Norske Intelligenssedler, 1770-08-08
rdske Jntelligenz- edler Nr. No. 32. Onsdagen den 8 Augusti 1770. Bo NB. Nor Slutningen af den i No. 30, begyndte Historie. Endeligen fandt de En, der var kyndig i fremmede Sprog, hvilken de bragte til Kongen. Saa snart han kom til Kongen, sagde han med megen Mildhed til ham: Jeg forlanger, at J skal forklare mig, hvad der er skrevet paa dette Stykke Atlask. Da denne havde læst Skriften, sagde han til Kongen: Deres Majestæt, Det er Opmuntringer og Leve-Regler. Saaledes lyde de: "Jeg Kong Houschenk har needsat denne Skat her for den store Konge Dabschelim, efterat jeg havde ved en guddommelig Aabenbaring faaet at vide, at den Skat var ham tiltænkt. Men foruden disse dyrebare Steene har jeg giemt her et Testament i Form af en Underviisning, naar han læser samme, vil han faae at see, at forstandige Folk lade sig ikke forblinde af Glandsen af Guld, Sølv og Ædelsteene. Rigdom er ikke andet end laante Ting, hvilke man, enten tidlig eller sildig, maae overlevere til sine Efterkommere. De verdslige Fornøyelser, ihvor indtagende de end ere, ere dog ikke ævige. Dette Testamente er et kort Jndhold af det, hvorefter Konger skal indrette deres Regiering, og en viis Konge efterfølger dem; Den, der foragter dem, og vil ikke holde sig dem efterrettelige, eftersom de indeholdes i disse 14 Kapitler, maae forsikkre sig om sit Riges Undergang, Det Første er: Han maae ikke skille sig ved sine Betientere paa andres Ord, eftersom de, der ere omkring Kongers Personer, fejler ikke Avindsmænd og Misundere, hvilke, saasnart de see, at en Konge har kastet Yndest paa En, eller lader see større Naades Tegn imod den end imod dem, efterlade ikke paa alle Maader at sværte ham, og optænke tusinde falske beskyldninger for at faae ham stødt. Det Andet: En Konge maae aldrig fordrage Hyklere og Bagtalere i sit Selskab, eftersom de søge ikke andet, end at komme Ondt afsted Man maae heller udrydde saadanne Folk, end at det menneskelige Selskab ved dem skal foruroeliges. Det Tredie, Han maae altid søge at vedligeholde god Forstaaelse imellem sine Ministre, for at de med foreenede Kræfter kand arbeide paa Statens Velstand. Det Fierde: Han maae aldrig troe sine Fiender, naar de ydmyge sig. Jo meere de bevidne deres Tilbøielighed, og jo fleere Forsikringer de give om deres Tienstfærdighed og Troeskab, jo meere Aarsag har han at tage sig vare for dem, og troe, at de ikke meene noget deraf. Man maae aldrig vente noget ret oprigtigt Venskab hos en Fiende. Man maae holde sig fra ham, naar han kommer med en Vens Ansigt, som man holder tørt Træe fra Jlden. Det Femte: Naar man eengang har faaet det, som man med megen Umage har søgt efter maae man med største Fliid bevare det, eftersom man kand ikke hver Dag faae den samme Leilighed til at faae det, og, naar vi ikke bevare det meget vel, som vi have faaet, saa har man ikke andet end Misfornøielse over at have mistet det. Man kand ikke faae den Pill tilbage igien, som engang er bleven udskudt, om man end af Fortrydelse vilde bide i sine Fingre. Det Siette: Han maae aldrig overile sig i Forretninger, men tvertimod, førend han udfører noget, nøie overveje og examinere det. Gierninger, man giør i Overilelse, ere skadelige. Man kand giøre, hvad der ikke er gjort endnu, men man fortryder uden Nytte at have gjort ilde. Det Syvende: Han maae ikke foragte andres Raad og Forstand. Er det fornødent at giøre Venskab med nogle Fiender for at udfrie sig af deres Hænder, saa maae han uden Forhaling strax giøre det. Det Ottende: Han maa flye deres Selskab, der forstille sig, og ikke høre efter deres Flatterier, eftersom de have intet andet i deres Hierter, end Sæden til Uvenskab; De kand ikke frembringe Venskabs, men meget meere Fiendskabs Frugter. Det Niende: Han maa være barmhiertig, og ikke straffe sine Betientere for en liden Feyl, der er begaaet af Skrøbelighed; Thi en barmhiertig Konge paa Jorden er som en Engel i Himmelen. Han maa tage i Betragtning Menneskenes Skrøbelighed, og med Godhed og Kiærlighed skiule deres Feyl. Undersaatter begaae dagligen Feyl: Kongerne skal dagligen bevise Naade. Det Tiende: Han maa ikke giøre noget Menneske ondt, men tvertimod giøre alt det Gode, han kand. Giøre J godt, giør man Eder det samme, og dersom J giøre ondt, giør man Eder det igien. Det Ellevte: Han maa ikke tage sig noget for, der strider imod hans Høihed. Mange for glemme deres egne Gierninger, og vil giøre andres, og tilsidst skeer intet af det altsammen. Kragen vilde leve paa Agerhønens Maneer, men han opnaaede det ikke, og forglemte sin egen. Det Tolvte: Han skal være venlig og beleven. Venlighed er i Selskabet som Salt paa Maden, det sidste giør Maden smagende, det første fornøier enhver. En Kaarde af Jern er ikke saa igiennemtrængende som den af Venlighed, den overvinder uovervindelige Armeer Det Trettende: Han skal have troe Betientere, og ikke lade Bedragere faae Adgang til sig. Ved dette Middel bliver Kongeriget i Sikkerhed, og Kongens hemmelige Anslag blive ikke aabenbarede. Det Fiortende: Han skal ikke lade sit Sind forurolige af de Ting, der tildrage sig her i Verden. Et forstandigt Menneske taaler alle Gienvordigheder, og forlader sig paa Guds Forsyn. Der ere mange Historier over hvert Kapitel. Dersom Kongen vil viide dem, da skal han begive sig hen til Siden af det Bierg Serandib, der var vor Fader, Adams Opholds Sted, og alle Vanskelighederne skal der blive ham forklarede, og hans Ønsker opfyldte: Gud giv os Fred, Efterat denne lærde Mand havde fortolket dette, omarmede Dabschelim ham, tog med Ærbødighed dette Stykke Atlask af ham, hæftede det til sin Arm, og sagde: Man lovede mig en verdslig Skat, og jeg fandt en Skat af Hemmeligheder. Guld give mig Naade til at holde mig det efterretteligt. Derpaa lod han Guldet og Sølvet uddeele til de Fattige, at de skulde bede got for Kong Houschenks Siel, og derpaa vendte Kongen tilbage til sin Residence igien.