Aalborg Stiftstidende, 1836-01-01
J det skjønne Pallads Bonaparte i Rom har hun sluttet sig inde og der har hun sagt de Ord, som vi ere saa lykkelige at kunne giengive: "Min Boligs Tærskel skal være utilgængelig. For Fremtiden skal hverken en Cardinal eller nogen anden i taliensk Herre sætte sin Fod over den. Min Søns Hæder har gjort mig til fransk Qvinde og det vil jeg vedblive at være. Rom jeg vil ikke meere være tilstede ved Dine Fester; man skal ikke meere see min Vogn ved Dine Mancollettier, jeg vil ikke meere have Loge i Dine Skuespilhuse, og hvis jeg skal være nødt til at bede den pavelige Regiering om Tilladelse til at faae franske Blade, da faaer jeg dem ikke. Keiserens Moder maae ikke bede." Saaledes handlede denne Kone, som altid gav Beviser paa den kraftig 1ste Caracteer. Fængslet til sin Lænestol ved et græsdeligt Onde, modtager hun kun sin Broder og de af Familiens Medlemmer, som maa opholde sig i Rom, umen Mad. Lætitia modtager ogsaa stedse de Franskmænd, som udbede sig den Ære, at forestilles hende. Hendes Aand er klar og hendes Hukommelse tro; hun taler ofte om Keiseren og dvæler gjerne ved Erindringen om hans Barndom. Dog var han ikke hendes Yndling, hvilket Jerome snarere synes at have været. Hun er meget begiærlig efter at faae allede Skrifter og Bonaparte, som udkomme i Frankrig. Cardinal Fesch har længe i Rom befundet sig i en deelicat Stilling. Som Keiserens Onkel maatte hans sætte den hellige Stols smaalige Politik i Skræk; det ligger imidlertid ikke i hans Caracteer at benytte den Overvægt, denne Omstændighed kunde give ham. Han har tvertimod søgt at gjøre sig forglemt og dets er lykkedes ham. Han er næsten ligesaa bekjendt i Rom for sin prægtige Malerisamling, som ved den Erindringer, der knytte sig til hans Navn. Medden har han efterhaanden opfyldt 3 Palladser. Hansk er en lille gammel Mand, der har holdt sig temmelig godt og som helst fortælle Anecdoter eller taler om Malerier. Kun een Gang traadte han frem i denne politiske Verden, som han har troet at burde holde sig udenfor, og det var da man truede Dronning Hortensia, som da var i Rom, med at lade hendes Søn fængsle, hvilket han afværgede. - Et af de interessanteste Caracteertræk i Familien Bonaparte ere den Ærefrygt, den viser for den, som har skabt dens Hæder, og den tidligere Oppositionsaand, som i sin Tid gjorde Keiseren mange Sorger, har forvandlet sig til en grændseløs Beundring; Navnet Bonapartel er endnu for hans Beslægtede, der have overlevet ham, noget Nyt, der sætter dem i Forhauselse. i Redacteuren af Vestsjællandske Avis har i et ParnNummere meddeelt Politiske Betragtninger af Adlimiral Winterfeld, anstillede for 42 Aar siden. Mange af disse interessante Betragtninger ere, uagtet deres Ælde, saa friske, saa man skulde troe, attigde, med Hensyn til Gienstandene, de omhandle, vare blevne til den Dag i Dag. Da ingen anden Redacteur af vore Blade endnu har omtalt eller benytet Noget af dem, saa ville maaske et Par Prøver deraf hist og her være kjærkomne for dette Blads Læsere: "Enhver Skribent, som har Genni, siger Raynal, er født Magistrat i sit Fædreland; og den er vist, at mange Skribenter skrive i en saa myndig Magistratstone, at man ikke kan tvivle om, at de jo i dette Fald ere af samme Mening som Raynal Men, naar disse Genimænd paatage sig Øvrigheds Forretninger, burde de ogsaa holde sig til Øvrigheds Pligter, og erindre sig, at Øvrigheden bør aldrig i straffe i Vrede, aldrig glæde sig ved at have Leiligehed til at tage Straffemidler i Haanden, og, naar Nødvendigheden fordrer, at det maa bruges, da at si bruge det med saa megen Mildhed, som Lovene kun et ne tillade. - Jeg har seet, at Nogle have, saaat sige, henvendt sig til Regjeringen med det Ønske, at Skrivefriheden ikke maa vorde ophævet. Jeg vender mig derimod til Frækheds=Skribenterne, for at bede dem, ikke at skrive saaledes, at