Københavns Adresseavis, 1766-10-28
Correspondence. Besvarelse. Svar paa Spørsmaale No. 132. 1) At kalde Præst er et Regale, Kongen har sine Regalig af Gud, men en Undersaat haver dem at Kongen; nu kand det ikke være muelig, at et saa høyt Regale, som at tald Præst, land excerteres paa anden Maade hos Undersaatter, end Regenten. Regenten kalder N. N. til det eller det Kal at være Præst, men bliver Præsten i Forfald af Sygdom, eller reyser i Forretninger, har man aldrig hørt, at Kongen har meleret sig med at lade hans Prædike Embede imidlertid forsyne saadant i saadan Fald er vel overladt til enhver brav Guds Orde Tienere, som altid er under Jnspection at Øvrigheden, Provst og Bisp, og er nok Bispen den retteste, som en Præst saadan Begivenhed kand og skal holde sig til, om han ey kunde faae Embedet forsynet i hans lovlige Forfalds Tid, det kommer overeens med Bispens Embedes Myndighed; Men samme haver han og fra Kongen, som tillegger ethvert Embede saadan Magt, Myndighed, Besørgelse etc. som med samme kand komme overeens; Da nu Regieringen ikke befatter sig meere eller anderledes med Præste=Embeder, saa kand en Proprietair meget mindre. 2) Man mener ikke at det kand tilkomme nogen Proprietair at constituere Dommer eller Skriver ved Birke Tinge, men at saadant maae skee af Amtmanden: En Proprietair, som Kongen har overladt et saadant Regale, som at kalde Dommer og Skriver, er ikke derfor paalagt at bestyre Embedets Forretninger, men allene at kalde Personer til saadant naar Embederne ere vacante, Resten maae aldeles dependere af den høye Øvrighed. Proprietairer kand kalde Dommer men om Dommeren end fører sig saa u anstændig op, at han skal suspenderes, saa kand dog ikke Proprietairen suspendere ham, ligesaa lidet, som han kand suspendere Præsten, som han ogsaa har kaldet; Men saadant maae skee af hver sin høy Øvrighed, Biskop eller Amtmand; deraf flyder: at han med Enbedet ikke har andet at skaffe, end at kalde til Embederne. Heraf kunde man saae Anledning at spørge: hvem Amtmærdenne kand befale at forrette et vacant Embede, og derpaa kunde for det første svares: De udi Amterne, som leve af at handle me Juridille Forretninger. Skulde der i et Amtmandskab ikke findes saadanne, eller tilstrekkelig nok af dem, saa maatte man atter spørge: Hvorfore sørges der ikke, for at der kommer saadanne behøvende Personer, og at de samme kunde blive tillagt nogen Løn etc., at kunde befale Proprietairer eller Herremand at forlade deres Gaarde og Godser, for at agere Herreds=Fogders og Birke Fogders Fuldmægtig, eller i Vacancer, at forestaae saadanne Embeder, det synes ikke at kunde finde Sted, uden allerhøyeste Ordre og Villie. 3) Det synes ikke at kunde have Sted, at en Proprietair skulle kunde ordinere eller constituere hvem han vil til at vare hans Bondes Forsvar udi een af Proprietairen selv mod hannem anlagt Sag; thi (a) lader der interesseret. (b) er Hosbonden Bondens Ven til Frelse fra fortiente Straf, men allene har anlagt Sag mod hannem, fordi en allernaadigst Forordning befaler det, saa er det partisk og uretfærdig. (e) Kand jo Proprietairen ikke befale nogen at føre Sagen imod sin Bonde uden sin egen Foged, holder han da tvende Fogder, saa kunde han jo ikke heller befale nogen at være Bondens Defenfor, uden en anden sin Foged, og det ville blive comisk nok. (d) Om en Proprietair ville end befale alle Landets Advocater at være Forsvar for hans Bonde, saa har de jo alle Lov til at svare: Ney, Deraf følger, at ingen bør ordinere eller befal Forsvar for en Bonde uden Øvrigheden; Men hvor Proprietairen er og bør være selv Actor mod Bonden, kand og bør han og begiære af Øvrigheden en Defensor for Bonden. 