Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1844-03-11
En Gaardmands Kone fra Ranum Mark og deres eneste Barn, en lille Pige paa 12 Aar, havde, ifølge Aalb. A., om Aftenen den 25 f. M. været i Besøg paa en, et Par Bøsseskud fra deres Hjem beliggende, Udflyttergaard. Da de Kl. 3 om Natten vilde gaae hjem, opfordrede de, eftersom Veiret var saa haardt, den ældste Søn i Gaarden til at følge dem. Men da han erklærede, at det kun vilde være at sætte Livet til, og Konen dog absolut vilde hjem, tilbød en yngre Søn paa 18 Aar at ville ledsage dem. Gaarden har tvende Udgange, i Øst og Vest. Manden gik ud til Vindsiden, for bedre at kunne prøve Veiret, og da, ifald det var for haardt, strax udenfor Gaarden at standse de Øvrige, som vare gaaede ud til Læsiden. Men da han strax indseer Umuligheden i at komme hjem, og Hatten desuden blæser af ham, vender han øieblikkeligen tilbage i den Tanke endnu at træffe de Øvrige. Disse vare imidlertid allerede udenfor Gaarden. Han tilbragte dernæst, tilligemed de øvrige Folk i Gaarden, et Par Timer med at raabe og signalisere, men forgiæves. Karlen var med Konen og Barnet kommen et Par Skridt forbi Hjørnet af Huset, da Stormen, som var ledsaget af et rædsomt Sneefog, kastede dem til Siden. vilde nu ligeledes vende tilbage, men uagtet de neppe havde 10 Skridt til Gaarden, var det dem dog umuligt at stride dette korte Stykke Vei mod Vinden. De maatte derfor lade dem fore af denne og haabede saaledes at støde paa en anden Gaard. Dette skete imidlertid ikke, og Vinden førte dem saaledes 1/2 Miil bort indtil de omsider standsede ude paa Fjorden under en lille Banke. Barnet var strax i Begyndelsen besvimet og maatte bæres af Karlen. Denne erklærede nu, at han ikke kunde bære det længere og da det desuden var aldeles stivfrossent, lagde han det ned paa Jsen. Han vilde dernæst fore Moderen til nogle Hytter, som han formodede maatte ligge i Nærheden. Men denne vilde paa ingen Maade forlade sit Barn og tilskyndede ham kun til selv at søge Frelse. J meer end 1/2 Time arbeidede han paa at fore hende bort, men da hun paa ingen Maade vilde, og hun desuden havde tabt Mælet og var sjunket afmægtig om, maatte han forlade hende, og først Kl. 8 om Morgenen, efterat Blodet var sprunget ham ud af Næse og Øren, naaede han en ved Fjorden beliggende Hytte. Dagen efter, da Uveiret var ophørt, fandtes Moderen ihjelfrossen – med Barnet fastsluttet i sine Arme. Lægen blev hentet og Forsøg anstillede, om det var muligt at bringe dem tillive. Manden var imidlertid kommen til, som afsindig kastede han sig over Kone og Barn, og der kan ikke tænkes noget mere hjertegribende, end at see ham ved sin Aande og sin egen Varme at ville bringe Livet tilbage. Omsider sortnede det for hans Øine og i besvimet Tilstand blev han baaren bort. Alle Forsøg vare imidlertid forgiæves. Doden vilde ikke slippe sit Bytte, og Onsdagen den 6 Marts gjemtes de affjælede Legemer i een Grav paa Bjørnssholms Kirkegaard. Hele Jsefjorden var den 24 f. M. belagt med Jis. Storebelt var den 3de. fuldt af Driviis, men denne var dog temmelig spredt. Fra Helsingøer skrives under 2 ds.: "J Aftes imellem Kl. 10 og 11 satte Jsen med frisk Kuling af S. O. saa heftigt ind paa Land, at den paa tre Steder omstyrtede Bolværket ved den søndre Arm, og endeel deraf gled jevnt og langsomt ned i selve Havnen her, dog uden at gjøre synderlig anden Skade; men Dampskibet laae temmelig farligt med Hensyn til det ene Sted, hvor den skjød ind, ved Færge laugets Flagstang. Det har i Dag ladet ise et Stykke og er forhalet lidt fra dets sædvanlige Liggeplads. De to andre Steder, hvor Jsen gik over, vare ved Lodseriets Flagstang, og noget udenfor det lille Træskuur, der staaer ligefor den saakaldte Prindsesseklap. Man er idag ifærd med at rydde Broarmen for den opskruede Jis, og den frie Passage var alt i Middags tilveiebragt. Jsen ligger over hele Farvandet."