Ribe Stifts Adresseaviser, 1844-12-02
Stænderforsamlingen i Roeskilde, Efterat Komiteebetænkningen i Sagen om Ussings Forslag betitlet "Statseenheden og Stænderinstitutionens Udvikling var oplæst af Referenten, Tutein, udviklede Ussing, at hans Andragende ene og alene gik ud paa, at Forsamlingen skulde anholde om, at Hs. Majestæt Kongen vilde udtale, at han ikke erkjender nogen forskjellig Succession i Statens forskjellige Dele, og som Følge deraf heller ikke vil taale, at Nogen af hans Undersaatter foretager Skridt i denne Retning. "Den hele Motivering i Andragendet - sagde han - gaaer tydeligt nok alene ud paa at faae Arvesuccessionsspørgsmaalet bragt paa det Rene, og dets Uantastelighed inden Rigets Grændser behørig sikkret. Af Præsidentens glimrende Foredrag fremhæve vi Følgende: "Seer jeg hen til de nationale Forhold, da har Danskheden sit Forland i Slesvig. Og hvor lidet man end synes at have erkjendt Vigtigheden af dette Forland, hvorlangt det end er fra, at man ved Gierning har lagt nogen Jnteresse for Dagen ved at bevare og styrke det danske Element i dette Land, hvormeget end som Følge ingenlunde af Forholdene alene, men af Mangel paa Jnteresse ved eller paa Kraft til at modarbeide disse Forhold - det Danske er bleven trængt mere og meere tilbage af det Tydske, saa er der dog endnu en ægte dansk, en ægte nordisk Nationalitet bevaret i Slesvig. Der er i denne Sal talt skeptisk om denne Aand, og man har derved paaberaabt sig personligt Kjendskab til det nordslesvigske Folk. Jeg troer ogsaa at kjende noget dertil, og jeg tør, i Henhold til dette Kjendskab, vidne, at den nationale Aand i Nordslesvig er saa sund og saa traftig, at jeg kunde ønske denne Aand herskende i alle Dele af det egentlige Danmark; det er en Aand, som endnu bestandig søger mod Nord, endnu bestandig slutter sig til Danmark, og af yderste Evne og Formue værger sig imod Tydskhedens Jndtrængen. Men en Forening af Slesvig med Holsteen vilde være det samme som en Fortydsken af Slesvig, en Sløifen af det Dannevirke, der endnu bestaaer i national Henseende; den tydske Nationalitet vilde derved erholde en Consolidation, som ingensinde tilforn, og vælte sig frem med uimodstaaelig Magt. Jeg maa vel bede erindret, at her hverken er Tal om Aar eller Aarti, men om en fjernere liggende Fremtid, og kaster jeg blikket ud i denne, da troer jeg - dersom Slesvig virkelig skulde blive givet til Priis for Tydskheden. – at den Prophetie, der saa ofte gjentages med Velbehagelighed fra tydsk Side, ikke er uden Sandhed: at den Tid vil komme, da den hele danske Halv kun vil have Spor at opvise af en forsvunden dansk Nationalitet, saaledes som det nu er Tilfældet med Angeln. Jeg veed nu ikke, om Nogen maaskee vil sige eller mene, at der herpaa ikke ligger saa stor Magt, naar kun Staten holdes sammen i sin Heelhed. Jeg tør ikke ansee det for umuligt, hist og her at møde et saadant Svar af danske Mænd; thi – vi skulle ikke fordølge det for os selv - en national Mand, som den findes i Sverrig og Norge, i England og Frankrig, en Aand, der indpodes Barnet, næres i Ungdoms Aarene, der gjennemtrænger den Høieste som den Laveste, og gjør Manden stolt af sit Fædreland, sit Fædrelands Historie, sit Fædrelands Sprog, - en saadan Aand findes ikke - i det Mindste endnu ikke - i Danmark. Men jeg, for min Deel, finder enhver Følelse i mit Jndre, ved hvilken jeg er knyttet til mine Fædres Land, oprøre sig imod denne Tanke; - det er en Tanke, saa kold og tom og trøstesløs, som Tanken om en fortsat Tilværelse, hvor det personlige Liv, Jndividets Liv er udslukt -, og det forekommer mig, at man intet Øieblik kunde betænke sig derpaa, at det danske Monarkies Enemærker hellere maatte indskrænkes til de Lande, hvor dansk Tungemaal, dansk Sæd og Skik kunde have og beholde sin Hjemstavn, end at dets Heelhed fra Skagen til Elben skulde tilkjøbes paa Nationalitetens og Modersmaalets