Jyske Efterretninger, 1773-04-09
(Følgende et Tanker af Aal og Joandk. ved Uböd. MARIA til JOANNES. Jaa døde Et da, - ak jal nu er han død; Kanskee den sidste Dag - kanskee, at Gud vil hævne Joa Næs, hörer du, hvor Klipperne de rævne: Det Blod, som af hane Sön paa Golgatha nedstöd. Forrerne, gyser dog, hörte jo hans Skrig; - Den Kæmpe fældet er, og al Naturen sukker; Men dog Øynene i den Forandring lukker, O blegner ved at see et Majestætisk Liig! Sandt nok, din Ven, dit Alt, nu raabte og hendöde, Jordes Elskov selv. Du staaer og falder bort, Men vidste du, hvordan mit Hierte i mig blöde, Du skulde troste mig, thi alting seer laa fort Sels Himlen valgte mig at föde Gud og Mand, eg saae min Esu Glands og Majestætens Straaler, Men Esul död er han, at bittre, bittre, Skaaler, jeg kan ey drikke dem, jeg smelter hen i Vand 20 Res Hver Marter, som han leed, har giennemboret mig. Til Staden reyste jeg, men tænkte ev at skue Min Esum saa forladt, bespændt af Helved-Lue, Ney, Tanken var, at han vist skulde redde sig. Han var jo dog den Mand, som gjorde alting vel Fuldkommer, Megler, Tolk, og alle Slægters Konge, Hans Födsel maatte jo Herskarerne besiunge; Er han nu lig sig selv, er han Imanuel? Golgathal du saae ham nogen, piinefuld, En Orm, som vrier sig, en Skiæsidsel og Vanære, Ey Seener paa hans Krop, som jo udstrakte ere, For mig et grueligt Syn, jeg segne maae omkaldJoaneral tænk eengang, hvad Under her er skeet, Den Herlige han døer, den Hellige han falder, Just han, som Seraph selv med Ærefrygt paakalder, Ham Grumhed taster an, og han til taale det. Er dette Viisdoms Lön, har Hellighed fortient At pidskes, nagles fast, at skiælve, svede, blegne, Skal de Dæmoners Skræk med Hovedet nedsegne? Slig Marter haver ey de Dödelige kiendt. Af JEsu, söde Sön hvi offrede du dig? Og raabte dig forladt, saa græsseligt at tænke For mig, for Syndere, med Blodet at bestænke, Just derfor offres du, og døer forsmædelig. Ak gid jeg fulgte dig i Döden, kiære Sön, Lyksalig Røver, du i Dag hos ham skal være, Fortient du lider her, herefter skal du lære, At Gud for Christi Skyld har hört din ydmyg Bön, Men jeg skal leve her, og ingen Esum see, Ev höre salig Trost udaf hans söde Læber, Blandt Jøder, hvor man mig med Spot og Haanhed dræber Min Esu lös du op fra denne Nag og VeeJoa Nærs anden Sön, du hörte jo hans Ord, Strax for det mørknedes, för Helved-Qval begyndte, Da talte han til os, da böd han og forkyndte, At du skal troste mig i mine usle Kaar. 27 R Ct. JANNES til MARIA. svad jeg skal trøste dig, som snart ey meer kan tale, H Hor er det søde Bryst, jeg hældede mig til, Hvor er den vise Mund, som kunde mig afmale Det Liv, den Vellyst-Strøm, som Himlen skiænke vil seg seer Forhandelsen, det Træe, hvorpaa han döde, jeg seer Udædige omringe Esum her, jeg seer Mara Dig saa fuld, saa fuld af Möde, jeg hörer, Jorden selv i Skræk og Angest er. Jvor kan jeg trøste dig, han døer min elskte Fader, Hvis ömme Hiertelav oplivede min Siel, I Gaar han Födderne paa sin Discipel bader, I Dag forsmægter han, og siger sit Farvel. Er han da ey den Gud, hvis store Glands og Vælde Paa Bierget viiste sig, Da Rösten talte saaHan er mig elskelig fra Evighedens Ælde, Ved ham jeg Velbehag til Syndere kan faae. sen Gud! en Forskiæl nu, O vilde du mig lære, Hvordant det kunde skee, at Esus gives hen; En Afgrund aabner sig, min Esus skulde bære Saa stor en Skiænsel, han - som eyer Himmelen. Dog gruble vil jeg ey, jeg vil hans Kors omfavne, kom du, Mana med, hans Blod jo strømmer her, Den Kraft, der er i det, skal vore Siele gavne: Thi Lammet hænger jo, der alles Synder bær Derefter vil jeg gaae til vores usle Hytte, Alt hvad vi kan formaae, jeg dig udviise skal, At elske ömmelig, omhyggelig beskytte, Min Moder, til hun skal fra denne Morbær-Dal. N. S. M. Fra de Spriske Kyster den 4 Decembr. Jaffa holder sig endnu, der er skeet et hæftigt Angreb paa den Side ved Havnen af græske Skibe, men forgiæves. Jmidlertid er en Succurs af Proviant og Munition bleven indbragt i Staden, som med 3 Skibe var kommen dertil fra Damlette. Følgende er en Afskrift af et Brev, som Aly Bey skal have erholdet fra Greven af Orlow. Guds Haand, som vil tugte det Ottomanniske Huus, har afbrudt Vaabenstilstanden, efterdi den trocløse Tyrkiske Nation har nødt Fuldmægtigerne til at begive sig bort fra Congressen. Denne Begivenhed er lykkelig for Dem. Da det Ottomanniske Rige seer det umueligt for sig at hævne sig paa Schach Daher og Dem, saa har det taget sin Tilflugt til Algiererne, som have udrustet adskillige Fartøyer, for at skade Dem, og at sætte sig fast paa de Stæder, som dependere af Dem: men jeg har udrustet en Escadre, for selv at ødelægge samme. Skriv mig til, hvad Hielp De forlanger af mig. Jeg svær Dem til ved mit hellige Ord ikke at forlade Dem, og skulde det komme til det yderste, da at forskaffe Dem et Tilflugtsted i vores Land hvor De skal blive holdt i ligesaa stor Agt, som i Egypten. Aly Bey skal i et Svar herpaa have forlanget nogle 1000 Albanier.