Politivennen, 1809-01-01
Om Snekastning paa Strandvejen m. m. Ved at befare denne Vej d. 14de og 16de d. mellem Kbhavn og Vedbek, faldt Anmælderen i den største Forundring; thi Følgende kunde ikke andet end paafalde. 1) Ved Siden af Stenbroen fra Østerbro udad stod der som en Sø af betydelig Brede, som bedækkede aldeles Jordvej og Grav, og manglede Afløb. 2) Længere ude i Nærheden af Hellerup var ligesom Vadsteder at kjøre igjennem, hvor en Fodgænger vilde gaae i til Knæerne, hvis han fulgte Landevejen. 3) Saadanne Vadsteder forekom siden længere ud; de ere altid Beviser paa Mangel paa Afløb. 4) J Taarbek var der, hvor Bekken havde skaaret sig Vej gjennem Jsen, ikke maget, at Vogne bekvemt kunde komme over disse Render, men man maatte vove derpaa, lykkelig om Hestene ikke fik Fødderne beskadigede, og om man slap med et slemt vognkrækkende Stød. For Læs var dette til stor Vanskelighed. 5) Paa Vejen mellem Skovshoved og Taarbek ved Skotsborg, og ved Aggershvile o. fl. St. var d. 14de d. dyb Sne at arbejde igjennem for Hestene. 6) Mange Steder, hvor der var kastet, havde man ikke aabnet Vejen paa den Side, hvor Jordsmonnet var lavere, men snart paa den Side, der vendte til det højere Jordsmon, snart i Midten, kastende til begge Sider, og ikke gjennemskaaret hist og her til Siden, for at aabne Vej for det i Midten staaende Vand. 7) Endel Led fra Vejen ned til Stranden saae Anmælderen, som vare aldeles tilsygede. 8) Allevegne, hvor der var kastet, var Aabningen meget smal, saa at det paa mange Steder syntes Anmælderen ugjørligt, for to Vogne at komme hinanden forbi. Det er vist nok, at skulde Tropper d. 14de d. marseret ad denne Vej, vilde de blevet vaade højt op, og skulde Skyts været ført der, vilde det have kostet stor Anstrængelse. Anmælderen troer, at det var nyttigt, om nogle Forskrivter gaves de Folk, der kaste, f. Ex. a) Ved en tilsyget Vej bør aldrig gjøres Aabning midt ad Vejen, da man derved faaer en Snedynge paa hver Side, og Tøvandet bliver staaende og voxer i Midten, hvor man har aabnet. Skulde saadan Aabning i Midten af nogen Aarsag paa enkelt Sted være nødvendig, maatte Gjennemstik til den lavere Side, eller Affalds Siden, aldrig undlades. b) Aldrig bør Aabningen gjøres til den Side af Vejen hvor Landet rejser sig; thi da stemmer man selv Afløbet for Tøvander, ved at lade Snedyngen staae, hvor Afløbet skulde være, og formerer endog Vanskeligheden, ved at kaste Sneen derovenpaa. c) Heraf følger, at der bør aabnes langs den Side af Vejen, hvor Vandet affalder, thi da kaster man op til det Højere, og Tøvandet har da frit Affald. a) Er det en Militærvej ved en Kyst, vil det være godt om alle Ledsteder eller Sideveje ned til Stranden kastes aabne, for at Tropper og Artilleri der kan passere. Thi det er muligt at Jsen, ved Kysten, kan ved en Storm bortdrive i en Snup, men Sneen kan ligge længe utøet i Driver. c) Den kastede Aabning bør være tilstrækkelig bred til to mødende Vogne. 1) Saasnart det sees, at Vand, uagtet disse Reglers Efterfølgelse, tager Stade et eller andet Sted paa Vejen, bør ufortøvet sørges for dets Afløb. 2) Naar Bække skære sig Udløb igjennem den frosne Jord, eller igjennem den Vejen bedækkende Js, bør strax sørges for at brække Jsen saaledes, at der bliver en bred og flad Rende, som er let at køre over. Anmælderen troer, at disse Reglers Jndpræntelse, hos dem, som skulle forrette Snekastning, vil være nyttig i Fred, og endnere i Krig.