Berlingske Tidende, 1769-07-17
Førend jeg forklarer mine Tanker angaaende den Jndretning af Raadets Deeling imellem Stockholm og Nortkoping, som er afgjort iblant Raadsherrerne ved de fleeste Stemmer, seer jeg mig forbunden til at gjøre en Anmærkning, som Raads Protocollen, har givet mig en nødvendig Anledning til. Jeg har derudi fundet, at man har fortolket mine forrige Ord og Erklæringer saaledes, som ikke stemmer overeens med deres sande Bemerkelse. Det er sandt, at da det galt og Circulair=Breves Udfærdigelse til Stændernes Sammenkaldelse, har jeg ikke forlanget noget bestemt Sted, til deres Forsamling, men i dets Sted erklæret mig at være lig vel tilfreds med hvad Sted man dertil udvalgte: Men deraf at vil udlede, at det bør endnu denne Dag være mig ligegyldigt om Rigsdagen holdes i Stockholm eller i Norrkoping, det er at giøre er falsk Slutning; thi, efterat man har undersøgt og befundet, at Stænderne ikke kunne forsamles i sidstnævnte Stadenden store og for Riget overmaade besværlige Omkostninger, ikke uden største Uleylighed for Stænderne og enhver enkelt Person iblant dem formedelst Værelsernes og Levnets Midlernes overmaade Dyrhed, ikke uden en folelig Snert for heele Landet, ey heller uden en stor Deel Agerdyrkeres totale Ruin, formedelst saa mange Landsby Hestes Anvendelse til Posternes afladelige Gang; samt at dette Sted i øvrigt var det usikkerste af alle ved de betænkelige Tiidsomstændigheder, som uden for Riget viiste sig, efterat alle disse Uleyligheder vare oplyste, siger jeg, maatte jeg have været ganske og aldeles følesløs i Henseende til det almindelige Beste, for ikke som jeg ellers allerede har gjort, at tilkiendegive Fornødenheden, udi at forandre Sammenkaldelsen til Norrkoping. - Jeg kommer nu til det, som er Anledningen til min nærværende Erklæring, nemlig til Raad=Kammerets og de samme vedkommende Sagers Deeling imellem de Herrer Rigs Raader, som skal følge mig til Norrkoping, og dem, som blive her tilbage. Jeg har at lerede før tilkiendegivet min Overbeviisning om Umueligheden at en saadan Raadets Deeling i 2 Parter, og, uagtet jeg dertil føyede, at dersom de Herrer Rigs Raader funde en saadan Deeling giørlig ville jeg ikke gjøre Hinder derudi, saa forbinder den Agt, som jeg bærer for Rigets Love, mig ikke desmindre til her at fremsætte mu Tænkemaade angaaende denne vigtige Sag, for at den maa vorde bekiendt for Stænderne og for tilkommende Tider. - Da Raadet, udi sine første Berraadslagninger over denne Materie, har troet at finde adskillige Uleyligheder, som maatte befrygtes af en paa 2 adskillige Steder fordeelt Regiæring; saa følger deraf karligen, at man betragter Statens Forvaltning og Regimentet som en Ting der tilhører Raadet ganske aleene; thi det skulle være urimeligt at ville paastaae at Kongens Person kunne deeles. Da man altsaa har betragtet Sagen med saadant Øye, saa ere de Vanskeligheder, som trede sig strax i Begyndelsen, snart befunden at være mindre og Raadets Deeling er af nogle vorden eragtet som en imod Lovene, pligtig Lydagtighed, omendskiønt det Forslag af Aaret 1734, paa hvilket man har beraabet sig, er aldrig af Stænderne bifaldet et ler antaget, ey heller som Lov fastsat; af andre er Deelingen eragtet som et nødvendigt Middel til at opnaae Maalet af de sidst forsamlede Stænders Anordning angaaende deres Sammenkomst i Norrkoping, omendskiønt det samme Maal kunne have været at opnaae naar det ganske Raad i Stedet for endeel deraf, havde begivet sig til Norrkøbing. - Efterdi da at man ingen bedre Grunde har kunnet fremføre til at bestyrke en Beslutning af saa stor Vigtighed; og efterdi samme Beslutning, deels ved det at man derudi betiener af den Talemaade, en deelt Regiering deels ved det at man har til de Raadsherrer, som blive tilbage i Stockholm, hvor jeg ikke kan være tilstæde, henlagt alle saadanne Sager, som ikke anderledes end udi Raadet in plen kan afgiøres, den giver klarlig nok at forstaae at man har villet tilegne Raadet, foruden Kongen, et fuldkomment Regimente over Riget, og en absolut Magt: Altsaa befinder jeg mig beføyet til at erklære: "Atjeg betragter et saadant Skridt og denne Indretning som Rigets Grund=Loves aabenbare Krænkelse, ligesom Hr. Rigs=Raad Hiørne allerede i hans privat Votum har anmerket det; som en Kongens Majestæt tilføyet Fornermelse, hvilken Majestæts Haand, hævelse jeg er pligtig til for min egen, saavelsom for mine Efterkommeres Skyld paa den Svenske Throne; Endelig som et Despotisme, hvilket Nationen aldrig har tilstaaet Raadet, ey heller kan tilstaae det saa længe min Kongel. Magt samt Stændernes Rettigheder og Friheder skulle forblive uformindskede."Jeg vi strax lade denne min Erklæring trykke, paa det at alle mine tro Undersaatter maa om samme vorde erkyndigede. Adolph Frid rich. Raadets Svar derpaa under 28de i samme Martii. Maaned. Raadet annammer stedse, med al muelig Respect og