Aarhuus Stifts-Tidende, 1811-05-17
Undertegnede, Præst i Giern, er af den brandlidte Møller Hr. Jelling i Skanderup Mølle, ombedet at tolke hans taknemmelige Hiertes Følelser, for den store imod ham, i Anledning af Banden, udviste Godgiørenhed. Manden erkiender med inderlig varm Skiønsomhed, enhver, endog den mindste Gave, han til Dato har nydt; han og Familie er tildeels opklædt ; de har faaet et Huus opreist paa Brandpladsen, hvor de igien, efterat have bæret en Tild adsplittede, ere blevne samlede, og med glade Hierter prise saa mange ædelmodige høitænkende Menneskers Omsorg for, og Godhed imod dem. Manden begynder at blive vel tilfreds ved de sig, for ham og Familie, igiennem den mørke Sorgens Taage, aabnende blide Udsigter. Hans Barn, der blev levende brændt den ulykkelige Nat, faaer han ikke her meere at see, men den synes dog, at det er mueligt, at de forrige Velstands, til huuslig Flid, og sine Børns Opdragelse, i Roe an sendte Dage, igien ville vende tilbage. Hans oprigtige Paaskeer, at den evig mægtige og alnaadige Gud vil lønne alle hans mange Velgiørere, fra de høirespective herrer Stifs=Foresatte, til den Ringeste, som med saa egen Redebønhed og Goddædighed have søgt at mildne hans tunge Skibne. 2000 Rdr. i Vare og Penge er til Dato oppebaarne i milde Gaver her i Stiftet, fra Bekiendte og Ubekiendte, fra Kiøbstæd og Landet. De have hiulpet og hielpe usigelig, da hans Næringsvei er standlet, værre end fiendtligen standset. At komme indi denne, det snareste mueligt, er hans Hoved-Attraae, og til den Ende at faae Mølleværket igien opbygget. Det bestod forhen af: 2 Maleqværne, 1 Hvedeqværn og 1 Grubeværk, samt 7 Malestene, hvoraf ingen blev reddet. Deres Jndkiøb, og Mølleværkets Opbyggelse vil vel medtage Brandcasse=Hielpen, som allene beløb til 4065 Rdr. Han eier aldeles ingen Skov, saa at alt maae kiøbes. Paa Møllen hæftede, før Branden, 5,500 Rd. Gield. Skaden han leed ved Branden, er taxeret for Retten, til 13,500 Rdr., saa at det kan blive ham besværligt nok, uagtet den meget store nydte Godhed, at komme ind igien i hans forrige gieldbundne Forfatning.. Dog - han har Tillid, urokkelig Tillid til det altformaaende alnaadige Forsyn, som, uagtet et levende Barn blev et Ren for Jlden, dog reddede ham og Familie og Folk, just de yderste Farens Øieblikke, og lod dem og hans gamle Moder komme uskadt igiennem de af Ditole-Ondskab optændte Luer. Som og hans Troe, paa hans veltænkende Medborgeres høie Ædelsind, opretter hans Mod, naar Tanken vil fordybe sig i det rædsomme Tilkommende, om en nye, stor, truende Gields Paatagelse, af en 6 a 7000 Rdr., inden alle Bygninger, og det fornødne Ind- og Udboe, med behovgiørende Køer - thi 11 Køer brændte - blive tilveiebragte. Var dog Mølleværket blevet reddet, Men Tidsomstændighederne vare desværre imod, hvilke ikke bør forglemmes at anmærkes: Hele Jndhuset, hvortil Værket var bygget, stod i fuld Brand, førend de, der bleve reddede, kom ud, og for Nogen fra de omliggende Steder, kom til Hielp; det var den farligste Tid, at Mordbrænderen havde valgt til sin fæle Skiændselsdaad, da i Almindelighed Landmanden, efter Dagens besværlige Syssel, lægger sig til Sengs, imellem Kl. 9 og 110, og Ulykken skeete imellem Kl. 10 og 11, da denne Familie, med Folkene, laae alle, undtagen Møllerens, ved sit 1/4 Aars Barns Urolighed vækkede Hustrue, i den dybeste Søvn; hvad Tiid de pleiede at gaae til Sengs, vidste han godt, som den, der nylig havde været i deres Tieneste. Paa Landet er Jndretningen ikke som i Kiøbstaden, at der ere Vægtere, som ved mindste Fatte strax giøre Anskrig. Af de til Jlden kommende, vare det Mange, som, i den Forvirring, de vaagnede i havde glemt at medtage Spande, Øxer, m.v., og hvad kan ventes af uerfarne og uøvede Folk, som ere betagne at Skræk og Forvirring, og langt er her til Kiøbstæder, en 4 Miil, for derfra i Nødens Time at faae den fornødne Bistand; fra Gern Bye tillede Sprøiten, men de, der bedst kunde behandle den maatte, imod deres Ønsk blive ved deres Heste, for at udføre, just i denne mykkelige Nat, en dem paalagt Kongereise, der er en utilsidesættelig, og gandske ufravigelig Tvangspligt; derved blev da de Hielpendes Antal meget formindsket, og de, der ville slukke Mølleværket, kunde ikke, tildeels for den store Hede, da det var bygget af Egetømmer, der, antændt, giver en gyselig Hede fra sig, som ingen kan komme nær, deels formedelst en i sidste Efteraar opført nye Gavl, med stærke Spiger forsynet, imellem Værket og Vand slusen, hvilken Gavl, uagtet Møllerens inderligste Ønske, ikke kunde blive løsrevet, af Mangel paa Folk og Redskaber. Det Locale og Tidsomstændighederne maae da behagelig tages i Betragtning, naar man med Rette spørger: Hvorfor blev ikke Mølleværket reddet, da den var Vand nok, Tungt for denne Familie, at deres Næringsvei er nedlagt, og Skatter og Udgifter, Rentepenge og Folkeløn bør ligefuldt udredes. Dog Held den, at der ere saa mange ædelmodige Mennesker, som glæde sig ved at anvende det Overflødige, Forsynet har betroet dem, til virkelig Trængendes Understøttelse, Held den, at Ugudelighedens Jldhaand ikke naaede, ikke kunde naae til den, under Møllen drivende Jordlod, da Vinteren, ellers vilde blevet græsselig, for saa stor en Familie med Folk, uden Næringsvei at gaae imøde!