Berlingske Tidende, 1779-11-01
Fra den 23de Oct. til den 27de Nov. ere her i Staden copulerede 151 Par, fødde 162 Drenge og 171 Piger, til sammen 333, døde 118 Mænd, 85 Qvinder, 70 Drenge, og 77 Piger, tilsammen 350, ere altsaa 20 fleere døde ind fødde. De Døde ere bortrykkede af følgende Svagheter: Alderdom 14, Apoplexie 3, Barselseng 7, Blodgang 17, Brystsyge 35, Druknet 6, Durkløb 1, Dødsfald 1 Feber 12, Flek=Feber, 1, Forraadnelses=Feber 8, Gicht 2, Hals=Syge 2, bastig død 1, Hævelse 2, hidsig Feber 7, hidsig Syge 4, Hovedpine 1, Jnflammation 5, Jnflammations=Feber 4, Kighoste 6, Kopper 21, Kræft 1, langvarig Syge 1, Mavepine 1, Obstruction 1, Orme Feber 1, Skiørbug 7, Slag 65, Sting 2, Svindsoet 5, Tænder 1, Tærende Syge 13, Troske 1, uangivne Svagheder 17, ulykkelig Fald 1, Værk 1, Vattersoet 2. Udi Frederichs Hospital ere fra den 23de Oct. til den 27de Nov. af Patienter indkomne 148, udgaaet 115, døde 27, af Barselqvinder indkomne 55, udgaaet 50, døde 2, af Børn fødde 60. Udi Aaret 1777 ere udi Holum Stift ægteviede 69 Par, fødde: Drenge 241, Piger 189, tilsammen 430. Dødet Mandfolk 125, Fruentimmer 134; tilsammen 259. Ere altsaa 171 flere fødde end døde. Blant de sidste er en Kone i Hunevands Syssel 105 Aar gammel, og i Thingøe Sysel en Kone 107 og en anden 109 Aar gammel. J Vadle Syssel 4 Personer fra 80 til 90 Aar, en Kone 92 Aar, og 4 Personer druknede. Udi samme Stift for Aaret 1778, ægteviede 68 Par, Fødde: Drenge 211, Piger 185, tilsammen 396. Døde: Mandfolk 74, Fruentimmer 87 ; Drenge 79, Piger 60 tilsammen 3000. Ere altsaa 96 flere fødde end døde. J Vadle Syssel ere døde 4 Personer af Hunger, formedelst den dyre Tid da overgik Stiftet. 1 Menneske døde i Sneeskrede og en pludselig paa Søen. I Hunevands Syssel døde en Kone 89 Aar; og i Thingøe Syssel 1 Kone 81 Aar og 1 8, Aar gammel. Fra Holum Stift den 1ste Sept. 1779. Efter en temmelig god Sommer, ringe Fiskerie og paa fleste Stæder skikkelig Høe=Avling, fulgte en Vinter, som kan regnes ret taalelig, ellers var Veirliget meget ubestandigt. Foraaret var ret got, men Høe=Avlingen har været ulige saa god, som man kunde vente, i Henseende til det meget Græs allevegne voxede, hvilket foraarsages af vedvarende Slud og Storme. Fiskeriet er og derfore blevet forhindret, saa Omstændighederne spaae os stor Elendighed, i Fald Høst=Fiskeriet ikke lykkes. - Blant fornemme Folk og Kongel. Betiente ere døde siden 1778 Eyolf Biarnesen, fød 1696, ordineret til Præst 1727, og sine sidste 20 Aar var han Præst i Grimsøe. Paa dette usle Sted har kuns een eneste Præst siden Reformationen over 20 Aar tient. Siden Nyeaar 1779 ere ved Døden afgangne: 1) Biskop Hr. Gisle Magnussen, fød 1712, blev Rector udi Stiftskolen paa Skalholt 1737, hvorfra han blev promoveret 1746 til Stade stads Præstekald, og blev kort efter Provst i Snæfelds og Hnappedals Sysseler; 1754 fik han befaling at reise til Kiøbenhavn og blev indviet til det Biskoppelige Embede den 5 Maj 1755, samt kom tilbage til sit Fædreneland den næstfølgende 19 Julii, han døde den 8 Martii og blev begraven den 23 ej. Han nedstammede fra fast alle adelige og fornemste Familier i Island, samt endeel Norske og Engelske Konger, Jarler og Hersere, hvilket ikke er saa meget rart i Jsland. 2) Jon Haldorsen, Præst til Vollum, fød 1696, og blev som Præst oversendt til Grimsøe 1718 ; med sin første Kone avlede han 4 Drenge og 4 Piger og med sin anden 6 Drenge og 6 Piger. De 2 sidste Aar han levede gik han fra Forstanden, men kort for sin Død, som indfaldt den 6 April bekom han den igien. 