Jyske Efterretninger, 1811-12-17
Avertissements. Saa meget som jeg ellers hæver mig over Avisskiænderie, skylder jeg dog denne Gang det at svare paa Hr. Kiøbmand Bertel Christensens Publication i de Jydske Efterretninger No. 99. hvori han siger: "at en ham tilhørende Skonnert, meest formedelst Lodsvæsenets Forsømmelse i Hals, blev den 29de f. M. ved Jndløbet af Hals Fiord taget af et fiendtlig Roe=Fartøi. Hvad det Ord meest vil sige, som synes mig forudsætter endnu Forsømmelse fra nok een Side, vedkommer ei mig at kræve nærmere Fortolkning over. Men som Bestyrer af Lodsvæsenet her, er det paa den ene Side sand Trang for mit Ønske, at blive overtydet om, hvorledes Lodserne kunde være Skyld i samme (for at søge Lodserne afstraffet); imedens det paa den anden Side er lige Trang for min Pligt, at værge om Lodserne, naar de usandelig beskyldes, som her er Tilfældet. Den 28 Novbr. mod Aften, om jeg mindes ret, kom bemeldte Skonnert af Norden med Flag at Fortoppen, bragt til Ankers ikke ved Jndløbet af Fiorden, som det hedder, men paa Reeden. Den 29de saaes den der endnu, og med Flag til, nogle Timer; begge Dagene med til Storm grændsende Kuling af V. N. V. og en saa særdeles haard udløben de Strøm, at det var enhver Seiler umulig at arbeide sig ind af Fiorden, ved hvis Munding og circa 3 til 4 Kabellængder inden, for Christensens Skonnert, laae Capitainerne Berg, Teisen, With og Blank, og paa Reeden circa 1 Kabellængde uden for Skonnerten laae Capt. Sammelsen, hvilke alt i flere Dage havde lagt med Lodserne Ch. Lærke, Broderus, Peder Frost, J. Schou og Thomas Tuesen, for Indgaaende, uden nogen af disse enten havde kundet indkrydse eller indvarpe, for den haarde Modstrøm- og Vind, men først den 29de ved indfaldende Vindstille, efterat samme fiendtlige Baad, der tog Christensens Skonnert, havde været ved Borde og tæt ved dem taget Skipper Peter SchmitsFartøi, varpede de ind, som endda for Modstrøm var besværlig (maaskee Hr. Christensen vil troe, disse Capitainer formedelst deres egen Forsømmelse ei kom ind før). Det er enhver bekiendt, at her er kun 6 faste Lodser og 2de Reserve=Lodser; altsaa foruden disse i Lodsforretning engagerte med udenfor liggende benævnte 5 Skibe, 3de tilbage, hvoraf den ene var gaaet til Fladstrand, med Providerings=Chaluppen No. 122, under Commando af Capt. Obseland Petersen (Niels Larsen, syg); den 8tende Søren Melchiørsen, allerede i flere Dage antaget Lods med Capt. Cornelius Petersen (men endnu da ved Hals beliggende). Vilde nu Hr. Christensen, jeg skulde have sendt denne faste Lods omborde, og lagt paa hans Skonnert, og ikke været istand at give her for Udgaaende, det være sig for Regieringen som privat ladte Skibe, Lods til Søes; eller ville han maaskee jeg skulle have taget Lods fra de andre, for at give hans i een Handling jeg fandt ligesaa ubillig som uforsvarlig. Capt. Cornelius Petersens Lods benyttede jeg mig dog af imellem, tilligemed en bekiendt Mand, til at løbe Fartøier ud, naar saaes, der intet tabtes for det Skibs Plei han stor som Lods hos; men om jeg vilde have taget deres Lods sta dem og givet een anden, der vilde som de, ind, havde de kundet fort en villig Klage over mig. J en General=Commando=Befaling, communiceret Lodsvæsenet igiennem dets Foresatte, hedder det: Det vil være paa Hr. Lods=Oldermandens