Den Vest-Sjællandske Avis, 1836-08-09
Foruden de store Ørkener, som omgive den lange og frugtbare Nildal, foruden de mange mindre Ørkener, som man overalt træffer paa naar man trænger ind i Landet, har Afrika i Sahara den største Ørken paa Jorden; den udbreder sig Sønden for den frugtbare Nordkyst, tvers over dette Fastland, og skiller den arabiske og berberiske Menneskerace fra det sorte Negerfolk. Den er en vidindstrakt, en brændende Sandflade, hvor den Vandrende finder i flere Dage ikke en Draabe Vand, og seer ikke det ringeste Spor til Planter eller levende Væsner. Eensom er hans Gang imellem løse Sandhøie, hvilke flyttes af enhver heftig Vind, og som ikke indeholde noget Kiendemærke, hvorefter han kan rette sin Kours. Hans Mund og Næse fyldes med Sand, naar Vinden blæser, og det trænger ind imellem hans Krop og Klæder, og reiser sig en Storm, saa trues han med Døden, saa omgives han af vilde Sandskyer, han formaaer ikke at fortsætte sin Vandring, og staaer han stille, saa samler sig Sandet omkring ham og bedækker ham. Man finder overalt i Sandørkenen, mange hvide Beenrader, de komme fra Reisende, som udmattede af Sult og Tørst og Strabadser, have der fundet deres Grav; Flyvesandet har siden opdynget sig over deres Liig. Nogle have formeent at denne uhyre Ørken er Bunden af et Hav, som har trukket sig tilbage fra det; men saavidt de historiske Efterretninger gaae tilbage i Tiden, har her altid været en Ørken. Under det hede Jordstrøg forvandles let enhver Landstrækning, som ikke er tilbørlig vandet til en Ørken; men Naturens alvise Aarsag har modarbeidet dette Anlæg ved en anden Naturindretning, derved at hvert Aar under dette Jordstrøg har sin Regntid, i hvilken frygtelige Tordenveir trække op og uhyre Regnmasser styrte ned paa Jorden, nu seer Landet ud som at en Syndflod havde udgydet sig over det; smaae udtørrede Flodleier forvandles til brusende Strømme; men den brændende Sol udtørrer Landet snart, og de store Vandmasser fordampe af Heden. Det er derved at Afrika bliver saa usundt for Europæerne, som i de midterste Egne maae først giennemgaae og overstaae, en svær Sygdom, naar de skulle leve der og hvorved de tabe deres Kouleur. Naar de store Floder overskylle det tilgrændsende Land, saa bevirke de den pragtfulde Vegetation og den overordentlige Frugtbarhed, hvoraf Ægypten er saa berømt. Disse Regnmasser, som styrte sig over Ørkenen Sahara trænge for en stor Deel igiennem Sandet og samle sig paa en fast Leerbund under det; man skal paa mange Steder i denne Ørken have opdaget en underjordisk Søe, maaskee der kunde anlægges konstige Brønde, og maaskee det kunde blive muligt ved Hielp af dem at giøre en Deel af denne Ørken frugtbar. Afrika har sine Biergstrækninger; man kiender det mægtige Allas i Norden, hvilket Oldtidens Phantasie forestillede som een til Steen forvandlet Kiæmpe, hvilken har Himlen paa sine Skuldre; ligeledes Habysiniens Bierge, som frelse deres kristelige Beboere fra de vilde Galla Negeres ødelæggende Angreb, og de guldrige Bierge ved de store Floder Senegal og Gambias Udspring, og det berømte Tavlebierg med sine Brødre Løvehovedet og Løvekroppen, paa Afrikas Sydspidse; men man kiender ikke de fabelagtige og hemmelighedsfulde Maanebierge, hvorfra Nilen skal have sit Udspring og dette store Fastlands invortes Sturktur; man formoder en stor Biergflade midt inde i Landet. Ufrugtbart kan det ikke være; thi det indre og midterste Afrika er opfyldt af sorte Mennesker, hvilket kan sees af den uhyre Mængde, Negerslaver, som ere blevne udførte af Landet. J de Dale, som ligge imellem Biergene, er Landet rigeligt vandet; og det er i disse fugtige og hede Egne at Naturen frembringer denne yppige Vegetation, disse kæmpemæssige Naturformer, som have i en saa høi Grad opvakt de Reisendes Beundring. Der er det, at det Træe voxer, som kaldes Bag bab, og som maaskee er det største Træe paa denne Klode. Den berømte franske Naturkyndige, Adan son, forsikkrer i sin Reise til Senegal, at han har maalt Omkredsen af nogle Stammer, og fundet dem som havde 74 til 75 Fod i Omkreds, der gaae Grene ud fra dette Træe, hvoraf hver er saa tyk som et stort Træe, saa at et saadant Baobabtræe seer ud som en Skov. – Mangrovetræet, som voxer ved Flodbredderne og paa vandrige Steder, udbreder sig ligeledes paa en høist mærkværdig Maade; dets Grene bøie sig ned til Jorden, slaae Rødder, af hvilke nye Træer voxe frem, paa denne Maade udbreder Modertræet sig bestandigt videre og danne Buegange over de moradsige Egne. Jmellem disse kæmpemæssige Træer voxe utallige mindre Planter, Siv, Buske og krydende Væxter, som tilsidst danne en igiennemtrængelig Masse; at hugge blot en smal Fodstie imellem disse tætte Skove, er derfor ofte overmaade besværligt, og bliver Veien ikke idelig gaaet paa, saa groer den meget snart til. J Afrikas Floder voxer den mærkværdige Lotuspiante, som var for de gamle Ægypter, disse følsomme Natur betragtere, som øinede Sindbilleder i den hele dem omgivende Natur, Billedet paa Naturens Oplivelse ved Solens Paavirkning; thi den lukker sine brede Blomster og skiuler dem under Vandet ved Solens Nedgang, og den aabner dem og hæver dem over Vandet naar Solen staaer op. Som man nærmer sig mod Ørkenen, forsvinde efterhaanden de store Skove, og mange smaae og zirlige Planter med deligt farvede Blomster, bedække Jordens Overflade. Landet synes selv at vinde i Skiønhed, som man kommer Ørkenen nærmere; indtil de øde og sørgelige Sandflader tilsidst vise sig for Øiet og man kommer til Livets yderste Grændse.