3) Hallgrim Eldjarnsen, bemeldte Hr. Haldorsens Svigersøn, fød 1723, var Præst til Bægisaa og Provst i Vadle Syssel, siden Præst til Laufaas, hvor han opholdt sig en meget kort Tid og blev employeret til Grenjadarstad, døde den 12 April; han var blandt vore gode Præster, og besad meget gode Naturens Gaver. 4) Erich, Jonsson, fød 1706, blev Præst 1729, tvende Gange gift, og var paa Sidstningen Præst til Hof paa Skagestrand fra 1747. En Landfar=Syge (morbus Epidemicus,) som meget har trykket Folk indeværende Sommer, har ligeledes borttaget mange, især Børn og gamle Mennesker. J Foraaret opdrev af Søen i Skagefiords Syssel en meget ra Hvalfisk, hvis Længde var 7 3/4 Alen, og hvor han var tykkes, 5 Alen. En lang Tand stod ud af det øverste Kiævebeen, snoet og ligesom den var dreier. Tanden var omtrent 3 1/2 Al. lang, vog 11 1/2 Pd. Fisken var vel ædelig, Olien grønage tig, undtagen den, som kom fra dens kundrede Hoved, der var rødagtig, og overstrøgen heelede et forbrændt Menneske. Det var ønskeligt at denne Fisk havde kommet i kyndiges Hænder. Dechant Tuckers i Gloucester hans Tanker over den for nærværende Tiid i Engelland herskende Bekymring for en fiendtlig Landgang. an truer os nu med et fiendtlig Overfald; men, efter M. at menneskelig Anseelse og under det guddommelige Forsyns Beskyttelse, have vi saa lidet at frygte for fra denne Kant, som nogen Nation i Verden. Dette troer jeg vist, dette paastaaer jeg frit, og Læsere, i hvoduer, er du ellers en retskaffen Mand saa vægrer du dig ikke ved, at anhøre mine Grunde upartisk, hvilke jeg nu vil fremsette. - Alle fiendtlige Jndfald, hvorved Stor Brittanniens og Jrlands Jndvaanere nogensinde kunne foruroeliges, kan betragtes fra 4re Syns=Puncter; - De til denne Landgang bestemte Troppers Jndskibning, baade de til Hest og til Fods, deres Artillerie og Munitioner, Vogne, Tøy=Heste, Telter, Bagage o. s. v. - Og naar nu alt dette er indskibet, en saadan forfærdelig Flodes Afseyling med dens Bedækning, enten paa eengang, eller i smaa Divisioner; - efter en lykkelig Fart deres Udskibning eller Landgang paa vore Kyster, - og endelig, deres March til Lands, for enten at undertvinge sig vores Land, eller at forvandle det til en Kongres Regiering, som i Amerika, under Frankerigs og Spaniens Beskyttelse og Garantic. - Først Troppernes Jndskibning; - En Armee, som blev indskibet fra Frankerig eller Spanien, for at erobre Stor=Britannien eller Jrland, maatte i det ringeste bestaae af 30000 af de beste og meest øvede KrigsFolk, som Frankerig og Spanien nogensinde kunde tilveiebringe. Den burde billig være to Gange saa stærk, paa det der dog kunde være nogen fornuftig Grad af Sandsynlighed til et lykkeligt Udfald af dette Foretagende. Denne Arme maatte nu medbringe saa megen Provision, baade for sig selv og dens Heste, at den dermed kunde behielpe sig en Maaned efter sin Landgang; thi det var ey rimeligt, at Engelænderne strax skulde bringe alting til Torv for deres Fiender, og tilføre dem Levnets=Midler, saasnart de vare landede. Meget meere kunde de slutte saavel af det Kongel. nyelig udstædte Proclama, som af Sagens Beskaffenhed i sig selv at de overalt, hvor de landede, vilde forefinde Landet blotte, fra alle Slags Provisioner, fra Heste, Fæe, Vogne og alt det de kunde bruge. - J denne Proclamation blev der ved ey meldet noget om Vognene, men det var en Forseelse, som formodentlig snart vil blive ændret; men nu udfordrer denne Omstændighed, at den fiendtlige Armee virkelig var forsynet med en saa forfærdelig Mængde af Tøy=Heste, Proviant o. s. v., foruden deres øvrige Bagage, en langt større Mængde af Transporter, end der ellers behøvedes. Ja naar viselv ville sammenligne Antallet af de ved denne Leylighed fornødne Transporter med de, som Engellands Frelser, den Høylovlige Prinds af Oranien