hvieste ansvar, naar Ledserne i Hues til forhindrer, et de med Magt borttages af Fienden. Om jeg end havde havt Lods at kunde skikket ud, der ei var Tilfældet, havde jeg i Følge hiin Ordre ei burde ladet ham ligge der, da een af bette Steds Lodsers Borttagelse, naar Fienden i Besiddelse af sin stærke Rets=Tvang kunde bringe Lodsen til at lede sig her ind omNatten, kunde paa Korn=Skibene i een mørk Nat giøre megen Skade (da stod et kiønt Ansvar). For at befordre Skibenes hastige Indbringelse havde jeg rigtig nok givet Lodser til alle den jeg kunde besætte, og udsat mig for Følgerne af hiin høie befalings Overtrædelse, blot for at see dem indbragt (ja saa gar sendt Lodser om Natten hele Mile Nord for at komme omborde i Fartøier for ved deres bedre Kiendskab at arbeide sig herop tæt i Landet. - Jver i Tienesten, der ikke kunde kræves af mig som Pligt) Da Lodserne saae det fiendtlige Fartøi nærme sig til de Fartøien de var paa, satte de af i Roefartøi og saaledes undgik for at blive taget. Det er ei Skibsførerne, der komme fra Søen, muelig at be domme, om de kan krydse ind, da de ey veed hvor haard Strømmen da løber ud, imedens de saaledes liggende med Flag, uden at faae Lods; troer de, det er Efterladenhed at den vagthavende Lods, og dertil har de for øieblikket ræt, imedens jeg staaer til Ansvar for det aldrig skal være Tilfældet uden under følgende Aarsager: 1) at Lodserne ere først paa andre Skibe. 2) at her ligger Skibe som skal til Søes, af ligge Antasom haves Lodser, eller at her løber saadan en Modstrøm, foreenet med Modvind, at det er umuelig at indarbeide enten med Skib eller Lodsbaad. Jeg troer efter mit individnelle Begreb, at handle meget urigtig, naar jeg saae et eller flere Skibe komme med N. V. aflandsVind, endog uden udgaaende Strøm ten Vind som kuns sielden Fartøier indkrydser med, og ingen, naar Strømmen er imod, naar jeg da lod Lodserne legge sig paa disse, og forsømte de paa Havnen for Udgaaende, baade for kongelig og privat Regning værende Skibe. Jeg skal i enhver Henseende, handle paa den bedste, og saaledes som jeg agter at forsvare for mine Foresatte, ønskende, at enhver Skibsører, der troer sig forsømt af Lodserne, vil klage, da det hører til min kiæreste Pligt, at holde disse til at passe hvad de ber. Og derfor vilde jeg endog have takket Hr. Christensen, naar han havde henvendt sig til mine Foresatte, qva Lods Oldermand, isteden for til Præssen. Hr. Christensens Gavnelyst i at skildre Skonnerten, til Advarsel for andre, er meget priisværdig, naar den kuns ei var saa aldeles eensformig med mange Providerings=Skonnerter. (Fortællinger for Publicum af dens indehavende Last, kan dog ei tiene til Signalement;) skulle den Handlende opregne i Aviserne, ethvert deres Tab, vilde de blive sørgelige at læse. Jeg har derfor antaget, at han under et Slags Dække, søgte Adgang til, ved Pressens Hielp paa fierne Steder, at kaste et ufordeelagtig Skygge over Lodsvæsenet, og for samme at nedbryde den Agt, der er enhver god Borger helligste Eiendom; ja maaeskee med dette Ord: Mest, mener andre som han ei tør anvinde med. Jeg har derfor været nødsaget vitløftig at svare, og opfordre Hr. Christensen, til at bevise, at Lodsvæsenets Forsømmelse har været Skyld i, at hans benævnte Skonnert blev taget. pas den 12te Decbr. 1811. Duus.