Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1831-04-12
Feldtmarskal Diebitsch opbyder Alt, for at rendse Landet paa Weichselens høire Side for fjendtlige Strøifepartier, som kunne forurolige hans Armee, i Ryggen og i Flankerne; imidlertid har han ogsaa at kæmpe med hæftige Sygdomme, der herske i den russiske Armee, hvori Antallet af de Syge allerede skal beløbe sig til 20,000 J Omegnen af Siedler skal der allene ligge 20,000 Syge og Marode; alle Bondehytter, ere opfyldte dermed. Den 16de Marts er Weichselen ved Jsens Løsning, pludselig traadt over dens Bredder, og har oversvømmet de lavtliggende Egne paa flere Miles Strækning, i Særdeleshed danner den ved Praga en formelig Søe. De militaire Operationer paa den høire Weichselbred ere derfor aldeles afbrudte. Det ved Praga staaende russiske Armeecorps under General Geismar, har i storste Hast maattet forlade sin Stilling, og blev paa dets Tilbagemarsch foruroliget af en Deel af Pragas Besætning; Polakkerne havde nemlig opstillet sig langs den til Bre førende Chaussee, hvorfra de bestøde de af Vandet ængstede Russere med Kanoner; det Tab, som de Sidste derved have lidt, lader sig ikke nøie bestemme, men det bliver anseet for meget betydeligt. Alle paa den høire Weichselbred, cantonerende russiske Tropper ere nu udsatte for den største Fare, hvis de ikke hurtig kunne forlægges til det Jndre af Landet, da den høire Weichselbred er betydelig lavere end den Venstre. Der gives ikke let en Flod, som ved Oversvømmelser anretter større Ødelæggelse end Weichselen, fordi dens Oversvømmelser skee meget hurtig; men Vandet afløber kun meget langsomt igjen. Man har Exempel paa, at de for Oversvømmelse udsatte Egne have staaet flere Maaneder under Vand, hvorved flere Sygdomme opstaae, og alle Krigsoperationer og al Handel og Vandel maae standse. Denne Vinters Beskaffenhed, gjor den især for en i Polen opererende Hær fordærvelig, da samme paa en og samme Tid, lider af det slette Veirligt, de neppe fremkommelige Veie, anstrængende Marscher og Mangel paa Levnetsmidler. Man tvivler derfor paa at Russerne, førend de ved en bedre Aarstid kan erholde anseelig Forstærkning, kunne foretage Operationer af Betydenhed. Fra Wien skrives der ogsaa, at Krigen i Polen synes at have taget en mere alvorlig Vending, og sammes Beendigelse synes at være længere borte end man ventede: og at de sidste Efterretninger fra den Grændse, som naae til 21de Marts, melde: at den russiske General Rüdiger var fra Bug af, i Anmarsch mod Zamose, og Grev TollsAvantgarde havde den 19de f. M. viist sig for denne Fæstning. Den polske General Overneck havde draget sig tilbage paa alle Puncter, og det synes som at han ved Zawichost ville gaae over Weichselen. Russiske Cavallerie=Afdelinger, som befandt sig i Janow og Bilgoray, gjorde ham imidlertid megen Afbræk i hans Forbindelse med Weichselen. Den polske Nationalbanks Penge, skulle være bleve bragte fra Warschau til Kielce, i Retning mod Krakau. Den polske Generallissimus Skrynecki gjør bekjendt, at han, ledet af Menneskekjerlighed og for at standse Blodsudgydelse, havde indladt sig i Underhandlinger med Grev Diebitsch, og vexlet Breve med ham; at hans Samvittighed giver ham det Vidnesbyrd at han har opfyldt sine Pligter, som Generalissimus i sit hele Omfang, og disse bestaae ikke alene at slaae og atter slaae og atter, men ogsaa, efter ethvert Sammenstød med Fienden, at tilbyde Fred; dette er Jndbegrebet af hans militaire Politik, og haaber han at hans Vaabenbrødre ville vide at agte den; med roligt Blik betragter han derfor den Meningsforskjellighed, som viser sig hist og her, med Hensyn til hans Politik; hans Valgsprog, ligesom vist ogsaa hele Hærens, er: "Seier, eller at gaae under med Ære!" Hoved Jndholden af General Skryneckis Skrivelse af 12te Marts til Feldtmarskal Diebitsch er, efterat have omtalt Grev Diebitsches Samtale, med den polske Oberstlieutenant Micielsky, hvorim Generalen siger sin Mening med militair Aabenhiertighed; taler han om Feldtmarskalkens Fordring: at Polakkerne ubetinget skulle underkaste sig; en saadan Fordring var efter hans Mening uanvendelig, da Tingenes forrige Tilstand, ikke bød Polakkerne tilstrækkelig Garantie. Polakkernes hele Bestræbelse, gik nu kun ud paa at erholde en lovlig Tingenes Orden, paa faste Grundlag. Generalissimus anfører derpaa som ønskværdig: Jgjenoprettelsen af et paa Aller anders Charte grundet System, at Keiserens Manifest af 17de Januar ikke synes at stemme overeens med dette Ønske, da der kun Talen er om en ubetinget Underkastelse. Dette Manifest, har tvunget den polske Nation til at tage dens Tilflugt til Vaabnene. Paa Raade og Unaade kan et Folk ikke underkaste sig, som fordrer Retfærdighed; Generalissimus yttrer derpaa den Formening, at Polen for H. M. Keiseren nu er af stor Vigtighed, og at Holsamme ved en for ønsker Bilæggelse af den polske Sag, vil paa den sikreste Maade kunne forebygge Revolutionens Fremskridt i det øvrige Europa. Han spørger og der da intet Middel gives, til Jgjenoprettelsen af en paa gjensidig billighed grundet Overeenskomst, efterat man aabenbare paa begge Sider har gaaet forvidt, dog, naar det russiske Riges Ære paa den ene Side maa uforkrænkelig opretholdes, saa har ogsaa Polen et uskatterligt Klenodie at bevare, nemlig NationalÆren. Keiseren kan umuligt, naar han ønsker at have Polakkerne til Undersaatter, ville begynde med deres Udmygelse. Han modsiger derpaa Feldtmarskalkens Anskuelse, at den største Deel af Polen er bleven tvungen til Medvirkning i det revolutionaire Foretagende, meget mere er det hele Land besjælet af en og samme Aand. J en Skrivelse fra den russiske Armees General=Qvarteermester, General Riedbardt, til Oberst Micielske, svares der, at Feldtmarskal Diebitsch har bemyndiget ham til at tilkjendegive ham (Grev Mycielsky) det Hoved Princip hvoraf han ledes. Den Beslutning, som erklærede Thronen for ledig, har i Hs. Majestæts Hjerte ikke formaaet at undertrykke de venskabelige Følelser, som Høisamme nærer for hans Undersaattere i Polen, saameget meere som Keiseren veed, at en stor Deel af samme, ikke frivillig har virket med til Revolutionen, og længes efter Orden og en lovmæssig Regjering; hiin beklagelsesværdige og ulovlige Act, maa opløse ethvert Forhold mellem de russiske Embedsmænd, og dem, der have tiltraadt samme. Overbefalingsmanden for den keiserlige Armee, kan derfor ikke anerkjende Existencen af nogen i Polen indsat Embedsmand, saalænge den staaer under en saadan Regjerings Jndflydelse, og endnu mindre kunne han underhandle med dem, som have antaget dens Principer. Den velsindede, fornuftige og tappre Deel af Nationen maa tage hiin Beslutning. Dette ædle Exempel, vil drage andre efter sig, og de, som gave samme, ville erhverve sig en umiskjendelig Ret til Taknemmelighed af deres til Fred og Orden tilbagevendende Fædreland. Tilkjendegivelsen af Polens sande Sindelag, naar den umiddelbar kommer til Keiserens Kundskab, vil være et sikkere Skridt til Landets Beroligelse. - Fra Warschau meldes under 30te Marts, at efter de sidste Fredsforslag havde været forgjeves, talte man kun om Seier eller Død; imidler har ogsaa udbredt sig et Rygte, at en Kongres af Venner og Fiender skulle forsamles i Krakau, hvilken Stad, saa vil blive erklæret for neutral.