JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Adresseavis for Børn, 1782-04-25
Naar et ungt Fruentimmer skal træde frem de paa den store Verdens Skueplads, for der at spille sin Rolle, saa maae hun gjøre sig Umag for, at spille samme godt. Den første af hendes Pligter, som hun maae have lært er, at elske Gud; og saafremt hun opfylder den, kan hun vente, at blive lykkelig. Hun bør vænne sig til et mildt og føyeligt Sind. Derved forskaffer hun sig selv den Glæde, at man elsker hende, og søger hendes Omgang. Hun bør ikke lade nogen Lyst tilsyne, at ville gjerne indtage og gjøre Erobringer; thi hun maae ellers befrygte, at just de Mandspersoner, som hun gjør sig Umag for at befalde, ville foragte hende. Hun maae skye al slet og flygtig Omgængelse; thi den fordærver Sæderne. Hun bør vogte sig for Stolthed og Forfængelighed. Storagtighed er en vederstyggelig Last. Hun maae tage sig i Agt, for nogentid at være ledig og ørkesløs. Lediggang er en Moder til alle Laster. Hun bør være meget forsigtig med at vælge sig Romaner til Gjennemlæsning. Hendes Siel kan ellers letteligen blive fordærvet til at dømme urigtigt, og hendes Forstand blive opfyldt med eventyrlige og slette billeder. Hun bør altid tale vel om alle, og skjule og undskylde sin Næstes Feyl, saa længe de kunne skjules og undskyldes. Men naar de ikke længer kunne undskyldes, saa bør hun langt heller slet ikke tale derom. Hun maae ikke gjøre sig gemeen med hendes Piger og Domestiker, men begegne dem paa en mild og kjerlig Maade, og see dem an som mindre lykkelige Paarørende. Gavmild og ædelmodig bør hun ved alle Leyligheder vise sig; dog uden at hun skulde gjøre sig skyldig i nogen Ødselhed. Hun maae være villig, at tilgive Forseelser. Det er kun store Sjele, som ere i Stand til at gjøre det. Hun maae aldrig gjøre noget Menneske til Gjenstand for sit Spotterie. Det er noget meget hæsseligt, at drive Spot med Folk, og være spottisk i sin Tale. Dog alligevel er der allevegne fuldt af saadanne Folk i den almindelige Om Avis. Omgang i Verden, som ikke synes at beflitte sig paa andet. Gode Bøgers Læsning, saasom Gellerts Skrivter, Moral for Fruentimmer, som kan faaes hos Bogtrykker Thiele for 2 Mark og 12 Skill., og hvorledes et ungt Fruentimmer skal værdig danne sig, der faaes hos Boghandler Gyldendal for 1 Mark, og mange flere deslige, bør stedse være hende behagelig. Hun bør tage sig særdeles i Agt for at sladdre, at høre og føre fra en til en anden. Der er intet, som lettere gjør et Fruentimmer foragte ligt, end dette. J al hendes Opførsel maae hun gaae aabenbare og oprigtigt til Værk, og intet foretage sig, som skal være nogen Hemmelighed.
Adresseavis for Børn, 1782-04-25
Til hendes fortrolige Venner bør hun ikke udvælge sig andre Personer, end saadanne, hvis Retskaffenhed hun har Prøver paa, eller er overbeviist om. Høflighed bør hun vise imod alle; men ikke være fortrolig imod nogen, uden hun kjender dem des bedre. Hvad hun lover, det maae hun holde ubrødeligt, og derfor ikke i en Hast love noget, som hun ey har nøye overveyet, om hun kan holde. Hun maae beflitte sig paa en Tavshed, som kan udholde alle Fristelser. Hendes Klæder bør hun altid lade være reenlige og nætte, men aldrig saa prægtige, at man skulde sige om hende: Hun klæder sig over sin Stand. Hun maae aldrig lade Vrede og Utaalmodighed tilsyne, men undertrykke sine Lidenskaber. Det er smukt, at kunne overvinde og være Herre, over sig selv i alle Ting.
