Den Vest-Sjællandske Avis, 1837-06-19
Lord John Russell forsvarede sig og sine Colleger i en udførlig Tale, og bebreidede Roebuck, at hans Hensigter ikke vare ærlige, da han talede Et og tænkte et Andet. Han fremtraadte alletider som en Forfægter af liberale Grundsætninger, og dog havde det ikke lykkedes for ham, at opnaae et eneste bifaldsraab uden af dem, som han erklærede for Fjender af hans Principer, og som vare godt istand til at gjennemskue den skadelige Hensigt af hans Tale. Lorden gav ham derfor som ældre Mand flere gode Raad, og Roebucks Forslag blev uden Afstemning forkastet. Den første Dag af Festen i Paris er forbi, skriver man. Versailles lignede en Art Pantheon, som aabnede sig for Guder af alle Farver: Girondister, Mænd af Bjerget, Keiserlige, Royalister, Doctrinaire og Liberale fra Restaurationen, Tilhængere af den americanske Skole, Saint Simonister og Mænd, der endnu for kort siden vare stolte af at tilstaae deres republicanske Sindelag. Den politiske Electicisme kunde ingensinde have fremkaldt en lignende Forsamling. Man kunde sige om den, at den repræsenterede et levende historisk Museum. Det var Babels Taarn med dets Sprogforvirring. Ved det første Syn syntes disse Foreninger af alle Charakterer og Tendentser i Glimmeren af den høieste Magt at love en udsonet og rolig tilkommende Tid; men hvorledes skulde det være muligt at finde Grundbestanddelene til en nye Bygning i alle disse adelige og borgerlige Forfængeligheder, i disse dristige litteraire, kunstforstandige, civile og militaire Renommees. Festens Glands bedrager ikke mere. Ethvert Gouvernement har sine Feste, sine Hoffolk, sine Malere, sine Pocter og sine Fyrværkerier. Alt dette har man med en stor Budget. Siden et halvt Aarhundrede vare alle Regjeringer, som Frankerige saae fremstaae og forsvinde, meere eller mindre omhyggelige for at efterligne Operadirectionerne, der bringe Alt som et Offer for den seeniske Effect og Bifaldet, af den første Loge, uden at bekymre sig om den offentlige Stemme og det sande Publicum. kan gjøre sig et Begreb om Tallet paa de indbud- og ikke indbudne Gjæster i Versailles, naar man harer, at de fra Paris kjørende Omnibus bragte hver Dag henimod 2000 Mennesker derhen, og at Landeveiene vrimlede af Eqvipager og Ryttere af alle Stænder og Nationer. Henimod Middag kom den hele franske Commedie, ingen ringe Larm. Kl. 4 ankom Medlemmerne af Operaen. Kl. 4 1/2 blev Kjænpebanqveten i Ludvig XIV's store Gallerie aabne og varede længere end den for Maverne ansatte Tid thi Kl. 6 skulde Skuespillet begynde, men det skeete først Kl. 8. Man gav Misanthropen af Molliere. 2000 Voxstabler og meere end 200 Lamper straalede igjennem Rummet og hævede Pragten af Klæderne, Diamanterne og Guldbroderingerne til et næsten overdrevent Skin. Demoiselle Mars lod sit udmærkede Talent ikke mindre fremlyse og alle Skuespillere bestræbte sig for, at udføre vor første Digters Mesterværk til den høieste Grad af Fuldkommenhed. Men Demoiselle Mars blev meest jublende tilkjendt Bifald, og den unge Hertugindes skjønne Hænder bleve ik ledige. Man gav herpaa et Partie af 3die og die Act af Robert, den Diævel. Kongen og Prindsessen klappede hyppigen, og Publicum fulgte de res Exempel. Efter Operaen lod en Musik sig høre, der efter hinanden opførte alle de franske Nationalviser, fra vive Henri IV til Marseillanermarschen, fra veillons an salut de lempire indtil Paristennen. Da Tæppet atter blev optrukket, skuede man Slottet Versailles, og Ludvig XIVs Billedstøtte, og paa Fodstykket af samme de Ord: a la gloire de Louis XIV. Corneille ledsaget af Personerne i hans Cid, Moliere i Følge med dem i hans Misanthrop, Racine, omgiven af dem i hans Athalie, traadte langsomt frem og modtoge af to Musers (Melponene og Thalia) Hænder Kroner, som de derpaa med ydmyghed nedlagde for den store Konges Throne Efter en Pause, som udfyldtes med det levende Udraab: vive le roi, forandrede Scenen sig, og man saae flere Bygninger af Ludvig Philip, det store Gallerie, og i Baggrunden det nationale Pantheon. Ved Siden af det stode Grupper af alle Epocher, der svingede høit med Hænderne Oriflammer og Standarter fra Fontenay og Austerlitz; hvilket atter foraarsagede umaadeligt Bifald, og sluttede de theatralske Forestillinger. Fakkel-Promenaden igjennem Museets Gallerier, som varede til langt over Midnat, endte Festen paa en Maade, der gjorde alle Tilskuere ligesom bedøvede. Saavidt man kunde bemærke, var det diplomatiske Corps fuldstændigt tilstæde ved Festen. Hr. Rotschild assisterede i rød Kjole med bredqvastede Epauletter af Guld.