JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-03-08
Paa Productionens Grundstøtter kan Handelen, ene reise sig med fast Høihed. Men Konstflid og Fabriker i det Jndere maa levere de Stoffe, som Handelen udbreder, naar ikke en Stat skal blive afhængig af fremmede Nationers politiske Forhold og oeconomiske Forfatning. Historien lærer, at Afhændelser, Opdagelser og utaalelige Undertrykkelser gave Handelens Vei en forandret Retning. Saaledes sank Venedig og Cairo, da Seiladsen, omkring den sydlige Pynt af Africa blev opdaget. Saaledes vedligeholdt Nederlandene sig ene under Engellands Beskyttelse, og hørte op at være Handelsland, da en stærk Fastlandsmagt alvorligen forlangte det. Saaledes forsvandt eengang Tyrus og Carthago. Kun den Stat, der frembringer de undværligste Producter er en occonomisk Stat; den har Selvstændighed og er ikke afhængig af Omvexlingen i andre Staters Forhold. Kun paa Frembringelsernes gjensidige Omtuskning bør en Stats Handel være grundet, naar den, der drives paa Udlandet, skal være bygget paa faste Grundsætninger, og Handelen i det Hele stige til en større Høide. Desuden kan kun den indenlandske Jndustries Fremvært lægge Grunden til udenlandsk Handel. Derfor ere ogsaa de Handelstater, der, uden at have et betydeligt Landgebet og et anseeligt Antal indenlandske Frembringelser, blot blomstre derved, at Jndbyggerne ere andre Nationers Mæglere, Factorer og Fragtbefordrere, og ved Mellemhandel, Commissions=, Speditions= og Vexel handel tilvinde sig Lønnen for deres Ardeide, ingen occonomiske Stater; de ere konstige, altsaa prækære. Men hvor derimod en større Mængde Producter frembringes og forædles end der paa det indenlandske Torv afsættes, og for denne Overflødighed Fornødenheder, der mangle Landet i det Jndere, maa hentes fra tilgrændsende Lande, der maa Statsproductivkraften ydermere yttre sig i Befordringen og Lettelsen af Transporten, ved Landeveies Anlæg og indenlandske Canaler, paa det Overflødighedens Afsætning kan udføres paa en hurtigere og fordeelagtigere Vei, og de gunstigste Handelsconjuncturer paa det fordeelagtigste Torv benyttes. Hvo gad og kan vel paastaae, at de paa denne Maade, mere end ved den dyre og besværlige Vogntransport, sparede Kræfter og Bekostninger, ikke ville være Landet selv, men kun det Land, hvorhen Producterne bringes, til Gavn, da det dog er klart, at Fordelen af den commercerende Production flyder af Productionens billige Befordring, Vandfarten, især i Egne, der ere rige paa Trælast, Qvæg, Sæd o. s. v., maa nødvendigen forhøie Afsætningen paa samme, fortrinligen altsaa disse Producters Priis, derhos ogsaa nødvendigen Prisen paa Grundeiendommene selv. Et endog uundværligt, i sit Hjem aldeles værdieløst, Product, kan ved Mueligheden af Udførsel og Befordringens billighed, erholde en Værdie og Priis, fordi det der findes i Overflødighed og her ganske mangler. Jo billigere Handels=Omkostningerne, jo ringere Priserne paa Fornødenhederne ere, desto større er sammes Udbredelse. Overalt ere Landeveie og Canaler, hvor de ere nødvendige og nyttige, det samme for et Lands Liv, som Blod karrene for det menneskelige Legeme.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-03-08
Da for omtrent halvfjerdetusinde Aar Belus meget havde forbedret Stiernekonsten og den første Zoraster gjort vigtige Opdagelser i Naturvidenskaben, fandt Babylonierne, blandt hvilke disse to store Mænd levede, stor Smag i Videnskaberne. Da hine to Vises Opdagelser havde indgydet Enhver en fortrinlig Høiagtelse for samme, saa kom de snart til at blomstre i Babylon.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-03-08
