Københavns Adresseavis, 1782-11-22
Den 18 November. Græder Trængende, sukker Nødlidende, sørger J Forladte; Charlotte Amalig er ey meer, Hun er en meer, vor dyrebareste Prindsesse, hvis skinnende Dyder ærede hendes Stand, hendes Fødsel, hendes Bestemmelse, Hun er ey meer, dette Guddommens sande billede her paa Jorden, Hun, som opsøgte den sande Fattige, hialp den smertefulde Krypling, den sørgende Enke, den forladte Faderløse, den modløse Trængende, og den kummerfulde Usle, hun er ey meer, Tier, J vanhelligede Skialdre, som saa ofte sang Roes ved ubetydende Venners Tab; men du, hvis ubesmittede Pen aldrig brugtes uden for Sandhed, - du, hvis rene Harpe sang alene Dydens Lov, og syng du en Charlottes Dyder og vort Tab - men alle tier - Lad da mine og Utalliges væmmodige Taare vidne ved Din Grav, at Du var stor, knælende velsigne vi Din Hukommelse, og evig opreyse vi Dit Minde i vort Bryst; helligt er endog Dit Støv, vi nu begræde. See vore Taare, elskede Prindsesse, send os Trøst, Trøst mod Dit sørgelige Tab. Engel, som saa tidt tilbad Velsignelse over Dit kiere Fædreland, og have de Du giettet Danmarks Sorg - De havde endnu tilbedt Dig flere Aar. Har Du da forladt os evig forladt os Tilbed os endnu Trøst i vor Kummer, i vor bittre Sorg for Din Død Trøster eder, J Trængende og Nødlidende, aftørre eders Graad, J Sørgende og Forladte, vor dyrebare Prindsesse lever evig salig, evig belønnet. Søger med mig, sørgende Venner, at kunne endog hisset takke den Almægtige, som gav os hende, søger, sørgende Venner, at lovsynge ham, som nu lønner hendes Dyder; søger med mig at fortiene den Lykke, vi nyde; han skienke os endnu mange Aar hendes Lige, trøster eder med mig, grædende Flok, vor uforlignelige Dronning Danmarks Juliane lever, J Anledning af Frue Agentinde Haagens Dødsfald. Trygt hviler Du, hvis ædle Siel, Med Kiendt og Ukiendt deelte Smerte, Som dannede Dig selv et VeJ Synet af hvert glædet Hierte, Udi hvis Selskab Sorger svandt, Som giennem alle Livets Dage, Den sieldne Lykke søgte, fandt, Hvert Kiøn, hver Alder at behage. Trygt hviler Du, thi Gudsfrygt, Dyd, Fornuft og Godhed, milde Sæder, Dig fødte bifald, Venners FrydEr Grunden til Din Hæder. Gyd milde Taare, Venners Øye, Ved denne saa Retskafnes Grav; Ey bitter Sorg os bør nedbøye, Naar Himlen tager, hvad den gav. Tanker ved Frue Haagens Grav. O Død, hvor bitter er din Jhukommelse, - ned senkt i Graven er min Ungdoms Lyst, den bedste Raadgiver, den ømmeste Veninde har forladt mig Gud, hvilken Redsel, saa skal min Vandring paa Verdens slibrige Bane endnu giøres meere vildsom der nedlagdes en haabefuld Ung i sin blomstrende Alder, og her en gammel - Ald vor Herlighed er da som Græssets Blomster. Ach Solens liflige Straale forlyster ey mere dit Øye - den qvidrende Fugl bedøver ey heller dit Øre - Forgieves vente de Trængende din ivrig virksomme Hielp - du merker ey meere deres Sukke; - taus hviler du i Graven - og ved den skal jeg evig erindre hvad jeg er dig skyldig - de Retfærdiges Jhukommelse skal være til Velsignelse. Din Lyst til flittig at læse og høre Guds Ord, din udmerkede Vandel og din Jver for Dydens Udøvelse, gjorde