JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Politivennen, 1808-01-01
Uorden. Den 10de d. M. blev en Dreng slemt bidt i Benet af en fort Puddelhund, som sad paa Fortouget ud for Huset No. 193 i store Regnegade; da den havde bidt ham, løb den voldsomt efter en anden Dreng og rev ham omkuld; om han ogsaa blev bidt, vides ikke; og saa gik den tilbage igjen til ovenmeldte Sted. - Højligt var det at ønske, at Ejeren af dette glubske Dyr vil enten afskaffe samme eller holde den i Lænke. Han sætte sig selv i de Forældres Sted, der maae see deres Børn skambidte og med forrevne Klæder komme hjem, fordi der er Mennesker, som kke have andet at bestille end at more sig med Hunde, ikke værdigere Gjenstand for deres Kjærlighed end Hunde, ikke nogen Følelse som tilsiger dem, at en Hunds Kost vil kunde anvendes til noget bedre, og ingen Sorg om end aldrig saa mange Mennesker forulejliges af Hundens Glam, dens Stank, dens Lopper og dens Bid.
Politivennen, 1808-01-01
Ønske i Anledning af benaadede Slaver. (Efter Jndsendt.) Man har seet en Del af de ved kgl.Benaadning af Slaveriet udkomne Slaver i den usleste Dragt at drive om paa Gaderne, hvilket Jndsenderen synes ej at burde finde Sted, men at der heller førges for, at disse Mennesker kunde anvises Steder, hvor de kunde fortjene det højst Nødvendige til Livets Ophold, som i denne Tid, hvor saameget offentlig Arbejde foretages, vel ej vilde finde Vanskelighed. De vilde derved føle Fordelen af deres Frihed, og kunde muligt jo endnu blive nyttige Skabninger for det menneskelige Selskab; derimod, i den Tilstand de nu omdrive, synes deres Frihed dem en Byrde, om end Følgen ej kan formodes, at de igjen skulde falde tilbage til forrige Levnet.
Politivennen, 1808-01-01
Endnu noget om Skud i Rosenborg Have. (efter Jndsendt). J Politivennens No. 52, er allerede ført Anke over en lige saa farlig som uønskelig Skyden i Rosenborg Have. Jkke desmindre er den 11te og 12te d. M. om Formiddagen atter bleven hørt Skud, maaske for at kyse Fugle eller for at dræbe Hunde. Farligheden med skarpe Skud er indlysende nok, og at Frygt er uundgaaelig, endog om den bedste Skytte brugte Gevær paa et saa offentligt Forlystelsessted, hvor Børn og Voxne findes snart hist snart her, og letteligen kunde træffes i stedet for den sigtede Gjenstand. Er Hensigten med denne Skyden, at holde Hunde ude af Haven (thi anden rimelig Grund lader sig neppe tænke) saa har man tilsorn i saa Tilfælde brugt aldeles ufarlige og til Øjemedets Opnaaelse ligesaa sikkre Midler, og disse haabes, at ville nu blive anvendte igien, da i modsat Fald Publikum maa skræmmes fra Haven, naar det ikke kan vandre der i Tryghed, uden hvert Øieblik at befrygte en Beskadigelse paa Lemmerne ved uforsigtige Skud. Og hvor dyrt betales ikke det tilsigtede Øjemed naar det købes med en nervesvag Oldings eller en frugtsommelig Kones, ofte med farlige Følger forbundne Skræmmelse.
