Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1838-07-03
Fædrelandet. Provindsialstænderne for Nørre-Jylland. Mødet den 13 Juni (sluttet, see S. 454). 3de Andragender angaaende Brænderierne udsattes indtil et fra en Deputeret indkommet Forslag om samme Gjenstand var blevet foretaget. - Et af Proprietair Dalsgaard indleveret Andragende fra nogle Fiskere i Struer og Fiskerie o. s. v., fandt Petitionscommitteen ikke egnende sig til at tages under Behandling eller oplæses. - Et af Assessor With indleveret Andragende fra Seminarist Nielsen i Gres om at Vacancer i Skolelærerembeder maatte offentligen bekjendtgjøres, var af Committeen anbefalet til at blive oplæst; men Assessor With, der var Referent, bemærkede, at Committeen havde, af Hensyn til den talrige Skolelærerstand, stemt for dets Oplæsning; forøvrigt indsaae han, at Opfyldelsen af det i samme yttrede Ønske havde for meget imod sig. Spørgsmaalet: om der i Anledning af Forslaget skulde nedsættes nogen Committee, blev eenstemmigen med 48 Stemmer besvaret benægtende Møder den 14 Junii. Sagen angaaende Udkastet til en Anordning, indeholdende en nærmere Bestemmelse af Lovens 5318 og Plak. 18 Januar 1788, blev foretagen til foreløbig Behandling. Committeebetænkningen over dette Lovudkast blev ikke oplæst, da den tre Dage for Mødet havde været trykt og meddeelt til samtlige Medlemmer. Samme Foranstaltning vil for Fremtiden blive truffen med Hensyn til enhver Committeebetænkning, ligesom ogsaa alle Udkast til de endelige Betænkninger og Petitioner ville blive meddeelte de Deputerede trykte, førend de forelægges Forsamlingen. - Oberst Brock fremlagde derpaa et Forslag om Stænderforsamlingens Offentlighed, der gik ud paa, at Man skulde indgaae til Hs. Majestæt med allerunderdanigst Ansøgning om: At, fra første Forsamling af Rigets Stænder efter det nye Valg 1810 og for Fremtiden, der allernaadigst ogsaa maatte tilstedes fuldstændig Offentlighed af Forhandlingerne for saa mange Tilhørere, der er Plads for, efter nærmere fastsættende Regler og Adgangskort; dog saaledes, at Afstemningen undtages fra denne Offentlighed, og at Forsamlingen kan tage Beslutning om, at enkelte Forhandlinger ikke skulle være offentlige. Den allernaadigste Tilbagekaldelse af Reskriptet af 22 September 1835, maatte vel blive en nødvendig Følge af dette Andragendes Opfyldelse. Landvæsenskommissair Wulff yttrede blandt Andet: at naar den Tid kom, at en mindre ædel og fædrelandskjærlig Mand skulde beklæde Forsamlingens Høisæde, og Stændertidenden fremkom forkrøblet med forandret Mening og Jndhold af hvad der i Forsamlingen var yttret, da først var det Tid at bede Hs. Majestæt og fuldkommen Offentlighed. Det forekom Taleren, at Man kunde sammenligne Statshuusholdningen med en Huusholdning i det daglige Liv, hvor en god og kjærlig Fader meddeler sine ham elskende Børn et lige saa stort som uventet Gode; Børnene udbryde i glad Jubel, og kunne ei noksom udtømme sig i taknemmelige Yttringer; men - efter kort Tids Forløb finde de dog, at den gode Fader kunde have givet dem mere, og nu overhænge de ham med Begjæringer og paatrængende Bønner om saadanne Ting, som han ikke skjønner at være nødvendige til deres egentlige Velværen. Taleren tillod sig nu at spørge, om denne Børnenes Fremgangsmaade var skikket til at forøge Faderens Kjærlighed til dem, eller om den ei snarere herover formindskedes og de ansaaes for uskjønsomme og utaknemmelige, Proponenten (Oberst Brock) bemærkede hertil, at Tilstrækkeligheden at Stændertidenden var, naar Man betænkte, hvilken stor Jndflydelse den kongelige Commissarius og Præsidenten havde paa dens Udgivelse, og hvor meget deres Karakteer i denne Henseende kom i Betragtning, en ligesaa lidet