Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1842-10-03
hvad den 15de Vogn i det ene District skal transportere, veed jeg ikke. Nu spørger jeg, om det ikke er udisputabelt, at disse 13 Personer i deres forskjellige Charger og Stillinger kunne med al Anstand, og endog med Magelighed, befordres f. Ex. i 3 Fjedervogne eller Postvogne af almindelig Størrelse, ligesom Archivet og de Kufferter, der ikke kunne faae Plads paa disse Vogne, med Lethed kunne føres paa en Fjellevogn. Noget anderledes forholder det sig, naar Bøndervogne skulle bruges; men Enhver vil dog nok erkjende, at, hvis den ovennævnte Bestemmelse hidrører fra et Reglement fra høiere Autoriteter, da er dette intet godt Reglement. - Ogsaa Behandlingen af denne Sag har givet Prøver paa personlige Udfald, hvoraf Stændertidenden for iaar forøvrigt kan opvise mange, især hvor Talen har været om de forskjellige Jnteresser. Saaledes yttrede Cancelliraad Haastrup blandt Andet: "Med en æret Deputeret, Grev Schulin, er jeg kommen til at staae i et eget Forhold og jeg er glad ved, at jeg, da jeg gav ham min Stemme til at tage Sæde i denne Forsamling, ikke vidste, at han vilde under Forhandlingerne tiltale mig i et Sprog, som jeg ikke forstod, thi, skjøndt dette vel ikke vilde have havt nogen afgjørende Jndflydelse paa mig, kunde det maaskee dog have givet mig nogle Betænkeligheder. Den ærede Deputerede har nemlig, under denne Sags foreløbige Behandling, bebreidet mig en besynderlig Jnconseqvents og fremsat sin første Sætning paa Latin. Jeg forstaaer desto værre ikke dette Sprog, og kunde derfor ei strax svare ham; men efterat være kommen til Kundskab om, at den latinske Sætning er det Samme, som de danske Ord, at der, hvor Fordelen er, der skal ogsaa Byrden hvile, er jeg istand til at rede Sagen fra mig. Jeg vedkjender mig den latinske Sætning, oversat paa Dansk, hvilken netop er det, jeg har søgt at gjøre gjældende; men jeg benegter, at der i mine Ord er Noget, hvorfra den modsatte Sætning kan udledes, at der, hvor Fordelen ikke er, der skal Byrden lægges, og jeg provocerer den ærede Deputerede til, af mine Udladelser under den foreløbige Behandling at motivere en saadan af mig udtalt Anskuelse, der vilde være det Samme, som at prøvle hen i Veiret, og kan han ikke dette hvorom jeg meget tvivler – maa han undskylde, at jeg, skjøndt jeg ikke miskjender hans Veltalenhed, dog antager, at hans latinske Sentents ikke er vel anbragt, selv om den havde været udtalt paa Dansk. Herpaa svarede Grev Schulin. Jeg skal først tillade mig at besvare Cancellir. Haastrups stærke Angreb paa mig, i Anledning af mine Yttringer under denne Sags foreløbige Behandling. Jeg har langt fra sagt, at han skulde have vrøvlet, i saa Fald vilde jeg vistnok være bleven kaldet til Orden af Præsidenten. Jeg har blot antydet, at der forekom mig at være en Jn conseqvents mellem hans Yttringer i Begyndelsen, af hans Foredrag, og det Resultat, hvortil han i Slutningen kom, men, at kalde En inconseqvent, troede jeg ikke var Mere, end hvad jeg vel kunde tillade mig at sige, om det saa var om en af mine Beskyttere, hvis mægtige Protection jeg formodentlig skal takke for, at jeg har beholdt mit Sæde her i Forsamlingen. Men jeg troer at kunne bevise denne min Formenings Rigtighed. Han har sagt, at, hvor Fordelen findes, der maa ogsaa Byrden, være; men, naar han nu udtrykkelig har udtalt sig for dette Princip, og han dog siden kommer til det Resultat, at de, som ikke hidtil have havt Byrden af Frireiserne, skulle deeltage i Udredelsen. af den Pengeafgivt, hvormed hiin Byrde skal afløses, forekommer det mig saa iøinefaldende, at Alle udentvivl ville være enige med mig, at han i en ikke ringe Grad er inconseqvent. - At jeg iøvrigt brugte en latinsk Phrase, kunde det aldrig falde mig ind, at han kunde tage mig ilde op, da her saa ofte bruges fremmede Ord, baade franske, engelske og tydske. Modsætning til disse Exempler paa de i denne Stænderforsamlings Forhandlinger desværre alt for ofte forekommende smaaligge Kjævlerier, anføre vi følgende Yttringer af Hr. Lehmann, hvori han, ligesom ved flere andre Leiligheder, med Kraft og bidende Humør tilbageviser de aristokratiske Anmasselser, som i denne hele Session næsten have hørt til Dagens Orden. Candidat Lehmann bemærkede: "Jeg længes saameget efter Afstemningen som Nogen, og skulde derfor vist ikke have reist mig, dersom jeg ikke ansaae det for nødvendigt, at gjøre Jndsigelse mod nogle Yttringer, som her alt oftere ere gjentagne, og sidst nu af den ærede Referent (Kammerherre Neergaard, nemlig