Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-11-25
Opdragelses=Scener. Tøy et Øjeblik, min kjere Hansen," sagde Hr. Gluk til Klubbudet, der med Længsel ventede paa Besked, medens han selv med største Travelhed gjennemløb nogle Papirer - kun et Øjeblik, saa er jeg færdig, og gav sig derpaa, til at læse: "Da Hr. Hippeldal, i en Deel Medlemmers Overværelse og Paabør, har kaldet Bogholder Saft en Bøffel, saa burde han vel, i Følge Lovens 5 §. angaaende Uqvemsord, exeluderes af Selskab; men da han er een af de ældste og første Medlemmer, og desuden, ved adskillige Leiligheder, har aflagt Prøve paa sin Interesse for Selskabets Vel, blandt andet ved at forære samme fem nye Ruslæders Stolebetræk, saa troer Justitsdirecteuren, at Lovens Bud kan taale en Modification, og forandres derhen, at han slipper med en arbitrair Mulct, der bestemmes til 10 Rbd." - "Det forstaaer sig, intet kan være billigere," sagde Hr. Gluki det han satte sit Votum og Navn under Papiret, slog Sand derpaa, lagde det tilligemed andre Documenter i en stor Vortesenille, med Klubbens Navn paa, lukkede den, og tog Nøglen til sig. See her, Hansen, nu er Alting klappet og klart. Aprohos Hvorledes gaaer det med Subskriptionen, for Tyrolerne? - Kun maadeligt, Hr. Gluk," svarede Budet, jeg har i det hæslige Veir løbet omkring siden i Morges Kl. 8, men endnu har der ikke tegnet sig flere end fem. Den Ene undskylder sig med Upasselighed, den Anden med Forfald, den Tredie med de knappe Tider, og den Fjerde siger reent ud, at han ikke vil give sine Penge hen til Landstrygere." - Da var det dog slemt, Hansen, om der ei skulde blive noget deraf - ikke just for min Skyld, men for min Kones og min Datters; jeg maa høre hele Aaret igjennem, at de ikke have nogen Nytte af vor Klub og at den ikke er andet end et Spille selskab." - Der er noget i det, de sige, svarede Budet. Men saaledes er det jo med de fleste Klubber. Det faaer jeg og mine Lige desværre nok at føle. J gamle Dage kunde man hver ottende Dag give Concert, og fem, sex Gange om Vinteren Bal; men kom nu Man kan lettere faae Jnteressentere i en Expedition til China, end til en stakkels Concert. Det er sandt, jeg havde nær glemt det Vigtigste. Jeg har en flittig Hilsen fra vor Vært, om Hr. Directeuren ikke vilde gjøre ham den Ære, at staae Fadder hos hans Lille næstkommende Søndag?" – "Hvorledes, igjen Fadder, raabte Hr. Gluk, Det er jo ikke længer end ti Maaneder siden, jeg stod Fadder hos hans Barn?" – "Ja, det er ogsaa regelmæssigen hver tiende Maaned, at hans Kone kommer i Barselseng, sagde Hansen, og imellem os sagt, indbringer hver Barselseng ham en god Skilling. Han beder næsten hele Klubben til Fadder. Hvor, der saa saa godt i det, som denne Jochum Rødnæse, kunde vistnok prise sig lykkelig. Han vinder mere ved en Barselseng, end jeg ved at slide hele Aaret igjennem. - Hils han Værten, svarede Hr. Gluk, at jeg denne Gang skal komme, men flere Gange kan han ikke gjøre Regning paa mig." Budet bukkede sig og gik. - Nu traadte Mad. Gluk ind og saae noget fortrydelig ud. "Jeg kan ikke begribe, sagde hun, Fader, hvor Peter bliver af: "Det maa Du, nok sige, min Gode," svarede Hr. Gluk, Klokken er allerede næsten Tre, og han er endnu ikke kommen fra Skolen. Formodentligen ligger