Aalborg Stiftstidende, 1840-01-24
Om Bladet Touristen" udtaler Fædrelandet sig paa følgende Maade. Vi tilstaae, at vi have saa stor Ærbødighed for Pressens Kald, at det ingenlunde har afsiceret os paa nogen behagelig Maade at see en Mand, der i hele sin Embedstid har tumlet sig paa Grændsen mellem Misbilligelse og Strafskyld, og som tilsidst i den Grad overskred denne, at han blev dømt for begaaede Misligheder, - optræde som en af den offentlige Menings Organer og Ledere. Ved et videnskabeligt Arbeide vilde en saadan Plet paa Forfatterens Navn vel kun lidet komme i Betragning, men hos en Journalist er Charakteren og den deri liggende moralske Garanti et saa Alt overveiende Hensyn, at vi ikke kunne indlade os med Hr. Neckelmann, uden engang for alle at have protesteret imod, i ham at erkjende en jevnbyrdig Collega. Dermed er det ikke vor Hensigt at benægte, at han jo kan være lige saa god, som mangen en Anden, mod hvem man ikke er berettiget til at fremsætte en saadan Exception, - ja vi ville endog tilstaae, at det har smettet os at maatte rette den imod ham; men der følger nu engang af de menneskelige Indretningers Ufuldkommenhed, at Staten ikke kan ramme Alt, hvad der kunde fortjene Straf, og at den ignominia facti, som en igjennem de lovlige Former afsagt Domfældelse for en i den almindelige Mening uhæderlig Fremfærd paavælter den skyldig Befundne, maa tillægges en særdeles Vægt. Kunne vi saaledes ikke uden Misnøie see Pressen, bruges som en Pensionsanstalt for en ikke til hans Ære afskediget Embedsmand, saa havde vi derimod ingen Grund til fra Hovedets og Kundskabernes Side at tvivle om Hr. Neckelmanns Competents til at tage Ordet i Journalistikkens store Nationalconversation, og det har derfor i høi Grad undret os at bemærke den Forvirring og Uklarhed, der hersker baade i Touristens Anskuelser og Fremstilling, den Holdningsløshed og Selvmodsigelse, der gaaer idet mindste gjennem det første Nummer. Der hører altsaa, seer man, til at være Journalist ganske andre Egenskaber, end til at være en virksom Politimester og en kløgtig Pengemand; thi det synes, at ogsaa fra Talentets Side Touristen, kun har liden Udsigt til at hæve sig over den allerfladeste Middelmaadighed. Det er vistnok intet gunstigt Horolcop, vi have seet os istand til at stille dette Blad, og vi maa derfor gjentagende erindre at dette kun støtter sig paa Redacteurens foregaaende Levnet og paa selve Bladets første Nummer. Jmidlertid have vi seet saamange literaire Foretagender begynde godt, men endeel slet, at vi - for dog ogsaa at fremhæve Lyssiden ved denne Entreprise, kunne gratulere til, at den har begyndt saaledes, at den neppe har vakt nogen Forventning, som den ikke let kan opfylde. Hr. Neckelmann havde bebudet et farveløst, Ugeblad; han har derved rimeligviis villet berolige dem, som maatte frygte for, at den, som Statsmagten havde forskudt og paa en Maade afklædt, vilde blive en Sansculot. En saadan Frygt vilde imidlertid fuldkommen forsvinde ved Læsningen af det første Nummer, som er saa langt fra at være enten, farveløst eller buxeløst, at det derimod har meget Udseende af en vis Hosernes Grønhed, saa at de Li betale ikke have mindste Anledning til at være bange for, at Hr. Neckelmann ved nogen radical Overdrivelse skal fordærve Sagerne for dem.