Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1847-01-02
J Haaskjoldbygden, en Sidedal til Egsætdal paa Landtungen mellem Ørstens og Voldens Fjorde i Sønd møre i Norge, har en Opsidder, ved at nedsænke en stor Steen i sin Ager, i denne Tid opdaget en mærkelig Løngang, som et Sagn der i Egnen længe havde omtalt at skulle være bygget af en Jutul (Kæmpe) paa Gaarden Jutulstol, der ligger midt imellem to smaa Ferskvande. Sidemurene af denne Løngang eller Kæmpevei, som Almuen der i Egnen meget rigtig har kaldt den, ere aldeles lige og sævne som en Væg, opførte af Graasteen af usævanlig Størrelse, indtil paa 4 a 5 Alens Længde og 1 a 1 1/2 Alens Brede, og saa vel sammenføiede, at der meget sjeldent sees Kiler, saa at Veien ved første Øiekast meere ligner en Bjergkløft, end en opført Muur. Sidemurenes Holde befandtes at være 3 a 3 Alen; Rummet imellem Samme i øverste Kant omtrent 2 Tommer, og ved Bunden henimod halvanden Alen. Murens Tykkelse har ikke kunnet observeres, men antages idetmindste at være 1 a 1 1/2 Alen. Til Loft var lagt Dæksteen og derovenpaa igjen Jord. Gangen opdagedes ved, at een af disse Dækstene løsnedes af Bræk stangen, og faldt ned paa Veiens Bund. Formedelst nedstyrtede Dækstene og Jord var det Rum, som kunde passeres i Løngangen, kun 5 Favnes Længde; men den Strækning, som man alt har Vished for, at denne Vei i Længde har indtaget, nemlig fra Stranden ved Ørstens Fjord op til Havdevandet, i en aldeles lige Linie, udgjør omtrent 1650 Alen, hvoraf omtrent en Fjerdedeel, nemlig den midterste og paa det flade Terrain liggende Deel, kan formodes at forefindes nogenlunde i sin Heelhed, medens de mod Vandet og Søen hældende Sider fordetmeste vise sig at være sammenstyrtede. Hvorvidt Gangen strækker sig videre, saaledes som man efter Sagnet skulde kunne antage, lige til Efrem, maa man lade staae ved sit Værd. (Jndsendt.) Do. Adjuncto og Inspecteur ved den latine Skole udi Abdera Salutem, Min Herre vil excusere min Dristighed at tilskrive Ham, hvortil Hans store Renomme og extraordinaire Meriter have tilskyndet mig. Sandt at sige, var det og først min Intention at gjøre en Reise til Ham, og bringe Ham min personlige Compliment, men min Kone afholdt mig fra Saadant, foregivende, at jeg som en gammel Mand ikke skulde exponere mig for et Tractemente, min Ryg vanskeligen vilde tolerere. Desaarsag haver jeg incommoderet Ham med denne Epistel, og skal jeg udi al Korthed communicere Ham mit Ærinde. Jeg haver lagt mig et Fol til, hvis Exterieur er mig saare angenemt, da det haver en sundStructuram og en ugemeen nobel Holdning, om hvilket samme Føl jeg havde den Forhaabning, at det skulde blive en smuk Kjøre-Hoppe, der kunde gjøre mit Tillæg Honneur. Jeg forede derfor samme med megen Omhu forat erfare dens Capacitet til at samle Huld, men haver nu med megen Bedrøvelse fornummet den Caprice hos samme Fol, ikke at ville æde Havre, saa at den daglig skæmmer sig. Min Kudsk formeende, at vi borde give den udi en Cuursmeds Haand, og give den nogen bedre Havre, thi ærlig talt – haver den i den sildigere Tid ikke været aldeles fri for nogen Muggenhed. Naturligviis kunde jeg ikke være enig med ham udi saadan Opinion; hvorfor skulde man gjøre saa mange Kunster for slig obsternaasig Krabat, Jeg holder hellere for, at Sligt skeer af idel Malice, samt at saadant malicieux Gemytte ved en meere radical Methode maa kunne forbedres. Da Fru Fama haver berettet, at min Herre besidder en ugemeen Capacitet i denne Educations-Methode, vilde jeg gjerne recommendere Ham bemældte Fol til Forflegning, indtil det ved corporlige Revselser havde lært bedre Mores, med mindre det meere maatte gefalle min Herre – sær nu udi Ferien – at overlade mig paa en Tid til Afbenyttelse det kostelige Klenodie, der tildeels skal være Hans egen Invention, den herlige Tamp, der, for med desto bedre Success at kunne accommoderes paa Rygstykkerne, siges at være gjennemvirket med Staaltraad. Jeg haver vel svævet nogen Tid udi Tvivl, om jeg skulde incommodere min Herre eller Hr. Hansen paa Valdnæs med denne min Begjæring, da denne Herre ogsaa skal have lagt fortrinlige Qvaliteter for