Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1845-12-17
J sit Ubekjendtskab med Loven gjorde Fæsteren ingen Jndvending mod dette Paalæg, uagtet han vistnok kunde have forlangt den forelagte Frist forlænget til 3 Aar, deels fordi Godseieren, saavidt af Sagens Acter kan skjønnes, har undladt hvert 3die Aar at lade Syn optage, deels fordi Fæsteren, som af 3 Sogneforstandere, har erholdt den Attest, at han er en stræbsom Mand, der meget har forbedret Fæstegaarden, ved utilregnelige Omstændigheder, navnlig ved Tabet af 9 Heste og 2 Fol i Løbet af nogle faa Aar, var bleven sat tilbage. Ved Gaardens Bygninger var imidlertid ikkun gjort Udsættelse for c. 20 Rbd., og han fandt derfor vist nok af Grund til at antage, at man ikke af denne Grund alene vilde berøve ham Fæstet, men at det var tilstrækkeligt, naar han afhialp disse Mangler inden Udløbet af den med Hensyn til Besætning og Jnventarium forelagte Frist. Dog, Godsforvalteren meente det anderledes; den 4de October, altsaa længe førend den sidstnævnte Frist var udløben, lod han Arrest effectuere i samtlige Fæsterens Eiendele, deels til Sikkerhed for den Fæld, i Anledning af hvilken Fæsteren ikke var imora (o: ikke havde viist sig forsømmelig), deels for Restancerne for det sidste Halvaar til Beløb c. 70 Rbd., hvoraf Størstedelen nylig var forfalden. Denne Arrestforretning forfulgte han ved Klage af 7de og Stevning af 23de October, og under den anlagte Sag paastod han Peder Andersen fradømt sit Fæste. Arrest forretningen var aabenbar ulovlig, forsaavidt den var foretagen for en Fordring, der endnu ei var forfalden, 9: for Fælden paa Besætning og Jnventarium, og Sagen maatte afvises som for tidligen anlagt, forsaavidt den omfattede ogsaa denne Fordring, saa at Fæsteren, der umulig kunde fradommes sit Fæste for Mangler paa Bygningen til Beløb af 20 Rbd., kunde frie sig ved at betale den paadragne Restance af Landgilde osv. Under Sagens Drift afhialp han virkeligen alle Manglerne, med Undtagelse af 2 ubetydelige, der an sloges til 1 Rbd. 3 Mk., hvilke Aarstiden forhindrede ham i at afhjælpe, men for hvilke Caution stilledes, og han tilbød derhos i Retten at erlægge den paastævnte Restance med alle ved Sagen foranledigede Omkostninger, naar Sagen dermed maatte være afgjort. Jkkedestomindre vægrede Gods forvalteren, der kun vilde modtage Beløbet under Reservation, sig ved at lade Sagen falde, idet han paastod, at Fæstet var forbrudt alene paa Grund af de ei i rette Tid afhjulpne Mangler ved Bygningen og Besætningen, da Frdn. 9de Marts 1838 ikke har givet Fæsteren de 16 Uger fra Sagens Jncamination, der ere indrømmede til at skaffe Restancerne tilveie, til at afhjælpe hine Mangler, og denne Paastand gav Underdommeren Medhold. Jmidlertid havde man opført et lidet Mellemspil, idet Godsforvalteren havde begjært Fæsteren, – hvis samtlige Eiendele vare arresterede, medens han maatte vedblive at sørge for Gaardens Drift, sin Families og sine Folks Underhold, uagtet han kunde og var villig til at tilfredsstille Huus bondens Krav, saa at Arresten var overflødig, – justitialiter tiltalt, fordi han havde forbrugt af det arresterede Gods i de nævnte Øiemed; men hvad Udfaldet blev af denne Justitssag, vides ikke. Saasnart Dommen var falden i den første Sag, udtog Fæsteren naturligviis Appelstævning, hvoraf Forvalteren tog Anledning til at kaste ham ud af Gaarden, hvor han er født, og som hidtil har været det eneste Hjem, han har kjendt, og det uagtet en vederhæftig Mand tilbød sig at indestaae for hans Skyld, indtil Sagen var afgjort i Overretten. Berøvet alle Subsistentsmidler, indgav Fæsteren nu en Ansøgning til det kongelige danske Cancelli om fri Proces for Overretten, paa hvilken han endnu ingen Resolution har erholdt. Som Følge heraf er den udtagne Stævning ikke falden i Rette, da han ikke har kunnet skaffe den fornødne Sum til Gebyhrer osv., og medens hans Familie nu er overgiven Fattigvæsenets Forsorg, har han, for ikke selv at falde dette til Last, maattet forlade den og sit Hjem for at tage Arbeide ved Jernbanen, og selv om han nu kan være saa heldig, hvilket vi ikke tør betvivle, at faae beneficium paupertatis og derved faae Sagen bragt ind for Overdomstolene, saa kan han nu neppe nære noget Haab om at komme i Besiddelse af sin Fæstegaard, da den Sum, hvormed han skulde dække sin Gjæld til Herskabet, forlængst er medgaaet. – Vi antage gjerne, at Godseieren, Kammerherre, Amtmand Neergaard, ingen umiddelbar Andeel har taget i denne Sag; det er endog muligt, at han, der, som bekjendt, ikke opholder sig paa sine Godser, kan være ganske eller tildeels uvidende om sin Forvalters Adfærd; men ikke desto mindre er han baade for det Offentlige og for den offentlige Mening til en vis Grad ansvarlig for sin private Fuldmægtigs Handlinger, og vi tillade os derfor at henvende det Spørgsmaal til Kammerherren, om han regner den Behandling, hans egen Fæstebonde, Peder Andersen, har lidt, for et Exempel paa den Billighed og Lem pelse, hvormed han i sidste roeskildske Stænderforsamling forsikkrede at Fæstebønderne i Almindelighed bleve behandlede af deres Herskaber, eller om han ikke snarere maa kalde den en i høieste Maade ubillig Medfart, og altsaa, efter sin Erklæring sammesteds, nu ikke længer vil undre sig over, om Mange nære og søge at vække Uvillie mod Godsbesidderne" Der findes" – siger Kbhposten - i Holbeks egnen en Sparekasse, under Navn af Holbeks Amts Sparekasse, i Spidsen for hvilken staae flere af Egnens største Godseiere. Blandt Bondestanden har nu den Mening udbredt sig, at det er ved Hielp af de i Sparekassen indsatte Penge, som i store Summer, igjen udlaanes til Godseierne, at disse tilkjøbe sig det ene Jordegods efter det andet, og for at forhindre dette og derved endflere nye Baroniers og Stamhuses Oprettelse - trække Bønderne nu deres Penge ud af Sparekassen. Ved sidste Comiteemøde havde Godseierbestyrelsen saaledes den Sorg at maatte udbetale over 25,000 Rbd., medens kun 400 Rbd. indsattes, og til næste Møde ere 30,000 Rbd. opsagte, hvilket generer Sparekassen i den Grad, at den igjen maa opsige sine udestaaende Penge. Den eier vel endnu henved 300,000 Rbd., men der ventes ogsaa endnu mange flere Opsigelser. Der er forresten ikke alene gene, men ogsaa Ærgrelse for Godseierne forbunden med denne Opsigelseslyst hos Bønderne; thi Pengene anvendes til Actier i den foreslaaede Forening til Jndkjøb og Udstykning af Herregaarde.