Viborger Samler, 1845-04-14
Den holsteenske Stænderforsamling har nemlig offentligen og høitideligen proclammeret ikke blot Holsteen, men ogsaa Slesvig for souveraine Stater, der, indbyrdes forenede til et uopløseligt, statsretligt Hele, kun skulle agtes forbundne med Danmark ved det fælleds Fyrstehuus, ja selv denne Forbindelse har hiin Forsamling erklæret for en forbigaaende Tilfældighed, ved at nedlægge en formelig Protest imod den i Danmark bestaaende Arvefølges Gyldighed ikke blot i Holsteen, men endogsaa i Slesvig og disse Paastande ere blevne understøttede af talrige Adresser fra Stæder og Landdistricter i Holsteen, ja endog i Slesvig. Efterat et Manifest af dette Jndhold er uden Jndsigelse bleven udstedt og uvægerligen bleven modtaget af Deres Majestæts Commissarius, have Journaler og Dagblade, som det slesvigholsteenske Parties Organer, bygget videre paa den her lagte Grund, og uagtet de censurerende Embedsmænd ere ved Embedseed forpligtede til at værne om Kongens og det kongelige Huses Ære, er det saa langt fra, at Censuren her lægger nogen Hindring i Veien, at der tvertimod i censurerede Blade erklæres uden Sky, at det er Folkets Ønske at see Forbindelsen med Kongeriget ophævet, og at den forønskede Adskillelse vil indtræde ved den kongelige Mandslinies Uddøen. Der raadslaaes, endvidere om, til hvem det slesvigholstenske Folk, efterat være kommen i Besiddelse af sin Valgret, passeligst skal tilbyde den hertugelige Krone. Censuren er en Plante, som fra det tydske Forbund er trængt ind i enkelte af de Deres Majestæts Scepter undergivne Statsdele. Paa dansk Grund vilde den aldrig kunne trives. Den er under alle tænkelige Forhold forkastelig, men naar den af de censurerende Embedsmænd benyttes som et Vaaben for at fremme Partihensigter, naar den ikkun tilsteder, at den ene af flere Meninger, der have gjort sig gjældende i Folket, offentligen fremtræder, bør den et taales. Jmidlertid vilde et meere slaaende Beviis, end det nu berørte, for den blandt Hertugdommernes Embedsmænd herskende Stemning neppe kunne anføres. Efterat den offentlige Mening i Tydskland i lang Tid er bleven ophidset mod Danmark med talløse, usandfærdige Beskyldninger og hadefulde Forvanskninger af Sandheden baade i slesvigske og holsteenske Blade og trindt omkring i hele Tydskland, har den saaledes fremkunstlede fjendtlige Stemning fundet Organer selv i lovgivende tydske Folkerepræsentationer. De Paastande, der uforstyrret have gjort sig gjældende i de Deres Majestæts Scepter underlagte Lande og derved synes at have vundet en stiltiende Anerkjendelse, ere der blevne igjentagne, og man har der taget Beslutninger, som angaae det det tydske Forbund aldeles uvedkommende Slesvig, og alt dette er skeet uden at de vedkommende Regjeringsorganer have imodsat sig en saadan Formastelse – en Tilbageholdenhed, som bliver dobbelt fornærmelig og truende, naar den sammenlignes med disse Regjeringsorganers Adfærd under tidligere lignende Forhold. Ved disse Bevægelser, der udføres med en hidtil ukjendt Styrke og sammensluttet Eenhed af de tydske Kræfter, kan ingen dansk Mand forblive ligegyldig, især da ingen synlige Kræfter fra dansk Side stilles derimod og det tvertimod af saamange Optrin i Hertugdommerne fremgaaer, indtil hvilken Grad de antidanske Bestræbelser finde Sympathie hos de kongelige Embedsmænd og ustraffet træde frem i Ord og Gierning. Allernaadigste Konge! Det danske Folk overseer ikke, at de store Vanskeligheder, der nu optaarne sig omkring Deres Majestæts Throne, tildeels ere en sørgelig Arv, De har imodtaget fra Deres Forgængere tilligemed Kronen. Folket miskjender ikke, at det ved sin tidligere viste Passivitet deler Ansvaret med sin Regjering for mange af de Misgreb, der have gjort det muligt, at Forargelsen og Faren har kunnet voxe op til en saa truende Høide. Men det veed tillige, at Opgaven bliver vanskeligere at løse med hver Dag, som hengaaer, og det imodeseer derfor med spændt Længsel og alvorsfuld Forventning, at