Viborger Samler, 1842-07-12
Hvad Stændernes Petitioner angaaer, saa har Kongen vel ikke seet sig istand til at indvillige alle disse. Men ved rolig Eftertanke vil det skjønnes, at det ere vigtige veloverveiede Grunde, som have bestemt Allerhøistsamme, hvor han ikke har kunnet gaae ind paa sine troe Stænders Begjæringer. Jsærdeleshed vil det, med Hensyn til den af disse Petitioner, som fornemmelig har bevæget den offentlige Mening, mere og mere finde almindelig Anerkjendelse, at den Forening imellem begge de danske Stænderforsamlinger og disses Forbindelse med den Slesvigske, der blev udhævet som Hovedbetingelsen for Stænderinstitutionens Udvikling til større og meere fyldestgjørende Virksomhed, idetmindste for Tiden ha saa store Betænkeligheder, at dens Jndvilgelse ikke vilde være til Folkets sande Gavn, og at Kongen saaledes ikke uden at krænke sine Regentpligter, kunde føie sig efter dette Ønske. For imidlertid saa meget som Forholdene i den danske Stat tilstede det, at afhielpe det Savn, der flyder af den Folke tilstaaede raadgivende Medvirknings Fordeling mellem flere adskilte Stænderforsamlinger, er Hans Majestæt rede til at stifte en Forbindelse mellem alle disse, ved at give dem Adgang til at udnævne enkelte Medlemmer, der paa hans nærmere befaling kunne træde sammen til fælleds Overveielse af sær vigtige Anliggender. Kongen har imidlertil først villet erfare, hvorledes de forskjellige Stænderforsamlinger tænke med Hensyn til denne nye Jndretning, førend han vil lade dem forelægge et Udkast til den Lov, hvorved den skulde ordnes; og han har befalet mig at meddele Dem Oplysning om de Hovedtanker, der maatte lægges til Grund for samme; De ville da faae Leilighed til angaaende de nærmere Bestemmelser at yttre Deres Meninger og Ønsker, forat disse kunne komme under Overveielse ved Udarbeidelsen af hiint Lovudkast. De ville udentvivl, ved at overtænke denne Sag, finde, at en saadan ny Jndretning vil være et virksomt Middel til at forskaffe Landet en Deel af de Fordeele som man har lovet sig af den attraaede Forening af de danske Stænder. Og var der end een Side, hvorfra den kunde synes at staae tilbage, saa har den, paa den anden Side, den store og betydende Fordeel, at den vil tjene til efterhaanden at bringe Danmark og de med Samme i en fælleds Stat og under en fælleds Konge forenede Hertugdømmer hinanden nærmere, hvorimod der netop ved hiin Forening vilde være skabt en uheldbringende Adskillelse mellem disse forskjellige Deele af Staten. Denne lod sig nemlig ikke gjennemføre under Betingelser, der vilde komme i den meest skjærende Strid enten med den Mening, som har yttret sig i Danmark, eller med den, der har viist sig hos vore Slesvigske og Holsteenske Brødre; thi det ligger for Dagen, at medens der i de danske Stænders Petitioner tillige laae en bestemt Protest mod de Slesvigske og de Holsteenske Stænders Forening, saaledes indeholdt omvendt disse to Stænderforsamlingers Bøn om deres indbyrdes Forening en ikke mindre bestemt Protest mod en eensidig Forening af de danske Stænder, for ikke at tale om disses Forbindelse med de Slesvigske. Jeg kan ikke andet end fuldkommen deele deres Mening, som holde for, at Jntet mere vil tjene til at forøge Stændernes Anseelse og Virksomhed, end naar de lade Tanken om hiin undførlige Forening fare, og derimod benytte i Jnstitutionen saaledes, som den af dens forevigede Stifter er given, og med de nærmere Bestemmelser, som den, uden Forandring af dens væsentlige Grundlag, kunde ved Kongens vise Omhu modtage. Herved er allerede en vid Mark aabnet for dygtige og velsindede Mænd til at understøtte Kongen i hans Bestræbelser for at befordre en stadig og sikker Fremskriden til det Bedre.