Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1845-08-25
Udenlandske Efterretninger. Tydskland. Den 16de de har den til Leipzig sendte kongelige Commissair, v. Langenn, meddeelt det forsamlede Raad, Borgerrepræsentationen samt Borgergardens Commandeur og Bataillonschefer Kongens Svar paa Adresserne fra Leipzig i Anledning af Urolighederne, efterat have indledet dette Svar med en Tale, hvori han erklærede, at Regjeringen billigede de af dens Organer trufne Forholdsregler, og søgte at retfærdiggjøre Militirets Jndskriden, som dog i intet Tilfælde maatte tilskrives Prinds Johan, men den kongelige civile Autoritet (Kredsdirectionen). Kongens Svar lyder saaledes:Jeg har stedse følt mig lyksalig og stolt ved Bevidstheden, om at herske over et trofast Folk, som saa ofte under de vanskeligste Forhold har lagt sin dybtbegrundede Agtelse for hvad der er Lov og Ret og sin urokkelige Hengivenhed for Kongehuset for Dagen. Støttet til den Landet skjænkede Forfatning, turde jeg stole paa, at det sachsiske Folk, gjennemtrængt af dens Aand, ogsaa vilde holde fast ved samme i en bevæget Tids Storme og kun betræde Lovens og Ordenens Vei. Desto dybere har det smertet mig, at Rigets anden Stad, hvor jeg gjerne dvælede, hvor jeg saa ofte har modtaget Beviser paa trofast Kjærlighed og høihjertede Følelser, at det i mangfoldige Henseender velsignede og blomstrende Leipzig har været Skuepladsen for uværdig Daad, at Lovens Hellighed der er bleven krænket, fornærmet i min høitelskede Broders Person, der i Opfyldelsen af sit Kald, som han af reen Kjærlighed til Fædrelandet har overtaget, harmløs og tillidsfuld som altid, havde begivet sig ind i Leipzigs Borgeres Midte. Det fylder mig med dyb Bekymring, at man ikke har undseet sig for, med ligesaa grundløse som uværdige Rygter at ophidse den offentlige Mening, og jeg advarer alvorlig og faderlig imod, at skjænk disse Tiltroe. Jeg beklager hjertelig de maaskee aldeles skyldfri Offere, som ere faldne for den bevæbnede Magts nødvendige Jndskridning. En streng Undersøgelse i Anledning af de stedfundne Uordener og en uhildet Betragtning af Autoriteternes Adfærd vil udbrede Lys over det Hele, og alle Velsindedes fremtidige Samvirken vil vedligeholde den gjenoprettede Orden, saa at der forhaabentlig ikke vil udfordres alvorligere Forholdsregler, for at forskaffe Loven sin Gyldighed. Men med dyb Smerte maa jeg udtale, at min gamle Tillid er rokket til en Stad, i hvis Midte selv kun Tanken til en saadan Handling kunde opstaae, i hvis Paasyn den kunde komme til Udførelse. Med Alvor og Mildhed henvender jeg derfor mit kongelige Ordtil det store Antal af Leipzigs Retsindede, hvem Fædrelandets og Stadens Velfærd og det sachsiske Navns Hæder ligger paa Hjerte, at de ville slutte sig tæt op til Thronen og Forfatningen, at de med Kraft og Værdighed ville møde hines Bestræbelser, der ikke fordre forfatningsmæssig Orden, men et almindeligt tøilesløst Herredømme, paa det at Loven kan vorde helliget for alle Tider og jeg med den gamle Tillid kan see hen til en Stad, som stedse har været mit Hjerte dyrebar. Givet i Pillitz, den 15de August 1845. Friederich August. -v. Falkenstein. Dette Svar, saavelsom v. Langens Tale, har fremkaldt en overordentlig Bevægelse i hele Staden. Hører man Borgerne yttre sig herom, troer man ikke at befinde sig i den loyale Stad Leipzig. Dog er man almindelig enig deri, at en gjentagen Forstyrrelse af Roligheden vilde fordærve Alt, og Borgergarden og Studenterne underkaste sig deres Opgave, at forebygge nye Udbrud af den almindelige Harme, med en beundringsværdig Resignation og Udholdenhed. Det betragtes derfor ogsaa som overflødigt, at man har ladet et Batteri Artilleri, et Regiment Cavalleri og en Bataillon Skytter rykke ind i Leipzig, for at slutte sig til de to Skytte batailloner, der under Moritz Bernhard v. Süss minch, hvis Navn nu vil være Leipzig uforglemmeligt, nys have givet Stadens værgeløse Jndvaanere Prøver paa deres Vaabenfærdighed. Undersøgelsescommissionen er i fuld Virksomhed. Tredsindstyve Fængslinger have alt fundet Sted, af hvilke nogle, som man hører, ifølge opsnappede Breve (det gaaer jo glædeligt.); Censorerne have erholdt det strængeste Paalæg om, Jntet angaaende disse Dages Begivenheder at lade passere, uden hvad der kommer fra Autoriteterne (altsaa ganske paa sin Spansk.), og det kan saaledes ikke undre, at Alt, hvad "Deutsche Allg. Zeitung" i sit nyeste Numer meddeler om Bevægelsen, er følgende Bekjendtgjørelse af 17de August: "Da offentlige Forsamlinger og Raadslagninger, som ei have Øvrighedens Tilladelse, lovmæssig ere forbudne, saa advares Publicum paa det Alvorligste og Eftertrykkeligste for Deeltagelse i saadanne Forsamlinger og Raadslagninger, navnligen som disse siden den 13de d. M. have fundet Sted i det herværende Skyttehuus, idet man henviser til de lovbestemte Straffe for Overtrædelse af Forbudet. – Raadet i Staden Leipzig. Dr. Gross." Selv Talerne i disse Folkeforsamlinger have erholdt en alvorlig Advarsel om intetsteds at tale offentligt. Endelig er d. 17de August om Morgenen udstedt en befaling, hvorved alle Permitterede af Armeen indkaldes. Da Casernerne ikke ville kunne rumme det Hele Antal af Soldater, skal endeel af dem indqvarteres i Bondebyerne i Dresdens Omegn. – Til de fra alle Sider indstrømmende Protester imod den forfatningsstridige Ministerial Bekjendtgjørelse af 17de Juli, der forbyder Forsamlinger i kirkelige Anliggender, have Ministrene under 11te de, svaret, at det paaligger dem at forsvare hiin Forholdsregel for Stænderne, men at de hverken kunne tillægge deslige Protester nogen betydning, eller finde sig kaldede til at forsvare deres Forholdsregel imod Enkelte og gaae ind paa Belysning og Gjendrivelse af Protesternes Jndhold. Desuden, hedder det, gaaer en stor Deel af de indkomne Petitioner ud paa en Reform af den evangeliske Kirke. De de heri berørte Spørgsmaal ere saa vigtige, at de behøve den omhyggeligste Drøftelse, kan en Beslutning i Sagen selv for Tiden ikke gives, men disse Andragender maae afgjøres paa den forfatningsmæssige Vei, forsaavidt de synes at kunne komme i Betragtning.