JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Jyllandsposten, 1840-05-05
Paa femtende Aar har jeg været bosat her i Byen, og har altsaa havt Tid og Leilighed nok til at gjøre mig bekjendt med omværende Veie. Efterat have flere Gange hos nærmest Vedkommende forgiæves søgt at faae nogen Forbedring udført, henvendte jeg mig for 6 Aar siden med skriftlig Forestilling til Herredsfogden paa Sidstningen af Vinteren, og fik det tilfredsstillende Svar: "at alle disse Veie, over hvilke jeg med Føie klagede, skulde være istandsatte inden paafølgende St. Hansdag. Men saamange St. Hansdage ere siden paafulgte, og endnu ere vore Veie i følgende Tilstand. Der ere ialt sex, som føre fra og til Spentrup: 1) den til Jennum - nærmeste Bye i Sognet – kan med nogen Forsigtighed nok passeres; 2) den til Bjerby, som er vor Kjøbstædvei til Randers, har jeg ved privat personlig Mægling mellem begge Byens Beboere, og imod at herfra betales det halve af en Steenkiste (paa Bierby Mark) faaet i taalelig Stand; 3) den til Hastrup er ogsaa ret god om Sommeren; men 4) den til Hvidsteen, som er min Sognevei, er stykkeviis i meget maadelig Tilstand, hvilket er saameget meere uforsvarligt, som jeg renoncerede paa den egentlige Sognevei ligetil Annexet Gassum, imod at den anden blev gjort og holdt forsvarlig istand, skjøndt jeg fik henved en halv Fjerdingmiil længere. Nr. 5 er mig en Embedsvei til Annerbyen Dyrby, men saaledes beskaffen, at jeg ikke vil raade Nogen engang at kjøre den om Dagen i Vintertiden. Nr. 6 skulde føre til Nabosognet Hald; men kan, hele Aaret igjennem, føre til Halsbrækning. Og har jeg ikke nogensteds seet slettere Veie end denne og Nr. 5, med mindre det skulde være den mellem Lübeck, og Hamborg. For mit eget Vedkommende var Sagen just ikke saa vigtig; thi om en Præst brækker Halsen, kan man faae ti for een i hans Sted. Men disse nedersachsiske Veie ere, med Undtagelse af Nr. 2, ogsaa Jordemoderveie, og naar hun skal hentes i en Fart, og som oftest er Tilfældet – om Natten, da staaer baade hendes Liv og Tvendes til paa Spil. Vel har hun, ved mangeaarig Praxis, faaet saadan Øvelse i Væltning, at hun heri vist overgaaer alle andre Jordemødre; men hun har dog hverken sit eget Liv assure. ret, ei heller Barselkoners med respective Fostere. Naar man overveier Landeveivæsenet, at een Miil at anlægge koster fra en halv til en heel Tønde Guld, at der paa en Strækning af nogle faa hundrede Alen paa Landeveien mellem Randers og Mariager gjordes af tvende Sognes Beboere omtrent 30 Spanddage pr. Lægd - om ikke meere – foruden senere betydelige Reparationer, at her i Sognet for kort siden erlagdes 5 a 6 Mark pr. Td. Hartkorn, for at slippe for Arbeide paa Holmgaards Bakke, som næsten Jngen her befarer (Hobroveien), og at der blot behøvedes en alvorlig befaling, for at see Bønderne med Tilfredshed, (som gavnligt for dem selv) istandsætte vore Biveie eller Udveie, da kan man - idetmindste forundre sig. Spentrup, i Foraaret 1840. St. St. Blicher. Hun boer tilleie i Spentrup, da hun hverken har kunnet faae Huus eller Jord.
