JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Danske Mercurius, 1675-04-01
Saa vidt har Engelland det nu med Freden fanget, At Frandsken efter lang beraad dog har indganget, Nimwegen endelig til en forsamlings sted, Oc lofvet uden feyl, at handle der om Fred. Hvoret en Christen er, af hiertet bør at sige: Gud hielpe der til self, och lade sverdet vige, Gud gifve der tilraad, och styrke deris Haand, Som raade til fordrag, och styrke Fredsens baand, Portugal. Om skønt mand føye paa Regenten veed at anke, Vil dog Alphons ey ret her ud af Folkets tanke. Hvor af mand her och der oprør i Riget faaer, Som ikke lettelig foruden blod afgaaer Holland. Som Holland alt for vel Frandsosens haandskrift kiender, Hun nogle tusinde til Brabants Egn henseender. Vil heller gifve sig i kast med hannem der End lide Krigens larm at komme sig for nær 2 Til Søes mand stræber fast Krigs Floden ud at fange Vil at een deel af den til Middel Haf skal gange: Men resten søge Belt och Øster kantens Egn Och byde truu for haand, om ey til Fred er jegn. Polen. Er Dorosenske død, som nu med Posten spørges Hvad vil i Polen da for hannem lidet sørges Thi det var hand, som hialp saa meget til u-fred, Jndførde Tartaren, och kom oprør af sted. Men skrymter hand sig død, som meenes vel af mange, Med noget sært hand maae foruden tvil omgange. Naar Ræfven stille vil med Fisk sin hungers nød, Hand lader, som hand var slet aandeløs och død. Kiøbenhafn, Tryct hos Jørgen Gøede, Kongl. Majest. Boger.
Danske Mercurius, 1675-05-01
Den Danske Til den 1. Maji 1675. Danmark. Thafve noget nyt och u-gemeent at føre Paa banen stedse frem, vel kildrer mangens øre, Men som den vrede Mars det nu for kruset giør, Fast altid noget nyt, men sælden got mand hør. Vor Danske Cimber Egn en anden fure pløyer, J det hun gierne med det gamle sig fornøyer, Och heller med en hver vil holde good forlig End spinde noget nyt ved u-fornøden krig. Soldatens bøn och ynsk paa Krigs u-lyst udbryder, Och nu paa moden er, at hvo meest blood udgyder, Och tager verst af sted med Røthers ran och brand, Skal actes for en Helt och høy-nafnkundig Mand. Men bort med saadant nyt. vor Daner Konge ger. Ney: det er større nyt, at som fast alle Riger Nu vikles ind i krig, och meget ilde staae, Sig hand allene kand i fred och ro begaae. Det er det beste nyt, som Dannemark och Norge Sig af berømme kand. Self Himlens Gud skal borge For resten efterdags, och gifve Kongen ind, Afgandske magt oc kraft paa fred at legge vind. Men om hans Majestæt skal sig i vaaben føre, Da gifve Gud, hand det saa lykkelig maae giøre, Som hand behiertet er, och ey vil spare sig, Men for sit Folk och Land det vofve mandelig. 2 Krigs Floodens rustning hand besynderlig forfremmer, Och intet af alt det, som der paa fattes, glemmer: Forfarne baadsfolk har och sanket nok til den, Och deris tal end nu forøger dagligen.
Danske Mercurius, 1675-05-01
Paa Bremmerholm er self hans Naade mangen sinde, Naar munstring holdes der. Nu lader hand sig finde Ved Stadens skandse verk, som end i bygning staaer: Nu Stykkers støbning seer. Nu paa sit tøyhuus gaaer. Ja kortelig, hand self sig allesteds u-mager, Och vil, saa vidt som hand for Statens andre sager Kand hafvetid och frist, self være tilsiuns Mand, At alting i sin skik och orden føres kand 3 Af brade benken loed hand nyligen udskyde Vel sterk en aarlogs pram, paa salten strøm at flyde. Mand snart ey veed, hvad den skal næfnes ret, Et Blokhuus eller Skib, thi den er begge det.