brugte, saa skulle vi befinde at 1000 Skibe ey vare tilstrækkelige. Gandske vist maatte her være langt fleere; thi Prindsen bragte i Forhold ey den Mængde Proviant og Tøy=Heste med sig, som Franzoserne, og Spanierne maatte medbringe; deels eftersom han havde en meget kortere Reyse, end de, fornemmelig, hvis de have i Sinde at lande i Jrland; og deels fordi han vidste, at man vilde modtage ham med aabne Armee, i hvor han og landede. Af disse Aarsager maatte vore Fiender forsyne sig med en forfærdelig Mængde af Transport Skibe, og med en stor Escadre, eller rettere sagt med heele Escadrer af Fregatter, Skalupper og andre smaa Skibe, for at bedække deres Transport=Skibe for de Engelske Fregatter og Kaper Skibes Anfald; men efter al menneskelig Formodning, og naar man betænker den store Bekostning, som vore Fiender allerede have anvendt paa at udruste deres store Flode af Krigs= og Linie=Skibe, lader det sig umuelig giøre; men lad være, at dette var mueligt, saa maae man dog betænke, at en saadan Flode af Transport- og Convoy=Skibe, som her tales om kunde med Sikkerhed ikke samle sig i nogen anden Havn i Frankerige end maaskee i den ved Brest. Og da en saa stor Mængde nødvendig maatte foraarsage stor Uorden, saa kunne de ey alle paa engang løbe derind, men maatte seyle i adskillige Divisioner, med Bedækning ved enhver Division. Ligesom nu denne Omstændighed nødvendig maatte fordeele deres Magt, saa maatte ogsaa derved de Engelske hurtig seylende Fregatten Kapere, o. s. v., kunde erholde stor Fordeel over dem. Jus dette samme vilde skee, hvis de seylede ud fra forskiellige Havne, og dette vilde desforuden foraarsage den Skade, at Escadrerne ey kunde være saa got i Stand til at agere samlede; og at Tropperne paa den ene Division maatte være i en større Uvished, om hvad der var hendt de andre paa deres Fart hvor de skulde vente dem, eller naar de skulde støde til dem. - For det andet: denne store Flodes Fart. - Lad nu være, at de ovenmeldte Besværligheder paa en eller anden Maad vare hævede, saa maae vi dog nu betænke, hvad der naturlig viis vilde følge deraf. - En forfærdelig stor Flode, i det mindste mindste paa 1000 Transport=Skibe, er nu løbne af Havnen med 50 eller 60 Fregatter, Jagt=Skibe, Baade, o. s. v., og de ere nu under Seyl. - Lad saa være. Og imidlertid de sætte Coursen til Engelland, saa holder den store Franske Flode den Engelske bestandig i Rolighed fra sig; eller og hiin slaaer denne, og seyler triumpherende paa de Engelske Søer. - Dette ville vi nu og en Tid lang antage, for at behandle vore Allarmmagere efter deres egen Viis; men nu have vi ogsaa Ret til at spørge, hvad det er for et Slags Søefolk, som vore Fiender rimeligviis skulle kunde tilveiebringe til at bringe Transporterne og Bedækningerne over, efter at de allerede tilforn saa rigelig have dermed forsynet deres store Krigs=Skibe. Dette er en nye Knude, som maae opløses; thi de Franske og Spanske Søefolk ere ey engang erfarne nok paa deres egne Kyster, ey at tale om, at de skulde være det paa vore, og idette Tilfælde er det rimeligt, at deres beste Søefolk allerede ere anbragte om Bord paa deres store Flode, saa at de, som ere blevne tilbage, maae være enten meget slette, eller aldeles nerfarne Søemænd; og alligevel skal en Flode af TransportSkibe, der er bemandet med saa ubetydelige Skabninger som disse, giøre Landgang paa det arme Engelland og Jrland, - ja skal endog erobre det. Endnu meere sælsomt er dette: at paa denne Flode, som er bemandet med ukyndige Søefolk, fuld af Søesyge=Soldater og Søesyge skye Heste, skal den ene ey blive kied af den anden, naar de Nat og Dag maae være sammen; deres Commandeurer skulle aldrig tage det ene