Den Vest-Sjællandske Avis, 1818-12-19
Den Vest-Siællandske Avis, eller: Ugeblad. Slagelse. den landske Historie. uden, og inden vigtigste Nyeheder. Dagens Redigeret af Pastor og Ridder Bastholm. Trykt og forlagt af Peter Magnus. (4de Aarg.) No. 118. Løverdagen, den 19. December 1818. 4de 3, No. 118. Løverdagen, den 19. December 1818. Med Kongl. allernaadigst Tilladelse, at forsendes med Brevposten til Dannemark og Hertugdømmene. Cus turen. Menneskene interessere sig i Almindelighed for Krigen og dens Begivenheder; men denne Jnteresse er grundet i en Svaghed i denmenneskelige Siæl, i det at den lader sig forvirre af Jndbildningskraftens Blendværk, et fornuftigt og ædelt Menneske kan dog umueligt finde Behag i at høre at hans Medmennesker rykke løs paa hinanden med Jld og Sværd, at de lemlæste og myrde hverandre, at Koner berøves deres Mænd, Børn deres Forældre, at Folk blive skildte ved alt det de eie, at et Lands Beboere blive piinte paa mangehaande Maader og at Naturens Frembringelser og Konstens herlige Værker blive ødelagte. Menneskene ere ikke heller saa onde, at de skulde finde noget Behag i alt dette, naar de derfore have Lyst til at høre fortælle om Krigsbegivenheder, saa er det blot det Nye, det Uventede, det Overordentlige, det Raske og Modige deri, som saaledes opfylder Jndbildningskraften og indtager Siælen, at denne ikke tænker paa alt det Skrækkelige, som er forbundet med det Jnterressante. Det Menneske, som derfore lader sin Fornuft raade, svækker hos sig Jnteressen for Krigsbegivenheder og stemmer sin Siæl dertil, at han ønsker, at han aldrig skulde høre noget om dem, hvilke han i det høieste maae betragte som et nødvendigt Onde, og som noget han maatte ønske snart at være overstaaet, naar Krig absolut udkræves, for at bringe raae og barbariske Nationer til Underkastelse, som aldeles ikke ved en blid Fremgangsmaade og ved fornuftige Forestillinger ere at bevæge til at handle retfærdigt og at lægge Vind paa Oplysning og Menneskelighed. Saaledes maae man udentvivl ansee en Krig mod Tyrkerne og Barbareskerne for et saadant nødvendigt Onde, og maaskee selv for en Pligt, som de cultiverede Nationer skylde Menneskeslægtens Vel, for at befrie de herlige Lande de besidde, fra deres tyranniske Aag og at tvinge dem selv til at blive civiliserede Mennesker. Er man enig i denne Beskuelse, saa har man vist nok Aarsag til at glæde sig over den nærværende Tidspunkt hvori man lever; denne offentlige Erkiendelse af Fredens Værd af Europas største Monarker, denne nøie Forbindelse imellem Dem for at holde den vedlige, er een af de glædeligste og hæderligste Begivenheder, som Menneskeslægtens Historie har at opvise; man er tilbøielig til at troe, at man har opnaaet Fornuftens Tidsalder, og man har intet videre Ønske, end at denne Tilstand maa være af Varighed. Er vel endog vor Verdens Deels nærværende Forfatning ikke i alle Henseender bygget paa Begivenheder, som kunne bestaae for Moralens Domstoel, saa maae man dog glæde sig ved at Viisdom og Dyd er fremgaaet af Menneskelivets Ufuldkommenheder. Men i en saa roeligt udseende Tidsalder føler man sig beføiet til at fremsætte det ikke uvigtige Spørgsmaal, hvad skal man interressere sig for i en saadan almindelig Fredstilstand, Menneskets Jndbildningskraft, dets Hang til det Nye og Overordentlige trænger dog til en Bestiæftigelse; man kan dog umueligt vedblive at føle Jnteresse for Livets almindelige og daglige Begivenheder og andre forefalde jo ikke i Freden, skal man da blive ligegyldig mod Jorden, naar der staaer bedst til paa den eller skal man som vore Dages skiønne Aander indlade sig i uendelige og unyttige