Kiøbenhavns Postrytter, 1796-07-01
Følgende er et mærkeligt Sted af Fores Tale om Løverdagen ved Valget: De nærværende Ministre, saade han, ere, hvad end deres Hensigter have været, Aarsag, at Storbritannien har ødslet flere Skatte, og at mere Menneskeblod er blevet udøst i alle Verdensdele, end under nogen foregaaende Bestyrelse skeet er. Med Ordet Menneskekiærlighed i Munden, have de opfyldt hver Deel af Verden med Elendighed, og under Paaskuddet Religion udgydet mere christen Blod, end nogen Keiser, Konge, eller Fyrste i Verdens Aarbøger. De have været Aarsag, at af Guds Skabninger flere ere tilintetgjorte, end den gamle og nyere Histories største Erobrere have bragt af Dage, og paa samme Tid have de mistet flere Lande, end nogen af hine har erobret. Dette er i Henseende til deres udenlands Politik, men den indenlands er ligesaa slet. De have tvertimod Lovene, tvertimod Retfærds og Menneskeligheds Grundsætninger, der skulde være alle Loves Grundsætninger, sendt Mennesker til Botany Bay. Vel er det sandt, disse bleve forhørte, men deres Processer førtes paa saadan en Maade, at det maatte opbringe enhver Ven af Retfærd og Menneskelighed, og følgelig af Orden, og Lydighed mod disse Love. Vel have de her intet Blod udgydet, een af deres egne Spioner i Skotland undtagen; men een af mine Medsøgende siger eder, de have staaet efter hans Liv. Det have de, og efter fleres. Og nu opfordrer jeg alle dem, der høre mig at sige, om de Herrer, hvis Liv ved dette Regieringens Angreb sattes i Fare, have nogensinde følt eller yttret stærkere Afskye, end jeg mod disse afskyelige Forfølgelser, Jeg veed, det er Ministerial Partiets Skik at sige, jeg fører et ophidsende Sprog hos Folket; men naar Ministrene bringe Landet i en Tilstand, hvis Kundgiørelse ophidser Folket, saa er det deres Brøde, og ikke dens der siger Folket, hvordan den Tilstand er. Jeg ønsker ikke, at Engellands Folk maae opflammes; men at det maae have en vedbørlig Følelse af de lidte Fornærmelser, og som Engelskmænd udtrykke denne. Den Lov, der i sidste Parlamentssession er vedtagen, giør det umueligt, at mere end 50 Personer kunne komme sammen, uden at være Øvrighedens Mellemkomst underkastet. Ville Jfølge mit Raad, vil denne Lov ikke forstyrre eders Sammenkomst. Kommer sammen. Følger Loven, der ikke forbyde eder at samles, men blot tillader Øvrigheden at hæfte eder, naar J opføre eder usømmelig. Kommer altsaa sammen, siger jeg eder. Opfører eder ordentlig, og seer til, om nogen vil vove, at modsætte sig eder Saa slet Loven og er, saa lyder den i ethvert Tilfælde, men forbinder med eders Lydighed mod Loven det Mod, at udtrykke eders Tanker og Meeninger om de offentlige Forholdsregler og Mænd, med den Standhaftighed og Sindighed, der tilkommer frie Folk. Derved ville J. og give det øvrige Kongerige et godt Exempel, og det maae have Jndflydelse paa Ministrenes Forhold. Mine Herrer, jeg har talt tydelig og aabenhiertig til eder, og vil slutte med den Gientagelse, at jeg i mit Hierte troer, at den brittiske Historie aldrig har havt en afskyeligere Regiering, og for at sige det med to Ord: denne Administration har i sin udenlandske Krige aflivet flere Mennesker, end Ludvig den 16de, og i Riget staaet flere uskyldige Mennesker efter Livet, end Hendrik den Ottende. Denne paa det Sted, hvor den holdtes, saare farlige Tale modtoges med yderste bifald, uden at nogen een eneste Gang afbrød Taleren. Ogsaa fik den saa aldeles Hornetooks bifald, at han blot tilføyede: at hvis Gud skulde bevare hans Liv, og bevogte ham for Sygdom og Følgerne af Fængslernes forgiftede Luft, og tyranniske og blodtørstige Ministre, vilde han ved første Vacance mælde sig igien, som Candidat. Ministrene - lagde han til – havde gjort Begyndelsen med Rædsels regieringen.