Berlingske Tidende, 1830-07-19
Efterretninger af blandet Jndhold. Den Franske Expedition mod Algier har ogsaa i Tydskland, vækket et slumrende Haab; nemlig det om fri Skibsfart for det Tydske Flag til Middelhavets rige Havne. J Aaret 1814 havde Nationernes krigerske Enthusiasme smigret sig med, at de forenede Magter vilde vende deres seierrige Vaaben mod de Afrikanske Søerøvere. Dengang stiftede den tappre Sidney=Smith i Pari et antipiratisk Forbund, og tilsendte Congressen i Wien sin bekjendte Memoire om Tilintetgjørelsen af Barbareskernes Søerøverie. Han foreslog, at de der meest interesserede Nationer skulde opstille en fælleds Land= og Søemagt, for at bevogte Middelhavets Kyster og forfølge alle Pirater til Lands og Vands. Nærmere og vigtigere Interesser, i Særdeleshed Napoleons Tilbagekomst fra Elba, gjorde netop Fordring paa Europas Fyrsters Virksomhed. Men da i Aaret 1817 - faa Maaneder efterat Admiralerne Exmouth og van der Capellen nogle af Barbareskernes Kaperskibe vovede sig ud i Nordsøen, og, nær ved Englands Kyster opbragte adskillige Hanseatiske og Oldenborgske Skibe, anledigede dette de frie Stæders, Hamborg, Lübecks og Bremens, Gesandt ved Forbundsdagen til at indlevere et Andragende i Anledning af det Afrikanske Søerøverie. En Commission blev nedsat, der i sin Erklæring af 3die Juli 1817 i Særdeleshed foreslog, ved de i denne Sag interesserede Søemagters Negociation at anmode England om at behandle alle Barbaresk Fartøjer uden for Middelhavet som Søerøvere, og foreløbigen at tage kraftige Forholdsregler til partielt at raade Bod paa dette Onde. Forslaget blev antaget ; ene Baden foreslog siden, at det tydske Forbund, ved egen Kraft, skulde beskjærme de Tydske Forbundsstaters Handel. J Overeensstemmelse med Forbundsdagens Ønske bleve de 1818 i Aachen forsamlede Monarcher enige om, at England og Frankrige, i de allierede Magters Navn, skulde opfordre de barbariske Stater til at opgive deres hidtil drevne Røverhaandværk. Opfordringen skeete ogsaa virkelig i Aaret 1819. men blev frugtesløs. Jmidlertid havde i Aaret 1818 en antipiratisk Forening dannet sig i Hamborg med heldig Fremgang, Deputerede og Commissarier bleve udnævnte, Subscriptioner til frivillige Bidrag aabnede, og adskillige Adresser angaaende Selskabets Øjemeed indsendtes til den Tydske Forbundsdag og bleve af denne modtagne med Erkjendtlighed. Fra Udlandet kunde man imidlertid ikke opnaae andet, end nogle høflige med evasive Svar, der indeholdt Forsikkringer og Protection; de i Begyndelsen rigeligt indløbne Pengesummer bleve udgivne til ingen Nytte; Haabet svandt, og Selskabet opløstes, ligesom SidnerSmiths allerede tilforn var forsvundet uden at efterlade mindste Spor. Man kunde ikke vente Andet, thi ingen Leilighed kunde frembyde sig til umiddelbart afgjørende Virksomhed for slige Foreninger, der i Overeensstemmelse med den da herskende Folkestemning, men i Modsigelse til Cabinetternes, higede efter Krigs= og Korstog. Denne krigerske Stemning afløstes af en fredelig Resignation. Ligesom man før havde holdt Erobringen af Nord Africa, som ikke meget vanskelig, saaledes paastod man nu, at end ikke hundrede Tusinder af de bedste Europæiske Tropper, vilde kunne udrette Noget imod de fanatiske Muselmænd. Selv efterat Algier var overvundet af Engelland, saae man dette mægtige Rige tilkjøbe sig Sikkerhed for sin Skibsfart ved Tribut og Foræringer ; ogsaa i Tydskland bestræbte man nu meget ivrigen for, ved diplomatisk Mægling, at faae Handelens Baand løste som man ikke turde haabe, at kunne sønderhugge med Sværdet. Allerede 1751 havde Hamborg sluttet en Fredstractat med Algier, men som, formedelst Spaniens Mellemkomst, der var i Krig med denne Stat, allerede det følgende Aar maatte annulleres. Sildigere Underhandlinger, i det 18 Aarhundredes sidste Decennium fra de forenede Hanseatiske Stæders Side mislykkedes; de Conventioner, som enkelte Stater sluttede, f. Ex. Bremen med Marocco 1806, skaffede ingen varige Fordeele. Under forandrede Forhold troede man omsider at kunne naae det ønskede Maal; men dette Haab opfyldtes ikke. Jndtil den allersidste Tid have Barbareskerne fortsat deres Sørøverier mod de nordtydske Fartøier, endog i det atlantiske Hav, og i Stedet for at de før ikkun vovede sig til Mallaga, stundom vel ogsaa til Barcellona, saa ophørte nu al Sikkerhed for Skibsfarten allerede ved Oporto og i Særdeleshed ved Lissabon. Saaledes er nu det skjønne Middelhav, som forbinder tre Verdensdele, og hvor, efter Fredsslutningen i Adrianopel og formedelst Udsigterne til Udryddelsen, af Grækernes Sørøverier, nye Veie aabnes for Nationernes Handelsaand og Driftighed, aldeles tillukt for ethvert nordlydsk Flag med Undtagelse af Hannovers, der er deelagtig i Storbritanniens commercielle Fordeele. Den Skade, der følger af denne, mod at Folkeret stridende, Handelspærring for Tydsklands Velfærd er uberegnelig, især for Østersøens og Nordsøens Kystlande, Preussen, Meklenborg, Hansestæderne og Oldenborg. Den nærmest Følge heraf er, at de til deres Varers Transport maa betjene sig af det Danske, Svenske, Hollandske, Engelske eller Nordamericanske Flag. I de ellere Aar fra 1815 til Udgangen af 1825 ere fra Nordlydske Havne, fra Varel indtil Memel, ikke mindre end 5485 Skibe udløbne til Landene ved Middelhavet, eller ankomne derfra. Hele Fragten maatte betales til fremmede Skippere, og naar man efter en lav Beregning anslaaer Fragten for hver Reise til 6,000 Mk. Hamb. Cour., saa giver dette en Totalsum af 32,910,000 Mk. H. Cour. Den største Deel af denne Sum er virkelig tilflydt Udlandet; thi der fragaaer kun lidet som Gevinst for de tydske Skibsmæglere og Lodser, eller til de fremmede Skibes Reparation og Proviantering i lydske Havne, fordi Capitainerne undertiden have Ordre til at anvende saa lidet som mueligt af Fortjenesten paa Lossestedet. Ved denne Beregning er der kun taget Hensyn til de directe, men ikke til de indirecte Fragtfarter fra Havn til Havn i Middelhavet selv, eller fra dettes Havne til det atlantiske Hav. Regnes den inddirecte Skibsfart med, vil Antallet af Expeditionerne, som Hundelen paa Middelhavets Havne anlediger, omtrent beløbe sig til 800 om Aaret; de Fragter, som den tydske Skibsfart mister, kan anslaaes til en aarlig Gjennemsnitssum af 4,800,000 Mk. Hamb. Cour. (Sluttes i Morgen.)