Aarhuus Stifts-Tidende, 1844-12-27
Fædrelandet. Kjøbenhavn, den 24de Decbr. Jgaar Aftes bragte 6 a 700 Studenter Prof. Clausen, ved hans Hjemkomst fra Roeskilde, et Fakkeltog foran hans Bolig, som vender ud til Studiegaarden. Efter at en særdeles smuk Sang var afsungen, og et "Længe leve!" var udbragt for Henrik Nicolai Clausen, erklærede Denne i sit Giensvar til de Studerende, at han ikke henførte den hædrende Hilsen, der var bragt ham, til sin Person alene: thi ligesom Jngen i Stændernes Forsamling kunde være nærmere til at før Ordet for det aandelige Eiement i Samfundet – for Nationalitet og Modersmaal, end Den, hvis daglige Kald forte hen til de aandelige Jnteresser, saaledes kunde det ikke gjælde som priselig Gierning, at Sønnen fulgte Drift og Trang til at tale Moderens Sag, naar hun ængstedes og trængtes af fremmed Magt. Den han søgte og fandt en anden og høiere Betydning i denne Hilsen: et Tegn paa den mere og meere paagnende nationale Bevidsthed, der vilde vække dem, der endnu maatte slumre, og holde dem vaagne, der alt vare vakte, og saaledes modtog han denne Hilsen med Glæde, fordi der i den var Haab for Fædrelandets Fremtid. "Vel veed jeg – ved blev han – at i det unge Bryst blusser mangen Lue, som atter synker hen; jeg veed, at Livet har mange og stærke Kræfter til at dampe, kjole og udslukke, og at mangen Prove maa bestaaes i Livet, førend der kan være Fortrøstning til Siælens Varme og Aandens Kraft. Men det veed jeg ogsaa, at, skal Livet ikke vinde Magt over enhver Begeistring, som søger udover Egeismens og den beregnende Klogskabs Sphære, for at gribe og omfatte de høiere Formaal for menneskelig Stræben og Virken, da maa den hellige Jld næres i Ungdoms Tid. Derfor Fred og Velsignelse over Ungdommens hellige Jld! Og saaledes sluttede han – vilde han modtage denne Yttring af Ungdommens Varme som et Pant paa, hvar Manddommens Virken skulde bringe, naar de, som her vare samlede, traadte ind i Fædrelandets Tieneste og Borgerlivets forskjellige Stillinger, – med det Haab, at, naar de forlokkende og besnærende Kræfter ogsaa vilde forsøge sig paa dem, Erindringen om denne Time maatte bringe dem Fædrelandets og Nationalitetens hellige Krav i Minde."(Brig. Td.) Efter et nyt trefoldigt Hurra kastedes Faklerne (40 i Tallet) i et Baal, ved hvilket StudenterSangforeningens Medlemmer afsang et Par smukke Sange, indtil man omsider parviis drog ud af Porten, hvor man skiltes, efter endnu engang at have jublet den elskede Lærers og hvitfortiente Borgers feirede Navn. Det var paatænkt, idetmindske af en stor Deel af de Forsamlede, at benytte Leiligheden til og saa at bevidne Prof. Larsen deres Paaskjønnelse af hans stænderske Virksomhed, som Universitetets Deputerede, ved, efterat have hilset Prof. Clausen, at bringe ham et Hurra udenfor hans Bopæl, men Politidirecteuren, der naturligviis viste saa liden Forekommenhed som muligt ved en saa populair Demonstration som denne, modsatte sig paa Forespørgsel dette Forehavende, og det maatte altsaa opgives. (Fdl.)- At den kongl. Commissarius ved Østifternes Stænderforsamling, Geh. Statsminister Ørsted, har bevaret de Deputeredes uformindskede Høiagtelse og Hengivenhed, udtalte sig paa en smuk og hjertelig Maade i Anledning af hans Fødselsdag, den 21de ds. Da denne Dag netop indtraf paa samme Dag, som Stænderforsamlingen sluttedes, paa hvilken den kgl. Commissarius altid har de Deputerede hos sig til et Afskedsmaaltid, havde de Deputerede indbudet ham til en festlig Soiree Aftenen forud. Ved Slaget Tolv standsede den Lumbyeske Musik, og efterat en Sang var afsungen, indledte Biskop Mynster Ørsteds Skaal paa den inderlige Maade, som er ham saa egen, idet han skildrede hans udødelige Fortjenester af Stænderinstitutionen og viste, hvorledes der saaledes til den korteste Dag vilde for stedse knytte sig de længste Erindringer." Derefter udbragtes Ørsteds Skaal med en Varme og Hjertelighed, som noksom viste, at det ikke var nogen blot formel Høflighed, som her vistes den hæderkronede Olding, men at det var en af uskrømtet Høiagtelse og Hengivenhed udgaaet Vennefest. (B. T.)