han paa Gaden, og gjør Spektakler med de andre Karnailledrenge. Hal har har begyndte Lene, hans Datter, en Pige paa tolv Aar, der sad i Vinduet og læste det er jo reent forkeert, Fader, Man siger Canaille, ikke Carnaille!" - Hold Mund, din næsvise Tøs," svarede Hr. Gluk Du behøver ikke at sige mig, hvorledes jeg skal tale. Næsvise Tøs" udbrød Madam Gluk, du farer ogsaa bestandigen løs paa de stakkels Børn, saa at det er en Skam, at høre paa. - Og Du ruinerer mig Børnene i Bund og Grund, raabte Hr. Gluk. - Ruinere Børn - ha hal ha, Fader, det er atter galt. Du vil sige fordærve. Fader skulde sandeligen heller betjene sig af danske Ord. Med det franske prostituerer Fader sig altid." Du uforskammede Skarn," raabte Hr. Gluk, i det han truede hende med knyttet Næve, tør Du sige, at Din Fader prustutuerer sig?" – Det hedder prostituere, Fader, Lise Bruder havde nyligen nær faaet tre Haandtage, fordi hun skrev i Skolen prustutuere." Jh, saa skal du da skee allandsens - Din sagde Hr. Gluk, og vilde slaae hende med en Lineal, han havde i Haanden; men Mad. Glukstillede sig mellem begge, og afbødede Slaget. J det samme aabnedes Døren, og hendes Broder, Forvalter Taarn traadte ind i Stuen, Holdt,", raabte han, da han hørte det Skrig, Lene udstødte og saae den Lineal, hans Svoger strakte truende frem - holdt Hr. Gluk, det gaaer, paa min Siel, ikke an. Det hedder vel, Ave er god, naar den kommer i Tide, men et næsten fuldvoxent Pigebarn. - ja, jeg vil ikke sige mere." Saaledes behandler man de stakkels Børn, kjere Broder," sagde Madam Gluk, halv grædende, og vridende sine Hænder. Saadanne Scener kan Du see her hver Dag. Ak, jeg ulykkelige Kone!" - Giv Dig tilfrede, bedste Emma, svarede Forvalteren. Din Mand mener det, saa Skam, godt baade med Dig og Dine Børn, men han er lidt opfarende. Derfor maa Du give lidt efter. Give efter?" tog Mad. Gluk til Gjenmæle, og jeg har allerede givet saa meget efter i min Agtestand, at jeg, af lutter Eftergivenhed, har faaet en Tæring, paa Halsen. Saalænge Børnene vare smaa, maatte jeg sidde allene med dem, medens min kjere Ægteherre sad og spillede Lhombre og Whist i Klubben, og nu de ere voxne til, gjør han i de faa Timer, han er hjemme om Dagen, næsten intet andet end skjelder og smelder paa de smaa Stakler. Hvorledes de end bære sig ad, er det ikke rigtigt for ham." - Er Du virkelig saa slem, gode Svoger?" spurgte Forvalteren, henvendende sig til Hr. Gluk, som han fortroligen greb under Armeen. - Jeg kan ikke svare Dig andet, Svoger, sagde Hr. Gluk, end at jeg ei har eet, men tre Huuskors. Saalænge mine Børn vare smaa og ikke gik i Skole, havde jeg kun det ene Kors at drages med, men nu - El hvad er det for Snak," sagde Forvalteren, og lagde Hr. Gluks Haand i hans Kones - hvor let kan der ei komme et Ord imellem Mand og Kone. Det er en ond Fugl, som giør sig ureen i sin egen Rede, siger Peter Lolle." Medens Forvalteren var saaledes i Færd med at stifte en Forsoning, kom Peter hjem. Han saae ganske forgrædt ud, og kastede sig hulkende hen i Sophaen. Mad. Gluk rev sig løs fra sin Mand og sin Broder, og ilede hen til sin Kieledægge. Hvorledes er det mid Dig, lille Petermand, spurgte hun i en kjelen Tone, i det hun omfavnede og kyssede ham, i tørrede hans Øine. Er Du ikke