JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Danske Mercurius, 1672-12-01
Til Cadix Hafn et Skib ankommen var som førde Vel stoer en skat af Sølf, och Frandske Folk tilhørde. Men heller vilde slaaes och fecte trodselig, End stede Tolderen, til at besøge sig. Det brænde løs, och skøed først nogle blant de store: Hvorfor mand och igien med kuler fik at bore. Der siges, det end och med Styk¬van-achter skøed. Der det for skraat af Jern och kuler hafde nød. Omsider sprang det op ved Jldens brand och lue Men hafde Lykken mig beskiæret den formue jeg den ey vilde spildt och ved saa vredelig, Men der med bedre gafn och ynde skaffet mig.
Danske Mercurius, 1672-12-01
Engelland. Saa fremt som Frandsken vil en stillestand vedtage, Som Svenskens Afgesant har paa begyndt at mage, Da vil och Engelland det til en Tid indgaae, Hvis ikke: da vil hun, som før, med hannem staae. Holland. 1. Som Luyk sin styrke seer for skrøbelig och liden Til Krigs besværing, hun sig føyer efter Tiden: Vil under Keyserens beskiermelse fordi Sig gifve slet, och der med er for Holland frj. 2. Den friske Rabenhaupt ved Grøningen har taget De tvende Skandser ind och Mynster der fra slaget.
Danske Mercurius, 1672-12-01
J Marken Prindsen gaaer med vel en mægtig stok, Och hafver noget sært och merkeligt paa rok. Men om hand acter sig med Brandenborg at sanke; Saa vel som och hvor hand har endelig i tanke, Sin vinter-leyr at slaae, samt och hvor Flodden gaaer, Det ikke vides vist, men end i tvi maal staaer. 4. Mand med lemfældighed til freds igien har stillet Almuen, som var paa Regeeringen forgrillet: Vdlofver, at hvis vold, som hid ind til er skeed, Skal være slet forglemt och ævig dæmpis need.
Danske Mercurius, 1672-12-01
Polen. Med Tyrken Fred er giort. Men det er ynk och skade, Saa dyre den er kiøbt. Mand fik at efterlade, Men om det har bestand, och der ved blifver plat, Rigsdagen sige vil, som nu skal holdes brat Prentet i Kiøbenhafn hos Jørgen Gøede, K. May. Boger. 1672.
Danske Mercurius, 1673-01-01
Den Danske ME. til den 1. Januarii. 1673. Danmark. om Hollands Floode var med sine Kiøbmands vare Paa vey fra Kiøbenhafn, til Øresund at fare, Men visse kundskab fik, hvorledis Engelsken Der uden fore gik, och passede paa dem: Da bads den om forloff, her op igien at drage, Hvor den och ligget har i disse Vinter Dage Men efter haanden dog, naar Vinden er beqvem, J plukke tal giørsel, och nu sig vofver hiem 2 Der Hertuginden af Tarante saae, hvorlunde Vor fromme Dronning var saa vel forløst, och kunde Nest Guds hielp, efter insk, sig komme snart igien, Hun kiærlig afskeed toeg, och reyste der med hen Och saa som fyret bleef och skut af Stadens Volde, Den Tid hun bleef indført, loed Kongen det och holde Med hendes hedenfart. Men hendis Daatter her Jgien hos Dronningen tilbage bleven er. 3 Hvor stoer af byrd och nafn, hvor rig, anseet och æret Gesandten Richemont paa Jorden end har været, Hand i sin beste floor och Alder maatte dog For Døden bukke need, som hannem hedentoeg. Hin side Kroneborg hand til et Skib udroede, Hvis act oc forsæt var, paa den Hollænder Floede, Som skulde der omkring, at tagedjærfvelig, Och der til hafde vel saa sterk bevæbnet sig. Capteinen hannem der al ære loed bevise, Saa vel med fryde-skud som ædeel drik och spise: Men som hand deden foer, och vilde sat i Land, Fik hand et hastigt Slag, och der med qvaaldtes hand. Hvad vil hans deyligste Gemal i hiertet qvide, Naar hun saa sørgelig en tiding faaer at vide Hvo skal opreyse nu de Richemonters Æt, Som er med hannem død och undergangen slet, Men du, som lefver end, och dig saa frisk befinder, Som hand var nogentid, tænk, at dit glas ey rinder bedre Fred end hans, at Dødsens lange Nat Dig i et øyeblik och jo kand gribe fat 4 Courtin har været her, der hand til Frankerige Fra Sverig reyste hiem: Den anden och disslige, Som did skal op igien, at see paa Frandskens gafn, Och tøfve nogen stund. och er Feqviers hans nafn.
