Aarhuus Stifts-Tidende, 1833-11-16
Copulerede i Aalborg den 14de Novbr. Hr. Kjøbmand B. Mørup og Jomfru Andrea Herskind. Toldi og Consumtionsvæsenet. Lave Toldafgifter, er det almindelige Raab, ligesom manikke sjeldent beskylder det samvittighedsfulde Toldvæsen for at ruinere derne eller hiin Byes Handel. – Vi, derimod, formene, at Toldafgifterne, svarede som de bør, ikke kunne ruinere nogen Byes Handlende, eller dens Handel, da Kjøbmændene ikkun tilsyneladende, men Kjøberne i Virkeligheden, svare denne Stat; men ogsaa derfor er det neppe tænkeligt, at denne Statsindtægt kan udskrives paa nogen anden mere rigtigt fordeelende Maade; thi nu betales Afgiften for Varerne af Den, som benytter disse, hvilket neppe vilde være tænkeligt at kunne skee ved nogensomhelst anden Maade af inddrive det omtalte Statsbidrag paa, hvorfor en saadan vist snart vilde vække endnu langt mere Misnøie end den nærværende, selv om den var saa fortrinligen ordnet, at en Mængde vilde bifalde den i første Øieblik. – Nei, Smuglerie i en Bye kan ruinere dennes Nabobye, ret ligesom tidt lykket Toldsvig af en Mand, kan bringe dennes Naboe til at lukke; hvorfor det – efter vor, men rigtignok ei efter Mangdens Vening - er det sløve, kraftløse, uduelige, uredelige Toldopsyn – e i det dygtige, der kan og vil op fylde sine Pligter – som foraarsager Ruin! At vi til de duelige Told-Embedsmænd ikke henregne hine Smaaheds Stakler, der for at maale flydende Varer af et stort Kar, tage de sidste Draaber op med en Svamp og trykke den af over Pottemaalet, er en Selvfølge, ligesom Chicaneurer heller ikke vinde vor Roes. At enkelte Artikler burde belægges med en lavere Afgift, er meget muligt, ligesom Andre vist godt kunde bære en høiere, og at hele Toldforordningssystemet kunde behøve en gjennemgribende Revision, troe vi ogsaa med mange Andre. Men naar Nogle ubetinget paa staae, at formindskede, eller lave, Toldafgifter ville give Mere i Kongens Kasse og standse alt Smuglerie, saa træden vor mistroiske Side atter frem; thi der gives saa udannede, saa ukyndige Folk blandt vore saakaldte Kjøbmænd i Provindserne, at de troe, de umuligen kunne handle med Fordeel, uden at smugle, og ikke Faa have godtgjort dette ved at have anvendt større Bekostninger paa et Smugleri end de indsvegne Varers lovlige Clarering vilde have beløbet; men da Varerne vare bjergede, troede Vedkommende i deres hjertelige Eenfoldighed, at de havde gjort deres Sager godt. Det hører desuden med til god Tone blandt udanned, Folk, selv blandt de, der bære meget kjønne Klæder, at see en Glæde i "at narre Toldvæsenet, som de sige, uden vel i Grunden at betænke de bedrage Staten. - Skulde derfor Smugleriet ophøre, saa maatte Tingene ei alene indrettes saaledes, at den ei betalte sig at smugle, men dette maatte tillige, hvilket maaskee blev det vanskeligste, gjøres begribeligt for Alle. - Studeren til dette Øiemed ansee vi for spildt; men vi troe ikke destomindre, at denne Lovovertrædelse, der er lige saa fordærvelig for det Hele i moralsk Henseende, som den i pecuniair Henseende er det for den dannede og redelige Mand, der er nedlader sig til Sligt, vilde formindskes, naar forholdsmæssige Toldafgifter forenedes med stor og fast ueftergivelig Straf for Deftandenterne, samt med al muelig Understøttelse og Opmuntring for Toldopsynet til med større Jver at opfylde dets anstrengende og ubehagelige Forretninger, ligesom den strængeste Straf for Pligters Tilsidesættelse fra dettes Side. – Som Facta tidtnok vise, vide Kjøbmænd, der drive Smuglerie, at skaffe sig Oplag paa Landet, hvor disse ei letteligt opdages, men hvorfra Varerne i smaae Partier indsniges i