dig til Guds og Menneskers Ven - Dit muntre Sind - din skarpe Forstand - din venlige Omgang gjorde, at den Unge og Gamle kappedes og Rangen. for at vise sig værdig din Yndest. Dit Livets Omveltninger lærte dig tidlig Dagenes hastige Flugt, og hengiven i Bønnen var du stedse fornøyet med Forsynets Villie. Og som denne Dages Begyndelse var, saa var og deres Ende - varm var din Kierlighed for Dyd og Religionen, ustraffelig dit Levnets Løb Ach, jeg vil følge dit Exempel, at min Dyd maae være dit Venskab værdig. Hellig skal din Erindring, vorde for Efterslægten - O Trøst for mig! Trøst for eder, bedste Døttre af den værdigste Moder, at vor fælleds Veninde har stridt den gode Strid, fuldendet Løbet; Troens Klenodie er da henlagt for hende. Billiger vor Sorg over vor afdøde Dorothea Haagen; thi ingen kunde meene det alvorligere i Bøn, i Kierlighed, i Tillid og Taknemmelighed imod Gud; men Seyerens uforvisnelige Palmekrands er og blebenLønnen. O lad os stræbe at naae hendes Maal, ligne hendes Mønster, Vi vide jo at alt tiener dem til Gode, som frygte Gud. Om Nellikeroden. En synderlig god Virkning, som jeg af Nellikeroden, har befundet, vil jeg ikke undlade at bekiendtgiøre, som det er en Pligt, jeg skylder baade mine Medborgere, og Lægen selv, Velbyrdige Hr. Doctor Buchhave. J forrige Aars November Maaned plagedes jeg af et langvarig sværkende Mavende, en Diarhøe, som i hele 3 Uger vedvarede uden Smerter, Heede eller Tungens Ureenhed, og omsider meget mattede. Efter brugte Afføringer ved Rhabarbar, blev der, for at standse den, ofte anvendt adskillige af de bedste styrkende Midler. Den tilsigtede Virkning fulgde ved ogsaa, men altid strax derpaa en meget besværende Stakaandighed, indtil det første Onde ved linde Afføringer igien frembragdes. Paa samme Tid var bemeldte Rods styrkende og krampestillende Egenskabet. af Hr. Doctor Buchhaves latinske Afhandling bleven mig bekiendte; jeg troede at finde det rette Middel i denne Rod, og efter Raadførring med Hr. Forfatteren, selv, brugte en Skeefuld af Essenzen Morgen og Eftermiddag. Strax anden Dagen sagtedes Tilfældet, og standsede gandske den tredie Dag uden nogen Mindelse af Stakaandigheden. Jnden 8 Dage bekom Maven sine naturlige Kræfter, ikke desmindre fortsatte jeg Middelets Brug andre 8 Dage, førend jeg dermed ophørte, og har siden den Tid ikke havt af fornævnte Onde mindste Anstød eller ubehagelig Følge. Kiøbenhavn, den 20 November 1782. von Hielmerone. Som et Vidne til Nellikerodens herlige Virkning troer jeg iblandt andre ogsaa at skylde Publicum, Opdageren og Sandheden denne Tilstaaelse: at alle mine Børn fra 2 til 8 Aar gamle, som i December 1780. vare angrebne af en stærk Kighoste, ere tilligemed flere Børn her i Byen paa en Tid af 3 Uger ved denne Rods Brug lykkelig derfor bleven eurerede, og maa min Kone, som efter 14 Dages Nedkomst i Barselseng blev anfaldet af en slem Hverdags Feber, ligeledes tilskrive en liden Portion af denne Rods Pulver sin fuldkomne, Helbredelse. Flere i og uden for Byen bevidne selv, hvad de ved dette ypperlige Middel have erfaret Nestved den 9 November 1782. P. Mørch, Kiøbmand. Gratist=Skolen.