Københavns Adresseavis, 1786-06-20
Fundne og opdagede Sager. 3 Tdr. Tiære, funden i Søen, kan Eieren bekommes paa Pram=Contoiret. O B A. Qvem Fionenses Tibi commodaruntLitteris, nec non probitare clarum Jam Virum, confints & ampla, demum, Cimbria, redde. Non Tuum Tete lacrymare damnumNos juvat; nec qvamlibet invidemus. Sortem iniqui: proximus aft, qvod gjunt, Est sibi qvisqve. Qvi saum tantum recipit. Dens dat Qvod benigne, non altena Captat; Ille non injurius eft, ne æqve Audit avarus. Sat din, Vicina, Viri sagacis Copiam fandt, at & Kjus acris Mentis en mirata, qviet, dotes, Sat pietatem. Tangit ordo nos iterum, Parente, Hen i carentes, & Duce nuper forbosScimus & tarare bonum, fruiqve Hoc reverenter. Jam redag Kl. Och, & grovis ille nostuDug novus, fortis, vigil, arqve sidus, Lætus hun vite ad lattes, & almaPascua ducer. Rauus, hen ! nobis cecidit supernus: Hortus arens inde Dei dolebat: Fertili gandens iterum modeste Srinen superbit. Ordo Te salvere jubet facratus, Care Præsul, munus & ille summum, Denne ave fungeris hie, precacur. Sit Tibi fastum. Est Dei, van, naufraga pæne navis. (Veritas mund repetende sæpe.) Illius suecurre malis, Tua pro Parte virili, Divus at qvondam, qvoqve Tu Socinum Amove, navem regit ille fallak: Navitas cura, superiqve suppler Urere ventiis. Currimus sig saa per at qve flammas, Cum De, tuti, dubiæ probatus Nam Cubernator ratis est, & ejus Ancora siddaFred omsvæve den Frommes Grav. Her hviler Jens PALEMN AACAARD. Sognepræst til St. Jørgens og St. Ibs Menigheder. Föd den 6 October 1756, ded den 14 May 1786. Jordens beste Glæder bleve Dig til Deel. Du var Ven, Mand og Fader, og at Du fortiente at være det, vidne Dine Venners smertefulde Taare, vidner Din kierlige Kones tunge Græmmelse ved Din Død. Nylig bestræde 1 begge en elsket Söns Gravsted med Blomster, Al! nu staaer Dit Gravsted ved hans og Hun begræder eensom eder Begge, Hendes spæde Sön nærer og lindrer Hendes Smerte; men den Armee, han fatter den ikke, Gud være hans Fader! og dens, som snart skal hilse Lyset og sin sörgende Madramed de förste Taare. Flygtig som Lynet er Jordens fandeste Fryd. Hvo vilde ønske sig Kierligheds, Venskabs Salighed. hvis den er modtog os igien paa hiin Side Graven. Trøst Dem, ömme Kone, vi see Ham hisset igien, hvor er er Adskillelle mere. Tanker ved R. P. Tobiesens Grav. Den trætte Vandrer seer Naturens Hæder, Et yndige Blomster i en yndig Dal; Da tindre i hans Øye stille Glæder; At de forsvinde snart - han seer dets Fald J Morgen, sukker han, du ey forlyster, O skiønne Blomst! en anden Vandringsmand, Du fældes af dens Lee, som Dalen høster, Og jeg din Skiønhed kun beklage kan. Men denne Dal er billedet af Jorden, Hvor Dydens Sønner ere Blomsterne, Snart, snart maae de opfylde Støvets Orden, Som Blomstret, der for tidlig visnede; Thi her skal ingen varig Palme grønnes, g her har Rolen ingen Evighed; Hi skal de ædle Dyder først belønnes Ved evig Stigen i Fuldkommenhed. At elskte Broder, saa blev dine Dage, Vaarens Skiønhed du afblomstrede, Dig Høstens Herre tidlig tog tilbage. Fra Jorden, hvor han selv dig plantede; Thi Dyden blamstved i dit unge Hierte, Med Lyst du fulgte dine Pligters Raab, Den Flid, hvormed du Videnskaber lærte, Gav os om dig det glædeligste Haab. At dette glade Haab blev Gravens Bytte, Vi saae det i din Død at undergaae; At, hvi nedbrød Alfader denne Hytte, Som syntes os saa meget godt at spaae, Dog kunn til Støvets Vel kan Gud tilstæde, Hvad hans alvise Villie bod at skee, Og jeg skal dog engang med evig Glæde, Dig, Sallige! i Frydens Egne see.