Adresseavis for Børn, 1782-04-25
De offentlige Skuespil bør hun ikke ville besøge hvergang de opføres; thi det er ikke anstændigt, at hun altid indfinder sig der. Det er ikke anstændigt, at hun altid fremstiller sig til Skue Er hun artig, saa maae hun ikke opvække nogen Skkelhed for Verdens forfinede Smag; men dersom hun besidder intet Jndtagende, saa er det endnu mere hendes Skyldighed, at holde sig indgetogen. Desuden taber man altid noget i sin Fornøyelse, naar man nyder den alt for ofte for Børn. Hendes Gebærder maae hun altid lade være sædelige og beskedene, men aldrig kunstlede. Hun maae ikke slaae en Skoggerlatter op, eller lee af fuld Hals, thi intet kan være anstændigere for et Fruentimmer. Dersom hun vil skjemte, saa maae hun skjemte vittigt, eller slet ikke befatte sig dermed. Tvetydigheder eller grov Skjemt bør hun aldrig fremkomme med. Hun maae aldrig lade sig merke med, at hun selv veed, hun er artig i sin Opførsel; thi saa vil hun blive anseet for desto artigere i andres Øyne. Hun bør begegne hele Verden høflig, dog uden at hun gjør sig paa nogen Maade gemeen. Hun maae være venligsindet imod enhver; saa vil og enhver være hende gunstig og bevaagen. Paa hendes Pynt bør hun anvende saa liden Tid som muligt; thi paa den Maade taber hun desto mindre af den. Hun maae altid søge saadanne Folkes Selskab, som har en oplyst Forstand og et retskaffent Hjerte, og hun maae gjøre sig Umag for at faae sin Forstand oplyst ved deres Jndsigter. Hun bør tage sig i Agt, at hun ikke taler i en afgjørende Tone. Det er altid et Kiendetegn paa en liden Siel, naar man troer, man veed alting bedre. Hun maae ikke være nysgjerrig; thi omendskjønt Nysgierrighed er vel ingen Last, saa gjør den os dog gemeenlig latterlige. Naar hun har noget at sørge og græmme sig over, saa bør hun aldrig tale derom til nogen, uden til sine fortroligste Venner, og herudi bør hun endda holde stor Maade. Der er intet ubehageligere, end at høre Folk uophørlig beklage sig. Ved al Lystighed maae hun vogte sig for Ubesindighed; thi naar den, som er lystig, er tillige ubesindig, saa bliver Opførselen taabelig. Hun maae aldrig glemme at være taknemmelig; thi Taknemmelighed er den deyligste iblandt alle Dyder.
Adresseavis for Børn, 1782-04-25
Et Fruentimmer maae især lade sig Blufærdighed være anbefalet; thi uden Tugtighed kan hun ikke andet end paadrage sig Foragt, ja end- og gjøre sig uværdig til Livet. Hun maae aldrig være mistroisk eller skinsyg. Dersom hun er det, saa vil man skye hende. J Vel Avis J Velanstændigheds Jagttagelse kan hun aldrig være forsigtig nok. Det maae være hende magtpaaliggende, ikke at give Anledning til nogen ond Eftertale. Jkkun derudi skal hun stræbe at overgaae andre, hvorudi hun seer, at de handle og omgaaes rigtigt. Har hun Venner, som begaae Feyl, der ikke ere af nogen synderlig Vigtighed, saa maae hun forsøge i Eenrum med dem, om det er hende muligt, at kunne