gradvise Undergang. - J Anledning af nogle Yttringer i Lehmanns senere holdte Foredrag, sagde Kommissarius: "Naar den Deputerede (Lehmann) har anført om, at jeg med Hensyn til den, efter hans Mening, ulovmedholdelige Supprimering af uprivilegerede Blade, hvori politiske Meddelelser ere indførte, skal have paaberaabt mig, at den i saa Henseende brugte Fremgangsmaade er fremkaldt med Hensyn til Ruslands Arveprætensioner, maa jeg erklære for fuldkommen ugrundet. Jøvrigt er hans Taxation over mine Regeringsanskuelser, og hans Mening om, at min Kundskab til den omhandlede Sag er af et temmeligt nyt Datum, mig personligen aldeles ligegyldig, men hvorvidt det er passende, og om det bør taales, at en Deputeret udtaler saadanne Domme og den kongelige Kommissarius maa jeg henstille til Hr. Præsidentens Afgjørelse. Naar den Deputerede har yttret sig om, hvad Folket skulde gjøre, hvis det Andragende, hvormed Forsamlingen i nærværende Sag maatte indgaae til Hs. Majestæt, skulde blive afslaaet, paa en Maade, som i det mindste er tvetydig, saa veed jeg heller ikke om det bør taales, ligesom jeg og forbeholder mig at tage under Overveielse, om disse hans Yttringer kunne optages i Stændertidenden, hvorom jeg vil konferere med den ærede Redaktionskomitee. Det Samme gielder om de mange fornærmelige Udeladelser, som han har tilladt sig imod den høist hæderlige Mand, der i 1806 bestyrede de udenlandske Anliggender, saavelsom mod den nuværende Chef fordet udenlandske Departement, en Mand, som han er aldeles inkompetent til at bedømme, og som er langt baade over hans Roes og over hans Daddel." Præsidenten: "Med Hensyn til, hvad den kongl. Kommissarius har yttret, skal jeg blot bemærke, at jeg nøie har fulgt den Deputeredes Foredrag, og at jeg vel ikke kan negte, at hans Yttringer flere Gange gik til den Grændse, som jeg maa ansee for den yderste, men at jeg ikke har fundet dem at være af den Beskaffenhed, at denne Grændse kunde siges at være overskreden; jeg har saaledes ikke kunne ansee mig opfordret til at kalde ham til Orden."J "Nene Zeitung skrives fra det Slesvigske under 14. Novbr.: "Fra den slesvig-holstenske Regering er under 11. d. M. expederet til de underordnede Politiautoriteter forskjellige befalinger, som have Udsalgs Forbudet af forskjellige Skrifter til Gjenstand. Det første Forbud, som synes at udgaae fra selve Regeringen, er rettet mod en hos Kastrup i Flensborg udgiven Samling "Corsarische Streifzuge med den bemærkning, at den ikke egner sig til Offenliggjørelse". (Det Besynderlige ved dette Forbud er - siger Flensb. Zeit." – at det er udgaaet fra Regeringen førend Bogen, der er over 20 Ark stor, endnu var udkommen, altsaa førend Regeringen havde seet den, eller vidste, hvad den engentlig indeholdt.) Det er efter sikkert Forlydende en Oversættelse af det Danske, og i Danmark har man ikke indvendt noget mod Offentliggjørelsen. Vi see altsaa heraf, at man ikke maa nyde i det tydske Sprog, hvad der derovre ligesom ogsaa her er tilladt i det danske. Den anden Bekjendtgjørelse er egentlig kun en Expedition af en Skrivelse fra det slesvig-holsten lauenborgske Kancelli af 24 October, som forbyder Udsalget af "En Glaubensbekenntnis, Zeitgedichte von Ferdinand Freiligrath" og "Neue Gedicht v. H. Heine ogsaa i Hertugdømmet Slesvig. Hertugdømmet Slesvig maa saaledes bære det tydske Forbunds Jndskrænkninger." Det glæder os, at "Neue Zeitung i saa Henseende er kommen til Sandheds Erkjendelse, men vi begribe ikke, hvorledes det slesvig-holsten lauenborgske Kancelle vil forsvare, at udvide det tydske Forbunds Forbud af Bøger til et Land, som aldeles intet har med det tydske Forbund at skaffe. Vi finde heri et nyt Argument, for at det slesvig-holsten lauenborgske Kancelli og den slesvig-holstenske Regering bør ophøre at være fælles Bestyrelse for Lande, der høre under Forbundet, og et Land, hvormed dette ikke er Tilfældet. (Fædrel.)