JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-03-23
Den for vore Læsere allerede bekiendte agtede Sjælelæge, Hr. Falret, har af det Parisiske Videnskabs Academie erholdt den store Monthyonske Priis for et omfattende med mange Tabeller ledsaget Arbeide, som fører Titelen, Statistiske Undersøgelser i Seine Departement over Antallet a Afsindige fra 1 Januar 1801 til 1 Januar 1828, og over de psychiske og physiske Aarsager til Afsindighed for 18131828, tilligemed en Statistik over Selvmord og og pludselige Dødsfald i Seine Departement for 179482 inclusive.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-03-23
Jndtil dette Arbeide kan komme i Trykken, som man kan haabe vil skee, vil det sikkerligen være vore Læsere behageligt, at modtage Følgende angaaende Indholdet og Resultatet af den af Hr. Seves til Akademiet aflagde Beretning. Som Oprindelse til dette Arbeide tjene de af Politie=Præfecturet til Bicetre og Salpeterfabrikket afsendte mandlige og qvindelige Afsindige, 2) Af Magazin der anslandischen Literatur der gesamme ter Heilkunde und Arbeiten des arrlichen Vereins di Hamburg. Januar og Februar 1838. Nog Kl. Tirsdagen den 23 Marts 1830. og de Selvmord og pludselige Dødsfald, som har fundet Sted, eller som i det mindste efter deres Beretning ere bragte i Erfaring af hiin Autoritet. Sammes Arkiv har tjent som Kilde for det Meddeelte, i hvilket findes en stor Mængde Beretninger over de Afsindige, Beskaffenheden af deres Afsindighed, Helbredelser, Ulægeligheder og Obductionerne. For ethvert Aar i det anførte Tidsrum ere Tabeller blevne forfattede over Afsindigheders Natur, over Selvmord og pludselige Dødsmaader.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-03-23
Foruden disse alt Udvendigt omfattende Tabeller har Hr. F. inddeelt det hele iagttagende Tidsrum i Afsnit, for de Afsindige i 5, for Selvmordere og pludselig Døde i 10 Aar. - Ved Sammenligning af disse Tidsafsnit og de i samme forefaldne forskjellige 50000 Erfaringer, ere nu igjen forfærdigede andre Tabeller, som mere angaae det Indre af samme. Som en Prøve paa den mangfoldige paa denne Vei udfundne Resultater, maa her anføres, hvad Hr. F. har udfundet angaaende Forholdet mellem begge Kjøn. Hvad dette Tal angaaer gives der omtrent 1/2 flere qvindelige end mandlige Afsindige. Med Hensyn til Tiden er Juli Maaned den talrigste og første Maaned hos Fruentimmer, den tredie hos Mandfolk. Hvad de borgerlige Forhold angaaer blive 1/4 flere ugifte Mandfolk og Fruentimmer afsindige. J Forhold til Alderen udvikler Sindssygdommen sig hyppigst hos Manden mellem 30 og 39, hos Fruentimmerne fra 4049 Aar. Hvad de forskiellige Slags Afsindighed angaaer er Melancholie prævalerende hos Fruentimmer, Tilbøielighed til Selvmord hos Mandfolk. Ogsaa Helbredelsen, Dødsfaldene og Recidiverne er forskjellige hos begge Kjøn.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-03-23
Hvad Selvmord angaaer, saa er April hos Mandfolkene den talrigste og første Maaned, hos Fruentimmerne først den 5te; men August den første. De fleste mandlige Selvmordere ere ugifte, de fleste qvindelige gifte. Utugt (concubinage) bringer næsten 3 Gange saa mange Fruentimmer som Mandfolk til Selvmord mellem 35 og 45, dernæst mellem 45 og 55, hos Fruentimmer 25 og 35, men Tidsrummet mellem 45 og 55 indtager hos dem først 3die Plads. Derimod seer man indtil 15 Aar 5 Gange saa mange Piger som Drenge, der berøve sig Livet. Undersøger man Redskaberne til Selvmord, saa finder man, at Mandfolkene meget afgjørende give de skjærende og skydende Fortrinnet, Fruentimmerne Gift, Nedstyrten eller Qvælen ved Kuldamp. Blandt Aarsagerne virker ulykkelig Kjærlighed og Jalousie 2 1/2 Gang kraftigere end hos Mandfolk. Derimod døe formedelst Ærgjærrighed 5 Gange flere af disse end hine. Jkkun Nød virker lige dødelig paa begge Kjøn.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-03-23
