Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1844-09-10
Stænderforsamlingen i Viborg. J 47de Møde blev til foreløbig Behandling foretaget Sagen betræffende det af Prof. Larsen indgivne Andr. fra Prof. Schouw og det af Landsoverretsprok. Jespersen indgivne Andr. fra Bestyrelsen for Selskabet for Trykkefrihedens rette Brug om at indgaae med Besværing til Hs. Majestæt over det kongelige danske Cancellies Fremgangsmaade ved uden Lov og Dom at supprimere eensurfrie Blade. Som Referent for den i Sagen nedsatte Committee (Larsen, Jespersen, Køster, Nyholm, Holst) oplæste Landsoverretsprokurator Jespersen Committeens Betænkning. Committeen havde indstillet, at Forsamlingen i Overeensstemmelse med Forordningen af 28 Mai 1831 85 indgaaer til Hs. Maj. Kongen med en allerunderdanigst Besværtning over det kongelige danske Cancellies ulovmedholdelige Fremfærd, ved uden Lov og Dom at supprimere censurfrie Blade. - Kammerhr. Benzon: "Da saa mange Stemmer (iforveien have hævet sig for at understøtte den fremførte Klage over Cancelliets Fremfærd, en Klage, som har erholdt saa stærk Indgang i Forsamlingen derved, at den er udgaaet fra Forsamlingens forrige Præsident og fra det Selskab, som kalder sig Selskabet for Trykkefrihedens rette Brug, som endvidere er understøttet ved en Betænkning af en Committee, udvalgt af det nævnte Selskabs Medlemmer, og som endelig ligeledes er bleven tiltraadt af nærværende Committee, kunde det maaskee synes noget dristigt af mig at hæve Stemmen for at udtale, at Cancelliet efter min fuldeste Overbeviisning ikke har gjort Andet, end opfyldt en det paa hvilende ubetinget Pligt. Cancelliet har kun udført, hvad Hs. Majestæt ved Reskript 10 April 1836 med udtrykkelige Ord har befalet det; thi det siges udtrykkeligt i dette Reskript, at da der i flere uprivilegerede Blade er fundet indrykket Beretninger og bemærkninger, der ikke alene have Charakteer af politiske Efterretninger, men ogsaa maa vække fremmede venskabelige Magters Opmærksomhed, og give dem grundet Anledning til Misnøie og Besværing, vil Kongen have Cancelliet paalagt alvorlig at paasee, at Forbudet mod politiske Efterretningers Meddelelse i uprivilegerede Blade, hvad enten de ere optagne af fremmede Blade eller bestaae i bemærkninger og Raisonnements, paa det strængeste overholdes o. s. v. Jeg skjønner ikke rettere, end at disse Ord ere tydelige nok, og at der behøves mere end almindelig Skarpsindighed og et særdeles juridisk Blik for at faae andet udaf disse simple, tydelige Ord end det, der frembyder sig for den naturlige Menneskeforstand." Prof. Larsen: "Jeg troer ikke, at den ærede Deputerede har læst Reskriptet af 1836 saa nøie igjennem, eller undersøgt det saaledes, at han derved kan være kommen til den Overbeviisning, han har udtalt; i det mindste vil jeg troe, at han, ved nøiere at see Reskriptet efter, vil komme til en anden. For det Første synes den ærede Deputerede ved sin Argumentation at have forvexlet to forskjellige Ting. Man argumenterer vel ofte fra hiint Reskript i Henseende til Omfanget af det Stof, som ikke maa meddeles i uprivilegerede Blade; men jeg har endnu ikke hørt Nogen argumentere fra Reskriptet med Hensyn til det andet Spørgsmaal, hvorvidt det nemlig hører under Domstolene, eller ikke, at afgjøre, hvad der indbefattes under hiint Stof, og dette er vistnok Sagens Hovedspørgsmaal. Hvad der i Reskriptet skulde i den Retning kunne paaberaabes, maatte være de af den ærede Deputerede udhævede Ord:"at det paalægges Cancelliet alvorligen at paasee, at Forbudet overholdes", men Enhver, som er lidt bekjendt med det juridiske Sprog -ja der behøves ikke engang at Man er dette; men blot, at Man, som den ærede Deputerede henpegede paa, har sund Menneskeforstand og Kjendskab til de almindelige borgerlige Forhold - vil indsee, at der ikke paa nogen Maade er ved hine Ord givet Cancelliet Ret til en administrativ Myndighed. De samme Udtryk ville findes i mange Love og kongelige befalinger, uagtet det er hævet over al mulig Tvivl, at Meningen kun er, at Cancelliet skal vaage over befalingens Efterlevelse ved at lade det paagjældende Forhold paatale ved Domstolene, men ingenlunde ved selv at afgjøre Sagen; og der ligger saaledes i de ommeldte Udtryk i Reskriptet ikke det Allerringeste med Hensyn til det Hovedspørgsmaal, hvorom den nærværende Sag dreier sig. Men den ærede Deputerede er dernæst ogsaa i Vildfarelse, naar han mener, at Cancelliet, selv og ogsaa Reskriptet maatte forstaaes saaledes, som han vil, har holdt sig det efterretteligt. Havde han lagt Mærke til hvad den høitagtede kgl. Commissarius selv flere Gange har yttret, og navnlig under denne Sag endnu idag, vilde han have hørt, at Cancelliet ingenlunde har lagt under Beslag Alt, hvad der efter Cancelliets Fortolkning henhørte under Reskriptets Bestemmelse, men at Collegiet har ladet Meget passere paa Grund af et Skjøn og hvad der formeentligen var uskadeligt; men den ærede Deputerede vil derimod finde, at der staaer i Reskriptet, at Cancelliet skal paasee, at Forbudet paa det Strængeste overholdes, at det altsaa ubetinget skulde vaage over, at Jntet passerede, der henhørte under det Stof, som det ved Placaten af 1810 er forbeholdt de privilegerede Blade at behandle. Jeg mener derhos, at hvis Cancelliet conseqvent havde opfyldt denne Pligt i det Omfang, som Collegiet selv har givet hiint Stof, da vilde Man først ret have erfaret, hvad der var blevet af den frie Presse; thi som det i den Committeebetænkning, der i 1838 blev afgiven i den Roeskildske Stænderforsamling, er yttret, vilde det, naar Man gjennemgik Alt, hvad der efter Cancelliets Mening maatte henføres under Politik, ikke være let at sige, hvad der kunde undtages herfra. Hvad den ærede Deputerede forstaaer ved den Regjering, der skulde have reskriberet Cancelliet i Anledning af dets Forhold i den omhandlede Henseende, hvis dette havde vakt Regjeringens Misfornøielse, veed jeg ikke, med mindre han skulde mene den høieste Statsstyrelse; men denne havde vistnok, saalænge der ikke indkom til den noget bestemt Andragende i den Retning, ikke nogen særdeles Anledning til at yttre sig, og iøvrigt anseer jeg det for lidet passende og rigtigt paa denne Maade her at argumentere fra, hvad den høieste Statstyrelse skulde have gjort eller ikke gjort.