Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1777-10-31
En berømmelig Maler vilde engang forfærdige et VenusBillede, som skulde være ret et Mesterstykke. Han betragtede nøie alle de Skiønheder, han kiendte, af hvilke enhver for sig gjerne kunde have forestillet en Venus, dog for at giøre sit Skilderie desfuldkomnere, laante han den Skiønheds Deel af enhver, som man hos samme især beundrede. Han tog af den ene de under en mørkladen Hvelving tindrende blaae Øine, af den anden den smukke Mund, af den tredie den veldannede Næse, af den fierde de med Roser og Liler spillende Kinder, af en anden enten Panden, eller den veltil passede Hage, eller det fortryllende Bryst og s. v. Men da han havde gjort sit Skilderie færdigt, mishagede det ham i saa høi Grad, at han af Fortrydelse strøg det ud. De Dele, som i deres naturlige Forbindelse udgjorte en Smukhed, bleve det ikke meere, saasnart de kom i en fremmed og unaturlig Forbindelse. Der hør stor Konst til at afskildre en virkelig Person retefter Naturen, at træffe de rette Farver, udtrykke rigtig Hoved=Lincammenterne, anbringe de fine Træk, give hver Deel sin rette Proportion, og deele Lys og Skygge paa sit rette Sted og i det rette Forhold. - Er der Feil heri, giøres der for lidet eller for meget af nogen af Deelene, saa ligner Skilderiet ikke meere sin Original. Vil man paa frie Haand forestille et Skilderie, hvori enten Smukhed, eller Styrke og Mandhaftighed, eller de menneskelige Affecter og Sinds=Lidenskaber livagtig skal udtrykkes, saa udfordres dertil ei alene, at være Mester af sin Konst, men og en sterk Jndbildings Kraft, en fiin og rigtig Smag, en stor Dømme=Kraft, og en ved Erfarenhed bestyrket Kundskab om Mennesket. Der hør endnu en større Konst til at giøre rigtige moralske Skilderier. Dertil udfordres ikke alene en stor Kundskab om Mennesker forskiellige Characterer og forskiellige Handle=Maader i Følge samme; men hvor mange andre Bie=Sager kan ikke have Indflydelse deri, som ogsaa maa lagttages, For Exempel, man vil giøre et moralsk Skilderie over en berømmelig Mand, levende eller død. Man maa først søge at udstudere hans smoralske Characteer, og hvoraf kan den bedømmes uden af hans Ord og Handlinger, Men maa ikke ogsaa den rette Værdie af hans Ord- og Handlinger igien bedømmes af hans Characteer. Dette er endnu ikke nok; men for at dømme rigtig, maa man endnu ved enhver enkelt Handling undersøge hans da værende Situation og Omstændigheder, hans forskiellige Forbindelser, de skiulte Drivefædre, som kan have sat ham i Bevægelse, hans formodentlige Hensigter. - - Man maa endog undersøge Alderens Tænkemaade med dens Indflydelse paa hans Handlinger, Tidernes Begivenheder, som kan have anlediget samme, og andre Omstændigheder. Alt dette betragtet, kan forhøie eller forringe en Handlings Værdie, undskylde eller forsvare den. Vil man derimod rive enkelte Handlinger ud fra deres øvrige Omstændigheder, saa kan den dydigste Gierning lastes, eller den lastefuldeste Gierning roses og besmykkes. Kort, naar man vil giøre nogens Portrait rigtig, maa man forsætte sig i sin Helts Tids Alder, Sted og Omstændighed. Dette har og nogle lagttaget, som i Anledning af Priis=Materierne har skrevet Lovtaler over berømmelige Danske Mænd, saasom en Knud den Store, en Absalon - - en oprigtig Øvelse til at lære ret at skildre Mennesker. Man ærgrer sig, naar man seer en stor Mand, en priisværdig Konge ilde malet eller stukket ved en Fuskers Haand. Alexander vilde ikke skildres uden af en Mester. Ligeledes er det en Regel i moralske Skilderier, at ingen kan værdig beskrive en stor Mand uden en stor Skribent. Man maa selv kiende og føle det reene, det skiønne, det ædle, det høie, for at kunde værdig forestille det. Men hvor finder vi alt dette fortreffeligere, end i vor Guddommelige Forløser, Jesu Christo Endog betragtet alene som Menneske er han det høieste Mynster paa moralske Fuldkommenheder. Men hvor ofte maa man ikke med Fortrydelse see eller høre, hvorledes Menneskeer, der ikke engang vare i Stand til at giøre et rigtigt Portrait