Berlingske Tidende, 1834-07-16
Parlamentet og Storbritanniens Fabrikejere have i den senere Tid publiceret Documenter angaaende disse Forhold, hvorved et klart Lys er udbredt over dem, og disse Forbindelsers Historie, saavelsom deres Følger, fremstillede. – Den mægtigste, meest udbredte og bedst organiserede Association i England synes at være Bomuldspindernes. Alle, eller næsten alle Arbeidere af denne Klasse i England, Skotland og Jrland, have i omtrent tredive Aar staaet i Forbindelse districtsviis, men det første Forsøg paa at tilvejebringe en almindelig Forbindelse for alle tre Kongeriger, synes at have fundet Sted i Aaret 1829. Siden den Tid have de forbedret deres Organisation, og hver Stad og hver Landsbye, overeensstemmende med de derværende Spin deres Antal, valgt Deputerede, der have holdt Parlamentsforsamlinger, oppebaaret Skatter, givet Love, ladet deres Taler og Forhandlinger trykkes, kort, udført alle et lovgivende Corpses Functioner ligesaa formeligt som det Britiske Parlament. Desuagtet synes disse Forsamlinger ikke at have havt nogen directe Jndflydelse paa Samfundets offensive Forholdsregler. Naar Fabrikerne belagdes med Jnterdiet, afgjordes dette, som forhen. ved Localcommissioner, og de store Omkostninger, der anledigedes ved Sendelsen af Deputerede til Centralpunkter, som Øen Man eller Staden Manchester – de to Steder, hvor Sessionerne sædvanligt holdtes – hindrede disse Generalcongresser i at finde Sted oftere end een, eller høist to Gange aarlig, og Sessionerne i at være længere end som Dage. Ved disse Parlamentsforsamlinger angives ikke Talernes Navne, de betegnes ved Navnene af de Steder, de repræsentere. Oprettelsen af et Centralpunkt, for alle Bomuldspinder=Associationerne i de tre Kongeriger, besluttedes efter lange Debatter i Aaret 1829 af Parlamentet i Ramsey, paa Den Man. - Denne Association af Bomuldspindere har langt større Magt, end nogen anden Association i England; thi endskjønt Spinderne kun udgjøre en Tiendedeel af Arbeiderne i Bomuldsfabrikerne, saa er deres Arbeide uundværligt for de andre, og naar Spinderne ikke arbeide, staaer det Hele stille. Om de andre ni Tiendedele end nok saa ugjerne afbryde deres Arbeide, ere de dog tvungne dertil, og de staae paa denne Maade under en lille Minoritets despotiske Aag. For at kunne bedømme Maaden, hvorpaa denne Minoritet anvender sin Magt, er det nødvendigt at give en kort Notits om dens vigtigste Jnterdicter. Det meest udstrakte og meest udholdende var Jnterdictet fra Aaret 1810, da alle Spindere i Nærheden af Manchester, Stockport, Macclossield, Asyton, Oldham, Bolton og længere mod Nord lige til Presion, paa engang forlode Fabrikerne. Omtrent 30,000 Arbeidere sattes pludseligt ud af Virksomhed, Tu finder af dem paraderede paa Gaderne og opfyldte Luften med Skrig mod deres Modstandere. Mange Fabriker angrebes, og uagtet Politiets Understyttelse, kunde adskillige Fabrikeiere ikke forlade deres Huse, og de faa Arbeidere, der vedbleve at arbeide, beleiredes bestandigt i Fabrikbygningerne. En Congress i Manchester dirigerede disse Bevægelser, og Hovedanføreren var en Mand, ved Navn Shipley, der commanderede som General, og hvem man ubetinget adled. J denne Tid ernæredes de ledige Arbeidere af de Spindere i de øvrige Stæder, der vedbleve at arbeide, og i lang Tid udgjorde Bidragene 200 Pd. Sterling, daglig. J nogen Tid betalte Congressen 12 Shilling ugentlig til hver ledig Arbeider, men Hjælpemidlerne aftoge efterhaanden, og de, der havde stolet paa dem, nedsank i den dybeste Elændighed. Spindernes Hovedhensigt var, at bringe Arbeidslønnen til at være ligesaa stor paa Landet som i Manchester, hvor den naturligviis er høiere, da det er dyrere at leve der end paa Landet. Dengang erholdt Spinderne paa Landet fire Pence i Arbeidsløn for et Pund Bomuld, spundet til No. 40, og i Manchester 4 1/2. Men efter uhyre Tab for Fabrikerne, og den strækkeligste Elændighed blandt Arbeiderne, saae disse sig nødsagede til at give efter, da alle deres Sparepenge vare opbrugte, deres Ejendomme solgte, og de selv plagede af Hungersnød. Efterat denne skrækkelige Tilstand havde vedvaret i fire Maaneder, vendte de tilbage til deres Forretninger, og mange maatte nu tage tiltakke med Arbeide til to