Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1810-09-29
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. Ras Syvende Aargang. No. 102. Udgivet og forlagt af Boghandler S. Soldin Løverdagen den 29 September, 1810. Hr. Simon Studenstrups maadigste Gjensvar paa Seniør Peder Pedersens underdanige Rapporter. Jeg kan masvi ikke andet end rose Ham, min kjere Peder, for den Jver, hvormed Han til Dato har rapporteret mig alle Noviteter og Curiositeter i Kjøbenhavn. Han har, som Han veed, allerede længe havt min Bevaagenhed og Affection, og Hans Umage og Uleilighed skal hverken blive ubelønnet eller upaaskjønnet. Saasnart den Fyenske Forvalters Contract er ude, skal jeg placere Hampaa samme Forvalters Post. Jeg haaber ogsaa, at Han vil vedblive hver Postdag at fortsætte Hans underdanige Rapporter. Men i Besynderlighed ønskede jeg, at Han vilde gaae ind i nogle af de mange Klubber i Kjøbenhavn, hvor man sædvanlig har alle Noviteter fra første Haand, og at Han meest vilde holde sig til Damerne, da det er dem, som man snarest kan faae noget Nyt at vide hos. - Betreffende Smørret, da ønskede jeg gjerne, under Haanden at erfare om Providerings Commissionen i Aar seer sig istand til at overlade noget under 200 Rdlr. Tønden, om man kan vente meget fra Holsteen, om Kjøbmændene og Spekhøkerne have meget Forraad deraf v. s. v., saasom jeg har 200 Tønder liggende, hvoraf de 100 ere fra i Fjor, som jeg i December Maaned agter at sende ned til Kjøbenhavn. Jeg har allerede været buden 48 Rdlr. for Fjerdingen, men det forekom mig som det var Synd at sælge det for saa godt Kjøb, eftersom jeg er viis paa at faae de 60 Rdlr. naar jeg vil bie til Vinteren kommer. - De sidste Species jeg sendte Ham skal Han ikke sælge under 29 Mk., saasom jeg kan have den Fornøielse at melde Ham, at en Patriot, har forsikkret mig, at Coursen inden man veed et Ord er 550. Han skal heller endnu ikke sælge de sex blissede Hingster, men Han kan see Tiden an og sætte Bæsterne paa Foer i Knapsteds Gaard eller i de tre Hjorter. Ligesaa skjøtter jeg endnu ikke om at sælge de 40 Stude, jeg sidst sendte til Kjøbenhavn. De skal staae indtil Coursen har reist sig lidt. Naar den er 550 kan Han lade den stryge. Jeg er, som Han nok veed, en Patriot, og skjøtter ikke om at udsuge min Næste. Man skal lade andre leve med. - J Henseende til Tyverigsdalersedlernes Nedsættelse er jeg nu kommet mig af min Embarras, eftersom Han forsikkrer mig, at det Hele kun var blind Allarm og Spargement; men for at være fuldkommen sikker troer jeg det var bedst, at Han istedet forTyverigsdalersedler i Fremtiden sender mig ny Kobbertoskillinger, om Han ogsaa maatte give 8 s. eller 1 Mk. i Agio paa hver Rigsdaler. For jeg har, som Han nok veed, liggende adskillige Tusinde Rigsdaler i Sølv Markstykker til Erindring om frivillige Offere paa Fædrenelandets Alter, og for at have Samlingen complet, vilde jeg gjerne have ligesaa stor en Sum i ny Kobber Toskillinger. For jeg er, som Han nok veed, en Patriot, og ønsker gjerne at redde al Metalmynt fra at vandre ud af Landet. - Vi har desværre i Aar atter havt en velsignet Høst, jeg siger desværre, for baade mine og de fleste Proprietairers Lofter og Lader ere fulde af Sæd, og Kornpriserne ville ikke reise sig. Gud naade os om vi ikke havde Smør, ret at løbe paa Jeg har gjort adskillige af mine Herrer Colleger den Proposition, at man her tilLands i denne alt for velsignede Tid burde bære sig ad med Sæden som det Hollandsk Ostindiske Compagnie med Nelliker, thi for ikke at fordærve Priserne lader det hvert Aar brænde en velsignet Hob af denne Artikel, og Hollænderen er mafviingen Nar, det har han viist ved saa mange Leiligheder. Men mine Herrer Colleger meente, at det fra den patriotiske Side ikke ret vel lod sig gjøre, og Han veed jeg er en Patriot. Jeg er Ham meget obligeret, min kjere Peder, for den sidst sendte Transport Toskillinger. De ere virkelig meget nette, og jeg skal ogsaa trolig holde paa dem. Skipperen, som bragte dem, maa imidlertid have sladdret af Skolen, for man har i hele Egnen begyndt at mumle om, at jeg paa anden og tredie Haand lader opvexle Sølv= og Kobbermynt. Det er ret slemt, at man ikke kan slaae Beegplastere paa saadanne canalisske Munde. Jmidlertid er det endnu godt, at ingen tør vove at skrive offentligt og sligt og at det nu overalt ikke meer er Mode hos os, at læse Blade og Pamphleter og Libeller. Det var en skammelig Tid, den Gang man paa enhver Kro og i enhver Avis skraalte paa Publicitet. En Mand, som jeg, der har mange hemmelige Fiender og Misundere, vilde jo være reent ulykkelig, om Alt hvad der spargeres om mig skulde komme paa Prent.