Norske Intelligenssedler, 1767-04-01
Noter. Nordske Jntellige. No. 12. Onsdagen den 1ste April 1767. To Følgende at brygge Øil af umæltet Havre, er oversadt og indsændt af A. S. B. Man tager for Exempel en Tønde reen god Havre, og grøber den gandske grov; dertil tages en Skieppe eller et Qvarter Byg-Malt, som grøbes for sig selv allerne, og siden blandes sammen med Havnen. Dette mæltes Klokken 9 eller 10 om Aftenen med koldt Vand, og staaer saaledes tildækket over Natten. Om Morgenen, Klokken 4 eller 5 mæsker man paa med lunket Vand, da det maa arbeides gandske vel, først med Hænderne, siden med en lang breed Træe-Spade; jo meere det arbeides og omrøres, jo meere Øll giver det af sig Siden mæsker man paa efter Behag, ligesom Brygningen er stor til, og bør det 2 til 3 Gange kaages op paa Karet. Siden øser man det paa Rosten, eller roster det som med andet Malt, da Rosten af Halm og Rost-Ved giøres noget høiere eller større, end sædvanlig Paa Rosten lægges Skorsteens Sood, højst 3 Potter eller mindre til en Tønde Havre, og saa proportionaliter, eller og kand af Soodet lægges lidet i hver Kiedel som skal paalages, hvilket er det samme, hvoraf Øllet bliver klart. Med Humlen og Giæringen giøres, som med anden Malt-Brygning. Det lader sig ogsaa giøre at brygge af Havre allene, uden Tilsats af Malt, endskiønt da behøves endda meere Arbeide og Omrøring ved Paamaskningen; thi er bedst, man tager lidet Malt tilligemed, saa sødmer det snarere. Hvede-Kii, som brunskes i en Jern-Pande, til det bliver brunt, giør ogsaa Øllet klart, naar det stroes paa Rosten, 3 Potter ongefær paa en Tønde. Man kan ogsaa tage Rug og brænde den i en Jern-Pande, til den bliver sortbruun, støde eller male den smaae og strøe paa Rosten, hvoraf det ligeledes skiær sig og bliver klart. Men da Sood er lettest at faae, og dermed er mindst Umage, saa bruger man det heldst; dog kand enhver giøre efter Behag, J Engeland skal der ogsaa bruges Sood til det Engelske Øll, saa at i den Falder det ej noget nyt. Den, som vil tage 2 Deele Havre og en Deel Malt, kand brygge ligesom med andet Malt, uden noget særdeles Arbeide med Maskningen. Det giver ligefuldt meget Øll. Denne Opdagelse er saa meget nyttigere, som meget Byg bederves og tage Skade i Mæltningen, i sær naar det behandles af en som ej ret forstaaer det Meget Brænde og Tiidspilde ved Mæltningen gaaer og med; alt dette spares ved det beskrevne Havre-Øll, foruden den Menage, at Byg er altid dyrere end Havre. Siden har man forsøgt, at gandske lidet Sood, som strøes over Rosten, hvorigiennem Vorteren gaaer, er tilstrækkeligt at gjøre Øllet klart, naar NB. Rost, Halmen i 2 til 3 Vand forud vel toes og afskylles, hvilken Procedurs-Maade for dem, som forlanger klart Øll, baade er sædvanlig og nødvendig, i sær da der gives undertiden Kull-Ax i Halmen, som giør Ollet uklart, som ogsaa at Halmen af Stov og Jord, som hænger ved den, baade fra Ageren og Aftærskningen, bliver ureen. Foruden det, at umæltet Havre med Tilsats af noget Byg-Malt, giver baade meget og et velsmagende Øll, saa er af mange forsøgt og bevidnet, at det er meget sundere, i sær for dem som ere faldne for Colique, og have en slet Mave, hvilke fole ikke mindste Ulejlighed af dette Øll, ikke engang af Vorteren, men vel af andet Malts Brygning. Den eneste Ulejlighed man har fundet ved denne Brygnings-Maade er den at dette Slags Øll ikke saa hastigt har vildet sætte sig og blive klart, som andet Øll, dog naar det faaer staae sin Tiid, bliver deraf det klareste og velsmageligste Øll, som kand faaes. Der var fordum en Konge i Phrygien, hans Navn var Midas. Denne blev efter Porternes Beretning, engang udvalgt til Dommere imellem Apollo og Van hvilke begge tvistede med hverandre om Fortrinet i Musiqven; men, som Middas til al Ulykke, efter sit Jugement kom til at dømme Pan Fortrinet til, blev Apollo derover saa vred og forbittret paa ham, at han gav ham et Par lange Esel-Oren til Straf for sin Avsigt. Disse ville Midas ikke gjerne at nogen skulle see, hvorfore han skiulte dem, saa godt som han kunde, og det bedste han vidste; dog var det ham ikke mueligt at holde dem skiulte for sin Barbeer, hvorfore han bad ham indstændig: at han ikke vilde røbe ham, men at han vilde holde hos sig selv hvad han havde seet. Men, hvad skeer, Barberen, som ikke havde den Gave at han kunde tie, og, som dog gierne, saa vidt som det stod til ham, vilde fyldestgiøre Kongens Begjæring, han, da han nu ikke længer kunde holde sig, thi hans Mave var saa nær færdig at sprække, grov da et Hull i Jorden, lagde sig ned, og udsagde i samme hvad han havde seet. Derpaa stod han op, lukte Hullet til efter sig med Jord, og gik saa sin Vei, i den Tanke, at Graven var nu vel forvaret. Men hvad skeer, Av dette Hull voxte der siden op nogle Rør, som, naar Vinden rørte sig, gav denne Lyd fra sig: Kong Midas haver Esel-Øren.