Aalborg Stiftstidende, 1838-02-10
Kjøbenhavn, den 3die Febr. J disse Dage har Trykkefrihedsselskabet afholdt flere Generalforsamlinger, hvori de alt i saa lang Tid forberedte Forhandlinger om Selskabets Organisation have været foretagne og fremmede saa vidt, at Sagen antages i endnu eet Mode paa Mandag) at kunne tilendebringes, hvorefter det er vedtaget, at alle Discussioner og de derefter tagne Beslutninger ville blive bekjendtgjorte i Folkebladet, for at dernæst hele Forslaget ved skriftlig Stemmegivning enten af alle Selskabets Medlemmer eller af alle kjøbenhavnske Medlemmer, hvilket endnu er uafgjort, kan blive enten antaget eller forkastet. Da disse Forhandlinger saaledes paa officiel Maade ville komme til almeen Kundskab, skulle vi her afholde os fra enhver Detail, men en bemærkning kunne vi dog ikke tilbageholde, fordi dens Anvendelighed strækker sig langt videre end til dette enkelte Selskab, den nemlig, at Generalforsamlingen, der vel har bestaaet af omtrent 500 Medlemmer, ved den klare Bevidsthed og strænge Conseqvents, der udtalte sig i alle dens Voteringer, ved den rolige, besindige, fredsommelige og dog faste Caracteer, der fremlyste af dens hele Holdning, paa en iøinefaldende Maade har gjendrevet de ufordeelagtige Meninger, man paa mange Steder, har om samme og overhovedet og større Forsamlinger. Dette er et Vidnesbyrd, som ingen Tilstedeværende vil kunne negte den, hvad enten han har hørt til Majoriteten eller Minoriteten, hvad enten han er tilfreds med de enkelte tagne Beslutninger, eller ikke, og en saadan Erfaring vil vist medvirke til at forjage den Mistillid, der, hvis den fandt almindelig Indgang, maatte svække og maaske for en Tid reent forstyrre, Udviklingen af det folkelige Element, der først giver Nationerne den rette Selvbevidsthed og Selvfølelse, der er Betingelse for en kraftig Fremblomstren af deres aandige og industrielle Kræfter og den bedste Garanti for deres Selvstændighed og Fremgang til Frihed og Velvære. En saadan Mistillid vilde ikke engang være retfærdiggjort ved smaa Misgreb og Udskeielser, som under alle Forhold kunne, eller rettere sagt maae finde Sted; men den vil hurtigen og let opløse sig i sit Jntet, hvis dette Element overalt, hvor det optræder, viser et Maadehold, en Fasthed og en rigtig Tact, der ofte maa beskæmme dem, hvis større Dannelse forleder dem til at ringeagte eller idet mindste ikke tilbørlig at paaagte den aandige og moralske Kraft, der ligger i den sunde Sands, i hiin vidunderlige Jnstinct for det Rigtige, som man har udtrykt med den rigtignok meget hyperbolske Paastand, at Folkets Stemme er Guds Stemme. Er denne febrilske Mistillidscrise overstaaet, da ville de høibegavede og høitfortjente Mænd, som engang stillede sig i Spidsen for Folkets fremadskridende Bevægelse og hvis Fane det sikkert ogsaa fremdeles helst vil følge, saalænge det er Folkets Sag, de hellige deres Talent og Anseelse, da ville disse Mænd atter med Mod og Hengivenhed slutte sig til de af deres Medborgere, der i Hovedsagen ville det Samme som de, og disse ville, forglemmende de smaa Meningsforskjelligheder, der naturligviis allevegne maa finde Sted, gaae Haand i Haand med dem, og da vil den offentlige Mening atter vinde sin fulde Kraft, og Danmark atter gjøre et Skridt frem. Kbhpst.)