Berlingske Tidende, 1818-04-20
Politieretten har frikiendt Hr. Brissot Thivar, som var tiltalt i Anledning af Skriftet: le rappel des bannis. De Deputeredes Møde den 4de April var det uroeligste, som hidtil har fundet Sted under dette Aars Forsamling. Aarsagen dertil var en Tale af Hr. Bignon, hvori det blandt andet hedder: "J en repræsentativ Regiering angaaer Finantsloven ikke allene Penge Jnteressen, men den omfatter alt, hvad der har stor Jnteresse for Folket: Regieringen og Forvaltningen, Retfærdighedens og Ordenens Haandhævelse, Krig og Fred, al moralsk og al materiel Jnteresse ligger i denne Lov. Spørgsmaalet her angaaer intet mindre, end at være til eller ei. . . . Spørgsmaalet angaaende den forelagte Budget er det Centralpunct, hvortil alt knytter sig, og omkring hvilket alt dreier sig. Paa Crediten beroer vort Finantsystem. Creditten beroer igien paa det Offentliges Tiltroe og denne paa en god Forvaltning. Naar vi beskjæftige os med Budgetten, saa opfordrer vor Pligt os altsaa gandske naturlig til at betragte i Forvaltningen i det Hele, og de af dens Dele, som have en directe eller inddirecte Jndflydelse paa Finantserne. Hvad Ministeriumet ei finder for godt, at tilstæde os ved de daglige Privatreclamationer, det maa man i det Mindste tillade os een Gang om Aare i Anledning af Brøgetten. Derfor maa denne af os ansees som en forskantset Leir, som et Citadel, der tiener alle vore Friheder som Tilflugtsted. Der kan ikke tænkes noget Finantsystem i en Stat, med mindre den befinder sig i fuldkommen Nydelse af sin Uafhængighed, og denne kunne vi allene erholde ved Forbundsarmeens hastige Bortmarsch, Hvad har vi i denne Henseende at haabe eller at frygte, . . . Ministeriumet lader os blive i den dybeste Uvidenhed angaaende Gangen, af Underhandlingerne med de fremmede Magter. Uden Tvivl ville Ministrene i denne Henseende ikke værdige os deres Fortroelighed, fordi de ikke troe at kunne regne paa vor Eftergivelse. Ved dette Sted af Talen, saavelsom ved andre Udfald mod Ministeriumet, blev Taleren afbrudt af Forsamlingens Mishags Yttringer). Hvad mig angaaer, da tænker jeg som Hr. Lafitte, at vi ingen Omkostninger til Besættelsesarmeen maae bevilge for længere Tidend til Tractatens Udløb, det vil sige: til Enden af Rovember. Hvorfor skulle vi ei lydelig fordre af de fremmede Magter den sam 5 me Troeskab, som vi selv udøve, Vi ere nødke dertil, da en Stemme i det Engelske Parlament har foreslaaet Frankrigs Deling under den e absurde Forevending, at man ved at fornærme Bogstaven i en Tractat ikke fornærmede dennes Aand. Men ikke allene i en uroelig Forsamling, hvor Nødvendigheden, af at maatte tale uforberedet paa en dis Maade tilstæder en ver Yttring, er dette Ønske forebragt, ogsaa i en meget roeligere Forsamling, ved Forbundssamlingen i Frankfurt, har en befuldmægtiget Minister ikke afholdt sig fra at yttre en Beklagelse over at i Elsas ikke blev skildt fra Frankrig. . Hvorfor skulde vi ikke lydelig forkynde vor Fordring paa Occupationssarmeens Bortmarsch, Hverfor ender ikke enhver af vore offentlige Taler med et Ønske, liigt det, hvormed hiin Romer forbandt sit Fædrenelands Skjæbne: "Det er min Mening, saade Cato, og at Carthago ødelægges, Retfærdigere og mere menneskekiærligt siger jeg. Dette er min Mening, og dernæst stemmer jeg for de Fremmedes Bortmarsch. Tilsidst blev Allarmen saa almindelig, at Taleren, der flere Gange forgiæves havde søgt at forslaffe sig Roe, maatte afbryde, sin Tale, som han sluttede med de Ord: "Jeg stemmer for Antagelsen af Budgeten - og for at de fremmede Tropper saasnart som mueligt bortdrage.