Viborger Samler, 1842-12-19
Viborg Stænderforsamling. Ni og forgetyvende Møde, den 9de Decbr. 1842. - Sagen betræffende Udkast til en Forordning angaaende den Tilbagesøgningsret, som i Fremtiden skal tilkomme den ældre Eier af kgl. Obligationer og andre offentlige Pengeeffecter fra yngre Besiddere, blev foretagen til endelig Behandling. Ved Afstemningen blev Comiteens Jndstilling: "at en Foranstaltning, sigtende deels til, at enhver Eier af kgl. Obligationer kunde erholde disse omdannede til Jnscriptionsbeviser, og deels til, at Vindicationsretten med Hensyn til saadanne Obligationer kunde ophæves imod den troskyldige Besidder, maatte blive iværksat, saasnart Omstændighederne tillade saadant, og at da, forsaavidt nye Lovbestemmelser maatte være fornødne til denne Foranstaltnings Udførelse, et Lovudkast nærmere maa blive forelagt Provindsialstænderne," eenstemmigen antaget. – Sagen betræffende Udkast til en Anordning, angaaende Maaden hvorpaa Bekjendere af den mosaiske Tro skulle edfæstes, blev foretagen til foreløbig Behandling. Som Referent for den nedsatte Comitee oplæste Stiftsprovst Schjødte dennes Betænkning, der yttrede sig noget tvivlsom med Hensyn til Tilraadelig heden af saa væsentlige Forandringer, som de paatænkte, i de nu gjældende Regler for mosaiske Troesbekjenderes Edsfæstelse, og formeente, at det kunde være hensigtsmæssigt at indhente yderligere Oplysninger om de mosaiske Troesbekjenderes Anskuelser i den omhandlede Henseende, førend den paatænkte Foranstaltning blev iværksat. Comiteen gik nemlig ud paa, at der, naar der spørges om Nytten og Virkningen af det Middel til Sandhedens Fremme, som Eden indeholder, ikke saameget kan tages Hensyn til dem, der ere saa oplyste og retskafne, at de ubetinget ville følge Sandheden, om end ingen Ed affordres dem, og heller ikke til dem, der ere saa samvittighedsløse, at de intet Helligt agte; men at Edens Anvendelse fornemmelig er beregnet paa den større Mængde, der uden en saadan Skærpelse af Sandhedspligten kunde formodes ofte at lade sig overvinde af Fristelserne til at afvige fra Sandheden. Heraf følger da atter, at det ved Anordningen af de solenne Former ved Edsaflæggelsen ikke alene kan komme i Betragtning, om en eller anden Form for de Oplyste maa ansees som overflødig, eller for de Ryggesløse vil blive uvirksom; men at der ogsaa maa tages særdeles Hensyn til, hvad der efter de hos Mængden herskende Forestillinger vil udfordres til en bindende og virksom Ed, om det end maa erkjendes, at disse Forestillinger ere mindre rigtige og velbegrundede." Og det forekom Comiteen, at de Betænkninger fra de mosaiske Autoriteter, som have foranlediget Lovudkastet, efterlade ingen Tvivl, om ikke endnu et temmelig stort Antal af de heri Landet værende mosaiske Troesbekiendere ere af den Mening, at en Ed, som ikke bliver aflagt i Synagogen under Jagttagelsen af de nu brugelige Ceremonier, ikke har den samme Hellighed eller forbindende Kraft, som den Ed, hvorved saadant iagttages. Comiteen foreslog derfor Forsamlingen at indstille: "At Lovudkastet, efterat de i det Foregaaende paapegede nærmere Oplysninger ere indhentede, maa emanere som Lov, med de Modificationer, som Hans Majestæt muligen maatte finde at disse Oplysninger kunde give Anledning til.