Aalborg Stiftstidende, 1837-04-08
Blandede Efterretninger. Den Rodske Sportuleringssag." Under denne Overskrift læses i Kbhpst." af 30te og 31te Marts Følgende Vi have havt Leilighed til at gjøre os nøie bekjendte med den Sag, der for Tiden verserer imellem Hr. Proprietair C.G. Clausen til Lesagergaard og Kammerraad M. Rod Viborg, og have deraf øst den Overbeviisning, at denne Sa i høi Grad har Krav paa den offentlige Opmærksomhed. Det er en almindelig udbredt Tro, saavel i Jylland som udenfor samme, at Anvendelsen af Sportelreglementet der er dreven til en overordentlig Fuldkommenhed, og Navnet Rod er i den Henseende blevet saa berømt, at Folk, der ellers ikke vide Navnet paa en eneste Herredsfoged i Danmark, sikkert ofte have hørt dette. Vi tale her ikke om nogen ulovlig Sportulering; thi for i den Henseende at kunne dømme til eller fra, maatte vi kjende langt mere til Detaillen, end vi kunne gjøre; men saameget er let begribeligt og uigjendriveligen stadfæstet ved Erfaringen, at Sportelreglementet paa meget forskjellige Maader, kan bringes i Anvendelse, uden derfor at overtrædes, at der selv indenfor Lovlighedens Grændse gives en Benyttelse af samme, der for den i den høiere Sportelarithmetik Uindviede letteligen kan synes aldeles ulovlig, og der i alt Fald er meget trykkende for de ulykkelige Beboere af de Districter, der staae under et saa raffineret Regime. Det er en ufuldkommen, med en mere udviklet Statsorganisme uforenelig Maade at lønne Embedsmændene paa, at give dem Anviisning paa en Deel af de Skatter, Statsborgerne maae yde, et Lønningssystem, der ikke kan andet, end føre til mangfoldige Misligheder, og som ogsaa overalt, hvor ikke en høiere Statsindtægt har medført en Etatiseren af alle Statsindtægter, afstedkommer megen Misfornøielse, muligen endog megen Misbrug. Hvor dette System imidlertid bestaaer, der er den offentlige Mening, der er navnligen Pressen – om ikke den eneste, saa dog den bedste Modvægt mod en Praxis, der enten i Medhold af en eller anden meere eller mindre rigtig Forstaaelse af Loven, eller ved Siden af dens Forskrifter, eller endelig, hvad der dog er det farligste, og derfor vel ogsaa det sjeldneste, i aabenbar Strid med dens klare Bud, kunde indsnige sig og lidt efter lidt vinde et Slags Hævd. Vi troe derfor, at Hr. Proprietair Clausen, en Broder til, vor høitagtede Theolog, har gjort sig vel fortjent, ikke blot af sit District, men af hele Jylland, af hele Landet, ved enganat have bragt denne saare vigtige Gjenstand for Publiciteten Forum. Vistnok vilde det have været langt beqvemmere og sikkrede for ham, hvis han - om han end ikke kunde eller vilde være en tans Tilskuer til hvad der foregik for hans Øi sne – havde indskrænket sig til at indsende de formeentlig urigtige Gebyhrberegninger, hvoraf han var i Besiddelse, til det kgl. danske Cancellies Bedømmelse. Men vi troe ikke, at denne Fremgangsmaade vilde have været saa virksom, som den, han valgte, og ville til Beviis herfor kun anføre et eneste Exempel, som er hentet fra hans egne Publicationer i denne Sag. Af en Skrivelse fra ham til Stiftamtmanden over Viborg, Stift, Grev Ahlefeldt Laurvig, som findes indført i Bladet "Diversat Nr. 39, erfares det nemlig, at der tidligere har været indgivet en Klage fra 400 af Districtets Beboere, hvoriblandt kgl. Embedsmænd, Godseiere og mindre Landmænd, hvori de besvære sig over den aldeles uforsvarlige og ufremkommelige Tilstand, hvori en af Districtets meest befarne Veie befinder sig; men, at denne Klage, efterat Amtmanden havde indhentet og indsendt en Erklæring fra Kammerraad Rod, som netop er den, over hvis formeentlige Forsømmelse her førtes Anke, uden videre Undersøgelse, blev afviist