Viborger Samler, 1835-02-07
Det igaar udkomne Dobbeltnummer No. 20 og 21 af "Fædrelandet indeholder Prokurator Haagens Defensions-Jndlæg for Prof. David. Hr. Prok. H. indleder dette ved høit og lydelig at forkynde: at denne Sag er Fædrelandets, at den er en Kamp om Nationens Ret til Menings=Attring, om Menneskets og Borgerens helligste Rettigheder, og at Udfaldet af den skal lære, om Dannerfolkets Tunge i den Grad er lammet, at videnskabeligt Foredrag om Landets Tilstand og almindelige Statsrets-Grundsætninger, at ærlig Opfordring til Medborgere og kraftigen at virke i Samdrægtighed til Fædrelandets Tarv straffes paa Livet, med Tab af Frihed, Ære og Embede, eller i mildeste Fald smedder den for Sandhed og Pligt varmt følende Forfatter i Censurens Lænker." Han berører, i hvilket mærkeligt Øieblik det er, at Generalfiskalen fremtræder som en dens ex machina." hvor uventet denne Action maatte komme for hver dannet Borger og hvilket Jndtryk den maatte gjøre paa Prof. D., især da han af den fremlagte Ordre erfarede, at han var sat under Justitiens Tiltale efter Hs. Maj. egen allerhøieste Ordre." "Det sømmer sig ikke mig, bemærker han, som Undersaat at anstille Betragtninger over, hvad Hs. Majestæt i sin Viisdom har besluttet, men jeg haaber, at det ikke vil tilregnes mig som en Forbrydelse, naar jeg i denne Anledning fortæller et Sogn, der er almindeligt. En Professor ved Universitetet i Kiel havde i et Selskab i Berlin omtalt den danske Regjering eller maaskee den danske Grundlov i Udtryk, som man der ikke andt stemmende med monarkiske Grundsætninger. Om Leictienerne der staae i Politiets Sold, eller om nogle af de tilstedeværende Gjæster vare indlemmede i Spionernes Orden, beretter Historien ikke; men man fortæller, at det Passerede blev paa den ministerielle Ve indberettet vor allernaadigste Konge, der uden i mindste Maade at reflectere paa Relationen, rolig gav til Svar: "Prof. P. maa have troet, at han var hjemme." Jeg veed ikke og kan ikke vide, hvorvidt denne Fortælling er sand, men det veed jeg, at den atter og atter er fortalt, og at den stedse, naar den blev gjentaget, fandt Gienklang i enhver retsindig Borgers Bryst. Jeg sætter nu, at Prof. David har yttret, at det constitutionelle Monarkie, nærmer sig mere til Rets-Jdeglet end til det absolute, og at han for saadan Meningsyttring bliver dømt fra Livet, til Forbedringshuset, til Fæstningen, fra sit Embede, eller at han standses i sin literaire Virksomhed ved at underkastes Censur, – og jeg overlader til Enhver at bedømme, hvilket Jndtryk en saadan Dom vil gjøre paa Nationen, og hvilke Følelser Talen herom i Tiden vil vække." Med Hensyn til Generalfiskalens Behandling af Sagen tilstaaer han aabenhiertigen, "at den ikke stemmer med den Anskuelse, som han har gjort sig til Regel for Proceduren i criminelle Sager, som hans afdøde Ven og Lærer, Justitsraad Klingberg paalagde ham som en hellig og ufravigelig Pligt, og som stemmer med hans Hjertes Trang: "aldrig som Actor at ville gjøre Sagen værre, end den er, ved mindre nøiagtig Documentation og ved krænkende Jnvectiver." Anledning af Generalfiskalens Bestræbelse for at stemple Prof. D. som Factionist imod Kongen og Regjeringen, yttrer Prok. H.: "Jeg troer, at det gaaer med Troskab og Hengivenhed til Kongen, som med sandt Venskab; jeg antager, at Folkets som Mandens Trofasthed bedst prøves i Farens og Ulykkens Dage, og det samme Folk, der i Aaret 1807 maatte see dets Flaade bortført af Fjenden, og Hovedstaden, ødelagt; det samme Folk, der under en den almindelige Velstand ødelæggende Krig i Aaret 1813 maatte undergaae en National-Banqueret, som ødelagde Private, paalagde alle Grundeiendomme en trykkende Afgift og Staten en Gield, der sandsynligviis aldrig kan betales; det samme Folk, der med taarefyldt Øie i Aaret 1814 maatte see Baandet opløst mellem sig og et ved Aand og Hjerte forenet Broderfolk; det samme Folk, der i Aaret 1819 ved Coursens pludselige Bedring var Vidne til den Elendighed, hvori mange Familier styrtedes ved tidligere Contracter; det samme Folk skulde, efter nyligen i Stændernes Organisation at have modtaget det meest levende Beviis paa Hans Majestæts Villie for dets Tarv ved at føre det Tidens Oplysning imøde, i Aaret 1834 med nogle Pennestrøg gjøres modtageligt for Raad til Forandring i den bestaaende Statsform og til Angreb paa Landets Grundlov; det samme Folk skulde ville lade sig lære, hvorledes en saadan Forandring lader sig iværksætte. En saadan Tanke er aldrig opstaaet og kunde aldrig opstaae hos en fornuftig Mand som Prof. D., og kun uforskyldt og ufortjent Miskjendelse af et saadant Folks Characteer kunde have foranlediget en saa fortvivlet Tendents. Den danske Nation har aldrig viist, og vil aldrig vise Trodsighed, Opsætsighed eller Uvillie