Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1770-11-30
En fornemme Borger, som havde levet i stor Anseelse og Credit, var ved en Følge af ulykkelige Tilfælde og en uomgiengelig Forvirrelse i hans Sager, bragt i en meget slet Tilstand. Der er en Beskedenhed, som gemeenlig følger med en uskyldig Armod. Denne kom ham til heller at indknibe sin Levemaade efter sine nærværende Omstændigheder, end at anmode sine Venner for at underholde. det udvortes Skin af Rigdom, naar det væsentlige var borte. Hans Kon som var et fornuftigt og dydigt Fruentimmer, opførte sig i denne Hændelse med en ugemeen Anstændighed, og havde aldrig tilforn været saa elskbærdig i hans Øyne, som nu. J Steden for at bebreyde ham de store Midler, som hun havde ført ind i hans Boe, eller de anseelige Tilbud som hun for hans Skyld havde forkastet, gad hun ham større og større Prøver paa hendes Kiærlighed, imedens hendes Mand udøste sit Hierte, for hende i Beklagelser over, at han havde ødelagt det beste Fruentimmer i Verden. Undertiden kom han hient, naar hun ikke ventede ham, og overrumplede hende i Taarer, hvilke hun søgte at skiule, og altid paatog sig et muntert Ansigt, for at imodtage ham. For For at formindske deres Udgifter, blev deres ældste Datter, som jeg skal kalde Amanda, sendt ud paa Landet til en Forpagters Huus. Dette unge Fruentimmer frygtede for den tilstundende, Undergang og havde hemmelig forpligtet en Ven af Raboelauget, til at gibe hende Efterretning om, hvad der Tiid efter anden gik for i hendes Faders Sager. Amanda var i hendes blomstrende Alder og Skiønhed, da Herren af Godset, som pleyede ved sine Landforlystelser at tage ind til Forpagteren, blev forliebt i hende. Han var en særdeles ædelmodig Herre, men havde ved en frie Opdragelse fattet en inderlig Afskye til Ægtestand. Derfor havde han foresadt sig at bestride Af manda Dyd, hvilket han for nærværende holdt raadeligst at skiule. Det uskyldige Kræe, som aldrig havde mistænkt hans Hensigter, fandt Behag i hans Person, og da hun mær rede at hans Kiærlighed til hende voxte Dag fra Dag, haabede hun ved saa fordeelagtigt et Giftermaal, snart at blive i Stand til at understøtte sine fattige Slægtninge. En Dag, som han kom til hende, fandt han hende grædende over et Brev, som hun nys havde faaet fra hendes Ven, hvilket berettede hende, at hendes Fader nyeligen var ved Jndførsel skildt ved alt hvad han havde. Hendes Elsker, som med nogen Besværlighed fik udlokket Aarsagen til hendes Bedrøvelse, tog deraf Anledning til at giøre hende Forslag. Det er umueligt at udtrykke Amandas Skamfuldhed, da hun hørte, at hans Paastand stridde imod Eren. Nu var hun forladt af alt Haab, og hun formaaede ey engang at tale; men fløy fra ham i største Forvirrelse, og sluttede sig inde i sit Kammer. Han affærdigede ufortøvet et Bud til hendes Fader med følgende. Min Herre! jeg har hørt deres Ulykke, og jeg har tilbudet deres Datter, at fastsætte paa Livs Tiid for hende aarlig 400 Pund, og tillige udbetale den Sum, for hvilken de nu er i Betryk. Jeg maae sige dem oprigtigen, at jeg ikke har i Sinde at ægte hende. Men dersom de er klog, vil de bruge deres Myndighed og lære hende, ikke at være alt før kræsen, da hun har Leylighed til at hielpe dem og deres heele Familie, og giøre sig selv lykkelig. Jeg forbliver. (Fortsættelsen skal følge.) Capituls=Caxt.