Jyske Efterretninger, 1769-03-31
Om Paaske=Festen. aaske=Festen er den ældste og første af de Christnes Fester; thi den er lige fra Apostlernes Tid aarligen helligholder til Jesu Opstandelses Erindring, ja i den ældre Christen Kirke bleve ikke alleneste de 3 Paaske Dage anseete som Christi Opstandelses Høytid, men den ganske Tid imellem Paaske og Pintse=Festen blev holdet særdeles hellig og blev kaldet den store Glædskabs. Tid, at ligesom de syv Uger før Paaske, i hvilke Christi Lidelse daglig betragtedes, havde Navn af den store Sorrigs Tid, saa igien disse sov Uger efter Paaske, i hvilke GudsKirke daglig skulde glæde sig ved Christi seierrige Opstandelses Betragtning, var anseet som den største Glædes Tid. og da hver af disse 6 Søndage havde Latinske Ravne, saa erindrede de sig samme med dette Sprog: Qvanta Misericordia Jesu Christi Redemtoris Est! hvoraf ethvert Ords Begyndelses Bogstav er det samme, som det, af hvilket hver Søndags Navn begynder. Aftenen for Paaske=Dagen kom de første Christne tilsammen, da de 3 Gange efter hinanden anstemmede det glade Hallelujah, som fra Septuagesima og indtil Paaske ikke maatte anstemmes i Kirken; De havde samme Aften mangfoldige Vox Fakler og Lys antændte, de vaagede heele Natten igiennem, og Dagen derpaa sang de adskillige Paaske=Sange, og af den 95. Davids Psalme sang de tillige de 7 første Vers, hvilken Psalme de pleyede desuden idelig at bruge ved deres offentlige Gudstieneste, for dermed at opmuntre sig til GudsLov og Priis, men paa deres Helligedage blev den brugt som deres Morgen Bøn i Forsamlingen, hvilken Skik den Engelske Kirke endnu holder vedlige. Men som Paaske=Festen iblant de rørlige Fester er den fornemmeste, efter hvilken alle de andre rørlige Fester fastsættes, saa har derom baade i de ældre og nyere Tider været stor Strid, paa hvad Tid den skulde holdes. Kirkerne i lille Asien holdte Paaske=Fest just paa Jødernes Paaske eller usyrede Brøds Fest, nemlig den 14, i den første Maaned, (som altid gik an med en nye Maane) den maatte falde paa hvilken Dag i Ugen, den kunde, disse bleve derfore kaldte Qvartadecimani. De Asiatiske Meenigheder beraabte sig paa, at Apostierne, rettende sig efter de omvendte Jøder, havde selv holdet Paaske samme Dag som Joderne. Men denne Strid vilde Keyser Constantinus Magnus endelig have til Ende, og lod derfor sammenkalde et Kirke Mode i Rica, hvorpaa det Aar 325. blev fastsat og forordnet, at 1) skulde Paaske falde ind efter Foraars Jevndogn, 2) skulde man oppebie næste Fuldmaane efter dette Jerndogn, og 3) skulde Paasken holdes næste Søndag efter forberørte Fuldmaane, saa Reglen er kortelig denne: PaaskeFesten holdes næste Søndag efter den Fuldmaane, som følger næst efter Foraars Jevn døgn. 80 Rd. døgn. Men som der siden i vore Tider reyste sig nye Tvistigheder i Tydskland om denne Beregning efter den antagne Gregorianske Stiil (. Saa udgav derfor Høyst salig Kong Christian 6, en Allernaadigst Anordning af 15. Novembr. 