Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-05-14
Deyen i Algier har nylig udøvet en Handling, som Engellænderne aabenbar synes at være Ophavsmændene til. Den 22 April lod han den Svenske, Hollandske og Danske Consul sige, at de skulde bringe ham hans Foræringer, og begierte af den Americanske Consul i Erstatning for 9 Algierer, som et Americansk Skib havde taget til Fanger, 18,000 Piastre (altsaa 2000 Piastre for Stykket 14). Han paastod ogsaa, at det havde kastet Eqvipagen over Bord, i samme Øieblik, da det selv skulde angribes af en Algiersk Corsar. - Den Svenske Consul lovede strax at sende Foræringer, og i Betragtning af det ømme Venskab mellem Algier og Engelland, lod Deyen ham løbe. Den Hollandske sagde, at han ventede en befaling fra sit Hof- og at han ikke kunde bringe Foræringer, førend han havde modtaget denne. Deyen svarede, at dersom han ikke ved Courerens Ankomst, som ventedes hvert Øieblik, fik sine Foræringer, saa vilde han lade baade ham og hans Børn lægge i Lænker og sende paa Arbeide. - Den Americanske Consul havde endnu ikke faaet den officielle Efterretning om den Fornærmelse, Deyen klagede over og anmærkede, at han, uden hans Regjerings Tilladelse, ikke kunde betale de forlangte 18,000 Piastre. "Naar Du ikke betaler dem, svarede Deyen, inden 4 Dage, saa lader jeg Dig lægge i Lænker; det være da at Du leverer mig 9 Americanere, som jeg skal lade hænge op paa Bab-Azouns Porte. Tilsidst sagde den Danske Consul, Capit. Ulrich, at det Skib, som skulde bringe Foræringerne, var bleven opbragt og confisqueret af Engellænderne, og at den Egelske Agent selv havde tilstaaet det. Han bad Regjeringen om Frist; men Deyen lod ham midt i Palladset paagribe af Shirrer og strax, under en barbarisk Hobs vilde Skrig, bringe i Fængsel. Her saae man denne agtværdige Mand i sin Statsuniform blandt Slaver, betynget med 60 Pund Jern. Hr. Ulrich var urokkelig og uforsagt. Han lod sig nøie med at anbefale sin Kone og sine 5 Børn. Omsider lod Deyen sig af alle Europæiske Consulers ivrigste Forestillinger overtale til at frigive Hr. Consul Ulrich. Da man aftog hans Lænker fandt man ham arbeidende blandt de andre Slaver. Disse behandles her med det frygteligste Barbarie. Fængslerne fandtes 450 Portugisere, som Hoffet i Liffabon ikke har sendt nogen Hielp og som den Algierske Regjering ikke har tilstaaet nogen Understøttelse. Deres Forfatning er høist beklagelig. Officiererne maa arbeide ligesom Matroserne, og ere udsatte for de største Forhaanelser. En stor Deel Neapolitanske Slavers Tilstand er ikke mindre beklagelig. Deyen, som giør Regning paa, at erobre Tunis i det første Feldttog, haaber at finde der 3000 Europæiske Slaver, for hvis Frigivelse han vil bestemme høie Priser. - Medens Europæerne nu i saa mange Aar have bekriget hinanden indbyrdes, have tre usle Røver-Stater, lige indtil dette Øieblik kunnet foreskrive de mægtigste Europæiske Regenter vanærende Love, og behandle deres Undersaatter paa det grusomste. Jstedet for at de bekrige hinanden indbyrdes skulde de heller anvende deres forenede Kræfter paa at udrydde denne Røver-Rede. Men da kunde de rigtig nok ikke bruge den som et gjensidigt Tugtens Riis, og det er det, som de fleste Stater, i Europa saa gjerne ville.