Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1840-12-11
Lollands Falsters stige. Tidende. Far No 147. Fredagen den 11 December. bemærkninger i Anledning af Critiken, over den Stænderdeputerede for Kjøbstædernes 10de Valgdistrict. (Slutning.) Den Deputeredes Forslag om at Brændeviinsbrænder-Examen maatte blive ophævet, faldt, som Recensenten bemærker, igjennem med 37 Stemmer mod 15, men uagtet jeg nærer den meest ubegrændsede Agtelse for den nu ophævede roeskildske Stænderforsamling, tilstaaer jeg dog aabenhiertig, at jeg ikke hører blandt dem, der paastaae, at man skal ansee ethvert Ord, der er talet i Forsamlingen, for at være viist og godt, eller at enhver af Forsamlingens Handlinger har været det ene rigtige, og jeg erkiender derfor her offentligt, at jeg anseer Afviisningen af den Deputeredes fornævnte Forslag for at høre blandt de Handlinger, jeg ikke billiger. At Forslaget var hensigtsmæssigt har Forsamlingen selv erkjendt ved at tage et lignende fra Odense under Behandling og derpaa begrunde en Petition. Det kan altsaa ikke have været Sagen, men dens Jndklædning, der fandt Mishag; men efterseer man den Deputeredes Forslag (see Stændertidenden 1838. P. 406) da maa dog vistnok Flere indrømme mig, at det er vanskeligt at finde, hvori det Stødende egentlig skal søges. Den Deputerede søger at bevise, at den befalede Examen ingen Nytte har stiftet og ingen Nytte stifter, og derfor andrager han paa Exammens Ophævelse. Den kgl. Commissarius paastod derimod, at Examen havde stiftet Nytte, da Brændeviisbrænderne i Kjøbstæderne ved at komme til Kjøbenhavn fik Leilighed til at gjøre sig bekjendt med de bedre Brænderier og de nyere Tiders forbedrede Methoder. Er dette Raisonnement begrundet med Hensyn til den forbigangne Tid, da maa det og være anvendeligt, nu, fordi det dog vel ikke kan nægtes, at Forbedringerne i technisk Henseende, endnu stedse gaae ud fra Kjøbenhavn. J Forslaget fra Odense blev det indrømmet, at Examen netop paa de af Commissarius anførte Grunde havde stiftet Nytte, og naar man desuagtet androg paa at faae Examen hævet, forekommer det mig, at man androg paa at faae en Jndretning hævet, hvis Nytte man dog anerkjendte. Men jeg tilstaaer, at jeg, som ukjendt med Sagens Realitet, ikke har Sagkundskab nok til at veie Grundene, og vender derfor atter tilbage til den Jndklædning den Deputerede har givet sit Forslag, og jeg gjentager da min tidligere Anmodning, at man, forinden man dømmer, vil gjennemsee Forslaget, og skulde da mod Formodning een eller anden af disse Folk, der stedse fremkomme med Klager over Tonen hvori der nu tales og skrives, finde sig misfornøiet med Jndklædningen, da vil jeg bede ham vel erindre, at den Gjenstand, den Deputerede omhandlede, var blandt dem, der til enhver Tid og blandt alle Personer har været latterliggjort, ja Recensenten selv har maaskee ved given Leilighed efter bedste Evne været vittig paa Brændeviins-Exammens Bekostning; men erindrer man alt dette, da kan man dog vel ikke nægte, at det havde været meget tilgiveligt om den Deputerede havde ladet sig forlede af denne almindelige Folkestemning, og dog finder jeg ikke at dette er skeet. At Forsamlingen ved at forkaste den Deputeredes Forslag i denne Sag, har lagt er høi Grad af Ømfindtlighed for Dagen, en Ømfindtlighed som man vanskelig vil finde Mage til i det engelske Parlaments, eller det franske Deputeretkammers Annaler, har flere erkjendt tilligemed mig, og jeg anseer det derfor unødvendigt at undersøge om Forsamlingen ikke tillige har handlet imod Bestemmelsen i 8 72 af Frd. 15de Mai 1831, da denne Undersøgelses Udfald ikke kan have Jndflydelse paa Bedømmelsen af den Deputerede. Dersom man hidtil havde været i Tvivl om hvorfor den anonyme Recensent har skrevet, da troer jeg, at denne maa bortfalde naar