De Lærde i denne Stad, deels opmuntrede ved den Yndest, som Hoffet værdigede al Videnskabelighed, deels ansporede af de to udødelige Mænds Exempel, lagde sig med Jver efter at gjøre nye Opdagelser, forenede sig i Samfund, for med fælles Kræfter at arbeide paa Forøgelsen, og Udvidelsen af de menneskelige Kundskaber. De troede, ved giensidigen at meddele hverandre deres Begreber, Planer og Sysler, ved at understøtte hverandre med gode Erindringer, Raad og Betænkninger, at kunne bringe det langt videre i de menneskelige Kundskabers Udvidelse, end ) Efter: Justis Bemühungen zum Vortheilder Naturkunde, 1stes St., 1759. S. 75. ved enhver Enkelts, endog grændseløseste, Anstrængelse. Visdomsgudinden Pallas, Jupiters store Datter, havde mægtigen understøttet Belus og Zoroaster i deres værdige Bestræbelser. Hun glædede sig over Videnskabernes Flor i Babylon, og ønskede at gjøre Alt, for at befordre deres blomstrende Tilstand. Men da hun overveiede de Babyloniske Lærdes Forehavende i hele sit Omfang, forfærdedes hun. Ved at tænke sig Følgerne deraf, begyndte hun at frygte for, at Menneskenes Kundskaber paa denne Maade vilde blive større, end det kunde passe sig til Gudernes Formaal. "Store Jupiter", sagde hun: "de Viseste blandt Menneskene ere faldne paa et overordentligt stort Forehavende. De ville, forenede i Samfund, understøtte hverandre med Jndsigter, og Kundskaber, og arbeide med fælleds Kræfter paa Videnskabernes Udvidelse. Et enkelt Menneskes Forstand kan ofte trænge dybt ind i Naturens Hemmeligheder, og jeg befrygter, ikke uden Grund, at saa mange forenede Jndsigter ogsaa ville trænge ind i Gudernes. Siig, skal jeg afværge deres Foretagende: Vær ubekymret, min Datter, svarede Jupiter smilende. "Den menneskelige Forstand, egner sig ei til at udrette store Ting med forenede Kræfter. Saasnart den har naaet en vis Punkt, hvor den troer, ikke mere at behøve nogen Underviisning, og derhen leder Egenkierligheden den snart, saa er den saare lidet tilbøielig til at arbeide i Fælledskab og drage Nytte af en Andens Jndsigt. Modsigelses= og Tvedragtsaanden tilintetgjør meget snart alle Forstandens fælles Bestræbelser. Naar de Samfund, du frygter for, ikke døe i Fødslen, ville de enten i deres Forsamling more sig med Smigrerier og gjenstdige Lovprisninger, eller, for at undgaae Stridigheder, slutte et stiltiende Forbund, at den Ene ikke skal gjøre nogen Erindring mod den Andens Forslag, Arbeider og Opdagelser, eller, naar de stundom virkeligen synes at arbeide i Fælleskab, vil Arbeidet komme fra en eneste Mand, der har forskaffet sig en saadan Anseelse i Selskabet, at de Andre tilsyneladende bifalde hans Forslag og Jndsigter, men i Hjertet have meget at erindre derimod. Du seer, at i alle tre Tilfælde Virkningen paa de menneskelige Kundskabers Udvidelse ikke vil være større, end om kun en eneste Mand arbeidede."De vigtigste Forfattere.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-03-08
Hvad forstaaer man ved de vigtigste Forfattere, spurgte jeg nyligen mig selv, da jeg læste en Fortegnelse over saadanne Forfattere i chronologisk Orden, og deriblandt ogsaa nulevende.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-03-08
