Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1845-07-30
At de nordiske Landes naturlige Frembringelser supplere hinanden til et, i sin Adskillelse mangelfuldt, i sin Forening meget fuldstændigt Hele, behøver lige saa lidet nogen Udvikling, som at en saadan Fusion af de materielle Jnteresser vilde være et stærkt Cement for den aandige, den nationale Enhedsbevidsthed, ligesom det deraf flydende Fælledskab i vigtige financielle Jndtægter vilde være baade en næsten urokkelig Garanti for Regjeringernes gode Forstaaelse, og et vigtigt Grundlag for en eendrægtig Politik. Bliver først den Erkjendelse ret levende baade hos Folkene og disse Regeringer, at deres Selvstændigheds Forsvar ikke blot lider ved den Deelelse i Kræfter, som hidtil fornemmeligen ere brugte til indbyrdes at fortære hinanden, men at de adskilte, i militair Henseende ere compromitterede i deres vigtigste Positioner, men forenede danne et stærkt Hele, der baade kan forsvare sig mod fremmed Angreb, og i det hele europæske Statssystem opfylde en vigtig og indflydelsesrig Mission, saa maa dette lede, ikke blot til en inderlig Alliance, men ogsaa til saadanne Overeenskomster og Organisationen af det hele Krigsvæsen baade tillands og tilvands efter en fælles Plan, hvorpaa man ligeledes kan finde nyttige Forbilleder i Tydskland, og som styrket ved fælles millitaire Jnstitutioner f. Ex. høiere Special skoler og næret ved fælles Vaabenøvelser, baade tillands og tilvands, vilde give denne Enhed en høi Betydning, baade for de paagjældende Rigers egne, selvstændige og kraftige Udvikling og i og for den hele europæiske Politik. Jeg har her med Flid nævnt nogle af de vanskeligste Puncter, hvis mulige Realisation ligger i en fjern Fremtid; thi at der i mindre Kredse, f. Ex. med Hensyn til Underviisnings= og Universitet- og Konstvæsen, til Handel, Jndustri og Skibsfart, til Mynt, Maal og Vægt, til Pas- og Postindretninger osv. kan gjøres meget, som er umiddelbar practisk realisabelt, kan vel ikke ansees for omtvistet. Men det var mig om at gjøre i enkelte Exempler at vise, at selv meget vidt gaaende Ønsker kunne være rettede paa Virkelighedens Rige, uden derfor at gaae udi paa de tre Kroners Forening paa et Hoved. Og hvad dette sidste Spørgsmaal angaaer, da kan man, for at jeg intet skal fordølge, meget godt have den Anskuelse, at meget vilde staae bedre til i Norden, dersom Calmarunionen virkelig var bleven overholdt overeensstemmende med den Tanke, der udtaler sig i Udkastet til en Unionsact, i Stedet for at man nu søgte at grunde den paa Vold og Undertrykkelse, og dersom en kraftig Æt af nordisk Race havde med Aand og Retfærdighed befæstet og udviklet den, ja man kan endog mene, at dersom der 18089 i Sverige havde hersket blot saa megen Bevidsthed om Enhedens Berettigelse og Nytte, som nu, da vilde Kronerne nu rimeligviis have siddet paa eet Hoved, uden derfor at ansee dette for nødvendigt eller for overveiende vigtigt for Nordens nationale Enhed, og især, uden derfor at nære mindste Tanke om nogensinde enten selv at foretage eller til Andre at anbefale noget Ulovligt. At en Bestræbelse, der gik ud paa at styrte et Dynasti, vilde være aabenbare ulovlig, indrømmer jeg naturligvis villigen; men selv om jeg ikke ved Ed var bunden til den i Danmark regjerende Kongeslægt, hvilken Ed Generalfiskalen kan være rolig for at jeg skal holde lige saa ubrødelig som han, – er jeg dog hverken