Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-07-15
Efterat jeg i et Qvarteers Tid havde siddet under disse Betragtninger paa een af de grønne Bænke, kom een af Hypochondristens Drikkebrødre op af Cahyten. Han var eet af de Mennesker, der, som det i Drankersproget hedder, godt kunne taale at drikke, og sjeldent blive beskjænkede: det vil sige, hans Nerver vare saa sløvede, at man kunde øse nok saa meget Spiritus paa dem, uden at de afficeredes deraf. Hans Legen lignede en i fransk Brændeviin nedlagt Pfersken, der ved uophørlig at begydes, med Cognac holder sig bedst. Hans udspilede Øine, hans med Rubiner indfattede Kobbernæse, hans stammende Tale røbede noksom hans Hovedlidenskab. Han satte sig ved min Side, og spurgte mig, hvorfor jeg saa hastig havde forladt Selskabet: "Min Herre - sagde jeg - Drik er mig en Pest, og beskjænkede Folk det smerteligste Syn af Verden." Saa Maa jeg da spørge Dem, hvorfor, – "Fordi der gives Jntet, som fornedrer Mennesket mere til Dyrenes Classe, og stifter flere Ulykker i Verden, end Drikfældighed. Deri har De sandeligen Uret, min Herre, sagde Manden, med Kobbernæsen. "Jeg er selv Læge, og har lagt mit Hoved i Blød, for at udstudere hvad der er Menneskets Sundhed gavnligt og skadeligt; men jeg maa tilstaae Dem, at alle mine Grandskninger og Erfaringer have lært mig, at Drik er tusinde Gange mindre skadelig end Fraadserie, som i vore Dage dog er saa almindelig, uden at man hører det dadle som en Last. Dersom De var Læge, saa vilde jeg lade Den læse min Jnaugural Dissertation: de therapia elementari, hvori jeg paa det klareste har bevist, at Drik i yderst faa Tilfælde er skadelig, og i de fleste derimod høist gavnlig. Jeppes Ord: Jorden drikker Vand, Solen drikker Vand, Alting drikker o. s. v., synes vel at være Spøg, men jeg har i min Disputats critisk godtgjort, at disse Linier næsten ordret ere tagne af Anakreon, en Mand, berømt som Digter og Philosoph i hele Grækenland, og som ikke blot digterisk, men practisk, beviste Vinens Gavnlighed, ved Opnaaelsen af en Alder af 85 Aar, skjønt han sikkert var blevet endnu ældre, dersom han ei ulykkeligviis, ved at drikke, ikke for meget, men for hastigen, havde faaet et Vinbær i Vrangstruben, hvilket pludseligen dræbte ham. Man har jo ogsaa tusinde Exempler, saavel udenlandske som indenlandske, paa Drankere, der opnaaede en Alder af 80 til 90 Aar. Jeg har selv været Huusdoctor hos en Nagelsmed, der blev 93 Aar gammel, uagtet han drak sine tre Pægle dansk Brændeviin dagligen, lige indtil to Dage før sin Død, og en Bundtmager, der blev 86 Aar, uagtet han i en Række af 40 Aar aldrig nogen Aften var gaaet til Sengs, uden om Dagen at have besøgt sine 4 Viinkieldere, og tømmet i hver sine 4 Pægle. Kan De opvise mig et eneste saadant Exempel paa en Fraadser? Dersom De ikke var læg Mand i Medicinen, saa skulde jeg ogsaa med anatomiske, physiologiske, thera piske og pathologiske Grunde godtgjøre Dem, at det maa saa være, og ikke kan være anderledes. Maven kan aldrig fordøje mere end en bestemt Portion faste Fødemidler, den kan kun bære visse Onera, men belæsser man den med flere, end den seer sig istand til at bære, saa bliver den rebelsk, gjør sig opsætsig mod enhver Tyngde, der paalægges den over dens Kræfter, og en Mave-Rebellion lader sig ikke saa let stille, end ikke af os Læger selv, som Konsten dog har udrustet med saa mange Slags Vaaben derimod. Drik belæsser derimod langt fra ikke Maven saa meget. Dens Ophold i disse Legemets Casematter er ikke af synderlig Varighed, og Vinen f. Ex. er altid den bedste Fredsmægler og Rolighedsstifter der, hvor ti forskjellige Partier af Steg og Reier, Skildpadde og Po steier, Asparges og Jordbær med Fløde befinde sig i en revolutionair Tilstand."(Fortsættes.)