Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-09-04
J Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, No. 67, har en Ubekiendt omtalt mig og min Konst. Den Humanitet, hvormed det er skrevet, og den umiskiendelige gode Villie mod mig, som det bærer Præget af, erkiender jeg. Jmidlertid finder jeg det dog fornødent at anmærke adskilligt. 1. Saalænge jeg endnu ikke er mere fast i min Konst, har jeg ønsket ganske i Stilhed at arbeide mig frem, og søge den nødvendigste Afsætning ved at erholde Subskription underhaanden. Saalænge kan mine Arbeider kun være Forsøg, og det streed mod min Følelse, paa en offentlig, brammende Maade, at søge Afsætning paa Sligt Derfor har jeg endnu aldrig averteret mine Arbeider. Nu seer jeg mig derimod udrevet fra denne Ubekiendthed; hvilket maae foraarsage, at jeg og min Konst bliver mere almindelig omtalt, og paa Grund af de utilstrækkelige Oplysninger om begge Dele, neppe altid rigtig bedømt. 2. De Feil, som Hr. 99, anfører at være i mit Stykke Grib Skov, maatte jo min egen Følelse sige mig, før jeg lod det see, men jeg manglede Studium og Øvelse i at udføre, hvad jeg vilde. Det Kongelige Konstakademies Professorer og Artister, forklarede Feilene tydeligere for mig, og den meget behagelige Opmuntring, de iøvrigt gave mig, opvækkede Mod og Lyst hos mig til at forbedre Stykket efter Evne. J Foraaret begyndte jeg derpaa, tog den forskrækkelige Skye reent ud, og udfyldte Pladsen saaledes, som den øvrige Luft (Hr. 77, mener sikkert kun Skyen, hvor han taler om Luften. Luftperspectivet søgte jeg at forbedre ved at udtage hele Baggrunden og omarbeide den, samt ved at matte endeel af Mellemgrunden. Nogle andre Feil rettede jeg ogsaa saagodt jeg kunde. Men da Kobbertrykkeriet her er forbundet med saamange Vanskeligheder, og jeg ikke her kunde faae passende godt Papiir dertil, saa har en Velynder af mig, forkort Tid siden, sendt Pladen til Hamborg, for der at trykkes. Jeg seer med Længsel Aftryk imøde. Saaledes vare Feilene alt meget modererede, da Hr. 79 anmeldte dem. 3. Jeg har ikke stukket noget i Kridtmaneer; men jeg har tegnet noget paa Steen med Kridt. 4. Tuskmaneren er rigtig nok et vanskelige Arbeide, hvis heldige Udfald, for mig, beroer ganske paa Slump, da jeg ingen Underretning kan faae om de Smaaekneb, som ufeilbarlig maae høre dertil, og som jeg endnu ikke har kunnet opdage. Tuskmaneren er ikke en langsom Maneer, uden hvor der er megen Detail, der er den langsommere og vanskeligere – formedelst det Usikkre i Ætsningerne – end enhver anden Maneer. Hvor der er store Masser, er den derimod, uden Sammenligning, hurtigere end enhver anden Maneer, og som oftest fordeelagtigere for Konsten. Da der gives mange Æmner, som jeg med Tiden bedre kan udføre i denne, end i en anden Maneer, saa bør jeg ikke give Slip derpaa, endskiøndt den rigtignok standser mig i at øve min Naal og Gravstik. - Jeg har nu ofvet megen Tid paa den, opdaget adskilligt, og bør ikke tabe Haabet om, at faae Leilighed til at erholde lidt Underretning. S. At de fleste af mine Arbeider blive udførte med alt for stort Hastværk, er en unægtelig Sandhed; men det ligger i flere Aarsager end den, af Hr. 77 anførte. Naar jeg har udført et Arbeide, som har interesseret mig, i Hast, saa har det ofte behaget som aandfuldt. Naar jeg med et andet Arbeide har gjort mig Flid, saa har man fundet det peent og net. Denne sidste Roes har altid været mig ubehagelig. Endskiøndt den udvortes Politur giver Menneskene og deres Arbeider Ynde og Tillokkelse, saa har jeg ikke villet bedrage med denne udvortes Anbefaling. Derfor har jeg ofte skyndt mig af Plan. Jeg er langt tilbage, ogsaa i denne mekaniske Behandling; men jeg har altid anseet det for min Pligt, først at