Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1836-09-19
Spanien. Hidindtil er intet Officielt bekjendtgjort angaaende den Kommissions Virksomhed, hvem det er overdraget at udarbeide Planen til den reviderede Forfatning, der skal forelægges de næste Cortes. Jmidlertid synes det dog, at Kommissionen er enig med Regjeringen i Henseende til to meget vigtige Punkter. Saaledes skal det af Ferdinand indsatte Regentskab afskaffes, og Dronningen være Regentinde allene, endskjøndt Konstitutionen af 1812 i slige Tilfælde paabyder et Regentskab af 5 Medlemmer, som vælges af Cortes. Denne Disposition - siger National. -er iøvrigt ganske uvæsentlig, Konge, Dronning eller Regentinde - den øverste Magt er uansvarlig. Kun imod Virkninger af denne Uansvarlighed maa Man have Garantier, og især i dette Tilfælde, da Dronning Christine sikkert har antaget Konstitutionen imod sin Villie, og desuden har sin afdøde Gemal Exempel for Øie, der saa vel forstod at bedaare de spanske Patrioter, indtil Øieblikket kom, da han kunde skikke dem paa Skaffottet eller i Landflygtighed. Men Spanierne have ogsaa en god Hukommelse, og derfor ville de revolutionaire Juntaer, som ikke have opløst sig, nok iagttage Regjeringen; thi det kunde blive farligt for det nys begyndte Værk, hvis Ministeriet, troede at skylde Regentinden et større Regnskab end Folket. Den anden vigtige Bestemmelse er, at Cortes skal bestaae af to Kamre, hvoraf det ene skal føre Navn af Senat, og lig det franske Pairskammer, kun tælle Medlemmer, som af Kronen ere udnævnte paa Livstid. Overhovedet synes denne Kommission at ville nærme den spanske Konstitution saavidt muligt Forfatningerne i de tre Stater, som tilligemed Spanien danne Qvadrupelalliancen. Men Oprettelsen af et saadant Senat vil blive saare vanskelig, om Med So ere lemmernes Værdighed endogsaa ikke blev arvelig, hvilket aldeles strider mod den nu i Spanien herskende Aand, deels fordi det er ligefrem mod Konstitutionen 1812 og deels fordi det er en altfor paafaldende Efterligning af Frankerigs og Engellands Regjeringssystemer. Desuden, hvo veed hvad der kan skee, inden disse Cortes blive sammenkaldte, og om de blive det? J saa stormende Tider afløser den ene uventede Begivenhed den anden. For Øieblikket har det demokratiske Princip Overhaand, hvilket sees allertydeligst af et nyt, næsten ængsteligt Program af Ministrene, som erklære, at de ville give deres Personer og Handlinger til Priis for Pressens Kritik, og ikke anraabe Loven om Beskyttelse derimod, men meget meere benytte de gode Raad, som Journalerne ville give dem, og foragte Fornærmelser, som ikke kunne geraade Nogen til Fordeel. Kun ville de fremfare med Strænghed mod dem, som angribe Dronningens Person, Konstitutionen af 1812, indtil den er modificeret af den lovgivende Magt, og den offentlige Orden, som altid er nødvendig, men især i de nuværende kritiske Tider. Slige Skrifter, som endnu forlange større Frihed end den Forfatningen fra Cadiz skjænker, vil Regjeringen drage for Publikums Domstol. Den spanske Nation vil vide at vurdere slige Libeller efter Fortjeneste, da den veed, at Folke=Souveraineteten evig repræsenteres i de af Grundloven indsatte Øvrigheder. Aldrig vil den troe, at der behøves andre Midler til Opretholdelsen af denne Souverainettet end Jagttagelse af Konstitutionen, kort sagt, den spanske Nation har lært at skielne Frihed fra Anarchie, og vil aldrig lade sig hilde af de Spidsfindigheder, hvormed Man søger at blænde den." Jmidlertid har dette Aktstykke ikke afvæbnet Journalerne, som bittert dadle flere af Ministeriets Handlinger, navnligen med Hensyn til Nationalgardens Mobilisering, der udskriges som en unyttig Forholdsregel, ikke fordi det mangler paa Mandskab, men paa Penge. At Nationalgarden iøvrigt trænger til Forbedring, med Hensyn til Disciplin og Organisering, indrømmer Jndenrigsministeren selv i en til Dronningen stilet Beretning, som forudskikkes et Dekret, der paabyder Forøgelsen, af National-Militser ifølge en Anordning af Cortes 1822, samt Oprettelsen af Over= og Underinspektioner i enhver Provinds, som skulle kontrolleres af ovennævnte Minister. At Hs. Majestæt ikke kan ynde denne voldsomme Forandring, er naturligt, men imidlertid fandt det af Carlisterne udspredte Rygte, at hun havde sendt flere udenlandske Hoffer en Protest mod det Forefaldne, ingen Tiltroe. Ligesaalidt troer Nogen, at hun skulde have skrevet til Don Carlos, kaldt ham Spaniens Redningsmand, anbefalet ham sin lille Datter, og yttret det Ønske, selv at ende sine Dage i Jtalien. J denne usikkre Stilling, da Dronningen saae Quesada falde som et Offer for sin Hengivenhed og sine troeste Tilhængere blive fjernede, da selv Munne maatte redde sig ved Flugten og skal være kommen til Portugal, har hun dog havt den Trøst, at de fleste Generaler og, efter Sigende, Ming selv modsatte sig den nye Omvæltning saa længe det var muligt. Jøvrigt vedblive de fleste Juntaer endnu at regjere i deres Kreds, og navnlig har den i Granada udstædt et Dekret angaaende Præsternes Lønninger og Tiender. Ogsaa paa de baleariske Øer er Konstitutionen bleven proklameret uden Blodsudgydelse; dog vilde Garnisonen i Mahon ikke indlade sig deri, førend det blev den befalet fra Madrid. - Hvad Borgerkrigen angaaer, har Gomes udbredt Rædsel lige til Hovedstaden, da han den 30 August slog Brigaderen Lopez ved Matillas, og derpaa marscherede til Brihuega, nogle Mile fra Madrid. Jfølge en Depesche fra denne lille Stad af 31 Aug, hørte Man Geværild ved en Broe for Enden af Byen, men Udfaldet af denne formodede Kamp mellem Gome; og Espartero, der havde indhentet ham, vidste Man ei endnu. Efter Sigende skal Don Carlos være meget syg af Steensmerter, ja Rygtet vilde endog engang vide, at han var død. Jøvrigt betvivles det meget, at han havde ifinde at begive sig til Paris for at opereres, endskjøndt denne Reise maaskee i flere Henseender kunde gavne begge Partier.