Kiævlerier og drukne Fornuften i Skieldsord, for at fordrive hinanden Tiden. Svaret er let at give: lad os henvende vor Jnterresse for alle Menneskenes Fremskridt i det Gode; hvilke kunne indbefattes under det almindelige Navn Culturen." Lader os ikke sige, at Kulturens Gienstænde ikke skulle være istand til at tilfredsstille Menneskets naturlige Hang til det Nye, det Sieldne og det Overordentlige; selv Menneskenes Værker kunne henrive os, men hvor langt mere ere ikke Naturens dertil skikkede, jo meere man giør sig bekiendt med dem, desto meere maae de tildrage sig vor Beundring; een af de interressanteste Beskiæftigelser er det især at giøre sig bekiendt med nye Opdagelser i hidindtil ubekiendte Lande og der at betragte Culturens Fremskridt, at see Menneskene lægge der Haand paa den vilde Natur, for at sætte sig i Besiddelse af dens Gaver og for at forædle dens Tilstand. Man kan i det Heele sige, at Jorden er mere ubekiendt end bekiendt; men det gives dog især to store Dele af Jorden, som ere lidet bekiendte; det hele Jndre af Afrika og det Jndre af Nyholland; den første synes for bestandig at ville lukke sine Porte til; den anden begynder at aabne dem. Afrika er en Deel af Jorden, som lader til at være skabt for de Sorte og de Sorte for den, alle Forsøg af Europæerne for at trænge ind igiennem disse uhyre Ørkner, over hine steile Bierge, under denne brændende Soelhede, imellem de giftige Moraadser, de glubende Dyr og de vilde Mennesker, have hidindtil været forgiæves, og man vedbliver endnu at trættes om en stor Søe indtager det Jndre af denne Verdens Deel, eller om de høie Maanebierge udbrede sig derover som en uhyre Jordryg. Men paa den sydlige Halvkugle af Jorden fremtræder er nyt Fastland af det Mørke, som har hvilet over det siden Jordklodens første Beboelse af Mennesker, og som er saaledes beskaffent, at det ikke kan andet end i høi Grad tildrage sig tænkende Menneskers Jnteresse, nemlig Nyholland, et Land, som efter Geographen Zimmermanns Beregning udgiør 150380 geographiske Qvadratmile, men efter den Franske Lærdes Freycinets Undersøgelser kun 1383. Qvadratmile, da nu Europa udgiør 153616 geographiste Qvadratmile, saa er det endog efter den laveste Beregning kun 15000 Qvadratmile mindre end Europa, men eftersom at Sverrig og Norge tilsammen udgiøre 16165 Qvadratmile, saa vil man finde, at naar de nordligste Deele af Europa, nemlig af Norge Sverrig og Rusland, som ere saa godt som ubeboelige, drages fra, saa er Nyholland saa stort, som det hele øvrige Europa, og ligger dertil i et meget mildt og til Culturen tienligt Clima. Et Land af Europas Størrelse paa den sydlige Halvkugle, som hidindtil har lagt hen aldeles ubeboet og ubekiendt, og som staaer aabent for Europæerne at nedsætte sig i og tage i Besiddelse, naar deres egen Verdens Deel bliver dem for trang, er allerede i sig selv en stor Mærkværdighed. Endnu mere mærkværdigt bliver dette Land ved sin naturlige Beskaffenhed, og ved den Cultur, som allerede har begyndt at tage sit Sæde paa det. Jntet Land paa Jorden har en besynderligere Beskaffenhed af Naturen end Nyholland; det er en uhyre Øe, som mod Sydost har en mindre Øe ved sig, omtrent som Europa har England mod Nordvest, og er omgiven af mangfoldige ganske smaae Øer rundt omkring sine Kyster, disse Øer, saavel som Kysterne, have et saa de og vildt og virkeligt frygteligt Udseende, at enhver maae ræddes for at komme dem nær, desuden ere disse Kyster paa mange Steder saaledes omgivne af blinde Skiær, og deels af hele Steenskove, som smaae Coraldyr have opbygget fra Havets Bund til dets Overflade og hvor de udbrede dens Grene i de største