Politivennen, 1803-01-01
Om uoverlagt ventelig ogsaa utilladelig Skyden i Kronborg Allee ved Helsingør. Man kan ikke troe, at den Person, som af Kommandanten paa Kronborg Fæstning antages til Voldskytte og til at ihielskyde de Hunde som maatte komme paa Fæstningens Terrasser og Volde, ogsaa skulde være beordret eller have Tilladelse til at skyde løse Hunde i Alleen der grændse lige til Byen. Jmidlertid saae man dog for nogen Tid siden en saadan Person tillade sig sligt. Det var et flygt Syn og kunde have havt meget ubehagelige Følger. Jkke allene at han, i dennedre Ende af Alleen til Byen, tilskiød 2de Gange paa en Hund uden at dræbe den, og maatte tilsidst maaskee tage sin Tilflugt til at staae den død med Steen men gjorde endog disse Skud i Nærværelse af fire der forbi spadserende Damer. Hvilken skadelig Jndflydelse kunde det ikke have havt paa disse, om de vare frygtsomme og i frugtsommelig Tilstand Sligt er vist ej heller undgaaet Helsingørs aarvaane Politie Opmærksomhed. Man formoder at Fæstningens agtværdige Kommandant ikke allene forbyder ferermtiden slig Hundeskyden i den for Spadserende kiølige og behagelige Allee, men at ogsaa Personer maatte vorde dertil antagne, som ere dulige Skytter og vide i eet Skud at træffe og dræbe et Dyr, og ej langsomt pine dt, som er umenneskeligt. Dersom hiin har muligt skudt med alt for fine Hagl og allene efter Hovedet, for at faae Hundens smukke fortryllede Kjole ubeskadiget, troer man at Jnteresse bør i sligt Tilfælde ikke tages i Betragtning. Priisspørgsmaal, til Fordeel for Skuespintere. J Følge Bekjendtgjørelse i Addressavisen Tirsdagen den 29de Julii sidstl. sendte jeg i Torsdags min Karl med den foreskrevne skriftlige Anmeldelse til Skuespilhusets Forfal; men hverken han, eller en følgende, som jeg til Overflod afsendte, kunde trænge igjennem. Derpaa gik en af dem til Kasserer Krohus Bopæl med Brevet; En Pige, som han der kom i Tale med, vilde ikke modtage det, fordi, sagde hun, det var hende forbudet. Derimod blev Karlen ansagt at møde Dagen efter, om Fredagen, mellem 2 og 4, da han og indfandt sig, og afleverede Brevet, men erholdt blot det Svar, at det nu var for silde. En Ven og Velynder af mig havde allerede forud gjort adskillige frugtesløse Forsøg hos Kassereren for at skaffe mig en Parterreloge til en af Aftenerne i Ugen. Da denne Lykke nu hverken kunde erholdes for Tiden, eller efter Tiden, ei heller, som nu flere Aars Erfaring har overbeviist mig om, paa den berammede Tiid, naar ikke Budet, man sender, vil vove Liv eller Lemmer, hvilket vel intet Menneske kan ønske eller fordre - tilskrev jeg Hr. Kasserer Krohn for at udbede mig hans Raad og Svar, hvorledes man bør gaae frem for at erholde, hvad dog ventelig tilsigtes ved de aarlige Opfordringer i Aviserne. Et Fruentimmer hos Hr. Krohn afviste strax min Karl, og nægtede at modtage Brevet. Jeg sendte ham strax tilbage, og lod hende betyde, at den Nægtelse kunde paadrage Ansvar, samt derhos sige, at Brevet ikke indeholdt en Bøn, men Spørgsmaal, jeg ventede besvart. Nu modtog hun Brevet, og sagde Karlen, han kunde hente Svar imellem 7 og 8 samme Dags Aften. Paa bestemte Tiid lod jeg ham hente dette Svar, som blev mundtlig meddeelt saaledes: "J Aar kunde jeg ingen Loge faae, men ad Aare skulde jeg ganske vist faae. Da dette ikke var Svar paa mit Spørgsmaal gik jeg selv did næste Dags Morgen Løverdagen den 30te Julii, herimod 9. Men Hr. Krohn var efter Angivelse ikke hjemme. Da jeg nu ønskede at vide, hvad jeg forgjeves havde spurgt Hr. Krohn om, og jeg ligeledes tilsorn (skiønt ikke i Hr. Overhosmarskalk v. Hauchs Bestyrelsestiid) forgjeves har henvendt mig til Theaterdirexionen med Klager, og Forslag, uden engang at vorde besvaret, tillod jeg mig at indsende en skriftlig Forspørgsel til Theatrets nu værende øverste Foresatte; men det Svar, jeg erholdt, fandt jeg kun lidet fyldestgjørende. De Maader, der oftest har været omtalte for at bevirke en fredelig og upartisk Uddeling af Theaterbilletterne, have, saavidt jeg veed, været tvende; enten at bortsælge Billetterne ved Auction, eller at uddele dem ved Lodtrækning. Den sidste Maade har jeg af let begribelige Aarsager stedse fundet fortrinligere end den første. Jeg antager at Theatret har 50 Loger; disse multiplicerede med de 4 Forestillings Aftener, udbringe 200 Abonnementer. J hver Loge pleje 2, til 3, Familier ja vel og flere at deeltage. Saaledes kunne da 600 Familier erholde en Forestillings Aften ugentlig. Sæt nu at 2000 (det tidobbelte af Hovedabonnementerne) meldte sig, og at enhver af disse gav sin Rigsdaler for en Lodseddel, vilde det for det første være muligt at skaffe Kassereren en saa anstændig Løn, at enhver maatte dømme ham ophøjet over al Fristelse. Naar nu en Tiidsfrist af en Maaned f. Ex. istedet for nogle saa Timer tilstodes Theaterelskere, hvori enhver kunde i al Mag indlevere sin skriftlige Anmeldelse til Kassereren, og denne Anmeldelse tillige var saaledes organiseret, at intet Bedrag kunde finde Sted, saa troer jeg ikke, at Direktøren vilde være saa bebyrdet som nu, men derimod tør jeg tro, at de mange voldsomme Scener, Kabaler og Afskyeligheder, som nu aarlig skjænde vor Nationalkaralter, vilde forebygges. Tingen vilde og siden jævne sig selv, men først disse Biletter paa en anstændig og fredelig Maade vare blevne en Gjenstand for tilladelig Handel og Vandel. Men begge de angivne Maader kunde dog ogsaa være Uleiligheder underkastede; og da det nu er rimeligt, at flere ved at sysselsætte sig med denne Gjenstand, kunde udfinde hvad een allene ikke kan; det desuden ikke er uvigtigt, at den nærværende Maade, at erholde Biletter paa, afskaffedes, da den om end al den Snak, som derom hvert Aar høres var falsk dog leder til Umoralitet, og de meest vanærende og sørgelige Optrin, saa udsættes herved 20 Rdlr. for den beste Besvarelse af det Spørgsmaal: Hvorledes kunne Theatrets Loger paa den retfærdigste, anstændigste og bekvemmeste Maade fordeles paa det skuespilyndende Publikum? Jndleveringen skeer til dette Blads Redaktør, der og opgiver Dommerne. Det forstaaer sig, at det Middel at skaffe Staden flere Theatre, end det ene, som er meget for lille, er undtaget fra Opgivelse i Svarene, da dette noksom opgives af den funde Fornuft. G. H. Olsen.