Viborger Samler, 1784-06-28
Biskoppens Ordinations Text var Matth. 16, v. 26. Den betydelige Mængde, der allevegne fra her saa nyelig havde været samlet til større eller mindre Handel, gav Anledning til adskillige opbyggelige Betragtninger over Menneskers Forhold i den timelige Handel; herved ledtes Tanken til Menneskets almindelige Daarlighed i den Handel, der bør være den vigtigste af alle, hvorom Luc. 19. Matth. 25. Apoc. 3. Ef. 55 m. fl. da alt for mange for en indbildt og ubetydelig Vinding falholder, som Syrach taler, deres egen Siel i stedet for at ligne hiin Kiøbmand Matth. 13. Af Ter ten blev forestillet: Den for hvert Menneske i Almindelighed, for Lærere i Besynderlighed høistvigtige Sandhed, at den ganske Verden er som intet imod et Menneskes Siel. 1 Sand 4 Sandheden i sig selv. Om vi ved det Ord Siel vilde, som en Deel, forstaae det naturlige Liv, maatte dog den fremsatte Sandhed naturlig følge deraf, thi vilde ingen Fornuftig kiøbe, om det var mueligt, hele Verden med det timelige Livs Forliis, hvor meget mindre med den udødelige Siels; men at virkelig Sielen, som den, der i sær nyder det aandelige og evige Liv, her forstaaes, blev med gode Grunde udledet af Sammenhængen. Verden, hvis Alt beskrives 1 Joh. 2, naar vi endog nyde det meste deraf, som tænkes kan, ja endog efter Skaberens naadige Hensigt den høieste Gavn deraf, som med Taknemmelighed maae nydes, er og bliver dog til vort sande Vel undværlig, i de fra Livet, uadskillige Besværligheder ubetydelig, og i mange Henseender høist ustadig. Sammenlignes denne med den udødelige Aands uskatteerlige Herligheder baade her og hisset, skinner Sandheden lettelig enhver i Øinene, at al Verden er et stort Jntet imod Sielen. Og et hele Verden intet, hvad skulle vi da vel kalde den utænkelige liden Deel af Verden, en Haandfuld Jord, en Mundfuld Vind, som endog de Allerhøieste og Lyksaligste i Verden kan nyde, Kan vi ikke nyde noget afVerdens Herlighed, uden under hiint ublue Vilkaar, Matth. 4. 9. da være den evig forbandet imod vo udødelige Siels uskaterlige Værd. 2. Denne Sandheds høieste Vigtighed. 1. For hvert Menneske at til at dæmpe Stolthed hos den høiere, utaalmodig Knurren hos den ringere. b. til at sætte Grændser for vore timelige Omsorger, og kraftig opmuntre til det ene Fornødne. c. tilat indskierpe ethvert Menneske den vigtigste af alle Kierligheds Gierninger, Omsorg for Næstens Siel 2. For Lærere i Særdeleshed, der a. i at søge Embedet, ei skal see saa meget paa timelige Fordeele som Embedets Vigtighed, at frelse Siele. b. i Embedets Førelse ei skal giøre Forskiel paa Rige og Fattige, Høie eller Lave. c. Daglig betænke, at intet Regnskab er at ligne ved det, de engang. Har du da glemt det, at et Forsyn og meddeler Vor Lives Lod, Og at den samme Gud, som saarer og som heeler, Er mild og god, Hans Godhed, Kierlighed for dig ei af skal tage. Naar du er from: Lad Gudhengivenhed dig paa din Vei led J hvad der kom! sage, Du veed Lyksalighed er ei vor Lod paa Men Lidelser: Jorden; Saa lad kun Uveir her og møde Ei en Torden. At frygte er. Vi har et Fædreland, en bedre Arv i Vente: Did staaer vor Hu Hvad skader det os da, om og Forsynet sendte Ulykker nu? See, Ven, det tænkte jeg, og det mig Trøst har givet :¬