Politivennen, 1808-01-01
Forslag til en Sprogrensning. Kjære Hr. Politieven! De anmodes herved om en liden Plads for en Sprogbemærkning. Vel angaaer den hverken Gadenavne eller Skilt paaskrifter, og kunde for saavidt vel ikke saalige staae her paa sit retteste Sted; men den kommer dog ogsaa paa denne Maade til sin Adresse. Der er f. Ex. S. T. Herrerne Udgiverne af Dagen, af Kiøbenhavns Skilderie, af den berlingske Avis, af alle Aviser, der samtlige tage et Ord forfængeligt, som netop i denne Tid meget hyppig forekommer i deres Praxis og som saaledes forvanskes, at det hos dem, der ikke ere desto fastere i Fædrenelandets Geographie, opvækker en aldeles vrang Forestilling. Det er Ordet Dragøe eller Dragø. Ligesom man tilsorn læste om Lolser fra Dragø og Skippere fra Dragø, saa begynder nu endelig ogsaa Kaperne fra Dragø at oppe sig. Stedet mangler altsaa ikke Navnkundighed. Selv fra det 15de Aarhundrede af spiller det en Rolle i vore Fiskeriers Historie, da sammesteds fandtes ikke saa saa Fidter eller Fiskerieboder. Men dentid vare Kiøbenhavnerne ikke blevne saa forkielede, at de jo kunde bringe Bogstavet R over deres Læber, da hed Stedet Dragør, (see danske Magasins 3die Tome paa. 206, 207, 211, 302) Dette sit rigtige Navn fik Byen Lov til at beholde igjennem Aarhundreder. Selv i det danske Atlas 2den Tome, der udkom 1764, heder det endnu paa. 215 Dragør. Hvo der først fandt paa, at omskabe en By til en Øe, skal jeg ikke kunne sige, men jeg finder, til min store Forundring, at der ogsaa paa Videnskabernesselskabs Kort staaer Dragøe. Endelsen ør er os dog ikke saa fremmed, aldenstund vi endnu have Helsingør, Korsør, Skielskør, Getsør, som vi fordum ogsaa havde Skanør; vi kiende jo ogsaa Øresund, og Betydningen af dette Ør, Eyre, Eyri, (ora, lacima loli arend. la urig vel man alfacentis), kan læses i Uhres Sloslarium, Cudmundi Andre lericon; og locabulariet bag i Lada semundi. Nyrup, Professor.
Politivennen, 1808-01-01
Spørgsmaal fra et Medlem af St. Olaj Menighed i Helsingør. (Efter Jndsendt.) Hvorfor benytter St. Marie Menighed i Helsingør sig endnu ikke af sin egen Kirke til Gudstjenestens Brug, da den vel for meer end 3 Uger er ryddeliggjort og renset, og hvorfor skal St. Olai Kirke dertil oveel des længere end fornødent gjordes? Naar Hindringen er hævet, som gjorde den Sidstes Brug for hiin nødvendig; saa formoder et Medlem af St. Olai Menighed, at dennes Gudstjeneste bør igjen tage sin sædvanlige Begyndelse, og dette ikke længere at burde udsættes.
Politivennen, 1799-01-01
Spørgsmaal Brandvæsenet angaaende. Var det ikke godt, om den Anstalt føjedes, at der i Frostvejer altid paa visse Steder i Staden var en stor Kædel med Vand i Kog, for strax dermed at kunne fylde samme i Tilfælde af Jldebrand paa Ankere, og henføre dem til Brandstedet, hvor varmt Vand er i saadant Vejr af saa nødvendigt Brug?
Politivennen, 1808-01-01
Formodning om en af Grundene til de idelige Jldebrande i Sjælland, samt Ønske om dens Afskaffelse. (efter Jndsendt). Man spørger med Rette, hvorfor den ødelæggende Jldebrand paa nogle Aar oftere end tilsorn hjemsøger os: Aarsagerne hertil maae vist nok søges i mere uforsigtig og farlig Omgang med Jlden; een af disse Aarsager, især virkende hos Landalmuen, er den i senere Tid vedtagne Skik, hvorpaa Tobakspiber antændes. Tilfornbrugte Bønderne korte Leerpiber, som de antændte i smaae dertil passende Trøsketøn, der, hvorved fremkom kun nogle saa Gnister, som strax af sig selv slukkedes, nu derimod ere de saakaldte Meerskums Pibehoveder blevne meget almindelige, som ikke lettelig lade sig tænde ved bemældte smaae Trøsketønder; man bruger derfor hellere Jldsvanpen, som ved at bortkastes eller tabes af Piben, beholder Jlden længere, og er istand til at virke desto betydeligere og farligere Udbredelse. Denne Mening bestyrkes derved, at Jldsvaade oftere indtræffer i Sjælland, end i de andre Provindser, hvor den nye Skik med Pibernes Antændelse endnu ej er almindelig. Det vilde derfor være ønskeligt, at angivne Brug af Jldsvampen, især paa Landet, maatte afskaffes, om endog dertil skulde udfordres straffende Forbud!
