Berlingske Tidende, 1836-11-03
Spanien. Madrid, den 15de October. Hele Ugen igjennem havde de foruroligende Rygter vundet meer og meer Tiltro, uden at Gaceta" brød sin ubegribelige Taushed. Man fortalte, at Gome, efterat have underkastet sig Cordova og Baena og frygteligt slaaet Malagas Nationalgarde under Escalante, den derværende Juntas forrige Præsident, var marscheret mod Sevilla og drev de Tropper, som Espinosa havde draget sammen ved Carmoni, foran sig i den største Uorden, at Sevilla endelig svævede i den største Fare, og at den derværende Øvrighed allerede var flygtet til Cadix. Om end nogle af disse sørgelige Rygter have stadfæstet sig, har Ulykken dog aldrig været saa stor, som Carlismens Tilhængere søge at indbilde hele Verden. Troværdige Breve fortælle Sagen saaledes: Lig en rivende Strøm oversvømmede Gomez's, Quilez's, Cabrergs og flere Vander Andalusien. Overalt ødelagde og plyndrede de, slæbte Alt, hvad de kunde bringe bort, med sig, Penge, Vaaben og Forraad, og lode vore skjønne sydlige Provindser, der hidtil vare blevne forskaanede for Borgerkrigen, føle alle dennes Rædsler i høieste Maade. Som bekjendt, saae de 1,400 Mand Nationalgardister, der havde kastet sig ind i Cordovas Fort (da denne Byes carlistiske sindede Pøbel havde sluttet sig til Gomez sig ved Overmagten nødte til at slutte en Capitulation, hvorved de bleve Gomez's Fanger. De capitulerede imidlertid først efter flere Dages Modstand, da de saae alt Haab om snarlig Undsætning forsvinde, og da deres Eiendomme i Byen allerførst bleve ødelagte af Rebellerne. Fem Dage opholdt Carlisterne sig i Cordova, og betegnede dette deres Ophold med de værste Reactioner og Plyndringer. De ved Capitulationen underkastede Nationalgardisters Vaaben gaves til de kongelige (carlistiske) Frivillige, der, næsten 2000 i Tallet, sluttede sig til Gomez. Det Tab, Staden Cordova har lidt, anslaaer man – som tidligere omtalt til femten Millioner Realer, hvortil endnu komme otte Millioner som Beløbet af de Kostbarheder, der bragdes fra Cathedralen ind i Fortet, og som her ligeledes faldt i Gomez's Hænder. Jøvrigt forskaanedes Carlisternes Huse ligesaalidt som de Liberales. Desuden udskreves en uhyre Contribution og en Opstand i Masse af alt vaabendygtigt Mandskab fra det 16de til det 40de Aar, og det under Dødsstraf. Men ved Alair's Nærmelse saae Go me, sig nu nødt til at rømme Cordova. Dette gjorde han den 6te og drog til Montilla, hvorfra han ogsaa kunde true Sevilla og Granada. Sevilla dækkedes af Espinosa, som havde omtrent 1,500 Mand Linietropper, 4,500 Nationalgardister til Fods og 800 Ryttere hos sig. Espinosa havde sat sig i Forbindelse med Qviroga, som i Granada drog alle Provindsens Stridskræfter sammen, saavelsom Levningerne af Escalantes Corps, efterat Malagas Øvrighed altfor seent havde indseet, hvad der kom ud af de enkelte Stæders og Provindsers Jsoleren. Saaledes stod Sagerne, da Alair i forcerede Marscher kom Gomez paa tre Lieues nær. Dette skete (her er et Hull i Correspondentsen. Nu erkjende Gome, for seent, at han havde opholdt sig for længe i Cordova. J Sejrherren fra Villarobledes umiddelbare Nærhed, omringet af Granadas, Sevillas og Jaens Stridskræfter, besluttede han at gaae tilbage til Cabra og Lucena, tvende smaa Byer i Provindsen Cordova og om muligt undvige en Fægtning. Men Alair fik snart Underretning om denne hans Bevægelse og fulgte ham i Hælene, saa at Alt lod vente, at det vilde komme til en blodig Kamp mellem Cabra og Lucena. Endnu vidste man her i Madrid ikke hvad man skulde dømme om disse til den 11te naaende Efterretninger, da der i Dag indløb et Brev fra Jaen af 23de, fra Andujar af samme Dato, og fra Manzanares af 14de, der bestyrkede det Haab, man længe har næret, at Andalusien skulde vorde Gomez's Vanders Grav. Jfølge disse Efterretninger havde der, efterat Gome, i sin Fortvivlelse havde forsøgt at capitulere og hans Adjutant var af Alair blevet behandlet som Fange, udviklet sig en yderst forbittret Fægtning, hvorfra Gomez's Vander vare flygtede i fuldkommen Opløsning, ladende 1000 Døde, 1,500 Fanger og deres hele sammenrøvede Bytte, i Stikken. Dersom, som Alt lader haabe, denne vigtige Sejrs-Efterretning stadfæstes af den officielle Gaceta", ville de vigtigste Følger ikke udeblive. Andalusierne, der ikke ene vovede at byde Gome; Spidsen, ville ikke nole med at hævne sig paa den Slagne, for al den Tort, han har gjort dem. Deres talrige Cavalleri gjør dem især skikkede til virksom Forfølgning, saa at man tør haabe, at Gomez's, Quilez's, Cabreras og Serradors Vander, hvis de overhovedet undkomme, ei for Fremtiden ville afstedkomme nogen videre Fare. Denne Sejr vil desuden paany oplive Begestringen for Constitutionen, og fremme Nationalgardens Mobilisering, saa at Øjeblikket maaskee nu er kommet til virkeligt at gjøre en Ende paa Borgerkrigen. Dertil kommer endnu det moralske Resultat, der fremgaaer af Gommes Jndfald i Andalusien. Hidindtil havde nemlig Andalusterne, der ere Foederalismen hengivne, bestandig viist sig saare trodsige, i den Formening at kunne hielpe sig selv og ikke at trænge til det øvrige Spanien. Nu derimod, efterat de ligeoverfor Gomehave opført sig saa svage, at denne, hvis Alair ikke var kommet til, havde bemægtiget sig hele Landet, nu har man Midler til, i Nødsfald at bringe dem til Fornuft; man behøver kun at sende dem Alair med nogle tusind Mand paa Halsen. Var det lykkedes Gomez, med sit umaadelige Bytte at slaae sig igjennem til Navarra, eller at trænge ind i Murcia og Valencia, vilde det have seet betænkeligt udi med Liberalismens Sag. Gomez, som selv er en Andalusier, kjendte sine Landsmænd saa godt, at han gik til Værks med en ubegribelig Sorgløshed. Saaledes havde han lovet sin Moder, der boer i Landsbyen Martos, tre Lieues fra Jaen, at spise til Middag hos hende Michaelis-Dag. Han holdt Ord; ledsaget kun af 30 Landsenerer kom han til hende, skjøndt 3000 Nationalgardister stode under Vaaben, tre Lieues derfra, i Jaen.