holdbar Grund forikke at ønske en større Offentlighed, og især maatte Man ikke lade upaaagtet hiint Jnstitutionens store Formaal: at udbrede Almeenaanden ved den gjensidige Virkning af Folkets Udkaarne paa Folket, og af dette paa dets Udkaarne. Dette store Maal. var tabt ved den lukkede Forsamling. - Stiftsprovst Hald yttrede, at den af en anden Taler (Landvæsenskommissair Wulff) fremførte Lignelse mellem Frederik Vl og det danske Folk, som mellem en Fader og sine Børn, var baade skjøn og sand; men Danmarks Folk, Kong Frederik den Sjettes Undersaatter, hans lydige, taknemmelige, elskende Børn ere ikke slige smaae bitte Børn uden Aandsmodenhed, uden Forstand. De kunne heelt vel skjønne, om det Mere, de attraae, er gavnligt eller ikke. Og da nu, som hiin Taler selv vidner, det større Fleertal af Nationens tænkende Mænd attraaer Offentlighed, bør Stænderne i Folkets Navn fremføre Ønsket herom for Landets Fader, forvissede om, at han vil laane Øre til deres Bønner og opfylde dem, hvis det kan bestaae med høiere Hensyn og hans erkjendte Regentviisdom. - Den kongelige Commissarius bemærkede, at han ikke skulde indlade sig paa selve Spørgsmaalet og Ønskeligheden af Stændersalenes Aabning, men skulde indskrænke sig til at bemærke, at da Stænderne forrige Gang med Pluralitet vedtoge, ikke at ansøge saadan Offentlighed, men derimod om Tilladelse til, at alle Medlemmer af Provindsialstændernes Forsamling, der have taget Deel i en Sags Forhandling, maatte nævnes i Stændertidenden, og Hs. Majestæt har bevilget denne Petition, og derimod paa en meget bestemt Maade afslaaet de slesvigske Provindsialstænders Petition om en mere udvidet Offentlighed, saa synes det fra flere Sider mindre passende, nu at komme frem med en lignende Begjering. - Stiftsprovst Hald kunde ikke andet, end antage, at Pluraliteten, som dengang stemmede imod Offentligheden, da formeente (hvilken Mening han vidste at ogsaa Mange udenfor Forsamlingen den Tid deelte), at Offentlighed ikke vilde være gavnlig. Senere var det blevet en almindelig Mening iblandt Folket, at Stænderforsamlingens Offentlighed vilde virke gavnligt. Videre bemærkede den kongelige Commissarius i Anledning af Stiftsprovst Halds Yttringer, at det efter Stænderinstitutionens Hensigt og Forordningen af 15 Mai 1834 § 66 ikke er Kundskab til den almindelige Mening, men egen Overbeviisning, der skal være Rettesnoren for den Stænderdeputerede, hvorpaa Stiftsprovst Hald udviklede den Formening, at den Kongel. Bekjendtgjørelses Yttringer til den Slesvigske Stænderforsamling om at Tilhøreres Adgang til Forsamlingen, ikke passer til Provindsialstænder-Jnstitutionen, havde sin gyldige Grund deri, at een af Rigets fire Provindsialstænderforsamlinger ikke havde attraaet Offentlighed. - Assessor With meente, at da Offentligheden var bleven anbefalet af alle Forsamlingerne, undtagen at den jydske, burde denne Forsamling nu, for at undgaae Mistanke for at personligt Henson og ikke Sagen selv havde bevæget endeel Medlemmer til at stemme saaledes, indgaae med en Petition, hvori Man erklærede, at Forsamlingen for sit Vedkommende intet havde mod Offentligheden, naar Kongen forøvrigt maatte finde samme tilraadeligt. - Da det tilsidst sattes under Afstemning, om der i Anledning af Oberst Brocks Forslag skulde nedsættes nogen Committee, erklærede 24 Medlemmer sig for den benægtende Besvarelse af dette Spørgsmaal, og ligesaa mange for den bekræftende; og Forslaget blev saaledes, overeensstemmende med§ 68 i Forordn. 15 Mai 1831, at ansee som afviist. - Præsidenten tog af en Yttring i det afviste Andragende Anledning til at henlede Forsamlingens Opmærksomhed paa den Omstændighed, at Forordn. 