Aarhuus Stifts-Tidende, 1842-03-08
Fra Kempen, ved den polske Grændse, meldes nu, at den russiske Grændse der i Nærheden er bleven besat af et russisk Jnfanteriregiment, der skal have Ordre til at standse det der stærkt om sig gribende Smugleri. Ved denne Leilighed bringes Kantschuen stærkt i Anvendelse. Fra Sverrig haves endvidere følgende Beretning om de foromtalte Bønderpiger, som agere Prophetinder: "Disse Piger gaae ingenlunde ud paa Bedrageri, som Nogle have villet indbilde sig; deres Fremtræden har en ganske anden Aarsag. Da havde Sagen været let at afgjøre for vore Øvrigheder og Læger, imedens den nu fordrer al deres Opmærksomhed og Anstrængelse. Fra Byer fjern og nær strømme daglig Folk sammen i hundrede Tal, for at høre disse Piger. Pigen i Svenarum, en Huusmands Datter, prædikede i den senere Tid to Gange om Ugen, og havde hver Gang altid to til tre hundrede Tilhørere. Men den 6te og 7de Febr., hvilke Dage hun tilkjendegav at være de sidste, hun optraadte paa, besøgtes hun af 3 til 4 Tusind Mennesker. Et Karudvæltedes paa en Ager udenfor Huset, kastedes overende, med Bunden opad, og her steg Pigen op og begyndte at holde en Tale for en overordentlig stor Forsamling. Ved saadanne Leiligheder talede hun stedse over religiøse Æmner, beskrev hvad hun leed, naar Andre sov, hvorledes hun da saae Afgrunden aaben og Himlens Forhæng revnet, Afgrunden opfyldt af Mennesker, blandt hvilke hun nævnede To af sine nære Slægtninge, hvis Baand, ifølge hendes Bønner til Gud, vare nu saa nær afslidte, at alene en lille Traad holdt dem tilbage i Dybet, men som hun dog haabede, snart skulde briste. Himlen, paastod hun, var derimod næsten folketom. Hun beskrev Afgrunden (Helvede) og Himlen ganske nøie, den første med sine af Svovl brændende Søer, hvori Menneskenes Sjæle plumpes osv. Engang paastod hun, ikke at kunne tale, saalænge en stor Synder, som der benævnedes "Modstander", opholdt sig blandt Mængden. Forsamlingen blev derfor opfordret til at marschere op forbi hende, hvorved hun nikkede ad Enhver med Hovedet. Da fremtraadte en Pige, og imod hende udstrakte hun sin Haand, greb fat paa Pigen, saae skarpt paa hende og stødte da hendes Haand voldsomt bort under det Udraab: "Hende er det!" Pigen, ude af sig af Forskrækkelse, joges af Menigheden bort fra det hellige Sted. Ved hendes ovenomtalte store Prædiken navngav hun to Soldater som hendes og Guds Riges Modstandere, og med Møie frelste disse Livet ved Flugten fra den store sværmende Folkemasse. Soldater og Standspersoner, ere i Almindelighed "Modstandere. En Bonde fra K. havde yttret, at det var sandt, hvad han engang havde læst, at Præster og Qvinder skulde forvilde Verden; men af Nysgierrighed besluttede han at reise hen, for at høre Pigen. Dog neppe var han ankommen, førend hun raabte: "See, der kommer den, som har sagt, at Præster og Qvinder skulle forvilde Verden, Men saaledes er det ikke, vedblev hun: det er just dem, som skulle redde den m.m." - Disse inspirerede Piger spaae imidlertid, at 5 Tusind Piger, imellem 15 til 20 Aars Alder, skulle fremstaae og prædike Sandheden for Menneskene; at om 5 Aar et stort Dyr skal opstaae af Afgrunden og opsluge Alle, som da leve, undtagen nogle faa Gudfrygtige, som skulle begynde det tusindaarige Rige, fuldt af Fred og Sallighed. Selv tager Pigen i Svenarum ikke imod nogen Gave, men tillader dog Folket at give noget Ubetydeligt til hendes Familie, hvorpaa da de gamle Koner aflæsse deres Madposer, Oldinge tømme deres Punge, og Piger og Karle fremrække en eller anden Smaating. For det meeste troer Almuen, at Pigerne drives saaledes af Gud, eller Sagen forekommer dem uforklarlig. Faa ere de, som heri ei see nogen Undergierning, eller høre Guds Røst til Menneskene. For de hidsendte Læger ere de imidlertid meget bange, som de ansee for, ved Laxeer- og Brækmidler at have drevet den Helligaand fra Pigerne i Hjelmseryd, der nu tie bom stille.