Aalborg Stiftstidende, 1836-03-03
Flere af Underhusets Medlemmer tiltraadte Lord StuarksMotion og Forholdene til Rusland. Blandt andre erklæbrede Hr. Attwood sig bestemt for en Krig med denne Magt og yttrede, at en saadan Krig for Øieblikket ganske stemte overeens med det engelske Folks Ønsker. Nu tog Lord Palmerston Ordet. Han nægtede ikke, at han jo i nogle Deele, tiltraadte Lord Attwoods og de øvrige Taleres Anskuelser; men i andre Dele var han uenig med dem. Han, for sin Deel, ønskede ikke, at en Krig skulde bryde ud med Rusland, men haabede og troede tvertimod, at Freden ikke vilde blive forstyrret. Skulde imidlertid den Dag komme, at England, ved en anden Magts Angreb, blev tvungen til Krig, da haabede han, at det ikke vilde mangle England paa Allilerede. (Hør Hør) Englands Politik i Freden havde været saaledes, at det ikke alene kunde giøre Regning paa at have Humanitetens Ønsker, men ogsaa mægtige og troe Bundsforvandte for sig. Hvad den gjorte Motion angik, saa var han, som Minister, den Første, der vilde lægge Vægt paa den gjorte Skildring af Forholdene, men Ruslands Forstørrelse var, for det meste, fremmet ved Uenighed mellem des andre europæiske Magter, og disses Enighed vilde derfor være det bedste Middel til at standse Ruslands yderliger, Forsøg paa at udvide sit Gebeet. Han indrømmede, at Storbrittanniens Handelsferhold og dets hele Politik fordrede Tyrkiets Uafhængighed og dets Vedligeholdelse i dets nærværende Tilstand (hør, hør.), og han formeente ogsaa, at alle andre deri interesserede Stater maatte ansee det fornødent, at Tyrkiet bliver ved at være et uafhængigt, mægtig og blomstrende Rige. Hvad Polen angik, saa ansaae han det nærværende Øieblik, i hvor megen Sympathi der end er vakt for dette Land, ikke skikket til at tage yderligere Forholdsregler for sammes Sag. Han var beredt til at fremlægge de forlangte Documenter, forsaavidt de angik Tractaten i Un klar=Iskelessi, men at komme frem med Correspondencen angaaende Polen, ansaae han ikke for raadeligt, imidlertid vilde han ikke lægge Skjul paa, at den nye Tingenes Orden, i Kongeriget Polen, efterat Opstanden var undertrykt, havde foranlediget den engelske Regjering til at erklære det russiske Cabinet, at Polens nye Organisation ikke kan ansees at være overeensstemmende med Bestemmelserne ved Wiener-Congressen. Betræffende Gjennemfarten gjennem Dardaneller, ne erklærede han, at Porten havde fuldkommen Ret til at nægte fremmede Krigskibe denne Gjennemfart, naar Tilladelse ikke iforveien er indhentet og det kunde derfor ikke kaldes en Fornærmelse mod det brittiske Flag, at Lord Durham ligeledes havde maattet forskaffe sig en saadan Tilladelse, Naar iøvrigt andre, af de forskjellige Tallere berørte, Punkter, saasom f. Ex. Grækenlands Forhold eller Englands egen Ære krævede Opoffrelser fra Storbrittanniens Side, saa vilde Ministrene vist ikke tøve med at anholde hos Underhuset om Midlerne til en Krig og, da et saadant Andragende ikke vilde blive gjort, med mindre det var grundet paa retmæssige og tilfredsstillende Grunde, holdt han (Lord P.) sig og saa overbeviist om, at Ministeriet ikke vilde savne Parlamen, tets Understøttelse (hør, hør.). Det var imidlertid ikke Regjeringens Hensigt at forstyrre den No og Fred, som nu hersker, ved at give de omløbende Krigsrygter Næring.