Norske Intelligenssedler, 1765-02-13
Vores Jntelligenz-Sedler har nu ret en Tid lang været meget mavre. Man har læst endeel Oversættelser af brave Mænds Skrivter, ja men, gandske smukke og gode nok i sit Slags, heel nyttige for dem, som har Lyst at læse noget af hvert, og saavidt fornøjelige for dem, som giver læse lidt undertiden i Historier. Men da Jntelligenz-Sedlerne ere bestemte til noget andet; da de ere egentlig for Publici almindelige Nytte indrettede, saa bør Oeconomiske Afhandlinger, Politiske Sager og ellers korte Moraler og andre sindrige Tanker, som kand forbedre, oplyse og fornøje almindelig (de nyttige og aldeles fornødne Bekiendtgiørelser ufornærmede) have det meste Rum, som mistes kand. Til den Ende sender jeg mine kiære Landsmænd her et Stykke; jeg vil ønske, at enhver som veed noget, vil ogsaa lade andre vide noget med sig af det, som maa vides af alle, saa lærer jeg, og om jeg veed et, som 1000de ikke veed, eller 1000de veed, hvad jeg ikke har endnu lært, saa tienes Næsten dog Om Hoste. Høste er en almindelig Plage i Norge. Den er for Unge og Gamle tilfælles, dog merkes den meest hos Børn, som enten i de spæde Aar formeget indsluttes, eller ogsaa i den samme Tid tillades om For= og Efter Aaret alt forstor en Frihed, at gaae ude i den raae og fugtige Luft. Medici veed at opregne os en heel Deel Aarsager til Hoste. Mange af dem ere sande. Jeg tilstaaer dem de fleeste. Man har befundet imod dette Onde at et godt Huus-Raad undertiden kand have bedre Virkning end den beste Medicin. Jeg vil meddeele mine Landsmænd et Middel, som jeg ei allene selv har forsøgt efter en erfaren Medici Raad, men som jeg ogsaa har tient andre baade Børn og Voxne, baade Unge og Gamle med, og har hielpet; ja har gjordt den ønskeligste Virkning hos spæde eker andre Børn i den stærkeste Kik-Hoste, saa den er stillet derved; Midlet er ringe og uskyldigt. Man kiøber sorte Vinter=Reddikker, for 1 a 2 sk. af disse (om man faaer flere end en) skreller man det yderste sorte Ska saa tyndt af som mueligt er, og derpaa skiær Reddikken i tynde Skiver, disse lægger man hver for sig udover en Tin Tallerken, og strøer over dem, medens de ere saftefulde, for en 4 a 6 s. godt Sukker-Candis som er stødt gandske fiint, dette sættes i Solen eller paa en maadelig varm Kakkelovn, at Sukkeret smælter og bliver til en Saft, naar da Sukkeret er vel opløst og man har en gang eller to vendt Reddik=Skiverne omkring i Saften, saa at disse ret kand skyde fra sig sine Vædsker, saa gives eller tager den, som haver Hosten, en Theeskee fuld af denne Saft, saa ofte som han synes selv om Dagen, hvoraf han visselig med Guds Hielp inden 2de Dage vil finde Hielp og blive qvit sin Hoste. Den Omhyggelige. Til den Lade. Er det ikke Skam og Spot, at du ligger saaledes og rekker dig Nat og Dag, seent og tilig, naar man seer dig, bliver du ikke kied af at ligge, kand du ikke væmmes ved at være daglig Ørkesløs, er det mueligt: at du som en fornuftig Skabning kand henslide dine Aar og Dage uden Følelse af dit indvortes Væsens Virkninger, Vaag op, hvor er du, jeg dit Med=Menneske blues over at see min Liige forringe sig selv langt neden for det store Antal af Bester, Dyr og Kræe, som hver paa sin Maade, hvor ringe de end er, giør noget efter de bestemte Kræfter til sin Skaberes Ære. Jeg kand ikke noksom beundre eller fuldkommelig begvibe: Hvorledes et Menneske saa koldsindig saa skiødesløs og saa aldeles sikker afveier Nu og Siden. Men hvad, hvad taler du, hvad undres du vel over, du glemmer: At den Lades Liv er Ledighed, Han gidder ikke engang tænke, Han bruger ingen Vægt uden den, hvorpaa han veier Magelighed og Liderlighed, han stiæler betlende, eller bedrager ødslende; enten er han i sit Leie en Spotter mod sit Væsens Udsprung, eller ogsaa viser og indfinder han sig som en andægtig Hykler for Folkes Døre; Han er, kortsagt: det sletteste og det slemmeste Creatur, som Guds Jord kand bære. Nu vel jeg merker nok: at jeg maa sætte mig langt uden for al Menneskelighed, naar jeg vil ret faae Kundskab om den Lades Levnet, Jeg maa beqvemme mig til at gaae i Laug med Svinene jeg maa søge Sælskab med de allernedrigste og dummeste af Bæsterne, Jeg maa nu ikke have en fornuftig Siæl meere, Men Nysgierige, hvad bringer dig uden for dine Grændser---? Din Nidkierhed eller din Nysgierrighed, hvad bevæger din tænkende Aand til at overmulde sine Kræfter med Støvet af den Lades Leje, eller at indlade sig i Lidderligheds Kipper, Vil du maaske, ved at see Nysgierrig Ladheds Vellyst, forføres til at lægge dit Hoved i Satans Skiød, eller er du stærk nok til at rive den Lade fra sit Leie og drive den Dovne til Flittighed, at han maa forbande sin forrige Levemaade, Jeg vil forsøge. Det er ikke altid Kræfter, som bryder den Stærkes Been. Min Pligt tilholder mig at overtyde, ja at bebreide denne haldøde hans Umenneskelighed. Vinder jeg, hvad har jeg da ikke gjordt, hvor storagtig vil jeg ikke vise mig i min Ydmyghed, hvor skal ikke dennes Mund ophøje mine Velgierninger, naar han har begyndt at blive et Menneske igien ved mine idelige igientagne Paamindelser, ja hvilken Seier giør jeg mig ikke naar jeg fører den Lade Triumph til Flittigheds og Arbeidsomheds Tieneste? Fortsættelsen følger næste Uge.