Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1812-01-31
Hr. Pastor Grundtvig har nu i Sandsigeren lovsjunget Hr. Provst H. G. Bechmann for hans før i disse Aviser anførte Drøm om de nedstyrtede Alterlys. Heri gaaet han atter vældig løs imod nogle Mørkets Dværge, som det skal være høi Tid at bekjæmpe, hvortil han opfordrer sine sovende Brødre, skulde de end have Apostlernes og Martyrernes Skjebne. Hvor maae ikke en Hans Hauge & Konsorter qvæges, naar de her høre en Dansk luthersk Præst vidne: Nu for Disciplene kan Jesus hvile trygt, Thi de har selv korsfæstet deres Mester, Dog, Himlens Magter er kanske saa stærke. Atei Disciplene de harbehov. og videre: Korsfæstet har man Frelseren paa nyOg ei som Joses, men med Støi og Ny. Paa Skrømt hans Lig beviist den sidste Hæder, Indsvøbt det vel i sine Jordeklæder, Og med Morgt (!) det halsammeret saa, At som en Mumie det kan bestaae. Til Himlen røres og Balunen skralder, Jndtil han selv der af sin Grav opkalder. Om ver oplyste kristelig findede Geistlighed har fortjent og kan tie til slige Lovtaler, En Bedømmelse i Litteraturtidenden har først lært Mange at kjende Hr. Wergelands Priisskrivt om et Universitet i Norge, men fra en høist ubehagelig Side formedelst den udanske Tone, hvori dette Skrive synes fortattet, og som ikke kan andet end vække Opsigt hos en Brodernation, der tillægges Brøder, hvori den aldrig vides at have gjort sig skyldig, og allermindst i nærværende Tidspunk. Hvad der i et kronet Skrivt bydes hele Verden kan ikke oversees med kold Ligegyldighed. Det var dog at drive Beskedenheden og denne vist no skjønneste Prydelse i Nationalearakteren - alt for vidt. Skaansel mod den Feilende, men National-Fornærmelser, bør revses efter Fortjeneste. Da nu just tvende agt værdige Videnskabsmænd have meddeelt Udgiveren deres Betænkning i denne Sag, og disse i nogle Punkter ere afvigende fra hinanden, troede han ikke bedre at kunne hylde Sandheden, end ved her at hidsætte dem begge 1. "J flere Nummere af vor Danske Litteraturtidende er Pastor Wergelands af Selskabet for Norges Vel tronede Priisskrivt om et Universitet i Norge omstændelig nesenceret og motiveret bedømt. Vist nok maae man sand med Recensenten, at ikke lettelig kan noget Skrivt paa en saa ubehagelig Maade have skuffet de Forventninger, hvormed man tager det i Haanden. Og ubegribeligt er det hvor et Selskab af flere videnskabelige Mænd kan have kronet en saa uvidenskabelig og dertil upatriotisk Afhandling. Om et Universitets Bestemmelse giør Forfatteren sig de urigtigste Forestillinger. Videnskaber mænger han sammen med Kundskaber og Oplysning. Filosofi gjør han til vilkaarlig Tankespil. Filologi indeholdes i Sykologi og Historien skal henlægges under det juridiske Fakultet. For at ophielpe Norges tilkommende Universitet skal Stavnsbaandet binde de unge norske Studerende, med flere Noncenser, ei at tale om Hr. Pastorens hyppige Modsigelser, som naar han paa en Side anfører Danmarks Nærhed ved Fastlandet som Grund for, at det bør have et Universitet, og siden anfører samme Grund for den modsatte Mening. Men hvad der især maae indignere en hver veltænkende Dansk og Norsk i dette Hr. Wergelands saa kaldte Priisskrivt, er de uværdige Udtryk hvori han taler og Alt hvad der er Danskt. Danmark gjør ingen Giengield i nogen Henseende for hvad det aarlig opsluger fra Norge. Sletteboerne misunde Fjeldboerne Lyset, for desbedre at kunne trykke dem o. s. v.; thi hvo giver repeteret disse Usandheder, som det vist nok er haardt at døie. Men vist er det og haardt at tænke sig sligt et Skrivt udmærket med Belønning af danske fødte Mænd, hvis Stilling ingenlunde tillader den Mistanke om dem, at de paa baade Hovedets og Hjertets Bekostning ville hos den uoplyste Hob vinde Roes som ægte Nordmænd. Kort! - dette Pastor Wergelands Skrivt er meere skikket til at fordærve, end til at befordre Sagen.