Berlingske Tidende, 1832-01-16
London, den 6te Januar. Hs. Majestæt har i Tirsdags havt en Samtale om Reformen med Lord Grey, der bebuder denne det heldigste Udfald. Den Bevægelse, som Reformanliggendet opvakte i England. har det draget den offentlige Opmærksomhed bort fra Jrlands Tilstand. Overhovedet er Jrland, med dets Lidelser, et saaofte omtalt Theema, at man nu hartad med Modbydelighed vender sig bort fra disse Klagers uophørlige Gjentagelse. Selv i det engelske Underhuus vorde Bænkene tomme, naar Jrland bringes paa Bane. For det engelske Folk er Jrland og den der herskende voldsomme Uroelighed en Gaade. Da Hertugen af Wellington gjorde Emancipationen til et Cabinetsanliggende, troede man, at en ny Æra skulde begynde med Fred, Orden og Overflødighed, og Parlamentet lykønskede sig selv, at det omsider var blevet befriet fra Jrlands Klagemaal. Som en Pa nacke mod alle muelige Onder havde man bebudet Emancipationen, der, ifølge sin Natur dog blot kunde være en Erklæring, at man i Jrlands Anliggender for Fremtiden vilde gaae tilværks efter andre Grundsætninger og i Forsonligheds milde Aand. Men i denne Betydning er Emancipationsbillen ikke fuldbyrdet. - Var denne bevilget umiddelbart tilligemed Unionsacten, saa vilde den have fyldestgjort Tidens Krav og være bleven modtagen med almindelig Tilfredshed; men da den blev i opsat, indtil en længere Opsættelse ikke meere var muelig, saa dannedes i dette Mellemrum nye Forviklinger, og nye Ønsker vaagnede; nye Fornødenheder fremskyndtes; med eet Ord: da Ministeriet omsider maatte lempe sig efter Rødvendigheden, stor den paa Fredstemplets Dørtærskel, medens den indbildte sig, at være trængt ind i dettes inderste Helligdom. - Under den mangeaarige Gjæring, som Emancipationsspørgsmaalet opvarte i Jrland, havde Debatterne i Associationerne vakt Almuens Energie. Nationen var i en vedvarende Sammensværgelse, de blev saa meget mere farlig, da den intet bestemt og angribelige Foreningspunkt havde. Associationerne stillede enhver, virkelig eller indbildt, Uret, som var vederfaret Jrland, i det klareste Lys, gjorde dens Følger saa begribelige endog for den simpleste Menneskeforstand, at Folket omsider besluttede, ikke længer at taale deres Besværinger. Medens Jrlænderne saaledes dannedes til at kæmpe for fine Rettigheder, blev han i en total Uvidenhed om disses Grændser, ligesaa om en Statsborgers Pligter og sande Jnteresse. Saaledes blev ved en eensidig halv Oplysning, en Folkestemning herskende i Jrland, der aldeles ikke kunde bestaae med lovlig Ordens og Roligheds Opretholdelse. En Skare af Demagoger fremtraadte, hvis Jnteresse det var, at modsætte sig Regjeringen, fordi hvilkensomhelst god Regjering maatte fordømme dem til den Obscuritet, udaf hvilken ikkun Tidens Ulykker havde kunnet drage dem. Ethvert Aar, som føje des til den catholske Trældoms sørgelige Annaler, desorganiserede dette fra Arilds Tid ulykkelige Land meer og meer, thi Jndustrie og Nationalvelstand aftog i samme Grad. Hvert Aar forøgede sank det irske Folk dybere i Civilisationens Vægtskaal, og blev afmægtigere til at bære de Byrder, som vare det paalagte, for at berige et talrigt og mægtigt privilegeret engelsk Aristocratie. Middelstanden i Jrland forsvandt næsten aldeles, og Adelens Rigdom sammendyngedes i uproductive Masser, medens den fattige Arbeider i regelmæssigen tilbagevendende Perioder blev givet til Priis for den største Elændighed, og Pengeforlegenhed og Mangel endog udbredte sig i de høiere Folkeclasser. Paa den Tid, da Emancipationen gik igjennem i Parlamentet, behøvede Statssamfundet i Jrland en Totalreform. Emancipationen var af uvurdeerligt Værd, som denne Regenerations Grundbetingelse, og velkommen som en ny Æras Herold, men som den Sidste og det Højeste, Torypartiet vilde bevilge, var den kun lidet værd. - Saadan var Stemningen og Tilstanden i Landet, da hiin store Forholdsregel, Emancipationen, omsider blev antagen af Parlamentet; de om den nærede Forhaabningers Opfyldelse skuffedes af Torypartiet, af de in ske Protestanters uovervindelige Had til deres catholske Medborgere, og af Catholikernes taabeligen, utaalmodige Higen efter at fremskynde en bedre Fremtid, uagtet deres Tilstands sande og væsentlige Forbedring blot kunde haabes af Tiden og dennes gavnlige Anvendelse. Desuagtet vilde, i en sædvanlig Tid og under sædvanlige Omstændigheder Emancipationsacten dog omsider have opnaaet sin velgjørende Hensigt, men - hine tre evig mindesværdige skjebnerige Dage i Par, der vare en slet Regjerings ulyksvangre Følger den franske Juli Revor lutions Udbrud yttrede ogsaa i Jrland sine usalige Virkninger, Begivenhederne skrede ogsaa her frem med utroelig Hurtighed, og nye Resultater maae fremgaae af nye Tildragelser, i Henseende til hvilke alle foregaaende Beregninger have viist sig som saare skuffende.