Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1766-01-20
J. J. Menneskenes Ufuldkommenhed i Almindelighed besværer dem med mange Mangeler. Jkke een er forsyned med alt det, som behøves til dens Ophold og Fornøielse. Enhver er forunded et Fortrin, hvilket giør ham sin Næst baade nødvendig og nyttig; Og mange maa ved det, de besidde, fælles afhjælpe een enestes Mangeler, eller ved deres Hjælp befordre hans jordiske Fuldkommenhed, saa vidt den finder Sted. Vor vise Skabers Forsyn har ikke forgiæves indført denne Mangfoldighed. Den skal opmuntre os til at holde Fred med hinanden, til at elske hinanden, og til den ene at undsætte den anden med det, Naturen vexelviis, har negtet den ene og forundet den anden. en H. Hr. C. 2. Det, enhver besidder, tiener deels til det menneskelige Legems nødvendige Ophold og udvortes Fornødenheder, som Føde, Klæde og detslige, deels til Fornøielse eller retter sagt til Overdaadighed, hvorhen høre alle de Beqvemmeligheder, som Menneskene have hidledet af hine Fornødenheder. Det første lader sig egentligst bestemme under det Navn af Nødvendighed og det Nyttige men det sidste under det Navn af det Vilkaarligen og Behagelige. Efter Menneskenes nærværende Forfatning, og rimeligen fra gammel Tid af, holdes dette alligevel saa nødvendigt som hint, og begge tilsammentagne anseede som et for det menneskelige Kiøn nødvendigt Gandske. Disse dobbelte Nødvendigheder, og den ulige Uddeeling af Midlerne til deres Af hjælpelse har altsaa nødvendigen maattet foranledige en indbyrdes Meddelelse, 8. 3. Mange Mennesker besidde det Nyttige i Overflødighed. Der er disse derfor ei videre tienligt end de bruge det til at lette deres Nødtørft, da undre nødvendigen maa have det til deres Ophold, som hine have formeget. Disse derimod have noget Nyttigt afdet andet Slag, hvilket hine er berøved og dhvilket de maa have til deres Nødtørfts Tilfredsstillelse. Endnu andre ere forsynede med det Behagelige og lide Mangel paa det Nyttige, hvilket er meddeled hine overflødigen. Saaledes er Landmanden og Fiskeren forsyned med ten. det, som som tiener til Legemets Føde. Manufakturisten, Haandverks Manden og Konstneren, have det, som er fornødent til at skiule Legemet med, eller som hjælper noget til dets Beqvemme, lighed eller Ziir. Arbeids Manden er begavet med en naturlig Styrke til at forrette det Arbeide, hvortil ikke enhver er beqvem. o. s. v. Derimod har en anden noget nyttigt eller en vis Værdie, som han kand sætte imod den Ting, han ikke har, og som, uden hans, vilde være hin utienlig. J. 4. Efter Naturens Ret, skal intet komme af et Menneskes retmæssige Besiddelse i en andens Magt, uden et foregaaende Forlig eller uden Vederlag. Dette Værd, hvorefter Tingene, sammenlignes mod hinanden, maa befatte en indbildt eller virkelig Nytte, naar den, hvilken afstaaer noget af sin Eiendom til en anden, skal holdes skadesløs. Naar dette skeer; saa eie begge Deele retmæssigen det hinanden Udleverede. Denne Adfærd kand kaldes en indbyrdes Meddelelse eller en Ombytning. C. 5. For, saa vidt mueligt, at hjælpe paa Menneskenes Ufuldkommenheder og Nødvendigheder, blev altsaa fra Begyndelsen af indført saahan Ombytning eller Tusk. De naturlige Pligter, som forbinde os til Sælskabelighed, saavelsom Kiærlighed og Omhu mod og for os, hvilke have Eget Ophold til Øiemaal, vare altsaa de første, Drive-Fedre, som anledigede Tingenes Circulation og giorde dette Omløb stedse vidtløftigere og nyttigere for det Almindelige.