Viborger Samler, 1847-11-09
Den almindelige Vandstand, har i Agger Kanal i October været saaledes: Paa Havrevlen efter Kaberne 7 a 8 1/2 Fod, og paa Fjordgrunden 7 a 8 1/2 Fod. J samme Maaned er gjennempasseret Kanalen for Ind- og Udgaaende 82 Fartøier. Det med Dagsposten ankomne Numer af Aalb. Av." meddeler fra Viborg Andragendet der er tilstillet Cancelliet med Hensyn til det hersteds for nogen Tid siden Passerede i Anledning af tvende Køers Optagelse. Efterfølgende er de tvende Hovedpersoners i Andragendet indførte Forklaring: Først skal jeg, Ane Marie Andersen (Chr. Laustsens Kone), da udtale mig over Sagen for mit Vedkommende. Tirsdagen den 14de September d. A., om Eftermiddagen Kl. 45, da jeg vilde gaae ud i Marken, for i Anledning af daarligt Veir, at hjembringe vor Ko mødte jeg paa Veien Drengen Erik Tostrup, der sagde mig, at 2de Køer, tilhørende Kammerherre, Baron Bretton, gik løse nede paa vor Mark, og at det var bedst at optage dem, da han tidligere havde hørt min Mand sige, at de skulde optages, naar de krænkede Markfreden. Da jeg kom til vor Mark, traf jeg der de 2de Køer, hvilke jeg optog, hvorefter Drengen hialp mig med at drive dem hjem tilligemed vor egen Ko. Kammerherrens Køer bleve satte ind i vor Stald, vor egen Ko, af Mangel paa Plads, derimod ude i Haven. Klokken var da bleven noget over 5. - Min Mand, der var hjemme ved Køernes Ankomst, gav strax bemeldte Dreng, Erik Tostrup, Ordre til uopholdeligt at gaae op til Kammerherren, for at sige ham, at vi i dette Øieblik havde optaget 2de af hans Køer, som vi maatte bede ham om at lade afhente mod at betale de lovbefalede Optagelsespenge 8 Mk., de samme 8 Mk., som vi ifjor maatte betale efter Kammerherrens Foranstaltning. (Han an traf mig nemlig en Aften, da jeg gik hjem med min Ko paa en Sti langs med Hegnet af hans Mark, hvilken Stier meget befaren, og hvor jeg derfor troede at kunne gaae, naar Koen ikke græssede, uagtet jeg, da Kammerherren tiltalte mig og bebreidede mig det Urigtige i mit Forhold, derfor bad om Forladelse, maatte vi, som sagt, dog derfor betale 8 Mk.) Drengen udførte strax det ham paalagte Ærinde, ved at berette det til en af Kammerherrens Piger i Kjøkkenet, og hjembragte han os Besked desangaaende. Samme Dags Aften Kl. 8 1/2 sendte Kammerherren med en Soldat, der hos ham gjorde Dagleierarbeide, den Beskeed til min Mand, at han skulde sætte de optagne Køer i Folden, hvortil denne, der i samme Øieblik stod i Begreb med at kjøre til et Marked, svarede: "at han ikke kjendte til nogen Fold (en saadan haves nemlig ikke ved Viborg), "at Køerne stode i god Behold i Stalden, hvor de kunde staae indtil de bleve indløste." Soldaten gik bort med den Besked, og min Mand kjørte til Marked. Omtrent en Time efter, Kl. 9 ½, da Gadedøren allerede var tillukket og nogle af Husets Folk, nemlig Abraham Jensen og Hustru, der boe i den forreste Stue, vare gaaede tilsengs, kom Soldaten tilbage med den Ordre fra Kammerherren: "at jeg strax skulde udlevere de 2de Køer, da han ellers sendte Politiet efter dem hvortil jeg svarede: "at dette turde jeg paa ingen Maade gjøre, inden jeg fik de 8 Mk. i Optagelsespenge, efterdi min Mand havde paalagt mig dette Soldaten gik da bort og sagde, at nu skulde han bringe den Besked, hvortil jeg svarede: "at jeg ønskede gjerne, at Politiet snart kom, da jeg vilde tilsengs Omtrent en Times Tid derefter, da Klokken var 10 1/2 (hvilket jeg veed deraf, at Vægteren dengang udenfor vor Dør raabte, at Klokken var 10, og er den da 10 1/2), kom Politimesteren, Secretair Koefoed, og med ham Kammerherrens Karl, den ovenfor omtalte Soldat; jeg gik ud og lukkede Døren op, hvorpaa han med Soldaten traadte ind i den Stue, hvor Abraham Jensen og Kone laae i Sengen. Efterat Politimesteren havde spurgt mig, om det var her, Christen Laustsen, boede, om