Den Vest-Sjællandske Avis, 1829-01-24
Sultanen har kun understøttet sit Folks Anstrængelser ved sin Characteers Fasthed og ved sin Religion, hvoraf han er en ivrig Tilhænger; men som Kriger og Helt har han ikke viist sig, sin Person har han ikke vovet; han fortiener derfor ingen Lovtaler. Tyrkiet er en inderlig syg og svækket Stat af fire Aarsager: fordi det mangler alle en god Statsbestyrelses Velgierninger og de Resoureer denne forskaffer; fordi dets despotiske og usikkre Statsforfatning berøver det al udenlandsk Credit, al Tilslugt til Pengelaan i Nødens Øieblik, Regieringen maae hielpe sig ved Reqvisitioner og Confiscationer, og hvorlænge vil det holde fordi Statsbestyrelsen er grundet paa Gouvernementer og ikke paa Departement Forvaltning; den militaire, dømmende og civile Magt er ikke skilte fra hinanden; Hver Pascha skalter som han vil i sit Distrikt, og Sultanen, kan kun vente Lydighed og en fælles Biestand af sine Gouverneurer, naar de alle blive truede af en fælles Fare, og endelig og fornemmelig fordi hele Folkemassen er sammensat af to Religionspartier som hade hinanden. Det gaaer med Stater, som med de Mennesker som bære paa et usundt Legeme, de kunne længe gaae og skrante og slæbe sig frem; men slaaer en Forkiølelse til og Legemet kommer i Uorden, saa svæve de paa Gravens Rand. Et saadant Opløsningsmiddel var den Græske Jnsurrection; saasnart det var afgjort at den gik igiennem var det Tyrkiske Riges tidlige eller sildige Undergang afgjort, da Revolutionsaanden vil udbrede sig derfra blandt de Christne over hele Riget; Tyrkerne føle det bedst selv og ingen har kunnet sagt det stærkere end Reis-Effend i hans bekiendte Svar til den Nederlandske Gesandt: at den Græske Regierings Sæde er ikke paa Ægina, men i Constantinopel. Selv om der blev Fred, saa vil dog Tyrkiets Undergang længere hen i Tiden blive uundgaaelig; men rimeligt er det, at der forestaaer dette Rige en stor Catastrophe i dette Aar, og det Græske Keiserdømmes Opstandelse med sit glimrende Hersker Navn staaer efter al Sandsynlighed for Døren. Deel eneste Haab til Frelse er kun saaledes Englands og Frankeriges Mægling. Man kunde spørge: pleie da Menneskene at være saa ivrige for at ønske Livet i den, som ligger paa Døde leiet, naar de kunne deele hans rige Arv imellem sig, Denne kunde fortiene en Kamp, men ikke Vedligeholdelsen af det, som dog ikke kan frelses. At Frankerige og England faaer en fast Fod i den Tyrkiske Halvøe er begribeligt og ønskeligt. Men en slem Omstændighed kan man ikke fortie, denne største af alle politiske Knuder har fødet en anden af sig og hvorledes den skal blive opløst er ikke til at forudsee: den Russiske Keiser har forlangt Garantie for en uhindret Seillads fra det Sorte Hav til det Middellandske. Krigslykken har sat ham i en sikker Besiddelse af den Caucasiske Jordtunge; erholder Keiseren omtalte Garantie, saa vender den Asiatiske Handel sig, og gaaer ved Caravanhandelens lette Transport. Omkostninger over det Caspiske og Sorte Hav, og Ostindien taber en stor Deel af sin Værdie for Englænderne. Derfor har den Russiske Regiering i flere Aar arbeidet paa ved Gesandtskaber at erholde venskabelige Forbindelset med alle Asiatiske Magter. Dette føles dybt i England; derfor opblusser Hadet blandt det Engelske Folk mod Rusland og udgyder sig i den ene Carricatur efter den anden, og derfor har Oberst Lacy Evans Bog om Nødvendigheden af en Krig med Rusland i kort Tid erholdet fire Udgaver. Tiden vil lære hvorledes denne overordentlige Knude vil blive opløst; vi ville ønske at det maae skee med Nilnøglen og ikke med Sværdet.