Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-10-29
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. 60000000 Ra Nittende Aargang. No. 87. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Tirsdagen den 29 October 1822. Audiatur et altere pars En, som det synes, godmodig, og mod vore Veivæsen velsindet, Mand, har i dette Blads No. 83, under Mærket L., dog været grusom nok til at give sin Stemme til Dødsdom over de Træer, som hist og her, men sparsomt nok, findes ved Siderne af vore Landeveie. Aarsagen til sin Nidkjærhed melder han at være Træernes Skadelighed for Veienes Vedligeholdelse. Vi indrømme ham meget villigen, at aldeles aabne Veie holde sig tørrere og med mindre Bekostning vedlige Men da der ere Ting og Jndretninger, som meget meer end Træer skade Veiene, saa maatte han billigen skaffe os af med dem først. Saadanne skadelige og Veiene ødelæggende Anstalter ere: megen Færsel paa Veiene, Gjerder, Gaarde, Lader, Plankeværker og desl. ved Veiene. Naar det med Hr. L. blot er os om at gjøre, at redde Veiene, saa er der ingen Tvivl om, at vi jo til deres Bedste maatte ønske Landet saa lidet opdyrket som mueligt; thi jo mindre der paa en Veier at kjøre, desbedre holder den sig. Ja, Vei kunde aldrig staae sig bedre, end naar et Lands Jndvaanere, efterat have anlagt dem, droge udaf Landet og lode dem staae. Saadanne Veie vilde blive et Jdeal af Veie. Til dette Jdealnærmer man sig, naar det nu snart ikke længer lønner Umagen at dyrke Jorden. Da vilde de herlige Kongeveie, om end Træerne bleve staaende, lide langt mindre, end de tilforn, under stigende Cultur leed. Den forladte Bondegaard, som falder ned, skygger ikke længer over Veien. Dens Eier har hverken Evne eller Villie til at sætte Gjerde for sin Mark. Og at Gjerder, især levende, fordi de, som tættere og lavere, fornemmelig hindre Vindstrøget over Veien, skade den langt meer end Træer, er uomtvisteligt. Man kan, ved blot at gaae ud af Kjøbenhavn, paa Roeskilde Landevei faae øiensynligt Beviis derfor, Lige til første Halvmiilspæl er der Bygninger, Plankeværker og levende Gierder paa begge Sider af Veien. Den er saa langt, ogsaa i mindre godt Veir, meget smudsig. Men ikke saasnart naaer man bemældte Pæl, hvor de levende Gierder paa begge Sider høre op, før fra dette Punct af Veien findes med eet tør og bedre, endskiønt Træerne paa begge Sider vedblive. Men skulde man derfor befale Eierne af Markerne indtil Halvmiilspælen at brække deres smukke Gierder ned og udsætte deres bag dem liggende Marker, for den Ufred af de Veifarende, som de længer ude liggende Jorder, som bekjendt, ere meget oftere udsatte for, Dette gielder ogsaa om Hauge stakit, om Huse, Gaarde og Lader ved Siden af Veie. Under den Skygge, slige Bygninger kaste ud over Veien, er den altid slettere, og trænger, formedelst den jevnlige Jnd- og Udkjørsel til og fra Gaarden, til meer Jstandsættelse. Men hvor vil derfor forbyde Nogen at bygge sin Gaard ved Veien og paabyrde ham en længere Strækning at kjøre eller gaae Nei, Hr. L., lad kun Veiene blive ret meget befarne. Det er et godt Tegn paa et Lands Cultur og Samqvem mellem dets Mennesker. Denne Cultur og dette Samqvem kaste saa mange Fordeele af sig, og forøge Jndvaanernes Velstand, saa meget, at de lettelig overkomme at istandsætte deres Veie, plante Gierder for deres Jorder, og sætte de skjønne og uskyldige Træer, hvis Syn fryder Øiet og opmuntrer den mødige Vandringsmand, thi hvad især de formeentlig skadelige Træer angaaer, da maatte det være tilladt at tage dem i Forsvar mod Hr. Ls. Angreb. Og vi haabe, at Enhver, som, med Eftertanke over Veivæsenet, har kjørt paa Landeveiene en ret mørk, regnfuld eller taget Nat, eller om Vinteren i Sneefog, endog ved Dagslyset, vil samstemme med os. Ja, vi vente det endog af Hr. L. selv, naar han engang i et ret tykt Mørke vil kjøre fra Roeskilde til Ringsted. Han og hans Kudsk ville da bemærke, hvor vanskeligt det er at holde sig paa Veien, og hvor let man kommer Grøvterne paa Siderne for nær. Dersom han slipper lykkelig igjennem, vil han blive lettere om Hjertet, og hans Kudsk kjøre raskere til, naar han endelig kommer op imod Ringsted, mellem de paa begge Sider af Veien der plantede unge Træer, skjønt ikke faa af dem ere, som vi mene, af onde, men, efter hans Mening, af veikloge Mennesker afhuggede og nedbrudte. Den, som skriver dette, har været i det Tilfælde, at han ved Middagstid i et stærkt Sneefog har maattet tage ind i en ussel Kro ved Landeveien, paa et Sted, hvor Træplantning just hørte op, og opholde sig der Natten over til næste Morgen, i Selskab med en Mængde Bønder og Slagtere, fordi det var ogsaa dem, skjønt meget veikyndige, umueligt at skielne Veien fra Markerne ved Siderne, hvor alle Grøvter vare sneefyldte. Vi vare samtlige i omtrent Hungersnød midt paa Sielland. Havde det Øvrige af Veien været beplantet med Træer, kunde vi vedblevet at kjøre.