Aarhuus Stifts-Tidende, 1808-02-13
Den i forrige Avis, af det engelske Blad Independent Whig lovede Apellation til den engelske Nation, lyder saaledes:) Endelig seiret Frankrigs Genius, Europas Armeer ere forenede imod os og bliver vort politiske System ikke snart ganske forandret, er det ude med os; den forhen saa lykkelige og blomstrende brittiske Nation vil ved fiendtlig Landgang eller ved en fuldkommen Opløsning ganske forsvinde af Verdens Kort. Hvorfra kommer i en saa skrækkelig Stilling den ulykkelige Ligegyltighed, hvori Fædrenelandet synes ligesom indholler, riser den sta af Overbeviisning om, at vore Hielpekilder opvere mod farerne i denne Crist, er det hervisk Standhaftighed af et Folk, der kan være stolt af sin retfærdige Sag og stole paa sit Mod, eller er det, som jeg bittrende troer, en udartet Nations Føleløshed, som er beredt til at lade sig paalægge Seiervinderens Lænker, J Ophavsmænd til den sidste Krig, kaster et Blik tilbage paa den Tidspunct, da det uheldigviis lykkedes Eder, at coalisere Europa imod Frankrig, Skuer hen til hiin ædelmodige Jver og Enthusiasme, der besielede alle Stænder i hiint Land, som i vilde have opoffret til Ødelæggelse, fordi det ikke ville antage den Lov, I havde de stemt det? Sammenligner nu med dette herviske Malerie, hvad England for nærværende Tid fremstiller: Denne Konge, som i tilbede, denne Constitution, hvoraf Jere saa stolte, trues af ralrige og frygtelige Fiender, Be stragt den dybe Følesløshed, hvori vi derved ere hensiunkne; rødmer og skielv, Venner af Reformer, til Eder hen hender jeg mig; thi for Eders Skyld fortiener Fædrene andet endnu at reddes; hine Folkets elendige Udplynrere og alle Deeltagere i de uhyre Fornærmelser mod vore Privilegier og som tillige have været Aarsag til den retfærdige og rasende Krig, som er den første Kilde til bor Ulykke; alle disse vilde jeg uden Medlidenhed og Be Hagelse see nedsynke i den Afgrund, de have beredt os. Men den større Deel af Nationen fortiener vist endnu Navn af Engellændere; de nuværende Farer vil opflamme deres Mod, endskiøndt det er fængslet ved Privat Jndresse, nedbøiet ved Undertrykkelse og slappet i FortvivVor Stilling er skrækkelig. Med alle Europas Maaer ere vi i Krig og med Nordamerica ere vore Vinskabsforhold meget tvivlsomne. Hvilket vi tiet Øiemeed tænker man da at opnaae ved Fortsætte sen af den skellige Kamp, hvorfor kræver man Offere af os, som endnu meer betynge Afgivternes allerede utaalelige Byrde. Usle Scriblere vil vel endnu een Gang tale om Europas Befrielse; men jeg spørger, forlanger Europa at blive befriet, har det yttret Misfornøielse, ere de nuværende Regieringer mere despotiske end de forrige: den hele Forskiel, som den franske Jndflydelse har frembragt i Europa, er, at de forskiellige Stater saaledes ere blevne fordeelte, at de paa 15 Aars Tid rasende Ødelæggelser og Blodsudgydelser ikke vil kunne blive fornyede; at Bonaparte har bragt Frederich den Stores alimrende Drøm til Virkelighed, som ved Overtænkningen af Frantries store Magt og Hielpekilder under en værdig Regiering, udraabte med Enthusiasme: at der, hvis han var Frankrigs Monark, ikke skulde uden hans Tilladelse kunne løsnes et Kanonskud 1 Europa. De ved deres Fyrsters Tvistigheder paa ingen Maade fornærmede Folk maae altsaa, istedet for at ønske hiin Befrielse, velsigne en politisk Orden, der lover dem en lang Fred: de maae ønske, at det af Seiervinderen opreiste Mindesmærke maae trodse Tidens Tand og blive til endog for den sildigste Efterslægt.