Viborger Samler, 1840-12-14
Udenlandske Efterretninger. Frankerig. Ogsaa den Deputerede Coraly erklærede sig imod Adressen, og han afløstes af Advocaten Berryer, hvis veltalende Foredrag gjorde et dybt Jndtryk paa Kammeret. "Cabinettet af 12te Mai," sagde B., har gjort sig skyldigt i to Feil: det har nemlig samtykket i Undertegningen af Noten af 27de Juli 1839, ved hvilken det overdroges en Conference at ordne Anliggender, der grebe saa dybt ind i Frankerigs Jnteresse, og ved denne Conference erholdt Frankerig kun en Stemme imod fire. Cabinettet har fremdeles indrømmet, at en tyrkifGesandt kaldtes til Forhandlingerne. Man har paastaaet, at dette var skeet for at vinde Tid. En slet Maxime! At vinde Tid, det er at spilde Tid. Cabinettet af 12te Mai aftraadte, det af 1ste Marts blev dannet. Thiers blev skuffet af det engelske Ministerium. Tractaten af 15de Juli undertegnedes paa en for Frankerig høist fornærmende Maade - uden den franske Gesandts Vidende. Nu begik Thiers en uhyre stor Feil derved, at han ikke øieblikkelig sammenkaldte Kamrene. Vare disse traadte sammen, vilde Underhandlingerne have erholdt Eftertryk aldrig havde Kamrene samtykket i en svag Holdning fra Regjeringens Side. Endvidere var det en Feil, at Cabinettet ikke strax aftraadte, da det saae, at Regjeringen ei deelte dets Anskuelser, og med Ret har Villemain bemærket, at ingen Minister ved at hengive sig for Kronen kan fritages for Ansvar. – Nu er Guizot Minister. Jeg vil ikke fortolke disse ydmygende Ord, man har udtalt i London, Frankerig vil komme i slet Lune, blive ilde stemt, men det vil give efter, og det orientalske Spørgsmaal vil vorde ordnet efter Englands Villie. Hvorledes, En fransk Gesandt hører saadanne Ord, saadanne Fornærmelser, og han hører dem uden at tage til Gjenmæle, og - han bliver Thiers's Eftermand!" B. begyndte dernæst at gjennemgaae Adressen. Finder man, udbrød han, i den et eneste Ord af det, den burde indeholde Det bedder strax i Begyndelsen: De Forholdsregler, de fire Magter have truffet i Forening med Porten, for at redne Sultanens Forhold o. s. v. – Det er en haandgribelig Løgn, Og vil man ved Kammerets Sauction hellige Tractatens løgnagtige Former. – Guizot har sagt, at man tillægger Territorialspørgsmaalene i Orienten en altfor stor Vigtighed. O, han farer vild, de Spørgsmaal, hvorom der nu handles, true den europæiske Ligevægt, Atter er Middelhavet blevet et Midtpunct for den civiliserede Verden; Middelhavet er Baandet imellem Jndiens 60 Mill. (120 Mill.) Jndbyggere og dets 16 Mill. (c. 28 Mill.) Beherskere, og det er af uberegnelige Følger, naar det lykkes Lord Palmerston at plante det britiske Banner paa Halvtungen ved Suez. Jntet Under, at Toriesunder saadanne Omstændigheder give Whigcabinettet deres Stemmer. Og nu Paragrapherne om Spanien og Polen. Begge maae udstryges. (6 om Spanien er forandret.) J Spanien maa Frankerig skaffe sig en trofast Ven, for at dette Rige, sikkret i Syden, kan vende sig imod Norden. Men hvad er skeet, Frankerig har forsikkret Christine, at det vil understøtte hende, det har lovet hende Bistand, og - Christine er her. Og med Hensyn til Polen har Fr. 4 Gange erklæret, at den polske Nationalitet ikke vil gaae under; 4 Gange har Frankerig givet Verden den Erklæring, at Polen maa reddes, - 4 Gange i 10 Aar! Det er for meget, for meget, formeget! (Dyb Sensation. Taleren er saa bevæget, at han maa støtte sig; først efter nogle Øieblikke fortsætter han sin Tale.) Jeg ønsker ikke en vanvittig krigersk Adresse; jeg istemmer ikke det vilde Krigsraab; men ligesaalidt vil jeg føre et resigneret Sprog. Adressen maa uden at der andrages paa et Amendement, forkastes, førend Kammeret gaaer over til Paragraphernes Discussion; Adressen maa overdrages en anden Commission, "Jeg, saaledes endte Taleren, jeg har ikke skabt Julirevolutionen; jeg har bekæmpet den; jeg er beseiret afden; men jeg taler bedre om den end J, der have fremmanet den. (Stor Sensation; først efter et Qvarteers Forløb tage Debatterne atter deres Begyndelse.) La martine tager Ordet, og forsvarer Cabinettet af 