Viborger Samler, 1830-08-19
Ved at betragte den herskende Meningsforskjellighed i Paris, seer man, at der sammesteds for Øieblikket findes tre forskjellige politiske Partier. Ti det Første høre de Mænd, der have taget den dristigste Andeel i de sidste Begivenheder. De ere frygtelige saavel ved det mulige Antal af deres Tilhængere som ved det, hvad de allerede have udført og endnu ere istand til at udføre. De ere afgjorte Modstandere af Hertugen af Orleans. Deres Raab midt i Jlden var: "Jngen Bourbonsmere, Friheden leye, Republiken leve! "og da Talen var om en Inentenant general "Ned med med Orleand!" Denne Mening har hidtil kun yttret sig i et Blad: Laa Tribune des Departements, og nogle i denne Aand den 30te og 31te Juli forfattede Artikler vare nær ved at komme Redacteurerne dyrt at staae, da 70 til 80 Nationalgardister vilde drage dem til Ansvar derfor. Siden synes de ikke at have kunnet finde nogen Bogtrykker, der havde Mod til at trykke deres Blad. Denne Tidende har navnligen opponeret imod de faa i Paris tilstedeværende Deputeredes Magtfuldkommenhed, og overhovedet nægtet de Deputeredes Kammer, der kun var sammenkaldt for at votere Budgettet og nogle Love, Ret til at decidere i Henseende til Dynastien- og Regjeringen. Det andet Partie kan man kalde det orleanske. Det vil kalde Hertugen af Orleans til Thronen, og haaber saaledes at undgaae en Krig med Udlandet og at qvæle Borgerkrigen i Fødselen. Fleertallet af de Deputerede, Banquiers og Kjøbmænd lige til Detailhandlere, som have Valgret, bekjende sig til dette Partie, og hvad der giver det en særdeles Vægt, er, at det understøttes af Laafayette, der er Overanfører for hele Nationalgarden. Denne Menings Organer ere alle bekjendte liberale Blade; men vistnok finder der ogsaa betydelige Nuancer Sted imellem dem, og i Henseende til Grundloven der ansees som en væsentlig Betingelse for denne Thronforandring, ere de ingenlunde enige. Et tredie Partie holder endeligen fast ved Legitimitetsprincipet. Til dette hører navnligen den høie og en Deel af den lave Geistlighed, en stor Deel af den gamle Adel og mange Magistratspersoner. Det har endnu mange Tilhængere i det nærværende Deputeret Kammer og blandt Pairerne, iblandt hvilke man tiltroer Nogle Dristighed nok til, i Carl X Navn at gjøre Fordring paa Kronen for Dauphin, til hvis Fordeel hiin har tilbudt sig at resignere. Men der behøves et Partie i Provindserne og i Udlandet, for at give disse ellers uændsede Stemmer Eftertryk. - Jo mere den indvortes Orden gjenoprettes, desto lettere kan man opdage Kiendetegnene paa de Partier der saaledes danne sig. Man maa haabe, at Trangen til indbyrdes Enighed itide vil undertrykke Spiren til Tvistigheder og qvæle disse i Fødselen. J Henseende til den herskende Forskiel i Synsmaader blandt det orlcanske Parties Tilhængere, kan man bemærke Følgende. De Moderate - hvis Anskuelser findes i Messager og Journal des Debats - ville holde sig til Chartet, og antage de af de Deputeredes Kammer foreslagne Udvidelser som Rettesnor. Et andet Partie - i Journal du Commerce - gaaer allerede meget videre og forlanger især Ophævelsen at Principet af en Statsreligion. Et ganske andet Sprog fører Courier Francais. Chartet selv forekommer den at være et eendigt Stykke Arbeide fra 1814, der maa tilintetgjøres og give Plads for en fuldkommen Omskabelse efter en stor Maalestok. Dette Blad, det egentlige Organ for den svagt skjulte Republicanisme, føier sig kun i Kongedommet som itet nødvendigt Onde. Det troer ikke, at Kammeret er Omstændighederne voxent. Magistraturen er efter dets Mening befudlet med en Mængde Uværdige; man maa ikke tale om deres Uafsættelighed; thi denne har ophørt med Chartet. Patriet er bleven en Belonning for ussel Hoftjeneste; det maa omdannes fra Grunden af. "Lad Kammeret ikke glemme: Det Forefaldne er ingen Minister= eller Regjerings=Forandring; nei det er en Revolution."