I Universitetsjournalen fandtes, i sin Tid, som bekjendt, en staaende Artikel med Overskrift: vigtige Skrifter, og da engang ogsaa et Skrift, som Critiken fandt Anledning til at laste, optoges under denne Artikel, anmærkede Journalens lærde og af vor Literatur saa fortjente Udgiver, at han ved vigtige Skrifter ikke blod forstod ypperlige, men ogsaa saadanne, der, skjøndt af mindre Værdie, ved deres Tendents kunne blive af vigtig Jndflydelse. Efter denne Forklaring maatte de Forfattere, hvis Arbeider have havt en fordærvelig Jndflydelse paa Literatur, Konst, Smag, Stat og Sædelighed, ogsaa kunne regnes blandt de vigtige. Men at dette aabenbart ikke er Meningen i hiin Fortegnelse, det seer man tydeligen deraf, at alle de deri optagne Forfattere ere saadanne, der paa een eller anden Maade have udmærket sig fordeelagtigen, og at det altsaa især er Udmærkelsen, i fordeelagtig Forstand, som den tager Hensyn til. Hvor mange vove i vore Dage desuden vel at betegne nulevende Forfattere fra deres ufordeelagtige Side, var denne end, i saadan Forstand, af nok saa stor Vigtighed, Hvodrister sig til at rive Masken fra Hykleren, hvis Gift beredet Slægters Undergang, hvad enten den nu er poetisk eller prosaisk - Hvad Smagen angaaer, da lader sig om den ikke stride. Hver Tidsalders Literatur har, som hver Tidsalders Qvinder, sine Moder. Tidlang læste man intet andet end Pamelaer, Grandisoner og Sigvarter; derpaa Mülleres og August Lafontainers Romaner - nu er Walter Scott den Mand, om hvis Arbeider Brødrene Schumann i 3ickau sige, "at de have gjort saa megen Sensation i hele Europa, at de næsten ere blevne oversatte i alle nyere Sprog. Jkke nævner jeg her den genialske Walter, Scott, for at ville kaste nogen Skygge paa en Digter, hvis Natur= og Characteerskildringer til alle Tider ville være, især for Engellænderne, sande Mønstere, men jeg anfører det blot, fordi jeg er overbevist om, at den store Toilette og Leiebibliothek-Verden her ene følger Modetonen, og i Grunden ikke veed, hvorfor den saa meget forauder hiin Forfatter. Det gaaer saaledes med Forfattere, omtrent som med store Monarker og Generaler. Snark fandtes Friedrich den Anden, snart Napoleon, Buonaparte, nu Ziethen, Schwerin og Landon, nu Moreau og Wellington hos alle Billedkræmmere, paa alle Tobaksdaaser og alle Kakkelovne.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-03-08
J Jordelivet ordnes Gjæsterne ved et Bord efter deres Rang i Staten, og derimod har Jngen noget at indvende. Men hvad vilde man, dømme, naar ved et stort Gjæstebud i Aandernes Rige Kong Friedrich den 2den og Kong August af Polen kom, fordi de vare Regenter, til at sidde øverst, og Shakespear, Cervantes og J. J. Rousseau, fordi de vare simple Borgere, nederst, Man vilde uden Tvivl raabe: bort med Etiquette og Rangsvæsen i Aandernes Rige! Det samme vilde maaskee den Upartiske udraabe, naar han saae den Maade, hvorpaa Chrestomathisamlere og æsthetiske Krønikeforfattere stundom inddeele Forfattere efter visse Classer. Jngen Samtidig synes berettiget til at anvise en medlevende Forfatter nogen bestemt Rang i Literaturens Rige. Man dømme om hvert enkelt af hans Arbeider særskilt, men ikke om hans Forfatterværd i Almindelighed. Den sidste Ret tilkommer ene Efterverdenen, fordi den ikke befinder sig i saadanne Forhold til den Paagieldende, at dens Dom kan være nogen Frugt af Bestikkelse og Partiskhed, som enhver Samtidig, endog imod sin Villie, saa let kan forledes eller lade sig henrive af. Have da ikke saa mange Erfaringer, noksom lært, at de, der gjeldte som store Lys, saa længe de levede, bleve til Praase, da de vare døde, og omvendt? Hvorfor altsaa foregribe Eftervordenen i sin Dom, Hvorfor udsætte sig for, at denne maaskee engang vil sige om Konst dommeren, han dømte uretfærdigen? Som et Exempel paa, hvor meget