Signal for det andet, eller begaae en væsentlig Feyl. Dette er virkelig noget fremmed og særdeles, og lige dertil findes ey i det heele menneskelige Kiøns Historie. - Naar nu videre denne talrige Flode befinder sig i den tumme Søe, saa behøves der i en anden Henseende en særdeles Duelighed og de færdigste Haandgreb og Kunster. Transporter af alle Slags ere ey brugbare ved en Trefning; og jo meere beladte de ere, jo mindre ere de i Stand til at forsvare sig got. Følgelig, naar de skulle blive angrebne, saa maade tage Flugten og lade de Fregatter, Skebekker o. s. v. fægte for sig, som vare bestemte til at føre, bevogte og beskytte dem; men ved saadanne Forvirrelses og Uordens Scener er det endog de meeste erfarne Søefolk og de koldsindigste Commandeurer ey vel andet mueligt, end at de maae begaae nogle meget skadelige Feyl, hvis Floden endog kun bestod af 50 eller 60 almindelige Koffardie=Skibe. Man dømme altsaa selv, hvorledes det maae gaae til ved en Flode paa 1000 Transport=Skibe, hvis Ladning bestaaer af Soldater og beste, hvoraf hine ere blevne syge, og disse baade syge og stye, og hvor de Søefarende selv ere saa uvidende og uerfarne, at de i Stæden for at afhielpe, hellere formere den almindelige Forvirrelse. - Vel har det behaget nogle af vore patriotiske Avis=Skrivere og adskillige Forfattere af politiske Taler og Brochurer at sige os, at vore Fiender kunde undgaae, eller allerede havde undgaaet alle disse Besværligheder, Farligheder, der forefalde ved Krigsfolk, Proviants og Ammunitions Jndskibning, som de brugte til deres store Skibes Udrustning, hvilke vare bestemte til en Landgang paa Engelland eller Jrland; men alle saadanne Folk, som giøre sig en Forretning af at sætte andre i Frygt, og forestille alting i et falskt Lys, de maae vide dette, at et stort KrigsSkib, som bruges til Transport=Sib, og lades med Soldater, Heste og Vogne, o. s. v., er ey meere i Stand til at bruge sit underste Lag Kanoner, eller at agere, som et stort KrigsSkib, og at følgelig en god Fregatte paa 30 eller 40 Kanoner er et Rang=Skib paa 70 eller 80 Kanoner i disse Omstændigheder meget overlegen. - Dette maae være nok sagt om denne store til Landgang bestemte Flodes egentlige Fart. - For det tredie, denne store fiendtlige Armees Udskibning. - Vi maae nu antage, uagtet al den Urimelighed der er deri, at heele Floden eller i det ringeste den største Deel af samme er lykkelig ankommen paa vore Kyster, og foretager en Landgang. En Flode, som denne, maatte strax falde os i Øynene, naar den nærmer sig til Landet, hvis vi ikke allerede havde udsendt Baade, som bragte os en hastigere Underretning derom. Naar man nu bekommer dem i Sigte, saa maatte heele Landet naturligviis geraade i Uroe; man vilde da bringe alle Heste, alt Fæe, al Proviant, alle Vogne, o. s. v., saa hastig som mueligt, nogle Mille ind i Landet. Fra den Tiid, da vi først bleve dem vaer igiennem vores Kikkerter indtil den Tiid, da Transport- og Convoy=Skibene havde kastet Anker og lagt sig i den til Udskibning fornødne Orden, maatte i det ringeste 3 Dage gaae bort; og fra denne Tiid af til de havde fuldendet Udskibningen (Heste, Kanoner, Mørsere, Vogne, Ammunition, Bagage og Telte, med iberegnede, vilde i det ringeste forløbe 8, om ikke 14 Dage; og dette kun endda, naar vi ville sætte, at vore Skebekker, Fregatter og Kapere i Søen, og vore lette Tropper til Lands ey paa nogen Maade forstyrrede dem, men ansaae alle Ting, som ligegyldige Tilskuere; dette maatte og forudsettes, at Vind og Veyrligt stedse maatte blive dem saa gunstige, som de kunde ønske det. Der gives endnu en særdeles Grund, hvorfore en Landgang paa den Engelske eller Jrlandsk Kyst vilde