Den Vest-Sjællandske Avis, 1831-10-25
Det er interessant at lægge Mærke til hvorledes Opstande kunne i saadanne Øieblikke organisere sig midt under den larmende Forvirring i Hovedstaden, hvorledes der hist og her samle sig Hobe af Arbeidsfolk, som lade til at være ganske ligegyldige, og som dog staae i Forbindelse med ligesaadanne Hobe i de nærliggende Gader ved Hielp af en Kabrioletterer eller en Limonadesælger eller en anden Emissair, saa at den mindste Hob kan i et Øieblik svulme op til en tusindfoldig Masse, som bliver forøget i det Utallige ved den Vrimmel af Tilskuere, som strømme til fra alle Gader. Saaledes gik det ogsaa til den Aften da Efterretningen var kommen om Varschaus Erobring; Overalt hørtes Trommer, som kaldte Nationalgarderne til Vaaben. men mange af dem lode sig see med et sort Flor om Armen. Saasnart Folket saae det, saa raabte det: Polakkerne leve! Russerne døe, ned med Ministerne! Man maae selv have været Øienvidne til saadanne Scener for at føle sig overbeviist om at den næste Dag, ja selv den næste Time kan føre en nye Revolution med sig. Al Kiærlighed, al Tillid, ja selv al Agtelse er tilintetgjort: i Sønden og i Vesten truer en formelig Borgerkrig, i Norden og Vesten vil man have Krig med Udlandet og Tumult i Jndlandet, og i Paris hvor alle Traa denne samle sig, og hvor de Personer ere forsamlede, som skulle styre de offentlige Anliggender og som de uvidende 30 Millioner Franskmænd betroe dem til, sidder det raad- og daadløse juste milien (Centrum i de Deputeredes Kammer; det moderate Partie) som ved sin indvortes Aandsarmod og sin udvortes Nød, søger kun ved nogle deklamatoriske Ord at besværge Stormen og soutinere et Kammer, hvis Existence det selv ikke troer at kunne vare længe. Man ville tale med hvilken Franskmand man vil, fra den Fornemste til den Ringeste, saa vil man erfare at der gives ikke længere en Guist af Kiærlighed for Kongen, eller af Agtelse for Ministerne, og hvad der endnu er det værste, ingen Tillid til nogen Mand, hvem det saa er og hvilket Partie han saa hører til. Odillon Barrot er vel det største og meest betænksomme Talent som for nærværende Tid figurerer paa den politiske Skueplads; men han har allerede tabt den halve af sin Popularitet ved hans svage Fremtræden i den sidste Tid, og bliver han Minister, som vel er hans Formaal, saa vil han snart blive ligesaa upopulair som Perrier nu er det. Denne Følelse af en sørgelig Fremtid, hvorpaa man ingen Ende kan see, hersker hos hele Folket, og alle føle en hemmelig Skræk for denne mørke Fremtid, som ingen formaaer at giennemskue; og kun denne bange Ahnelse holder Perrier opret paa sin Præsidentstol og Kongen paa sin Trone. Man har oplevet i Frankerige Republikens Rædselstid, er overmaade bange for en Republik, og skielver for Guillotinen. For nogle Aftener siden vare henimod 30,000 Tropper og Nationalgardere under Vaaben; de marscherede stille igiennem Gaderne og Folket trak sig tilbage for dem; men paa eengang hørtes et forvirret Skrig og deriblandt de Ord: ned med Ludvig Phillip! Ru bleve Dørene lukkede for de kostbareste Boder, Kavalleriet sprængte ind paa Folkemassen med dragne Sabler, Beboerne ligede med Angest ud af Døre og Vinduerne, imedens en forhaanende Raaben lød bag efter Krigsfolkene, som kun de kunne giøre sig en Forestilling om, som have hørt den Parisiske Pøbels skarpe og skingrende Lyd. Midt under denne Tumult joge Flakerne, Kabrioletterne, Omnibus afsted i tusindeviis under Raaden og Banden, især naar de kom hen til saadanne Steder, hvor Folkemassen og den bevæbnede Magt spærrede Passagen. Paa mange Pladse stode hele Regimenter af Tropper og Nationalgardere og selv bivouakerende. Det frembragte et ubehageligt Jndtryk, naar man kom ind i den lille Gaard i Palais Royal, som er omgivet af Kongens og hans Families Bolig, og saae der de lange Rækker af Gevære, der vare opstillede som i en Leier, og som glimrede ved Skinnet af Begfakler, saae hvorledes Ordonanter ankom i fuld Galop, og tillige Soldaternes urolige Forhold og spændte Blikke, og hvorledes de Nysgierrige kigede igiennem for om mueligt at see er Skygge af Kongen ved Vinduet. Naar man saadanne Øieblikke ikke hører en Lyd, som vidner om en Hengivenhed for Monarken, saa er det et Beviis paa, at der er opkommet et stort Brud imellem ham og Nationen, og dette bemærkes overalt Man fortæller følgende Anecdote: J een af disse Aftener blev en ung Polakker ved Navn Gorovskiarresteret; Lafayette skal have indlagt en Forbonfor ham. Kongen skal herved have sagt: Dersom Lafajette interesserer sig for ham, saa er han vist en slet Person. Da Gorovski fik dette at vide saa sagde han, Lafanette interesserer sig meget for Ludvig Phillig. Saadanne Anekdoter ere i Omløb blandt Publikum. Naar en Gadesanger synger om Folkets Roes og Frihedsforhaabninger, saa seer man Mennesker stimle sammen omkring ham og høre paa ham med stor Jnteresse. J Theaterne hører man Skuespillerne at anbringe Vittighede- og bidende Jndfald mod Regieringen og disse blive optagne af Publikum med et støiende bifald. Det er derfor ikke til at forudsee hvad der vil komme ud af en saadan Stemning, som den der nu hersker blandt det Franske Folk. - Alle Efterretninger fra Paris og Frankerige stemme saa omtrent overeens hermed. Det fangviniske, letsindige Franske Folk indbildte sig, at naar det først fik en Revolution saa vilde det blive lykkeligt og alt vilde blive bedre end forhen; det har nu faaet den og dets Tilstand er blevet betydeligt værre. Velstand og Næringsveie tage af; den eneste gode Virkning som denne Erkiendelse har frembragt er at Folk som eie noget, ere nu inderlig bange for videre Revoltering og derfor slutte sig til Regieringen. Men Provinserne ere udsatte for nye Tumulter og Farer, da Nationalgarderne, som have Magten i Hænderne finde paa i saamange Byer at betiene sig af deres Vaaben for at befrie sig fra de Byrder, som trykke dem. - Udsigterne ere kun mørke for Frankerige som for Europa.