Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1833-06-27
Oberst Bricqueville i Anledning af Discussioner i de Deputeredeskammer om de Summer Ministrene fordrede til Sold og Underholdning for Tropperne; den lyder i det Væsentligste saaledes:Jeg ville tilstaae den fordrede Underholdning og Sold for Tropperne: 125 Millioner, naar ikke Krigsministeren havde antaget et Krigsorganisetionssystem for Hæren, som jeg holder for aldeles fordærveligt. Gjerne ville jeg med Taushed forbigaae den Række af vilkaarlige Forholdsregler i det Jndre, og Fornedrelser udenlandsk, hvilke man kalder den nærværende Regjerings System, naar ikke den nu projecterede Forholdsregel det er egnet til at gjøre Landet værgelse, bydende foreskrev mig at bryde hiin Tanshed. Jeg troer nenn lig at Frankerig aldrig har seet noget mere desorganiserende, end det udeldige System, af Orden og Kraft under hvilket vi nu sukke. Det har allerede fordærvet Nationens og Nationalgordens Aand, og nu vil det ogsaa fordærve Hæren, Og hvorfor for at bringe af Kraft til at forsvinde af Landet, da Alt hvad der er kraftigets Ministeriets Øine ansees som farlige og bordisk, fordi det igien vil fuldføre dets Opgavede, staurationen. Hæren som den nu er, svarer ikke mere til Regjeringens Hensigter, den vil gjøre den mere følelig, for at kunne bruge den i det Jndre, men den bliver mindre farlig for den ydre Fiende. Den unge Conscriberede, der nylig er 30 3940 40 3de 30 Altan vi a 32 s. kommen fra sin Landsby tænker feld lidet, og adlyder maskinmessig, ham feiler vore gamle Regimenter militaire og nationale Aand, 3 Aar udfordres for at bibringe ham denne, og derfor er det Krigsministerens Project, at han kun skal forblive 3 Aar under Fanerne. Saaledes sammensat, vil Armeen blive smidigere og eentoldigere, men ogsaa destomere skikket til at tjene de Bastiller til Besætning, hvori man har i Sinde at indslutte Hovedstaden, men jeg haaber, at denne Plan af Krigsministeren, ikke skal lykkes, da han vil erindre sig at alle de forhadte Forholdsregler han i 1814 bragte i Anvendelse mod Armeen, kun tjente til at gjøre hans legitime Herre (Ludvig XVIII) endnu mere forhadt. Enhver der hører til Faget, maae tilstaae, at en Hær kun da bliver dygtig, naar Kjernen af samme i det mindste tæller 6 Tjenesteaar, en Hær saaledes som Marskalken ønskede den, for den maae forud holdes i Beredskab flere Feldtapotheker og Lazareth Fornødenheder, end Munition, en saadan Hær vil vist være en Armee paa Papiret, men paa Valdpladsen vil manikke kunne udrette noget med den. For at recommandere os en saadan Hær, erindrer Marskalken os om Waterlod, og de deraf opstaaede Følger af at en saadan Hær havde feilet. Den Gang var vores Armee sammensat af ligesaa kraftige, som brave Elementer det feilte ikke paa Veteraner deriblandt. Sandelig, den daværende Hær lod Jntet feile hverken mod Keiseren eller mod dens Anførere, men dette lader sig ikke sige om disse Sidste, disse vare kjede af Krigen og den hverken physisk eller moralsk voxen. J General staden befandt sig Forrædere, som overbragte Fienden de Ordrer, Keiseren overgav dem. Slaget blev i Særdeleshed tabt ved en ubegribelig Efterladenhed, som man maae tilskrive at de vigtigste til Marskal Grouchy udfærdigede befalinger ikke kom ham i Hænde. Derfor sagde man ogsaa i Almindelighed, at havde den afdøde Berthier istædet for Marskal Soult været Chef for Generalstaben, saa ville vi have tilfægtet os en glimrende Seier. (Contra erne murede) Marskalken bukkede.) Ulykkeligviis havde denne, medens han var i Bourdonnernes Tjeneste, og mishandledede gamle Soldater, gjort Vendernes og Chouanernes Bekjendtskab, og disse nye Forbindelser gjorde ham blind for de Farer, som disse hans Venners byklede Jver førte ham i. Man maae derfor ikke tale mere til os om Waterlod, thi Anførselen derom, ville bevise det Modsatte af hvad det skulle. Regjeringen gjør Alt for at qvæle ethvert Spor af militair Aand. Man nedværdiger og viser Ligegyldighed mod gammel Militairtjeneste og tilintetgjor derved al Efterlignelse. De Belønninger der gielde meest ved Hæren (Ordener) ødsles paa Hoftjenere og destukne Tienere, en jevn, national Opførsel kan ikke gjøre Fordring paa Regjeringens bifald. Der gives Mennesker, som ved deres tidligere Udsuelse have gjort det franske Navn forhadt i Udlandet. Jeg kunne nævne dem Nogle, som under deres paa et Nederlag fulgte Flugt, ikke tabte et eneste af de Guldstykker, som deres Soldaters Tapperhed havde erhvervet dem til Bytte. Vistnok maae man tilstaae dem den Roes, at de som Kunstriebhabere forhen havde sendt fremmede Nationers Kunstskatte paa Muulæsler, velindpakkede foran (Marskalk Soult paa hans Tilbagetog fra Portugal, men derfor bragte de ogsaa ikke en eeneste Hjul af deres Kanoner tilbage. De Andre, som Richepance og Decaen, bekymrede sig ikke om Guld, afsloge dette og kom lige saa fattige tilbage, som de vare komne ud, og døde som Plutarchs Helte, uden at efterlade dem saameget at de kunne blive begrav de. De Første blive roste, de klappede og staae i Anseelse og Magt; de Andre: J.