man med Eftertanke gjennemlæser det Afsnit, der handler omden Deputeredes Virken i hans egen Sag, og sammenholder Noten med Stændertidenden; thi Enhver vil da letteligen indsee, at Recensentens Øiemed neppe har været at vise den Deputerede Retfærdighed, men at fremhæve Alt, hvad der paa nogen Maade kunde tale mod ham, og at give dette en dertil svarende Jndklædning, for at Virkningen kunde blive saa meget større. Saaledes har Recensenten meget viselig undladt om denne Sag at bemærke, at Assessor Algreen Ussing ved Sagens første Behandling yttrede (see P. 467) at Taleren ikke kunde indsee, at General-Toldkammeret i den Omstændighed, at det er Proponenten paalagt at underkaste sig Collegiets nærmere Bestemmelser i Henseende til Formaliteterne, har havt nogen Hjemmel til at foreskrive ham a.; at Professor Bang (see sammesteds) erklærede: Vel forekommer det mig nu, efter de Oplysninger, som foreligge Forsamlingen, at Klageren har lidt en Forurettelse, a. samt endelig at Statsraad Treschow (P. 468) henholdt sig til det af Professor Bang Anførte." Disse tre Jurister, hvem Recensenten dog vel antager kan henregnes til Forsamlingens dygtigste Medlemmer, ere altsaa ved den Deputeredes første Fremstilling af Sagen, og trods Commissarii Modbemærkninger, blevne overbeviste om, at han havde Ret, og dette maa dog vistnok tilregnes enten den Deputeredes parlamentariske Dygtighed eller den klare Fremstilling, han har formaaet at give af sin Sag. Da Sagen anden Gang blev foretaget, forefaldt den Debatte, hvoraf Recensenten har givet et Fragment, men hvoraf han har glemt at tilføie, at efterat Ussing havde yttret, at Commissarius havde stillet Sagen paa dens rette Standpunkt, fremkom Etatsraad Steenfeldt med en anden Anskuelse, som den Deputerede tiltraadte, medens der endnu fandt nogen Contro vers Sted mellem Ussing, Commiss. og Steenfeldt, om Sagens juridiske genus cause. At noget Juristeri her har søgt at gjøre sig gjældende kan dog vel neppe nægtes, og at den Deputerede ikke strax har formaaet at gaae ind herpaa, kan vist ikke tilregnes ham som Lægmand. Forsamlingen vedtog imidlertid med 35 Stemmer mod 21, at henvise Sagen til er Comitee. Denne fandt vel ikke Anledning til at tilraade Forsamlingen at indgaae med noget Andragende i denne Sag, men yttrede sig dog i meget bestemte Udtryk for den Deputerede, der derved fandt sig foranlediget til at tage sit Andragende tilbage, hvilket han saa meget mere havde Grund til, som General-Toldkammeret alt havde givet efter for hans Forestillinger, og det endelige Udfald af denne Sag blev saaledes heller ikke noget Nederlag eller Ydmygelse, men i Virkeligheden en Seier, hvoraf den Deputerede senere har nydt Godt. Det sidste Andragende, denne Deputerede fremkom med i anden Session, var et Forslag fra Stubbekjøbing, om fuldstændig Fortoldningsret af stempel pligtige Varer. Dette var heller ikke den Deputeredes eget, men et af dem han, som for bemærket, var forpligtet til at fremlægge. Jeg er ikke i Besiddelse af mercantile Kundskaber og kan derfor ikke bedømme Forslagets Realitet, men den Omstændighed, at ikke en eneste af de i Forsamlingen værende Kjøbmænd, med Undtagelse af den, der fremlagde det i den Deputeredes Fraværelse, understøttede Andragendet, forekommer mig at tale for, at disse, hvoraf dog flere have viist sig som Forsvarere af al mulig lovlig Frihed for Handelstanden, ikke have tillagt Sagen den Vigtighed, som Petitionairerne. Det her nævnte Andragende er forøvrigt forfattet og motiveret af Petitionairerne selv (9 uavngivne Kjøbmænd i Stubbekjøbing. See Stændertidenden P. 858); og er her altsaa lidt noget Nederlag, maa det dog vel antages, for største Delen at være gaaet ud over disse. Men maaskee Recensenten mener, at Grunden til dette Nederlag, maa søges i, at den Deputerede