om at Godseierne samtykke, indrømme, tilstaae eller deslige. Jeg maa gjøre de meget ærede Herrer Godseiere opmærksom paa, at de gamle Haandfæstninger forlængst ere casserede og Rigsraadernes Regimente forlængst dødt og begravet. Jeg kjender og erkjender ingen Godseier corporation, der kan samtykke, indrømme eller tilstaae; men Alt, hvad jeg veed, er, at de Herrer Sædegaardseiere her have endeel Repræsentanter, der kunne tale og stemme, som de ville og troe at kunne forsvare, men som ikke ere en Forsamling for sig, men kun en Deel af Stænderforsamlingen, der selv i sin Heelhed for Tiden endnu ikke kan samtykke, indrømme og tilstaae, men kun give Raad, hvornæst Hs. Majestæt Kongen afgjør. Dette være ikke blot sagt med Hensyn til denne Sag, men ogsaa og fornemmelig med Hensyn til den curieuse Maade, hvorpaa navnlig Kammerh. Scavenius har talt og Veisagen, som om der var sær Genereusitet i, at man der havde ladet det frie Hartkorn deeltage i sammes Byrde. Det har gjort mig ondt, at høre selv den kongl. Commissarius herom yttre sig, som om Sagen var kommen istand ved en aparte Liberalitet fra Godseiernes Side, og det uagtet dog selve Regjeringen i selve Præmisserne til Lovudkastet til Veianordningen til den høieste Evidents har beviist, at det kun var ved Misbrug, og i Strid med Lovgivningens Bydende, at det fri Hartkorn hidtil har været frit for Veibyrden." Ved Afstemningen antog Forsamlingen en Mængde Forandringer og Tillæg i det forelagte Lovudkast, blandt hvilke vi udhæve Følgende efter Comiteens Jndstillinger: At der maa andrages paa en Regulering af de saakaldte Vildt- og Jagtreiser, forsaavidt disse ikke grunde sig i specielle Contractsforhold, at det Medfølge, som maa gives de kongelige ridende og agende Poster i mørkt Veir og i Sneefog, maa medregnes, enten blandt de kongelige Tjenestereiser, eller blandt Amtsreiserne; at foruden de i Udkastet nævnte ogsaa Biskopperne paa deres Kirke- og Skole-Visitatser, Herredsfogder og Birkedommere ved Møder i Sogneforstanderskaberne, naar de dertil ere tilkaldte, Stifts- og Landphyfici paa Embedsreiser i deres Districter i Anledning af Medicinalvæsenet, Districtslæger til Syns- og Obductionsforretninger, til de militaire Sessioner, til specielle Undersøgelser efter Amtets Ordre, maae ansees berettigede til Amtsbefordring; at Veipiqueurers og Veiopsynsmænds Befordring maa udredes paa samme Maade, hvorpaa Landeveisarbeidet bekostes, at ingen Accorder efter Pl. af 18de Octbr. 1825 maae fornyes uden efter Erklæring af Amtsraadene, og for Kjøbstædernes Vedkommende af Amtmanden med Communalbestyrelsen; at Betalingen for ridende Estafetter maa bestemmes til det halve af Vognfragterne; at Færgesteder ved Forandring af Eier maae paalægges, uden Betaling at overføre enhver til fri Befordring Berettiget, dog med passende Modification, efter Færge stedernes Beskaffenhed, i Henseende til Militaires Transport, og at Ro-Toure betales i Forhold til Færgetaxterne ved nærmeste Færgested; samt endelig, at i det Mindste et Aar maa forløbe efter Forordningens Emanation inden den træder i Kraft. Ligeledes antoges efter Amtmand Tillischs Amendements: At de egentlige Kongereiser skulle udredes som hidtil, nemlig af Kjøbstæderne og saavel det frie som det ufrie Hartkorn, uden at derfor erlægges nogen Betaling; at der snarest muligt efter den forventede Lovs Emanation bliver at anstille de nøiagtigste Undersøgelser om, hvorvidt de kongelige Tjenestereiser maatte kunne indskrænkes, og at derefter et, saavidt muligt fuldstændigt, Regulativ for samme maatte blive udarbeidet, og forelagt de næste Stænderforsamlinger til Betænkning; at disse Reiser blive at udrede mod Betaling, helst saaledes, at den Reisende af den vedkommende Autoritet, som er berettiget til at udstede det fornødne Vognpas, foranstaltes anviist de til Reisen fornødne Udgivter, eftersom den ene eller den anden Befordring skal benyttes, og at den Reisende, efter fuldendt Reise, aflægger Regnskab til den nævnte Autoritet for de udgivne Befordringsomkostninger, forsaavidt saadant Regnskab maatte ansees nødvendigt; at der ikke maa tilsiges Befordring af Landdistricterne til disse Reiser, undtagen naar anden Befordring ikke kan erholdes; at Omkostninger, som medgaae til de kongelige Tjenestereiser, blive at repartere paa Kjøbstæderne og Landdistricterne, respective med 1/4 og 3/4, og at fordeele mellem Kjøbstæderne efter Folkemængden, og mellem Amterne efter Hartkornet, og for hines Vedkommende at udrede af Kæmnerkassen, for disses Vedkommende af Amtsrepartitionsfonden.