Berlingske Tidende, 1832-07-04
London, den 22de Junii. Den Londonske Pøbel feirede Mandagen den 18de Juni, Aars dagen, der fornyer Mindet om Slaget ved Waterloo, ved at forfølge dettes Helt, Hertugen af Wellington, igjennem Gaderne med Piben, Skjeldsord og med at kaste Skarn efter ham, og med et mislykket Forsøg paa at rive ham ned af Hesten, Hertugen var nemlig tidlig om Morgenen, blot ledsaget af en Rideknegt, redet til Mynten. Denne Bygning ligger ved Byens østlige Ende, og da Hertugen boer ved dennes yderste vestlige Ende, saa maatte han ride gjennem alle Hovedgaderne, og havde naturligviis paa denne Dag, da han fordum erhvervede sig den største Celebritet, god Leilighed til at udforske, hvorledes det stod til med hans Popularitet, om dette eller har været hans Hensigt Det synes, at han paa Hjemveien først er bleven kjendt i Nærheden af Tower; en stor Pøbelskare, der ventede paa hans Tilbagekomst, forfulgte ham, omendskjøndt 150 Politibetjenter havde samlet sig, lige til hans Huusdør. Saa skjændig denne en udmærket og af sit Fæderneland høitfortjent Mands Mishandling end er, kan man dog ikke undre sig over den; Pøbelen har jo siden nogen Tid hver Dag hørt ham omtales som den offentlige Friheds Fjende, og som alle Antireformeres Hoved. Pøbel er og bliver Pøbel indtil Verdens yderste Ende, hvad enten den lovpriser eller smæder, jubilerer eller kaster med Stene; Alt efter Øjeblikkets Jndtryk. Hertugen kan trøste sig med, at næsten enhver velklædt Mand, som han paa hele Veien mødte, hilsede ham ærbødigen, og at alle vore offentlige Blade, uden Undtagelse eller Hensyn til Partie, have yttret deres Afskye for hiin Mishandling. - Ellers hersker i hele Landet, med Undtagelse af Jrland, Fred og Roe, paa adskillige Steder har man feiret Reformbillens Antagelse med megen Høitidelighed, og paa andre føier man Anstalter dertil. J de af Londons Qvarterer, der beboes af de lavere Almueclasser, seer man hyppigen Faner hænge ud af Vinduerne, mange af disse have Jndskrifter, der i Lord Liverpools Dage vilde have stemplet Forfatterne til Statsforrædere, men nu betragtes som Ubetydeligheder, hvilke Jngen ænde ser. Den forlangte Jaumination i London har endnu ikke fundet Sted; uden Tvivl tøver man dermed, indtil begge de andre Reformbiller, den Skotske og den Jrske, ere gaaet igjennem. Mange, som ellers mene det vel med Reformsagen, ville aldeles ikke vide noget om denne pragtfulde Jllumination; men paastaae, at man med de Penge, som forødes derpaa, bør oprette Fattighuse til at lindre den Nød og Usselhed, hvoraf der desværre gives saa meget her i Landet, og som ingen Reform formaaer at raade Bod paa; de ægte Radicaler paastaae derimod, at man ikke bør vanhellige en saa stor Triumph med trivielle Festiviteter, men anvende Pengene til Valg af dygtige Mænd, som Nationens Repræsentanter i næste Parlament. Jmidlertid ere mange Handelsmænd af alle Slags, og især Lysestøberne, altfor meget interesserede i slige Festiviteter til at vi kunne haabe at forskaanes derfor. - Jmidlertid sørger O'Connell for at denne Festlighed ikke skal overraske os, thi han anvender ethvert factisk Middel, som de parlamentariske Former, nogenlunde tilstæde, for at hindre den Jrske Reformbills Fremgang, hvormed han dog i Begyndelsen selv viiste sig saa til freds. Denne talentfulde Mand, hvis Sind mangeaarig Tilsidesættelse har gjort bittert og harmfuldt, kan nu ikke leve uden Opposition og Ophidselse; han drømmer om en irlandsk Nationalitet, og vil ikke taale, at hans Fæderneland i nogensomhelst Henseende skal vige for England og Skotland. At Ministrene ikke have givet Anledning dertil med beraad Hu, er uomtvisteligt; thi i meer end 20 Aar har alle vore Statsmænds Stræden gaaet ud paa, at holde dette Land skadesløst for al den Uret, som England i fordums Tider har tilføjet det, og gjøre Forbindelsen med os saa fordeelagtig for det, at Ønsket om Ad stillelse ikke skulde opstaae. Allerede ved Unionens Oprettelse blev den Jrlandske Repræsentation i den Grad renset, at den er kun lidet at forandre, dersom den protestantiske Jnteresse er skal aldeles overvældes (hvilket, da Protestanternes Formue er langt større end Catholikernes, vilde være uretfærdigt, siden er Catholikernes moralske Vælde saa meget tiltagen, at de Jrlandske Repræsentanters Pluralitet allerede nu er paa deres Side. Thi medens Jrland finder i England et frit og saare fordeelagtige Torv for sine Produkters Salg, ere dets Afgifter forholdsmæssigen ubetydelige, og medens Armeen i Jrland, Statholderens Hof og mange Embedsmænd bringe en stor Mængde Engelske Penge i Omløb, finde mange Tusinde Jrlændere Arbeide og ofte rigelig Forsørgelse i England, Skotland og i Colonierne. Vistnok fortære de Jrlandske Rigmænd store Pengesummer baade i England og i fremmede Lande, tildeels vel, fordi det Jrske Parlament er blevet forenet med Rigs=Parlamentet; men efter paalidelige Beregninger har Jrland dog siden Unionen vundet saa meget, at hine Pengesummer, der gaae ud af Landet, til dobbelt erstattes paa andre Maader. Men OConnell dvæler uafladeligen blot ved den mørke Side af Maleriet; medens han foregiver at understytte Regjeringen, lægger han den alle muelige Hindringer i Veien for en Forholdsregel, der, om den end ikke i theoretisk Henseende er fuldkommen, ene og allene kan fremvirke de Onders Ophør, over hvilke Jrland endnu med meet eller mindre Føje besværer sig. Jmidlertid mægter han dog ikke, at gjøre Billens Antagelse umuelig, om han end forhatte den; af de Engelske Liberale have ikkun enkelte Ultras gjort fælleds Sag med ham. Torverne holde sig under denne Strinæsten ganske neutrale, men maae, da det gielder om Protestantismens Sag, nødvendigen stemme til Fordeel for Regieringen.