Danske Mercurius, 1673-01-01
Sverrig. Som Kongen hafver fyldt sin rette Tid och Alder, At hand selfmyndig er, det hannem och befalder, At styre Rigetself. Hvorfor hand præctelig Ved Raadet nylig loed paa Thronen sætte sig. Dog naar hand salves skal, och ret til Konge vies, Det ikke vides end, thi der med stille ties. Men om hand hafver lyst, og sindet er af art Til Aarlog eller Fred, det vil sig yde snart. Tydskland. Hvor nær den Tydske Magt Frandsosen end har været, let ingen dog har sig til noget slag erklæret, Som deert af siges kand. End dog mand vel saa vidt Och bredt har der af gjort, och mangen pen forslidt. 2 Den Lande-Pest Gradiv dissmidlertid omvanker Vedbaade Rhin och Meyn, och rytter-tæring sanker Gud gifve hvem mand sig har i part med lagt, Och hvem det hører til, mand tager dog med magt. 3 Nu gielderdet om hul i denne Vinters Hierte, Samt och om det, som skal fordrifve Tænders smerke. Thi flytter Tydsken sig, och til Westphalen gaaer. Om Frandsken eftergaaer, til at forsøge staaer. 4 Men Bispen, som en Tid lang hen har inde luret, Nu kommer frem igien, och har sit Sverd opskuret. Ja nyligen ved Lip hand nogle Passer har Fra taget Brandenborg, blant hvilke Lüne var Endnu paa Kalfve skind mand her och der fast vanrer, Och krigsforfarne Folk til Keyseren forsanker. Ja nu vil retgaae løs til Vaar, om ikke før Men Hollands penge-sæk det beste der til giør. 6 Mand Vagersken med magt til lydighed har tvunget, At hand maae siunge det, hand vilde før ey siunget. Mand de Pressborgere, som stoede meest imod, Har vaabenløse gjort, och dømt til penge-boed.
Danske Mercurius, 1673-01-01
Engelland. Med nogle Aarlogs-Mænd sig Engelsken loed finde Paa denne side Skafn, och hafde fast i Sinde, Med Hollands Floede frisk at vilde ruttet om; Men der af intet bleef, thi den til dem ey koemDen kaalde Norden Vind begyndte dem at tvinge, Hvor ofver de til Hafn for Gotenborg henginge. Hvor fra de kunde snart begifve sig til Strand, Om noget falder for, som dennem tiene kand.
Danske Mercurius, 1673-01-01
Holland. Til Lands om Holland sig ey friskere beganger, End hid ind til er skeed, vel snart hun skade fanger 1. 2. Ameiden, Schwartze Sluis (som der af verde gaae De vidner, at hun der sig self, maae skee, forsaae. 3 Hun och den laante hielp, som Monteren forstracte, Mod Charleroy til Storm ulykkelig opbracte. Dog Spansken stoed sig vel. Men hun med sine komFor silde der til self. thi gik och bladdet om. 4 De Nes er kommen hiem, och hafver med sin Floode Fast ingen ting bestilt, som være kand til gode, Ney. Rytter, Wurtz och de, som Lykken med vil staae, De faaer at være med, om det skal ret tilgaae. Det forslag som var gjort om stillestand at holde, Mand intet høre vil: Gud maae for Rest en volde. Ved mangen Skat och ny paaleg dissm idlertid Mand penge sanker dog med allerstørste flid. Mand ellers och vel paa de Tydske noget anker, At de saa lang en Tid, mod alles haab och tanker, Saa lidet hafve gjort, som virkelig er kiendt, For al den store Sum, mand dennem har tilsendt.
