Københavns Adresseavis, 1774-09-02
Kritisk Journal No. 31 og 32 for Aar Udtog af et Brev fra Doktor Rothmann, dateret Tripoli den 8 April, om hans Reise til Sa linen ved Tripoli. Den 18 Febr. antraadde jeg Reisen til Smara, for at besee Salinen sammesteds. Jeg gik om Bord paa Skibet Karlberg, som førte mig herhid, og paa hvilket Saltet skulde indskibes til Sverrig for Haggi Abdrahmans Regning. Vihavde hans Broder Haggi Hamet med os, som skulde besørge Indskibningen. Dagen derpaa kom vi an paa Rheden, og kastede Anker omtrent 3 Mile fra Landet, dog ei paa mere end 5 Favnes Dybde, thi Vandet er der meget grundt. Den 20 hindredes vi af haardt Veyr at komme i Land Strømmen var østlig, og endskiønt ingen Ebbe og Flodmerkedes, faldt dog Vandet alle Formiddage, og steeg igien om Eftermiddagen, hvilket man tydeligst kunde fornemme ved Landet. Den 21 forsøgte vi at komme i Land, vi gi til den Ende om Bord paa et lidet tripolitansk Fartøy, som laae en god Miil fra os nærmere Landet. Der fik vi en Karl, som lodsede os ind til det lidet Kastel, som ligge ved Ladepladsen. Dette Fahrvand er en lang, smal og grund Fjord, hvis Jndløb er meget vanskelig. Kasteller er et lidet fiirkantet Huus, paa hver Side 27 Alen lang, og meest ruineret. Omkring samme sees Levninger af flere Bygninger. Det beboes nu af en Mohr med sin Familie Tre gamle Jern Kanoner og lige saa mange Bøsser, alle ubrugelige, udgjorde Artilleriet. Salinen ligger 1/4 Mii fra Kastellet. Bakken omkring Huset bestaaer af Sand og Sneglehuse. Den var af Beduinerne, som boe derom, kring, besaaet med Korn. Ved Stranden er en Steenbroe gjort for Saltladningen, og var den i temmelig god Stand. Den 24de begav Skibscapitainen og jeg, ledsaget af nogle Mohrer, os hen til Salinen. Den er et meget stort Fælled, 1/4 Miil fra Stranden, som overalt, saa i 14de Søndag efter Trinitatis. 1774. Søndags=Bladet Nr. 38. langt man kan see, er bedekket med en Saltskorpe. Sa vidt vi kom, var Skorpen ikkun 1 Tomme tyk. Det seer ud, ligesom naar man gik i en Dal, der var bedekket med Jis, og der syntes kun at fatte Skridtskoe, for at nyde en nordisk Vinter=Forlystelse. Saltet samler sig her af Regnvandet, som med Salt imprægneret rinder ned fra de omkringliggende høyere Egne. Under Saltskorpen, som en temmelig fugtig, staaer noget lidet Vand, og Bunden bestaaer at et sort eller blaaagtig Leer. Saltet i sig selv er hvidt, klart og velsmagende, med store cubiske Crystaller, hvor de sidder paa en Steen eller Qvist, men af den fiine røde Sand, som blæser derpaa fra den høyere liggende Sandmark, er det noget ureent oven paa. Paa Strandbredden af dette Salthav vare opkastede mange Saltbakker, som havde lagt der siden forrige Aar. De vare urecne oven paa af den ommeldte Sand, men inden i var Saltet godt, hvid, tørt og haardt. Marken omkring Sali nen var frugtbar og med mange Urter begroet; af alle som vare i Blomster, har jeg sendt et Exemplar hiem. De vi kom tilbage, tog Kapitainen og Bord, og jeg blev i Kastellet med Haggi Hammet, for at oppebie Leilighed at reise til Tripolis. Den 25 gik jeg efter et slet Natteleie, betids om Morgenen, med tvende bevæbnede Mohrer og min Tolk tilbage til Salinne. Jeg var da omtrent 400 Alens Længde ud