Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1811-02-26
Naar De betænker, at næsten alt hvad der udkræves til at leve er fem, ja sex til syv Gange saa dyrt som det har været i Fredstider, saa kan det ikke falde Dem forunderligt, at mangen en Familie, som ikke har større Jndkomster nu end før, maa indskrænke sig paa alle muelige Maader, giøre Gjeld og sælge det ene Stykke af sit Bohnve efter det andet. Rubriken Vare har derfor aldrig været saa stor i vor Addresseavis som nu. Paa Auctioner betaler man derimod alting uhyre dyrt. Skulde de vel troe at man giver 9 til 10 Mark for Pundet af gammelt Kobbertøi, Den Lethed, hvormed Marchandiserne kunne blive af med alt hvad de indkiøbe, driver Priserne høit i Veiret. At Krigen maatte forøge Statsudgivterne, og at vor Papirmynt, som en Følge heraf, ligesom de fleste Staters Papirmynt maatte synke i Værdien, er begribeligt, men saaledes som den er siunken vilde den ikke siunket, dersom ulykkeligviis det Sted, der med største Føie bærer et Taarn af sammensnoede Crocodiller, ikke havde været til. Udlændingerne have altid havt størst Tillid til Danmarks Redelighed, fordi de vidste at den Danske Regiering endnu aldrig har gjort noget Laan, som den jo paa det samvittighedsfuldeste betalte. -Men det er i det Store, som i det Smag: ingen Tyve ere farligere end Huustyve. J Statens egen Barm ligge de Slanger, som fortære dens bedste Kræfter. Det er notorisk, at man i Danmarks Hovedstad har arbeidet og arbeidet paa at ødelægge Danmarks Financer. Giennemgaae Aviserne og de vil finde, at vore Penges Værdie altid er bleven nedsat paa vor egen Børs. Der gives Mennesker, der troe at de blive rige ved at forøge Massen af. deres Bancosedler i det de nedsætte deres Værd, og uagtet de ere listige nok til ved alskens Kunster at virke til dette uværdige Øiemed, kunne de dog i deres Eenfoldighed ikke indsee, at den, som blander een Flaske god Viin med tre Flasker Vand vel faaer fire Flasker Viin af een, men at han taber i Qvalitet hvad han vinder i Qvantitet. Jeg antager at en Mand, der havde førend Krigen en Formue af 100,000 Rd., har ved alle Slags Manocuvres i Coursen forøget dem til 200,000 Rd., eier han da ikke langt mindre nu, da Coursen er 850, imod hvad han havde eiet om Coursen kun havde været 2 eller 300? Men saaledes ere disse Mennesker. - Ligesom Silkeormen arbeide de paa deres egen Grav, og det er netop deres Konst, der dræber dem. Jmidlertid er den Elendighed, de derved udbrede overden største Deel af deres Medmennesker stor og uberegnelig. Virkningerne af deres fataniske Konster spores ikke i deres Pragtbygninger og ved deres ødsle Taffel, men i Hytten, hvor den Fattige maae sulte, hungre og første for deres Skyld. Endnu troer jeg det var mueligt at redde vor Cours fra at gaae alt for slet, men efter min individuelle Mening er ethvert Laan i Species eller Banco, det være under hvilken Skikkelse det være vil, ikke det hensigtsmæssigste Middel til at ophielpe Coursen. Mine Grunde ere disse. Saadanne Laan kunne aldrig skee uden at love Laangiveren anseelige Fordeele. Da disse Fordeele bestandigen stige med Coursens Forfald, saa er det naturligt, at de fleste Deeltagere i et saadant Laan troe at vinde ved at forøge Massen af deres Sedler, endskiøndt de i Grunden dog kun tabe derved, da denne Fordeel netop er bygt paa Coursens Forværrelse. Men dette leder imidlertid til Agiotage; thi jo flere Sedler man faaer, desslettere bliver Coursen, og mange kortsynede og upatriotiske Mennesker ønske og arbeide derfor kun paa, at den skal blive slettere. Staten kunde derfor ligne i den Henseende en Patient, der netop bliver sog af det Lægemiddel, som skulde helbrede ham. Jeg troer der gives et andet Middel, der vilde være langt hensigtsmæssigere, nemlig: at oprette en Privat Banqve. J hele Danmark og Norge vilde det være let at sammenbringe 5 Millioner Lod Sølv. Alle Undersaatter skulde opfordres uden Forskiel til at indlevere alt deres Sølv paa Skeer og andre nødvendige Ting nær, dog paa det Vilkaar, at det kun skulde deponeres, for at kunne tiene den oprettede Privatbanque til Garantie, og ikke smeltes for at udmyntes, men i sin Tid tilbageleveres i samme Stand som det er modtaget. Naar nu denne Garantie endnu forøges med 5 Millioner i Forskrivninger fra vore første Handelshuse, saa havde man en Fond af 10 Millioner. Mod denne Garantie kunde man udstede i det mindste 14 Millioner Speciesedler. For disse 15 Millioner kunde man efterhaanden inddrage danske Courantsedler, og denne Jnddragelse vilde og maatte da saare hastigen virke til Fordeel for vor Cours.