Københavns Adresseavis, 1777-04-09
fra det foranderlige til det uforanderlige evige Gode, og at prøve Hende ved Enkers bitter Skaal. I dette gudfrygtigste og kiærligste Ægteskab avlede Hun 4 Sønner, hvoraf 2de for Faderen indgik til de Helligges Arvedeel i Lyset. Men de Tvende, Den ældste og yngste, forundte Gud Hende som en Trøst, Efter sin Salig Huusbondes Død i Hendes 17 Aars Enke=Sæde, Og ligesom Hun var En Sara mod sin Mand, saa var Hun tillige, En Anna i Gudsfrygt, En Maria i lydig Hengivenhed under Korset, og en huuslig Martha i sit Huus. til Sin og 2de Børns Understøttelse. Og da Hun var overbeviist i sit Hierte. at baade i dette, og det tilkommende Liv Gudsfrygt havde Forsættelse med sig; Saa opfostrede Hun og, fine 2de med sig levende Sønner, Sig Selv, og Dem, til Ære og Nytte i Gudsfrygt og Herrens Formanelse. Hendes Valg=Sprog var Christus er mit Levnet, og det er mig en Vinding at døe. Og dette trøstede Hende, i Hendes Livs mange Møysommeligheder, i Hendes 17 Aars Enke=Sæde, Fordi Hun troede: At Gud var Hendes Frelse, Ære, Styrkes Klippe, med fuld Overbeviisning, om, at Guds faste Grundvold staaer, som haver dette Indsegl Herren kiender Sine. Men ligesom Hun stedse betragtede Guds Befalinger, og betænkte Hans Bud, Saa var Hen es Haand bestandig udrakt. med Hielp til den Fattige og Nødlidende, Og Hendes Hierte aaben. med Understøttelse og gode Raadat lindre efter Evne de Syges Smerteer. Hendes Huus var et vist Tilflugts Sted, for Trængende. Dog i alt dette, lod Hun ikke sin venstre Haand vide hvad den høyre gjorde, Ney Menniske Vennen kiendte sine Pligter, uden at ophøye sit Hierte af deres Opfyldelse Hun føelte kun en sød og stille Glæde i sit Hierte, over Gud betroede Hende, at kunde giøre vel. og et, Gud skee Lov, fulgte altid Hendes Belgierninger. Kørt, Hun var efter Budet en sand Enke for Herren. Oprigtig omgikkedes Hun sine Venner, De Forstiltes Sprog var Hende fremmed. Hendes Fiender forlod Hun deres Feil, Ja endog gjorde dem tilgode. Saa til sit christelige Døbenavn Christine Svarede Hun som en sand Christen i alle Deele. See, saa var Kongens Datter herlig prydet indvortes. Og da Hun fornam, Tiden var kommen, Prøve=Skolen skulle ophøre, Hendes Livs Lys i Tiden skulle udslukkes, Saa havde Hun og, under stille Bøn og Paakaldelse, Sin Troes Lampe antændt, nu Hun skulle vandre Giennem Dødsens mørke Dale. Og da Kompen gik for sig, overvandt Hun i Kraft, ved Løven af Juda, den 12 Martii sidstleden paa Fredensborg, efter Hun sammesteds havde været Beboere i 31 Aar og 8 Maaneder; Og en Verdens Udlænding i 64 Aar, 4 Maaneder, og 13 Dage. Hun blev kold, Hun isnede, Men mon Hun døde, Ney, thi Hun døde her daglig, for at leve evig. Hun var altsaa blant de Salliges Tal Der have Deel i den første Opstandelse, over hvikken. den anden og evige Død ikke skal regnere. Hun gik kun ind til den Sabaths Hvile, der evig er bestemt for Guds Folk Nu farvel christelige, ædelmodige, ømme Pleiemoder, jeg seer dig alt i Dit Hvilested, og Din Grav ophøyet, jeg øyner dig ikke meere i Tiden; Tak for 26 Aars oprigtige Venskab og moderlige Kierlighed; dit Støv skal jeg velsigne, mens jeg er til, og til jeg selv bliver til Ormenes Rov. Gid dine efterlevende 2de Sønner, mine troe Brødre, høste Velsignelse og Frugt af din dydige Vandel, af dine christelige Gierninger. Med taarefulde Øyne beskue de og jeg nu din Grav, og vore Taknemmeligheds Taare byde dig det sidste Farvel i Tiden. Dog, uforsagt, frydefuld vil vi haabe, engang med dig, at opnaae Klenodiet, at glemme Moysomheden, og at see dig igien i Beskuelsen ved en ærefuld Opstandelse fra vore A. B. B. Grave. Nyheder.