frembringe Noget og siden at polere. Vist nok en ikke merkantilsk Fremgangsmaade. - J Subskriptionsplanen af 1819, paa de af Hr. 79 berørte "Danske Egne, yttrede jeg, at slige Ting ikke bør ansees som Konstarbeider; men at Hovedhensigten er blot at give et Begreb om Egnenes Udseende, og at derfor Mængde og, saavidt mueligt, Fuldstændighed deri, maatte være Hovedsagen. Jeg lovede kun let behandlede Udkast. Nogle i Steentryk, og nogle i blotte Omrids. Da Steentrykkene mishagede, ophørte jeg dermed, til stort Tab for mig, og jeg leveerte ikke et eneste i blot Omrids. Jeg haaber derfor at have opfyldt, hvad jeg forpligtede mig til, saameget mere, som de sidste Hefter ere mindre slette end de første. Om end nogle af slige Stykker virkelig vare mislykkede i Behandlingen, saa gjorde det dem dog ikke ubrugelige med Hensyn til Planen. Subskription derpaa, ansaae jeg fornemmelig kun som en Understøttelse, hvorfor jeg, ved Circulære har takket Subskribenterne. Jeg var saa lykkelig at erholde henved 100 Subskribentere, og endskiøndt Prisen var saa ringe, og Plader, Papiir, Tryk, Omslag og Omsendelse kostede meget, saae jeg mig dog derved istand til at realisere det længe nærede Ønske, at udføre et stort Stykke, hvor jeg kunde have Plads til at detail lere uden at arbeide en migniature, og hvor jeg kunde tumle mig som Lysten var til. 6. Hr. 77, ønsker mig et rundeligere Udkomme og uforstyrret Rolighed til at erhverve Fasthed i min Konst. Ønskets Oprigtighed er mig kiert. Der ere saare Mange, som nære samme Ønske. Men naar jeg undtager Hans Majestæt, som sædvanlig kjøber 6-10 Exemplarer af mine Arbeider, saa er der kun 12, tildeels af vore første Mænd, der ved stadig Subskription, bidrage dertil. 7. Jeg har aldrig seet nogen anden landlig Natur end den danske. Jeg har derfor ikke bragt det videre endnu end til hvad jeg har viist. Saavidt jeg kan have Sindsroe og Leilighed, stræber jeg at studere mig videre frem. 8. Jeg har erfaret, at Nogle sige, jeg er for gammel til at erhverve fuldkommen Uddannelse. Jeg er 32 Aar; har, som Hr. siger, desværre for megen indvortes Jld, altsaa endnu for megen ungdommelig Kraft, kan følgelig vente at leve en Stund endnu, og under saadanne Omstændigheder kunne nogle faa Aar mere maaskee endog være bedre for mig. Det er nu 5 Aar siden jeg første Gang hørte noget fortælle om Omgangsmaaden med at stikke i Kobber, siden er den meste Tid gaaet tabt paa mange Maader, og jeg har kun havt Leilighed til at udføre faa Stykker med Naal og Gravstik. Naar jeg endda deri har bragt det blot saavidt som Grib Skov viser, saa kan jeg have Haab om, under heldigere Omstændigheder, snart at bringe det videre, ligesom jeg har de største Grunde til at troe, at jeg kunde strax udføre et meget bedre Stykke, naar det kun stod i min Magt at begynde derpaa. 9. Jeg vilde ogsaa gierne arbeide efter Malerier. Et Forsøg har jeg gjort, som jeg ikke kan have Aarsag at være tilfreds med; men jeg veed, man bør ikke fortvivle, fordi det første Forsøg mislykkes. 10. Livets Omstændigheder tvang mig ind paa den juridiske Bane. Men fra det Øjeblik, da jeg blev nødt til at betræde den, var det min Plan og mit Ønske, igien at kunne forlade den, for at ofte mig til Konsten. Dette lykkedes mig først i Aaret 1816, og alle mine indvortes Omstændigheder gjorde mig det til en ubetinget Pligt at følge Naturens Kald. Maleriet var min Lyst *), hvorpaa jeg havde begyndt; men jeg lærte snart, at Kobberstikkerkonsten var langt interessantere og behageligere end jeg havde troet. Da Fædrelandet ingen Konstner havde som Landskabstikker; da det kunde give mig sikkrere Jndtægter, og da der i dette Fag var meget for mig at virke - saa besluttede jeg at arbeide i Kobber, og denne Beslutning bør nu være min ufravigelige. II. Hr. 77 anfører, at jeg alt var gift, da jeg ofrede mig til Konsten, og Nogle ansee det maaskee som ogsaa en Hindring formig; men de erindre ikke, at huuslig Lykke giver Mod og Kraft til Meget, som man maaskee ellers ikke vilde foretage. 