Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1841-12-04
udlandet. Dengang fire af de europæiske Stormagter i forrige Aar havde udelukket Frankerig af Discussionerne om det orientalske Spørgsmaal og særskilt afsluttet Qvadruppeltraktaten, besluttede Ministeriet Thiers paa sin Side at ruste Frankerig, en aldeles naturlig politisk Forholdsregel, der imidlertid satte Skræk i Blodet over det ganske tydske Forbundsrige og begeistrede en ung preussisk Poet til at skrive Rhinvisen: "Sie sollen ihn nicht haben." Germanernes Løsen var dengang: "Enighed, thi det erobringslystne Frankerig vil atter sætte sin Fod over Rhinen!" Denne Frygt for et Fantom har imidlertid nu i den Grad sat sig hos Vedkommende, at enkelte tydske Journaler, tildeels maaskee oplivede ved Festerne i Anledning af Hermannsmonumentets Afdækkelse i Teutoburgerskoven og ved Betragtningen af de en kelte Forbundsstaters lykkelige politiske Tilværelse, have faaet den Jdee, at ville lyksaliggjøre flere andre Lande ved at incorporere dem i Forbundsstaten. Efter saa godt som at have spiist Holsteen som Suppe, den halve Deel af Slesvig som Postei, haabe hine Journaler, at Tydskland endnu, imod at tilbyde Kongen af Danmark den germaniske Admiralshat, vil kunne nyde Jylland, Sjælland og øvrige danske er som Fiskemad eller fjerde Ret; men som den tredie Ret eller Stegen havde Man udseet sig Elsas, J denne sidste Anledning gjør nemlig Allg. Zeit. opmærksom paa, at Elsas af Naturen er bestemt til at være en integrerende Deel af Tydskland, deels fordi Elsas i Middelalderen i saa mange Aarhundreder hørte til Tydskland, deels fordi det i Elsass gængse tydske Sprog tyder hen paa en Sympathi for tydsk Charakteer. Jmod disse Fordringer fra Tydsklands Side har det i Strassburg udkommende Blad Elsas, udtalt sig paa følgende energiske Maade: "Hvis Elsasserne - hedder det – ved tidligere historiske Begivenheder have hørt til det tydske Rige, saa have de i de sidste 50 Aar, hvilke vel kunne opveie flere Aarhundreder, aldeles levet sig ind i det franske Væsen, den franske Forfatning behager os, og kun med Møie vilde vi nu lære at finde os i den tydske Presse, tvang og i andre Formaliteter. Ogsaa i pecuniær Henseende nyde vi meget betydelige Fordeele. Vore Fabrikker høre til de meest blomstrende i det franske Rige; Fabrikkerne bringe Agerdyrkningen iveiret, vi have Canaler og Jernbaner, saavelsom fordeelagtige Handelsforbindelser, med betydelige Nabostater, nok, hvis Man vilde opfordre Elsasserne, den Ene efter den Anden, til at sige, om han helst vilde være Fransk eller Tydsk, vilde Enhver vist svare: vi holde paa Frankerigs Haand. Dette ville vi nu eengang for alle have Tydskerne sagt. Men hermed skal ikke være meent, at vi hade eller foragte Tydskerne som Mennesker; ligesaalidet som, at vi netop enthusiastisk elske de Franske som Mennesker. Vi kjende begge Nationers Fortrin og Feil, og vi bedømme dem temmelig roligt og koldt. Naar en videnskabelig dannet tydsk, aabenhjertig, ærlig, fordringsløs Mand kommer til os, da vil han vist blive modtaget med varm Velvillie, er det derimod en germaniserende Pralhans, saa vil han ikke gjøre noget fordeelagtigt Jndtryk paa os. Tydskeren vinder hos os, naar han først og fremmest vil være Menneske; han taber saasnart han fremfor Alt vil være Tydsker. Han vil vinde os allermeest for Tydskheden, naar han aldeles ikke taler og samme. Vi have destoværre! seet altfor mange svulstigt opblæste Eventyrere af alle Nationer, og jo Flere vi have seet af dem, desto større Væmmelse have vi faaet for dem. Saameget med Hensyn til Bedømmelsen af vore Naboer." - Den sunde Sands i disse almindelige bemærkninger er vist saa iøinefaldende, at enhver Commentar og enhver speciel Anvendelse af dem vilde være overflødig.