Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-12-30
(Jndsendt.) Svar paa de i Skilderiets No. 102 fremsatte Bemærkninger ved Planen til en Creditforening. Taxationen af 1802 er ikke paa Grund af Pengevæsenets Forandring nedsat; men overgaaet mod 160 Rbd. for hver 100 Rd. Cour. Altsaa hefter den antagne Eiendom, der i Aaret 1802 taxere des til 8000 Rd. Cour., nu til Banken med 6 pC. af 12800 Rbd., eller 768 Rbd., hvis 10dobbelte Beløb er 7680 Rbdlr., netop 3/2 Dele af 12800 Rbd., og disse 7680 Rbd. har man antaget at der kunde laanes. Men denne Antagelse er alligevel kun fremsat for at gjøre Forslaget mere beskueligt. Denne Bestemmelse vil kunne modificeres uden Skade for Planen. Vel er Foreningens Øiemed omfattende Hjelp, men til alt for smaae Eiendomme vil den dog ikke vel kunne udstrækkes. Jmidlertid er dette Minimum blot af samme Aarsag fremsat, og kan modtage en nærmere Bestemmelse. Det formenes ei at være til Hinder for Planens Almeenomfattelighed, at Eiendommene ligge i forskjellige Provindser. Naturligviis kunne Foreningen have Agenter paa ethvert Sted, der maatte iagttage dens Tarv. Eiendommene ere ikke mere værd fordi de ligge for Øinene, og ingen skulde forbigaaes. Den Værdie, hvorefter de til Bankheftelse er ansat, maa antages at være Eiendommenes reelle Værdie; den nu desværre gangbare Priis, ville vi alle haabe, er blot tilfældig og forbigaaende. Det synes heller ikke ubilligt, at den Maalestok, hvorefter Afgifter kræves af faste Eiendomme, ogsaa burde lægges til Grund for disses Credit. Commoda maatte vel svare til incommode, i det mindste paa det nærmeste, ligemeget i hvilket District Eiendommen ligger. Hvad blive der ellers af vore Afgifter, beregnede til Procenter af Eiendoms Værdien, Til Ex. den antagne i 1802 til 8000 Rdlr. Cour. taxerede Eiendom svarede 80 Rd. Cour. i Afgift. Disse udgjorde da 1 pC. Men om man nu ikke vilde agte den høiere end dens gangbare Priis, maaske neppe 1000 Rbd. og Afgiften bliver den samme, nemlig 80 Rd. Cour. eller 128 Rbd., saa vil Afgiften omtrent nu beløbe 13 pC. af Eiendoms værdien. Jkkuns dette tilføjes, at det ikke synes rimeligt, at, naar den foreslagne Laaneindretning kom istand, en Eiendom hvorpaa, efter det antagne Exempel, kan ventes et Laan af 7680 Rbd., efterdags skulde blive solgt for 1000 Rbd. Og herpaa er da ogsaa Haabet for Opnaaelsen af Hoved øjemedet grundet, nemlig at færre Eiendomme, vilde komme tilfals, og deres Stigen deraf være Følgen; ligesom ogsaa et bedre Forhold imellem Afgift og Eiendomsværdie blive tilvejebragt. Man tør desuden vel ogsaa overlade sig til det Haab, at de 3 Autoriteter, Finants- og Statsgjeldscassen, samt Banken, der især ere interesserede ved de faste Eiendommes Opretholdelse, ved en Deeltagelse i Garantiet med nogle Tusinde Rigsdaler, i det mindste for de første Aar, vilde fremme Hensigten. Den foreslagne Laaneindretning kunde dernæst blive et Middel til at udløse Statsgields=Cassen for alle dens i faste Eiendomme, prioriterede Fordringer, ved at modtage Laane indretningens Valuta som Betaling, hvormed baade Debitor og Creditor turde være vel tjent. Strøetanker om de forskiællige Veie og Maader at komme til Kundskab og Oplysning, o. s. v. (Slutning; see forr. No.) Eftersom Hukommelsen er den Evne, der er meest fremstikkende