Berlingske Tidende, 1836-03-14
Fyens og Lollandsgrovindsialstænderne for 8 sjællands, Færøerne. samt for Island og andagen den 14de Qvarts. NoNo 52 Fortsættelse af Sagen angaaende en Forandring i Assurancen for Land bygninger. (See denne Tidende Nr. 100). Vel have i den senere Tid endeel Bønder hvis Formue tillader det, ladet deres Gaardes Bygninger assurere i Landets almindelige Brandkasse; men netop dette sætter den mindre Formuende i ængstelig Bekymring, thi den indseer ret godt, at den, der betaler en betydelig Brandskat, ikke kan understøtte den ulykkelige Brandlidte med frivillige Bidrag af den Betydenhed, som førend han tegnede Assurance, og da den mindre Formuende, skjøndt han selv ikke betaler directe Brandskat, kun kan afgive ringe Bidrag, saa er Udsigten til Opreisning for denne Klasse af Bønder, naar de hjemsøges af Jldebrand, i Almindelighed sørgelig og mørk. Paa disse Grunde er det, at de bornholmske Bønder have overdraget til os, som deres Repræsentanter, om muligt at udvirke kongelig allernaadigst Sanction paa den udkastede Plan, hvoraf en Copie findes vedlagt. Planen er i Grunden intet andet end en gjensidig Contract, og da enhver Contract, som ikke strider imod Lov eller Ærbarhed, er gyldig uden videre Sanction, saa kunde det no sten synes, som Hans Majestæts Sanction, derpaa forsaavidt var overflødig, saameget mere, som det ingensteds er befalet, at Landbygninger skulle assureres, og Assurance-Compagniet paa Varer og Effecter intet udelukkende Privilegium har paa Assurance af Meubler og Effecter, og da desuden Brandassurancen ikke har ringeste Fordeel for Statskassen til densigt, men alene er til Sikkerhed for vedkommende Eiendomsbesiddere, saa synes det billigt, at det District eller den Provinds, som seer sig istand til, paa en bedre og mindre bekostelig Maade end hidtil, at sørge for sin egen Sikkerhed imod Tab ved Jldsvaade, ogsaa dertil har fuldkommen Ret, ligesaavel som den har Ret til at sørge for ethvert andet Communalanliggende. Da der imidlertid til enhver Contrakt, som skal have Gyldighed, skal bruges stemplet Papiir, og da Udpantningsret heller ikke kan paabydes uden kongelig allernaadigst Sanction, saa vove vi for nærværende Stænderforsamling at proponere: 1) Om den ikke maatte finde det hensigtsmæssigt allerunderdanigst at indstille til Hans Majestæt Kongen om allernaadigst Tilladelse til, at provindsiale Brand forsikringer paa Landbygninger og Løsoregods maatte organisere sig, hvor de locale Omstændigheder tillade det; og at saadanne Foreninger maatte fritages for Brugen af stemplet Papiir og tillægges Udpantningsret hos sine Contribuenter, som dertil frivillig have underkastet sig. 2) At Begyndelsen dertil maatte gjøres med Bornholm efter vedlagte Plan." Allerede ved de foranførte Andragenders Forelæggelse for Forsamlingen bemærkede den Kongelige Commissarius, at han ikke skjønnede, at den Kapital, der siden October 1827 er samlet ved Hjælp af det forhøiede Brand contingent, kan anslaaes høiere end til 220,000 Rbd., hvilket Commissarius nærmere oplyste. Brandkassens Kapitaler vare udsatte imod en aldeles betryggende Sikkerhed, og indestode for største Deelen i Landeiendomme. J de nærmeste syv Aar var i Gjennemsnit aarligen. samlet en Kapital af 32,000 Rbd., men da denne udgjorde mindre end 1/4 Deel af Brandcontingentets Beløb, saa fulgte deraf, at Efterskud vilde have været fornødent, hvis Brand contingentet kun var blevet ansat til 15 Skilling. Et saadant Brandcontingent vilde vel for Fremtiden, i Forbindelse med Renten af den nu opsamlede Kapital, være tilstrækkeligt til at dække Brandskaberne, naar de ikke over stege det, som de hidtil fra 1792 efter Middeltal aarligen havde udgjort, men dersom en Række uheldige Aar snart indtraf, kunde Efterskud dog blive fornødent. Efterskuddet kunde saaledes i uheldige Aar kun undgaaes