Aarhuus Stifts-Tidende, 1840-08-19
Ved en Forhandling i Sessionen for 1838 var der bleven yttret Tvivl om, hvorvidt Øvrighedsresolutioner, hvorved en ellers myndig Person sættes i Umyndighedstilstand, vare iblandt de Actus, paa hvilke 5318 og Pl. 18de Jan. 1788 vare anvendelige; og de Tilforordnede i Høiesteret have senere afgivet den Erklæring, at dette Spørgsmaal ikke vidstes at være paakiendt i Høiesteret og at det ikke var aldeles klart, hvorledes det i paakommende Tilfælde vilde blive afgjort. Ligeledes var det tvivlsomt, hvorvidt Fallit og Opbudsdeclarationer hørte under de nævnte Lovsteder. Det er derfor fundet ønskeligt, at saadan Retsuvished hæves ved en særegen ny Lov, hvorved der med Hensyn til Umyndighedsdecreter ei heller fandtes at være nogen Betænkelighed. Derimod kunde der være nogen Tvivl om, hvorvidt Ugyldigheden af de af Fallenter eller den Opbydende foretagne Dispositioner ligefrem burde knyttes til den Betingelse, at Falliten eller Opbudet var tinglæst, thi derved kunde let Leilighed for Fallenten til at besvige Boet forøges, hvortil kommer, at slige Begivenheder dog alligevel ere hurtigt bekjendte. Flere fremmede Love have endogsaa bestemt en vis Tid, førend Fallitens Udbrud, i hvilken de af Fallenten udstedte Forhæftelser og visse andre Foretagender ikke kunne præjudicere Boet. Man indhentede derfor Erkl. fra Grosserer-Societetets Committee, der anbefalede en saadan Lovbestemmelse, da den antog, at de Jnconvenientser, der flyde af den nuværende Tingenes Orden, overveiede det Betænkelige i den forøgede Leilighed for Fallenten til uagtet Fallit at raade over sit Gods. Dette har nemlig ikke noget at betyde ved Siden af den Besvigelse, som kan skee ved Dispositioner kort for Fallitens Udbrud; og desuden maa man antage sig sikkret ved det Straffeansvar, Paagieldende paadrager sig. Det omhandlede Udkasts Hovedindhold er fla.:§ 1) Umyndighedsdecretet bør strax af den Værge, som beskikkes, kundgjøres paa det Ting, hvorunder den Paagieldende har sit Hjem, ligesom det ogsaa skal bekjendtgjøres i Aviserne. Ligeledes bør Forskrifterne i Pl. 27de Novbr. 1830 iagttages, før at sætte den Paag. ud af Stand til at udøve Raadighed over sine faste Eiendomme. § 2) Det samme gielder om Opbud og Fallit. Det Fornødne foranstaltes da af Skifteforvalteren. § 4) Den, som i Mellemtiden, fra Falliten eller Opbudet til Tinglæsningen, foretager Handlinger ang. Boet, hvortil han var uberettiget, straffes efter Frdn. 11te April 1840 § 54, og ligeledes den, der vidende om Falliten &c. indlader sig heri, og den, der vidende om en Persons Umyndiggjørelse benytter Mangelen af den foreskrevne Kundgjørelse til Tinge, for at erhverve Rettigheder imod ham. Antidatering eller lignende Misligheder ere skjærpende Omstændigheder. Hvorvidt den Umyndiggjorte i slige Tilfælde vil være at ansee, vil være at bedømme med Hensyn til ethvert Tilfældes særegne Beskaffenhed. Den Committee, som skulde prøve dette Forslag, kom til at bestaae af: Prof. Bang, Justitsr. Sali cath og Assessor Algreen-Ussing, der tilraadede at det forelagte Lovudkast gjordes til Lov, idet den kun gjorde opmærksom paa, at de Grundsætninger, hvorfra Udkastet gaaer ud, ogsaa fordre, at Ægtepagter og slige Dispositioner tinglæses, men da saadanne Bestemmelser ei kunne faae Gyldighed uden ved kal Confirmation, er det naturligt, at Tinglæsningen derved paabydes, hvilket saavidt bekjendt ogsaa skeer. Justitsraad Skibsted foreslog, om det ikke burde paalægges Øvrigheden istedetfor Værgen at besørge Decretets Kundgjørelse, men frafaldt Paastand om at gjøre denne bemærkning til et Amendement, da det af flere Medlemmer indvendtes, at Bekjendtgjørelsen kunde undertiden være nødvendig under flere Jurisdictioner, hvilket Øvrigheden endog kunde være aldeles uvidende om, ligesom ogsaa at Øvrigheden jo en officio maatte føre Tilsyn med at Værgen opfyldte denne sin Pligt.