Viborger Samler, 1840-12-19
Det saakaldte slesvig-holsteenske Parti vil som bekjend have begge Hertugdømmerne paa det nøieste forbundne til een tydsk Stat, i hvor det saa gaaer med Danmark. De beraabe sig derved paa gamle Privilegier, givne af Christianden Første 1460, og ville tillige fremdrage den gamle Ridderskabs-Forfatning fra samme Tid, saasom den hænger sammen med hine Privilegier. Den kielske Professor Dahlmann, som det slesvig holsteenske Ridderskabs lønnede Secretair, har havt megen Jndflydelse paa det slesvig-holsteenske Parties Fremtræden. Jdet han nemlig skulde føre Ridderskabets Sag for den tydske Forbundsdog, i Anledning af Rigsbanken, arbeidede han sig saa dybt ind i hine gamle Privilegier, at han derved tabte den hele danske danske Sta og alle Tildragelser efter 1460 ud af Sigte. Dahlmann har overalt som en kraftig Caracteer udøvet en stor Jndfindelse paa de Studerende. Saaledes forklares det, at saa mange Jurister og især Advocater endnu ivre saa utrættelig for deres Lærers Yndlingstanke: Gjenoplivelsen af Forfatningen af 1450, omendskjøndt den har, og efter sin Natur maa have, den offentlige Mening imod sig, fordi denne Forfatning vilde udelukke hele Bondestanden og en Deel af Kjøbstæderne fra al Andeel i Folkets Repræsentation. Dertil kom ogsaa Jndflydelsen af den tydske Nationalbegeistring, som med vore unge Studerende drog ind paa vor Halv og her sluttede Broderskab med den dahlmannske Lære. Paa denne Maade opstod det schleswig-holsteinske Parti. A dette Parti har kunnet gjøre saa megen Opsigt, hidrører derfra, at det havde en 12 til 16 Ordførere i Spidsen, der vare overordentlig dristige og skrivelvstne, saa de satte sig i Besiddelse af alle herværende, nogenlunde udbredte Blade. Det er jo bekjendt nok, at de en Tid lang næsten alene førte Ordet, og udgave deres Mening for Folkemeningen. J Danmark syntes man en Tid næsten at antage dette Foregivende for Virkelighed, saa man befrygtede at optræde imod hele Hertugdømmernes Befolkning, naar man bekæmde disse Ordførere. Men det gik de gode Mænd, som det er gaaet saa mange Andre, for hvilket Lykken føiede sig altfor meget; de troede sig ophøiede over alle Statens og Samfundets Love. Den Fripostighed, hvormed de erklærede Schleswig Holstein for en aldeles tydsk, selvstændig Stat, og forkyndte, at det dannede tydske Sprog snart vilde fortrænge det fordærvede Kragemaal, der kaldes Dansk, fra hele Halvøen, og plante Seiersfanen paa Skagens Odde, – denne Fripostighed maatte omsider opfordre til Modstand, hvoraf de da ogsaa nu have faaet fuldt op Rigtignok er det sandt, at Alle, som kæmpede mod dette Parti, have havt en meget uhyggelig Kamp; thi med Grunde pleier dette Parti ikke at forfvare sig. Ligesom Pietisterne nedslaae alle Jndvendinger med deres paa Maa og Faa grebne Bibelsprog, saaledes sætter hiint Parti Privilegiernes eller i det høieste Dahlmanns og Lornsens Ord imod de fornuftigste og klareste Modgrunde Men et Parti, der forsvarer, og anbefaler en aldeles aristokratisk Forfatning, som til Lykke næsten i alle Puncter ikke meere kan anvendes i vor Tid, og som selve Ridderskabet har opgivet, efterat den tydske Forbundsdag har anseet den for ugyldig: et Parti, der Jntet vil høre om alle Tildragelser efter 1460 og de Krav, som deraf opstaae for Danmark, et Parti, der paastaaer en oprindelig tydsk Folkelighed i Slesvig, uagtet hver Landsby og hver Jordplet lige til Eideren endnu fører danske Navne; et Parti endelig, der foregiver, at deringen dansk Almue findes i Slesvig, uagtet der endnu undervises paa Dansk i halvtrediehundrede Skoler og tales Dansk ublandet til Flensborgfjord og blandet til Slesvig og Husum; – Sandelig et saadant Parti maatte styrte sig selv; thi Sandhed og Ret kan vel trykkes, men ikke undertrykkes. Derfor have de ogsaa fundet Modstandere i stedse stigende Antal, og for Øieblikket staae i Hertugdømmerne tre talrige Partier lige overfor "Schlesvig=Holsteinerne. – Det første Parti kan man kalde det danske, i samme Betydning, som vi kalde den Stat dansk, der naaer lige til Elben. Dette Parties Løsen er Statseenheden. Det kæmper for en nøiere Forening af Statens forskjellige Deele, og fordrer, at Nationaliteten bør underordne sig Statens forskjellige Deele, og at denne ikke bør sønderlemmes for den forskjellige Folkeligheds Skyld. Det seer, i Overeensstemmelse med hele Europas nuværende Statsforhold i