JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-09-16
Efter nogen Overlægning blev besluttet, at samme Skib skulde angribes, og de lagde til Skibet. Det var omtrent ved Middagstid. De begierede Vand af Skibsfolkene og fik det. Videre, efter nogen Tids Forløb, bleve Skibsfolkene tilspurgte af Anders Andersson og Christen Andersson, om de vilde tilbytte sig Fisk imod Brændeviin, hvilket blev afslaaet. Derefter tøvede de en Tidlang, og da opmuntrede Anders Andersson de Øvrige, til at lægge Haand paa Værket, og der toges til Forevending at begiere Jld i en Tørv, som Anders Andersson fremrakte. Carl Børsesson, sad ved Roeret. Flataas tog en Bøsse og to Pistoler op, hvilke vare ladte med Krud og Hagl, tildeels støbte og tildeels hugne, tilligemed en huggen Kugle i hvert Gevær. J det samme stege Flataas, Christen Andersson og Anders Andersson ombord, og Skibsfolket, som ikke satte sig til Modværge, flyede til den modsatte Side af Skibet, hvor Flataas med sin Bøsse skjød den ældste Mand, formodentlig Skipperen, Christen Andersson en Dreng, og Anders Andersson den største Mand. Den ene faldt strax og efter Formodning opgav Aanden; den anden, som Flat aas havde skudt, gik imod ham, hvorfor Flasaas, for at forkorte hans Piinsler, gav ham et Slag af Bøssen, saa han faldt til Dækket. Den tredie eller største Mand derimod faldt ikke omkuld efter Skuddet, men forsvarede sig en lang Tid, næsten en Fjerdedeelstime, indtil alle tre med Slag af deres Geværer bleve ham aldeles overmægtige og kastede ham overbord, imedens han alligevel endnu levede. De to andre vare i Forveien kastede i Søen. Efter Mordets Fuldbyrdelse gik Flataas til Roeret, samt Christen Andersson og Anders Andersson ned i Kahytten, hvorfra de kom op igjen med nogen Rom i en Krukke, to Sølv Lommeuhre samt en Tegnebog, indeholdende 10 Rigsbankdaler i Sedler. Derefter blev Skibslugen opbrækket og endeel for Forbryderne mindre tjenlige Varer kastede i Søen, hvorpaa til de Tiltaltes Baad afhentedes Rom fade og andre Varer. Efterat Plyndringen var fuldbyrdet, gik Christen Andersson og Anders Andersson ombord i deres egen Baad og forsøgte at seile fra Flataas, som var bleven tilbage paa det Danske Skib, men Flataas formaaede dog at hindre saadant og kom med Livsfare i Baaden, hvorpaa Christen Andersson foreslog, at Flataas burde gaae ombord for at tænde Jld paa det Danske Skib, hvilket Flataas dog afslog; hvorefter Coursen sattes efter Kæringøen, en Øe i Drousts Vestre Herred, i Hensigt der at oplægge Sagerne, hvilket dog ikke lykkedes.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-09-16
Løverdags Morgen, den 10de Mai, sattes Coursen fra Kæringøen til Bogholder Palm paa Rørøe i Vestre Hisings Herred, og derfra til HallsvikDet røvede Gods skulde deles i fem Lodder, een Lod for Baaden og een Lod for hver af de Tiltalte.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-09-16
Kjøbenhavns Børs d. 16 September. Cours. Hamb. 2 M. 244, a vista 247. Spec. 250. - Specier solgtes til 15 Rbmark. Oblig. (med Renter fra 11 Juni 1823) 80 a 80 1/2 Nationalbank-Obligationer (af Laanet d. 2 Febr. 1820) 103 Rbdlr. r. S. (uden Renter) eller 29 Rbd. Sedler pr. 100 Rbd. r. S. - Norske Sedler 14 3/2 Rbdlr. pr. 10 Specier norsk. Svenske Sedler 60 s. - Disconto 5 pC.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-09-16
