Aalborg Stiftstidende, 1838-06-26
Belgien. Følgende kan maaske tjene til rigtigt at vurdere Vigtigheden af den hollandsk-belgiske Qvæstion. Den Stilling, hvori Kongen af Belgien finder sig sat, er vanskeligere end man i Frankrig vil troe, eller i Velgien indrømme. Den gives i sidstnævnte Land 3 store Partier; eet for den nationale Uafhængighed til dette hører en stor Majoritet af Brussels og de andre store Stæders Jndvaanere, af Geistligheden, der hersker i Land=Communerne, og endelig af Statens Embedsmænd, eet for Oranien (Drangisterne,, som til sine Medlemmer tæller en Deel af den utilfredse Adel, mange af dem, der staae i Spidsen for Jndustrien i det Store, hvilke stedse fandt Begunstigelse hos Kong Wilhelm og de afsatte Embedsmænd, og endelig et tredie, det saakaldte franske Partii, som ønsker Belgiens Forening med Frankrig. Beel raabe de belgiske Journaler, hvergang dette Parti nævnes, stedse paa, at der ikke gives noget fransk Parti, at Belgierne ere en Nation for sig, der har sit eget Udspring, sine egne Sæder og Skikkel; men det er desuagtet ikke mindre sandt, at det ene Parti vil en Forening med Frankrig, det andet med Holland, af den simple Grund, at Belgien behøver en Afsætningsvei for sine Producter, som langt overstiger dens eget Forbrug Hvormeget man end paa den officielle Vei stræber at negte dette, saa er det dog vist, at Kong Leopold ikke finder sig meget vel imellem disse to Partier, som for en mere nærliggende og meere bestemt Jnteresse vel turde være tilbøielige til at opoffre den nationale Uafhængighed, især da det nationale Partii, til hvilket han nødvendig maa støtte sig, ledes af den catholske Faction, som stedse i Religionens og den borgerlige Ordens Navn kommer i Collision med det. Kong Leopold er selv maadeholdende, har en godt sund Tømmekraft og hengiver sig, naar man undtager nogle visse aristokratiske Fordomme, han lægger Vægt paa, ikke let til Jllusioner. Han veed ret vel, at det ikke var af egen Drift, Belgien valgte ham; han erindrer ret godt, at hans første Optræden der i Landet betegnedes med det uheldige Felttog ved Löwen, hvis moralske Virkning falder paa ham, skjøndt han vinnok ingen Skyld havde i dette noget latterlige Uheld. Conferentserne holdt alt krigerisk Opsving i Kongeriget Belgien tilbage; der var kun een Armee forhaanden, og den var ikke tilstrækkelig talrig; dertil kom, at den var slet organiseret og uden erfarne Generaler, Med trefoldig Overmagt styrtede Holland sig nu paa eengang over den, og det med Feltherrer, der have gaaet Skolen igjennem i de store Continentalrige. Een Leilighed frembod sig for Kong Leopold til at gjenvinde den tabte krigerske Ære, nemlig Beleiringen af Antwerpen, men det fattedes ham paa høiere Officerer, der kunde lede dette Værk og desuden vilde Conferentsen ikke tilstede, at Belgien selv overtog denne Beleiring. Saaledes erfarede Belgien, som i 1830 havde slaaet og forjaget Hollænderne, siden det havde valgt Prindsen af Coburg til Konge, ikke andet end Ydmygelser i krigerisk Henseende. Vel har har Krav paa Landets Taknemmelighed, men, hvorvidt dette Krav gaaer, det dølger han sig ikke selv. Han veed, at naar de 24 Artikler fuldbyrdes af ham, efter deres nærværende Jndhold, saa maa Belgiens aarlige Udgift forøges med 24 Millioner, medens dets Befolkning forringes med 300,000 Mennesker. Dette dobbelte Tab maa han søge at afværge, og