Corsaren, 1842-01-31
"Corsaren" er igjen lagt under Beslag. Gevalt! Hjælp! - saaledes raaber den Mand, der om Natten paa Gaden bliver overfaldet af Vægteren uden at have gjort sig skyldig i nogen Uorden, og som seer Politilieutenanten i Nærheden og af ham haaber Forsvar mod den Underordnedes Anmasselse. - Vi befinde os i et ganske lignende Tilfælde Justitsraad Reiersen er ogsaa et Slags Vægter, og han har ogsaa gjort os Fortræd uden nogen Grund. Det sidste Nr. af Corsaren kom ganske rolig og ordentlig gaaende op til ham og sagde ikke Andet end: "Vil De ikke være saa god at paategne, Hr. Justitsraad!" men han, som formodentlig hørte feil og troede, at den kom med Utvemsord, foer imod det og kastede det i Beslagkassen, og - der ligger det nu. Men paa dets Vegne raabe vi nu "Gevalt i Hjælp!" til Cancelliet, til dets Viisdom og Retfærdighed, til dets Liberalitet og Høimodighed - det hjælper maaskee, naar man saaledes rører Cancelliet ved den svage Side, det vil sige, fra den Side, hvor det er meest tilgjængeligt, hvor man lettest kan gjøre Jndtryk paa det, ligesom alle ædle Mennesker lettest kunne bevæges til Noget ved at tages fra deres ædleste Sider. - Derhos ville vi minde Cancelliet om vort gamle Venskab, vor gamle Kjærlighed, jal vi ville endog forsøge at bevise, at vi ere i Familie med Cancelliet, med dets Præses saavelsom med dets Deputerede - nei, det ville vi dog ikke gjøre, thi saa kunde Misundere strax begynde at raabe paa Nepotisme og al anden saadan Bagtalelse. Jmidlertid tro man dog ikke, at der skulde være nogen særegen Gunst nødvendig for at bevæge Cancelliet til at hjælpe os. Dets Retfærdighedsfølelse alene vil være nok, det skulle vi bevise ved at opregne alle de beslaglagte Artikler; 1) Fortælling om følgende fre Ting: Prof. Sibberns ene Garlosche, to Underofficier-Politibetjente og Regentsprovstens sidste store Tale. 2) Et ordret Uddrag af Holbergs Jacob v. Tyboe, 5te Acts 8de Scene. Hvis heri er en Overtrædelse af Loven, skal Holberg ligge som et Skarn i sin Grav; thi saa maa han allerede dengang have skrevet noget Ondt om vor Tid, som vi i vor gode Tro og Ustyldighed komme til at bøde for. 3) Et Redactionsmøde. Dette maa dog være aldeles ustyldigt; det indeholder jo kun et privat Selskabs indbyrdes Samtaler og Forhandlinger. Man indvende ikke, at Justitsraad Reiersen deri kan have fundet en Allusion, en Satire; thi hvor var saa Grændsen for hans Magt til at finde Satire. To Mænd turde saa neppe tale sammen paa Gaden og beklage sig over deres huuslige Ubehageligheder: over Konens Pragtlyst, over deres Finantsers Uorden, over Tjenerens Brutalitet imod Børnene, uden at der kunde findes en Allusion - til hvad? Ja, det maatte saa Justitsraad Reiersen selv sige. 4) En historisk Beretning om Lehmanns Domfældelse, nogle ubetydelige Artikler og dito Træsnit, som formodentlig nok ville blive frigivne. 5) En Recension over nogle Dioramer. Det Eneste, som heri omtales, der i ringeste Maade kunde staae i Forbindelse med Statsform eller Stat, er Christian d. 5tes Hest, og den have vi ikke engang omtalt ufordeeelagtigt - der er altsaa heller ingen Mangel paa pligtskyldig Opmærksomhed. Man kunde imidlertid troe, at Beslaglæggelsen stod i Forbindelse med det Justitsraaden givne Tilhold at paasee, at intet Fornærmende mod Kongens Person faaer Lov til at udkomme. Men Hs. M. Kongens allerhøieste Navn er kun een Gang nævnet i hele Bladet, uden nogen videre bemærkning, og det kan altsaa ikke være fundet lovstridigt, med mindre det allerede er her som i China, hvor den, der, om end ganske uforsætlig, kommer til at nævne Keiserens Navn, bliver henrettet med sin hele Familie, hans Sted nedrevet og selv de ustyldige Rotter, som findes der, druknede eller paa anden Maade bragte af Dage. "Men saa var der jo ingen Grund til Beslaglæggelse."  Nei, det sagde vi jo allerede i Begyndelsen af denne Meddelelse. - "Men hvad Grund havde da Justitsraad Reiersen dertil?" – Gud velsigne Dig, kjære Læser, det vide vi ikke, og det veed han nok ikke engang selv. Jdetmindste har en troværdig Mand, der kort før Beslaglæggelsen mødte ham med Bladet i Haanden tæt udenfor Colonnaden paa Amalienborg*), *) Han var formodentlig ganske tllfældig kommen herud paa en Spadseretour, paa hvilken han for Tidsfordrivs Skyld havde "Corsaren" med. berettet os, at han spurgte ham om Grunden, men itke fik noget Svar. Grunden er altsaa --- en Hemmelighed.