Almuevennen, 1844-07-24
Denne Yttring af Commissarius forekommer mig høist foruroligende; thi det sees deraf, at Hs. Majestæts Raad nærer Tvivl om Arvesuccessionen. Vel har jeg af velunderrettede Mænd erfaret, at Arvefølgen i Hertugdømmerne er hævet over al Tvivl, og at Feilen kun ligger deri, at man ei har kjendt og benyttet de uomtvistelige Beviser, hvoraf man er i Besiddelse. Men ligesom der i saa Fald maa paahvile dem i Kongens Raad, hvis Pligt det var derom at have Kundskab, et stort Ansvar, saaledes er der, mig vitterligt, indtil dette Øieblik Jntet officielt kundgjort, hvorved hin Foruroligelse kunde hæves, medens derimod den faktiske Tilstand, i Hertugdømmerne, under aabenbare og hemmelige Forkæmpere og med synlige og usynlige, mægtige Beskyttere, gaaer den adsplittende Tendents, som er Maalet, imøde med en Udholdenhed og Kraft, der i høi Grad maa respecteres. Af hvilke Tilfældigheder vort desværre nok sønderlemmede Statslegeme under saadanne Omstændigheder er afhængigt – thi hvo borger for Kongens Liv- behøver jeg vel ikke nærmere at udvikle for den ærede Forsamling. Mig forekommer det, at vi staae som overen Afgrund paa et skrøbeligt Dække, der vel under visse givne Eventualiteter kan holde, men der ogsaa kan briste. Jeg mener, at der i denne Betragtning, forsaavidt den er rigtig, (det skulde glæde mig, om den ikke var det), ligger Stof til dyb Bekymring for hver den, som seer lidt ud over den Dag imorgen. At Tilliden til Hs. Majestæts Raad, Tid efter anden, mere og meere maatte tabe sig, troer jeg maa finde sin forklarende Grund deri, at ethvert nok saa uskyldigt Forsøg, som fra Folket er udgaaet paa at deelagtiggjøres i de Goder, en friere Udvikling af Samfundsforholdene skjænker, er blevet viist en absolut Modstand. Jeg kjender idetmindste ikke et eneste saadant Forsøg, der har vundet Regjeringens bifald, medens jeg, og med mig mange i Sandhed ikke dadelværdige Medborgere bitterligen have beklaget de efter vor Formening høist uheldige Følger, som denne, og netop denne Modstand, har foranlediget. Og henstiller jeg til Forsamlingen har da Hans Majestæts Raad i andre Anliggender, som have almindelig Jnteresse for Landet, viist nogen saa særdeles Dygtighed og Kraft, at der skulde være Anledning til Tilfredshed? Hvad er der i Virkeligheden, naar man vil see rigtig til, gjort for vore Finantser, hvad for at lette vore Skattebyrder, hvad for Udviklingen af vort velsignelsesrige Fædrelands Kræfter og Erhvervskilder, Vore Statsindtægter ere vel stegne; men det hidrører fra Arrangementet med Banken, fra de indkomne Skatterestancer, fra de forøgede Told indtægter, fra Jnddragelsen af de specielle Fonds og endelig fra Øresundstolden. Af disse Jndtægtskilder er det vitterligt, at nogle ere Tilfældigheder undergivne, og at andre ere temporaire, og der kan ikke bygges noget sikkert Haab paa, at de for Øieblikket meget betydelige Statsindtægter kunne vedblive. Stænderne have gjentagende andraget paa Besparelser, og de have paavist de Brancher, hvori samme skulde skee: Hofholdningen, udenlandske Departement, Militairetaterne o. fl. a.; men dog turde det være en Sandhed, at Udgifterne til disse Brancher i den senere Tid ere blevne forøgede. Man har, for at nævne et Exempel, seet, at den en fyrstelig Person tillagte Apanage er ved indtruffet Dødsfald, istedetfor at inddrages, henlagt til at forøge Andres Appanager. Stænderne have gjort Jndstilling om Tallotteriets Ophævelse, men endnu indsamles disse, jeg havde paa Munden at sige, Blodpenge. Hvorvidt er man kommen med en retfærdig og betryggende Jndretning af vort Forsvarsvæsen, Hs. Majestæt har lovet Folket en almindelig Værnepligt, det vil sige: en ligelig Fordeling af Værnebyrden paa alle Stænder. Der foreligger os nu et Lovudkast, og jeg skal ikke foregribe Forsamlingens Mening; men naar den kgl. Commissarius igaar udhævede dets Fortrinlighed, da tilstaaer jeg, at jeg ingenlunde deeler hans Mening, og jeg tvivler ogsaa meget paa, at den i Almindelighed vil finde Indgang. Det maa her være mig tilladt at gjøre en lille Digression. Jeg hørte i forrige Møde den kgl. Commissarius yttre Beklagelse over et vist Parti, som udbredte Misfornøielse med Regjeringens Foranstaltninger til Bondestandens Frigjørelse. Den kgl. Commissarius talte med en Varme, som bar et umiskjendelig Præg af sand Overbeviisning, og dybt maatte det gribe os alle. Det er langtfra, at jeg vil optræde som Talsmand for Jdeer, der gjøre Brud paa bestaaende Retsforhold, og mine bedste Kræfter vil jeg anvende til at bestride hver Jdee, som gaaer ud paa uforskyldt at udstrøe Mistillidens Sæd blandt Folket; men naar den kgl. Commissarius især udhævede Regjeringens Bestræbelser, for at nedrive Skillevægen mellem den hæderlige Bondestand og de andre Stænder, da vil jeg for Sandhedens Skyld, og blot for Sandhedens Skyld, spørge, hvorledes hine anpriste Bestræbelser lade sig forene med den endnu i de allerseneste Tider bevilgede Oprettelse af nye Baronier og Stamhuse. Den ulovlige Medfart, vor Trykkefrihed, dette vort belligste, vort dyrebareste Klenodie, i den sidste Tid har været underkastet, staaer vist levende for Alle. Klager over hidtil uhørte Anmasselser have trængt saa lydeligt frem fra Landets bedste Mænd og ville her i Forsamlingen i et bebudet Forslag blive fremsatte med saamegen Kraft og Dygtighed, at jeg anseer al videre Yttring herom overflødig. Derfor takke vi hine trofaste, djærve Forkæmpere, der ikke ansee noget Offer for stort, men jeg spørger Dem, mine Herrer, have vi med Hensyn til vor Pressefrihed Rigets Raad Noget at takke, Paa Løverdag udkommer et Extra-Nummer af dette Blad. Abonnenterne bedes undskylde at nærværende Nummer paa Grund af Ophold i Trykkeriet udkommer saa sildigt. Trykt i det Brünnichske Bogtrykkeri ved I. C. Lund.