Danske Mercurius, 1675-05-01
Tydskland. 1 Som det er nu paa tid, och Vinteren er henne, Sig Montecuculi fast væbner mod Turenne. Ved Meyn och der omkring hans Tydske folk och kal Til hobe samler sig, och snart opbryde skal. 2 Den anden aarlogs magt som skal af Copanføres, Den staar i Slesien, saa snart som trommen røres, Alt færdig och paa spring, til sig at flytte need, Och møde Svensken i det Markiske Forbeed. Chur Brandenborg en deel af sine Folk och Knecte Vil self och sende did, och hielpe til at fecte. Saa det sig tegner til en farlig tørning der, Hvis ikke Fredsens Gud afvender det i sær. 4 Men Wrangel bedre need med nogle Regimenter Sig mod Stetin har flyt, och der undsætning venter, Som hand sig her och der for penge leyer til, Och før hand bryder løs, sig seker vide vil. 5 At Nider Saxens Kreeds i tide kand raadføres, Och ikke fattes hielp, naar hielp fornøden giøres, En stoor forsamlings Dag, saa vel om Folk som skat, Och anden krigs nødtørft, til Lüneborg er sat 6 Det Folk af Philipsborg fast dagligen beskader Chur Pfaltzens skønne Land, och intet efterlader, Af hvis Soldaten ey med sig henføre kand, Det Jo maae tæres strax af Jldens hede brand. 7 Men ach: den gyldne Fred vel skulde sligt forbyde, Men paa den lange benk dog lader sig henskyde. Mand taler vel om den, och der til næfner Sted, Men dog saa løselig, som det kom ingen ved. Mand egentlig ey veed, hvem saadan skal tilegnes: En hver undtages vil, och for u-skyldig regnes. Men dette veed mand dog, det blod som sættes til Och spildes midlertid, for Gud forsvares vil. 8 Sig Gotha klager fast, och sørge-dragt maae bære For Hertug Ernst som der med største pris och ære Regeret har, men nu ved Døden need er lagt. Det same vorder och om Wurtzborgs Biskop sagt. Frankerige. 1 Almuen til Bordeaux oprørsk har nylig været, Och offver Tolden sig vel haardelig besværet: Men Kongen viselig afstoed sin magt och ret, Gaf Tolden efter strax: Och der med stildtes det. 2 Hand af all æfne sig udruster och bereder Vil self Personligen imod de Spanske Steder Til Braband følge need. Paa Gent hand och har haft Et Anslag for, som dog slap Fructeløs af skaft. 4 Hand Vaaben, Kost och Folk hen til Messina sender, Och sig at fæste der, sin største Flid anvender. Ja, hvad om hand och for det Tydske væsen fik En liden Luft, det der med Spansken ilde gik Engelland.
Danske Mercurius, 1675-05-01
Det store Parlament hos Kongen nu skal være Til Londen, och sig der samtydelig erklære, Hvor sterk och paa hvad vis Krigsfloden væbnes kand, Och holdes altid i sin rette skik och stand.
Danske Mercurius, 1675-05-01
Holland. Som ingen lettelig smaakopper kand undgange, Fik Prindsen dennem och, men ikke dog ret mangt. Men som hand der udi sig holdte varligen, Hand der fra flap, och snart til rette kom igien. 2 En særlig art mand har af Baade lært at giøre, Hvor med mand aarlogs Folk vel snart kand ofverføre. De bæres lettelig, och ere kun af blif Den Kunstner, dem paafandt, en stor foræring sti. 3 Bil Frandsken falde paa de Spanske Nederlande, Som fast i rycte gaaer) mand dennem bi vil stande Med fleere Folk endnu Ja tide last och brast, Athand sig ikke der indrode skal for fast.
