Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1806-01-21
(Jndsendt.) Saavel ved at læse de mangfoldige Bekjendegjørelser i Adresseavisen fra Folk, der ønske noget at fortjene, for at tilveiebringe Livets første Fornødenheder, som de mundtlige Beklagelser af samme Natur, jeg har hørt, siden jeg for omtrent et Aar siden kom her til Staden, have ofte opvakt den Tanke hos mig, skulde der, i en Stad som Kjøbenhavn, ikke kunne udtænkes en Maade eller Plan, hvorved enhver, der havde lært noget, ligemeget i hvilket Fag, og som iøvrigt var sund og frisk, og ikke mang lede Lyst til at være virksom, kunde paa en lovlig Maade fortjene, i det mindste noget hver Dag, til Hjelp til Livets allerundværligste Fornødenheder, Man priser sædvanligen det Land lykkeligt, der, i Forhold til sin Størrelse, har en anseelig Folkemængde. De Danske Stater, have nu i en lang Række af Aar nydt en saadan Lykke, og lægger man Mærke til Fortegnelserne over de Fødte og Døde, saa unde de endnu uafbrudt denne Lykke. Blot i Hovedstaden seer man endog hver Uge Folketaller stige. Men alle disse Mennesker skulle daglig have Fode og Klæder, fra deres Jndtrædelse i Verden indtil deres Død, enten de saa høre til de er hvervende eller fortærende Classer. Hvor skulle disse Fornødenheder komme fra til en saa tiltagende Befolkning, især paa en Tid, da det største med det mindste er steget til en uhyre Priis, og dagligen stiger mere og mere? Vore Trængendes Antal er, i Forhold til dem, der kunne kaldes Formuende, og den, der, som man siger, have Dag og Dagsens Komme, meget stort, og maa uundgaaeligen daglig forøges, dersom der ikke snart udtænkes Midler, hvorved saa mange hundrede, ja næsten kunde man sige tusinde, sunde og friske Mennesker, der nu gaae ledige, uagtet de gjerne vilde arbeide, kunne faae noget at fortjene. - Uagtet jeg mangler den fornødne Kundskab om Jndretningen af vort Fattigvæsen i alle dets Grene, er fog boe fuldkommen overbeviist om, at dets Direction og Forstandere alle med Nidkierhed arbeide til det ædle Maal, enten ganske at afhielpe, eller i det mindste at lindre, deres trængende Medmenneskers Nød. Men, mon og de Midler, der for den faves, ere tilstrækkelige. Jeg frygter, de ere det langtfra ikke. Da jeg, ved at skrive dette, egentligen ikke sigter til saadanne Fattige eller Trængende, der formedelst Alderdom og Svaghed, maae blive Gjenstande for Fattigvæsenets Opmærksomhed, men kun til saadanne, der enten af Frygt eller Undseelse holdes tilbage fra at stiele, bedrage eller betle saa forbigaaer jeg hine aldeles, Sid kun mine Jndsigter og Ævner vare tilstrækkelige til at udfinde og foreslaae de Maader, hvorpaa saa stort et Antal Mennesker, som nu med Hoved eller Hænder kunde virke noget Nyttigt, og virkelig, enten af Nødvendighed eller Drivt have Lyst dertil, men ene og allene mangle Leilighed dertil, kunde for det første her i Hovedstaden sysselsættes Det Almindelige vilde i det Hel vinde derved, og disse Mennesker bleve da ikke ganske unyttige og blot fortærende Medlemmer, af Staten. Derved vilde man og kunne fore hygge endeel Forbrydelser, som nu af mange kun begaaes af Nød, stundom blot for at tilfordsstille Naturens første Frav. Mon ikke mangfoldige Bedragerier, Tyverier og andre Forbrydelser, som nu dagligen gaae i Svang blandt os for en Deel er en Følge af Nød og Fattigdom, Jo flere lovlige Veie der staaer kabet for den Trængende at søge Livets Underhold paa, desfærre ere Drivefjerene til Forbrydelser, deslykkeligere er Borgersamfundet i det Hele betragtet. Jeg vover i dette Øiemeed at gjøre her