Viborger Samler, 1780-06-19
J femten Aar har jeg nu staaet i Sultan Benanas Tieneste, i femten Aar har ingen tient ham med meere Jver og Hengivenhed, end jeg; ingen har været meer utrættelig ved Arbeidet; alt dette veed han Fremmed for Egennytte, var mit Hierte stolt og uafhængigt; det nedlod sig for dig; det opofrede dig sin Tieneste, Benana, afholdt ved din Rang, blev det dog tiltrukken ved din Person. Har du ikke sagt mig hundrede gange: Min kiere Haly, du er den troeste af mine Tienere, og med alt det, er der dog Abumanzor, som du betroer en anseeligere Post end min Abumanzor har begaaet adskillige Feil af storste Betydelighed, og jeg, jeg den troeste af dine Tienere, hvori har jeg forseet mig, Medens jeg udstødte disse Klagemaal, nedlod Søvnens tunge Haand sig paa mine Øienlaage; overvældet af Bekymring og af Møie, slumrede jeg ind. Strax saae jeg i Drømme en Ædelsteen og en Demant, der nylig var kommet fra Konstnerens Hænder. Demanten havde en Plet, men Ædelsteenen ingen. Demanten kom i en Ring, blev sat paa sin Herres Finger, og tildrog sig der alles Øine. Ædelsteenen derimod blev omdannet til en Signetring, og som den maatte tilbringe et dunkelt Liv paa en Skriverpult, saa knurrede den imod Herren, for det Fortrin, Demanten fik. Denne Denne Herre, syntes mig, var en gammel ærværdig Mand, hvis majestætiske Træk indprentede Ærbødighed. Jeg bliver beskyldt for Ubillighed, sagde han, vendende sig til mig, og jeg tor henholde mig her til dig; Døm, hvem der har Uret, mit Signet eller jeg. Jeg tog da strax Ordet, og sagde til Ædelsteenen, at omendskiønt Demanten har en Plet, og den ingen havde, saa maatte den dog ikke tænke paa, at sætte sig i Ligning med Demanten; den var skabt for at være en Ring, du kunde ikke paastaae meer, end at blive et Signet. Naar man ligner to Ting sammen, maa man først undersøge Skiønhederne, forend man tæller Feilene; du er meer fuldkommen end den, men har du vel igjen dens Glands, Vær fornøiet med din Skjebne; Eders Herre har sat hiin paa sin Finger for der at glimre; han har omdannet dig til et Signet, for at være til Nytte. Jeg vendte mig herpaa om imod den Gamle, og saae ham, lidet efter lidet, at skifte Dannelse, og at foryngres. Den krummede Ryg blev rank, de graae Haar brunagtige, og faldt i Lokker paa de stærke Skuldre, hans Ansigtestræk bleve meer kiekke og skiønne; kort: jeg erkiendte Benana, og skælvende faldt jeg til hans Fødder. Han hævede mig med Venlighed, drog et Suk, og tiltalede mig saaledes: Du, som bedømmer andre saa vel, jeg seer ind i Grunden af dine Tanker, du dømmer dig endnu bedre selv. Langt fra, at dit Hierte bærer Misundelse over Abumanzors Rang, er du fornøiet med din Lod; min kiere Haly, elsk stedse Benana, du skal og stedse blive hans Hemmeligheds Bevarer, og den troeste af hans Tienere. Et og beder, De tager ikke ilde op, at jeg fordrister mig at recummedere Dem. Jeg er Chirurgius, og vilde derfor bede Dem end meere at recummendere mig, da jeg ikke aleene i Aareladen, men og i andre Curer er meget expedid og færdig; jeg har nyelig i disse Dage ved Snu lykkelig currert en fornemme Frue, hvis Navn jeg vil fortie, som havde en hernam scrotalis, og en Naboe, som havde hovnede Been, har jeg ved den bekiendte Aabning, som man kalder Parazen-Thesin Doracis, holdt saa længe ved Live, indtil han endelig døde. Apropo. Skulde De af en Hændelse høre, at denne samme Opuration nyelig vanlykkedes for mig paa en ung Pige, haaber jeg, De undskylder mig hos alle, da jeg var uskyldig, siden Marasmus senilis forhindrede, at hun ikke kunde komme sig. Jeg har og et ypperligt Specisigum imod Podagra, muligt kan jeg eengang tiene Dem dermed, thi de Herrer, Lærde behøve altid friske Hænder til at skrive; jeg har endnu et større Archanum, nemlig et Omslag til 60 Draaber at indtage, hvilket modstaaer al indvortes Betændelse, demper Heeden, kiøler og forvandler i kort Tiid Hidsigheden til kold Brand Jeg har alt gjort mange Prøver dermed paa Patienter, som ikke beklage sig over mig; Vil derfor Deres Velædelhed have den Godhed at bekiendtgiøre dette, vil jeg være Dem meget oblichert, og of rerer mig igjen at være til Deres Tieneste; Jeg er og meget vel øvet i Ahnatomien, skulde der forefalde en Sektion, er jeg gierne til Tieneste, og om Saaret. Saaret ikke er ledal nok, skal jeg skiere saa meget i tu, at det overalt paa alle Unverstæter skal passere pro apsolute ledal. Jeg er stedse, Min Herre! Deres &c. &c. Et Træk paa Ædelmodighed.