Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1818-01-19
Nordamerika. Den 2 Decbr. aabnedes de forenede Staters Kongres i Wafhington, hvorved Præsidenten Hr. Monroe i sin Tale først gjorde opmærksom paa Republikkens blomstrende Tilstand, saavel i Henseende til Jordens overflødige Frembringelser, som den udbredte og indbringende Handel, hvorved Jndkomsterne betydelig ere formerede og Kredittenstegen til en overordentlig Høide. Derpaa berørte han den Hurtighed, hvormed Forsvarsanstalterne drives, da Man, efter, alle Nationers Erfaring, ei kan haabe at blive aldeles frie for tilkommende Krige. Angaaende Forholdet til fremmede Stater bemærkede han, at der er sluttet en Overeenskomst med Storbrittannien om Søemagtens Reduktion i det amerikanske Farvande, hvorefter der paa Champlain- og Ontario=Søen kun skal være eet, og paa Erie= og de øvre Søer, to Skibe fra hver af disse Nationer; at der ligeledes af de ifølge Traktaten af Gent udnævnte Kommissairer er bestemt, at Øerne i Passamaguaddy=Bugten skulle tilhøre den Magt, der for sidste Krig havde taget dem i Besiddelse, hvorimod, de øvrige Forhandlinger angaaende Grændsebestemmelserne ei endnu ere tilendebragte. Men da den brittiske Regjering, ikke har villet tilstaae de forenede Stater samme Fordeele i engelske Havne, som sine Kolonier, maatte han overlade til Kongressen, hvad der fremdeles var at gjøre til Handelens Sikkerhed. Underhandlingerne med Spanien, angaaende, den amerikanske Handels Afbræk og Grændserne, ere endnu som forrige Aar, uagtet Spanien nylig har yttret Lyst til at fortsætte samme. Om Spaniens Kamp med sine Kolonier yttrede han sig med disse mærkelige Ord: "Det var naturligt, at vore Medborgere vilde sympathisere i Begivenheder, som angik deres Naboer. Jkke destomindre har Regjeringen hidtil iagttaget en upartisk Neutralitet og ikke anseet den som en sædvanlig Jnsurrektion, men som en Borger=Krig mellem to lige stærke Partier, hvilket hos neutrale Magter have lige Rettigheder. Skulde Kolonierne blive frie, maae dem ei tilstaaes flere Fordeele end andre Nationer, da de i dette Tilfælde selv blive uafhængige Stater, frie fra al Forbindelse med os, undtagen den, der grunder sig paa Reciprociteten. Derpaa tilkjendegav han, at en fordægtig Expedition, efter Sigende, fra nogle Kolonier, havde i sidste Sommer taget Amelia, len Øe ved Marieflodens Udløb paa Grændserne af Georgien, i Besiddelse; men da et lignende aldre Establissement i Mexikobugten havde lært at Snighandelen derved fremmes og africanske Slaver indføres, vilde saadant Establissement være at undertrykke, til hvilken Ende og et Krigskib med Eftre udmærkede Borgere var afgaaet til de sydlige Kyster. i Ogsaa kastede han et Blik paa Staternes indre Forfatning, ei blandt Andet paa Finantsvæsenet, og bemærkede, at der ved i Aarets Udgang vilde, alle Udgivter fraregnet, foruden 18 Millioner, der ere afbetalte paa Nationalgielden, haves et Overskud af over 6 Millioner Dollars, og naar man r ved Landeiendommes Salg og andre Jndretninger i 1819. ethar formeret Jndtægterne til 26 Millioner, vil, efterat den hele Gjeld for Lovisiana er betalt, endnu haves et Overskud af over 4 Millioner Dollars, Da saaledes Jndtægterne af Handelen og de offentlige Eiendommes Salg vil elvære meer end tilstrækkelig til at betale alle Udgivter, hol gider jeg det for min Pligt at anbefale Kongressen de indeni landske Taxers Ophævelse, thi naar dette kan skee med Siklikerhed, er det en Pligt, der paaligger et frit Folks Repræs sentantere. Staternes Landmilitz angav han i det Hele et til 800,000 Mand, hvoraf størstedelen alt var bevæbnet, ulog den regulaire Armee næsten saa stærk, som Grundloven, i bestemmer; af Søemagten maatte der holdes stærke Eskadrer baade i Middelhavet og Mexikobugten. Da Jndiarinernes Fjendtligheder nu ei længer ere saa frygtelige, vare i store Grændsefæstninger fra den Side ei nødvendige, men derimod blot ved Kysterne, hvorimod Anlæggelsen af nye le Landeveie og offentlige Skoler vilde være at anbefale. Kauspitoliet er endnu ikke saa vidt færdigt, at Kongressen den te kan holdes. Til Slutning yttrede han: Flader os ei ved de vor lykkelige Tilstand glemme de endnu levende Stiftere og 1 Forsvarere af vor første Frihed, hvoraf nogle vansmægte i ve Elendighed, thi hvo har større Krav paa Fædrelandets Taknemmelighed, og om faa Aar vil Leiligheden til at vise, den være Os berøvet.