Danske Mercurius, 1675-05-01
Polen. Sig Enke-Dronningen udi det Polske Rige Tør ikke vel betro, men gangen er ret lige Til Slesien med al sin Stat och rige skal Och der sig endelig til Breslaw need har sat. 2 Mand Dorosensko død for nogle tider sagde, Som hand, maa skee, vel self af skalke fund oplagde: Men hand opvaagnet er igien, och der til slaaer Paa skurre strengen end. U-krund ey saa forgaaer, Kiøbenhafn, Tryct hos Jørgen Gøede, Kongl. Majest. Boger.
Danske Mercurius, 1675-06-01
Den Danske ME Til den 1. Junii 1675. Danmark. Aa vel som det anstaaer en Potentat och Herre, Som har en Christens nafn, ey nogen op at ærre Til krigs urolighed, och uden gifven sag, Ey bryde diærfvelig den dle Freds fordrag Saa prissligt er det och, at dersom hand tilnødes, Och der med gode kand for ofvervold ey bødes, Hand da med aarlogs magt strax færdig være kand, At byde spidsen frem, och fecte for sit Land. Særdeelis nu, som den tyranske Mars omspringer Udi det Tyske Land, och sin bloodfane svinger, At ingen, som ey med en stormhat er forvart, Tør sig fordriste der, til ud at lige snart. De nær hos grendsende, som hare saadant rycte, Vel aarsag hafve for det samme sig at frycte. Thi hvo kand være tryg, och sig til hvile staae, Naar hand sit naabolaug i Lue seer at staae. Did hen och vende sig vor Daner Konges tanker, det hand sine Folk paa grendserne forsanker, Hvor hand sig leyre vil, och fæste krigens staf Gud gifve det med hæld och lykke ganger af 2 At ingen Heste maae tillades ud at føre, Der om hans Naade streng anordning lader giøre, som Aar och Dag skal staae. Ja hvo vil slippe det, Som hand behøver self, och best til hafver ret 3. At og hans Majestæt sig kand forsekret vide Til Søes, om nogen der hans Riger vil bestride, Med rusting, kost och Folk hand sin krigs Flode saa Forsiunet har, at den nok skal sin prøve staae. 4 En Keyserlig Gesant, som Meyerssberg vist heder, Er nylig kommen hid, och sig fast paa bereder, At komme til forhør, och i sin Herres nafn Fremsætte det, som tien til felgis fred och gafn. 5 Rigs Cantzler Griffenfeld, hvis høye visdoms gafver Och ugemeene Dyd, vor store Konning hafver Til en berømmelig forundrings ære-tegn Self præctelig op sat udi vor Nordens Egn Hand och fra Keyseren med same Bud fik brefve, Hvor med hand giøres til det Tydske Riges Grefve, Med al den magt och ret i stemme, gang och val Samt tillers herlighed, som der til høre skal. Du bidske Missgunst du, som alting veedst at laste, Hvad vilt du giøre den, som Jordens Gudder kaste Saa stor en ynde paa. Hvad kandst du giøre den Hvis æres Skæben er stadfæst af Himmelen i 6 At Kongens høye Ret sit tal ey skulde fattes, Med to Baroner den smuk nyligen besattes, Samt och med andre to vel høyt berømte Mænd; Och har self Kongen dem beqvemme der til kiend. Vor Biskop Vandalin, hvis lærde pen och hierne Med Skriftens Lius fordreef den lætterske Nordstierne, Hans Hand har sin sidste Dag i denne Maanet seet, Saa vel som Bering den nafnkundige Poet.
Danske Mercurius, 1675-06-01
Tydskland. Ey meget nyt er skeed, som værdt er op at tegne, Foruden at mand sig begynder allevegne Til strid at væbne fast, och lade trommen gaae, Ret som mand Hannibal strax uden porten saae. Sig Montecuculi ved Strassborg skal befinde Med sine Keyserske, som ville snart anbinde Med de Turrenniske, hves sterke magt och Hær Forøges dagligen, och dennem staaer vel nær Chur Brandenborg samt och de Lüneborgers skare Mod Elben rykke need, paa Svensken der at vare, Som nu skal hafve sig erklæret fiendligen, J det hand Løkenitz med sverd har taget hen 4 Hanofre Beyeren och Mynster vel om skrifves, At deris rustning ved Frandsosen penge drifves. Dog ingen grunden veed, langt mindre sligt vil tro. Men det ey nectes kand, de sig bevæbne JoEn Kreeds Dag holdes vel til Lüneborg, at drifve Paa felgis tarf och fred, och der til raad at gifve Men saa som det ickun paa disputatz udgaaer, Mand ingen rictighed och svar paa noget faaer.
