Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1797-08-18
En Konferenz, som den 5te d. M. skal have havt Sted, mellem 2 af Direktorerne og nogle af 500des=Raadets Lemmer, skal have havt den beste, forønskede Virkning, og de nye Ministre, som alle siges at være ægte Republikanere, arbeide hver i sit Departement paa hensigtsmæssige Forbedringer. saa at man med Grund kan haabe, at følgende videre Beretninger og Troppemarschh=Forhandlingerne mere kunne ansees som henhørende til Historien af denne mærkværdige Splid mellem Direktoriet og Pluralitæten i 500desRaadet, end give Grund til at befrygte flere ubehagelige Følger. Uagtet nemlig de Gamles Raad har samtykket 500des=Raadets Beslutning: at Tropperne ikke paa en vis Distantse maatte nærme sig Paris, og Direktoriet allerede har gjort alle Anstalter til at forhindre Overtrædelsen af denne Beslutning, og desaarsag ladet de ankommen de Tropper (som virkelig skulle have været nogle og tyve tusende Mand) gaae deels til Brest, deels tilbage til Sambre= og Maasarmeen, saa bragte dog Clichianerne denne Sag igien paa Bane i 500des=Raadet den 31 Jul., hvor Delahave, Doulcet og Willot især talede med megen Bitterhed om denne Troppemarsch, kaldte den en Sammenrottelsee, og sagde: at Faren langt fra var forbi endnu, at der vare komne Krudtpatroner til Paris, at Tropperne endnu befandt sig i Soissons, Chartres og Amiens, at Direktories var af Skrækkemænd indbildet, at det lovgivende Korps havde en Anklage for imod samme, (hvortil dog Forfatningen endnu ikke var desperat nok), ligesom de meget dadlede. at Direktoriet ikke havde ved en Proklammation misbilliget Adresserne, som den italienske Armee havde udstædt imod Majoritæten af det lovgivende Korps. Paa den Sidstes Forslag besluttede endelig Raadet, at Sal=Jnspektorerne, om mueligt, endnu skulde indhente nærmere Oplysning om den forehavde Troppemarsch. Denne gav Dalerne den 5 d. M., da han berettede, at 27,000 Md. havde været paa Veien til Paris med et talrigt Artillerie, og at Tropperne vare yderst forbittrede paa det lovgivende Korps, forresponderede sammen og sendte Adresser omkring i hele Frankerig a. Paa hans Forslag blev besluttet et Budskab til Direktoriet, hvori Raadet spørger, om Direktoriet nu har saaet den belovede Oplysning om Troppemarschen, og forlanger Svar herpaa inden 3 Dage, som ogsaa Beretning over de trufne Forholdsregler, til at forebygge de konstitutionsstridige Raadslagninger ved Armeerne. Aarsagen, hvorfor ellers dette Budskab ikke faldt heftigere ud, kan ene søges i de nyere Skridt til Partiernes Udsonning, og Direktoriet vil vist vide at benytte sig af Raadets Føielighed til at grunde Harmonien mellem sig og det -At det ellers vist nok er Clichianernes eget Beste at bevare Freden, derom vidner den Aand, som bestællede Cercle=Constitutionel=Lemmerne paa Festdagen den 28 Julii, da de tilsvore de med den Konstitutionelle Maske tilhyllede Royalister Had og Foragt, og sang Hymner fulde af den bitterste Spot mod Clichianerne derom vidne de Adresser som læses offentlig fra Generalernes Jonberts, Massenals og Angereauls Divisioner og Hoches Erklæring til sine Soldater. Enhver af disse tilladet Rummet blot at berøre i Korthed; Jouberts Adresse er med 10,000 Underskrivter. "Royalismen - hedder det i samme - reiser sit frække Hoved, Præstedommet forblinder Øinene, ophidser Hovederne og hvæsser Dolkene. Tronens Gienopreisning er en aftalt Plan i det lovgivende Korps. Neppe er een friheds myrdende Lov givet, saa foreslaaer man en anden. Bliver standhaftige - hedder det til Slutningen - adlyder Direktoriets Stemme, og danner et Bolværk om Konstitutionen, Vi sværge alle, Mand for Mand; Døden ramme Faktionisterne og Konstitutionen af 1795. seire. "Da Freden - hedder det i Massenal foregive ne Adresse, som ogsaa er underskrevet med 10,000 Navne, hvilke indtage 300 Sider - da Freden har gjort en Ende paa vore Strabatser, holde vi det for Pligt at kaste et Blik paa vort Fædreland; men hvor sørgelige seer det her ikke udi Konstitutionen krænket, Regieringen, nedsat, Emigranterne tilbagevendte, de imod Loven rebelske Præster beskyttede og ærede, de retskafne og dydige Republikanere myrdede, Royalisternes Dolke endelig farvede med Blodet af Fædrelandets Forsvarerel Hvorledes: Troe da disse Uhyrer, at otte Aars Opofringer, Slag og Strabatser har udtømt vort Mod, Skiælve skulle de de Sammenrottere, denne frygtelige Eed ville vi holde De Sværd, som have ødelagt Kongernes Armeer, ere endnu i Rhin=Sambre= og Maas= og den italienske Armees Krigeres Hænder; Eller har Veien til Paris større Vanskeligheder end Veien til Vien, a. "Maatte dog - siger Angereau i Talen den 14 Juli til sine Soldaten - maatte dog en Gnist af den hellige Jld, som besiæler Eder, oplive hine unge Sphariter, som hverken have Dyd eller Fædreland, og hos hvem en blødagtig Appighed og Egoiømen qvæle Ærens Stemme. Kammerater, naar forvovne Faktioner skulde driste sig til, at krænke vore Rettigheder, naar Konstitutionen, som I have valgt skulde vorde angrebet, naar Eders seierrige Hænder endnu skulde vorde truede med Lænker, naar man endelig skulde drive Frækheden saa vidt, igien at ville reise Skafsottet eller Tronen - da blev, som J vide, inter tilbage for os, uden den Alternativ : Frihed eller Død, Efterat de i Egnen af Höchst am Mayn kantonerende franske Tropper havde forsamlet sig paa en anviist Plads om Morgenen, den 7de d. M., erklærede Bataillons=Kommandanten, dem i Overgeneral Hoches Navn: "Royalisterne havde i Paris megen Indflydelse, og for Republiken var alting, at befrygte. Tropperne maatte altsaa erklære sig; om de vilde bortbytte den med saa meget Blod tilkiempede republikanske Forfatning for en Konge. Alle raabte som een Mand: "vi ville ingen Konge mere; vi ville leve og døe som Republikanere, og denne Erklæring blev strax skrevet og undertegnet af alle Officererne og Underofficererne. - Hvilke talende Beviser paa Franker=Soldatens urokkelige Standhaftighed og Enthusiasme for Frihedens Sag! -