er derfor bestemt paa, kun at for sig efter Tractatens Bogstav, naar man med Magt tvinger ham dertil. Ved hans Stilling er en saadan Modstand bleven ham til en Nødvendighed, som man i Tullerierne synes ikke at ville fatte. J 8 Aar have Jndvaanere paa det Gebeet, der er Gienstand for Striden, udgjort en integrerende Deel af Belgien; deres Deputerede have bidraget til Kongens Udnævnelse, til at affatte Constitutionen, kort til alle det parlamentariske Væsens Functioner; at overgive til Holland dem, der aldrig have været Hollændere, vilde for Øieblikket være Feighed, medens det i 1831 var bleven anseet for en sørgelig Nødvendigheds Bud. Hertil maa man endnu føie det, at Belgien i samme Øieblik skal udbetale til Holland 142 Millioner i Renteforskud og paatage sig 17,800,000 Franes Renter som Andeel af den nederlandske Statsgjæld. Lægger man Renterne af det Laan, der maa gjøres, for at dække hine 142 Mill., til, saa faaer Budgettet en aarlig forøget Udgift af 24 Mill. Fr. Hidtil betalte hver Belgier, som sin Andeel af Renten af Statsgjælden, 2 Fr. aarlig, saasnart de 24 Artikler ere underskrevne, stiger hans aarlige Bidrag til 8 Fr.; altsaa meer end en Franskmand maa betale i Frankrig, hvor man dog har en saa betydelig synkende Fond at bidrage til. Jmod Misfornøielsen over en saadan Forøgelse af de offentlige Byrder vilde Kongens Popularitet kun forslaae Lidet, og det er da derfor vistnok klogt af ham, at han holder igjen, saalænge muligt. Det Ocituse i at tvinge ham vilde hos Folket forøge hans Popularitet. Man er gaaet saavidt, at man har talt om, at han, til en vis høi Persons (Ludvig PhilipsForhauseelse, har talt om, at nedlægge Kronen; saameget er idetmindste vist, at hans faste Bestemthed i denne Sag foruroliger de Fredelskende blandt Conferentsens Protocolmænd. Af alt Dette fremlyser klart den store Snildhed, hvormed Kongen af Holland er gaaet tilværk, han har maneuvre ret saa godt, at Frankrig nu seer sig nødt til, enten at tvinge Belgien, eller at udsætte den almindelige Fred forFare. Den hollandske belgiske Stridssag kan ei betragtes med ligegyldige Øine, den er endnu ikke afgjort Fædrelandet. Bondefesten paa Bellevn. Halvhundreteaarsdagen for Stavnsbaandets Løsning for redes den 20de Juni paa Vellevn, efter en Jndbydelse af tvende Bønder, ved en Fest, hvori omtrent 70 Bønder og Landmænd og ligesaa mange Kjøbenhavnere deeltoge. Festens Præsidenter vare Sognefoged Søren Pedersen fra Lyngby og forhenværende Sognefoged Rasmus Christensen fra Utterslev. De udbragte Skaaler vare: 1) For Hs. M. Kongen ved Rasmus Christensen, der minde de om, at Kongen alt i en ung Alder med forrig Begeistring havde hengivet sig til Forbedringen af Bondestandens Kaar, havt en væsentlig Andeel i den store Foranstaltning, til hvis Ninde Festen feiredes, og bestandig havde gjort Meget for i Bondestanden, hvoriblandt den største Velgierning var den at han havde inddrømmet den Deelagtighed i Statens store Raad; 2) for Prinds Christian ved Søren Pedersen; 3) for Stænderinstitutionen ved Rasmus Christenseen4) for de Mænd, der havde staaet Kongen bi med de Foranstaltninger, der havde lagt Grunden til Bondestandens Opkomst: Bernstorff, Reventlow og Colbjørnsen; ved Søren Pedersen; 5) for Borger= og Bondestand i Forening ved Procurator B. Christensen; 6) Prof. David udbragte en Togst for at den danske Bonde maatte erkjende