Almuevennen, 1844-07-17
Landbosagen. Ved at læse Artiklerne i Fædrelandet og Berlingske Avis" angaaende Landbosagen, faldt det Jndsenderen af disse Linier ind, at det maaskee ikke vilde være uden Jnteresse for Mange, der have fulgt denne saa ofte debatterede Sag, at faae den belyst med et Exempel fra de seneste Dage. Vel er det en gammel erkjendt Sandhed, at Exempler ikke ere istand til at bevise; men det er dog ligesaa vist, at de ere vel skikkede til at oplyse, som uskikkede til at bevise en Sætning. Som et Exempel paa, at Fæste ikke paa alle Godser er et saa trykkende Forhold for Bonden, som der maaskee ofte antages, fortjener det vistnok at omtales, at Hr. Kammerraad Madsen til Dauerup i Bjersted Sogn i Holbeks Amt, for nyligt har tilbudt alle sine Fæstere – Gaardmænd og Huusmænd – at blive Selveiere paa ikke ubillige Vilkaar, uden at Fæsterne derpaa have villet indlade sig. Under Dauerup Gods ligge 19 Gaarde, paa circa 80 Tdr. Land, de fleste af meget god Bonitet, for hver Gaard blev i Gjennemsnitspriis forlangt 3,400 Rbd. Af Huse høre circa 26 under Godset med tilliggende Jord fra 36 Tdr. Land, for hvert af disse blev ligeledes i Gjennemsnit forlangt 400 Rbdlr., og til at bestemme de respective Priser blev en Committee af Gaardmændene og Huusmændene udvalgt. Det vil altsaa for Enhver, der er bekjendt med de nuværende Landboforholde og Priser paa Landeiendomme, være indlysende, at dette med Grund kan kaldes billige Vilkaar, især naar hertil føies, at Godseieren kun forlangte 500 Rbdlr. udbetalt paa hver Gaard og tilbød at skaffe 2000 Rbdlr. af offentlige Midler til Laans i hver Gaard; den øvrige Deel af Kjøbesummen skulde forblive indestaaende saalænge de nuværende Fæstere levede. Det maae vistnok derfor forundre Mange, der troe, at Fæsteforholdet er et meget trykkende Baand, for Bonden, at ikke et saadant Tilbud med Glæde blev modtaget og afbenyttet, især da det tillige blev tilkjendegivet Fæsterne at Salg af Dauerup Gods var paatænkt, og at dette i Særdeleshed var Grunden til at den nuværende Eier ønskede forinden at see sine Bønder i en meere selvstændig Stilling. Den væsentligste Grund, som afholdt disse Fæstere fra at indgaae paa det gjorte Forslag, ville vel de Fleste antage at have været Manglen paa at kunne skaffe de forlangte 500 Rbdlr.; men dette afhialp Eieren ved senere at lade tilbyde de Enkelte, som ikke kunde udrede denne Sum, Fritagelse derfor, og tilbød dem, at lade den hele Kjøbesum blive indestaaende i Gaardene. Hvad der derimod uden Tvivl er den væsentligste Grund til at Forslaget ikke blev antaget af flere end 7 Gaardmænd, er udentvivl, at der for Tiden kun svares omtrent 80 Rbdlr. i Landgilde af hver Gaard, (en Afgift, som under en ny Godseier let vilde kunne forhøies for den følgende Fæster til over 100 Rbdlr. aarligt) og Renten af 3,300 Rbdlr. vilde altsaa forhøie den aarlige Afgift med 52 Rbdlr. Her synes da altsaa Forholdet imellem Fæste- og Selveiendom, idetmindste paa dette Gods, at være taxeret af Bonden selv. At der iøvrigt om denne som om alle Ting kan siges meget pro og contra er naturligt, men det ligger udenfor disse Liniers Hensigt at anstille en Undersøgelse om, hvorvidt det var rigtigt eller urigtigt at bemeldte Fæstere at indgaae paa det gjorte Forslag; de ere kun nedskrevne for – som ovenfor bemærket at fremstille et Exempel i den saa ofte og saa meget omtalte Landbosag. (Berl. Tid) Vi have troet at burde optage denne Artikel i "Almuevennen", for at Bonden paa hiin Egn kan blive bekjendt med den, da mueligen derved kan fremkaldes een eller anden Oplysning til den. Vi kunne kun i denne Anledning spørge, om de 7 Gaardmænd som vilde antage Tilbudet da ogsaa tilstedes det, eller om det var en Betingelse herfor at de alle 19 skulde være enige i sidste Tilfælde kunde Eieren forud være vis paa at beholde sine Gaarde, og dog faae Udseende af at være en stor Bondeven.