Underdanighed, alle de Anmærkninger, som det behager C. M. at gjøre i Henseende til Forvaltningen og Forsørgen for Regierings Anliggenderne. - Dersom Raadet, af sin dybe Underdanighed for Kongens Forlangender, udi vigtige Sager efterlod den allernøyeste Exammen og Overveielse, som Lovene foreskrive, og saaledes som Raadsherrernes Eed udkræver af dem, skulle deres Ansvar derfor være langt større, end om de af andre Aarsager efterlode den naar de fulgte Stændernes Meening. - E. Msts. Dictamen ad Frotocollum af 22de May har altsaa paalagt Rigs Raaderne nærmere at overveye de derudi indeholdende Spørsmaale, og de bede at C. M. vil tillade dem at fremføre deres allerunderdanigste Forestillinger. - Raadet seer med allerstørste Smerte, at det har behaget E. D. udi adskillige af Sine Dicumina at betiene Sig af saadanne Udtrykke, som give tilkiende, at F. Mis. Fortrolighed til dette Corps har antaget. - Rigs=Raaderne have i lang Tid hos sig selv undertryktet den Bedrøvelse, som samme have foraarsaget dem; men naar de tænke paa Regierings=Formens 14de., som paalegger dem den alleromhyggeligste Omsorg for at haandhæve Kongens og Rigets Høyhed, samt Stændernes Rettigheder, saa bliver det dem ikke længer tilladt at tie til en Sag af saa stor Vigtighed. - E. M. bebreyder Rigs Raaderne at have udleedet ildegrundede Følger af C. Msts. Erklæringer, og siger: "At den Agt, som Ef M. bærer for Rigets Love, forbinder Ham til at gjøre Sin Tænkemaade derom bekiendt for Stænderne og for tilkommende Tider; at Rigs Raaderne betragte Rigets Regiering som vedkommende Raadet allene foruden Kongen; at de imod Raadets Deeling sig teende Vanskeligheder ere befundne mindre, at Deelingen er af nogle vorden besluttet som en Lydaytighed man er Lovene pligtig; at en saadan Beskikkelse er Grund=Lovenes Krænkelse; og at Raaden, har tiltaget sig et Herredom over Riget, som Nationen aldrig har erkiendt, heller aldrig kan erkiende." Alle disse Bebreydelser ere overmaade haarde og ansægtende, dem Raadet aldrig af C. Msts. Mildhed og Retfærdighed havde ventet sig. - Raadet, som her udinden har den samme ugunstige Skæbne som Stænderne, erindrer sig hvorledes der allerede i de første Aaringer af E. M. Regiering udbrød en Slags Misforstaaelse imellem Kongen og Raadet, som Rigsdags Acterne af 1756, angaaende Grund=Lovenes Jværksættelse, det udvise, hvorledes Stænderne ved sidste Rigsdag have fundet sig aarsagede til i adskillige Poster at oplyse Grund Lovenes rette bemærkelse; hvorledes det har behaget E. M. ud Sit Dictamen af 26de Novbr. 1766, at erklære Sin Misfornøyelse over de af Stænderne ved adskillige Leyligheder gjorte Forandringer i Grund Lovene, givende tilkiende, at derved var En M. vorden den ypperste Slave i Sverrig: At C. M. var tvunget til ikke at kunne vegre Sin Underskrift til saadanne Resolutioner: som kunne medføre allerstørste Uordener, og være stridende imod de ved Ee helligede Love: At man havde betaget C. M. den Rettighed, som den ringeste af Hs. Undersaatter besad, ikke at have dem for Øyne, som have fortørnet sig : At C. M. havde ventet den Dag skulle komme, da al saadan Uret skulle vorde rettet; men at ny Utroskab (deloyaute) havde tvunget C. M. til at bryde en Stiltienhed, som kunne have været hentydet til Blødagtighed, dersom den havde vedvaret længer &c." – C. M. er alt for oplys til at Han ikke skulle indsee, at deslige Udtrykke og Begreb om de Beskikkelser, som Rigets Stænder have fundet for got at gjøre stemme ilde overeens med Grund=Lovene og med C. Msts. hellig Løfter. - Rigs=Raaderne mindes end videre, hvorledes E. M. har vegret sig ved at underskrive de Beslutninger, som Stænderne havde fattet til Lovenes Jværksættelse; hvorledes at Rigs Raader, nes Forestilling i saa vanskelig en Sag, og af den Vigtighed, at den rørte ved Stændernes Lovgivende Magt, er ikke af E. M. vorden antaget; og at E. M. end ikke har villet høre de igientagne Forestillinger derudinden. De mindes fremdeles hvad som tildrog sig da den Meening blev udfærdiget, som var Pluralitetens, og blev E. M. forestillet til at vorde underskrevet, at den blev sønderrevet og i den Stand leveret tilbage." Rigs=Raaderne kunne ikke tillegge C. M. mindste Attraae efter en eenevolds Magt, som C. M. ved Eed har forsaget; men, naar man beskylder Stænderne for at have øvet Utroskab, naar Stændernes Lovgivende Magt sættes i Tvivl, naar Rigs=Raaderne ved de allerhaardest Vilkor, og hvilke true Rigets indvortes Rolighed og den offenlige Sikkerhed, vorde tvungne til at fatte Beslutninger, naar Grund lovenes Efterlevelse vorder vilkaarlig hos dem som bør underkast sig samme, naar Rigets heele Regiæring skælver og forstyrres, og naar Kongen beskylder Rigs=Raaderne for de allerstraffældigste Forbrydelser, ved alle disse Ting kan det ikke undfalde C. Msts. oplyst Forstand, at Riget og Regiærings=Formen staae i Fare for at falde i en farlig Tilstand.