Jyllandsposten, 1840-05-05
En Sag som fortjener at oplyses. Saa meget har der, især i de sidste Tider, været talt og i offentlige Blade skrevet, om den Lunkenhed og i mange Henseender skadelige Langsomhed, som sædvanligt finder Sted i de collegiale Forretningers Expedition, at det med Ret maatte ansees som overflødigt, videre af udbrede sig over og ved beviisligge Data at godtgjøre denne Sandhed. Desuagtet kan Jndsenderen ikke undlade, endnu at meddele til offentlig Kundskab et Supplement til hine Jnserater, denne Sag betræffende, ved at publicere en Kiendsgierning, som han har fra en paalidelig Haand og forekommer ham særdeles mærkelig (for ei at sige ubegribelig) i Betragtning af den skadelige Jndflydelse, som den har efterladt og efterlader sig paa den offentlige Underviisning og den opvoxende Ungdoms Dannelse. J en vis Landsbye=Commune jeg troer Ristrup eller Rostrup - under Aalborg Amt, havde Stedets Skolelærer og Kirkesanger fungeret som saadan i henved 40 Aar, men var ved Alder og Skrøbelighed bleven uskikket til længere at bestride Embedet og sammesteds var et Par Aar tilforn opført en ny Skolebygning, hvis Underviisnings-Lokale godt kunde rumme hele Sognets skolepligtige Børn, circa 80 Stykker af begge Klasser. Den der værende Skolecommission indgik derfor under 6te Februar 1838 ad lovbefalet Vei med underdanigst Begjæring til det kgl. danske Cancellie om Skolelærerens Entledigelse med en foreslaaet Pension, og Jndstilling om Forandring i den approberede Skoleplan af 18de April 1818, hvorved Districtets Ungdom beqvemt kunde undervises, den even tuelle Skolelærer og Kirkesanger erholde en meere pas sende Lønning, og Districtets Beboere skaanes for betydelige Udgifter til Skolevæsenet; men uagtet et Tidsrum af over 2 Aar nu siden er forløbet, i hvilket en tvende Gange gjentagen Erindring fra Skolecommissionens Side, ja endog billig Besværing fra Districts Beboerne, er indgiven, skal denne, som det synes, vigtige Sag dog endnu henligge – aldeles afgjort. Følgen deraf skal have været, at Skolen nu i 2de Sommere har staaet tom, da ingen Lærer paa den Tid var at erholde, at Vedkommende om Vinteren har maattet tage til Takke med, hvem de kunne faae, og at Kirkesanger-Embedet er bestyret, som det bedst kunde. Hvad skal man nu vel dømme og slig ubegribelig Opsættelse i en Sag, der dog var saa let og saa hastig afgjort, og i et Collegium, som, ifølge den gjældende Lovgivning, skal være Skolevæsenets høieste forum Hvad andet, end at en høi Grad af Langsomhed maa finde Sted i den administrative Bestyrelses Grene, Gid denne derfor snart maatte forjages af Krogene, og til Glæde og Held for Mange afløses af pligtmæssig Orden og Virksomhed!!¬
Jyllandsposten, 1840-05-05
(Jndsendt.) Det er nu et Par Aar siden, at der var stort Røre i vor By Randers, betræffende den Jntention at faae Byens Jorder udskiftede, men forinden at lade Byen sætte i ny Grundtaxt. Nogle Borgere virkede kraftigt for Sagen, men endnu er det ikke, saavidt jeg veed, kommet til noget Resultat, og dette er, efter min Formening, beklageligt, hvad enten Projectet var vel eller mindre godt begrundet; thi var der fattet en en delig Beslutning og denne motiveret var fremsat, saa var der givet Anledning til, meere alsidigt at bedømme de Betroedes Omhyggelighed med at overveie en for Communen saa vigtig Sag. Jeg er en ærbar Borger, der fra mit lille Huus i den snevre Gyde hverken betragter det Nye som det bedste eller som det ringeste, men dette Foretagende interesserede mig, fordi jeg følede mig overbeviist om dets Hensigtsmæssighed; derfor er det, at jeg opfordrer vor Byes Repræsentanter til at erklære, om Sagen er henlagt, eller om den skal fremmes, og i sidste Tilfælde forener mine Bønner med mange Andres, at der maa gjøres desiderende Skridt, for at Maalet ikke skal rykkes saa langt bort, at det bliver et Taage En Randersmand. billede. Hr. Prinzlau i "Den Usynlige p. S."(Jndsendt fra Aalborg.) Kold stod jeg end med Smiil paa Kinden. Og hørte Jomfrubarmens Slag, Da svævede Du let som Vinden, Liig Zephyr paa en Sommerdag; For Sjælen Du en Skjønhed stilled, Som aldrig for paa Jord jeg fandt, Nu gjemmer jeg et Qvindebilled', Som Sjælen til Jdeen bandt Hermed et Følgeblad. Af dette Blad udgaaer et Nr. ugentlig, som betales med 1 Rbdr. Qvartalet. Subskription derpaa modtages i alle Provindsens Boglader.
