Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1842-02-07
fra det Øieblik af, da Danmark ved Norges Afstaaelse led denne uhyre Svækkelse, reiste det tydske Element Hovedet i Veiret, støttende sig tildeels paa det ved Kampen med Frankrig bevirkede Folkeopsving i Tydskland. Siden den Tid – det er nu Fjerdedelen af et Seculum siden - har det schleswigholsteinske Parti i den dybeste Fred arbeidet paa at halvere det danske Monarchi og af Hertugdømmerne at danne en selvstændig Stat, som de have døbt med Navnet "Nordalbingien." Med kraftigt Sammenhold, med Mod og Besindighed have Schleswigholsteinerne i en Række af Aar kæmpet for at naae deres Maal; Censuren, der i Begyndelsen lærte dem Forsigtighed, er bleven dem et beqvemt Middel til at faae deres Modstandere til at forstumme; Universitetets Lærere have søgt at begrunde Ønsket og Selvstændighed ved konstlede Fortolkninger af gamle Documenter, fra Universitetet af have disse Adsplittelses-Jdeer bemægtiget sig Landets Jntelligents, ere trængte ind hos alle underordnede Autoriteter, ja ere endogsaa naaede hen til den Kreds, der nærmest omgiver Hans Majestæt Kongen. J en compart Masse, med faste Skridt, ere Schleswigholsteinerne rykkede frem, og den Tid, da de ei ville lade det beroe ved Tale, Skrift, Petitioner, Forestillinger og Chicaner, den Tid, da de ville søge at virkeliggjøre deres i mange Aar modnede Plan, den Tid, da de ville søge at faae ham eller en Afkom af ham, der nu throner paa Als, til at stille sig i Spidsen for dem, ei alene i Ord, men ogsaa i Gierning, den er sandsynligviis ei meget fjern; thi omendskjøndt man ei paa Dage eller Aar kan bestemme dens Komme, saa er dog saa meget vist, at den vil komme, naar den nulevende Kongelinie uddøer, den vil komme, hvis Kronprindsen døer, uden at efterlade sig nogen mandlig Arving; thi efter den Fortolkning af Arvefølgelovene, som Schleswigholsteinerne antage for den rette, vil i dette Tilfælde Hertugen eller hans Et være berettiget til begge Hertugdømmerne med Undtagelse af nogle enkelte Deele. Men det egentlige Danmark, hvorledes vil det under saadanne Omstændigheder forholde sig, Vi ville her aldeles ikke tale om deres Mening, der befrygte, at det danske Folk til den Tid skal komme til den Overbeviisning, at det ene kan sikkre sin Selvstændighed og den deraf flydende nationale Velværen ved at slutte sig tæt til Norge og Sverrig, og at det skal gribe den sig under saadanne Omstændigheder frembydende Leilighed til at gjøre de dertil sigtende Skridt, thi vi ansee ikke denne Fryg for at være velbegrundet. Men hvad derimod et uomtvisteligt, det er, at Danmark ei kan eller vil opgive sine Rettigheder, og at den regierende Fyrste hvis det gjøres fornødent, med væbnet Magt maa søge at sætte den igjennem. Vi haabe derfor, at Alle vil være enige om at Danmarks Grundforhold inden den Tid bør være ordnede, for om muligt at undgaae en alt for sto Adsplittelse, og for i ethvert Tilfælde ved en indre kraftig Udviklen og ved en Opløsen af de Dissonantser, som nu ere tilstede, at blive stærk nok til at gaae Stormene imøde. For den Tid maa altsaa Omorganisationen af vore Samfundsforhold have fundet Sted, og denne kan i intet Tilfælde skydes længere ud i Tiden end til vor nuværende Kronprindses Regjering. Men uden i nogen Maade at ville indvirke paa Folkets Stemning med Hensyn til Kronprindsen, saa troe vi dog, at Christian den Ottendes Regjeringstid et den beleiligste, i det mindste for de forberedende Skridt til en saadan Hovedforandring i Landets Forhold Det er ei et Aar siden, at Kronprindsen var farlig syg, hvem er Danmark Borgen for, at en saadan Sygdom ei kunde blive dødelig? Og selv om det er ham forbeholdent, hvad der er det sandsynligste, at bestige sine Fædres Throne, saa kunne vi dog ei fordølge, at vor nu regierende Konge er Besiddelse af en saadan Dannelse, at det ei er at vente, at nogen af hans Efterfølgere lettelig i den Henseende vil blive ham lig; at Hs. Majestæt ved at lægge Grundstenen til Norges Constitution har taget en saa virksom Deel i Verdensbegivenhederne og har ved denne Deelagtighed samlet sig saa rig Erfaringer, at det fast med Vished lader sig forudsige, at han i denne Henseende vil komme til at staae ene i Danmarks Historie. Det er altsaa under Christian den Ottendes Regjering, at der efter vor Mening maa gjøres det første, afgjørende og forberedende Skridt til at tilfredsstille den Trang hos Folket, som Stænderne have antaget for godtgjort ved utvetydige historiske Kjendsgierninger. Og hvilken Periode Christian den Ottendes Regjering er da hertil den beleiligste, Vi ønske Hs. Majestæt et langt Liv, men mon Nogen vil paatage sig at sikkre Danmark, at han ei ved en brat Død kaldes til sine Forfædre? Og selv hvis dette ei skulde blive Tilfældet, saa befinder han sig nu i den kraftigste Manddomsalder, og det er ingenlunde at formode, at denne vil kunne holde sig usvækket i en lang Aarrække. Hertil kommer, at der egenlig ikke her er Talen og at gjøre en Begyndelse; thi Folket og Stænderne have gjort den. Hs. Majestæt har saaledes kun Valget imellem at fremme Folkeopsvinger eller at trænge det tilbage, han har kun Valget imellem et fremadskridende eller reactionairt Regjeringssystem. Hvilket af disse tvende han vil følge, det vil sættes udenfor al Tvivl, naar Stændernes store Andragende besvares. Dette Svar overveies maaskee nu i Kongens Raad. Altsaa nu er den beleilige Tid. 2de