Viborger Samler, 1823-01-04
Hr. John Hovison fortæller i sin nye Reise i Over-Canada følgende: Da jeg var træt af at tide, steeg jeg af min Hest og satte mig ned ved Foden af et stort Træe, som udbredte sin Skygge over en Bæk, hvori smaae Fiske spillede. Ethvert Aandedræt var opfyldt med Blomsternes Vellugt; men undertiden kom mig ogsaa en besynderlig bedøvende Duft i Næsen, hvortil jeg i nogen Tid ikke var i Stand til at opdage Aarsagen. Endelig saae jeg to smaae Slanger krybe frem af en forraadnet Træe stamme, som laae i Nærheden af mig, og da denne Duft tog i Øieblikket stærkt til og igjen af, ligesom de bortfjernede sig, saa overbeviiste jeg mig strax om, at Duften kom fra dem. Jeg har siden efter erfaret, at dette Slags Slanger naar de ligge i Solen, give en høist behagelig Lugt fra sig; men derimod slet ingen naar de ere stive eller døde. Jeg gik et lidet Stykke efter dem og erfarede ved denne Leilighed første Gang paa mig selv, at Tryllekraften hos visse Slanger strækker sig endog til Mennesket selv; saasnart de vendte sig om og gave en Lyd fra sig med deres Klapper, saa opfyldte en fortryllende Duft strax Armosphæren. - At Slangerne have den Evne at kunne fortrylle, som saa mange Naturkyndige have villet nægte dem, er noget om hvis Rigtighed man i Over-Canada er almindelig overbeviist. Mange Mennesker have været Øienvidne dertil og jeg selv har været det. Da jeg en Sommerdag streifede igjennem Skovene, kom jeg til Randen af et lidet stillestaaende Vand, paa hvis Overflade der svømmede en Frøe i en fuldkommen Roligheds Tilstand, og uden Bevægelse ligesaadan, som den vederqvægede sig i Solen. Jeg berørede den skjødesløst med min Stok, men ganske imod min Forventning rørte den sig ikke, og da jeg skulde see nærmere til saa bemærkede jeg, at den paa conoulsivisk Maade spærrede Munden op og gittrede meget med Bagbenene. Strax derpaa saae jeg i Nærheden af den en sort Slange, som laae ganske stille ved Randen af Vandet og som fæstede sine funklende Øine saa stærkt paa Frøen, at jeg strax begreb, at den var fortryllet. Saa ofte Slangen vendte Hovedet til den ene eller til den anden Side, saa fulgte den ulykkelige Frøe den, ligesom den blev uimodstaaelig trukken af en magnetisk Kraft. Undertiden søgte den vel paa en svag Maad. at modstaae Bøiningerne; men strax derpaa vendte den sig igjen mod Slangen som den blev dreven dertil af en heftig Længsel, der vel var forbunden med Afskye, men som den dog ikke kunde modstaae. Slangen laae med halv aaben Mund og dens Blikke veeg ikke et Øieblik fra Byttet; thi det vilde have i Øieblikket gjort en Ende paa Fortryllelsen. Dette vilde jeg nu bevirke, jeg kastede derfore et stort Stykke Træe ned i Vandet, som faldt imellen begge Dyrene og bevægede Slangen til at flygte, nu bukkede Frøen strax ned under Vandet og skiulte sig i Dyndet. At Slanger ogsaa kunne fortrylle Mennesker bliver troet af mange, og jeg maa tilstaae, at jeg ogsaa troer det efter det som jeg har erfaret hos mig selv En gammel Hollænderinde som boer i Tvelve Mile, Creek i Niagara. Distrikket fortæller meget omstændelig, hvorledes hun eengang er bleven fortryllet af en Slange, og jeg har hørt en Bonde fortælle hvorledes denne Ulykke eengang mødte hans Datter: En varm Sommerdag udbredede hun vaade Klæder paa nogle Buske, som stode uden for Huset for at tørre dem. Hendes Moder forundrede sig over, at hun blev saalænge borte, især da hun saae hende staae stille paa et Sted uden at bestille noget. Hun kaldte paa hende flere Gange; men fik intet Svar og da hun derpaa gik hen til hende, saa fandt hun hende saa bleeg som et Liig. Hun stod opret uden Bevægelse og ligesom hun var naglet til det Sted hvorpaa hun stod. Sveden flød hende ned af Panden og Hænderne vare i en krampeagtig Bevægelse Lige over for Pigen laae paa en Bielke en stor Klapperslang, som dreiede Hovedet fra en Side til en anden og heftede sine Øine ufravendt paa hende Hastig slog nu Moderen Dyret med en Stok, og i Øieblikket da dette forlod Stedet kom Pigen igjen til sig selv ud god en Strøm af Taarer; men var i nogen Tid saa svag og saa heftig bevæget, at hun ikke formaaede at gaae hen til Huset. (Det er vel muligt, at den foromtalte Fortryllelse kan finde Sted - Men Man maae ventelig ikke forklare det som et Hexeti; men som en Angest og Forfærdelse der betager de Dyr og selve Mennesker, der have Frygt for Slanger; thi - vare de Sidste væbnede med en god Stok og jog Slangen bort, ville hele Tilfældet være endt.)