Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1824-04-13
Tanker, om behøves, til nøiere Eftertanke. (Jndsendt.) Den, som skriver dette, har stræbt at gavne, har strabt at virke til Oplysning blandt Ungdommen i Landsbyeskolerne, hvorhan har kundet, da han i nogle Aar har været Skolepatron og er en Elsker af al gavnlig Oplysning; men han har ogsaa indhentet den Erfaring i sin Kreds, som, i det Mindste hos ham, har apodertisk Vished, og hos Andre mulig kan faae den, naar de med Sandhedskjærlighed vil undersøge det og ikke lade sig blande af (i Hensyn til Eftertiden) tilsyneladende Færdigheder. Den Unge kan, saalænge hans Skoletid varer, saa herligen skrive efter Streger, saa ypperlig regne paa Tavle og ud af Hovedet. Dette er en fornøielig Sandhed for den, der just ikke har Leilighed til at undersøge og skue ind i Eftertiden og see, hvordan det saa staaer til med denne Regning og Skrivning. - Jndsenderen af disse Tanker har i den senere Tid havt Leilighed til at erfare denne sørgelige Sandhed, at en stor Deel af de Elever, der vare en Prydelse i deres Skoleaar, 2 a 3 Aar efter Confirmationen, saare lidet hverken kan regne eller skrive, og hvad Skrivten angaaer, da op og ned, aldeles feilende bogstaveret, og Regningen kan vel udføres i det Smaae ud af Hovedet, men slet paa Tavle. Jndsenderen er langt fra at ville paatvinge Andre denne Sandhed, som han i sin Cirkel har fundet, vel vidende, at een Svale gjør ingen Sommer",men han overlader Andre, der har Villie og Lyst til at eftersøge Sandhed, om de ikke ogsaa vilde finde den i sin fulde Nøgenhed. Grunden til alt dette ligger ufeilbarligen deri, at den Unge i Skolen befales disse Øvelser, at Læreren gaaer ham tilhaande, og maaskee en vis Lyst giør, at han kappes for at vinde Roes og Yndest, at de Unge benytte Skolens Blæk, Penne, Tavle, Papiir o. s. v.; derved opnaaes den Færdighed, som glæder Læreren og Skolens Foresatte; men nu vender man Bladet om: den Unge gaaer ud af Skolen, medbringer inger Lærer, ingen Bog, ingen Pen, Blæk, Papiir, Tavle, Griffel, Linial, og hverken. Evne eller Lyst at anskaffe Sligt, ingen af hans Omgivelser yder ham Opmuntring og Underviisning, Hielpemidlerne ere ham berøvede, han er overladt til sig selv og mang ler al mulig Øvelse. Til at skrive udfordres, enten selv at kunde skjære en Pen eller faae Andre til det - og hvor ere de? der behøves Papiir, Blæk o. a. m.; den Unge kan Jntet af det Første, og til det Sidste er der Jngen, der yder ham hjelpsom Haand. Dette Skilderie er i Almindelighed ikke overdrevent, men fuldkommen Sandhed. Den Unge, sluppen ud af Skolen, er nu overladt til sig selv; hans Syssel er Landarbeide, hans Foresatte - det være Forældre eller Hosbonder – troe, at nu skal han gjøre Gavn igjen for den i Skolen anvendte Tid, hvilken de fleste anseer som tabt for dem, der føde og klæde disse Unge. Den Skilling, der udgives til Papiir, Blæk, en Table o. s. v. er, i deres Tanker, ilde udgivet og kunde spares. Frihed, Hang til Fornøielser i den Tid, der ikke arbeides, ingen Opmuntring finder Sted; alt dette er Grunden for den Unge til, ikke at fortsætte hvad han har begyndt i Skolen; thi Jngen vil dog vel antage, at en confirmeret Yngling er udlært og uddannet. - Sædekornet er nedlagt; men, for at bære moden Frugt, maa Grunden pløies og holdes reen for Ukrud. - Herved forstaaes: at den Unge levnes Tid fra Arbeide, Afholdelse fra Aftenforlystelser, fra Søndag Eftermiddags Glæder i Bal og Drikkeselskaber. Fra fornuftige og kjærlige Huusbonders Side burde man haabe, at den Unge levnes Tid, gives Hjælp og Understøttelse, Opmuntring, og, naar Huusbonden, kan, da Underviisning, hvorved den Unge kunde forøge sine Kundskaber, istedetfor at tabe de, han har erhvervet. Men hvorledes kan dette opnaaes, Det er det, som Jndsenderen ikke veed, og om han end vidste det, drister han sig ikke til at sige det. Søndagsskolerne medførte Nytte, hvor de bleve brugte; men der udfordres mere, end man skulde troe, til at faae opvakt Lyst hos den Unge hertil, ja maaskee hos Læreren selv, som ogsaa er Menneske og kan ønske, kan trænge til Sjæls og Legems Hvile. Det kunde maaskee ikke være aldeles uanvendelig, om formuende og gavnelystende Skolepatroner eller Andre ville undvære noget Lidet af deres Overflødighed, som Himlen har givet dem, ikke just altid for deres Skyld, men for at gavne, til Opmuntring ved smaae Præmier for den Ungdom, der, efter Skole aarene, viste Fremgang i Regning og Skrivning, eller i det mindste ingen Forglemmelse viste heri. Det er saare vanskeligt at anvende Tvangsmiddel, uden at opirre; thi det er Sandhed, som en Bonde engang svarede Jndsenderen: "at al den Tid, vor Herre giver os, er fornøden til at slide og slæbe i, men med alt dette kan dog den Unge, naar han kuns vil, let faae Tid til disse Sysler, hvilken ellers paa anden Maade unyttig bortødsles. At vække denne Lyst, det er det Problem, der skal opløses, og det er det, Jndsenderen overlader til den mere tænkende og oplyste Mand end han er. Rolig overlader han til Enhvers Prøvelse om han har talet Usandhed og beder blot, at hans gode Hensigt, at gavne, ikke maa blive miskjendt. Det skal glæde ham, dersom nogen Menneskeven kan udfinde Middelet anvendelig Middel - til at vække Lyst hos Bonde-Ungdommen til at fremskride i, hvad den har lært i Skolen, men det maa skee uden physisk Tvang og aldeles uden nogetsomhelst Paalæg paa Communen. Men hvor faaer vi Brød fra i Ørkenen, sagde fordum Peder.