Berlingske Tidende, 1835-01-30
Om Spanien. (Slutning s. d. Tid. No. 25.) Marie Christine havde imidlertid gjort flette Frenskridt i den offentlige Mening, hvorimod de Liberale i Jrfantinden Donna Carlottals Person havde faaet en Modvægt mod Dronningen, og det kom saa vidt, at der ganske hemmeligt prægedes Medailler med Overskrivt: Franciseprimero, rey constitusional (Frants den Første, constitutionel Konge); saaledes udbrød mellem begge Søstrene et uforsonligt Fjendskab. Dronningens Vaaben formaaede Jnter mod Royalisterne. Sarsfield tilstod i en omstændelig Beretning: at kun Overtalelse og et viist, maadeholdent Forholkunde tilvejebringe Roligheden; herover mistede han Commandoen Da Marie Christine erfor Don Carlos's Jndskibelse, lod hun indrykke i Madrider Avisen, at han aldrig meer vilde sætte sin Fod i Spanien, og tilbod Jnsurgenterne en General-Pardon. Men man svarede hende, at Don Carlos var ingen Fange men i fuld Besiddelse af sine Rettigheder, hvilke man vilde forsvare til den sidste Blodsdraabe. Under Overfarten søgte Dom Carlos at bortfjerne enhver Mistanke, og foregav det Forsæt at leie et Landsted i Nærheden af London, indtil han kunde gaae til Sverrig; omendskjøndt han ikke fordulgte, at han troede, Christine vilde komme til at udholde en svær Krig og til Slutningen selv vorde et Offer for Revolutionen. Ved hans Ankomst til Portsmouth forlangte Grev da Florida Blanca (Spansk Gesandt, nu Marquis da Mirafleres) at maatte forestilles ham, hvilket Don Carlos blot tilstod som Privatmand og Landsmand; han ansaae bemærkede han – Christines og hendes Datters Stilling kun som en Usurpation, og han kunde derfor ikke antage noget Gesandtskab. Greven paastod det ikke videre og vendte tilbage til London. Don Carlos havde leiet et Hotel i Portsmouth og et Landhuus i Nærheden af London. Han lod Biskoppen af Leon og Hr. Auguet, en fransk Officeer, derhavde ledsaget ham i Portugal, kalde, og betroede dem sin Plan Den Sidste blev valgt til Reisefælle, og fik det Hverv, at skaffe Pas. Derpaa tog Don Carlos til London og derfra til sit Landsted. Begge hans Raadgivere vare af den Mening, at det var sikkrere at tage til Søes til Spanien; men efter nogle Dage bestemte Don Carlos sig for Reisen gjennem Frankerig. Han bortskar sin Knebelsbart, lod sit Hovedhaar afrage, iførte sig en sort Paryk, hvorved sorte Bakkenbarter hængte. Desuagtet var Vanskeligheden i at faae Pas endnu stor, men i det han regnede paa Talleyrands Distraction og korte Syn, udsatte han sig og sin Reisefælle for alle Farer, og det var den Franske Gesandt selv, som gav dem Pas, maaskee i Qvadrupel-Alliantsens Navn. Et Bud, der fra Zumalacarregui allerede var i England, blev tilbagesendt med den Efterretning, at Don Carlos den 9de vilde gaae over den franske Grændse. Dette Sendebud naaede ligeledes over Frankerig lykkeligt sin Bestemmelse. Pludselig udspredtes i London det Rygte, at Don Carlos var syg. Flere Personer saae ham i Sengen, men to Dage senere erklærede Lægerne, at han var værre; man modtog ingen flere Besøg, og Don Carlos's Gemalinde syntes særdeles bedrøvet. Den 1ste Juli var Don Carlos allerede indskibet til Boulogne; han havde en meget moersom Overfart i en betydelig Persons Selskab. J Boulogne tog han med Diligencen til Paris; her opholdt han sig to Dage ganske offentligt, saae sine Venner og Operaen Robert le diable, og uddeelte flere Ordrer. Herfra kjørte han i en Post-Chalse til Bordeaux, hvor han opholdt sig en Dag. Fra Bayonne gik han den 9de over Navarras Grændse og ankom den 11te i Elisondo.,