Jyske Efterretninger, 1767-09-18
Følgende er indsendt. Mine Herrer, Jeg læser deres Efterretninger. Men jeg læser dem ikke alle med lige Fornøyelse. Jeg er forsikkret paa at de gjøre det ikke selv. Jeg troer ikke heller, at de skulde forlange, at de skulde læses af alle saaledes; Thi hvis saa er, fortryde de ikke paa, at jeg siger dem, at de kiende ikke Menneskene ret, og det er med Bøger som med Mad. Hvad der smager en, smager ikke en anden. Jblant andet har jeg læst de tvende Vers over Aalborg; Det ene, hvor Aalborg beskyldes for Baatalelse, det andet, hvor det forsvares. Auctor til det første anseer jeg foreen, der har i en kort Tid opholdt sig i et Huus, hvor Beboernes største Fornøyelse har været at bagtale Folk, og har han da af en Deel gjort sig en Slutning til det Gandske. Den anden maae nok være fød i Aalborg, og har havt det gamle Ordsprog for Øyne: Der findes brodne Potter i alle Land. Da jeg nu underskriver den sidstes Meening saa saa er det faldet mig ind at undersøge: Hvoraf dog den umenneskelige Last Bagtalelse kan have sit Udspring, og hvad Fordeel Bagtaleren kan have af at tale ilde om sin Næste, om han bliver derved bedre og Næsten verre. Jeg fandt den Last saa umenneskelig, at jeg skammede mig vedat den skulde findes iblant mine Med=Menneskeer; Og jeg vilde gierne afmale den med saa sorte Farver, som den fortiente, og stille den ret frem i sin Hæslighed, for at alle skulle faae en Afskye til dette vederstyggelige Syn. J det samme kom mig en Bog i Hænderne, udi hvilken mit An lag var saaledes udført, at jeg saae mig ikke i Stand til at giøre det saa got. Jeg har den Ære herved at sende dem samme. Det er i mine Tanker værd at trykkes, værd at læses. Jeg vil ønske Frugten deraf. &c. Jeg finder ved alle de Gierninger, der afvige fra Dydens Regler, altid noget got, naar jeg gaaer tilbage til den menneskelige Siels første Drivefiedre, til de første Tilbøyeligheder, omendskiønt jeg maae tilstaae, at det meget Ureene og Onde, som jeg finder derhos, fremstiller sig i saadan en Mængde, at det lidet Gode næsten forsvinder. Man har i det ringeste ofte et moralsk Forstørrelses=Glas fornødent, naar man vil aabenbare det neendelige Lidet. Jeg vil for nærværende Tid handle om det, som de fleeste Discourser, gaae ud paa. Man behøver allene at kalde de sidste Discourser, som man har bivaanet, tilbage i sine Tanker, saa vilman blive overbeviist om, at Menneskene have næsten bestandig Menneskene at tale om. Hvad hører man snart andet, end Næstens ukiærlige Jgiennemhegling, ukiærlige Bagtalelser, Spotterier og hemmelige Streger, J hvor lastværdigt end dette er, saa finder jeg dog en roesværdig Grunden god Grund, paa hvilken en saa lastværdig Bygning bliver opført. Mennesket er i Sandhed saa vigtigt og i blant alle Skabninger af saa stor Værdie, og Rigdom paa Ting, at Mennesket kan ikke have noget bedre at tale om, end om Mennesket. Den hemmelige Overbeviisning herom og den naturlige Drift dertil, er af saadan en Magt, at enhver overlader sig til samme. Og for saa vidt finder jeg noget got hos en af de strafværdigste Handlinger. Dette. te har bragt mig paa de Tanker, om man ikke kunde paa en overbevisende Maade aabenbare det Onde, som derved bliver fundet, og med Grunde, der ere tydelige, anføre Menneskene til Bedring. Jeg troer, at dette kunde best skee, naar man skilte det Gode fra det Onde, og viiste ethvert i sit rette Lys, og stillede dem ved Siden af hverandre. Derved vil man lettest aabenbare de Afveye, ved hvilke man falder paa det Lastværdige. Jeg vil paa denne Maade efterhaanden betragte alle Laster, og, i det jeg roser det Gode, desto dristigere straffe det Onde, og afskiære den trofne Læser Veyen til tomme Undskyldinger.