Almuevennen, 1842-12-21
Naar nu Sogneforstanderskaberne skal samles, for at afgive deres Betænkninger over fornævnte Sag, saa kommer jo Godsherrerne med, da de er repræsenteret i Sogneforstanderskaberne, eller ogsaa deres Forvaltere, det er nu ligemeget (maaskee de kommer alle tilhobe) Birkedommeren skal formodentlig ogsaa med, og Sognepræsten er jo med. Naar saa alle disse høilærde Mænd holder sammen (hvilket paa mange Steder vil blive Tilfældet) saa gjælder det om Sogneforstanderne af Bondestanden vil være paa deres Post, og ikke lade sig stikke Blaar i Øinene, eller lade sig forlede til at troe de mange herlige Forestillinger, Lovtaler og Exempler der da vil fremkomme, om Eiendomsrettens Hellighed m. m. eller lade dem kyse dersom Birkedommeren skulle faae isinde at reise sig op- og slaae i Bordet for dem, som det har gaaet i Aar i nogle Sogneforstanderskaber, hvor Birkedommeren eller Politiemesteren ville have flere Favne Vei pr. Td. Hartkorn til Grundforbedring, end Bønderne i Sogneraadet ville have, og da de ikke kunde blive enige derom reiste han (Politiemesteren) sig op, og slog i Bordet for dem, og sagde: "Jeg skal nok lære Jer til, at tage ligesaamange Favne pr. Td. Hartkorn som jeg vil have og derved bleve de bange, og indvilligede i hans Fordring. Saadan vil det nok mange Steder ogsaa gaae til, naar J ikke vil underskrive paa de Betænkninger om Huusmandssagen, som de forestiller Eder. Men J skal hverken lade Eder bilde noget ind, eller lade Eder kyse; J skal handle efter Eders Samvittigheds bedste Skjøn og Overbeviisning, og ikke vige eller lade Eder rokke enten til høire eller venstre, enten Eders Modstandere saa ere Grever eller Baroner, enten de ere Herremænd, Birkedommere eller Præster, men frit og uforbeholdent udtale og paastaae hvad Sandhed og Ret er, efter Eders bedste Overbeviisning, og ikke være bange fordi J ikke ere Jurister eller Theologer, thi det kan Bondestanden ikke blive, naar vi skal arbeide for at erhverve det nødtørftige Udkomme til os og Familie, og yde til Godseierne og flere, det som vi kunne anvende til vor egen og Børns Oplysning, men som hine bruger til at studere i Videnskaberne for; men derfor maa vi ikke troe om os selv, at vi er uden Forstand og Tænkeevne. Thi det er aabenbart, og kan ikke dølges, i hvor stort Skjul end Mange vil kaste derover, – at Godseierne, i Almindelighed ere de værste Plagegander imod Bondestanden, og naar den (Bondestanden, er nedtrykt og underkuet ved Udpresselser og Udsugelser – som den paa flere Steder er, og meere vil blive saa kommer vist den største Deel af Nationen til at lide derunder, da det er Bondestanden der maae drive Statens vigtigste Jndtægtskilde – Agerdyrkningen som alle andre Ting skal have sit Udspring og Næring fra, og dette kan vist ingen af Eder nægte. Jeg veed meget godt, at det vil blive Eder forestillet, af Godseierne og deres Tilhængere, at det maatte jo være uretfærdigt, naar J har kjøbt og betalt en Eiendom – enten contant udbetalt den, eller ogsaa J forrenter noget der – at J saa ikke skulle have Ret til at bruge den som J ville, og drage saa stor Fordeel deraf som J kunne faae, af dem som J leiede eller fæstede en Deel deraf til, og det vil vist mange af Eder give bifald, idetmindste dem af Eder der er Selveiere, og undertiden har nogle Huse paa Eders Lodder, hvor J ogsaa agerer Godsherrer, over de Huusmænd som J har fæstet eller leiet disse Huse til; men tag Jer i Agt, at J er kun Herrer i det smaae, men Godseierne i det store, naar J ved ublue og opskruede Afgivter, kan vælte en Huusmand paa Communen, saa kan Godseieren vælte 10 til 50 og flere, af Bønder og Huusmænd, og hvem skal saa skaffe Huusly og Ophold til dem, Det skal J selv, saalænge J har noget, naar Bidraget til Fattigvæsenet Aar for Aar bliver større, da gaaer det vist ud over Bondestanden. – Godseieren maae vel ogsaa yde Vidrag til Fattigvæsenet, men naar de har kastet flere derpaa, saa faaer de strax nogle andre ind igjen, i de Gaarde og Huse som de har udjaget de forrige af, og der faaer de for det første strax en stor Jndfæstning, og store aarlige Jndtægter, saalænge de der beboer samme kan udkomme at tilveiebringe dem.