(Jndsendt fra Odense.)¬ J Skilderiets No. 72, see Slutningen af Min jydske Reise til Kjøbenhavn. P. 1148, findes følgende Udtryk: "For at gjøre Skolens og det militaire Bibliothek (i Odense, mere almeennyttige, burde Catalogerne over dem være trykte; thi hvad skal man kræve, naar manikke kjender Bibliothekets Jndhold:" – Hvad man skal kræve? At Folk veed fuld Beskeed, før de skrive, Allerede i Aaret 1819 udkom det militaire Bibliotheks Catalog, trykt i Oden hos C. Jversen. Af dette Blad udkomme ugentlig to Numere J Følge Kgl. allernaadigst Tilladelse, forsendes det med Brevposterne, og kan bestilles paa alle Postcontoirer. Her i Staden modtages Subskriptionen hos Bogtrykker Höecke, i store Helligges strædet No. 144. Enkelte Numere overlades ikke.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-09-16
Kjøbenhavn. Trykt hos J. H. Höecke¬
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-09-20
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. 200000 Ro- Tyvende Aargang. No. 75. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Løverdagen den 20 September 1823. Plinius's Tanker om den bedste Afgivtsmaade ved Jorders Bortleie og Bortforpagtning, med nogle hosføiede bemærkninger om Præstetienden. (Slutning; see forr. No.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-09-20
Nogle saavel i ældre som nyere Tider ere fremkomne med det Forslag, at Præsterne paa Landet skulde ingen Avling have, ei heller oppebære Tiende eller Naturalpræstationer, men at for samme skulde erlægges en vis bestandig Pengesum *). Godt, at deslige Planer og Forslag, ei i Almindelighed ere blevne realiserede; thi hvor Tiendeafgivten er bestemt til en vis Pengesum, have de paagieldende Nydere eller Beneficiarier, ved forandrede Tidsomstændigheder, lidt betydeligt Tab. "Det er utroligt, skriver *) Hvad der kan være at erindre ved deslige Planer og Forslag, derom kan læses Matthie Beschreibung der Kirchenverfassung inden Herzogthumern Schlesvig und Holstein, Pag 5367, saa og Ussings Kirkeforfatning, 3die Deels 2det Bind, §. 195 og 214.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-09-20
Etatsraad og Professor Engelstoft, hvor stort Tab de lærde Skoler have lidt derved, at mange Tiender ere i foregaaende ældre og senere Tider, førend Directionens Oprettelse, bortperpetuerede mod aarlig Afgivt i Penge, undertiden endog uden at betinge Skatters Erlæggelse. Dette Tab er især føleligt paa en Tid, da 3, 4, 6 Mark af en Tønde Hartkorn ofte ikke udgjøre 1/2 Deel af det, som af samme havde kunnet udbringes, hvis Afgivten havde været bestemt i Korn, 2). Saaledes havde jeg i Aaret 1812. otte Rigsdaler, beregnet i Schl. H. Courant, for 190 Rdlr. danske Bancosedler, som Beboerne i Nordbye Sogn paa Fanøe vare pligtige til at betale Sognepræsten for deres Fritagelse, at betale Tienden in natura. Endskjøndt nu Pengevæsenet er paa en bedre Fod, end det var i Aaret 1812, saa ere dog deslige Præstepenge, som hist og her ydes istedetfor Korntienden, ved Forandring i Pengevæsenet, bleven 2/3 Deel mindre end forhen. Hertil kommer endnu det, som er 1) Universitets- og Skole-Annaler, 4de Qvartal, Pag. 282. værre, at udi disse pengetrange Tider er det ei mueligt at faae saadanne Penge betalte af Vedkommende. J nogle Aar have meer end en Trediedeel af Nordbye Sogns Beboere staaet til Rest med Betalingen af samme. At det falder saa vanskeligt, ja hartad umueligt at faae denne Jndtægt betalt af Alle og Enhver, hidrører og deels derfra, at naar enkelte Jordlodder undtages, betales der kun Lidet af de øvrige, og af nogle slet intet. Den største Deel af disse Præstepenge udredes af Bygningerne; af hvert Huus skal aarlig erlægges 3 Rbmk. Sølv, enten samme er stort eller lidet, beboes af en rig eller fattig