Jyllandsposten, 1840-05-05
Trykt i Aarhuus Stiftsbogtrykkerie. Følgeblad til Jyllandsposten Nr. 18. Tirsdag den 5. Mai 1840.
Jyllandsposten, 1840-05-05
Om den paatænkte Dampskibsfart, fra Aalborg.
Jyllandsposten, 1840-05-05
Det er en heldig Jdee, at sætte den nordre Deel af Nørrejylland i jevnlig og sikker Forbindelse med Kjøbenhavn og Norge. Men kunde hertil ikke føies den langt kortere, og følgelig hurtigere og lettere med Sverrig. - Der kunde saaledes foretages een Reise til og fra Kjøbenhavn den ene Uge, til og fra Frederiksværn den anden. Jngen af disse Toure kunde medtage meere end tre – høist fire Dage, og paa de to andre i hver Uge kunde fares til og fra Götheborg. Denne sidste Fart, mener jeg, vilde blive den meest indbringende. Hvormange vilde ikke herfra Jylland, drage til det skjønne og livlige Göteborg, baade for Handelens Skyld, og for Morskabens, og i de 8 eller 9 Dages Mellemrum med det svenske Dampskib, besøge Troldhættan, og det svenske Himmelbjerg - Kinnekulle. – Der gives neppe ret mange Reisetoure i Verden, der overgaae denne i Rigdom af Naturskjønheder, Magelighed og i Forhold til Veiens Længde og den gode Beværtning ombord – ingen i Billighed." Jeg haaber, at en nøiere Beskrivelse over denne Reise, jeg selv har havt den Lykke at gjøre, baade vil behage Læserne, og maaskee give et Stød til Iværksættelsen af mit Forslag. Efterat have tilbragt een af de behageligste Aftener i mit Liv paa Barnhuskallare" (hvortil en Landsmand med mig var indbuden af de gjæstfrie, vakkre Svenske) gik jeg næste Morgen Kl. 5 ombord paa Dampskibet Thunberg. Vi stak vester ud paa Mælaren, denne mægtige Sø med sine 3000 Øer – smaae og store, thi de fleste ere kun Klippeskiær, der staae høiere eller lavere over Vandet. – Afskedskanonskuddet gjentoges i fjernt hendøende Gjenlyd fra Hovedstadens Slotte, fra Fielde og Skove, og da jeg kom til Göteborg beklagede jeg kun, at jeg ikke kunde reise tilbage igjen.
Jyllandsposten, 1840-05-05
St. St. Blicher. Der gaae to ugentlig mellem Göteborg og Stockholm, saaledes at de møde hverandre midtveis. Den hele Reise, 84 Miil, varer i 5 Dage og 4 Nætter. Hele Reisen kostede mig 1836, med Fragt og Fortæring. i de 5 Dage, ei engang 18 skriver atten Rbdr. (oe 16 Timer med Prinds Carl fra Göteborg til Kjøbenhavn kostede næsten ligesaameget.) Källar er den svenske Benævnelse for enhver Restauration og Gjæstgivergaard; den simpleste Landsbykrohedder derimod "Gjæstgivergaard." Den store Gjæstgivergaard i Göteborg, hvor jeg logerede paa Nr. 97, hedder saaledes "Göthakallarer.
