Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-06-26
J Aaret 1784 indgav den virksomme Præst Henning Munk Engelhart til vor allernaadigste Konge, da Kronprinds, et Skrift om Nikobar-Øerne. Denne Mand, siger Prahl, var i Trankebar elsket af hver Stand og hvert Jndivid. Han reiste til Nikobar-Øerne for at undersøge samme, og blev et Offer for sin patriotiske Jver. Han var en stærk og munter Mand paa omtrent 30 Aar, som stolede for meget paa sin Naturs Styrke; ædruelig, from, begavet med Sundhed, Fornuft og Dybsindighed, havde han vist stiftet den haabede Nytte af hans Undersøgelsestog; men han havde Feil, hvis Grund var i hans agtværdige Talenter; hans Mod, Frihed for Fordom, raske Temperament indgave ham for megen Foragt for Rygterne om Usundheden af det Sted, som han skulde undersøge. Da han ikke fordrede store Beqvemmeligheder for sin Person, reiste han did med et lidet Fartøi, hvor han kun havde liden Pleie. J Trankebar kunde det vel lade sig gjøre, efter Dagens Arbeide at anvende en Deel af Natten paa astro*) Hennings 368. 22) S. hans Skrift S. 828 s. med S. 61. 110. nomiske Observationer, men Nikobar taalte ikke den Levemaade, at man som Geometer om Dagen vandrede igjennem Moradser under den brændende Sol, og om Natten i den skadelige Dug betragtede Stjernerne, istedetfor at styrke sig med Hvile til nestkommende Dags Arbeide. Naturen, pred over denne Strid mod sin Orden, kastede ham paa Sygeleiet, hvorfra maaskee hans Ungdoms Kræfter dog havde løftet ham, naar han havde nydt venlig Pleie, men han laae syg blandt Fremmede, paa et lidet Kammer, i Fartøiet med andre Syge, og blev begraven paa en af de mkobarske Øer. Le maris & terræ numeroque carentis arene Meusorem cohibent - Fulveris exigni prope lius parva Kamoria Munera, nes quiequam tibi prodes Aerias tentasse demos animoque rotundum Eerourrisse polum morsturo. saaledes kunde Mennesker vel tiltale hans Manes; de Mennesker nemlig, som kun arbeide for Mad, og reise for Guldets Skyld, men de som ære den Siel, som hæver sig over Støvet, og uden Hensigt til Egennytte stræber for Fødelandet og det Almindeliges Vel, see med hellig Agtelse hans Monument; Nogle ualmindelige Mennesker har Naturen givet den Magt og Ynde, at de indtage hvert Hjerte. Saa mistænkelige som en raa Nations Mennesker monne være mod de fleste Fremmede, begavede med større Kundskaber, – (thi disse misbruge ikke sjelden deres Evner til at skuffe eller tyrannisere hine) – saa sikre gjorde denne Mands ædle Aasyn dem, fra første Øjeblik de saae ham. Han var lidt over 14 Dage blandt dem, og Nikobarerne begræde hans Død, og erindre ham med Andagt, ja opreiste Bantasteen for at forevige) hans Hukommelse. Denne værdige Mands Exempel bør lære den, som anfører *) Engelhart fortjener sikkerligen at mindes i Fædrenelandets Historie, og at nævnes blandt dets Hædersmænd, hvilket Krønikerne skulde giøre. Staaer endnu hin Bantasteen, efter henimod 50 Aars Forløb, Tog til Nikobar Forsigtighed; hverken han eller hans Folk maa overile dem med Arbeide under den brændende Zenith, og undgaae saa meget som mueligt Nattens Dunster." 178, indgav Prahl en Ansøgning om at blive Resident paa Nikobar-Øerne under visse Betingelser; Han var Notarius Publicus og Prokurator paa Trankebar. Hans Ønske gik ikke i Opfyldelse. Efter henimod 20 Aars Forløb og efterat Prahl i omtrent 14 1/2 Aar havde været i Indien, og nu i nogle Aar opholdt sig i Kjøbenhavn, skrev han et Skrift) om Nikobar-Øerne, som fortjener Opmærksomhed, indeholder mange Oplysninger dem vedkommende, og gode Jdeer om, og Regler for hvorledes man bør fremgaae ved Colonisation paa disse Øer. Han kalder selv denne Bog: en vild Analyse af sin 178, indgivne vilde Plan, imidlertid, siger han, tiltroede han sig Duelighed til at iværksætte sine yttrede Ønsker, det Udraab hvori Øerne stode for Usundhed skrækkede ham ikke han kjerte sig ei heller om de Ubeqvemmeligheder, for hvilke man maatte udsætte sig i et udyrket og raat Land. Jngen Nød for Levebrød motiverede hans Ansøgning, men vel Lyst at vinde Ære ved at være Staten nyttig.