bringe dem paa bedre Veye, men dersom de ikke ville høre hendes Erindringer, eller deres Forseelser ere alt for store, saa maae hun paa en anstændig Maade bryde Venskabet med dem. Hun skal ikke laane sit Øre til Smigrerier. Hun maae ansee alle Smigrere som hendes dødelige Fiender. Jkkun smaa Siele kunne finde en Fornøyelse i at lade sig smigre for. Gratian, en af de dydigste Keisere, bad sine Venner, ikke at dølge Sandheden for ham, hvor meget har et Fruentimmer ikke Aarsag til at gjøre dette Gratian var en Monarch, hun er en blat Privat-Person, og just derfor langt meer end han forbunden til, at rive sig løs fra hendes Feyl. Hans Rang gjeldte ham for Alting; men hvad kan erstatte hende disse Fuldkommenheder, naar hun mangler dem, Hun maae ikke forsømme at gjøre Godt imod de Fattige, naar hun kan. Hun maae langt før afbryde sine egne Fornøyelser og Mageligheder, om det skulde behøves, end lade dem blive hielpeløse. Hun maae saavel skye Lettroenhed som Overtroe. Begge kan ansees som Fostere af Vankundighed. Hun maae holde en god Orden i alle hendes Sager og Anliggenheder. Et Fruentimmer, som ikke elsker Ordentlighed, vil ikke nogen lettelig fatte Høyagtelse for. Hun maae begegne Folk paa en kjerlig Maade. At komme enhver tilforn med Venlighed, det er et Middel at forskaffe sig Venner. Hun maae aldrig foragte nogen. Men dersom nogens Handlinger skulde være saaledes beskafne, at hun ikke kunde bare sig for at foragte ham, saa maae hun dog lade ham merke saa for Børn. lidet deraf, som mueligt er. Han er desuden allerede ulykkelig nok, fordi han gjør Ondt, Hun maae aldrig overlade sig til sine Liden skaber; men meget mere bestræbe sig for at dæmpe dem. Jo meere levende hendes Lidenskaber vise sig, jo mindre elskværdig gjør hun sig.
Adresseavis for Børn, 1782-04-25
Et honnet Fruentimmer bør dagligen anvende nogle af sine Morgentimer til at læse noget i Guldbergs Verdens Historie, eller Kalls forte Verdens Historie. For at kunne anskaffe sig disse og andre Bøger, maae hun undertiden nægte sig en eller anden ny Pynt. Det er saa meget mere fornødent for hende, at anskaffe sig deslige Bøger, paa det at hun dermed kan bortjage de Springere, som hoppe om hende. De ville da flye for hende, og de ville udraabe hende for et lærdt Fruentimmer. See, dette er jo en ny Fordeel af hendes Læselyst, Lærde Fruentimmer kunne ligesaa læt faae denne Titel som Mandspersoner. Naar mange tilforn ikkun har kunnet kjende Grædske Bogstave, læse Latin i Bogen, og tale radbrækket Fransk, saa ere deres Navne blevne skrevne og forevigede iblandt de Lærdes. Men et fortræffeligt Hjerte og en usminket Dyd, med saadanne Jndsigter, som her ere anviiste, gjør et Fruentimmer, som vil passere for honnet, baade lært nok, og æret, og langt ophøyet overden almindelige Hob.
Adresseavis for Børn, 1782-05-01
Numer Aar.
Adresseavis for Børn, 1782-05-01
Td. Dan Fjerde. Aargang. for Onsdagen. Børn. den 1. Maji.