Jblandt de pludselige Dødsfald, hvorpaa Menneskets Villie ingen Indflydelse har, udgjør Slagflod mere end Halvdelen og udgjorde i Paris fra - Hr. 1ste Januar til 31 December 1823, 2297. F. har deelt dem i 3 lige, tiaarige Tidsafsnit, som give følgende overraskende Resultat: Fra 1 Januar 1794 til 31 Debr. 1803. 399. Fra 1 Januar 1804 til 31 Debr. 1813. . 979. Fra 1 Januar 1814 til 31 Debr. 1823. 949. Tilsammen 285.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-03-23
Da Folkemængden i Paris siden 1814 har formeret sig mere end 3000,000 Mennesker, saa blive disse Resultater, hvis Aarsager kun kan søges i Statsompeltningerne og deres Følger, saa meget mere paafaldende. Af 229, som vare døde af Slagflod vare 1670 Mænd og 62, Qvinder, altsaa næsten kun 1/2 af hine. Slagflod indtræffer hyppigst mellem 55 og 65, dernæst mellem 45. og 55 og derpaa mellem 35 og 45, og under 35 Aar ere de yderst sieldne. Hyppigere ere de om Vinteren end om Sommeren og Foraaret. Endeligen har Falret sammenlignet de af ham for Paris udfundne Resultater med de som ere blevne ham bekjendtgjorte fra de øvrige Lande i Europa. Den bortstiaalne Ring. (Sluttet; see forr. Nr.) Præsten havde budet mig til Middag hos sig, og jeg havde med Glæde taget mod Tilbudet; da jeg ikke strax vilde spille min Tiltrædelsesrolle ved det fyrstelige Taffel. Frederikke, som imidlertid havde ved sin Fader erfaret mit Bekjendtskab med Helene, var taus og adspredt ved Bordet; dog hun tilbagevandt efterhaanden sin Munterhed, og da jeg ved Afskeden lovede hende, at komme i denne Families Kreds saa ofte som mine Forretninger vilde tillade det, var dette hende kjert.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-03-23
Fyrsten og Helene saae med Forundring efter ham. Kiender de ham spurgte Fyrsten mig om. Ja, naadige Herre svarede jeg, men især, eller nøjere kjender jeg den Ring han bærer; den er mig frastiaalen. Umueligt – sagde Fyrsten - Ringen, som de paa den besynderligste Maade gjør Krav paa var fordum min Eiendom og den unge Mand fik den paa anden Haand af mig. Høist forundret saae jeg paa ham, og sagde: Naadige Herre, jeg er her i en sand Labyrint, som jeg ikke kan finde ud af. Mit Levnets Historie vil maaske bedst bringe mig ud af dette Vilderede. Er det mig tilladt at fortælle den. Han tillod det, gav Helene et Vink om at forlade os, og jeg fortalte ham nu om min Moders Død, om hendes Hemmelighed, om min Reise med min Ring. De siger mig der, faldt Fyrsten mig ind i Ordet, intet Nyt. Alt dette fortalte den unge Mand mig som sin Historie." Det var ham en let Sag, svarede jeg, thi desværre har jeg været saa ubesindig at fortælle ham mine Hemmeligheder. Jeg fortalte nu videre, hvorledes alt var tilgaaet, Ringen berøvet mig, og han flygtet. Taus eftertænkte Fyrsten Sagen. Endeligen spurgte han, om jeg blandt min Moders Efterladenskab maaske besad et Brev, hvori Ringen var nævnt. Jeg sagde ja, og hentede det hurtigt fra mit Værelse. Fyrsten kastede et Blik derpaa, sprang op, omarmede mig, og raabte: Du, du er min Søn, hin var en Bedrager. Mine Følelser derved overstege ethvert Udtryk. Et Paradiis aabnede sig for mig. Dog pludseligt faldt det mig ind, at min