Københavns Adresseavis, 1776-11-05
Gaver fra Publico. For 4 Rdlr. ved Hr. Agent Holck, hvoraf 2de til 12 af dem, som ere berøvede Forstanden, og 2de til 12 af de meest Nødlidende her i Hospitalet, takkes den paa Guds Naade skiønnende Velgiører med Forsikring om best skiønnenende Oprigtighed i Uddelelsen. St. Hans Hospital, den 2 November. C. Meden, Jnspecteur. E. Werdel, Præst. Til Syge= og Spiisnings=Kassen. Jndlagte 3 Rdlr. 12 s. dansk ombedes (S. T.) Hr. Agent at uddeele til Trængende efter egen Skiønsomhed. M. H. 1 Rdlr. fra en, som har havt Vattersoet. For Guds store Godhed imod mig sendes 1 Rdlr. 3 Mk. til 6 fattige Sengeliggende, som Hr. Agent Holck vilde S. W. behage at uddeele. Vor Herres Naade være over Giverne, som takkes skyldigst paa de Syges og Trængendes Vegne. Holck. Spiisnings=Kassen. Til Spiisnings Sedler for 10 Rdlr. til denne Uge. haves kun tilovers fra forrige Uge 1 Rdlr. 2 Mk. 7 s. O Gud, hvad Skiebhen er dog meget haard for somme, Gud lade dig og mig ey i den Klasse komme, Vor Herre friste os ey over vor Formue; For Fattigdom maa vist hver Menneske nok grue. De som i Bund og Grund reent deres Velfærd tabte, De see op til den Gud, som dem og deres skabte. Hvad de har Forraad paa, det er paa Graad og Taare. Det gyser i mit Blod; jeg skiælver i hver Aare; Naar jeg erindrer mig et Syn, jeg ey kan glemme, Jeg traf en Kone, som var ret i Armods Klemme, Et Barn ved Brystet laae, et andet saa paa Skiødet, En brødløs Mand, som ey selv havde sit forødet; Det trede Barn sad hist paa en lille Skammel; En øde Stue, - blot lidt gammelt Skrimmelskrammel; J alt var otte Børn, og hvor kan Armod presse, Jeg takker endnu dem, som gav mig den Adresse. Gud hielpe kun det Huus, hvor Armod først slaaer Rødder, Hvor Haabet ude er at komme meer paa Fødder. Hvor Konens sidste Skiørt er bort for Brødet sprungen; Og maaskee ey for hans og hendes Vugge siungen. Her sukkes: Herre Gud, hvad er det for os øde? Har han, som har skabt Mund, da ikke og skabt Føde? Ach, beder kiære Folk, syng midt i Nødens Tiid! Paa Gud allene har vi sadt, vi sadt vor Liid; Kast Davids Palmer op, og de skal eder trøste, En Himlens Fugle saaer, ey heller kan de høste, Og dog alligevel ernærer Herren disse, Er J ey meer end de jo det er J til visse, Kom, synger Palmen: hvo kun lader Herren raade, Og Gud skal see til jer, og det med megen Naade, Opløfter Hierterne til Herren i det Høye, Han seer de Mennesker, hvis Hierter han kan bøye: Til disse er det jeg nu frem for eder træder, Jeg beder da for dem, der nu for Brødet græder; En Flue tager selv, hvor den seer Mad og Drikke, Men dette kan og maae jo disse Usle ikke. Jeg haver deres Nød saa ofte før beskrevet, Endeel er døde, som paa samme Tider levet, Men her er nok igien, og Tallet voxer større, Jeg meener ikke dem, som gaaer for hver Mands Dørre. Til Spiisningssedler, som hver Præst er vandt at vente, Og som de Fattige der vandte til at hente, Er Kassen næsten tom, blot et Par Dalers Penge. Ja svarer Vantroe strax, saa staaer den ikke længe, Men Troen svarer jo, den hidser Seyl for Haabet, Og jeg har ingen Tiid forgieves for dem raabet; Saa tidt jeg Tiden har som Vægter gjort bekiendt Saa tidt er, Gud skee Lov, mig Gaver bleven sendt. Jeg veed, at de, som kan, vil ikke Hiertet lukke, Tænk mange haver Børn, og desto flere Sukke, Og som paa Skiebnens Vrag maa lade sig som vugge, Hver holder nu som frem til Mad sin tomme Krukke. Holck. Posternes Gang.