Aarhuus Stifts-Tidende, 1837-05-13
En Referent har i dette Blads No. 72 anmeldt det af Hr. Assessor With udgivne Skrift "With contra Ræder", og fremstillet samme ikke som et Grundigheds, men som et Vittigheds-Arbeide, hvilken Anskuelses Rigtighed han har søgt at godtgjöre ved en Deel Citater. Disse ere i Almindelighed heldigt valgte som til Ex., naar Hr. Assessoren, tilsyneladende for Alvor, antager Politimesteren i Kjöbstaden for Toldembedsmand, hvem en Hær af Toldbetjente er behjelpelig til at tvinge Brændeviinsbrænderne til at tage Brændesedler, og ligesom jeg i det Hele maa finde Referentens forbemeldte Anskuelse begrundet, saaledes er jeg ham Tak skyldig, at han har viist, at det for mig er undvendigt at svare paa Skriftet, hvilket vilde være mig aldeles uoverkommeligt og formodentlig ogsaa umuligt, da jeg endnu aldrig har befattet mig med belletristiske Arbeider. Skjönt jeg saaledes i det Hele Intet har at erindre ved Referentens Anmeldelse, kan jeg dog ikke være tjent med Maaden, hvorpaa han har refereret den af Assessor With gjorte Sigtelse om, at jeg ved en Fogedforretning i Dakenæs den 15de Mai 1831 skulde have taalt, at Toldoffcianterne i min Overværelse skulde have trukket en Konehentil sin Bryggerkjedel, og opfordret hende til at sværge paa, at der aldrig havde været Dæk paa Kjedelen. Den ærede Referent, der forsikkrer at ville være upartisk, kan vist ikke have havt til Hensigt at gjöre mig Uret, eller at fornærme mig, men han maa have overseet, at man, saaledes som han omtaler Sagen, let kunde ledes til at antage, at her var Tale om et virkeligt og ikke om et opdigtet Factum. At nu det sidste er Tilfældet, maa Referenten vide, ligesom ogsaa, at Assessoren i det ommeldte Skrift Pag. 18 selv siger: at han ikke har paastaaet, at den omtalte Fremgangsmaade imod Konen har fundet Sted, og at han derfor har brugt Udtrykket skal have ikke Withs Skrift men forommeldte Anmeldelse gjør mig det saaledes til Pligt, betræffende dette specielle Punkt at henvise Enhver til min critiske Bedømmelse af Hr. Assessor Withs m. Fl. Mod skrifter, hvor man Pag. 19 til 26 vil finde en med Rets acter documenteret Fremstilling af Sagen, ifölge hvilken Assessorens Sigtelse ene og alene er stöttet paa en overbeviist og domfældt Inqvisitindes frugtesløse Forsøg paaat redde sig ved en Opdigtelse, hvilken Hr. Assessoren, har fundet det passende at bruge som Vaaben imod mig og Toldofficianterne, dog uden at han, som anført, har indladt sig paa at paastaae, at Factum virkeligen var sandt. Havde Hr. Assessoren, istedetfor at raillere, i denne Henseende udtrykt sig med Bestemthed, skulde man ikke længe have betænkt sig paa, hvad man havde at gjöre; men da Hr. Assessoren har valgt den antydede Vei, formaaer jeg for det første ikke at gjöre videre, end at henvise til forbemeldte mit Skrift, og, saa overflødigt det end maatte synes, herved at erklære det af forommeldte Inqvisitinde opspundne og af Hr. Assessor With udhævede Factum for i alle Dele opdigtet og usandt. Horsens, den 11te Mai 1837. Ræder. Til Herr Pastor J. Kjær i Skorup. Veres Velærværdighed er i No. 43 af d. T. fremtraadt som Opponent mod min Mening, at hvor Offret til Præsten udebliver, eller hvor det ydes skillingsviis, der staaer gandske vist Noget mellem Præsten og Menigheden, som ikke burde staae der, og det er sørgeligt." Deres Indvending mod denne min Paastand har De indklædt saaledes: "Den gode Mand har gandske vist overseet en anden Aarsag til Præsteoffrets Aftagelse, som er endnu langt sørgeligere, og denne er Armod.Nei, min gode Mand, jeg har sandelig ikke overseet denne Aarsag, og De ville troe mig paa mit Ord, naar jeg forsikkrer, at jeg slet ikke anseer Armod for Aarsag til Præsteoffrets Aftagelse. Jeg har tvertimod en lang og uomstødelig Erfaring for mig, naar jeg paastaaer, at hvor den sande Fromhed findes, der er det saa langt fra, at Armoden kan afholde en Menighed fra, i Gjerningen at vise sig taknemmelig mod sin Sjelesørger, at den netop bliver et Baand mere mellem ham og hans Tilhøreres Hjerter. Deres Erfaring er endnu længere end Min; jeg tør trøstigt appellere til den, idet jeg spørger: Er det i de fattige Menigheder, Præsterne klage meest over Høitidsoffrets Formindskelse, eller er det i de rige, Er det i Landsbyerne, eller er det Kjøbstæderne, i Hovedstaden, disse Klager lyde høiest, Bonden giver dog Noget; men hvad giver den formuende Borger i mangen Kjøbstad, J Kjøbenhavn findes over hundredtusinde Mennesker, som slet ikke offre. Deer ikke paa Armoden, Man har lagt den Skat, som kaldes Præstepenge. De taler og et Pastorat, hvori der skal findes 40 Familier, som høiligen behøve Fattigalmisse, og 40 Familier, som neppe have det Allernødvendigste til Livets Ophold. Men hvor er dette Pastorat, Det vil falde Dem vanskeligt, at nævne det. Men selv om det fandtes, saa vilde jeg dog spørge: Hvor faaer en saa forarmet Menigheds Præst Mod og Hjerte fra til at klage over Høitidsoffrets Aftagelse? O hvem er det, en saadan Klage beskjæmmer, Menigheden eller ham, Neil Lader os ikke klage over vore Sognebørns Armod fordi dette er en saa sørgelig Aarsag til vort Offers Formindskelse! – Offret afhænger ligesaa lidet af Rigdom, som af Armod; det beroer ene og alene paa en kjærlig Villie. Og hvor denne fattes, der staaer gandske vist Noget mellem Præsten og Menigheden, som ikke skulde staae der, og som er tusindgange sørgeligere, end jordisk Armod. t. s. A. Samsøe, den 12te April 1837. Aarhuus. Ligesom vi, under DD. K. H. Prinds Ferdinand's og Gemalindes Ophold her ville faae et Besøg af de tyrolske Natursangere, saaledes kunne vi glæde os til, i St. Olufstiden at gjensee en gammel Bekjendt, hvis Talent ofte tilforn har henrevet os. Vore Læsere ville sikkert erindre, med hvilken Enthusiasme Hr. Kammermusikus Lemming modtoges, da han for to Aar siden gjensaae sit Fædreland. Desværre saae han sig dengang nødt til, at indskrænke sit Besøg til det Hovedstad. Men i Sommer vil han nu foretage en Vandring gjennem Danmark, ei at forglemme det gode gamle Jylland, og vi kunne saaledes, sidst i Juli, vente en gjelden kunstnydelse. Hr. Lemming's Talent skal i de tolv Aar vi ikke have seet ham, have hævet sig til en forhausende Høide. 1 tre Aar har han været engageret i det kgl. Capel i Stockholm. Blandt flere Hædersbevise, som han under sit Syvaarige Ophold i Naboriget har modtaget, anføre vi kun, at det kgl. Svenske musikalske Akademie har optaget ham i sin Midte som resmedlem.