Byerne. – Faaer nu en underordnet Betient Formodning om slig Beholdning, eller støder han paa den under andre Forretninger, saa anmelder han saadant for sine Foresatte, naar han veed, at Belønning herfor ikke udebliver, og, ved hurtige og kloge Forholdsregler kan Bedrageren gribes og straffes. - Henlægges derimod Provennet af slig Anholdelse til andre Øiemed, f. Ex. til Amtsfattigkassen (hvilket i den senere Tid nok har været paatænkt) saa at Betienten, for sin Person, ikke nyder Andet end Slid og alskens Ubehageligheder, samt den gode Overbeviisning at have døiet Hiint og Hine for Amtsfattigkassens Skyld, hvilket er en saadan Mands Raisonnement –, mon der da ikke er vel stor Fristelse for den fattige, sine faae Jndtægter paa sureste Maade fortjenende Betient, til at lade Munden lukke med den 5 eller 10 Rbdlr. Seddel, der ufeilbarligen vil vorde ham buden? – Faaer en høiere Embedsmand, som ingen Fristelse seer i det, man ei vil genere sig for at byde ham, Formodning om ulovligt Vareoplag paa Landet og vil (for at skaffe de af sine Undergivne, som paa en Jnqvisitionsreise skulle deele Anstrengelse og Fare med ham, en Belønning herfor, eller for, ved slig Leilighed at skaffe Betiente, der stadigen vise Redelighed og Jver trods deres ublide, usle Kaar, en Pengehjelp) skrive til Collegium eller Amt, for at erholde Jnqvisitions-Ordre hvorved Anholderne beholde Provenuet 11) – saa kunde de saamæn hellere blive roligt hjemme; thi ei alene klogt, men ogsaa hurtigt maa der handles, om ei af 100 slige Toure Resultatet de 99 Gange skulde blive: Udgift for Kongens Kasse til Befordring &c., Opsættelse af andre Forretninger, Anstrengelser og Arbeide, samt nogle Forhaanelser, alt uden at naae det tilsigtede Maal, medens Smuglerne i hele Omegnen ere i Behold, og see med Glæde og Fordeel paa Tingenes Gang. – Nei, sikkerligen bør Anholderne - Politi eller Toldvæsen - have Provenet, – Nogle Proct., allenfalds, Amtsfattigkassen. - Jsær i Jylland jamre Kjøbmændene over holsteenske, lubedske a. Kræmmere, som drage om og falbyde deres Varer for Spotpriis, til Ruin for Handel og Kjøbstædsborger, og, er denne Handel saa udbredt, som tidtnok er sagt og skrevet, saa maae disse Veeklager vistnok ansees for saare billige! – Saavidt vides, hører det med til Toldvæsenets Pligter, at hamme dette Onde; men er det i Besiddelse af tilstrækkelige Midler hertil Neppe! Har Toldvæsenet stedse Befordring, det, uden videre Ansvar, kan benytte til Patrouilleren, Saavidt vides ikke, uagtet dets District ofte har mange Mile i Omkreds. - Og træffes en saadan ulovlig Handlende paa alfare Vei af en Told-Embedsmand, saa kan Denne optage Hiin med samt hans Varer, NB. dersom han vil være saa artig at lade sig tage; men løber han blot ind i et Huus, saa er jo Told embedsmanden færdig; thi for at foretage Huusinqvisition, skal han først henvende sig til det Politi, der forresten bedre kan standse Landprang o. d. l end han; men inden han i denne Henseende faaer arrangeret det Fornødne er Kræmmeren in salvo, og de Øvrige, som muligen maatte befinde sig i Egnen, ligesaa. Dette bekræfter Erfaring noksom. Skal altsaa Toldvæsenet virke i Forening med Landpolitiet, i ovennævnte Henseende – hvilket vistnok er nødvendigt – saa var det vist gavnligt, om hvert Toldsted var forsynet med et Par gode Rideheste, og om en kongelig bestaltet Told-Embedsmand ligesaavel kunde foretage Huusinqvisition hos Landboerne i Districtet, som hos de Handlende i Kjøbstaden, hvori H. M. Kongen har beskikket ham til at fungere. – At slig Myndighed ei bør gives Underbetjente er en Forsigtighed, som altid vil finde skjøn(Slutningen følger.) somme Erkjendere.