Kiøbenhavns Postrytter, 1789-03-16
Stockholm, den 26 Februarii. (Resten af den Tale, Kongen holdt til Rigsdagsforsamlingen den 17de hujus. See No. 21.) Hverken har jeg fortient saadant af Eder, J gode Herrer, eller kunnet vente det af Eder, hvilket jeg paa saa mange Maader har andraget for Eders Medstænder, for dem, som ey i Nødens Tid have overgivet mig, for dem, som Mand for Mand have forladt deres Hiem til mit og Rigets Forsvar, da J derimod enten dadlede eller skiemtede med deres Jver, thi jeg veed, hvorledes J aabenbar forestille Dalekarlenes Ankomst som høystfarlig, som høystmisdædisk, og siden J have søgt at forkleine det Stockholmske Borgerskabs Nidkiærhed for mig og Riget, ansee J nu Dalekarlene for de farligste Fiender. Men hvad kunne J vel med Rette bebreyde mig, naar jeg befaler dem at komme, Ere de ikke Svenske Mænd, som ikke af Pengegierrighed men frievilligen have væbnet sig til min og Rigets Tieneste, commanderes de ikke af indfødte Svenske Mænd, saavel af Adel som Borgerstanden, Hvad mere kan der da forekastes dem, Kan man sætte dem i Ligning med de fremmede besoldede Tropper, som Kongerne i Unionstiden lovede ey at indføre, Er det, at de synes mig gandske hengivne, eene nok til at ansee dem for farlige, thi lige fra min første Reyse til Dalerne har deres Ankomst været afskildret som Stadens, som Banquens, ja som den almindelige Roligheds Forstyrrelse. Men alt skal udtydes til det Værste, paa det Had kunde samles paa mit Hoved, og jeg tilsidst synke under Byrden, og tillade Selvraadigheds Aand at forstyrre Rigets Selvstændighed. Det er sandt, at en Deel af Friecorpset fra Dalerne er efter Bondestandens Tilbud beordret hid, ey for at besætte Vagterne i Staden, ey for at tage Vagt paa Slottet; thi den er betroet i Borgerskabets Hænder, og jeg kiender ingen Varetægt, hvortil jeg mere trygt kan betroe mit, min Hustrues, min Søns, og mine Brødres Liv, end Stockholms nidkiære Borgerskabs, men disse Tropper kunne blot for at beskytte Staden, da Jldsvaader fordre Borgerskabets Hielp, og den almindelige Sikkerhed paa en Tid, da Gemytterne paa alle Sider ere oprørte, staaer i Fare. Dog skulle de ikke komme ind i Staden, førend Nøden udfordrer det; jeg modtager dem paa mine Kongegaarde, for at skaane Staden for Jndqvartering. Dette er Hensigten med dette Corps, hvormed man har søgt at indjage saamegen Skræk, altsammen stillet imod mig paa en Tid, da der i Ridderskabets og Adelens Forsamlinger holdtes Taler, fornærmelige for min Høyhed, da der ved Trykken udgaves Skrivter, der vare ligesaa fornærmelige. Men det overlades til Lovene, hvorledes man vil slippe derfra. Alt dette har jeg med Sagtmodighed taalt, saalænge Uordenen ikke gik altforvidt. Nu er jeg nødsaget til at tale, at give Eder min Villie tilkiende, som er: at J tilfredsstille Eders Landmarechal; at J giøre ham den tilbørlige Afvigt, J ere ham skyldige; at J udslette af Eders Protocoll alle Raadslagninger, som stride imod Ridderhuus=Anordningen og den Ærefrygt, J ere mig skyldige, og især det Løverdagen den 7de og 9de Februarii, da J. tvang Landmarechallen til imod sin Eed at giøre en ulov sig Proposition. Altsaa have J nu strax at begive Eder herfra til Ridderhuuset, for der at formere en Deputation, som den første Greve anfører, med hvilken J Greve Fersen, J Baron de Geer, og J andre, som ere nævnte i Landmarechalens Note, have at følge, for paa tilbørlig Maade at giøre ham Afbigt for det, som har tildraget sig, og ledsage ham op i hans Landmarechal Stoel, hvor han skal lade det, som ulovligen er passeret, udstryge af Protocollen.