Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1793-11-15
Paris, den 1ste Novbr. "Ak! det arme forblindede Folk, sagde den ulykkelige Dronning med veemodig Stemme, da hun paa Henkiørselen til Skafottet blev fornærmet af det. Den Klædning som hun da havde paa, var i Stykker under Armene og paa Albuerne, og dog var det, som hun selv sagde, den bedste hun eiede. Af Vidnernes Udsigende og offentlige Forhør seer man, at i Almindelighed 40 Vidner ere blevne afhørte under Processen, der varede i 72 Timer. Man maa forskrækkes over den Mængde Spørgsmaal, som Dronningen blev piint med under Forhøret, der dog kun var en blot Formalitet, da hendes Død eengang var besluttet, saa at hun ved Slutningen af Vidneforhører frimodigen kunde sige: "Jntet Menneske har frembragt een bestemt Handling imod mig. Hun føiede til: Hun havde blot været Ludvigs den 16. Gemalinde, og havde maattet rettet sig efter hans Villie. Følgende ere nogle af de væsentlige Erklæringer, som resultere af hendes egne Svar: Ved det Versailler Giestebud af Garde du Corps af 1ste Octbr. 1789 havde hun vel været i Salen, men kuns for at forene Gemytterne; at hvide Cocarder det bleve uddeelte, vidste hun intet af, havde heller aldrig besalet at skyde paa Folket, om det skulle forsamle sig paa Slottet. Hemmelige Beraadslutninger i Frue v. Polignaes Værelser havde hun ikke bivaanet, heller ikke været Vidende om nogen Plan af Greven af Artois, til at lade den første N. F. sprenge i Luften. De Bouteiller, som man d. 10. Aug 1792 havde fundet under hendes Seng, havde hun ikke ladet sætte der; havde heller ikke da ladet uddeele nogle Penge iblant Sveitzergarden, eller gjort andre Skridt til at vinde dem. Natten til den 10de Aug. havde hun tilbragt med sin Svigerinde i sit Cabinet uden for Sengen, da hun om Midnat havde hørt Stormklokken. Vognen til Varennereisen, havde den svenske Baron Fersen bestilt, og den russiske Gesandt v. Simolin givet Reisepasset. Paa det 9de Vidnes, Tienestepigen Milots, Udsigende, at hun 1788 havde hørt af Grev Cogny, at Dronningen havde allerede sendt 200 Millioner til Tyrkekrigen, hun ogsaa forhen havde havt i Sinde, at ombringe Hertugen af Orleans, og derfor havt 14 Dage Stuearrest, svarede Dronningen Jeg kan vel have havt befaling af min Gemal, at blive 14 Dage i mit Værelse, men det er ikke skeet for hiin Aarsags Skyld. - Det 12te Vidne, Dufresne, udsagde: J den Billet, som Dronningen havde faaet i Conciergeriet i en Blomsterbouquet, havde de Ord staaet: "Hvad giør de her, Vi have Arme og Penge til Deres Tieneste." - Grev Estnings Udsigende blev bekræftet af Dronningen. Det bestod deri, at Dronningen, da hun den 5te Oct. 1789 blev af Hoffolket raadt til at flygte fra Verfailles, for at undgaae at blive myrdet, har svaret: "Komme Pariserne herhid, for at myrde mig, saa kan det allene skee ved min Gemals Fødder; thi aldrig skal jeg flygte allene. - Paa Skoemager Simons Udsigende: at Dronningen havde viist megen Yndest for Tempelcommissair Dange, og at denne havde omfavnet hendes Søn i hendes Nærværelse, og sagt, Jeg vilde ønske at du var i din Faders Sted; svarede Dronningen: Hun havde blot seet Dange lege med hendes Søn i Haugen. - Den Beskyldning, at man iblandt Skatmester Septeuils Papirer havde fundet 2 med Maria Antoinette undertegnede Anviisninger, og en med Ludvig undertegnet Caution paa 2 Millioner Livres, hvoraf maanedlig 110000 Livres skulle betales paa et udenlandsk