Politivennen, 1808-01-01
Et Forslag til Bedste for Fabrikker og for Erhvervsomhed i det Hele. Man seer Papiret stige til uhyre Priser, og kan altsaa ikke forestille sig andet end hvad ogsaa er Sandhed, at vore Sjællandske Papirverker ikke, under en Blolade, ere tilstrækkelige til at forsyne Hovedstaden tilligemed Sjælland, Lolland, Falster, Møen og børnholm med Papir. At Aarsagen hertil skulde ligge i, at Verkerne, af Mangel paa Vand til Mekanikens Drivt, ikke skulde kunne gives en tilstrækkelig Udvidelse, og saaledes sættes i Stand til at levere større Mængde af Papir, vil ingen falde paa at troe. Man veed, at Vand er ikke den eneste Kraft, der kan spændes for en Papirmølle, men at Jld og Vind kunne gjøre det samme som Vandet. J Holland er der saamange hundrede Papirmøller ved Vind, at vel ingen vil omtvivle, at jo vor dygtige Sjællandske Vind nok skulde trække frem. Derimod veed man, at vore Papirfabrikker hvert Aar have faaet Klude søværts tilførte. Bevis nok paa, at Kludesamlingen i Hovedstaden og paa de benævnte Øer ikke leverer Fabrikkerne nok af raae Materialier. Men at denne Mangel ikke hæves, troer Jndsenderen aldeles at være vedkommende Fabrikejere selv at tilskrive. At det lønner at samle paa Klude; hvad man faaer derfor; hvor man skal aflevere dem imod Penge; hvorledes man skal behandle Dem; om de ere alle af ligemegen Værdi o. sl. m., om alt dette burde det aldrig behøves at noget Menneske forespurgte sig. Men, dette behøves nu, thi hvo husker et Avertissement derom, som knap eengang aarligen sættes i Aviserne. Vilde man derimod trykke saamange Smaasedler, som der var Tjenestepiger eller i det mindste Familier i Kbhvn, med disse Exterretninger paa og lade den uddele, vilde meget vindes; og ligeledes, om sligt maatte i de andre Stæder og i Landsbyerne opslaaes paa Kirkeportene, til alles Gjennemlæsning, da er ingen Tvivl paa, at jo en utrolig stor Værdi vilde vindes i disse tilsyne ringe Ting, som nu gaaer forloren. Hvi bekjendtgjøre ikke vore Papirfabrikører, idelig og paa den almeneste Maade, hvormeget de ville give for beskrevet Skrivpapir, naar det er helt; hvormeget for det, som er klippet i Billinger; og hvor smaae disse billinger kunne være og dog nyttes; og endelig hvor Stedet er, hvor sligt kan afleveres mod Penge, paa hvad Tid o. s. v. Ligeledes maatte man ønske, at det bekjendtgjordes, hvorledes og for hvormeget sammensankede Glasskaar kunde afleveres. Om Porselænsskaarene kunne bruges og betales, samt hvorledes og hvor, burde ligeledes og paa det almeneste bekjendtgjøres. Det samme gælder om mangfoldigt andet saakaldet Affald; Ting som ellers rent gaae i Skuddermudder, - saasom Svinebørster, Haar, Horn, Klove, gl. tid Skindstumper, Ben, Tørvaske, Sod, Lysesaxepuds, og en stor Mængde andre deslige Ting, hvis Sammensparelse eller Opsamling og rigtige Afbenyttelse vilde ikke allene være en sand Vinding for Landet, men tillige give Tyendeklassen en skjøn, ærlig, og indbringende Fortjeneste.