Mand. Denne Betalingsmaade forvolder imidlertid, at Restancerne Aar om andet blive betydelige. Dette skal og være Tilfældet paa andre Steder, hvor Tienden in Natura er ophævet, og Erstatning for samme betales i rede Penge, dog uden Hensyn til de Betalendes forskjellige Forfatning, Vilkaar og Næringsveie. Havde man ved denne Afgivts Paabud bestemt samme Fremgangsmaade, som er brugeligt ved Fattigskatten, nemlig at samme erlægges deels af Jorder, deels af Næringsveie og Formue, da vilde Tingen være gaaet bedre af, under nuværende Omstændigheder er det ei gjørligt at faae denne Indtægt heel, holden og ubeskaaren ind krævet. Det er godt nok, at en Præst har Frihed til, ved Udpantning at gjøre sig betalt forsit Tilgodehavende; men naar nu vedkommende Debitorer have deres Eiendomme, som undertiden ere heel ubetydelige, pantsatte, intet at sidde eller ligge paa, eie ei andet, end hvad de gaae og staae i; saa udrettes som oftest intet ved Udpantningen. Desuden er det at befrygte, at christelig Religiøsitet og Oplysning snarere vil tabe end vinde, naar Præster, Degne og Skoleholdere skulle være nødsagede til, ved ødelæggende Tvangsmidler at inddrive deres Tilgodehavende.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-09-20
J et Reskript, udstedt af Regjeringen i Toskana, i Aaret 1783 d. 4de Februari, bleve visse Geistlige anmodede om, ved Indkrævelsen af de saakaldte Stolgebyhrer, at gaae skaansomt tilværk, og ei at tabe Menneskelighed, Barmhiertighed, og Kierlighed af Sigte *). Dog, det er ei min Agt her at tale om, hvad skadelige Følger der muligviis kunde flyde deraf, naar Religions læreren maa bruge Haardhed og Strenghed, forat faae den ham tilkommende Løn betalt, men min Hensigt med det her Anførte har været at vise, at de Stiftelser og geistlige Embedsmænd, der i de nyere Tider have bortforpagtet Jorder og Tiender, og for samme betinget sig en vis Pengesum istedetfor bestemte Naturalpræstationer, ere derved komne tilkort, ja nogle er det gaaet som Plinius, der for Bortforpagtningen af de ham tilhørende Jorder ei fik den hele belovede Sum, men tog Skade for Hiemgield. Vil Nogen sige, at hvad jeg her har nedskrevet, er vel sandt, men at det er overflødigt og unødvendigt at melde om, hvorledes det stod til med denne Sag i Plinius's Tid, være det mig tilladt herpaa at svare, at det stundom har noget tiltrækkende og pirrende at sammenknytte ældre og nyere Tildragelser med hinanden, og ligesom ved et Øiekast at bemærke, at lignende Neueste Religionsgeschichte, fortgesest von Formodentlig Planck, 2 Theil, S. 247. varer Ordet Stolgebyhrer til det latinske jura stole, der bemærker Kirkegebyhrer, eller og saadanne Jntrader, som visse catholske Geistlige oppebære til deres Ordensdragts Anskaffelse og Vedligeholdelse. Aarsager have, om ikke altid, dog ofte, saavel i Oldtiden som Nutiden, draget lignende Virkninger efter sig. Hvo der har læst nogle af Guldberg, Ernesti og Badens Skrivter, der afhandle historiske Materier, vil hist og her finde i dem ældre og nyere Begivenheder sammenkedede og stillede ved Siden af hinanden. Derved vinder Læseren den Fordeel, at han paa eengang faaer Kundskab om Gammelt og Nyt, og slaaer, som Ordsproget lyder, tvende Fluer med eet Smæk. Forfatter-Særheder. At Lærde stundom ikke svare til det Billede, man gjør sig af dem ved Læsningen af deres Skrifter, er noksom bekiendt. Saaledes fortæller en Engellænder om sin Landsmand Dechant Swift, at han jagede omkring i Huset og legede Skjul med sine Venner. Digteren Grey derimod kjendte ingen større Glæde, end at ligge den halve Dag udstrakt paa Sophaen og læse Nyheder. Thomson gik endnu videre, og laae i Sengen indtil Middagsmadden blev anrettet. Johnson, den berømte Lexiokograph, var en sand Fraadser, en Boa constrictor. Han bortvendte ikke sine Øine fra Tallerkenen, og spiste lige saa graadigt som stærkt. Sveden dryppede ham i store Draaber derved ned ad Panden, indtil han var færdig med sit store Værk. Ham lignede heri de berømte Digtere Olway og Chatterton. Derimod roste ingen mere end han Maadeholdenhed i Digte.