Dagen i Executionen af denne excellente Tampe-Methode, men da jeg fra flere Sider har hørt min Herre nævne som hans Mester, haver jeg dog helst villet sætte Fiduciam til Hans Dygtighed. Mit Raisonnement er nemlig saadant: Hvad ere vel hine Krabater, som Han dagligen haver at tractere, Andet, end capricieuse Fol, for hvem ingen videre Raisonneren er tjenlig, end de tørre Prygl, Og er den Information, der communiceres Samme, ei at ligne ved Havren, hvormed jeg vil mætte mit Fol – Min Herres Methode er iøvrigt ikke aldeles ny, skjøndt jeg i ingen Maader vil berøve Ham Honneuren for dens Forbedring og Restitution, i vore Dage. Jeg havde i min Ungdom udi Mesterlectie en Hører, der hyppigen vicarierede for Rectore, og naar det stundom arriverede, at et Ord faldt mig udaf Hukommelsen, som jeg dog havde slaaet efter i min Nucle, da vidste han trofast at hielpe paa Hukommelsen, thi han raisonnerede korteligen saaledes: "Du kan det ikke, Skjelm! Ergo, hvorpaa Resten af Sætningen suppleredes ved meget følelige Haanddask, Min Herres Invention af den nye Tamp kjendtes i de Tider, desværre, ikke; ved dens Hjælp vilde uden al Tvivl, baade Juvenalis og Herodotus langt solidere være bleven mig bibragt. - Men denne gode Tid afløstes ikke umiddelbart af den Guld-Alderens nye Epoque, som min Herre nu synes at introducere. De følgende Decennier, der næsten have indtaget et halvt Seculum, belem redes med nye Humanitets-Principier, der talede om Kjærlighed, og repeterede denne Kjærlighed saa længe, indtil Folk fik den vrange Mening, at Latinen og Græsken kunde indtylles i de opvoxende Ynglingers Hjerner som Melk og Honning. Der taledes udi Vildelse om en Harmonia, der borde findes imellem Forældrenes og Skolemesternes Education, saa at Kjærligheden, som hos hine saa og hos disse, skulde være det useilbare Medium, for al Erudition; hvilket Alt udskraaledes i slige Sententser: "amor via animid, hvitæ discimus, non Scholæ - som jeg dog haaber Han approberer med mig at være talet ikkuns udi Vildelse. Men hvorfor skulde jeg ydermeere opholde min Herre med disse antiqverede Principiis. der i min Ungdom recommenderedes af Dr. Friderico Plum, der endog opvartede med saadant Nonsens, at det var Børnenes Hjærter og ikke deres Rygge, der skulde virkes paa. Denne enfoldige Tid glæder jeg mig nu til ved min Herres Reformation og hæderlige Inventioner udi Educations-Faget at være fast annihileret, og ønsker Ham i Forbindelse med et glædeligt Nyaar en heldig Success i Hans Methode. Udbedende mig gunstigt Responsum paa min Begjæring forbliver jeg med ydmyg Devotion min Herres Den 28de Decbr. 1846. forobligerede Rabduchos. Til Hr. Dreier paa Glostrup. Hr. Dreier mener vel at have givet mig paa Hovedet med hans sidste Jnserat. Men jeg kan forsikkre Hr. Dreier, at dette er bleven læst med Jndignation fordi han - skjøndt han idelig taler om at ville holde sig til Sagen og ikke til Personen – desuagtet kun kiler paa med Grovheder og Personligheder, som endog røbe Ubekjendtskab til Personen, han angriber, og som derfor ikke heller ramme, men falde tilbage paa Hr. Dreier selv, der just ved sit Jnserat har givet Beviset ihænde paa det Magtsprog, den Brutalitet, Ubeskedenhed m. m., han, fra sit høie Stade, saa gavmild tilægger mig, fordi jeg tillod mig at give hans mig forresten aldeles ubekjendte Person, en ved hans ubeføiede Angreb paa Kjøbstædernes Petition i Værnepligtsagen motiveret lille Snært, Petitionen var, som bekjendt, stillet til den Viborg Stænderforsamling og ikke til Hr. Dreier, og skulde jo ikke gaae igjennem Glostrup for at komme til Viborg, med eller uden Hr. Dreiers Anbefaling, og dens Jndhold gik ogsaa kun ud paa at drage Opmærksomheden hen paa den Kjøbstadfødtes Aarhundreders gamle Ret, der syntes at skulle blive upaaagtet af de mange Hartkorns-Repræsentanter, men iøvrigt uden at den indeholdt Noget til Fornærmelse eller Forkleinelse for den hæderlige Bondestand, den Kjøbstadborgerne stedse have levet i den bedste Forstaaelse med. B. Bonnezen. Nakskov, den 31te Decbr. 1846. Gudsteneste. Jmorgen begynder Gudstjenesten i Nykjøbing Kirke Kl. 1. Hr. Adjunct Hansen prædiker.