taabelig og ubeskjæftiget nok, til at spilde min Tid paa saadanne ørkesløse Drømmerier, som at borttage og bortskjænke Kroner, og i alt Fald ikke vanvittig nok til hen i Vind og Veir at fortælle saadant til 1600 Vidner, deriblandt f. Ex. til Kjøbenhavns Politidirecteur. Min ærede Collega vil ikke tiltroe mig andet end slette Motiver, maaskee han dog vil bevise mig den Høflighed, ikke at ansee mig for gal. Forøvrig skal jeg kun, for ikke at misforstaaes, tillade mig at tilføie, at saa vist enhver Tanke om at styrte en Konge, indlændisk eller udlændisk, fra sin Throne, er ligesaa lovstridig, som taabelig, saa vist vilde det blotte Ønske om en dynastisk Forening af Norden endnu ikke constituere en Forbrydelse, da der gives fuldkommen legitime Midler, hvorved saadant kan opnaaes, f. Ex. derved, at tvende Dynastier ved Ægteskab eller Adoption sammensmeltes, eller derved, at ved det enes Uddøen Kronen hjemfalder til Folkets Disposition ved Valg. Hvor lidet tilbøielig jeg for Resten er til at overvurdere en dynastisk Forenings Betydning, vil Generalfiskalen forøvrigt blandt andet kunne see af den sidste roeskildske Stænderforsamlings Tidende, hvoraf han vil kunne erfare, at uagtet Jngen stærkere end jeg har holdt paa den dynastiske Forbindelse mellem Danmark og Holsten, er jeg dog meget lang fra derfor at erkjende en virkelig Statseenhed, endsige da en Nationaleenhed mellem disse to Lande, ligesom jeg paa den anden Side, saa godt jeg formaaede, har forfægtet den Anskuelse, at der skal noget ganske andet og meere, end det fælles Dynastii, til at gjøre den retlig bestaaende Statseenhed mellem Provindsern Danmark og Slesvig til en betrygget Virkelighed. J Forbindelse hermed skal jeg endnu kun bede den ærede Ret bemærke den af Cand. phil. Carl Ploug i sin Tid i Calmar holdte Tale, (Litra C), som baade for mit og mine Medtiltaltes Vedkommende vil afgive mange interessante Sammenligningspuncter med nærværende Sag, og den over samme afsagte Landsoverretsdom af 5te Marts 1844 (Litr. D), der i Høiesteret under 1ste October 1844 interminis er bleven stadfæstet (Litr. K.) Af denne saaledes allernaadigst stadfæstede Dom vil det sees (Litr. Døverst paa tredie Spalte, at – selv om Tiltalte kunde antages, at have tænkt sig det af ham anpriste Forbund mellem de nordiske Folk som en Forening under een Regent, turde der ikke paa Grund deraf tillægges ham en Hensig til Forandring i den ved Fædrelandets Grundlov bestemte Arve regjering. – eller som Sagens Udfald viser nogensomhelst anden forbryderisk Jntention eller strafhar Handling efterdi han, skjøndt han da vel maatte antages at ønskedet ene af de i de trende nordiske Riger herskende Dynastier bortfjernet, dog ikke behøvede at have tiltænkt det danske Kongehuus denne Skjæbne." Det vil af samme Dom endvidere erfares, at Begrebet oer Folk ikke er synonymt med een Stat, og at Forening under een Regjering ligesaalidet kan ansees nødvendig for at et Folk kan erhverve Lod og Deel i Verdenshistorien, som for at de ved forenede Kræfter kan betrygge den fælles Nationaliteimod fremmed Jndblanding, og at henviisningen til Calmarunionen som Præcedens for en "ny Forbindelse ikke kan paadrage Ansvar, da det ikke er nødvendigt at søge Sammenligningspunctet mellem de tvende Forbund i, at det nu anbefalede skulde, ligesom det ældre, være under een Regent, hvorimod det idetmindste ligesaa naturligt kan søges i den til Grund