Politivennen, 1808-01-01
Uordener. 1) Den 20 Maj blev et Barn overkørt paa Højbroplads imellem Posten og Læderstræde. Det var særdeles ønskeligt, at det blev Vogne forbudt at køre iblandt den Mængde, som samles der; men endnu ønskeligere, hvis denne hele Hærskare af Gavtyve og Dagtyve kunde rent bortjages. 2) Paa Hjørnet af store Kannikestrædet, hvor Bagerne have deres saakaldte Kro, findes en Hjørnesteen paa Fliserne, der formedelst den nedfaldne Jord er ganske skjæv, og ved Regnvejr temmelig glat, da den nu just støder under Rendestensbrettet mellem Kjøbmagergade og Kannikkestrædet, giver den et hæsseligt Stød for den som maatte falde paa den. Dette er ofte indtruffet og indtræffer næsten daglig. 3) Paa Hjørnerne af Højbroplads og Stranden mangle Gadenavne. Man kan altsaa ikke derved faae Kundskab om denne smukke Pladses Navn, førend man har gaaet den halvover, for at naae andre Hjørner.
Politivennen, 1808-01-01
En Uorden ved Befordring fra Kbhvn. (Efter Jndsendt.) En russisk Offiser, som i Onedags Aftes den 18de d. M. Kl. 7 afrejste som Kuret med Postvogn fra Kbhvn, tog tilligemed 2de andre russiske Offiserer, som i en anden Vogn ledsagede ham paa Vejen, ind hos Traktør Lange i den øverste Ende af Frederiksberg Allee, og Vognen blev holdende i Runddelen. Anmælderen, som i Følge med en Ven opholdt sig der i Nærheden, blev opmærksom over, at Postillionen, som befordrede Kureren, strax forlod Postvognen og ikke indfandt sig igjen. Urolig over, at Ting af Vigtighed kunde bortstjæles og over de uberegnelige Ubehageligheder, det kunde have i Følge med sig, saae man ned i Vognen, og fandt da, foruden Offiserens Munderings Overkjol og øvrige Rejseklæder ogsaa et ganske lidet Fellisen eller Vadsæk, der muligt kunde indeholde Brevskaber, saaledes liggende, at det af hver Forbigaaende kunde bortsnappes. Man gjorde sig længe Umage for at opsøge Postillionen, og ved at finde ham i en Skjenkestne i samme Gaard som Offisererne, anmodede man ham om, at have Tilsyn med Vognen, og betydede ham, at det var hans Pligt, at blive ansvarlig for hvad han havde modtaget; men han gav til Svar: at det var ham aldeles ligegyldigt, om det blev bortstjaalet altsammen. Man lagde til, at der her, som i alle Lande, hvilede en vis Hellighed paa en Kurer, og, dersom hans slødesløse Adfærd blev anmældet for det aarvaagne General Postamt, vilde han ufejlbarlig blive straffet, muligt paa Vand og Brød. Men med haarlig Latter gav han til Svar, at han gav General Postamtet en god Dag, og var ikke at formaae til, at gaae ud af Døren. - Hvor seent paa Aftenen Afrejsen siden er skeet, veed Anmælderen ikke, ligesom heller ikke hvad Nummer Postillionen havde, da Vognen, skjøndt iøvrigt efter den befalede Model, manglede paamalet Hjemmested og Nummer, ligesom Postillionen manglede Horn og Skildt. Det vilde unægtelig bidrage til Rejsendes Sikkerhed og Bekvemhed, dersom det Kongelige General Postamt lod uddele nogle korte trykte Regler til hver den, der brugtes som Postkarl, da det ikke er at formode, at deres Husbonder, Vognmændene, der ansee Rejserne som Byrder, underrette dem om, hvad de have at iagttage.
