Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1844-03-23
Tyrkiet. Beretningerne om Oversvømmelsen i Adrianopel lyde forfærdeligt, over 2000 Huse ere sammenstyrtede; alt Qvæget i Omegnens Landsbyer er druknet; den kostbare Steenbro, der paabegyndtes under Sultan Mahmud og først nylig fuldendtes, er tilligemed den nye katholske Kirke, forvandlet til Ruiner Sverrig. Selv Oppositionsbladene bevidne, at Folket har hilset den nye Konge med den største Tiltro; Man bemærkede ogsaa med Tilfredshed, at ingen saadanne Extra-Forholdsregler iagttoges som ved Carl XIII's Død, da der blev trukket Lænker for Slottet, Stadens Porte lukkedes o. s. v. Landesorgen skal vare i 6 Maaneder; den Afdødes Liig er bleven balsammeret af Prof. Mosander. Rigsmarschallen Grev Brahe forlod under Kongens Sygdom ikke Hs. Majestæts Værelse i 42 Dage, med Undtagelse af de nødvendigste Øieblikke. Sorgen i Slottet er ikke hyklet, men oprigtigt og dybt følt: sjelden bliver en kongelig Familiefaders Hedengang saaledes begrædt. Den Afdøde skal ikke have efterladt noget Testament. Nogle Minutter for sin Død vaagnede Carl Johan af sin Dødsdvale, fik et Øiebliks Besindelse og nævnede sin Søns Navn: Oscar! Denne laae knælende ved Sengen - og Faderen lukkede, beroliget sine Øine. Carl XIV Johan. (Sluttet, see sidste Torsdagsavis!) Napoleon har sagt i Memorial de Sainte Helene. "De Svenske forlangte en Konge af mig", og han tilføier: at Bernadotte, blev valgt paa Grund af hans Slægtskab med Joseph". Factum modsiger denne Paastand; Bernadotte blev valgt frivillig. Det skyldte han sin militaire Hæder og fremfor Alt de tidligere angivne Grunde *); det skyldte han vistnok ogsaa den Omstændighed, at han var den eneste af Keiserdømmets ) Paa Rigsdagen tra 182030 sagde en Taler af Bondestanden ved Navn Niels Mansson fra Skaane, som forgiæves havde fordret Pressens Frihed af Carl den Fjortendes Regjering: Sverrig skylder især Bladene meget, ) Paa Rigsdagen tra 182030 sagde en Taler af Bondestanden ved Navn Niels Mansson fra Skaane, som forgiæves havde fordret Pressens Frihed af Carl den Fjortendes Regjering: Sverrig skylder især Bladene meget, det var dem, som lærte os, at der var en fransk Marschal, som med Mod og glimrende Talenter forenede en høimodig Menneskekjærlighed mod svenske Fanger; denne Marschal er bleven vor Konge. Generaler som ikke havde ladet sin Personlighed gaae tilgrunde i Keiseren, og det maa vistnok antages, at, dersom de Svenske betragtede hans Egenskab som Franskmand for et Varsel om en Forening med Frankerig, saa saae de ogsaa i hans stadige Misgunst en Garanti for Fremtiden. Det er ganske vist, at dersom Napoleon havde kunnet disponere over den svenske Krone, var Bernadotte den sidste, som han havde valgt. Det synes endogsaa, som om Keiseren i Stokholm arbeidede til Gunst for den danske Konge, skjøndt han rigtignok har desavoueret denne Opførsel af sin diplomatiske Agent. Skjøndt Udvælgelsen stred mod Napoleons Ønske, kunde han dog ikke modsætte sig et Folks frie Valg, især da han selv betragtede sig som valgt Konge - og dog maatte Man længe vente paa hans Samtykke; endelig gav han det, og hans sidste Ord til Bernadotte: "Lad da vor Skjæbne fuldbyrdes", udtrykke tilfulde hans Anelser. - Kronprindsen af Sverrig reiste da, glad over at være bleven fri for et Aag, som altid havde trykket ham, og i Begyndelsen med den oprigtige Beslutning, at ville vedligeholde de Baand, som forenede hans gamle og hans nye Fædreland. Det første og fornemste Tvisten Æble var Continentalsystemet. At tilintetgjøre Engelland