Danske Mercurius, 1675-06-01
Frankerige. 1 Den Frandske Konning vel saa meget sig umager, Och self i marken for sin aarlogs Hær uddrager: Vil heller paa Soldatsk opsætte lif och blod, End staae sin krigs ret af, och sætte paa sit Mood. 2 Der siges, hand Dinant alt fanget har i knibe, Tør efter Camerik med tiden och vel gribe. Ja self ey Bryssel sig for hannem vidste fri, Hvis Hollands hielpe-Folk ey stoed med hende bi Sit Sind til Freds fordrag hand ikke vil beqvemme, Før hand af Fürstenberg i Pafvens haand och gjemme Forskaffes endelig, och at den sum igien Er fyldistgjord, som blef til Cölne tagen hen.
Danske Mercurius, 1675-06-01
Engelland.
Danske Mercurius, 1675-06-01
Det gandske Parlament end nu tilhobe findes, Och skal besønderlig af dem paa noget spindes Som Munke Secten ved kand Jages ud af Land, Och Rettens langsomhed och udfluct hindres kand. En Floode rustes ud, och siges, den skal drage, Til Middel Hafvet hen, med stormer Haand at tage Paa dem af Tripoli, som røfve seylings Mænd. Men fred och venskab med Algiers ved blifverend.
Danske Mercurius, 1675-06-01
Holland. Til Amsterdam och Hag Churførsten self har været: Och er af Staten der samtydelig erklæret, At hand, som har saa vidt for Holland sig udsat, Skal nu til Lands och Vands mod Svensken hielpes brat. Braband Prindsen self sin aarlogs magt anfører. Men at mand sig til Søes end nu saa lidet rører, Det uden tvil udgaaer paa noget sært och stoort: Hvor til det haab om fred vel och har noget gjort. 4 Udi Vest Jndien mand Frandsken har afslaget, Och paa Sanct Thomas vel en stærk befæstning taget. Blant andet meget got mand fik til bytte der En fast utrolig mængd af Stykker och gevær.
Danske Mercurius, 1675-06-01
Polen. Vil Tyrken gjøre fred med Polen, som berættes, Da skeer det ey, for hand af krigens møde trættes, Men at hand sterkere med andre vil i kast. Hvor til mand veed vel den, som hannem skynder fast. Kiøbenhafn, Tryct hos Jørgen Gøede, Kongl. Majest. Boger.
Danske Mercurius, 1675-07-01
Det hele Regiment, som Wangelin anførde, Det slog hand gandske need, for nogen der til hørder Gik der med bedre frem alt med skud, hug och stik, Tilhand af mode træt sig ud at hvile fik Ja Svensken, (dersom det er sant, som Posten taler, Skal mangen hafve mist af sine Generaler, Och snart sin halfve magt, sampt reysetøy och Skyt, Och hen til Pommeren med resten være flyt. 4 Af Kreeds forsamlingen til Lüneborg omsider Vedtagen er, at saa som Riget ilde lider, Och Krigen der af har ey lidet ødelagt. Mand da skal stande bi med dobbelt hielp och magt. Saa god som Mynsters Bsp tilforne Fransk har været, Saa god hand hafver nu sig Tydsk igien erklæret, Och nogle fusinde stridbare Folk och Mænd Til Adelhoben sendt, och fleere leyer end 6 Til Meyntz mand forrig har, och er en hver bedrøfvet For sin Churførstes skyld, som Døden har bortrøfvet. Tvert om Chur Brandenborg stoor fryd oc lykke nøed, Der hannem nylig blef en ung Princesse fød.
