Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1817-12-23
(Af Randers Avis.) En polsk Armees Udseende i Begyndelsen, af det attende Aarhundrede, skildret af Johannes Retzow. Secretair hos Kong August af Polen. (Sluttet; see forrige No) August, selv en kyndig Krigsmand og vant til tysk Orden og Disciplin, saae paa det hensigtmessige, og gjorde derefter sine Jndretninger; men her skede de heftigste Jndsigelser. Linkov vilde ikke tjene som Ritmester i det Regiment, hvori Starinsky, skulde være Oberstlieutnant. En vilde ikke staaes under den af Kongen udnævnede befalingsmand, og en anden gjorde Fordring paa en høiere Rang, end den ham tildeelte. Lulomiersky f. Ex. gjorde det til en Betingelse for sin Nærværelse, at han blev Oberst. August anvendte Godt og Ondt, Løfter og Trudsler, dog mindst af de sidste. Efter utallige Vanskeligheder, Tvistigheder, og Jndsigelser fik han endelig Jnddeelingen fuldent, og disse Horder bleve deelte i 5 Regimenter til Hest og 4 til Fods. Af disse bleve 2000 indqvarterede i Varschov til sammes Bevogtning, thi at betroe Residentsstaden i Tyskeres Hænder, som havde været langt sikkere, turde August ikke af Frygt for at støde de Jndfødte. - Nu gik Marschen sønder paa, for at forenes med den Sachsiske Armee, som August i sin Nød havde ladet komme, for med disse paalidelige og øvede Tropper at forsvare sin vaklende Throne. Paa Marschen begikkes af de Jndfødte mange Uordener og Voldsomheder, og Officiererne aldeles ubekiendte med Subordination, forlode ikke sjelden deres Chor, og de dem anbetroede Poster, for at aflægge Visiter hos de i Nærheden boende Magnater, indtage et Maaltid, divertere sig med Jagt, o. s. v. Endelig blev Foreningen iværksat ikke langt fra Cracau, og nu marscherede den modige August. for i Person at oplede sin uforsonlige Modstander de mødte hinanden paa Sletten ved Clissov. - Uheldet vilde, at Kionmarschallen, som befalede over Pohlakkerne havde fattet Post paa høire Fløi. Augusis tortiske Øie saae, at paa dette Fløi vilde de sværeste Attaqver blive baade at gjøre og udholde, han ønskede derfor at ombytte Plads med sig, men denne svarede med Cleoniss Stolthed fordum, men med mindre Sandhed, at han ikke vilde forandre sin Stilling, men giøre sin Pligt der hvor han var. J Grunden seilede det ham ikke paa Villie, men paa Jndsigt og Autoritet; thi ligesaa lidt, som han adlød Kongen, ligesaa lidt adlød hans Underhavende ham. Augusts egen Stilling var uangribelig. Marschallen stod og i en god Stilling, hvorfore August havde givet ham den befaling, at han ingenlunde maatte angribe, men skulde lade sig angribe. Det vor just det Modsatte af hvad den svenske General Schlippenbak, som commandeerte lige overfor ham, ønskede. Denne, som kjendte den polske Hidsighed og Ukyndighed, forholdt sig rolig, og lod det være sig nok at tilre Marschallen til Angreb ved de lette Troppers Drillerier. Endelig forsvandt dennes Taalmodighed, og Klokken i Middag lod han sig tvertimod Kongens Forbud forlede til at angribe Schlippenbak. Med 3 Regimenter til Hest og 4 til Fods gik han løs paa de Svenske Schlippensak lod sine Linier aabne sig, og Marschallen, som troede at dette skeete af Frygt, brød uforsigtig igjennem denne Aabning, strax drog den svenske General sine Tropper sammen og angreb Polakkerne i Ryggen og Flankerne. August faae Marschallens Fare, og lod 2 Gange Anføreren for den polske Reserve sige, at han skulde ile Marschallen til Hielp, men denne vægrede sig for at adlyde, fordi befalingen blev ham overbragt ved tydske Officierer, og den ulykkelige August havde ingen andre ved Haanden. Tilsidst adsplittede 2 Svenske Regimenter ganske de i Uorden komne Pohlakker, Flugten blev almindelig, og Augusts Krigskonst, Kapperhed og Jndsigt strandede fuldkommen paa Pohlakkernes Jndisciplin, og Ukyndighed. J sin Jndberetning til Rigsdagen roste Marschallen sig af, at have vedligeholdt den Pohlske Uafhængighed, han meente ikke af Fjender, men af Kongen. - Da August nogle Aar efter paa Rigsdagen drev paa de Officerers Afstraffelse, som havde foraarsaget Slagets Fab, bleve de alle friekiendte, og August indfaae for sildig, at den Polske Chrone ikke var den Møie og de Bekostninger værd, som han havde anvendt.