Aalborg Stiftstidende, 1841-01-21
Jndsendt. Det Urigtige og Ubeføiede i den Paastand, at jeg ei med tilbørlig Opmærksomhed skulde have læst Hr. F. Kls Jnseral i Aalborg Avis Nr. 3 for d. A., før jeg foretog mig, i denne Anledning offentlig at fremsætte min Mening, haaber jeg vil være indlysende for enhver Læser, som har værdiget disse Stykker nogen Opmærksomhed. - At jeg tilfulde har fattet og gjennenskuet, og maaskee for aabenbart afsløret, Hensigten af denne Jndsendelse, synes hans sidste Jnserat i ovennævnte Avis Nr. 11 at lægge for Dagen, eftersom han der søger at faae Publicum til at troe, at hans Forrige ikke udtalte den Mening: at det isærdeleshed var nødvendigt og betryggende for Bonden, at denne Stand, i Stændersalen blev repræsenteret af Brugere af Bonde jord. Efterat have inddrømmet, at kun Den bør komme i Betragtning ved det forestaaende Valg, som berettiger til det sikkre Haab, at han vil tage sig af Folkets vigtigste Anliggender, og efter at have prydet sin Jndsendelse med en ei ubetydelig Deel Kraftudtryk, som formodentlig skulde bidrage til endmere at gjøre Jkkebonden mistænkt hos Bønderne: gaaer han over til at opregne alle de Egenskaber i Jkkebrugeren af Bondejord bør besidde og ikke besidde forat vælges - Fordringer, som sandeligen ville blive vanskelige, om ei umulige, at tilfredsstille. I hans exalterede Friheds-Jver fordrer han endvidere Erkiendelser, der ikke gaae ud paa mindre, end at Den, der bør komme paa Valg, skal sørge for at realisere og befordre hans Ligheds principer, der vilde have til følge, at lovlig kjøbte og er hvervede Rettigheder tilintetgjordes, eller berøvedes deres Eiere - Noget, som vistnok ingen retsindig Mand, vil indlade sig paa. - Endvidere fordrer Jndsenderen, at den Deputerede bør erkjende sin Forpligtelse til, aldrig at tabe Bondestandens fuldkomne Betryggelse af Syne, selv under de ivrigste Bestræbelser for de Forandringer, der have viist sig at være Folkets almindelige Ønske - en Fordring, der synes at indskrænke den, den Deputerede ved Stænderanordningen hjemlede Ret til at handle efter sin Overbeviisning. Og for end mere at tydeliggjøre sin Mening generer det ham ei at fremsætte den Paastand: at man er maa vente Jver for Bondens Vel af den Stand, der altid tabet en Fordeel, jo mere hiin gaaer frem i borgerlig Frihed."- Skulde der endnu udfordres flere Beviser for, at Meningen af dette Jnserat er, at udfinde et maskeret Angreb, paa Jkkebrugeren af Bondejord, Forøvrigt henholder jeg mig ganske til mit Forrige, og kan ikke skjønne deri at have gjort mig skyldig i noget Urigtigt, men maa paa det Bestemteste vedblive den der gjorte Paastand, at Forskjellen af Byrderne paa de ucomplette og ufrie Sædegaardsjorder og Bondejorder, hvis Besiddere, begge henhøre til een Valgklasse, er heel ubetydelig og vil endnu blive ubetydeligere ved den forventede nye Veianordning. - Denne min Overbeviisning er jeg ikke istand til at forandre, skulde den end komme i nok saa stor Strid, med Jndsenderens Meninger og Erfaringer, der jo dog velikke skulle være ufeilbare? Her at gaae i Detail med at opregne Alt, hvad der af Byrder og Paalæg hviler paa det ene som det andet Slags Hartkorn, vil Rummet ikke tillade, ligesom det og vilde være ganske overflødigt, da disse Byrder mestendeels kjendes af enhver Landbruger. Endvidere finder jeg at burde gjøre Jndsenderen opmærksom paa, som Noget han mulig ei veed, eller maaskee rettere ei vil vide, for dog at mildne hans strænge Anskuelser om Bøndens Forurettelser noget: at det staaer Bonden saavelsom enhver Anden frit for, naar han dertil har Formue og Evne, at kjøbe og besidde hvilkesomhelst priveligerede Jorder med samme Rettigheder og Herligheder som enhver anden Stand; - ligesom og, paa modsatte Side, Erhververen udenfor Bondestanden af Bondejord, maa underkaste sig alle de paa den Slags Eiendom hvilende Byrder, ligesaafuldt som Bonden. Uden stor Opmærksomhed vil man altsaa komme til det Resultat, at de større Byrder ei hvile paa Bonden som Saadan, men som Bruger af den Slags Eiendom, som dermed er belastet.