Viborger Samler, 1807-02-12
Jndenlandske Efterretninger. Tryg ved Christians Retfærd og Frederichs Viisdom, indhøster det roelige Dansens Jndvaaner nængstet hver Frugt af sit Dagværk, medens Krigens Gudinde udbreder sine Rædsler fiern og nær, og Europas Marker giødes med Blod. Men Nordboen føler sin Lykke og paaskjønner den. Beundring, og Tak, og de varmeste Ønsker til det algode Forsyn for Styrernes Held gientone fra fra Elben til Skagen, fra Nordcap til Lindenæs Odde. Overalt vise disse Følelser sig i det skjønneste Lys ved de Høitidsfeste, som Christians, som Frederichs Fødselsdage give Anledning til. Ogsaa i Kiel have vore Brødre høitideligholdt disse Festdage med dansk Borgersind. Den 28de forsamledes Stadens og Omegnens Honoratiores, hvoriblandt Hs. Kongel. Høiheds Adjutantere og Regimentsofficerer, paa det Kielske Universitets store Auditorium. Ogsaa et stort Antal af Damer vare nærværende. Festen aabnedes ved en ligesaa passende som udmærket æsthetisk skjøn Tale af Danmark fortreffelige og almeennyndede Digter, Hr. Prof. F. H. Guldberg. Talens Gienstand var den ophøiede Frederichs Daad. Med lyse Billeder udmalte Taleren alt det Gode og Store Frederich, har virket for sit elskede Danmark. Han viiste hvorledes Frederich, Fødelandets varmeste Ven, har offret alle sine Tanker til dets Vel, har talt til dets Frelse og dets Ære, har vaaget og arbeidet til dets Gavn, har kiempet med Fasthed for dets Frihed og Hæld. Til Slutning opfordrede han enhver, i hvis Aarer Danner blod rinder, til Taknemmelighed, til Kjerlighed, til Troeskab mod Landets ophøiede Ven, og nedbad den Algodes højeste Velsignelse over Danmarks Friderich - Efterat denne særdeles skiønne Tale var endt, blev nedenstaaende af Digteren til denne Høitid forfattede Sang højtidelig siunget: Ei smeltet under Liniens Brand, Ei størknet under Polens Vinde, Der hæver sig et Tvillingland, fra Elbens Bred til Nordkaps Tinde. Og Fædres Sprog, og Fædres Marv er Tvilling Folkets Roes og Arv Dets Fyrste svoer ved Fædres Æt: al Trældom fra min Grændse vige! "Jeg holde skal ved Lov og Ret saavel den Arme som den Rige!" Han kaldtes Fortids Haab og Lysten Borgerkrands omkring hans Bryst! Og Fyrsten svor ved Fædres Sværd; "mig Fredens Jubler helligt røre. Men, tvinges jeg til Ledingsfærd, skal jeg, kun jeg, selv Folket føre!" Han kaldtes Samtids Værn og Trøst, hæng Fredens Krands omkring hans Bryst, Og Folket svoer ved Fædres Troe, vor Fred, vor Agt kun ham vi skylde: Saalænge Mænd i Danmark boe, skal Danmark Mænd hans Minde hylde!" En evig Krands omkring hans Navn, Og seent han kaldes Fremtids Savn! Gud signe Friderik Snese Aar, i Hvile, som paa Thronens Sædel Gud krone ham med sølvgraat Haar, Gud glæde ham med Folkets Glæde! Ham Tvillingrigets Held er Løn: Gud lønne Dannerkongens Søn! H. K. Høiheds Billedstatte stod midt i Festsahlen. Tre unge Piger traad frem under Sangen og betrandsede den. Den første slyggede en Egekrands om Støttens Bryst, da man fang det 2det Vers, den anden vandt en Krands af Ax omkring den men tredie Vers blev sunget og, under 4de Vers krandsede den tredie Støttens Tinding med en Krands af Laurbærblade og Enighedsblomster. Kiel var illummeret og mangesteds saaes smagfulde Transparenter.