Moder havde sagt, Din Fader er en Greve. "Jeg var Greve, da jeg skrev dette Brev, svarede Fyrsten, siden efter blev jeg, i Anledning af et Gesandtskab ved det spanske Hof, udnævnt til Fyrste. J den Tid havde din Moder forladt sit Hjem, og forsætligen fortiet hvorhen hun havde begivet sig, Uagtet al min Efterspørgsel kunde jeg ikke faae hendes Opholdsted opdaget, og ved min Stands forandring var jeg tillige bleven hende ubekjendt. Efter min Tilbagekomst fra Madrid blev jeg dødelig syg, kom til mine Synders Erkjendelse, og vendte mig til Gud, dog derom tale vi en anden Gang. Nu ville vi høre hvad denne Fusentast, som var nærved at tilstjæle sig Sønneret, kan forebringe tilsit Forsvar. En Tjener blev sendt efter ham, men kom tilbage med den Beretning, at den unge Herre havde kastet sig paa en Hest, og i fuld Gallop taget Flugten. Min Fader talede om at forfølge ham med Stikbreve; men jeg bad for ham: "Saa uværdig, sagde jeg, dette Menneske end er, skylder jeg ham dog meget. Jeg havde aldrig selv viist min Ring for en Fyrste, fordi jeg søgte en Greve, og paa den Maade var jeg maaskee min hele Levetid forbleven faderløs. Du har fuldkommen Ret, sagde min Fader; dette onde Menneskes Straf blive det altsaa, at han imod sin Villie har stiftet noget Godt."
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-03-23
Den ædle Olding lod herpaa sin hele Hofstat kalde sammen, og forestilte mig som sin Søn. Ingen tog hjerteligere Andeel i Tingenes glædelige Vending end Helene, som fra det første Øieblik havde hadet og søgt at undgaae hin frække Vagabond. Min værdige Fader skjænkede mig med Bekræftelse af Landsherren, alle en Søns Rettigheder, og jeg blev Helenes lykkelige Mand. Men den gode Frederikke skulde den ærede Læser ogsaa høre noget om. Den ny Livlæge var en meget elskværdig Mand, som hun, efter at jeg havde gjort ham bekjendt med hende, ikke undveg, saaledes som hans hæslige Formand, der paa Engen var paa Jagt efter hende. Det varede ikke længe førend de vare forlovede med hinanden. Min Fader paatog sig Brudens Udstyr, og gjorde et fyrsteligt Bryllup for sin Læge og mig paa en Dag. Denne Æresbeviisning udvirkede jeg for Frederikke, fordi jeg i en vis Henseende kunde takke hende for min nærværende Lykke; havde hun ikke, paa hin for mig saa vigtige Dag, da jeg fra Bjergtoppen skuede ned paa den skjønne Eng, havt det Jndfald at søge sig i det Grønne en Plet, hvor hun vilde læse Schillers Maria Stuart, da havde jeg vel aldrig fundet min Fader, og Helene havde vel da for evig været tabt for mig.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-03-23
Blandede Efterretninger. Tyrkisk Justitz. Kort for min Ankomst, siger Madden i et Brev fra Konstantinopel, vare de tyrkiske Lastdragere i Pera paa Grund af deres natlige Røverier ilde berygtede. Det var farligt at betræde Gaden om Aftenen, og mangfoldige Klager kom for Politiet. Nogle bleve strangulerede; desuagtet var det uden Virkning. Frankerne klagede paa ny, og nogle Dage derpaa foretog man enhver summarisk Procedure, der kun kunde blive udført af tyrkisk Justitz og kun ved tyrkisk Troløshed. Samtlige Lastdragere bleve beskjeftigede med, at bære Korn ombord paa AdmiralSkibet; og ligesom en Afdeling af dem betraadte Dækket, blev den greben, bunden og kastet i Bosporus. Paa denne Maade fik man dem alle udryddede, og i Pera var den næste Dag fuldkommen Sikkerhed vendt tilbage. Hvor slette ogsaa største Delen af disse Skurke maatte have været, saa har dog sandsynligen ogsaa blandt dem været nogle ærlige Folk, at