Aarhuus Stifts-Tidende, 1830-08-05
Da Provster fire, sex man smeltede til Een, Du stod saa mandelig paa Dine egne Been; Jeg bliver, sagde kjækt, fremdeles hvad jeg er, Jndtil jeg bedre Frugt af nye Paafund seer, Men haaber vissere endnu den Dag at see, Da de igjen forgaae, som nu vanskabte lee. Og see. - som sagt saa skeet - paa hele Siellands Land Af hiint monstreuse Slags ei sees nu nogen Mand. Man deres Gravel jo høitideligen drak, Da over Havet bort den sidste af dem trak, Og bød paa Dansk, Latin, i stolt Superlatio1 Dybtfølte Vale til det snart forsvundne Liv Thi Held Dig Oldermand, Held Herredsprovsten Beyer, Dig Held, og Landet Held for lykkelige Seier! Dog hvis et Monstrum end Du overleve kan, Tifold skal juble hver en tænksom Dannemand, Og signe Greven hold, som kraftigt Landsen brød, Og gav Misfostret kjækt fortjente Naadestød, Thi levi vor Oldermand lev Seyer Malling Beyer Og hør vor Jubel end ved nok en vunden Seier! Paa dette høist udelikate og skumlende Lykønsknings qvad tog derpaa Hr. Professor Lütken i Sorøe vidtløftigen til Gjenmæle, fordi det gaaer ud paa at forhaae ne en heel Embedsklasse. "Dersom Angrebet - siger Professoren - skal være stillet mod Amtsprovsternes Embede, da maa man med Grund spørge Forfatteren, om han slet intet har erfaret om den Regelmæssighed og Kraft, som siden Amtsprovstiernes Oprettelse har udbredet sig i alle Grene af den geistlige Bestyrelse, eller omhan ikke veed, at vort nuværende Fattigvæsen og Almue skolevæsen, der vel af Efterverdenen ville regnes for vor Tids største Værker, ere samtidige med Amtsprovstierne, og herved maa det ingenlunde blive ubemærket, at naar hine gjennemgribende Forandringer skulde udføres, maatte det netop skee ved Mænd, der ifølge deres Embedsstilling ikke havde saa meget at oversee som Bisperne, der res nærmeste Foresatte, og ikke vare saa afhængige af deres underordnede Embedsbrødre som Herredsprovsterne. eller ikke som de Nysnævnte og de nuværende Districts provster desuden havde et heelt Embede at bestride uden nogen Hjelp. Saaledes kan vistnok Embedet selv hæv des mod ethvert Angreb, men det vilde da ogsaa være ubilligt at miskjende de Mænds Fortjeneste, ved hvem Arbeidet er fuldført, og som have havt saa mangen haard Strid at kjæmpe mod Dorskhed og Fordomme, Selvraadighed og Egennytte. Saaledes menes det at kunne bevises, at dengang det blev oprettet, var dette Embede nødvendigt, og har siden været nyttigt, og altsaa nu ikke kan fortjene offentlig Bespottelse, om det end nu befindes i undværligt. Hvis de nye Districtsprovster nu uden Hjelp kunne besørge deres Embeder, er det saameget destobedre, da den Byrde for Landet og nærmest for Geistligheden selv, som Godtgjørelsen dertil forvoldte, saaledes nu bortfalder, og derved disse Embedsmænd blive fritagne for en Deel af det Had som Amtsprovsterne maatte udholde; men det skal da heller ikke forglemmes, hvo der toge de første Stød og bragte Tingene i den Gang, hvori det nu skal være svært nok kun at vedligeholde dem. Hvad den anden i Lykønskningen omtalte Indretning (den indbyrdes Underviisning) angaaer, da staaer den nu i sin Kraft, og jeg føler intet Kald til at paatage mig dens Forsvar, men vilde derimod ønske, at Forfatteren maa gaae fri for den fortjente Straf. Et Angreb som dette fortjener ingen anden Tugtelse end Foragt fra den Regjerings Side, der har hørt og vil høre enhver sindig og sandhedsskjærlig Stemme, ogsaa om dette dens velmeente Foretagende. "Endeligen - saaledes slutter Professor Lütken - skulde det være en sand Vinding, om den, efter hans Rygte og Skrifter at dømme, høist agtværdige Mand, som betegnes henimod Versets Slutning, muligviis just ved samme Vers maatte foranlediges til at se om sig, og betænke, hvad det er for Mennesker, hvis Fanefører han er nærved at blive."J Anledning af Prof. Türkens sidstanførte Yttring læser man nu følgende: