Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1847-07-24
Jndenlandske Efterretninger. J forrige Uge afholdt Maadeholdsforeningen et Møde i Kjøbenhavn i Universitetets Solennitetssal, hvorved flere Medlemmer af Maadeholdsforeningerne i Sverrig og Norge, efter foregaaende Jndbydelse, havde indfundet sig Blandt Andre vare tilstede: Baron Prof. Berzelius, Assessor Tørneman, Prof. A. Retzius og Livlæge M. Retzius fra Stockholm; Prof. Dr. theol. Thomander, Adjunct Anderson og Mag. Warholm fra Lund; Provst Dr. theol. Wieselgren fra Helsingborg; Lector, Dr. med. Faye, Corpslæge Sandberg med flere Læger fra Christiania. Maadeholdsforeningens Formand, Pastor Visby, aabnede Forhandlingerne med at henvende en Hilsen til hver især af de ankomne Gjæster. Han dvælede derefter ved Maadeholdssagens Fremgang i Danmark, der hidtil tilsyneladende har været saa ringe. Som Aarsager hertil anførte han: at Regjeringen ikke som i Sverrig og i Norge med Alvor og Varme har taget sig af Sagen, at man har frygtet for finantsielle Tab, dersom Sagen gjorde store Fremskridt, at Geistligheden har viist en stor Ligegyldighed for denne Sag, som den var saa stærk, opfordret til at virke for, og at de fleste af vore Blade vare imod den eller ligegyldige med Hensyn til den. Uagtet det ringe Medlemantal, der i hele Landet kun udgjør 7 a 800, havde Maadeholdsforeningen dog betydelig virket til at formindske Brændeviinsdrikken, saavel i de høiere som de lavere Samfundselasser. Man kunde saaledes haabe, at Sagen nok vilde gaae frem; men det var ønskeligt, om den Tid kunde rykkes nærmere, da Ondet blev udryddet Hertil vilde de berømte Gjæsters Ord, naar de løde for det danske Folk, væsentlig bidrage; han opfordrede derfor de tilstedeværende Gjæster til at udtale sig om Sagen og og navnlig om dens Fremgang i deres Fædreland. Professor Thomander besteg derpaa Tribunen og paaviste, hvorledes der hidtil var arbeidet i Sverrig, hvor saavel Carl Johan som Kong Osear med megen Varme havde taget sig af Maadeholdssagen, hvor Geistligheden med Jver og Kraft havde virket for den. Han udviklede paa en høist interessant Maade, hvorledes der var et virkelig Onde tilstede i Brændeviinsdrikken, og hvorledes det var Pligt at bekjæmpe dette. Ethvert Onde vilde vel hjælpe sig selv, om ei paa anden Maade saa ved Døden, men det skeer paa Millioners Bekostning. Menneskeslægten var ei længer i Barndomsalderen; den var nu paa det Trin i Udviklingen, da der udkrævedes fri Selvvirksomhed; det var derfor nødvendigt at overbevise, at fremkalde Jndsigt og Oplysning. Dette maa fornemmelig skee igjennem Tale og Skrift, navnlig ved det levende Ord, idet Patienten i et Tilfælde som dette trængte til at see og høre Lægen. De Resultater, hvortil vi ere komne, er den vor Pligt at bibringe Almuen, der føler at den trænger til de meere Dannedes Bistand. Naar Maadeholdsforeningerne ret trivedes, da vilde de være at betragte som et vigtigt Led i den store Kjæde, der skal bringe Menneskeheden frem til en høiere Oplysning, Frihed og Velvære, der skal hindre de anarkiske og communistiske Bestræbelser, 4 Lector Faye paapegede, hvorledes Maadeholdsforeningerne ei skulde virke ved Tvang eller Magt eller binde ved nogen ubrydelig Lov, men igjennem Overbeviisningen. Man vil fordrive, Benyttelsen af Brændevinen i Samfundslivet og indskrænke den til at anvendes som Lægemiddel. Som Læge maatte han erklære, at Brændevinens Nydelse var aldeles unødvendig og i Almindelighed skadelig, skjøndt han ikke kunde kalde denne Drik en Gift. Stærke, Folk kunde naae en høi Alder og bevare deres Helbred, uagtet de drak Brændeviin, men det var dog umuligt at sige hvad Jndflydelse det kunde have paa Efterslægten, Han vilde ønske, at der kunde reise sig en Kamp mellem Læger, hvoraf han turde paastaae, at det vilde vise sig, at de, der kjæmpede mod Brændevinen, havde Grundene for sig. - Maadeholdsforeningerne skulde ikke nærmest stræbe efter at optage de Forfaldne; vi opfordre netop dem, der ikke drikke, til at tiltræde dem, for at virke ved Exemplets Magt. Det Resultat, der alt er opnaaet i Norge, kan kaldes meget glædeligt. Sagen staaer nu saa fast der, at den maa vedblive at gaae frem. De meest anseete Mænd i Samfundet – Statsraader, Professorer, Geistlige, Læger - have tiltraadt Foreningerne; Cand. Andresen reiser omkring i Landet med Regjeringens Understøttelse, for at virke for Sagen, i hvert Præstegjæld i Norge findes der Medlemmer; mange lokale Foreninger have dannet sig, der have Foreningen i Christiania som Centralpunkt, alle de norske Blade udtale sig for Sagen. Han sluttede med at udtale Ønsket om at Sagen vilde gjøre ønskelige Fremskridt i Danmark. Provst Wieselgren fremsatte det Forslag: at Forsamlingen skulde indgive et Andragende til Hans Majestæt om: at lade den af Maadeholdssagen i Norge høit fortjente Cand. Andresen reise omkring i Danmark for at virke for den, men herom kunde der, ifølge Maadeholdsforeningens Love, ikke tages Beslutning. Midte under Rommernes mange Fester havde ogsaa de i Rom sig opholdende Skandinaver en Fest Søndagen den 4de Juli. Tilstedeværelsen af 3 svenske Geistlige i Rom havde hos Landsmændene fremkaldt Ønsket om ved denne gunstige Leilighed at faae en svensk Gudstjeneste bragt istand. Ved det preussiske Gesantskabs Velvillie indrømmedes Capellet paa Capitolium dertil paa den ovennævnte Dag. Hr. Pastor Lagergren prædikede, Professor Tullberg og Pastor Moberger forrettede Altertjenesten og administrerede Nadveren. De mellem 30 og 40 Skandinaver, sam for Øieblikket ere i Rom (deriblandt 5 Damer), vare naturligviis tilstede ved denne Fest, hvis Lige ikke har fundet Sted siden Gustav den Tredies Nærværelse i Rom. Efter Gudstjenesten var et et fælles Middagsmaaltid arrangeret, hvorved man i Skaaler og Taler mindedes det fjerne Hjem. At det netop samme Dag var Kong Oscars Fødselsdag, gav naturligviis Festenen fordoblet Betydning. (Fædrel.)