udsøge disse, vilde have været en Møje, som den høie Ports Befuldmægtigede sandsynligen holdt alt for dybt under deres Værdighed. Jshulen ved Stilige i Ungarn. Hulen er især mærkværdig ved, at den hele Sommeren igjennem indeholder Js, som danner sig om Foraaret og smelter mod Vinteren. J den strængeste Aarstid er Luften derinde lun, men i den strængeste Solhede iskold. Jsen bliver derfor stedse hyppigere og stærkere, jo mere Sommervarmen tiltager. Det nedfaldende Vand fryser saa hurtigt, at, hvor idag hænge svage Jstapper, imorgen allerede sees saa store Klumper, som de største Klippestykker. Saasnart Sneen smelter i det Frie, drypper fra Hulens inderste Hvælving et ganske klart Vand, som ved den indre Kulde næsten strax forvandler sig til Js og nedhænger i store og tykke Tapper, som udbrede sig i forskjellige Grene og danne alle Slags forunderlige Skikkelser. Jsen i denne Hule findes i saadan Mængde, at man kan belæsse flere tusinde Vogne dermed. Ved indtrædende Vinter tage forskjellige Dyr, som ikke kunne taale Kulde, deres Tilflugt til denne nu ganske lune Hule. Man træffer da i den en heel Sværm af Myg, Fluer, Flagermuus, Ræve, Harer o. s. v. (Joh. v. Caplovies Gemalde von Ungarn. 2 Th. Pesth. 1829.)¬
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-03-23
J Syouth havde jeg - siger Renouard de Bussieres – et Creditbrev paa en rig christeli Jndvaaner, ved Navn Giobrani. Jeg gik til hans Oplagssted (Chan), hvor jeg vidste, at han sikkert var at træffe. Han var der endnu ikke og jeg indlod mig derfor i Samtale om Religionen med nogle tyrkiske Reisende, der kom fra Mecca. Jeg spurgte dem, hvorfor man i Orienten tillod de Christne, at kjøbe sorte Slaver, da det dog var forbudet dem, at have hvide Slaver. En af disse Hadschis svarede mig meget høflig, Aarsagen er, fordi de hvide Slaver er et Værk af Gud, de sorte derimod af Diævelen. "Da Gud skabte Mennesket, sagde han, vilde Diævelen ogsaa skabe et, men Alt, som fremkommer fra Helvedsaanden bliver sort, dette skeete ogsaa med Mennesket. En vilde gjøre det hvidt, og til den Ende dyppe det i den hellige Flod. Men da han kom nærmere, trak Vandet sig tilbage. Han forsøgte nu, at kaste sin Skabning deri, men denne faldt paa alle fire ved Flodens Rand. Derfor er Negerens Haandflade og Fodsaal hvid. Rasende over sit eget Værk trykkede Diævlen det Næsen flad. Det stakkels sorte Menneske forestillede sin Skaber, at Feilen laa ved alt dette aldeles ikke hos ham; og til Trøst kjærtegnede Diævelen ham, og strøg med sin brændende Haand over Haarene, der siden den Tid ere blevne krusede. Mine arabiske Tienere, blandt hvilke nogle vare af meget mørk Farve, syntes mig ikke tilbøielige til at antage denne Forklaring. Br. M. Moderkjærlighed. De Indfødte af Vandiemensland elske Dyr saa lidenskabeligen, at det ikke er sjeldent at see Koner tage Børnene fra Brystet, for at lade unge Hunde drikke deraf. (Present state of Van Diemen's Land etc. byWidowson. London 1829.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-03-23
Kjøbenhavns Børs, d. 28 Marts 1830. Hamburg 2 M. a vista 200. Species 209 1/2 Specier solgtes til 12 Rbmk. 9 s. Bank-Disconto 4 pCt.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-03-23
Norske Speciessedler, 168. - Rbd. Sal. pr. 100 Specier Svenske Sedler 50 Rbs. Tegn. pr. Rdlr. Rigsgjeld. 97 1/2 Rbd. Sedl. 4 pCt. Kgl. Oblig. (u. R.) Dito Dito. 93 - i Banco.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-03-23
