Corsaren, 1841-09-24
Ulykkestilfælde. Forleden indtraf den sørgelige Begivenhed, at et ungt Menneske ved at passere Asylveien og Naadens Bagtrappe faldt og brak sin Hals, saa at Hovedet strax maatte sættes af ham; det Øvrige blev naturligviis øieblikkelig gjort til Pedel, og hans efterladte Brødre i Aanden begræde Tabet af den for tidlig Hedengangne. Skulde denne i Forening med de mange tidligere Ulykker paa den ovennævnte meget daarlige Vei ikke kunne bevæge Vedkommende til een Gang for alle at lade, om ikke begge Veie, saa dog Bagtrappen spærre? "Kors! Hr. Figaro! De er jo slet ikke Philosoph! De har jo ærgret Dem over os, saa De er bleven ganske sort, og er bleven vred som et Pindsviin. Og da Vreden saagar kan bringe fornuftige Folk ud af dem selv, saa er det intet Under, at den har gjort Dem heelt tummelumsk, bragt Dem i et Delirium, saa at de har glemt det pæne Selskab", hvori De siger, at De altid befinder Dem,*) og at De er bleven uartig som en anden Tølper. Fyl skamme Dem! - Dog, nei! De kan vel ikke stamme Dem; men De kan blive mere vred, og det *) Det pane Selskab søger altsaa ikke pænt Selskab. vil De sittert blive, naar De gjennem Fornuftens Glas (som De vel kan faae laant etsteds) seer, hvilke Betiser, De har sagt i hiin Tilstand, da Deres Mund fik frit Løb og ikke havde anden Paapasser end Dem. De har f. Ex. kaldt "Corfarens" Redacteurer Sjouere. De mener naturligviis dermed, at, fordi der engang brugtes Sjonere til ansvarhavende Redacteurer for Bladet, derfor skulle de nuværende virkelige Redacteurer ogsaa være Sjouere. Men saa maae jo Deres virkelige Redacteurer engang i Tiden, naar den nuværende er salig hensovet eller paa anden Maade har ophørt med at bringe Deres Abonnenter til at sove, kaldes Klokkere, og det kan dog aldrig være Deres Alvor. Saa siger De videre, at vi stjæle fra "le Charivari." De har naturligviis ikke faaet Mod til at fremføre denne urimelige beskyldning uden efter at have forvisset Dem om, at Alt det, De hidtil ugentlig har stjaalet fra fremmede Blade, endnu ugentlig stjæler og fremdeles ugentlig agter at stjæle, ikke er 2 s.værd, altsaa ikke kan blive Gjenstand for criminel Tiltale. Eller ogsaa ere disse Ord Følgen af det ovenomtalte Delirium. Ja, det kommer af Deliriummet; thi hvorledes skulde De ellers i samme Aandedræt være falden paa, selv at tale om "at bedrive Utugt med Literaturen," da det dog maa være Dem bekjendt, at Literaturen i disse Dage skal anklages for crimen bestialitatis, for ved Dem, Hr. Viehgaro, at have faaet Hr. Vauxhall. Det hører formodentlig ogsaa til Deres deliriske Selvbekjendelser, hvad De taler om at foragte Fader og Moders (thi os, som stedse med sønlig Ærefrygt omtale vor gode Fatter Charivari, kan det ikke sigte til), "slaae Anstændigheden ihjel", lave croniques scandaleuses o. s. v. og det ville vi altsaa holde Dem tilgode, ligesom vi stedse ville have Dem tilbedste. Derimod ansee vi det for en Pligt, vi skylde Dem, at gjøre Dem opmærksom paa en Feil, De har begaaet. De siger, at De gjør Nar af "Corsaren." Gjøre Nar! Gode Figaro, det Verbum kjender De jo kun i Passiv. - Endvidere maae vi tillade os at henlede Deres Opmærksomhed paa, at De har opfattet Deres Stilling falsk, naar De kalder Dem selv Corsarens" allerfarligste Fjende. De er "Corsarens" allerkjæreste Ridehest, lille Viehgaro - Intet videre.