Ribe Stifts Adresseaviser, 1792-07-20
Jndholden af denne Proclamation er følgende: De Franske vil ikke uden Sorg have erfaret, at en Mængde Folk, forvildet af nogle Oprøriske, er med bevæbnet Haand kommet ind i Kongens Boelig, har trukket en Canon indi Gardens Værelse, har med Øxen slaaet Dørren ind paa det kongelige Gemak, og der, ved dristigen at misbruge Nationens Navn, søgt med Magt at erholde den Bekræftelse, som Hs. Majestæt constitutionsmessig har nægtet at give til 2de Decreter. Kongen har intet sat imod de Oprøriskes Trudsler og Angreb, uden sin Samvittighed og Kierlighed til det almindelige Beste. Kongen veed ikke hvad der skal være Enden, hvor de ville standse; men han finder det fornødent at sige til den Franske Nation, at Voldsomhed, til hvad Høide man end vil drive den, aldrig skal kunde aftvinge hans Samtykke til det, som han troer at være skadeligt for det almindelige Vel. Han sætter uden Fortrydelse, sin Rolighed og Sikkerhed i Vove; han op rer endog uden Sorg Nydelsen af de Rettigheder som tilhøre alle Mennesker, og som Loven burde giøre agtede hos ham saavelsom hos alle Borgere; men som den Franske Nations arvelige Repræsentant har han hellige Pligter at opfylde; og om han end kan op ofte sin Rolighed, skal han dog ikke opfresine Pligter. Dersom de, der vil omstøde Monarchiet, behøve endnu en Forbrydelse, kan de begaae den. J denne Rigets kritiske Tilstand, skal Kongen indtil sidste Øieblik give alle anordnede Øvrighedspersoner Exempel paa Mod og Standhaftighed, som allene kan redde Staten. J Følge heraf befaler han alle administrerende Corps og Municipaliteter at vaage over Personers og Eiendommes Sikkerhed. - Ved Krigsministeren, Hr. Lajarre, lod Kongen samme Dag overlevere til Nationalforsamlingen et Brev, hvori Hs. Majestæt foreslog at oprette 42 nye Batailloner af Frievillige, efterdi de allerede oprettede vare foren stor Deel afmarscherede til de 3 Armeer: Naar Nat. Forsaml. herom havde affattet Beslutning, vilde Hs. Majestæt give Ordre, hvorefter dette Reserve Corps skulde posteres saaledes, at det kunde bedække Hovedstaden, og om det behøve des, forstærke Armeerne. - Ved dette Brev har Kongen ikke gjort andet, end brugt den Ret, som Constitutionen giver ham, til at foreslaae for Nationens Repræsentantere de Midler, som han anseer nødvendige til Statens Sikkerhed. Hs. Majestæt fyldestgiør tillige Hensigten af Decretet om at forsamle 20000 Mand under Murene af Paris, og i det han saaledes opfylder det fornuftige Ønske, som kunde tiene Jacobinerne til Paaskud, undgaaer han Farlighederne i det Forset, som man tillagde dette Partie ved den foreslagne Leirs Oprettelse. Man skulde altsaa have ventet at see dette Forslag med Jver understyttet; men det gik lige tvertimod; mange Lemmer af Jacobinerne, og Tribunerne, disses troe Tilhængere, knurrede ved dette Brevs Oplæsning; og de, som tre Dage tilforn bebreidede Kongen, at Paris var uden Forsvar, da han ikke vilde samtykke i at oprette en Letr. paa 20000 Mand under Marene af Paris, forlangde nu at skrive til Dagens Orden ved et Forslag om at stille 40000 Mand imellem Grændsen og Hovedstaden. Jmidlertid forestillede Krigsministeren alle Fordeelene af denne Leir, som skulde oprettes ved Compiegne, og have Soissons i Midten, og Kongens Brev blev sendt til Overveielse af den anordnede Commission, som bestaaer af tolv Medlemmer. Den Maade, hvorpaa Jacobinerne under denne Sag have opført sig, tiener til at oplyse alleretsindige Borgeres Meening om dette Selskabs Grundsetninger og Hensigter, hvis Undertrykkelse, saavelsom alle andre Clubbers og private Selskabers, Hr. Delsaux vovede at foreslaae i Nationalforsamlingen den 25de Junii; han frygtede ikke for at sige i de uroelige Tribuners Paahør: "at Jacobinernes Selskab, og de med det forenede Clubbe, lignede en Colosse, som truede at kuldkaste Constitutionen, og var et politisk Uhyre, der streed imod enhver Regiering. Men Nat. Forsaml. behersket af