borttage langt længere Tid, end paa andre Kyster, især i det Middellandske Hav eller Øster=Søen. Thi her stiger og falder Floden hver 12 Time saaledes, at der maatte anvendes meere end 2 af den Tid, som ellers behøvedes til Udskibningen, paa at oppebie Ebbe og Floed. Dette er en stor Fordeel for os, naar vi endog kun vilde gaae defensive til Værks. - Naar nu Udskibningen er forbie, saa behøves der dog nogle Dage, førend Folk og Heste kunde komme sig saa meget af deres Søe=Sygdom og Strabase, at de kunde være i Stand til at marchere. Desforuden maatte de adskillige Slags Vogne, som ufeilbar maatte være blevne beskadigede eller brudte i Stykker, eller og vare blevne bort ved Ud= og Indskibningen, de maatte igien enten giøres af nye eller sættes i Stand. Alt dette vilde i det ringeste borttage. tage 6 Dage, og altsaa maatte fra den Tiid, da vi først bleve den fiendtlige Flode vaer ved vore Kyster, indtil den Tiid, da Tropperne vare marchfærdige, gaae 15 Dage bort; en Tiid, der uden Tvivl var lang nok til at sætte Engelland og Jrland i behørig Forsvars=Stand, hvis vi kun i nogen Maade ville giøre vores Beste. For det 4de, denne landede fiendtlige Armees March. - Vi komme nu til en nye Scene; thi da vi en Gang, for en Tud, have antaget, at alting var lykkedes efter vore Fienders beste Ønsker, og tvertimod al muelig Rimelighed; saa have vi nu at betænke, hvad Følgerne af denne forehavende March vilde blive; saasnart man kun antager, at der ingen Mirakler skeede til vore Fienders Fordeel, saa og at vi selv vare saa fornuftige, at vi lagttage de nødvendigste ForholdsRegler i at forsvare alt det, som var os kiært og vores eget. En Armee paa omtrent 28000 Mand til Fods og 20000 til Hest, - thi i dette Tilfælde kan man rimeligviis ey formode, at de sidste ere i ringere Antal - med omtrent 1000 Tøy=Heste til Artilleriet, Proviant=Vognene, Bagagen, o. s. v. forlader nu de Forskandsninger, som den ved sin Landgang opkastede, og begynder sin March lige til HovedStaden, hvis man saa vil have det. J dette Tilfælde vilde Landgangs=Pladsen rimeligviis blive paa Kysterne af Esser, Suffolk eller Norfolk, paa den eene Side af Theemsen, eller paa Kysterne af Kent, Susser, Hants eller Dorset, paa den anden Side, det er at sige, saa nær som de med Sikker, hed kunde komme til dette Riges Hoved=Stad, og være saa nær, som Sagens Beskaffenhed tillod det, lige over for de res egne Kyster, med hvilke de bestandig maatte holde Commonication. - Saasnart de nu havde tiltraadt deres March, vilde der nøvendig blive en merkelig Forskiel i Maaden at føre Krigen paa; thi saa længe de endnu vare paa Søen, maat tede, naar de havde en Landgang i Sinde, søge at undgaae en Trefning, men nu da de ere landede og have begivet sig paa Marchen, saa er det deres Fordeel at fægte, saasnart som mueligt, og vores Fordeel udfordrede nu det Modsatte. For at giøre dette tydelig, at endog den allermeest uvidende kan indsee det, saa og for at rydde af Veyen alle de Forsagtes Bekymringer, at vi skulde flye for vore Fiender, saa maae det være mig tilladt at giøre følgende Anmærkning af den Engelske Historie selv. Havde Harald ikke strax levert Hertug, Wilhelm af Normandien et Slag, saasnart han var kommen paa Landet, havge Harald, i Steden for at fægte, alleneste indladt sig i en Skiærmydsel med Fienden, og afsendt nogle faae udvalgte Tropper, for at gjøre ham nogle faae enkelte Poster stridige, og imidlertid bestandig foruroliget ham, afskaaret ham hans Bedækninger, betaget ham Qvarterer, og ikke ladet ham have Roe et Øieblik, enten Dag eller Nat saa havde Wilhelm seet sig nødt til at vende tilbage til sit Hiem, uden Titel af Erobrer, dersom han ellers havde været