Berlingske Tidende, 1774-03-01
St. Petersborg, den 4 Febr. Den her værende Geographiske Calender for indeværende Aar indeholder en kort Efterretning om det nyelig opdagede Nord=Archipelagus. Hr. Etatsraad J. von Stahlin, som har forfattet samme, er den første, som har bekiendtgjort Verden de nye opdagede Øer imellem det nordligste Asien og America. Hans Efterretning er vel ikkun et ufuldstændigt Forsøg, men fortiener alles deres Opmærksomhed og Tak, som have Lyst til at kiende Jordkloden. Det vil uden Tvivl være saadanne behageligt her at finde det Væsentlige og Ubekiendte at Etatsraadens Efterretning, saasom ovenmeldte Calender kommer faae i Hænde uden for Rusland. Først meddeler Forfatteren en kort og god Beretning om de ældre Skibsfarter, som Russerne have anstillet fra Kamtschatka mod Norden, Østen og Sønden, og hvilke Hr. Collegieraad Müller har beskrevet i det 3die Bind af hans Samling til den Russiske Historie. Dernæst fortæller han hvad der er skeet under Keiserinde Catharina den 2dens Regiering. Keiserinden, som giver nøie Agt paa alt hvad som kan tiene til hendes Rigers Ære og Nytte, foranledigede og befordrede allerede i de første Aar af Hendes Regiering Opdagelsen af de Øer, som ligge lige over forden Duterske Havbugt, og derfra bleve bragte kostbare Foer værker af sorte Røve og Bibere. Hun confirmerede herpaa et af Russiske Kiøbmænd oprettet Handelselskab, gav samme besynderlige Previlegier til at drive Handelen og Skibsfarten i de nye opdagede Egne, og benaadede de 12 første Medlemmer af dette Selskab med en besynderlig dertil slagen Medaille, som de bar i et blaat Baand paa Brystet. Admiralitets Contoiret i Ochosk ved den Pensinskiske eller Oskotskiske Søe, fik Ordre, at gaae det Kamtschatkiske Handelselskab til Haande, convoyere deres Skibsfart, og selv søge at faae en rigtig Kundskab om de Norden og Nordost fra Kamtschatka liggende Øer og Kyster. J Aaret 1764 gik nogle tomastede Galiother og nogle Sibberiske Fartøier tilligemed Lieutenant Syndo af bemeldte Admiralitets Contoir over den Oczotzkiske Søe omkring Sydspidsen af Kamtschatka ind i det Kamtschatkiske Hav, og overvintrede i Peter= og Paulo Havn. 1765 fastsatte de Farten mod Norden og opdagede i dette og det følgende Aar imellem den 56 og 67 Grad Norden paa et heelt Archipelagum af store og smaae Øer, og kom 1767 lykkelig tilbage. Efter deres til det Jrkutzkiske Gouvernements Cancellie, og derfra til den dirigerende Senat i Petersborg indsendte Beretninger, blev det 1758 stukne Charte i Henseende til Egnene i det Anardiske Hav og de lige over for liggende Kyster af America ganske forandret, og 1773 stukket paa nye. Endnu nøiere og meere overeenstemmende med Original-Efterretninger har Hr. von Stahlin indrettet det lidet Charte ved Calenderen. De indløbne Beretninger om de opdagede Øers Beskaffenhed ere endnu meget manglende. De melde i Almindelighed, at de Øer imellem den 50 og 55 Grad norder Brede i Henseende til det sædvanlige Veirlig, Søe=Strand og Landvexter, Dyr, Fiske, Muskler, Menneskers Dannelse, Udseende, Klædedragt, Næring, Levemaade og Sæder næsten ganske komme overeens med de Kuriiliske Øer, men de, som ligge imellem den 55 og 60 Grad, nemlig de Oluterske og Aleutiske Øer, have næsten eens Beskaffenhed med Kamtscharka ere meget berggagtige, have Metaller og ildsprudende Bierge, men ingen Skove eller Brændehugning. De Øer imellem den 60 og 67 Grad ere forsynede med Skove, Marker og Vildt. Dette er Jndholden af Etatsraadens foreløbende Afhandling. Derpaa følger et Udtog af de originale Efterretninger, som er meddeelt det Keiserlige Videnskabers Academie, og som beskriver de fornemste af de paa Chartet antegnede Øer. Hr. von Stahlin har føiet nogle Anmerkninger dertil, som staae under Texten. Samme lyder saaledes: Udtog af de til det dirigerende Senat indsendte Rapporter fra det Jrkurkiske Gouvernements og de Ramtschatkiske Bolschereskiske Concelier, angaaende hvilke Øer ere blevne opdagede ved de Prompschleniki, som med Koffardie-Fartøier have været paa en Søereise bag ved Kamtschatka, hvad Folk. der beboe disse Øer, og hvilke Dyr og Vexter der findes paa samme. 