Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1824-01-26
Storbrittannien. Koureren plages vedvarende med slemme Syner over de franske Søe=Rustninger i Brest, og spørger i saa Henseende. om der ikke ogsaa arbeides i Toulon" om Rusland er ganske uvirksom i sine Havne, eller om Planen til en Kongres i Paris er reent opgivet? Sydamerikanerne - til føier den - ere i Frankerigs Øine Rebeller, som det ikke kan erkjende, uden at støde an imod sin Allierede. Medens Engelland erkjender dem, tales der om at sende en betydelig Flaade med Landgangstropper til Sydamerika, for ogsaa her at agere imod Kong Ferdinands rebelske Undersaatter. Alt dette finder den Engelske Stjerne at være blind Allarm, og spørger, hvad Frankerig da skulde sige, til den Virksomhed, som hersker paa de Engelske Værter i Portsmouth, Plymouth, Charam &c., eller hvad Engelland under disse Omstændigheder har at frygte for nogle franske Skibes Udrustning: "Vi have - hedder det ingen Ret til at forbyde en fransk Flaade at udløbe. Sæ ogsaa, at Frankerig ikke ganske havde meddeelt vort Kabinet sine Hensigter, hvilket Vi dog troe, maatte det derfor ikke være opmærksomt ved den Gjæring, som hersker paa alle Kolonier, - Koureren meddeler paa sin Side er Artikel fra Paris, der skal hidrøre fra en betydelig diplomatisk Person, hvoraf følgende er det væsentlige Jndhold: Det konstitutionelle Systems Omstyrtelse i Spanien er at største Vigtighed for Magterne af den hellige Alliants. Længe toge de franske Ministre i Betænkning at erklære Spanien Krig. Hertugen af Mont moren ey maatte udtræde, fordi han, imod sine Jnstructioner, havde i Verona raadet til Krig. Efter hans Tilbagekomst forsøgde Ministeriet endnu alt Muligt, for at undgaae den, hvisaarsag en vis Minister truede med at ville afreise, hvis Kongen ikke forkyndte Krigen i sin Tale ved Kamrenes Aabning. Selv efterat den var begyndt, haabede Ministrene at kunne ende den igjen ved Underhandlinger med de spanske Feldtherrer, og nogle Medlemmer af Cortes. Andujar-Dekretet, hvoraf Man og haabede en Udsyning med det konstitutionelle Partie, havde et ganske madsat Resultat. Alle spanske Royalister opbragtes derover imod Frankerig, og paa de fremmede Gesandteres Forestillinger til deres Hoffer om det System, Frankerig fulgte i de spanske Anliggender, truede Man med at lade marschere Tropper til Halvøen. Endelig blev Man enig om, ikke at underhandle med Cortes som en politisk Autoritet, eller at antage Engellands Mægling, men ubetinget at paastaae Kongens Befrielse. Saaledes qvaltes Revolutionen, og een Magt især er bestemt imod Jndførelsen af en Konstitution paa Halvøen. De store allierede Magter ville udrydde den franske Revolutions Principer i Europa, og have ingen hindring meere at befrygte. Kuns i eet Tilfælde er Krigen mulig, naar Engelland, for sin Handels Jnteresse, forlanger de spanske Kolonier skilte fra Moderlandet; thi det er indlysende, at naar slige Grundsætninger seire i Amerika, de ogsaa tidlig eller fildig ville vende tilbage til Europa. Derfor byder egen Sikkerhed Magterne at understøtte Kongen af Spanien i Koloniernes Underkastelse, hvilket og ansees for en saa smal Sag, at Man holder en Expedition af 10,000 Md. tilstrækkelig til igjen at bringe alle spanske Kolonier under Moderlandet. Jmidlertid kan Engelland ikke optræde imod disse Spaniens og dets Allieredes Planer, uden at erklære dem alle Krigen.