Viborger Samler, 1830-05-20
Det politiske Sporgsmaal bliver, uden at forandre sin Natur, hver Dag alvorligere, og vi, som føle Hengivenhed for Dynastiet og den selskabelige Orden, saaledes som den blev bestemt ved Restaurationen, føle os dybt trufne af den Vending, som Anliggenderne tage. Hidtil existerede Kampen udelukkende imellem Ministrene og Majoriteten i Kamrene: Landet blev ikke stillet i Opposition imod Kronen; den var i det Hele kun Spørgsmaal, om et Ministerium skulde opoffres for den af Kammerets Pluralitet offentligt udtalte Mening. Men nu viser sig et sørgeligt Skuespil for Fremtiden. Oplysningen ligger noget høiere og fjernere end hos Hr. de Polignac. Deer ingen Tvivl om, at jo Valgene, der forberedes under den nærværende Stemning og af upopulaire Ministre, i det Mindste vil levere lige Resultater med dem for det sidste Kammer. Hvilke Midler man end- og vil anvende, skulde det endog være Valgbedragerier, saa vidt disse ere mulige efter den sidste Valglov, saa torde Valgene dog falde ud imod Ministeriet Polignac. Under den constitutionelle Regjerings regelmæssige Former skulde denne den offentlige Menings ved Valgollegiernes Vota lovligen udtalte Synsmaade være tilstrækkelig til at afskedige Ministeriet: men et vist Partie synes ikke at tage Notice heraf, men derimod at tænke paa ulovlige og constitutions stridige Midler til at holde Regieringsmaskinen i Gang. Men fra dette Øieblik af begynder Faren; thi ligesom Alt opløser sig paa factisk Vei og ikke mere efter den forhen bestaaende Retstilstand, saaledes bliver man ogsaa berettiget til Alt. Dermed ville vi ikke sige, at Modstanden vil indtræffe 1 Dag eller i Morgen; men den vil indstille sig efterhaanden og udvikle sig med Energie, og da torde det komme til aaben Feide mellem Nationen og dens Regjering. Modstanden imod Statsmagten vil ikke mere skee aabenbart paa de offentlige Pladser, men ved Træghedens Magt; man vil ikke meere understøtte Regjeringen, og man vil lamme den ved at nægte Betalingen af Paalæggene. Men denne Modstand, der bestaaer i, ikke meere at bringe sine Penge til Oppebørselsbetjenterne, er let og populair, den vil forplante sig som en Løbeild, og hvad vil Regjeringen nu foretage sig imod denne Vægring? Vi see ingen Mulighed i at løse dette Spørgsmaal. Vold formaaer Jntet mod et Folks Træghedskraft. Derfor har det ogsaa paa det Sørgeligste overrasket os, at see den falske Vei, som Regieringen har begyndt at følge, og til hvis Fordeel? Maaskee til Kronens. Denne har bestemt tabt i Kraft siden Jndsættelsen af Ministeriet af 8de August. Nei kun 4 eller 5 Personer, omkring hvem en Hob Jntriguanter har samlet sig, have Fordeel deraf. Mellem disse nævner man - ligemeget om med Ret eller Uret - Hertugen af Bordeaux's Lærer, Biskop Tha rin, der hører til Jesuiternes varmeste Venner; den unge Prindses Gouverneur, Hr. de Damas, en Mand hvem man tilskriver indskrænkede Anskuelser, der oven i Kjøbet ere parrede med pictistiske Fordom, me, men som tillige er bekjendt for en Retskaffenhed og en Hengivenhed, som have udbredt en ærefuld Glands over hans politiske Løbebane; Erkebiskoppen, af Rheims, Hr. de Latil, Kongens personlige Ven og inderligste Fortrolige, der og i den senere Tid kun giver sig lidet af med Statsforretninger; Hr. Fraissinous, Biskop af Hermopolis og Storalmolenier, om hvem man siger, at han er meere ultramontanend selve Paven; Hr. de Blacas, Overkammerherre og Gesandt i Neapel. Denne er, som bekjendt, Ludvig den 18des forrige Favorit, der ved sin Uklogskab forberedede de hundrede Dage. Om disse Mænd siger man at de ere mere Ministre end Ministrene selv. Alle Regjeringsforholdsregler blive fors udarbeidede i denne indre Committee, som derpaa forelægger sin Beslutning for Cabinetsministrene. Frankrig bliver paa denne Maade regjeret af et Slags biskoppeligt Concilium, der leder Slottets og den i Forstaden St. Germain boende høie Adels Samvittigheder. J denne Henseende finde vi Frankrigs Stilling at være farlig og Oplysningen en meget deelicat, Sag. - Den algierske Expedition beskjæftiger nu næsten alle Gemytter. Den umaadelige Styrke, der udvikles tillader ingen Tvivl om Udfaldet. (?) Expeditionen kan løbe ud i de første Dage af Mai, (?) og saa vil Forordningen og Kammerets Oplysning komme ud Hr. de Polignac smigrer sig med at virke paa Valgene ved Seiers-Bulletiner. Dermed forholder det sig, ligesom med Hr. de Villeles Selvbedrag; der efter Seieren ved Navarino sagde til alle sine Venner: "Den giver mig Majoriteten i Valgcollegierne. Men Enhver veed, hvorledes det forholdt sig med Majoriteten i 1827. Man hvisker ogsaa sine Venner sagte i Øret at man vil benytte Seirene ved Algier til at forsøge nogle Statscoups ved Hjælp af den ved Erobringen vundne og sine Faner, hengivne Armee. - Kongen af Neapel vil snart indtræffe til Paris og dette vil give Hoffet megen Anledning til Udgivter og alleflags Optog. Civillisten, er allerede stærkt medtagen, og det vilde blive vanskeligt, ved større Udgivter at komme ud, uden at tage Statsbudgettet til Hjælp. Skulde Oplysningen finde Sted i de første Dage af Mai, (den 8de var den endnu ikke skeet) saa vilde det nye Kammer blive sammenkaldt i Junii. Man maa vælge dette Tidspunct, for at forberede Budgettet og Fordelingen af Afgivterne. De constitutionelle Deputeredes Tilbagereise til Provindserne synes uundgaaeligt at forkynde deres Valg paa Nye. De nyudnævnte Præfecter begive sig paa deres Poster; men i det Hele have de liden Tillid til Valgene. Ligeledes forholder det sig med de Deputerede af det høire Centrum, som næsten intet Haab have om, igjen at blive valgte. Vistnok er der noget Comisk i de talrige Banketter, der gives de constitutionelle Deputerede; men disse modtage Indbydelserne, for at forplante den offentlige Aand og ved de patriotiske Skaaler at forblive i Forbindelse med hele Frankrig.