Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-09-14
En Præst ikke langt fra Lübeck har vidst at curere Afsindige paa en psychologisk Maade, men ulykkeligviis blev han selv et Offer for sine menneskekjerlige Bestræbelser. Jmidlertid er det dog vist, at man ved at adsprede den Syges fire Jdeer, om just ikke altid kunde læge, saa dog i det mindste maatte kunne forekomme Afsindighedens alt for store Udartelse. Alt for mange Afsindige burde heller ikke være omlede paa eet Sted, thi dette er maaskee en Hvedaarsag til, at saa sjelden nogen bliver curret i de almindelige Daarehuse. taget. En til et saadant Hospital i alle muelige Henseender passende Bygning, er nok den saakaldte Blaagaard udenfor Nørreport. Den kunde blive til en Jndretning, der maatte gjøre Dannemark Ære. Nu bruges den til et Seminarium, som man paa utallige andre Steder kunde finde Plads til. Den yndige Lund med sin balsamiske Uddunstning uden for denne Gaard, den opskyllende Peblinges, Syner af den brogede Vrimmel, som til og fra Hovedstaden, passerer Nørrebro, alt dette maatte ufeilbanlig virke med Underkraft paa saadanne Menneskers svækkede Nervesystem, Lægger man nu hertil, at enhver, som befandt sig i Hospitalet, fik i sine lysere Timer Tilladelse til, under Opsigt, at sysselsætte sig med den Konst, det Haandværk &c., som han havde lært og var vant til; at Hovedstadens mange duelige og ædle Læger, af egen Drivt, vilde besøge Hospitalet, naar det laae saa nær ved Staden; at de ikke blot fra den medicinske, men og fra den psychologiske Side vilde her meddele Raad og Hielp, saa maatte det være besynderligt, om en saadan Jndretning, understøttet af Publicums Gavmildhed, ikke i alle Maader skulde kunne sættes langt over den uværende Maatte dog de Vink, jeg her har givet, ikke blive aldeles frugtesløse, krivelse fra en Exborgermester en Sjællandsk Kjøbstæd. Samle Vine og gamle Kroner, gamle Venner og gamle Sæder, gamle Comoedier og gammel Redelighed, kort, de fleste Ting, som man kalder gamle, er jeg en stor Elsker af, ikke fordi jeg selv er en gammel Mand, og vi helst rose det, som ligner os, heller ikke, fordi jeg er en Hader af alt Nyt, men fordi det meste af det Gamle i Almindelighed er bedre end det Nye, Vi ville begynde med Klædedragten. Fordum lod man sig gjøre en Kjole, som kunde slides i tre Generationer. Den var viid og fuldkommen, og saaledes at man endog af Vesten kunde lade sye en Kjole for sin Sønnesøn. Hvad ere nu vore Klæder. - Snevre og forskaarne, som de Tider, vi leve i. Med vore Spise- og Drikkevarer er det ikke gaaet et Haar bedre. Fordum spiste man jevn Dansk Føde, drak godt stærkt Øl, og befandt sig sund og vel. Nu sviser man Skildpadde og Bi stikker, Champagner og Mader, og har Gigt og Podagra og utallige Capitalistsygdomme, som vore Fædre neppe kjendte af Navn. J mine unge Dage gaves der Kjøbmænd, hvis Vexler man bespecterede ligesaa meget, som Generalstaternes, og hvis Dud gjaldt, mere end en tinglyst Obligation a vore Dage kort, Mænd, som kunde lægge hundrede Tusinde Rigsdaler paa Bordet i blanke Durater, og som, alt dette uagtet, ikke klædte sig anderledes end simple Borgerfolk, ikke spiste andet end simpel Kost, og ikke om Sommeren ansaae det under deres Værdighed, at holde aabent Taffel under Guds frie Himmel i Gyldenlunds eller Jægersborgs Skov. Men nu har man Kjøbmand, hvis Vexler ikke respecteres saa meget som Generalstaternes, hvis tinglyste Obligationer gielde mindre end et Orderhos hiin Tidsalders Kjøbmænd, som ikke see sig istand til at lægge hundrede Tusinde blanke Kobberskillinger paa Bordet, men som, alt dette uagtet, klæde sig som Baroner, spise sex Retter om Middagen, overænke Fodgjængerne med deres Eqvipager, og ansee det for en sand Malheur, naar de ikke i det mindste eengang som Maaneden kunne give et Tractament, som koster nogle Hundrede Rigsdaler. Vor Opbragelse, hvad er den bleven til Fordum lærte Ungdommen alting grundigt. Nu bygger man Slotte paa Flyvesand. Man vil lære alt og lærer intet. Vore Fruentimmer, hvad ere de blevne til - Fordum gaves der Danneqvinder, som satte deres Lykke i at opfylde deres Moderpligter i Kredsen af deres Familie, som ansporede deres Døttre til at følge i deres Fodspor, og at blive huuslige og Farvelige ligesom de. Nu bestaaer et Fruentimmers største Hæder i at kunne udmærke sig paa Baller og Masquerader, danse Skotske Trin som en Bosniak, og valtse som et Møllehjul. Huuslighed, ægteskabelig Omhyggelighed for Mand og Børn, og alle Huusmoderens store Pligter ere Ting, der betragtes som Fadaiser. En Kone af Opdragelse, maa kunne gjøre sin Mand til Hanrei, uden at han mærker det, maa kunne forlade ham og sine umyndige Børn, og løbe bort med sin Galan, naar Manden vover at vise ham Døren, maa i en Tid af to Aar kunne bringe ham til at spille Fallit, til at rømme sin Vei og sov Vore Ægtemænd, hvad ere de blevne til Fordum kjendte Manden ingen større Lykke, end den, han nød hjemme i sit Huus hos sin Kone og sine Børn. Der søgte han den eneste Erstatning for al sin Møie og Anstrængelse Lidet. Nu kjender Ægtemanden intet Ster der er ham meere forhadt, end hans eget Huus. Er han af Middelstanden, saa brænder han af Længsel efter at komme hen i Klubben, for at bortsville de Penge, som tusinde Creditorer dagligen sukke efter, er han af ringere Stand, saa ere Drikkehuse det eneste Element, han seer sig istand til at leve i. Dog, – jeg mærken jeg kommer for dybt ind i Texten. Jeg vil derfor afbryde for denne Gang, medens det endnu er Tid. Maaskee næste Gang lidet mere.