15 Mai 1834 ikke indeholder nogen udtrykkelig Bestemmelse om, naar de Deputeredes Functionstid, er udløben, hvortil den Kongel. Commissarius bemærkede, at det udentvivl maatte ansees for en afgjort Sag, at de i fornævnte Forordn. F. 7 ommeldte 6 Aar ikke kunne forstaaes, med Hensyn til den Dag, da hvert enkelt Valg for sig er foregaaet. Da de efter Patentet af 21 Mai 1834 foregaaede Valg, størstedeels ere tilendebragte i bemeldte Aar, saa kan Jntet være rimeligere end at betragte hele den tilbagestaaende Tid af samme som Valgtiden, og beregne Valgenes Gyldighed fra 1 Jan. 1835, hvoraf følger, at de udløbe med Aaret 1840. Herved bliver det og muligt, at de førstvalgte Stænderdeputerede kunne fungere i 3 Forsamlinger, hvilket vistnok ligger i Forordningens Jntention. Det forekom imidlertid Præsidenten, at Forsamlingen, trods denne den Kongel. Commissarius's Afgjørelse af Spørgsmaalet, burde nedsætte en Committee til at drøfte det omhandlede Spørgsmaal, hvilket ogsaa bifaldtes af Forsamlingen, og til Medlemmer af denne Committee valgtes Dhrr. With, Rosenørn og Brink=Seidelin. Møder den 16 Juni. Præsidenten underrettede Forsamlingen om, at den Kongel. Commissarius havde tilmeldt ham, at der i de mindre Landeiendomsbesidderes 2det Valgdistrikt nu var foretaget nyt Valg, hvorved Prokurator Juel til Wanggaard var bleven valgt til Deputeret med 163 St. og Propriet. Abraham Formann til Dronninglund med 60 St. til Suppleant. Den Deputerede, Prokurator Juel, var idag mødt i Forsamlingen. Etatsraad Brink=Seidelin oplæste et Forslag, om at de Kongelige Lovudkast maatte for Fremtiden blive de Stænderdeputerede meddeelte for deres Sammenkaldelse. Det blev derefter eenstemmigen med 49 Stemmer vedtaget, at Forslaget skulde underkastes nærmere Prøvelse af en Committee, og til at danne denne, som Man blev enig om at skulle bestaae af tre Medlemmer, valgtes derefter med Stemmefleerhed: Auditeur Roulund, Etatsraad Brink-Seidelin og Kammerjunker Lüttichau. Møder den 18 Juni. Præsidenten underrettede Forsamlingen og følgende nye Valg i Kjøbstædernes 8de og de mindre Landeiendomsbesidderes 22de Valgdistrikt, nemlig i førstnævnte Distrikt, Kancellieraad, Bye- og Herredsfoged Rummelhoff i Nykjøbing paa Morsøe med 51 St. til Deputeret, og Justitsraad, Amtsforvalter Caroc i Thisted med 47 St. til Suppleant; i sidstnævnte: Gaardeier Hans Redlefsen i Søe dahl med 91 St. til Deputeret, og Proprietair P. Momsen til Sønderskov med 80 St. til Suppleant. - Stiftsprovst Hald oplæste et ham fra Repræsentantskabet for det mosaiske Troessamfund i Kjøbenhavn tilstillet Forslag om Valgbarhed for Bekjenderne af den mosaiske Tro, hvilket Andragende Hr. Hald ledsagede med flere bemærkninger, saasom: at Mosaiterne i Danmark ikke længere kunne ansees for unyttige Medlemmer af Samfundet, men at deres Fremskriden i aandelig Udvikling og deres troe Opfyldelse af Borgerpligter ere gaaede jevnsides med den friere Tilstaaelse af Borgerrettigheder, der er bleven dem til Deel under Kong Frederik den Sjettes Regjering: at Mosaiten i Danmark, hans Fødeland, sætter en Ære i at kaldes dansk og har siden 1814 givet det Haab Rum i sin Sjæl, at Danmark maatte vorde hans Fædreland."Med slaaende Argumenter gjendrev derpaa Hr. Hald de mod de De et saadant Andragende mulige Modforestillinger, saasom Mosaiternes Religion og Sædelære, deres Opførsel som Medlemmer af et sædeligt Samfund, deres nationale Særegenhed samt Fordommene mod dem, og tillige meldte Taleren, at han havde tilbudet det mosaiske Samfund i Aalborg at ville fremlægge og efter Overbeviisning understøtte et saadant Andragende, om det vilde overgive ham et saadant, men at Repræsentantskabet undlod dette, alene af den Grund, at de, som kun udgjøre en liden ubetydelig Menighed