Regjeringen ske et blive nødt til at befale Censuren igjen indført. A have forenet os i Selskab, for at nyde Sikkerhed og i Beskyttelse, og den have vi at fordre saavel i Hen- og seende til vor Ære, som vort Gods. Den veltæntilkende Mand vil ligesaa lidet fornærme Andres Nav og Rygte, som han vil have sit eget fornærmet, og den, der elsker Samdrægtighed, vil vel sligte Træt tater, om han kan, men aldrig stifte Uenighed; dog at i den, der Jntet har at miste, kan meget befrygtes - Frihed og Liighed er iblandt de Materier, hvor som der i denne Tid meget skrives; men herom er der næsten saa mange Meninger, som Personer, Adskillige have roset vor Kronprinds (vor nuværende Konge), fordi han var Frihedens Ven. Jeg kan anikke svare dertil, da jeg ei veed, hvad man mener med dette saa meget misbrugte og ofte ilde forstaae, de Ord; men dette veed jeg, at han er en Ven af til Retfærdighed, og at det er hans almindelige Svar, naar Nogen har noget hos ham at andrage eller af klage over: Sagen skal blive undersøgt: Lovene skulle bestemme Udfaldet: Lovene maae skille i Trætten, Hvad Lovene sige, skal skee. - Begrebet om Liigheden er ligesaa forskjelligt, som det om Frihed; den som er man alene enig, at den er Hovedprincipium i net Democrati. Genimændene, stolte af deres Forstand, ere almindeligen af den Tanke, at det er haderligere, selv at være klog, end at have havt klog Forfædre, og paa det, at al deres Hæder skal have sin Oprindelse fra dem selv, ville de gjerne kal lide sig Democrater, og erkjende intet andet Værneting, hvor deres Arbeider kunde bedømmes, end Pubglicums eller Folkets Domstol. - Det skulde gjør mig ondt, om noget Menneske havde mere Agt og Kjærlighed for Folket, end jeg, men Folket maa og saa tillade mig at sige den Sandhed frit ud, at Mængden eller den største Hob, som egentlig udgjør Folket, kan ikke være competent Dommer i Sager, til hvis Bedømmelse der hører meget udstracte Kundskaber og dybe Jndsigter. Genimændene troe sikkerligen det samme, men de forstaae ved Publicum ikkun den videnskabelige Deel, og følgeligen ikkun en meget liden Deel af Folket, og regne Almuen ikke med iblandt Democratterne, saa at det er tydeligt, at Mange ved det Ord Democrati egentlig ikke mene andet, end et forandret eller videre udstract Arstocrati, og jeg er en saa nidkjær Ven af Almuen, hat jeg paa dens Vegne føler mig fornærmet ved saadan Udelukkelse, da jeg troer, at en ærlig Bonde bag sin Ploug og en retskaffen Haandværksmand paa sit Værksted er mere værd, end alle de Plendophiblosopher, som findes i en stor By. (Veile Av.) En Englænder, Lieutenant Gerard Smythe, har foretaget en Vandring over Andes=Bjergene og derfra langs ned af Amazon-Strømmen, hvori han har fundet, at over 20 seilbare Floder, af hvilke nogle ved deres Udløb ere næsten 2 engelske Mile brede, udgyde sig; samt at een af disse bifloder forener Amazon, med la Plata=Strømmen. Lieutenant Smythe har affattet en interessant Skildring om Landet. Beskaffenhed og dets Urbeboeres Sæder og Skikke, Han har ogsaa gjennemvandret la Pampa deel Sacramentos uhyre Slette og fundet den gjennemskaaren af mange herlige, seilbare Floder, hvis Bredde, mestendeels ere bevoxede med Skove, fulde af umaadelige høie Træer. Climaet nærmede sig meest til det paa Madeira. Landet er ragt paa Producteri baade af Dyre= og Planteriget. 