Jyllandsposten, 1841-05-07
Redactionen. vores saa inderlig elskede Frederik den Sjette henblundede – angav den Farve, Bladet havde antaget, under hellig Forpligt at holde samme reen uforandret; at dette nemlig efter Redacteurmærkets Undertegning var Hr. Scherning. Som Følge af det her Anførte vil enhver Retsindig indsee, hvor dybt det maatte saare mig, i et af Bladets Nummere at finde en Artikel optagen af Hr. Lange, der ei i Forening med os Andre var traadt under samme Banner - og sandelig, aldrig kunde mit Hjerte rammes af smerteligere Saar, end at see det Blad, jeg ved høi Gunst havde seet mig istand til at gjennemføre, besmittet ved Optagelse af et Stykke som det betitlede: Fortjener Frederikden Sjette en Æresstøtte: Ja, Han fortjener den vist, og den vil til Jordens seneste Dage staae urokket opreist som kjærligt Minde i ethvert bravt dansk Hjerte, som har havt Leilighed til at kjende den herlige Konge, hvis uimodsagte Roes og Hæderværdighed som Fyrste har lydet og lyder fra Zone til Zone paa hele Kloden – og som heller Jngen i den store Fyrstesamling med denne ogsaa der elskede og høitagtede Konge i sin Midte fandt for stor. Det var nok værd at kjende Forfatteren af dette Produkt! Dog han maae alt tære paa Fortrydelsen af sit uoverlagte Genifoster; thi, samtidig med hans fremsatte Spørgsmaal lyde Rygtet om, at den for Nationen saa kjære Røst fra vor Thorvaldsen atter skal have hævet sig med Tilbud: uden nogen Godtgjørelse at ville modellere den i collossalsk Størrelse besluttede Æres= og Mindestøtte af høisalig Kong Frederik den Sjette til Hest, som af Hovedstadens Taknemlige skal være bestemt til at pryde en af dens offentlige Pladse. Skulde endog Forfatteren af Hr. Langes Blad have været saa uheldig, ligesom Redacteuren, ikke at have erholdt nogen literair Understøttelse, uagtet han ligesom denne ved flittigt Studium har kunne stille sig i hæderfuld Række med Landets gode Skribentere og ved sjeldne Sprogkundskaber i den Grad, at han ved lærd og competent Recension over Digtninger i det engelske, franske og tydske Sprog, offentlig har seet samme erkjendte som correcte, kunde der jo dog have været Grunde bekiendte for de høie Stats betjente (hvo kunde vide hvilke), der have gjort det betænkeligt for samme hos Majestæten at indstille de Ansøgende til literaire Understøttelser; thi, aldrig har vist Nogen, som har havt Leilighed til nøie at kjende Frederik den Sjettes Hjerte og Retfærdighedsfølelse, for den fortjente redelig fremstræbende danske Videnskabsmand, seet denne ædle Monark holde sin Haand tilbage med Understøttelse paa den slibrige literaire Bane, hvor denne alene, uden andet opnaaet fast Jndkommeskulde kunne give en Familiefader Brødet for sig og Sine; men Fyrsterne, endog de allerviseste og bedste, formaae ikke selv at drøfte Alt, men maae tage deres Beslutninger efter deres betroede Mænds Forestillinger, og det vil stedse blive unægteligt, at Kundskab og Aands evne ikke alene kunne fremhæve en Mand til forjentOphjælp, naar muligen ikke tillige en fast og stadig Gang i Forening med redelig Anstrængelse træder i Forbindelse med hine elskværdige Egenskaber - og at de jo saaledes tænkelig kunne takke sig selv for det precaire Savn af Regjeringens Hjælp. Jnderlig vilde jeg og vist Mange med mig ønske, at den ubesindige Forfatter af Jnseratet i Hr. Langes Ugeblad, saavelsom Redacteuren selv, der har fundet det