Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-08-21
Fra Gemperlins Tider henløb næsten to Aarhundreder, i hvilke Anmelderen ikke finder nogen Træsnitsskjærer Danmark nævnt som Kunstner. LXXI. Borup, Thomas Larsen. Var Form skjærer i Kjøbenhavn, og drev i temmelig høi Grad Formskjæreriet i Forbindelse med Bogtrykkeriet, Tidsløbet fra 1756 til sin Død 1771. Fra hans Officin udkom adskillige Skolebøger, hvortil han skar Figurerne. Ligeledes udgav han 1762 den bekjendte lybekske Dødedands i Træfntsfigurer, med en rimet Text, som Prahl skrev for ham. Derom see R. Nyerup's Værk: Almindelig Moerskabslæsning etc. 1816 S. 305,313. XXXII. Glasing, Christoph Georg var paa lige Maade Formskjærer i Kjøbenhavn noget forud. Han var fød i Rostok, adskillige fra hans Officin fra Aaret 1742 og fremdeles trykte Bøger ere ziirede med alleslags udskaarne Figurer fra hans Haand. En tredie Formskjærer, der i end høiere Grad udmærkede sig, var: LXXIII. Parnemann, Jacob. J den danske Oversættelse af Dr. Ant. Fr. Busching's Historie om de skjønne Kunster, har Oversætteren Hallager S. 326 om ham følgende Notitse: Han lærte Katuntrykkeriet og den dermed forbundne Formskjærerkunst i Kjøbenhavn. Fra Aar 1771 til 1774 lagde han sig efter den finere Formskjærerkunst, og gjorde Begyndelsen med nogle smaa Vignetter og andre Zirater, siden skar han 16 historiske Stykker af Bibelen i Qvartformat, hvilke vare smukke, og et Portrait i camajeur i stor Octav. Han forstod Contra-Schrafferingerne og har heldigen anbragt dem i anførte billede. Han forfærdigede ogsaa et Portrait efter Huge du Carpis Maade, med tvende Stokke, hvilket geraadede godt. Havde han fundet nogen Opmuntring i denne Kunst, saa skulde han snart have opnaet den af Büsching omtalte Ungers Færdighed; men da den manglede, maatte han igjen forlade denne trange Bane, og igjen søge sin Næringsvei i den Kunst, som han fra sin Ungdom havde lært, og i hvilken han ved sin utrættelige Flid, uagtet mange mødende Besværligheder i sin fra nye af anlagte Fabrik nu (1783) arbeider med Berømmelse til sand Ære for sig selv, og til Gavn for Staten." IXXIV Schrøder, Wilhelm, Bygmester. Han blev ved det første Bygnings Arbeide paa Marmorkirken meget brugt af dens Bygmester Jardin. J Aaret 1760 blev han med flere danske Kunstnere sendt til Marokkos, efter den marokkanske Keisers Forlangende. Kongen af Danmark lønnede dem. Han kom i Yndest hos hin africanske Regent, som man seer af Høsts 1779 udkomne Efterretninger om Marokkos; (hvor han nævnes S. S. 68. 72. 82. 146. 152. 249.). Paa nogle af bemeldte Værks Kobbere, nogle Udsigter og Grundtegninger, staaer hans Navn, som den, der har tegnet dem. Det var sædvanligt, at de Kunstnere, som saaledes gik til Marokkos, erholdt, naar de efter at have været der i to Aar kom hjem til Fædrenelandet, en aarlig Pension; Schrøder, som forblev der i endeel Aar kom hjem, og fik intet, fordi han med Ærekjerhed og Beskedenhed og af flere Aarsager ikke forstod at gjøre sin Ret gieldende. Siden i en skrøbelig Alderdom, og da han deels havde undladt i den gode Tid at oplægge for Alderen, deels havde anvendt alt sit Erhverv paa sine Børns Lærdom og Underviisning, kom han i trængende Omstændigheder. Hofkobberstikker Lahde stak da Kobberet: Terpsichore og Kalliope 1791, hvoraf Jndtægten skulde tjene til en forarmet Kunstnerfamilie; det var nemlig Schrøders. Hr. Konferentsraad, Ridder og Dom. Grove, der som Consul i Marokko havde kjendt Schrøder i hans Krafts Dage, modtog det Jndsamlede, og bekjendtgjort i Adresse-Avisen, hvorledes det kom Kunstner Familien tilgode. Man blev opmærksom paa den gamle forladte Kunstner, forhvem nu en Pension blev udvirket, hvorefter han drog paa Landet og der henvegeterede sine Oldings dage, da hans Børn havde forladt ham. LIN Heine, Bygmester. Gik til Marokkos, forat tjene sammes Regent, med Lønning fra Danmark. Der døde han, vel omtrent 1,60. Han nævnes i Høst's Efterretninger om Marokkos (S. 76. 78. 83, og hans Navn staaer paa nogle af Kobberne til samme Værk, som den Mands, der har givet Tegningerne. Offentlige Characterer, eller Bidrag til Frankrigs nyeste Sistorie. I. Carl den X. Artois (Carl Philip Greve af, Ludvig 16des anden Broder, fød i Versailles den 9de Oct. 1757, formælet den 16 Nov. 1775 med Maria Theresia af Savoien, med hvem han fik to Sønner. Berømt ved sin Elskværdighed og Ødselhed gjaldt denne Prinds for en Beskytter af denskaberne. Han erklærede sig ved Revolutionens Vegyndelse imod dens Grundsætninger og var en af de ivrigste Forsvarere af de kongelige Forrettigheder. Da han erfarede, at Pariserne havde sat en Priis paa hans Hoved, unddrog han sig ved Nattens Hjælp sine Fienders Forbittrelse, og gav det første Tegn til Udvandring ved at begive sig med sin Familie til Svigerfaderens Hof i Turin. 1790 havde Grev Artois en Sammenkomst med Keiser Leopold i Mantua og 1791 begav han sig med Marschal Broglio og Prindsen af Conde til Worms, hvorved han foranledigede en stor Deel Officerers Udvandring. Han opholdt sig nogen Tid ved Bonn, kom til Brüssel og gik derpaa til Wien, hvor Keiseren modtog ham paa den meest udmærkede Maade. Han var i Pillnitz ved Keiser Leopolds Sammenkomst med Frederik Wilhelm 2den af Preussen. Efter at have antaget Constitutionen af 1791, indbød Ludvig den 16de ham igjen til sit Hof, men forgiæves. Han befandt sig i Koblenz og rustede sig til Krig; han undskyldte sig i sit Svar til sin Broder og udstedede en heftig Proclamation mod Nationalforsamlingen. Der anlagdes nu Klager imod ham, hans Pension som Kongens Broder berøvedes ham, og hans Apanagerenter overgaves hans Creditorer. Ved de Allieredes Jndmarsch i Frankrig, anførte han et Korps Rytterie af Udvandrede. Efter Ludvig 16des Død udnævntes han af sin Broder (siden Ludvig 18de til General Lieutenant af Frankrig. Artois gi derpaa til Rusland hvor Catharina 2den modtog ham med megen Glands. Før han forlod de Udvandredes Korps, skrev han et smigrende Brev til Marschal Broglio og sendte ham sine Medailler, Diamanter og sin Søns Kaarde, for at sælge dem og for Pengene bestride de nødvendigste Udgifter.