mod Konge og Øvrighed; den elsker sit Fødeland for høit til at udsætte det for Revolutionens og Anarchiets Rædsler; men ere dens Følelser Regjeringen mistænkelige, maatte man, om end Prof. D. paa enkelte Steder har udtalt sig med Energie, med samme Føie, hvormed man forbyder hans Blad, forbyde Læsningen af politiske Blade, thi Frihedssæden fremspirer uden Hensyn til Markeskjellet paa ethvert Sted, hvor Jordbunden er productio. Var det tænkeligt, at Tiltalte kunde have havt den mod Kongen og Nationen lige formastelige Tendents, at ville vække Misnøie med den i Landets Grundlov begrundede Form, vilde han have brugt sin Pen til et saa forbrydersk Øiemed, saa maatte han dertil have benyttet andre Midler end abstracte Begreber og historiske Betragtninger, som enhver dannet Mand tusinde og atter tusinde Gange har saavel læst som tænkt sig selv. Der var en Tid, da man straffede Kjættere og Trolddom med Baal og Brand, men den er svunden, fordi man har lært at indsee, at det Overnaturlige er umuligt; der er en Tid, da man stundom forfølger Tanker som kjætteriske, men den vil være omme, naar man lærer at indsee, at det Fornuftstridige er ligesaa umuligt som det Overnaturlige." Efter generelt at have omtalt Hovedmomenterne til Generalfiskalens Anklage mod Bladet "Fædrelandet, gaaer H. over til specielt at besvare hans Jndlæg, og Punkt for Punkt at gjennemgaae de Yttringer, han har fundet utilladelige i bemeldte Blad. Denne Deductions Udførlighed tillader os ikke her at dvæle ved enkelte Uddrag af samme; den er desuden saa interessant, at den bør læses i sin Heelhed. Kun tillade vi os, af specielt Hensyn, at hidsætte følgende Yttring: "Den Haardhed, hvormed Generalfiskalen udtaler sig om Tonen i det omtalte Blad, fælder ikke Tiltalte, og man dømmer i Danmark ikke Folk for en Tone, om denne end efter det musicalske Øres større eller mindre Dannelse kunde synes skurrende. Nylig løde Orchesterets Toner i Rettens Forsal, og det synes som om Tidsaanden vil gjøre Retsloven anvendelig paa Tonekunstens Theorie, men Rettens Dom vil, som jeg haaber, blive til Fordeel for Tonernes Emancipation. Dog, det Theema, som her angives, lyder som et Sørgeqvad for Nationens Øre, og den Fuga, som her opføres, kan betragtes som en Overture til "Mødet i Roeskilde." Jkke heller kunne vi forbigaae følgende, som det forekommer os, træffende bemærkning: Generalfiskalen vil af en Tirade udlede, at Forfatteren har paataget sig at bevise, at Folket ikke kan have Tillid til den danske Regjering, eftersom denne ikke har sørget for at organisere Statslegemet saaledes, at man i Almeenhedens Navn og paa sammes Vegne kan forlyste sig med, ved fortsatte Operationer at anatomere Regjeringens Handlinger og forfølge dens Functioner i de mindre Fibre. Det undrer mig, at Generalfiskalen, der saa konstigen kan udspinde fast usynlige Traade af de uskyldigste Udladelser om Regjeringen og dens Handlinger, ikke selv veier sine Ord med mere Overlæg; thi man anatomerer kun Cadavere, og naar han beskylder Prof. D. for at ville anatomere Regjeringens Handlinger, indseer han selv, hvor let han kunde paadrage sig Action." – Efter slutteligen, som Billag at have fremlagt Prof. D. (allerede for Publikum bekjendte Tilsvar, concluderer Hr. Prok. H. som følger: "Paa Grund af hvad Prof. D. og jeg saaledes have anført, haaber jeg, at han vil vorde frifunden for Generalfiskalens Tiltale, og da det af den fremlagte Extract af Generalfiskalens Jnstrux erfares, at ham ikkun skal tilkiendes Omkostninger og Salair, naar Dommerne befinde, at han lovligen og retmæssigen har søgt den Skyldige, saa holder jeg mig overbeviist om, at den ærede Ret ei engang vil finde Anledning til at paalægge Tiltalte Actionens Omkostninger. Jeg har under Proceduren af denne Sag stadigen tiltalt Generalfiskalen og ikke Etatsr. Treschow, thi jeg veed, at han har talt i Embeds=Medfør. Paa Grund af de mange Beviser, jeg har havt paa Hr. Etatsr. liberale Tænke= og Handlemaade, tæller jeg ham blandt de Faa, paa hvis Venskab jeg bygger i ethvert Livets Forhold – i hvis Agtelse jeg sætter min Stolthed – og naar vi derfor om kort eller lang Tid møde hinanden i Roeskilde, og naar Talen der falder og Mod og Kraft og Offentlighed, skal jeg ikke med hans Procedure af denne Sag i Haanden optræde imod ham. Prof. David var min Barndoms Legebroder, min Ledsager paa den academiske Bane. Han er min Manddoms Ven, og jeg kan derfor ikke tolke de Følelser, hvormed jeg herved paastaaer og sætter i Rette: At Tiltalte Doctor plilosopliie Professor i Statsoeconomien Christian Georg Nathan David, bør for Generalfiskalens Tiltale i i denne Sag fri at være. – Domstolenes Retfærdighed er Danmarks Stolthed, og med Haab og Fortrøstning nedlægger jeg derfor Tiltaltes Sag i Rettens Hænder." (Kbhp.)