Viborger Samler, 1781-01-01
Jet beste Nyeaars=Ønske, hvilken Staki kunne de vel ikke alle være lige gode, Jkke længere end for en halv Snees Aar siden faae man Folk trouppeviis løbe omkring fra Huus til Huus for at uddeele uddeele Nyeaars=Ønsker til deres Bekiendte, ligesom Almisser blant Fattige, Nu ophører dette, efterat vi fra Hovedstaden, som skal lære os alle det anstændige i Levemaaden, har indhentet den Efterretning, at saadan Omløben nu ikke længere er Mode, kunde ikke da de skriftlige Nyeaars=Ønsker ogsaa ophøre, Over alt Gud hører ikke de forfængelige Ønsker Forfængelige Ønsker, hvad kalde vi saa de maa være enten andres eller vore egne. Dersom vor Ven eller den, som vil ansees derfor, taler af Lungen, ønsker os Sundhed, Velstand med Ord, men meener os det modsatte eller slet intet, det kalde vi Forfængelighed, og i det første Fald tillige Falskhed. Men kunne ikke vore egne Ønsker ogsaa være forfængelige, Vi elske os selv, og hvad fører denne Kiærlighed med sig uden en Attraa efter alt det, som enten virkelig hører, eller som vi dog formeene at høre til vor Velgaaende, forfeile vi nu ikke i vor Valg i Henseende til det, som bør kaldes vor sande Velgaaende, men vi forseile dog i Henseende til Midlerne at opnaae dette Maal, eller Maaden paa hvilken vi bør gaae frem til Maalets Opnaaelse, bør jo vore Ønsker endnu kaldes forfængelige, for Ex. Vi ønske os et langt Liv, men da vi skulle befordre dette Ønske ved Maadelighed og Afhold, leve vi uordentlig. De syge ville have Sundhed, men med Forkastelse af de rette Sundheds Midler, modtage de uden al Betænkning, ja og ofte med megen Bekostning alle de ufornuftige eller virkelig skadelige Raad, som enhver Daare anbringer. Man vil have Ambition, men man opfører sig nedrig. Man ønsker sig Rigdom, eller god Formue, men under Overdaadighed, Ørkesløshed og Efterladelse af sine Pligter, hvad kalde vi alle disse uden daarlige og forfængelige Ønsker, Samleren ønsker derfor i Dag alle, som værdiger den et gunstig Øiekast, at de i Sandhed ville være lykkelige. Herrer, Velyndere, Borgere, Medchristne Gud satte os ikke til Vrede eller Straf, men til at blive lykkelige, J vide jo selv Eders Kald og Bestemmelse saa godt, at min ringe Erindring med Rette maa agtes overflødig, om ikke derhos alt for dristig Vor hellige Religion, som maa være os den dyrebareste Skat, forkynder og den store Gudfrygtigheds Hem Hemmelighed, at Gud er aabenbaret i Kiød og GudsSøn kommet til Verden for at saliggiøre os; Hans Navngivelse er os trøstefuld, ligesom hans ganske Liv og dets Nedleggelse fortienestlig, men en værdig Vandel efter dette Evangelium er os uomgængelig fornøden. At elske ham, som elskte os først, og at elske hverandre indbyrdes, maa være vor helligste og allervigtigste Pligt. Vi opfordres paa de kraftigste Grunde, til nye Lydighed mod Gud og Religionen, Vi blive forbundne at udfeie alt det gamle Had, de ugrundede Fordomme, den ufordeelagtige Tænkemaade mod vore Brødre af vor Sind; afskyelige være de os og forviiste til hiin Side Alperne, ja til Hottentotteres og Menneske=Æderes Landemerke! Fred paa Jorden er indbragt, Fred udbredes, Fred ville vi ogsaa nyde med Gud og med hverandre. Ønske ville vi og unde hinanden alt godt, at naar vore Medchristne høre vore Nyeaars=Ønsker, skulle de kunne troe, ja føle tillige, at vi meene dem det af Hiertet; ja ikke ville vi alene lade dem dette vide, men og erfare, at vi udspende alle Kræfter for virkelig at befordre deres sande Vel, som de der bevise sig at være den Blindes Øine, Øine, den Haltes Fødder, de Faderløses Fædre, de bedrøvedes Trøstere, de Vildfarendes Veiledere, de Fattiges Venner. Men Kiærlighed begynder fra sig selv og hvo giver andre at drikke, som ikke slukker først sin egen Trøst, skulle Tilfælde i det menneskelige Liv indtreffe, hvor vi tilsidesette vor egen Tarv over andres eller tage selv betydelig Forliis ved at befordre, andres Gavn, det kalde vi Stormodighed; men som saadanne Begivenheder bør henføres til de overordentlige, saa gielder denne for Resten som en almindelig Leve=Regel, at vi først have vor eget Vel til Maal og Øiemeed; Naturen lærer os dette, men Religionen forædler denne Drift, viser os derhos hvorudi dette Vel bestaaer, at vi ikke skulle forvildes af vore Forestillinger, eller forføres af andres Tænkemaade og Sæder, den forstrækker os ogsaa med den behøvende Erne til vore For sætters Jværksettelse og vor Maals virkelige Opnaaelse. Vi ville altsaa alle, om vi ellers ere fornuftige, være lykkelige, men lader os ville det alvorlig og i Sandhed, saa, at vi fæste vore Tanker og ganske Sind stift og fast paa vor Maal, udvelge de rette Midler og fortsette dem med en Standhaftighed, som ingen Modvind, end- og ikke det heftigste paakommende Uveir formaaer at kuldkaste, en Standhaftighed, siger jeg, som grunder sig alene paa hans Ord og Forsættelse, der ikke kan svige, denne kalder Skriften Troe, formedelst hvilken alle Ting ere os muelige. Og saaledes ønsker jeg mit ganske Fæderneland i Dag Lyksalighed fra den høieste iblant os, som styrer begge Rigers Roer og beklæder den Danske Throne, indtil den, som beboer Hytten, i hvilken man ikke kan komme, uden dybt at bukke sig. Kongen leve og hans Regimente lyksaliggiøres paa den Maade og ved de Midlers visse Udvælgelse og virksomme Jværksettelse, som hverken Bogtrykkerens eller Forfatterens Forstand langer til at begribe, det Kongelige Huus blomstre ved Retfærdighed og Fredintil der er ikke Tiid meere. Det høie Stats=Raad og de Kongelige Collegier velsignes, i det de befordre Religionens og Statens, Videnskabernes, Landvæsenets, Handelens, Kunsternes, Haandværkenes, hver Mands Vel. - Dommer=Sæderne de høiere og ringere beklædes af Menneskevenner af Viisdoms og Retfærdigheds Elskere, Academiets Roes voxe ved Lærdom og Lærvillighed, PræPrædikestolene betienes af retskafne Mænd, og GudsOrds forsættede Velsignelse geleide deres Embeds Jver, Skolerne forsynede med de dueligste Lærere forsyne det ganske Land med de beqvemmeste Redskaber til Religionens og Statens Ære. Handelen opløfte Hovedet understyttet af Kongens Naade, Fabriqverne, og Haandværkerne tiltage ved uovervindelig Fliid! Landmandens, vor kiære Landmands Arbeids Jver koles ikke, og hans Sveed vorde velsignet overflødelig Samleren samle sig fleere Velyndere, (thi Kiærlighed er jevnlig interesseret) og Gud lyksaliggjøre dem alle!