Danske Mercurius, 1673-01-01
Polen. 1 En fældsom sammenhæng er i det Polske Rige. Den enne Kongen tien, och vil ey dennem vige, Som følge Cronens Hær. Den anden veed ey brat, Med hvem hand holde skal, och hvo det best har fat en anden Cadmus der vist har med Drage Tænder Det gandske Land besat, En hver aff vrede brænder, Den gamle Konning som tilforne Riget nøed, Skal være nyligen i Frankerige død. Til Dandsig været har Forræderi paa veye. Mand Staden vilde ført i fremmed haand og eye. Hvo det bestilte saa, mand ey tør sige plat: Dends Guld som der paa gick, dog røber hannem brat Aarets Beslutning. End dog Jeg intet self til Nyt Aar fanget hafver, Vil Jeg dogligevel udskifte Nyt Aars gafver. Den rige gifver saa, som hand har æfne til. Men Jeg min skenk af ønsk oc bøner giøre vil Gud pryde Kongen saa med herlighed och ære, Som det hans Majestæt kand selver meest begiære Gid hannem falde maae saa mangen lykke til Som Jeg udi min pung Ducater inske vil. Gid vore Prindser och med deris ædle Moder, Det same times maae, saa vel som Kongens Broder Och Sødskinde; Gud och forlænge deris Tid, Til deris Jsse ret som Hermelin er hvid Jeg Kongens Raad och Mænd til Gud vil och befale, Saa til som de til Freds och Rettens fremgang tale. Gid Landet bære fruct. Gid baade Rig och Arm Maae nyde førlighed och næring uden harm, Gid den, os under vel, sit hiertes ynsk maae nyde. Gid den, os ilde vil, sin ondskab maa fortryde. Gud gifve Fred och Ro, det er min gafves Sum, Hvor med Jeg slutte maae, fordi mig fattes rum.
Danske Mercurius, 1673-02-01
Frankerige. Saa snart det vorder mildt, och Vinteren er omme, Sig Frandsken færdig giør, i Marken ud at komme Med fem Krigs magter strax, och staae mod alle dem, Som hindring giør, at hand ey faaer sit forsæt frem O hvad det gafnligt var, at slig en magt och styrke Mod dennem blef anvendt, som necte Gud at dyrke, Ja der til krifves fast, och daglig fremgang faae, Den stund vor Christenhed indbyrdis rifves saa 2 Det Land Orangien, som er i Frankerige, Til pris mand hafver gjort, och der med vil berige Krigs kisten, om end skønt det er af inge værd, Och føje kand forslaae til slig en aarlogs færd.
