Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1815-09-04
Sikkerheds-Anstalterne ere desaarsag fordoblede, Tropperne i Paris forstærkede, og desuden er, som det hedder, plantet 600 Kanoner rundt omkring Staden. Jblandt andet have Engellænderne forstærket Positionen paa Montmartre, der er saa meget vigtigere, da den ikke allene beskytter, men ogsaa truer Hovedstaden i Tilfælde af urolige Bevægelser. Høist ugjerne see Pariserne Tropperne at tiltage istedetfor at svinde, og de kunne slet ikke begribe, hvor alle de preussiske Tropper komme fra. Ankomsten af General Tauenziens Armeekorps var dem saaledes et Tordenslag. Ligesaa ubegribeligt er det dem, at Preusserne vedblive at tage en Fæstning efter den anden med Magt, medens de øvrige Allierede gaae lemfældigere tilværk og lade sig nøie med Blokader og Konventioner, der kun lidet eller intet genere Garnisonerne. Hvad Franzoserne ellers ikke før vilde troe, ligger nu kjørt for deres Øine, og de see med Bestyrelse, at Bonaparte og hans Tilhængere have saaledes lagt dem ud med alle Europas Nationer, at de ikke have beholdt en eeneste Ven eller Allieret, der kan staae dem bi i Ulykken. (Saaledes straffer Overmod og Despotisme stedse sig selv.) Jmidlertid lytte de utrættelig til ethvert Vindpust, som kunde føre en liden Storm over de Allierede, udbrede daglig nye underfundige Rygter, drage Paraleller, smigre for at dadle og udkaste overalt Brændstof, der dog til Lykke som al deres diplomatiske Fyrtøi ikke meere tænder. Saaledes meddeler den Londoner Mornin Cronice en Beretning til Kongen af Frankerig, underskrevet af Fouche, og en Note af ham og Talleyrand til de allierede Magters Ministre, der vel holdes for aabenbar falske og opdigtede, men dog synes beregnede paa at gjøre Virkning. J den første klages over, at de Allierede fortsætte Krigen imod Ludvig Kvil- og tilsøies i den Anledning: "Saalænge Frankerig kan haabe at beholde sin Jntegritet, vil det taale Alt; men naar dette Haab glipper, vil Tingen faae et andet Udseende. Baade Regjering og Lydighed vil da ophøre. Blindt Raserie vil følge paa den stille hengivenhed. Den ene Plyndrer vil bekrige den anden, og ethvert Skridt af de fremmede Soldater vorde betegnet med Blod. En Nation paa 30 Millioner Menneskeer kan forsvinde af Jorden; men baade de Seirende og de Overvundne ville styrtes i Graven ". Bladet Times finder det ikke rimeligt, at de Allierede, hvis Beretningen var ægte, kunde taale dette Sprog længer, og bemærker, at Krigen ikke føres imod Kongen men imod Rebellerne, som endnu ikke have opgivet deres fjendske Sindelag til Europa. Krigen maa fortsættes indtil disse ere aldeles underkastede. Ved Troppernes Oplysning og Sammenblanding med Borgerne er kun øst Olie i Jlden. Overhovedet ligger Grundstoffer, til et nyt Oprør i Massen af Nationen. Bourbonnerne elskes ikke, men hades i Frankerig. For at kunne ustraffet udraabe deres Løsen, have fremdeles Revolutionshovederne fundet paa at bringe de to i Paris for Tiden værende Keisere et Vive IEmpereur, "Det er utroligt - skriver Man fra Overrhinen - hvilken Bestyrtelse der yttrede sig i alle tydske Lande ved Sagne, fra Paris: at Tydskland atter denne Gang skulde træde usikret af den rædsomme Kamp. Men til Lykke er det selvgjorte franske Nyheder. Labedoyeres Henrettelse synes ellers at have gjort noget Jndtryk paa Bonapartisterne, som troede fuldt og fast, at han nok vilde slippe frie, og nogle Dage for havde istemt saa stolt en Tone, at Jngen, der bar Ludvigskorset og den hvide Kokarde, kunde gaae sikker paa Gaden for deres Spotterier.