Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1842-06-23
Den Misgierning, der har fremkaldt nærværende Retsforfølgelse, har paa Falster vakt en ualmindelig Deeltagelse, og denne Deeltagelse synes ikke blot at hidrøre fra den oprørende Maade, hvorpaa det omgjældende Overfald er udført, men tillige og maaskee endnu mere fra den med eller uden Grund forudsatte Eensidighed, hvormed man derovre antager at Sagen, med Undtagelse af de første Dage efter Gjerningens Forøvelse, har været behandlet af den Justits-Embedsmand, der som Jnqvisitor og Dommer har forestaaet den i første Jnstants. Jeg skal imidlertid afholde mig fra mere specielt at dvæle ved denne Deel af Sagen, da det efter de foreliggende Acter forekommer mig indlysende, at der paa Sagens nærværende Standpunkt ikke kan være tilstrækkelig Grund for Overretten til enten at kjende den passerede Behandling uefterrettelig eller at foranledige saadanne Undersøgelser, som uomgængeligt vilde være fornødne, dersom det ellers skulde kunne ventes virkelig oplyst, hvorvidt disse formeentlige Anskuelser om Sagens Behandling maatte være foranledigede ved Andet eller Mere, end det vistnok unægtelige Factum, at Jnqvisitionen ikke er ledet med noget særdeles Held Talent eller Nidkjærhed, eller med til Exempel den muligt rigtige, men i al Fald naturligviis Jntet bevisende Omstændighed, at Tiltaltes Formuesomstændigheder, siden denne Sag reistes, skal have forværret sig i en pludselig og paafaldende Grad. Af den foregaaende Procedure her i Retten *) vil *) Hr. Pontoppidans oprindelige Behandling af denne Sag var nemlig tidligere af Overretten kjendt uefterdet være den ærede Overret bekjendt, at Tiltalte sigtes for at have gjort sig skyldig i en atroce og livsfarlig Mishandling af Snedker Rasmus Pedersen af Ønslev. Da denne nemlig den 21de Novbr. 1840 omtrent Kl. 7 om Aftenen paa sin Hjemreise fra Nykjøbing havde forladt Landeveien og befandt sig omtrent 100 Alen fra denne paa en liden over Tiltaltes Lod løbende Markvei ikke langt fra sit Huus, blev han naaet og overfaldet af Tiltalte samt, som han med Bestemthed paastaaer og som mange Jndicier bekræfte, af en Medhjælper. Efter Lægens Vidnesbyrd blev han derved i den Grad overvældet med Hug, Slag og Stil af stumpe, spidse og skarpe Vaaben, at flere afde ham saaledes bibragte Saar lode befrygte Fare ikke blot for hans fremtidige Helbred, men endog for hans Liv. Først da han laae bevidstløs og svømmende i sit Blod, ophørte Mishandlingerne, og det var i denne Tilstand, at han strax efter blev funden eller snarere opsøgt af Hans Germandsen og slæbt til sit Hjem, hvor han henfaldt i gjentagne Besvimmelser og hvor hans arme Hustrue længe frygtede for, at Blodet skulde forløbe ham. Den udmærkede Læge, Districtschirurg Købke, der hentedes den følgende Morgen, skylder den Overfaldne uden Tvivl ikke blot sit nu gjenvundne Helbred, men sit Liv. Efter tre Maaneders Kuur er han imidlertid nu fuldkommen helbredet. Ved Tiltaltes egen Tilstaaelse i Forbindelse med Sagens øvrige Oplysninger er det nu fuldkommen godtgjort, at han, der er langt over criminel Lavalder og ikke forhen tiltalt eller straffet, bemeldte Aften den 21de November 1840, da han kom kjørende til sit Hjem og fra Landeveien opdagede omtrent 100 Alen derfra Snedker Rasmus Pedersen vandrende paa en over samme løbende liden Markvei, angreb denne med en 3/4 Al. lang og 1 1/2 Tomme tyk Pæl, som han optog af et Vandløb paa Marken, og det er notorisk, at den Angrebne mishandledes saaledes, at han tabte Bevidstheden og blev liggende ude af Stand til at røre sig, indtil, som bemærket, Kludehandler Hans Germandsen bragte ham hjem (efr. G. p. 711, 14, 1316, 18, 19, 28, 30.) Af de 20 Saar og Contusioner, der efter Districtslæge Købkes Vidnesbyrd efter Overfaldet befandtes næsten paa enhver Deel af den Overfaldnes Legeme, erklæres de tre at være bibragte med skarpe, de 2 med spidse og de øvrige med stumpe Jnstrumenter (efr. Litr. D. Hvorvel nu Tiltalte under Forhørerne, efterat have tilstaaet, stadig er vedbleven den Forklaring, at han kun har slaaet Rasmus Pedersen med ovennævnte Pæl, vil han dog, da han fremdeles mod Rasmus Pedersens Forklaring, har paastaaet at have været ene om Overfaldet (G. p. 11), blive at drage til rettelig og hjemviist til Behandling og Paakjendelse ved Extraret, efterat Actor og Defensor vare beskikkede. Forf. Anm. Ansvar ogsaa for de stukne og skaarne Saar, der fandtes paa Rasmus Pedersens Legeme. Tiltalte har nu, for at forbedre sin Sag noget, paastaaet, at han, da han kom ind paa Marken til Rasmus Pedersen, blev angreben af denne med en Kniv og stukken gjennem Hatten i Panden, hvorpaa han da først gav sig til at prygle løs paa denne (G. p. 9), og dette Paaskud af Tiltalte om at være den først Angrebne har Underdommeren, uagtet det paa det Bestemteste er benægtet af Rasmus Pedersen (G. p. 2122), uagtet Tiltalte næsten i samme Aandedræt har maattet indrømme, at Rasmus Pedersen ved hans Nærmelse havde trukket sig noget tilbage paa Markveien (G. p. 9, Noget, der, bestyrket ved den Omstændighed, at Rasmus Pedersen blev funden omtrent midtveis paa samme (C. p. 4), dog snarere tyder paa, at han ønskede at undgaae et Sammenstød med Tiltalte, dette Paaskud, siger jeg, har Underdommeren anseet for at burde staae til Troende, fordi Tiltaltes Tilstaaelse, da der intet andet Beviis skulde være tilstæde imod ham, formeentlig ikkuns kan benyttes imod ham i dens Heelhed, og fordi det derhos skal finde Bestyrkelse ved tidligere Yttringer af Rasmus Pedersen og fordi endelig Rasmus Pedersens Kittekniv, som Tiltaltes Søn og Karl ville have funden paa Marken efter Overfaldet, skal passe i et Hul i Tiltaltes Hat og et Ar i hans Pande (G. p. -