Aalborg Stiftstidende, 1833-03-23
Processen mod Dhrr. Bergeron og Benoit har taget finsk Begyndelse, men Vidnernes Udsagn ere saa ubestemte og afvigende, at den egentlige Sammenhæng med det bekjendte Pistolskud endnu synes meget dunkel. Efterat Klagen vari oplæst, forhørtes først Bergeron, siden Benoit. Den første paastod, at han slet ikke havde været Vidne til Toget, endnu mindre været paa Pont Royal, men tvertimod paa den Tid opholdt sig i et Læsecabinet. Da Præsidenten i denne Anledning bemærkede, at den Anklagede ikke maatte være synderlig nysgiertig og Hr. Persil, at dette Udsagne streed imod hans Yttringer under de første Forhør, undskyldte han sig med, at den 19de November havde for han været en ligegyldig Dag og at det altsaa maatte falde ham ligesaa vanskeligt med Bestemthed at huske, hvad han paa den havde foretaget sig, som om Hr. Persil skulde gjøre Rede for hvad han havde foretaget sig den 18de November. Benoit tilstod vel, at han havde været tilstæde paa Pont Royal, da Skuddet faldt, men iøvrigt havde han ikke bekymret sig om samme. Af Vidnernes Udsagn bliver man ikke synderlig klog, skjønt deres Tal, som ere citerede, beløber sig til 101. General Payol og Besnard, begge af Kongens Sulte, erklærede, at de vel havde hørt Skuddet, men Personen, der maatte havde affyret samme, var dem ganske fremmed. Hr. Delessert fandt vel nogen Lighed mellem Benoit og det Jndivid, der paa Stedet selv var bleven paa viist som Gierningsmand og undslap dem, der vilde anholdes ham, men med Bestemthed kunde han Jntet sige, ikke heller passede den af ham bemærkede Dragt til de Klædningsstykker, der vare fundne hos de Anklagede. Ligesaa ubestemt var Sergeanten Didiers og Corporalen Scherers Udsagn. Disse vare netop de, som havde anholdt den formeentlige Gierningsmand; i Bergeron vilde ingen af dem gjenkjendes denne og kun den sidste meente, at finde en fjern Ligheds mellem ham og Benoit. Af de Erklæringer, som Vidnerne den første Dag afgave, var der i det Hele kun Een, der vakte nogen særdeles Opmærksomhed. Oberst Rafs af Gensdarmeriet, hvem netop Pistolen blev overleveret af den ovennævnte Sergeant, bevidnede nemlig, at der var bleven skudt paa Kongen, men da han selv tilstod ikke at haven seet Pistolen affyres og derfor blev adspurgt, hvorledes hans kunde give hiin Forsikkring, svarede han. Dette er en ganske naturlig Forudsætning, thi ved Togets Opbrud vid 1ste jo Enhver, at der vilde blive fyret paa Kongen, Hs. Majestæt selv maaskee alene undtagen. Denne Erklæring har allerede de Anklagedes Defensor vidst at benytte til Fordeel for disse og til et Angreb paa Ministrene eller Politiet. Det bliver stedse klarere, sagde han, at der slet ikke er tænkt paa nogen Forbrydelse den 19de November, men at meget umere en usynlig Haand, som ledede og ordnede Alt, har været med i Spillet." Hvilken er da denne usynlige Haand, spurgte Hr. Persil. Naar Tiden kommer, svarede Defensor, skal jeg give nærmere Oplysninger. Allerede Oberst Raffes Udsagn leder tydelig paa Sporet. Hvorledes kom man til at vide i Slottet, at der vilde blive foret paa Kongen, Hvorledes kunde en virkelig Gierningsmand være undsluppen, medens han omringedes af en enthusiastisk Befolkning, en hengiven Armee og en tro Nationalgade Det kommer deraf, at det Attentat, hvoraf der gjøres saamegen Larm, ikke er andet end en lumpen Opfindelse, til hvis Understøttelse Generalprocureuren maa betjene sig af Kokkepigers, Dørvogteres og Løbedrenges Hjelp. Paa dette bittre Udfald svarede Hr. Persil ganske koldsindigt: Vi skal nok bevise Attentatets Virkelighed.