end fastere sammenknyttet, Almeenaanden vakt, og med større Jnteresse og en mere levende Følelse vil sikkert Enhver nu til Statens Tarv og Landets Bedste anvende sine Evner og Kræfter. Lader os derfor nedbede Held og Velsignelse over denne vor Jnstitution, at den gjennem mange Slægter fremskridende maa virke til Gavn og Hæder for vort elskede gamle Dannemark, hvortil vi endnu føie det Ønske: at denne Jnstitution maa vorde saa værdigen repræsenteret, som Tilfældet har været paa denne vor første Stænderforsamling; og herpaa ville vi tømme Glassene for vort Riges Stænderinstitution." 6) For Anders Sandøe Ørsted. (Ved Etatsraad Stenfeldt.) Efterat vi paa denne festlige Dag have ydet vor inderligste Tak til Kongen, fordi han skjænkede sit Folk den nye Jnstitution, dvæler Tanken uvilkaarligen ved den Kongens og Folkets Mand, der paa saa værdig en Maade har bidraget til Provindsial=Stændernes Udvikling. Kongen erkjendte Mandens store Værd, og kom Nationens kjæreste Ønske imøde. Danmarks Ørsted valgtes til paa Regjeringens Vegne at grundfæste Jnstitutionen; han skulde træde imellem det danske Folks Repræsentanter, og Fyrsten. Med spændt Opmærksomhed vare Alles ine henvendte paa Forsamlin en; Jngen kunde forudsige, hvad Retning den vilde tage, og mange baade Øxsteds og Fædrelandets Venner ansaae hans Hverv for stibrigt, for farligt; de troede han var udsat for enten at miste sin Konges eller Folkets Yndest og Tillid. Men de toge Feil, for denne Hædersmand var det en ærefuld, men ingen vanskelig eller farlig Stilling. Han udtalte sig strax for Forsamlingen saa skjønt og saa mandigt, og snart viste han, at Kongen og Folket i Danmark ere Eet; at der er behøves nogen Mellemmand, imellem Kongen og Folket. Nu saae man Manden i hans sande Storhed. Med sin sædvanlige Klarhed tolkede han Landets Love, meddeelte Forsamlingen Oplysninger, veiledede og belærte den. Skjøndt enhver at dens Medlemmer i saa høi en Grad overlegen i Aand- og Kundskaber, tog han med en elskværdig Humanitet, imod Grunde, og gav Grunde; og idet han tillige handlede i sin Konges Aand, respecteerte han den Autoritet, der var nedlagt i Stændernes Hænder. Med den udmærkede Mands værdige Følelse af eget Værd, saae han med Rolighed, at stundom de af ham forsvarede Meninger og Anskuelser ei fandt Medhold hos Forsamlingens Pluralitet. Han har vundet Forsamlingens Høiagtelse og Hengivenhed i høieste Grad, han har gjort sig fortjent af det danske Folk, og hans Navn vil Saga hæderligen optegne i Danmarks Annaler. Hans nye Stilling som kongl. Commissair har bragt ham Kongens Person nærmere; det maa glæde enhver danske Mand; thi han vil stedse med Fynd tale Folkets Sag; baade Kongen og Raadgiveren er Sandhedens og Folkets Ven, og hans Jdræt vil være til Velsignelse for Landet. Gid Avind og Misundelse aldrig fortrænge ham fra Tronen, Gid han længe maa leve og virke til sit Fædrelands Vel! Himlen velsigne ham og lyse Fred over hvert af hans Fjed! Længe leve Anders Sandøe Ørsted!" – 7) For samtlige øvrige Deputerede og Suppleanter i alle den danske Stats Lande. (Ved Consul Løbel). – 8) For Borgermester Rd. Lundberg, fra Helsingborg. (Ved Cancellie. Rogert). Høistærede Hr. Borgermester Lundberg, Der er meget som gjør Dem til en særdeles kjær og velkommen Gjæst i den Kreds, De her idag seer Dem omgiven af. Den Anledning, der har samlet os, gielder vel fornemmeligen vor By og vort Land, men de Følelser, den fremkalder, indskrænke sig ikke dertil. Vinglæde os tillige over de Fremskridt i Oplysning, – til det Ædlere og Bedre blandt vore Brødre i alle Jordens Lande, som vor Tid betegner og giver Haab om. Ogsaa erindre vi med Erkjendtlighed, at De har været en virksom Modarbeider ved at ordne det lettere Samqvem, imellem vore 2de Nabo lande, som vi fra begge Sider have saamegen Aarsag at paaskjønne; og ei mindre erkjende og paaskjønne vi den Forekommenhed og Velvillie, hvormed De stedse møder hver Dansk, der henvender sig til Dem. Tillad at vi takke Dem for den Glæde, De har givet os ved Deres Nærværelse, idet vi tilføie det Ønske: at det Forhold, som nu hersker imellem Deres By og vores, altid maa vedligeholdes, og at Øresund aldrig mere maa være en fjendtlig Grændse imellem de 2de Riger, det adskiller – 9) For Helsingørs Borgemester. (Ved Borgmester Rid. Lundberg). For den utmarkte god het mig wisats, aflagger jag min hjerteligste tacksagelse. Det var for mig en sann glade att fa ofverwara denna fest anstald af erkansamma landsman for en actningsward medborgare, oc denna glade skas i samma mon, som jag har den fordeel, hvilken jag högt skattar, at stii et narmare wanskapsforhällande til den man, hvars fortjenster og sit, hamhälla i dag skorda en lika rättwissom macker beldning. – Jag begagnar detta tilfälle att till samma man, som jag sahögt warderat, frembramin egen oc min landsmans tacksagelse for den osparda möda, han sa lyckligt anvandt for at satta os i narmare beröring med vara alskwarda granner pa denne sidan om Sundet. Churu sielf medwerkande til detta nyttiga wäl, erkannar jag dock garna oc utan afund, alt Hr. Etatsradet, Stenfeldt hufwudsackligen gjort att detta kunnat uppnäs. Hwaria Svensk man, som har den lyckan at kanna Hr. Etatsradet Stenfeldt, anseer sig wara Sin Konnung tack skyldig for det Han gifwit Hr. Etatsradet ett beviis pa en gang af Hans Egen höga bewagenhed samt Svenske nationens erkansla oc Högaktung. Det er ett behof for mit hjerta att forklara, att jag med innerlig tilgivenhet fastat mig vid denne alskvardaman, hvilken aldrig begagnat sin alders och wisdoms mange foretraden, att fran sig aflagsna den yngre mindre erfarne embetsbroderen fra ett annat land, utan altid bemött mig med wänskap oc forekommande artig het. Herföre frembarer jag honom mitt hjertas upriktigaste tacksagelse. Alt hvad jag i øfrigt kan hafma wid detta tilfälle att sag innefattes i den önskan, att fortforande fa wara innesluten i den ynnest oc wälwillig, hworpa jag i dag erfarit sa dyrbara prof!" – 10) For de jydske Provindsialstænder. (Ved Etatsr. Stenfeldt).