Berlingske Tidende, 1836-02-26
Den 17de d. M. heed det almindeligt, at Pepinvirkelig havde aabenbaret vigtige Ting, saa at det maaskee kunde blive nødvendigt atter at sammenkalde Pairs-Retten. Flere Journaler forkyndte samme Dags Morgen Anholdelsen af en Hr. Vaillant, forhen Redacteur af "Pilori, og vilde tilskrive saadant Pepins Tilstaaelser. Talrige Fængslinger skulle derpaa være foretagne, som Følge af et Forhør, de Herrer Pasquier og Martiin havde holdt over Pepin. – Den 16de fortalte man, at da Dommen, bekjendtgjordes for Fleschi havde han tabt Bevidstheden, da han virkelig havde haabet, at see sine Angivelser belønnede med en mild Dom. Dagen efter gjendreves dog dette Rygte, og man tillagde baade ham og Morer den største Koldblodighed. Nogle Forsøg paa at opnaae Benaadelse for samtlige Domfældte, som Hr. Lavocat og Defensorerne havde gjort, skulle aldeles være mislykkede. Man fortæller, at Dommen strax efter dens Offentlig gjørelse skulde have været meddeelt de dømte; men Over-Retsbetjenten Cauch havde fundet dem samtlige i dyb Søvn og derfor opsat Udførelsen, af sit piinlige Hverv indtil Morgenen efter. De fleste franske Journaler ere af den Mening, at en Jury vilde have frikiendt Morey og Pe pin paa Grund af manglende Beviis, og de beklage, at Pairs=Retten har været lettere at overbevises. - "Messager af 19de d. M. fortæller Følgende: Ventende paa, at Dommen skulde om Aftenen den 15de blive meddeelt, var Fleschi ikke gaaet til Sengs. Han var ikke at bevæge dertil, førend man forsikkrede ham, at Retten ikke kunde blive færdig med sin Raadslaaning. Kl. 2 om Morgenen stod han op, før at skrive, som han sædvanlig pleiede at gjøre. Kl. 8 1/2 kom Pairs-Rettens OverBetjent, Hr. Cauchy til Fængslet, for at oplæse Dommen for de Paagieldende. Han traadte først indtil Fleschi, og denne sagde: "Det lader ikke til, at De bringer mig noget godt Budskab. Da Hr. Cauchy svarede, at han rigtignok havde et meget sørgeligt Ærinde at forrette, gjentog Fieschi"Jeg vidste det nok og er fattet derpaa. – Men hvorledes staaer det – spurgte han videre – med Moren, Pepin og Boreau." Da han erfarede Dommens Udfald med Hensyn til disse, bemærkede han: "De ere skyldige; men det bedrøver mig, at man vil straffe dem saa haardt." Hr. Lavocat var nærværende ved dette Optrin; han græd heftigt. Fieschi bad ham fatte sig, da han ellers maatte bede ham at bortfjerne sig thi, sagde han, minSjæl er rigtignok stærk, men mit Hjerte er følsomt, Da man derpaa, efterat Dommen var oplæst, gav ham Tvangstrøien paa, tilkjendegav han tydelig den Utaalmodighed og Følelse af Ydmygelse, som denne Fremfærd og den derved for Dagen lagte Mistillid, foranledigede. Han gjentog den Forsikkring, at han ikke vilde gjøre noget Forsøg paa at dræbe sig selv. Fra ham begave Pairs-Rettens Embedsmænd sig til Pepin. Denne syntes anfaldet af en FeberParorysme. Han sprang hurtig op og med en Vanvittig Miner løb han de Jndtrædende imode. Ubevægelig stod han og hørte paa den Deel af Dommen, der angik ham. "Jeg vilde saa gjerne græde, sagde han; men Taarekilden er udtørret! Han forlangte at vide, hvornaar Henrettelsen skulde finde Sted. Da man ikke svarede ham herpaa, kom han paa den Tanke, at han strax skulde henrettes. Han yttrede nu, at han behøvede i det mindste en Maaned, for at faae sine Formues- og Handelsforhold i Orden. Nu kom Raden til More. Paa ham gjorde Dommens Oplæsning ikke noget rystende Jndtryk, han beholdt den samme Rolighed, som han i de fjorten Dage, Debatterne varede, havde viist. Fuldkommen ligegyldig begyndte han følgende Betragtninger: Jeg er gammel under sædvanlige Omstændigheder havde Naturen kun givet mig faa Aar endnu, min Sygdom vilde have gjort disse Aar til Maaneder; ligemeget altsaa, om jeg døer nogle Øjeblikke for eller senere, Men jeg forsikkrer atter, at jeg er uskyldig, havde Fieschi behandlet mig saa sandru, som jeg har behandlet Bescher, da vilde Sagerne staae anderledes! – Endelig blev det skjæbnesvange Besøg aflagt hos Boreau, ved de Ord i Dommen: "at Boireau var kjendt skyldig for Deelagtighed i hiin Forbrydelse, tabte han Bevidstheden. Først da man gjorde ham begribeligt, at han ikke var dømt til Døden, men til tyve Aars Jndespærring, kom han lidt til sig selv igjen. Bescher var allerede Mandag Aften, strax efter Dommens Offentliggjørelse sat paa fri Fod. Morgenen efter begav han sig med sine Bevogtere ind i en Skjænkestue, for at holde dem skadesløse for deres Møje ved Vagttjenesten. Henimod Middag blev Pepins Kone indladt til ham; hun havde ikke sine Børn med. Dette Optrin var frygteligt. – Kl. 2 besøgte samtlige Defensorer de Domfældte. - Kl. 4 blev Nina Lassave indladt til Fleschi for at tage Afskeed med ham. Man havde taget Tvangstrøjen af ham da den syntes at ville forstyrre hans hele Væsen, saa at man befrygtede at den, istedetfor at afholde ham fra Selvmord, kunde give Anledning til, at hans Saar i Hovedet brøde op igjen, og saaledes til hans Død. – Fieschi kan sove saasnart han vil. Den 16de aflagde han en Prøve paa denne Færdighed. Søvnen kaldte han Dødens Noviciat. En anden Gang yttrede han: "Min Vært har ladet mig vide, at jeg maa berede mig til at flytte ud. Ministrene skulle være af forskjellig Mening, med Hensyn til Henrettelsen. Nogle af dem ønske, at den skal fuldbyrdes i de tidligste Morgentimer, for at saa faa Mennesker som muligt skulle indfinde sig. De Andre ville derimod have Henrettelsespladsen omringet af en uhyre Masse Mennesker, og derfor lade den største Offentlighed finde Sted. – Der hersker iøvrigt blandt Folket en afskyelig Nysgierrighed over Henrettelsen. Den 16de, om Morgenen, vare over 15,000 Mennesker forsamlede ved Barrieren St. Jacques, og ligesaa mange paa Pladsen Roquette, da man nemlig var i Tvivl om, paa hvilket Sted Henrettelsen skulde gaae for sig.