Aalborg Stiftstidende, 1842-11-26
J det ved With fra 128 Bønder indgivende Andragende om Forholdsregler imod Recrutternes Mishandling hedder det: Hvorvidt barsk og haard Tiltale er nødvendig, for at bringe Soldaten til den Kundskab, Orden og Lydighed, som bør fordres af ham - maae mere Kyndige afgjøre; dog betvivle vi aldeles, at det kan føre ham til den Kjærlighed til sine Foresatte og den Agtelse for sin Stand, som i Farens Time er dobbelt nødvendig. Men naar Recrut og Soldat overfares af sine Foresatte med Skjældsord, plettes med Øgenavne, prygles og stødes med Sabel og Sabelfæste, bliver slaaet i Ansigtet, sparket paa omfindtlige Steder, og mangen Gang for smaa eller ingen Forseelser, da maae vi kalde det for Mishandling, og naar vi høre Officerer sige, at uden Prygl bliver Bonden ikke god Soldat, da maae vi reise os herimod. Ved en saadan Behandling gjorde fremmede Leiesvende fordum den danske Bonde til Soldat; det var utaaleligt, og takket være den Konge, som frelste os, ogsaa for dette Tryk, men oprørende for vor Følelse er det, naar den danske Bende skal behandles saaledes af sin danske Medborger, Officeer eller Underofficeer. Vore Konger have gjort Bondestanden fri, have ført os til Oplysning, have hævet os til at tage Deel i Styrelsen af vore communale Anliggender, og til i Folkeraadet at have Sæde og Stemme lige med enhver anden Stand i Danmark, men vor Stand bliver vanæret, saalænge den ikke er sikkret for slig Behandling under den militaire Tjeneste. Eller er det fra saadan Behandling, at Bonden skal gaae over til at blive Familiefader, Medlem af Sogneforstanderskab eller Folkeraad, Er det ved Sligt, at vor Ungdom skal fyldes med Kraft, Frimodighed, Selvstændighed, Æresfølelse, Kjærlighed til Fædrelandet, Tillid, til Landets Love, Uforfærdethed i Farens Time? – Nei, vi gjentage med fuld Overbeviisning, vor Stand bliver vanæret ved slig en Behandling – en Behandling, der, vi vide det fuldtvel, strider imod Regjeringens Villie og spotter dens Foranstaltninger til at hæve vor Stand til den rette borgerlige Agtelse en Behandling, som ikke engang i militair Henseende kan finde Medhold, da dens indbildte Nødvendighed er modbeviist ved Virkningen af mange agtværdige Officerers mildere Fremgangsmaade, og her kunne vi ikke nægte os at fremhæve, hvad der er offentligt berettet, at ved det i Jtzeboe garnisonerende Dragonregiment ei alene Prygl, men ogsaa hvilkensomhelst upassende og unyttige Skjældsord, ere forbudte og afskaffede, og at Regimentet desuagtet ved dette Aars Mønstring er blevet særdeles roest. Andragendet gaaer ud paa at petitionere Hs. Maj. om, 1) At det snarest muligt maatte blive befalet, at al corporlig Revselse og Brugen af ærekrænkende Skjældsord, skal ophøre i den danske Armee. 2) at corporlig Revselse kun maa finde Sted for særdeles, nøiere betegnede, Forseelser, og da kun efter Krigsrettens Dom: eller, 3) saafremt det maatte findes betænkeligt, ganske at forbyde vilkaarlig corporlig Revselse, at det da maatte blive befalet, at den eller de, som uddeele saadan Straf, samme Dag have at gjøre Jndberetning derom til Regimentets, Bataillonens eller Corpsets Chef 4) At den Soldat eller Recrut, som antog sig forurettet eller mishandlet, maa klaae directe til sin Regiments-, Bataillons= eller Corpschef, eller, hvis han foretrækker dette, til Brigadechefen. Endelig henstilles. Om det ikke maatte bifaldes, at indtil almindelig Værnepligt er indført, et af Amtsraadets Medlemmer, som ere valgte af de mindre Landeiendoms-Besiddere, udnævnt civilt Tilsyn, bestaaende af 2de Mænd i det Amt, hvor Recrutten inddøves, der maatte være tilstede under Ovelserne, og som efter endt Skoletid havde at indgive Rapport til Hs. Maj. Kongen og Recrutternes Behandling i det Hele, og at Omkostningerne derved maatte udredes af Finantserne eller af samtlige Værnepligtige i Landet fra det 20de indtil det 30de Aar."