Danske Mercurius, 1673-02-01
Holland. Saa vel ved Schwammerdam som Bodegraw det ilde Tilgik med rof och brand, och mange Folkes spilde. Thi Pajnevin sin post forløb, och flucken toeg, Hvorfor mand, efter dom, hans hofved och afsloegSaa stoer til Hag var fryct, at mand i same sinde Til Palissaters brug omhug de skønne Linde, Som hafde standet der til lyst i langsom Tid. Dog Sluse-vandet hialp, at Frandsken koem ey did. 2 Mand der imod indtog, saa vel med magt som liste, Den faste Cowerden, hvor Mynsters Biskop miste Vel stoer en penge skat, samt Stykker, Lod och Krud, Hvormed hans forsæt var, at holde Krigen ud. 3 Mandvil, at Prindsen ey til Felds skal selfver drage; Men at Wurtz, Waldet, Hoorn sig skulle det paatage; Den stund at hand i Raad hos Staten være kand, Om hvis som tienligt er, och gafner Folk och Land 4 Om hundre tusinde med hast paa been at føre, Mand forslag hafver gjort. Ja lader sig och høre Med trende Maaneder at skaffe løn til dem. Hvad Prindsen svare vil, til hannem stilles hiem 5 Rhin Grefven, som Mastricht i gjemme var antvordet, Hand gik al Kiødsens gang, och er med ære jordet. Hvo did igien er sat, behiærtet være maae, Thi det en fæstning er, som høy magt ligger paa. 6 Om stillestand, och Sted til Krigen at forlige, Som Svensken foreslaaer, vil Staten intet sige, Før den beraader sig, och først at vide faaer, Hvad deris meening er, som den i pact med staaer.
Danske Mercurius, 1673-02-01
Polen och Tyrki 1 At den indvortis tvist ey Polen slet skal øde, Mand hafver vel begyndt en samlings Dag och Møde: Dog de vrangvillige med had och hødings oerd End nu vedblifve fast, och raabe larm och moerd. 2 De Persers Konge frisk begynder Krig at føre Mod den tyranske Tyrk (er det ey lyst at høre 3. Den store Babylon hand hafver fast belagt, Och vil (hvor til hielp Gud, betvinge den med magt. Kiøbenhafn, Trøct hos Jørgen Gøede, Kongl. Majest. Boger.
Danske Mercurius, 1673-03-01
Den Danske til den 1 Martii. 1673. Danmark. Ja: det er vor dom, det aldrig saa tilganger, Den aldrig mætte graf sin deel af os Jo fanger. Saa snart vor blifve-Tid paa Jorden ender sig, Maae det, som er af Jord, til Jorden endelig.
Danske Mercurius, 1673-03-01
Vor yngste Prinds, hvis Siæl i Lifsens skønne bolig Blant Englers glade flok nu frydes och er rolig Hans Førstelige Lig udi Slotz Kirken her Ved Ljus om Aftens stund bisat och Jordet er. Men at hans Majestæt ey større pract loed giøre, Det vil hand, at hans Folk til nytte sig skal føre. Hvor Kongen hader self u-nyttig brask och bram, Der hafver och hans Folk af Tarflighed ey skam Vor Danske Prinds Georg, som var paa nogle tider Vddragen, at tilsee, hvor dem i Saxen lider, Samt och til Heydelberg, och der vel kiærligen Jndfangen blef hand nu hiemkommen er igien.
Danske Mercurius, 1673-03-01
Den Tydske Czars Gesant til Avdientz har været, Och ofver Tyrkens magt och fremgang sig besværet: Den stund vi Christne Folk (saaledis var hans oerd) Osself udmatte med indbyrdis Krig och Moerd. Hvorfor hand Kongen bad, at hand af all formue Vil hielpe til, at den optændte Feydes Lue Med lempe stilles kand, som Tydskland har antændt. Hvor om hand och har Bud til andre Konger sendt. Men det hand meest paa dreef, var felgis hielp at sende Til Polen, och al magt mod Tyrken der anvende, Som i Podolien och det Ukrainske Land Gier al den ofvervold, hand meest paafinde kand. 4 Den falske løgn om den Høybaarne Gyldenløve Vel varopdictet, til hans venner at bedrøfveMen alt det der om var, til glædskab ud er brut Hand vel er vorden skut: men af Cupido skut. Hos Lægen til hans saar var ikke raad at finde: Ney, det alenne var den venneste Grefinde, Som hand til Aldenborg sig fæste nyligen, Der