Københavns Adresseavis, 1773-07-26
Om Manna=Gryn. En Nations Vindskibelighed kiendes iblandt andet besynderlig derpaa, at sammes enkelte Lemmer, hvert paa sit Sted og efter hvers Situation og beskaffenhed, søger at benytte sig af alle, endog de mindste Fordeele, Naturen har forsynet den Plet med som de beboe. Uden at ville laste den Danske Landmand, frygter jeg, at han endnu er langt fra at opnaae denne Grad af Vindskibelighed. Naturen giver adskillige Ting ukrævet, og tilbyder dem enhver, der vil imodtage samme; disses Opdagelse beroer enten paa en lykkelig Hændelse, eller en vel øvet Nysgiærrighed i at betragte og undersøge alt hvad der forekommer, eller en udbredet Kundskab om andre Nationers Oekonomie. Tilsaadanne Naturens frivillige Garer kan vi regne Manna Græsset, som og ellers i vort Sprog kaldes GuppeGræs, (Festuca fluitans Linn.), et Græs som giver Polakkerne den Manna=Gryn, de saavel til os som til andre Riger aarlig i Qvantitet udføre. Det voxer almindeligt hos os paa lavtliggende sumpige Enge, saa og ved Floder, Vandstæder og i Grøfter, hvor Bladene ædes af Sviin, og Axen for dens fødende og behagelige Korns Skyld flittig pilles af Giæssene. Jeg vil ikke paastaae, at Landmanden hos os af denne Manna Gryn kunde samle saa meget, at vi kunne undvære den Pohlske; men det bliver dog en Sandhed, som mig maae tilstaaes, at hvad her samles, ikke behøves udenlands fra at indføres, og de Penge, som ellers derfor blev udsendt, bliver en Besvarelse for Riget, lad være den just ikke kan ansees for at blive stor. For Landmanden, som kan og vil samle Grynene, er det vist en Fordeel, at han kan høste hvor han ikke har saaer, og en Fordeel der i Henseende til den heele Stat kan eragtes ubetydelig, er det just ikke for hver Landmand især, som veed at giøre sig samme til Nytte. J Sverrig har man allerede for lang Tiid siden begyndt at samle Manna=Gryn; paa sine Stæder i Hertugdommet Sleswig veed jeg dem der have dermed næsten erhvervet sig deres Leve Brød, og at man fra Lolland hidbringer Manna Gryn, som der paa Landet er høsted, det er en bekiendt Sag. Men at nogen paa de øvrige Danske Provinger nogensinde har lagt sig efter at samle Manna, er mig ikke bekiendt; og vil jeg derfor her korteligen be skrige Maaden, hvorledes den samles og Grynene deraf tilberedes, i Haab, at her og der en af disse Provingers Landmænd derved kunne opmuntres til saa gode Exemplers Efterfølgelse: Efter Midsommer moednes Kornet eller Frøet paa Manna Græsset, og samles paa følgende Maade: Man tager et fiint Sold, af en Alens Breede, som har saa smaae Huller, at Kornet eller Frøet ikke kan slippe igjennem; dette holdes med begge Hænder tæt ved hverandre, saaledes at de 8 Fingre staae inden Soldets Karm, og de tvende Tommel=Fingre uden for, og med Soldet saaledes i Hænderne gaaer man op og need paa Engen, hvor Græsset voxer, og slaaer de opstaaende Ax til høyre og til venstre, hvilket bør skee om Morgenen tillig medens Duggen endnu ligger paa Græsset, da Frøet med dets Skal falder i Soldet. J nogle faa Timers Tiid kan saaledes heele Skiepper samles, som derefter paa et Lagen udbredes i Solen, for at tørres. Naar det er tørt, maae det renses fra Skallen, som skeer i en Træe=Morter, omtrent halvanden Alen høy og halvanden Qvarteer breed, med en liden Karm om Aabningen, at Frøet ved Stødningen, ey saa let kan springe ud. J Morteren legges nederst en haandfuld Hakkelse, derpaa en haandfuld tørrede Frøe, og atter en haandfuld Hakkelse, og dette stødes saa længe til det yderste Skal falder af, og man efter Drøftningen erholder det reene Frøe, som er sort. For at faae det guult stødes det atter paa samme Maade med Hakkelse, og drøftes, hvorefter da endelig Manna=Grynene erholdes, som ikke giver den udenlandske meget efter. Nyeheder.