Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1846-11-21
Det forekommer mig ogsaa, som om Foreningen selv føler, at den ligesom arbeider fra et for høitliggende Punct. Jeg kan ikke lade være at troe, at Foreningen i Grunden kun arbeider for et maadeholdent Brug af Brændeviin, naar den arbeider for Brændevinens ubetingede Forkastelighed; at den ligesom har tænkt sig Nationen som en Prutter, der nok vilde forstaae at tinge med den, slaae lidt af, og derfor har lukket Munden høit op Man erindre sig Professor Sommers bemærkninger og disses Indflydelse paa Foreningens Tone. Det var som slog man Vand paa Jld, saaledes sank Temperaturen i Bestyrelsens Gradestok, saaledes modererede man Udtrykkene; ingen Torden og Lynild blev meere tilovers for dHrr. Brændeviinsdrikkere, en blid fløielsagtig Tone svang sig som en nyfødt Sphiux af en udbrændt Vulkans Aske. Man mærkede godt, at naar Talen lod, da stod Sommer for Talerens Samvittighed som Ordenes Gjordemoder, at kun det tolerante og sunde Ord trængte sig, fremover Læben. Altsaa Foreningen kæmper for en Usandhed, for hurtigere at bringe Folket til Erkjendelse af en Sandhed; den arbeider for noget Galt, for at opnaae Noget, der er rigtigt, den strider for en fuldstændig Afholdelse fra Brændeviin, for at opnaae et maadeholdent Brug deraf. Men netop derfor vil Folket aldrig slutte sig dertil; Folket kan ikke lide at see sig betragtet som aandigt umyndigt, at see sig Evnen betaget til at skjelne og vælge; men denne Evne betager man det, idet man binder det til sig ved et Løfte. Det vil kun betragte Maadeholdsforeningen som en Maskine, der arbeider, som et Experiment, der interesserer, men i hvis (Foreningens) Viingaard man betakker sig for at være Arbeider. Foreningen vil høiest kunne bringe det til, at Almuen vil drikke mindre, være maadeholden i sin Nydelse, idet dens Eftertanke ved Foreningen er bleven vakt, den vil ingensinde bringe den til at betragte Brændevinen som ubetinget skadelig. Den vil fælde mangt et Brænderi, hvor disses Antal staaer i Forhold til det nærværende Forbrug; den vil lade Brænderierne staae, hvor disses Antal er ringe og indskrænket. Jeg troer imidlertid, at Nationen hurtigere vilde bringes til et maadeholdent Brug af Brændevinen, ved i Tale og Skrift at bearbeide dens Fornuft, end ved at forskrække den ved et Løfte, thi Løftet er ofte kun en Følge af en øieblikkelig Sindsstemning af det øieblikkelige Jndtryk af et holdt Foredrag, hvorved Reflectionen og Reactionen i Følelsen ikke skeer sin Ret; Virkningen deraf faaer ikke Tid til at arbeide og udsondre sig for atter at bekjæmpes. Virkningen bliver derfor Medlemmernes Udtræden af Selskabet; men derved svækkes dettes moralske Anseelse. Jeg frygter dette Løfte i denne Sag, fordi det betager mig Villiens Herredømme over min Attraae og Villien den Styrke, den tilkjæmper sig i Seiren over mig selv; thi Attraaens Tilfredsstillelse bliver med Løftet i Baggrunden - en Brøde, en Synd. Derfor vil jeg man skal tale til Folket gjennem dets Fornuft, bearbeide den, saa den bliver klar til at skjelne, stærk til at seire. Saaledes troer jeg da at Maadeholdsforeningen aldrig vil kunne styrte alle Brænderier, fordi den aldrig vil kunne bekæmpe den maadeholdne Brug af Brændeviin, og jeg troer, at den langsommere vil bringe Nødvendigheden af det maadeholdne Brug til Erkjendelse, fordi den kæmper for noget Mere, der ikke vil naaes, og fordi den vil fængsle Mennesket til sig ved et Lofte, og saaledes troer jeg da at have viist, at Maadeholdsforeningen ikke behøver ganske at have lagt udenfor Actionairernes Beregning, da de i Nakskov tænkte paa at bygge dem et Brænderi, men at dennes moralske Jndflydelse nu og for Fremtiden godt kan have staaet dem klart og anskueligt for Øie. Til Slutning kun en bemærkning: Jkke uden særdeles Anledning kan jeg for det Første igjen tage Ordet i denne Sag. Det Punct, hvorfra Sagen er gaaet ud, eller det Jnserat, der har foranlediget disse Linier, giver mig desuden ingen Anledning dertil. W. J.