Den Vest-Sjællandske Avis, 1833-04-23
Aarsagen hertil er at Bibelen er i det hele ingenlunde let at forstaae; f. Ex. Johannes Aabenbaring, Brevet til Hebræerne, det allermeeste af alle Pauli Breve (de ere overmaade tunge, som Apostelen Petrus selv tilstaaer); Propheternes Skrifter, (Joh. David Michaelis tilstod, i hvor lærd Theolog han end var, at han slet ikke kunde forstaae Propheten Zacharias), foruden mangfoldige Steder i alle Bibelens Skrifter. Dette kommer af: a) At Bibelen er nærmest skrevet for sin Tids Mennesker, som kiendte alle Forholdene; hvad dervar let dengang at forstaae er det ikke længere nu. b) At Jndklædningen er saa ofte billedrig og billederne tillige orientalske, og derfor maae opklares; Udtrykket i Bibelen er tillige ofte stærkere end Meningen. c) At der udkræves megen historisk og antiqvarisk Oplysning for at fatte mange Ting. d) At Foredraget er ofte accommoderet og rettet efter Tidsalderens Tænkemaade; Paulus tilstaaer det selv. Erasmus af Rotterdam har i sin Udgave af det Nye Testamente for over 300 Aar siden, tydeligt tilstaaet det samme. e) Og Hvad nu Hovedsagen er, at Religionskundskaben ikke fremgaaer af Bibelen uden ved en meget omhyggelig og fordomsfrie Sammenligning af dens forskiellige Udeladelser; thi Gud har ved sin Aabenbaring tillige villet give Menneskene noget at anvende deres Fornuft paa. Jeg kan oplyse det ved mangfoldige Exempler; jeg har anvendet mit Liv paa at giennemgranske den, og det er virkeligt ofte meget svært at indsee hvad der er det Rette, hvilket Stridighederne i Kirken tydeligt vise. Derfor er Theologien en Videnskab, og derfor maae man ikke sætte Almues=Folk, som Bønder og andre ellers skikkelige og brave Folk det i Hovedet, at de skulle holde Conventikler og træde op og præke i Forsamlinger; alle saadanne religiøse Foreninger udenfor Kirken, have næsten altid tilsidst frembragt meget skadelige Virkninger. Det er fortreffeligt naar Folk kunde bringes til at læse i Bibelen med et ydmygt Sind, holde sig til det, som de kunne klart forstaae, og betragte det øvrige med en hellig Ærefrygt; min Erfaring har lært mig, at enkelte Mennesker ere saaledes sindede. Men det er fatalt at see en Haandværksmand, eller en anden i sit Fag duelig og brav, men ustuderet Mand, at rende omkring og præke allevegne med et halvhundrede Bibelsprog i Munden, som han har revet ud af Sammenhænget og slet ikke fatter; at ville omvende alle efter sit Hoved, og troe at han ikke behøver at lade sig vise til Rette af nogen geistlig Mand. Jeg er ganske af den Mening, som De har daad let Side 8, at kun de ordinerede Præster skulle nyde den Rettighed at forklare og udtyde GudsOrd (eller i det høieste kun studerede Theologer af hvilkensomhelst Stand.) Ligesom den maae kun have Ret til at practisere i Medicinen eller dømme i Retten, som har studeret Læge= eller Retsvidenskaben. Fuskere have vi nok af i alle Fag; Gud bevare os, Deres Høivelbaarenhed, for at faae endnu flere. (Jeg maae tilføie som Anmærkning, at Paulus, 2 Timoth. 3, 16 og 17, taler blot om det Gamle Testamente, hvis Sprog og Betydning var langt lettere at forstaae for den Tids Mennesker end for Nutidens; og at han desuden taler i Brevet til en Lærer i Menigheden.) 5. Hvorledes kan Deres Høivelbaarenhed Side 5 og 6 falde paa at paadutte mig den Mening: at jeg ikke skulde erkiende, at den christelige Troe er fortræffelig og høist rigtig; hvor har jeg yttret saadant noget absurdt Tor man bør dog kunne læse og forstaae hvad man vil skrive imod, eller tie stille; det er i Grunden malhonet at paadigte Folk Meeninger, som de aldrig have yttret. Da De ikke har kunnet eller villet forstaae hvad jeg har sagt om Troen, saa maae jeg forsøge paa at giøre dem Sagen begribelig. - Det er ofte sagt i den christelige Kirke: at Troen er den egentlige Vei til Salligheden, og at om