Fordomme. mod samtidige Forfattere kunne forblinde samtidige Læsere, vil jeg anføre følgende: Blandt de Forfattere, der havde en ganske besynderlig Skjebne paa deres literaire Bane, var Anton Hondard de la Motte (f. 1662, d. 1731). Han gjorde Digtekonsten og Skuepladsen til Hovedsyssel, men, fortrædelig over, at hans første Lystspil ikke fandt noget bifald, begav han sig i Abbediet La Trappe, hvor han spægede Kjødet, for at afsone Aandens Synder. Jmidlertid betænkte han sig snart igjen, og vendte, efter nogle Maaneders Forløb, atter tilbage i den store Pariserverden, hvor han nu arbeidede med Jver for Skuepladsen. J Aaret 1719 udgav han sine Fabler. Mange talede meget ilde derom, fordi det hørte til Tonen, at tale ilde om La Motte. Ved et Middagsmaaltid hos Prindsen af Vendome, gjorde et Selskab af fornemme Personer sig lystigt over denne Forfatter, og overøste ham med Skoser. Voltaire, som ogsaa var tilstede, sagde: "De har Ret, mine Herrer! De dømme som Kiendere. Hvilken Forskiel er der ikke mellem La Mottes Skrivemaade og Lafontaines, Har De læst den ny Udgave af Lafontaines Fabler, Nei, var Svaret. - Hvorledes, De kjender endnu ikke den smukke Fabel, som man har fundet blandt Hertugen af Bouillons Papirer Han forelæste dem samme; de fandt den ganske fortræffelig, og bleve ordentligen henrykte deraf. "Det er Lafontaine, raabte de; det er Naturen selv. Hvilken Naivitet. Hvilken Ynde!""Mine Herrer, sagde nu Voltaire: "denne Derpaa lode de sig Fabel er af La Motte. den endnu engang forelæse, og fandt den ganske afskyelig.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-03-08
Spørgsmaal. Hos Lessing findes følgende Talemaader; Aber have ich es mit jest merken lassen, das ich eine (Philosophinn) bin? - O pfun, wenne ich mir en habe merken lassen; und menn ich mir es efter have merken lassen!" J Taschenworterbuch der dentschen Sprache finder man derimod, "Las dich nichts gegen ihn merken." – Fremdeles har Lessing: "und mocht es gern dem König Philipp wissen lassen; - las mich die Wahl missen." Ligeledes Apel: "Sie hitete sich, i hrem Schwager davon wissen zu lassen; – las mich doch mehr wissen. Taschenworterbuch der dentschen Sprache derimod, "einen (nicht einem) etwas missen lassen, im Nachricht davon geben. Vi have saa mange, og det volumineuse, tydske Grammatiker, men forgjeves søger man der tilfredsstillende Underretning om Accusativets eller Dativets Brug i disse Talemaader. Hvad er Grunden til, at dette stedse forbigaaes, Er det, fordi der ingen faste Regler gives herom, eller fordi Vedkommende ikke have kjendt disse? Jørgen, kommer ikke altid med sin Dumhed frem. For Jørgen er jeg ingenlunde bange, Han kommer sikkert med sin Dumhed frem; Med Ret kan Hans den hele Arv forlange. Saa talde Claus - og gik til Fædre hjem. Den stakkels Jørgen dybt nedboiet flæber Ved disse Ord fra den Henfarnes Læber; Og Hans tilegner sig den hele Arv, Og handler med den efter eget Tarv. Men Jørgen fattig, som en Kirkerotte, J Luften bygte mange spanske Slotte Thi skjøndt han var saa umaneerlig dum, Var i hans Hoved dog for Planer Rum. En Terne vinder han i Lotteriet, Og seer fra Fattigdom sig nu befriet. ", raabte hele Verden: "seer man dog, At salig Claus har handlet meget klog, Vor Jørgen levede en Stund, Galant og lystig som en Junker, Og gjemte ei paa Kistebund, Som Broder Hans de kjere Grunker. Man kaldte ham et Sælleskind, Som havde et høihjertet Sind, Og hver, som foregav at trænge, Den gode Jørgen laante Penge; Tilsidst han var saa ganske bar, At han stod atter som en Nar. Nul, raabte hele Verden: "seer man dog, At salig Claus ei handlede saa klog; Thi Jørgen, som knap tælle kan til Fem, Kom dog ei altid med sin Dumhed frem
