Aarhuus Stifts-Tidende, 1840-03-26
Altona Mercur, havde nylig, i Anledning af nogle Yttringer i Fædrelandet, om den Gage, Landgreve Friedrich af Hessen, i sin dobbelte Function formeentligen trak af Statskassen, givet den, foregiven fra sikker Kilde modtagne Forsikkring: at Landgreven hverken som Statholder i Hertugdom merne eller som kgl. Feltmarschal, med Undtagelse af en utilstrækkelig Skadesløsholdelse for Fourage og Brændsel, nyder saameget som een eneste Skilling af Statskassen, ja at endog det ved Statholderskabet ansatte Secretariat for Størstedelen lønnes af Landgrevens Privatkasse. - Kjøbenhavnsposten, oplyser derimod nu, at Hs. Høif. Durchl. af den danske Statskasse har modtaget og modtager en saa rigelig aarlig Contribution, at hans Lønning for de nævnte tvende Poster maa ansees fleerfoldigen giengieldt, thi den erklærer, at have erholdt Vished om: at Landgreve Friedrich af Statskassen erholder aarlig udbetalt en Sum af circa 38,000 Rbd. "Man seer altsaa (tilføier bemeldte Blad) det er langtfra, at Landgreven gjør den danske Stat nogensomhelst Skjænk eller Gave ved de af ham beklædte Functioner, men at tvertimod Statskassen bringer ham et ikke ubetydeligt og derhos endog ualmindeligt Offer." (Appanagen grunder sig nemlig paa et af Frederik V. udenfor den ellers almindelige Regel givet kgl. Tilsagn, og da dette af Frederik Vl., paa en af Landgreve Friedrich i saa Henseende gjort Reclamation, blev stadfæstet, var det kun under den udtrykkelige Betingelse, at i hiin Appanagesum skulde være indbefattet Alt hvad der ellers kunde tilkomme Landgreven for Bestridelsen af de Statsembeder, der enten allerede vare eller senere maatte blive ham overdragne.) Landgreve Wilhelm af Hessen, hvis Gemalinde, som dansk Prindsesse, er appanageret med 24000 Rbd. aarlig, oppebærer (ifølge samme Blad for sin egen Person fuld Regimentschefs Gage med Generalmajors Tillæg, og som Gouverneur 24,000 Rbd. i Taffelpenge og fri Bolig. Længe betaltes herfor i Leie 3400 Rbd. indtil Gouverneuren i f. A. flyttede over i det ved Prindsesse Wilhelmines Giftermaal ledigblevne Palais. Til denne Bygnings Jstandsættelse og Indretning havde Statskassen ved Prindsessens første Formæling udredet en Sum af c. 50,000 Rbd. (Meublement og Inventarium uberegnet.) For dette Palais maa Statskassen nu aarlig udrede 2000 Rbd. til Prindsesse Wilhelmine, og 3400 Rbd. til Prinds Wilhelm for at Hs. D. kan beboe det. Til Slutning gjør Khvnsp. den Calcul, at den tilsyneladende saalidet betydende Omstændighed, at en hessisk Prinds, der er gift med en dansk Prindsesse, har faaet fri Bopæl i Rigets Hovedstad, vil siden 1819 bringe en Udgiftspost paa omtrent en Tønde Guld! Blandt de Forandringer, vi tør forvente, hører efter Forlydende ogsaa den, at alle Statens Embedsmænd lidt efter lidt skulle sættes paa fast Gage, hvorved det skadelige Sportelsystem med Tiden vil bortfalde. Man har saaledes hørt, at det kgl. S. T. og Comm.Collegium allerede skal have fuldført et saadant Gageringsreglement for hele Toldvæsenets Embedsmænd, og indsendt det til Finantsernes Erklæring. Denne saa vigtige Sags Afgjørelse imodesees med den største Længsel, især af de nu saa maadeligt aflagte og høist trængende Undertoldbetjente, og det haabes derfor at den vil fremmes med en til dens Vigtighed og Jndflydelse paa saamange Familiers Vel svarende Hurtighed. Generalkrigscommissair Dr. Neergaard har i (Frisind. sin nyeste Brochure alvorligt omtalt den specielle Censur, som han kalder et Skjændselmærke, hvorved den Dømte udpeges som en Forbryder, hvergang han lader noget trykke, omtrent som Mordbrænderen, der i fordums Tid, hvergang Forbrydelsesdagen indtraf, blev udført og knebet med gloende Tænger paa det Sted, hvor han havde øvet sin Ugierning. J denne Anledning siges i den Frisindede, at Dr. Neergaard, der samfulde 15 Aar har baaret Censur stemplet, nu vel kunde have bødet nok, ifald ellers Talen er om Bod, og skjøndt vi ikke kunne indsee, hvad der kan bevæge ham til at undlade at søge omen Fritagelse, der er bleven de fleste Censurundergivne fra ældre Tider til Deel, saa respectere vi dog hans Grunde, uden at kjende dem, og formene, at Vedkommende selv, uden noget Skridt fra den aldrende Mands Side, burde have den Humanitet at indstille ham til Kongens Naade i saa Henseende. At mangen Mand, der ikke har virket halvt saa meget Godt til Landets Tarv og Medborgeres Held som Neergaard, bærer Hæderstegn, faaer nu at være som det vil; men at Neergaard paa sit Livs Aften skal vedblive at bære et Skjændselmærke, synes os ikke gandske at stemme med billigheden, neppe engang med Retfærdighed."¬