Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-08-09
De ældste og mærkværdigste Begravelser her findes ere: Biskop Wilhelm, Harald Blaatands, Svend Estridsen og en Dronning Margarethe, som antages for at være Svend Estridsøns yngste Søn, Kong Niels Dronning, en svensk Prindsesse. De ligge alle i Tinkister, som efter den Tids Skik, ere indmurede i Høichorets Piller. Hvers billede er afmalet paa Pillen a la fresco, og under samme læses en Jndskrift paa Pergament. Suhm antager, at begge Dele ikke ere ældre end fra det 16de Aarhundrede. Paaskrifterne menes at være af Lage Urne, som var Bisp fra 1512 til 1529. Men da Frescommalerie forfærdiges paa den endnu vaade Kakk; da allerede Arild Hvitfeld, der skrev sin Krønike 1595, anfører deri Paaskriften over Svend og Wilhelm; da dem Frescomalerie, der er anbragt paa Hvælvingen i St. Laurents Capel har holdt sig siden 1384, saa godt, at det seer ud som om det var malet ganske ny ligen, saa skjønnes ikke, hvorfor hine Figurer, som dog ere langt mere afblegede end Hvælvingens Malning, ikke skulde være ældre end fra det 16de Aarhundrede. Fordi Paaskriften er fra en senere Tid, behøver desuden Malningen ikke at være det. Sagen fortjente Konstkjenderes alvorlige Undersøgelse, thi vare disse Malerier virkeligen fra det tolvte eller trettende, for ei at sige det ellevte, Aarhundrede, saa vilde de være høist interessante som de ældste Bidrag til hine Aarhundreders Costummehistorie. Malerier af det Slags kunne holde sig længer end man skulde troe. Paa Konstkamret findes endnu Malninger, fra den Trondhjemske Domkirke, der, uagtet de ere kun malede med et Slags Limfarve paa Træ, have holdt sig meget godt. De anførte Figurmalerier paa Pillerne i Roeskilde Domkirke ere mere af blegede end de Raphaelske Frescomalerier i Rom skulle være, og disse sidste ere dog nu henved 3000 Aar gamle. Dronning Margarethes Gravmæle, overst i det ydre Chor, bag Alteret, er, i sit Slags, der ældste og mærkværdigste Mindemærke i Danmark. Kisten er af sort Marmor og Billedhuggerarbeidet af Alabaster. Med hellig Ærefrygt standser hver ægte Dannemand ved denne Grav, som gjemmer Støvet af Waldemars store Datter, hun, som for 420 Aar fuldendte det Kjæmpeværk, der forskaffede hende Navn af Nordens Semiramis: Danmark, Norges og Sverrigs Forening til et eneste stolt og kraftfuldt Rige. Med sammenfoldede Hænder ligger hun paa Monumentet i andægtig Stilling, med Kronen paa Hovedet, ligesom om hun, endnu efter fire Aarhundredes Forløb, vilde bede Gud om at bevare hendes kjere Danmark, befæste dets Trone, indgyde dets Styrere Visdom og Dannesind, og dets Folk Kierlighed til den gamle ædle Kongestamme. Jndskriften siger os, at hun døde d. 28 Octbr. 1412 og blev bisat her Aaret derpaa. Hendes Billede er meget beskadiget, som det synes, mere ved Vold, end af Tidens Tand; men det viser, at hun, der var saa stor af Aand, kun var liden af Legemsvæxt. Levningerne af de Prydelser, som fordum omgave Monumentet, gjemmes endnu i Forstuen til Capitelhuset. Hendes Eftermand Erik af Pommern, satte hende dette Minde 1423. Hun blev kun 59 Aar, uagtet hun havde regjeret i 37 Aar, og med Føie sagde hendes Fader, at Naturen var faren vild, i det hun bleven Qvinde istedet for hun skulde være en Mand. Vi forlade nu hvad næsten et heelt og et halv Aartusinde gjemmer i sit Skjød, og træde ind ligesom i en ny Verden. Den svære Dør til Christian den Førstes Capel (de hellige tre Kongers aabnes; to stolte Monumenter, Christian d. Tredies og Frederik d. Andens vise sig for os i deres fulde Pragt, men den, som egentligen har bygt Capellet, søge vi her forgjeves. Han skal, som man har længe paastaaet, ligge i Kielderen, hvortil man kan gaae ned, naar Lemmen løftes op, men han findes der ikke, hvor megen Umage man end har gjort sig for at opsøge hans jordiske Levninger. Det eneste Spor, der findes i det af ham bygte og efter ham opkaldte Capel, er Tegnet paa en Pille, der bærer Capellets Hvælving, og som viser, at Kong Christian har været 3 Alen, 1011 Tommer eller henved 85 Tommer høi. Et godt Stykke under ham sees et Tegn af Peter den Stores Høide, som een af de høieste Officierer i den danske Armee, der for en rum Tid siden tog Kirken i Øiesyn, kun paa tre fire Tommer nær kunde naae. Den høie Schweizer, som for adskillige Aar siden lod sig offentligen see for Betaling, var 84 Tommer høi, altsaa af samme Størrelse som Kong Christian den Første. Det er derfor urimeligt, af saadanne enkelte Exempler at ville slutte til Kjæmper og Riser i Oldtiden, da enhver Tidsalder har havt og har ligesaa godt sine Kjæmper som Dverge. Alexander den Store selv var, som bekjendt, kun liden af Væxt, og een af den nyere Tids Konger derimod næsten af en kjæmpeagtig Høide og Førhed. (Fortsættes.)