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-09-20
Vor udødelige Evald kunde ikke godt undvære sin Bolle Punsch, naar han vilde skrive J. H. Wessel gik virkeligen, som Digte. han i sin Gravskrift selv skrev, "sine Støvlehæle, skjæve." Holberg, hvis Lune har opmuntret Millioner Mennesker, var selv i saa høi Grad Hypochondrist, at han sjeldent forlod sit Værelse, hvor han, som han skriver, ikke havde andet Selskab end sin Kat, og jagede endog denne ud, naar den vilde besøge ham. - C. Martfeld, den store Cameralist og Oeconom, indbildte sig, at han var Propheten Elias, og strev, efterat have forfattet saa mange ypperlige occonomiske Værker, et sværmerisk Skrift, under Titel: Et Ord om Silo eller Shilo, i Anledning af 1 Mose Bog XLIX. 10. - Den berømte Lovtaleforfatter Thomas tilbragte det meste af Dagen i Sengen, trak Gadinerne for, og skrev der sine herlige Panegyriker. - J. J. Rousseau, der overgik de fleste Forfattere i Særhed, vilde heller leve af at afskrive Noder, end modtage af Friedrich den Stores Haand en Pension. Den, især af sin Spaziergang nach Syrakus, bekiendte J. G. Seumes Liv var en Kjæde af Besynderligheder, i sit 18de Aar faldt han, som theologisk Student, paa Reisen til Paris, i Hververes Hænder; bragtes blandt hessiske Tropper til America, fegtede derpaa i Canada mod Frihedens Forsvarere, indtil Freden; kom hjem igjen til Europa, rømte, for ikke at sælges til Preusserne, men faldt alligevel i preussiske Hververes Hænder, tjente som gemeen Soldat, rømte atter to Gange igjen, blev paagreben, og slap kun, ved manges Forbøn, for at bøde med Livet; kom derpaa igjen tilbage til sin Fødeby Leipzig, studerede paa ny, blev Magister, derefter 1792, Secretær hos den russiske General Jgelstrøm, næste Aar Grenadeerofficier, var med i Warschau, under den der opkomne frygtelige Opstand, kom i polsk Fangenskab, blev, da Chatrine just døde, udslettet af Tjenestelisten, holdt derpaa igjen Forelæsninger over Classikerne i Leipzig, levede af Forfatterskab, siden af at være Correctør hos Boghandler Gaschen, og tiltraadte omsider, kjed af denne ensformige Forretning, en Fodreise til Jtalien, hvilken Vandring af næsten 600 Mile han kaldte en Spadseretour, spadserede i ni Maaneder til Østerrige, Jtalien, Sicilien, Schweiz og Paris, gjorde 1806 endnu en Spadseretour til Fods over Petersborg, Moskau gjennem Finland til Sverrig, og endte i Aaret 1810 den hele Spadseretour gjennem Livet i en Alder af 47 Aar.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-09-20
Om en Samling af antediluvianske Been, fundne i en Hule i fossile. Kirkdale i Yorkshire. (Slutning; see forr. No.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-09-20
