Den Vest-Sjællandske Avis, 1837-02-07
Paver og Konger have opsøgt Konstneren imellem hans Billedstøtter, have kappedes om hans Værker som den herligste Pryd for deres Kirker og Slotte, og lønnet Mesteren med Guld og Ærestegn. Men een Hæder, een Erkjendelse vil være Thorvaldsen kjær som ingen anden. Thi han tilhører os, ikke alene fordi Danmark er hans Fødeland, Kjøbenhavn hans Fødestad. Snart et halvthundrede Aar fjernet fra sine Landsmænd, er han vedbleven at være dansk i Sind som i Sprog; at gjensee Danmark er hans kjæreste Tanke, hans faste Forsæt, her at see sig forstaaet og paaskjønnet, vilde være hans ædleste Løn. Og naar en Bygning fremstod i Thorvaldsens Fodeby, reist ved Folkets frivillige Bidrag, som skulde, efter hans Udvalg og Anordning, overantvorde hans Værker og hans Roes til Efterverdenen, naar Fremmede herefter skulde drage til Øresund for at beundre denne rige, uvurdeerlige Skat af Nordens store Konstner, og Mindemærket stod her om, hvorledes danske Folk havde vidst at skjønne paa sin Rigdom: var det da Konstneren eller var det Folket, som var hædret meest? Thi endnu er det sjeldent, at et Fol forstaaer at hædre sine store Mænd, imedens det eier dem. En sildig Efterslægt opreiser dem maaskee Mindestotter; men disse vidne kun imod den Slægt, som forsømte, hvad der nærmest paalaae den. Men saa store Anstrængelser – vil En og Anden indvende, – saa store Summer anvendte paa et Værk, som, hvor smukt og betydningsfuldt det end kan være, dog ikke hører til dem, der betale sig med Renter, og det paa Tider, hvor Alt gjenlyder af Klage og Bekymring over Fædrelandets Fremtid! Vi ville for det Første formane Enhver, som fører denne Tale, til at lægge Haand paa Brystet, og svare sig selv i al Oprigtighed, om han da er tilsinds at offre det Bidrag, for hvilket han her krymper sig, paa Fædrelandets Alter, og om han med lige Tapperhed afviser Fristelser af ganske anden Art, hvor det gjælder Udgift til Forlystelser, Vellevnet eller Forfængeligheds Tilfredsstillelse? Hvo som ikke trøster sig til at svare begaaende paa disse Spørgsmaal, lade sig i det Mindste nøie med, stiltiende at holde sin Skjærv tilbage, som Jngen kan ønske at modtage, men misbruge ikke, ved en Leilighed som denne, paa triotiske eller occonomiske Tankesprog til, hos Andre at kjole en ædel Begeistrings Varme! Men dernæst – det er sandt, en stor Pengesum maa bringes tilveie; og dog igjen, hvor liden maaden ikke kaldes, naar Sagen bliver seet fra den rette Side! Vi ere vante til fra ældre Tider, ved ethvert Foretagende, som kræver nogen Opoffrelse, at see hen til Regjeringen eller til enkelte Rigmænd, og vente paa at de skulle aabne den milde Haand; vi tænke altfor lidt paa, at hvad der er uoverkommeligt for den Enkelte, selv den rigeste, er Smaating for Mængden, af hvilken Jngen behøver at være riig, kun at alle de smaae Kræfter virke tilsammen. Man tænke, at, dersom alene hvert tiende Menneske i Og mark gav et Bidrag af tre Mark, vilde disse Ty marker løbe op til en Sum af 100,000 Rbd., fra deles til en Sum af 200,000 og 300,000 Rbd., nyet saadant Bidrag blev gjentaget i to og tre Skulde derfor den fornødne Sum overstige Kræfter, da vilde det kun være et Beviis for, at den Sam og Følelse mangler i Folket, hvorpaa der var gjor Regning, – hvorpaa der maa gjøres Regning ethvert Foretagende af den Art, der er et Folks der. Er derimod denne Aand og Følelse saaledes stede, at det kan lykkes at vække Begeistring for Ve ket i Stad og Landsby, fra Palladset til Hytten, vil Pengebeløbet ikke kunne komme i Betragtning Og det er dette, vi ikke kunne drage i Tvivl: det danske Folk, Mænd og Qvinder af alle Clas og Stænder, her vil finde en Leilighed, hvor det ler sig tilskyndet til at virke i Forening, og fra Sider, Hver efter sin Evne, at bidrage til at i for Samtid og Eftertid et værdigt Mindemærke Nationens Taknemmelighed imod, store Konstner Til Efterretning tilføies: at, ligesom i enhver af 2 marks Kjøbstæder Committeer ville modtage Subscription, ledes findes hos de Herrer Redacteurer af alle Tidende Provindserne Planer, paa hvilke Enhver kan tegne sig, som uddeles til Enhver, der maatte have Villie og Leilitil at fremme Subscriptionen i sin Kreds. Skulde Ne ønske at indbetale Bidrag uden Navns Opgivelse, da disse Bidrag sammesteds blive modtagne, de være nok ringe. J Kjøbenhavn blev i de første Dage, efterat Jn delsen var bekjendtgjort, mange Bidrag tegnede af Jndiaf den arbeidende og tjenende Klasse fra 1 Rbd. til 1 Dette er just dette Exempel, vi haabe vil blive fulgt og und støttet af Mange. Em