Jyllandsposten, 1840-05-05
(Jndsendt.) Helliget. høilærde Hr. J. P. B. Jensen i Aarhuus. (efr. Følgebl. til Aarh. Stiftst. Nr. 61 d. A.) Fanden jo ei hedder Fanden omsonst, Prøver han giver os tidt paa sin Kunst; Fordum han rørte jo Engelsken sammen, Brygged et Sprog af de andre tilsammen. Hurra for Aarhuus, som eier et Væsen, Der ved sin Snildhed tog Fanden ved Næsen, Hidsigt begyndte sin Tønde at høvle, Raabende: "Skomager bliv ved Din Støvle! Brygged af hullede Pialter og Skaar, Sproget, som ikke selv Fanden forstaaer, Vivat Hr. Jensen med Skrivetalentet, Gid det maa bringe ham Adelspatentet, Vivat Hr. Jensen med Pik og med Pak, Gid vi ret ofte maae høre hans Snak! En Ven af sand Fortjeneste.
Jyllandsposten, 1840-05-05
- Den 1ste Mai stod den danske Bøgelund grøn i Jylland; idetmindste var dette Tilfældet med Bøgestovene Omegnen af Aarhuus, som denne Dag vare aldeles grønne og lukkede. Hvorvidt den ynderige Havbugt, som dannes af Aarhuus Stift, med de til Stranden bratte Bjergvæggehvis Høider ere prydede med Skove ved denne Strandbredssjeldne Leie mod Syd og Øst, tidligere end andre Egne i Landet har den Egenskab at udfolde Løvet, skulde vi ikke kunne sige; men aldeles vist er det, at Bøgeskoven hersteds samme Dag befandtes grøn, imedens den paa Sjællands kun var i Udspringet, uden i mindste Maade i Frastand at have antaget den grønne Farve. At denne Strandbredsualmindelige Vending mod Solsiden i Forbindelse med Beskyttelsen for de kolde Vinde fra Nord og Vest ved det høie Opland, som i videre Omkreds omgiver det, kan fremkalde den tidligere Vegetation, er saaledes aldeles forklarligt, ligesom det fortjener at bemærkes, at man i flere Aar har gjort samme bemærkning. At det, at Aarhuus Havn undertiden i visse Vintere er aldeles isfri (som var Tilfældet i Aar, medens alle Landets øvrige Havne ere iislagte, ogsaa kan have til Følge, at en mindre Kuldegrad hemmer Vegetationens Udbrud om Foraaret, er desuden saare rimeligt Man har i Aar seet Aprikostræer i Blomster først i April og kan alt paa enkelte Kirsebærtræer af affaldne Blomster spore ansatte Kirsebær, hvorvidt den antydede sildige Vinter, som er overgaaet det sydligere Europa, ogsaa skal tilføre os Haal og Storme, vil nu vise sig.
Jyllandsposten, 1840-05-05
Efterat de saa ofte fremsatte Forhandlinger, angaaende Brolægningen af Kongens Nytorv i Khvn., i offentlige Blade have givet Anledning til mange curiøse Reflectioner, idet man ved dette Foretagende fik en klar Anskuelse og Gangen i det collegiale Snegleliv, saae man endeligen efter mangfoldige Aars Uvirksomhed, hvori en Deel af Torvet havde erholdt en brolagt Bjergryg, medens en anden Deel blev henliggende i sort Brak, at Brolægningsvæsenet Mandagen den 27de f. M. med en Radius af 30 Alen fra den paa Torvets Midte værende Statue, beskrev en Cirkelbue, hvorefter Steenbroen blev opbrudt, hvilket lod forudsætte, at man sammesteds agtede at anbringe en meget dyb aabenstaaende Vandafledning. At Afspærring i denne Omkreds til Statuen vil finde Sted, er at formode, idet man vil vide, at denne Plads skal be plantes med Træer, der, ligesom paa de offentlige Pladse i Berlin, unægtelig for Øiet vil kunne frembyde en skjøn Øiensforlystelse. At Løvtræerne neppe vil slaae feil paa den Deel af Pladsen, som under de collegiale Deliberationer saalænge har henligget i unyttet Brak, dette lader sig ei betvivle. En frygtelig Væltning fandt Sted for omtrent 14 Dage siden med en fra Roeskilde til Ringsted afgaaende Diligence. Jnden Vognen befandtes 8 Passagerer og tvende udenpaa, hvilke Sidste bleve kastede flere Favne ud paa Marken, Kudsken forlod Steenchausseen, for, som han foregiver, at lette Hestene Gangen. Den tunge Vogn skal i Jorden, da han nærmede sig Grøften for meget, og styrtede nu deri. Forunderligt var det, at ingen af de Reisende kom til Skade. Vognen ramboneredes derimod betydeligt.
