Den Vest-Sjællandske Avis, 1815-07-01
Justitssag. Ved Høiesterets Dom af 22de f.M., der stadfæster en foregaaende Dom, afsagt af den i Overeensstemmelse med Placaten af 31te August 1813 §. 3, i Tugt, Rasp- og Forbedringshuset nedsatte Ret, er Rasphuusfangen Peder Christian Hammeløv, for attenteret Drab paa Justits sergeant Schmidt, tilfunden at have sit Liv forbrudt. Af Høiesterets Protocol-Secretairens Jndberetning om denne Sag, erfares, at, efter hvad Domfældet under Forhørene har forklaret, vare Sagens Omstændigheder følgende: Da han Søndagen den 23de April sidstl. ønskede at bivaane Gudstjenesten i Stiftelsens Kirke, lukkede Schmidt. som hvem Delinqventen forklarer, at han stedse havde været ham paa Halsen) ham ud af Rasphuus Nummeret med de Ord: "nu, er det ham alene, som vil i Kirke, hvilken Udeladelse meget fortrød Delinqventen, og da Schmidt derefter stødte ham ind i Kirken, sigende: "herind med sig," forøgede dette saameget hans Forbittrelse, at han under Gudstjenesten faldt i Graad, og overlagde, hvorledes han kunde hævne sig paa Schmidt. Det faldt ham da ind, at dræbe denne, hvilket Forsæt han, efter sin Tilbagekomst i sit Rasphuus=Nummer, nærmere overlagde, og uforandret vedblev. Dagen i Forveien havde han laant en Kniv til at opsprække et Par Skoe med af Fangen Christian Olsen, og med denne Kniv besluttede han, at udføre sit Forsæt. Da derfor og Mandag Morgen den Tid nærmede sig, hvor Delinqventen, tilligemed andre Fanger, skulde lukkes ud i Gaarden, skjulte han Kniven i sit høire Trøie=Ærme, og da Fangerne atter bleve indelukkede, søgte han at blive den sidste, for derved at kunde blive alene med Schmidt, men da dette ikke vilde lykkes ham, gik han, efter allerede at være kommet inden for Deren, under et Paaskud igjen ud, hvorpaa han gik hen til Schmidt, som imidlertid havde staaet ved Døren, og stødte ham Kniven i Maven, saa han faldt til Jorden, hvorpaa Delinqventen endnu gav ham 2 eller 3 Stød med Kniven, efter hans Formening paa samme Sted; men han troer, at Kniven formodentlig maa være gledet af mod en haard Gjenstand, siden Schmidt ei derved fik den tilsigtede Skade. Da Schmidt had om Skaansel for sine Børns Skyld, gav Delinqventen ham af den Grund, ikke flere Stød, men han havde dog derhos forklaret, at han tillige troede, at Schmidt allerede havde faaet nok. J øvrigt forklarede han, at han alene ved Hevngierrighed var bragt til denne Handling, at han vilde dræbe Schmidt, at det fortrød ham, at saadant ikke var skeet, og at han, om han havde ti Hoveder, gjerne vilde give dem alle til Priis for at Schmidt kunde miste Livet. – Denne Forklaring er af Justitssergeant Schmidt, hvis Saar ikke have været farlige, saa at han alt er fuldkommen helbredet, vedgaaet som rigtig, dog med den Forandring, at han ingenlunde har opført sig anderledes mod Delinqventen end dennes Urolighed og hans Pligt som Justitssergeant gjorde nødvendig. Han tilstaaer vel at have sagt de foran omforklarede Ord ved at lukke Deelinqventen ud, men ingenlunde med en saadan Tone eller Mine, at det kunde tages i en ond Mening, hvorhos han benægter at have stødt denne ind i Kirken. De øvrige under Sagen afbørte Vidners Forklaringer indeholdt ei heller nogen Oplysning om, at Schmidt skulde have behandet Domfældte anderledes, eller med større Strenghed, end dennes slette Opførsel gav Anledning til ed Hensyn til Delinqventens vita anteactada er han, som er fød i Kjøbenhavn og 30 Aar gammel, ved den combinerede Rets Dom af 11te Febr. 1804, for første Gang begaaet Tyverie, dømt til Straf af 3 Maaneders Forbedringshuus Arbeide, hvilken Straf dog, ved allerhøieste Resolution, blev formildet til 1 Maaneds Arbeide sammesteds. Ved Hof= og Stadsrettens Dom af 19de Novbr. 1804, blev han derefter, for 2den Gang begaaet Tyverie, inddømt til Arbeide i Rasphuset i 5 Aar, men fandt Leilighed til at undvige, og gjorde sig atter skyldig i Tyverie, hvorfor han, ved Høiesterets Dom, af 2den Octbr. 1809, blev hendømt til Rasphuusarbeide paa Livstid. Efter at være udbrudt paa ny, og atter at have stiaalet, blev han endeligen, ved den Kongel. Lands-Overrets samt Hof= og Stadsrets Dom, af 10de Decbr. 1811, tilfunden at kagstryges, brændemærkes, samt indsættes paa ny til Arbeide for Livstid i Rasphuset, under stræng Bevogtning; dog blev han ved Kongel. allernaadigst Resolution fritagen for Kagstrygning og Brændemærke. Under sit Ophold i Rasphuset er han forskjellige Gange straffet for Forseelser og Forbryde ser, hvoriblandt ogsaa Overfald paa forskjellige Personer, og navnlige under 1ste Juli 1807 og 11te Septbr. 1813, for Overfald paa Justitssergeant Schmidt. – Da ingen Anledning findes til at antage, at den Forbrydelse, hvorfor Delinqventen var sat under Tiltale, kunde være fremavlet ved Kjedsomhed til Livet, saa have de Tilforordnede i Høiesteret fundet, at han, der saaledes har fremstillet sig som en meget farlig Forbryder, retteligen i første Jnstants er anseet efter Lovens 66 – 20, om hvilket Lovsteds Anvendelighed in ensu saameget mindre kunde være Tvivl, som Placaten af 31te August 1813 §. 10 endog bestemmer Livsstraf forden af Fangerne i Straffeanstalten, der blot anfalder nogen af sine Forefatte paa en Maade, der kan ansees at medføre Livsfare for denne, endskjøndt hans Død ikke virkeligen foraarsages, eller Hs. Majestæt. bestemt har været tilsigtet. har befalet at Høiesteretsdommen skal fuldbyrdes.