Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1847-09-20
Jndberetning om Hostens Udfald paa Falster 1847. (Afgiven efter Opfordring.) En nøiagtig og velbegrundet Beretning om dette Aars Høst kunde ikke gives for der ikke blot var høstet, men ogsaa tærsket, og netop i dette Aar har man ved Tærskningen ialmindelighed fundet, at Udbyttet, især i Qvalitet, gik under Forventning A. Vinterkornet har i det Hele paa Falster givet en særdeles rig Høst og meget over en Middel-Høst. Rugen var voxet ualmindelig frodigt og gav mangfoldige Traver; men da den modnedes vel hastigt og paa mange Steder gik i Leie, saa at man maatte takke den ellers for Græs og Vaarsæd ødelæggende Tørke for at den ikke blev fordærvet, saa blev Kjernen mindre end sædvanligt og den giver i Forhold til Traverne eller Læssens mindre i Skjæppen. Dog tør nok regnes 11 Fold efter Udsæden, eller rettere 11 Tdr. pr. Tde. Land. Hveden er udentvivl endnu bedre, især i Qvalitet, og her tør nok regnes 12 Tdr. pr. Tde Land. B. Bygget, især det tidligt saaede, har lidt meget af den ualmindelige Tørke, saa at det blev smaat og simpelt, baade i Straa og Kjerne. Det sildigere saaede blev vel bedre i Henseende til Straaet, men modnedes for hastigt og giver en ringe Kjerne. Efter hvad jeg hidtil har erfaret, tor ikke regnes paa meere end 9 Fold, eller 9 Tdr. pr. Tde Land, og kun til en Vægt af 10 Lpd. 10 Pd. pr. Tde, som kun er 102 Pd. hollandsk Vægt, dog dette i Almindelighed, thi der gives ogsaa Noget, der er ikke lidet bedre. C. Havren er i Qvalitet lidt bedre end Bygget, men der tor ikke gjøres Regning paa meere end 9 a 10 Fold. D. Bælgsæden er meget forskjellig. Paa merglet Jord har man havt et godt Product. – Vi ere paa den største Deel af Falster, og navnlig i mit Pastorat, ikke vante til at faae mange Erter eller Vikker i Tønden, om endogsaa der er meget Halm. J dette Aar tor jeg ikke antage over 6 Fold, og det kalde vi godt. E. Kartoffelhøsten kalder jeg mislykket, uden at jeg derfor vil give Kartoffelsygen Skyld, skjøndt denne meer og mindre er sporet overalt. – Sygen vil maaskee skade eller fordærve Rødfrugten, hvilket dog tør haabes, ikke bliver almindeligt: Paa tør, høilandet Jord, tør ventes at de ikke blive fordærvede, men just der er Productet, ogsaa mindst; thi den vedvarende Tørke, der har formindsket Afgrøden og nedsat den til en Ubetydelighed, har her virket skadeligst, men netop ogsaa frelst fra Sygdommen. Jeg gjor Regning paa 30 Tdr. pr. Td. Land, og efter de udplantede, der hidtil synes forskaanede for Sygdommen, tør jeg ikke vente uden 15 Tdr. pr. Tde. Land. Men jeg skal desuagtet, saalænge jeg vedbliver at dyrke Kartofler, ikke undlade at plante, thi naar almindelig Regn falder, er denne Maade at dyrke Kartofler paa, efter min paa Erfaring grundede Mening den bedste Skal jeg nu angive, hvad der i Overeensstemmelse med Ovenstaaende kan antages at være høstet til en Gaard paa 100 Tdr. Land, saa gaaer jeg ud fra, at efter den almindeligste Dyrkningsmaade paa Falster besaaes de 1/2 Dele af Agerjorden, de 2/3 ligge med Kløver eller Græs, 1/2 ligger i Brak. Her er kun lidet Eng eller Mose. En Gaard paa 100 Tdr. Land vil jeg antage (for at det kan gaae op med 7) for 91 Tdr. Agerland. Altsaa regner jeg 13 Tdr. Land til hver Afdeling, og følgelig regner jeg, at paa en saadan Gaard er høstet A. Vinterkorn . . . 13 N 11 1/2 - 136 Tdr. B. Byg . . . . . . 13 9 - 117 Tdr. C. Ærter og Vikker 13 * 6 - 78 Tdr. D. Havre . . . . . . 