Aalborg Stiftstidende, 1844-09-21
Aalborg, den 20de September. Stænderforhandlingerne om Cancellisagen (Fortsættelse fra forrige Nr.). Commissarius ansaae det for en aldeles urigtig Opfattelse af Forholdene, naar Ree havde betragtet det som Beviis paa en usalig bureaukatisk Politik, at Cancelliet ikke vilde desavouere de Beslaglæggelser, det ikke havde fundet at være grundede; thi da Polititilsynets Fremgangsmaade "beroe paa Tact, saa meente han atter, at den vedkommende Embedsmand ikke vilde være istand til at opfylde sin Pligt naar hans Handlinger bleve underkjendte (!) Heller ikke vilde han anerkjende, at Reiersen har en let Haand til Beslag, idet Enhver, der med Opmærksomhed følger Pressen, tvertimod vilde finde, at han med megen Liberalitet udøver den Myndighed, der er ham betroet (at R. virkelig er liberal i at uddeele Beslag, kan vist ikke nægtes). Han erklærede, aldrig at have nægtet, at den Maade, hvorpaa Forbudet imod politiske Meddeletser overholdes, er en Censur. Heller ikke fattede han, hvad der i den nye Presselov kunde gjøre det umuligt at benytte Tilladelsen til at skrive Politik da Udkastet ikke har opstillet nogen anden (?) Betingelse, end at stille en vis Caution og iøvrigt være ansvarlig efter Straffelovene (men hvorledes er da Beskaffenheden af denne Straffelov og dens Bestemmelser, heri er netop Graven.) Forresten var det ham ubegribeligt, hvorledes man vilde gjøre Sagen til et Spørgsmaal om, hvorvidt Lov og Ret skal gjælde, da han kun vilde erkjende den for et Spørgsmaal og hvad der er Lov og Ret. Cancelliet tilegnede sig ingen Myndighed til efter Behag at afgjøre, hvad der skal trykkes, det er kun i en enkelt bestemt Retning, og i Medfør af specielle Love. Referentens Yttring om, at det er uden Exempel i Lovgivningen, at en Mands Eiendom fratages uden efter Dom, frapperede ham ogsaa og han havde kun tidligere ikke gjendrevet den fordi han troede, at det var Noget, Committeen ikke saa nøie havde meent. Der gives, sagde han, mangfoldige Exempler, paa, at Øvrigheden kan gribe ind i Borgernes Eiendom, f.Ex, naar en Eiendom truer med at styrte ned, a. eller dersom Nogen benytter sin Eiendom til at hindre Passagen eller udsætter Sundheden for Fare, i hvilket Tilfælde Politiet kan skride ind uden at det behøver at bringe Sagen for Domstolene. Det Samme meente han, var Tilfældet med Expropriationslovenes Anvendelse (!). Han vedblev endnu at paastaae, at den tidligere Forsamling ikke havde udtalt Besværing over Cancelliet og at han maatte ansee Estrups Fremstilling forfuldkommen troværdig, da han vistnok med Opmærksomhed har fulgt alle de stedfundne Forhandlinger ligesom han hører til dem, der maae formodes, rigtigt at have opfattet deres Mening." Roulund: "Det er 4 Aar siden jeg i denne Sal udlod mig om Trykkefriheden, og jeg sagde dengang, at naar Pressen behandledes honnet, vilde den i Regelen ogsaa handle honnet. Men har man gjort det jeg troer det ikke; thi i den mellemliggende Tid har jeg ikke seet andet, end de idelige og vilkaarlige Forfølgelser, for hvilke Pressen uafladelig har været priisgiven, og man har endogsaa opfundet en ny Art af Tvangsmidler, som meget ligner Censur, Jeg hader Censur, denne italienske Pavedatter, dette personificerede Jndbegreb af det Ondes Princip, som forgifter Kilden til Menneskets Lyksalighed, og ved Nationens Bugge sætter Dumhed og Overtro, for at det slumrende Barn tidlig kan ængstes ved selvgjorte Skrækkebilleder. Det kaldte man i forrige Tider at regiere, men nuomstunder vil det ikke kaldes saaledes af Nogen, undtagen maaskee af en ondskabsfuld, uvidende og herskesyg Munk. Der er imidlertid ingen Grund til at forsage, fordi Jdeernes Strøm ikke længere kan afledes, og Sandhedens Magt ikke længere betvinges; thi Aanden kommer fra Gud. Tyranni og Bigotteri, Hykleri og Bedrageri kunne ikke udholde den stærke Belysning, naar Morgenen gryer, flygte Nattens Gespenster. Den derfor, som elsker Fædrelandets Oplysning, Ære og Lykke, han ønsker en udvidet og tilstrækkelig, om end lov begrændset, Trykkefrihed; den derimod, som elsker Mørkhedens Gjerninger, han ønsker intet meer end dygtig Censur. Det er Oplysningens, det er Trykkefrihedens Triumph, at England har formaaet at tugte det med 300 Millioner Mennesker befolkede China, og selv den arrigste Obscurant maa erkjende Pressens Betydning. Hvor længe skal da Folkets Røst være en Røst i Orkenen, eller vil man blive ved med at tvivle, indtil Folket en masse overbringer Petitionen." Vandborg yttrede, at han udenfor Stændersalen ikke har hørt nogen Stemme hæve sig til Fordeel for Cancelliets Fremgangsmaade ved at supprimere Blade uden Lov og Dom: Den er – tilføiede han – meget mere saa almindelig forhadt, at om den endog lovlig kunde forsvares, hvilket jeg dog høilig betvivler, bør Forsamlingen alligevel ikke undlade at petitionere Hs. Maj. om, at en saa vilkaarlig og i sit Væsen saa beklagelig Handlemaade snarest muligt maatte ophøre. (Fortsættes.)