Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1842-07-09
Forsaavidt Vore troe Provindsialstænder i Deres indgivne Petition angaaende Modificationer i Stænderinstitutionen have udhævet de hidtil adskilte Forsamlingers Forening eller Forbindelse, da kunne Vi vel ligesaa lidet nu som forhen bifalde en Forening af Stænderne. Derimod have Vi taget det under Overveielse, og ikke stænderske Comiteer, som paa Vor allerhøieste befaling kunne afgive Betænkning over Anliggender, der angaae flere Provindser eller den hele Stat, kunde være at indføre som en hensigtsmæssig Udvikling af Provindsialstændernes Jnstitution, og have Vi bemyndiget Vor Commissarius til at meddele de Oplysninger, som maatte være fornødne, og foranledige en Yttring desangaaende af Vore Stænder, for at der i saa Henseende kunde forelægges den næste Forsamling et Lovudkast. Jøvrigt have Vi ikke fundet Os foranledigede til at foretage den af Stænderne foreslaaede Revision af Stænder=Anordningerne."Med Hensyn til den vedvarende Misbrug af Trykkefriheden, som viser sig i en Deel af den periodiske Presse, kunne Vi, efter nøie Overveielse, ikke finde det stemmende med Vore Regentpligter at indrømme de Lempelser i de om denne Frihed gieldende Anordninger, hvorpaa Vore troe Provindsialstænder have andraget, uden dermed at forbinde andre Bestemmelser, der kunde tjene til Værn mod de forøgede Misbrug, som under de nærværende Omstændigheder ville være at befrygte af saadanne Lempelser. Da Vi nu paa den anden Side ugjerne vilde, ved en paa Pressens nærværende Tilstand, beregnet Lov, gjøre nogen yderligere Jndskrænkning, i Trykkefriheden, saalænge der endnu er Udsigt til, at dens skadelige Brug kan hæmmes ved Hjælp af de nu gjældende Love samt oplyste og velsindede Borgeres Medvirkning, saa have Vi besluttet for Tiden at lade det beroe ved disse Love." For ogsaa at give vor Skjærv til hvad man kan vente sig af Stænderne, - hedder det i en Corresp. Artikel i O. Th. Av. – ville vi gjøre. opmærksomme paa, at Nationen i den forestaaende roeskildske Forsamling vil faae Leilighed til at see to af Danmarks upaatvivlelig meest udmærkede Mænd maale sig med hinanden; thi at Ussing, og Lehmann skulde forene sig med hinanden, dertil er iblandt Andet deres hele Grund-Tænkemaade for afvigende. Lehmann besidder i en ualmindelig Grad alle en Folketribuns Egenskaber: indsmigrende, genial, begeistret veltalende, smukt Udvortes, der er saa vigtigt for en Taler, i disse Egenskaber kan Ussing ikke maale sig med ham, hans Veltalenhed er mere grundig end henrivende, og begeistret bliver han egentlig aldrig; hans Organ er heller ikke smukt, noget utydeligt og haardt; derimod er der to Egenskaber, hvori Ussing upaatvivlelig staaer over Lehmann, det er i Kundskaber og Klogskab. Vi ville hermed ingenlunde sige, at Lehmann mangler Kundskaber, det gjør han tilvisse ikke, tvertimod ansee vi ham for en hæderlig Videnskabsmand; men vi troe ikke at træde Manden for nær, naar vi sige, at han aldrig har besiddet den Jernflid, der er saa characteristisk for Ussing, og hvad Klogskaben angaaer, da ligger det vel i Sagens Natur, at en Mand med Udsings sjeldne practiske Blik maa staae over en Mand, der mere lever i Jdeernes Verden, og der ved sit livlige Temperament mere er udsat for at forløbe sig.