Danske Mercurius, 1675-07-01
Frankerige. 1 Vel gjorde Limborg vern med baade skud och klinge. Men Frandsken var for sterk, thi fik hun at dagtinge, Dog billig vilkaar stk. Men Frandsken spildte der Saa meget af sit Folk, som for Mastricht fuld nær 2 Udi den stride Po Saphoyens Hertug vilde Sig bade, men var der saa nær omkommen ilde. Dog sengen gjorde det, som Strømmen vilde gjort Hand strax en Kaalde fik, och der af døde bort Engelland. Sig stoor u-villighed hos Perlamentet finder Som hidser Kongen op, och hannem alt paaminder, At hand det Aarlogs Folk hiemkalde skal igien, Som til Frandsosen i Krigs tiden sendtes hen. Som Frandsken och til Søes skal hafve nylig øfver En u-sedvaanlig troods, Ja Skibe slet henrøfver Paa Rigens fare-Vand, imod al Folke ret, Da bedes Kongen fast, at hand vil hæfne det.
Danske Mercurius, 1675-07-01
Holland. Som Holland ikke let Chur Brandenborg undviger, Hun Sverrig offentlig med Feyde-bref undsiger: Dog skal ey Kiøbmands fart indvikles der udi Men blifve, saa som før, paa begge sider frj.
Danske Mercurius, 1675-07-01
Polen. Hvad Dorosenske veed, endnu til trods at giøre, Det bliver hand alt ved, i drift och verk at føre: Ja beder Tyrkens Hær, at den vil være snar. Men Tydsen der imod undsætning lofvet har. Tryct i Kiøbenhafn hos Jørgen Gøede, Kongl. Majest. Boger.
Danske Mercurius, 1675-08-01
Den Danske VI. Til den 1. Augusti 1675. Danmark. M Faders ære nafn kand nogen Konning gifves, Vor-Daner Konge det med rette maa tilskrifves: Thi som en Fader hand for voris velfærd sig Bemøder vel saa fast, och er omhyggelig. Det er for os, at hand saa liden hvile fanger. Det er foros, at hand i staal och harnisk ganger. Det er for os, hand med saa stor en Hær och magt Paa grendserne til vern sig leyret har och lagt. Ja det er alt for os, at hand saa grant oc nøye Med tal och munstring self tilseer, och holder øye Som hand i leyren det beviste nyligen, Der hand til Holstein koem och der besøgte den. 2 Och som hans Majestæt attraaer och eftersiger, At felgis tryghed och foreenings baand hans Riger Och Førstendommers Egn (nest Himmelens bistand, J deris rette Floor och velmagt holde kand: Och hand fast allesteds paa feyde seer at væfves, Hand ofverveyet har, hvorledis det udkræfves, At gammel troskabs form och pact foruden svig, Jndrettes kunde med det Hertugdom Slesswig: At det samdrægtelig een line saa kand drage, Med Rigerne, som det af arf-ælds tid och dage Tilforn har altid gjort, och mod al ofverlast Med Kongen være saa som ik, och stande fast. Sligt Hertugen och self bekiende for det beste, Til begges sekerhed och velstand at stadfæste. Hvorfor hand sine Folk og Fæstning er afstoed, Och dem fortroligen til Kongen overlod. Om nogen midlertid vil hans Forbeed anfalde, Paa Majestætens hielp hand hafver strax at kalde, Som hannem altid vil forsvare troligen, Och dermed eene staae for Krigs regeringen. Ja de tilsammen det saaledis have stillet, At ingen vorder med ulighed ofverilet: Men undrer meere sig, at slig en mægtig Hær Kand holdis i saa god en skik och afveder. Men som altingest der var efter ynsk och minde Bestilt och gangen af sig Kongen loed strax finde Paa reysen hiem igien, och koem saa, Gud skee loff, Til Kiøbenhafn vel glad och karsk med alt sit Hoff 3 Med største flid hand nu paa sin Krigs Flode drifver Och vil at den, saa snart som Vinden tienlig blifver, Strax færdig være skal, til Søes hen ud at gaae Dog vides end ey ret, hvad der med fictes paae. 4 De sivf Krigs Skibe maae Jeg her och ey fordølge, Som Holland hafver sendt, i selskab med at følge: Dog under Kongens slag sig deres flok och tal Med al tilbørlig plict och skik indstille skal.