Prof. Buckland antager, at Hyænernes Been findes ligesaa sønderbrukne som Benene af de Dyr, der tjente dem til Rov, fordi de selv ere blevne ædte af de, der overlevede dem. Denne Formodning bekræftes derved, at da en i det i den Pariser Jardin des Plantes værende Menagerie gammel Hyæne hændelsesviis brak et Been, afhed den en Nat, førend det var sammenføjet, samme, og næste Morgen fandt man, at den selv havde ædt det ganske op. Hvad Levningerne af Vandrotterne angaaer, da mener Forf. at de have tjent Hyænerne til Føde. - Opdyngelsen af Benene i Kirkdales Hulle maa have været Resultatet af en lang Proces, paa en Tid, da alle de omtalte Dyr havde hjemme i dette Land. Cuvier paastaaer, at de fossile Been af Elephant, Rhinoceros, Hippopotamus og Hyæne ikke hører til de nu bekiendte Arter, og da der ikke er nogen Rimelighed for, at de have levet i disse Regioner efter Syndfloden, saa maa man slutte, at den Tidspunkt, da Benene af disse uddøde Arter ere komne ind i Kirkdales Hule, var antediluviansk. Hulerne i de compacte Kalksteensbrud i Oreston, ikke langt fra Plymouth, synes ikke lettelig at lade sig forklare efter Prof. Bucklands Theorie. Den ene blev opdaget 1817, ligeledes af Arbeidsfolk, der fandt den 160 Fod fra den oprindelige Overflade og 60 Fod fra den ovenpaa liggende Grund. Den var 15 Fod viid, 12 høi, 18 lang og 45 dyb, og opfyldt med Rhinoceros Been og Tænder. J Aaret 1820 blev opdaget en mindre Hule, 1 Fod høi, 18 viid og 20 lang, som indbefattede Leer eller Dynd, hvori laae Tænder og Been, hørende til Rhinocerossen, Hjorte og en Bjørneart. Det blev paastaaet af Hr. Whidley og bekræftet af Arbeidsfolkene, at ingen af disse Huler havde Udseende af nogen finde at have havt en Aabning paa Overfladen, eller nogen muelig Forbindelse, men at de begge rundt omkring vare lukkede med den samme com pacte Substants, som Klippen bestaar af, at der i mange andre Huller af samme Klippe var funden Stalactit, men ingen i nogen af disse. Buckland nægter Mueligheden af, at saadant har været Tilfældet, da det ikke er let at forklare, hvorledes de forskjellige Dyr af saa forskjellig Levemaade skulde være bragte sammen i et saa snevert Rum, uden ved Hyæners Hielp eller Adgang til Hulen.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-09-20
Siden det Bucklandske Skrifts Offentliggjørelse har man opdaget en tredie Hule, eller rettere, en Række af Huller og Gallerier i Oreston. De løbe i forskjellige Retninger gjennem den faste Kalksteensklippe, hvori der fandtes en uhyre Mængde Been, Horn, Hovedskaller og Tænder, deels bedækkede med Dynd og Leer, deels heftende fast ved Væggene af Hulen, liggende paa fremstaaende Klippelag i forskjellig Høide, eller pressede ind i Huller og Sprækker. De bestaae af Levninger af Stude, Heste, Hjorte og forskjellige andre Dyr, med en ringe Deel af Hyænens Tænder og Kjævebeen. Blandt dem fandtes ogsaa Horn af forskjellig Slags, og i een Huling var en Deel Muslinger, blandede med Sand. Det er nu blevet paastaaet, at adskillige af disse Huller, om ikke alle, have havt en Forbindelse med den øverste Overflade af Klippen, men at de ere ganske tæt lukkede ved den faste Kalksteen paa den Side, hvor man havde begyndt at hugge, følgeligen havde det ved den første Aabning af disse Huler allerede Udseende af at de vare særskilte Kamre midt i den faste Klippe, og denne Omstændighed foranledigede den Feiltagelse, at de bleve beskrevne som saadanne i Philosophical Transactions. AlWhidly har imidlertid tegnet den indere Forbindelse imellem dem, ved Hjelp af Gallerier eller snevre Gange, løbende paa Tvers gjennem Midten af Klippen.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-09-20
