Jyske Efterretninger, 1794-07-25
(Udtog af et Brev fra en Ven i Engel Taget af Journal for Politik o. s. v. Junii Maaned. Det er tungt at see det store Tal af mine Landsmænd (min Ven er en Nordmand, som her forlader deres Skibe og tager Hyre ombord paa de engelske Skibe. Dersom de gjorde sig Nytte deraf, levede vel og samlede Penge til at bringe hiem med sig i Tiden, skulle jeg aldrig have et Ord at sige. Nei dersom de blot engagerede sig ombord paa Skibene i Kullefarten, i Østersørsfarten eller langs Kysten, var det endda taaleligt, thi de vare da bestandig i Arbeide og stode ikke Fare for i Almindelighed enten at blive pressede ombord i Krigskibe, eller ved ung Rum, Hede og Lediggang at sætte Livet til. Men de gaae ombord paa Vestindiefarere og Kyst af Africasarere, hvor Matroser har meget lidet at bestille, og hvor kun lidet eller intet Søemandskab øves, faa Leiligheder undtagne. De falde bort i den Fart som Fluer, og levede, da ere de ved Enden gemeenlig lige saa rige som da de begyndte, men udmarvede, smittede, og al deres rige Fortieneste ligger i Verternes, Vertshusholdernes og Ho rernes Lommer. Saasnart vore Skibe komme herover, da møder Matroserne strax øvede Verter (ingen er værre end Norske, Svenske og Danske, som har slaget deres Boepæl op her i Landet, Notabene naar de drive denne de len verkvop Handel, som fortælle dem om de græsselige mange Guineer, slige Folk kan fortiene, hvor godt de kan leve &c., indbyde dem hiem med sig, paa godt Bekiendtskab lade feedt Øl og stærkt Pons svømme, klingrer med Guineer i Sneese Tal, spøge, og visende alt dette kiære Guld, sværge paa, at en eneste Vestindisk Reise kan bringe dem 30 saadanne vakre gule runde Gutter - Man faaer nu extragodt at spise, at drikke, en frisk Violin, raske Jenter kommer frem, og nuer Spillet klart - Matrosen rømmer - Verten skiuler ham fra Skipperens og Consulens Eftersøgelser: J denne Tid alborg. nyder han den rigeste Forflegning i Mad, Overflødighed i Drikke, og Jenter, der ere prægtigere klæde endbrade Præstekonen og Skriverens Madame hiemme. Verten hyrer ham nu ud paa saadan Maade at han har selv 1 til 2 Guineer i Megler=Courtage, han faaer 4 til 5 Pund Sterling i Maanedsgage; to Maaneders Forskud- Men hvor tager imod Forskuddet, det giør hans Vert, og al den Glæde han haver nydt i Vertens Huus, skal nu betales af dette Forskud - det rækker ikke til - Verten er saa naadig at sende ham ombord og skrive Ballancen paa Regning: Han har nu ikke en Styver, kommer til Vestindien i ringere Tid end 2 Maaneder, finder gode Folk der, som veed at vederqvæge Søemænd efter deres Søetur: Det er almindeligt i Vestindien at hele Mandskabet rømmer fra Coffardieskibene, og ligesaa almindeligt at Engelsmændpresser Fremmede saa godt som deres egne Folk der - Nu ere de gode Verter til stor Trøst - de skiule og forvare vel Mitroserne, drage al christelig Omsorg for at de ei skal mangle Mad, Drikke eller Qvindfolk - Nu ligge de engelske Skibe tilladde og ere forlegne for Søemænd til at bringe Fartøierne hiem - Nu byde 15-20 -25- 30 Guineer til en Mand for at rende hjem med Skibet - Hvilken Sum Penge, Sandt, nogle maae blive hos Verten, i Vestindien, men han har ogsaa skaffet dem mangen Plaseer - Nu, dersom Franskmanden ikke tager dem paa Veien, komme de hiem i 5 a 6 Uger, faae Resten af de Cuineer Verten i Vestindien ei kunde tage paa sin Samvittighed, det er at sige, som Capitainen ei vilde forskyde - Nu er Matrosen bindegal - men inden 8 Dage -er han alt skilt ved hver Skilling - nød at kryde til de hielpende Verter - og begynder og ender, og ender og begynder, saa - at enten han er der eller her, har han ingen Penge, men et forvirret og som oftest besmitte Legeme, og imidlertid har han Kone, Børn, Forældt og Venner hiemme, hvis Stytte og Trøst eller Glæde han skulde være, kunde være, som sukker over ham, men dog haaber, at naar han engang kommer hjem fra saa store Fortienester, hans engelske Guineer skal bringe dem Vederqvægelser for alt den Mangel og Sorg de har døiet - men see - han kommer med Filler paa en ussel Krop- Dette er Sandhed og intet uden nogen Sandhed, give Gud mine Landsmænd ville lade sig dette tiene til Advarsel, og enten ikke forlade deres egen Skibsfart, eller om de skeie ud, gaae allene i Farten paa Østersøen, og langs Kysterne, hvor de kan fortiene ligesaameget, som paa Vestindien, øve sig mere i Søemandskab, løbe mindre Fare for Hilsen, siden de arbeide mere - Men overalt give Himlen de ville tage sig vare for de villige Aanders, jeg mener Loges Verternes Tienstbeviisninger, saa beholdt de dog nogle Penge, naar de kom hiem en gang, thi de ere meget bedragne, om de troe at finde Employ her naar Krigen er over. De som forhyre sig med Slaveskibene, de kan for det meste giøre deres Testamente forud. Thi den store Ledighed, Clima og mange andre Aarsager trække gierne af med dem. Ver terne har en god Provision for at hyre disse til Slave skibene - foruden 1 a 2 Guineer Megler Courtage, og Fortærings=Regningen, forhyre de gjerne Matrosen til Kiøbmanden paa saadan Maade, at saalænge Matrosen lever paa Reisen, maae Kiøbmanden betale Verten 5 Rixorter og meere maanedlig, hvilket naturligviis giør Matrosens Hyre saa meget mindre. Og nu i Uædle blandt Skibsredere - Et Ord til Eder, naar Gierrighed, eller Skiødesløshed forleder Eder til at pine Matroserne med en skammelig ringe Hyre, uden J maaskee har dem eller Familie udi Eders Bøger, og med en forsvarlig slet Proviant vide, at Verterne her i Landet forstaae at bringe Matrosen til at giøre Forskiel paa godt Kiød, Erter og Meel, og paa bedærvet Fisk, vraget Kiød, gamle Erter, mittrede Gryn, Maste=Smør og Brød af Klid. Troe mig det er det kraftigste Middel, disse Personer har til at forgifte vore Søefolks Sindelag med, og hvormangen stort norsk Guts Fald har J ikke at svare for, som havde blevet bevaret for gamle Norges Vel, naar i havde givet ham Hyre nogenledes i Forhold til Fragterne, og provianteret Eders Skibe med Mad for Mennesker.