Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1840-08-21
J Bladet Revne des deur Mondes findes en Artikel om de spanske Anliggender, som man troer er udsprungen fra Hr. Thiers's Pen: "De sælsomste Krænkelse af alle Principer, de laveste anarchiske Scener i det Øieblik da Spanien beroliget og triumpherende seer Borgerkrigen forsvinde, maae opvække vores Opmærksomhed. Ved Omstændighederne er General Espartero kommen i Hænderne paa en Rænkesmed Brigaderen Linage, der er af de Eraltados eller ultra-liberales Partie. Hidtil ville Espartero ikke være Minister, han var som Hærfører i Besiddelse af stor Magt, Borgerkrigen, der ødelagde Spanien, hævede der mod ham fra Trin til Trin; han lod det hidtil blive ved at være Ministernes Plageaand, naar han ikke yndede en Krigsminister, heed det strax at Hæren var blottet for Alt. Dronning-Regentindens Reise til Catalonien hialp ham nu til at blive Minister. Den sande Bevæggrund hvorfor Dronning-Regentinden foretog denne ulykkelige Reise, kjender man ikke; i Paris troede man, at den unge Dronning skulle formæles med en Prinds af Coburg, som i den Tid bereiste Spanien, men nei, vi ville sætte Andre i Forbauselse ved at yttre vor Formodning om, hvori de bestøde; hun haabede at kunne udøve det Tryllerie over Espartero, som hun saa ofte havde gjort gjeldende og som han aldrig havde kundet modstaae. Forgjeves forestillede Ministrene hende, at Espartero tragtede efter Usurpation; og det diplomatiske Corps anvendte forgjeves sine Raad; som Dronning og Dame smigrede hun sig med, at see ham som en lydig og føielig Tjener for hendes Fødder, 4 men hvilket Selvbedrag, Reisen fandt Sted, og Dronningen blev modtaget festlig af Folket og Hæren, men af nogle af Municipalitetet slet, paa flere Stationer paatrængte Espartero sig med Ansøgning om at erholde Forsædet i Ministerconseilet. Ankommen til Barcelona, var hun den eene Dag tilfreds med Reisen og den anden Dag trøstesløs. J flere Dage ventede hun i Barcelona paa Espartero, som lod sig mærke med en Misfornøielse, endelig kom han, og en Qvation blev ham til Deel, der passede sig til den gemeneste Pøbel. Espærtero gjorde nu Alt for at indvirke paa Dronningen, men da det ikke kunne hielpe - skred han til Oprør. Oprøret viste sig ikke, som hos os ved et Angreb paa den bevæbnede Magt, men ved at forhaane ærbare Medmennesker og slagte værgeløse Offere; og Espartero, der befalede over 30,000 tro Soldater, tillod at Oprøret skulle undertrykke hans souveraine Dronning. Denne lod ham kalde, og han forlangte nu Ministrenes Afsættelse, Municipallovens Afskaffelse og de Cortes Opløsning. Dronningen afslog modig det Sidste, og det Andet kunne ikke bevilges, da Sanctio nen allerede var indsendt; derimod tilstod hun Ministrenes Afskedigelse, og i et Øieblik ophørte Oprøret. Et nyt Cabinet skulle nu dannes, der stak Knuden, Esparters kunne ikke tage Deel deri, thi han maatte i det mindste søge at undgaae Skinnet, som om han ikke havde stræbt efter Magten, og man kastede nu Øiet paa Mennesker til Ministre, som vel ikke hørte til noget Partie, men som heller ingen Jndflydelse have paa de Cortes. Hvad der var det værste for Espartero, var at Opreret vorede ham over Hovedet, og de skjændigste Grusomheder blev begaaet, og han bragte nu med Magt Orden tilveie, men han har paa eengang seet hans Dronning bedrøvet og krænket, og hans egne Laurbær visnede og hans Fortjenester nedværdigede.