hos Børn, og fornemmelig bør øves, saa følger deraf, at de vidtløftige Cathechisationer og Forklaringer, der baade i ældre og nyere Tider ere skrevne over Luthers Cathechismus. og de befalede i Skolerne brugelige Lærebøger, for største Delen er et spildt og unyttigt Arbeide. Jeg har ladet mig sige, at det hist og her er brugeligt i nogle Skoler, at der daglig catechiseres over et og andet Stykke af den christelige Religions Sandheder, dog uden at Børnene tilspørges; saadanne Catechisationer have en Slags Lighed, med de Forelæsninger, som holdes ved Høiskolerne. Saaledes har man sig af i den Skole, jeg i Lübeck i min Ungdom søgte omtrent for 40 Aar siden. Men af Erfarenhed veed jeg, at deslige Forelæsninger ere kuns til liden Gavn og Nytte for Børn, der ere i en Alder fra 10-14 Aar, hvis Fatteevner, Begreber og Forestillinger, formedelst Mangel af Erfaring og Bekiendtskab med den virkelige Verden, kuns kan være heel ringe og utydelige. Adskilligt saavel i Luthers Catechismus som i Lærebogen, er saa fatteligt og tydeligt, at det ei behøver videre Forklaring. Og hvad Hemmelighederne anbelanger, da er det vel rettest, ved Fremstillelsen af samme, at holde sig til Bibelens Forestillinger og Kirkens Lærebegreb; ved at ville opklare samme alt for meget, turde man geraade paa Afveie, som Kirkehistorien viser at have været Tilfældet, naar En vilde skabe Lys, hvor andre skimtede kuns Mørke. Endelig forbedres hverken Unge eller Gamle ved den blotte Underviisnings Methode, ei heller ved Argumenter eller Demonstrationer *). Derfor synes mig, at Religionsunderviisningen, saavel den af Præsterne som Skolelærerne, bør skee i Overeenstemmelse med de befalede Lærebøger, og det baade i Henseende til Materien som Formen; ligesom alle vidtløftige Forklaringer ei bør have Sted, men naar man vil forklare et og andet, da at fatte sig kort og bære sig af som Professorerne ved Universiteterne, som naar de holde cursoriske Forelæsninger, og støde an paa et dunkelt Skrivtstæd, da angive de Meninger af samme, uden at opholde sig ved vidtløftig at analysere Skrivtens Ord og Talemaader **). Ved at ville opløse ethvert Ord og Begreb i dets første Bestanddele, torde de religiøse Sandheder tabe for meget af deres Fynd og Kraft, og det gaae hermed, som Bestyrerne af de i vore Tider oprettede Bibelselskaber have bemærket: at en al for moderne Oversættelse af den hellige Skrivt, med tilføiede vidtløftige Anmærkninger, ei bør gives menige Mand i Hænde, da dette snarere vilde standse end fremme Religiøsitet. Og eftersom de Bibler, der efter bemeldte Selskabers Foranstaltning udgives til at fremme og opretholde christelig Oplysning og Dyd, ere kuns tilføiede korte Anmærkninger, saa synes mig og, at alle vidtløftige Samtaler over religiøse Gienstænde ved Ungdommens Underviisning saavel i *) Demonstratione homines neqve honi fiunt, neqve pii. Gesneri primæ liner isagoges in eruditionem universalem. T. 2, S. 637, *) Over Dathes Udarbeidelse af den latinske Version, er iblandt andet følgende Dom bleven fældet: Nec vero multe disputandosuper singulis verbis interpretationem impediebat, sed ad rerum tradetarum sensum omnia revocabat. Difficilia qvovis mode explicare tentebat: in obseuris illustrands se ab omni licentia corrigendi satis hodie freqventi øbstinebat, seilicet, ut