Adresseavis for Børn, 1779-02-17
Skuespil. Den bestraffede Stolthed. Personerne. Hr. Ahrens, en Kiøbmand. Frue Ahrens, Hans Kone. Christian, deres Søn. Jacob, en Bonde-Dreng fra Landet. Hr. Peder, tvende Venner af Hr. Ahrens Huus. Hr. Povel, Scenen er i Hr. Ahrens Huus) 1ste Optrin. Hr. Ahrens og Frue Ahrens Hr. Ahrens. Der sva erer vores Christian igien med Bogen i Haanden. Jeg frygter, jeg frygter, at det er meere af Stolthed, end af Læselyst, at han idelig lader sig see med disse Bøger. Frue Ahrens. Hvorfor er du bange for det, min Hierte, Hr. Ahrens. Seer du da ikke min Engel, hvor han snart seer hist snart her, for at erfare, om der er nogen der giver Agt paa ham. Frue Ahrens. Men hans Jnformator giver ham jo dog det Vidnesbyrd, at han er saa flittig under sin Læsning. Og enhver som hører hvad han allerede kan, siger jo, at han er vidt kommen for et Barn af hans Alder, Hr. Ahrens. Det er sandt. Og jeg vilde give meget godt til at jeg maatte tænke Feil, Mendet skulle være mig tusend gange kierere, at han vidste mindre og var mere ydmyg og giorde sig mere elskværdig. Frue Ahrens. Det er dog saa stor en Ære for saadant et Barn, at det veed noget Hr. Ahrens. Ja Kone. Men du kan troe at et Menneske uden Studeringer, som kun er arbeidsom og ydmyg, og redelig, er en langt for Børn. nyttigere og værdigere Lem i det menneskelige Selskab, end den der veed meget, giør sig stolt deraf, opblæser sit Hierte, og troer at han er den ypperste Frue Ahrane. Vi vil dog ikke haabe at vi skulle have det at frygte hos vor Christian. Hr. Ahrens. Himlen forbyde det Jeg tænker derfor vi giør best, at vi tager ham med ud paa Landet for at lære ham, den simple Levemaade og derved blive vandt til at kiende sine Medmennesker i de laveste Stænder. See der kommer han, og den lille BondeDreng Jacob. 2det Optrin. Christian, de forrige, og derefter Jacob, Christian (med den aabne Bog i Haanden uden at slaae Øinene derfra) Mama, der er den dumme Bondedreng igien, som immer har noget at sælge: Hr. Ahrens. Christian, Hvad berettiger dig at kalde denne Dreng dum, Christian. Han har jo ikke lært noget Papa! Hr. Ahrens. Mener du af Bøger, Maaskee han har lært andre Ting som du ikke veed. Giør dig nu færdig, du skal reise ud med paa Landet, og naar du er klar, kom saa ind til mig. (Han gaaer.) Frue Ahrens. Slig til Jacob min Søn, at han bliver her tilstæde, Kokkepigen skal strax komme ind. Hun gaaer. Christian. (Til Jacob) Du kom hid. Her skal du staae. Jacob. (Træder frem) Gud velsigne ham lille Herre. Christian. Hans Tiener Monsieur Jacob giør ham en spodsk Compliment.) Jacob. (Staaer ved Vængen med sin Kurv paa Armen, og Huen i Haanden. Christian gaaer frem og tilbage forbi ham og leer af ham, saa ofte han kommer lige ud for ham. Jacob betragter ham med store Øien, som een der ikke veed, hvad den anden vil. Christian. Dul – hvor stor er vel Maanen Jacob. Som en Pandekage, lille Herre. Christian. Hal hal hal de enfoldige Baadesluppere. Jacob. Avis Jacob. (Seer stift paa ham, og Christian bliver ved, at gaae frisk op og ned af Gulvet.) Christian. Har du læst den nye Modebog for, Aar! Jacob. Hvad han der siger lille Herre, staaer det ikke et Ord om i Evangelium Bogen og heller ikke i den lille Katekismus. Christian. Hal hal hal du er dog en dum Knegt. Jeg veed Modebogen hører ikke tilEvangeliumbogen. Jacob. (Tier igien, og Christian gaaer bestandig frem og tilbage.) Christian. (Folende paa Jacobs Hænder, hvo har du faaet det tykke Elephant Læder til Handsker, som du har paa Jacob. Med gunst at sige lille Herre, saa en det mine bare Hænder, Christian. Fyl man kunde is skiere Soller til Skoe af dem. Jacob. Ja, de ere temmelig tykke i Huden; men det er dog ikke af Dovenskab, gode lille Herre. Det er af Arbeide, saa maae vi til det her ude paa Landet. (Kokkepigen kommer og kalder ham ind i Kiøkkenet.) Christian. Saa, gaae Dreng. Ved du ikke jeg skal reise ud paa Landet. Og mener du da jeg ikke har andet at tænke paa end staae og passe paa dig? (de gaae begge ud.)(Fortsættelsen følger.)