Den Vest-Sjællandske Avis, 1823-08-25
De skadelige Virkninger, som Romanlæsningen frembringer spores snart i følgende Symptomer: 1) J en Ringeagt for Livets almindelige Forretninger for de huuslige og borgerlige Pligters Opfyldelse (som dog ere os anviiste her i Jordlivet efter Skaberens Bestemmelse, og hvori den ægte Dud fornemmelig skal aabenbare sig) hvoraf igien følger en saare skadelig Foragt for de Menneskeclasser, som nødes til at opfylde disse Pligter og som derved kunne lægge den største Samvittighedsfuldhed og ofte det største Overlæg og Forstand for Dagen. Det er derfor et af de væsentligste Kiendetegn paa vor Tidsalders moralske Fordærvelse, at Personer af de cultiverede Classer og især Personer af det qvindelige Kiøn holde det for en Skam at tale med hinanden om disse Livets daglige Pligters Opfyldelse, og ikke sætte nogen Ære i at opfylde dem, som noget der efter deres Udtryk bør overlades til Hverdags Menneskene, og hvoraf Følgen bliver at de aldrig lære at opfylde dem til nogen Fuldkommenhed. a) J et Hang til et mageligt, sandseligt og overdaadigt Levnet; men som de bestandig søger at skiule under det Paaskud, at det er egentlig den høiere Aandscultur de have for Øie. 3) J det Selvbedrag, at man ved blotte Følelser, kan opfylde Dydens Fordringer til os, saa at man beroeliger og bedøver sig selv ved at være sig bevidst at man bærer en Afskye med Lasterne og føler en varm Beundring for gode Handlinger eller at man viser en levende Deeltagelse ved andre Menneskers Nød og Vanheld uden at man derfor stille og vedholdende selv virker for det Gode. Romandyden viser sig desuden meere i en enkelt overordentlig Handling ved en paafaldende Leilighed end i en jevn og samvittighedsfuld Opfyldelse af sine Pligter. De heftige Følelser ere altid mistænkelige, for det meeste forbundne med andre Svagheder, og faare ofte hverkan rene i deres Kilder, eller varige og vedholdende. 4) Endelig i denne forhen omtalte melancholske Utilfredshed med Livet, som altid er en Følge af et uvirksomt Liv, af en overspændt Jndbildningskraft, af en for stærk Følsomhed og af overdrevne Fordringer paa Fuldkommenhed hos andre Mennesker, og af den Jndbildning, at man selv besidder en saadan; fordi man er riig paa smukke Tallemaader og paa exalterede Følelser. Vil man derfor sit eget Vel og vil man andres, saa forbyde man sig selv i sin Ungdoms Alder den saa skadelige Romanlæsning, og afholde i den ældre Alder de unge Mennesker fra den, som ere betroede til vor Omsorg. J dets Sted sætte man foruden religiøse og philosophiske Skrifter Læsningen af Skrifter om Naturen, for enten at føle og beundre det Store og Skiønne i Skaberens Gierninger, eller for at kiende Naturen forsaavidt det er vigtigt for os til vort Livs Vel; f. Ex. det menneskelige Legeme med Hensyn til vor Sundheds Vedligeholdelse, som saameget forsømmes; og istedetfor opdigtede Skildringer bør man søge at giøre sig bekiendt med fande Skildringer af det menneskelige Liv, læse Reisebeskrivelser over interressante Egne, underholdende og lærerige Passager af Historien, og Biographier over mærkværdige Mennesker, hvorved Afskye for Lasten og Følelsen for Dyden ikke mindre kunne opvækkes, og tillige Smagen kan dannes uden at frembringe de skadelige Virkninger, som Romanlæsningen har til Følge. Poesien befordrer det samme Øiemed, saalænge den forbliver uskyldig og indskrænker sig til at besynge Livets Gienstænde, Naturens Skiønheder og det menne skelige Hiertes Følelser, og ikke antager Romanens Characteer; og selv da bliver den dog mindre stadelig; fordi den poetiske Jndklædning forhindrer at dens Skildringer forekomme os saa naturlige, hvorved de ikke blive saa forførende som den prosaiske Fortællings. Musiken og Tegnekonsten kunne desuden skaffe Følelserne en Erstatning for de Nydelser, som man berøver sig i Ungdommens Alder ved at forbyde sig at læse Romaner.