Viborger Samler, 1833-09-22
Det er noget over 30 Aar siden, at Porth drog ud til Vestindien. Han var uden Formue, uden Slægt, og Venner, stolende blot paa sine egne Evner og Kræfter. Han havde underkastet sig den juridiske Examen for Ustuderede og erholdt snart Sagførerbevilling paa Kolonierne. Da denne var opnaaet, var hans Lykke gjort, thi faa Mennesker forene i den Grad som han alle de Egenskaber, der bør findes hos en Sagfører. Det var det Mindste, der var at sige om ham, at han besad en Jndsigt i den danske Lovgivning, som selv vore første Lovkyndige maatte beundre: denne Egenskab deeler han med Flere. Heller ikke ville vi som det Vigtigste nævne den skjønne Klarhed, der herskede i hans hele Tænkning; den beundringsværdige Lethed, hvormed han vidste at udtrykke sine Tanker; den Orden og Punctlighed, han udviste i alle Forretninger, og den ubesvigelige Redelighed, der udmærkede hans hele Vandel, ogsaa disse Egenskaber har han fælles med Andre. Den hvad der skal nævnes som Mandens høieste Roes, det var hans ædle frisindede Characteer, der oprørtes ved Alt, hvad der var lavt og slet, der gjorde ham til den undertrykte Uskyldigheds modige Forsvarer, og fik ham til at hæve sig imod enhver Misbrug og enhver Vilkaarlighed, selv om den udgik fra de høieste Steder. Det er denne Egenskab, der er Sagførerens første og vigtigste; det er den, der alene kan gjøre ham værdig til hiint skjønne Navn af Talsmand, hvormed Man i Fortiden hædrede ham, og det er den, hvorved han alene kan danne et Værn imod Øvrigheds- og Dommer-Vilkaarlighed, og som er dobbelt vigtig i fraliggende Kolonier, der, som alle Tiders og Landes-Erfaring har viist, er det frodigste Misthed for arbitrair Behandling. Og lad dette ikke være sagt uden Nytte til de mange yngre Mænd, som inde senere Aar ere gaaede ud til Vestindien, Lad det være deres Ære og deres Stolthed at reise sig imod al Undertrykkelse og Vilkaarlighed, og lad dem ikke troe, at Man i Moderlandet vil blive ubekjendt med, hvad de i det Fjerne virke for Overholdelsen af de lovlige Former! Lad ikke Solheden, og Maderavinen faae dem til at spilde deres Tid og Kræfter paa smaalige Kævlerier, men hvor det gjælder Medborgeres Liv, Ære og Formue og Opretholdelsen, af den lovmæssige Orden, lade dem der staae som een Mand, og lad dem ikke frygte for at paatale noget beviisligt Misbrug, naar, hvor og fra hvem det ogsaa maatte skrive sig, og deres Navne skulle da sikkert engang nævnes ved Siden af den Ædling, hvis Tab vi her begræde. J saadan Aand levede og virkede Porth i tre Decennier. Hans Praris var særdeles udbredt, og den Tillid, han nød i alle Forhold, var ubegrændset. Han blev efterhaanden Auditeur, Advocatus regius og Medlem af det Kongelige Raad paa St. Thomas. Vi anføre ikke dette som Noget, der i sig selv er af stor Vigtighed; thi Man har seet Slyngler i høiere Embedsposter og Døgenichter nok, beklædte med større Værdighed. Men hvad der ligemeget hædrer ham og Regjeringen, det er, at han erholdt disse Poster, ikke ved Smiger og Kryberi, men trods sin fri og selvstændige Characteer, der aldrig tillod ham at lukke enten Øie eller Mund for Misbrug og Vilkaarlighed. Hvad Porth var i sit private Liv, derom behøves intet andet Vidnesbyrd end den Deeltagelse, hvormed alle hans Venner anhørte hans Dødsfald. Hans Omgang var altid lærerig og hans Samtale havde noget Pikant, der vidnede om hans lyse Snille. Selv de mange Ulykker, der ramte ham, formaaede ikke at nedbøie hans stærke Aand. Den Fasthed, hvormed han lod sit Been sætte af, og den Resignation, hvormed han bar denne Ulykke, omtale hans Venner endnu stedse med Beundring. Et tungere Tab rammede ham faa Aar efter, da Døden frarøvede ham en skjøn og elskelig Brud. J sine sidste Aar blev han angreben af en ulægelig Sygdom, der snart stillede ham den uundgaaelige Død for Gine. Han foretog en Reise til Enropa, for om muligt, ved Forandring af Klima, at ophjælpe sine sunkne Livskræfter. Han syntes virkeligen at komme sig, og hans Venner glædede sig allerede, skjøndt med et svagt Haab, ved hans tiltagende Kræfter, da et pludseligt Anfald i faa Dage lukkede hans Øine for stedse. "Hans Liv var Daad! Hans Død var Rd."