Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-05-10
Allerede for endeel Aar siden har man begyndt at indføre Shakspeare paa vor Skueplads. Øjeblikket var særdeles gunstigt. Shakspeare havde i Tydskland faaet mange Yndere ved den smagfulde Schlegelske og i Danmark ved den ligesaa smagfulde Foersomske Oversættelse. Sandsen for Poeste var hos os stegen til det Høieste og man var heldig nok i at vælge til Opførelse er af de schakspearske Stykker, som er meest skikket for Skuepladsen, det beundringværdige Sørgespil Hamlet. Men den Lykke, Stykket gjorde, beroede mere paa Jdeen, at det var Shakspeares Værk end paa den Nydelse, det forskaffede Tilskuerne. Hovedrollen blev givet af Oversætteren selv, den af Avnd virkelig udmærkede Skuespiller Foersom. Men med al den Ros, man tillagde hans Spil og som han, i visse Henseender, ogsaa fartiente, kunde den Upartiske dog ikke dølge sig, at hans Organ var for utydeligt. Og endda havde det været godt om Ensemblet kun nogenlunde havde passet sig til ham. Men det var ikke Tilfældet. Adskillige, endog af de vigtigere Biroller, bleve givne høist maadeligen og mange af de skjønneste, høieste Tanker gik aldeles spildte, fordi de fremsagdes uforstaaeligen. Siden bragte man ogsaa Kong Lear og Macbeth paa Scenen; men de fandt en kold Modtagelse, hvis Virkning nok har været, at intet nyt shakspearesk Sørgespil efter den Tid kom mere paa Skuepladsen. Endeligen gav mani afvigte Vinter Kjøbmanden i Venedig. Et uheldigere Valg kunde man maaskee neppe gjort, thi intet Stykke af Shakspare egner sig vel mere til at betage det danske Publicum al Smag for denne store Digter, end netop dette. Unægteligen bærer det de tydeligste Spor af hans Kæmpeaand, men det var eet af hans første Arbeider, skrevet omtrent 1594, da han endnu befandt sig i maadelige Omstændigheder, og forat leve, maatte rette sig efter sine Landsmænds og sin Tidsalders Smag. Hvor var det ellers mueligt, at en saa forstandig, skarpsindig, rigtigdømmende Digter, som Shakspeare, vilde lade Shylock, der vel er hevngjerrig og pengebegierlig, men dog ikke uden Forstand, gjøre for en Ret, den ikke blot cannibalske, men dumme, Paastand, at udskjære sin Vederpart et Pund Kjød? Hvad skal man dømme om en Ret, og det ovenikjøbet i Venedig, hvor Hertugen præsiderer, der endnu indlader sig i Undersøgelser, angaaende det billige eller Ubillige i en saadan Fordring, med et saa dumt Uhyre, som denne Shylock, Men, som sagt, Shakespare skrev blot for sit Skuespilpublicum, ikke engang for Trykken, og var det faldet ham ind, at man, 234 Aar derefter, vilde give hans Stykke saaledes som det flød fra hans Pen, saa havde han nok sørget for, at hans Minde ikke skulde beskæmmes ved saadanne Misfostere af en forvildet Phantasie, som denne Shylock i det Øjeblik, han staaer for Retten, virkeligen er. Der er ivret meget mod Omarbeidelser af Shakspeares Stykker, men denne Jver var ikke andet end en Følge af den blinde Forgudelse, der udgik fra den Schlegel-Tieckske Skole, der, som A. Klingemann meget rigtigen siger, har indført en Fetischtilbedelse af Shakspeare, hvis Vildfarelser og Feil den endog betragter som Fuldkommenheder. Raupach har ogsaa i sit Lystspil Kritik und Antikritik svinget sin satiriske Svøbe mod de ravgale tydske Shakspereanere; thi ligesom eengang Folk bleve forrykte af at studere Kant, saaledes blive de nu afsindige ved at fordybe sig i Shakspeare. Dertil kommer endnu, at de fleste ikke kunne læse ham i Originalsproget, og maa lade sig nøie med Oversættelser; men at Shakspeare paa mangfoldige Sræder er uoversættelig, derom ere de saakyndigste og meest beføiede Mænd allerede længst enige. Foersom Oversættelse er al Ære værd, og han har baade besiddet stor Jndsigt i Sprogene og megen poetisk Aand. Men med alt det forekommer der dog hos ham Steder, som, uden Sammenligning med Originalen, ere uforstaalige. At anføre mange Beviser tillader her ikke Rummet og vilde tillige neppe more Læseren.