passende at give dette Plads i sit Blad, hvis han staaer i ligeStilling paa sin literaire Vei som Jnseratets Forfatter, snart maatte komme til Erkjendelse af, hvor usømmeligt det maa ansees at være, at aande hadefuld Yttring over den ophøiede fredelskende Fyrstes Gravfred og derved vinde Adkomst til Fremhjælp paa deres slibrige Bane, at deres Aandsevner og erhvervede Kundskaber under et lettet Sinds behageligere Auspicier kunde oplyse og gavne deres Medborgere i Staten. Da jeg forudsaae, at det ved mig igangsatte Ugeblad for Fredericia ikke uden fremdeles Støtte vilde kunne holde sig, foreslog jeg mine Medinteressentere at ophøre med dets Udgave den 1ste Juli 1840 og tilbagesende Hs. Kongelige Høihed Kronprindsen sin høimodige Caution for Bladets Udgifter sidste halve Deel af Aaret, der vilde sparet Høistnævntes Kasse en Udgift af circa 60 Rbd. S.; men da mine Medarbeidere dolerede herover, især Hr. Lange, som meente, det kunde skade ham i hans Virkekreds i Veile, hvor nu Bladet skulde trykkes, og jeg saa nødig vilde gjøre Skaar i Nogens virkelige eller imaginaire Held, gav jeg efter, da min tiltagende Alder lod mig føle, at jeg snart ganske maatte frasige mig al Deeltagelse i Bladets Udgave. Denne Frasigelse fulgte snarere, end jeg havde ønsket og haabet. Bladet syntes nu til min Sorg og Forundring kort herefter at have forandret noget af sin angivne Farve, med nogle, efter mit Skjønnende, upassende Personligheder - og Sarcasmer over det smukke Dannebroge, hvis Emblemer saalænge prydede det lille Hæderskors, hvormed Regjeringen søgte at opmuntre Fortjenesten, og som bæres af Majestæten, selv. Nu aftraadte ogsaa denne Mand fra vores lille Forening strax efter at have stingeret sin egen angivne Farve Anstrøg for Bladet med disse smaae Skyggepletter - og nu kommer Hr. Literatus Lange i det bemeldte Nummer med sin udelicate Optagelse af et Jnserat, som ikke viser stor Tilbøielighed til at blive sit svorne Banner tro, og saaledes let kunde udsætte ham for nogen Tvivl, om han ogsaa selv havde meent noget med sin moderate Friaand hans smukke Skrifter maatte afgive Beviset for, eller dette nu til Finale skulde stilles som et Finis coronat opus. Det har, som ærlig yttret, smertet mig, men jeg beder det tilgivet af de Ædle som havde beæret mig med deres Tillid ved Udgaven. Forebygget det har jeg ikke kunnet. Min eneste Selvtrøst ved Tilbagetanken paa dette mit Foretagende skal da være, at det skeete i det Haab derved at virke til Gavn for min Fosterby. Jeg hensatte disse Linier med Overbeviisning at det var min Pligt, venter og ønsker derfor ingen Replik, som mine svage Kræfter heller ikke skulle tillade mig at besvare. Hr. Literatus Lange har vel i forandret Form begyndt paa at fortsætte Udgaven af Fredericia Ugeblad, hvortil jeg ønsker Held, da det vist vilde blive kjært og gavnligt for Byens Jndvaanere, naar han kan bestaae derved og han vedbliver sin sømmelige sandhedskjære gode Skrivemaade, hvad det Polemiske angaaer, men det lader til, at han uden Understøttelse herved neppe vil kunne see det fortsat, da der ofte sættes flere Uger mellem hvert Blads Komme hertil, saa at endeel framelde sig Bladets Holdning. Dog vil Alt herved beroe paa, hvad Hs. Majestæt Kongen allernaadigst vil behage at bestemme med Hensyn til Landets Pressefrihed, hvortil alle gode Undersaatter sætte det bedste Haab. Fredericia, i Foraaret 1841. T. Mørch.