Viborger Samler, 1841-07-01
Da Marquis Bute i Overhusets Møde den 11te Juni androg paa den 3die Læsning af Jew's declaration bill, d. c. den Bill, hvorved der indrømmes Jøderne Adgang til Communcembeder, navnligen til Aldermans Posten, (til Scheriffs i Grevskaberne kunne Jsraliter vælges) modsatte Biskoppen af Landaff (Dr. Copleston, er udmærket Elev af alma mater Oxford) sig med meget Heftighed billens tredie Læsning. "Mylords, sagde ban, "det er Deres Pligt, ved at forkaste den foreslaaed Forholdsregel, at erklære, at Religionen ikke er Dem et ligegyldigt Anliggende. Da Testacten ophævedes, da de romerske Catholiker emanciperedes, bestemtes dog udtrykkeligt, at protestantiske Dissenters og romerske Catholike skulde aflægge en høitidelig Ed, og love, ei at ville brug deres Auctoritet til Statskirkens Skade. Har man fundet det nødvendigt at tage saadanne Forholdsregler imod Christne af andre Confessioner, hvormeget mere forsigtimaa man da ikke være med Hensyn til at tilstaae er Menneskeclasse, – der, ifølge sin Tro, anseer vor Religionsstifter som en Logner og Bedrager, – saadanne Rettigheder, som denne Bill indeholder, (Hør!) Skal den Grundsætning gjøres gieldende for England, at Jngen, for sine religiøse Meningers Skyld, kan udelukkes fra Adgang til Embeder, da fremkomme man med en almindelig Forholdsregel, og man søge ikke at indsmugle denne Grundsætning ved enkelte Bills. Jeg taler her uden nogen Anmositet imod Jøderne. Jeg befrygter ikke, at agtværdige og anseete Jøders Adgang til Embeder kan bringe Staten i virkelig Fare, selv da, naar de havde saadant til Hensigt; men den Fare jeg befrygter, er, at England som christelig Stat vil synke i den offentlige Agtelse, og at religiøs Jndifferentisme kunde gribe om sig iblandt Englands Jndbyggere. (Hør!) Jeg andrager paa, at Billen skal forkastes." Grev Winchelsen yttrede, at man, naar Jøder beklædte Communcembeder, ikke længere kunde negte dem Ret til at indtage Pladser i Parlementet; men Jøder i det britiske Rigsparlement vilde tilintetgjøre den reneste Ædelsteen i den britiske Nationalcharacteer, og befudle Landets Værdighed. Grev Wicklow (en Tory) understøttede Billen; dog erklærede han sig imod yderligere Concessioner. Han søgte at godtgjøre, at Billens Antagelse kun vilde ophæve en Anomalie, da flere By=Corporationer allerede havde Ret til at vælge Jøder, da Jøder vare valgte i 3 Stæder, og de overalt kunde vælges til Scheriffer; hvilket endog var Tilfældet i Middleser (det Shire, hvori London ligger). Fare for Christendommen kunde han ikke øine. "Ydermere, saaledes endte han sit Forsvar, have 38 af de største Stæder i Landet petitioneret for, men ingen Stad imod Billen. Biskoppen af St. David's (Dr. J. B. Jenkinson) talte ligeledes for Billen. Han formeente, at der til at være en Communalembedsmand kun udfordredes Redelighed og Troskab: Egenskaber, som Jsraliten ligesaa godt kan besidde som den Christne. Man forglemme ikke, at Jøderne, om de end ikke troe paa det nye Testament, dog troe paa det gamle. Biskoppen af London (den lærde Dr. C. J. Blomfield, der har udgivet mange theologiske Skrifter, men ogsaa den hedenske Æsch, lus og Callimachus): "Jeg hører med dyb Bekymring, at min Ven træder med sin Lærdom og sit Talent i Skranken for at fegte for Vildfarelsen. Min meget ærede Ven har sagt, naar Jøderne ikke troe paa det nye Testament, saa troe de i det mindste paa det gamle; derved gav han at forstaae, at der maaskee sidde i de engelske Stæders Communalforsamlinger enkelte Jndivider, der hverken troe paa det gamle eller nye Testament. Gud forbyde, at dette skulde være Tilfældet, Jmidlertid er det muligt, at en Vantroende, en Atheist, der ansees for at være en Christen, har faaet Sæde i et eller andet Municipalraad, Gud alene skuer ind i Hjerterne. - Dog herom dreier Spørgsmaalet sig ikke. Den britiske Forfatning foreskriver, at Landets Embedsmænd og Lovgivere skulle bekjende sig til Christendommen; antages billen, ville vi erholde i Parlementet aabenbare Modstandere og Foragtere af vor Tro. Fra dette Synspunct stemmer jeg imod Motionen. – For mangen Jøde bærer jeg iøvrigt oprigtig Høiagtelse. Jeg kjender mange Jsraliter, som ere ædle, velgjørende Mænd, ja jeg tager endog ikke i Betænkning at sige, at mangen Jøde kunde være et Mønster for mangen Christen. Men derhos tør vi ei forglemme, at de, der angive Tonen iblandt de europæiske Jøder, ogsaa hylde de visionaire Læresætninger i Talmud, ved hvilke den store Hob holdes i Uvidenhedens Mørke. Spørgsmaalet er med faa Ord: Ere Deres Herligheder tilsinds at ophæve det store Grundprincip i vor Forfatning, og give slip paa den Nationalhylding, der hidtil ydedes den christelige Religion i England." Af en bemærkning af Marquis af Bute synes det, at man kan uddrage den Slutning, at den Edsformular (declaration), der nu udelukker Jøderne fra Communalembederne, først bestaaer siden Municipalre form actens Udstedelse, men at det endnu er afhængigt af Pluraliteten i et Communeraad, om det vil affordre eller eftergive denne Erklæring, saa at altsaa dog Udelukkelsen, af en Jøde kan omgaaes. Lorden understøttede Billen, netop fordi han var en Christen; "thi," sagde han, Christendommens første Bud er, næst efter Kjærlighed til Gud, Kjærlighed til vore Medmennesker, og ifølge dette Bud bør alle Hs. Majestæts Undersaatter nyde samme Rettigheder." Billen forkastedes med 98 Stemmer imod 64.