sin Vigtighed i Samfundet og at denne Erkjendelse maatte besjæle ham med en ædel Selvfølelse, med den Selvtillid og det Mod, uden hvilke han ikke kunde vente at tilvinde sig den Stilling i Samfundet, der svarede til hans Betydning i samme; 7) Bondedigteren Peder Jensen fra Vibr. ved Aarhuus yttrede Ønsket om, at de fattige Huusmænd maatte forskaanes for altfor meget Hoveri, for at sættes istand til at dyrke deres ringe Lod vedbørlig, saaledes anbefalede han alle fattige Bønder at pløie deres Jord med Køer istedetfor dertil at leie Heste og takkede derhos for den Ære, der var vederfaret ham, at han som en ringe Mand nod saamegen Godhed blandt fremmede Folk; 8) Student Varfod for det levende friske, besindigt-diærve, det frimodigtmandige Ord, i hvis Udtalelse gjennem Pressen man maatte søge den første Oprindelse til den store Reform, hvis Minde feiredes; 9) Orla Lehmann for Selveiendom blandt Bønderne i Danmark, 10) Algreen-Ussing for en almindelig Erkiendelse af Bondestandens Værd og Betydning og for det Ønske, at den i alle Forhold maa betragtes og behandles lige med de øvrige Stænder. Assessoren, gjorde paa en humoristisk Maade opmærksom paa det Upassende i, at man endnu tiltaler enhver Bonde med Dull, medens man dog havde lært at tiltale enhver, selv den ringeste Borger med et anstændigt, Deel - Noget, der ingenlunde var saa ligegyldigt, som det ved første Øiekast kunde synes Vel kom det i saa Henseende meget an paa, af hvem og hvilken Forbindelse dette, Duk blev brugt. Naar saaledes den gamle Godseier, der stedse havde været sine Bønder er kjærlig Fader, naar den gamle Sjælesørger sagde, Dul til sin Sognemand, da vilde neppe deri findes noget Anstødeligt; men, naar hine Godseiere, der under Krigen voxte op som Svampe, disse Herrer, som vare blevne til halve Millionairer ved Kaffe og Sukker, Prisepenge, kgl. Obligationer, Rigsbanken og andre slige Historier, naar de troede sig beføiede til at dutte enhver af deres Bønder, da laae heri en stor Miskjendelse af de rette Forhold. Og hvad i alVerden berettigede Fuldmægtigen hos Amtmanden, eller Contoirbetjenten paa Amtstuen, eller enhver stumpskjødet Skriverdreng hos Herredsfogden paa saadan Maade at tiltale den frie Bonde, Det forekom ham, at følte Bonden sig som han burde, vilde han vide at feie enhver saadan lille Penneslikker. Bonden vilde komme i langt ligere og naturligere Forhold til de øvrige Stænder, naar man tiltalte ham som det nu engang er vedtaget at tiltale sin Ligemand. De andre Stænder burde erkjende, at en oplyst Bondestand er Danmarks Grundpille, og ret gjøre sig det klart, at, medens Bonden selv lønner alle de Embedsmænd og vedligeholder alle de Indretninger, der umiddelbart ere til for hans Skyld, yder han endnu i Landskat ten det betydeligste Bidrag til Statens almindelige Udgifter; 11) For Bønderkarlenes Emancipation ved Prof. David. Om Grev Reventlows Forslag at hæve Forbuddet for ugifte Bønderkarle mod at søge deres Erhverv ved andet end fast Arbeide, yttrede Professoren, at man havde fundet det betænkeligt, at tilraade denne Frihed; saa fortaltes der fra mange Sider. Han vidste nu ikke, hvad det var for Manker, men det maatte være Manker, der elskede Friheden meget høit, siden de heelt og holdent vilde beholde den forsig selv, uden at unde Andre nogen Deel deraf, men saadanne Betænkeligheder vilde man vel tilsidst kunne overvinde.