vel, sort Engel." - Hul hun begyndte Drengen endnu stærkere at hulke – Hr. Jensen, vor franske Lærer, har slaaet mig til Blod, Moder, og ladet mig sidde over!" - Hvorledes, Har dis Bøddel vovet at slaae mit Barn til Blod, sagt hun, i det hun trak hans Trøjeærme op, og saae, at Armen var noget skuret – Trine, mit Schawl, mit Schawl, jeg løber strax hen Jnstitutet. Naar ikke den Tyrgn af en Fransklærer paa Øjeblikket faaer sin Afskeed, saa tager jeg endnu i Dag mit Barn ud af Skolen. Trine mit Schawl siger jeg!" - Dette sagde Mad. Gluk med en Jver, som om hun skulde kalde Retfærdigheden til Hevn mod sin eneste Søns Morder. Neppe havde hun faaet Schawlet paa, førend en velvoxen, simpelt, men reenligt klædt, Mand, efter Udseende, nogle tredive Aar gammel, kom hende i Møde, lige ved Døren. Han bukkede sig først for hende, og henvendte sig derpaa til hendes Mand. "For at forebygge Misforstaaelse, Hr. Gluk, sagde han, kommer jeg selv til Dem; thi jeg kan vel tænke, at hvis jeg ikke kom til Dem, vilde De komme til mig. Jeg er Lærer Jensen i * Jnstitut. Deres Søn har i Dag maattet sidde over: Hvorledes, afbrød Mad. Gluk ham, De vover endnu at komme i mit Huus." Madam, svarede Læreren, jeg haaber, at De forskaaner mig for enhver Fornærmelse, og at De er billig nok til at høre begge Parter, førend De fordømmer nogen af dem. Vil De altsaa at jeg skal tale, saa styr Deres Hidsighed; kan De ikke det, saa recommanderer jeg mig." Dette sagde han i en saa bestemt og værdig Tone, at Forvalteren traadte til og bad ham, ikke at lade sig forstyrre, anmodende tillige sin Søster alvorligen om, ei at afbryde Manden i hans Tale. Han satte en Stol hen for den Fremmede, og saade: "behag at tage Plads, min Herre Læreren begyndte nu: "At Deres Søn, Hr. Gluk, har maattet sidde over i Dag, havde sin meget gode Grund." - Men, at De slog ham til Blod, raabte Mad. Gluk, yderst harmfuldt, har ogsaa det sin gode Grund"Det er en usandfærdig Beskyldning, svarede Læreren, Madam! Har Deres Søn blødt, saa maa han selv have slaaet sig, eller og have nogle af hans Kammerater banket ham paa Gaden. De vil nægte at De har slaaet Barnet? vedblev Madam Gluk, endnu mere opbragt, i det hun viste ham Peters Arm. De vil gjøre mit Barn til Løgner?" Forvalteren trak hende til Side, og sagde: "Søster vær dog rimelig, og lad Manden komme til Orde!" – "Deres Søn, Hr. Gluk," begyndte igjen Læreren, har i Dag, De tilgive mig min Frimodighed, ikke opført sig, som han burde. At han alt længe viste sig efterladen og forsømmelig i at lære sine Lectier, det har jeg ikke paatalt paa nogen anden Maade, end ved at anmærke det i hans Characteerbog, som De nok selv har seet.""De har vist Dem partisk og uretfærdig mod Barnet, udbrød Mad. Gluk, som ikke kunde holde sig; det veed jeg. – "Jeg har givet ham saadanne Characterer, svarede Læreren, som jeg ansaae for min Pligt at give ham, Madam.""Da har min Cousine, som selv underviser i Fransk i Mad. 7 Jnstitut ganske nylig examineret ham, og sagt, at Peter er meget perfect i det Franske. Hun maa nok forstaae det. "Det kan jeg ikke indlade mig paa her, Madam. Heller ikke er jeg kommen for at gjøre det. Men Hensigten af mit Komme er, at sige Dem, Hr. Gluk, at Deres Søn i Formiddags har slaaet een af sine yngre Meddiscipler