Hertugdømmerne kun Dele, men sideordnede, ikke underordnede Deele af den danske Stat. Det hader derfor alle statsopløsende Bestrædelser, fordi de kun hindre Statens Udvikling. J Slesvig, seer det et Grændseland, hvor dansk Sprog og Folkelighed er herskende i Norden og tydsk i Syden. Det fordrer, at begge Folkeligheder skulle bestaae med lige Anerkjendelse, og ligesom det er raabudt, at der paa Forlangende skal undervises i Tydsk i Nordslesvigs Skoler, saaledes bør det Samme skee med Hensyn til Dansk i Sydslesvig; ligesom der er tydske lærde Skoler, saaledes bør der ogsaa være danske osv. Dette danske Parti har især udtalt sig i "Dannevirke," og i den seneste Tid tillige i "Aabenraaer Ugeblads og i Flensburger Zeitung" og i en Brochure under Titel "SchleswigsJukunst." Det har ogsaa Tilhængere i Holsteen, hvilke nu og da lade sig høre i de offentlige Blade. – Det andet Parti, der kæmper mod det middelalderlige aristokratiske "Schleswig Holstein." kan man kalde det skandinaviske, fordi det udelukkende skuer mod Norden, og derfor gjerne opgiver tydske Deele af Staten eller idetmindste dem, der bere til det tydske Forbund. Det elsker den skandmaviske Folkelighed og den nyeste skandinaviske Statsform over Alt, og har Jntet imod, at Holsteen og Lauenborg maatte blive selvstændige, med Danmark blot forbundne Stater, Dette Parti er ikke saa svagt i Slesvig, som man maaskee troer, men det holder sig skjult og skriver meest i danske Blade. Det er af alle meest demokratisk (folkefindet), og da Slesvig ved sin frifindede, selvstændige og oplyste Bondestand synes særdeles modtagelig for en folkelig Statsform, saa vilde dette Parti som ved et Trylleslag paa een Gang fremtræde som det mægtigste, især i det nordlige Slesvig, saasnart Omstændighederne begunstigede denne Retning. Dettredie antislesvig-holsteenske Parti er endelig det saakaldte holsteenske," fordi det først i den seneste Tid har udfoldet sin Virksomhed. Dette Parti retter ufravendt Blikket imod Syden og knytter sig med sine Ønsker og Tilbøieligheder ganske til Tydskland, hvis Statsformer det da ogsaa med det Samme tager for fyldest. Det bestaaer for en Deel af frafaldne Schleswig=Holsteinere" eller dog saadanne, der hyldede dette Parties doctrinaire Jdeer. Saavidt jeg har kunnet iagttage, er dette Partie opstaaet deels ved det kraftige Liv, den danske Folkelighed i Nordslesvig, har udviklet i de seneste Aar, deels ved det "schleswig-holsteinische Parties Udskeielser, Uandheder og umoralske Kunst grev. "Neuholsteinerne" ere mod Syden omtrent det Samme, som de skandinaviske Parti mod Norden. Det nyholsteenske Parties nuværende Organer "Kieler Correspondents blad," "Ditmarsische Zeitung" og "Pretzer Wochenblatte sætte ligeledes Nationaliteten over Staten, og mene, at Holsteen og Lauenborg bør udgjøre to eller helst een uafhængig tydsk Stat, fordi Kongen af Danmark for disse Statsdele har tiltraadt det tydske Forbund. – Det vil nu være indlysende, at "Schleswig=Holsteinere," der maa kæmpe imod alle disse Modstandere, have en vanskelig Stilling. Men jo tyndere deres Rækker blive, desto grummere tage de afsted i deres sædvanlige Stridsmaneer. Vi henvise herom blot til "Jtzehoer Wochenblatt," Hamburger neue Zeitung" og "Eckernförder Wochenbladt." J Hertugdømmernes Stænderforsamlinger er det slesvig holsteenske Parti endnu det herskende, men de nye Valg, som forestaae, ville upaatvivlelig lære, at Tiden har forandret sig. Det er allerede nu opmuntrende at see, hvor vakker og djærv en Modstand nogle faa dansktalende Landmænd fra Nordslesvig gjøre imod de Mange Mægtige i Stændersalen. Men det vil ikke blive derved; thi Sandhed, Retfærdighed og den nyere Tids Statsgrundsætninger ville seire, om end nok saa mange Magnater sætte sig derimod. Sprogforordningen af 14de Mai 1840 kom som et Tordenslag for det aldeles tydsksindede slesvig-holsteenske Parti, og det er derfor let at begribe, hvorfor det gjør en saa fortvivlet Modstand imod, at det danske Sprog indsættes i sin naturlige Ret som Forretnings- og Rettergangssprog for Dansktalende. Det er naturligt at de skrige, naar man trækker dem en af deres bedste Tænder ud af Munden. Men Regjeringen vil være fast og bestemt, og derved erhverve sig en udødelig Tak af saamange Undersaatter. Ja i Sandhed, her er god Leilighee for en Regjering til at gjøre sig fortjent og elsket paa det Godes og Retfærdiges Vegne.