ikke personlig var tilstede i Forsamlingen. Er dette Recensentens Mening, da tillægger han den Deputeredes Personlighed en Betydning, den Deputerede neppe selv vil have, at man skal troe ham i Besiddelse af, er det derimod hans Mening, at bebreide den Deputerede hans temporaire Fraværelse, da kan jeg ikke troe andet, end at Enhver vil paa det Bestemteste misbillige denne Hensigt, især da vi Alle vide, at denne Deputerede kun en eneste Gang i alle tre Sessioner har gjort en Reise til sit Hjem, medens næde. sten alle de andre Deputerede have foretaget een Reise i hver Session, og Justitsraad Friis her paa Landet endog til Fleres store Forundring forlod den sidste Forsamling næsten 8 Dage for dens Ophør, og for den meget vigtige Sag om Skattebevillingsretten blev foretaget til endelig Behandling. Jeg anfører ingenlunde dette for at anke over nogen Deputeret; thi jeg er fuldelig overbeviist om, at de Deputerede have været for gjennemtrængte af Betydningen i deres Kald, til at de uden Grund skulde have forladt Forsamlingen, men alene for at vise, at Recensenten, for at sige den herværende Deputerede Bitterheder, saavel hersom flere andre Steder, i Virkeligheden behandler mangfoldige andre Deputerede paa samme Maade. At den omhandlede Deputeredes Forslag til en Petition og Godtgjørelse for de i Riget byggede Skibe kom under Comiteebetænkning, fortier hans Recensent; thi ellers maatte han og have sagt, at Forslaget af Forsamlingen blev fundet værdig en nøiagtig Undersøgelse, der efter Forsamlingens Mening godtgjorde, at den i Forslag bragte Bestemmelse ikke var nødvendig. Om den Deputerede eller Forsamlingen i denne Henseende har Ret, veed jeg ikke, og jeg betvivler, at Recensenten formaaer at have nogen Mening herom. Jeg har nu gjennemgaaet den Deputeredes Virksomhed, forsaavidt angaaer de Nederlag eller Ydmygelser, han skal have lidt, og man har deraf seet, at i 2 Sager har han seiret fuldstændig, bragt 2 under Commiteebehandling og faaet 3 afviste, og vil man derfor ikke erklære Ballancen i den Deputeredes Faveur, kan her dog aldrig blive Tale om en Række af Nederlag eller Admygelser." At ogsaa andre Medlemmer af Stænderforsamlingen ikke stedse have havt Held i deres Bestræbelser, seer man deraf, at Forsamlingen har i Alt forkastet 105 Andragender, der vare indbragte af 38 Deputerede, og at disse ikke vare de ringeste Medlemmer, fremgaaer deraf, at der blandt dem findes Ussing, Clausen, Bang, Steenfeldt, H. P. Hansen og Flere. Forinden jeg forlader denne Gjenstand, maa jeg endnu bede saavel Læserne som Vælgerne at erindre, at saavel i England som Frankrig have de største Talere og Folkeforsamlingernes meest afgjorte Notabiliteter lidt hyppige parlamentariske Nederlag, samt at i de danske Stænderforsamlinger har en Mand af europæisk Berømthed havt samme Skjæbne, og det i de vigtigste Sager, og denne Mand er Anders Sand Ørsted. J de gjentagne Forhandlinger af Finantssagen, om Stændernes Forening, Journalers Postforsendelsesret, Trykkefrihedssagen, den heelt vigtige Sag om Skattebevillings retten og nu nylig i Viborg i Fortolkningssagen er han saaledes bleven fuldstændig overstemt. Hvad Betydning Recensenten vil tillægge denne virkelige Række af Nederlag, veed jeg ikke, men jeg veed, at alle dem jeg kjender, ere enige med mig i at erkjende, at Ørsteds parlamentariske Virksomhed kun har forøget den Høiagtelse, denne eminente Mand alt tidligere som Skribent havde erhvervet sig. Vil man forøvrigt vurdere Betydningen af et parlamentarisk Nederlag, da bør man see hen til Sagen, i hvilken det er lidt, og har Sagen, den Deputerede har villet, været god, da kan kun Daaren bebreide ham, at han ikke har formaaet at udføre den i en Forsamling, hvor Resultatet saa ofte er afhængigt af Parti Anskuelser og mangfoldige Tilfældigheder.