Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-10-22
Vi henvende os til to andre Bekjendtgjørelser fra Personer, der have Lyst til at indlade sig i Ægteskab. Den ene er fra en Mand i sin bedste Alder (formodentlig omtrent i de Tredsindstyve), som sidder i en god Næringsvei (Billardhold), af en uplettet moralsk Characteer (det vil sige, for saavidt Solen selv ikke er uplettet). Han ønsker at givte sig med en anstændig, vel dannet Pige, eller i Mangel deraf med en Enke, som eier en Capital af 3000 Rbdlr. Paa Skjønhed sees ikke, men desmere paa en ædel Tænkemaade og ubesmittet Vandel." Man skjønner let heraf, at det ikke er Manden om at gjøre at faae en Vestalinde, thi naar Alt kommer til Alt, vil han lade sig nøie med en - Enke, men hvormange Slags Roller, der just ikke hører til en Susannas, kan ei en Enke have spillet i sit Liv, Dog, hvad der aabenbart maa betragtes som den Sol, hvorom alle Ønskerne i dette Avertissement, lig Planeter dreie sig, ere de 3000 Rbdlr. Alt det andet, om ædel Tænkemaade, ubesmittet Vandel &c., er kun Licentia poetica, Floskler, der staae i en Tale som Tulipaner og Malva i et Blomsterhed, blot som Pragtblomster; thi hvor i al Verden er det mueligt for en Avisfrier, at overbevise sig om det Fruentimmers Tænkemaade og Vandel, som han saaledes vil tillyse sig i en Tidende, Man har Møie ved, at udstudere en Piges Characteer, som man har kjendt i ti Aar, hvor meget vanskeligere bliver det da ei at overtyde sig om dens, man neppe har kjendt i ti Dage: "At denne Vei vælges ene af Mangel paa Bekjendtskab, er ligefrem en Usandhed; thi i Kjøbenhavn mangler intet Mandfolk Leilighed til at giøre Bekjendtskab med det smukke Kiøn. Man behøver kun at gaae i Rosenborg, eller Frederiksberg hauge, paa Sommertheatret eller i een af Pladslogerne og Parquettet, saa tilbyde mangfoldige Bekjendtskaber sig af sig selv. Det er ikke her som i Tyrkiet og China, hvor Mændene gjemme paa deres Koner og Piger, som Europæerne paa deres Obligationer, behænge dem med tætte Shawler, indspærre dem i et Harem eller endog indpresse deres Fødder i Jernsko, for at unddrage dem hver Beilers farlige Blik, nei, her hersker ingen større Publicitet end i Henseende til Kjønnet, og Yndighederne lægges til Skue som Varerne paa et Marked. Den anden Frier taler i en ganske anden Tone. Han er en ung, sund, velskabt Mand, af en god moralsk Characteer og en agtværdig Familie, lutter Egenskaber, som ere Guld værd. Han forlanger en ung, tækkelig, talentrig Pige",med en nogenlunde klækkelig Formue. dog Han ønsker ikke, han forlanger; han vil have den uudfoldede Rosenknop førend det ægteskabelige Livs Orm har søndergnavet dens spæde Blade altsaa ingen Enke, som kun viser Rosens Torne, ikke dens Ynder. Han taler ikke om hvad han er, eller om han allerede har et Levebrød; men troer, at Ungdom, Sundhed, Velskabthed og Familie allerede er Vederlag nok for en Pige af de anførte Egenskaber med en klækkelig Formue. Han svarer som hiin nygifte Mand, til hvem man sagde: De har faaet en smuk Kone, min Kone har saa mæn ogsaa faaet en smuk Mand. Man kunde spørge, hvad er en klækkelig Formue? Det er saa mange Penge paa Renter, at Manden kan leve som en Cavalier og Konen som en Dame, uden at nogen af dem behøver at bestille noget. Mad. 7 har Døden berøvet sin inderlig elskede og uforglemmelige Mand. Dybt nedbøiet af Sorg over dette uoprettelige Tab frabeder hun sig al Condolence, da den kun vilde forøge hendes Smerte." - Hvorfor frabede sig Condolence, Kan den forøge Smerten, Er Trøst ei den lindrende Balsom, hver Lidende ønsker sig? Det er heller ikke Madamens Mening; ogsaa hun øn skeer Trøst, men ikke over Tabet af sin Mand, hvilket hun erklærer for uopretteligt, fordi han var af Kjød og Blod, og alt Kjød er Ho, og Mennesket ikke har Valget mellem to be er not to be, mellem at leve eller at døe. Hun vil nokhave Trøst, men over Savnet af en Levende ei af en Død. Vilde Nogen lyde hende den Trøst, at den unge, rige og smukke Hr. M. agter at frie til hende, saa vilde hun sikkerligen ikke frabede sig den. Overalt bør man ikke troe unge Enker paa deres Ord, naar de i Anmeldelsen af deres Mænds Hedengang yttre en Sorg, som om de, lig Qvinderne i Ostindien, ere beredte til at følge deres Elskede i Døden. Der gives en PsendoSorg, saavel i Udtryk, som i Klædedragt.