Københavns Adresseavis, 1789-06-24
J Anledning af Hr. Biskop Egedes Død den 3 Junii 1785 Jndsendt. Bliid var din Siæl, bliid var din ganske Vandring og bliid var din Død; - som, skiønt den først efter 81 Aar fordrede sin Ret, synes os dog for tidlig at have fordret den; thi du tænkte endnu rigtigt, du føelte varmt, og du var virksom i at gavne. Ærefuld var den Bane du gik, ærefuld, fra Ungdommen, til dit sidste store Øyeblik i Livet. J en Alder, hvor du endnu ikke selv kunne bestemme dig, gik du med en Fader, som lever saalænge Religion og Dyd lever, til Grønland. Snarere end han lærte du, som Barn, et Sprog, der i alle sine Vanskeligheder var saa fornødent at lære, om noget skulle udrettes, om Øyemedet skulle opnaaes. - Du blev her i din Faders Lærer og hans Medhielp i sit saa møisommelige Kald. Du arbeydede, og hærdedes ved Arbeydet; Du lærte andre og lærte selv - skiøn og Virksom var din Ungdom. Efter nogle Aars Ophold ved Academiet, blev du Præst i Grønland, - mod din Tilbøyelighed fulgte du dette Kald, men Lydighed mod en elsket Fader, og Overbeviisning, at du ved din Kundskab i Sproget og Kundskab om Folket kunde udrette noget, bevægede dig at følge det - og du udrettede meget, og sik Besegling paa dit Kald, og saae at du havde gjort vel i at følge det. - Mange af de Velsignelser, der i dit Liv hvilede over dig, vare maaskee Følger af denne din Lydighed. - Efter endeel Aar, og efter meget Arbeyde og udstanden Møye i Aarene, kom du hiem - og gjorde ikke store Paastande, hvorvel du billigen kunde have gjort dem. - Et Hospitals-Kald i dit Lod. - Uegennyttig var du, og blev du tilfreds hermed, Hovedstaden af maadelige Jndkomster, blev efter Ansøgning at du kunde virke, og blive ved at virke til et Lands og Folkes Vel, som din Fader saa omt anbefalede dig, og som laae dig, selv saa nær om Hiertet; thi han og du havde lidt ondt fordet. - Dit Øyemeed, at gavne dette Folk, tabde du aldrig af sigte, - efterhaanden, som din Jndflydelse blev større, søgte du at gavne mere. - Det er sandt - du blev ofte overdovet: thi din Rost var ikke høi nok - men Følgen heraf var, at mange umodne Resolutioner bleve tit at dem i Landet, som leed derunder, skrevne paa din Regning - de troede, og hvor undrer, at de troede, at man overlod dig den vigtigste Bestyrelse i Ting, du best forstod. - Din Fader forhvervede den danske Krone dette betydelige Land og Folk og Landets Handel - men du var den, som egentlig dannede Landets Sprog, og bragte det under visse Regler, og viiste at det var smukt og rigt paa Ord i det daglige Livs Haandteringer. - Paa din Grundvold have siden andre bygget, og have nogle maaskee derefter i den lange Ret ke af Aar trængt sig dybere ind i Sprogets Hemmeligheder saa have de dog dit Arbeide at takke derfor - altid maae du endog i denne Post, blive dem ærværdig. - Du var et Middel til mange brave Mænds Lykke, jeg saae af dit Ansigt, den salige Glæde, dit Hierte følte, naar du tumlede dig saaledes. - Dit Ønske var, som din Faders Ønske, at og den østre Deel af Grønland, som saa længe havde været tabt eller utilgiengelig, maatte igien blive funden, til Held for Staten, til Held for Slægten, som mueligen endnu boe der - for at opnaae delse, talede og skrev du mange gange, jal i din bøie Alder, med en Varme som viiste at Sagen var dig vigtig. Monarchen og hans Søn, som kiendte dit Værd og elskede dig, værdigede for nogle Aar siden dine Forslag Opmærksomhed. Der blev lagt Haand paa Værket, - din egen Søn bestyrede Toget, som en Mand, og blev end ikke Hensigten gandske opnaaet, saa bleve dog Opdagelser gjorte, vigtige Opdagelser, som vise Mueligheden i, under lykkeligere Omstændigheder at naae Maalet, - og mon ikke dine Been vilde fryde sig, om det blev opnaaet? – Nok - du var en sielden Mand, og arbeidsom var du i Færd med at forbedre den nye Udgave af det Grønlandske nye Testamente, indtil din sidste Sygdom, og den forbød dig længer at arbeide. – Nu har du Lønnen for Arbeidet af ham, som veier vore Handlinger og deres Grunde. - Alle Retskafne maatte agte dig for dine Gierningers Skyld, og elske dig for dit gode og redelige Hiertes Skyld. Jeg troer ikke du havde Fiender, i det mindste gjorde du dig ingen. - Men, du havde mange Venner, troefaste Venner, - en rar Lykke i vor nærværende Verden. - Du var 3 gange gift, og hver gang lykkelig gift, du var Fader, og sildig Fader, og glad ved dem du havde givet Livet. - Da Bølgen opslugede din ældste Søn da følte Hiertet Smerte, de milde Ansigts=Træk formørkedes, Taaren, som under saadanne Omstændigheder lader endog Manden vel, stod klar i Øiet, men Religionen lægede og dette Saar. - Men beste, elskeligste Mand og Velgiører, Du gik fra os - bereedt at gaae dito store Maal imøde, hensov du uden sønderlige Smerter. - Lemfældigere handler ikke Døden med mange. - Du endte et jykkeligt Liv og vandt en lykkeligere Evighed - med vi savne dig - Din efterladte Frue, som gjorde dig din Alderdom saa glad og blid, er meget dybt saaret, og følet ganske Vægten af dit Tab, - ja for Hende, for dine Bør og Slægtninge og Venner - for alle ædle og gode Mennesker, - for Grønland er du tabt. - Men vi vil berolige os ved Tanken om din Salighed - du var skabt at føle Glæder, himmelske Glæder. Nod dem Forklarede, i deres fulde Reenhed, og vent dit Legems Jførelse i himmelsk Herlighed; Concert.