13 N 9 1/2 - 124 Tdr. Nota. Vel saaes ikke saameget Havre, men saa saaes mere Byg eller Vikkehavre; men dette, mener jeg, kan ikke ved den her søgte Oplysning komme i Betragtning. - Kartoffellægningen er hos den almindelige Bonde ikke betydelig, og har især i dette Aar, paa Grund af Usikkerheden for Kartoffelsygdommen, været liden. Hvad der høstes af Kartofler, maatte fragaae i Høsten af Bælgsæd. – Alt er kommen fortræffeligt godt i Huus eller Stak. Saaledes berettes, efter den bedste Kundskab jeg har Ønslev, den 16de Septbr. 1847. C. E. Hansen. Om folkelig Oplysning. En lille Gnist tænder til en stor Jld, siger et gammelt Ord, og jeg meente derfor, jeg ikke burde lade et talrigt Folkemøde ubenyttet, til ved et Par Ord at henlede Folkets Opmærksomhed paa hvad der hindrer Oplysningens Fremme i Bondestanden. Jeg antager nemlig, at den Sandhed temmelig almindelig føles og erkjendes, at der skulde for denne Sag gjøres mere end nu skeer. Fra Regjeringens Side er Oprettelsen af Aftenskoler anbefalet. Men denne Sag moder betydelige Hindringer paa de fleste Steder. Det er ikke alene vanskeligt for Sogneforstanderne, at paaligne høiere Afgifter, end Sognene allerede bære; og til Lys, Varme, fornødne Bøger o. s. v. samt til Honorar for Skolelæreren vidder altid kræves en Deel. Dernæst kan man i Almindelighed ikke enten vente eller forlange, at naar Skolelærre, ren har underviist fra Morgen Kl. 8 til Aften Kl. 5. at han da skulde endnu med nogen Livlighed undervise et Par Timer om Aftenen. Fra Folkets Side har der paa flere Steder i Riget og ogsaa her paa Falster været Tal om Oprettelsen af en folkelig Høiskole, og navnlig om at søge Regjeringen om, at Sorøe Academi maatte blive omdannet til en saadan Høiskole. Dette Forslag, som blev fremsat og i flere Møder forsvaret af mig, fik ikke tilstrækkelig Understøttelse, og saavidt jeg skjønner meest af den Grund, at man fandt, at Bonde-Sønnen, naar han gaaer ud af Almue-Skolen, dog ikke var moden til at komme paa en Høiskole, og at der altsaa var en Kloft, der maatte fyldes, for man gik videre. At der var Mening i den Tale, kunde jeg ikke nægte, men meente og mener endnu, at man deels forestiller sig den større end den virkelig er, og deels at Skaden maatte rettes, hvor den findes; altsaa at vore Almue=Skoler maatte undergaae en Forandring, der gjorde en større Udvikling af Bonde-Sønnens Evner mulig; og jo meere den danske Regjering siden Reformationen har gjort og gjorden Dag i Dag er for Almue-Skolerne, dersto rimeligere er Haabet om, at naar det rette Middel til en Forbedring kunde paavises og i Folket paaskjønnes, da vilde det ogsaa blive benyttet af Regjeringen. Men naar der nu skulde læres noget Mere i Almue=Skolen, da maatte man ikke alene forenes om hvad det skulde være; men ogsaa see, hvor Tiden dertil skulde tages fra. Hvad det skulde være, mener jeg, man ikke længe kunde være uenig om; thi det mene jo altid fornuftige Folk, at Ungdom og Viisdom følges ikke ad, men at Viisdommen, skal man søge hos de Gamle, der har et langt og indholdsrigt Livs Erfaring for sig; men naar man nu vil have den unge Mands Livlighed og Kraft forenet med Oldingens Erfaring, hvordan kan det da skee, uden ved at de Unge lære at kjende, hvad ikke alene de Gamle hos os i denne Tid have erfaret, men hvad de forudgangne Slægter have prøvet og erfaret, med andre Ord: lære Historien at kjende, som jo er den eneste Vei, hvorpaa vi i alle Retninger kan tilegne os ikke en enkelt Mands Erfaring, men hele Menneske=Slægtens. Men hvor bestaaer nu den historiske Underviisning i Almueskolerne! Lidt