Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-03-28
En anden ung Røver havde man vist mig som uforbedrelig, og jeg førte følgende Samtale med ham: "De har altsaa stor Tilbøielighed til Tyverie." "Ja, Herre." Dersom De nu var frie, vilde De da igjen skjæle?" "Ja, jeg troer det, Tilbøieligheden er stærkere end jeg. Om jeg end ogsaa ikke stial, vilde dog ingen troe det, og intet Menneske gaf have med mig at bestille, fordi jeg kom fra Bagnoet; og desforuden – jeg vil rent ud sige det – holder jeg saameget af at stiæle. "Naar De lovede mig noget, vilde De da holde det: "Det var en anden Sag, visseligen, thi De er ikke som de andre. De behandler os saa godt, at man intet kan afslaae Dem." "Altsaa Da De kommer til Paris strax efter Deres Straffetids Udløb, saa maae De love mig, ikke at stiæle nogetsteds, førend De har bestiaalet mig. Vildet, Nei, saaledes er det ikke meent; jeg vilikke stiæle fra Dem, ikke for alt i Verden. Men skal jeg ikke lade noget Stykke borttage, førend jeg har bestiaalet Dem, saa vil jeg hellere slet ikke stiæle mere. Men, Hr. Appert, naar jeg gjør Afkald paa min Haandtering, saa haaber jeg De ogsaa vil bringe mig i et Huus, hvor jeg kan fortjene mig et ærligt Stykke Brød. Efter denne Samtale straalede den stakkels Ynglings Ansigt af Glæde og Haab. Hvor ganske anderledes var min Samtale med en ung Forbryder, som man havde gjort mi opmærksom paa, fordi han var meget interessant. Man har fortalt mig meget om Deres Anger, og jeg interesserer mig meget for Dem. Giv De mig selv nøiere Underretning om Deres Vandel; jeg vil i Fremtiden bestræbe mig for, at være Dem nyttig. "Jeg takker Dem for Deres Godhed, men kjære Herre, den første den bedste fortjener mere Deres Velvillie end jeg." Det skulde undre mig. De er dømt hertil for Tyverie, og da De viser Dem saa godmodig og angerfuld saa kan Deres Straf vel blive forandret. Da det arme Menneske saae, at jeg absolut vilde underholde mig mere med ham, syntes han at ville tale med mig bortfjernet fra sine Kammerater; jeg gik altsaa ud med ham, og vi sadde os paa en Sten ved Havnen. Her sagde han mig følgende: Jeg var en Usling, dersom jeg kunde bedrage Dem, da De giver os saa mange Beviser paa Velvillie. Saa viid da, jeg har ikke alene stiaalet, men ogsaa engang af Nød myrdet. Den Dræbtes Syn staaer stedse for mig, det følger mig overalt, og lader mig aldrig have Roe. Den skrækkeligste Qval opfylder min Sjæl, og kun Døden viser mig Fred. Henvend De derfor Deres Velvillie til en anden, der er den værdigere, saa har jeg dog idetmindste ingen Bebreidelse at gjøre mig for en Handling i mit Liv... Jeg gyste ved denne Tilstaaelse, og vidste intet at svare ham. Han bemærkede min Bevægelse og vedblev roligere: "Jeg begriber, hvormeget min Tilstaaelse maae have virket paa Deres Gemyt, og at De nu maaskee gyser tilbage for mig. Paa den anden Side burde min grændseløse Tillid røre Dem. De er den eneste dødelige, som veed min Hemmelighed; men De alene var ogsaa kun værd, at høre den. Nu er det lettere for mig, og en stor Byrde er tagen fra mit Hjerte. Jeg vil stedse tænke paa Dem. De veed min Forbrydelse; den Tanke alene gjør mig dens Tyngde lettere; og tilgiv De mig, men tænk undertiden paa den ulykkelige kun altfor skyldige Forbryder. Ved disse Ord stod han rask op og forsvandt blandt de andre, saa at jeg ikke kunde finde ham igjen, hvor gjerne jeg end havde talt med ham endnu en Gang. Denne Ulykkeliges Aabenhiertighed kom maaske af en exempelløs dyb Anger; han tilstaaer mig en Forbrydelse, som ingen kjender; hellere vil han miste min Velvillie, end skuffe mig og skade en af sine Kammerater. Findes her ikke Dyd?" Jeg tænkte nu paa min Afreise. Dog bad jeg Commissairen i Bagnoet, først at lade mig sammensmede med en af Tugthuuslemmerne, forat lære kjende Kjædernes Tyngde og i hvor højen Grad de hindrede under Arbeidet. Man lod derfor de tungeste hente fra Skriverstuen. Forbryderen, som havde den Bestilling at lægge Jernet om Galeislaverne, kom ogsaa. Han fik den befaling at fængsle mig. Dette satte ham i ikke ringe Forlegenhed, han vidste ikke, hvad han skulde gjøre, snart saae han paa mig, snart paa Commissairen, snart paa de andre tilstedeværende Personer; dersom jeg ikke havde staaet alvorligt derpaa, troer jeg han aldrig havde smedet Lænkerne paa mig. Da dette var skeet, lod jeg mig sammeensmede med ham, for at kunne bedømme, hvormeget 22 Pund tunge Kjæder hindre i Gangen og ved Arbeidet. Jeg har nu nøje overbeviist mig Saaledes var mit Ophold i Toulons derom. Bagno. Efterat Appert har sagt endnu meget omden nødvendige Forandring og Forbedring ihenseende til den moralske Deel af Anstalten, tilføjer han: J Henseende til Bagnoets materielle Deel, maae man yde Administrationen al muelig Berømmelse. Derimod burde i moralsk Henseende alt være omdannet. Men det burde ikke skee paa Lykke og Fromme, men først efter modent Overlæg. Jeg troer, Regjeringen burde begynde med Forsøg. Jeg tilbyder mig med Glæde og uden nogetslags Godtgjørelse at leve 3 Maaneder med og iblandt Galeforbryderne, for grundigen at studere disse Folks Aand, og da efter Overbeviisning at kunne gjøre Forslag til Forbedringer." Frederikshavn.