Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1826-08-05
En flittig Skomager eller Skræder kan komme godt ud af det med de faa Udgifter, som hans Stand fordrer, ja han kan maaskee endog lægge noget til Bedste. Hans Huusvæsen blomstrer, han har mere end han behøver, thi han behøver lidet. Jnden sine fire Vægge, og om Hverdagene gaaer han slet og ret klædt, om Søndagen tager han sin Brudomskjole paa. Som en ligefrem Mester anseer han sit Bord tilstrækkelig besat, naar en Suppe og en Kande Øl staaer for ham. Hans Kone og Døttre leve ikke mere glimrende end han, og kjøber Huusfaderen dem en ligesaa rød Kjole, et ligesaa rødt Baand, som Nabosmedens Susanne havde paa i Kirken om Søndagen, saa ere de fornøiede. Nu indtræffer et Dødsfald i Raadet. Fordybede i Tanker skride de høivelvise Herrer over Gaden, forsamle sig paa Raadstuen, og stikke Hovederne sammen, for at udnævne den Lykkelige, som skal være værdig til at udfylde den tomme Stol ved Magistratsbordet. Skræder Jacob bliver Raadmand, Skomager Jøbst bliver Borgermester. Den hele By er i Oprør. Rygtet om det fuldbragte Valg løber fra Huus til Huus, og førend Herrerne have forladt Raadstuen, skrige de gamle Kjærlinger til hverandre over Gaden. Musikan, terne stemme sine Instrumenter; Jacob og Jobst kaste sine, nemlig Naalen og Spandremmen, bag Ovnen, og see sig allerede i Aanden, istedetfor paa det gjennemstukne Bord eller den trebenede Stoel, paa den høiærværdige Raadsbænk. Valget proclameres, om Aftenen dundrer et tredobbelt Vivat. De første Dage ere altfor overraskende til at den ærlige Mester Raadsherre, eller Borgermester skulde faae Tid til at lænke paa sin Haandtering. For en Stadsmand passer Hverdagskjolen ikke mere; de slidte Skindbuxer og Uldstrømperne stikke ligeledes for stærkt af imod Silkevesten. Garderoben underkastes en Totalreform. Endelig er Hr. Raadmanden, færdig; Daglønner Andreas fra Forstaden bestiller sig en ny Trøie hos ham; men naturlig viis anseer hans Velædelhed det under sin Værdighed at arbeide mod Betaling for saadan en Fant. Bestillingen afvises; Hr. Raadmandens Konst er kun endnu stundom i Gang for de Herrer Fættre, Oncler og Colleger. Hvor upassende vilde det ikke være, om et Medlem af Raadet, som nu er overlæsset med saa mange Communeforretninger, skulde gjøre en Vest eller et Par Barnestøvler for nogle elendige Skillinger, Han har jo nu sin Gage, Tyve Rigsdaler; min Gud, hvad kan man ikke udrette med dem. - Men nu begynder ogsaa hans Familie at blive fornem. Fru Raadmandinden behøver en Bombasinskaabe, en Silkepelts, en Fjærhat. Datteren, som nu allerede søger sine Friere iblandt Nabopræsterne, kjøber sig en Slæbkjole, et Shawl, en Modest, en Spencer, kort Alt hvad hun engang kan komme til at bruge som Fru Superintendentinde. - Raadmandens Finantser komme i Uorden. Han laaner paa Forskrivelser. Manden har hidtil siddet i god Næring, har været rørig og arbeidsom, han har Credit. Naar han bliver Borgermester faaer han hundrede Daler, dermed lader Alting sig klare. Jmidlertid bliver Haandværket oftere lagt paa Hylden; man gjør og modtager Visiter; man lader Huset beklæde og males, man anstiller Slædefarter om Vinteren, man steger og bager, og sætter hvert Aar mere til. Omsider bestiges Borgermester trinet; men de hundrede Rigsdaler ville ik strække til i et halvt Aar. Hr. Borgermesteren, døer efter nogen Tid, Creditorerne mælde sig og Formuen strækker næppe til, for at tilfredsstille dem alle. Havde han vedblevet at være en simpel Haandværksmand, levede han endnu. og sad i god Forfatning. G. M. 189.