Adresseavis for Børn, 1782-05-01
Den Lyst til at lære hos unge Personer Med Glæde og Ære i Alderen kroner. Ringspillet. Personerne. Faderen. Gottlieb. Conrad. Christen. Carl. Frits. Lotte. Gottl. Ach, min Fader, skulle vi ikke gaae ned i Haugen igjen, og grave lidt meer, Fad. Det regner jo, Gottlieb. Frits. O, det skader ikke. Fad. Ney, og skader det vel ikke, men vore Klæder. Lotte. O Fader, saa læs da en Time for os endnu, thi ellers maae vi jo være gandske ørkesløse, og kunne ikke derfor, Fad. Ney, Læsetimmer skulle J ikke have flere i Dag. Det er nok, naar J hver Dag læse saa mange Timer, som J have læst i Dag. Jeg vil see, om jeg ikke kan skaffe eder noget andet at be Dn Lotte, du har jo din Striklade stille. hængende der, hvad Nød har du da – Og J. andre – veed J hvad? – vi ville pille den Spinat for Moder, som hun vil koge i Morgen. Saa vil hun blive glad, naar hun kommer hjem i Aften fra Byen, og finder at den allerede er pillet. Alle. Ojal oja det ville vi Lotte. Omin Fader, lad mig ogsaa pille Spinat med. Det er min største Fornøyelse. Fad. Ja, kom og vil da. Nu, see der, der har hver af eder sin Portion, lad nu see, hvemder bliver først færdig dermed Christ. Vil Fader nu ikke og fortælle os noget igjen, imedens vi arbeyde? Fad. Jo, det vilde jeg nok; men jeg gider ikke gjerne tale saa ofte allene. Lad os heller lege en Leeg, hvorved J allesammen kunde tale med. Cour. Ja, o lad os det: Men kunne vi baade arbeyde og lege tillige? Fad. Jo, det lader sig nok gjøre, naar Arbeyde og Leeg ere derefter, hvorfor ikke, Jeg vil foreslaae eder en Leeg, som skal lidet eller slet intet forstyrre eder i Arbeydet. Gottl. Det skal mig forundre, hvad det er for en Leeg. Frits. O, lad os høre, min Fader! Fad. Det skal være Ringspillet. Carl. Ach, den begynder saaledes: Der er en Ring, tag gjem den vel! Fad. Ja, det er rigtigt Alle. Oden Leeg, den Fad. Avis Fad. Hvad ville J sige, Børn, Nogle. Om det er ingen smuk Leeg! Fad. Hvorfor er den ikke smuk, Christ. Jo, noget af den er smukt nok; men noget deraf er saadant dumt Tøy. Fad. Jh nu, saa ville vi udelade det dumme Tøy, og sige noget andet i Stedet derfor Alle. Ja, det gaaer an Fad. Hvad, om vi bare os saaledes ad? Du, Conrad, du skulde give Ringen til Christen et Spinatblad kan vel ogsaa gjøre det samme som en Ring; det kommer jo ikke derpaa an og du sagde da til ham: Der er en Ring, tag gjem den vel! Jeg den har baaret længe selv. Derpaa skulde den saaledes gaae omkring og enhver skulde sige de samme Ord, indtil den kom til Conrad igjen, da han atter gav den fra sig med et nyt Tillæg, nemlig: Der er en Ring, tag, gjem den vel! Jeg den har baaret længe selv. Der staaer skrevet meget rart, Som unge Folk kan lære snart Hvad jeg om Smaat og Stort har dømt, Om mangt et Sted, som er berømt.