Politivennen, 1808-01-01
Svar paa Sporgsmaalet fra et Medlem af St. Olaf Menighed i Helsinger i Politivennen No. 525. St. Olaj Kirke blev strax efter den kgl.Befaling beklædt, hvilket ikke kunde skee med St. Marie Kirke, fordi den da blev brugt til Magasin; af denne sidste Aarsag bifaldt ogsaa det kgl.danske Kancellie Henlæggelsen af den offentlige Gudstjenestes Forretninger ved denne Menighed til St. Olaj Kirke. Endnu er St. Marie Kirke ikke bleven beklædt, ifølge Anordningen, men Forestilling derom er skeet til vedkommende høje Øvrighed, og, at ville uden højere Ordre og paa egen Haand forfløtte Gudstjenestens Forretninger igjen til en Kirke, som bruges isteden for Slotskirken, forinden den vorder, ifølge Anordningen derom, beklædt, det vilde være en strafværdig Selvraadighed af en underordnet Embedsmand, det vilde vidne om Mangel paa Ærefrygt for Kongehuset, om Mangel paa pligtmæssig Deltagelse i Landets almindelige Sorg. Jeg vil troe om Spørgeren, at hverken slig Mangel, ej heller uanstændig Partiaand, men blot Mangel paa fornuftig Eftertanke har forledet ham til at gjøre hint Spørgsmaal, og at han, naar han hører disse Grunde, ikke vil fortryde paa, at Olai Menigheds Gudstjeneste begynder, som for faa Aar siden, Kl. 9 Slet, for at tjene en Medmenighed, der af saa agtværdige Grunde har, uden at man skulde troe det mueligt, givet Anledning til hint Spørgsmaal. Helsingør den 25de Maj 1808. H. P. Sandal, Slotspræst.
Politivennen, 1808-01-01
Angaaende Surrogater for Kingbarken. (Efter Jndsendt). Den menneskelige engelske Regierings Forbud mod Kinabarkens Udførelse af sine Stater, har i flere Europas Lande opvalt Bekymring for den mulige tilkommende Mangel af dette for uundværligt ansete Lægemiddel; man har endog foreslaaet, at Udsætte betydelige Belønninger for Opfindelsen af et Surrogat derfor. Jndsenderen heraf troer derfor, at burde gjøre sine Medborgere opmærksomme paa, at det er bevist (saavidt han mindes i et tydsk Skrift, men bestemt hvor, erindres ikke, at Engelland hidtil aarlig udførte over 10 Gange saameget Kina, som det fra Amerika og flere Steder indførte; hvoraf man da kan slutte, at næsten al den Kina, der i Almindelighed brugtes, var forfalsket med ligevirkende Ting hvis Udfindelse som Surrogat ej synes at kunne være saa vanskelig, end sige umulig. Jndsenderen har tillige læst hos en tydsk Læge (han troer Jimmerman, men er dog ikke ganske vis derpaa), at han af denne Grund næsten aldrig ordinerede sine Pjenter King, hvoraf han neppe brugte et Par Led om Aaret, men bestandig betjente sig af ligevirkende Ting, f. Ex. at Centiane, o. s. v. - Dette uverlades nu til vore Lægers nærmere Povelse. - At den almindelig brugte Kina er forfalsket og blandet, veed Jndsenderen desuden et andet Exempel paa af en fornem rejsende Dansk, som i Rom blev hastig syg, og der erholdt ved den spanske Minister nogle Pulvere af den ægte Kina, som det spanske Hof selv faaer, hvilket, ej allene var finere, men tillige af en mørkere Farve, og havde en vis ligesom olieagtig Fugtighed; saa at det i sit Udvortes, ligesaavel som i sine Virkninger, var meget forskjelligt fra den almindelige Kina. - Ligesom dette nu kan tjene til Trøst for alle Fastlandets Patienter; saa behøves det vel ikke for os Danske i Særdeleshed at bringe i Erindring, at den afdøde sal. Dr. Schave med største Held anvendte Nellikerod (om urbanum) mod Febere især Koldefeber, istedetfor Kina, et Middel, der med lige Held efterlignedes af næsten alle Læger paa den Tid, og som nu vel maa synes at burde tages op igjen, da man vel bør formode, at Guust og Misgunst, Jversyge og Partiaand have lagt sig til Hville tilligemed Opfinderen, og da tillige nu Foraarets belejlige Tid er nærværende; saa at man bør haabe dette Middel med Kraft anvendt i Kingens Sted uden Fordomme eller forudfattede P. nyger, og burde vel hermed Hospitalerne foregaae med Exempel. Det synes desuden højst rimeligt, al Nellekeroden kunde med Held anvendes ogsaa i andre Sygdomme, i det mindste veed Anm. Exempel paa, at den er bleven brugt endog mod Radesyge, hvor den upaatvivlelig i det mindste er bedre end Merkurialen.