Nationalbank-Obligationer af Laanet 4 Febr. 1820) 10 2 Rbd. r. S. i Sedler. Dito Dito. . 4 pCt. uopsigel. Rigsbkobl. Renter pr. 6 Januar 6 pCt. norsk Laan, ved Hambro & Søn, 1832) - i Banco. 4 pCt. nye norske Obligat. ved Dito lydende paa r. S. 100 r. S. - i Banco. 3 pCt. Dito Dito. . . 4 pC. uopsig, norske Statsobligat. - Rd. Banco. 3 pCt. nye danske Obligationer, 74 74 1/2 L. Sterl. i Sedler.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-03-23
Asiatiske Compagnies Actier.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-03-27
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. Syvogtyvende Aargang. No. 25. Udgivet og redigeret af Fr. Thaarup, Etatsraad. Forsendes, ifølge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Løverdagen den 27 Marts 1830. Juliane von Krudener, fød 1766, død den 18de December 1824. appason, Hun var en Datter af Friherren af Vitinghoff i Riga, en af de rigeste Godsejere i Kurland, som, nedstammende fra en gammel tydsk Familie, elskede Kunster og Videnskaber og lod give sine Børn en fortreffelig Opdragelse. Hendes Broder, i hvis Huus endnu en anden Søster lever, er keiserlig russisk Statsraad og Præsident i Velgjørenhedsselskabet, en formedelst hans paa vidtløftige Reiser igjennem Taurien, Georgien og Caucasus, erhvervede Kundskaber og hans elskværdige Carakter interessant Mand. Allerede i de første Aar af hendes Barndom viste Juliane usædvanlige Anlæg, talte, allerede som en lille Pige paa 3 Aar, det tydske og franske Sprog med lige Færdighed, tog af Videbegierlighed Deel i sine Brødres Læretimmer, gjorde ogsaa overraskende Fremskridt i det latinske Sprog, og var i sit 9de Aar et sjeldent Syn, som vandt Beundring ved sine Kundskaber og alles Hjerter ved sin barnlige Elskværdighed. J denne tidlige Alder reiste hun til Frankrig med sine Forældre. J Paris blev hendes Faders Huus snart Samlingspladsen for hin Tids skjønne Aander, Busson, Marmontel, d'Alembert o. fl., og den lille Piges Vittighed og Kundskaber bleve fremstillede til Skue og beundrede. Dette offentlige lydelige Bifald gjorde et dybt Jndtryk paa hende. Hun begyndte at skamme sig over sine Kundskaber. I hendes Hjerte var en dyb Kilde af religiøs Følelse, som en religiøs Opdragelse havde udviklet. De franske Encyclopædisters Yttringer, som spottede enhver from Følelse som Sværmer, saarede hendes barnlig fromme Hjerte haardt, men formaaede ikke at bortspotte hin religiøse Følelse. Da hun en Aften i Strasburg, træt og adspredt af Dands, var indslumret uden Bøn, imod hendes ellers stadige Sædvane, kunde hendes ømme Samvittighed i lang Tid ikke beroliges, for saadan Utaknemmelighed imod Himmelen, som hun gjerne takkede for Glæde og Smerte. En delig Væxt, yndige Træk, en munter, men dyb Sindstemning, en ved mange Kundskaber dannet Aand, øvet i enhver Kunst som for skjønner Livet, udmærkede hende, og hun var i sit 14de Aar den elskværdigste Skabning, saameget mere som hendes Hjerte var fuldt af religiøs Følelse, og hun kom enhver imøde med huld Fortrolighed.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-03-27
J denne Alder, i Aaret 1780, gav hun Burkhard Alexius Constantin, Friherre af Krudener, sin Haand, en Mand, som, fød i Lifland, dengang omtrent 35 Aar gammel, forbandt grundig Lærdom og udbredte Kundskaber med en fortreffelig Charakter, og som døde som keiserlig russisk Geheimeraad og overordentlig Gesandt ved det kongelig preussiske og kurfyrstelig sachsiske Hof, den 14de Juni 1802 i sit 58 Aar. J de første Aar efter hendes Formæling gik hendes Gemal som russisk Gesandt til Venedig, hvorhen hun ledsagede Dybt var det Jndtryk, som