Danske Mercurius, 1675-08-01
Chur Brandenborg, som al sin flid och tid anvender Paa dapperhed och dyd, hand ofte bud fremsender Til Majestæten hid, och svar strax der paa faaer. Dog ingen grunden veed, och hvor paa det udgaaer. 6 Vor unge Dronning er med forrig hart befangen, For hendes Broders skyld, som nyligen er gangen Al Kiødsens vey, och paa lig baare død hen lagt: Thi seer mand Kongen och hans Mænd i sørge dragt.
Danske Mercurius, 1675-08-01
Tydskland. 1 Ja Ja; Churbrandenborg er kommen hiem til Lande, Det vidner kiendelig de slagnes Krop och Pande. Vil hand fremdeelis saa med Seyer fare frem Da glemmer mangen Svensk igien at komme hiem. Hand uformodet kom, men drog ey Laar i leye, Før hand i frelse fik sit gandske Land och Eye Paa fire tusinde mand regner deris tal, Som hand hielslaget samt och fanget hafve skal. 2 Nu gaar hand bedre need, paa noget stoort at spinde. Hvorfor hand och først har indtaget Warnemminde, Samt Passerne belagt, och sat i saadan stand, At Bremmens Stick ey let undsætning giøre kand. 3 Den hielp som Keyseren, til hannem at forsvare, Fremsender, och er vel en stoor och dapper skare, Den hafver hand ochsaa til sig bekommet hen Och vel en tørning der med vofve tør igien. Men Svenskens Adelhob, sin harm och tab at hæfne, Til Pommeren sig gaf, och af al magt och æfne Sig ruster ud igien, och som i rycte gaaer. Fra Sverig ofver Haff undsætning til sig faaer. Tydskland ofver alt mand Feyde-bref ombærer, Hvor i sig Keyseren ret offentlig erklærer Mod baade Svensk och Frandsk, samt och mod alle dem, Som hielpe dennem til, at sætte Krigen frem 6 Ved Rhin Strøm ofven til fast intet skeer och høres Foruden noget smaat, som kand Parti vis giøres. Vel vexlis hødings oord, och bydes dræbning til Men ingen dog af sin fordeel udgange vil. Ja det er ligesom, at der ret vorder prøfvet. Hvo best i fulte-kunst forfaren er och øfvet; Och kand det ikke vel udholdes længe saa, Det jo til Næfve-gang och Hug udbryde maae. 7 Som Meyntz af forrig før tiltvungen var, at græde For sin Chur-Førstes død: hun med Lykynsknings glæde Nu kommer frem igien, och sig berømme kand Af Damian Hartard, som blef hans eftermand.
Danske Mercurius, 1675-08-01
Frankerige. Udi Britannien oprør och stemplings lue Fornemmes ofver alt, med undergang at true. Men Kongen er hiemreyst, i meening, hand vil det Jstilhed fangestrax, och alting giøre slet.
Danske Mercurius, 1675-08-01
Holland. 1 Hvor gierne Prindsen vil med Frandsken op af rykkes: Hvor modig Frandsken er det dog ey ret vil lykkes, Til slagsmaal end for dem. En hver med største flid Sig vocter, och udseer sin leylighed och tid. begge Leyrer skal dismidlertid och være Stor siugdom falden ind, och Folket fast fortære, Som ellers noksom før af møde, Regn och Slund, Samt hungers haarde nød och først er mattet ud 2 Til Amsterdam och Hag samt i de Spanske Steder Forkyndes Sverrig krig. Och hver Mand sig bereder Med fryde-skud och Jld, och ret paa beste vis, Atære Brandenborgs indlagte seyers pris. 4 Det saa vel sluttet var, mand skulde dennem svare, Som drifve næringen til Søes med Kiøbmands vare: Men som mand det ey vil i Sverig saa forstaae, Tilnødes Holland och, paa samme streng at slaae. 5 Til Middel Hafvet med en deel af Landsens Floode Mand Rytter har udsendt. och er vel at formode, Det hand, saa fremt som der til gifves leylighed, Skal giøre noget i Britanniens Forbeed. Kiøbenhafn, Tryct hos Jørgen Gøede, Kongl. Maj. Boger.