Politivennen, 1808-01-01
Bekjendtgjørelse. Med Fodposten er Udgiveren tilsendt et Brev underskrevet: " Anonym. Forfatteren beder ham indrykke, at der paa Strandvejen nogle og 60 Skridt nedad Strandmøllen, højre Side fra Vejen, som løber fra Store Vibenshuus, sees i Grøvten Levninger af et Lig, nemlig af en Sjællandsk Rytter, samt af Hest og Hestetøjet, item at Grøvten paa det Sted, hvor Liget nu ligger til Skue, har nylig været under Arbejd. Forfatteren ender med, at skjænde paa Udgiveren, fordi han forhen forgæves har bedet ham indrykke noget, og det endog under Navn. Ved denne Lejlighed maae Udg. gjentage, at det ikke er nok, at en Jndsender opgiver et Navn, f. Ex. Hansen, Andersen o. s. v., han maae tilføje: hvad han er og hvor han boer. Udgiveren maae forundre sig over, at man ikke af sig selv indseer dette, men Sandhed er det, at mangfoldige meget gode Bidrag henligge hos ham ubenyttede og uindrykkede, fordi Jndsenderne ikke have villet gjøre ham det muligt at faae dem i Tale eller forsikre sig om, at der virkelig er saadanne Folk til. Hvor nu endog en Person kommer, under det banlyste Anonym, at fortælle om en død Mand og Hest i en Grøvt Pokkerivold ude paa Landet, og altsaa hverken lader mig Lejlighed til at kjende Faktum eller Anmælderen, der maae han ligefrem finde sig i, at jeg ikke indrykker hans Bidrag. Ligesaalidet kan indrykkes, hvad en Mand, uden noget Navns Underskrivt, har bedet indrykke, om løse Hunde, som paa Vejen fra Søborghus til Buddinge skulde forslejlige Rejsende. Tillige opgiver han Navnene paa 3, saadanne Hundes Ejere, muligt for at sætte min Forsigtighed paa Prøve. Endnu et tredie Slags Bidrag tilsendes mig, der ikke, som det første, have uhjemmeldere eller digtede Underskrivter, eller, som et andet Slags, slet ingen Underskrivt men ere mig dog ligesaa unyttige; det er nemlig Bidrag fra Landet, hvis nævnte Forfattere, saavelsom deres angivne Stilling paa Stedet, ere mig ukjendte. Naar saaledes en Embedsmand i Holbek, under sit Navn, beder mig anmode Kirkeværgerne, i en By som han nævner, at skaffe Orgelet i Kirken en Organist igjen, som den længe har savnet, - naar han videre beder mig indrykke en Taksigelse til en Apotheker i en nævnt By, fordi denne har opsat en Lygte uden for sin Dør, og opmuntre til dette Exempels Efterlignelse, og i denne Anledning omtaler Byens Brolægning, og de Vogne, Gaderne ofte og paa begge Sider ere besatte med, paa en egen Maade; - saa maae han ikke tige Udgiveren ilde op, at han ligesaafuldt tilbageholder disse Bidrag, som om de vare aldeles uden Navn. Thi hvoraf forsikres Udgiveren om han endog i en Statskalender fandt det samme Navn ved det samme Embed, at en anden ej havde uretmæssigen sat dette Navn under sit eget Foster. Naar en Mand fra Landet derimod sætter sit Navn og sin Stand under sit Bidrag, og ved en sin Ven eller Kjending her i Staden lader mig samme tilkomme, da kan jeg hos denne Mellemmand erholde den Vished jeg søger, og benyttes da med Glæde Bidraget, hvis dets Jndholds Væsen og Form gjør det skikket for Bladet.