Jyllandsposten, 1840-05-05
Jfølge afsagt Dom er det Karlen forbudt at kjøre eftertidigt, samt erstatte den paa Vognen skete Skade, der ikke skal være ubetydelig. Hvorledes det vil gaae med de jydske Diligencer paa Efteraarets og Vinterens bløde og usle Jordveie, hvor Chausseen mangler, dette vil nu Tiden vise. Voldborg Nat, som er den, der gaaer forud for Maidagen blev i Aar i Jylland høitideligholdt paa en sand, stolt og imposant Maade. Forinden Mørket indfandt sig, samledes en stor Hob af Folk, dog meest Syge og Svage ved de hellige Kilder, hvor næsten hver By i Jylland, har een eller anden Helgen at ihukomme. Man saae nu her Mange at fylde Flasker med Vand, Andre at udvaskeKlude og Linned, Andre at bade smaae Børn m. m., hvilket vedvarede til langt ud paa Aftenen. Da denne brød frem, saae man det ene Blus efter det andet at blive antændt trindt om paa Bakker, Høie og Bjerge, hvilket tog sig saameget skjønnere ud, som det Aftenen og Natten igjennem var et behageligt skjønt Veir, som den stjerneklare Himmel med sine utallige Lys paa det brillanteste oplyste. Fra den bekjendte Jelshøi i Nærheden af Aarhuus talte man denne Aften med blotte Øine over 200 Blus i den vide Omkreds saavel over Land og Strand, hvilket Synisandhed var yderst imponerende. Den Fremmede, som pludseligt paa denne Tid var bleven henflyttet til dette Høidepunkt (404 Fod over Havet) vilde sikkert slutte sig til, at Folket jublede over en almeen Landeglæde – dog den bedre Underrettede vidste bedre end som saa. Nei det var her ei for noget menneskeligt Værk man jublede, det gjeldte derimod den vante Excommunication af det usynlige Diævleregimente, som man med samt alle Nisser, Here og Trolde ønskede af hede Helvede til, idet disse hornede, rødøiede og halede Væsener i denne Nat, ridende paa deres Kosteskafte til Bloksbjerg, bortmanedes fra alle Høidepunkter i Provindsen. At denne høitidelige og verdslige Forviisning af hele Diævlehæren iøvrigt som en rodfæstet national Skik endog med Føie anbringes, vil man neppe kunne nægte, saalænge den kirkelige Forsagelse af Diævelen og alt hans Væsen endnu stedse bibeholdes i Ritualet. Troen paa Diævelen vil derfor seent forsvinde, især i en Provinds som denne, der er saa djævleblændt fuld af Spøgelsehistorier. Deraf lader det sig forklare, at man i Jylland næsten overalt overmaler endog Landsbypræsternes Udhuse med hvide og røde Kors, men dette uagtet, vil man dog vide, at de fleste Diævleanfægtelser foregaae i Præstegaardene. Snart hører man her Lys at brænde i Gjæste stuerne ved Nattetider uden at kunne slukkes, snart rulle Dødninghoveder hen ad Lofterne; andre Steder hører man Gispen af tidligere Hensovede, og atter andre Steder, vilman paastaae, at Præstegaardens Port stedse maa staae aaben, da hele Gaarden staaer i et Lyshav naar den lukkes. Jntet Under derfor, at man Voldborg Nat, til Trods for alle Bjergtrolde, ved Hjælp af Jld, Røg og Damp fra alle Bakker jubler: Ad Bloksbjerg til du Satanas paa Kosteskaft nu ride kan, ved Blus og Baal du faaer dit Pas, og ryges bort fra Land og Strand.
Jyllandsposten, 1840-05-05
Kjøbenhavns Cours den 1. Mai. Hamborg 2 M. - a vista . . . . . 197.
