Københavns Adresseavis, 1765-07-17
Den Svenske nidkiere Patriot taler i Norkiøbings We ko=Tidningar No. 51. a. p. i følgende Tone til sine Landsmænd: Vort Rige har paa 132 Aars Tid frembragt af sit Skiød 1250000 Skpd. Kobber, naar dette beregnes til den Summa 293125000 Dl. S. M. saa spørges, hvor al den Velsignelse har taget Veyen. En liden Deel deraf er ikkun i Riget, som bestaaer meest i Brygger=Brændeviins- og Kiøkken Kiedler; de forhen værende KobberTage ere mestendeel aftagne og solgte; ligeledes ere KobberLiigkisterne udtagne af Graverne; de myndtede Plader ere forsvundne, og Kobber= Smaa Pengene ere usynlige. Vi har ikke faaet Guld og Sølv for vort Kobber, og Nødtørfts Vare maatte vi kundet betale de Udenlandske med Jern, Bræder, og flere Trævare, samt i de senere Aaringer med Gottenborgsk Sild. Vi har faaet Overflødigheds Vare igien; og det er ikke Kiøbmændenes Skyld, som forskaffer dem, men vor egen Skyld, som fortærer dem. Om ingen kiøbte Silke=Tøyer, sine Lærreder, Sitzer, Vine, Specerier m. m. saa forskrev ingen sligt, og ingen skikkede Penge derfor udaf Landet. Men man maae leve efter Moden, der maae blive af vore Efterkommere hvad der vil. Kornvare, som ikke kand undværes til Brød, bliver alligevel en Overflødigheds Vare, naar Brændeviinspanden nøder os til, fra Fremmede at lade indkomme 4 til 500000 Tdr., som aarlig koster Riget 5 Millioner Dr. S. M. om ikke meere. Dersom Hoffærdighed og Vellyst ikke drog saa mange Hænder fra Plougen, saa skulde Fædernelandet selv fremmelske saa megen Sæd, som behøvedes til Brød, og vi skulde kunde undvære Kornvare fra Fremmede. Der er næsten i alle Stænder Overflødighed af Folk, i Bondestanden allene er der Folkemangel; Landmanden fattes Arbeydere. Man holder overalt og formange unyttige Heste, i hvis Sted man burde holde flere Øxen og Kiør. Man kunde og burde holde langt mindre Tal af Skyts=Heste, end nu holdes. Naar man betragter de Reysendes Beskaffenhed, saa skal man finde, at gamle fornemme Herrer sielden reyser, undtagen det skeer i Embeds Forretninger. Kiøbmænd og Haandverksfolk reyser ikke med Skyts, men leyer Foermænd, til Markeder. Det er da unge Herrer, som har intet andet at bestille, end at fortære Kronens Løn, unge ugifte Officierer, som kiedes ved at blive hiemme eller i Garnisonen, og smaa Secretairer, som ere for fornemme til at sidde og skrive, der flakker meest omkring. Ofte møder man paa Landeveien er Bagage=Vogn med 4 Heste for, og en Karl paa, som kaldes Kammertiener, en Times Tid derefter en Carosse med 6 Heste for, 2 Skytsbønder og 2 Tienere, og en liden Herre ind i Vognen. Naar man spørger, om det ikke er en Tydsk Prins, faaer man til Svar: at det er een, hvis Forretninger hele Aaret igiennem ikke nytter Riget saa meget, som Skytsbondens Arbeyde paa en eneste Dag. En anden gang kommer en Carosse Coupee kiørendes i fuld Fiirspring med 4 Heste for, og paa Kudske=Sæddet sidder en Tiener, som raaber af fuld Hals: Af Veyen, og i det ene Hiørne af Carossen sidder en ung Herre. Man troer at det er en Coureer, som skynder sig, for at bringe en meget vigtig Tidende for Riget; men naar man ret spørger derom, saa er det enten en Fændrik, en Cornet eller Lieutenant, som viser sin Person paa den ene Herregaard efter den anden, eller en Kiøbmands Søn, som fornøyer sig, under Prætext af at besee Landet, eller og en liden Auscultant, som følger med sin Herreds Høvding paa Tinget. Maae ikke saadanne Syner hos fornuftige Folk kunde giøre samme Virkning som en god Dosis Jpecacuanha forsat med Tartaroemetico. Det er noget rart at undersøge, hvorfra vi har faaet denne Galskab. Vore Forfædre brugte altid at ride. Vi vide af Historien, at Prinsesserne, som bleve gifte med udenlands Prinser, rede fra Stokholm til Calmar, hvor de gik om Bord. En lukt Vogn, var i Frankerig endnu noget rart ved den Franske Kong Carl den 9des Bryllup den 27 November 1570, da tillige den første Kalkonsk Steg blev spiist, som nogensinde er blevet slagtet i Europa. Der forløb mange Aar, førend de lukte Vogne bleve en Adels Møde i Frankerig, og langt flere, førend de kom i Brug i Sverrig. J Kong Carl den 12tes Tid reed alle Mennesker. For ikke mange Aar siden levede en høy Herre, en Kongens og Rigets høystbetroet Mand, som hver Løverdag reed ud til sin Gaard, med Kappe bag paa sin Hest, og var dog ligefuldt æret og Vore Spradebasser kand hædret af alle Veltænkende. altsaa ikke beraabe sig paa Forfædrenes Exempler. her altid været mandige og hadet alt det, som var qvind(Fortsettelsen følger.) agtigt.