Viborger Samler, 1788-05-19
Velmeent Bidrag til sit Fædrenelands Enighed og Vel. Med sund og siv Jøer see tor Tis Gui Landmænd at henrive enhver for deres Mening, med saa megen rimeligere Virkning, som den ukyndige Mængde vel er i Stand til at føle og ledes, men saare sielden til at skjelne imellem sande og falske Grunde, og at dømme efter Natur og virkeligt Forhold. Som Som Genier ej binde sig til Regel og Orden, saa antage de, imod Naturen, thi den binder sig til Regel, og Orden, engang for alle, hver Jordegodseier, som uadskillelig fra hans Stand, for en ubillig Undertrykker, hver Fæstebonde, ligeledes formedelst sin Stand, for en uskyldig Lidende, liig hine Digternes skyldfrie Hyrder i den gyldne Alder. Deres lette Geist har forlængst ladet dem oversee Naturens og Religionens uryggelige Regel: at Ret og Retfærdighed tilkommer alle Stænder lige: Rigdom eller Fattigdom, som vor Lærebog siger, ej gjer Uret til Ret. Medlidende raabe de Vee over den, som som tør erklære sig for anden Mening end deres. Deres Hyrders Sa hedder eengang Naturens Stemme, og den at forsægte er disse skrivende Riddere nok; ubekymrede, enten Midlerne ere uædle, ubillige, uretfærdige mod andre eller ikke, enten Grundlovene i en Staat, Eiendoms og Rettigheds urørlige Hellighed tilsidesættes, eller ikke; enten Uvished og Uorden udbredes i alle til disse Stænder hørende Haandteringer eller ikke; enten nyttig Arbejdsomhed, til Landets Velførende Indretninger hemmes, eller ikke, enten Mistroe og Bitterhed plantes i Gemytterne mellem Folk, som leve sammen eller ikke, enten Studsighed, Kivagtighed og Processer befordres, eller ikke. Deres Sag er for vigtig til at beregne disse smaa Jnconvenientser. Den virksomste af alle Kraftmænd, den over andre Menneskers formastelige Bedømmelse meest ophøiede, har ved Forekastelse af Frihedens eller rettere saakaldte Frihedens lidet ynskelige VirkVirkninger i Norge, erklæret: Hal spise Barkebrød, og være fri, er bedre end leve vel og gjøre Hovning. De daglige skjæve, fra deres Mening, meget vidt afstikkende, Følger, see disse ridderlige Kraftmænd, paa deres indskrænkede Fegtebane ikke. Theoretice ophøiede over alt hvad hver Dags Praxis lærer, ufestbare, brømme de mindst om, at deres Helte Ord og Gjerninger bidrage meer end den ubilligste Proprietær Forurettelse til deres Hyrders Forstyrrelse og Foragt. De see ei (og hvor skulde de troe, hvad Profane beretter, hvor mangt et Huses Roe en uoverlagt Bekjendtgiørelse af deres ædle utidige Følelser have hiulpet tilat forstyrre; hvor mangt et forhen stille arbeidende Tjeneste Menneske til at blive opsetssig og grov; hvor mangen taabelig Vægring for det tilbørlige sædvanlige Arbejde, hvormangen Opbringelse og Huusstrid, hvormangen pludselig Opsigelse den har foranlediget; ej at røre den almindelige Feide i Landet, de have blæst Allarm til, den deraf flydende Næring for værdige, Vinkelskrivere, den kjerkomne Leilighed for hvert et ondskabsfuld nedrigt Menneske at svale sin Hevn eller vinde en Skilling under en blind Hobs Navn; den Tidspilde og skadeligste Afvendelse af Bondens stille Opmærksomhed paa sin Bedrivt, til unyttige, vidtløftige, Tid= og Pengespildende Projekteer. Men - Spise Barkebrød og være fri. Være i Gjeld under Vinkelskriverens Tribut, foragtet og skyet af hver Ærekjær og - bilde sig ind at være fri, er nu engang Genie=Oldermandens Symbolum. Vel Vel tilkjendegive disse, ved Landets Omveltning intet tabende, Penne=Helte tydeligere end behøvedes, hvor falskt et begreb de maa gjøre sig om Tingenes virkelige Forhold og daglige Tilgaaende; Vel gjør ogsaa deres urokkelige Selvtilfredshed, deres Banstraaler over enhver, som turde lade sig mærke, i al Beskedenhed, at ville oplyse dem om den simple nøgne Sandhed, begribeligt, at deres Lys ingensinde vil kunne blive klart. Men utroligt synes det dog, naar de vare redelige, naar de overlagde Sagen fra begge Sider, formaae de ikke dette, da burde de ei forlade deres Læst, mindre, om de har Samvittighed, søge at vinde Deel i Regjeringens Stemme, naar de vare i Stand til at forholde sig sindige og upartiske, at alderes Bog= og Stue=Lærdom ej skulde kunne bibringe, dem den Sandhed, at en ilde opdraget, egennyttig, uvillig, til uforstandig Trodsighed tilbøielig, sin Friheds rette Brug saa lidet kjendende, Hob, ikke kan bedømmes efter de Regler som en bedre opdraget og mere oplyst: At Frihed, i den Oplystes og Sædeliges Haand det største, frugtbareste Gode for ham selv og Staten bliver et virkeligt Onde i en uoplyst, for største Delen usædelig, Almues. Naar dennes Opdragelse under Guds Bidstand bliver hensigtsmæssigere og fuldstændigere, dens Opførsel, som en Følge, kristeligere, sædeligere, den selv og det Almindelige nyttigere, da tvivler jeg for min Deel ikke om, at jo al fornøden Frihed, i dette Ords rette bemærkelse, ligesom den i vor Landvæsens Forfatning ingensinde har fattedes, jo og med Lyset skal udbrede sig af sig selv, uden med Friheds Svermere at fornærme det helligste i slebne Stater, privat Mands Eiendom og Rettighed. Hvad anden Tvang vide da vore Kraftmænd for Fæstebonden, end den enhver skal føle, som er lumsk nok, tilat ville undslaae sig fra det Love og Fødsel forbinde ham til. Har da andre Stænder Lov, at besvære sig over, at modsette sig de Forbindtligheder deres Love og Fødsel tilholde? Maae da ikke Ministeren. gjøre Hoverie af al sin Tid og Arbeide til sin Konge- og uindskrænket lyde hans Bud, Maa ikke den Geistlige lyde sin Øvrighed og blive paa sin anviiste Plet Maa ikke Soldaten lade sig foreskrive, naar han skal søge Korteer og forlade det, hvorledes han skal tage sin Hat af og spænde sit Bind, Og Bondestanden, alene skulde være for værdig til at opfylde det han er skyldig til og har indgaaet, for hellig til at adlyde, eller staae i en, den uundværlig, Forbindtlighed til sin lovlig Hosbond, der ligesaavel som Ministerens, Geistlighedens og Soldatens Øvrighed har sin Post ved Statens Love og hanhæver den til Statens almindelige Hensigters Opnaaelse: Orden, Politie, Skatter, Soldater m. m. Hvor uroligt, usikkert og foragteligt er et Land uden Regjering, eller en Regjering uden Adlydelse, hvor ubrugelig en Armee uden Styrer og Lydighed, hvor uordentligt et Distrikt uden Herrighed endog mod den nederste Civil=Betient: Hvor uvillig til sine Plig, ter, oprørisk, trettekiær, uforstandig den hele tilrige Fæste. Fæstebonde=Stand uden for det lovlige, ordentlige Forhold, den hidtil har staaet i til sin Hosbond. Resten følger. Maleren. En Allegorie.