det skjønne ham. Land, Jtalien, hvor den classiske Alderdom forbandt sig med Religion og Kunst, gjorde paa Hendes Ophold i Venedig varede i flere hende. Aar; hun levede i de anseligste Cirkler, overalt Dog fængslede allerede dengang et hem agtet. meligt Træk i hendes Siel hendes Hjerte til Folket og dette hang med en besynderlig Tilbøielighed ved hende. Uagtet hun fødte sin Mand 4 Børn, en Søn (1826 keiserlig russisk Charge d'Affaires ved det helvetiske Forbund, ogsaa bekiendt for den Tvekamp, i hvilken han skjød den unge Mursina i Berlin, og en Datter (gift med Kammerherre v. Bergheim, Broder til den storhertugelig badenske Minister, forhen Politidirectør i Mainz), fandt hun sig dog ikke lykkelig i sit Ægteskab; hendes huslige Forhold forværredes ved den Vildfarelse, hvortil hun stedse mere og meere lod sig henrive af sin naturlige Levenhed og den store Verdens Tillokkelser, hvilket offentlige Blade, fortælle, og som hun selv anmærker i et Brev til sin Svigersøn, indtil Adskillelse fra hendes Mand endelig aldeles fuldendte Ulykken. Hun vendte tilbage til Riga og levede igjen nogen Tid i sine Forældres Huus. Hendes levende Aand, den mægtige Følelse og hendes let bevægede Hjerte, forledede hende til nye Vildfarelser. Hun reiste til Paris, for ved Fornøielser at udfylde den Tomhed, som hun havde følt i det huslige Liv. Jstedetfor at finde Ro, kom hun, i Rusen af den store Verdens Nydelse, og ved mange sluttede og igien hævede Forbindelser i mangfoldige smertelige Forlegenheder. Forfulgt af mange Ulykker, vendte hun igjen tilbage til Tydskland og levede 1798 nogen Tid stille og ubemærket i Leipzig i en Franskmands Selskab, som var fulgt med hende fra Paris. Derpaa reiste hun til Rusland og, efter et kort Ophold der, 1801 igjen til Paris. Her besøgte hun de meest glimrende Cirkker, samlede de første Lærde og Digtere om sig og levede saaledes ret i den fine Verden og dens berusende Glæder.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-03-27
Øvrigheden lod den 23de Januari 1817 ved Nattens Indbrud, Stedet omringe og Mængden, bortføre til Lørrach. Frue v. Krudener skrev den 14de Februar til den badenske Minister, Hr. v. Bergheim, hvori hun skildrede det stakkels Folks Tilstand og meddelte sine Hensigter og Bestræbelser, som foruden at lindre de Ulykkelige kun gik ud paa at udbrede Kierlighed til Gud og Forløserens Efterfølgelse i Menneskenes Hjerter, at lære inderlig Kierlighed til hinanden indbyrdes, og stedse mere at grunde Herrens Rige, hvis Tilkomst var nær og formane Menneskene til at udsone sig. Denne Guds høiere befaling, at antage sig de Hielpeløse, maatte hun, vandrende igjennem Civilisationens Ørken, være beredt at opofre sit Liv.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-03-27
J Juni 1824 begav hun sig med sin Datter, Svigersøn, hiin Fyrstinde Gallizien og Grevinde Jakschin med talrigt følge, bestaaende for det meste af Tydskere, fortrinligen Sveitsere, hvorimellem der vare Haandværkere af alle Slags, til Skibs til Feodosig i Krim og tog kort derpaa Karasubasar, en i en yndig Egn af Krim beliggende betydelig Stad, hvor Fyrstinden tænkte at kjøbe et 1/2 Verste derfra beliggende Gods, men maatte formedelst den høie Pris leje sig ind i den herskabelige Beboelsesbygning for en kort Tid. Det nævnte Selskab red daglig ud paa Æseler, hvorved Damerne vare klædte i Mandsoverkjoler. De skyede al Omgang med Staden; heller ikke aabnede Frue v. Krudener sine sædvanlige Forsamlinger, sandsynligviis forhindret deri ved sin i Begyndelsen af