han var hjemme, og om han havde optaget Kammerherrens Køer, og jeg havde besvaret disse Spørgsmaal, opfordrede han mig til strax at udlevere de optagne Køer, hvortil jeg svarede: "at dette turde jeg ikke for min Mand forinden jeg havde faaet Optagelsespengene, de 8 Mk., som vi maatte betale ifjor. Herover blev Politimesteren meget opbragt, og tiltalte mig saaledes: "Men jeg siger, Dii skal Satan gale mig udlevere dem, og det øieblikkelig; veed Du, hvem jeg er, og i det Samme rev han sin Frakke op og viste mig Polititegnet.) Du skal i Hüllet, dersom Du ei strax udleverer dem. Du har jo taget dem paa Kammerherrens Eiendom; det er ligesaa fuldt, som om Du havde stiaalet dem. Da jeg sagde, at dette Sidste ikke forholdt sig saaledes, hvorimod jeg havde optaget dem paa min egen Eiendom, spurgte han, om jeg havde Vidner derpaa; idet jeg dertil svarede: at jeg havde en Dreng til Vidne derpaa, erklærede han "at det var det Samme som Jngenting". Da nu Politimesteren vedblev med sine Trudsler imod mig (jeg blev 2de Gange truet med Hüllet" i Arrest), skubbede til mig, idet han sagde: "See nu Du krasser af og udleverer Køerne strax, ellers skal jeg (atter en drøi Eed) løfte under Dig", – havde jeg ikke længere Kraft til at modsætte mig denne Blanding af physisk og Politi=Myndighed, og skubbet af ham igjennem Stuen, gik jeg ud i Stalden, ledsaget af ham og Soldaten, løste Køerne, som Soldaten tog og trak bort med. Ude i Stalden vedblev Secretairen med sine Skjeldsord: "Du er jo en Tyv, det er ligesaa fuldt som Du havde stiaalet Køerne, det er dog mærkeligt, Du turde optage Kammerherrens Køer." Da jeg var ganske betagen og syg af Skræk, turde jeg eller kunde jeg ikke længere svare, og maatte finde mig i denne ærekrænkende Tiltale, saa meget mere som Svar derude fra min Side rimeligviis havde fremkaldt Brug af Politistokken, hvilket kunde have været saa meget betænkeligere, som jeg var og er frugtsommelig. - Soldaten gik af Bagdøren bort med Køerne, uden at jeg derfor fik eller dengang blev tilbuden en Skilling i Optagelsespenge, hvilke man troede at kunne slippe for at betale, under det for mig krænkende og i Strid med Sandheden værende Paaskud, at jeg skulde have taget Køerne paa Kammerherrens egen Mark. (Senere, nemlig Torsdagen den 23de Septbr., da Politimesteren var kommen til en anden Anskuelse af Sagen, lod han min Mand kalde til sig og tilbød ham Optagelsespengene, 8 Mk., men som denne, efter hvad der da var passeret, ikke vilde modtage.) Politimesteren søgte fra Stalden samme Vei som han var kommen, nemlig igjennem Stuerne, for derfra at gaae bort, og fornærmede mig derefter ikke videre, uden forsaavidt han ved senere at slaae Abraham Jensen, uforvarende gav mig et Slag af Stokken. – – Herefter skal jeg, Abraham Jensen, tillade mig at fremstille Sagen for mit Vedkommende. Da jeg, ved at ligge i Sengen i den Stue, hvor den ovenfor omhandlede Passage mellem Chr. Laustsens Kone og Politimesteren var foregaaet, havde været Vidne til samme og følte mig oprørt derover, reiste jeg mig op i Sengen, idet Politimesteren kom tilbage fra Stalden og gik igjennem Stuen, og sagde til ham: "Med Tilladelse Hr. Secretair, jeg synes ikke det er rigtigt De tager Køerne fra Konen uden at betale Optagelsespenge, især da hendes Mand ikke er hjemme." Da han dertil yttrede: hvem er Du, hvad angaaer det Dig", sagde jeg, at det ikke saa rigtigt angik mig, men at jeg fandt det ubilligt, at Konen ikke skulde have sine Penge". Derpaa yttrede han: "Du skal Fanden gale mig øieblikkelig holde Kjæft, ellers skal Du faae af min Stok; og da jeg dertil svarede: undskyld Hr. Secretair, jeg har vist ikke talt Noget, som er urigtigt, hvorfor jeg skulde have nødig at faae Noget af Stokken, sagde han, hvad siger Du, vil Du strax holde Kjæft", og gav mig i det Samme, der laae nøgen