hannem læge skal, och gjøre frisk igien. Det klappet er och klart. Men naar de skulle vies, Det kand ey vides end, thi der med stilleties. Dog veed Jeg visselig, hand der til længes fast. Thi hvad en Helt hand vil, det vil hand med en hast. Den Hollandske Gesant, som kalder sig von Hahren, Hidkom paa reysen, der hand var fra Sverig faren, Och hen ved Aar och dag fortøfvet hafde der Thi længdes hand fast hiem, och var ey lang Tid her Tydskland. U-lige tidinger, som ey tilsammen stemme, Mand fra den Tydske Magt fast hver Dag kand fornemme. En hver beretter saa, som hand forstaaer och vil Men faa dog ramme ret, hvorledis det gaaer til. Men det sandfærdigt er, at Tydsken och de Frandske Over andre gange nær. Men begge dog udgrandske Beleylig Tid och Sted til ofverfald og slag. En hver vil gange fast och seker i sin sag. 2 Turaine vel med verd och storm har Unna fanget Och der paa sin Soldatsk sig strengelig beganget: Men som hand var for svag, och Tiden falt for kort, Hand den i Lue stak, och der med reyste bort 3 Chur Brandenborg sit Folk fra Soest och Ham har taget, Som der til vern var lagt, och det tilsammen draget; Saa Frandsken ind och ud hos dennem gange kand, Fast som mand hafde gjort en liden stillestand. Ey meget synderligt mand ellers end fornemmer, Hos dem at være skeed, thi Vintren dennem klemmer. Westphalen midlertid maae lade der til haar, Saa vel som Cölnes Stift, hvor det och slet tilgaaer. 5 Men at Chur Brandenborg kand sin erklæring giøre, Hvorfor hand sig ey ret har end begynt at røre, Sit bref hand der om har til Holland nylig sendt, Och vist, hvad flid hand har for hender skyld anvendt. Men at den store hielp af andre Folk och Lande, Som hun och hafde iet, med hannem fast at stande, Den er ey kommen frem, der for hun hannem ey Kand skylde, men sig self. om skønt hun siger ney 6 Chur Beyeren er glad, och lader holdes Messe, For hannem lykkelig er fød en ung Princesse. Men Døden har til Meyntz Chur Førsten røfvet hen Och fanger Biskopen af Spir hans Land igien.
Danske Mercurius, 1673-03-01
Frankerige. 1 Trometen klinger fast. Paa Kalfve skind mand banker, Och Folk til Aarlogs færd af al formue sanker. Ja hvilken haandverks Svend i Krig en Tid lang tien, Skal kaldes Mester, naar hand kommer hiem igien. Hvor ofver mangen och forsøge vil sin lykke. Ret lige som det var et herligt Mester-stykke, Paa sig at lade sin med-Christens arme Bloed. Ney. vor Samvittighed der vidner tvert imod.
Danske Mercurius, 1673-03-01
Engelland. 1 Det store Parlament sig nu tilhobe finder, Och vel saa fæstelig til Kongen sig forbinder. En hver, som hand er til formuendis och rig, Udlofver hielp og skat til den begynte Krig. 3 Prinds Robbert lofver och, med Flooden ud at fare, Saa snart den færdig er och ey sin Hud vil spare. Men Sprag er dragen af, och skal arbeyde paa, Den Frandske Magt til Søes med snarest ud at faae. 5 Til Londen nylig var en farlig Brand och Lue, Som skilde mangen Mand ved vel en stoer formue. Mand saae Guds finger der. vil dog ey til forlig Beqvemme sig end da, men raaber alt paa Krig.
Danske Mercurius, 1673-03-01
Holland. 1 Et anslag var paa rok, med Utrecht ind at tage. Men det blef spildt, och gik u-lykkelig tilbage. Mand dog forsager ey, men gifver sig til freds: Thi hvad mand der ey fik kand fanges andensteds. 2 Her an igien, erdet, som vinder mangen seyer. Sex Regimenter Folk til foeds mand derfor leyer, Och vil en anden gang saa svag ey komme fremMaaeskee, vel och, en deel skal gaae til Søes af dem. 3 Mand Rytter och med Tromp har venligen fordraget, Ved Prindsens mellomgang, och dennem begge taget Til Admiraler an paa Flooden, som til Vaar Vel sterk udgange skal, och moxen færdig staaer.