Tribunerne, det er af det liderligste og ryggesløseste Folk, som Paris indeholder, var ikke det Sted, hvor dette Forslag kunde lykkes. Den Støien, som reiste sig, nødte Taleren til at forlade Tallestedet, og til Hevn herfor bevilgede Nat. Forsamlingen samme Dag den Ære at sidde til Taleren for et Gesandtskab fra Forstaden St. Antoine, som komfor at sige iblant andet til Nationens Repræsen, tantere: "Tyranniets Misgierninger og den constituerende Forsamlings Synder kan ikke udslettes uden ved Blod. Man truen at forfølge Hovedmændene for Opløbet sidstafvigte Onsdag; vi komme for at angive dem; vi ere samme. - Uagtet disse Voldsomheder og den Forargelse, som den større Deel af Nationalforsamlingen giver heele Europa ved at bifalde, understytte og opmuntre Jacobinerne i alle deres Misgierninger og mordiske An leg, kan man dog forkynde alle Venner af den sande Friehed og Dyd, at dette forhadte og strafskyldige Parties Herredømme synes at nærme sig til Enden. Vi slutte det af de eenstemmige Reclamationer, som paa eengang høres i saa mange Departements; af den almindelige Afskye, som de talrige Adresser fra Stæder og Landskaber, bevidne over den berygtede 20de Junii; ende lig af den Triumph, som Hr. Fayette den 28de Junii har erholdet i Nationalforsamlingen. Denne General, underrettet og alle de afskyelige Uordener, hvortil den gemeene Pøbehavde ladet sig bringe den 20de Junii under Hr. Pethions Anførsel, kom selv for at kræve Forfølgelse imod Hovedmændene til disse Uordener, som skyldige i Forbrydelse mod Nationen. Anarchiets Røst igiennem den berygtede Guadets Mund var forsvag til at dæmpe Generalens. Hiin paastod: "at Krigsministeren skulde tilspørges, om Hr. Fayette havde havt Tilladelse til at forlade Krigshæren, og at Commissionen af de Tolv skulle Dagen derpaa indgive deres Betænkning om Farligheden i at tilstaae Generalerne Ret til saadant Forlangende. Men dette Forslag blev forkastet med 339 Stemmer imod 234, og det lydelige bifald, som fulgte paa Hr. Favettes Tale, forsikkrede ham og alle tilstædeværende retsindige Borgeres Samtykke. Jmidlertid havde Hr. Fayette ikke den Fornøielse at see Nat. Forsaml. tage nogen kraftig Beslutning imod det Partie, som er en Fiende af Orden og Love, da han efter 2de Dages Ophold reiste tilbage til Krigshæren, men for Afreisen sendte han til Nat. Forsamlingen et Brev, som blev oplæst i samme Dags Session, af følgende Jndhold: "Ved at vende tilbage til min Post, hvor jeg vil finde brave Soldater, fulde af Kierlighed for Constitutionen, og som ikke ville døe uden for den, føler jeg en heftig og dyb Sorg over ikke at kunde forkynde dem Nationalforsamlingens Beslutning paa den Begiering, som jeg har havt den Ære, at fremføre. Jeg maa herved igientage for Nat. Forsaml., at de retskafne Borgere, som ikke lade sig skrække ved Skrig af et Complot Oprørere, tilkiendegive, at saa længe Nationens Repræsentantere og dens arvelige Repræsentant skal omgives af dette Partie, som træder al Myndighed under Fødder, og efterat have frembragt Krig, anvender de afskyeligste Midler for at bringe Krighæren i Uorden; og at saa længe den imod Nationen, den 20de Junii begangne Forbrydelse skal gaae ustraffet af, have vi ingen Regiering, ingen Love, ingen Friehed. Jeg har først lagt Frieheds og Ligheds evige Grundsætning for Dagen; men til sine Rettigheder bør Mennesket regne Modstand imod Undertrykkelse. Jeg skal aldrig forandre Grundsætninger, Tænkemaade og Sprog. Jeg har troet, at Nar. Forsaml. tillod, at jeg foreener en nye Bekiendtgiørelse af mine Ønsker med Anmeldelsen af den dybe Ærbødighed, som jeg bærer for den. - Men det er ikke allene hos Hr. Fayettes Tropper, at denne Tænkemaade hersker; Armeen under Feldtmarschal Luckner er ligeledes findet, hvorom det Brev, som bemeldte Feldtmarschal under 28de Junii har skrevet til Kongen, og som ved Krigsministeren blev bekiendtgjort for Nat. Forsaml., tilstrækkelig kan overbevise benævnte Forsamling.