Jyske Efterretninger, 1771-06-21
Tilfældige Tanker om Lanmilitzen. (tagne af Magazinet for Patriotiske Skribentere Nr. 53.) Jer arbeides saa meget paa at forskaffe Bønderne Friehed, det er maaskee fornødent; Deres Frihed er i visse Henseender alt for meget indskrænket, og det er Grunden, til al den Plage, som Bønderne have havt Anledning til at besvære sig over. Da Vorned=Rettigheden blev afskaffet paa de Øer, hvor den fandt Sted, søgte jo Regieringen at lette en Byrde for Bondestanden, men maae jeg sige mine Tanker, som jeg maae, da er jo baade Jylland, der aldrig haver været vorned, og de øvrige under en fuldkommen Borned=Rettighed. Man læser, hvad Danske Lov taler om Vornede, og anvende det paa Bøndernes Tilstand, der passer, sig i enhver Anstændighed. Hændelseviis og i Anledning Bo. 20 & Co. af Landmilitzen ere da jo udkomne saadanne Anordninger, som binde Bøndernes Børn, saa at Vorned=Rettigheden ikke kunde binde dem meere. Proprietairerne kan jo, i Kraft af disse Anordninger, bestemme for alle dem, der høre til deres Gods, saavel Karle som Qvinder, hvor de skal opholde sig, leve og døen Misbrug af disse Anordninger har gjort det, at der handles med Karle, ligesom med Stude. De byttes, kiøbes og selges. De kan ikke allene kiøbe sig selv for at have Navn af Frikarle, som kan tiene og fæste paa hvilket Gods de vil; men de selges og overlades endogsaa til andre; De kan giøre sig dem saa nyttige, som de vil, veed og kan. En Proprietair solgte for 10 a 12 Aar siden Gaard og Gods til adskillige Kiøbere, og deriblandt bekom En femten Karle uden at eye Godset eller Stederne, hvor samme vare fødte; Det var og en Handel. En anden Proprietair solgte ogsaa sit Gods noget efter, men forbeholdt sig et temmeligt Antal af Karle, hvilke vare ham ligge saa gode, som rede Penge. Al denne Ufrihed kunde jo hæves, ved at hæve det Baand, hvorved Bøndernes Børn ere bundne til deres Fødestavn, saa at de maatte tiene og opholde sig, bygge og boe, hvor de vilde inden Rigets, Provinzens, Stiftets eller Amtets Grændser. De Vanskeligheder, som saadan Forandring vilde føre med sig, synes store, men de synes allene saa. Landmilitzen synes at ville derved forfalde igien, men just derved kunde den komme i den rette Floer, naar enhver tienstdygtig Karl, var Soldat, og om end den Karl, der tiener hos Proprietair, Præst eller Borger, som ey selv driver med sin Plov, var fri for Soldaterne, saa længe han staaer i saadan Tieneste, da naar ingen Karl maatte modtage Gaards Part, enten som Eier eller Fæster, uden han i visse Aar havde staaet, som Soldat. Her spørges maaskee ogsaa, om Karlene da ikke i alt for stor Mængde vilde løbe ud af Landet? Men man spørger igien: Hvor skal de løbe hen, Hvorfor skal de løbe andensteds hen, Er Proprietairens Magt tilstrækkelig til at hindre Karlen i hans Forsæt, saa troer man, at Regieringens Magt er lige saa tilstrækkelig. Nu løbe de, det vise de jævnlige Tillysninger i Aviserne; om de da vilde løbe, lærte Tiden. De Karle, som nu løbe ud af Landet, løde allerne for at faae den Frihed, som de savne i Landet. Frygt for Soldaterne jager vel en Deel ud, men den Frygt har allene Sted i nærværende Indretning, da maaskee 10 af 100 skal bære Byrden, da Flinten skal være det Tvangs Middel, ved hvilket Proprietairen kan faae sin Villie frem. - Da Soldaterne skal lide Straf for Liderlighed, og da den fattige Bondekarl altid skal være Soldat frem for den rige. De Fordeele, som saadan Forandring vilde føre med sig. ere store, ja større, end de synes. Naar Bonde Sønnen, kan gaae til hvilken Proprietair, han vil og handle om Fæste, da bliver Fæstebrevet først en frivillig indgaaet Contract, og Proprietairen bliver nødt til at beslitte sig paa Billighed, om det end ikke for var hans Skik. Soldater=Standen blev da ikke anseet med den Væmmelse og Foragt, naar den blev uundgængelig. Enhver Bonde blev efter en Snees Aars Forløb tienlig til Landværn i paakommende Tilfælde. Mange af Bønderne bleve befriede fra en Slags Skat, som ofte er alt for svær, da de andre ere svære nok, nemlig de Udgifter, som af Strøeleggene gaae til at leye en Soldat. Jngen maae tænke, at det bliver ved det, som er fastsat i Forordningen; ney her vil meere til, om Selveier=Bonden, vil have sin Søn fri, og har han endskiønt ingen Søn, maae han dog betale lige med Lægs=Brødrene, for den tilkommende Tids Skyld. En kostelig Leylighed for Proprietairerne at faae deres Karlemyntede til Penge, i sær den Rekrut Soldat, som skulde bevares til de gevorbene Regimenter. Der ere mange om at levere ham, og at blive Rekrut, ansees for en dobbelt Ulykke. Prisen paa en Rekrut er i en vis Egn 140 Rdlr. og for den Priis leverede en Proprietair, ved sidste Session tilvisse to Rekrutter, uden at have mindste Deel i de Lægder, som skulde forskaffe samme. Naar Karlen først var Soldat og vant til Gevær, saa krympede han sig ikke nær saa meget ved at reyse til et gevorbent Regiment. Vare først alle Bønderkarle Soldater, saa kunde Rekrutten og mange fleere uden Landets Skade afgaae til Regimenterne. Kunde Tiden ellers vorde noget formindsket, var det vel, da 6 Aar udgjøre for stor en Deel af Karlens Levetid til, at han skulde afgaae uden Gysen. Kom det derfor ikkuns først i Skik, at enhver Karl, uden Forskiel skulde være Land=Soldat, før han blev Bonde, saa kunde det jo med Tiden, om ikke strax, føres i Skik, at hver Karl skulde tiene i 2 a 3 Aar ved et gevorbent Regiment. Med faa Ord: Gid Bondestanden maatte blive befriet fra den Ufrihed, som er Menneskeligheden uanstændig. Fabel om Ravnen. et paa den høye Tid dog var En gammel Bygning at nedrive, Som meget længe truet har, Den til en Steenhob vilde blive, Og kunde ey til Nytte staae. For sammes Nedfald at forhyde befaler Herren, at de maae Langt ud paa Natten den nedbryde. Man fandt en Pæl paa Stedet der, Hvor for en Ravn har bygt sit Rede. Og, hvad han stial, snart hist, snart her, Der skiult med en Misunders Glæde. Men nu da denne Ravn var død, Hans Næb ey meere Skræk indjager. For Klude, Orme, Kiød og Brød, Man Guld og Sølv i Redet tager. Tor hvem, man spørger, har han spart Han fik ey selv af Skatten Nytte; For os han har den vel forvart, Kom. Lad os deele detet Bytte. Den Gierrige gjør aldrig vel, For han fra Verden Afsked tager; Thi Næstens allermindste Deel Hans penge tørstig Hierte nager. Han alting til sig skrabe vil Og lever ey til andres Nytte; Men naar han er ey meere til, Saa kan han Skatten ey beskytte.