Aarhuus Stifts-Tidende, 1843-08-12
Blandinger. Den 25de Juni lukkede Jomfru Lenormand, den berømte Sybille, som havde forud forkyndt Revolutionen, Directoriet, Consulatet, Keiserriget, Restaurationen, de hundrede Dage, den anden Restauration og Juliomvæltningen, sine saa klart ind i Fremtiden seende Øine. J 50 Aar havde hun beboet Huset N 5 i Rue de Tournon; en Tavle over Jndgangen havde den simple Jndskrift: "Mlle. Lenormand, libraire". Hun solgte sine egne Værker, thi da man maa have en Titel, hvorunder man kan betale Skatter, og en Prophetindes Metier ikke er patentmæssigt, saa klassificerede Jomfru Lenormand sig som Boghandlerske. Men selv talte hun ogsaa som en Bog, og var stedse bedre oplagt, end mange Bøger. Man kunde altid faae hende i Tale, meldt af en Tjenestepige, blev man strax indladt. Hendes Værelse var simpelt og venligt meubleret; Jomfru Le normand sad paa en Ottoman, med en pragtfuld blond Paryk paa og en underlig persisk Turban; forresten var hun borgerlig klædt. Jngen Dødninghoveder, ingen Skeletter, ingen Slanger og Crokodiller – Alt gik ganske simpelt, naturligt, menneskeligt til. Hendes første Spørgsmaal var: Hvilket Spil ønsker De, Til 6, til 8, til 10, til 20 indtil 400 Fres." – Naar man havde valgt, besaae hun Spørgerens venstre Haand, spurgte ham om hans Alder, om hans Yndlingsblomst, om det Dyr, han afskyede meest, og lignende vigtige Bagateller. Derpaa tog hun sine Kort, lod den Fremmede tage af med den venstre Haand, og udbredte dem nu for sig paa det grønne Bordteppe. Umiddelbart herefter begyndte hun, Øinene stiftfæstede paa Kortene, sin Forudsigelse – mange sprudlende, fuldttonende Ord, men her og der et aandigt Lyn, en Antydning, som overraskede Tilhørerne. Enhver gik tilfredsstillet bort og de Fleste erklærede siden efter, at alle Spaadomme, vare indtrufne. Allerede tidligt udviklede denne Seer gave sig i hende. Født i Alencon 1772, blev hun opdraget i det derværende Benedictinerindekloster, syv Aar gammel forudsagde hun Abbedissens Afsættelse: hun blev indspærret, men hendes Forudsigelse indtraen Maaned sildigere. Hun forudbestemte nu Abbedissens Efterfølgerinde, ogsaa dette Orakelsprog gik i Opfyldelse tre Maaneder efter. Saaledes traadte hun, i Følelsen af sin overnaturlige Mission, ind Verden paa en Tid, da det forrige Aarhundredes overordentligste Begivenhed dæmrede frem paa Horizonten. Mørke, sørgelige Prophetier fløde af hendes Mund, den frivole Pariserverden loe derad. En Dag kom tre unge Mænd til hende. Hun betragtede dem opmærksomt; derpaa sagde hun alvorsfuld: "J ville alle Tre komme til at døe en voldsom Død. De" vendte hun sig til den Ene – "ledsaget af Folkets Velsignelser og ophøiet til Gud; I Andre ledsagede af dets Forbandelser." De tre unge Mænd, loe, kastede et Guldstykke paa Bordet og gik. Det var Marat, Robespierre og St. Just. Da Marat var falden for Charlotte Corday's Dolk, da Folket jublende havde baaret hans Liig til Pantheon, da Mademoiselle Lenormand fortsatte sine mørke Prophetier, blev Robespierre urolig, og en Morgen blev Sandsigersken fængslet og slæbt til Conciergeriets Fængsler, som man dengang kun forlod, for at bestige Skafottet. Den 9de Thermider reddede hendes Liv og gjengav hende Friheden. Robespierre's Forfølgelse gav hende en ny Rimbus; de Videbegjærlige strømmede skareviis til hende. Blandt dem kom ogsaa en ung Kone i dyb Sorg; hun havde mistet sin Mand under Guillotinens Øxe. "Trøst Dem, Madame!" sagde