i Stand, til at foretage denne Tilbagerense. Næsten ligesaadan vilde det have gaaet vores store Befriere, Prindsen af Oranien, hvis der ey paa hans March fra Exeter til London, havde stødt en stor Mængde til ham, som visseligen foretrak et indskrænket Monarkies milde Regiering frem for den, som hans Meddepler søgte at indføre, nemlig en vilkaarlig og despotisk. Det er derfore øiensynligen vores Fordeel, ey at indlade os i nogen Trefning med Fienden strax efter hans Landgang, hvis vi ellers ey have nogen Aarsag til at formode - og den tænker jeg at vi ei have uagtet al vore Tiders Vanvittighed - at vore patriotiske Republikaner skulde i anseelig Mængde foreene sig med Franzoserne, og indføre en tyrannisk Regierings=Maade, ligesom Provincial= eller Land Kongressens i Amerika, men heri forlader jeg mig til, at deres Frygt, skal holde dem i Rolighed, meere end deres Grundsætninger og Ære og Pligt imod Fædrenelandet; Og altsaa bliver jeg veed at paastaae denne Grundsætning, at det ved en Landgang, enten af Franzoserne eller Spanierne, skulde være vores Fordeel, at vi en strax indlode os med dem i en Trefning. Det er allerede bleven anmærket, at Fienderne vilde giøre sig Umage for, at lande saa nær som mueligt ved Hoved=Staden, og lige over for deres egne Kyster, med hvilke de bestandig maatte vedligeholde Communication, og det saa nær ved samme, som Sagens Beskaffenhed tillod. Følgelig maatte Landgangs=Pladsen ey være mindre end 70 Engelske Mille og i det høyeste ey meere end 140 Mille fra Hoved=Staden. Vi ville antage et Mellem Tal imellem begge, nemlig 10 Mile; men nu maatte der dog i det ringeste findes paa dette Stykke Land 10, maaskee 20 eller 30 Stæder, som allerede af Naturen vare faste, og lod sig snart saa meget befæste ved Kunsten, at 3 eller 4 Batailloner, understøttede af 3 eller 4 Kompagnier let Rytterie eller Fodfolk; vare i Stand til at holde det ud imod den heele fiendtlige Armee. Denne Forholds=Maade at føre Krig med adskillige Poster eller Redouter, i Stæden for at lade det komme til et formeligt afgiørende Slag, foraarsager en fiendtlig Armee, som er landet, der allerstørste Skade, eftersom den veed, at den til Slutninmaae derved blive reent ødelagt. Vi ville altsaa engang betragte Sagen videre fra denne Syns Punkt. De saa oven ovenmeldte Engelske Batailloner drives nu ud af deres 1ste Post eller Redoute, de kaste sig derpaa i en anden, maaske 10 eller 12 Mille derfra; det lette Jnfanterie og Rytterie udgjøre deres Bag=Tropper, og dække deres Tilbage=March Naar nu de Tropper, som befinde sig paa den anden Post have forenet sig med de Batailloner, som havde trukken sig til bage og disses lette Bedækning, saa blive de derved stærkere, og derover giøre de desto stærkere Modstand. Lad nu være at de maae trække sig tilbage fra den anden Post til den 3die og siden til den 4de, 5te, 6te, o. s. v., saa tager dog deres Antal og Styrke altid til, imidlertid at Fiendernes Anta- og Styrke idelig aftager, indtil endelig tilsidst Levningerne af denne store og frygtelige Armee, som er udmattet ved idelige Besværligheder, plaget af de lette Troppers stedsevarende Anfald, moedløs over det den ingen Ende seer paa sit Arbeyde, udtømmet formedelst Mangel paa Proviant, svækket ved det Forliis, den i saa mange blodige Fægtninger har lidt, formindsket ved Desertion, Sygdom og alle andre Uleyligheder, som følge med en farlig Stilling, blive nødte til at overgive sig, som Krigs=Fanger, næsten ligesom Kong Carl den 12tes Armee maatte giøre ved Pultava, og for nyelig General Bourgoynes ved Saratoga. Hvad Landgangen paa Jrland angaaer, da er Jrland meget længere borte fra de fiendtlige Kyster, end Engelland, og