Berlingske Tidende, 1792-01-20
Paris, den 2den Januarii. ditionalforsamlingen har strax den første Dag i det nye ved et nu uundgaaeligt Decret, ikke allene tilintetgjort sens Veto imod Decretet og Emigranterne, men og fortiden ganske ophævet det i denne Sag, da det ikke kan Sted imod et Anklagelses Deeret. Dette Anklagelses. ret blev i Gaar, efter den diplomatiske Commissions For bevilget imod begge Kongens Brødre, mod Prindsen, Ende, mod Calonne, Laquille og Mirabeau, som be Die for Sammenrottelse mod Statens almindelige Siker og Constitutionen, saaledes, at den diplomatiske og givende Commission skulde inden 3 Dage indgive Projecter, aklagelsesaten. Hr. Gensonne førte her Ordet : "Na forsamlingen har, sagde han, allerede anklaget de skyldige, den kan altsaa ikke meere dølge Hovedmændene Sammelrottelsen. Prindserne kan ikke være mindre skyldige end andre, fordi Nationen har gjort mere for Nationalforsamlingen kan hverken benaade eller se, den er blot Anklager, og naar Forbrydelsen er upaaAtlig, vilde dens Stiltienhed være Forræderie. Nu Kongen og Nationalforsamlingen erklæret heele Euroat Statens Sikkerhed er i Fare, at endog de franske ier ere marchfærdige imod de Fyrster, som beskytte Reene, Rebellionen er altsaa tydelig, og Anklagelsen mod imelle 6 Personer, finder Sted; for at kunde ogsaa udi den mod Cardinal Rohan, Bouille, Dantichamp og Lieull, maae Commissionen først forskaffe sig nøiere EfEetning, og de franske Ministre i andre Lande, maae søger ar alle de Noter, ved hvilke der ved Hofferne i Prindser. Navn affecialiter anholdes om Hielp mod Frankrig. - J Vedningen til dette vigtige Anklagelses Deeret heder det : i Nationalforsamlingen, som er sat til at bevogte den al delige Sikkerhed mod alle Voldsomheder, maae opfordre strengeste Retfærdighed og Lovenes Havn mod alle Straf. Følge uden Forskiæl; at de for heele Europa bekiendte Til ledes dragelser, lod ikke meere Tvivl tilbage om de franske Flygtningers strafværdige Forrehavende; at de franske Prindser ere erklærede Hovedmænd for denne Sammenrottelse; at de tale ilde om Nationen, dens Repræsentanter og dens Konge; at de ville tvivle om at Ludvig Rul. virkelig havde antaget Constitutionen, endskiønt han høitidelig har erklæret det ; at de har forsamlet en Mængde Franskmænd hos sig, gjort fiendtlige Anstalter, begyndt Underhandlinger med fremmede Magter, anholdt hos dem om Tropper og Penge, til at bruge aabenbar imod Frankrig ; at de midt i Riget har stiftet skadelige Uenigheder, søgt at forføre de paa Grændserne commanderende Officerers Troeskab, og ladet hverve Tropper i det inderste af Frankrige. Allerede i Begyndelsen af sidstafvigte November, har Nationalforsamlingen beredet sig paa Forholdsregler, men den bevilgede Tidsfrist, har kun formeret Rebellernes Forvovenhed, og forledet dem til at give stolte Svar paa Kongens broderlige Jndbydelser. Derved vare anseelige Tilrustninger blevne nødvendige, derved bleve, i det inderste af Riget, underholdt Uroeligheder, som vare skadelige for den offentlige Credit, og farlige for den franske Rolighed; Kongen og National- forsamlingen havde endelig fattet overeensstemmende og af giørende Beslutninger, at erklære de fremmede Fyrster, som begunstige de fiendtlige forehavender, at en længere Overbærelse vilde fornærme Nationens Værdighed o. s. v. -¬