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-03-08
Jndenlandske Efterretninger. I Helsingøer blev d. 26 Febr. givet i Selskabet Dramatiken Niels Ebbesen, til Fordeel forde ulykkelige Fiskere fra Gilleleie, der nu, til Hæder for Nationens Gavmildhed, møde megen offentlig Deeltagelse. Jndtægten var omtrent 300 Rbdlr.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-03-08
Blandede Efterretninger. Om Napoleons Ophold paa St. Helena. (Fortsættelse; see No. 16.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-03-08
Den franske Nation caracteriserede Napoleon for O'Meara paa følgende Maade: "Dens herskende Træk ere Letsindighed, Forfængelighed, Uafhængig hed og Egensindighed, med en uovervindelig Lidenskab for Navnkundighed, og med en Proclamation henriver man den altid. - J Henseende til Slaget ved Austerlitz sagde han: "Førend Slaget havde Preussen undertegnet Coalitionen imod mig. Haugewitz kom, for at underrette mig derom og bevæge mig til Fred. Jeg svarede: Udfaldet af dette Slag vil bestemme Alt. Jeg haaber at vinde det, og er dette Tilfælde, saa vil jeg foreskrive en til mine Hensigter passende Fred. Nu kan jeg ikke forlade mig paa noget. Udfaldet svarede til min Forventning; den tilkjæmpede Seir var saa afgjørende, at jeg kunde foreskrive betingelser efter Godtbefindende. Hauge vitz var af den Mening, at Preussen i Fastlands magternes Concert aldrig burde spille den første Violin, denne Stat var en Magt af anden Rang, og maatte altid handle som en saadan. Selv om jeg havde tabt Slaget, ventede jeg at Preussen, ikke ganske oprigtigen vilde slutte sig til de Allierede, da det var dets Jnteresse at vedligeholde en Ligevægt i Europa, paa det der ikke kunde opstaae en Forbindelse med dem, der, naar de beholdt Overhaand, vare blevne de Stærkere. Desuden gjorde jeg Regning paa, at Mistanke og Skinsyge vilde opstaae, og at man ikke vilde troe Preussen, der allerede eengang havde forladt Coalitionen. . . . Jeg gav Preussen Hannover, for at opvække Spliid imellem Jer Engellændere og dem, foranledige en Krig og lukke Fastlandet for Eder. "Det er maaskee "gjentog Napoleon atter, "den største Feil, jeg har begaaet, at jeg lod Kongen af Preussen beholde sin Trone, som jeg let kunde frataget ham. Efter Slaget ved Friedland burde jeg have taget Sachsen og Schlesien, thi Preusserne vare endnu ikke ydmygede nok, til at de jo skulde grebet den første Leilighed for at hevne sig. Havde jeg gjort dette, og givet dem en fri Forfatning, saa havde de været tilfreds." Han omtalte ogsaa de Forhold, han stod i til Kongens Søster, den nuværende Dronning af Holland. "Da jeg holdt mit Seiersindtog i Berlin, var Prindsen af Oraniens Moder blevet meget syg tilbage i de øverste Værelser af Slottet.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-03-08
Et Par Dage efter min Ankomst kom nogle af hendes Tyende til mig med Bøn om Understøttelse, da hun neppe kunde tilveiebringe de fornødne Levnetsmidler. Saasnart jeg erfarede dette, lod jeg hende i Øieblikket tilstille 100,000 Fr. og derpaa aflagde jeg selv et Besøg hos hende. Jeg sørgede for, at hun blev forsynet med Alt hvad der var passende til hendes Rang, og vi havde ofte Sammenkomster med hinanden. Hun viste sig meget taknemmelig imod mig, saa at der gaves et Slags venskabeligt Forhold imellem os. Jeg fandt meget Behag i hendes Underholdning. Siden som hendes Søn, Prindsen af Oranien, som Wellingtons Adjutant fra Spanien og Portugal til London, da Giftermaalet mellem ham og Prindsesse Charlotte var kommet paa Bane.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-03-08
