Aalborg Stiftstidende, 1829-09-16
Af Tingenes nuværende Tilstand har Allg. Zeit. en Skildring, af hvilken vi meddele Læserne den Deel, som meest angaaer Orientens Anliggender: Man maa jo dog tilsidst slutte Fred, og jo flere Provindser og Stæder Russerne have erobret fra Fjenden, desto fordeelagtigere Betingelser ville de kunne foreskrive. Hvor høit man ogsaa vil anslaae det russiske Cabinets Maadehold, maae man dog ikke med Ordet"Maadehold "" forbinde det Begreb, at Rusland skulde glemme sin egen Jnteresse, og give Slip paa alle sine tilkjæmpede Fordeele. Man gaaer ikke over Balkanen, man besætter ikke Erzerum, for siden at trække sig tilbage for en engelsk Erklæring, der omtrent har samme Vægt, som en Regning uden Vært, da den kun havde Haabet om den russiske Armees Uvirksomhed at støtte sig ved. Herr Robert Gordons Trudsler ville derfor nu sandsynligviis ikke have andre Følger end at overbevise Generalerne Diebitsch og Paskewitsch om Nødvendigheden af at rykke rask og uden Ophold frem, forinden Fjenden faaer Tid til at komme sig af sin Skræk og organisere nye Forsvarsmidler i Landet. Tyrkerne ville da see, at den engelske Hielp er kommet for sildig og nu kun har gjort det Onde værre; de ville beqvemme sig til Fred under enhver Betingelse, og naar denne er undertegnet, maae Englænderne enten tage til Takke med den, eller uden skjellig Grund paatage sig at føre Krigen alene for egen Regning. Tyrkiet er tabt, selv, om det skulde lykkes det, endnu i nogle Aar at friste et Skyggeliv. Alle dets Formure ere faldne; en liden Hær er trængt ind i Hjertet af dets asiatiske Provindser og de Fordomme, som ansaae Balkanen for uoverstigelig, har Sabalkanski beseiret. Freden vil neppe blive Porten tilstaaet, uden at den forpligter sig til at tilstæde fri Seilads igjennem Bosphorus og Dardanellerne. Den seer sig desuden ved Grækernes Frihed, som den ikke meere seer sig i Stand, til at hindre, berøvet de duelige Søemænd, med hvilke den hidtil bemandede sin Flaade. Porten beholder altsaa, selv under de mueligst gunstige Freds Vilkaar, for Fremtiden ikkun en svag og hielpeløs Tilværelse. Vil den saaledes kunne sikkre den saa høit priiste Ligevægt? Vil den saaledes være en Skranke mod Ruslands Magt? Hvormeget Land man end lader Sultanen beholde tilbage, har hans Magt dog ophørt at være nogen Vægt i de europæiske Magters Vægtskaal. Dette er den nye Tingenes Tilstand, i hvilken Cabinetterne maae finde sig, og de maae nu indskrænke sig til at vaage over deres egen Jnteresse." Til denne Skildring af Tyrkiets Svaghed kan man endnu tilføie, at Baandet mellem Sultanen og hans Undersaatter daglig bliver løsere. Saaledes skal Storviziren være faldet i Unaade og tilbagekaldt fra Armeen. Denne Mand, som med største Samvittighedsfuldhed adlød den befaling, at gaae offensiv til Værk, hvilken han i Juni Maaned, trods alle af ham gjorte Forestillinger derimod, erholdt fra Constantinopel, han zittrer nu for sit Liv, Det er da intet Under, om mange af Rigets Paschaer og Store nære Ønsker om en Forandring, som paa engang kunde befrie dem fra en saadan Despotisme. Den almindelige Opstand af Jndvaanerne i Egnen om Strandscha-Bjergene?), hvor Mahomedaner forene sig med de Christne om at nægte Sultanen Lydighed, ledes af en gammel Tilhænger af Janitscharerne, og kan have de farligste Følger.