Det er iøvrigt mærkværdigt, at ingen menneskelige Been ere blevne fundne i saadan Tilstand, at de kunne være fra Syndflodens Tid, eller endog tidligere. J mange af de Huler paa Fastlandet, hvor man har fundet Levninger af uddøde Dyrearter fandt man ogsaa af endnu tilværende, men alle disse ere fra Tider efter Syndfloden. Blandt saadanne har man stundom opdaget Fragmenter af Menneskebeen, men ingen Levninger af Mennesker har man hidtil stødt paa blandt fremmede Fossilier, det vil sige, af Fossilier eller Forsteeninger, der i egentlig Forstand kaldes saaledes. Spallazini har vel troet, at blandt de paa Øen Cerigo fundne Been vare nogle, henhørende til Menneskearterne; men Blumenbach og Cuvier have bevist det Falske i hans Formening. J det brittiske Museum gjemmes et fossil Skelet af et Fruentimmer, fundet midt i en fast Sandsteen paa Kysten af Guadeloupe; men uagtet Benene have været gjennemtrængte med Steenmaterien, saa kan en saadan Steen maaskee være blevet dannet og saadan Virkning frembragt i Løbet af to eller tre Hundrede Aar. Dette har ledet Cuvier paa den Formodning, at Menneskeracen ikke har været til i de Lande, hvor de fossile Been af Dyr ere blevne fundne, paa den Tid, disse Been kom til at ligge der, da man ikke kan angive nogen eneste Grund for, at Mennesker skulde mere have undgaaet en saa almindelig Catastrophe, eller, dersom de vare blevne begravede her paa samme Tid, hvorfor deres Levninger ikke skulde findes nu med de øvrige Dyrs, menneskelige Been ere ikke mere underkastede Opløsning end deres: menneskelige Tænder maaskee mindre, og een af vore Digtere har taget Anledning til at bemærke, efter hvad man seer paa de ægyptiske Mumier, at Haarene og Tænderne, der snarest forgaae i den levende Tilstand, ere de varigste i den døde. Menneskets Historie før Syndfloden er indskrænket til en ringe Strækning af Jorden; og dersom antediluvianske Levninger af Arten nogensinde skulde blive opdagede, saa ville de sandsynligviis blive fundne, hvor hidtil ingen Eftersøgning er skeet, i Syrien, Armenien eller Arabien. (Uddraget af the quarterly Review, Oct. 1822.)J Forbindelse med Ovenanførte troe vi at burde nævne et vigtigt Værk: "Beytrage zurPflanzenkunde der Vorwelt, nach Abdrucken imKohlenschiefer v. Sandstein, aus Schlesischen, Steinkohlenmerken, v. J. G. Rothe, 1ste Liefer. 1820, som recens, i jen. Literaturzeit. f. Mai 1823. J Jndledningen til Recensionen siger Rec. De organiske Levninger af Dyr= og Planteverdenen, hvilke Jorden skjuler i sit Jn dere, som Mindemærker fra tidligere Perioder af det Liv, som udviklede sig paa den, have i vore Tider, mere end nogensinde før, opvakt Naturforskerens Opmærksomhed, og opflammet Adskilliges Grandskningsaand paa en høist glædelig Maade. Vor Forfatter søger at slutte sig til de hæderligt bekiendte Befordrere af Naturvidenskaben, en Blumenbach, Cuvier, Le Mack, Sternberg, Schlotheim o. a. Han lover, af en ikke ubetydelig Samling af Planteaftryk fra Protoga, at meddele det Mærkværdigste i tro Afbildninger.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-09-20
Med Hensyn til, at Jnteressenterne i Bagerlauget have fundet dem fornærmede ved den Periode, som forekommer i Kjøbenhavns Skilderie No. 72 f. d. A., P. 1147: "Hos hvilken Bager i Kjøbenhavn kan man erholde et Stykke godt Rugbrød? Det fine Meel frasigtes til Suurbrød, og det Tilbageblevne tilsættes med Klid. Derfor har de Flestes Rugbrød ingen Smag, kun liden Næring, og er strax tørt." erklærer Forfatteren, at denne Periode, som hele Stykket, ikkun er fremsat som en almindelig Fortælling, hvorimod han ikke veed, at noget sligt, som Sigtelse, kunde fremføres enten imod Bagerlauget i Almindelighed, eller imod nogen enkelt Jnteressent i Særdeleshed, og for saavidt saadant maatte antages, herved mortificerer foranførte Periode.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-09-20
