Viborger Samler, 1816-11-16
I Viborg Avis No. 130 d. A., læstes nogle Bemærkninger under Indsendt " om Værdien af Freias Alter, som Skuespil. Hr. Borchs Aalborg Avis No. 141 har af disse anført et Par afbrudte Linier, baade for dermed at ville bevise bemærkningernes Usselhed, og paa en denuncerende Maade beskylde Jndsenderen for Invectiver mod Theatercensorerne. Man seer blot heraf, hvorledes En, det er oplagt til Sligt, kan suge Gift af de uskyldigste Ord. Ordene ere disse: "Vilde man f. Ex. over hele Danmark - jeg vil blot sige - blandt Stemmeberettigede samle Stemmer for eller imod Stykkets (Syngespillet Freias Alters) Antagelse, da vilde maaskee ikke een, uden personlige eller partiske Grunde, stemme mod det. Uden nu paa nogen Maade at indlade mig med hin Avisconcipist, vil jeg blot for Vedkommendes Skyld. erklære mig med faa Ord angaaende denne Sag. Mine Grunde for, at jeg, ved at skrive hiint Stykke, ikke kan have havt nogen beskyldning mod Theatercensorerne i Sinde, ere disse: For det første har jeg bestandig kun talt om Syngespillet Freias Alter. Hvad Aar dette blev forkastet som Theaterstykke veed jeg ikke, og ligesaa lidet, hvem der var Theatercensorer dengang; saa at jeg ingen navnlige Personer kan have havt i Tankerne, og altsaa intet fornærmende meent med mine Ord. For det andet protesterer jeg mod den ulovlige Fremfærd, at lade mine Ord virke tilbage: thi fordi jeg formoder at ingen nu, uden personlige Grunde, vilde stemme mod bemeldte Syngespils Antagelse - jeg har ikke engang sagt: til Skuepladsen, men det har været min Mening, og denne skal jeg altid vedgaae derfor siger jeg ikke, at jo Theatercenforerne for 1 eller 2 Decennier siden kunne have havt deres Grunde for dets Forkastelse. Naar slig Rettaasaaledes skulde kunne indtvinges mere i Jdeer end i Lov=Systemet, saa vilde ingen nye Jdeer kunne fremsættes, ingen nye Principer opstilles, ja ikke engang en Gisning henkastes, førend man iforveien havde undersøgt, om ikke en eller anden Mand, i offentlig Stilling, eller som offentlig Person, havde været af modsat Mening. Saaledes torde man, f. Ex., ikke fremsætte den Formodning, at maaskee ingen nu, uden af partiske eller personlige Grunde, vilde stemme for Antagelsen af Feen Ursel, eller General Slentz, heim, eller Træhusaren, fordi disse for nogle Detennier siden bleve antagne af Theatrets Censorer. For det tredie, Om man endog vilde lade det jeg har gjettet kun for Nutiden og Fremtiden, gielde ogsaa for den forbigangne Tid, saa bliver den hel Ting dog ikke saa farlig. først fordi det Ord maaske viser, at hvad jeg har sagt, er kun Gisning, og dernæst fordi jeg har sagt: partiske eller personlige Grunde og har altsaa Lov til at anvende, hvilket af disse Alternativer jeg vil, paa formeentligen tilsigtede Personer, og naar jeg da, efter almindelig Sprogfor tolkning, siger, at personlige Grunde ere de, der hentes fra personlige o. individuelle eller subjective Principe og Anskuelser, svinder den sidste Skygge af Beskyldning. Dog frafalder jeg ved denne Forklaring ikke min Ret til at antage, og - om jeg vil - paastaae, at hine subjectivgyldige Principer og Anskuelser, hvorefter Freias Alter forkastedes, ikke ere almindelig antage ne og erkjendte, eller objectivgyldige. Det begrides letteligen, at der for Theatercensorerne maae kunne gives saadanne andre specielle Grunde for et Stykker Forkastelse, hentede fra Theatret, dets Tarv og særegne Omstændigheder, hvilke ikke kunne komme under nogen almindelig, eller nogen Uindviets Bedømmelse, For det fjerde sees Hensigten af hiint indsendte Stykke tydeligen af Ordene og Sammenhængen blot at være den: at sige sine Tanker og Freias Alters Værd, og Fortrin, tildeels bestemt og bedømt efter den Modtagelse, det har nydt hos Publicum, og det almindelige bifald, der allevegne har mødt det. Anledningen til disse Tankers Fremsættelse var Prof. Øhlenschlægers, Bekjendtgjørelse af hans Skrift imod Theatercensorer, ne - hvilket ikke er kommet mig for Øine - men ingenlunde Villie eller Lyst til at fornærme disse, som Censorer, og altsaa, som Embedsmænd. Det maatte jo desuden blive latterligt, at ville stille sig til Stridved Øhlenschlægers Side med en Knappenaal i Haanden, i det Øieblik denne staaer rustet til, og alt har begyndt, Kampen for sit eget Barn. Min af Ordene fremlysende Hensigt med hine bemærkninger maa altsaa frikiende mig for Avisconcipistens Calumnie. For det femte erklærer jeg, ingen Person at have meent eller havt i Tanke ved at skrive oftmeldte Stykke, og protesterer derfor mod al malitieur Conseqvenzmagerie af mine Ord. Man seer, haaber jeg, heraf, at, som bemeldte Concipist har havt en god Villie til at gjøre Ondt saa har hans Evne dertil været ringe. Da derfor Ovenstaaende ikke er skrevet for hans, men for Publicums og min egen Skyld, saa svares intet til, hvad han maaskee end videre maatte behage at komme fremmed i denne Anledning. At det forslidte gemene Kneb, at udrive enkelte Ord af deres Sammenhæng, ogsaa her paa den plumpeste Maade er bleven brugt, for at dermed skulde bevises mine bemærkningers ringe Gehalt, vil jeg blot nævne, da en saadan Fremgangsmaade, naar den ellers ikke fra anden Side, eller for Følgernes Skyld, bør paatales og revses, ingen Opmærksomhed fortjener. Jeg maatte, ved at læse det, blot smille, og tænke ved mig selv. Mons Christoffersen, han er mafdi en Nar. Jndsenderen. Udsigt over Aaret 1816 for Jorddyrkerenett.