Adresseavis for Børn, 1782-05-01
Min Gjetning, Riim og Ordsprog med Har og i denne Ring sit Sted. Gottl. Ja, naar vi lege den saaledes, saa er den bedre. Fad. Men nu maae J gjentage det en Omgang eller to først, at J kunne lære den ret udenad, og siden maae enhver af eder ogsaa vide noget at sige, naar Touren kommer til ham. Hører nu lader os nu først i ti Minuter studere paa, hvad enhver vil sige – Her er Uhret! Jmidlertid maae ingen tale et Ord, og enhver af eder befinder sig nu først paa en Dom; J vide jo dog nok, hvad en Dom er Christ. Jh, ja vist, naar man dømmer om Noget. Fad. Ja, naar man siger, at en Sag er saa eller saa, eller ikke saa. For det andet maae J befinde eder paa noget Merkværdigt af Geographien, og fortælle os det; for det tredie paa en Gjetning eller mørk Tale, for det fjerde paa et Riim eller et Par smaa Vers, og endelig for det femte paa et Ordsprog, saa ere vi i Stand. for Børn. Nu, finderer nu Jnden ti Minuter skulle vi begynde Legen. Nu ere de forbi. Nu, Conrad, begynd nu du Conr. (til Christen i det han giver ham et Spinatblad) See her, min Ven, Tag dette hen Christ. Hvad er det, der Mig rækker nu Cour. Det er en Ring, tag, gjem den vel! Jeg den har baaret længe selv. (Nu gik det saaledes rundt omkring, og alle lærde i en Hast den ny Begyndelse, som Conrad og Christen fandt paa, og da Touren kom til Conrad igjen, saa igientog han paa ny de to første Linier, og føyede de øvrige to dertil.) Det er en Ring, tag, gjem den vel! Jeg den har baaret længe selv. Deri staaer skrevet meget rart, Som unge Folk kan lære snart. (Nu gik det atter rundt omkring paa samme Maade, indtil Touren igjen kom til Conrad, da han paa ny igientog disse allerede sagte Ord, og føyede endnu de følgende to Linier til.) Det er en Ring, tag, gjem den vel! Jeg den har baaret længe selv. Der staaer skrevet meget rart, Som unge Folk kan lære snart Hvad jeg om Smaat og Stort har dømt, Om mangt et Sted, som er berømt. (Nu skede atter hermed ligesaadan en Omgang, som forhen er mældt, og da Touren kom paa ny til Conrad, saa igientog han samme som sædvanligt, og føyede de to sidste Linier til.) Det er en Ring, tag, gjem den vel! Jeg den har baaret længe selv. Deri staaer skrevet meget rart, Som unge Folk kan lære snart. Hvad jeg om Smaat og Stort har dømt, Om mangt et Sted, som er berømt.
Adresseavis for Børn, 1782-05-01
(Slutningen følger.)
Adresseavis for Børn, 1782-05-08
Numer Aar Ga Fjerde. er Aargang. for Onsdagen. den 8. Maji. Børn. Unyttig og spildt er ey Tiden, de Unge Sig øve at tænke og bruge sin Tunge. Slutningen af Børnelegen Ringspillet. Parl. Lad os nu høre din Gjetning: Gottl. Hvor kan man reyse over tusinde Mile paa een Dag. Christ. Det kan man ingensteds. Gottl. Jo vist kan man. Det er der, hvor Landene ere uden Jndvaanere, Stæderne uden Huse, og Floderne uden Vand. Carl. O, nu veed jeg det. – Paa Landkortet. Gottl. Rigtig. – Nu vil jeg og strax sige mit Riim,
Adresseavis for Børn, 1782-05-08
Nu skulle J og faae mit Ordsprog at høre: Ærlighed varer længst. Christ. Nu er jeg færdig med min SpinatAlle. Jeg med Jeg med Fad. Kommer da nu og lader os see, om det ikke var Moder, som kom nu. Jeg hørde i dette Øyeblik en Vogn. Lader os tage den pillede Spinat, og gaae hende i Møde med, saa bliver hun glad.
Adresseavis for Børn, 1782-05-15
Aar. Numer I Om Fjerde. Aargang. for Onsdagen. Søen. den 15. Maji. Hvor broderlig Kjerlighed Mennesket fattes, Der Christendom kun for en Maske bør skattes.
