Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1836-03-15
J disse Velgierninger er Provsten saa langt fra at have Deel, at han endogsaa har stræbt at standse og tilbagevise Velgiørenhedens Strøm. Han har gjort Brodersens graae Hoved til et Maal for offentlig Daddel. Vi sige intet derom, men vi have hørt Brodersen sige: "Gud tilgive ham det. Til Slutning endnu følgende: Det er ikke mod alle Veteraner den lovmessige Strenghed saaledes gjøres gjeldende, som mod den fortjente Brodersen. En anden gammel Landsbyeskolelærer i Provst Bentzens District har faaet Tilladelse til underhaanden at afstaae sit Embede, mod en Godtgjørelse af flere hundrede Rbd. m. V. og Provsten har endogsaa tilbageholdt Eftermandens Kaldsbrev, og, uagtet gjentaget Anmodning, nægtet at udlevere samme, indtil han fik den Entledigedes Tilstaaelse for, at Eftermanden var kommen til Afgjørelse med ham. Fra hvad Synspunct mon Provsten vil, at denne hans Handlemaade skal betragtes, Neppe fra det Juridiske, J No. 39 af Aarhuus Avis staaer under Jndsendt et Slags Forsvar for de saakaldte Procureutere eller Handelsagentere, hvori Følgende forekommer: "Hvad nu de forfulgte Handelsagentere angaae Probenrenter er et Øgenavn - da kunne vi ikke indsee, hvorfor fremmede Kjøbmænd skulle beskattes, fordi de søge at udvide deres Handelsforbindelser paa Danmark. De have i deres Hjem de skjønneste Producter af næsten alt det, hvormed den danske Kjøbmand, handler, og da vort Land af Mangel paa tilstrækkelig Productivitet lidet, eller intet deraf kan frembringe, saa synes det i sin Orden, at vi bør lade den fremmede Kjøbmand passere Veien til os, uden at foreskrive ham usædvanlige Bompenge. Kom han her ikke, da ville Mængden af vore Kjøbmændelide derunder. De maatte da Aar for andet gjøre Reiser til Udlandet, for at udtage de behøvende Varepartier, hvortil kommer, at kun den færreste Deel af vore, for Størstedelen usprogkyndige Kjøbmænd, kunne evne at foretage slige Reiser, til fjerne Lande; og da maaskee ikke finde den Credit, som de oftest behøve og lettest erholde ved Handelsagenternes Besøg i deres Hjem. Ogsaa ville de enkelte velhavende Kjøbmænd i Provindserne, ved at Adgangen til Danmark for fremmede Handlende vanskeliggjøres, finde Leilighed til at berige sig paa deres mindre formuende Collegaers Bekostning; thi de af disse hvis Stilling forbød dem at vinde Forbindelser, paa Udlandet, maatte da tye til hans Vahrelagere, og derved tabe de Fordele, som det langt billigere Jndkjøb hos Udlændingen giver. Det forekommer os fra den anden Side, ei heller anbefaleligt, at gjøre Provindserne mindre tilgjengelige for Reisende, thi jo mere Færsel og Vandel, jo mere Liv og Erhverv. Vel flere Hundrede ere de vel, som paa Handelens Vegne mellem Aar og Dag besøge vore Handelspladse, og hvorved saavel Gjæstgiverierne, som Vognmændenne have en betydelig Jndtægt. At de i offentlige Blade ere behandlede med Spot, sømmer sig heller ikke for os gjæstfrie Danske, ei heller forskylde de det, thi næsten alle de omhandlende Reisende ere Mennesker af saadan Dannelse og Kundskab i deres Fag, at vore Kjøbmænd neppe forsaavidt kunne hæve sig over dem. Nei, den Handlende maa søge et af de væsentligste Tryk hos sig selv, da han Provindsens Kjøbmand (af Mangel paa Realskoler) er blottet for de for haus Stilling nødvendige Kundskaber. Drengen gaaer fra Borgerskolen til Boutiken, og i alt hvad han lærer mellem Skufferne, paa Loftet eller i Kjelderen, bestaaer de Kundskaber, med hvilke han derpaa; - ofte i en meget ung Alder – optræder som Kjøbmand."