Jyllandsposten, 1838-12-24
Flaadend sten. Udgivet af et Selskab. Redigeret af C. G. Clausen. Nr. 52. Mandag den 24de Decbr. Maa trykkes. Fleischer. Præsten Visby og Morderen. Worm. Aberden lignede altid sig selv. Da Ludvig den 16de kjørte til Retterstedet paa en aaben Rakkerkarre til Spot for Alle, endog forbi sit Slot, Tuillerierne, raabte og jublede Mængden over den Henrykkelse, snart at skulle see denne ædle Konges Hoved falde under Øxen. Om vendt forholdt det sig med Morderen Worm; thi da han i Kjøbenhavn, i lukket Kareth, til Sorg for Alle, kjørte med sin Defensor til Retterstedet, sukkede og græd Mængden over den Jammer at see ham ved Executionen gaae ind til Paradisets Sallighed, eller – som Hr. Visby sagde til Frihed og Glæde." Riigt Stof kunde denne Betragtning give Tænkeren, som, med Haanden lagt paa Hjertet, vilde grunde over, hvad Mening man under de forunderligste Verdenstildragelser bør lægge i den ofte paaberaabte Sætning: vox populi vox De! - Folkemassen - dog vil ville haabe kun plebs i to Hovedstæder saae vi, hist at juble over den Dydiges Forhaanelse, hvor der burde have været grædt bittre Taarer; og her der mod at flæbe ved den Lastefuldes retfærdige Afstraffelse, hvor Folket burde skamme sig ved sin Medynk. Dog Fortryllelsen, for ei at sige Galenskaben, vil om føie Tid nok blive indseet her, som det blev Tilfældet hist, og vee da Den, der maa bebreide sig at have været Aarsag til en Forargelse, der som en undslettelig Plet vil paahvile Nationen. Var det Spørgsmaal blevet tilraabt Folket fra Ludvig den 16des Skaft; "Blues J Rasende ei ved at hugge Hovedet af Eders Konge?" – vilde det under Bravoraab kun have gjenlydt: "Nei, Hovedet af ham!" – Var Tilraabet om Frelse skeet til Folket ved Morderen Worms Henrettelse, var sikkert Raabet blevet: "Frels vor Worm, han leve og jublende havde man vel endog spændt Krikket fra Karren ne hvad sige vi - Hestene fra Karethen, og i Triumph trukket ham ind til den nu dobbelt saliggjorte Hovedstad, for endnu herneden at bekrandse den Benaadede og skabe ham et jordisk Paradis mellem menneskelige Dyr, forinden hans Lykkestjerne aabnede ham - den Lykkelige. – de forjættede paradisiske Salligheder. Danske Folk, siig os, hvad tænke J paa - Dog nei, - vi tale ei her til det danske Folk, ei et gang til Kjøbenhavnerne; men til den kjøbenhavnske Pøbel, til Eder, som have været svage og taabelige nok til at lytte til Løgnerens Maskeradespil, til Spidsfindighedens kløgtige Fordreielser, og til fromme ubetimelige Jeremiader, istedetfor at lytte til den indre Stemme, som i Eders Barm strax, forinden de worm. ske Comoedier begyndte, stemplede ham som en skjændig nedrig Morder, og den gamle bekjendte Tønder, som det ulykkelige Offer for denne Nidding. Siig os da, J forblindede og forvirrede Væsener, hvad J sukke, hulke og lamentere over? Hvad i al Verden er derdog egentlig paa Færde, Slig os, kunne røde Muursteen standse Eders Graad, Siig os dog, sømmer det sig, selv for den mindre intelligente Deel af Hovedstadens Jndvaanere, at afgive Beviis for, at man i vore Tider ei veed at skjelne Sort fra Hvidt og Hvidt fra Sort, Slig os, hvorledes J for lutter Løgne, Skryde rier, Rænker og hjertebrækkende Fængselscener i den Grad kunne forglemme eget Menneskeværd, at J kun et Øieblik vil give Plads i Eders Hjerte for Billedet, af den Nidding, hvorfra det med Rædsel og Afskye burde vende sig, Thi vider, J Fortryllede, at vi ansee Worm for saa nedrig en Morder, saa gediegen en Kieltring, at vi ingen frækkere kjende i Danmarks Historie. Under Venskabets lumske Maske indsniger han sig hos Tønder, med overlagt, gjennemstuderet Mordanslag forgifter han den Gamles Mad; men da dette Niddingsværk ei lykkes, kaster han sig, lig den blodtørstige Hyæne over det uskyldige Lam, lig den hungrige Ulv over Mennesket, ja liig den