Berlingske Tidende, 1792-08-27
Stokholm, den 16de Angen. Under stornmalsen af alle de høie og samerende de (Fortsattelse. Sal dist Tidender Nr. 68. holterendsenne paa med de der har, da Datommes en aards er sidstaaet Maal, paadommanden dig de. sket Brodersemmes Svane, denne dag, i Overensstemme med per tange Paaen vidtløftnindeholder Handlingen Brandede . forebragtalt, hvad der er forgaaet i denne afskan Sal. Kandes Liv, dasiner enige paa denne . des Maase, sandt Sammensgade medde. for den Mand Menneskee, smaade. rig. Danne Stam ligge Ramme, daad. Sildesaassernes Ogenskandsdagender. eller Antal Forandre, behøver paa ansees og for der varer udmatteres Troestade det, paa ad ud koget Stand, og det er just maa Bang. det mangede Side, saae de den Ogsaarede. Den Harder. saadandsen Alle som anden maa sen maal maa da saae, de malede ende Dag, at da indserne somgade serend, aabedes: O. Mennegaden. . . serneserdsaandes Middag den Post Stald, haaten Brandmandstade Slædes alle De at sendende, melder, da Smig sinets Ogsadens sinde, deres Komeneranten dansesedder rendalagter Dag bortrades des. Naar ere Mykkengere, end de nogensadstander. Handstaar al muelig og velsortient Straf. Løven har afsagt, den en Slagde en saa fuldkommende de af den paa deres Hovede og Det var sal. de afra Farsmaal den samemste og paa af alle Villamme Straftelse paa denne. kaldssangen, dette Dage ansands Rasærdige. J Sted. Men der tilgaarholdes Braf de vigtigste. hørt virkende Aarsager, som Bi nu og for vor egen og en Skyld ville have Protoconen tilførte. - Da demang Hr. Malagts Dødssengaarde sine see tildsommeten dommingenstødt. den, den og Hadelnd anfordringsser. er er naladt sig maa at Erindeman at den velsen. I Snat, som de i Misgierningen skyldige ventede: han en mere smertede ham ind hans egne Plaaer, lag. er at hammann Markande saae som til gaalinde gosmand Sian Monraderlig Kornandog første lerede og fulde ham, at ladet Tillanges hans hans Dødsfald dennehans sidste Bengald tiltin udt. ladt saamers Lidelse som have foral en deres Landet. Rørt indtil Taarer at an saandel Omsørhan siden herved at forestille, at hverken Gndsaller den i Log tand i en saa ulykkelig Tildraarise taale eller a. at en saa grøn giøre halse andet en høistfornen. Hønsal, og at det smaaske Magne ere atte mandre ere med Sidentenanfordrede det. Hr. Montal paa det behagenaade at af disse el derom den *** Blod. den sndne Slaver andet at giøre sylden. røgede paatte var maangt, har den Mishader. Person den nangangssangaaes og santhaaninger. gaag, eller maagaaes ved paase, den mand. des Sørensen all, at denne er alleneste var see, men og haves ende man kan og de rie raargang hards langer vaar, min han saaet Kong Ganaf 111 almstighed og deres andet og Snen Sognesaal. des denne. Naar paagaa paa. hans Vilesægte og lader Tien, og ten Plet skalætte heller sættes. paa en Broder, at have bedraget ham i Døden selv. - Veklere for den Skold og alleneste i Anledning af nysanførte aarsag. At den tilfortiente Dødestraf, hvortil forhen værende Governe Clars Fridricson Hørn og Adolph. Ludvig. Alding. Oberstlieutnanten Poutus Lilsebarn, samt Fri berte Carl Freds Sørensmærd ere blevne dømte af den sønske Hoftet, kommer til at forvandles til en ævig Landflygtighed, med Forluis af Adelskab og alle øvrige medborarrlige Rettigheder : at de bør strax bortføres fra et beskiæmmet stædrenelands Grændser, anden mindste Haab at komme nogenunde mere tilbage dertil, og at det ligeledes bør være dem forbudet ved den nu undgaarde Livestraf at vove at giøre nogen Ansøgnia derom. Broverlade til deres Angen en oppaaanede Samvittighed, Omsorgen for deres videre Straf overtydet om, at saa uagende Bebreidelser og førbrydelseskyldtar Liv udgjøre for dem en langt tungere Byrde, en Døden selv. Vi skunde os just med, at lade dem ufor taget forene derfra, paa det at Erindringen af en saa udørt og afskotlig Gierning maae, om det er muligt, blive derved desig snarere udslettet, da den derimod ved deres Tilbageholdel paa Fæstninger inden Riget, endnu bestandig skulde med nye Smerter dagligen oplive Mindet af en den uden i sig selv nok uforglemmelig Ulykke. Forviis saaledes disse Forbandere strax og for evig Sverrigs Grændser, hols Rar og Lyksalighed de have forstyrret, og til Topmaal paa at deres Forbrydelse maae de endnu faae at vide, at det er den Konge, imod hvis Liv de have vovet at sammenrotte sig, som døende har skienket og tilbagegivet dem deres egne Gand de øvrige for denne Majestarsforbrydelse anklagede Personer angaaer, saa da Viikke ved ovennævnte Øs. høisset. lige Majestæts sidste Villie og Befaling ere berettigede til nøgen Eftergivelse af Lovenes Strænghed i Henseende til dem : saatte Villet heller ten Saa af saadan Beskaffenhed tillad. D. et sølge part Hiertes medfødte Tilbøielighed for Mildhed og Slavnil ognadfæste og det afte derfor herved den nu oplæstobas Domstole andange Dom i Sagen. Cancellieraaden ren Engruromkommer i Hølge deraf til at mine sin Tieneste, egnedet gange 3. Majoren Hartmansdorst ligel. der at man sin Tieneste og holdes i Aars Tid i Fængsel. Den kongel Stettialt von Engestrøm at suspenderes i 1 Aar fra stehavende Tieneste i Cancelliet, og Generalmajoren Baron glig at holdes i behaarig Tid i Fængsel til Betlemelse.