Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-05-27
Kjøbenhavn har især blandt Udlændinger havt mange Dadlere; det er billigt, at en indfødt Kjøbenhavner engang tager det i Forsvar mod ufortjente Bebreidelser. Jeg er en fattig Mand, det er sandt; men jeg befinder mig saa vel, saa lykkelig her i Kjøbenhavn, at jeg aldrig kan ønske mig det bedre. Jeg har kun hundrede Rigsdaler om Aaret at leve af, men med alt det nyder jeg dog alle de Glæder, man kan ønske sig. Jeg er Medlem af to Klubber; jeg besøger Comoedien to Gange ugentlig; jeg kommer næsten hver Aften hos Restaurateurerne; jeg er om Sommeren hver Søndag i Dyrehaugen, saalænge Teltene ere der; jeg læser alle udkommende Blade, Summa Summarum, jeg nyder Livet uden at dets Nydelse koster mig mere end alt i alt to Rigsdaler om Ugen. De forbauses. De finder det underligt, at man kan leve for saa godt Kjøb i en Stad, som er udraabt for, at Alting der er saa overdrevet dyrt? Af en umodstaaelig Lyst til at gavne mine Samtidige vil jeg aabenbare Dem min Hemmelighed. Den er et Arcanum, som er Guld værdt. 3 Mine Talenter maa jeg rigtig nok takke for Kost og Logis. Begge Deele nyder jeg hos en Mand, hvis Sønner jeg underviser i den Gallske Pandeskallære og i den Schellingianske Philosophie Hovedtendencen af min subjective og objective Existence nyder jeg altsaa der. Ogsaa mine Elevers Fader, som egentlig er Commissair, har for at udvide sine juridiske Kundskaber ved de nyere Systemers Studium taget nogle Timer hos mig, hvorfor jeg hver Eftermiddag faaer to Kopper af den kraftigste og meest aromatiske Caffe, der kan tænkes. J to Selskaber tager jeg gratis Deel i alle Fornøielserne. I det ene er jeg egentlig ansat som Digter og i det andet som Bibliothekar. Commoedien koster mig intet. De maa vide, jeg har et meget vidtløftigt Bekjendtskab, og naar jeg en Spilleaften placerer mig i Forsalen til Comoediehuset, saa træffer jeg altid, naar Stykket næsten er ude eller man skal til at begynde Dansen, een eller anden god Ven, som overlader mig sin Udgangsbillet. Rigtig nok gaaer jeg da Glip af Stykket, men det er heller ikke det, jeg synderlig bryder mig om. For mig og mine Lige er det Tøi, man i den senere Tid har opført paa vor Skueplads, ganske undstaae ligt. Ja, dersom man opførte saadanne Stykker som min Ven Schlegels Jon &c., saa gad jeg nok spenderet et Par Mark paa en Billet, men nu gaaer jeg meere for at see Sallonen og de det lige, diamantstraalende Skjønne, som dens Loger ere indfattede med, end for at see de egentlige Comoedier. Dernæst finder jeg ogsaa stor Morskab i at kunne blande min Hyssen med andres Hyssen, og min Bravo med andres Bravo. Det lader sig, som De veed, bedst gjøre, naar Stykket er ude. Rigtig nok kan en saadan Dom ikke være andet end reen empirisk, da jeg her ganske maa forlade mig paa mine Formænds Erfaringer. Men det siger intet. De fleste store Mænd i Verden grunde jo deres Domme paa Andres Meninger, høre med Andres Øren og see med Andres Øine. Hvorfor skulde det være mig mere formeent, Det kommer her i kun an paa, om de Øren og Øine, man hører og seer med, ikke skuffe, og det skal jeg nok tage mig i Vare for. Hos Restaurateurerne øder jeg ikke mere end 8 s., og naar Citronerne ere dyre 10 s. - For disse faa Skillinger kan jeg spadsere omkring i en sand Riddersal, der er oplyst med straalende Chrystallysekroner. Jtte nok med det, alle Litteraturens nyeste og bedste Skatte, lige fra den eleganteste til den incleganteste Tidende, ligge paa Marmor= og Alabastborde til min Tjeneste. Og alle disse Herligheder, ikke at tale om den fortræffelige Conversation, nyder jeg for 8 til 10 s. - Vil jeg skaffe mig en himmelsk Bevægelse, vil jeg svæve i Luften med Armen slynget om een af Kjøbenhavns nydeligste Skjønne og føle den Glæde, som Englene maae føle, naar de flyve i Luften, saa behøver jeg kun at gaae ud paa een af Broerne, og for 4 s. leie mig en Plads i een af de horizontale Gynger. - Om Sommeren kan jeg komme ud i Dyrehaugen for den største Bagatel, stundom for intet. Tusinde Bøndervogne holde udenfor Porten, og et Selskab af otte Personer kan her for en Mark hver paa den anstændigste Maade blive befordret til Kilden. Det vil blive alt for vidtløftigt at opregne Dem her alle de Fornøielser, man kan nyde i Kjøbenhavn for den ubetydeligste Bekostning. Dette fraregnet, gives der endnu mange andre Agrements. Blandt disse hører især den, at man kan sidde i sin Stue og erfare alt, hvad der foregaaer i Staden. For at opnaae dette Øiemeed, har man den priselige Skik, at Koner, omgivne af to tre haabefulde Børn, der ere bestemte til at træde i deres Mødres vindskibelige Fodspor, udraabe i alle Gader alt, hvad der foregaaer i Byen. Naar en ulykkelig Moder føder et vanskabt Barn, naar et sextenaars Pigebarn af skikkelige Forældre vil saare sig med en Kniv, for ikke at overleve Skjændselen af en lille Overtrædelse, som Tusinde begaae, uden at den ændses, saa synges alt dette paa en meget melodisk Maade igjennem alle Gader. Denne skjønne Publicitet, som gjør vor Hovedstad saa megen Ære, og som kan tjene til at stoppe Munden paa alle dem, der ville negte dens Existence, tager daglig til. Man kan haabe, at Aviser omsider ville blive ganske unødvendige, naar det først kommer ret i Brug, saaledes at udraabe alting paa offentlige Gader og Stræder. Nei, min Herre! Jeg nyder det lykkeligste Liv her i Kjøbenhavn for den ubetydeligste Bekostning, og enhver, der vil følge mit Exempel, vil kunne nyde samme. Anvend al Deres Hens Tryllekraft, for at gjendrive de frække Udlændinger, der ville laste vor Stad og alligevel strømme herind i Skokketal. Viis dem, at man kan leve her, naar man forstaaer at leve, og at Kjøbenhavn er den lykkeligste Stad af dette Navn i hele Verden. Deres forbundne &c.