Efteraaret indfundne Sygdom. Hun leed allerede tidlig af indvendig Kræft, som nu pinte hende med de hæftigste Smærter. Vel lod Fyrstinde G. engang den daværende Læge kalde til Hjelp, men forbød siden efter hans Besøg med den Erklæring, at hendes Veninde i en af sine daglige Underholdninger med Gud havde erfaret, at Menneskehielp nu var forgiæves. Frue v. Krudener blev daglig svagere, og skal med stor Fatning have lidt en mertelig Død. Paa denne Tid havde Fyrstinde G. kjøbt et Gods 80 Verster fra Karasubasar paa det sydlige Bjerg, hvor hun vil bygge en Bopæl og oprette en Begravelse og Minde for hendes afdøde Veninde, hvis Liig var bleven bisat for en kort Tid i den afdøde General Schytz's Capel, med den derværende catholske Geistligheds Tilladelse, Følget har imidlertid efterhaanden adspredt sig af Mangel paa Boliger som bestaae i tartariske Bønderhytter, hvis Vinduer kun ere betrukne med Papir, ligesom Levnetsmidler og andre Beqvemligheder savnedes. Saaledes endtes en Kones Liv og Virken, som, betragtet som godmodig Sværmerinde – hvortil den saa store Pirrelighed i hendes Følelse og tidligere Levemaade og Skjæbne let kunde føre - giver et advarende Exempel paa, hvorledes ogsaa de bedste Hensigter, ikke beskytte for Vildfarelser og at den varmeste Følelse for de meest ophøiede Gjenstande, Religionens og Menneskehedens Sag, kan uden Forstandens og Fornuftens Ledelse, udarte til Mysticisme, og virke forstyrrende paa det borgerlige Livs Orden. Hendes Biographie læses i Zeitgenossen X. 105. 176, ogsaa i Schmidts N. Nekrolog etc. 1824 hvor hendes Skrifter opregnes, og hvorfra ovenstaaende er taget.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-03-27
En Tildragelse ved Lord Byrons Liigbegjængelse.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-03-27
Indenlandske Efterretninger. Et Skrift, der for Mange, i Henseende til Personalhistorien, og Befordringen i den geistlige Stand har Jnteresse, er udkommet under Titel: Geistlig Stat eller Fortegnelse over de Candidater, som have underkastet sig den theologiske Embeds-Examen ved Kjøbenhavns Universitet efter 7 Maj 1788. Med Vedtegninger udgiven af Wig fus Erichsen, Candid. Juris. Qvart. Det faaes hæftet for 1 Rbd. 24 s. hos Forlæggeren Universitets=Boghandler Reitzel. For Universitets-Fundatsen af Mai 1788 udkom, bestemte enhver Candidat paa en vis Maade selv sin Character, hvilken var afhængig af det større eller mindre Pensum han angav til Examen; han kunde aldrig erholde en høiere Character end den, til hvilken han havde læst, men vel en ringere naar han ikke fandtes vel hjemme i det Opgivne. Den 1788 anordnede Forandring bestemmer Grændsen for denne Fortegnelse, som i Tidsrummet fra Juli Qvartal 1788 til Jan. Qvart. 1830, der er medtaget, indeholder 2113 Jndivider, hvilke, fordeelte paa 41 3/4 Aar, give et Middeltal af 51 aarligen. Derimod er Middeltallet af 1485 i de 26 Aar af dette Tidsrum da Danmark og Norge vare forenede (fra Juli 1788 til Apr. 1814) 57. Candidaternes Antal er siden naturligviis betydeligen aftaget. J de sidste 16 Aar har Middeltallet været henimod 40.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-03-27
Fra Juli Qvartal 1814 til 1829 Aars Udgang har Beløbet været: Deraf faaet Karakter. Aar. Antal af Laud. h. ill. n. cont. Candidater.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-03-27
Den udkomne Fortegnelse, som er samlet med største Nøiagtighed, og Flid, har, foruden Candidaternes Navne, Examens Characteren, Fødselsaaret, Ansættelsen i Embede eller anden Stilling.