4.) Det er en Daare af en Proprietair, som ruineret sine Bønder, eller uden grundig Aarsage setter dem fra deres Gaarder; Hosbondens og Bondens sande Vilfærd er alt for nøye i Forstaaelse med hinanden til at den ene burde hade eller ruinere den anden, og om der findes end een eller anden slet tænkende Mand af en Proprietair, som for egne Jnteresser begaaer Synd i saa Maade; Saa er dog (Gud være lovet) den Sygdom ikke saa almindelig, som Spørsmaalets Forfatter mener: Hvo der bør beskikke Forsvar, er besvaret under 3die Qvæstion. 5.) Naar Dommerne dømmer efter de allernaa i ste bekiendte Befalinger, saa forstaaer det sig af sig selv, at den som vinder sin Sag i alt, skal tildømmes Omkostningerne erstattet, og følgelig skal jo Bønden ogsaa have sine Omkostninger erstatet, naar han vinder sin Sag imod Hosbonden; men at de Vindende deels intet faaer, og deels en 4de, 5, 6, 7, ja læde Deel i Erstatning, har saadanne Aarsager, som her ikke landspecificeres. Den som kiender Bønder i Almindelighed, maatte ansee en saadan Fond eller Cassa, som her foreslaget er, for den nærmeste Vey til Rebellion eller Opstand af Bønder imod Hosbonden, og bliver det meget lættere at besvare et saadant Spørsmaal, Om det er tienligere, at mange Bønder citionerer og ruinerer en Hosbonde og flere successive, end at en Hosbonde holder mange Bønder under tilbørlig med Christendommens og Landets Love overeensstemmende Tvang og Lydighed, NB. Man forsvarer ikke en uretfærdig eller syndig Forhold af er Hosbonde; men da det langt fra er almindelig, bør vel ikke det gandske lide for det enkelte. 6.) Saa lovligst og retfærdigst det kand og bør ansees, at Bondens Boes Besætnings og Bygnings BrøstfældighedsTaxt settes af Rettens Middel med dertil udnævnede uvillige Mænd (eller og ved saadanne Mænd allene, saasom Retten uden Betaling og Begiering ikke kand forbindes at indfinde sig ved disse Forretninger) saa lovlig og retfærdig ansees det og, at en Proprietair kand og bør have Magt at kunde giøre Seqvestration hos en saadan Bonde, som forsætlig viis forsidder sin Gaard 1) ved Restancer af Skatter og Landgilde, NB. som altid gaaer ud paa Hosbondens Regning. 2) Ved efterladende Reparation af Tag, Leer og andet saadant til Bygningens Vedligeholdelse. 3) Ved stedsvarende laanende Æd og Sæde=Korn uden samme igien at betale. 4) Ved Børn nes hemmelige Bortsnigelse fra deres Føde=Stavn, og meget mere, som alt i alt gaaer ud paa Hosbondens Tab og Ruin. Saadan Seqvestration da, menes af en Hosbonde retfærdig at skee, naar han indfinder sig i Bondens Boe, og Vidnesfast optegner hvad i samme forefindes, og giør Forbud for samme Forrykkelse, da han derefter kand insinuere Rettens Middel denne Forretning, til at lade, som før er meldt, ordentlig ved uvillige Mænd taxere etc. Skulle det ikke være en Proprietair tilladt, begribes ikke lettelig, hvorledes han med Ret kunde conservere sig og sine Eiendomme etc. Men man kunde med Grund spørge den som spørger: Hvor det staaer, eller hvorfra han har det, at saadan Forretning af Hosbond eller Forvalter endelig skal skee, eller almindeligst skeet: (a) Af merfarne Mænd. (b) Af Frygt for Forvalterens indtagne Mænd. (c) Ved Uskiønsomhed. (d) Ved aftvungen Vurdering. (e) At lade Proprietairen tildømme alt hvad Bonden eyer, eller mere end Ret er, hvortil Bondens Eiendom undertiden ey kand forslaae; hvad Beviis haves der, at saadant almindelig skeer eller kand skee? Man synes at saadan Tænkemaade er noget fornærmelig, ey allene imod Jordegods=Eierne, men end- og imod Dommerne; thi det dependerer jo ikke af Proprietat ren at lade sig tildømme hvad han vil, men det dependerer af Dommeren, at dømme hvad Ret er efter Landets Love, og giør han det ikke, synder han, og kand og bør straffes. 