Viborger Samler, 1816-01-27
Brevsækken. Helligt er Modernavnet, naar hun opfylder den høie Kald Naturen gav hende; thi vidtomfattende ere Moderpligterne og ubegrændset hendes Omhu og Stræben for at lykkeliggjøre sit Foster, det er en Glæde der kan beskues af den Agtpaagivende, men kun føles af selve Moderen, naar denne Omhu næres, udvikles og udøves. Hvor er den vanhellige Haand, som ville løfte sig mod disse Følelser - og hvor lav er ikke den Aand, som ei forstaaer at vurdere dem, Men desværre. Den Barm, der staaer saa aabent for sit diende Barn, det Hjerte, der saa frivillig ofter Alt, selv Livets Glæder, for at nær den Spæde og værne om den Uskyldige, er ofte ikke istand til at vorde dens Beskytter; saa vanartet et Menneskeslægten bleven, at Moderen, ved Fødsleruden Ægteskab, ofte maae anraabe Loven, for at tving en umenneskelig Fader til en dog ubetydelig Understøttelse til sit Fosters simple Underhold. Det svagere Kjøn, som Manden skylder saa mange Livets Behageligheder, maae ofte miskjendt og foragtet bære og opfostre et Pant paa det man kalder Kjerlighed, ofte udsætte det blant Fremmede, for ei at hungre til ligemed det; jal om end ikke det lykkes hende, at frasige sig den største af Kjønnets Pligter og der ædleste af dets Gierninger at give det Die, er hur ofte, uvis om det Nødtørftige, udsat for alle Mangelens og Armodens Plager. Førend man fordømmer, førend man lukker sit Hjerte for disse Elendige, læse man her en sand Tildragelse, der sætter det Foranførte i noget mere Lys og viser Moderhjerte kæmpende med Kummerens Nag, at vorde overvældet og falde i Retfærdighedens Hænder. Anne Olsdatter opholdt sig med sit diende Barn i Kjøbenhavn i Januar 1815 hos nogle Folk, der og havde givet et andet ugift Fruentimmer Ane Marie Kirstine Jensdatter med sit 7 Maaneders gamle Barn, Huusly paa nogle Dage. En Morgen anmodede A. M. K. Jensdatter, Ane Olsdatter om, at passe paa hendes Barn, saa længe hun gik et Ærende i Byen. Hun paatog sig det, da denne lovede at komme snart tilbage, men hun kom ikke tilbage og blev desmere urolig over hendes Bortgang, da Folkene hun var i Huse hos, nægtede at ville have med Barnet at bestille; men overdrog dets Forsørgelse til hende selv. Da nu Ane Olsdatters Fattigdom neppe tillod hende at føde sit eget Barn, besluttede hun at bringe det fremmede Barn ud paa Fødselsstiftelsen, hvor hun bad Vedkommende modtage det, men fik Afslag. Konen hun var hos, og som fulgte hende ud til Stiftelsen, (ventelig af Frygt for, at hun skulle blive borte og efterlade sit Barn, gav hende det Raad at henlægge Barnet i en Bondeslæde i Bredgaden; men Ane Olsdatters Hjerte tillod hende ikke at følge dette Forslag; tvertimod, da Barnet paa Veien begyndte at jamre sig af Hunger, kjøbte hun Fødemidler og stillede dets Skrig. Da hun kom hjem, bad hun Værten om, at følge sig til Fattig forstanderen, for at faae Barnet forsørget af Fattigvæsenet; men Forstanderen vægrede sig dorfor og viste Manden til Politiet. Ane Olsdatters Fortvivlelse og Sorg steeg nu til det Høieste; thi Manden, undslog sig for at gaae til Politiet for hende, og hun var end ikke istand til at gaae derhen, da hun ikke kunde bære begge Børnene og Værten ikke til op hende at lade det ene blive tilbage; tilmed var hun uvis, om hun der ville finde den Medlidenhed, hun forgiæves paa de 2 første Stæder havde søgt om. Verten skal derpaa have givet hende den Raad at henlægge Barnet i en afsides Port; men dette afslog hun, sigende at skulle det henlægges maatte det skee om Dagen, at Andre kunne komme Barnet til Hielp - Hun ville da paa denne Maad betroe det til Menneskers Barmhiertighed." Næst Dags Morgen mellem Kl. 9 og 10 gik hun derfor ud, fulgt af Værten, som har hendes eget Barn, og henlagde derpaa det fremmede Barn i en Forstue i Skidenstrædet tæt ved Stuedøren, hvor det og strax blev fundet og udsat til Opfostring hos en Kone Kjøbenhavn. Høiesteretsadvokaten Justitsraad Bilsted, har, som hendes Defenfor, anført til hendes Undskyldning efter Afterne: at hun var uvidende om de lovlige Midler, som kunde have været anvendte: Frygten for at Politiet skulle ansee hendes Forklaring for usand og maaskee lade hende arrestere indtiSagen blev undersøgt. - Hendes forrige Vande har været ustraffelig; hendes Forhold er en Modsætning til den virkelige Moders; thi denne (A. M. K. Jensdatter) har allerede engang tilforn overtraadt sin Moderpligt mod sit Barn, samt 2 Gange været dømt for Tyverie m. v. Høiesteret dømte Ane Olsdatter, i Medfør af Lovens 6. - 6. 10 og Forordn. af 19de Novbr. 1751 til at kagstryges og arbeide sin Livstid i Kjøbenhavns Tugthuus. Barnets Mode dømtes til at arbeide 4 Aar i Tugthuset. Defenfor Justitsraad Bilsted ansøgte derefter Hs. M. Kongen om, at den Ane Olsdatter tildømt Straf, allernaadigst maatte eftergives hende. - Høiesterets Tilforordnede erklærede sig derover og fandt som Benaadningsgrunde at tale for den dømte, a) at hun viiste sig omhyggelig og moderlig øm mod det paanødte Barn, b) at hun efter de mislykte Forsøg til at blive befriet for det paa tilladelig Maade, dog lagde det hen paa saadan en Tid af Dagen og paa saadant et Sted, hvor det sandsynligen, som og skeete, snart maatte findes. De fandt disse Grunde at tale stærkt til hendes Undskyldning og indstillede til Hs. Majestæts Naade at formilde Straffen til Fængsel paa Vand og Brød i nogle Dage.