Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1840-01-30
Blandinger. Da samtlige under Generalpostdirectionen tjenende Contoirchefer, de kjøbenhavnske Post mestre samt Chefen for Personposterpeditionen bleve Hs. Majestæt forestillede, gav Allerhøistsamme ogsaa ved denne Leilighed et Beviis paa den Skarpsindighed og Sikkerhed, hvormed han opfatter og bedømmer Forholdene, og paa den Detaillekundskab, han har erhvervet sig i Meget, Administrationen betræffende, idet han med kjendelig Forundring spurgte, om der existerede et Contoir ene for Personposterpeditionen, Denne Forundring er tilvisse velgrundet, naar det vides, at vor alt forhen med Contoirer noksom overfyldte Administrationsmaskine blev forøget med det omtalte ny Personpostcontoir, hvis hele Forretnings kreds blot omfatter Jndskrivningen af Reisende til de bestaaende Personposter og disses Expedition ved Afgang og Ankomst, samt den deraf følgende Regnskabsførelse og Correspondence - og dog er der i fast Gage for hiin Embedsmand reglementeret 1000 Rbd. aarlig, og hans reglementerede Sportler kunne i det Mindste allerede anslaaes til(Fædrelandet.) ligesaa Meget. Odense. Den langelandske Adresse til Hs. Maj. Kongen lød saaledes: Allernaadigste Konge! Paa den langelandske Bondestands Vegne fremtræde vi i allerdybeste Underdanighed og klage vor Sorg over Tabet af Landets fromme Fader, Kong Frederik den Sjette, hvis Minde vi ære og velsigne med Taknemmeligheds og Kjærligheds Taare; thi Han var den, som lod Oplysningens Morgenrøde sprede sit første Dagskjær i Bondens mørke og lave Hjem Han var den, som sønderbrød den vanærende Lænke, der holdt den kuede Fæstebonde fast til sin Stavn; Han var den, som gav Bonden Selvstændighed, Borgerrettighed i Samfundet og Lovens Beskyttelse mod Vilkaarlighed. Vi kunne ikke opregne alt det Gode vi have modtaget; ikke udsige vor Tak, vor Kjærlighed og vor Sorg. Men ud fra Sorgens tunge Skye oprinder atter Trøstens og Glædens Sol over Danmarks Sletter; thi Deres Majestæt har nu besteget Deres Fædres Trone, og ved dens Fod nedlægge vi den langelandske Bondestands allerunderdanigste Holding, hvilken vi ere udvalgte til at overbringe. Modtag i Naade, o Konge! den Gave, vi have at byde fra samtlige Bondemænd paa Langeland: Hjerter uden Svig, Troskab uden Skrømt, vor Kjærlighed og Tillid, vor Glæde og vort Haab, Med frie Hænder, i Fredens Skygger og Lovenes Lye, dyrke vi nu vor Fædrenevang, og, naar Videnskab og Kunst lærer os, end bedre end vi nu forstaae, at blande og tilberede vore Jorder, da skal vort elskede, frugtbare Danmark, allevegne omkring, vorde velsignet med end større Frugtbarhed; da skal det, under Christian den Ottendes Scepter, stige høit i Velstand, Magt og Ære, og da skal den oplyste og frie danske Bondes Værge hamre, naar det gjelder, saa fast, at ingen Fiende mægter at modstaae, og vorde det tryggeste Sjold for Konge og Fædreland, Skulde vi ikke elske Deres Majestæt og Deres Kongelige Forfædre, syvende Christian og sjette Frederik, hvis faderlige Kjærlighed og vise Raad sikkre den danske Bonde Frugten af sit Arbeide i et passende Forhold, og aabne ham Kilden til Velstand og Livs Lykke, Tienden af vore Agres Frugter er bleven bestemt til en fast aarlig Afgift, som ikke maa forhøies. Hoveriet, om end paa flere Steder strængt, er begrændset ved Loven, og skulde vor Landgilde og andre aarlige herskabelige Afgifter, engang i Tiden, ogsaa undergaae en Forandring, da ere vi forvissede om, at Deres Majestæts Viisdom og Retfærdighed, samlet i kjerlig og kongelig Villie, vil vide, i Fremtiden at betrygge os og vore Efterkommere Høsten af den sunde og gode Sæd, som vor høitelskede, nu til Gud hjemgangne Konge, har nedlagt i Folkelivet til Fædrelandets Velstand og Magt. Vi bede og haabe til Gud, at Deres Majestæt, navnkundig ved Videnskab, ved Aand og ved Aandens klare Tanke, ogsaa maa vorde navnkundig blandt Kongernes Rækker, i Historiens Aarbøger, ved en lang og lykkelig Regjering! at vore Sønner, nu i Vuggen, maae, engang som Mænd, sjunge Deres Majestæt et "Længe leve!" fra Langelands Bakker, og at vore Børnebørn maae, som oplyste, frie og dygtige danske Bondemænd, prise Kong Christian den Ottendes Navn! Gud bevare Hs. Majestæt, vor allernaadigste Konge, Kong, Christian den Ottendel(Her følge Underskrifterne fra Landets 11 Sogne; to Mænd paa hvert Sogns Vegne.) Udmeldte dertil af vore Medbrødre afreiste vi Undertegnede med Adressen, og nøde den Lykke at stædes til Audients hos Hs. Maj. Kongen Søndagen den 5 d. M., efterat vi Dagen forud havde overleveret en Copie af Adressen til Hr. Geheime-Etatsraad Adler. Efterat være fremstillede for Hs. Majestæt yttrede Allerhøistsamme paa den huldrigste Maade, allernaadigst at have gjort sig bekjendt med den langelandske Bondestands Lykønsknings adresse, og tiltalede os saaledes: "Med særdeles Glæde, seer jeg, at Bondestanden saa tillidsfuld henvender sig til mig, for at lykønske mig som dens Konge og Landsfader, og jeg tvivler heller ikke paa, at den jo indseer, hvormeget min forevigede Forgjænger har gjort for den. Jeg vil altid, saavidt det er overeensstemmende med Ret og Retfærdighed, fremme Bondens Vel, stedse skulle J og Eders Brødre være forvissede om min kongelige Naade!" Efter allernaadigst at have nedladt sig til at tale om vort Agerbrug, og yttret sin allerhøieste Tilfredshed med Agerdyrkningens gode Fremgang paa Langeland, samt faderligt anbefalet os urokkelig at stole paa den Almægtiges Bistand, og Beskyttelse, som og formanet os til en klog og sparsommelig Anvendelse af den Velsignelse, de senere gode Aar havde ydet Bonden, med den for enhver Undersaat trøste rige bemærkning: "Vi ville nu Alle spare, hvor der kan spares, spurgte Hs. Majestæt os allernaadigst, om vi eller havde Noget at andrage for Ham, og da vi hertil svarede: "at vort Kald denne Gang var at aflægge vor og vore Brødres allerunderdanigste Hylding og Lykønskning, og vi tryggelig overlode Omsorgen for vort Vel til den kongelige Villie," sagde Hs. Majestæt videre: "naar J have Noget at andrage, saa andrag det for Stænderne, eller, ønske J hellere det, for mig selv." Herpaa befalede Hs. Majestæt os Gud, ønskede os en lykkelig Hjemreise og paalagde os faderligt at hilse Alle de, der udsendte os. Saaledes have vi nu, saa godt vi formaae, aflagt Rigtighed for vor Sendelse. Fodslette og Snøde den 25 Januar 1840. R. Hansen, B. Christiansen, Gaardfæster. Sognefoged.