Jyske Efterretninger, 1767-02-13
Afhandling. om Brændeviins rette Brug og skadelige Misbrug. Milde de fleste Mennesker betænke disse merkværdige Ord: 10 Alt, hvad man giør for meget af, bliver en Feyl; Vilde de betragte dem som en Regel, der var værd at agte paa, da misbrugte de ikke saa skammeligen mange af de ypperlige Gaver, som Gud frembyder og skienker dem; De kunde ved at nyde dem, i Henseende til deres Helsen, være i en bedre og sundere Tilstand, de opnaaede oftere en langt høyere Alder, og lagdes ikke for Tiden i Graven, de vare skikkede og beqvemme til mange Gierninger og Forretninger, som de ellers lidet eller intet due til, og i Almindelighed kunde deres Liv blive dem fornøye ligere og lyksaligere, i Stedet for at det er dem uselt og elendigt. Det gjordes næsten ikke nødigt at anføre noget Beviis herpaa; Vi see det dagligen, Erfarenhed lærer os det, moralske saavelsom physiske Ting overbevise os herom, men men vi vilde ofte ikke, hvorudi Tingenes Misbrug bestaaer, vi kan undertiden ikke indsee den, vi kiende ikke alle Tider nær dens skadelige Følger, vi kan altsaa ikke agte os for som vi bør, at begaae den. Som denne Misbrug skeer af Mennesket i mange andre Ting, saa skeer den i Særdeleshed og dagligen i at nyde Brændeviin. Denne saa ypperlige Drik, denne ellers saa herlige Medicin og Lægedom, naar den bruges til Maade, bliver en farlig Gift, der ødelegger saa utallige mange, naar den drikkes umaadeligen. Og skeer dette sidste ikke de fleste Tider, Det var derfor høyligen at ønske, at Brændeviin ligesom Bøssekrudet og andre høyst skadelige og fordærvelige Ting aldrig havde været opfunden og bekiendt i Verden. Thi den Nytte, som den fører med sig, er langt mindre end den Skade, som den foraarsager det menneskelige Kiøn. Brændeviin kunde gjerne undværres, eftersom den ikke udfodres til vore Legemers Føde og Ophold, til hvilke den gode Gud har givet os adskilligt andet og dertil overflødigt; Thi da den ikke indeholder saadant, som kan erstatte det i de faste og flydende Dele, som bestandigen skilles fra dem, gaaer bort og mistes af vore Legemer, saa kan den ogsaa ikke føde og nære dem; Den bør derfor ikke dagligen bruges, den bør allene ansees som en Medicin, som man maa tage sielden til, som man ikke skal benytte sig af uden naar man befinder sig ilde, det er, naar Legemet er i saadanne Omstendigheder, at dets Deele ikke ere i Stand, til at gjøre deres Forretninger, som de bør, og hvortil at de ere skabte og dannede, og det dog ikke uden paa den Tid, at Mangelen og Feylen er saaledes i det, at den ikke uden ved Brændeviin kan hielpes og rettes. Saaledes have de Gamle, og de som først have opfundet og brugt denne ypperlige og forunderlige Vædske, fornuftigen vidst at betiene sig af den, de have ikke, som nu omstunder skeer, nydt den dagligen, endnu mindre nogle, ja mange Gange om Dagen, de have nydt den i Draabetal, og ikke Glas= og Pægle viis, de have drukket den paa rette Tider, i visse Legemets sygelige Omstændigheder og skrøbelige Tilfælde. Og hvilke herlige Virkninger vilde Brændeviin ikke gjøre i vore Legemer, hvilken Nytte og Gavn kunde vi ikke vente os af den den, dersom vi nu omstunder brugte den paa samme Maade som de; Thi da dens spirituoses Deele bringe de første og elementariske Partikler, hvoraf vore Legems Trævler, og altsaa dets blødfaste Deele bestaae (hvilke elementariske Partikler i en svagelig og unaturlig Tilstand for lidet vedrøre hverandre, og hænge sammen) nærmere til hverandre, forkorte altsaa Trævlerne, gjøre den stivere og fastere, da Maven og Tarmene, som indeholde Maden og Drikken, og Aarene, som føre Blodet og andre tynde Vædsker (der ogsaa ikke kan udelukkes af de blodfaste Deeles Tal, bestaae ligeledes af saadanne Trævler, der kan slappes og svækkes, og derfor ikke noksom virke paa dem; Altsaa er det ikke vanskeligt at forstaae, at Brændeviin kan bekomme vore svækkede faste Deele vel i Almindelighed, og Maven, Tarmene og Aarene i Særdeleshed, naar med dens Mængde ellers treffes den tilbørlige og rette Maade. Brændeviin giør altsaa vore Maver og Tarme skikkede til ret at virke paa Maden, at opløse og fordøye den, saa at den tillige med den bekomne Drik kan give beqvemme Safter fra sig, der kan gaae ind i Blodet, og blive Legemet til Næring, Styrke, Helbred, Den sætter vores Blod i Bevægelse, opvarmer den kolde Mave, det forfrosne Legeme, giver de ligesom døde Lemmer Liv, og bringer dem i Bevægelse, opmuntrer Sindet, og opvækker Geisterne. Herlige Egenskaber, ypperlige Virkninger, Dog alleneste, som sagt, naar Brændeviin bruges paa rette Tid og Maade. Men hvilke høyst skadelige Virkninger, hvilke elendige Tilfælde og Sygdomme tilveiebringer ikke derimod Brændeviin, naar den misbruges, Jngen Lighed er da imellem dens forrige Nytte, imod denne nu tilføyede Skade; Den sidste overgaaer mange Gange den første. (Fortsættelsen skal følge)