Den Vest-Sjællandske Avis, 1826-05-20
Parlamentets Session nærmer til sin Ende og Underhuset til sin Opløsning, uden at Eien stande af stor Jnterresse for Udlandet ere der blevne forhandlede, naar Kornhandelen undtages. Politiken er i denne Session bleven saa godt som udelukt af Debatterne, og aldeles overladt til Diplomatikens Disposition; men der vil nok komme den Tid, da den vil blive bragt desto meere paa Bane; thi efter et langvarigt og stille Veier følger altid Storm, saaledes gaaer det til i Naturen og saaledes i Menneskelivet. Selv de Jrlandske Katholikers Anligender er bleven saa godt som glemte i denne Session; thi det er fornemmeliLandets indvortes Vel, som har tildraget sig Parlamentets Opmærksomhed; og dette Æmne kan ogsaa give nok at tænke paa og at tale om; thi skriver man fra London: Manufacturarbeidernes Nød lod sig vel hæve, naar man skaffede dem Brødet for bedre Kiøb; men naar man vilde dette, saa opløste Jordegodseierne et Skrig og forlange Nedsættelse i Skatterne; skulle nu disse nedsættes, saa kunne Renterne af Statsgielden ikke blive betalte eller de Jndtægter blive tilveiebragte, som Statsbestyrelsen udkræver, saaledes hænger det ene sammen med det andet, som i en Kiæde. (De Englændere, som begynde paa at holde slige Jeremiader, kan man ikke give noget bedre Trøst eller Raad end dette pak sammen og reis til Amerika. Den 25de indbragde dog Sir Francis Burdett, i Underhuset en Petition fra de Jrlandske Kathöliker og Emancipation, som vel blev tilladt at trykkes; men forresten ikke havde nogen videre Følge. – J Mødet den 20de havde Ministeriet givet et Beviis paa, at det aldeles vil fierne sig fra den continentale Politik, da Hr. Peel erklærede i Underhuset: at Aliebillen, eller Loven og Udlændinger, som hører op med næste November, skal ikke blive fornyet. Af en Udlænding vil man i Fremtiden ikke forlange andet i England end at han skal angive sit Navn og Boepæl og anmelde naar han forandrer det; saa at Regieringen skal herefter have ligesaaliden Ret til at give ham Ordre til at forlade Landet, som til en Jndfødt. Hr. Peel yttrede ved denne Leilighed, at det var ham en Glæde, at saamange Forfulgte havde fundet et Tilflugtsted og Understøttelse i Storbrittannien; og han haabede at de ikke vilde misbruge denne Tillid for al giøre England til et Centralpunkt for derfra at foruroelige andre Stater, hvormed det staaer i en venskabelig Forbindelse; da ellers Regieringen vilde see sig nødsaget til at lade Aliebillen fornye. (Oppositionens Medlemmer, som Sir Roberts Wilson, og Hr. Hobhouse tilkiendegave lydeligen deres Biefald over denne Lovs Ophævelse. Ogsaa paa en directe Maade understøtter man de til Enland flygtede Udlændinger, som især ere Spanier og Jtalienere; thi den 21de April blev givet et stor Bal til deres Understøttelse, under umiddelbar Beskyttelse af de Kongelige Prinser og af den høie Adel af begge Partier.) – J Underhusets Mødenden, 25de forlangte Hr. Hume Dokumenters Fremlæg, gelse til Oplysning om Krigen mod Birmanerne men blev affærdiget med utilfredsstillende Svar. J Mødet den 25de fremkom Lord John Russel med en Motion angaaende Parlaments Reform; men som blev debatteret med Lunkenhed og endelig forkastet med 247 mod 123 Stemmer. – Ved en Forhandling i Underhuset i Begyndelsen af April havde Hr. Canning ladet falde følgende mærkværdige Ord: det er nadvendigt at Ministerposterne og de nærmeste Poster derefter blive besatte med Medlemmer af Parlamentet for at Fortieneste og Jndflydelse og ikke private Jnterresser skulle bestemme Monarkens Valg. Men der gives ikke nogen Lov desangaaende, og Vedvarenheden af det nærværende System kan kun betrygges derved, at alle disse Poster betragtes som hæderfulde og ere forbundne med anseelige Gager. (Hr. Canning sagde disse Ord dengang da Forhøielsen af Gagen for Præsidenten for Handelskammeret var bragt i Forslag.) Hvad Kronens Jndflydelse angaaer, sagde han, saa er den nu saa ringe i Parlamentet, at Ministrene ikke vove at giøre et Forslag, om hvis Gavnlighed ikke hele Landet er overbeviist, og Regieringen renoncerer paa at udøve nogen anden end en moralsk Jndflydelse. Denne Moderation hos Ministeriet gav sig stærkest tilkiende ved Forhandlingerne omKornbillen, dengang Hr. Whilmore indkom med sin bekiendte Motion om at forandre den, og som blev forkastet med en stor Majoritet; thi uagtet Ministeriet selv erklærede sig imod Motionen, saa tilstod dog Hr. Huuskisson at disse exclusive Love ikke kunne forsvares; men han meente blot, at det nu ikke var giørligt at give sig af dermed ved den Crisis, som finder Sted i Handelen og ved Forandringerne i Bankvæsenet, og at det ikke er raadeligt at forhandle og en saa indviklet Sag, saa kort for Parlamentets Opløsning; men han lovede, dersom ikke ganske besynderlige Omstændigheder skulde lægge Hindringer i Veien derfor, at bringe Sagen paa Bane i Parlamentet til næste Aar. Men som man veed ere Omstændigheder mødte nødet Parlamentet til at give sig af med dette vig som langt hurtigere end man havde ventet det have tige Æmne paa hvis endelige Afgiørelse hele Englands Velfærd og maa skee hele Europas Rolighed berøer; thi med 3 Gange høiere Priser paa Levnetsmidlerne udholder ikke England, som Fabrik land, Concurrencen med det Europæiske Fastland, og de Forenede Stater, uden ved en almindelig Søekrig.