Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-02-03
(See: Landoeconomiske Tidender, 5 Binds 1ste Hefte, Kjøbenhavn 1822, Pag. 129.) Hvad J ville at Andre skulle gjøre imod Eder, det gjører imod dem. Jesus. Meget vel veed jeg, at hverken min Tid eller min uvante Pen tillader mig at behandle dette Emne, som det fortjener. Jeg havde derfor foresat mig, at lade disse bemærkninger henligge utrykte, saa meget mere, som Sagen desuden er behandlet af Mænd, der ere den mere voxen. En Ven fik dem at see, og fandt, at de dog indeholdt Noget, som mueligt kunde være nyttigt, naar det kom til tænkende Mænds Kundskab. Og naar jeg kun kan bidrage nok saa Ubetydeligt til noget Nyttigt for mit Fædreneland, bør jeg jo gjøre det. Pag. 3 siger Hr. Kammerraaden; Jkke agter jeg, om jeg end kunde, at forsøge at føre Beviis for, at Proprietairen tilkom fuldkommen Raadighed over Bønderjorderne."*) Jeg forestiller mig Sagen omtrent saaledes: Jeg antager, jeg vil kjøbe en Hovedgaard, hvortil er 500 Tdr. Land Hovedgaards-Taxt, 3,600 Tdr. LandBønderjorder. Nu veed jeg jo efter de gieldende Love med hvilken Eiendomsret jeg kan kjøbe hver især. Jeg gjør derefter min Beregning, hvad Godset er værd, og slutter efter samme Kjøb. Jeg har altsaa ingen Aarsag til at haabe en større Rettighed derover, end forrige Eier var tilstaaet, og faaer jeg den større, skeer det paa Andres Bekostning. De omtalte 500 Tdr. Land med samt Hovedgaarden er min fuldkomne Eiendom, dem kan jeg bruge som jeg bedst veed, vil og kan. Driver jeg dem selv, eller anvender Kundskaber og Capital til deres Forbedring, da er jeg lovlig berettiget til de Indtægter, som mine anvendte Kundskaber og Capitaler forskaffe mig. Anvender jeg derimod hverken Capital eller 1) Interessant maatte det dog være at see dette Beviis. Kundskab derpaa, er jeg ikke berettiget til at haabe større Indtægt deraf, end det afgav, da jeg kjøbte det. At tilfældige Tidsomstændigheder kunne fremvirke en tilsyneladende større Indtægt, kan her ikke komme i Betragtning. De omtalte 3,600 Tdr. Land Bønderjord veed jeg, før jeg kjøber, at jeg ikke kan benytte som jeg vil, men maa holde mig Lovene efterrettelige. Disse Jorder betaler jeg altsaa efter en anden Norm end de frie Jorder; jeg har altsaa ingen Ret til at fordre en større Rettighed derover, end der var forrige Eier tilstaaet, og faaer jeg den desuagtet, da faaer jeg den altsaa paa Andres Bekostning. Pag. 4 siger Hr. Kammerraaden, at sielden kan en nyttig vidt indgribende Indretning iværksættes, uden at Enkeltes Fordeele derved lider, men dette blev den omvendte Lidelse, da Mange her kom til at lide for Faa Pag. 6 siger Hr. Kammerraaden, at "Nutidens Aand vil sikkre os for, at den Slags Trældom, der for Stavnsbaandet fandt Sted, ei atter kan indføres. Han har da altsaa en Ahnelse om Trældom; men af en anden Slags. Dog har jeg, som han, det Haab, at Regjeringens Grundsætninger ville sikkre os derfor, P. 19 siger Hr. Kammerraaden, at Gods eierens Indtægler forøgedes i Forhold til den kraftfuldere Dyrkning, da den tiltrædende Forpagter kunde give mere end den fratrædende". Hertil seer jeg ingen Aarsag, undtagen at man regner en Deel af Forpagterens Formue og Kundskaber med til Proprietairens Eiendom. Mine Grunde herfor ere følgende. En Forpagter, der i sig forener kyndig Virksomhed og har fornøden Formue, til ham forpagter jeg Gaarden med de 500 Tdr. Land saa dyrt, som dets nuværende Tilstand tillader at give. Forpagtningstiden være nu kort eller lang, saa er der ingen Grund til, at Forpagteren skal aflevere Jorderne eller Gaarden i bedre Stand end den, hvori han har modtaget det, og er han en forsigtig Mand, vil han og vide at indrette Driften derefter saaledes, at den ved Forpagtningens Udløb omtrent vil komme til at staae paa samme Trin, som ved Modtagelsen. Er han derimod mindre forsigtig end dristig, og lægger en Forbedringsplan, som rækker uden for hans Forpagtningstid, og Eieren faaer det at vide, da skruer han ham den tilkommende Forpagtning op. Vil Forpagteren nu have nogen Nytte af sin Forbedring, maa han betale den endnu engang, og Eieren faaer en Indtægt paa denne Mands Bekostning. Er Forpagteren derimod af modsat Tænkemaade, er det næsten umueligt, at det Modsatte ikke skulde finde Sted, og da bliver Eieren bedraget. De 3600 Tdr. Land antager jeg at være bebygget med 60 Bøndergaarde, hver med 50 Tdr. Land, og lige saa mange Huse, hvert med 10 Tdr. Land. Af Gaardene gjøres følgende Hoverie til Hovedgaarden, nemlig: hver af dem skulle pløie, saae og høste 6 Tdr. Land af bestemte Sædarter med en bestemt Behandling, gjøde 1 1/2 Tdr. Land, høste 1 1/2 Tdr. Land Kløver, og desuden gjøre et vist Antal Span= og GangdageAf hvert Huus maa ligeledes gjøres et bestemt Antal Gangdage til bestemte Tider af Aaret. Dette Arbeide kan jeg overlade til Forpagteren, ved enhver ny Forpagtning saa dyrt, som Tiderne tillade det, uden at jeg derved fornærmer enten Forpagteren eller Bønderne; thi Forpagteren, har ingen Ret til at haabe, at han skal have dette Arbeide lettere, end han kan tilveiebringe det selv, og Bønderne skulle præstere det, om jeg faaer lidet eller meget derfor. Jeg kan overlade det til Bønderne selv, enten paa visse Aar eller for bestandig, ganske eller for en Deel; jeg kan sælge Bøndergaarden til Bønderne eller Andre med samme Rettighed, som jeg selv har eiet dem, saa dyrt som jeg kan. Alle disse Maader staaer mig frit for at forbedre mine Indkomster paa, uden at anvende enten Kundskaber eller Capital dertil, uden at Nogen derved skeer Uret.