Aalborg Stiftstidende, 1832-11-14
Jfølge ældre Efterretninger fra London holdt Statspapirerne sig faste, ja vare endog stegne noget, hvilket man tilskrev den Mening, at det ikke vilde have stort at betyde med Fjendtlighederne mod Holland, eller maaskee rettere, at disse snart ville endes og idet mindste ikke lede til nogen almindelig Krig. Hermed stemme ogsaa de nyeste Efterretninger fra Paris, hvor man nu ikke længere tvivler om Krigens Udbrud, men tillige synes overbeviist om, at samme ikke vil strække sig videre end til, at bevirke de gjensidige Gebeters Rømning. Mærkelig er især den Tillidsfuldhed, med hvilken de ministerielle Blade udtrykke sig om denne Gjenstand. Medens man nemlig erfarer, at Marschall Gorard er afreist til Armeen som et Signal til Fjendelighedernes Begyndelse, efterat den franske Regjering havde faaet Kundskab om Forkastelsen af de Allieredes Ultimat, yttrer Journal des Debats sig saaledes: "Langt fra den Jndbildning at vor Jndmarsch i Belgien skulde bringe os Krigen, paastaae vi tvertimod, at den bringer os Freden. Den belgiske Sag er det eneste Stridspørgsmaal for Tiden i Europa; Alle andre ere afgjorte og bliver nu ogsaa dette afgjort, saa er der Jntet mere, der hindrer Freden, som nu i 2 Aar har bestaaet til Trods for Oppositionens krigerske Yttringer og som den besluttede Expedition vil befæste istedetfor efter Oppositionens Mening at ryste. Endnu videre gaaer Nouvelliste, Medens, siger dette Blad, man altid raaber paa, at Citadellets Rømning ikke vil have videre Virkning, saa paastaae vi det Modsatte, idet samme vil nøde Kongen af Holland til at skaane Belgiens Jnteresse. Man raaber paa, at vor Expedition ingen Nytte vil medføre, men naar vi ved samme opnaae en endelig Fred, en almindelig Afvæbning og en betydelig Formindskelse i vore ved Krigsfoden forhøiede Udgifter, og dette vil upaatvivleligt skee, saa vil den omtvistede Nytte tale tydeligt nok til at gjendrive vore Modstanderes Argumenter. Denne bestemte Tone synes virkelig at tilkjendegive, at man i Paris har faaet Tilsagn om Neutralitet fra de store Continentalmagters Side og ogsaa adskillige andre Omstændigheder bekræfte dette. Oppositionsbladene, der, som bekjendt, stedse har kastet Regjeringen Frygten for den hellige Alliance i Næsen, begynde nu at troe paa Muligheden af, at den almindelige Fred ikke bliver forstyrret, og Temps tager deraf Anledning til at sige sit Parti en Compliment med disse Ord: "Hvis Preussen, Rusland og Østerrig, tillade England og Frankrig at foreskrive Holland Betingelser, under hvilke Statsgielden skal deles, Seiladsen paa Schelde være fri, og Handelscommunicationerne gjennem det Luxemborgske og Limburgske finde Sted, saa beviser dette kun, hvor rigtig Oppositionens Anskuelser har været, der nu i 2 Aar har paastaaet, at man kun behøvede at føre et alvorligt Sprog for at være vis paa Eftergivenhed." Fremdeles vil man i Paris have private Efterretninger fra en fremmed Diplomat, der for Tiden opholder sig i Haag, dog uden officiel Karakteer, at Kongen af Holland nylig har havt en Samtale med den russiske Gesandt, af hvilken han ikke fik synderlig Trøst og at i denne Anledning følgende Yttring er undsluppen ham. Det gaaer mig ligesom det gik Bonaparte, et nyt Exempel, at Svogerskab ikke gielder i Politiken.