derved, at Brandcontingentet endnu nogen Tid beholdt sin nærværende Størrelse. Hvor gavnligt det iøvrigt var, at der vare betydelige Beholdninger i Brandkassen, derpaa kunde Kjøbstædernes Brandforsikkringskasse tjene til Exempel, idet denne uden saadanne Beholdninger ikke vilde have kunne see sig istand, til at udrede den ved Jldebranden i Frederiksborg i 1834 foraarsagede Skadeserstatning, i Stedet for at den nu endog har kunne nedsætte Brandcontingentet, saa at Kjøbstæderne kunne gjøre rimelig Regning paa ikke nogensinde at komme til at give Efterskud til det bestemte aarlige lave Contingent af 10 sk. pr. 100. Rbd. Hovedsagen var, at forebygge det Mis lille, da de imodsat Tilfælde med deres Tiltale pæcluderes, da qu. Forskrivelser vil ansees som mortificeret og Protocol forhold, der maatte finde Sted imellem Assurancesummen og Bygningernes virkelige Værdi; kunde dette ikke opnaaes, vilde Nedsættelse af Brandcontingentet ikke gavne meget, hvorimod i modsat Fald dets Bestemmelse til 15 s. pr. 100 Rbd. vilde være tilstrækkelig. Til at tage de fornævnte Andragender under Overveielse blev nedsat en, af 7 Medlemmer bestaaende, Committee (Rasch, Drewsen, Haastrup, Castenschiold, Markmann, Scavenius, Danneskjold), som under 28de Januar afgav sin Betænkning, hvorefter Sagen blev discuteret i trende Plenarmøder den 5te, 6te og 10de Februar. Committeen, havde indstillet: 1) At en nøiagtig Undersøgelse anstilles om, i hvilket Forhold Bygningerne her i Landet efter deres Bygningsmaade hidtil have viist sig at staae til Fare for Jldsvaade, ved hvilken Undersøgelse fornemmelig synes at burde tages Hensyn til Kirker og saadanne Vaaningshuse, som ere grundmurede og teglhængte, og staae i en vis Afstand f.Ex. 20 Alen fra Bygninger af mindre brandfri Beskaffenhed, samt at derefter et nyt Reglement for Brandforsikkringen udarbeides. 2) At det Capital-Fond, som tilhører Brandforsikkringen, ikke længer forøges ved Paalæg paa de assurerede Bygninger, men ene ved det Overskud, som Renterne deraf i heldige Aaringer kunne afgive. 3) At en almindelig Omtaration af alle assurerede Bygninger paa Landet, eller dog af dem, hvis Assurance er ældre end 10 Aar, som snarest foretages, hvorhos det henstilles, om der ei kunde være Grund til, for dette specielle Tilfælde, noget at nedsætte de lovbestemte Gebyhrer. 4) At Tarationsmændene altid, saavidt muligt, bør findes i det Herred, hvor Tarationen foregaaer, og derfor, ligesom tidligere var paabudet, udmeldes af Herredsfogden, og ikkun i Undtagelsestilfælde af Amtmanden. 5) At Branddirecteur-Embederne indgaae, og som Følge deraf de nuværende Branddirecteurer sættes paa Vartpenge, indtil de paa anden Maade kunne ansættes, og at de disse Embedsmænd nu paa hvilende Forretninger overdrages til Herredsfogderne, hvilke formenes ved de ved Taxationerne faldende Gebyhrer at faae tilstrækkelig Erstatning for deres Arbeide, saa at Branddirecteurernes Løn i Tiden vil kunne spares. 6) At i hver Jurisdiction et Antal af idetmindste 4, og, om muligt, flere af de betydeligere Jnteressenter, i Brandforsikkringen udvælges, eller, indtil videre, af Amtmanden udnævnes, af hvilke altid tvende og helst de nærmest boende skulle være tilstede ved alle foretagende Tarationer for at paasee Brandforsikkringens Tarv, og hvor de fandt det nødvendigt, gjøre deres Bemærkninger ved Tarationen, som de forøvrigt bør underskrive, hvilke Mænd formenes at burde vedblive deres Function i 2 Aar, og ikke nyde Betaling for deres Uleilighed. Fremdeles formeente Committeen, at der var Grund for Forsamlingen til allerunderdanigst at andrage paa: 7) At det allernaadigst maatte tillades Jndbyggerne paa Bornholm, forsaavidt de maatte attraae det, at udgaae af Forbindelsen med Landets almindelige Brandforsikkring, og at oprette en separat Forening imellem sig selv til samme Øiemed.