Berlingske Tidende, 1836-04-19
Det er endvidere anført, at de Kjøbstæder, der ikkun bestaae ved Brænderi, kun slet opfylde deres Bestemmelse, og at Staten vilde være bedre tjent med, at der existerede nogle faa Kjøbstæder, som vare Sædet for driftige og dannede Handlende og duelige Haand Fabrikanter, end en Mængde værkere og Smaastæder, der kun subsistere ved Brændeviinsbrænden, hvorhos man ogsaa i Særdeleshed har anseet Udvidelsen af Brændeviinsbrænden til Landet, med visse Jndskrænkninger i Henseende til Værkernes Størrelse, for tilraadelig, da nemlig ved denne, ikke pludselige, men kun successive, Forandring i Tingenes Orden, Brændeviinsbrænderne i Kjøbstæderne vilde erholde en Frist, hvori de, der ikke ere forarmede, kunde ordne deres Anliggender for at anvende deres Flid og Formue paa andre Jndustri- og Erhvervs-Grene, der kunde være ligesaa nyttige for dem og Samfundet, som Brændeviinsbrænden, og derimod de, der allerede ere nedsjunkne i Armod, i alt Fald dog ei vare at redde, om end Stillingen blev, som den var. Men herimod maa allerunderdanigst erindres, at Brænderierne i Kjøbstæderne, som forhen anført, give Anledning til en ei ubetydelig Omsætning, og at der gives adskillige af vore bedste og store Kjøbstæder, der vel egentlig, ikke kunne siges at bestaae ved Brænderier, men for hvilke den nævnte Omsætning er af særdeles stor Betydenhed. J Særdeleshed, understøttes Kornhandelen meget ved de betydelige Brænderier, der drives i Forbindelse med samme, da disse sætte Kjøbmanden istand til at anvende en stor Deel Korn, og hans Kræfter ved denne ei uvigtige Jndtægtskilde understøttes, hvorved han kan vedligeholde sig under uheldige Handelsconjuncturer. Det er og med Hensyn hertil, at der til Fordeel for Kornhandelen i Forordningen 1ste Februar, 1797 er gjort en Undtagelse fra den almindelige Bestemmelse, at Brænderier i Kjøbstæderne ei maae drives i Forbindelse med andre Næringsveie. Og da den paatænkte Forandring dog formeentligen maa ansees som en skadelig Jndgriben i det Bestaaende, saa forekommer det Forsamlingen, at den Modification, at man successive vilde forberede en forandret Tingenes Orden, ei kan lede til noget heldigt Resultat, da formeentligen denne Forberedelse ikkun vilde svække de Kræfter, der endnu ere tilbage i mange Kjøbstæder, istedetfor at give dem en Retning, der kunde ansees fordeelagtig for de Paagieldende og Samfundet. Hvad den fremtidige Beskatning af Landbrænderierne betræffer, da er Afgiften indtil videre i den allerhøieste Resolution fastsat til 48 s. pr. Tønde af Mæskekarrets Rum for hver 5 Dage Karret staaer til Eierens Raadighed, hvilket dog ved det Forsamlingen til Betænkning forelagte Udkast til en ny Consumtionstarif er forandret derhen, at det og efter sammes tidligere afdøde Mand, Skipper og Brændeviinsbrænder Berthel Gjødesen, ligesom ikkun skal være for hver 4 Dage. Ved at fastsætte denne Afgift har man taget Hensyn til, at Formalings-Afgift af Sæden ei er anvendelig paa Landet, hvisaarsag denne, ligesom Brændingsafgiften, maa lægges paa Redskaberne. Da der intet Hensyn kan tages, til, hvilket Material der bruges, efterdi ingen Control kan føres dermed, reguleres Afgiften efter det, som i Kjøbenhavns gode Brænderier medgaaer til en Brænding med et Mæskekar af en given Størrelse, hvilket sædvanlig er 3 Tønder Hvede i et Brænderi med 16 Td. Mæskekar. Da man har antaget, at det alene er Karrets Størrelse, som bestemmer, hvormeget Korn, der kan forbruges, og Tiden, der vil medgaae til hver Brænding, har man fundet det rigtigst at lægge Afgiften alene paa Karret, hvilken Afgiftsform er fundet saamemeget mere tilraadelig, da derved intet Baand, paalægges Eieren i Henseende til Kjedelens Construction, og man saaledes kunde vente, at Brænderierne vilde blive indrettede paa den meest hensigtsmæssige Maade. De sidstnævnte Hensyn, have og begrundet den i det forelagte Udkast til en Consumtionstarif gjorte Forandring betræffende Afgifts=Systemet for Kjøbstædbrænderierne, da nemlig ogsaa paa disse Afgiften, der hidtil har hvilet paa Kjedel og Kar, for Fremtiden ikkun skal hvile paa Karret. Forsamlingen kan ei andet, end erkjende Rigtigheden af de Principer, hvorpaa Afgifts-Systemet i det Hele for Landbrænderierne er bygget, men man kan ei antage, at efter den i Resolutionen fastsatte Afgifts Størrelse Landbrænderierne ere lige beskattede med Kjøbstædbrænderierne. Afgifterne for hine ere nemlig regulerede efter Størrelsen af Afgiften og Formalingsafgiften for en Brænding i Kjøbstaden, der antages at medtage 4 Dage, i hvilken Tid Værket, mod en saadan Afgifts Erlæggelse, staaer til Eierens Raadighed. Jmidlertid har Erfaringen efter Sagkyndiges Opgivende viist, at i et Tidsrum af 28 Dage, der er beregnet med Hensyn til Afgiften til 7 Brændinger, kan, naar Kjedelen ei er paalagt Afgift, brændes i det mindste 9 Gange, og paa denne Maade vilde Landbrænderierne komme til at erlægge ei ubetydeligt mindre i Afgift end Kjøbstædbrænderierne, tvertimod det, der maa antages at have være tilsigtet ved Bestemmelserne i Resolutionen, hvisaarsag og Forsamlingen med en Stemmefleerhed af 43 mod 17 har anseet en passende Forhøielse i den paabudne Afgift for Landbrænderierne tilraadelig. Der existere allerede for Tiden en betydelig Deel privilegerede Landbrænderier i Særdeleshed i Sjælland. De i Forsamlingen opgivne ere: Paa Kjøbenhavns Amt. Roeskilde Kro, Store Kro i Lyngby, Skovshoved Kro, Bagsværd Kro, Taarbeks Kro, Raadvad Fabrik, Strandmøllens Fabrik, Ørholms Fabrik, Kastrup, Rongstedlund, Nyholte Brænderi, allerups Kro.