Berlingske Tidende, 1836-03-25
i Henseende til Hertugdømmenes Andeel i Seddelgjelden maatte være i Faveur af Finantserne, kunde han ingenlunde indrømme, men holdt s tvertimod fuldkomment overbeviist om, at Lovgiveren, ved at bruge de Ord: "saalænge indtil alle nu courserende Rigsbanksedler derved kunne blive inddragne, ikke har havt nogensomhelst anden Tanke, end den, som ved en simpel grammatikalsk Fortolkning frembyder sig for enhver ei forud indtaget Læser. Dette syntes ham nu at være indtil den fuldkomneste Evidents klart, naar man tog de Omstændigheder i Betragtning, som fandt Sted paa den Tid, da Lovgiveren saaledes talte. Man har nemlig, som den væsentligste Grund for en Fortolkning imod Banken, anført at Lovgiveren aldrig har kunne ville tillægge dette Jnstitut saa store Fordele, som dem, der paa denne Maade blive det til Deel, men dette er vist aldeles urigtigt; thi de Fordele, der saaledes, som Omstændighederne vare paa den Tid, da Octroien meddeeltes, opstode for Banken eller dens Jnteressenter, vare ingenlunde af væsentlig Betydenhed, og paa ingen Maade større, end at Lovgiveren maa antages virkeligen at have kunne ville forunde Banken dem. At de siden ere blevne betydelige ved en tilfældig Omstændighed, som hverken Lovgiveren har forudseet, eller som det stod i hans Magt enten at bevirke eller at forebygge, nemlig derved, at næsten alle Hertugdømmenes Grundeiere erklærede, at ville træde ud af Forbindelse med Banken, kan dog vel ikke forandre Meningen af de Ord, Lovgiveren, tidligere havde paa en klar og tydelig Maade udtalt. Til Oplysning herom opgav Taleren, følgende omtrentlige Talstørrelser. Hvis samtlige Bankhæftelser oprindelig have været 31 Millioner, og af disse 13 faldt paa Hertugdømmene og 18 paa Kongeriget og af de sidste Hæftelserne for Kjøbstæderne og den 1/2 af Jorder og Tiender udgjorde 6 Millioner og de 1/3 af Hæftelserne for Jorder og Tiender 12 Millioner, og nu samtlige Grundeiere i Hertugdømmene havde i 1818 erklæret at ville vedblive som Jnteressenter i Banken, saa vilde de Fordele, som ved hine Bestemmelser i Octroien bleve forundte disse, være blevne fordeelte paa de 6 Millioner i Danmark og 13 Millioner i Hertugdømmene, altsaa paa 19 Millioner, om end disse Fordeele skulde have beløbet sig til 8 Millioner, hvilket han i Øieblikket ingenlunde turde sige, vilde de dog ei have udgjort mere, end omtrent 42 Rigsbankdaler for hver hundrede Rigsbankdaler, en Grundeier havde indskudt eller skulde forrente til nyere Modal. der maa rette sig efter Tiden Banken. Men nu traadte i 1819 Hertugdømmenes Grundeiere, for et Beløb af 11 Millioner, ud af Forbindelse med Banken, og saaledes bleve de ved hine Bestemmelser i Octroien erhvervede Fordeele ikkun at fordeele paa de tilbageblevne Jnteressenter til et Beløb af 8 Millioner, hvorved det let er muligt, at enhver Jnteressent kan faae fuldkommen Erstatning for det hele Beløb, han enten allerede har indskudt eller maa forrente. Af denne Omstændighed argumenterer man nu, at det ei er muligt, at Kongen har villet tilstaae Bankinteressenterne en saa betydelig Erstatning, og at det derfor maa have været hans Mening ved Udtrykkene i Octroien slet ingen Erstatning at forunde dem, men man overseer derved ganske, at det kun er ved en tilfældig Omstændighed, at denne Erstatning er bleven saa stor. Men der ligger efter hans Formening i den Maade, hvorpaa den saare betydelige Obligationsgjæld, der blev den paalagt, er bleven fordeelt imellem Banken og Jnstitutet i Altona, et Beviis for, at Kongen ved Octroien har villet forunde Banken særegne Fordeele. Denne Fordeling er skeet efter samtlige Bankhæftelsers Beløb, der hvile paa Kongerigerne og paa Hertugdømmene, men det vilde vistnok have været uretfærdigt at paalægge Banken at tage Deel i denne Gjæld ogsaa for Bankhæftelserne forde 3/4 i Jorder og Tiender, der slet ikke henhøre til Bankens Fond, og hvoraf den kun til et vist Øiemed i en kort Tid nyder Revenuerne, dersom man ikke paa en anden Maade havde givet Banken Erstatning.