Jfr. Lenormand til hende: en Krone venter Dem". Det var Josephine Beauharnais. Nogen Tid efter ægtede hun en lille ubekjendt General uden Jndflydelse, uden Formue, og tænkte sukkende: "Jeg renoncerer paa Kronen." Men Nysgjerrigheden lod hende dog ingen Ro, og nogle Uger efter Brylluppet nødte hun Buonaparte til at følge med hende til Mile. Lenormand. Men hvor stor var hendes Forbauselse, da Prophetinden sagde til hende: "Deres Skjæbne, Madame, gaaer sin Gang uforandret." Og da Buonaparte leende rakte hende sin Haand, raabte hun begeistret: "Hundrede seirrige Slag, Republikens Frelser, Stifter af et Dynasti, Europa's Overvinder!" Buonaparte smilte; derpaa blev han alvorlig og sagde: "Jeg skal stræbe at gjøre Deres Orakel Ære." Da hun, mange Aar efter, forudsagde Josephine den forestaaende Ægteskabskilsmisse, lod Napoleon hende arrestere; hun blev ført til Fouche, der huskede hende meget vel. Hun havde nemlig sagt til ham som Conventsdeputeret: "De er allerede stegen høit, men De vil stige endnu høiere." Fouche havde, som ung Professor i Philosophien i Nantes, gjort en Reise med en Luftskipper. "Deres Spaadom er indtruffen", sagde han til den Fængslede: "jeg er stegen høiere, end jeg dengang drømte om i Luftballonen. Men har De ogsaa vidst forud, at De vilde komme til at vandre i Fængsel, og at De rimeligviis vil blive her meget længe ja, svarte hun, jeg har læst det i mine Kort, men tillige, at Kløverbonde snart vil befrie mig." – "Og hvo er da denne mægtige Kløverbonde?" spurgte Fouche smilende. "Deres Efterfølger, Hertugen af Rovigo." Og saaledes skeete det. Fouche faldt i Unaade, blev afsat, og Prophetinden blev kort efter fri. Restaurationen, som hun havde forudsagt, begunstigede hende; Alle strømte til hende, og indtil sin Død levede hun uforstyrret, som udelukkende privilegeret Sandsigerske. Fru Stal, Fru Tallien, Fru Recamier, Benjamin Constant, Keiser Alexander og mange andre Berømtheder have besøgt hende tidt. Hun reiste til Kongressen i Aachen, hvor hun vakte stor Opsigt, og udgav Tid efter anden endeel Skrifter. Mange Fremmede af Betydenhed besøgte denne mærkværdige Dame, hvis Memoirer, om hun har efterladt saadanne, vilde høre til de minde værdigste i vor Tid. Hun døde, tagende sin Hemmelighed og sin Seergave med sig i Graven, og Jngen af hendes mange Elever vil nogensinde erstatte hende. Fem Gange hundredetusinde Francs i rede Penge og hendes Papirer, som indeholde utallige Breve fra høie og berømte Personer, vente hendes Arving, der allerede er paa Veien fra Africa til Frankrig. Sin politiske Rolle har, efter al menneskelig Beregning, Seiershertugen (til hvem Ex-Regentinden Christine, da han fulgte hende ombord i Barcelona, sagde de mærkelige Ord: "Jeg har givet Dig Alt, Espartero! Jeg har gjort Dig til Greve af Luchana, til Hertug af Morella, til Seiershertug, til Grand af Spanien; men til en Adelsmand kunde jeg ikke gjøre Dig!") nu udspillet; men naar flere af Pariser-Journalerne derfor udbryde, la farce est jouce (nu er Gøgle Pillet tilende), bedrage de sig sikkert, de Kortsynede, Alt hvad der hidtil er skeet, har kun været Forspil, nu først vil Kampen mellem Christinos eller Moderados og Progressister eller Exaltados ret for Alvor bryde løs: "Naar troer De, spurgte man nylig en aandrig Statsmand: "at Spanien vil komme til Rolighed?" – "Saasnart svarede han: " som alle Spanier have guillotineret eller fusileret hinanden, og den eneste Tilbageblevne er gaaet i Landflygtighed.