Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1847-03-03
(Corresp.) Kjøbenhavn, den 27de Febr. "Aalborg Avis, mener, at en Sammenkaldelse af alle 4 Stænderforsamlinger i Kjøbenhavn til en fælles Raadslagning om de Hovedæmner, der skulle angaae Danmarks Fremtid, vilde være det vigtigste og meest fremskyndende Middel til en Udjævning, tilfredsstillende for Staten og tilfredsstillende for Folket." Det skulde altsaa være en forenet Landdag som den nu sammenkaldte preussiske, og hvis Forholdene her vare de samme som i Preussen, saa tvivlede vi heller ikke om, at en saadan Landdag eller Rigsdag vilde kunne føre til meget gavnlige og frugtbringende Resultater; men Forholdene ere desværre ganske anderledes. J Preussen er Jngen faldet paa at nægte Statens Existents, og hvis Nogen skulde faae et saadant Jndfald, vilde den kraftfulde preussiske Regjering snart bringe Vedkommende til Tanshed; i Preussen findes kun en Nationalitet, danden polske Befolkning er for svag til at gjøre sig gjældende, og endelig bor det bemærkes, at om end kun en Deel af Preussen hører til det tydske Forbund, saa er der dog ingen væsenlig Hindring for ogsaa at tiltræde Forbundet for den øvrige Deel af Staten, hvilket rimeligviis ogsaa vil skee, og i alle Tilfælde udøver Preussen ved sin politiske Overvægt en saadan Jndflydelse paa Forbundet, at ikke lettelig nogen Beslutning vil blive taget af dette imod Preussens Villie. Det er aabenbart, at Preussen stræber efter Hegemonie i Forbundet, men vil det opnaae dette, maatte det træde udi af de absolute Staters Række, og vi ansee derfor det sidste vigtige Skridt, som Preussen har gjort for et af dets kloge Styrere vel overveiet og vel beregnet for at vinde det unge Tydskland. – J Danmark derimod har man, som hver Mand veed, oplevet den Mærkelighed, at to af Statens Stænderforsamlinger have nedlagt en formelig, utvetydig Protest imod Anerkjendelsen af Statens Eenhed og Udelelighed, og man har, ligeledes saa utvetydigt som muligt, erklæret, at man ikke under nogensomhelst Form onsker at fortsætte Forbindelsen med Kongeriget. Om man nu end vil antage, at disse Protester fornemmelig ere udgaaede fra et Parti, saa ligger det dog klart for Dagen, at dette Parti for Tiden er det herskende i Hertugdømmerne, og at saalænge som det dominerer, vil det være umuligt at tilveiebringe en Forening af den danske Stats 4 Stænderforsamlinger, thi det ansee vi for utvivlsomt, at Majoriteten af den slesvigske og holsteenske Stænderforsamling vilde nægte at give Møde. Sproget er en anden og væsenlig Hindring for en fælles Rigsdag, thi det kan aldrig nægtes, at det medfører stor Ulempe at der tales to Sprog i et Folkeraad, vore Bønder forstaae ikke Tydsk, og de holsteenske Bønder ligesaalidt Dansk, hvordan man end nu stillede Sagen, om man valgte eet eller to Sprog, saa vilde det have til Følge, at en stor Deel af Forsamlingens Medlemmer ikke forstod, hvad der blev talt. Endelig maa man ikke glemme, at Holsteen er tydsk Forbundsstat, og at Danmark ikke er Preussen. Alt vel overveiet, kunne vi derfor ikke komme til andet Resultat, end hvad vi saa tidt have yttret, at Holsteen maa have sin egen Forfatning; først da kan der tænkes paa en dansk Rigsdag, dog saaledes, at Slesvigs provindsielle Selvstændighed sikkres.