Berlingske Tidende, 1836-03-28
Naar nu Jorddrotten for Fremtiden erholder en større Sikkerhed for sine væsentlige Rettigheder end hidtil, findes derfor saa meget mere Grund til at fraraade, ved Lovbud udtrykkeligen at sanctionere en hidtil tvivlsom Ret, der, som meldt, ganske vilde komme i Strid med Principerne for de foreslaaede Bestemmelser. Det Spørgsmaal vil da og bortfalde, om der maatte kunne vedtages nogen vis Driftsplan for et Fæstested, under Vilkaar af Fæstes Forbrydelse i OvertrædelsesTilfælde. At det vilde være gavnligt, saavel for Eier som for Fæster, at en bestemt fornuftig Driftsplan vedtages ved Fæstets Oprettelse, har allerede forlængst været erkjendt. Men at foreskrive en saadan Plan, uden at have tilstrækkeligt Middel til at see den overholdt, vilde være unyttigt. Det kunde imidlertid, efter det Foranførte, ansees Tvivl underkastet, om Fæstes Forbrydelse kunde vedtages for Overtrædelse af et saadant Vilkaar, i Contracten, da samme ikke hørte blandt de Overtrædelser, med hvilke Fæstes Fortabelse udtrykkeligen i Lovgivningen var forbunden. Og endskjøndt Meget talede for Spørgsmaalets Besvarelse paa en bekræftende Maade, er det dog flere Gange kommet under Ventilation imellem det danske Cancellie og Rentekammeret, om det ikke maatte være hensigtsmæssigt, ved Lov at hæve den forommeldte Tvivl, saaledes at man, idet Jorddrottens Berettigelse til ved Bortfæstning af Bøndergaarde under Straf af Fæstes Forbrydelse at foreskrive en vis Dyrkningsmaade, erkjendtes, tillige fastsatte visse Regler, der burde iagttages, for at Foreningen derom kunde have bindende Kraft. Men, ligesom det ansaaes vanskeligt at foreskrive saadanne Regler i den omhandlede Henseende, der ikke vilde lede til altfor megen Vidtløftighed i Anvendelsen, saaledes fandtes det ogsaa betænkeligt, ved Lov udtrykkeligen at sanctionere Retsgyldigheden af et Vilkaar for Fæstecontracten som det her omspurgte, og saaledes at fremskynde dets Optagelse i Fæstebrevene i Almindelighed. Man paaberaabte sig i Særdeleshed, som Grunde for det Betænkelige i en slig Foranstaltning, paa den ene Side Vanskeligheden for Godseieren i, selv med den bedste Villie, at foreskrive en Driftsplan, der under alle Omstændigheder vilde være passende for det lange Tidsrum, hvori et Fæste almindeligviis er gieldende, og paa den anden Side den Usikkerhed i Fæsterens Besiddelse, som vilde opstaae deraf, at han for enhver Afvigelse fra en enkelt, maaskee ofte uhensigtsmæssig Bestemmelse i Driftsplanen, blev udsat for at miste sit Fæste. Ogsaa Commissionen har, skjøndt overbeviist om det for Fæstegodsets Opkomst særdeles Gavnlige i, at hensigtsmæssige Driftsplaner bleve foreskrevne Fæsterne, fundet, at de nysanførte Betænkeligheder ikke ere uden Vægt, naar der er Spørgsmaal om at gjøre Fæstes Forbrydelse til Følge af en Overtrædelse af Drivtsplanen. Derfor er og i det Foregaaende foreslaaet, at kun Misbrug af et Fæstesteds Tilliggende, og ikke anden Brug, end den, Contracten hjemlede, burde kunne medføre Fæstets Fortabelse. Til at forhindre Overtrædelser af Driftsplanen, uden at paa den anden Side Fæsteren derved blev udsat for Vilkaarlighed eller ubillig Behandling, har Commissionen derimod anseet det tilstrækkeligt, naar det ved Lov fastsættes, at det skulde staae Jorddrot og Fæster frit for at komme overeens om Forskrifter for Fæstestedets Behandling og Drift under en passende Mulkt, hvorom nærmere Bestemmelse findes i Udkastets §7. Samtlige i det foregaaende nævnte Mulkter. formenes at burde tilfalde vedkommende Amts fattigkasse, ligesom man troer, at de Sager, der maatte blive at anlægge til disse Mulkters Erlæggelse, kunne være at behandle som private Politisager (Udkastets § 8). Slutteligen fandt Commissionen endnu et Punkt i Forordningen af 8de Juni 1787, med Hensyn til hvilket en passende Modification formeentes at ville være baade til Jord drots og Fæsters Gavn. Bemeldte Forordnings § 6 gjør det nemlig til ubetinget Pligt for en Jorddrot, der bortfæster en Bondegaard, at overlevere Fæsteren fuldkommen Besætning og Jnventarium, samt bestemmer derhos: at den saaledes leverede Besætning saavelsom Jnventariet skal af uvillige Mænd, synes og taxeres ved Modtagelsen af Fæsteren; at Synsmændene tillige skulle skjønne, om hvad der er leveret, er tilstrækkeligt til Gaardens egen Dyrkning og det Bonden, paaliggende Hoveri, eller hvormeget deri maatte mangle, hvilket i Forretningen nøie skal antegnes :at Huusbonden uopholdeligen skal anskaffe. det Manglende in natura; at dersom den Besætning, der leveres Bonden med Gaarden, er saa ringe, at han ikke dermed kan bestride Hoveriet, skal han være fri for Hoveriarbeidet, indtil han bliver forsynet med fuld Besætning at, dersom den er saa ufuldkommen, at han ikke heller dermed kan forsvarligen drive sin egen Gaards Avling, skal han ogsaa være befriet for at svare Landgilde, indtil Huusbonden forskaffer ham de til Gaardens Dyrkning nødvendige Arbeidsheste, og endeligen: at det skal paaligge Fæsteren at vedligeholde den Besætning og det Jnventarium, som han ved Tiltrædelsen har modtaget, samt at, naar Gaarden bliver ledig, skal han eller hans Bo være Huusbonden ansvarlig til ligesaa god Besætning, som han af denne har erholdt.