Handelshuus, tilligemed flere Papirer, tilstod hun ikke, men vel at hun af Frue Auguel, fra 10 til 13. Aug. 1792, da hun var i Klosteret Feuillant, førend hun endnu blev bragt til Temple, havde modtaget 25 Louisdor, fordi hun ingen Penge havde havt. Den berygtede Lamotte havde hun aldrig kiendt, og hun var altsaa heller ikke bleven opofret af hende i Halsbaandshistorien. J Temple havde han ladet sig male i Pastel af en Polak, ved Navn Constier, der over 20 Aar havde opholdt sig i Paris. Det Spørgsmaal, om hun ved hendes Givtermaal ikke havde havt den Plan, at forene Lothringen med Østerrige, nægtede hun, ligesaavelsom den Beskyldning, at hun skrivtlig havde lykønsket Marquis v. Bouille til Nancier Blodbad. Efter Vidneforhørets Slutning, beskyldte Anklageren Fouquier det forrige Hof endnu engang, at det havde villet opvække en Borgerkrig, og trække udenlandske Fiender ind i Landet, som Dronningen fornemmelig havde været Skyld i. Nu holdt Defensorerne deres Forsvars taler. Præsidenten i Tribunalet, der herpaa tog Ordet, opfordrede de Svorne: "J denne Sag ikke at see blot paa enkelte Handlinger, men paa den Anklagedes hele Politiske Liv, siden hendes Ophold i Frankrige. Beviserne imod hende indeholdtes i de fundne Papirer. Alle Familier af dem der vare omkomne i Martisplads, paa Grændserne, i la Vender, i Naney, Marseille, Toulon og Lyon, skulle anklage Antoinette, at det dyrebareste i Verden var ved hende bleven dem frarevet. J Almindelighed maa man ogsaa legge Merke til, hvorledes den Anklagede selv havde tilstaaet, at hun havde besiddet Ludvig Capets Fortrolighed." Han sluttede med de Ord: "Det er det franske Folk, som anklager Antoinette; alle politiske Begivenheder, deri en Tid af 5 Aar ere forefaldne, vidne imod hende." Da de Svornes Erklæring var forelæst Dronningen, paastod Anklageren Fouquier at udsige den i Lovbogen bestemte Dødsstraf for dem, som underholdte Forstaaelse med Fienderne, eller søgte at opvække en Borgerkrig. Præsidenten spurgte hende, om hun havde Forestillinger at giøre mod denne Lovs Anvendelse. Hun svarede blot ved at ryste med Hovedet, og nu fulgte den gruelige Dødsdom paaBrissots og de øvrige 20 anklagede Deputeredes Proces har taget en blodig Ende. De ere alle 21, da deres Proces havde varet i 3 Dage, d. 31. Oct. blevne henrettede paa Revolutionspladsen, hvor der aldrig saaes en gyseligere Blodserne, og det under det rasende Folks Frydeskrig og Haandklappen. Henrettelsen varede omtrent een Time. Valage dræbte sig selv med en Dolk, som han havde holdt skiult i en Rulle Papirer. De yngste iblandt dem, som Fonfrede, Mainville, forekom Folkets Raserie latterlig, og de raabte smilende til det: Republiken leve, men det vil blive tungt for Jer, at faae den, fordide, som lade os ombringe, ville ikke have den. Brissot og Gensonne holdt Samtale med hinanden med philosophisk Ligegyldighed, og man saae af deres medlidende Skuldretræk, hvad der var Gienstanden for deres Samtaler. Brissot skal have sagt paa Skafottet. Ak! de Dag. rer, hvormange af dem, der idag glæde sig over vor Død, skulle ikke følge bag efter. Hvormange Skarn, overveldede endog af andre endnu mere Frimodige, skulle falde i den Grav, de have gravet for os, Da nogle Borgere raabte: Forræderne døe, Friheden leve svarede Duprat dem Vi døe fri og J leve som Slaver for en Faction. Valazes Liig blev ligeledes bragt paa Skafottet. Lasource syntes meest modfalden. Fauchet og Sillery havde Skriftefædre.