Adresseavis for Børn, 1782-05-15
Nogle Efterretninger om Negerslaverne i Guinen, og om deres Tilstand paa Europæernes amerikanske Colonier. (Noglegange forhen er vel mældt lidet om Slavehandelen i disse Blade, nemlig i No. 34 for 1779, i No. 1 og 2 for 1780, om disse tilkjøbte Slaver, og i No. 3 og 4 samme Aargang, om disse Slavers Skjebne. Men da alt det Anførte ikke gjør en videre Fortælling derom unødvendig, og samme ligeledes er lovet paa sidstanførte Sted, saa vil man her meddele de nyeste sammenhængende Efterretninger derom, som ere samlede og udgivne af Campe i Hamborg i hans kleine Kinderbibliothek, der saa ofte har beriget denne Avis for Børn med de læseværdigste Stykker.) Naar skal dog den Tid komme, at Menneskene blive allesammen menneskelige, og paa ny sammenknytte den broderlige Kjerligheds hellige Baand, som Ærgierrighed og Begjerlighed har sønderrevet? Det veed ikkun du alvise og algode Verdens Regierer, som i dit urandsagelige Raad har sat et Maal for alle Ting, og tillader det Onde, for endog deraf at lade fremkomme noget Godt. Os tilkommer det, at bie og - at tie. Med dette Suk saae jeg ofte til Himmelen, da jeg læsde nogle nyere Efterretninger om den endnu stedse vedvarende umenneskelige Opførsel, som nogle Europæer vise imod vore sorte Brødre, der ere underkastede deres grusomme Herredømme. Det er forskrækkeligt, og overstiger næsten al Troværdighed, som Reisebeskriverne endnu stedse eens stemmig berette os derom i deres Dagbøger. Jeg vil fortælle eder noget derom, J kjere unge Læsere, hvoraf J med Gysen skulle see, at den af Naturen saa godtsindede og milde Skabning, der kaldes Mennesket, kan efterhaanden blive det grusommeste vilde Dyrlig, dersom det ikke fra Ungdommen af bliver omhyggelig bevaret, saa at ingen tvære, haarde og ukierlige Tanker indsnige sig i dets Hjerte.
Adresseavis for Børn, 1782-05-15
Her er et Udtog af de nyeste Efterretninger om den skændige Slavehandel paa Kysten af Gui nen, og om de arme sorte Slavers Tilstand i Europæernes amerikanske Colonier.
Adresseavis for Børn, 1782-05-15
Nogle Menneskers Eiendomsret over andre er i Guinea almindelig indført, dog med den Jndskrænkning, at ingen maae sælge sine Livegne, naar Avis. de enten ikke ere komne i hans Magt som Krigsfanger, eller ere blevne ham forærte af en anden Eiermand til Godtgjørelse for en eller anden liidt Uret. Denne Lov, som synes at være gjort til Bedste for de fødte Slaver, paa det at de kunne blive i deres Familie og i deres Fæderneland, bliver ved Listighed paa mangfoldige Maader tilintetgjort. De Eiermænd, som har Lyst at sælge deres Slaver til Europæerne, gjøre Overlæg derom, opdigte en eller anden Stridighed, der har reyst sig imellem dem, føre for et Syns Skyld en liden Krig med hverandre, hvorudi den ene af dem lader gjøre sine Slaver til Krigsfanger af den anden, eller paa hvilken man slutter en Fred, hvorudi den ene afstaaer et vist Antal Slaver til den anden, til Giengieldelse for den opdigtede Uret. Med dem kan da hiin gjøre hvad han vil. De smaa Konger i Guinea føre af denne samme afskyelige Aarsag næsten bestandig Krig med hinanden; og saa mange Folk enhver af dem fanger i saadan en Krig, saa mange sælger han og som Slaver. Paa en vis Afstand fra Kysterne befindes Herrer, som lade opfange og bortføre alle dem, man træffer sammesteds omkring Landsbyerne. Man kaster Børnene i Sække, og Mandfolkene og Fruentimmerne slaaer man ellers en Laas for Munden, for at hindre dem fra at skrige. Naar disse Røvere selv blive opfangede af andre, og den, som har udskikket dem, bliver krævet til Regnskab derfor, saa nægter han, at det er skeet efter hans befaling, og til Beviis paa, at det virkelig forholder sig saaledes, saa lader han end- og føre dem selv, som han havde udsendt for at røve Mennesker, ned til Skibene, og sammesteds sælge dem. Fra Kysterne, hvor denne afskyelige Skik, at handle med Menesker, først opkom, har den efterhaanden udbredet sig nogle hundrede Mile langt ind i Landet af Afrika. Transporten fra det Jnderste i Landet indtil Skibene, paa hvilke disse Ulykkelige blive bortførte, skeer paa følgende Maade. Slavehandlerne slaae sig sammen i Selskaber, for at udgjøre en eneste stor Karavane. Hver Slave har saa meget Vand og saa mange Levnets midler at bære, som han behøver til sin Under for Børn. holding i den tørre Sandørken, hvorigjennem man skal reyse. Men for at forebygge Bortløbningen, har man opfundet følgende sindrige Grusomhed. Man stikker Halsen af hver Slave i en Træ gaffel, som er otte til ni Fod lang. Denne Gaf sel bliver tilkeben bag til med en omslaaet Jernnagle, saa at Hovedet ikke kan komme igjennem. Skaftet af denne Gaffel, som er af meget tungt Træe, hænger ned foran paa den, som har den om Halsen, og forhindrer ham saaledes at løbe bort, da han neppe hverken kan gaae eller opløfte Gaffelen.