Forviklinger, et Seilladsen dertil bliver overmaade farlig. Kommer man endelig til Kysterne, saa finder man paa dem paa meget faa Steder fersk Vand og ingen spiselige eller nyttige Producter, man seer blot i en Afstand forfærdelig høie Bierge eller tykke Skove, og det som er især forunderligt, man seer ingen Floder, som ved andre Lande, men blot hist og her og saare sieldent en svag Bæk risle ned til Stranden; endelig møder man overalt paa Kysterne af dette Fastland nogle forunderlige, afskyelige og grusomme vilde Mennesker, de ere sorte som Negere, uden dog at Heden der i Landet er saa stærk, at den kunde være Aarsagen dertil; de ere langt styggere end Negerne, have meget tynde Arme, Laar og Been, modbydelige abeagtige Ansigtstræk, en tyk Mund der næsten gaaer ud som en Snude, Øinene ligge langt inde i Hovedet og forraade en dyb Ondskab, som de ogsaa give kun altfor ofte tilkiende, de gaae for det meeste aldeles nogne og ere saa vilde, som man kan tænke sig det. Landet har desuden meget besynderligt ved sig; Dyrene og Planterne ere laa forskiellige fra de hidindtil bekiendte, at man ikke nok kan forundre sig derover; der gives f. Ex en Odder paa Øen, som har et ordentligt AndenæbDyr med Punge til at gjemme deres Unger i og med store Bagbeen til at springe findes især i Mængde. Man har seet paa Kysterne Reder af en uhyre stor Fugl, men Fuglen selv har ingen endnu seet, man troer derfore at den maae være en kjæmpemæssig Ugle som kun flyver ud om Natten; man har paa nogle Steder hørt Brøet af Dyr, som var langt stærkere end af nogen Oxe, og man har seet Sporene i Sandet af Menneskefødder, som have opvakt Forhausselse ved deres Størrelse; kort sagt, intet kan tænkes meere forunderligt end Nyeholland. Et Land af den Beskaffenhed, som Nyholland, var ikke meget indbydende at besøge, man skulde troe at det maatte være det klogeste at holde sig fra saa øde og frygtelige Kyster, imidlertid har en nærmere Bekiendtskab med det lært, at det ikke er Tilfældet; dette Land som udentil seer ud som en Ørken, tegner til at være et Paradis inden i og jo nærmere man lærer det at kiende, jo mere antændes Nysgierrigheden og desto mere vækkes Jnterressen for det; det synes som at Skaberen har saaledes dannet det, for at forbeholde det for den Europæiske Cultur, og indtil videre ladet det beboe af en Menneskerace, som næsten nærmer sig mere til Dyrene end til fornuftige Skabninger; thi havde Landet havt mere tillokkende ved sig og været mere tilgiængeligt, saa havde det sydlige Asiens Nationer, som desuden siske paa dets nordlige Kyster for længe siden taget det i Besiddelse. Man vidste ikke noget i Europa om at der var et Nyholland til; men man formodede blot at der vel maatte være et stort Land paa den sydlige Halvkugle af Jorden og ikke blot Hav, indtil Hollænderne bemægtigede sig de sydasiatiske Øer og især de Molukkiske; derfra foretoge de sig videre Opdagelsesreiser mod Sønden og stødte paa de nordlige og vestlige Kyster af Nyholland, som de undersøgte med temmelig megen Flid i den første Halvdeel af det 17de Aarhundrede hvorved de gave Landet sit nærværende Navn; men da de ikke fandt noget tiltrækkende paa disse øde Kyster, saa hørte de efterhaanden op med at beseile dem. Dette gik saaledes hen indtil Aaret 1769, da Englænderen Kapt. Cook foretog sin første Reise omkring Jorden, han kom nu ogsaa til Kysten af Nyholland; men paa en anden Kant nemlig paa den sydostlige: han gjentog sit Besog dertil 1777 paa sin tredie Reise omkring Jorden, og da han nu have undersøgt Landet paa den modsatte Side, saa fik man ved ham et nogenlunde rigtigt Begreb om denne Jordensdels Figur.