Fra London skrev han et Brev til sin Moder, hvori han talte meget frimodigen. . . . Dette Brev kom ved en Mellemperson til Hamburg, hvorfra det skulde befordres videre. Denne Mellemperson blev heftet; Papirene bleve sendte til Paris, der undersøgte, og mig meddeelte. Jeg løb dem igjennem, og loe hjerteligen over deres skjæmtsomme Jndhold. Da jeg var blevet dygtigen medtaget deri, saa vilde jeg tillade mig den lille Hevn, at lade dem bekjendtgjøre i Moniteuren. Jmidlertid underrettede en Mellemperson Prindsens Moder om det, der var hændt, og endnu førend Trykningen var tilende, fik jeg et Brev fra hende, hvori hun indstændigen bad mig, ikke at gjøre offentlig Brug af hine Papirer, og mindede mig om den Tid jeg befandt mig i Berlin. Jeg blev rørt derved, og tilbagetog befalingen angaaende Bekjendtgjørelsen, der vilde have gjort stor Opsigt i Europa. Napoleon erklærede Engellændernes Tog til Kjøbenhavn for een af Tilsiter Fredens ulykkeligste Følger. "Det engelske Ministerium," sagde han, havde ladet sig forlede dertil ved Jndberetning fra een af sine indenlandske diplomatiske Agenter, som den daværende franske Gesandt i Hamburg i fortrolige Sammenkomster, havde vidst at overtyde om, at de franske Troppers nærforestaaende Jndrykkelse i de danske Hertugdommer, hvilken Efterretning Engellænderne saa meget mindre troede at burde drage i Tvivl, som den var blevet bekræftet af andre velunderrettede Folk, mod hvilke Ophavsmanden ikke havde været forsigtigere i Henseende til sin Hemmelighed." Buonaparte, uden at omtale sin Ministers Andeel, nægtede ikke, at der var skeet ham en stor Tjeneste derved. "Toget beviste megen Kraft fra Eders Ministeres Side," sagde han, "men ei at tale om Folkerettens Krænkelse, thi i Grunden, var det kun Røverie, troer jeg, at det har været Eders Jnteresse høist skadelig, da det gjorde den brave danske Nation til Eders uforsonlige Fjender og virkeligen i tre Aar udelukkede Eder fra Norden. Da jeg fik det at vide, sagde jeg "det glæder mig ret, thi det vil stifte en uforsonlig Uenighed mellem Engelland og de nordiske Magter; at de Danske kunde forstærke mig med 16 Linieskibe, det var mig ikke synderlig magtpaaliggende. Jeg havde Skibe i Overflødighed, og trængte til Matroser, som J ikke medtoge, og som jeg siden fik, medens Eders Ministere ved denne Expedition røbede en troløs Characteer og viste sig som Folk, hvilke ingen Forbund, ingen Love vare hellige."(Fortsættes.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-03-08
Om den bekiendte Digter Clauren og Digterparret La Motte Fonque læses i Jen Lit. Zeit. blandt andet følgende mærkelige Ord: Forf. (Clauren) har hos Lomme=Publicumet en saadan Autoritet, at man neppe tør fremkomme imod ham med eet Ord. Heldig Opfatten af almindelige Livsforhold, rigtig nok uden Glimt af Poeste, har gjort ham undet, men det er paa Tiden for ham at ophøre at forcere, ved Livets almindeligste Udtryk, den comiske Effect." – "Vi ville ikke nægte Forf. (La Motte Fouque) Talent for de mystisk romantiske Aande, Nisse- og Ridderhistorier, hvormed han og hans Frue, saavelsom deres Efterlignere, have fordærvet den tydske Læseverdens Smag; men til dramatisk Digter har Naturen nægtet ham Alt, og især en kraftig og levende Fremstillelsesgave; Dristighed og Egenkjerlighed kunne, lige saa lidet som Sprogfordærvelse, erstatte Mangel paa Genie.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-03-08