7) Den samme Lov, som har givet Proprietairen Mage til at skifte paa deres Gods, har og befalet dem at efterleve alle Pligter, som paaligger en Skifte=Forvalter, i Henseende til Skiftets Behandling og Umyndiges Tarv; Det er de fleste Retsindige ey ubekiendt, at jo Proprietairer efterlever sligt, findes der end een eller anden Gudsforgaaen Menneske, som er vil efterleve de Pligter, som Guds, Kongens og Naturens Lov befaler, saa er det dog, som forhen er meldt, ikke almindelig, og overalt er der jo Øvrighed i Landet; men i offentlige Tidender at spørge. Om det er ret at giøre aabenbare Synd, Ugudelig hed, og alle Slags Uretfærdigheder, det er jo saa godt, som at beskylde en heel Nation, i det ringeste visse Stænder, saasom Proprietairer og alle de som haver Magt at dømme og actionere dem for saa aabenbare Laster, hvor de end findes. 8.) At der paa mange Steder i Bønder=Stervboe ikke bliver meget at arve, kand have den samme Aarsag iblant dem, som iblant dem der ere over Bønde=Standen; Man seer jo saa mange efterladte Boer af Præster, Proprietairer, Høye og Lave, brave Embedsmænd, som ikke giver Penge i Arv. Man har jo Grund til at slutte: at det maae komme deraf, at deres Jndtægt ikke har overstiget deres Udgift, de har faaet Klæde og Føde, og dermed har de ladet dem nøye. De haver givet deres Børn god Education med tilbørlig Ophold, menende, at saadant er den sande Pligt og Arve Men det i øvrigt, er jo langt fra ikke rart at finde Bønder Stervboer, hvoraf kommen Arv til Arvinger, derpaa kand findes Exempler i Tusinde Tal. At nogle leverer Pengene fra dem til Børnene, eller til saadanne, som skal levere enten een eller flere af Børnene dem igien dertil kand være samme og andre Aarsager iblant Bønder, som iblant andre Folk. Ex. gr. Man veed, at gjerne faaer en Søn eller Daatter Faderens Gaard, de øvrige Børn haver Tilhold og Hielp ved dem, særdeles om de ere umyndige, det er derfore ikke at undre, om de leverer Pengene til dem som skal først sette sig ned, og være en Støtte for sin Familie. NB. At Spørgeren med Flid har talet om Proprietaire Forvaltere og allene om Proprietaire Gods, samt at den gaaer langt anderledes og lovlig til paa Kongens Gods dertil svares: Man har en bedre Tænkemaade, end at man skulle beskylde nogen af de Kongelige Forvaltere, som Spørgeren her giør imod Proprietairer og deres Forvaltere; thi naar han siger: Det gaaer anderledes og lovlig til paa Kongens Gods, siger han jo dermed: at det gaaer ulovlig til paa Proprietaire Godset; Men denne rundtalende og frietænkende Person maae forlade, at man lader hannem vide: at saadan Tale og Tanker at indføre i offentlige Blade, ansees af alle retsindige, dristig, og ikke af god Grund eller Beviis; thi man seer mange tusinde Bønder paa Proprietaire Godser i Nørre-Jylland og Dannemarks øvrige Provincer, at være i lige saagod Stand, som nogen af Kongens Bønder, særdeles hvor den ene ligger i lige god Egn med den anden, og at nogen lovligere Behandling af Forvalterne paa Kongens Gods imod Kongens Bønder, kand være Aarsage, at nogle af Kongens Bønder er bedre i Stand end Proprietaire=Bønder, det troer saa, vel ingen, men der er vel de, som troer tvert derimod. Anderledes og lovlig gaaer det til paa Kongens Gods, siger Spørgeren. At det kand gaae lovlig til, derom vil vel ingen have Tvist, men at det gaaer lovligere til der, end hos andre Forvaltere, det troer man ikke; thi hvorfra kand det komme sig: at en Kongelig Forvalter, som muelig har i Løn 3 a 400 Rdlr., af samme Løn maae leve med Kone og Børn, Fuldmægtige, Skriver=Karle og Drenge, foruden andre deronomiske Bekostninger, og dog i faa Aar, uagtet de ikke selv haver haft noget at begynde med, at kunde samle og blive Eyere af 10, 20 ja flere Tusinde Rixdaler, kand det gaae lovlig til af saadan fastsat Løn, som de faaer, at samle i Overskud saa anseelige Capiraler; Saa maatte man vel vide en Grund, hvorfore alle andre Kongelige Betientere, som ved deres tillagde Løn, kand have ligge saa meget aarlig, ikke blive rige, men mange maae udkomme med Sparsomhed? Det maae da være en HovedAarsag: Fordi de ey ere Forvaltere over Kongens Gods. Kand nogen godtgiøre, at saadant er en Velsignelse, som en nødvendig Følge, fordi han behandler Kongens Gods lovligere end Proprietairer og deres Forvaltere behandler Proprietaire=Gods; det var ønskelig.