Ribe Stifts Adresseaviser, 1836-01-29
J det holsteenske Stændermøde d. 30te Decbr. blev det vigtige Spørgsmaal om Forhandlingernes Offentlighed discuteret. Som Hovedgrunde for Offentligheden havde Committeens Majoritet (kalk og Lock) anført, at en Forsamling, som efter sin væsentlige Caracteer var repræsentativ, ikke uden at krænke denne torde indholle sig i Hemmelighed for sine Committenter, og at de Deputeredes Forhold i Forsamlingen ved Offentlighed først blive deres Vælgere ret bekjendte og er absolut nødvendig for de fremtige Valg. Desuden vil Offentlighed i mange Tilfælde kunne bidrage meget til at holde den Deputerede indenfor Pligtens Skranker, og at befordre Tillid saavel imellem Vælgerne og de Valgte, som imellem Begge og Regjeringen. Vel var ogsaa de ved Offentlig heden forbundne Misligheder umiskjendelige, idet de gjøre de Ænastelige endnu ængstligere, og kunde blive en farlig Fristelse for de Ærgjærrige til at underordne alle andre Hensyn Bestræbelsen efter at glimre og udmærke sig Men derimod maatte man overveie, deels, at der ved Tilstedelsen af Offentlighed kunde forordnes Modificationer, der virkede imod de skadelige Følger, deels, at de Fordele, som Offentlighed i ethvert Tilfælde kunde skjænke og de for samme talende Grunde torde være saa overveiende, at man for et stort Godes Skyld ogsaa maatte taale de mindre Onder, som muligviis ikke lode sig fjerne. (Fortsættes.)De sidste Aar have lært Folk at skjønne, hvilket uvurdeerligt og for Almeenoplysning uundværligt Gode Trykkefriheden er, der er ligesom gaaet et Lys op ogsaa forden større Masse i den Henseende, at ogsaa de Byrder, der trykke denne, kan den rette Benyttelse af Pressen, bidrage til at afhielpe og faae Sætningers Erindring vi sikkert leve saa længe, som dens: "mod Tryk er Tryk det bedste Middel." Det er derfor intet Under, at Nr. 40 af Stændertidenden, der stadfæstede det tidligere udbredte Rygte om en fra Regieringens Side paatænkt forøget Jndskrænkning i vor Trykkefrihed, vakte almindelig Bekymring og Sorg. Det deri skizzerede Udkast foreslaaer nemlig en Pengemulet og Censur (dette betyde de Ord; der er at ansee som et Tillæg til Fron, 27de Septbr. 17997) anvendt paa den Forfatter, der paa en utilbørlig Maade har yttret sig angaaende Rigets Forfatning eller dets Love eller Regjeringens Handlinger, men uden at den onde Hensigt er saa umiskjendelig, at han kan dømmes efter Fron. 27de Septbr. 1799 §. 2. 3. 7. for den Mangel af pligtskyldig Opmærksomhed, der i alt Fald bliver ham at tilregne." Hvis dette blev Lov, vilde saagodtsom enhver frimodig Omtale og Prøvelse af Rigets Love og Regjeringens Handlinger ophøre; thi enhver forsigtig Forfatter vilde betænke sig paa at vittre sig dadlende over en Lov eller Regjerings Foranstaltning, da han kunde frygte for, at hans Yttringer vilde blive anseete for utilbørlige; thi det kunde kun lidet nytte ham, at han vidste med sig selv, at han havde havt den reneste Hensigt, og at kun Attraa efter at gavne sit Fædreland, havde besiælet ham, det vilde altid komme an paa Dommerens Stjøn, om han fandt hans Yttringer utilbørlige. - Foraavidt man kan dømme efter Sammensætningenaf den i Anledning af dette Udkast nedsatte Committee, Ussing, Haagen, Birch, Bang og Holstein, og, hvad der især kommer i Betragtning, efter det Sindelag hos Forsamlingen, som Valget af disse Mænd tilkiendegiver, vil dette Udkast neppe finde Forsamlingens bifald. - Og hvad nu end det endelige og sidste Udfald bliver og hvad enten dette Udkast bliver Lov eller ikke, saa maa baade det skrivende og ikke skrivende Publicum vel erindre og i det værste Tilfælde trøste sig med, at Domstolene endnu som hidtil ere de, der skulle afgjøre, om en Forfattet har forseet sig eller ikke; de ville, derpaa kunne vi stedse stole, aldrig fordømme til evig Censur en Forfatter med redelig Villie for et tvivlsomt Ord; just i denne Overladen til Domstolene, hvormeget vi end forøvrigt have imod den, see vi den bedste Side af dette Udkast. (Vid S.) Natten mellem d. 25 og 26, omtrent Kl. 2 udbrød, der en heftig Jld i Gaarden No. 227 paa Hjørnet af Ny Kongens Gade og Philosophgangen i Kbh. Jlden opkom hos en Snedter, der boede overst i Huset, og udbredte sig saa burtigt, at flere Personer vare i største Fare for at indebrændes; ulykkeligviis kom tre Voxne og et Barn, saaledes til Skade, at de maatte bringes paa Hospitalet. Den tililende Hielp uagtet lagdes Gaarden i Aske, og d. 26de om Morgenen Kl. 7 brændte det endnu i Gaarden. Til den theologiske Embedsexamens mundtlige Prøve i Jan. Qvartal indstillede sig 15 Studiost Theol., hvoraf erholdt Charakteren: Laudabilis, 5 Haud illand, og 3 Non cont.