Pence, istedetfor til fire, som de forhen havde havt. - Den sædvanlige Aarsag til Jnterdicter mod Bomuldsfabrikerne er Jndførelsen af nye Maskiner, hvorved Arbeiderne see sig i Stand til at levere det samme Arbeide i kortere Tid og for ringere Løn. Naar nye Maskinerier indføres, træffe Fabrikejerne sædvanligt den Overeenskomst med deres Arbeidere, at Halvparten af Ertragevinsten ved den ny Maskine tilhører dem. Dette opvækker Misundelse hos dem, der arbeider med de gamle Maskiner, og de søge derfor at tvinge Fabrikejerne til at betale de Arbeidere, der arbeide med de nyere og fuldkomnere Maskiner, ligesaa meget som om de havde udført Arbeidet med det gamle Maskinerie. Men paa denne Maade vilde hele Fordelen ved Jndførelsen af nye Maskiner tilfalde Arbeiderne, og Fabrikejerne kunde ingen Jnteresse have af at indføre Forbedringer. Dette var f. Ex Grunden til det Jnterdict, hvormed Spinderierne i Hyde belagdes i Aaret 1824, uagtet Spinderne selv kun ugjerne underkastede sig Congressens Beslutning. De kostede Associationen, 3 - 4000 Pd. St., og vendte derpaa tilbage til deres gamle Løn. Saaledes suspenderedes i Aaret 1829 en Masse af 10,000 Arbeidere, og 52 Fabriker i sex Maaneder, og en stor Deel af Arbeiderne i Manchester har endnu ikke forvundet den, Elændighed, hvori de bragtes ved deres Egensindighed. Det sidste store Jnterdiet var i Ashton i Aaret 1830, da 30,000 Jndividner vare ubeskjæftigede i ti Uger, og efter utallige Uordener og en Fabrikejers Mord, maatte Arbeiderne atter nøjes med den gamle Arbeidsløn. J Skotland have Associationerne viist den samme Opsætsighedsaand, og endnu større Forbittrelse; fire Personer myrdedes, og to Fabriker opbrændtes. Mange Personer bleve overøste med Vitriol, hvorved de mistede Synet, og i Aaret 1830 plagedes en af Skotlands største Fabrikeiere saaledes af sine Arbeidere, at han forflyttede sine Fabrikanlæg til New-York. Endnu er Associationen i Glasgow i fuld Virksomhed, og holder den strængeste Control med Fabrikejerne. Saaledes antog en Fabrikejer i Aaret 1833 nogle qvindelige Arbeidere, og betalte dem mindre, strax begyndte et Oprør, hans Folk forlode ham, og hans Establissement beleiredes at en Masse af 7000 Mennesker. Han henvendte sig forgjeves til Politiet, og maatte til Slutning indgaae et Forliig. - Associationen i Manchester udøver en uindskrænket Magt over sine Medlemmer, og gjør ofte en despotisk Brug deraf, ved at tvinge en Deel af dem til, pludseligt og mod deres Villie, at opgive deres Arbeider. Dens Pengemidler ere naturligviis meget forskjellige, men ofte meget betydelige. For nogle Aar siden roste den sig af at have bidraget 20,000 Pd. St. til andre Associationer af Haandværkere, for at sætte disse i Stand til at holde ud mod Fabrikejerne. Bidragene ere forskjellige, fra 4 – 6 Sh. ugentlig af hvert beskjeftiget Medlem; Summen trykkes paa en Seddel, der af Committeen skikkes til ethvert Medlem. Kan nogen Forbindelse opnaae Arbeidernes Øjemed, saa maae denne kunne det; den har bragt den meest udbredte Fabrication i Verden under sit Herredømme, den udstrækker sig over tre Kongeriger, den har ved Spinderiets eiendommelige Forhold til det øvrige Fabrikvæsen et ti Gange saa stort Antal Arbeidere i sin Magt; Alt har forenet sig for at fremskynde dens Udvikling, og den har i Gjerningen holdt Arbeislønnen i den Høide, der var dens Øjemed, og dog have dens Medlemmer aldeles ingen Fordeel havt deraf, fordi Tingenes Natur ikke tilsteder et saa voldsomt Jndgreb i den Lov, der bestemmer Forholdet imellem Varernes Forbrug og Priis. En Spinders Løn er vedbleven at være i det mindste 30 S. ugentlig, hvilket har frembragt en Overfledighed af Arbeidere i dette Fag. Da deres Antal er altfor stort til at kunne faae tilstrækkeligt Arbeide, er Associationen nødsaget til at ernære en Deel af den, for at de ikke ved deres Concurrentsskulle nedsætte Prisen. Subscriptionen til dette Øjemed, og de øvrige Udgifter til Associationens Vedligeholdelse, ere imidlertid derved blevne saa betydelige, at den Sum, som den beskjeftigede Arbeider beholder, ikke er større end den, han vilde faae, naar Arbeidslønnens Bestemmelse gik sin naturlige Gang, og heller ikke større end den, andre Arbeidere i England erholde. (Sluttes i næste No.)