nogle Forslag, hvis muelige Jværksættelse jeg overlader til Sagkyndiges Bedømmelse. Først og fremmest vilde det være nødvendigt, at fire til sex patriotiske Borger paa forskjellige Stæder i Staden paatoge sig den Uleilighed, at modtage de billetter, der til stilledes den, efter en foregaaende offentlig Indbydelse. Enhver, i hvilket Fag og hvad Forretning han end var, som behøvede nogens Tjene ste, maatte en Dag i Forveien, inden Middag. kunne sende en Seddel, undertegnet med Navn og Bopæl, til een af de bestemte Mænd. Sedlen kunde, efter Omstændighederne, være stilet paa følgende Maade: i Morgen fra Kl. - til - behøver jeg et Menneske til N. N. Forretning eller Arbeide og derfor betaler og (med eller uden Kost) N. N. Skilling. Mueligen kunde de Contraherende ved at prøve hinanden den ene Dag, blive enige om flere. Men naar dette ikke var Tilfældet, burde Forbindelsen paa begge Sider være ophævet, naar Dagen var tilende. De til Arbeide trængende Folk maatte fra Kl. 2 til 6 møde paa eet af de anførte Stader, og der, efter egen Skjønsomhed, paatage sig en Forretning, efter den Billet, der leveres dem, og som maatte tjene dem til Rettesnor for den næste Dag. Jngensteds burde der spørges. af Ravn eller Stand, thi mange holsteringende Huusarme, der med Føie kunne regnes blandt de beklagelsesværdigste, vilde da af falsk Undseelse holde sig tilbage fra at melde sig. Men man bør imidlertid altid antage, at Billetuddeleren, for saavidt som mueligt, vilde see paa nogenlunde Anstændighed i Klæder og Opførsel. Jkke heller troer jeg, at nogen Soldat eller Matros burde tage Deel i denne Indretning. Vel gives der ogsaa blandt disse virkelige Huusarme, men de ere sædvanlig selv Skyld deri; thi en ædruelig og arbeidsom Soldat eller Matros kan i Kjøbenhavn, foruden sin bestemte Lønning, faae nok at fortjene. - De fleste, som sidde i nogen Næringsvei, kunne ofte behøve i en eller flere Dage hastig Hielp, for at faae udført det, som de ikke selv, tilligemed den de daglig have om sig, kunne udføre. De forfeile derved stundom deres Henskat, eller opnaae den i det mindste ikke saa hastig som de ønske det. Et Handelshuus vil f. Ex. i en Hast have et Skib expederet til en Reise, hvor en eller flere Dages Ophold kan foraarsage det betydeligste Tal Dets egne Comptoirbetjenter kunne, om de end vare nok saa duelige, og om de end vilde tage Nær terne til Hjelp, ikke saa hastig, som det ønskes, faae Expeditionen færdig. Naar der nu under saadanne Omstændigheder, for en kort Tid blev antaget en duelig Extraskrivere, men da den ubetydelige Udgivt vel vilde være spildt? En Høiesterets, eller anden Advocat behover een eller sere Acker den Hast udskrevne, en Apotheker behøver hastig Hielp til medicinske Urters Afvilling, som ikke taale at ligge, en Fabrikant skal have visse Fabricata, som ikke kunne ligge, uden at fordærves, hastig sorterede eller præparerede til et vist Brug, mon alle disse Mænd ikke kunne være ret godt tjente med at anvende en lille Udgivt til en Extrahielper, især da enhver af dem, naar alt dette er skeet, sjelden behøver anden Hjelp, end den han ellers daglig har i fr Høre. Ogsaa blandt Haandværksmænd gives der mange, der paatage sig en Leverance, eller faae et Arbeide, som det haster saa stærke med, at de, for at holde deres Ord, gjerne vilde betjene sig af en saadan Extrahjelp. Det samme er Tilfældet med dem, der forfærdiger Damepynt &c. Om end de, der vil tage et saadan Menneske til Hjelp, ikke havde Plads for ham i deres eget Huus, saa kunde der vel ogsaa udtænkes et Raad til at afhielpe denne Mangel.