12te Mai. "Atter," sagde Taleren, stode Sultanen og Paschaen i Aaret 1839 imod hinanden, Sultanen vilde have tilbage, hvad han havde mistet i den forrige Krig; – Slaget ved Nisib leveres, atter er Jbrahim Seierherre, og atter indleder den franske Gesandt en Tractat, ifølge hvilken Sultanens og Paschaens Jnteresser skulle ordnes under de europæiske Magters Garantii, og strax undertegne Magterne, hvilke man skildrer som slet stemte mod Fr., Overeenskomsten af 27de Juli 1839. Udelukkede denne Tractat Frankerig fra det orientalske Anliggende? Har man ikke altid forlangt Frankerigs Medvirkning, naar en vigtig Beslutning skulde tages, Cabinettet af 1ste Marts blev dannet; dets Stilling var vanskelig; vanskelige Spørgsmaal skulde løses; men Jntet var fordærvet. Mehemed forøgede sine Udrustninger, og talte om at gaae over Taurus, ogsaa Rusland rustede sig ivrigen, og alt Dette var vel en Grund til at ile med Spørgsmaalets Opløsning. Men dette skeete ikke; i 8 Maaneder ere 7 a 8 Depescher vexlede imellem Ministeren for de udenlandske Anliggender og den franske Gesandt i London, og Jndholdet af disse Depescher gaaer kun ud paa at vinde Tid. Magterne saae af Journalerne - Cabinettets Organer -at Cabinettet gjorde sig lystigt over dem, at det vilde udhale Tiden, for uden de andre Magters Medvirkning, at bringe en direct Overeenskomst i Stand. Derfor besluttede Magterne at handle paa egen Haand. Men ligger der i denne Adfærd en Fornærmelse imod Frankerig og tilstrækkelig Grund til at væbne en Mill. Mennesker, og saaledes udæske Europa til Kamp. Efter Lamartine besteg de Remusat, Minister for det Jndre i Thiersministeriet, Talerstolen. "Man har," sagde Remusat, "talt meget om det forrige Cabinets Pirrelighed. Men har man forglemt, at Lord Palmerston har sagt: Frankerig vil give efter – At Cabinettet tog sig disse Ord til Hjerte, var retfærdigt og ædelt. Hvad har en berømt Marschal, der nu sidder paa Ministerbænken, sagt om Julitractaten. Han har sagt: at antage denne Tractat vilde være at samtykke i Frankerigs Fornedrelse, og om endog den politiske Løbebane for stedse skulde lukkes for mig, saa vilde jeg dog aldrig træde ind i en Administration, der lod Frankerig nedstige fra sin Rang! – J ville være Conservative, franske Tories, men fornedrer ikke Monarchiet. Sætter, saaledes som de engelske Tories, Eders conservative Jdeer under Eders Patriotismes Varetægt. Jkke veed at fornedre Monarchiet, frelser J det!" – Garnier-Pages erklærede, at man med Uret bebreidede Cabinettet af 1ste Marts, at det havde kaldt Flaaden tilbage. Hvad skulde Flaaden foretage sig, efterat det var afgjort, at Syrien skulde tilfalde Sultanen. Men Thiers burde ikke overtage Regjeringen, naar han ikke af egen fri Villie kunde vælge sine Gesandter, naar han ikke i en Depesche uden Fare turde sige Alt, hvad han tænkte, naar han bestandig maatte tænke paa sin nærforestaaende Fratrædelse, naar han bestandig maatte tage Hensyn til, at den Agent, med hvem han corresponderede, skulde være hans Eftermand. "Coalitionen vil en antirevolutionair Krig; velan, lad da en revolutionair Krig være Frankerigs Svar. Lad Kammeret komme sin Tilbliven ihul Kammeret gjør den parlementariske Regjering mægtig. Saalænge derfor den parlementariske Regiering ikke definitivt hersker, kunne Ministrene ikke udrette Noget; i deres svage Hænder fordærves Alt, hvad de røre ved! – Efter S. P. bestiger Mauguin Talerstolen. ErJulitractaten en Deelingsact; jeg troer det ikke. Vel er det muligt, at hemmelige Stipulationer existere; men det er ikke sandsynligt; thi man vilde i saa Tilfælde have faaet Nys derom. Diplomatien er ei saa tans. (Venstre Side: Undtagen den Gang, da Guizot var Gesandt i London.) Freden, saaledes som Adressen ønsker den, er uværdig for Frankerig. (Bravo!) Krig? Jmod hvem Jmod Continentet? Dette har ikke fornærmet Frankerig, Rusland har holdt sig indenfor den Linie, dets Jnteresser, have afstukket. Preussen og Østerrig have kun spillet en underordnet Rølle. Men Krig imod England, England har fornærmet Frankerig; det har uden Skaansel brudt Alliancen."