for begge (Forbund) liggende Jdee om en Eenhed imellem de nordiske Nationer ligeoverfor den øvrige Verden; ligesom en saadan Forbindelse lod sig realisere paa mange Maader uden at den danske Konges Souverainitet derved leed noget Afbræk f. Ex. ved en of- og defensiv Alliance eller et Told- og Handelsforbund. Denne Hof= og Stadsretsdom er, som alt bemærket, interminisstadfæstet af Høiesteret, og bliver derved et hin dende Præjudicat ogsaa for den nye Criminal- og Politiret, Vil Generalfiskalen kalde alt dette politisk Skandinavisme kan jeg saameget mindre have noget derimod, som han efter det Anførste ikke skal kunne negte, at politisk Skandinavisme er lovlig, hvorpaa jeg endnu som Beviis hentet fra en ganske anden Sphære skal anføre, at jeg i den Roestildske Stænderforsamling i Comiteebetænkningen og Statseenhedssagen havde anført, at Danmark ved at blive draget ind i hele den tydske Politik og og øvrige tydske Udvikling vilde forlise hvert Haab om en høiere National-Udvikling og historisk Betydning gjennem en nøiere aandig og politisk Tilknytning til det øvrige skandinaviske Norden, (Litr. F. p. 1942 in fine, hvorpaa den kgl. Commissarius vel yttrede, at denne Jdee formeentlig var meget uheldig" hvorom der naturligviis kan disputeres, men ingenlunde at den skulde være undførlig, endsige forbryderisk (Litr. G. p. 2002 Er der saaledes intet enten Ulovligt eller Usømmeligt i det Formaal, jeg opstiller, saa vil det endnu mindre findes i den Vei, hvorpaa jeg anbefaler sammes Jværksættelse. Den er nemlig saa langt fra, at jeg raader de mig omgivende Studenter til nogensomhelst directe, endsige til nogen voldsom og forbryderisk Virken for Sagen, at jeg tvertimod som det eneste de qua Studenter kunne gjøre, henviser dem til "at udruste de res Sjæl og berede deres Sind til engang i Tiden at kunne udrette Noget. Havde Nogen i sin Tid givet de tydske Studenter, med hvis Sammenkomster man har troet at kunne sammenligne dette nordiske Fostbroderskab, det Raad, istedetfor at stikke en Comedieskriver ihiel, eller senere til Ære for det tydske Keiserdømme at skyde nogle Skildvagter i Frankfurt, i deres stille Sind at opelske Bevidstheden om Tydsklands nationale Eenhed, og ved grundige Studier og alvorlig Tænken at udruste deres Sjæl til eengang i Tiden at udrette Noget for deres store fælles Fædreland: da troer jeg han snarere havde risque ret en preussisk Orden eller baiersk Pocal end en Generalfiskalaction, og i alt Fald er det vist, at han af de Studerende var betragtet og rimeligviis ogsaa behandlet som en skammelig Foræder, der stod i Magtens Sold. Og hvorledes skulle de da fuldbyrde den Gierning, hvortil de nu i deres Lære- og Vandreaar skulle forberede sig, Først og fremmest i det der ligger dem nærmest, i Aandens og Videnskabens Verden, og kun efterhaanden, som de føres indi det practiske Liv og kaldes til at deeltage i dets Jdræt, i Virkelighedens Rige. Skjøndt disse Ord ere klare nok, beder jeg dog dermed sammenholdt de tilsvarende tidligere Yttringer: "at det først er, naar hver i sin Kreds har sin anviste Gierning, at de, hver paa sin Viis, hver med de Kræfter, der ere ham givne, og i den Livstilling der vorder ham til Deel, skal arbeide for den Sags Fremgang og Seier, som de nu "omfatte med Ungdommens begeistrede Kjærlighed, skal virke for, at Bevidstheden om Nordens "nationale Eenhed kan bære rige og velsignede Frugter, ogsaa i