Jyllandsposten, 1840-05-05
Species=Cours. Obligationer, kongelige, i Sedler. . . . Nationalb., i Sølv . . . . 101 1102. Rigsb., 4 pCt., r. S. 104 104 1/2.
Jyllandsposten, 1840-05-05
Trykt i Aarhuus Stiftsbogtrykkerie.
Jyllandsposten, 1840-05-12
Frianospe len. Udgivet af et Selskab. Redigeret af C. G. Clausen. Aarg. Tirsdag d. 12. Mai 1840. No 19. Maa trykkes. Fleischer. Et Ord om Jesuitismen. Der har ofte været Tale derom, at Jesuitismen spøgte her i Danmark, men Jngen vidste ret, om det var saa, eller hvor Udgangspunktet for dens Machinationer var at søge; endnu mindre har man med Sikkerhed, turdet udpege denne eller hiin Person som et Redskab for den Mørkets Magt, man frygtede, fordi man syntes at spore dens Virkninger. Det turde derfor have sin Jnteresse at vide, hvad der er historisk Sandhed - idetmindste omtales Tingen som saadan i tydske Blade at der i Aaret 1682 blev af en Biskop i Münster stiftet et betydeligt Legat, hvis Renter efter Testators Bestemmelse skulde anvendes til Løn for 13 Jesuiter, af hvilke tre skulde have deres Sæde i Hamborg, to i Lübeck, to i Glückstadt, to i Frederiksstad ved Eideren, to i Fredericia, to i Frederiksstad i Norge. Denne catholske Mission i Norden betragtes og omtales som et bestandigt Jnstitut, og Spørgsmaalet er nu blot, om den nye Biskop over Chersonesus (den cimbriske Halvøe) Hr. Laurent eller en Anden skal bestyre det. Lader os derfor give Agt paa Tidernes Tegn, at det ikke skal gaae her som i England, hvor Catholicismen i de senere Tider har gjort forhausende Fremskridt. Hvilke Forhaabninger hans Hellighed Paven iøvrigt gjør sig om dette Land (England), fremlyser klarligen af en apostolisk Skrivelse, dateret 19 Febr. d. A., til Grev Schrewsburg, som Stifter af det catholske Jnstitut, der allerede har bestaaet i to Aar og stræber ved Skrifter at forsvare det ubesmittede Lams Brud mod de Heterodores Bagvaskelser. Som en Efterfølger af Gregor den Store, der først tændte den catholske Troes Fakkel i England, veed den hellige Fader, ikke at fordølge sin Glæde over den Udsigt, der nu, fremfor før, synes at aabne sig, til at føre den engelske Nation, der dog besidder saamange gode Egenskaber, tilbage til den ene saliggjørende Kirkes Skjød. Slutteligen tildeeler han Greven sin apostoliske Velsignelse. Ogsaa Jesuiterne ere meget virksomme dertillands.
Jyllandsposten, 1840-05-12
Allerede i December 1838 havde de ansøgt for deres store Collegium i Stonyhuy, i Lancashire om Berettigelse til at incorporeres, i det Londonner Universitet, for at kunne udstede gyldige Maturitetsbeviser, for Studenter, men hertil ikke opnaaet deres Ønske. Nu er det skeet: Dronningen har virkeligen bevilget det Ansøgte. Mere om de saakaldte "Hellige".
Jyllandsposten, 1840-05-12
En Annonce i Aarhuus Avis Nr. 46, hvori der er henpeget til mig, angaaende de Hellige (et Skjældsord) i Bjerre og Hatting Herreder, finder jeg mig foranlediget til, nærmere at oplyse og berigtige.