Adresseavis for Børn, 1782-05-15
Naar man nu vil give sig paa Veyen med Slaverne, saa blive de allesammen opstillede en bag ved den anden i en lige Linie. Derefter fæster man Skaftet af hver Gaffel paa Formandens Skuldre, og saaledes fra en til den anden indtil den Første, hvis Gaffelskaft bliver baaren af en af Paapasserne. Paa denne Maade er det umuligt for enhver af Slaverne, at kunne sætte sig i Frihed ved Flugten. Hører nu engang, J medlidende unge Mennesker, hvor stort deres Antal er, som paa denne Maade aarligen komme i det grusomste Slaverie.
Adresseavis for Børn, 1782-05-15
J Aaret 1768 blev overhoved fra Afrika udført over 100,000 Slaver. Deraf kjøbde Engellænderne for deres Øer = Deres Kolonister i Nordamerika
Adresseavis for Børn, 1782-05-15
De Franske Hollænderne Portugiserne De Danske Det gjør tilsammen 104100. En stor Deel af disse Ulykkelige døer gemeenlig allerede paa Overreysen til Amerika, fordi de ligge sammenpakkede i snævre Rum i Skibene, ligesom det Smaaqvæg man fører paa Vogne til Torv. Der bliver vel ikke hvert Aar udført just ligesaa stort et Antal, men overhoved kan man dog i det mindste regne, at der aarligen udføres 60000 saadanne Slaver fra Afrika. For hver Slave betaler man nu i Guinea 79 Rdlr. Afrika faaer altsaa aarlig for solgte Mennesker 4,840,000 Rdlr. Jntet Avis. Jntet er afskyeligere, end den Levemaade, hvortil disse arme Sorte ere fordømte i Amerika. Deres Vaaninger bestaae af snævre, ubeqvem melige og usunde Hytter. Deres Seng er en sammenflettet Maatte, der snarere kunde tjene til en Pinnebænk, end til et Hvilested. Nogle Leerkar og nogle Træeskaale udgjøre deres hele Huusgeraad. Nogle Lapper af grovt Lærred, som bedækker en Deel af deres Nøgenhed, beskytter dem hverken for den utaalelige Hede om Dagen, eller for den farlige Kulde om Natten. De spise det samme, som de ureneste Dyr, og endogsaa heraf faae de neppe saa meget, at de kummerlig kunne opholde deres elendige Liv dermed. Ved denne Mangel paa alle Ting bliver den ulykkelige Neger i et brændende Klima fordømt til bestandigt Arbeyde under følesløse Driveres Pidsk. Efter Solens Nedgang udhvile alle Dyr sig fra deres Arbeyde, kun det ulykkelige sorte Menneske i Amerika tør ikke vente dette; hans Arbeyde bliver ikkun forandret. Ved den indfaldende Nat maae han forrette mindre Arbeyder, hvorunder hans Taalmodighed gandske trættes, efterat han allerede har udtømmet alle sine Kræfter paa Dagens Byrde.