Aarhuus Stifts-Tidende, 1835-03-06
Den Tillid, hvormed den danske Borger er bleven vant til at vende sig til Kongen i Anliggender, der angaae hans Vel og Vee, giver os den Fortrøstning, at Deres Majestæt allernaadigst vil værdige et Andragende Deres Opmærksomhed, som allerunderdanigst frembæres for Deres Majestæts Trone af Undersaatter, beselede af det ærefrygtfuldeste og tillidsfuldeste Sindelag. En allerunderdanigst Forbøn for den Frihed, som den nærværende Trykkelovgivning hjemler i Danmark, er Gjenstanden for dette Andragende. Det frembæres af Mænd, som, forskjellige Stillinger i Samfundet, Alle have stræbt, skjøndt paa forskjellig Maabe, at nytte den ædle Frihed, hvoraf det danske Folk hidindtil har været i Besiddelse, til at meddel Ordet til Medborgere og at modtage det af Medborgere; at Mænd, som Alle ere gjennemtrængte af Overbeviisningen om det uskatteerlige Gode, Folket har havt i denne Frihed, – af den Overbeviisning, at de ikke bedre kunne lægge deres Erkjendtlighed for denne Frihed, deres Taknemmelighed mod dens Giver for Dagen, end ved at forene sig om at bringe den Bøn for deres Konges Øren: at han ikke vil berøve sit Folk, hvad han selv har givet det. Det er halvhundrede Aar og derover, at Danmark er bleven styret af Deres Majestæt. Efterverdenen vil vidne, af intet andet Tidsrum i Danmarks Historie, af lige Omfang har saa store Fremskridt, saa glædelig en Udvikling at fremvise af Sprog og Litteratur, Videnskab og Kunst, Almeenoplysning og aandelig Dannelse. Den vil ogsaa vidne, at iblandalle de Foranstaltninger, der begunstigede denne Udvikling, va ingen saa vigtig, saa velgjørende, som en Trykkefrihed, by get paa den i vor Lovgivning opstillede Grundsætning: at Forfatterne kun ved Lovene ere indskrænkede i deres Virksomhed, og, ved Overtrædelse af disse, kun ere undergivne Domstolenes Kiendelse. Thi Sikkerhed under Lovene gav Sindsroe og Tilfredshed; Frihed under Lovene gav Frimodighed og Virkelyst, og en frodig Opblomstren af Litteraturen i de forskjelige Fag forskjønnede Livet, bragte almeennyttig Kundskab in i alle Stænder af Samfundet, bragte Ære over det danske Navn, Velsignelse over Regjeringen, der fredede om den ædiVæxt. Halvhundrede Aar og derover ere hengangne under denne faderlige Regjering - rige paa Omvæltninger fjern og nær, paa prøvende Tilskikkelser Naar Folket i saadanne Tider lærte, hvad det havde i sin Konge, da var der ikke mindre Leilighed for Folket til at vise sin Konge, hvad han har i si Folk. Jmedens gjensidig Mistro lønligt undergravede Forholdene i andre Stater, bestod det danske Folks Hengivenh. og Troskab enhver Prøve. Thi dette Folk havde sin Regjerings Tillid; havde det stærkeste Beviis herpaa i en Trykke frihed, som i andre Stater indskrænkedes med altid større Ænstelighed; og ligesom Folket lærte at agte og skatte Værdien af denne Trykkefrihed høiere og høiere - ved hvis Hielp Forbedringer bleve fremkaldte, Misbrug oplyste eller forhindrede saaledes lærte det ogsaa bedre at nytte den frie Meddelelse af Tanker til Udvikling og Bestyrkelse af Borgersind og Borgerbyder, lærte at formilde de onde Dages Tryk ved Troskab og Taalmod, og opoffrende Hjelpsomhed, at nytte de gode Dage ved kyndig og dreftig, besindig og samdrægtig Virken Denne Velsignelse, som er og bliver den bedste Lovtalover Deres Majestæts Regjering, trives ikke i Lande, hvor Pressen er underkastet Censuren eller andre tvungne Tvang indretninger. Thi hvor Skribenten bevogtes med mistroiske Øie, og den uskyldige som den skyldige behandles som ildesindet eller aandelig umyndig, der er intet Hjem for Videnskab og videnskabelig Virken, allermindst for dens virksomme Jndflydelse paa det borgerlige Liv og dets Jdrætter; hvor frimodig indbyrdes Meddelelse af Landets Borgere og Landets Anliggender er banlyst, fæster Mistroe, Nag og Forbittrelse kun altfor let Rod i Sielen og bliver Spiren til forbryderske Planer og Foretagender. For slige Onder har Gud og Kongen hidtil beskjærmet vort Fædreland. Naar derfor et Antal af trohengivne Undersaatter her nærmer sig til Deres Majestæts Trone, da vove vi Jntet ved at føre Ordet i vore Medborgeres Navn i Stad og Land, naar vi bønfaldende fremføre det Ønske, der gjenlyder fra Alles Mund: at det danske Folk maa vedblive at skylde sin Konge den dyrebare Gave, det engang har modtaget af hans Haand– at Foranstaltninger, ved hvilke Skribentens Virksomhed underkastes andet Baand end Lovenes og Domstolenes, maae bleve holdte udenfor Grændserne af et Land, hvor oprigtig Kjærlighed til Konge og Fædreland altid har havt sit Hjem.