et stort Hul i Hovedet, medens de legede sammen i Gaarden, og at han derpaa har tilladt sig utilbørlige Udtryk imod mig. Det er paa Grund deraf, at jeg har ladet ham sidde over. Hvem giver Dem Lov til at lade mit Barn sidde over, min Herre, spurgte Madam Gluk, i det hun satte Armene i Siderne og Vreden, gnistrede i hendes Øine. Læreren reiste sig, og vilde gaae, sigende til Hr. Gluk: "naar Deres Kone ikke vil eller kan holde sig, indtil jeg har udtalt, saa har jeg her intet mere at fremføre. Bryd De Dem om ingen Ting, raabte Forvalteren, og fortsæt Deres Tale, Min Søster er lidt hidsig, men hun mener, saa Skam, intet med det." - Men De kunde dog gjerne først ladet mig vide det, Hr. Jensen, sagde Hr. Gluk, i en Tone, som vidnede om, at ogsaa at han ikke ikke var fornøiet med Lærerens Fremfærd. Herre Gud, jeg er jo dog Fader, og De kan jo nok tænke, at det maa smerte mig og min Kone, at vort stakkels Barn skal sulte til Klokken henimod fire. - Og et saa svagt Barn, som den Lille, tilføiede Mad. Gluk. - Hør Børn, raabte Forvalteren, og vilde tage sin Hat og Stok, naar J ikke vil lade Manden tale ud, saa gaaer jeg, paa min Siel, min Vei. - Nu begyndte Læreren igien: "Jeg veed, Hr. Gluk, at man i vore Dage har meget at udsætte baade paa Institutbestyrerne og Jnstitutlærerne. J Meget kan man have Ret, men i det Meste har man sandeligen Uret. Jeg har nu været Lærer i otte Aar, og kjender temmelig nøje til Sagen. De kan troe, det er intet behageligt Kald at være Jnstitutbestyrer eller Jnstitutlærer. Vor Tids Forældre gjøre Fordring paa at deres Børn skulle lære Alting; men for en Ubetydelighed. For to, tre Rigsbankdaler om Maaneden ville de, at Børnene skulle undervises næsten i alle muelige Videnskaber og alle levende Sprog. Men ikke nok med, at de forlange en saadan Mængde Kundskaber; de paastaaer ogsaa at man skal bibringe Børnene Lærdommen, enten disse have Nemme dertil eller er, enten de gide eller ikke gide anvende tilbørlig Flid. De kan troe en stakkels Lærer er her i stor Forlegenhed. Hans Løn er ussel. For en Mark maa jeg undervise en heel Classe i en Time, og stundom brydes med de meest uopdragne Unge. Giver jeg dem gode Characterer, og man finder, at deres Fremgang ikke svarer til disse, saa laster man min Eftergivenhed; giver jeg dem slette, saa raaber man paa, jeg er for haard, og knækker Modet paa dem. Jeg har længe været kjed af mit Fag; men det nytter ikke at slaae det urene Vand bort, førend man har det reene. Til mit Uheld have mine Paarørende ladet mig studere. En forfængelig Tante, som havde taget mig til sig i Barns Sted, satte sig i Hovedet, at jeg ikke skulde blive Sømand, som jeg havde Lyst til. Netop, da jeg skulde til at læse til Embedsrammen, døde hun, og nu havde jeg ikke andet at leve af, end det, jeg kunde forskaffe mig selv ved Jnformationer. Privatinformationer kunde jeg ikke faae; thi, naar man ikke er i Udraab, eller har Titel af Mr. le Professeur, eller Sligt, saa er det vanskeligt at faae Jnformationer i vore Dage. For at leve, lod jeg mig engagere i Jnstitutet. For en Rigsbankdaler maa jeg tilbringe der sex sure Timer om Ugen. De kan ikke gjøre Dem noget Begreb om en stor Deel af vor Ungdoms Overgivenhed og Balstyrrighed. De usle Brokket af Kundskaber, som man