paa den, men fandt Saltskorpen kun meget lidet tykkere, dog sagdes der, at den længere ud bliver tykkere omtrent til 1 Fod, hvilket ogsaa er troeligt; men minGeleidsmænd dristede sig ikke at lade mig gaae længere, at Frygt for at blive overfalden af de omkring boende Beduiner af andre Horder, paa hvis Fredelighed de ikke kunde lide. Kl. 11 om Formiddagen kom en heel Hob fornemme Beduiner til Castellet for at accordere med Haggi Hamet om Arbeydet ved Salt=Ladningen. Da Accordten var sluttet, maatte jeg strax følge med dem, for med Sikkerhed at komme tilbage til Tripolii. Jeg fik altsaa ey Leylighed at see Salinen Brega, som ligger noget længere fra Castellet. Jeg var ved Baschens Anordning recommenderet til den fornemste af Beduinernes Cheiker, som skulde skaffe mig sikker til Tripolis. Klokken 2 om Eftermiddagen satte vi os til Hest, i Selskab med 30 fornemme Beduineer. Efter 3 Timer kom vi til Cheikens Leyr. Han lod slaae et smukt Telt og for mig og min Tolk, og tracterede mig med et Aftensmaaltid, som bestod i Brød, hvilket han expres for mig havde ladet tillave, og kogt Faare Kiød. Brødet var af Bygmeel, ugiæret og paa varme Stene bagt i tynde Kager, af Udseende og Smag som det i Smaaland og flere Provindser brugelige. Ved Kiødet var megen Peber. Maaltidet holdtes, som sædvanlig, paa Marken, og Verten var saa høflig, at han med sine egne Fingre udsøgte de beste Stykker og rakte mig, thi her var ei at tænke paa Skee, Kniv eller Gaffel. Teltet var hele Aftenen opfyldt med Beduiner, som beundrede mig og min Klædedragt, hvilken nøye examineredes, og da de fornam, at jeg var en Læge, saa blev jeg næsten dræbt med bare Consultationer, ja de havde snart troet, at jeg kunde giøre Mirakler, fordi jeg af Ansigtets Lighed kunde sige, at tvende Negre vare Brødre. Cheiken tykte ikke synderlig om Viin, som jeg tilbød ham, og smagte den kun. Vandet drak viaf Træ=Øser. Denne Cheik er ellers af en meget gammel, og høyt anseet Familie. Endskiønt han er skatskyldig og paa visse Maader en Undersaat af Baschen i Tripoli, saa faaer han dog aarlige Foræringer fra ham, bestaaende i Telte og Klædninger, og naar han kommer til Tripoli, saa luteres han med Kanonskud fra Kastellet. Hans Forfædre fik og den Castan fra Sultanen, som nu skikkes til Bascheni Tripoli. Den 26 om Morgenen Kl. halv 8 reiste jeg med min Tolk og tvende bevæbnede Beduiner, som skulde ledsage mig, tilbage til Tripolis. Heden om Dagen og Kulden om Natten var utaalelig. Da Solen var gaaet ned, begyndte mine Ledsagere at bringe deres Gevær og Lunter (thi Bøsserne antændes med Lunter) i Orden, af Frygt for et Anfald, men vi slag frie, Byen Svara passerede vi Kl. 1 om Eftermiddagen. Den 27 Kl. 3 om Morgenen stege vi til Hest, og kom efter en forceret March, Kl. 11 til Sabia og Kl. halv 7 om Aftenen til Tripolis. Jeg var dog efter denne sterke Marsch mindre udmattet, end jeg havde formodet. Jeg har altid tænkt paa at giøre en Reise til Tagiura og Lepida, men for Usikkerhedens Skyld kan man ey reise, uden ved forefaldende Leilighed. Det er ellers meget kostbart at reise, thi man maa betale Escorten og føde baade dem og Hestene. Provisionerne maa man føre med sig, thi i Landet er intet at faae for Penge. Nyheder.