som ugrundet. Hvad skal Bonden tænke, bemærker Hr. Clausen i denne Anledning, naar han seer, at den Klage, hvori samtlige Beboere have betegnet Veien som saa slet og farefuld, at man kun med Risico af Liv, Lemmer, Hest og Vogn kan befare den, ei i mindste Maade tages til Følge? Hvad skal han tænke, naar han seer, at Gods eieres, geistlige Embedsmænds Erklæringer Jntet betyde? Naar f. Ex. Ritmester, Godseier Halling til Friisholdt i samme Klage har attesteret: at han i 36 Aar paa denne ufremkommelige Vei fra Aabro til Fladbro har slæbt sit Korn til Randers, Naar Pastor Fog i Velløv har attesteret, at den paaklagede Vei, er saa slet, at der neppe findes Mage til den i noget civiliseret Land?" Naar Provst Borgen i Hvorslev har attesteret: "at man ved at befare Veien risiquerer at brække Hals og Been?" osv. osv. Vi tilstaae, at, hvis en saadan Klage, understøttet af saa hæderlige Autoriteter, indgiven af saa mange i Sagen høilig interesserede Mænd, saaledes som her paastaaes, efter en eensidig Erklæring af den anklagede Embedsmand, er bleven afslaaet, saa er et saadant Exempel lidet skikket til at indgive hiin Egns Beboere nogen synderlig Tillid til, ved kgl. Collegier i Kjøbenhavn at finde Beskyttelse mod den Uret eller Afhjælpelse af de Onder, hvis Trykde formene at føle. Da vi kun ville hente vore Beviser fra selve den omhandlede Sag, saa ville vi endnu kun gjøre opmærksom paa den i Bladet Diversat Nr. 11 indførte Cancelliskrivelse af 26de Mai 1832, hvori Cancelliet, efter et indkommet Andragende fra en Forvalter J. N. Lund, har resolveret, at Kammerraad Rod saameget mindre er berettiget til (det af ham fordrede) Extraditions=Gebyhr, som han de facto Jntet har foretaget i det omhandlede Bo, hvorved Collegiet altsaa synes at erkjende, at han har beregnet sig Sportler, til hvilke han i intet Tilfælde, og allermindst efter de oplyste faatiske Omstændigheder, var berettiget. Et saadant Factum maatte vel hos hiin Egns Beboere vække den Forestilling, at Cancelliet ikke kunde være uvidende om den betydelige Meeningsforskjellighed, der, angaaende Sportelreglementets Anvendelse, fandt Sted imellem Kammerraad Rod og hans Districts-Beboere, og at det altsaa sikkert ex officio vilde have anstillet de fornødne Undersøgelser, dersom det ansaae Sagen for sig vedkommende. Dog alt Dette er af mindre Vigtighed; thi Hr. Clausens Ret til gjennem Pressen at paaanke Urigtigheder, han i saa Henseende troede at have opdaget, er ikke blot uomtvistelig, men det kan vel neppe heller være undergivet forskjellige Meninger, at denne Fremgangsmaade jo var den hensigtsmæssigste, naar det gjaldt ikke blot at faae enkelte mulige Feil rettede, men i det Hele at gjøre en større Varsomhed til Nødvendighed for den nærmest Vedkommende og indirect saaledes for alle Vedkommende. J denne Henseende vil Hr. Clausen, heller ikke have forfeilet sit Øiemed; og, hvis vi ikke ere feil underrettede, saa spores allerede Virkningen af den Publicitet, om denne Sag nu har faaet, endogsaa udenfor Middelsom og Sønderlyng Herreder. Det er derfor ogsaa saare naturligt, at denne Sag i Jylland har vundet overordentlig stor Jnteresse at Mangfoldige med spændt Opmærksomhed see dens endelige Udgang imøde. Et talende Beviis derfor har Hr. Clausen nyligen erholdt i en anden Sag. Jndigneret over den Uret som efter hans – ligegyldigt om rigtige eller urigtige - Formening var vederfaredes en fattig Bonde ved Navn Holck, har han offentlig paatalt den mod ham brugte Fremgangsmaade, og er derved bleven indviklet i en Proces, som han har tabt i første Instants, hvori Retten administreredes af den nævnte Kammerraad Rod, men som nu er indanket for Viborg Landsoverret. Da denne Sag personlig