Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1793-12-13
Paa Veien fra Svendborg til Ringe Kroe holdte vi i dette Aars første Maaned en Samtale, som jeg kort derefter, Ord til andet, saae indført i Fabers fyenske Aviser No. 7 ; og da dette Brev kan passere for en Fætter af Samtalen, skal det staae dig frit for, naar Du selv vil betale det, at fremstille ham paa samme offentlige Skueplads. Du har vel sagtens erfaret, at jeg for nogle Uger siden opholdt mig i et vist Vertshuus paa Landet, hos en god og redelig Mand med mange Børn, som han neppe er istand til at give det Fornødne, naar han er tør drive en liden Handel, ved at indkiøbe NB. af Kiøbmændene i nærmeste Stæder, lidt Tiære, Sæbe og Sukker, som han igien kunde overlade til sine Byemænd imod en billig Godtgiørelse for Fragten. Jeg behøver ikke at sige dig, at denne virksomme Mand er en Christen; men jeg vil spørge dig, om det er christeligt, at Mænd, som selv handle med mange forunderlige Ting, søge at skille andre ved en langt uskyldigere Næring: f. Ex. Der kom endeel Herrer fra Kiøbstæden, udgivende sig for at være Brændeviinssøgere, og dog ikke optog meere Spiritus, end deres egen Appetit krævede, men derimod tilegnede sig Tiæren, Sæben og Sukkeret. Herregud, tænkde jeg, hvad dog Misundelse kan giøre, Vare disse Herrer Spiritusser endog berettigede til at berøve en fattig Mand Sager for 50 Rd., fordi han just ikke havde Privilegium paa at handle dermed, saa vilde de maaskee handle ligesaa forsvarlig, om de saae - og ikke saae; thi dersom de desformedelst tabte en ubetydelig lille Skat, saa vandt igien Landet selv ti Gange meere, ved de derved opfødte mange raske Drenge; og overhovedet holder jeg for (efter min jødiske Lovfortolkning), at slige Forbudde sielden have til Hensigt aldeles at forebygge Tingen, men kuns at indskrænke den. Hernæst skal jeg fortælle dig en saare overordentlig Tildragelse, som i denne Tid er hændet mig, og som lærer os, at man aldrig bør haste med at hænge sig selv. Jeg var saa ulykkelig at komme de Herrer Spiritusser imøde. Deres første Gesandt raabte til mig: Hug af. Jeg forstod strax Gnaveriespillet, og svarede: Apel, min Herre, see her er 5 Rd. til nye Streger. Godt, sagde han, og løb sin Vei Den anden Forløber mavede strax derefter et hesseligt Kiis, og endskiønt han lod sig give 10 Rd., var han dog saa billig at lokke mig lige i Kløerne paa den ypperste Spiritus Staae for Giøgen, skreeg denne, i det han tog alt hvad jeg havde, og pakkede det med andet meere, paa en Bondevogn, sigende: Nu fortiente vi en Snaps, kiør til Kroen. Her snapsede han saa meget, at han endelig fik en alt for stærk Hovedsvimmel, og det hele Følge maatte henvende al dets Opmerksomhed paa at understøtte ham. J denne Hurlumhei bemerkede man ikke, at Vognen med de borttagne Vahre vedblev at kiøre, og da endelig dens Kudsk, en færm Bondekarl ved Navn Mikkel, opdagede at han kjørte allene paa Marken, kommanderede han (efter alt hvad man kan formode) Venstre omkring! i den Formeening, at det var ligesaa godt at Ravne havde det som Krager. - Jeg arme Tyv, som ikke engang beholdt saa meget tilovers, at jeg kunde kiøbe mig en Strikke for, styrede af Færgestedet til, for at komme ud af Landet. Men hvilket Mirakkel! Her kom Mikkel springende ned til Skibbroen, raabende: "Heil bilidt, Moses, see her, der har du dit, farvel! Forgieves bød jeg ham det halve af Vahrene som en Findeløn - han forsvandt - og jeg er nu her iblandt de tydske Bønder, hvor jeg frit kan ernære mig af min lille Handel. See det er alt hvad jeg har at tilmelde dig. Nu ønskede jeg, at du, om mueligt, vilde meddele mig en Efterretning om, hvorledes det siden er gaaet Mikkel, som jeg gierne gad vist. Ringeburg d. 4 Decbr. 1793. Moses & Comp. Svar skal følge.