Bibel=Historie, og saa omtrent ikke meere. Men naar det nu skulde blive meere, som det visselig skal, hvorfra skal da Tiden tages, Det er for det Første klart, at Skole-Tiden kan ikke udvides, med mindre der skulde være dobbelt saamange Skoler, eller i det Mindste Skolestuer, og dobbelt saamange Skolelærere; men ville Sognemændene bære denne Byrde, Dernæst er det ligesaa klart, at den Tid, som anvendes i Skolerne paa Læsning, Skrivning, Regning, ikke kan indskrænkes, thi dersom Færdigheden her ikke bliver nogenlunde god for de dygtig Børn, kan man være viis paa, at de efter Reglen i siden, meer end høist nødvendigt er, give sig af med hvad der falder dem besværligt. Endvidere kommer Bibelhistorien. Den Tid, der behøves til saa tarvelig en Underviisning, som der almindelig gives deri, er der sleheller Noget at tage fra. Men derimod mener jeg, den dogmatiske Underviisning, som aldrig er for Lonene, maatte indskrænkes i Skolerne, eller rettere udelukke deraf, og det alene overlades til Præsterne, hvormeget i deraf kunne bibringe de Unge ved Confirmations-Underviisningen, de Ældre ved deres Prædikener; men om ogmatik hjælper det ikke at tale til Folket; det Ord er ud dansk og det forstaae de ikke, men det maa siges, at beer Balles Lærebog; den kjende Alle, og de Fleste ud bedrøvelige Erindringer. Men er den dogmatiske Und viisning upassende for Barne-Skolen i Almindelighed, er den med Balles Lærebog til Grundlag endog utaalte Jeg skriver ikke mod Biskop Balle; i kjærlig Erindring, vil hans nidkjære Kamp mod Vantroen i de onde Dage, han oplevede, altid bevares blandt troende Præster, og jeg lærer altid Ungdommen at sjunge: Tak for disse grønne Lunde, Du os gav i Folke-Vang, Tak for alle Fugle-Munde, Du oplod til Folke-Sang, For hver Læbe, som med Flid, Løfted Røst i Naadens Tidl. Tak Vor Fader for dem Alle, Fra Ansgarius til Balle! men jeg skriver om hans Lærrebog, ikke fordi jeg i Troen er uenig med den, men fordi den er opsat i en saa stiv og død og for Barne-Alderen aldeles upasselig Stiil, at jeg kjender ingen Bog, der er budt Bornene til Udenadslæsning, som mindre egner sig dertil end den. Deraf følger da nødvendigt, at skal Børnene benytte denne Bog og lære den, da maa Skole-Læreren anvende en overordentlig stor Deel af Underviisningen dertil, og han kan ikke undgaae det catechetiske Foredrag, fordi han ellers ikke kan komme til Vished, om Børnene have forstaaet hvad der ligger i de tunge og stive Sætninger, og langt borte fra dem. Skulde det nu ikke være en ganske rimelig Slutning, at naar Statskirken i vort Land underholder 1000 Præster, for at udbrede Oplysning blandt Folket over Christendommens Lære og Sandhed til Sallighed, baade ved at undervise de Unge og Ældre, det da dermed kunde være nok, og at Skole-Tiden kunde anvendes til anden nyttig og fornøielig Underviisning for Ungdommen, saa den lærte at kjende det deilige Land, vi beboe, det elskelige Folk, vi tilhøre, lærte at kjende Fædrenes Lyder, forat undgaae dem, deres Dyder, for at følge i deres Fodspor, Jeg mener Jo, og derfor ønskede jeg inderlig, at jeg maatte opleve den Dag, at en saadan Forandring kunde foregaae med vore Almueskoler, og jeg tvivler ikke som, at naar Børnene kom til at høre og Holger Danske og Amlet, om Hr. Barnekov og Villemoes, om vore mange ædle, tappre, folkekjære Konger, og deres Bedrifter, om hvad Kvinde=Hjertet har formaaet i Danmark, da skulde Skolegangen blive kjær og fornøielig for Alle og Skole-Tvang og Skole-Mulet ikke meere behoves. Jac. Chr. Lindberg.