Jyllandsposten, 1840-06-16
Ligeledes har en academisk Borger i Bladet "Dagen" blandt Andet saaledes udtalt sig. "Journalisterne have en mægtig Opfordring til at gjøre en værdig og sømmelig, sindig og anstændig Brug af Pressen, men ikke destomindre have de aldrig gjort en ubesindigere Brug af den, end nu. Men maaskee har deres tilsyneladende urigtige og ukloge Fremgangsmaade været undskyldelig, eller i visse Maader nødvendig? Maaskee har Christian den Ottende siden viist sig som en Fiende af Nationens Frihed og at Udviklingen af dens ædleste Jnteresser, Maaskee har han allerede i den Grad sveget Nationens Tillid, at der behøves et Opraab til Nationen for at den ikke ganske skal synke i Tyranniets og Despotiets Lænker, ikke skal hindres i Opnaaelsen af sine aandige og materielle Formaal. Vi spørge: Hvad har Christian den Ottende gjort, hvorfor han ikke er nu ligesaa berettiget til sit Folks skjønneste Forhaabninger, som da han besteeg Tronen, Kan der tænkes noget mere Urimeligt og Barnagtigt, end at vente, at vor Konge strax efter Modtagelsen af Studenternes Adresse og de Øvriges, som tilkjendegave deres Ønske om Forandringer i Regjeringsformen, skulde foretage eller idetmindste tilkjendegive, at han vilde foretage et Skridt af saa uhyre Vigtighed, Jfald Rusland, efter Tilkjendegivelsen af den Beslutning at give Danmark, der i henved 200 Aar har havt en absolut og uindskrænket monarkisk Regjeringsform en constitutionel monarkisk, øieblikkelig havde sendt os en uhyre Hær paa Halsen, vilde da Lehmann, Christensen, Giødwad, Monrad og Grune gaaet imod den og slaaet den paa Flugt blot ved at fremvise deres revolutionaire Ansigter og heise den trefarvede Fane? Er det ikke aabenbart langt bedre, at Kongen overlader det til sine tro Provindsialstænder at tage Jntiativet i denne Sag Naar det da ved talrige Petitioner til Stænderforsamlingerne var bleven kundbart for hele Verden, at Danmarks Ønske og Danmarks Trang var en constitutionel Forfatning, naar Landets sindigste, dygtigste, ædleste og største Mænd havde veiet disse Petitioner og af inderste Hjerte sagt Ja og Amen, naar de da med stor Majoritet havde nedlagt deres Ønsker og Forhaabninger, deres veloverveiede og velbetænkte Raad i den Konges Haand, der har givet Danmarks Ven og Broder, Norge, en Constitution: da kunde Christian den Ottende, i Tillid til den retfærdige Sag og støttende sig til hele Nationens Ønske, dens dygtigste og ædleste Mænds Raad, sige til Ruslands Keiser "Jeg har intet Valg. Jeg opfylder ikke min, men det mig af Gud betroede Folks Villie, Danmark ønsker en Constitution og fortjener den; jeg maa vige min Trone eller opfylde mit Folks Villie! Det være da saa I Guds Navn giver jeg Danmark en Constitution, Jeg kan ikke Andet: Gud hjælpe mig; Amen. Naar Gud er med os, Hvo kan da være imod os i Ogsaa den "Berlingske Tidende vedbliver paa samme Maade, saaledes hedder det i dette Blad. "OppositionsPressen førte kun altfor længe næsten ene Ordet. Det er høi Tid at der tages til Gjenmæle for ved Pressen at værne om de Goder, som trues ved Pressens Misbrug. Folket bør betænke, at dersom det lader sig bedaare ved den af fremmede Ingredientser sammenlavede Trylledrik, som Politikens Ultraer faldbyde, da kan Følgen vel blive, at vi om kort Tid have tabt vor Danskhed, men blive vi derved, for at holde os til Exempler, Franskmænd eller Nordmænd, og om end dette var muligt, mon vi alligevel burde ville det? Men sæt nu endog, at Konge og Folk pludselig hyldede en eller anden, det være sig norsk, eller fransk, eller spansk eller hvilkensomhelst Norm for Menneskehedens Vel men da derved vilde vindes Andet end en kort Ruus med lange Efterveer, Man betænke dog, hvad vi allerede have at beklage, og spørge sig selv, om man for Gud og sin Samvittighed vilde forskylde, at der skulde skee end Mere. Vilde Nogen bære endog blot noget af Skylden, naar Agtelse for Loven og dem, som skulle vaage over dens Fuldbyrdelse, er nedbrudt, naar Borgerens Navn og Rygte besudles ved hadefuld Bagvaskelse, naar Pressens Misbrug, tvinger til Forholdsregler, som Alle med forenede Kræfter skulde søge at gjøre unødvendige, naar det at gjøre Beskyldninger regnes for en Ære, der for Beskyldningerne ere beviste lønnes med offentlig Anerkjendelse, og naar det lægges for Had, at den, som ved Pressen angriber Regjeringen eller Embedsmænds Ære, drages til Ansvar paa lovlig Maade, for at bevise sine Beskyldninger, naar Folket ved Smiger forledes til at forspilde sin og maaskee kommende Slægters Lykke, naar Borgernes Ro og Sikkerhed gives til Priis for vilde Hobe, som trodsende Love og Øvrighed storme gjennem vore Gader, for under alskens Excesser i vilde Skrig at manifestere den saakaldte offentlige Mening." Hvo vil vel tage dette og meget Mere endog kun for en liden Deel paa sin Samvittighed? Naar Usandheden af udspredte Rygter er lagt for Dagen, er det da nok at udtale et næsten haanligt: "tant mieux, som om derved Opreisning var givet for Brud paa Sandhed og for tilføiede Krænkelser,