Berlingske Tidende, 1836-02-06
Hvad det Slags Leiermaal angaaer, som de hidtil gieldende Love, paa Grund af skærpende Omstændigheder, have gjort til Gjenstand for nogen særdeles Straf, da bliver den Skyldige, om det end er dens første Forseelse, at ansee med den ovennævnte for 3die Gang begaaet Liermaal bestemte Straf, dog indbefattes herunder ikke Blodskram, saalidet som Voldtægt, ei heller de Leiermaal, paa hvilke Lovens 5, enten umiddelbar eller analogie kan anvendes, eller det, der omhandles i Forordningen 9de Juli 1745, thi med Hensyn til alle slige Forbrydelser, skal der uden videre forholdes efter de for Danmark gjeldende Love. Jøvrigt bliver Lovens 6-133, sammenholdt med Forordningen 12te Juni 1827, nøie at overholde, den sidste dog med den Forandring i Straffen, som flyder af nærværende Anordnings §. 4, hvorimod Budet i Anordningen angaaende Et og Andet i Ægteskab og imod Løsagtighed, m.v., dateret 3die Juni 1746 §. 12 sidste Membrum, bortfalder. Det er derhos en Selvfølge, at vedkommende Overøvrighed bør fjerne de Personer, i Henseende til hvilke Lovens 6-133. og Forordningen 12te Juni 1827 bringes i Anvendelse, saa langt fra hinanden i et Syssel, som efter Omstændighederne maatte findes fornødent. *) hiins Krænkelse. Jmidlertid fandtes der at være fuld Føie til at indskrænke Virkningen af den forurettede Ægtefælles Forbøn, naar Hoerforbrydelsen gjentaget blev begaaet af den anden Ægtefælle. Hvad Leieermaal angik, da blev denne Art af Forseelser, forinden Rescriptet af 25de Juli 1808 udkom, ifølge Rescript af 19de Februar 1734 anseet med de derfor i Storedommen bestemte Straffe, men Rescriptet af 1808 a 10 fastsatte, at Straffen for Leiermaal herefter skulde bestemmes efter de derom i Danmark gjeldende Love, hvorefter 1ste og 2den Gang begaaet simpelt Leiermaal blev §. 13. J Henseende til Arrest paa Personer, der ere sigtede for Misgierninger, bør at belægge med de i Lovens 6-18-1 bestemte Bøder, og i Overensstemmelse med dette Princip blev det derfor ogsaa, efterat Forordningen af 12te Juni 1812 havde aldeles ophævet Leiermaalsbøderne for Danmark, antaget, at det Samme maatte gielde for Jsland. Ved denne Ophævelse af Leiermaalsbøderne paa Jsland syntes det ogsaa fremdeles at maatte have sit Forblivende; thi vel have i de senere Aar de uægte Fødslers Antal der været i Tiltagende, men dertil behøves den væsentlige Aarsag ikke at søges i hiin Anordning, da saa mange andre Omstændigheder kunne tænkes som naturlige Anledninger dertil. Naar Barne faderen holdes til at udrede Alimentationspenge, og der ved at uddele Fattighielp til Moderen lagt tages den fornødne Strenghed og Varsomhed, syntes Forseelsens øvrige Følger at kunne indeholde en Modvægt mod Løsagtighed, der omtrent vilde udrette det Samme som en Straf, der dog, naar ikke alt billigt Forhold skulde sættes til Side, maatte være meget lav. Da derhos enhver Straf lægger Hindring i Veien for Opfyldelsen af de Pligter, Forældre skylde deres Børn, og da der fremstaaer idelige Collisioner, hvorved Straffens Fuldbyrdelse bliver forhadt og dens Eftergivelse saa godt som nødvendig, saa vilde det ogsaa med Hensyn hertil være betænkeligt atter at indføre Leiermaalsstraffen, ligesom det og vilde være stødende i saa Henseende at antage et andet Princip i Jsland end her i Riget. Det var imidlertid indlysende, at ovennævnte Anordning kun ophævede Straffen for de Leiermaalsforseelser, der efter de ældre Love kun ansaaes med den simple Leiermaalsstraf, altsaa for 1ste og 2den Gang begaaet Brøde, naar samme ikke var forbunden med nogen af de Omstændigheder, som efter hine Love qvalificerede Gierningen