Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1826-01-13
Den 26 Decbr. aflagde Medlemmerne af Rigsraadet og det dirigerende Senat samt Ministrene og Rigets øverste Embedsmænd ogsaa Hs. Maj. Keiser Nicolaus 1 Troskabs-Eden, hvorpaa en høitidelig Gratulationskour fandt Sted ved Hoffet. Det to Dage før udkomne Keiserlige Manifest begynder med en Beretning om den Villighed, hvormed Hs. Majestæt, endog i Smertens og Taarernes Øieblik, saasnart Efterretningen om Keiser Alexanders Død var indløbet, ilede med at opfylde en hellig Pligt, og idet han kun fulgte sit Hjertes Tilskyndelse, aflagde Troskabs=Eeden til sin ældste Broder, Cesarowitsch Storfyrst Constantin, som retmæssig Arving ved Førstefødselsretten til Ruslands Trone." Strax efter blev han af Rigets Raad underrettet om, at der den 15 Octbr. 1825 var hos samme bleven deponeret en Pakke, forseglet med den afdøde Keisers Segl, og med Hs. Keiserlige Maj. egen Haand saaledes paaskreven: "At gjemmes af Rigets Raad indtil jeg derom anderledes befaler; men, i Tilfælde af at jeg ved Døden afgaaer, at aabne denne Pakke i overordentligt Møde, forinden nogen anden Art foretages. Disse Aktstykker indeholdt Storfyrst Constantins Afkald paa Tronfølgen og et Manifest af Keiser Alexander, hvorved hans anden Broder Nicolaus erklæres for Tronarving. Dog forsikrer Hs. Keiserlige Maj., at denne Meddelelse aldeles ikke kunde forandre noget i den af ham tage ne Bestemmelse. Vi saae - vedbliver han - i disse Altstykker en Tronfrasigelse af Hs. Keiserlige Høihed i Keiserens levende Live, og stadfæstet ved Hs. Keiserlige Maje Samtykke; men havde hverken Villie eller Ret til at betragte som uigjenkaldelig denne Tronfrasigelse, som ikke var bleven offentliggjort da den foregik, og som ikke havde erholdt Lovs Kraft. Vi vilde saaledes kundgjøre Vor Agtelse for Vort Fædrelands første Grundlov, betræffende den uforanderlige Arvefølge, og tro den Eed, Vi havde svorret, paadreve Vi, at hele Riget skulde følge Vort Exempel. Ved denne vigtige Begivenhed var det ikke Vor Hensigt, at bestride Gyldigheden af de Beslutninger, Hs. Keiserlige Høihed havde forkyndt. Endnu mindre var det Vor Hensigt, at sætte os imod den Afdødes Villie, denne Vor Faders og fælleds Velgjørers Villie, som bestandig skal være Os hellig: Vi vilde ikkuns sikke Arvefølgens Lov for endog det mindste Angreb, sætte Vore Hensigters Reenhed i det klareste Lys, og skaane Vort kjære Fædreneland for et Øiebliks Uvished om dets lovlige Souverain. Denne Bestemmelse, som Vor reene Samvittighed foreskrev, og som Vi tog for den Alvidendes Aasyn, blev billiget af Hs. Majestæt, Keiserinde Marie, Vor høitelskede Moder. Jmidlertid indtraf Storfyrst Mischael med tvende Skrivelser til Keiserinde=Moderen og Nicolaus, hvori Constantin gjentagende og høitidelig giør Affald paa alle sine Rettigheder til Tronen. Men i hvor bestemte disse After end vare, foranledigede dog Keiserens Følelse og selve Sagernes Stilling, at opsætte deres Bekjendtgjørelse, indtil - hedder det Hs. Keiserlige Høihed havde bekjendtgjort sin Villie, med Hensyn til den Eed, hvilken Vi saavelsom hele Riget havde svoret ham, og først efterat denne endelige Forsikring, er modtaget - vedbliver Manifestet - bestige Vi vore Forfædres Trone, Tronen for Keiserdømmet over alle Russer, for Kongeriget Polen og for Storhertugdømmet Finland, som ere undskillelige derfra, og befale: At der skal aflægges Troskabs-Eed til Os og Vor Arving, Hs. Keiserlige Høihed, Storfyrste Alexander, Vor høitelskede Søn; og At Vor Tronbestigelse skal regnes fra den 19 Novbr. (1 Decbr.) 1825. Sluttelig anmodes alle troe Undersaatter, at opsende deres Bønner til den Almægtige, om at give Hs. Maj. Kraft til at bære den paalagte Byrde og styrke ham i det bestemte Forsæt, kun at leve for det kjære Fædreland og at efterligne den Monark, som han begræder. "Gid vor Regjering ikke maa vorde andet end en Fortsættelse af hans, og gid Vi kunde opfylde alt, hvad han ønskede at gjøre for Ruslands Lykke - han, hvis hellige Minde vil hos Os nære Ønsket og Haabet om at fortjene Himlens Velsignelse og Vort Folks Kjerlighed.