Aarhuus Stifts-Tidende, 1840-02-27
Paa den i No. 21 af denne Tidende for d. A., under Mærket " indrykkede Artikel, med Overskrift "Og Præsterne tie! mener Jndsenderen, at der med al Føie kan svares: Efter at Rigets første Biskop, Dr. Mynster, i sin allerunderdanigste Adresse har i sine Brødres Navn over hele Landet udtalt saavel Sorgens Følelser over Tabet af vor dyrebare hjemkaldte Konge, som Haabets og Glædens ved vor nu regierende Konges Thronbestigelse, samt bragt den længe kjendte usigeligt elskede nye Landsfader Geistlighedens undersaatlige Hylding med fromme Ønsker og hellige Løvter, saa forekommer det ikke Jndsenderen passende, om de enkelte Ledde af denne Stand, vilde fremkommet med lige Yttringer, saa meget mindre som vor allernaadigste Konge Selv har erklæret, kun at modtage Adresser fra samlede Corporationer. Geistligheden over hele Riget udgjør med alle dens Afdelinger kun en Corporation i Staten. - Det gamle ved modus in rebus, maa og her være gjældende, og Geistligheden maa tiltroes den Delicatesse, ei at ville – efterat En har talt i Alles Navn – besvære Hans Majestæt med Yttringer, om hvis dybe Grund i Hjerterne Han er ligefuldt overbeviist, om end de ikke just udtales for Hans ophøiede Person af Præsteskabet i hvert Stift eller hvert Provstie. - Den blotte Gjenlyd af Devotioner kan ikke tilfredsstille Hans Majestæt, men det, at hver Geistlig i sin Stilling holder det i Adressen paa Alles Vegne nedlagte Løvte, flittigen og helligen at ville røgte sin Gjerning, og - hvad Geistlighedens Kald særligen leder til i dens Bønner for Land og Folk nærmest og ivrigst at indslutte den dyrebare Monark, i hvis Haand den Allerhøieste har nedlagt Folkets og Landets Vel. Ved slig en Leilighed, som den omhandlede, at fremkomme med egentlige Petitioner, forekommer Jndsenderen med al Agtelse for Andres Meninger, og uden at ville kaste mindste Skygge paa deres Hensigter, end mindre passende; og uden videre at indlade sig herpaa, hvilket vilde lede tilfor stor Vidtløftighed, tillader han sig alene at bemærke, at den danske Geistlighed – delende med enhver anden Landets gode Undersaat den glade Overbeviisning, at vor huldrige Konges Sind og Hjerte altid staaer aabent for det Sande og Gode – nok vil tillade sig, ved passende Tid og Leilighed at nedlægge sine derpaa grundede allerunderdanigste Ønsker og Bønner for Thronens Fod. En Mand har talt i den samtlige Geistligheds Navn, og Jndsenderen er gandske af den Formening, at det var passeligst, at Rigets første Biskop følte sig kaldet til og saaledes paatog sig og udførte dette den gandske Geistligheds dyrebare Hverv, ligesom og at Fyens Stifts Geistlighed maatte i det nærmere Forhold, hvori den hidtil havde været saa lykkelig at staae til vor nu regjerende Konge, finde rigelig Anledning til at indgive en særegen Adresse, uden at de øvrige Afdelinger af, Landets Geistlighed derfor kunde ansee det passende at nedlægge en saadan. - Endskjøndt Jndsenderen er langt fra at være i den Stilling, at han kunde være med til at affatte og indstille Adresser; ei heller er i nogen Maade indviet af Vedkommende i de Anskuelser, der have foranlediget som det hedder - Præsterne til at tie, mener han dog at, dersom Jndsenderen af her omhandlede Opfordring, havde havt Sind til at udlægge Alt paa den naturligste Maade, vilde han Selv og formaaet at løse sin Forundring over al Forundring med det ligesaa simple som formeentlig aldeles tilfredsstillende Svar: "Præsterne tie, fordi En, kaldet dertil ved sin Stilling, har talt paa deres Vegne, og talt det, som ved denne Leilighed kunde tales." Dersom blot een Afdeling mere af den geistlige Stand var indkommen med Adresse, maatte hver i samme Graduation fulgt Exemplet, for ei at paadrage sig Skin af pligtstridig Ligegyldighed; og hvad vilde man saa sagt? – "De Præster raabe da og ret i Munden paa hinanden." Den 14de Februar 1840. R. P.