Viborger Samler, 1829-02-02
Vi forbigaae dennegang med Taushed Gammel englands Forhold til sine Colonier, hvor den fri Britte hidtil ikke har tilstædet 80 Millioner Mennesker synderlig anden Frihed, end den at lade de stakkels Koner levende brænde med deres Mænds Liig, efterat en just ikke roesværdig Politik har røvet dem deres Fyrster og deres Uafhængighed. Til Trods for den skjønne Sammensmeltning at det democratiske Princip med det aristocratiske og monarchiske, der f. Ex. allerede derved er grundet i Constitutionen, at Broderen, Lordens anden Son o. s.v. stilles i Classe med Borgeren og driver Handel og Forretninger; uagtet den ophøiede Nationalfolelse, der vedligeholder sig reen og ædel ved Domstolenes Offentlighed og deres veltalende Sagførere ligesom ogsaa ved de for hele Folkets Øine liggende Parlamentsforhandlinger over de ydre og indre Anliggender; uagtet den uindskrænkede Presses Frihedspalladium, som stiller Briten saa høit over alle Jordens Nationer - saa kunde vi dog, naar det indskrænkede Rum tillod os det, endnu anføre mangen Skyggeside, der for den nærved staaende Jagttager meget svækker og forduullet den langtfra skinnende Glands, og som meget snart har helbredet mangen enthusiastisk Beundrer fra Udlandet for sin Anglomanie. Vi misund f. Ex. ille Briterne den store Rigdom hos Enkelte ved Siden af Millioners skrigende Armod og deres Betler, og Lommetyve=Laug, hvem de utallige Executioner hvergang forskaffe en nye Skueplads for deres Daad; ligesaalidet misunde vi dem deres Boxne og Dyrehidsninger, hvor den jublende Mængde og de væd dende Fornemme fryde sig ved udslagne Øine og martrede Creature, ikke deres Matrospresning, ikke deres pedantiske Helligholdelse af Søndagen, deres Spleen og stolte Uselskabelighed, og endeligen ikke deres Skik, at fordre af deres Fruentimmere en, indtil Priderie gaaende, stræng Dyd medens de, overladte til sig selv, foruden Drik tillade sig enhver Nydelse. Laden os hos Briten agte, hvad der er stort og ædelt uden Forgudelse og uden blind latterlig Efterabelsessyge, og lader os bedømme hans Feil uden Overdrivelse og kun i den Hensigt at sætte tilbørlig Priis paa det Gode i vort eget Fædreland, hvilket vil holde os sladeslos for saa mange glimrende Fortrin, som vi maae undvære. Gid Himlen vedligeholde ham sin, for hele Verden saa nødvendige Frihed, og skjænke ham en mild Helbredelse af hans indre Brost, der, som som en Contrast til Tidens Begreber og Fornødenheder, let kan efterhaanden søndergnave dette Friheds træes Rødder. Enten England nu i Øvrigt har overskredet sit Culminationspunct eller ikke, saa tor vi ikke skjule, at dets Magts Storhed ikke er grundet paa den eneste varige Grundvold Jordbunden og Befolkningen; det er ingen naturlig Basis, men en kunstig, der er bygget paa et sindrigt, men dog i Tidens Længde sig selv ødelæggende, Finantsvæsen, paa et egoistisk Handelsystem og paa et Colonialforbund, for hvilke tvende Naturen har foreskrevet en Grændse i andre Folkeslags Myndigblivelse og Selvstændighed, og tidligt eller sildigt vil og maa Britanien opleve alle ældre og nyere Handelstaters Skjæbne. Men, ogsaa reducerede til deres naturlige Kraft, kunne disse Øer, være afhængige og lykkelige. (Fortsættes.)