Adresseavis for Børn, 1780-04-19
J Stedet for nu at gjøre sig Umage for at lede det op igien, bad han en af sine unge Venner, som heed Nicolay, at laane ham et af sine Skoespænder, siden han den Dag havde Støvle paa Nicolay, som paa nogentid var der i Huset, gik ind- og laande ham Spændet. Joachim gik nu udi i Haugen igjen, for at lege paa nye; men han havde ikke været der en halv Time, førend han ogsaa havde tabt det Spænde. - Han kom atter til Nicolay og bad, at han vilde laane ham det andet Spænde med; og denne Dreng, som var Godvilligheden selv, flyede ham det. Det er næsten utroeligt at fortælle, men det er dog alligevel den rene Sandhed: at førend det endnu var blevet Aften, havde Joachim ogsaa allerede tabt det tredie Spænde. Den følgende Dag kom han gaaende med Skoene paa, uden Spænder i dem. Det var et bedrøveligt Avis veligt Syn for hans Fader, som deraf saae, at alle de Formaninger vare forgjeves, som han hidindtil havde givet ham, at han skulde passe paa sine Klæder og sit Tøy, og holde godt Huus dermed. At Joachim nu ikke kunde gaae ud af Huset uden Spænder, det forstaaer sig af sig selv. Han maatte altsaa finde sig i, kun igjennem Vinduet at see paa hans Brødres og Venners muntre og lystige Lege, som de legede med hverandre de behagelige Foraars Dage. Men dette var endnu ikke alt. Han havde tabt noget, som ikke hørde ham til, og dette maatte erstattes igjen. Men hvormed Til Lykke havde Moderen lært ham og de øvrige Børn den lette Kunst, at slynge Snørebaand i deres Frietimer, naar de ikke legede. Dette var det eneste Arbeyde, hvormed Joachim kunde fortjene noget. Faderen gjorde det altsaa ved sin Forestilling begribeligt for ham, at han nu maatte forfærdige saa mange Snørebaand, som vare tilstrekkelige til at kjøbe et Par Skoespænder for. - Dette skeede. Joachim slyngede og flettede Snørebaand fra Morgen til Aften hver Dag, imidlertid at hans Legekammerater snart gik ud at spadsere, snart gik hen at besøge andre Børn, og legede de fornøye ligste Lege. O, hvor ynkelig sukkede han da over sin Skjødesløshed, og beklagede, at han havde været saa uagtsom, saa at han nu i mange Dage blev berøvet al sin Fornøyelse! Men nu havde han ogsaa Tid til at gjøre sig Betænkninger, og overveye hos sig selv, hvor slette Følgerne vare for ham af hans Uordentlighed, samt at fatte gode Forsætter for Fremtiden. for Børn. Hidindtil er han og bleven disse Forsætter troe, og man har derfor al Aarsag til at haabe, at han nu ogsaa stedse meere og meere skal vænne sig til Orden i hans Ting, og til at holde godt Huus med, og skaane, og passe paa sine Klæder. Paa det at han daglig kunde erindre sig selv derom, lærde hans Fader ham en kort Sang, hvilken man og her i disse Blade ligeledes vil anføre, vore unge Læsere til Behag. Ordentligheds Nødvendighed. Smuk ordentlig, smuk ordentlig, Som Dreng jeg være bør. Den Liderlige aldrig sig Hos Folk elskværdig gjor. Hvo paa sit Tøy ey passer vel, Og net ey om sig er, Den tidlig viser fattig Siel, Til Mishag for enhver. Ukrudet kroger uden Frist. Erfaring viser sligt. Hvo ung ey duer, bliver vist En gammel Døgenigt. Smuk ordentlig, smuk ordentlig, Som Dreng jeg være vil. Thi naar jeg bliver stor, det mig Skal bringe Glæde til.