Stændernes saa vel begrundede Andragende vil blive fyldestgjort ved klare og kraftige Regjerings handlinger, sigtende til at stille den danske Nationalitet i Slesvig lige med den tydske, at sammenholde Rigets forskjellige Dele, og derhos holde dem, som ere det tydske Forbund uvedkommende, bestemte adskilte fra de Provindser, der ere Dele af Forbundet. Under saadanne Omstændigheder maa det danske Folk derhos finde særegen Opfordring til at slutte sig tæt om Deres Majestæts Throne. Vel kunne vi ikkun tale i vort eget og den Kjøbenhavnske Borgerstands Navn, men vi gjøre dette med den Vished, at vi udtale det hele Folks Tanke, og i den Fortrøstning, at Beviset herfor, om det skulde behøves, ikke vil udeblive, naar vi høitideligen forsikkre Deres Majestæt at det danske Folk aldrig vil taale, at Slesvig, der fra Arilds Tid har hørt til det danske Rige, og som tilhører det med de gyldigste Adkomster, garanterede og igjentagne Gange anerkjendte af Europa, fravristes det midt i Fredens Skjød. Og hvormeget vi end stole paa, at Statens Opretholdelse ikke kan ligge Nogen mere paa Hjertet end dens Konge, og at den hele europæiske Statstilstand er for fast begrundet til, at et vilkaarligt Brud paa den lovligt bestaaende Tingenes Tilstand let vil kunne befrygtes, kunne vi dog under Omstændighedernes Alvor ikke undlade at udtale for Deres Majestæt, at ligesaa forventningsfuldt det danske Folk imodeseer de Foranstaltninger, der kunne afværge Ulykken og forekomme Faren, saa rede vil det ogsaa findes til, ved alle Midler som Omstændighederne maatte udkræve, at understøtte Deres Majestæt til at hævde Nationens Ære, Allerunderdanigst og Statens Uforkrænkelighed. L. N. Hvidt. H. H. Herforth. H. P. Hansen. O. Lehmann. A. Schersig. G. Sibbern. H. Gamst. H. Fridericia. D. G. Monrad. Peter Eegholm. A. H. Bierre. J. Bock. J. P. Rücksdæchsel. B. Petersen. N. F. Bonnesen. A. D. Andersen. J. C. Lund. Meinert. H. Kyhl. Troels Lund. P. G. Wormer. P. C. Olsen. A. C. Öst. Wm. Dunstfeldt. Holm. Hjorth. Joachim Topp, L. F. Wahl. P. F. Lunde. O. Müller. J. C. Jacobsen. C. A. Broberg. A. Fibiger. J. C. Bondrup. Endnu i Torsdags Aftes og vel endog langt ud paa Natten var det kjøbenhavnske Politi i Bevægelse af Frygt for Uroligheder. Ligeledes var samme Dag indtil ud paa Eftermiddagen en Afdeling af slagfærdige Husarer posteret inde i en af Gaardene paa Amalienborg. (Kbhpst.) Fyens Stiftamtmand, Kammerherre Bardenfleth, C. af D., er den 8de De, afreist til Hovedstaden, for i Begyndelsen af næste Maaned derfra at indskibe sig til Jsland, for at tiltræde sin Post som kgl. Commissarius ved det islandske Althing". J hans Fraværelse i Sommer er Kammerherre, Herredsfoged Lüttichau, R. af D., constitueret til at forestaae Stiftamtmandsposten. (Fy. Av.) Horsens, den 11te April. Hr. Professor, Raadmand David og Hr. Bygningsinspeteur Friis ere i disse Dage ankomne her til Byen, for i Forening med vor Byes Borgermester, Hr. Justitsr. Ræder, at anstille yderligere nøiagtige Undersøgelser om den her ved Byen udseete Plads i enhver Henseende er passende til derpaa at opføre de paatænkte nye Straffeanstalter. - Det Hoffmannske Kunstberiderselskab er ankommet her til Byen og agter at give et Par Forestillinger. (Hp. Av.) Randers. Søndagen den 6te April, omtrent Kl. 5, om Eftermiddagen, opkom Jld i Fæster til Steensmark, Jens Hansens Gaard, i Nærheden af en Enkes i det ene Udhuus indrettede Aftægtsleilighed. Jlden greb saa hastig om sig, at denne og en betydelig Selveiergaard samt Skolen, assurerede tilsammen for 3,000 Rbd., lagdes i Aske. Besætningerne bleve reddede; men en stor Deel Kornvarer og Bohave, med mange andre Ting, som for endeel vare under Behandling til Assurance under Stiftets rørlige Eiendele, men endnu ikke traadt i Kraft, blev et Rov for Luerne. Jldens antages opkommet ved Uforsigtighed. - Ved den i Torsdags her i Byen afholdte Raadstuesamling blev det ved Stemmefleerhed definitiv afgjort, at Randers Byes Communejorder skulle udskiftes. (Rd. Av.)