aldeles ikke vedkommer Hr. Clausen, og han deri ikke har anden Jnteresse, end den, enhver retsindig Mand føler i, at der maae skee Alle lige Ret og Skiel, den Fattige saavelsom den Rige, saa fandt man det ubilligt, at han, foruden alt det Bryderi, Tidspilde og Krænkelse, som en saadan Sag nødvendigviis medfører, endnu skulde have pecuniaire Opoffrelser, og en Deel af hiin Egns Beboere have derfor skudt sammen, for at dække Procesomkostningerne, og derved tilegne sig Deel i den Ære, at have bragt Sagen til retlig Afgjørelse. Blandt disse Mænd findes Deputerede, Præster og Provster, Bønder og Godseiere, der saaledes have aflagt hæderligt Vidnesbyrd for, at de vide at agte det Mod og den Selvopoffrelse, Hr. Clausen ved sin uegennyttige, menneskekjærlige Færd har lagt for Dagen, ligesom de have givet et Beviis paa, at den, der for sin Overbeviisning. Skyld har den Ulykke at komme i Confliet med den overmægtige Embedsindflydelse, derfor ikke er aldeles forladt og forstødt, men i Medborgeres skjønsomme Anerkjendelse finder den Støtte, Jngen, selv ikke den kraftigste Caracteer, selv ikke den meest afhængige Stilling kan undvære. Har hiin Sag, der kun angaaer et ganske enkelt, isoleret Factum, kunne vække en saa at mindelig og levende Deeltagelse, saa vil man kunne forudsee hvor stærk den Jnteresse er, som den Rodske Sportuleringssag har fundet overalt, og vi tør vel paastaae, at mangfoldige varme Ønsker ledsage den til Viborg Landsoverret, hvor Underdommen nu skal underkastes en stræng og retfærdig Prøvelse. Det er iøvrigt at formode, at hele Sagen vil udkomme i Trykken." (Nu følger et Udtog af de af Hr. Proprietair Clausen i Nr. 11, 15, 18, 19, 20 og 23 af Bladet "Diversa meddeelte mærkværdige Gebyhrberegninger.) Dog, vedbliver derpaa Kbhvnspst., vi vilde trætte vore Læsere, hvis vi vilde føres dem dybere ind i dette Labyrinth; vi haabe desuden, at det her, Meddeelte vil være tilstrækkeligt. Endnu kun et Par Ord om Sagens Paadømmelse i første Jnstants, Retten blev adminstreret af en Sættedommer, Landsoverrets=Procurator Otterstrøm, bosat i Viborg. Efter erholdt beneficium processus, gratuiti indstævnede Kammerraad Rod ved sin befalede Sagfører, Landsoverrets=Procurator Møller, Hr. Clausen for formeentlige Jnjurier til Straf efter 6217 og Fr. af 27de Septbr. 1799 § 12. Hr. Møllers Deductions=Jndlæg var ledsaget af et udførligt Memorial af Hr. Rod selv. J Forsvarsskrift havde Hr. Clausen anført flere factiske Omstændigheder, som han reserverede sig at bevise, saafremt de mod Forventning skulde blive modsagte; men, – da Hr. Rodden følgende Tægtedag under generelle Benegtelser indlod Sagen fra sin Side, begjærede Hr. Clausen Anstand, for i Henhold til tidligere Reservationer at føre Vidner. Sagen blev da optagen til Kjendelse eller Dom, Begjæring om Anstand forkastet og Dom i Realiteten afsagt, hvorved de af Hr. Clausen fremførte fornærmelige Yttringer mortificeredes og han idømtes, en Mulct af 200 Rbd. Denne Dom er nu indanket for høiere, Ret, og en Critik af samme vil altsaa der være paa rette Sted Kun saameget være det os her tilladt, med al den Ærbødighed, der skyldes en for Tiden usvækket Dom, at bemærke, at, naar det her er formeent Hr. Clausen at føre Beviis for sine Sigtelser, saa stemmer dette neppe fuldkommen med god processuale Orden eller med Lovgivningens Hensigt, med den ligesaa vise som retfærdige Bestemmelse, at den for formeentlig Lovovertrædelse sigtede Embedsmand, endog med Forbigaaelse af al Forgeligs Mægling, ved Dom skal retfærdiggjøre sig og sin Færd, ge ligesom vi nære den faste Overbeviisning, at den nævnte Dom heller ikke i Realiteten vil kunne bestaae for den Prøvelse, den et, nu skal vorde underkastet.