i Sengen, paa min bare Krop over Skulderen et Slag af Politistokken med den tykke Ende, idet han nemlig tog fat i Stokken forneden. Det andet Slag, han i Forbindelse hermed vilde have givet mig, ramte af en Feiltagelse Chr. Laustsens Kone, der stod med Lyset ved Sengen. Nu yttrede jeg undskyld Hr. Secretair, jeg har vist ikke nødig at tage Slag i min Seng, jeg vil troe, jeg er Mand i mit eget Huus", hvorpaa han svarede: jeg skal vise Dig, jeg har Lov til at prygle Dig", og gav mig derefter atter to Slag af Stokken paa Skulderen, idet han tilføiede: "Du skal blive arresteret og komme i Hullet, imorgen; hvilken Tiltale jeg var saa fri at besvare med: "nei Hr. Secretair, De maa undskylde mig, jeg har ikke forseet mig, ikke gjort Noget, hvorfor jeg har nødig at komme i Hullet". Da han nu gav den Ordre: "Du møder mig paa Raadstuen imorgen sagde jeg: "nei De maa undskylde mig Hr. Secretair, jeg møder ei efter den Ordre. Endelig forlod han da Stuen, idet han forinden sagde: "at de selv skulde henvende dem til Kammerherren, og afgjøre Sagen i det Gode; hvortil jeg yttrede: "at det formeente jeg ikke, da jeg antog, at Konen ikke skulde staae i Kammerherrens Gaard som en Nar, og skjældes ud."De Klagendes Begjæring til Cancelliet gaaer ud paa, at der maa blive truffet de fornødne Foranstaltninger til, at Secretair, Borgemester og Byfoged Koefoed paa vedbørlig Maade, drages til Ansvar for Domstolene for det af ham udviste lovstridige Forhold, for den betydelige, Borgerfriheden og Huusfreden i lige høi Grad krænkende, Misbrug af Embedsmyndigheden, han uden mindste undskyldende end sige retlig Anledning har tilladt sig; og forvente de, at der bliver anlagt offentlig Sag imod ham, hvorunder der da maatte gives dem Leilighed til at lagttage det Fornødne, navnlig med Hensyn til den Reparation, de fordre ham tilpligtet at udrede til Enhver af dem. Med Hensyn til en Sættedommers Beskikkelse gjøre Klagerne opmærksom paa, at Stiftamtmanden, i det Forhold han staaer til Sagen, ikke vil kunne beskikke denne. – Uagtet vi ei kunne betvivle, – tilføie Klagerne - at Collegiet vil finde meer end tilstrækkelig Anledning til fra det Offentliges Side at beordre Sag anlagt imod Secretair Koefoed, maae vi dog, for det aldeles uventede Tilfælde, at Saadant ei skeer, underdanigst andrage paa, at der bliver meddeelt Enhver af os, det er i trængende Kaar, fri Proces og Sagfører til under Privat-Processens Former under tvende Sager at saggive Secretair Koefoed, ligesom der og da maa beskikkes en Sættedommer og Skriver. - Slutteligt skulle vi endnu bemærke, at Grunden til at dette Andragende først nu indkommer, er denne, at Secretair Koefoed nogle Dage efter Affairen lod os som Forligsforslag tilbyde 1000 Rbd., imod at vi skulde give ham en Erklæring. Da denne imidlertid var foreslaaet af et saadant Jndhold, at vi ei kunde finde det forsvarligt at underskrive den, afsloge vi Tilbudet, hvorimod vi ganske kort Tid efter lode affatte en anden Erklæring, hvilken vi vilde meddele ham, og hvorimod vi, samt Betaling af 100 Rbd. med navnligt Hensyn til vore trange Kaar, vilde have frafaldet enhver Klage over det af ham udviste lovstridige og for os krænkende Forhold. Secretair Koefoed var imidlertid reist til Kbhn., og ved sin Hjemkomst derfra har han ikke længere paa saadan Maade villet affinde sig med os. – Maren Lauge, Abraham Jensens Kone, bevidner Sandheden af Alt, hvad der i Andragendet er anført som Passeret i Stuen, ligesom Dhrr. H. Werring og A. Boye, der efter Concipisten af Andragendet. Hr. Landsoverretsprocurator Jespersens Begjæring vare tilstede medens de Vedkommende have meddeelt ham alle Oplysningerne om Sagen, have paa Andragendet attesteret, at det Nedskrevne er i nøie Overeensstemmelse med de Vedkommendes eget paa omhyggelig Examination begrundede Opgivende.