Aarhuus Stifts-Tidende, 1840-01-14
Fyen. Den fra 32 Sogne til Hs. Maj. indgaaede Lykønsknings=Adresse er i Udtog saalydende: Utaknemmeligt og i høi Grad letsindigt skulde det danske Folk tilvisse kaldes, dersom det nogensinde kunde glemme, hvad Fædrelandet skylder den nu hensovede Kong Frederik den Sjette. Hans Daad og Færd som Menneske og Konge vil Historien optegne med undslettelige Træk Vi vide Alle, at det er Ham, den danske Bondestand skylder sin Frihed og tiltagende Oplysning; vi vide det Alle, at det var Ham, der hædrede vox Stand og gav os Plads og Stemme i det betydningsfulde Folkeraad, hvor Fædrelandets vigtigste Anliggender frimodigen drøftes og prøves; ja vi vide det Alle, vi føle det smerteligt, at vi i Sjette Frederik have tabt en retfærdig Konge, en huld og kjærlig Fader. Som bedrøvede Sønner staae vi ved Lands faderens Baare og velsigne hans Minde, idet vi derhos tilfulde erkjende, at Haabets Blomst altid voxer nær ved den Godes Grav. Og derfor takke vi Gud, lykønske D. Maj. og Fædrelandet, fordi den evige Viisdom føiede det saaledes, at da Fader Frederik lukkede sit Øie i Døden, fremtraadte den kraftfulde Manddom i den trætte Alderdoms Sted – Kong Christian den Ottende, valgt, af Gud, hyldet af Dannerfolkets Hjerter. - Fra Fyens Sletter og Strande bringe vi D. M. en venlig Hilsen, Og da vi nu have erholdt allernaadigst Tilladelse til at stædes for D. M. Aasyn, saa vove vi ogsaa korteligen at udtale, hvad der ligger os paa Hjerte og hvorlunde det staaer til derhjemme. Til denne Oprigtighed giver D. M. kgl. Ord og almeenerkjendte Sandhedskjærlighed os Mod og Fortrøstning. Da vi saae og hørte, at Landets Krigere, som ere vore Børn, høitideligen aflagde Troskabseden til D. M., følte vi, at den Pligt er hellig og dyrebar, der byder at værne om Fædreland og Konge. Men vi maa oprigtigen tilstaae, at med denne Følelse forbandt sig ogsaa det inderlige Ønske, at Værnepligten maatte vorde almindelig og fælleds for alle Danmarks vaabendygtige Mænd. Dernæst henstille vi til D. M. Viisdom om der ikke fra Regjeringens Side kan birkes endnu yderligere til Hoveriets snarest mulige Ophævelse, dog uden noget Jndgreb i Eiendomsretten &c. At D. M. allernaadigst, saasnart skee kan, vil aabne Bondestanden en, efter Omstændighederne passende Adgang til Bestyrelsen af deres egne communale Anliggender, er en allerunderdanigst Bøn, en almindelig følt Trang, som vi ikke tør eller bør skjule. - Blandt de communale Byrder er der ingen som tynger haardere, ingen som meere hæmme Landboens Arbeidskraft, end Veiarbeidet og de saakaldte Ægter eller Frireiser. Sikkert vilde Veiarbeidet blive liggeligst fordeelt og forsvarligst udført naar det blev liciteret og de betalende berettigede til, ved frit Valg af deres Midte at udnævne Mænd, der skulde holde Control med, at det blev forsvarlig udført. Naar derhos Frireiser og Ægter maatte ophøre, og Udgivten reparteres og udredes i Penge af hver Commune, da vilde saadant virke gavnligt paa Agerbruget. – Vi bede, at der med Hensyn til Fourageleverancen allernaadigst maa tages den Bestemmelse, at den ikke for Fremtiden tilbydes de vedk. Regimenter, men stilles til offentlig Licitation saaledes, at ingen Udskrivning in natura maa finde Sted uden i overordentlige Tilfælde. Det synes nemlig mindre hensigtsmæssigt, at de Mænd, der nærmest skulle paasee Fouragens Godhed, selv ere Leverandeurer, osv. Vi bede, at den forhen bestaaende, men nu for Fyen afskaffede Præmienddeeling for gode indenlandske Hingster atter, med de fornødne Forbedringer, maa indføres. Vi bede indstændigen om, at gjennemgribende og omfattende Besparelser og Forbedringer i Landets Finantsvæsen snarest muligt iværksættes, paa det at vort Mod og Standhaftighed i Prøvelsens Tid ikke skal savne den fornødne Understøttelse af pecuniaire Kræfter. Vi bede allerunderd. om, at vore fornævnte Andragender, for saavidt dette udkræves, maa vorde forelagt Provindsialstændernes Forsamlinger, saasnart skee kan, og at dernæst Stændersalens Dørre maa staae aabne for os, for at vi kunne komme til sikker Kundskab om hvorvidt vore Deputerede røgte deres Kald overeensstemmende med vor Tarv og vort Ønske. – Saaledes have vi i dybeste Underdanighed for D. M. uskrømtet tolket vore Følelser, og Ønsker, vore Bønner og Forhaabninger. D. M. modtage nu med kgl. Huld og Naade vor helligste Forsikkring, om ubrødelig Troskab og Lydighed! Det var, er og skal blive det danske Folks Hæder og Stolthed, at den danske Monark uden Frygt og uden Livvagt kan færdes og slumre trygt og overalt i Danmarks Rige, saavel under Hyttens Straae, som under Borgens Steentag. Og skulde, hvilket Gud forbyde, Vold eller Svig nogensinde true udenfra, da ere, saafremt, den almindelige Værnepligt af D. M. allernaadigst maatte bifaldes og befales, fire hundrede tu finde vaabendygtige danske Mænd beredvillige til at vove Liv og Blod for at værne om Konge og Fædreland. Vel have vi hørt Nogle formene, at det vilde stride imod den for Bonden sommelige Beskedenhed, om han, saaledes som vi nu have vovet at gjøre det, nærmede sig trohiertigen til D. M. med sine Ønsker og Forhaabninger, men vitroe, at kjende D. M. altfor vel til, at vi her skulde have fremført Mere eller Andet, end hvad den fyenske Bonde i al Sønlighed tør fremføre for sin og hele Landets Fader. Til Slutning bede vi, at Gud vil holde sin kjærlige Haand over D. M. Kong Christian den Ottende, over D. M. Hustrue, vor elskelige Dronning, og Deres Majestæts Søn, vor Kronprinds, Kongens Glæde, Landets Haab.