Menneskene handle nok saa vel, saa er det ikke derpaa at Gud tager Hensyn for at forunde os sin Naade; men derpaa om vi have den rette Troe, og ved Troen tilegne os Jesu Fortieneste, som ved en aparte og hemmelighedsfuld mystisk Handling. Det er imod denne Sætning at Talen er rettet, som en for Sædeligheden let fordærvelig og tillige en mod Bibelen, aldeles stridende Lære. Det som læres derom i Bibelen er: at naar Jøder og Hedninger gaae over til Christendommen, saa erholde de Naade og Forladelse for de forhen begangne Synder for Jesu Skyld, og at Lovens Gierninger eller Overholdelsen af deres forrige Religionsskikke og Sædvaner ikke ere tilstrækkelige til at forskaffe dem Guddommens Naade. Men naar de saa først have antaget Troen paa Jesum, saa maae de ogsaa blive som nye Mennesker, som gienfødte, da ellers Troen er kun et Mundsvær og ikke sand eller ægte; thi saa vil Gud herefter betale dem efter deres Gierninger. At dette er rigtigt kan jeg demonstrere Dem det hele Nye Testamente igiennem, og Gud naade os for vor Religion, naar det ikke hængte saaledes sammen. Det gaaer med Naaden, som med Legemets Kraft til at retablere den tabte Sundhed, hvilken ogsaa er en Guds Naade; hver Gang vi forsee os mod Dyden svække vi Naadens Kraft, ligesom vi hver Gang vi storme løs vort Helbred, svække paa Sundhedens Kraft; endskiøndt jeg tilstaaer det, Guds Naade ved Christum, er uudgrundelig og at Mennesket aldrig maae opgive sin Tillid til den og Haabet paa den, i hvor tit det end forspilder den, da Naade, og Syndsforladelse er lovet os for Jesu Skyld; men det vil altid tabe meget ved at fremture i Synden; og ved at aflægge sin Troesbekiendelse paa Jesum, imedens det vedbliver at vandre at Lastens Vei, er kun at giøre Ondt værre; thi at ville opsætte sin indvortes Omvendelse til man gaaer ud af Verden, vilde kun være at drive Giæk med den Alvidende. Apostlerne maatte idelig præke om Troen fordi de havde med Jøder og Hedninge at giøre, som skulle omvendes til Christendommen; for dem var Troen den første Fornødenhed. For Christne, som have aflagt deres Troesbekiendelse behøves det langt mindre, uagtet det vist imellem er i høi Grad passende at skildre den christelige Troes eller Læres høie Værd. Men Hovedsagen er dog nu at følge Jesus og Apostlernes Exempel, og med dem at arbeide paa at giøre den christelige Troe frugtbar i Menneskets Vandel ved at gaae ved Foredraget af Christendommens Lære ind i Livets enkelte Forhold. Det glæder mig ellers at erfare af Deres Høi velbaarenheds Sendebrev, at De er aldeles frie for denne forkeerte mystiske Beskuelse af Troen, og derved af hele Christendommen. Jeg er vis paa at denne Beskuelse er urigtig; jeg har gjort mig den Umage at opløse hele det Nye Testamente i sine mindste Bestanddele, og at bringe dem i alle muelige Forbindelser, for at fatte det sande Sammenhæng dermed. 6. Alt hvad Deres Høivelbaarenhed behager Side 5 og 6 at lade mig sige eller tænke om at Troen er blot for de Lærde og Moralen blot for Almuen, at jeg vil sætte Philosophien i Religionens Sted, og at jeg i Grunden antager, at man ganske kunde undvære enhver Religions-Troe er dog en aldeles uforsvarlig Beskyldning. Hvorved har jeg givet Anledning til at tillægge mig en saa urimelig Paastand, De maae undsee Dem ved saaledes at vælte Dem ind paa mig med slige uforanledigede Beskyldninger for Ting, som jeg har aldrig tænkt paa og reent stride mod min Overbeviisning, og det er Deres Pligt at giøre mig en offentlig Undskyldning derfor. Hvorledes kan dog en fornuftig Mand tillade sig at skrive noget saadant De maae have været i en forunderlig passioneret Sindsstemning, da De skrev dette Sendebrev. Jeg kan slet ikke kiende Deres Høivelbaarenhed igien i denne Fremgangsmaade. De kan dadle en Mand for det han siger, men De maae ikke angribe ham for det, som han ikke siger.