til strengere Behandling, saa at de Strafferegler, som under visse Omstændigheder for 3die Gang begaaet Brøde samt for visse qvalificerede Leiermaal indeholdtes i Anordningerne, ingenlunde derved bleve ophævede. Men Straffene maatte dog være forskjellige fra dem, som finde Sted i Danmark, og navnlig burde Bøder træde i Stedet for den brugelige Legemsstraf, der ifølge Rescript 12te October 1812 er den Straf, som factisk anvendes for qvalificeret eller tredie Gang begaaet Leiermaal. Der var tidligere ved Forordningen af 3die Juni 1746 om Ægteskabssager paa Jsland, den 12te Paragraph, tillagt Leiermaal den Virkning, at de Skyldige skulde afsondres til forskjellige Sogne, og Hoer den, at de skulde rømme Syslet. Det kunde imidlertid med Hensyn saavel vel de i danske Lov og tilhørende Anordninger herskende Grundsætninger for Fremtiden tjene til Regel. Men da Fangeholdet paa Jsland, er forbundet med særdeles Besværlighed og Bekostning for det Offentlige, saa bliver det dog saa meget som muligt at indskrænke. Dommeren skal derfor, efter at PræliminærForhøret er sluttet, være bemyndiget til, saafremt der, efter samtlige Sagens Omstændigheder ingen Anledning er til Frygt for Undvigelse, at fritage den Sigtede for den Arrest, som han, efter Beskaffenheden af den Forbrydelse, hvorfor han er sigtet, i Forbindelse med de Oplysninger, som desangaaende ere fremkomne, kunde være undergivet, og det enten mod, eller efter Omstændighederne endog uden Caution. Dog bør heraf ikke gjøres Brug, hvis Forbrydelsen er af det Slags, hvorfor Lovene fastsætte Livsstraf, eller nogen af de Straffe, der komme Livsstraf nærmest. Saa bør Dommeren og, hvor den Paagieldende, i Medhold af den foranførte Regel, indtil videre befries for personlig Heftelse, tilkjendegive denne, at han ikke maa forlade Sognet eller det District, hvortil det, efter Omstændighederne, findes fornødent at indskrænke ham, men at han derimod uden Ophold har at indfinde sig, naar han af Dommeren kaldes, og at han, hvis han sidder Dommerens i saa Henseende givne befalinger overhørig, strax kan vente at blive heftet. Dommeren kan endvidere, hvis han, efter Omstændighederne, finder det tjenligt, paalægge den Sigtedes Huusbond eller en eller flere andre paalidelige Mænd, at have vaagent Øie med ham, og strax at gjøre Anmeldelse, naar han egenmægtig forlader sit Opholdsted, eller der opstaaer Mistanke om, at han vil undvige. til Analogien af Rescripterne af 5te Mai 1779. samt 15de Marts 1700 som Bestemmelsen i Rescriptet af 25de Juli 1808 a 10 ikke antages, at denne Lovbestemmelse endnu staaer ved Magt, hvorfor og Cancelliet i en Skrivelse til Vester Amtet af 12te Mai 1827 havde resolveret, at Forviisning fra Bopæl og Sogn i deslige Sager i Almindelighed kun bør finde Sted under den i Lovens 6-133 foreskrevne Betingelse, nemlig at de Paagieldende fortsætte et letfærdigt og skammeligt Levnet med hverandre. Jøvrigt blive Fangerne fremdeles at bevogte hos den Repstyrer eller anden Mand, hos hvem Sysselmanden finder, at Fangen, saavel med Hensyn til Localet, som Mandens Paalidelighed, kan være sikkrest bevaret. Til Fangernes Bevogtning skulle Reppets Bønder tilsiges efter Omgang og Sysselmandens Bestemmelse, ligesom denne og har at fastsætte, hvad Betaling der maa gives for Bevogtningen, hvilken dog ordentligviis ei maa overstige 10 s. Sølv daglig, saavel for Localet som for Vagtholdet, dog at denne Betaling efter Omstændighederne kan ved Amtmandens Resolution forhøies indtil 1 Rbd. Sølv ugentlig. For Fangernes Forpleining maa betales fra 8 s. daglig til 1 Rbd. Sølv ugentlig efter Amtmandens nærmere Bestemmelse.