Berlingske Tidende, 1829-01-20
London, den 6te Januar. Vore Blade meddele nu Marquis Angleseas Brev til Dr. Curtis, det lyder som følger: Phænix Park, den 23de December. Jeg har modtaget Deres Høiærværdigheds Brev af 22de de M., hvori Hertugen af Wellingtons Skrivelse til Dem, og en Gjenpart af Deres Svar paa samme laae indesluttede. For den Tillid, som De herved beviser mig, er jeg Dem taknemlig. Deres Brev giver mig en forønsket Oplysning i en for mig høist vigtig Sag. Hertugens sande Sindelag med Hensyn til den katholske Qvæstion, var mig hidtil ubekjendt. Nu da jeg kjender det, vil jeg ikke tage i Betænkning at yttre min Formening om hvad jeg troer, at Katholikerne bør gjøre. Fuldeligen overbeviist om, at den endelige lykkelige Afgjørelse af dette store Spørgsmaal ene vil være istand til at bringe Fred, Enighed og Lykke over alle Kongens Undersaatter, kan jeg ikke undertrykke min Smerte over, at der er ingen Udsigt til, at den vil iværk sættes i Løbet af den næste Parlament=Session. Alligevel finder jeg megen Fortrøstning i den Vished, at Hans Naade ikke er denne Forholdsregel aldeles imod, thi dersom han kan blive bevæget til at ville fremskynde den, er han af Alle den, som lettest vil kunne sætte den igjennem. Dersom jeg ikke bedrager mig heri, er det vist yderst vigtigt, at Hertugen af Wellington bliver os gunstig (propitiated), at ingen Hindring, som kan undgaaet, bliver lagt ham i Veien, at alle personlige Fornærmelse. blive undertrykkede, og at der billigen bliver taget et stort Hensyn paa Vanskeligheden af hans Stilling. Og unægteligen er den meget vanskelig, thi han har at kjæmpe imod indgroede Fordømme og Egenfordeel hos mange meget formaaende Personer, lig som han maa søge at berolige (allay) mange af de meer uvidende Protestanters Betænkeligheder og Frygt. Jeg er der imod uenig med Hertugen i, at man skulde søge for en forTid, at bringe Qvæstionen i Forglemmelse. For det første fordi det ikke lader sig gjøre, og dernæst fordi jeg frygter for, dersom det var muligt, at man vil betjene sig af denne Opsættelse til at forklare den som følge af en ved den sidste voldsomme Reaction opstaaet Frygt, og til at skaffe den Mening Piedhold, at hvis Regjeringen aabenlyst og uden Omsvøb erklærede sig mod alle Concessioner, saa vilde Katholikerne nok opføre med deres Anstrengelser derfor, - vi skulle da igjen see hele Jrlands Ulykke i de sidste Aar fornye sig. Min faste Formening er, at Sagen ikke et Øieblik bør tabes af Sigte, at den samme Jver fremdeles bør vises, at alle constitutionelle, ikke blot alle lovlige, Midler til at fremme Sager, lør anvendes, men at paa samme Tid den meest at holdende Langmodighed og den strengeste Underkastelse under Loven maae ind skjærpes, og at man aldeles maa afholde sig fra enhver personlig Fornærmelse mod dem, som yttre en anden Mening. Persenligheder kunne ikke udrette noget, ikke lede til noget godt, tvertimod de fornærme og bestyrke i forudfattet Misbilligelse. Lad Katholikerne fortrøste sig i deres Sags Retfærdighed, og i Menneskeslægtens stigende Cultur. Ulykkeligviis have de ved en uberegnet og unødvendig voldsom Modstand i de sex sidste Maaneder tabt endeel Venner og forbittret endeel Modstandere. Allersnarest ville de fremskynde deres Sags gode Udfald ved at vise meere Besindighed, og ved at søge Hielp og Beskyttelse hos Lovgivningen. Den blotte Magt, derom skulde de holde sig overbeviste, fører til Intet. Lovgivningen maa afgjøre det store Spørgsmaal, og mit varmeste Ønske er, at det maa komme for Parlamentet under de gunstigste Omstændigheder, og at den katholske Emancipations Modstandere skulle blive gjorte vaabenløse ved dens Venners rolige Opførsel paa den ene Side og ved deres utrættelige Bestræbelser paa den anden Side. Mit inderlige Ønske, at være dette Land til Nytte, er ene Aarsag til at jeg vover at fremsætte min Mening og give RaadJeg har den Ære at være a. Anglesea.