Danske Mercurius, 1675-09-01
Den Danske ME. Til den 1. Septembris 1675. Danmark. Aar Folket til Athen i fordom tid oprørdes, Och intet andet der end larm och bulder hørdes, Hvo da sig ikke stoeg til noget vist parti, Strax den af Staden bleff forvist, och gjort ufri Hvad høres andet nu, saa vidt Epropa rækker, End det som misforstand och tvist blant Folk opvækker i Ey snart af andet i den gandske Christenhed End idel bulder, larm och krigs ulyst mand veed. Hvor kiær mand freden har och gierne sidder stille, Mand dog omsider maae tilnødes, med at spille, Mand vil, mand ikke vil, parti mand tage maae, Saa fremt mand friheds tab och skade vil undgaae. Vor Daner Konge vel alt det har gjort och prøfvet, Som tienligt var til fred, och der til længe tøfvet, Af balg at rykke foerd, Ja ventetidelig, At denne Tids vanart forandret skulde sig. Men som hans Majestæt ey bedrings tegn fornemmer, Hand sine pacters maal och øye merk ey glemmer, Men som en ærlig Helt en tørning vofve vil For deris skyld, som hand forbundet til. Nest Nest Gud hans forsæt er af gandske magt och æn Med sverd och Herreskiold den ofvervold at Hæfne, Som tvert imod al ræt og Christen billighed Er hans trøfaste ven Chur Brandenborg beteed. Paa sine Rigers gafn hand med det samme tænker, Och sætter pind och laas for sommes falske rænker, Som stiledes, maa skee, til os i garn at faae: Men nu, mand merker dem, ey lettelig angaae. Med sin Her Brøder hand sig derfor nylig skyndte Til Holsteins Egn och Land, och deden strax begyndte Med sin Hærskares magt at bryde løs, och sig Nu paa den Tydske grund har gifvet endelig. 2 Krigs Floden samt den hielp, som Holland och fremsen(deGik same Dag til seyls, och sig mod Osten vende, Hvor den paa salten Haf omkrydser och tilseer, At der med Aarlogs Folk undsætning ikke skeer. Et andet antal och til vester kanten seyler, Och haabes visselig, saa fremt ey Vinden feyler, Ar holde Søen reen, och tvinge dennem snart, Som med fribytteri forhindre Kiøbmands fart. Før Kongen reyste dog, hand brefve loed opsætte, Hvor efter sig en hver forholde skal och rette Saa Landet ofver alt er sat i saadan stand, At naar fornøden er, strar Landvern giøres kandFordig, o store Gud, med bøner vi fremtrædeDuveest, hans Majestæt ey saadan gjor af kæde, Men at hand deris act och forsæt hindre kand, Som styre til u-fred, och styrke krigens brand. Paa din almagtes arm hand driste vil och lide Thi var hans trygge skiold. Lær hannem self at stride. Behiert hans hierte self. Lad gode raad och hæld Til hannem drybbe need af Himlens rige væld. Styrck alle deris haand, som Kongen trolig meene. Gif dennem Løfve-mood, som Fødelandet tiene. Ja hielp hans Majestæt, at gaae med Lykke frem, Och komme siden karsk och Seyer kronet hiemydskland. 1 Sig Montecuculi saaledis har beganget Paa nogle dagestid, at hand paa drift harfanget Frandsosens store magt, och saa som vorder sagt, Den beste kiern af den i grunden ødelagt. Hen til fem tusinde mand regner de hielslagne, Foruden saarede, samt och til fanger tagne. Men resten fryctendis end nu formere klap, Stak hare-fanen op, och ofver Rhinen slap.