ad communem intelligentiam adcommendentur, Huusmodi ansus temerarios vel maxime improbabet athve etiam reprimebat. A. G. Ernesti opuscula oratorio philologica, Pag. Kirken som Skolen, ei bør have Sted. At opsige Ordene ligefrem, saasom de befindes i de befalede Lærebøger, torde vel for det meste være nok i Skolerne. Den videre Forklaring kunde bedst finde Sted i Kirken ved anstillede Catechisationer, saa og ved Ungdommens Forberedelse til Confirmation. Den Beskyldning, at Udenadslæsning og at unge Mennesker ei anføres til at forstaae hvad de lære af Religion, er Aarsag til de mange Laster og Udyder der gaae i Svang, er høist ufornuftig og ugrundet. Man seer af salig Confessionarius Bastholms Liv- og Levnetsbeskrivelse, at hans Fader lærte ham at læse, skrive og regne, dernæst Luthers Catechismus, Evangelitbogen og Pontoppidans Forklaring udenad, uden at han forstod noget deraf. Men uagtet Bastholms religiøse Kundskaber i hans yngre Aar ei var andet og kunde ei være andet end Udenadsværk, saa blev han dog en lærd, duelig, brav og retsindig Mand, og mon ikke det selvsamme har indtruffet sig med mange Hundrede, hvis Underviisning i de yngre Aar har været af selvsamme Beskaffenhed? Men viser nu Erfarenhed, at de Kundskaber, der bibringes Børn paa 10 Aars Alder, i Almindelighed ere ufuldstændige og ntydelige, og kan ei være anderledes formedelst deres svage Fattevne, saa følger og deraf, at det er giørligt og iværksætteligt, at et ældre og mere kyndig Barn kan undervise de yngre og mindre kyndige, og at en saadan Underviisningsmaade kan vorde gandske passende og hensigtsmæssig. En Lærer, han være nok saa duelig, saa kan han dog ei pludselig fordrive Vankundighed, Uvidenhed, urigtige Begreber, og Forestillinger hos sine Lærlinger. Saalænge Børn ere Børn, vil de og vedblive at tænke og handle som Børn, og enten Kundskaber, som i og for sig selv ere rigtige og sande, men ved Meddelelser og at gaae over i Børnenes Hierne, blive mindre sande og rigtige, meddeles af Ældre eller Yngre, kommer ud paa eet. Enten jævn og daglig Kost tillaves af en Kok, der forstaaer at tilberede hundrede lækre Retter, eller af en Tienestepige, der er ukyndig i Kogekonsten, paa det nær, at hun forstaaer at tillave simple Retter, mon ikke den Nydende har lige godt deraf, Enten et Document skrives af en Lovkyndig, eller af en Dreng paa 11 a 12 Aar, i Overeenstemmelse med en given Formular, der er lovmæssig, saa bliver dets Gyldighed og Værd den samme. Og saaledes synes mig og, at enten Børn paa 6 a 10 Aar undervises i Læsning, Skrivning, Regning af en duelig Skolelærer, eller af Børn paa 12 Aar og derover, saa vil Lærlingernes Fremgang i det Væsentlige blive den samme. Erfarenhed har til alle Tider viist, at tungnemmede Børn under nok saa fortræffelige og lærde Mænds Veiledning, have kuns gjort liden Fremgang, og letnemmede og lærvillige Børn derimod ved en maadelig og jævn Underviisning have gjort deres Sager godt. Cicero giorde til sin Tid denne bemærkning: Jeg tilstaaer, at der have været mange Mænd af overordentlig Aands Høihed og Kraft, og som uden Lærdom, ved den dem egne fast guddommelige Natur, ere blevne Dannis= og Hædersmænd. Jeg tilføier endog, at Talent uden Lærdom oftere har frembragt det Roesværdige og Ædle end Lærdom uden Talent *).