Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1765-04-15
Fortsættelse af den i No. 6 afbrudte Oversættelse. Du maa enten tillæge dine store Forvante, med hvilke du praler paa en uforskammed Maade, den forhadte Caracter af Umenneskelighed. Du maa sige, at de giøre sig en Fornøyelse af at see dig krybe om i Støvet; eller du nævner dem til din egen Skam. Du opvækker, i Steden for Medynk, Foragt og Fortrydelse over dig. vilde nok hendes ved ham, de vilde aldrig overlade ham til hans Skjebnes Strænghed, dersom han kunde hielpes, og dersom han ey selv havde tilbage stødt den Haand, som de til hans Beste havde udstrakt efter ham. Han er et Skarn, som Himmelens Hævn forfølger, mod hvilken hans Forfædres Aske vidner, og hvilken Forbandelsen allevegne følger. Det ere de Tanker, som du opvækker, det ere de Tanker, som din modsigende Æregierrighed frembringer, naar du naar du anfører. os dito lægt-Register. dine fortædres Fortienester, og taler om dine Beslægtedes Anseelse. Du behøver ikke andres Recommendation, naar du begynder at opløfte dig ved egne Fortienester. Hvor lidet har fremmede Fortienester hidtil nyttet dig, Have de ikke meget meere befordret din Ulykke, Lad engang, Klitus, disse Præmisser ude af det Beviis, som du vil give os om dine Fortrin. Træd ud fra dette Følge af dine store Forfædre, hvis Glands kun lader dine Feil falde os i Øynene, og vor dig allene paa Skue-Pladsen, paa det, at i det Biefald, som du skal faae, ingen Fordom i Tilskuerens Sind maa have ringeste Deel. Mod dig af din egen Storhed, af dine egne og ikke borgede Fortrin, tred dem under Øynene, og viis, at du besidder Styrke nok til selv at fortiene dig den Laurbær-Krands, som Verden kun tilstaaer Fortienester, men ikke blotte Lykke-Træf Da skal de store Beslægtede, som nu maa skamme sig ved dig, opmuntrede ved din Roes, og tilraabte ved dine Dyder, kiende dig igien, da skal de frivillig tilstaae dig et Sted iblandt, naar du begynder ved dine Fortienester dertil at giøre dig værdig. Hvor stor Ære vil det være dig, naar de af sig selv tilbyde dig dette Sted, naar de indrømmer dig din Herkomsts Fortrin, som Belønninger for din ædle og sandelig menneskelige Caracter, Ham haver, vil det da hede om dig, ham har Forsynet ikke uden Nytte, ikke uden Aarsag, ladet opvoxe blandt saa store Møn flere af Dyd og Menneske-Kierlighed. Det har ret det, end og førend han selv var til, har det seet det, at hans Siel vilde blive stærk nok, til at gjøre det saa fuldkomne Mønstere ligt, og at svinge sig til den Høyde, hvilken engang at overstige for ham ligger Haab og Kald i hans Forfædres Fortienester. Et Gemyt, som hans er, torde kun see de store og ærværdige Exempler af uplættet Dyd og Forstand, for at opmuntres til en ædel Efterstræbelse, og for virkeligen at vove den Flugt, til hvilken Forsynet selv har given hans Gemytte Vinger. Forlang altsaa ikke deres Bistand, og op byg dig, langt fra dine Forfædres Gravsteder, Ære-Stytter ved dine egne Fortienester, paa (Fortsættes. det dit Navn ei skal oversees, naar man geskæfteger sig med dine store Forfædres Navne. Sat dine Venner, dine Beslægtede, disse Achilles, forlade dig, saa tænk, som Agamemon hos Homer, at der er endnu andre i Verden, som skal vide at sætte Priis paa dine Fortienester, og at naar enhver forlader dig, endnu en viis Gud er over dig, som ei nægter Dyd og Sandhed deres Belønninger. Sat, de undertrykke af Avind og Misgunst dig og din Roes, de sætte sig imod din Lykke, de skamme sig ved dig uden Aarsag, og i ingen anden Henseende, end fordi de frygte, du maatte for giøre dig værdig din HerkomstsFortrin, end de, du maatte forbunkle deres Ære Saa har du at ønske dig til Lykke med at blive udlukked af et Sælskab, hvilket saa lidet er dig værdt, og saa har du en Ret til det æreværdige Selskab af sande Vise, hvilket det helligste Baand, af det ædelste Venskab har forenet uden Anseende af Herkomst og Stand. Her tør du, ikke for at blive et Lem af det, først fremvise dine Forfædres Slægt-Register, her tør du kun vise et Hierte, som ærer Viisdom og Dyd, et Hierte, som haver vænnet sig til deres Forskrifter, som er villig til at følge deres Lærdpunne, og underkaste sig deres Love, saa bliver du med Glæde antagen, og saa faaer du, uden Modsigelse, et Sted i dette æreværdige Sælskab, hvor Viisdom, under Dydens Forfædre (Præsidio) uddeler deres Lærdomme. Troer du hos Vise hvilke et meget klarere Lys oplyser at finde mindre Kiærlighed, mindre Agtelse for sande Fortienester, og mindre Medynk over din Jammer, som din Skiæbne uforskyldt lader dig føle, end det var hvoraf Alderdømmens Platones roste sig, Naar det Venskab som Pythagorgs lærte, var stærk nok til at lette en Nødlidende og Ulykkelige hans Nød, naar hans Tilhængere, ved hans Underviisning, vare i Stand til at handle egennyttig, ædelmodig og ædel i deres Kierlighed, i deres Venskab; hvor stor Beroligelse, hvor stor Trøst, vil du da ikke have at vente af et Venskab, af en Kierlighed, som er indrettet efter det Venskab, med hvilket de salige Aander i Himmelen forene sig i Fredens Skiød, sen følger.) B. Heraf Udkommer hver Mandag et Blad fra det Bergenske Addresse-Contoir hos Ole Brøse.