Københavns Adresseavis, 1774-05-25
J Norden var et Lys for Videnskaber tændt, Hvis Straaler spreddes ud med Jld og Liv og Styrke: Og Læg og Lærd fik Lyst, enhver sit Pund at dyrke: Den dovne Dumhed blev for det, den var, bekiendt. Man saae ved Nidaroos den første Grye til Dag: Der randt en Stierne klart, den var af første Orden; Den giennemstraalede vort kolde mørke Norden; Oplivet blev vor Geist, Opmærksomhed og Smag, Her blev Religion fra Skygger viklet ud, Og sadt i fulde Lys ved grundigste Beviser. Veyledet Bonde her de Lærdes Anlæg priser, Og for ukiendte Straa nu herliggiør sin Gud. En vittig Borgers Raad forsmaaer man aldrig her; Hver i sin Næringsvey opdager, prøver, retter, Til Fødelandets Gavn i Brug man alting sætter, Erfaring agtes høyt, for Fliid man Ære bær. Fix=Stierner ene ey oplyse Vinternat: De snart useete Lys dens Klarhed og forhøye; Ja stolte Maane selv, det blanke Nattens Øye, Fortrød ey at den var blant mindre Stierner sadt. Kort, her var Lys og Dag, og Haab om moden Frugt; Men i udyrket Jord ey just den første Sommer Til triveligste Vext nyeplantet Pode kommer; Vent kun et Aar endnu, naar Kunst og Flid er brugt; Maaskee vi torde da fra disse Klippers Skiød, Af Kunst og Vittighed fremvise sterke Prøver: En fremmed Jld vor Siæl, ey staalet Vid behøver: Sit kolde Fødested en Nordmand ey fortrød. Ja Sommeren jeg saae, men Høsten er her alt; Den skumre, mørke Træk en gruesom Nat forkynde: Skal Videnskabers Vaar dog aldrig meer begynde? Alt Haab og større Lys med vor Gunnerus faldt. Der dahlede vor Søel - Min Geist for sidste Gang Opløft din svage Røst, bland Sorg i hver en Tone; Kand du et Pyramid paa denne Grav optrone, Saa bliv kun siden taus; syng nu din Svanesang. Jeg mahler her vort Tab, men ey Gunner Værd; Min Sang gaaer ey saavidt, og Geistens korte Vinger, Ey med Hans Rygtes Flugt sig over Verden svinger. Europa vidste for, at Han var viis og lærd, Men at Han ydmyg, from og jævn og munter var, Mod Venner bliid og huld, forsonlig mod sin Fiende, At blot Hans Aasyn strax hvert Hierte maatte vinde, Og at Han for sin Slægt et Faders Hierte bar; Det vidner ved Hans Grav hver, som Hans Omgang nød. -Men hvad opregner jeg de hver Dags Egenskaber. Som mod Hans høye Siæl og Tænkekraft sig taber, Hvad nævner jeg den Dyd, som pryder Frommes Død, Den Roes, som leyet Pen paa hver en Liigsteen skrevDet dyrekiøbte Navn, som Rigdom stedse gives, Hvorved en sulten Aand i mavre Digter trives, Den Dyd og Roes og Sang min Helt uværdig blev Nei Videnskaber selv i Sørgedragt bør gaae: Kom du Philosophie, ærværdig Sandheds Møder! Kom yndestfuld Natur, af Luft og Mark og Floder, Lad du Gunneri Navn et værdigt Offer faae. Thalia, du som gav min Sang det første Liv, Lær mig de høye Sving, som Heltens Hoved kroner, Forklar vort dyre Tab i høye Sørge=Toner, Og paa Gunneri Grav i evigt Marmor skrivt: " Ei Tronhiems Stift sit Tab allene klage bør, Ei Lærde Selskab blot sin Vice=Præses taber; Men for det heele Land, for alle Videnskaber, " Ja meer, en saadan Mand til Tab for Verden døer. Vort Nordens Lys er slukt - Jeg vil ei synge meer: Kom tyk Vankundighed, udbreed din mørke Skygge, For Dumhed lad os her det faldne Tempel bygge. Dog holdt - mod Sønden jeg en Glimt af Solen seer: Den varmer Norske Brøst, oppuster Jld og Mod. Gunner i Stiftelse skal evig hævdet blive, Hver Nordmand derfor op at prøve, tænke, skrive, Op! følg de Viisdoms Spor, som Han dig efterlod. Jeg hørte, syntes mig, fra Slætten denne Røst, Saa raabte Han, hvis Navn, vort Lærde Selskabs Ære, Hver ærlig Nordmand bør i Hiertet skrevet bære: Velan, forviiste Haab, opliv beklemte Brøst! Du lever, Store Prinz! - Her Sommer blev igien - Vor Præses Flesker, vort Tab Du vil oprette, Og det forladte Rum, om mueligt, snart besette; Den Omsorg værdig er en Videnskabers Ven. Nadersom dette Blad engang den Naade fik, At læses af min Prinz, jeg turde Talmand være, Og for vort Selskab end Hans varig Gunst begiere, Og for beviiste Gunst velsigne kaldet, Et hidindtil utrykt Brev fra Forfatteren af Norriks Reyser.