Jyske Efterretninger, 1795-10-23
Frankfurt. Man læser nu het i Trykken en Memoire, angaaende den franske Republiks tilkommende Grændser, hvilken er bleven forelagt Velfærdscommissionen af Boissyld Anglas, og oversendt Hr. Barthelem til Veiledning i de ham overdragne Underhandlinger. J samme heder det blandt andet: "Skal Frankrige beholde sine Erobringer, skal den give alle tilbage igien, eller skal den beholde nogle, og give andre tilbage, Disse Spørsmaale maae nu blive undersøgte. At beholde alle, var det samme som at forevige Krigen; men at give alle tilbage, var at bedrage sig selv. At forene det med Frankrige, som er nødvendigt til dets Rolighed, og give at Slip paa det Overflødige, som kuns skulde give Anledning til Stridigheder, det er Viisdoms Raad. Jntet er sandelig, efter Udseendet, bedre og naturligere, end at giøre Rhinen til en fast Grændse for de franskes Herredømme; -men kan den blive ved en Tractat, og kan man med Billighed og Sikkerhed forlange det? Jeg kan ikke troe det. Med hvilken Ret vilde Frankrige, som har erklæret sig for en Fiende af alle Undertrykkelser, berøve 5 eller 6 mindre Souverainer, som aldrig har have Villie til at bekrige det, deres Stater, – Naar skulle Fiendtlighederne ophøre, dersom Overvinderen ikke ville give noget tilbage igien og de Overvundne ikke kunde have meere Haab om at faae noget tilbage, Hvilken Grundvold og hvilken Varighed kunde en Forstørrelse have, mod hvilken alle Magter vare misundelige, og alle maatte reclamere imod, Vil Tydskland lade sig finde villig til en Udstykning, hvorved det mister 3 Churfyrstendommer og andre Souverainiteter, Vil Keiseren ikke, som Forliset af en anseelig Deel af hans Stater driver til at fortsætte Krigen, have meere Grund end nogensinde til at lade det tydske Riges hele Magt tage Deel deri, Vil Kongen af Preussen endnu opoffre sit Hertugdømme Cleve, og alt hvad han besidder paa den venstre Rhinstrandbred, efterat han allerede har slutter gred med Frankrige? Skulde Engeland, som troer at miste saa meget i Magt, som Frankrige derved erhverver sig ikke søge at benyttte sig af Frankriges alt for haarde Betingelser og Fordringer, for at bringe Magterne paa det faste Land fra Freden, som de synes at ønske? – Jeg ansøger Commissionen om, at tage alt dette i en moden Overveielse; om det ikke var bedre og fordeelagtigere for Nationen ved denne Leilighed, at skille det tydske Statslegem Jnteresse fra Østerriges at bevilge det første Fred og dets Territoriums Jntegritet, for desto sikkrere at betage det sidste Haab om at tilbageerobre sine forlorne Stater. Derved vil man undgaae det Hadværdige ved en ubillig Berøven og Bebreidelsen af Jnconsequence i Henseende til vore erklærede Grundsætninger. Derved vil man giøre sig det tydske Rige til Ven, hvilket Frankrige langt hellere maae beskytte end udstykke. Derved vil man grunde den med det Berlinske Hof sluttede Alliance endnu fastere, og giøre den destonyttigere, naar man lader sig gefalde Kongen af Preussens Mægling, og forskaffer ham derved en fordeelagtig Jndflydelse paa det tydske Statslegeme. Derved vil man endelig befordre den almindelige Fred, i det man giver en krigførende Deel Erstatning, og berøver de andre en Understøttelse, samt betager Engeland alt videre Paaskud til at grunde Krigens Forlængelse paa Europas almindelige Jnteresse og Ligevægtens nødvendige Vedligeholdelse. Altsaa vilde der være ligesaa mange Hindringer og Ubeqvemmeligheder at frygte for, naar man vilde beholde alle Erobringer, som der gives Fordele og politiske Beqvemmeligheder ved at give alle fra det tydske Rige gjorte Erobringer tilbage; dog med den udtrykkelige Betingelse for de tydske Souverainer, hvis Stater støde til Rhinen og Mosel, at Skibsfarten paa samme maatte være ganske frie. Heraf følger altsaa: at man hverken maae beholde Plaltz, ved Rhinen, eller Bispedømmet Speier, eller Hertugdømmet Zeybrücken, eller Fyrstendommet Nassau=Saar brücken, eller et Stykke af Churfyrstendommerne Maynz Trier og Colln, eller Hertugdommene Jülich og Berg. Heraf følger videre: at man maae overlade Republiken Holland til sig selv, som man har lovet det; at man maae giøre sig en Ven af samme; men en Ven, som er tvungen til at være det, paa det den bestandig kan værr det. Disse sidste Ord give allerede tilkiende, at af alt det jeg har saat, ingenlunde følger, at man maae give det hollandske Brabant eller Hertugdømmet Luxemburg eller en Deel af de østerrigske Nederlande tilbage igien. Jeg vil tvertimod vise, at just de Grunde, som raade os fra at beholde noget af det, som tilhører det tydske Rige, raader os til, at ikke give noget tilbage af det, som tilhører Keiseren, og at Retten, Convenienz og Nytte afgiør at hele Beigien bliver forenet med Frankrige, og indlemmet samme.