J Bayonne døde nyligen Dr. Robert i sit 93de Aar, og efterlod en 60 Aars og en 8 Aars Søn.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-03-08
J broderede Lommetørklæder hersker i denne Tid stor Luxus, og man kan kjøbe dem til 10 Rbd. Sølv. Denne Luxus var i Aaret 1671 endnu langt større end nu; thi da Greve Saxini for stiftet Mytterie og Sammensværgelse blev halshugget i Wienerisch Neustadt, lod han en Page binde et guldbroderet Lommetørklæde for Øinene.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-03-08
En Dag gjorde Fyrst Potemkin, ledsaget af den engelske Gartner Gould, Holdt paa en Reise i Bender i Besfarabien. Medens Fyrsten sad ved Bordet, streifede Gould omkring i Nabolavet, for om mueligt at opdage Levningerne af det Huus, hvori Carl XII. d. 12 Februar 1713 trodsede den hele tyrkiske Armee. Efter nøie Efterforskning i Selskab med en Jndfødt, opdagede han Ruinerne af dette Huus, og vendte med denne Efterretning fornøiet tilbage til Fyrsten. Potemkin begav sig, under det glade Udraab: Engellænderne opdage dog Alt derhen, og efterat han med de meest levende Følelser, havde taget Ruinerne i Øiesyn, gav han befaling, at reparere Huset og anlægge en Hauge deromkring; og dette blev ogsaa strax udført.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-03-08
Kjøbenhavns Børs, d. 7 Marts. Cours. Hamb. 2 M. 246, a vista 249. Amsterdam 2 M. - . London 2 M. - Rbdl. Spec. 250. - Specier solgtes til 15 Rbmark, Obligationer (med Renter fra 11te Dec. 1822) 73 1/2. Nationalbank-Obligationer (af Laanet den 2den Febr. 1820) 100 1/2 Rbdlr. r. S. (uden Renter) eller 126 Rbdl. Sedler pr. 100 Rbd. r. S. Norske Sedler 13 7/8 Rbdlr. pr. 10 Spec. norsk. Svenske Sedler 60 s. - Disconto 5 pC.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-03-08
Rettelse. J forr. No., P. 287, L. 12, for: Phænomer læs: Phænomener -L. 24, for Phænomerne læs: Phænomenerne Af dette Blad udkomme ugentlig to Numere.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-03-08
J Følge Kgl. allernaadigst Tilladelse, forsendes det med Brevposterne, og kan bestilles paa alle Postcontoirer. Her i Staden modtages Subskriptionen hos Bogtrykker Höecke, i store Helliggeiststrædet No. 144. Enkelte Numere overlades ikke Kjøbenhavn. Trykt hos J. H. Höecke¬
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-03-08
viser paa Medborgeres kraftige Virken til det attraaede Maal, vilde blive for vidtløftigt; men at fremsætte nogle i Særdeleshed, føler jeg at være en Pligt, som skyldes deres Opmærksomhed og Godhed, der tillidsfuldt have bidraget dertil. Sø-Etatens Herrer Officierers glimrende Gave til Coffardie-Søfolkene, veed, indtil videre, at skjænke af deres Gage til Bombebøssen 1/2 pCt. aarlig.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-03-08
Selskabet for Musikens Udbredelse har nu i fire Saisoner givet i dette Qvartal den fjerde meget indbringende Concert.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-03-08
Man har lagt Mærke til, at flere Damer og Herrer, som ei ville være bekjendte, vedblive ved hver Concert at vise sig overmaade raisonable. Efter den røde Bog og ved Bombebøssens Aabning forefandtes følgende: I Januari.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-03-08
Den 13de blev nedlagt i Bombebøssen forK. H. P. 1 Rbdlr. Den 29de fra Selskabet Nordia 8 Rbdlr. 4 s. Sedl. og T., 1/2 Specie og 1 Rigsort i Sølv, ledsaget med en Skrivelse, tillige med nogle gode Ord deri for Bombebøssens Velgaaende.