Aarhuus Stifts-Tidende, 1812-02-15
J Anledning af det i Kbhvns Skilderie forhen ommeldte fra Jylland indsendte Ønske om: at forbyde Private at brænde Brændeviin af Rug og Hvede m.v., anfører den Viborger Samler iblandt andet: "Skulle Landets Tarv blive den, at forbyde alt Brændeviins Frembringelse, og det troer jeg dog ikke, thi det er ei saameget Misvexten, som en konstig Paaholdenhed af Forraad og en Higen efter høiere Priser, der volde Dyrtiden, saa ville Landsfaderen, ved at aabne Magasinerne for den Fattige i Landet selv, vel nedtvinge Kornpriserne, thi ved samme Cours som nu, kostede dog 1 Td. Rug i Fior kun 7 a 8 Rd., der nu koster 30 a 32 Rd. Dreven i Veiret ved Spekulation og Fragtudlæg og mangehaande Virkeligheder og Konster, ville Rugen maasker til Foraaret aldeles ikke være at faae for Penge for den Fattige, der kun kiøber daglig eller ugentlig Fornødenhed, naar ikke den gode danske Konge heri lænkte med sædvanlig Faderomhu paa sine Undersaattere, som trænge; Men - i det vi tale om Dyrtid og Afsigelse af vante Fornødenheder, lader os da ei glemme: 1) at lægge alvorlig Vind paa Kartoflers og Rodfrugters Dyrkning og Nydelse, hvorved Brødet spares. 2) At f. Ex. Tobakkens Brug, der nu og er overdreven kostbar, er mindre gavnlig i vort Klima, end maadelig Brug af Brændeviin; og hvor ofte seer man nu ei en raa Dreng paa 12 a 14 Aar paradere paa Gader og i Husene med en Meerskumspike? Man seer Rigdom rundt om sig og hyler dog over Fattigdom. Letheden i at erhverve Penge, føder Overdaad og Vellevnet blant Almuen som før var uhørt, og, naar man dog skal sige den rene Sandhed, saa er Drukkenskab dog blant Almuen, især Kiøbstædens, ingen herskende eller taalt, mindre hædret, Last mere. Om det er af Moralitet, eller fordi en Snaps nu koster 4 a 8 s. som før blev solgt for 1 og 2 s., skal jeg ei kunde sige; men naar Drenge saavelsom Svende og Mestere, ere Deeltagere i kostbare Baller, klæde sig meget bedre end før og svire paa en galantere Maade end i Finkel; saa skulle man mene, at Brænderie af Korn dog ikke afstedkommer høie Kornpriser; men snarere den samme Prangeraand, som giør alle Fødevare og Fornødenheder undertiden dyrere i Provindserne end i Hovedstaden selv. Med den inderlige Glæde Udgiveren stedse føler, naar bon læser noget, der gienkalder ham en Pen, skaaren i T. Rothes, Birkners og Mangors hæderfulde Dage, kan han - skiøndt maaskee vel silde - ikke afholde sig fra at omtale det ham først nylig tilhændekomne første Nummer af Penias syvende Aargang, der især udmærker sig ved et ligesaa kraftfuldt som sandre Skilderie af den Høker=, Pranger, Puger- og Skinderaand, der stridig mellem alle Krigens Følger er den fordærveligste og føleligste, især da, som Penia saa rigtig og frimodig siger: Uslukkelig Tørst efter Rigdom, ikke erhvervet ved Arbeide og ædel Vindskibelighed, men paa Medborgernes og Statens Bekostning, ledsages af en mageløs i alle selv de laveste Klasser udbredt Higen efter skadelige Forlystelser, samt en tærende Overdaadighed og Pragtsyge, der for Staten netop bliver saameget skadeligere, da det netop er fremmede Vare, der i Trængslernes værste Tid ere Mænaden saa kiere, og som indenlandsk Kunstflid, mindre yndes af Kierlighed til Fædrelandet end af Nødvendighed. Dog, Udgiveren vil ikke forsk ere dette høist læseværdige Blod for at pryde sit med enkete Lapper deraf, kun et Sted kan han ikke nægte sig at udskrive, da det indbefatter i en Sum det høieste, han nogensinde har vidst eller veed at ønske for Fædrelandet i dets lykkeligste og i dets mørkeste Dage: "O at Frederiks Aand, det er Retskaffenheds, Godheds, Virksomheds, Sparsommeligheds og Nøisomheds Aand, maae besile Alle, alle hans Embedsmænd, og enhver den blandt hans Folk, der vil fortiene det hæderligste af alle Navn, Na net af Fædrelandets og Frederiks Ven!" Og at da fortient Ringeagt, og hver brav Dannemands Afsk. maatte tomme hver den, der ikke vidste at sætte Pripaa dette hæderligste blandt Navne!