Jyllandsposten, 1840-05-12
Da jeg i Aaret 1801 blev beskikket til Præst i Løsning og Korning Sogne, fandt jeg i sidstnævnte Sogn 15 Jndividuer, som kaldte sig selv "Oplyste, (illuminati), hvis religiøse Begreber og Grundsætninger langtfra ikke stemmede overeens med mine. Allerede Navnet vakte min Opmærksomhed, og meget ofte talede jeg med dem om deres Meninger uden mindste Nytte. For at faae et fuldstændigt Begreb om Sammenhængen, foretog jeg mig en Sommer hveranden Søndag at besøge deres Forsamlinger; og nu stod det fuldkommen klart for min Siel, at de kunne blive meget farlige, ei saa meget i religiøs som meget mere i politisk Henseende, naar de, som de altid lægge Vind paa, fik flere Proselyter, og da det tillige var mig klart, at de mindre lode sig bøie fra deres Meninger, end Solen fra sin Gang, saa var min Beslutning strax fattet, at arbeide af alle Kræfter mod deres Antals Formerelse, hvilket og fuldkommen lykkedes mig. Endskjøndt jeg ikke bestemt tør paastaae, at de stode i Forbindelse med Jlluminaterne, uagtet det er Sectens Navn, saa forekom det mig dog ikke usandsynligt, at den første Spire var plantet af Emissarier fra Propaaanden. Mit Forhold mod dem, hvorover der naturligviis blev idelig klaget, paadrog mig nogle Jrettesættelser fra Cancelliet og nogle skarpe Formaningsbreve fra Biskoppen, som jeg aldrig brød mig det mindste om, fordi jeg efter den omhyggeligste Selvprøvelse befandt, at det var min absolute Pligt som protestantisk Religionslærer, aldeles intet at forandre i mit Forhold, naar jeg vilde opnaae min Hensigt. De vare i høieste Grad forbittrede paa mig, og skjeldte mig dygtigt ud baade i og udenfor Kirken foren falsk Lærer, en Diævel, en Ulv i Faareklæder, en Sjelemorder og flere andre smukke Navne, men aldrig tragtede de efter at slaae mig ihiel, og endnu mindre greb man ind fra høiere Steder for at forsætte mig til et andet Kald. Tvertimod blev jeg ved en Cabinets Ordre af 14de August 1819 aldeles afsat fra Embedet, og siden efter værre plyndret, end det kunde være skeet af en Hob fjendtlige Kosakker, begge Deele foranledigede derved, at jeg ei kunde betale 800 Rigsbankdaler aarlig i Skat, fordi Præstetienden i Embedets Vacance var for det meste bortaccorderet langt under dens virkelige Værd efter med af 10 Aars Capitelstaxten; og sikkerlig var jeg aldrig kommen i Embede igjen, naar ei H. M. Kongen allernaadigst havde befalet i Aaret 1821, at jeg skulde ansættes, hvilket endda varede omtrent 1 1/2 Aar, førend man fandt en Afkrog i Landet, hvor man kunde kaste mig hen i et Embede, som ei engang har 150 Rbd. faste Jndkomster, naar de offentlige Udgifter fradrages, og der har jeg nu henslidt 17 trange Aar under særdeles trykkende Næringssorger.
Jyllandsposten, 1840-05-12
For at Jngen skal troe, at ovenstaaende Beretning er urigtig, afskriver jeg et Brev fra Biskoppen, til Herredsfogden og 2de Attester, som alt blev fremlagt under Udlægsforretningen: At der paa een fra Sognepræsten Hr. Kjer til Løsning og Korning under 28de Januar d. A. indgiven allerunderdanigst Ansøgning om Forflyttelse til et bedre Levebrød og Eftergivelse af resterende Skatter m. m. endnu ikke, saavidt mig er bekjendt, er falden nogen kongelig Resolution, bevidnes herved efter Forlangende. Dog maa jeg derhos tilføie, at det kongl. danske Cancelli under 9de Marts d. A. - gjentaget ved Skrivelser af 10de April og 15de Mai 1819 - har i Anledning af flere fra Hr. Kjer indkomne Ansøgninger tilskrevet mig, at det kongl. Rentekammer ikke har seet sig istand til at bevirke Hr. Kjer den ansøgte Fritagelse for at betale resterende Skatter, men at Cancelliet er villig til ved passende Leilighed at understøtte allerunderdanigst Ansøgning fra Hr. Kjer om at forflyttes til et fordeelagtigere Embede. - Aarhuus Bispegaard, den 10de Septbr. A. Birch.