Norske Intelligenssedler, 1763-09-28
Nor os. Sortelligenz Sedete No. 19. Onsdagen den 28 September 1763. No Onsdagen den 28. ERS Høistærede Hr. Chr. Deres over Hr. Tullin i det Franske Spraag forfattede Riim, som giver Jntelligenz-Bladet No. 14, en usædvanlig Anseelse, foraarsager, at jeg til Deres behagelige Eftersyn indsænder disse smaa Anmærkninger. De maa ej tænke, at jeg i Henseende til Deres Forsætt, hvilket ventelig har været at berømme Hr. Tullin, skulde have noget at indvende. Aldeles ikke. Forfatteren fortjener at berømmes. Hans smukke, vittige og meer end almindelige Skrivemaade har længe siden paalagt Hans Landsmænd, som en Skyldighed, at tale om Ham med Høiagtelse. Det har været et almindeligt Ønske, at en, der ved Hielp af en hældig Pen forstoed at lægge oprigtige Tanker for Dagen, vilde foretage sig ved nogle lige saa smukke som vel fortjente Linier at tilkiende give Hr. Tullin den Tak, som en anseelig Deel af Hans Landsmænd skylder Ham. Det er ei allerne: de saa kaldede Lærde, som finder sig Ham forbundne; Hans Skrivter læses med almindelig befald endog af Dem, der i Fædrenelandets Spraag uden Hielp af 5 Fremmede, har befundet Mueligheden af No at tænke fornuftig. Af hvad Aarsag meener De vel, Hr. Tullin just i sit eget ModersMaal har villet forfatte sine Afhandlinger, dersom Han ei havde havt sine Landsmænds almindelige Fornøielse og Opbyggelse til Øjemeed, Nu kommer noget af det jeg egentlig har at sige. En Forfatter af Hr. Tullins Egenskaber fortjener uden Modsigelse at berømmes; men om man vilde sætte, at Han behøvede det, saa vilde saadant røbe en manglende Tænkemaade om Hans Fortjenester. Dersom jeg besad Evne nok til, paa en anstændig Maade, at vise en af det almindelige velfortjente Forfatter. den skyldige Høiagtelse, vilde jeg, naar mueligt var, betjene mig af samme Spraag Han selv havde brugt, særdeles vilde det, paa en tilladelig Maade, fornøje min Egenkjærlighed, naar jeg havde Leilighed til, at gjøre det i mit eget Moders=Maal, hvor Udtrykkene uden Tvivl vilde falde meere behagelige, meere levende og meere naturlige, end i et fremmed Spraag, hvor Feiltagelsen af de smaa, næsten umærkelige Yndigheder, ofte klæder en smuk Tanke i en ilde passende Dragt. Tillad mig, Min Herre, at gjøre Dem det Spørsmaal. Hvorfor de agtede et fremmet Spraag høiere, høiere, smukkere og beqvemmere, end Deres eget til at tilkiendegive de adskillige afvexlende Bevægelser, som de ved Læsningen af Hr. Tullins Skrivter forefinder hos sig Andet seer jeg ikke at være Hoved=Sagen i Deres Vers Om De nu paa godt Nordsk havde villet fortælle det, troer jeg ikke at De ved saadan Aabenhiertighed havde vovet det ringeste. Hvem ville havt det ringeste mod Dem, fordi Deres Hjerte, strax efter Dehar fattet den Beslutning til Gavns at fornøie Sig, med en afvexlende Hurtighed skjelver, forlyster sig, bliver fortrædeligt og endeligt ømt, Den Sandhed, at det ej endnu er afgjort at bestemme det Menneskelige Sinds foranderlige og underlige Beskaffenhed, er nok til at stoppe Munden paa dem, der vilde vove at ansee Deres Foregivende i saa Maade, som noget der stridede mod Mueligheden. Der som Min Herre havde vildet gjøre Fædrenelandets Spraag den Ære, at betiene Sig deraf, er jeg næsten viss paa, at Tankerne, havde i det ringeste indtaget et større Rum af Papiret. Maa De ikke tilstaa mig, at Sex Linier er vel lidet til at indbefatte Egenskaberne af en almindelig berømt Forfatters Skrivemaade, særdeles, naar samme i et offentlig Blad skulle lægges for Dagen, Siden De er den Første, der paa Vers har vildet byde Hr. Tullin enDeel af sin fortjente Berømmelse, burde man med en Slags billighed have væntet af Dem, at De havde betjent Sig af lidt vidtløftigere Skrivemaade, men særdeles af Landets og Forfatterens eget SpraagHvad Roos havde det ikke været for Dem, Min Herre, naar alle Elskere af Hr. Tullins Skrivter, kunde havt den Fornøielse i Deres Tanker at læse sine egne, Dog det er endnu ej for silde, at fortjene den. Deres Jver i offentligen at tilkjendegive Deres Høiagtelse for Hr. Tullin fortjener at roses; foretag Dem allerne at klæde, Tankerne paa godt Nordsk, og und den lidt meere Rum, saa kand De være forvisset paa, at mange vil finde sig Dem forbundne, der nu ved Ven og Vens Ven maa lade sig Meeningen forklare af deres Franske Tanker. Jeg er med Høiagtelse. Høistærede Hr. Chr. Deres ærbødige Tiener. Besøg til Graven. J Andledning af Højædle og Velbyrdige Hr. Morten Leuch Eliesen, Kongel. Maists Justice- og Cancellie=Raad, samt Assessor i Ober=Hof=Retten, som døde den 7. September 1763, i Christiania. To be To