Viborger Samler, 1813-06-30
Ved denne Traktat forsikrede Keiseren Danmark Jntegritet. (Udelelighed) J Aaret 1811 tilkjendegav det Svenske Hof i Paris det Ønske, at forene Norge med Sverrig og ansøgte Frankrigs Bistand. Man svarede, at saa gjerne end Frankrig ville bidrage til Sverrigs Ønskes Opfyldelse, kunde det dog ikke tillade dets Bundsforvantes Riges Deling, da det stred mod den sluttede Traktat, som fastsatte, at Danmark ikke kunde deles. Fra dette Øieblik af bortfiernede Sverrig sig fra Frankrig og indlod sig i Underhandlinger med dets Fjender. Da Krigen, med Rusland siden truede at bryde ud, foreslog det svenske Hof at tage fransk Partii, men fornyede tillige da sit Forslag om Norge, Sverig forestilte Frankrig, at det fra norske Havne var let at gjøre Landgang paa Skotland. Det franske Hof svarede at dets Hænder vare bundne ved Traktaten med Danmark Fra den Time af sluttede Sverig et Forbund med Rusland og England, hvis første Bestemmelse var: at tvinge Danmark til at aftræde Norge til Sverig. Slagene ved Smolensk og Moskan gjorde Svensken mere geskæftig, som fik nogle Subsidier og rustede sig noget. Vinteren 1813 kom og de Franske rømmede Hamborg. Danmarks Forfatning var farlig. J Krig med England, truet af Sverrig og Rusland, saae det ud til at Frankrig var for afmægtig til, eftertrykkelig at yde Hjelp. - For at komme udaf denne Forfatning, vendte Kongen af Danmark sig, med den Aabenhjertighed, som karakteriserer Ham, til Keiseren. Denne, som vil, at hans Politik ikke skal være til Byrde for hans Bundsforvandte, svarede "At det stod Danmark frit for at underhandle med England, for at redde sit Lands Uddelelighed, og at Keiserens Agtelse for og Venskab til Kongen, aldeles ikke skulle kolnes ved de nye Forbindelser, som Omstændighedernes Trang nødte Ham til at indgaae Kongen bevidnede sin ganske Taknemlighed for denne Fremfærd. Danmark havde leveret 4 Divisioner meget gode Matroser, som bemandede 4 Linieskibe af Scheldeflaaden. Da imidlertid Kongen af Danmark tilkjendegav det Ønske, at disse Matroser, maatte Ham tilbageleveres, saa sendte Keiseren dem med den samvittighedsfuldeste Nøiagtighed tilbage og bevidnede Officerer og Matroser sin Tilfredshed med deres gode Tjeneste. Jmidlertid rykkede Begivenhederne fremad. De Allierede troede, at Burkes Drøm gik i Opfyldelse. I deres Jndbildning var det franske Rige allerede udslettet af Jordkloden, og denne Mening maae paa en synderlig Maade have herskeet, da de tilbøde Danmark til Skadesholdelse for Norge vore Departementer af den 32te Militærdivision, ja selv hele Holland, for at belønne en Søemagt i Norden, som holdte med Rusland. - Langt fra at lade sig føre bag Lyset af denne bedragelige Lokkemad, sagde Kongen af Danmark til dem "J ville altsaa give mig Colonier i Europa paa Frankrigs Bekostning: Ved Umueligheden af, at bringe Kongen af Danmark derhen, at tage Deel i saa daarlig en Jder, blev Fyrst Dolgorucki sendt til Kjøbenhavn, for at forlange, at man gjorde fælleds Sag med de Allierede og imidlertid tilbøde de, at forsikre Danmark sin Integritet, ja saagar Norge med. Omstændighedens Trang, de Danmark truende Farer, de franske Armeers Bortfiernelse og egen Redning, gjorde at Danmark Politik gav efter. Formedelst Garantiet af sine Stater, indvilligede Kongen, at hans Tropper dækkede Hamborg og under hele Krigen sikrede Staden, selv imod de franske Armeer. Han indsaae alt det Ubehagelige denne Stipulation kunde have for Keiseren og anbragte derfor ved Redactionen alle mulige Modifikationer og undertegnede ikke denne Stipulation anderledes, i det Han gav efter for alle dere trængende Forestillinger, som omgave Ham og forestillede Ham Nødvendigheden af at redde sine Stater. Men Han var langt fra at tænke, at dette var en Snare man ville lægge for Ham. Hr. von Bernstorffbegav sig til London. - Han troede der at vorde modtaget paa den meest forekommende Maade, og blot at have nødig at underskrive den Traktat over hvilken man var kommen overeens med Fyrst Dolgorucki. Men hvor stor blev hans Forundring, da Prindsregenten vægrede sig ved at antage Kongens Skrivelse og Lord Castlereagh tilkjendegav ham at der ikke kunde sluttes Traktat mellem Danmark og England, førend Norge blev aftraadt til Sverrig" Faa Dage derefter fik Grev Bernstorf befaling, at vende tilbage til Danmark. Paa samme Tid førte man det samme Sprog imod Grev Moltke, dansk Gesandt ved Keiser Alexander. Fyrst Dolgorucki var kaldt tilbage som om han havde overtraadt sine Fuldmagter og imidlertid gjorde de Danske den franske Armee deres Notification og det kom til nogle Fjendligheder !!! Forgiæves ville man eftersee Nationernes Aarbøger for at finde i dem en mere umoralsk Politik.