Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1787-08-21
Anecdoter om Preussens Friderich den 2den. Engang fandt Kongen en hollandsk Kiøbmand i Sanssonst. Han gik til ham, og spurgte, om han vilde besee Haven, Kiøbmanden, som ikke kiendte Kongen, svarede, at han ikke vidste omdet var tilladt, da han havde hørt at Kongen var nærværende. Eil sagde Kongen, jeg vil føre Deman, følg kun mig. Han viiste Kiøbmanden det Merkværdigste i sin Hauge, og spurgte ham om sin Mening paa forskjelligt. Da han var færdig, tog Kiøbmanden sin Børs op og vilde give Kongen en Drikkepenge. Bevar os, sagde denne, vi tor her ikke tage noget; Dersom Kongen fil det at vide, da blev han meget fortrydelig, Kiøbmanden takkede ham altsaa mangfoldig for al hans Artighed og tog Afskeed. Strax derpaa mødte han Kongens virkelige Gartner, som spurgte ham, hvad han vel havde i Haugen at giøre, om han ei vidste at Kongen var der. Hollænderen fortaalte hvad ham var vederfaret, og roste den Mands Høflighed overmaade, som havde viist ham Sanssouci. Og veed De vel, min Herre, hvem den Mand var, som har ført Dem omkring, spurgte Gartneren. - Kongen selv - Man kan let slutte sig til, i hvilken Forundring Kiøbmanden herover geraadede. Da Kongen eengang reed ud til Potsdam, mødte han Waisenhuusbørnene, under Anførsel at deres Lærere, men disse vare saa uhøslige, at de hverken toge deres Hat af eller yttrede det allermindste Tegn af den Ærbødighed, som de skyldede Monarken. Dette fortrød Kongen paa, og lod, saasnart han kom tilbage til Slottet, General von Retzow, som havde Oberopsigten med Waisenhuset, komme for sig, fortaalte ham hvad der var forefaldet, og yttrede sit Mishag meget alvorlig derover. Retzow svarede, at han strax vilde lade Lærerne for Waisenhuset komme for sig, og paa det eftertrykkeligste sætte dem i Rette for deres Grovhed. Nu det er got, men ikke nok, sagde Kongen: Jeg vil at disse Karle herefter til Erindring om deres Uhøilighed skal gaae ganske udmærket klædt, de skal herefter ikke bære andet end en sort Vest med Er mer, og 6 Knapper deri, af Størrelse, som Hønse eg, en stor hvid nedhængende Krave, og en spids Hat, i Form af en Kegle. Retzov vovede ei at giøre Kongen nogen Jndvending derimod, og lod saasnart han kom hiem, alle Lærerne kalde for sig, satte dem med Eftertryk til Rette for deres begangne Forseelse, og bekiendtgjorte dem tillige Kongens Villie, i Hensigt til deres Klædedragt. De bleve alle derover meget bestyrtede, og søgte at undskylde sig; besynderlig skiøde de Skylden paa en af deres Colleger, som var kortiynet, paastøde, at denne maa være faldet Kongen i Øinene, og bade at dette maatte blive Kongen forestillet. Retzow sagde Kongen det virkelig: Hans Majestet havde maaskee seet den kortsynede Præceptor, men som undskyldte sit Ansigts Feil, og han maatte desaarsag lade de andre vederfares Naade. "Nei Nei, svarede Kongen, ham kiender jeg revel, det er et got Stykke Karl, som tager Hatten, af for en Løgtepæl, det er kun skaldede Udflugter, som De Herrer betiene sig af, og jeg vil at mine befalinger skal udføres."Man kan let forestille sig, i hvilken Forlegenhed, Waisenhuuslærerne derover geraadede. Nogle ville forlade deres Post, andre gave sig til at bede. Der blev derpaa gjort Kongen endnu engang re kraftige Forestillinger desangaaende, og han ophævede igjen befalingen, som han desuden kun i Skiertz, og for i det ringeste at indjage disse uhøilige Folk en Angst, havde maattet give.