Berlingske Tidende, 1834-07-17
J Begyndelsen af Aaret 1833 dannedes en Forbindelse af alle de Haandværkere, der bruges ved Huses Bygning. De havde vidtudstrakte Planer og store Forhaabninger. De besluttede at bygge et Sessionshuus i Birmingham, og Deputationer, fra Associationens forskjellige Afdelinger droge gjennem Gaderne med Faner, for at lægge den første Grundsteen til Bygningen der skulde indeholde en 78 Fod lang Sessionssal, og andre Sale til Committeer, Skoler, Forelæsninger o. s. v. Bygninger opføres af Arbeidere, der ifølge et Jnterdiet ere ubeskjæftigede. Nogle af Associationens Planer ere fortræffelige; Skoler skulle stiftes, i hvilke Medlemmernes Børn opdrages, Aftenforelæsninger holdes for de Voxne, for at foredrage dem Theorien af deres Haandværk, og Modeller, Tegninger og Hjælpemidler af alle Slags anskaffes dertil. Var det mueligt at udføre alle disse Planer, saa kunde man haabe meget Godt af denne Forbindelse, men hidtil har dens eneste Følge været en Mængde Mesteres og Arbeideres Ruin. Arbeiderne forelagde deres Mestere en Række af betingelser, som disse ikke troede at kunne antage, men derimod erklærede, kun at ville bruge Arbeidere, der ikke vare Medlemmer af Foreningen. Følgen deraf var et Jnterdict, hvormed Arbeiderne i Liverpool, Birmingham og Manchester belagdes; al Bygning af Huse i disse store Handelstæder afbrødes næsten ganske, og denne Tilstand vedvarede over et halve Aar. Associationen udbetalte i Løbet af den Tid 18,000 Pd. St. til de ledige Arbeidere, men disse tabte 72,000 Pd. St., den Arbeidsløn de i Løbet af dette halve Aar kunde have fortjent. Følgen blev den skrækkeligste Elændighed; Associationens Hjælpemidler vare ikke tilstrækkelige, og Arbeiderne saae sig omsider nødsagede til at søge Arbeide under de gamle betingelser. Men mange Bygninger, som man vilde have begyndt, vare imidlertid opgivne, en Mængde fremmede Arbeidere havde indfundet sig, og kun en lille Deel af Associationens Medlemmer fand atter Arbeide. Følgerne af Jnterdictet havde været saa uhyre, at Forbruget af Teglsteen i Liverpool pludseligt sank ned fra en Million ugentlig til 20,000. En eneste Bygmester betalte Told af Bygningstømmer omtrent 11,000 Pd. St. mindre i Aaret 1833 end de foregaaende Aar, og Qvartalet gav en Formindskelse i Toldindtægterne, til et Beløb af 185,000 Pd. St. Arbeiderne i Klædefabrikerne dannede en lignende Forbindelse. Det vilde være altfor vidtløftigt at detaillere dens Historie, men et Exempel kan være nok til at vise Maaden, hvorpaa den anvender sin Magt. Den besluttede at forandre den hidtil brugte Betalingsmaade og fordrede, at hver Arbeider for Fremtiden skulde betales ugentlig, istedetfor at Betalingen forhen fandt Sted, naar et Stykke Klæde var færdigt. De bestemte Arbeidslønnen til 21 S. ugentlig. Jnspecteurerne ved en stor Fabrik kaldtes for Committeen, og denne befaling kundgjordes dem. Disse hentede derpaa Fabrikens Regnskabsbøger og beviste, at Arbeiderne hidtil havde erholdt to Shilling mere, og at de følgeligen maatte tabe ved den ny Betalingsmaade. Men Committeen blev ved sin Paastand, Sagen skeete, og ved Ugens Slutning fandtes, at Arbeiderne kun havde leveret Arbeide for 15 Sh., da de nu ikke længere havde nogen Grund til Anstrængelse. Da Fabrikeieren, beklagede sig herover for Committeen, befalede den ham, for Fremtiden ikke at holde Bog over Arbeidet, og han maatte adlyde.