i Forhold til deres øvrige Troesbrødre i Danmark og navnlig Kjøbenhavn, ikke fandt det aldeles passende at optræde som Ordførere, men overlode fortrøstningsfuldt dette Hverv til ham. Etatsraad Brink=Seidelin, Oberst Brock og Kammerjunker Mylius, stemte for en Committees Nedsættelse, hvornæst den kongelige Commissarius bemærkede, at det er en aldeles urigtig Forudsætning, naar det menes, at Anordningen af 29 Marts 1814 har tilsagt den mosaiske Troes Bekjendere alle de samme Rettigheder som Kongens christne Undersaatter: det flyder ikke af denne Anordning, at de med Hensyn til Nydelsen af alle statsborgerlige Rettigheder skulde fuldkomment staae ved Siden af Landets christne Borgere. Naturligt er det, at et christent Folk hellere betroer Ledelsen af dets Anliggender til den, der deler dets Tro, end til den, der afviger fra samme. Der kunde og i Stænderforsamlingen forekomme Sager, som umiddelbart vedkomme vore kirkelige Jndretninger. Saaledes har netop Proponenten selv indgivet en Proposition, der blandt Andet: indeholder Forslag til Søndagens bedre Helligholdelse og Benyttelse. Repræsentanterne have heller ikke været berettigede til at indgive nogen Petition til Jyllands Provindsialstænder, saa at det kun er, forsaavidt som Proponenten har gjort den til sin, at den her kan komme i Betragtning. Commissarius, tvivlede paa, at der, med Undtagelse af Frankerig, hvor fra Revolutionens Tid al Jndvirkning af Religionen paa borgerlige Rettigheder er bortfaldet, gives nogen Stat, hvori slige Rettigheder ere Jøderne tilstaaede. J Norge ere, som bekjendt, ved Grundloven af 1814 Jøder endog udelukkede fra al Adgang til Ophold i Riget, hvilket, som følge deraf, end ikke bevillingsviis kan tilstaaes. Det er altsaa ingen Afvigelse fra det i andre oplyste Stater antagne Princip, naar Jøder her ere udelukkede fra Valgbarhed, hvorimod det Modsatte vilde være en Singularitet. En ikke uvigtig Betænkelighed ved at indrømme Jøderne den omhandlede Rettighed laae der i den Betragtning, at dette syntes ganske at have den almindelige Mening imod sig. - Ole Kirk var overbeviist om, at en stor Mængde af Jyderne ikke ønskede, at der blev tilstaaet Jøderne Valgbarhed, og han indsaae ikke heller, hvad der skulde bevæge Forsamlingen til at attraae dette. Landet vilde det ikke fattes paa dygtige Mænd til Repræsentanter, og idet Man indrømmede Jøderne hiin Ret, stillede Man dem lige med Landets egne Børn. - Stiftamtmand Rosenorn meente, at netop hvad en foregaaende Taler havde fremhævet til Fordeel for det Modsatte, nemlig den visselig ikke uroesværdige Egenskab hos dette Folk, at det under alle Omstændigheder konserverer sin Nationalitet, var den vigtigste Grund til ikke at optage dem i noget andet Folks raadgivende Forsamlinger eller tilstede dem nogen Jndflydelse paa Regjerings=Anliggender. Netop dette, at de under ingen Omstændigheder sammensmeltede med nogen anden Nation, gjorde, at de altid dannede en Stat i Staten, aldrig ansaae det Land, hvori de fandtes eller levede, for deres Fædreland, men altid underordnede den Fædrelandskjærlighed, de havde til dette, en høiere Kjærlighed til deres eget Folk, med hvilket de vedligeholdt en uafbrudt Forbindelse i alle Lande, og dette var det, som begrundede hans Mening, at Valgbarhed, ikke bør tilstaaes dem. - Efterat endnu Agent Nielsen havde udtalt sig for en Committees Nedsættelse, blev det ved Afstemningen, der efter Kjøbmand Ludvigsens Begjæring skete med Kugler, med 21 St. mod 22 afgjort, at Forslaget skulde underkastes Prøvelse af en Committee, og til at danne denne, som vedtoges at skulle bestaae af tre Medlemmer, bleve derefter med Stemmeflerhed valgte: Oberst Brock, Biskop Øllgaard og Stiftamtmand Rosenørn.