Berlingske Tidende, 1829-01-27
Kjøbenhavn, den 27de Januar. Med høi og inderlig Glæde seer enhver Dansk Dagen nærme sig, der skjænkede Norden den Fyrste, som i over to Decennier paa Tronen har været sit Folks retvise Styrer og kjærlige Fader, efterat Han allerede længe ved Tronens Side havde været dets utrættelige Velgiører, det Rettes, det Godes og det Skjønnes, ivrige Talsmand og ædle Befordrer. Naar da paa denne Danmarks skjønneste Festdag alle Landets Børn, forenede i Kjærlighed til Kongen og Fædrelandet, i stille Sind overtænke det Liv, der fra dets tidlige Morgen var indviet til Dannerfolkets Vel og Danmarks Lykke, da ville de i Taknemmelighedens og Glædens dybe Følelse ogsaa frydes ved den Tanke, at Frederik den sjettes Retfærdighed, Mildhed og Sandhedskjærlighed, der en den sikkreste Borgen for Folkets Lykke og for Landets Held, og saa uden for Danmark finde fortjent Hyldning og værdig Anerkjendelse. Som trofaste Sønner med Stolthed høre deres FædretHæder forkyndes, saaledes føler et trofast Folk sig adelsbaarent i Nationernes Tal, naar dets Konges ophøiede Daad fremstilles for Verdenen som et lysende Mønster. Hvilken Dansk vil da ikke med Glæde og Selvfølelse læse den følgende af et udenlandsk Tidsskrivt laant Skildring af Danmark under dets ædle Konge, og paa denne Dag med dobbelt Glæde og Selvfølelse gjenlæse den idet hans Hjerte siger ham, at Sandhed styrede Fremstillerens Pen. Vi ville, for fra tvende Sider at fuldende Rækken af absolumonarkiske Stater, som afbrydes af det constitutionelle Mellem Europa indtil vi gjenfinde Autokratiet i Orienten, ved et vilkaarligt Troldomslag flytte os fra Syden til Norden, fra Jtaliens yndige Egne, hvor der hartad ei er et Spor at gjenfinde af den der tvende Gange opblomstrede Frihed, til et europæisk Monarkie, paa hvis Trone et af de ældste Dynastier uforanden ligt hersker, vi mene Danmark, og vi ville støde paa en Contrast der i aandig og moralsk Henseende er ulige større end den gographiske og physiske. Medens hist i Naturens Hauge Blomsters og Frugters Fylde vinker til alle Aarets Tider, og Himme og Jord trindtom henrykke Sandserne, kan Vandreren ikke glæde sig ved Menneskene, kan han ikke fæste Liid til sin Veileder paa Landeveien, ei engang tryg hvile under det slette Læ, et tvetydigt Gjæstevenskab tilbyder ham; stormende bruse derimod i mange Maaneder Bølgerne mod Beltets Kyster, men Agerdyrke ningens flittige Haand bedækker Jorden med grønnende Sæd; intet Fribrev eller Constitutions=Document fra gammel eller nyer, Tid sætter Herskeren Skranker, og desuagtet dømmer her kun Loven, den Høie som den Ringe, den Rige som den Fattige efter lige Maal; her blomstre Videnskaber og Kunster, og tvang løst, som maaskee intetsteds i høiere Grad, udtaler og nedskriver Enhver sine Tanker; den høieste Trykkefrihed forunder enhver Undersaat en Stemme, og den høihjertede Monark beskytter er alene, men lønner og ærer ædel Frimodighed og alvorlig Sandhed, selv udtalt ved Thronens Trin, hvorpaa et nyligt Erempel ved Prindsens Formæling endnu er i frisk og taknemmelige Minde. Priisværdige Fyrste, ærværdige Fader for en lykkelig Folke familie, hvor blid maa Din Søvn, hvor munter Din Opvaagnen være Du behøver ingen lurende Satelliter og Drabanter, thi Dit hele Folk er Din Livvagt, og hvert enkelt Bryst Di Skjold. Velsignelse være over Dig, og Din ligefindede fyrste lige Stamme blomstre og vedvare evindelig, Naar forlængst mange blodbestænkte Laurbær ere visnede, da vil hiin sjeldne Borgerdyds, Egekrands, der er Dit skjønneste Kongesmykke, endnu grønnes, Du drog aldrig Sværdet, for at erobre, men kun for at beskytte Dine Børn; at vedligeholde og fremme det Gode, ei Ødelæg gelse, var Dit Maal; hver Ret og Dig stedse hellig, og hverken Politik eller Øieblikkets Begunstigelse kunde nogensinde formaae Dig til at udstrække Haanden efter fremmed Besiddelse, hvad end Fremtiden bærer i sit Skjød, Du kan trøstig træde den imøde, thi Dine Undersaatters velsignende Bønner stige til Himmelen for Dig, i Guds Haand staaer alt Jordisk, og ogsaa Troner ere Forgængelighedens Love undergivne, men deres fasteste Værn til alle Tider er Retfærdigheden, og Historien vil for Efterverdenen indgrave i sine uforgjængelige Tavler: Den meest uindskrænkede Monark var den retfærdigste; og den af hans Villies Ord med Eiendom og Liv, uden landen Beskyttelse, afhængige Borger var den frieste i Verden.