Corsaren, 1841-03-19
Victoria! Friheden er solgt. Victoria! Vor Juste-milieuhed har seiret, den Juste-milieuhed, som vi nu i 5 Maaneder og 11 Dage uafladelig have kjæmpet for: Radicalismens fornemste Organ, 'Fædrelander', har (i sit Nr. 457) høit og lydeligt erklæret, at Folket er blevet saa juste milien, at det vil holde Middelveien mellem Constitution og Absolutisme, vil opgive alle sine Frihedsønsker imod at erholde Stændernes Forening og det tovaarige Finantsbudget. (ved nogen Prutten endnu vil det forhaabentlig ogsaa opgive Stændernes Forening). Altsaa vi have seiret; men vi raabe Akl og Veel derover; thi det gaaer os, som det gik Pyrrhus efter Slaget ved Heraclea: "Vinder jeg een saadan Seir endnu, sagde han, ner det ude med mig." Ja, det vil da være ude med os; thi Skjæbnen har heri handlet imod os, ligesom der fortælles, at Guden handlede imod den rige Mand, der af ham tiltryglede sig Løftet om tre Ønskers Opfyldelse. Medens han glad red tilbage til sit Hjem, speculerende over, hvad han nu skulde ønske sig, blev Hesten stædig, og forbittret udbrød han da: "Gid Fanden maatte flytte og føre Dig afsted!" og see! Fanden tog Hesten, den styrtede død om. Dernæst ønskede han, forglemmende sig selv af Arrighed, at Sadlen sad paa hans Kones Ryg (Konen havde nemlig forledt ham til at ride efter Guden) - ogsaa dette skete! Og, da han nu kom hjem, maatte han anvende det tredie og sidste Ønske til at faae den til Konens Ryg fastgroede Sadel af igjen. Netop saaledes er det gaaet med os: Ligesom den fjendske Gud ordret opfyldte sit Løfte, saaledes har Skjæbnen, der formodentlig er os fjendsk, ordret forstaaet vore Ønsker og Juste-milieuhedens Seir, og, skjøndt den vel vidste, at hine Ønsker vare saare langtfra at gjælde Middelveien mellem Constitution og Absolutisme, trolig opfyldt dem i denne Betydning. - Nu have vi altsaa Jntet Andet at gjøre end følge den rige Mands Exempel, overlade os til Ærgrelse og Forbittrelse, skjælde os selv, Skjæbnen og alle Mennesker ud, og saa, naar vi have udraset, taalmodig finde os i det, som vi ikke kunne forandre. Men egentlig have vi dog meest Grund til at bedrøves over Folket, forudsat, at det virkelig vil opgive alle sine Frihedsønsker imod hiin Remuneration - og derom kunne vi jo ikke tvivle; thi Fædrelander, der repræsenterer Folket, har forsikkret det - over Folket, der nu vil bære sig af som en Kjøbmand, der forlanger 3 P for en Alen Tøi og slaaer af til en Rigsort, naar man prutter længe med ham. Vil Du virkelig handle saaledes, o Folk. Sig os det selv; thi, skjøndt vi jo, som sagt, have en mægtig Forsikkring derom, kunne vi dog ikke ret troe derpaa, før Du selv siger Ja, før Du selv forsikkrer, at Du vil sælge Friheden, den dyrebare Frihed for Stændernes Forening og et toraarigt Finantsbudget. Men, nei! Du vil det ikke; Du er jo ædel og brav, kjæk og mandig, Du har fattet Friheden og dens Aand, Du er ikke materiel og smudsig nok til, for de verdslige Fordeles Skyld at opgive det Hellige, det Ædle, det Aandige: Friheden og dens mægtige Kraft. Du, "Scandinaviens intelligenteste Søn", har ikke udtalt Haab og Ønsker, der kun vare et Mundsveir, og som Du vilde opgive imod at faae Din Bug fyldt, hvorefter Du da vilde lægge Dig til at sove en lang og dyb Søvn. Og hvorved skulde man da igjen vække Dig af denne Søvn? Ved at vise Dig Friheden? – Ah, den havde Du jo solgt. Ved at vise Dig Æden og Drikken og Søvn? Oh! Du var jo mæt og sov jo født nok til ikke at begjære en anden Søvn. Nei, Du vil ikke handle saaledes! Det var uden Dit Samtykke, at de have sagt dette om Dig; det var i et Anfald af Modløshed, af Mistillid til Dig og til sig selv, at de have fattet hiin ulyksallige Tanke og udtalt den, til Skam for sig selv - og for Dig med, hvis Du ikke med Ord og Gjerning nedlægger Protest imod den. Men, hvad det dog er for en styg Tanke, at et Folk saaledes skulde lade sig afprutte. Vi selv, som dog i Hjertet forlange langt Mere, end vi tør haabe, at Folket i Almindelighed endnu billiger, kunde finde os i, at det lod sig nøie med det Nærværende, taalmodig fandt sig i den Tilstand, som det har erkjendt for utilfredsstillende det var dog kraftigt, bestemt og consequent, det var dog et af disse 'Entweder - oder's', som næsten imponere mere end den lydeligste og trodsigst udtalte Fordring. Men, lade sig afprutte! Give sig til Priis for Aristocraternes Foragt, som da kunde sige: "See! Nu have vi stoppet Munden paa Plebeierne ved at give dem Udsigt til at kunne lægge lidt Penge op hvert Aar!" - det er en utaalelig Tanke. Og saa al den Søvn, der som sagt vilde følge paa. Hvor skulde saa et skikkeligt Menneske hen med sine Ønsker og sit varme Haab? Hvor han kom og lod et Ord falde om Frihed, vilde man jo strax raabe: "Ei, nu har man sandelig ingen Grund til at klage. Nu er der jo gjort Alt, hvad man kunde forlange med Billighed. Man maa ogsaa være lidt nøisom o. s. v." og saa havde man ikke engang Lov til at sige: I ere nogle foragtelige Taaber, I ere nogle elendige Tosser, som først gik og bildte Eder selv og Andre ind, at nu vare J blevne frifindede, nu følte J, hvad det var for en guddommelig Ting at være frie - og saa, ligesom Judas solgte Frelseren for 30 Sølvpenninge, saaledes solgte Friheden for - vi ville ikke engang sige, hvad J solgte den for. Der vil maaskee indvendes: "Folket bliver ingenlunde dysset i Søvn ved saaledes at faae de første, materielle Fordringer opfyldte. Det er kun en Begyndelse - derefter vil det desto kraftigere kunne arbeide videre frem." Ja, det er en snild Tanke. Det skal altsaa gaae her saaledes, som Børne fortæller, at det gik i et vist tydsk Land, hvor de lidt efter lidt vilde indføre Frihed. De lavede et Par Støvler, hvori de om hundrede Aar vilde stikke Fødderne, for hundrede Aar efter at sætte Benene paa Fødderne; hundrede Aar derefter skulde Maven sættes paa Benene, igjen hundrede Aar derefter Brystet paa Maven, atter hundrede Aar derefter Halsen paa Brystet og endelig hundrede Aar derefter - Hovedet paa Halsen. Dog - hvorfor tage vi os Alt dette saa nær? Endnu er jo Intet tabt; thi, selv om Folket vil sælge sine Frihedsønsker for hiin Priis, saa er det dog ikke vist, at man vil kjøbe dem. Hvad Nød er da paa Færde? – Eia! Victoria! Friheden er ikke solgt!