lede Qvælerslange over sit Rov - en sortere Daad kan man ei tænke sig, og den bliver endnu sortere derved, at her en engang indfandt sig Anger og Fortrydelse, som dog almindelig følger selv den gemeneste Morder. - Nei, uden Anfægtelser, uden Samvittighedsqvaler, kjører han strax derpaa omi Kjøbenhavn med den Myrdedes Blodpenge, og veed som den forstokkede Synder at holde gode Miner til skjændigt Spil. Aarsagen til hans retskafne Faders Død ville vi ei engang berøre, denne er Verden nok som bekjendt. Men vi gaae videre, vi formene endog, at Worm i Fængseler, endog efterat hans Dødsdom var ham forkyndt, endog i Hr. Visbys Nærværelse, har aflagt saa uigjendrivelige, saa frygtelige Beviser, paa sin foragtelige Characteers Forstokkenhed og Forvorpenhed, at vore Haar reiste sig paa Hovedet ved at læse disse væmmelige Avisskraal, uddragne af den visbyske Piece, ligesom vi ræddedes ved den Maade, hvorpaa Præsten her betog sig qva Præst, og hvorom vi troe os berettigede til at tale, da han har været udelicat nok til at overfylde Landet med sit trykte Præk, hvorved han selv har gjort sin Fremgangsmaade til Gjenstand for den offentlige Kritik, der føler sig varmt opfordret til ved alle Midler at standse fremlokkede, sympathiserende Taarestrømme, som mulig endog i saadan Overflod ere henflydte, at de, opsamlede i Vandspande, allerede i nogen Tid kunde have forsynet Springvandets Bassin paa Gammeltorv. Hører da, J kjøbenhavnske Blødhjertede thi udenfor disse Volde ville vi haabe, til Hæder for den sunde og friske Landsbyesands, at ingen Taare er falden for Morderhelten - hvad vi ville sige Eder, Kan J tænke Eder nogen meere oprørende Bekjendelse af en dømt Forbryder, end naar denne Usling i Fængselet vil undskylde sit afskyelige Mord for Præsten ved at understaae sig til at kalde vor gamle Tønder et foragteligt Menneske, at berøre dennes Forhold til hans Fader, at beraabe sig paa hans smudsige Gjerrighed, paa hans totale Mangel paa alle gode Egenskaber", mæle om, at han havde sat sig udenfor det menneskelige Samfund, Betænker det, saadanne Ord tillod dette Kryb sig at fremføre for sin Præst, og dette tager Præsten imod Dog hvad meere – næsten grue vi ved at anføre hans infernalske Ord - han var jo som et Dyr" – sagde Uslingen og jeg har læst, at Mennesket gjerne maa dræbe et Dyr, naar dets Død kan være ham til Nytte." – Har man i Livet hørt Mage?7, Saadanne Ord - vi kalde dem ei umenneskelige, men djævelske Ord, som den skinbarlige Satan ei kunde udtale værre Ord, som endog synes at bekræfte visse Theologers opstillede Troe paa Diævelens personlige Existence her paa Jorden - saadanne Ord, sige vi, tager Præsten Visby for gode, istedetfor, efterat de vare udtalte af den frække Gudsbespotters Tunge, Præsten her, som Ypperstepræsterne i gamle Dage, burde have sønderrevet sin Præsteklædning fra øverst til nederst, kastet Skurken Stumperne i Ansigtet, overøst ham med Synderregisterets evige Forbandelser, nedtordnet ham i hede Helvedes Pøl og Pine, indtil han som en Hund, nei som en Orm, havde krøbet i Støvet for Præstens Fod og tiltryglet sig Forladelse, for sin bespottende Tunge, der i Præstens Overværelse kalder hans myrdede Medmenneske det Dyr, da vor Tønder dog vel, som andre Mennesker, var skabt efter Guds Billede. Dog nok om denne Scandal – men vee os, skal Forbryderen indvirke paa Præsten, istedetfor Præsten paa Forbryderen, hvor en saadan sammensmeddet unaturlig Bekjendelse udstødes i Fængselet -der har det tidsnok med Omvendelsen. - Nu vel, paa sæt Worm da længe nok Martyrkronen, hvo der vil, canoniseer ham, indbalsameer ham, stik ham i Kobber, afmal ham, besyng ham, drik hans Blod, stiæl hans Hoved af Graven, tag Kroppen med, om den er der 4 gjør med denne Engel, hvad J ville, os er det ligemeget, vi have udtalt vor Mening om Fyren, den sorte Engel!