Corsaren, 1843-04-14
Hvorfor kan dog Kongen ikke give en Constitution! Vi have nu accurat ventet 3 Aar og 4 Maaneder paa en Constitution, at regne fra December 1839 til April 1843. Det synes næsten, som om den Gjæst, hvis Marsch vi saae i det Fjerne, og som vi beredede os paa at modtage, slet ikke har bevæget sig hen imod os, men fra os, ligesom de store Kunstnere, "Dagen" hver i Uge bereder Logi for. Eller, dersom det er os, der bevæge os imod den, saa ligne vi nok hiin tydske Vilegrim, der tog eet Skridt frem og to tilbage og blev saare forhauset, da han kom til Rusland istedetfor til Frankrig. Hvorfor er det saaledes? Det er det, Folk ikke kunde fatte, der daglig see en Constitutions Nytte for Nationen paaviist ligesaa grangivelig som Kløernes for Katten, og som tilsidst synes, at den maatte komme af sig selv ligesom disse. Ja, hvorfor er det saaledes? "Var jeg Konge", har en vis Person sagt, "skulde de faae to Constitutioner for een" saa let er det. Naar Kongen blot vilde sige det lille bitte Ja - han kan det, han, som kan tage al Friheden, kan i ogsaa give os den, ligesom Jeppes Dommer, der havde dømt ham fra Livet, ogsaa kunde dømme ham til Livet igjen. Lægger man nu hertil, at Kongen er Folkets Fader og elsker det saa inderligt, saa skulde man dog troe, at han ogsaa vilde - altsaa blot det lille Ja. . . . J - a siger Ja . . . . saa have vi den endnu den Dag idag. Saa let og ligefrem synes Sagen; at vi ikke alt have en Constitution forekommer os, som om vi drømte, at vi skulde skræve over en Rendesteen . . .. vi kunne meget godt, det føle vi, vi ville ogsaa .... og dog gjøre vi det ikke Det er som forheret. Men var det nu ikke bedst at gaae tilbunds i Sagen og see, om der ikke er en lille Hage ved den, en Hage, som vi befinde os hængende ved, saa at det er dens Skyld, at vi blive staaende saa fast? Nu, lad os da see os lidt om - strax finde vi den. Vi finde saaledes vel, at Kongen er Folkets Fader. Det er noget Skjønt, det berettiger til det største Haab. Men en Familiefader har fordetmeste foruden sine Børn anden Familie tillige: han har Brødre, Fættere og deslige, som han ogsaa er knyttet til ved Blodets Baand, og som han ogsaa skylder Hensyn. Kongens Brodre og Fættere ere de andre Konge-Familiefædre. i Europa, og det "Blodets Baand", hvorved han knyttes til dem, er Politiken. Dette Slægtskab udstrækker sig til Folkene og omfatter dem paa det kjærligste, saa at de ogsaa have Gavn deraf. Det vilde gaae meget forkeert til imellem Nationerne, hvis Volitiken ikke var; den knytter, dem fast til hinanden. Nu kunde naturligviis Kongen meget godt skalte og valte i sit Land efter Forgodtbefindende, uden at hans høie politiske Slægtskab kunde sige saameget som Kis dertil. Men, naar han nu veier en Constitutions Nytte, dens maaskee saare problematiske Nytte for hans kjære Folk, mod den Skade, dette kunde have af, at f. Ex. hans høie Broder i Preussen blev mindre venskabelig stemt, og han finder sidstnævnte størst - hvo kan da Andet end billige hans Beslutning? Men hvorfor kunde da vor høie Onkel, Kongen af Preussen, tage dette ilde op? Fordi Danmark ligger saa nær til Preussen, og hans kjære Preussere i saa Fald kunde faae Hjertevee, medens nu, "hvad Øiet ikke seer, har Hjertet ikke Ondt af." Vel! Men hvorfor kunde Kongen af Preussen da ikke selv give sine kjære Børn en Constitution – O, ogsaa han kunde godt, hvis han ansaae det for bedst. Men, som vore politiske Aviser for nogen Tid siden berettede, Rusland saae med lettet Hjertet de posenske Adelsmænds Petition om en friere Forfatning blive allernaadigst afslaaet, fordi Posen ligger saa nær Polen. Skulde nu Kongen af Preussen, have bevilget Petitionen og udsat sit kjære LandsGrændser for alle de Forvirringer, som deraf kunde følge?" Nu, vil man sige, saa kunde jo Rusland, gjøre Begyndelsen, Keiser Nicolai er en ædelmodig Mand. - Vistnok er Keiser Nicolai en ædelmodig Mand, og Jngen skal let vove at sige Andet; men hvo siger, at han anseer en Constitution for Ædelmodighed, og, i alt Fald, om det er ham muligt at være ædelmodig, om det ikke for Tiden er ubetimeligt, om der ikke først ere store Forarbeider at foretage, mange mislige Forhold at ordne? Nu ville vi vel ikke sige, at, hvis Keiseren af Rusland befalede, at Alt i hans Land skulde gjøres beredt for en Constitution, og han saa gav den, at da for Ex. Danmark blot for at gefalle ham strax gjorde det efter. Men, da dog i dette Tilfælde, et vigtigt Hensyn var ryddet af Veien, og der ingen Skade var at befrygte for det elskede Land, saa er det ikke usandsynligt, at man vilde tage en Constitution under Overveielse, og, hvis man virkelig fandt den saa gavnlig, give den. Heraf lære J altsaa, at det er urigtigt at raabe paa en Constitution for Tiden, og, hvis I gjøre det, er det kun for at drille Regeringen. Skulle vi da indgive en Petition til Rusland?