følgelig er den store Flode af Transport=Skibe, som behøves til en saadan Landgang, meget snarere i Fare for at foruroeliges af vore Fregatter, Skebekker og Kapere, ey at tale om de mange Storme og Uveir, som den maae vente ved en saa langvarig Fart paa disse Søer og Kyster; men naar den nu og var landet, saa er Jrland af Naturen stærkere og tigere paa faste Steder, end Engelland, formedelst de mange Søer og Moradser, som der ere, o. s. v. Det har og mindre Forraad af Levnets=Midler for Fienden, og det som det af dette Slags findes, kan lettere bringes af Veyen. Man maa endnu føye dette til, at de fleeste Jndvaanere, nemlig de Romersk Katholske, endnu ey ere befængte med den vrange Meening og Republicanismus; og vi have nu næsten i 1100 Aar havt saadant Erfaring om dem, at vi kunde troe, at de vilde forholde sig vel. Den forrige Rebellion i Aaret 1745, og den nærværende i Amerika er hverken stiftet, eller befordret af Katholiker. Og hvad de Katholske Præster i Canada angaaer, da var det at ønske, at de, som kalde sig Protestantiske Tienere ved Fredens Evangelium i Nye=Engelland, havde kun forholdt sig saa got. Slutningen af en kort Beskrivelse over Elephanten. (See de M. T. for Sep. og Oct.) Kienden passer og paa, og giør ham, hvor det er muelig J den stærkeste Modstand. Han bruger Jld, for at forstrække Elephanten, en Art af Segle, for at hugge Snabelen af ham, og Pikker, med hvilke man stikker ham paa saadanne Steder, hvor Huden er tynd. Man sætter andre Elephanter imod ham, og da seer man det græsseligste Raserie af disse strækkelige Dyr, som tager Deel i Menneskenes Klager og Angelegenheder, og villig taale Død og Saar, for at forskaffe deres Velgiørere Fyldestgiørelse, eller Beskyttelse og Sikkerhed. Jblant de Folk, som endnu lide Mangel paa Kugler og Krudt, føres Krigene indtil denne Tid paa bemeldte Maade. - Elephanten er vel det største Dyr; men det mangler ham dog ey paa saadanne Fiender, som hverken seyle Moed til at anfalde ham, eller Færdighed til at overfalde ham. Rhinoceros, Løven, Tigeren, Slangerne, og Menneskene ere hans Fiender, hvilke tragte efter hans Frihed eller hans Liv, og føre de hidsigste Krige med ham. - Rhinocerosen stræber at komme ham under Livet og at rive samme op med det Horn, som sidder paa hans Næse. - Løven, som har stor Styrke i sine Kløer og Tænder, river hans Sider op, saasnart han kan komme til. - Tigeren, som er hverken saa stor eller stærk, som Løven, er dog formedelst sin Hurtighed hans farligste Fiende. Denne angriber ham paa en Tiid fra alle Sider. Denne udmatter ham og bemægtiger sig hans Snabel, hvilken den enten saaledes sammentrykker, at han ey kan drage Aanden, og følgelig maae qvæles, eller og sønderriver samme, saa at han maae døe af Huuger. - Slangerne ere ey mindre farlige for ham. De snoe sig om hans Snabel og Fødder, og give ham saa mange dødelige Sting, at han maae falde om. Myg gene og Fluerne ere meere besværlige end farlige for ham. De sætte sig imellem Folderne paa hans Hud, og stikke ham, eftersom Huden der er meget tynd. For at forjage disse, løfter han Jord eller Sand op med sin Snabel, bestrøer sig dermed og bader sig flittig, deels for at afvaske denne Støv, deels og for at holde sin Hud blød. - Mennesket er hans farligste Fiende. Dette søger at bringe ham under sit Slaverie, eller og undertiden at dræbe ham. Maaden, at bemægtige sig ham paa, retter sig efter deres Magt, Mængde og Kunst, som ville bringe ham i deres Snarer. - De Morgenlandske Fyrster anstille en saadan Jagt med den største Pragt. De drage paa samme med en saa stor Mængde Folk og Elephanter, som om de skulde gaae til Feldts imod den mægtigste Fiende. - Jeg vil anføre til