Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1832-01-17
Nyborg, den 2den Januar. Det afvigte Aar berøvede denne By tvende hver i sin Stilling hæderlige Mænd, Commandanten Generalmajor Staffeldt, Ridder af Dr. og Drid., (der 1827 succederede den hæderværdige Oberst Lönborg), og Postfører, Drid. Jespersen. Sidstnævnte havde afvigte Vinter ved Jisbaadfarten havt det Uheld paa Sprogs at falde og brække Kravebenet. Desuden mistede det herværende af Statsraad Bagger stiftede Hospital for gamle og svagelige Fruentimre sin brave og almindelig agtede Forstanderske, Mad. Jespersen, som, efter at have forestaaet denne Stiftelse i henved 40 Aar med udmærket Nidkjærhed og Troskab, hensov efter en kort Sygdom i en Alder af næsten 84 Aar. Hun skjænkede for sin Død Hospitalet nogle Jnventariesager. – Den sidste tilbageværende Plads i Kongegaden, som laae ubygget fra Jldebranden, er i det forløbne Aar bleven bebygget, - Den 9de Januar. Siden i Dag 8 Dage bliver Posten overført ved Postjagten, da Maskineriet i Dampskibet er skilt ad, for at eftersees. J de sidste Dage har der været noget Jis inderst i Havnen, hvisaarsag Posterne maatte overføres fra Slibshavn. Men i Gaar var al Jsen atter forsvunden, saa at Posterne afgik og ankom til Broen. Tale, holden fra Retterstedet af Ole Vovehals. Høistærede Venner og Medborgere, Helten døer paa det store Blod-Theater, Tyven paa det lille. Begge træde larmfuld og med Opsigt fra Skuepladsen, begge tilvinde de sig Krandsen, den ene om Jssen og den anden om Halsen. Hvo vil da vel ei misunde mig den skjønne Død, jeg gaaer imøde, Men J, som have Mod til at trodse Skjæbnens Uretfærdighed ved dristige Mestergreb, J, som føle det høie Kald i Eder, med smidige Fingre at komme den dvælende Fortuna i Forkjøbet, lader Eder af forfængelig Hædersyge ikke anspore til at følge mit Exempel, men practiserer med Forsigtighed, saa Lykkens Stige ei skal vorde Eders Galge stige. At stiæle er nu engang for en ærlig Mand, der ei er nogen Dosmerpande, den hurtigste Vei til en glimrende Carriere. Men en Usling er den, der troer, at Tyveriets hele Praxis bestaaer i et smidigt Finger spil. Nei, mine Venner, Tyvene deele sig i to store Classer, de som blive hængte og de som ikke blive hængte. De sidste drive deres Haandtering under Retfærdighedens vide Kaabe, den Vei, de vandre, fører sikkrere til Maalet, end den almindelige Gavtyve=Landevei, hvis Udgang er spærret af Skafotter. Betragter hine høie Herrer, der lader mig vederfares den Ære, at overvære min Tronbestigelse (Skafttet) Med hvilken philosophisk Siælero see de ikke op til mig, Med hvilken Kjækhed spadsere de ikke tæt fordi Ska fortet, uden engang at tænke paa, at de staae nærmere dertil end jeg. Hvor mange Procent, som de skulde regne i Statskassen, forregnede de ikke i deres velspækkede Pulter og vidste at indrette det saa methodisk, at 10 fra 100 alligevel altid udgjorde 100. Eller betragter engang hiin Forsørgelses-Directeur, der fra sin glimrende Statskereth (jeg siger ikke Stads karet) seer paa mig med sine Briller med psychologisk Kjendermine. Naar de Døde kunde tale, de vilde raabe: Vi vare hungrige, men Du har ei mættet os; vi vare nogne, men Du har ei klædet os, vi vare syge, men Du gav os ingen Lægedom. Men lykkeligviis ere de Døde tause, og de, der kunne tale, har han stoppet Munden paa Betragter hine Fallitmagere, hine Kornpugere, hine Aagerkarle, betragter den største Deel, som nu prunke i Guld og Silke, ere de ikke Alle i Classe med de store Taskenspillere, for hvem der ikke haves Bøddeløre eller Strikke! O, mine Brødre, hører en døende Broders sidste Raad: Skiæler, men stiæler med Maneer og paa de tilladte Veie, da er det ingen Synd, men det er Synd at blive grebet i at stiæle. Og nu lever vel, mine Venner, Græder ikke, maaskee vi sees igjen i en bedre Verden, hvor Man kan tilfredsstille en uskyldig Naturdrivt uden Frygt for Steiller og Hjul. Men, skulde der ogsaa hisset gives saadanne, nu saa tager jeg det søde Haab med i Graven, at de store Skjelmer, der paa Jorden gik fri for Straf, ville for Ærens Skyld have Fortrinet i Straffen hisset fremfor os simple Gavtyve. Endnu engang løfter jeg mit Hoved iveiret fra Bøddelens Øxe med de Ord: Speiler Eder i mit Exempel. (Aalb. Av.)