Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1782-04-26
Efter nogle almindelige Trin paa Livets Bane reiste Han udenlands paa Hans Farbroders Salig biskop Nannestads Bekostning. Hiemhente grundige Jndsigter, blev Provst ved Communitetet, Sognepræst for Herlufsholm, Forsødede et ensomt Livs Ubehageligheder ved Ægteskab. med Hans forladte dybsørgende Frue Mette Elisabeth Delgast Moder til 9 fadersøse Børn; Standsede i sit ærefulde Løb. for ei at blinke som et Stierneskud; men qvæge som en Soel ved goddædig Indflydelse Til sindig Nytte for sin Virkekreds; a 259 R. for Gymnasiet. som en grundig Professor; for Kirken. som en fintænkende Lærer; for sin Familie som en omfølende Fader. Dalede pludselig til en Formørkelse for alt dette den 14de April 1782. Kun vor Siæll. Kan øyne Hans Flugt, Vort Liv efterligne Hans Dyd, Vor Død skiænke os Hans Lod, med Jesu Forløste i en salig Udødelighed. Til Salig Doctor og Professor Nannestade. Minde. Tit seer en værdig Mand at blive stødt tilbage, At lide Trang og Nød og Kummer alle Dage, At blive gammel snart og svag af Græmmelser, Og gjort ubrugelig, naar han best brugbar er. Tit sees Uværdige i Lykken fort at løbe, Og Lykkens Blindhed selv ved deres Forhold røbe, Som Værdighedens Løn og Værdighedens Navn Besidder skiønt de ei i Verden giøre Gavn. Vor Lærde Nannestad har Døden snart bortrykket, Skiønt hans Natur var sterk, hans Aar ham ei har trykket, Han Gavne=Evne, Lyst og Flid har ladet see, Og var utrættelig udi sit Embede. N 260 R. Han grundig Lærdom med Retskaffenhed foreente, Han lærte, som han det for Gud i Hiertet meente, En værdig Vandel han med Embeds Flid forbandt, Hvad ei en Præst anstod, man aldrig hos ham fandt. Man i hans Leve=Tiid hans Værd ei har paaskiønnet, Han blev ei her, men hist desbedre bliver lønnet. Saa gaaer det den, som ei kan smigre, og som ei Blindt følger Strømmen, men opsporer Sandheds Vei Nogle Træk et caracterisisk Skilderie. over: Den Salige Doctor og Professor N. Nannestad. Udødelige Døde. – J Verden kiendte Du Dine Hovedbestemmelser: - at ære Gud: - nytte Dig selv og andre. - Ja Du følede dem, Du fordes af dem til alle Dine Handlinger. - Fordommes blændende Taage adspredede Du - Vildfarelsers skumlende Mørke gjennembrød og bekrigede Dit Heltemod, udrustet med hellig Iver og Luthersk Kiækhed. - Blindt at samle i Tusmørke; - dunkelt at see, utydeligt at kiende og halv vaklende at troe - var en evig Afskye og Væmmelse for Din store Siæl. - - At hin fordømmelige Kulsvier=Troe, Papisteriets Misfoster, fandt i Dig sin afsagte Fiende, er klart af Din Lærdoms talende Monumenter. - Understøttet af fornuftig Arbeysomhed trængde Din Jndsigt indi Skriftens Jnderster, - og - denne gjorde Dig til en viis Mand; - men - af Embeds Erfaring blev Du klog. - Viisdom lærde Dig, hvad Christendom burde være; -men Klogskab viiste Dig, hvad den almindelier 26 R. gen var. - Formedelst Viisdommen indsaae Du, at reen, rigtig og overbevisende Kundskab var Troens eneste faste og sande Grundvold; - men formedelst Klogskab, kiendte Du den bedrøvelige Mangel baade af denne og hin. - Grundig Klarhed og Lys herskede i Dit Begreb, om alle Religionens Sandheder; - og samme stræbde Du at udbrede og antænde i alle Siæle; - men - Avindsyge lagde en uoverstigelig Hindring for Dit priisværdige Øyemed. - - Dyberandskende Sandheds Tolk (denne er Din Hoved=Caracter.) - Din utrættede og redelige Flid til Religionens Tieneste; - Din uafbrudte Ombyggelighed for, af Mennesker at danne skikkelige og dydige, gudfrygtige, troende og sande Christne, giver Dig en evig Rang blant Dannemarks store Lærere og Theologie. - - Dit Norske Navn skal derfor æres uforglemmeligen af det Danske Folk; - skiønt det ei formaaer at hædre Din Erindring med noget værdigt Mindemerke. - Bey dem seeligen Absterben des Herrn Nannestads, Lect. Theol. Prof. Ling. Hebr. ist følgendes entworsen. So stort mein Nannestad, wie, get er schon die Gange, Die alle Welt sonst get, ach ja, er gehet hin, Und lagt uns ingesamt nur trauren zum Gewinn, Fur diesen theuren Mann und seiner Gaben Menge, Die seine Lehre zeigt, war eine Welt zu enge; Drum eilt sein edler Geist und bochgeschickter Sinn Dahin woher er kam in seinem Anbeginn, Da singt und jauchtt er nun der Engel Chor Gesange. R 26 R. Was ierdisch war und ist, ward hier nur angelogen, Was eines Schopfers war, glantzt ans dem Himmel Bogen, Jtund vor Gottes Stuhl bis in die Ewigkeit, Befreyt von Noth und Todt, von Leyd von Streiund Neid; Da werd ich dich mein Freund i Frenden sehen stehen, Wann Gottes Schlus von hier auch mich wird hessen gehen.