Politivennen, 1799-01-01
Klagemaal fra en Beboer paa Ulfeldtsplads. Uagtet alt hvad De i Deres Blade No. 32 No. 34 og No. 37 har yttret om Ulfeldsplads, er der ej endnn skeet nogen Forandring med den snevre Passage især ved No. 127 og 128. Var det ikke rettest, at Passagen var saa bred som Brættet, der gaaer tværs over Gaden, er langt. Thi saaledes som det nu er, maae de Gaaende, naar en Vogn kommer, nødsages til at retirere ned i en Kælder eller op i en Dør. Jeg undres at De ikke har paaanket de mange begede Telte, der unægtelig meget let ved Gnister fra en Jldebrand i Nærheden, i tørt Vejrligt, kunde tændes, da hele Pladsen inden 5 Minuter kunde staae i lys Lue. Siger ikke Brandforordningen, at der ej maae være tjærede Gavle eller Skure, skulde da begede Telte være mindre farlige for Beboerne? Videre: Er det ej skadeligt for Sundheden og god Orden at de mange Been og Hoveder med anden mere Ureenlighed bliver henkastet og forraadner, især om Sommeren? Endvidere: Jntet andet Sted i Byen er opsat saa mange Boder, altsaa er heller intet Sted saa megen Uorden som der, med Slagsmaal, Alarm og Spektakler af de mange løse Hunde hos Slagterne, der ofte anfalde de Forbipasserende m. v.; kunde ikke saadanne Boder bedre fordeles paa flere Torve, eller kunde det ikke blive enhver tilladt, at oprette Boder, hvor Lejlighed gives, f. Ex. ved de lange Mure i Skindergaden, Kannike- Fiol- og Skideustræde saa og i Gottersgaden, ved Hjørnet af Helliggeistog Løvstræde og m. fl. Steder, eller kunde der ej paa Torvene, ligesom paa Kristianshavn, bygges en Bod paa Stadens Bekostning; derved skeede den Deel af Jndvaanerne en sand Tjeneste, der nu skulle gaae langt, før de kunne faae et Stykke Kjød. Da Udgiveren selv har boet paa Ulfeldsplads, undres han, at Jndsenderen, ved Siden af disse sande Ankeposter ikke har sat een, som foraarsager lige saa ubehagelige Følelser, som nogen af de andre. Gætter Læseren ikke, at jeg mener den Steen, der vidner maaskee, at Korsix Ulfeld var en maadelig Patriot, maaskee endog, at han var en Forræder, men ogsaa udenalt Maaskee, at der var engang i Danmark en Fyrstinde, der var Virtues i at hade, der kunde uforsonligen pine sin egen Mands uskyldige Søster i Blaataarn og paa samme Tid sørge for at dennes Mands Navn skændedes igjennen Aarhundreder. O det er ikke for Ulfeld allene, at denne Steen er til Skændsel! Dens hele Overflade blev for liden til at rumme alle de Navne, hvis Skamdaad den kalder tilbage i Erindring fra Engellands Karlden anden ned til den opofrede Dina. Det er umoralsk, at Gadedrenge paa offentlige Mindesmærker læse, at der kan være Forrædere til. Og ubilligt er det, at ville ved en Skamstøtte motivere til Fædrelandskjærlighed i en Stad, hvis Borgere have viist saa store Prøver paa denne Dyd og i en Stat, i hvis Aarbøger man neppe skal kunne (uden for dens Hof og Adel, og hvor randt Blodet mindre Dansk?) opvise een udmærket Forræder. Galger og Stejler forsvinde efterhaanden af vore Marke, en mildere Aand oversvæver vor Kriminallovgivning, Solstraalen begynder at indlades i Fængslets skumle Vraa, og paa et bedre Leje gjennemtænker den ulykkelige Forbryder sin Stilling, samler Levningerne af sit Haab, og bekæmper sin Frygt, medens selve Morderen omhyggeligen bevares for det skadelige Støv af hin Farve hans blodige Hænder uophørligen maae knuse - og Ulfelds Steen skulde ikke sløjfes! Hundrede og tredive Aars Skændsel skulde endnu være for lidt! Hævnen skulde til evig Tid eje et Mindesmærke i Danmarks Hovedstad!