(Slutning af den kongelige Commissarius Tale:) Hvad mit personlige Forhold til denne hæderlige Forsamling angaaer, da nærede jeg vel, da jeg traadte frem paa denne Plads, det Haab, at det skulde blive et godt og lykkeligt Forhold. Dog blandede sig nogen Frygt i Haabet; thi saa mange Prover jeg end gjennem en lang Aarrække har havt paa mine Medborgeres Yndest, saa forvisset jeg end var om, at flere af Forsamlingens hædrede Medlemmer medbragte et særdeles venskabeligt Sindelag imod mig, saa folte jeg dog, at jeg i de nye uvante Forhold kunde blive udsat for maaskee at forskjertse eller dog forringe den Velvillie, hvormed De kom mig imode. Men jeg kan nu skilles fra Dem med den tilfredsstillende Folelse snarere at have befæstet mig i deres Velvillie. Jeg har saavel af Forsamlingen i det Hele som af dens enkelte Medlemmer modtaget saadanne Prøver paa Godhed og hjertelig Velvillie, at jeg, ved at kalde dem tilbage i Erindringen, gribes af en Folelse, som det mangler mig Ord til at udtrykke. Baade ved min offentlige Virksomhed og ved de personlige selskabelige Forhold, hvori jeg har levet, er derfor mit Ophold i Roskilde blevet rigt paa Glæder, og det vilde danne et af de gladeste Afsnit af mit Liv, dersom ikke de sidste Dage vare blevne formørkede ved den sørgelige Tilskikkelse, der tog en Mand fra mig, som i mange Aar har været mig ikke blot en dygtig og tro Medarbeider, men ogsaa en inderlig elsket og agtet Ven, hvis lyse Aand og rene Siæl aldrig skal udslettes af mit Minde, Men ogsaa i denne hæderlige Forsamling havde den Hedengangne vundet mange Hjerter, og den dybe Deeltagelse, som De, høitagtede Medborgere, have viist i den Ædles Død, er mig en dyrebar Erindring, som knytter mig til Dem. Modtag da nu, høitagtede Medborgere, min inderlige Tak for al den Glæde og Tilfredshed, som vor Samvirken og vort Samlin har skjænket mig. Denne Tak gjælder Alle og Enhver i denne Kreds, thi lige fra vor første Sammenkomst og indtil vor Skilsmisse har jeg staaet i et vedvarende, end ikke for et Øieblik afbrudt, venligt Forhold med Alle. Jsærdeleshed maa jeg bringe min Tak til den Hædersmand, som Forsamlingen valgte til sin Formand. Baade for den høitagtede Forsamlings og for min egen Skyld glædede det mig, at dens Valg faldt paa en saa indsigtsfuld, saa retsindig, saa forretningsdygtig Mand. Hans Virken i Forsamlingen har fuldkommen bekræftet den Høiagtelse, jeg allerede længe forud har baaret for ham, og de indbyrdes Berørelser, hvori vore Stillinger have bragt os, have, som jeg haaber, befæstet det venskabelige Forhold, hvori vi i mange Aar have staaet til hinanden, Ogsaa vender min Tak sig til Forsamlingens høitagtede Vicepræsident. Har denne end sielden havt Leilighed til at indtage Præsidentstolen, saa har jeg dog i hans hele Færd i vor Kreds gjenfundet det samme skarpe og omfattende Blik, den samme klare Fremstilling, den samme utrættelige Virksomhed, den samme Varme for det, han erkjender for godt og gavnligt, som jeg har havt Leilighed til at bemærke hver Gang jeg har havt den Glæde at arbeide med ham i Almeenanliggender, og ligeledes har jeg den Tilfredsstillelse, at have seet ham bevare det Venskab for mig, som han gjennem en ikke kort Række af Aar, har viist mig. Fremdeles frembærer jeg min Taktil min agtværdige Ven, der ved sin grundige Sagkundskab og sit lyse Foredrag har staaet mig bi under Forhandlingen af tvende Sager, der høre til de vigtigste og vanskeligste, som have sysselsat denne Forsamling. Ogsaa takker jeg de udmærkede Mænd, som Forsamlingen havde overdraget det besværlige Hverv at bearbeide de Meddele ser, som herfra skulde gaae ud til Folket, saavelsom de ærede Secretairer. Ligesom jeg ikke kan andet end paaskjønne deres virksomme og heldige Udførelse af det dem Betroede, saaledes fortjener og den forekommende Velvillie, som de ved enhver Leilighed have viist mig, min personlige Tak. Men det er, jeg gjentager det, til dem Alle, hæderværdige Medborgere, mit dybtbevægede Hjerte, yder sin Tak Den Godhed og Velvillie, hvormed De har overvældet mig, skal evig leve i min Erindring, og fra min Side gjør jeg ogsaa Regning paa, at De, naar De, dragne hjem hver til sin Syssel, stundom tilbagekalde Dem Deres Liv og Virken i Roeskilde, da ville unde mig en liden Plads i dette Minde." (Stænd. Td.)