over en bekiendt gemeen Mand, vanærer denne Fuldkomne ved uværdige og urigtige Forestillinger af hans Sind, Ord og Handlinger, Man maa forundre sig over, at mange af dem, der studerer Christendommen, dog aldrig kan lære ret at kiende det rigtige og høie hverken i Jesu Characteer eller i hans Morale. Og dog lyser det saa klart frem, at Christendommens Fiender, selv, naar de ere ærlige, ikke kan miskiende det. Roussean var gandske vist ingen Ven af Christendommen, men han var en Kiender af Mennisker; og med hvilken Henrykkelse taler han ikke om Høiheden af Jesu Charateer og Morale, Endog i smaa Omstændigheder i Jesu Liv finder han de herligste Træk paa hans moralske Fuldkommenheder. Men især, naar han betragter Jesu over al Maade forsmædelige og skiændige Døds Maade og hans Forhold deri, og sammenligner samme med Socratis Døds Maade og Forhold derved, saa kan han ikke bare sig for at udraabe i Forundring: Socrates levede og døde som en viis Mand, men Jesus levede og døde som en Gud (oni, si la vie &l mort de Socrate sont dun Sage, la vie & la mort de seste sont hun Dien.) Evangelisterne, som beskrive Jæsu Liv, Sæde=Lære og Død, havde dog aldrig lært at skildre Menneskeer; de vare simple men ærlige, og gave kun en naturlig og ukonstlet Fortællelse derom, og meere udfordredes ikke til at fremvise hans Fuldkommenheders Glands. Smaa Yndigheder kan forhøies og Mangeler skiules ved Pynt, men Fuldkommenheder fordunkles. Der hør Kunst til at digte en moralsk Characteer, og holde den ved lige i alle Omstændigheder. Den Engelske Richardson besad heri en stor Styrke. Hans Grandison, er et smukt Skilderie paa en dydig Mand, i sær paa en retskaffen Adelmand, og ligner sig selv i de forskiellige Optrin. Hans Clarissa er et saa rørende billede paa en reen og tillige ulykkelig Dyd, at en Gellert selv, denne store og rigtige Kiender af Mennisket, har fundet sig inderlig rørt deraf, og har agtet sig de Taare for en Ære, som hans følsomme Hierte har ofret Menniskeligheden. Men Richhardson skildrede fortreffelig, fordi han laante Farverne af den christelige Morale. Vilde man giøre en Christens Skilderie, saa maatte man enten afcopiere den store Original Jesum Christum selv, men dog ikke lade ubemmerket, hvori og hvorvidt den menniskelige Skrøbelighed kunde danne sig efter Fuldkommenhedens Mønster, eller man maatte lægge en af de største og beste Christnes Levnet til Grund, og stille hans Tænke= og Handle=Maade livagtig frem i alle Begivenheder: eller man maatte digte sig selv en Helt, og føre ham igjennem livets forskiellige Omvexlinger og Optrin. Men ingen af Delene kunde lykkelig udføres, uden af en Mester=Skildrer, der kiendte Verden, Mennisket og Christendommen rigtig og til Grunde. Derimod kunde man aldrig komme paa et uhældigere Jndfald, end naar man vilde sammenflikke et billede af alle de store og dydige Mænds Handlinger, som man vidste, og laane nogle Træk af enhver. Det kunde aldrig falde bedre ud dermed, end med Malerens Venus=Billede. Endskiønt alle store og retskafne Christne tænke og handle rigtig, saa har dog enhver sin egen personlige Caracteer, og følgelig sin egen besynderlige Handle=Maade, og hvordan vil man foreene alle Temperammenter i een Person, Hvor forskiellige ere ikke ogsaa Personernes og Tingenes og Tidernes Omstændigheder; Endnu mere udanlig maatte Billedet blive, naar man vilde tage de hellige Mænds Ord ud af deres Forbindelse og give dem en anden Forbindelse; eller man vilde rive deres Handlinger ud fra de øvrige Omstændigheder, og sætte dem i en anden Sammenhæng; eller man vilde uden Valg blande alting i Hob, eller man vilde af Ting og Tildragelser, som der er ingen Moralitet og Hensigt i, uddrage moralske Regler med egne og kandskee upasselige Tillæg; eller man vilde drive Pligterne selv over deres Grændser, endog indtil det umuelige og urimelige, kunde det da blive en Christens Skilderie, Her maatte en Christen blive gandske ukiendelig, og giøres til et selsomt Væsen, og hvad kunde man herved udrette andet, end giøre Spotterne en alt for behagelig Tieneste.