Aalborg Stiftstidende, 1831-10-08
Politiske Efterretninger. Krigen imellem Rusland og Polen synes nu at nærme sig sin Ende, idet de forskjellige polske Corps efterhaanden opløse sig og overgive sig deels til Østerrigerne, deels til Preusserne. Man har nu en udførlig Beretning om Træfningen mellem Rosen og Romarino, der, som allerede bekjendt, endtes med, at den sidste tog sin Tilflugt til det Østerrigske, hvoraf sees, at det polske Corps paa flere Steder, ved Opole, Jozafor, Rachov og tilsidst ved Borov, gjorde alvorlig Modstand, men dog stedse blev trængt nærmere og nærmere ind mod den galliziske Grændse, hvilken den omsider, Natten mellem den 16de og 17de, nødtes til at overskride. Deres eget Tab ved denne Leilighed angive Russerne til 500 Mand, Polakkernes derimod til 2000 Fangne alene, foruden de Faldne og Saarede. Jfølge Angivelse fra Vien bestod Romarinos Corps, efterat det havde overskredet Grændsen og nedlagt Vaabnene, af 15000 Mand og 7500 Heste. Jkke bedre er det gaaet det polske Corps, som hidtil havde staaet i Egnen af Modlin. Den 20de Septbr. forlod det denne Position og marscherede til Plock. Kort efter ankom fra Modlin det fornødne Material til en Bro, hvorpaa denne blev slagen imellem Tokar- og Radzivillov paa samme Sted, hvor Napoleon fordum havde passeret Veichselen og hvor der fra den Tid af endnu er et Brohoved tilbage. Natten til den 23de gik en mindre Deel af Hæren over til den venstre Flodbred, den større Deel blev tilbage paa den høire. Hiin afsatte sin hidtilværende Anfører (Rybinski) og valgte Oberst Bøhm; i den tilbageblevne herskede stor Forvirring, og Jngen vilde være Anfører, indtil man endelig nødte General Uminski dertil, som dog snart igjen frasagde sig denne vanskelige og farlige Post. Jmidlertid rykkede Russerne den 24de ind i Modlin og Paskevitsch brød selv op fra Varschau for at angribe dem; iblandt de polske Tropper opkom Uenighed, om man skulde fortsætte Kampen eller ikke og omsider bestemte de dem til ikke at slaaes, uagtet alle de Bestræbelset, som Lellevel, Ostrovski og adskillige Geistlige anvendte, for at bevæge dem dertil. De siges, først at have havt finde at sende en Deputation til Varschau, for at tilbyde Overgivelse, men siden maa de have forandret denne Beslutning, thi den 1ste October har en Stafet bragt den Efterretning til Berlin, at det polske Corps, hvis Styrke ialt udgjorde 14000 Mand, er gaaet over den preussiske Grændse den 29de Septbr. og har nedlagt Vaabnene. Ogsaa det Rozykiske Corps skal være tyet ind paa Fristaden KrakausGebeet og der være afvæbnet. Denne Stad er for Øieblikket Tilflugtstedet for alle de Medlemmer af den polske Rigsdag, som ikke vilde underkaste sig Rusland. Fra Vien skrives i denne Anledning, at de have søgt at bevæge Regjeringen der til at interessere sig for deres Sag, men at Paskevitsch, der er udnævnt til General-Gouverneur i Kongeriget Polen, samt i Anledning af Varschaus Erobring ophøiet til Fyrste og tildeelt Navnet Varzavski, har afsendt 2 Brigader til Fristatens Grændser med Ordre til at rykke ind over samme, saasnart der yttrede sig Tegn til nogen Uorden. Skjønt det altsaa lader til, at Roligheden er vendt tilbage eller snart vil vende tilbage i de Egne af det østlige Europa, der hidtil have været Krigens Skueplads, er det ikke mindre vist, at der flere Steder hersker betydelig Gjæring, at der endnu gives eet saare vanskeligt Punct at afgiøre, nemlig det belgiske, og at det er langt fra, at Differencerne mellem de to store politiske Partier kunne ansees for at være i Aftagende. Den franske Gesandt i Petersborg, Hertugen af Montemart, skal ikke have forladt den russiske Hovedstad i godt Lune, hvortil en Samtale, først med Grev Nesselrode og siden med Keiseren selv, skal være Anledningen. J Petersborg er man ikke tilfreds med den levende Deeltagelse, som Polakkerne har funden i Frankrig, og kan ikke tilgive den franske Regjering, at den billigede den Sympathie, som yttrede sig i den lovgivende Forsamling og i enhver Green af den executive Magt. Saaledes skrives idet mindste fra den russiske Grændse under 12te Septbr. og dette faaer nu at staae ved sit Værd; vigtigere er den Efterretning fra Haag, at en russisk Cabinetscoureer har overbragt Prindsen af Oranien Bladimirordenen, som et Beviis paa Keiserens Deeltagelse i hans Seier over Belgierne. Fremdeles har Prindsessen af Oranien ladet afsynge et høitideligt Tedcum i den græske Kirke i Amsterdam formedelst de russiske Vaabens Triumf og i egen Person bivaanet denne Høitidelighed. J franske Blade paastaaes, at den londonske Conferents har tilkjendegivet den franske Regjering, at hvis Kong Leopold ikke den 10de October (paa hvilken Dag Vaabenstilstanden udløber) har antaget de i de tidligere Protocoller fastsatte betingelser, vil Rusland, Preussen og Østerrig understøtte Kong Vilhelms bevæbnede Fordringer. Den hollandske Hær staaer endnu truende ved den belgiske Grændse; Cabinetterne i Vien og Berlin har afviist Kong Leopolds Gesandte og Keiser Nicolaus skal have erklæret sig paa en endnu mere afgiørende Maade. Ogsaa i Henseende til Luxemburg har Fyrst Talleyrand ikke kunnet enes med de andre Medlemmer af Conferentsen; ja een af disse skal endog have erklæret, at hvis Varschaus Jndtagelse havde fundet Sted, nogle Uger før, vilde man ingenlunde have taget det saa let med Franskmændenes Jndrykkelse i Belgien. Paa den anden Side undlader det modsatte Partie heller ikke at yttre sig. Det er bekjendt, hvormeget de Franske interessere dem for den nyskabte belgiske Stat, og Kong Leopold synes stedse at slutte sig nærmere og nærmere til Frankrig, jo mere Kulde og Uvillie han møder hos de andre Magter. Franske Officerer og franske Tropper træde uophørlig i belgisk Tjeneste, og den 23de Septbr. forelagde den belgiske Krigsminister de Deputeredes Kammer et Lovforslag, hvis Gienstand var Fuldmagt for Kongen til at aabne det belgiske Gebeet for fremmede Tropper.