Jndenlandske Efterretninger. Directionen for det Kongelige Octrojerede Danske Asiatiske Compagnie anmoder de Herrer Jnteressentere i samme, ifølge den under d. 11 d. M. udfærdigede Convocations=Seddel, at møde en Generalforsamling Torsdagen d. 25de næstefter om Eftermiddagen Kl. 5, i Compagniets Huus paa Christianshavn, for, at lade sig med dele de Efterretninger, som Directionen maatte have at foredrage, at tage Beslutning angaaende den af den constituerede Pakhuusforvalter endnu ikke stillede Caution m. m.; at tage Beslutning om, i Tilfælde af Skibet Kronprindsessens Salg, at kjøbe et andet; at lade sig forelægge den opgjorte Ballance til 11te April 1823, samt at tage Beslutning angaaende følgende fra 30 Jnteressenter indkomne Forslag, nemlig: a) om at indgive allerunderdanigst Ansøgning om, at endnu een af Compagniets Directeurer maatte ansættes som Medlem af den allernaadigst anordnede Octroi-Commission; b) om Nedsættelse af Betalingen for Actiernes Transport, og om og hvorvidt, efter Opgjørelse af en paalidelig Evaluation af Compagniets Actier, Renter af disses Værdie maatte kunne udbetales.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-09-20
Blandede Efterretninger. J Nummer 83 af den tydske Abendzeitung for 1823 findes en geographisk Nyhed, der hartad er almeeninteressantere, end at "Mad. Feige i Cassel betraad den 12 April igjen Theatret efter en langvarig Sygdom. Nyheden er denne. Fordi den berømte Saussure fandt, efter mange frugtesløse Forsøg, Bjerget Monte Rosaa ubestigeligt, har man hyldet Meningen om dets Ubestigelighed lige til August 1819, i hvilken Maaned, efter det 25 Bind af det turinske Academies Memoires, de Herrer Zumstein og Vincent besluttede og udførte Bjergets Bestigelse. De trigonometriske Opmaalinger, 8 umstein foretog, viste: at dets Tinde er 15,600 Fod over Havfladen, og da Montblane, der hidtil ansaaes for det høieste Bjerg i den gamle Verden, nu kun hæver sig 14,793 Fod over Havet, tilkommer Æren for størst Høide herefter Monte Rosa.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-09-20
Kjøbenhavns Børs, d. 19 September. Cours. Hamb. 2 M. 244, a vista 247. Spec. 250. - Specier solgtes til 15 Rbmark. Oblig. (med Renter fra 11 Juni 1823) 80 a 80 1/2 Nationalbank-Obligationer (af Laanet d. 2 Febr. 1820) 102 1/2 a 103 Rbd. r. S. (uden Renter) eller 128 Rbd. Sedler pr. 100 Rbd. r. S. - Norske Sedler 14 a 14 1/2 Rbd. pr. 10 Specier norsk. Svenske Sedler 60 1/2 s. - Disconto 5 pC. Maanen som Biplanet.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-09-20
Tirsdag og Onsdag Aften den 23 og 24de Septbr., Kl. 7–8 1/2, forklarer jeg gratis det af mig 1817 udgivne Halvark om Maanens Egenheder som Biplanet for Jordkloden, samt hvor man paa Jorden har lignende Særsyn. Localet, store Kjøbmagergade No. 2, i Stuen. til Venstre, er tillige passende for Damer. Bladet medbringes som Adgangsbillet. Det faaes imidlertid i Knabrostræde No. 116, 2den Sal, for 1 Mk. Tegn. De, der før have kjøbe dette Blad, eller som jeg har leveret det til kunne naturligviis benytte samme. J. V. Bruun.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-09-20
Kjøbenhavn. Trykt hos J. H. Höecke¬
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-09-23
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. Tyvende Aargang. No. 76. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Tirsdagen den 23 September 1823.