Danske Mercurius, 1673-03-01
Polen. Jndbyrdis tvistighed i Polen smuk forsvinder: En hver gaaer i sig self, och kiendelig befinder, At deris egen splid og alt for vrange Sind Har hindret felgis gafn, och kaldet Tyrken ind Thi siunes raadeligst mand op mod hannem drager, Och det som hand fick ind, med sverd tilbage tager. Heldst nu som Babylon, som meget vorder sagt, Skal være kommen i de Persers haand och magt. Kiøbenhafn, Trøck hos Jørgen Gøede, Kongl. Maj. Boger.
Danske Mercurius, 1673-04-01
Engelland. Sig Parlamentet med Krigs midler, Folk och penge Mod Kongen villig teer, til Feyden at forlænge. Ja meere stoed endnu, maa skee, med hannem bi, Hvis Pafvens Sect ey var, som hand har gifvet frj. Med underdanighed mand holder hannem fore, Hvad tvist och misforstand, saa vel blant smaa som store, Med Tiden der af kand i Riget voxe til. Thi meenes, hand och den igien afskaffe vil.
Danske Mercurius, 1673-04-01
Holland. 1 Strax uden Elbens Mund Frandsosen fire Smakker Med Kram beladne fik til rof, och derfor takker. Men femten der imod af Malga Farere Toeg Seeland Engelsken slet fra ved Capere. 3 Mand ruster ud alt det, som fecte kand och seyle Forskaffer Folk, och hvis som ikke bør at feyle. Ja vil, om det af sted ey vil med Freden ret, Med Helte Mood paa Gud och Lykken vofve det. 4 Til Lands mand har en deel af Krigs betiente fanget, Och nogle dræbt, som de fra Woerden skulde ganget Til Ytrecht, men ey der til finge Tid och Stund. Saa kommer ofte fald imellom haand och mund.
Danske Mercurius, 1673-04-01
Polen. 1 Almindelig fordrag i Polen er at høre. Med straffen holdes op. Hvad skulde Kongen giøre, Mod de vrangvillige med hæfn at fare fremDet gaff for meget blood: handfik at sparedem. Det siuntes hannem nok, at der begiærdes naade, Som hand och dennem gaf i beste form och maade: Kand deris hielp fordi nu bruge trygelig 2 Mod Tyrken, som paa ny mod hannem ruster sig. Tryct hos Jørgen Gøede, Kongl. May. Boger.
Danske Mercurius, 1673-05-01
Engelland. Saa snart som Kongen saae, sit Folkes Sind at skiftes, Och der indvortis tvist vel snarlig kunde stiftes For Pawens Sect, som hand tilstedde nyligen, Hand gjenbref strax udgaf, och den fordreef igien 2 Sig Parlamentet der med fredelig adskilde: Var gierne nøyet med alt det som Kongen vilde. Prinds Robbert alt til Søes med Floden ud er lagt, Och Holland søge skal af gandske kraft och magt.
Danske Mercurius, 1673-05-01
4 Udi Vest Jndien mand Holland har aflaget En rig och fructbar Øe, och den med sverd indtaget: Tabago kaldes den. Dog det ey klække kand Mod det, hun har til Søes fra capet Engelland.
Danske Mercurius, 1673-05-01
Holland. J Seeland Prindsen var, al tvistighed och trette, Som der indbyrdis var, i venlighed at slette. Ja sligt er skøt paa Tid! saa fremt mand ikke brat Med harm afstryge vil sin høye friheds hat. 2 Hvor slemt och suurt det end begynder sig at tegne For Holland, hun dog sig befæster allevegne; Med Floodens ganske magt er gaangen ud til Søes: Er der Foruden och til Lauds ey vergeløs. Saa det ey feyle vil, at det Jofingre koster, Før hun samtykker i de strenge trældoms poster, Som hende legges for. Ney til den sidste Mand Hun heller stande vil, och giøre hvad hun kand.