ved Kunst bibringer den, gjør den indbildsk og uforskammet. Den foragter, som oftest, de Ældres Erfarenhed og spotter sine Lærere. J den gamle, pedantiske Skoletvang Sted er nu traadt en liberal Tøileløshed. Havde mine Paarørende, i min Ungdom, ladet mig gaae til Søes, saa havde jeg nu maaskee, som Coffardicapitain, ført et Skib, hvis Mandskab jeg kunde commandere efter Sølovene; nu jeg, efterat de mod min Tilbøielighed satte mig til Bogen, har maattet give mig til at være Leyer, fører jeg, saa at sige, et Skib uden Ror, hei Besætning ikke kjender det mindste til Subordination. Forældrene holde i Almindelighed med Børnene, hvor usømmeligt de end opføre sig, og Jnstitutbestyrerne maa holde med Forældrene og lade fem være lige, af Frygt for at de skulle tage de Unge ud af Skolen. Saaledes befinder Læreren sig mellem en dobbelt Jld. Enten maa han aabenbart lade gjøre Nar af sig som desværre Tilfældet er med Adskillige af mine Colleger, - eller ogsaa hvert Øjeblik søge in anden Condition." - Medens Læreren talte saaledes, udstødte, bag Skærmbrædtet, Lene ei Skrig, som om nogen vilde tage Livet af hende. Mad. Gluk ilede til, for at see, hvad der var paa Fat de. Skærmbrædtet faldt paa hende, og nu saas Peter og Lene liggende paa Gulvet omtrent i en Stilling, som Hesten og Løven i RosenborHauge. Peter havde Lene fat i det Tykke af Armen og Lene Peter i den gule Haartop Saaledes væltende sig frem over Skærmbrædtet, som Moderen var kommen til at ligge under, begyndte de begge hulkende og slæbende, at bares med hinanden, og Moderen, som nu var kommen op, kunde med alle sine Kræfter, ikke saae dem fra hverandre. Vil J fra hverandre 3 ugudelige Unger!" vedblev hun at raabe li Gange i Rad. Men Peter vilde ikke give Slifpaa Lene, og denne ikke paa Peter. Drenge havde med sine Negle revet hende i Ansigtet, 9 hun holdt en heel Busk af hans Haar i Haanden. Endeligen fik Moderen med Magt og Trudsler dem drevne ind i det næste Værelse Det er nok, Hr. Jensen, sagde Hr. Gu til Læreren. Jeg har Dem aldeles undskylFuldkomment indseer jeg, at De har handlet rigtigen i at lade den uartige Peter sidde over i Dag. Langtfra at gjøre Dem nogen Bebreidelse, takker jeg Dem tvertimod for Deres Opmærksomhed, og giver Dem Fuldmagt til, at gjøre det samme, hvis han næste Gang skulde forsee sig. Dersom De vil bevise mig den Ære, at spise hos mig, ikke til Middag, thi den har min kjere Søn berøvet mig, men til Aften, saa skal det være mig en sand Fornøielse. Læreren antog Tilbudet, og lovede at skulle komme igjen efter Klokken fem. "Det er Tids nok, sagde Hr. Gluk, thi det varer sikkert endnu en Time førend Alting kommer i Orden her." Læreren indfandt sig til det bestemte Sukkeslæt, og blev meget godt beværtet. Over Bordet vilde Mad. Gluk atter fremkomme med Anker over Lærernes Strænghed; men Forvalteren afbrød hende med de Ord: "Nu Punctum Søster, angaaende det Capitel! Hr. Jensen har saa nøje oplyst os om Underviisningsvæsenet i de offentlige Skoler og Forholdene imellem Lærerne og Forældrene, at den, som i Fremtiden klager over de stakkels Jnformatorer, skal faae med mig at bestille. Jeg har før ogsaa havt et Horn i Si ben paa dem, men nu indseer jeg, at det er mere Forældrenes end Lærernes Skyld, naar Børnene ikke lære noget.