Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-08-24
Om Toffeltaktiken, eller om Konsten at underkue Mænd. (Fortsættelse; see forr. No.) Andre Mønstre i Historien ere det, som bevise, at vi Fruentimmer, fra Arilds Tid af, vare Drivefjedre til store Begivenheder, de Axler, omkring hvilke den moralske Verden dreier sig, eller de Tvistens Æbler, for hvilke Mandfolkene kives, og slaae hverandre ihiel. Og netop denne Qvinde vælde er det, som jeg her vil betegne med Udtrykket Tøffel, thi derved forstaaer jeg Tøflen i indskrænket Forstand, eller Ægteskabstøvlen, men ved Tøflen, i vidtløftig Forstand, det hele Jndbegreb af Magt, hvormed vort Kjøn behersker det mandlige, ligemeget om det er i eller uden for Ægtestanden. Hvad andet, spørger jeg, gav Anledning til Trojas Ødelæggelse og til saa mange Heltes Død, end Helenas Skjønhed, og naar vi forfølge Historiens Traad videre, hvad andet var Aarsag til den Trojanske Colonies Stiftelse i Hesperien, og til det deraf fremkomne Romerherredømme, over Verden, end samme Helenas Skjønheds seierrige Magt? Vi kunne derfor, uden stor Vanskelighed antage, at to smukke Qvindesine, eller, med andre Ord, Tøflen, vare Aarsag til en fuldkommen Forandring i den politiske Verden. Fremdeles, hvad andet styrtede Romulus's ældgamle Kongetrone? Hvad andet grundfæstede den romerske Fristat end Lukrezias Yndigheder og Taarer? Hvad andet bragte Splid iblandt Roms Høvdinger, og gjød Olie i den ødelæggende Borgerkrigs Lue, end Cleopatras Tryllerie? Og skal jeg tale her om den Almagt, hvormed Skotternes Dronning, Maria Stuart behærskede Mændene, og de blodige Feider, hun foranledigede, Skal jeg bringe den smukke Camilla Caffareli i Erindring, hiin Stifterinde af Pazzis blodige Sammensværgelse mod Medizerne i Florenz, Skal jeg anføre den Jndflydelse, Tøilen havde paa SyvaarsKrigens Begivenheder, Skal jeg beraabe mig Moer Sigbrit, der styrede Christian den Andens Cabinet og Finantser, og hendes smukke Datter Dyveke, der formaaede mere over den ubøielige Christian end hele den svenske Adel med alle sine Biskopper og Prælater, Hvert Blad i Historien, mine smukke Tilhørerinder, er et Document, der lydeligen taler forden Paastand, at Tøilen regjerer Verden. Men hvortil raadføre sig med det forbigangnes Historie, naar Alt, hvad vi dagligen see og høre, stadfæster denne Paastand, Hvad andet end Tøflen er Stifteren til de fleste Kjævlerier i det selskabelige Liv, Jeg taler intet om Ægteskabsuenigheder, At det er Tøilen, der bringer disse Slagskygger i Ægtestandens flade Malerie, er for bekjendt, til at det behøver at omtales. Om andre Stridigheder er her ikke Talen. Anstod det vor qvindelige Værdighed, at nedlade sig til den store Hobs Lystigheder, og at blande os i deres støiende Danse og Drikkelauge, og at udforske Grunden til de Slagsmaal, hvormed de sædvanligen endes, saa vilde vi gjøre den Erfaring, at de utallige Saar og Buller, men høster der, i Almindelighed slaaes til Ære for den qvindelige Tøffel, og ere ligesaa mange Vidnesbyrd om dens Triumph. - Men naar dette er Tilfældet med det grønne Træ, hvad skal man da først vente af det tørre, Og i Sandhed, hvad er sædvanligen Anledningen til de ridderlige Tvekampe, hvori vore unge Cavalierer brække Halsen paa hverandre, Er det andet end det Fortrin, som to smukke Øine gave den Ene for den Anden, –Er det altsaa ikke Tøflen i vidtløftig Forstand? Jeg vover at paastaae, at uden Tøflens Jmpuls lidet eller intet Stort i Verden vilde skee; thi uden det smukke Kjøns Bistand, uden den qvindelige Skjønheds Priis, taber den mandlige Ærgierrighed sin Spore. Man spørge de unge Helte, hvad der smigrer deres Ærgjerrighed meest: den Lovtale, hvormed en Foresat tildeeler dem et Hæderstegn for deres Topperhed, eller den Velbehag, der fremlyser af smukke Pigers Øine? Men ikke allene i alle muelige Slags Stridigheder og Feider, aabenbarer Tøflens Magt sig, men ogsaa i hvert andet Forhold. Hvad er Sielen i det huuslige Liv, – Tøflen. Hvad har den meest afgjørende Jndflydelse paa Børnenes Opdragelse og Bølget af Levemaaden, – Tøflen. Hvo stifter og adskiller de fleste Ægteskaber; Tøflen, der i Sandhed ligesaa ofte kommer igjen som Kasems Tøfler. - Fremdeles, hvad er Drivefiedren i de fleste selskabelige Fornøielser og Under holdninger, for de steste Fester og Lystigheder, de fleste Baller og Maskerader? Hvad er Sielen i Skuepladsen, Hvad opliver Konsterne, Handelen, og Fabrikerne? – Tøflen. Thi naar det qvindelige Kjøn ikke var, hvad formaaede da at krydre de selskabelige Fornøielser, og anspore Luxus, Mode og Konsternes Begeistring, Foruden os, mine smukke Veninder, vilde Jorden være en Ørk, uden os vilde Mandfolkene hverken have Lyst til at arbeide, svede og kjæmpe, eller til at dandse, synge og drikke. Kort sagt: uden os vilde de enten døe af Kiedsommelighed, eller af Livslede slaae hverandre ihiel. Og nu kommer jeg endeligen til en Punkt, som kun Faa værdige tilbørlig Opmærksomhed, i hvorvel Tøllen her viser sig saa meget virksommere, jo mere den agerer bag Coulissen, nemlig til Tøflens Jndvirkning paa det indere Statsliv. Jeg paastaaer nemlig, at den ikke bidrager lidet til, at holde Statsmaskinens Hjulværk i Bevægelse. Kun maa man have Øine til at see og Hoved til at begribe. Hvad har vel meest bidraget til at frembringe hiin Revolution i hele Europas, ja næsten i hele Jordklodens Pengevæsen, og selv afpræsset H. M. Keiseren af China, hos hvem, man hidtil troede, al Europas Sølv og Guld laae begravet, de bittreste Vecklager over de chinesiske Financer, end netop Tøflen, Er det ikke denne, der ligesom en Talisman lokker Sølvskillingerne ud af Lommen, og befaler dem at vandre did, hvorfra ostindiske Schaller, italienske Hatte og franske Levantiner, komme, Er det ikke den, der drive vore fede, jydske Stude til Hamborg, og, ved et besynderligt Koplerie, lader dem vende tilbage igjen, under Skikkelse af Flor, Glandsbaand, Tyl og NettelKort, i Tøflen bør man søge de værste dug, Coursagioteurer, i den have de deres sande Rede, og hvo, der skal fordrive dem derfra, maa staae tidligt op; thi saalænge den pryder Skjønhedens Fod, lade de sig hverken udryge som Ræve ellev fange med Garn.