1743. angaaende Paaske=Festens Holdelse for Aar 1744., som efter den imellem samtlige Protestanter udi Tydskland brugelige Udregning, og for at forekomme al Jrring og Ulighed med Paaske=Festens Holdelse, da samme, som efter forberørte Gregorianske Stiil var fastsat til den 5. Aprilis, blev nu i Aaret 1744, forflytted 8 Dage forhen, og skulde altsaa helligholdes den 29 Mart. Den tidligste Paaske i dette Seculo indfaldt 1761. da den 22. Mart. var Paaske=Dag, og derimod indfaldt den sildigste Paaske i dette Seculo 1734. da den 25 April var Paaske=Dag, saa at Paasken har al den Tid fra 22. Mart. til 25. April., som er 4 Uger og 6 Dage at vanke udi, hvorefter ogsaa alle de andre Helligedage, som ved Paasken bestemmes, maae rette sig. Angaaende Navnet Paaske, da har det sin Oprindelse, efter nogles Meening, af det Grædske Ord 706760. lider; efter andres af et Hebraisk Ord Pesach en Forbi gang, en Overgang, hvilket Navn er laant af Jøderne, som kaldte denne Fest saaledes, fordi Morder=Engelen gik forbi de Huuse, som vare betegnede med Paaske=Lammets Blod. Vi Christne bør da herom giøre os denne gudelige Betænkning: Vor IEsus er passered igiennem Dødens Rige, har betaget den al sin Magt, og aabnet en fri Passage for os igiennem Døden til Livet. Nu er Guds Kirkes Vinter forbi, alting fryder sig ved Jesu Døds og Opstandelses Kraft. Ja alle Troende forsikkres derved om, at deres Legemer, som saaes i Jorden, skal grønnes i de Retfærdiges c) Derom kan læses udførlig Efterretning i Heinst Kirchen=Historie in 4to. 3ter Theil, S. 7717774. Jt. udi aft. Hist. Eceles. Veimar. 7. Band, S. 519, seqv. it. 8. Band, S. 655694. diges Opstandelse. Denne Afhandling ville vi derfor slutte med disse Hellige Tanker: Var ei Opstandelsen at vente fra de Døde, Hvi blev da Christus selv den allerførste Grøde Af de Hensovede, c) Er Soel paa Himlen sat; Hvo frygter da, at det skal altid blive Nat Retfærdighedens Soel opgangen af det Høye Vel daled i sin Død, og lukte da sit Øye, Fra Døden han dog paa den tredie Dag udbrød, Og sine Straaler frem for Verdens Øyne skiød. Er han opstanden, da maa Natten jo bortvige, Saa Dødens Nat og Nod slet intet har at sige, Ved Sølens Varme maa den Vinter døde Jord Oplives, saa og vi ved Jesu Aand og Ord. Ret Christus prædikes opstanden fra de Døde, Som Hovedet; saa vi, som Lemmerne, skal møde. Ham i Opstandelsen, og Verdens sidste Dag, Da hver i Verden skal fremkomme med sin Sag. Og, er han standen op fra Gravens mørke Dale, Hvad er det da for Snak, hvad for en daarlig Tale, At ei Opstandelsen, som prædikes, er til, Som nogle imod Gud og Sandhed sige vil Med sligt de Grunden til al Sallighed forkaste, Ja sig mod Himlen selv og Sandheds Ord formaste, De bane Veyen til et Bæstisk Liv og Død ( Som dem betales skal i Helveds Jld og Glod. Er ei Opstandelsen, hvi er da derom skrevet. Fra første Tid, til nu, hvi har Guds Aand saa dreve en en Paa denne Lærdom i Guds Ord og Testament: Og ladet den udgaae i alle Sprog paa Prent. c) 1 Cor. 15. v. 20. e) Palm. 49. v. 13. Hvi 20de. Hvi har en Deel med Blod den Lærdom vildet farve, For udi samme Troe Guds Himmerig at arve, Har denne Lærdom ei den sande Sandheds Grund, Hvi er den da stadfæst af Sandheds egen Mund? Hvi skal den prædikes til Verdens sidste Ende? Hvi skal Guds Folk den og i Liv og Død bekiende, Om den forgiæves er. Ol Ney, det er ei saa, Det er ei sandt, som Folk af Satan spinder paa De sige, hvad de vil, de digte, hvad dem tykkes, Om Gud, om Christo, om Opstandelsen; det smykkes Med løse Ord og Snak, med svadsig Tunge Digt Af dem, som Verden har allene udi Sigt. Men paa den Klinte=Sæd vi billigen maa anke, Som har en ærefuld Opstandelse i Tanke, Os længes efter den velsigned Dag og Tid, Da vi skal vinde Seyer i Troens sidste Strid. Og hvo vil ikke nu staae op fra Syndens Leye, At vi Opstandelsen med Frugt kan overveye. Det er vort Hierte Suk: Gud lad os saa opstaae, At vi for Lammets Stoel maae Ærens Krone faae.