Berlingske Tidende, 1835-11-30
J Times læser man to særdeles lange Breve af Englændere fra Algier og Tunis, fulde af Nid og Skinsyge over Frankerigs Foretagender og Magtsforøgelse i Africa, og fulde af Klager over vor Regjerings Forsømmelse i denne Henseende, i Særdeleshed vor engelske Consuls i Tunis, Sir Th. Reid, som før var Franskmændene heri behjelpelig, end at modarbeide dem. Vistnok har i Tripolis den bekjendte Warrington mange Aar gjort det Modsatte, men med hvilken Nytte til Slutningen for England, lade vi være afgjort. Correspondenten i Algier fremstiller i Særdeleshed Marschal Clauzels Handlemaade som høist uretfærdig og afsindig og forsvarer de Jndfødte, Kabyler og Araber, i Særdeleshed ogsaa som Abdel Kaders og Bejen af Constantines retskafne og patriotiske Mænd. Correspondenten i Tunis gaaer ud fra det eiendommelige Synspunkt, at Frankerig Forstaaelse med Rusland, men mod Englands Jnteresse, havde, for at befæste sit Herskab i Africa, stemt Porten til, at bekræfte den nuværende Bei Mustapha i sin Post, hvis Bistand mod Bejen af Constantine det sandsynligviivilde benytte og belønne ham med en Deel af dennes Gebeet. Men den nævnte Bei havde, ligesom flere Høvdinge, flyttet deres Skatte til sikkre Steder i Ørkenerne og i Bjergene, hvorfra en tapper Befolkning af ti Millioner vilde i Længden gjøre Franskmændene Besiddelsen af hiin Verdensdeel unyttig og undholdelig nok Hvor sørgeligt det endnu seer ud med Opdragelsesvæsenet i England, derom vidne det statistiske Selskabs nyeste Beretninger i London. Af disse seer man, at Antallet paa de Jndivider, der daglig nyde Underviisning i England, beløber sig til 1,200,000 medens man ikke kan anslaae Børnenes Antal under femten Aar til ringere end fire Millioner. Naar herfra regnes en halv Million som det omtrentlige Antal, der er under to Aar, og et lige Tal for dem, der som bemidlede opdrages i deres Forældres Huse, saa blive endnu tre Millioner tilbage, som kunde benytte den offentlige Underviisning paa Statens Bekostning. Heraf seer man, at rigeligt Halvdelen af dette Antal er ganske berøvet Velgierninger af den offentlige Underviisning J Breve fra Philladelphia, af 15de f. M., yttres Følgende: Hvor stor og velfortjent Roes end Hr. Livingston, den forrige nordamericanske Minister i Frankerig, tidligere har nydt for sit skarpe Blik og sine Talenter, maa Enhver, der kjender ham, nu tydeligen indsee, at han har overlevet denne sin tidligere Duelighed. Han er over 20 Aar gammel, og meget svag; af Natur lettroende, blev han et Offer for Selvbedrag eller for Jntriger. Medens han endnu var i Paris, blev ad en ubekjendt Vei den Jdee vakt hos ham, at hvis de forenede Staters Præsident kun i sit Budskab til Congressen førte et noget pantsret Sprog, vilde saadant sikkert gjøre et Jndtryk paa de franske Kamre og foranledige Bevilligelsen af de 25,000,000 Franker. J denne Aand gjorde han Jndberetning i sine Depescher, og det er ingen Tvivl, underkastet, at jo denne Omstændighed havde en ikke ringe Jndflydelse paa Affattelsen af Præsidentens Budskab, hvilket dog, som bekjendt, blev meget ilde optaget i Frankerig. Næsten bragt ud af Fatning herover og forudseende nye For viklinger, raadførte han sig med visse, uden Tvivl ikke officielle Agenter, over Maaden, han nu burde gaae frem paa. Som Følge af disse Conferentser, i Forbindelse med Præsidentens Jnstructioner, skrev han faa Dage før sin Afreise fra Paris, uden at være bemyndiget dertil, hiint Brev, der gjorde Sagen endnu værre. For paa den ene Side at behage den franske Regjering, erklærede han deri, at General Jackson havde ingenlunde havt til Hensigt at true Frankerig, medens han paa den anden Side, for at behage Præsidenten, førte et langt heftigere Sprog, end ved denne Lejlighed gjordes nødigt. Man paastaaer her (i Philadelphia) i de bedst underrettede Cirkler, at hiint Brev var skrevet i Paris under den bestemte Forudsætning, at hvis Præsidenten offentlig skulde erklære sin Tilfredshed med Ministrens Forhold, vilde dette gielde for en tilstrækkelig Fyldestgjørelse, med Hensyn til Frankerig. Da Hr. Livingston derpaa ankom til America, blev Secretairen for de udenlandske Anliggender bemyndiget til at lade ham vide, at hans Forhold billigedes. Derimod vægrede Præsidenten sig ved at gjøre nogen Meddelelse i saa Henseende til den franske Regjering. Hvis alle disse Angivelser ere rigtige, saa handles der jo for Øjeblikket endnu blot om et smaaligt Etiqvette Spørgsmaal, hvilket ikke destomindre kunde have vigtige Følger. Præsidenten billiger Livingstons Forhold, men vægrer sig ved, directe at tilmelde det franske Cabinet saadant; og dette Cabinet, hedder det endelig, vil kun være at tilfredsstille ved en directe Underretning om samme, men ikke ved en indirecte.