12. Hans Majestæt understøttede mig i 1819 med at kjøbe for 100 Spec. af mine Arbeider. Det var altsaa min Pligt at vise Fremgang, en mægtig Grund til at udføre mit Stykke: Grib Skov. Konstnere og Konstens Venner fandt min Stræben agtværdig. Andre, som ogsaa ønskede mit Vel, fandt at det var uklogt at ofre saa meget paa et saa vidtløftigt Arbeide, der umueligt kunde betale sig, og at jeg derimod burde have anvendt de store Bekostninger og den lange Tid paa mindre, men mere contante Arbeider. Unægtelig havde jeg i oekonomisk Henseende staaet mig bedre, om jeg, istedet for Grib Skov havde stukket en Mængde Billeder. Men naar den egentlige Konst er mit Maal, og paa hvilket Fædrelandet ene kan interessere sig for mig, saa burde jeg ikke tage Øjeblikkets Fordeel i Betragtning, og Grib Skov kunde intet Speculationsarbeide blive. Jeg kunde ikke saa godt have viist min Flid, Stræben og Fremgang ved et lidet og mindre bekosteligt Arbeide. Deels ere smaae Stykker altid blevne uheldigst for mig deels kunde jeg ikke vise mit Studium i Detaillen, naar jeg ikke havde Plads til at detaillere, og deels behager et stort Stykke mig bedre end et ligesaa godt lille, da Gienstandenes legemlige Stør*) Ved denne Leilighed kan jeg ikke undlade med Taknemmelighed at anmærke, at Hans Høihed Prinds Christian velvilligen understøttede dette mit første Forsøg paa Konstens Bane. relse foraarsager, at Formerne virke langt mægtigere, og neppe vilde Grib Skov have fundet saa meget opmuntrende bifald, naar det havde været mindre. Hvorfor skal Kobberstikkeren mere end nødvendigt være indskrænket af Rummet? Desuden burde jeg ogsaa give et Beviis paa, hvor alvorligt jeg meente det med Konsten, ved ikke at skye de største Opoffrelser og det vidtløftigste Arbeide. Til egentlige Prospekter, Efterstik, og andre Leilighedsarbeider, troer jeg ikke at have noget synderligt Anlæg, saa meget mindre, som Lysten stedse driver mig til at componere af det Forraad Studier, jeg har erhvervet mig. 13. Under trange Kaar, grundet i Tilfældigheder, maatte jeg, uden Veiledning, gaae Opfinderens tunge, labyrinthiske Bane i en vanskelKonst, og paa egen Haand studere det Mekaniske i tvende Manerer, foruden at fortsætte mine Studier efter Naturen. Under talløse Ubehageligheder, Bekymringer og de sørgelige Tider, maatte jeg stedse selv staae i Forskud med ethvert Arbeide Under saadanne Omstændigheder er det vist indlysende, at det maatte gaae mig, som ethvert Menneske uden Undtagelse, at jeg maatte have menneskelige Feil og Svagheder, Miskiendere og Bagtalere, der skadede mig, ved at lægge mange Hindringer i Veien for min Virken, saameget mere, som det ikke faldt i min Lod at gaae den slagne Landevei, men jeg har maattet og maa bryde mig en egen Bane gjennem vilde udyrkede Klipper. Naar jeg nu, uagtet alt dette, seer at man erkiender, jeg er gaaet fremad, saa maa det glæde mig. Og naar min Jld for Konsten endnu derved ikke er slukket, saa tør jeg haabe at overvinde endnu flere Vanskeligheder. Jeg har stedse næret den, maaske ukloge, Mening, at et skikkeligt, stræbsomt Menneske maa ved en, under alle Betingelser, urokkelig Standhaftighed, tilsidst naae sit Maal. Derfor kan og bør jeg endnu ikke opgive Haabet om at blive en duelig Konst ner, til Gavn og Glæde for Fædrelandet, og et, ved indvortes Tilfredshed, lykkeligt Menneske. Vil Skiebnen tilintetgjøre mine Anstrængelser, saa kan jeg med rolig Bevidsthed underkaste mig Forsynets Villie.