1.) Den Øe Ajatst udgjør omtrent 150 Werster i Omkreds. Den har meget høie steile Bierge, men tillige Dale, og saavel tørt og slet som fugtigt Tørvejord, Enge og Veie, saa at man paa den hele Øe, ja og paa Kysterne af samme kan beqvem komme sort. Denne Øe har slet ingen Skove. Den voxer det samme unge høie Græs (1) som man finder paa Kamtschatka i den der værende Havbugt. De Bær, som voxer der paa Øen, ere de almindeligste Schicksa (2 og Golubel, men disse ere og der ikkun faae af. De til Føde tienende Rød Ca der 1) Et Slags Søegræs (Alga) som i Mangel af Brænde bruges til at giøre Jld med. 2) Ganske smaae Tyltebær, voxe brune paa Hederne, men mørkeblaae i Skovene. Man kalder dem ellers og Annisbær. Golubel ere de almindelige Blaaebær. der derimod, nemlig Kutarnick (3) og den røde Rod forekomme der i saadan Mængde, at Jndvaanerne kan deraf have deres rigelige Føde. Den der værende liden Flod flyder fra Norden mod Sønden til Havet. Dens Længde fra Udløbet til Mundingen udgjør omtrent 7 a 8 Werster, men Brev 10, 15 til 20 Favne. Dybden udgiør ved Vandets Aftagen 1 1/2 men ved dets Tiltagen 2 til 2 1/2 Arschiner. Dette Vand fører i Junio de røde Grundlinger, Flynder, eller den store Slags Helbots, men i August Maaned den saakaldte Fisk Kitschug. Om Vinteren derimod ere næsten ingen Fiske at faae. Antallet paa de Mennesker, som boe paa denne Øe kan ikke vel bestemmes, saasom de med deres hele Familier paa store Baldarer (4) seile over Havbugterne imellem Øerne fra en Øe til en anden, pleie at opslaae deres Boeliger, hvor de finde behagelige og nærsomme Egne. 11.) Den Øe Kanana ligger omtrent nogle og 20 Werster fra den første, og har henimod 200 Werster i Omkreds Jblant de mange høie Bierge paa denne Øe er især et, som kaldes Corela Sopka, det er Brandtop, og fra hvilket Øens Beboere hente Svovel om Sommeren. Ved Foden af dette Bierg ere og varme Kilder, hvorudi Jndbyggerne kaage de res Kiød og Fiske. Andre Floder findes ikke paa denne Øe J de lavere Egne af denne Øe er det samme at lægge Mærke til som man finder paa den første Øe. Jndvaanernes Antal beløber sig til 200 af Mand- og Qvindekiøn. II1) Den Øe Eschetchina er 40 Werster bortliggende fra den anden, og har omtrent 80 Weister i Omkreds. Jblant mange Steenklipper, gaaer en i Høiden over alle de andre, som kaldes den hvide Biergtop. Paa denne Øe finder man og i de lave Egne varme Kilder, men af andre Floder eller kolde Bekke ere der ingen. Formedelst saadan Beskaffenhed er og denne Øe neppe beboet af nogle faae Familier. IV.) Den Øe Tagalack ligger 10 Werster borte fra den 3die, og har nogle og 40 Werster i Omkreds. Paa denne Øe ere ingen i een Rekke fortgaaende Bierge. Det mangler den og temmelig paa Fiske og de til Menneskers Underholdning fornødne Vexter. Formedelst den meget steenagtige Strand kanter det ikke mueligt der at kunde lande med Boidarer, og endnu mindre med andre ikke saa flade Fartøier. Jndvaaner ne paa denne Øe bestaae ikkun af nogle faae Familier. V.) Den Øe Atcka ligger 40 Werster fra den 4de og har omtrent 300 Werster i Omkreds. Man seer der mange 3) Hvad dette egentlig er for en Rød, kan af Mangel paa omstændeligere Efterretning ikke vel bestemmes. Krascheninikoff i sin Beskrivelse over Kamtschatka melder intet om dem. De maae altsaa ikke voxe eller være bekiendte paa Kamtschatka. 