Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-03-06
Blandinger. Borgermester og Raad i Staden Crempe vovede engang at beslutte, at der ikke skulde ringes for den gemeene Mand med Byens store Klokke, og lod lægge en Lænke for og lukke samme med en stærk Laas. Det hændte sig at en Skomagers Barn døde og han forlangte at der skulde ringes for det. Naadet vilde ikke tillade det. Borgerne bleve enige om at slaae Laasen fra Raadet sendte en Betjent did, for at forbyde saadant. Borgerne pryglede Betjenten bort fra Taarnet og sloge med store Stridsører og Smeddehammere Laasen af. Borgermester og Raad klagede herover hos Kong Christian den Fjerde. Borgerne bleve krævede til Ansvar. Kongen og hans Geheimeraad hørte begge Parter, og gave følgende: Kiendelse: "Eftersom Klokken af hele Menigheden betales og vedligeholdes, og desuagtet Borgermester og Raad have fordristet sig at fastlukke denne store Klokke, saa betale de derfor til Hans Majestæt 1000 Rdlr. Og eftersom Borgerne med Vold have afslaaet Laasen og ikke tilbørligen. have klaget derover hos vedkommende Øvrighed, saa bøde de ligeledes 1000 Rdlr." Dette har Kongen ladet støbe paa fire halve Cartauver. Derpaa hang en Lænke med en Laas omkring. Derved stode to Mænd, een med en stor Øxe, den anden med en Smedehammer, og sloge Laasen af. Der stod end to, som havde hinanden i Haartoppen og sloges. Derpaa stode atter to, forsynede med Baadshager, ligeledes i Strid sammen. Paa Canonerne vare desuden støbt to Løver, mellem hvilke læstes de Ord: Lewen will gy hören den Klokkenklang Der strene (?) Katt singet ein ander Gesang. Disse Stykker ere de første, der bleve lagte paa Glyckstads Castel, til dermed at beskyde Elben. J Begyndelsen af den Keiserlige Krig bleve tog deraf sendte til Greven af Mansfeldt. 2. (Af Peder Hobes Mindebog, meddeelt af Candid. jur. H. Schrøder i Staatsburgerl. Mag. 3 B. Særlinger. Store Mænd ere ikke altid uden store Svagheder. Jo større Manden, desto større synes de sidste. Her nogle Træk. Blandt Regenterne af Orleans fandt en Abbed, d'Entragues, sin Glæde i, at klæde sig som et Fruentimmer, sye og brodere. - Carl den Femte havde en Mængde Uhre, som han trak op og stillede, forat faae dem til at gaae lige, hvori han lige saa lidet var heldig, som i Henseende til sine Undersaatter. - Colbert, den berømte Minister, arbeidede aldrig i sit Cabinet, uden at et Antal unge Katte legede omkring ham. - Crebillon, den store Digter, holdt derimod en Mængde Hunde, der havde latinske og græske Navne. Han befandt sig omgiven af sin Perikles, Alciblades, Marius, Scævola, Trajan &c. At midt i en Scene, som han skreve, Marius og Sylla viste Tænder mod hinanden, Pompejus og Cæsar udbrøde i Klager, Vitellius lydeligen snorkede, havde intet at betyde. - Friedrich den Store af Preussen, der i sine Krige just ikke altid satte saa udmærket Værd paa Mennesker, holdt saa overordentligen af Hunde, at han, da det 1785, ved den schlesiske Revue, berettedes ham, at hans Yndlingshund Alemene var syg, befalede, at der hver Dag skulde sendes ham en Estaffette med Efterretning om Hundens Befindende. Da den var død, blev den hensat i en Ligkiste i Kongens Bibliothek i Sanssouci, og da Friedrich kom tilbage, lukkede han sig en heel Dag inde, tog Laaget af og græd bitterligen. Han lod den nedsætte i den murede Begravelse, hvor hans egne Levninger skulde staae efter hans Død; men det sidste skeete dog ikke. - Mezeray, Historieskriveren, lod ved høi lys Dag Skudderne lukke, og arbeidede ved Lys. Fik han et Besøg, han ikke kunde afvise, saa lysede han hyppigen den Fremmede ned ad Trappen. - Skribenten Retivde la Breton ne, fandt ei Behag i nogen Pige eller Kone, som ikke havde høihælede Skoe. - Af saadanne Træk lode sig sikkert endnu opregne mange. Endeel forekomme hver Dag, men man lægger kun ikke Mærke dertil. Saaledes troer mangen Skuespiller at være en Fleck, fordi han - spiller Helteroller, mangen Yngling at have naaet Schiller, fordi han har ladet indrykke en Vise i en Almanach. Pestscherske, Klosteret ved Kiew. Det blev til i det 11te Aarhundrede og har faaet sit Navn efter de Munke, der forhen have levet i Pestschera d. c. Huller. Udenfor er det bemalet med en Mængde Diævler, men indvendig findes Rigdomme, som kun faa andre Klostere overgaae det i Overalt prunker Guld og Sølv i Væggenes Zirater, Malerierne, Billederne, Alterne, Gevandterne, og de sidste ere endog besatte med Perler og Ædelstene af hvert Slags, da snart de gamle Czarer, snart de store Kneser have foræret Messegevandter, for at kjøbe sig en Plads i Himmelen. Et eneste saadant Gevandt vurderer Marie Holdernes, der nu udgiver sin Reise i Rusland, for 250 Rubler. Den hele Skat, som dette Kloster eier, anslaaer man til 25 Mill. Rubler. En stor Deel af disse Rigdomme har Klosteret sine Katakomber at takke for, som hvert Aar besøges af mange Tusinde Russer. Enhver, som vil gaae derind, maa kjøbe et Voxlys, for ved sammes Skin at besee Beenlevningerne, der ere indsvøbte i Guld- og Sølvstof. De fleste ligge i Kister af Cypressetræ, Hovedhelgene derimod i massive Sølvkister, rigt besatte med Stene og andre Zirater. Man finder her ogsaa adskillige Celler, hvor Munke, til Straf for deres Synder, levede af Vand og Brød lige indtil deres Død. Af En seer man Hovedet og Skulderne stikke frem af Jorden, hvor han havde ladet sig nedgrave og hvor han endnu levede i fem Aar, til sine Synders Afsoning. Ved hans Hoved brænder endnu Dag og Nat en Lampe, som vagtholdende Munke allerede have underholdt. i 6 til 700 Aar. Denne Helgens Hue skal gjøre store Underværker, og Syge drage derfor did langt borte fra, for at blive helbredede. Munkene paastaae, at hvert Aar Helgenen synker dybere i Jorden, og naar han ganske er forsvunden, gaaer Verden under. 60 til 100,000 russiske Pillegrime komme aarligen fra alle Rigets Dele, for at offre Sølvrubler og Imperialer. Hvad Klosteret koster at underholde, indbringe allene Voxlysene.