Københavns Adresseavis, 1779-09-24
Ereminde. over salig : Maren Sørens Datter Gudmansen, fød Lange. Skulde jeg allerbedste Bedstemoder. ved Din Død, som rørte alle, som kiendte Dig, være følesig Sygdom, foraarsaget af den ommeste Fornemmelse af Dit Tab, forhindrede mig fra at bivaane, efter min Sønlige Pligt, Din høystanstændige Lig=Begængelse, den 18de September 1779. Skulde jeg aldeles være ustiansom : O! Neyl Sallige! Jeg vil samle mine svage Kræfter tilsammen, Jeg vil driste mig tilmed min slappe Pensel. at giøre en ringe Afridsning af Dit Levnets Tavle: Du kom til denne Verden. den 21de Junii 1712. Du, blev, sammenknyttet den 10de Junii 1732. ved et kierligt Ægtebaand. i No. 34. Aften=Posten Nr. 74. uction Tirsdagen den 28 September. med Din nu høystbedrøvede 73 Aars gamle Ægtefælle, Sr. Niels Gudmansøn, Herren velsignede. samme 47 Aars Forening med 11 Livs=Frugter. De 6 ere af Alfaderen. allerede optagne fra dette fordiske Plante=Sted, og omsatte i det himmelske Paradiis, hvor Du nu Selv seer dem voxne, og i Samqvem med Dig idelig at voxe i de guddommelige Hemmeligheders indsigtsfulde Erkiendelse; De øvrige 5,1 Søn og 4 Døttre, ere af Dig ømmelig opklækkede, mønsommelig opdragne, anstændig oplærte, Ja! med Ægtefæller saaledes forsynede, at du Selv, for Din dødelige Boregang, saae Din Fornøyelse, ey allene. i paa Dine Børn og Børne=Børn, men endog paa Dine Sviger=Sønner, gang og Din Sviger Datter. Din efterlevende Ægtemands idelige Sukke, og daglige Taarer, i Eenrum for sig Selv over Dit Savn, vidne noksom om Din reene Kierlighed til Ham, at og Hans ømme Gienkierlighed til Dig. Kort: Du elskede Gudmansøn, Gudmansen elskede Dig, men over alle Ting elskede Du Gud=Manden, Forsoneren; Med denne Din Siæle=Brudgom var Din Siæl her i Troen forenet; Hvad Under da, at Dit Liv bar Dydens Stempel, at Du Selv var Guds Aands Tempel, Retsindigheds Exempel, og et Mynster paa Nøysomhed og Stræbsomhed, Fromhed og Goddædighed, Ja, at Du med det meest Tillidsfulde Haab kunde formedelst slig Naade=Forening midt i Dødens Blund, giøre Jøbs Ord. Joh. Al. V. 25, 26. til Dine: Jeg, Jeg veed, at min Frelsere lever a. Saa sov da, Sallige! sov i Dit Sove=Kammer Din Siæl hos Aanderne i Himlen fryde sig, Til Du, som er forløst fra Verdens megen Jammer, Paa Dommedag staaer og Din Siæle=Brudgom liig: Pligtskyldigst den sal. Afdødes Svigersøns, Hans Jørgen Morthorsts. dybsørgende Søn. Lars Jørgensen Morthorst. Hr. Kammerraad Lihme. paa hans Bryllupsdag den 24 September. En Svages ledske Kunst - ey borget Guld - ey Gaver Var Kilden til den Agt, De blandt de Ædle haver. Ney, sand Fortieneste er sand Retskaffenhed, Den skiænkede Dem Rang, Lyksalighed og Fred. Er det ey Hæder værd at nytte hvad man kan, At brænde Styrke ud af Sukkrets dovne Vand, At lære Ødselhed en Vey til Velstands Lande, Og føre Danskens Navn fra Jeans til Javans Strande. At deele Glæder ud iblant fortrængte Skarer, At jage Kummer bort og Værgeløses Farer, At gavne overalt og finde deri Fryd, En ævig Laurbær=Krands fortiener saadan Dyd O! bær den stolt i Dag - nu da De tiler hen At lønne Trofasthed (saa giør den ægte Ven). Favn Deres Elskede - det Dydens riige Bytte, Hun - Deres Eneste og Huusets kiære Stytte. Føel Glædens Magt igien - Føel Elskovs Sallighed! Straal klart du Guddoms Soel - din Glands gaae sildig ned! Flye Sorger ævig bort - styrt Fiendskab paa din Vey J Storme raser frit, men rører dem dog ey.