Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-12-03
Jnden- og udenlandske Efterretninger. Indenlandske Efterretninger. Norden eiede i Aartusinder en Mythologie, efter al Sandsynlighed oprunden i dets eget Skiød, opfostret ved dets Heltekraft og Helteaand, som den igjen gav kraftig og rigelig Næring. Sildig blev den nordiske Gudelære fortrængt af Christendommens renere og mildere Lys, men selv dettes Glands kan ei fordunkle de Glimt af en høi og reen Aand, som fremlyse i Asalæren, og at denne, betragtet saavel fra den philosophiske, som fra den poetiske Side, har et Værd i sig selv, der er noget mere end national Mærkværdighed, er i de senere Tider blevet fuldelig erkiendt af dybe Tænkere hos en oplyst Nabonation. Selv have vi(heri, som i saameget andet, miskiendende det Ædle og Ypperlige hos os selv) hidtil kun sat liden Priis paa de Skatte, vi eie i Eddas gamle Sange, og det mythologiske System, der i dem udvikles Skatte, som Germaniens gamle Folk misundte os, saa saare det ret lærte at kiende dem. Ja til den Grad have vi ringeagtet og forsømt vor egen Riigdom, at Tydske (som Herder og Grater) vare de første, der skuede noget dybere i den herlige Kilde, hvis rige Straale fremvældede af nordisk Grund. Den arnemagnæanske Commission lod omsider i Aaret 1788, for 20, skriver tyve Aar siden, udgaae den 1ste Deel af Edda i en kritisk Udgave; den anden Deel, som skal indeholde nogle af de allervigtigste Sange, venter man endnu, Gud veed hvorfor, i det mindste kan man her ikke tænke sig Mangel paa nervus rerum gerendarum. Sandvig aabnede, med reen Enthusiasme for Sagen, en mere populair Adgang til de gamle Helligdomme, ved at oversætte den største Deel af Edda i vort nu brugelige Sprog; hans Oversættelse blev - solgt til Maculatur, og det vedblev at være en temmelig almindelig Mode, i foragtelige Udtryk at nedværdige, under Navn af raae og barbariske, de mythologiske Digtninger, hvis Navne man end ikke kiendte; indtil endelig en Digter som Øhlenschlæger tvang os til at see og erkiende noget mere i Nordens Mythologie, end et planløst Sammenvæv af barbariske, upoetiske Eventyr, uden Ynde og Værd. – Det var Tid, om ikke en uaftværtelig Plet skulde fæstes paa vor Litteratur, at en Dansk saaledes opoffrede sig til et dybere Studium af Nordens Mythologie og hele Oldtid, at han ei blot nøiedes med at see den i enkelte Træk og usammenhængende Billeder; men trængte ind i dens Aand, og da, efterat have omfattet den heel i et System, meddeelte os de sammenhængende Resultater af hans Grandskninger i fatteligere Toner end de, som lyde i de gamle, mørke Sange. Dette er nu skeet, i det Hr. Candidat Grundtvig, allerede bekiendt af flere bebudende Afhandlinger, nu har givet os den første nordiske Mythologie efter rene og kritisk drøftede Kilder i hans Nordens Mythologie, eller Udsigt over Eddalæren for dannede Mænd, som eiselv ere Mythologer (205 Pag. i 8vo hos Schubothe), – et Skrift som fortiener ligemegen Agtelse og Opmærksomhed, hvad enten man føler sig i Stand til at enes med Forf. i hans poetisk philosophiske Anskuelse af Nordens Gudelære, eller ikke Agtelse, fordi det paa ikke mange Blade indbefatter Resultater af et dybt Studium og flere Aars vedholdende Grandskning, fremsatte paa en ligesaa ny, som genialisk Maade; Opmærksomhed, fordi det har et Værd i sig selv, der er langt over Øieblikkets, ikke bunden til nogen Tid, og med en lidt større Omhu ogsaa for det Udvortes og for de mindre Jndviedes Tarv, engang vil giøre denne Bog classisk i Ordets sande Forstand. Men læse vi Bogen med Agtelse og Opmærksomhed, ei glemme vi da, at den intet Døgnskrift er, ei trættes vi, om vi ved Enden føle, at vi endnu engang maae begynde forfra. Saaledes kræver Materien det; og Bogen er ikke skreven for de svage Siæle, der ræddes for en saa uhørlig Anstrængelse. - At Sproget i denne Bog er kraftfuldt, ofte høit og skiønt, og kun stundom (en Følge af at det skal omhylle Jdeer fra Nordens dybeste Oldtid, noget haardt – med et Ord, at det er Materien værdigt, at det er nordisk og danske kunne vi vente os, naar vi ere bekiendte med Forfatterens tidligere Arbeider. En forhøiet Jnteresse vinder Eddalærens Fremstilling ved den poetiske Behandling af forskiellige af dens vigtigere Myther. Disse Digte, der ei fremtræde særskilte, men indflettede i det Hele og afhængige af dette, ere Nornernes Fødsel (p. 3840), Freis Kiærlighed (p. 76-113), Asken Ygdrasil (p. 166-158), Duggen og Honningduggen (p. 188-192), Odins Kvad som Digtekonstens Ophav) p. 199-203. Skade, at endeel ei ubetydelige Trykfeil, og en fra den almindelige alt for afvigende Orthographie vanhelde Bogens Udvortes. - Anmelderen kan med saameget større Redelighed og Upartiskhed give Bogen et Vidnesbyrd, ved hvilket han ønskede at gjøre Publicum opmærksomt paa et sieldent Product i vor Litteratur, som han endnu er langt fra at være enig med Forf. i endeel af hans Hovedsætninger (hvad Nordens Gudelære angaaer), ligesaa lidt som i den Parallel imellem denne og den græske Mythologie, hvis Grundtræk han har draget i sin vigtige Afhandling om Religion og Liturgie i Theologisk Maanedsskrift, Februar 1807. p. 146. 147.