Virkelighedens Rige. Jeg kunde begribe, om man havde svaret mig, at det var at vente for længe, naar de skulde vente til de fik Sæde i "Kongernes og Folkenes Raad, især naar de skulde vente indtil alle de Gamle vare døde den sidste iblandt dem, men at det skulde kaldes Oprørstale og Stempling mod Konge og Fædreland, overgaaer alle mine Begreber; thi en legitimere og navnlig Jordens Mægtige velbehageligere Virkemaade gives der neppe, end naar hver virker i den ham tildeelte Livstilling, i den ham anviste Gierning." Men ikke desmindre er dette, ogsaa efter min Overbeviisning, ikke blot den solideste, men og saa den nærmeste Veitil at naae det Maal, jeg har for Øie. Thi til at myrde en Konge hører der vel kun en Haand, og en Haandfyld oprørske Janitscharer kunne styrte en Throne; men til at opbygge en national Eenhed baade i Aandens og Videnskabens Verden" og "i Virkelighedens Rige, dertil hører hele Nationens langsomme og trofaste Arbeiden. Og netop fordi det er dette, jeg vil, netop derfor har jeg anbefalet denne Vei, at de i deres eget Sind skulle befæste, og saavidt de kunne, udbrede Bevidstheden om Nordens nationale Eenhed, at de skulle anvende deres Studenteraar til i denne Aand at berede sig til deres Livs tilkommende Kald, thi hvis de kun bleve denne deres Begeistring og denne deres Erkjendelse troe, da vilde den Tid komme, da de havde alle Midlerihænde til hver i sin Kreds, hver i den ham tildeelte Livstilling, og i den ham anviste Gierning at virke for Sagens Fremgang og Seier, – en Virksomhed, der vilde give hver Enkelts Liv Jndhold og Betydning, fordi de da stode i en stor, verdenshistorisk Jdees Tjeneste, og "bære rige og velsignede Frugter for deres store, fælles Fædreland, det stolte, det herlige Norden." Det er herfor, at Generalfiskalen vil, at jeg efter Lovens 643 eller efter Frdn. 27de September 1799 § 8 skal have forbrudt Ære, Liv og Gods, at den høire Haand af mig levende afhugges, Kroppen parteres og lægges paa Steiler og Hjul og Hovedet og Haanden sættes paa en Stage, eller herdømmes 3 Aar i Forbedringshuset, og i begge Tilfælde have mit Embede som Høiesteretsadvocat forbrudt, samt betale in solidum med mine Medtiltalte alle af Actionen lovlig flydende Omkostninger, derunder til ham et passende Salair. Denne Paastand skal jeg nu roligen overlade til den ærede Rets egen Vurdering. Jeg har derhos atter i denne Sag det store Held, at det ikke er for en undertrykt Bladartikel jeg skal dømmes, men at mine Ord ere hørte af en talrig og hæderlig Forsamling, der har bifaldt hvad jeg sagde og alt har bragt Vidnesbyrdet derom til vide Kredse, og at ogsaa den trykte Beretning derom er kommen til offentlig Kundskab, og uhindret gjentages i det Mindste i Norge og Sverrig, om man end her har lagt dens videre Forplantning uventede Hindringer i Veien. Dette er ikke blot et Held for mig, men jeg haaber, at det ikke vil blive ilde tydet, naar jeg ogsaa lykønsker den ærede Ret til, at den strax i sin Virksomheds Begyndelse er bleven kaldet til at domme i en Sag, paa hvis Udfald den almindelige Opmærksomhed i ikke ringe Grad er fæstet ikke blot hos os, men jeg tør vel sige, ogsaa i begge Naborigerne. Til dens Afgjørelse overgiver jeg da saaledes min Sag, idet jeg i Henhold til alt mit Anbragte skal paastaae: at jeg for Generalfiskalens Tiltale i denne Sag kjendes fri at være, og at Processens Omkostninger skulle udredes af det Offentlige.