16 forskjellige Stammer af Jndfødte, som Lieutenant Smythe traf paa, adskille sig i Caracteer væsentligt fra dem, som andre Reisende have beskrevet. En af disse Stammer var saa vild, at han ikke vovede at træde i nogen Berørelse med den. En Missionair, ved Navn Fernande; de Sasa, gav ham en nøiagtig Beskrivelses over Landet. Den vil med det første udkomme, oversat fra Engelsk. Rytteriet har gjort et saa uhyre Skridt fremad at man næsten ikke kan kalde det et Skridt; det er paa engang gaaet frem med Syvmile=Støvler. Man høre. Kort for Hertugen af Orleans reiste til Afrika, saae han i Fontainebleau Oberst Brack som Mester i Ridning. Brack var sortklædt og paa Hovedet bar han en let Militairhue, der baade kunde tage et Sabelhug af og beskytte ham mod slet Veirlig, hans Paaklædning var let og beqvem; han var bevæbnet med en Robert-Flint, der kan affyres nisk Gange i en Minut, og en ny Sabel, der synes at opfylde alle Fordringer, Tømmen rørte næsten ikke hestens Hoved og Bidslet virkede kraftigt. Oppakningen var overordentlig let; Hesten aad med Tøm ne paa ligesom foruden den. Rytteren aflagde følgende Prøver: 1) han aftog Hestens Bidsel, afsadlede den, og bortlagde sine Vaaben og Klædningsstykker i fire Secunder; 2) han sadlede sin Hest, paa sit lagde den Bidselet og Oppakning, klædte sig paa, i tog sine Vaaben, steg til Hest og fyrede, altsammense i een Minut og otte Secunder; og endeligen gjorde han 3) nogle Evolutioner, som ikke bevise noget forRidekunstens Forbedring, men have været ganske moersomme at see paa. Da Hesten var i Gallop, kastede han sig af den, lod den staae, satte med et Spring over en Barriere, som var fire Fod høi, løbs op paa en Høi, klavrede over en Grav, fyrede, vendel ste tilbage, svang sig, uden at bruge Hænderne, ille Sadlen og begyndte igjen at fyre. Denne Rytteral, Med det henrundne Aar ophørte som vi allerede have meldt - Stats=Lotterierne i hele Frankrig. Regjeringen har for det moralske Øiemeds Skyld, givet Slip paa en betydelig aarlig Indtægt. Men det Staten har opgivet, synes Private nu at ville tilrive sig. () En Jndustrigreen, som det skulde være meer end nogen anden magtpaaliggende, at Tilbøierinligheden til Hazarspil uddøde og gav Plads for æd flere og aandrigere Bestræbelser, Boghandelen har til Hensigt nøie at forbinde Lotterispillet med sin Forefretning, og har i dette Øiemed udhængt et nyt Skildt, som hedder: "Salg af Bøger med Præmier". Boghandleren begynder derpaa med at deponere en Sum Penge, sædvanlig 60 til 70,000 Fr. hos Retsperson, og giver dernæst Enhver, der kjøber for 5 Fr. Bøger hos ham, et Lod, hvorved han faaer Udsigagtil at vinde en Deel af ovennævnte Sum, som er deelt i flere smaa Præmier. Ved at forekastes Umopralitet, have Boghandlerne den Udflugt, at de tvertimod havde et moralsk Meed for Øie, da de haabede derved at pirre til at kjøbe Bøger, og altsaa at befordre Dannelse og Videnskab. Da de paa en vis Maade gratis uddele Lodder, saa har Loven, som kun forbyder Salg af Lodder, endnu ikke kunnet blande sig i Sagen, og i den korte Tid vil sikkert Lotteriraseriet angribe alle andre Jndustrigrene, og af alle Frankrigs Consumenter gjøre Hazardspillere. At Regjeringen vil opsøge Hjælpemidler mod et saadant Onde kunde man vente, og man læser nu i Journal de Paris. Flere Journaler forsikkre, at Regjeringen sysselsætter sig med Affattelsen af et Lovudkast imod Lotterierne; denne Efterretning er rigtig. De tilføie, at Boghandlernes Præmier ville under visse Betingelser blive taalte; denne Efterretning er ugrundet. Slige Misbrug maae strængt undertrykkes. Endelig har man faaet nøiere Efterretning om hvad det var for en Paganini, der faldt for Cholegraen i Genua. Han var Læge og en stor Musikelsker, dobbelt saa rig og hundredefold mere godgjørende end den berømte Violinspiller, med hvem han deler Navn, thi han efterlod sig næsten fire Millioner Gylden og gjorde et Testament, hvis Hovedindholdsvar, at den største Deel af hans Formue skulde tilfalde en Capitain Paganini, der tjener Paven og er hemmelig gift med en af de deiligste Sangerinder, samt at en lille Glut, som den salige Doctor havde, bortført, da han var paa Udenlandsreiser, skulde have 100,000 Franker aarlig Jndkomst, og at endeligen, Orchesterdirecteurerne ved Theatrene i Turin og Siena, hvem han havde opdraget og dannet som forældreløse Børn, hver skulde have en Rente af 10,000 Franker.