Politivennen, 1808-01-01
Om Æltetorv og et Ønske desangaaende. (Efter Jndsendt fra Jylland). Da Æltetørv give et meget haardt Brændsel, som varmer stærkt, formodes at de og enten paa Smedeessen kunne bruges som de ere, eller og, brændte i Kul, ville være særdeles gode. Enhver, som her har Erfaring, vilde gjøre Vel i at meddele offentlig Bekjendtgjørelse herom; thi Ælteterv kan de fleste Egne uden Tvivl have. Det synes derfor ikke uvigtigt, at henvise til hvad Danmarks Høegh herom har skrevet i sin Anviisning til et vel indrettet Jordbrug. Deraf vil sees, at Æltetørv ere de befle og drøjeste, samt at deres Behandling vel fordrer lidt mere Arbejde, end de andres, men dog ej mere end at Tørven betaler det vel. Behandlingen er saare simpel og bestaaer i, at man vælger en gammel Grav i Mosen, som er vel dyndig, af den øser man Vandet, nedskjærer derpaa fra Siderne hvad man kan, uden at Vandet indbryder; derpaa gaae 2 eller 3 Karle ned i den, og med deres bare Been alle saalænge den tørvrige Dynd, indtil den bliver brav sej, hvorpaa man øser denne Dynd op i tætte hjulbører, og kører den hen paa en plan og haard Eng, der afvælter man Dyndet, udbreder det meget jevnt, saa tyndt som en Tørv sædvanlig er, og naar det er blevet lidet størknet og tørret, afstikker man det i Tørv, og siden er Behandlingen som sædvanlig. Herved maae anmærkes, at det maaske paa sine Steder vilde finde Vanskelighed, at faae Folk til at gaae ned i Graven og ælte med Fødderne; andre bruge derfor at øje Dyndet op med Skovle, slaae mere Vand paa, ifald behøves, og da ælte det med Heste eller med Stude, ligesom man ælter Leer, til det bliver brav set. Det klappes ud i Tykkelse som en Tørv; naar det er lidt størknet, gaaer Manden med Tøfler eller Strømpefødder oven paa det, og med en skarp Tørvespade skjærer det paa langs og paa tvers i Storielse som Tørv; dog bedst ikke at skjære Dem for store Maaskee kunde saaledes graves op af enhver løs Mose, at man, istedet for at skjære den løse Tørv og bruge den, saa maadelig som den er, da hellere maatte kaste den op, og ved Æltning forvandle den til et langt bedre Brændsel. Maatte det behage Kyndige at meddele deres Erfaringer, og maatte det ligeledes behage en eller anden at gjøre Prøve dermed, for at faae Vished i denne Sag, da vilde slige Kundskaber, især paa denne Tid, under Stenkuls Savn, være saare vigtige for det fornødne Brændsels Skyld ul Værkstederne.
Politivennen, 1799-01-01
Uordener. 1) Paa den Vej, som fra Østerports Allee løber om til Nørreports, forbi Garver Ruses Tørvefabrik ligger, store Dynger af skarnblandet Sne aflæsset. Man troer umligt at dette kan være skeet efter Magistratens Befaling, og advarer derfor imod denne Uorden enten af de Omboende eller af Stadens Skarnagere. 2) Hjørnegaarden af Pilestræde og Kronprindsensgade mangler Nummer.
Politivennen, 1808-01-01
Ønske angaaende lille Købmagergade. (Efter Jndsendt). Da denne Gade hører med til dem, der ifølge Bestemmelsen skal udvides, var det meget at ønske, at den, naar denne Forandring foretages, maatte tillige blive befriet fra den meget stygge Krumning, den har ligesom en Fiolinbue, saa at denne Gade, der fra et Torv strax inden for en Port, fører til en af Stadens Hovedgader, kunde blive ligesaa smuk og lige som f. Ex. Nygade er det. Denne Forandring var let at iværksætte uden stor Ulejlighed eller Bekostning.