Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1834-01-28
Odense. Længe har vor Bye ikke været Vidne til en almeen høitideligere Siels opløftende Scene, end vor bortgangne Biskop Plums Jordefærd sidstafvigte Fredag den 24 dennes, der med Rette kunde kaldes en skjøn, frivillig og offentlig udtalt Hylding af det Sande, det Gode og det Ædle. Kl. 11 begyndte Klokkerne fra St. Knuds Taarn at sammenkalde det uindbudne talrige Følge, bestaaende, foruden af Byens Embedsmænd, Honoratiores, Militaire, eligerede Borgere og de forskellige Borgerkorpses Officerer, af en stor Deel Geistlige fra Landet og Embedsmænd fra Stiftets andre Kjøbstæder. Saasnart Følget var samlet, foranstaltedes Processionen, der begyndte med, at de til Kirken skjænkede Alterlys først besørgedes henbragte til Kirken. Derefter udbares Kisten, prydet med Commandeurkorset og en grøn Krands, fra Bispegaarden af Skolelærerne her fra Byen og de nærmeste Landsbyer hen til Kirken, hvor den modtoges af de medfølgende Kathedralskolens Disciple og fortes op for Indgangen, til Choret. Efter et Præludium fra Orgelet blev den af den Afdøde selv digtede og meget yndede Psalme No. 152: Korsets Død min Jesus døde, afsjunget, og derpaa holdt Hs. Høiærværdighed Hr. Dr. og Stiftsprovst Faber en Tale, hvori han, efter en kort Oversigt af den Hedengangnes Levnetsomstændigheder, med hjertelig Varme tolkede hans inderlige Religiøsitet og Kjerlighed, Fortjeneste af Skolevæsen og Videnskab samt vel fuldførte Dagværk, indtil en mild Dødssengel vinkede ham til sin høiere Bestemmelse, og endte med at plante sin egen beskedne Taknemligheds-Blomst paa hans Grav. (Jngen hørte denne herlige Mindetale, hvortil Philip. 1, 23 var lagt til Grund, uden det Ønske opstod, at baade de Nærværende og mange flere endnu maatte ved dens Trykning sættes istand til at nyde den -et Ønske, som Udgiveren forud troer at turde love opfyldt fra den ærede Forfatters Side.) Efter Talen blev af nogle Stemmer fra Orgelet afsjunget hosstaaende tvende i denne Anledning digtede Stropher, hvoraf trykte Exemplarer fandtes omdeelt i Kirkestolene. Fredens Engel sin Vinge sænkede, Bragte Evigheds Slummer. Siæl, som Støvet ei meere lænkede, Svæver høit over Kummer. Navnet: Frederik Plum udslettede Døden, at til vor Smerte. Livets Engel af Blomster flettede Mindets Krands i vort Hjerte. Derefter traadte 8 Præster til og udbare den elskede Afdødes jordiske Levninger til den uden for Kirken holdende Liigvogn, hvorpaa Følget, tilvogns og tilfods, endnu ledsagede dem til deres sidste Hvilested paa Assistentskirkegaarden, ved Siden af den for fem Aar siden forudgangne ham saa kjære Hustrue, og her sluttedes det Hele med et Vers af Psalmen: Hvo veed hvor nær mig er min Ende." Fra Hovedvagten opførtes en skjøn militair Sørgemusik begge Gange Toget passerede der forbi. Uagtet Kirken var propfuld af Mennesker og vist et Par Tusinde af enhver Alder og Klasse vare samlede i og udenfor, herskede overalt en dyb, følelsesfuld Stilhed. Saa prunkløs den Ædles Liv havde været, var det som Alle nu kappedes om at erkjende og hædre den sande Fortjeneste, og som en indre Sands vilde dvæle, ikke ved det Udvortes, men ved det Høiere og Aandelige. Udgiverne af Christelig Kirketidende" have allerede i No. 4 sat den Afdøde et værdigt Minde, hvori blandt andet anføres den Omstændighed, som ogsaa er bemærket i Dansk og Norsk Litteraturlexicon, at sal. Biskop Plum var en Sønnesøns Søn af Dr. Claus Plum, som i Christian IVdes Tid var Professor juris ved Kjøbenhavns Universitet. Selv var han fød 1760 den 12 Octbr. i Korsøer, og opnaaede følgelig en Alder af 73 1/4 - i Avisen No. 13 stod urigtigt 74 1/4 - Aar. Bedre kan denne Anmeldelse neppe sluttes, end med nedenstaaende Kirketidendens Udgivere af den Forevigedes Familie meddeelte Linier, som han Dagen for sin Død med egen Haand havde skrevet paa et lidet Stykke Papir, og som bedre end Ord skildre Manden." Vise og kjerlige Gud, du gav mig en Aand og et Legem; Mellem Begge du mildt Evner og Kræfter har deelt. Hiin sig skulde til dig opløfte, beskue din Skabning, Føle sit himmelske Kald: Stræben til Lighed med dig; Dette, Legemet, kun er Kjødet, som strider mod Aanden, Drager den bort fra sit Maal, ned i den lavere Kreds. Saadan Kamp da satte os for, alkjerlige Fader, Medens vi vare paa Jord, rustede ud med Fornuft; Øves og prøves vi skulde derved, gaae frem som af Striden, Kæmperen, kraftig i Aand, skikket til høiere Daad. Øves og prøves vi skulde derved, for at renses, og indgaae Did, hvor Fuldkommenheds Vei Vandreren sikrere gaaer. Ogsaa jeg har Kampen forsøgt; men har jeg bestaaet, Hver dens Fare med Mod, hver dens Afvexling med Kraft? Ak, jeg Manglerne vel erkjender og angrer; men her ei Længer oprettes af mig, hvad jeg kan have forsømt. Kun til dig mit Haab, Alfader, jeg sætter, i andre Verdener de til mit Maal vide at føre mig vil. Maalet er Lighed med Gud, Sjældreenhed; de Rene af Hjertet, Sagde Christus, hans Søn, faae ham at see som han er. O forlader, J elskede Børn, ei dette mit Sigte, Det for Øiet, vi skal sikkerlig samles igjen. Kjøbenhavns Torvepriser den 24 Januar 1834. Hvede . . Td. 3 Rbd. 3 Mk. 8 s. a 4 Rbd. 1 Mk. - s. Rug . . . Td. 3 Rbd. 3 Mk. 4 s. - 4 Rbd. - Mk. - s. Byggeradet Td. 1 Rbd. 5 Mk. 8 s. - 2 Rbd. - Mk. - s. dito Gradet Td. 1 Rbd. 4 Mk. 8 s. - 1 Rbd. 5 Mk. 8 s. Havre. . Td. 1 Rbd. 3 Mk. 4 s. - 1 Rbd. 4 Mk. 12 s. Ærter. Td. 3 Rbd. 3 Mk. - s. - 4 Rbd. 2 Mk. - s. Røget Flesk Lpd. 1 Rbd. 2 Mk. 12 s. - 1 Rbd. 4 Mk. 4 s. Grøns. dito Lpd. 1 Rbd. 1 Mk. 8 s. - 1 Rbd. 2 Mk. 8 s. Smør, Pund. - Rbd. 1 Mk. - s. - - Rbd. 1 Mk. 2 s. Æg. Snesen Rbd. 1 Mk. 6 s. - - Rbd. 1 Mk. 8 s.