4) Baldarer ere Fartøier af Hvalfiskeribber, sammer bundne ligesom Baand, og overtrukne med Søehund, Søekiørs og andre Havdyrs Huder. Klipper, og mange i Havet faldende smaae Floder, som dog ikke alle befindes at være lige fiskerige. Spiselige Urter, saasom Kutagarnick og den røde Rod tilligemed Sarana (5) voxe der i Mængde. Man finder og der beqvemme Havbugter, hvor man kan lande med Fartøier. Jndvaanerne paa denne Øe, Mænd og Qvinder, tilligemed de Opvoxende udgiøre omtrent nogle og 60 Siæle. VI.) Den Øe Amlia er 5 Werster bortliggende fra den 5te, og indeholder nogle over 300 Werster i Omkreds. Paa samme ere mange Klipper, og mange smaae i Havet faldende Vande, hvoriblant et især er rigt paa de saakaldte røde Fiske (en Act af Lax, 1 1/2 Arschin lang). Det høie Græs, som og Kulagarnick og Saranarod voxe der i Mængde. Jndvaaner ne af begge Kiøn med de Opvoxende udgjøre nogle og 60 Siæle. Foruden disse Øer havde vi endnu mange udi en ikke meget lang Distance fra hinanden mod Østen liggende Øer i Sigte, paa hvilke vi den Gang ikke gjorde Landgang. - Jndvaanerne paa disse 6 Øer føre følgende Levemaade: (1) De have paa Øerne og de lavere Grunde grønne Hytter, hvorudi de bestandig boe. (2) De Klæder, som de bære, bestaae alene af Huder af Søefugle (6), og især af et Slags forte Ænder, som kaldes Arkea og Toporka, hvilke de ved Søekanten vide at sange med Snarer af Hvalfiskesener; men af de SøedyrsSuitscha og Nerpa (Søekiørs og Søekalves) Tarme sye de deres Kamleer, eller Overklæder, videre bruge de ikke til deres Klædedragt. (3) De lade sig nøie med deres almindelig Føde af raae Fiske, og det meest af den saakaldte Paltusina og andre Arter af Kavelian eller Stokfiske. Naar de formedelst Modvind ikke kan komme til at fiske, saa nære de sig imidlertid af Søekaal (Crambe litoralis Bunias) og Østers. (4) J Maji og Junii Maaneder gaae de ud paa Nerpe, (Søekalve, og Bibersangst. (5) Om Vinteren i den strængeste Kul bære de, ligesom om Sommeren, deres af Fuglehuder og Fiskeskind sammensyede Over- og Underklæder, uden at tænke paa Buxer, Strømper, Huer eller Handsker. Naar undertiden en al for stærk og usædvanlig Kuld indfalder, antænde de en til den Ende samlet Mængde Høe af tykt Søegræs og lade Varmen trække op og Fødderne og imellem Benene i Underklæderne, indtil de igien nogenledes have opvarmet sig. (6) Deres Hustruer og Børn bære samme Klædedragt som Mændene, dog ere nogle og forsynede saavel med Underklæder, som en Overkjortel af Biberskind. (7) De sove vel med deres Hu 5) Et Slags hvide Tulipaner eller Lilier, hvis Zwibler ikke smage ubehageligt og have en meget stimulerende Kraft. Man finder denne Plante udi mange Egne af Siberien, og især omkring ved Jrkusk i temmelig Men 6) De almindeligste ere en besynderlig Art Søefugle, som kaldes Tubrani, hvilke man fanger i hundredeviis. De ere meget skiønne røde og næsten saa store som en Gaas Hustruer i deres Hytter i en i Jorden gravet Kielder, som de bestrøe med Græs, og berede til et blot Leie; men paa sig, eller til Overdyne bruge de ikke andet end deres daglige Klæder. (8) De bekymre sig slet intet om deres Siæle og endnu mindre om deres Tilstand efter Døden; thi de vide intet om et tilkommende Liv. VII.) Kad. Jak, en efter Anseelse temmelig stor Øe hvorpaa sees en i hinanden hængende Række af Bierge, og derudi i Veiret stigende høie Toppe. Midt paa denne Øetræffet man Dale og flakt Land; og en temmelig bred Flod, paa hvilken man kan seile med ladne Fartøier, gjør med dens Søe mundingen seilbar Bay. En anden mindre Flod kommer fra en stillestaaende Søe fra Norden, og flyder omtrent 4 Werster langt mod Sønden i Havet. Den staaende Landsøe synes at være omtrent 6 Werster lang, 1 Werst bred, og 10 til 15 Favne dyb. Jgiennem denne Flod opstige til den nysmeldte Landsøe adskillige Slags Fiske, som i Mængde fanges derudi, saasom store Grundlinger, 5 til 6 Werschok lange Sild, Cavilliau, Skuller, røde Lax og adskillige alene i disse Vande bekiendte Fiskearter, saasom Kischutsch, Chaiko, PestrakiPostuschina. Et Folk, som hidindtil har været ganske ubekiendt og som kalder sig selv Kanagyst, beboer denne Øe. Efter al Formodning ere disse Øens Beboere talrige; thi de lade sig see i stor Mængde ved Strandkanten. De skal være et egensindigt og sælskt Folk, som taaler ingen at befale over sig og imellem sig har ingen Agt for hinanden. Dette Folkes Klædedragt bestaaer i de allerede beskrevne Underklæder af sortebrune, brune og røde Ræveskind, som og af Bieberskind, Søefugle= og