Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1824-10-22
Aarsagen til Saracenernes Ankomst i Spanien, skal en Grev Julian have været, hvis Datter Florinda, Don Roderigo havde forført, og som med Erkebiskoppen af Toledo, OppasHjelp, indbød Aar 713 Saracererne til Spanien. En betydelig Armee under Tarik eller Tarifs Kommando landede ved Gibraltar, som derved fik sit Navn (nemlig Gibel al Tariks eller Tariks Bjerg.) Han forenede sig med Grev Julian, udplyndrede Andalusien, og indtog Sevilla. Aar. 714 kom de tilbage med en endnu større Armee, og Roderik marscherede dem imøde ind i Andalusien, i Spidsen af en stor Armee for at levere dem et Slag. Valdpladsen var nær Beres og Mariana giver følgende Beretning om Slaget: Da begge Armeer vare opstilte i Slagorden. viste Kongen sig, efter de gothiske Kongers Skik i en hvid Elphenbeens Vogn, klæd i Guldbrokade og opmuntrede hans Mænd; Tarik paa den anden Side gjorde det samme. Armeerne, saaledes færdige til Striden ventede blot paa Signatet, til at angribe, Gotherne gave Tegnet, deres Tron mer og Trompeter løde, og Morerne modtoge det med Lyden af Pauker. Saaledes løde Skrigens og Raabene paa begge Sider, at Bjergene og Skovene gave Scho deraf. Først begyndte de med Slynger, Pile, Kastespyd og Landser, og derpaa kom det til Sværdslag; en lang Tid var Slagen tvivlsomt; men det synes at gaae Morerne værst indtil Oppas, Erkebiskoppen, som indtil de havde skjult sit Forræderie, i Slagets Heede, at med en stor Deel af hans Tropper over til de Vantroe. Han forenede sig med Grev Julian, som havde et stort Antal Gother under sin Commando, og begge faldt nu Armeen i Flanken. Vore Mænd, forskrækkede ved dette mageløse Forræderie, og kjede af at fægte, kunde ikke længere modstaae Anfaldet, men vare let slagne paa Flugten. Kongen, opførste sig ikke allene som en klog General, men som en kjæk Soldat, ved at understytte de svage ste Poucter, bringe frisk Mandskab ind isteden for dem, der vare trætte, og standse dem, der ville vende Ryggen. Slutteligen da han saae at der ikke var mere Haab tilbage, steeg han ud af sin Vogn, af Frygt for at blive fangen, besteeg en Hest kaldet Ovelig, og begav sig bort fra Slaget. Gotherne, som endnu bleve staaende, savnede ham, bleve for Størstedelen nedhugne, og begave sig paa Flugten. Kamppladsen blev strax indtaget og Bagagen erobret. Hvad Antal der faldt, veed man ikke, jeg anseer dem for saamange, at man neppe kan regne dem; thi denne ene Bataille, berøvede Spanien al dens Ære og Hæder, og ved den uddøede Gothernes berømte Navn. Kongens Hest, øvre Klædebaand og Halvstovler, der vare prydede med Perler og kostbare Stene, bleve fundne paa Bankerne af Floden Guadelite, og da man intet siden hørte om ham, formodes at han er druknet ved at ville passere Floden. (Masianas spandske Historie Pag. 9.) Ved Begyndelsen af det 18de Aarhundrede da de skotske Adeliges store Borge, og ligeledes de Hoteller, de eiede i Edinborg, ofte vare Steder for besynderlige og hemmelighedsfulde Tildragelser, blev en Geistlig af udmærket Hellighed og ulasteligt Levnet, kaldet om Midnat for at bede med et Menneske, som laae paa det Yderste. Dette var noget meget Usædvanligt, men det Følgende var det endnu mere. Han blev sat i en Lænnestoel og Efter han var bleven ført til en langt bortliggende: deel af Staden, paastode de, der bare ham, at han skulde tade sig binde for Øinene. Denne Anmodning blev givet mere Vægt ved en opspændt Pistol og han maatte derfor underkaste sig den; men af Samtalen med Bærerne gjettede han sig til, saavelsom ogsaa af en Deel af deres Dragt, der ikke var fuldkommen skjult ved deres Overkjoler, at de vare meget ophøiede over den ringe Tjeneste, de havde paataget sig. Efter mange Vendinger og Ombøininger, blev han med Stolen igjen haaren op af Trapperne i et Huus, hvor man tog Bindet fra hans Øine og derpaa indført i et Sovegemak, hvor han fandt en Dame som nyelig var bleven forløst med et Barn. Hans Ledsagere befalede ham at fremsige saadanne Bønner for hende, som passede sig for et Menneske, der ikke troer at kunne overleve en dødelig Sygdom. Han vovede at gjøre Forestillinger derimod, og anmærkede at hendes lykkelige Nedkomst, gav det bedste Haab om det Modsatte. Men han blev alvorlig befalet at opfylde den Ordre, der først var givet ham. Det var med den største Besværlighed, han kunde fatte sig saameget at han kunde udføre den Forretning, der var ham paalagt. Da denne var forbi, blev han atter i største Hast sat i Stolen; og da de førte ham ned af Trapperne hørte han et Pistolskud. Han blev derpaa ledsaget sikker hjem, og en Bors med Guld paatvungen ham; men blev med det samme advaret: at den mindste Hentydning til hvad der var forefaldet denne Nat, ville koste ham Livet. Derpaa begav han sig til Roe, og faldt, efter en lang Grublen over hvad der var hændet ham, i en dyb Slummer. Af denne blev han vognet ved hans Tjener, som bragte den sørgelige Nyehed, at en ualmindelig hæftig Jld var udbrudt i det Nr 22 ske Huus, i den øverste Deel af Canongate, at det var aldeles fortæret, og føiede endnu det Gyselige tilat Eierens Datter, en ung Dame af udmærket Skjønhed og Dannelse, var omkommen i Flammerne. Den Geistlige nærede Mistanke, men at have gjort den offentlig bekjendt, ville ikke have nyttet noget. Han var af Naturen frygtsom: det angik en af de største og udmærkede Familier, og fremfor Alt var Handlingen nu gjort og kunde ikke ændres. Jmidlertid svandt nogen Tid hen, og hans Skræk med den. Han begyndte at føle sig, ulykkelig over ene at maatte bevare denne skrækkelige Hemmelighed og fortalte den til nogle af hans Embedsbrødre, ved hvilke igjen Fortællingen. snart fik en Slags Publicitet.