Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-11-12
de franske Tropper paa deres Marsch; men Ney afslog Tilbudet, sprængte Porten uden for Ludvigsburg med Canoner, rykkede ind i Hovedstaden, med et saadant Antal Tropper, at deres Jndqvartering var umuelig, tilkjendegav derpaa Magistraten, at endnu samme Nat 2 Regimenter og 15 Batailloner skulde rykke ind, og forlangte 1 Mill. Portioner Brød. Churfyrsten, hedte det længer hen i denne Note, tvivlede ikke paa, at faae Erstatning og forlangte den umiddelbart af Keiseren selv. - Den 2 October ankom Napoleon selv til Ludvigsburg og en Virkning af hans Ankomst var, at den østerrigske og russiske Gesandt bleve satte under Militairbevogtning, og ikke kom i Frihed igjen førend efter 24 Timers Forløb, da Martembergs Skjebne var afgjort, han erklærede hvad han adskillige Aar derefter gjorde til en Grundsætning for hele Europa, at hvo der ikke var med ham, var imod ham, modsatte Würtemberg sig, saa skulde det behandles som et erobret Land, betale 8 Mill. og stille 2000 Heste og de til Hærens Befordringsvæsen nødvendige Folk. Hvad man her gjør mig til Betingelse ligge uden for min Magte Grændser, erklærede Churfyrsten. Hvad De ikke kan, det kan Deres Land," svarede Napoleon. "Mine Stænder ville ikke samtykke, svarede Churfyrsten. "Mod disse vil jeg understøtte Dem, sagde Napoleon. D. 4 Oct. sluttedes en Alliance-Tractat, efter hvilken Kriseren indestod Churfyrsten for hans Landes Uafhængighed og Heelhed, og lovede at skaane disse for Requisitioner, imod at hiin skulde lade støde 8 til 10,000 Mand, hvoriblandt 1000 Mand Cavallerie, til den franske Hær. Saaledes maatte den ene tydske Stat tjene Napoleon til at knuse den anden, og saaledes bleve Mangel paa Samhold den virksomme Aarsag til Tydsklands Underkuelse og Ydmygelse. Vel er det unægteligt, at de mindre Stater paa hiin Side Rhinen, ganske overladte til deres egen Skjebne og overvældede af en ligesaa talrig som seiervant Fiende, umueligen kunde modsætte sig med synderlig Kraft den indbrydende Strøm, som ingen Dæmning kjendte eller havde, dog aldrig var Napoleon bleven hvad han blev, om man i Tide eftertrykkelig havde forhindret, at den store tydske Colos Led forLed bleve sønderlemmet, og om alle havde reist sig i det fulde Forsæt, at staae og falde som een Mand for Tydsklands Selvstændighed og Frihed. Men den Sætning; man er sig selv nærmest, som er en Spire til saa meget Ondt i den moralske Verden, var ogsaa under nærværende Omstændigheder en ikke ringe Medaarsag til alle de store Ulykker, der siden, som en Følge af de Franskes alt mere og mere voxende Vælde, hjemsøgte det kunde Tydskland. Man frygtede i denne almindelige Jldebrand for at faae sit Plankeværk eller sin Sidebygning beskadiget eller nedrevet, og betænkde ikke, at ved denne Besparelse omsider den hele By vilde komme i Brand. Alle de franske Colonner havde faaet den befaling, at støde omtrent den 6 Oct, sammen i Egnen af Nordlingen, nordost for Ulm, og paa denne Dag vare ogsaa henved 70,000 Mand virkelig forenede her. Bernadotte og Marmont, tilligemed Bayererne, maatte paa den korteste Vei trænge frem til Nordlingen. Men denne korteste Vei gik adskillige Dagmarscher lige igjennem det preussiske Gebet, og Preussen havde nyligen ladet udgaae en meget eftertrykkelig Proclamation, at hævde sin Neutralitet paa det strængeste mod hver Krænkelse. Napoleon imidlertid befalede Beru dette, at trænge uden videre Hensyn lige igjennem det Anspachske mod Donau. Da her ikke stod nogen Armee, der kunde give den proclamerede Neutralitet nogen Eftertryk, saa var denne Kran kelse af en neutral Bund ikke engang forbunden med nogen Fare, og Napoleons her brugte Ord: for at vinde Alt maa man vove Alt var derfor næsten uden Betydning. For en preussisk Arme behøvede man desuden ikke at frygte, thi inden denne kom, kunde man allerede have endt med Østerrigerne. De Bernadottiske Tropper rykkede den 3 Oct. ind paa preussisk Bund, marscherede, alleProtestationer uagtede, fremad, og ankom den 6te October til Weissenburg, medens Marmont og Bayererne trængte paa en anden Vei igjennem det Anspachske. Ogsaa havde Divisionen under Davoust berørt de sydlige Districter af Franken. Henved 100,000 Mand fremmede Tropper vare saaledes trængte igjennem det Anspachske og uagtet alle Voldsomheder under Livsstraf vare blevne forbudne, bleve dog adskillige Sted plyndrede, og hist og her Mishandlinger udvenNes saaledes at krænke en neutral Bund lykkedes det Napoleon ful kommen, at falde de i deres Stilling ved Jller rolig staaende Østerrigere i Ryggen. Skuffet i sine Forventninger og ubekjendt med Tingenes sande Tilstand blev Mack ubekymret i sin Stilling, og uden at formode noget Angreb fra Vesten, antog han den nordvestlige Bevægelse for et blot Blændeværk. - Man har gjort Mack store Bebreidelser, og haardt har han maattet bøde for de sikkerlig ikke ringe Folgreb, han gjorde sig skyldig i. Men om han end havde været ti Gange saa duelig en Hærfører, som han virkelig var, kunde han dog umueligen forudsee, at Napoleon vilde tillade sig det voldsomme Skridt, at trænge igjennem et neutralt Land, og trodse de høitideligste Moderklæringer af en Magt, han hidtil høvde behandlet med saa udmærket Høiagtelse Mod forrædersk Snedighed og himmelraabende Urer færdighed er selv den Klogeste ubevæbnet. (Fortsættes.)