Danske Mercurius, 1673-05-01
Polen. 2 Den Gnisens Ærchebis, som altid var saa gierne Brangvillig, och af hvis oprørske Sind och hierne Blef spunden den u-lyst, som Tyrken haanden bøed, Hand hafver spundet af sin rok, og alt er død. 2 Mand Tyrkens aag af hals besluttet har at skyde. Vil den nødtvungne Fred igien med sverd opbryde. Besynderlig som nu de Persers Konge sterk Er med sin Hær til Felds, och skaffer hannem verk. Kiøbenhafn, Tryct hos Jørgen Gøede, Kongl. May. Bogt.
Danske Mercurius, 1673-06-01
ud.
Danske Mercurius, 1673-06-01
Den Danske XX til den 1. Junii. 1673. Danmark. Tde Spartaners Stad och Folk ey skulde svækkes Af Ladheds slemme Last, men der imod opvækkes Til Aarlogs Dapperhed och Dyders øfvelser, Da fandt Lycurgus tit paa smukke lignelser. Hand tvende Hvalpe toeg, loed dem i sær opdrage. Den enne hos en Kok, til søfn och lisne dage. Den anden, som och var af same leg och æt, Til efter vilde Diur paa Jagt at løbe let. Hvor med hand viste dem, at hvad mand stedse drifver, Och øfver sig udi, det efter haanden blifver Ret saa som en Natur, hvis virkning idelig Vedblifver, och ey let forglemme lader sig. Hvoret i nogen ting vil giøre Mester-prøfve, Sig den och der udi tilforne faaer at øfve Men baade først och sidst bør sligt i Krig at skee, Fordi slet ingen der sig tøsser maa forsee. Hvor hiærteløs och sky, hvor plump och u-bedrefven En Bonde Svend sig teer, naar hand er først udskrefven, Hand dog ved øfvelse vel snart tilvennes kand, At bruge sit gevær, och frisk at staa sin Mand. Did hen vor Konning seer, i det hand ofte sætter Sit Aarlogs Folk i rad, och dennem self afretter Udi spilfectnings vis, hvorledis hver af dem Skal sig begaae, naar hand til dræbning føres frem Hand ikke regner paa, hvormange, men hvor gode Soldater hand til strid opbringe kand paa fode. Ney: Alexander paa sin Macedonske stok, Dog den er liden, men forsøgt, før lide nok Och den vist hierneløs, Ja flet forgjort maae være, Der ey tilvennes kand, sin ledings plict at lære, Som hand sin Konge seer med saadan sig och flid At drifve paa, saa tit hand der til hafver Tid. 2 Beaumont, som hid var sendt af Holland, at andrage For Kongen noget sært, hand sig for nogle dage Paa reysen gaf igien, och hiem tilbage gik. Men hvad hans verf var om, ey hver at videstk. 3 Pfaltz Grefven af det Huus, som Tydsken Sultzbach kalder, Hans nafn, som Jeg vel før har vidst, ey mig indfalder) Hand er af Sverigs Egn hidkommen nyligen, Och vil, som vorder sagt, forreyse snart igien. 4 Vor Islands Flode sig hen ud paa falten bølge Til seyls begifvet haar, och lader Kongen følge Med den et Aarlogs Skib, for Capernes gevalt, Som er saa gængs, och skeer til Søes fast ofver alt. Som Low och Dom er det, hvor ved et Land och Rige, Nest Himlens milde gunst skal holdes ret ved lige: Saa lader Kongen nu beskikkes Dannehof. Ja dømmer stundom self med største pris och lof.