ved at isolere det, naar Man ikke kunde overvinde det ved Vaaben, at gjøre et Lazaret af denne Øe, der, i Mangel af Mandskab, ved sine Penge havde vedligeholdt en uforsonlig Krig med Frankerig i 20 Aar, at ramme den i Hjertet og faae den til at falde tilfode, ved at berøve den de Hjelpekilder, som gave den Kraft og Liv - det var Napoleons stadige Tanke. Det var en stor Tanke, men Udførelsen var vanskelig, Man kan næsten sige umulig. Et Folk samtykker ikke i at lade sig afskjære Levnetsmidler, for at udhungre en Fiende, undtagen under de to betingelser, at det enten har indre Hielpekilder, eller er gjennemtrængt af et dødeligt Fjendskab. Dersom disse to betingelser existerede for Frankerig, existerede de ikke for flere af de Nationer, som Napoleon, saalænge hans Magt vedvarede, søgte at faae til at antage dette System, den eneste Maade, hvorpaa det kunde iværksættes. De existerede fornemmelig ikke i Sverrig, der, fattigt og ufrugtbart, levede af sin Jndustri, og som Engelland stedse ernærede med sine Fødevarer, medens det igjen førte sine Produkter til Engelland. Da det svenske Folk vægrede sig ved dette Selvmord, forlangte Bernadotte Udsættelse; det var i October 1810. Napoleon indrømmede ham 8 Maaneder; men den 13 Novbr. sendte Napoleon en bydende Note, som gav ham 5 Dages Betænkningstid. Sverrig gav efter, erklærede Engelland Krig og befalede at confiskere alle engelske Varer. J Virkeligheden var det kun en Formalitet; i Stedet for aabenlys Handel smuglede Maan; den svenske Regjering hverken kunde eller vilde forhindre det. Napoleon blev heftig og holdt sig til Kronprindsen; han fornærmede ham ved sine bydende Udtryk, men Bernadotte var med Uafhængigheden bleven stoltere og svarede kort og bestemt, at enten maatte Sverrig have Frihed tilsøes eller Penge. Napoleon tilbød illusoriske Fordeele som f. Ex. Kjøbet af svenske Produkter for 20 Millioner, der først skulde betales, efter at Varerne vare udlossede i en tydsk Havn, og det paa en Tid da Østersøen var fuld af engelske Krydsere, som ikke vilde have undladt at bemægtige sig Skibene, eftersom Sverrig ingen Sømagt havde til at gjøre Modstand, med. Noter bleve vexlede, fulde af Bitterhed paa den ene Side, og af Kulde paa den anden, en Charge d'Affaires, Alquier, som overdrev sin Herres Strænghed, forgiftede meere og mere Rapporterne. Kort, den 27 Januar 1812 bemægtigede Keiseren sig pludselig Pommern og Øen Rigen. Sverrig blev forbittret og det paa samme Tid som Napoleon beredte sig til det eventyrlige Tog mod Rusland, paa samme Tid som en forenet tyrkisk Armees Marsch mod Kiew og en Diversion af Bernadotte gjennem Finland mod St. Petersborg, vilde have sikkret de Franske Held og forebygget Nederlaget ved Moskva. Jdet nu Napoleon gik løs paa Divanet og angreb Sverrig, berøvede han sig den Hjelp, han havde kunnet vente af to saa nyttige Magter, der vare interesserede i Striden, hvis Neutralitet, i det Mindste hvad Sverrig angik, var umulig, og som nu paa en Maade bleve tvungne til at vende deres Vaaben imod ham. Keiserens Stierne begyndte allerede at dale; den russiske Diplomati begreb, at Faren var stor, og fik en bedre Jndskydelse; paa samme Tid som den undertegnede Traktaten til Bucharest med Tyrkiet, smigrede og logrede den for Bernadotte; den lovede Sverrig Besiddelsen af Norge, der altid havde været Gienstand for dets ærgjerrige Tragten. Traktaten til St. Petersborg, blev undertegnet den 24 Marts 1812, og bekræftet ved den personlige Sammenkomst i Abo mellem Keiser Alexander og Carl Johan i August, og - Napoleon gik tilgrunde.