Els dyrs Huder og flakte Feldttmuusskind, kaldte Jewraschki eller Suslick (mus citellus). Paa hvad Maade og hvor de fange saadanne Dyr, har man ikke omstændelig kundet erfare. OmVinteren bære de paa Fødderne et Slags lange Sneeskoe, kaldte Torpaser, som ere syede af Reendyrshuder med Kamisker (7). Buxer ere ikke i Brug hos dem, men vel forskiellige Huer forfærdigede efter deres Gout af mange Slags Tøi. Deres sædvanlige Vaaben ere Buer og Pile, Spyde og Knive af Reensdyrsknogler, Øxer af en Sort haard Steen, af hvilke de og forfærdige Spidserne paa deres Spyde. Saasnart disse Folk bleve vore vaer, vilde de efter deres fæiske Sædvane gaae løs paa os, plyndre og dræbe os. De skal især være meget opsætsige mod alle dem, som komme fra de Kamtschatkiske Egne, og i Almindelighed være meget farlige for alle Fremmede som nærme sig til deres Øe. De boe i udgravede Jurter, eller Kellerhytter, hvorudi de ikke holde mindste Reenlighed, som de Kamtschadaler. Til Ansigts Prydelse skiære de Huller i den underste Læbe og behænge samme (ligesom andre Folk Ørene med Ringe) med fine Knogler af Dyr og Fugle. Ansigtet male de 7) Kamisck er et Slags Siv eller Rør, som de trække i Traader. gemeenlig med rød, blaae og anden Farve. Mændene fore og Træskiold, som de kalde Kujaki. - Paa Havet fare en til 3 Personer paa deres Baidarer (lette med Søehundeskind, overtrukne smalle lange Baade). De have ligeledes store Baldarer, hvorudi flere kan sidde. De nære sig mestendeels af den Slags Fisk som kaldes Paltusina, og Stokfisk eller Cavillau, som de fange i Havet med Knokkelangler. Men Fiske i Floder vide de mesterlig at fange med deres Tschiringer, det er Nettereller Sække, sammenstrikkede af Sennetraader. Alle disse Fiske spise de raae. Dernæst fange de og endeel Bieber, Søe kalve, Søekatte (Puitschi) og Søehunde, men i Floderne Fiskeoddere, røde, brune og graae Ræve, Hermeliner, Biørne, og smukke plettede eller spraglede Zieselmuus (Jewraschki). Af Fugle findes paa denne Øe alle Slags Storker, Ænder, Ravne, Skader a. Men besynderlige Arter ere ikke anmerkede. Af Bær findes der i Mængde Tyltebar (Schichscha), Krahnsbær, Blaaebær (Toloknianka) og Saranabær. I deres Skove er det almindeligste Træ Elle, Birke og adskillige Piletræer. VIII.) Den forhen allerede ved den første Seilads opdagede Øe Umnak indbefatter i Omkreds 300 Werster. Skove finder man ikke der. Men der voxer lige saa tykt Strand og Søegræs som i Kamtschatka. De af Søer udspringende Floder ere smaae. Saavel paa denne, som paa den forhen opdagede Øe Unalakscha (saavelsom paa de øvrige i vort nye Nordiske Archipelago) vide Jndvaanerne af slet ingen Religion, men troe efter deres Blindheb alene paa Troldom. - Mandspersoner bære deres Under= og Overklæder af aftrukne Huder, nemlig af Uriler og Arjer (8). Qvindfolket derimod bærer vel samme Klæder i Henseende til Dannelsen, men med den Forskiel, at de meest ere gjorte af Dyrehuder, nemlig at Biber og Havkatte, hvilke de sye sammen med Senner af Sjutka. En Mand holder efter sin Formue og Lyst saa mange Hustruer som han vil, men borthandler dem og igien ofte paa forskellig Maade. For Exempel, dersom en har noget, som en anden har Lyst til, saa handler han med ham derom mod en eller 2 Hustruer. Paa samme Maade forholde de sig med de res Børn, især med deres Drenge. Til Spise nyde de adskillige Dyrs Kiød og spise det mestendeels raadt. Naar de undertiden stege det, saa samle de Stene, bekiine samme paa alle Sider med, derpaa legge de Kiød eller Fiske paa de derover kryds viis lagte Stokke, tænde Jld under det og stege det saaledes. tiden. 3) Uril (Corvus Aquaticus) et Slags Vandravne, ligner meget Kraniken. De beture den ved Strandkanten, som deres lækkerste Spise. See KrascheninikoffBeskrivelse over Kamtschatka. Tom. 1. Pag. 334. Colymbusardicus (lummedicus Wormio)köy. er, en stor Art Ænder, sorte og hvide i utallig Mængde paa Klippererne. Deres Hud tiener til Klæder og Pelser, See Krascheminikoff Tom. 1. Pag. 300.