Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-02-06
Da de udenlandske Tidender i denne Tid have saa lidet at fortælle om Feldtslag, saa tale de saa meget mere om Skarprettere. Medens den ene Tidende beretter, at der i Petersborg ved to Skarpretteres dødelige Afgang ikke var at finde en eneste, der havde Lyst til at paatage sig denne Forretning, klages i en anden fra Edimburg, at en stakkels Synder blev fuskeragtigen hængt. Sagens Historie er denne. Robert Johnston, en Urtekræmmers Søn, havde overfaldet Sæbesyderen, Charles om høi lys Dag og plyndret ham. Ha blev greben og dømt til at hænges. Som bekjendt, lader man i Engelland Brædtet, hvorpaa Misde deren staaer, falde omtrent 18 Tommer dybt. Men denne Gang havde Bøddelen ikke iagttaget det ri tige Maal, og ladet Touget blive for langt Delinqventen hvilede endnu med Tæerne paa Brædtet, og kunde ikke blive qvalt af det Reb, ha havde om Halsen. For at afhielpe denne slemm Forseelse sendte man strax efter Tømmerfolk, for at løsslaae Brædtet, og faae det til at falde. Men inden dette kunde skee gjorde det forsamlede Fol Opstand, og udraabte: "det er ingen Execution, det er Mord, og derhos regnede Stene ned paa Skaffottet. De tilstedeværende Geistlige, Politiet og Vagten maatte flygte ind i den nærliggend Kirke. Nu skreg Folket, skiærer ham ned, har er endnu ikke død, og strax steg en velklædt Mand op paa Skaffottet og skar Rebet over. Fra den Tid, Delinqventen var bleven hængt, indtil man løsnede ham, vare omtrent 6 Minutter forløbne Han faldt baglænds omkuld, men det tilstimlende Folk reiste ham op, løste Løkken, bandt ham Armene løs, trak ham Huen af, og kastede denne ud blandt Tilskuerne. Da man fandt Legemer varmt og sporede endnu Liv, bare hans Befriere ham bort. De, der bleve staaende ved Skaffot tet, forsøgte at rive det ned, og virkeligen søn dersloge den for Delinqventen bestemte Ligkiste. De hentede en Saarlæge, der aarelod Forbryderer, paa begge Armene og i Tindingerne. Han kom til sig selv igjen, men kunde ikke fremføre et Ord. Jmidlertid havde den med Steenkast fordrevne og tildeels saarede Politievagt faaet Undsætning af det regulære Militair, endeel deraf fordrev det paa Skaffettet forsamlede Folk, den anden og dem, der havde samlet sig omkring Delinqventen, fra hverandre, bemægtigede sig ham, og lod ham af sex Mand bære paa en Bærebør hen til Retterstedet, for at fuldbyrde Dommen paa ham. General-Gevaldigeren, klædt i sin Embedsdragt, talede til Folket saaledes: det uventede Tilfælde var rigtig nok beklagelsesværdigt, men Loven kan ei tage Hensyn hertil, Dommen maatte fuldbyrdes; det var en sørgelig, men ueftergivelig Pligt, som Lovenes Fuldbyrdere ved deres Embedseed have lovet at opfylde. Efter at han havde holdt denne overbevisende Tale blev det roligt. Johnstone blev anden Gang hængt, men atter begik Bøddelen en Forseelse, Rebet var for langt, og een af Bøddelens Substituter maatte løfte Forbryderen op ved Knæerne, slaae Strikken endnu et Par Gange omkring Hagen, hvorpaa endeligen den arme Tyv, skjøndt stærkt sprællende, opgav Aanden, under Folkets Udraab: Skjændsel, Skjændsel Det er ingen Henrettelse, det er Mord. Delinqventen var imellem 20 og 30 Aar gammel, en stærk, velskabt ung Mand. Aftenen førend Henrettelsen havde hans trøstesløse Forældre, der have en Bod paa Græstorvet, og baade ere i god Drivt og godt Rygte, besøgt ham i Fængslet og taget Afskeed med ham. Forhen havde han levet meget ordentligen og sædeligen, men siden nogle Aar havde han ført et ryggesløst Liv. Til dobbelt Græmmelse for den stakkels Moder var Folket løbet hen til hendes Huus, for at sige hende, hvad der var indtruffet paa Skaffottet, og at nu hendes Søn sikkert vilde blive benaadet. (J Engelland er man af den urigtige Tro, at naar en Dødsdom ikke er fuldbyrdet inden en vis Tid, slipper Forbryderen.) Man tænke sig det Jndtryk, dette maatte gjøre paa hende, Hun er nu ligesom afsindig.