Exempel, hvorledes Kongen af Siam pleyer at fange Elephanter. - Midt i en stor Skov har man en rummelig Plads, som en indsluttet med stærke Pæle og Tver=Bielker, men er her og der forsynet med Aabninger. - Man søger at bringe saa mange vilde Elephanter, som mueligt, ind i denne Plads, hvilket pleyer at skee paa følgende Maade. Man lader en tam Hun=Elephant gaae i Skoven og skrige. Saasnart de vilde Elephaner høre hendes Røst, følge de med den græsseligste Skrigen efter hendes lige ind i den indlukkede Plads. Eller og man lader anlegge Jld hist og her, blæse i Trompeter, eller slaae paa Pauker, og foretager sig saadant meere, som Elephanterne ere bange for, de flye da fra alle Kanter, og mange af dem søge deres Sikkerhed i denne for dem bestemte Plads. - Naar nu nogle ere komne derind, saa omringe de tamme, som ere afrettede til Krig, den heele Plan, saa at de, som ere indsluttede, hverken kunde bryde igjennem eller løbe bort. Derpaa udsøger man de stærkeste Elephanter, og lader omtrent saa mange af disse gaae ind i den indsluttede Plads, som der ere vilde til. Paa hver af disse sidde 3 Personer, nemlig Føreren og 2 Jægere. Jægerne have en stærk Stok, hvoraf den ene Ende er bunden ved den tamme Elephant, og den anden er forsynet med en Snare. Føreren lader sin tamme Elephant løbe imod den Vilde. Denne vender. vender sig om, og vil løbe bort, men de, som have omringet Pladsen, jage ham tilbage. J det nu den vilde gaaer hist og her, saa kaste Jægerne Snaren paa det Sted, som han just vil betræde. De ere i dette Stykke saa afrettede, at de aldrig seile med dette Kast, og paa denne Maade ere alle Elephanterne inden kort Tid i Snarerne. Herpaa lader man flere tamme komme ind. To stille sig ved Siden af den vilde, een gaaer foran og trækker ham, og een gaaer bag efter ham og slaaer ham med Hovedet; og saaledes bringes han imellem disse fire i en stærk Forvaring, og bindes ved en stærk Pæl Her raser han, skriger græsselig, og anvender alle sine Kræfter for at bryde ud; men alt forgieves. Endelig bliver han mat, Sveden løber strømmeviis fra alle Kanter, han lader Snabelen hænge, og nu begynder man at giøre ham tam. Man øser mange Fade Vand over ham og Olie over hans Øren, og saa bliver han inden kort Tid ganske tam. - J Patane fanges Elephanten med mindre Omstændigheder Man sender den stærkeste og moedigste, som man har iblant de tamme, ud i Skoven. Saa snart en vild Elephant bliver denne vaer angriber han ham med det største Raserie. De slynge deres Snabeler omkring hinanden, og stræbe at kaste hverandre omkuld. J det de paa denne Maade prøve hverandre, saa komme Jægerne bag fra, og binde den vildes Been saaledes sammen, at han ei kan røre sig, uden at falde om: og saaledes bringes han sort, og behandles, som ovenmeldt. Andre giøre store Gruber, og skiule dem med Riis, Græse, Jord. Naar Elephanten gaaer derover, falder han der og kan ei komme ud. De Vilde skyde ham da med deres Pile og hans Kiød spise de gierne. Man troer i Almindelighed, at Elephanten læner sig til et Træe, naar han vil sove, at de vilde anskiære saadant et Træe, at Elephanten, naar han læner sig til saadant Træe, falder om og kan ei staae op igien og fanges saaledes af de Vilde. Dette kan være sandt om de Gamle eller Syge. De unge Elephanter derimod kunne med den største Magelighed baade lægge og reise sig. Hvide Elephanter ere meget rare; men de efterstræbes ogsaa meest Hvo som eier en hvid Elephant, bilder sig mere ind, endom han eiede de største Slotte. Denne store Høiagtelse for den hvide Elephant kommer af den Vildfarelse, som de ere i angaaende Sielevandringen. De troe, at der i et saa dellig Dyr ei kan boe ringere end en Fyrstes Siel.