Berlingske Tidende, 1809-05-28
Toulouse, den 27de Julii 1808. Hr. Ambassadeur, En privat Sag har givet mig Anledning til at tale løselig med Dem om Deres Regierings Krigstilberedelser. Men da hver Dag giver dem mere Virkelighed og Vægt, er det min Pligt, at forklare mig for Dem paa en mere aaben og fortrolig Maade, førende det Øieblik, da Keiseren kunde give mig befaling, at give Dem nogen officiel Meddeeling i denne Anledning. Hvad vil Deres Regiering 3 Hvorfor forstyrrer den Fastlandets Fred? Den giør ei allene Udrustninger, men tager disse overordentlige Forholdsregler, som allene enoverdentlig Fare kan retfærdiggiøre. Eders Prindser giennemreise Eders Provindser; de kalde Folket til Fædrelandets Forsvar ; hele Folkemængden fra det 13de til det 40de Aar er sat under Vaaben ; en Deel af Militsen kaldes, for at forstærke den regulaire Armee ; alt en i Bevægelse i det østerrigske Monarkie. Eders Folk, som J underrette om Krigen, ere satte i Skræk; Eders Naboer foruroliges over disse Tilverede ser. Allevegne siger man, Hvad vil Østerrig? Hvilken Fiende truer det. Hvilken Fare er det blevet vaer, Hvorfor giver det sig Mine af Afgrunden og belaver sig paa at kiæmpe, som om Talen var om at forsvare dets Existence, Og De veed, at vi langt fra at true Østerrig, ikkun forlange, at det vil leve i Fred med os og forene sig med os mod den fælleds Fiende ; at vi et forlange nogen af dets Besiddelser, og at vi sætte Priis paa at leve i en fuldkommen Enighed med det. Men De forudseer, ligesaa vel som jeg, at disse Østerrigs af hele Europa bemærkede Tilberedelser maae have følger. Jndtil dette Øieblik kan Keiseren ignore dem; men imidlertid foreskriver Forsigtighed ham Forsvarsmidler. Da det fornemmelig paaligger ham, at vaage over Rhinforbundets Sikkerhed, vil han advare det om at tage sig i Agt; han vil sammenkalde dets Contingenter; han vil selvlade Tropper marschere fra det Indre til Rhinen. Fra alle Sider vil ma være under Vaaben. J slig en Forfatning er en Gnistnok til at foraarsage en Jldebrand. Vil Østerrig for Alvor Krig? Hvilke Fordele haaber det deraf: Vi ere forvissede om, at det ingen Medvirkning kan vente fra Rusland. Engelland kan kun være det til meget ringe Hielp. Det vil ei faae nogen Alliert paa Fastlandet. Hvis det ikke vil have Krig, hvortil da disse overordentlige Udgivter, som udtømme dets Finantser, nedsætte dets Vexler, tilintetgiøre dets Papirpenges Credit? Hvorfor vil det standse sin tiltagende indvortes Lykke, der begyndte at opleve paa ny, Hvorfor vil det opvække Urolighed hos os, allarmere Europa med Frygt for at see Krigen fornyes og flerne Keiseren fra det, som vil blive mindre villig til at lade det bidrage til Europas Arrangements. Han vil sikkerlig ikke nærme sig en Magt, der tager fiendtlig og truende Stilling. Det er en Skranke, som Østerrig sætter mellem Fremkerig og sig, da Frankerig ydermere har bevidnet det sin Lyst til at leve i fuldkommen Enighed med det. De, min Herre, sætter Priis paa at vedligeholde denne vigtige Enighed, og De veed, den er ikke mindre Gienstanden for mine Ønsker. Mag det saaledes, at vore fælleds Ønsker maa blive opfyldte. Oplys Deres Regiering baaddom vor Tænkemaade i Henseende til den, som visselig ei vil lade den have noget at frygte, og om Følgerne af de Forholdsregler, man har raadet den. De, der have givet den disse Raad, ere ikke deres sande Venner. Som Fiender af Europas Rolighed kunne de styrte deres Fædreland i en lang Række af Ulykker. Jeg haaber, De vil vide at sikkre det derfor. Jeg vilde agte mig meget lykkelig, om dette Brev som jeg tilskriver Dem med den Aabenhiertighed, hvortil vore private Forhold berettige mig, maatte have den nyttige Virkning, at vedligeholde mellem begge vore Regieringer den lykkelige Overeensstemmelse, som foreskrives dem ligesaa meget af deres fælleds som af Europas og Mennelighedens Fordeel. Modtag o. s. v. P. S. Hvis man kunde tvivle, min Herre, om Rigtigheden af de Ting, som ere omtalte i dette Brev, kan jeg ei allene beraabe mig paa en Mængde af vore Handelsmænds Breve, som alle yttre Frygt for at see Østerrig styrte sig engang endnu i Krigen, men paa de officielle Norer, der ere bekiendtgjorte af Deres Regiering. Jeg vil f. Ex. nævne Dem Proclamationen, der er udstedt i Triest af Erkehering Johan og Grev v. Saurau, i hvilken man siger til Indbyggerne i Trietat uagtet de i Følge Lovene i ere nødte til at møde til Militsen, er det imidlertid de gode Undersatters Pligt, at indfinde sig efter deres Souverains Sammenkaldelse, naar den personlige og offentlige Sikkerhed og Arvestaternes Rolighed kræve det ; og denne Sammenkaldelse, skeete i den samme Act, hvori man erindrer dem om den Troskab og Hengivenhed, de ved saa mange Leiligheder have givet Beviis paa Resten af Acten indeholdet Forholdsregler for Krigstugten og Vaaben øvelserne, saaledes som man foreskriver den for Jndvaanerne i er Land, der staaer aabent for Fienden og hvor de allene ere tilbage til Forsvar.