Aarhuus Stifts-Tidende, 1832-03-15
Fædrelandet. Jldebranden paa St. Thomas har været saa frygtelig, at ingen Jldsvaade i Europas Stæder siges af kunne sammenlignes med den, undtagen det skulde være Kjøbenhavns 1807. Charlotte Amalia, Byens egentlige Navn, som endnu paa Aarets sidste Dag stoi sædvanlig Venlighed og Skjønhed, saae det nye Aars første Dag i en mørk og bedrøvelig Skikkelse. Enhver havde i sin Kreds gjort smaae Forberedelser til at begynden glædelig Nytaarssøndag, men ved Dagens Anbrud hørtes ikkun Elendigheds og Fortvivlelses Jammerskrig, faaes blot Sorgens og Udmattelsens Furer paa ethver Ansigt. Nytaarsnat Kl. henved 12 hørte man det rætselfulde Brandraab, der var dobbelt ængstelig saasom Nytaarsaften og Juledagene udgjør den lavere Classes, især Slavernes fornemste Festdag. Hvad man i Enropa vilde kalde Pøbelen af begge Kjøn vandrer da Byen igjennem med Musik, Skrigen og Larmen, for klædt og bemalet, og udgiør, frit og ubehindret, som den driver sine Excesser, en Masse af de vildeste og uregjeligste Mennesker, en Europæer vel kan gjøre sig Begreb om. Andre fornøie sig med Dands, i Hytter af Palmegrene, o. s. v. Ved Brandraabet standsede som med et magisk Trylleslag al Sang og Trommelyd. J den var opkommet i en spansk Kjøbmand Gills Huus, der laae i Byens Central Qvarteer, som er det rigeste og indeholder, ned imod Søekanten, Værfterne og de betydeligste Pakhuse og Varelagere, som Vinden stod lige paa. Kjøbmændenes Vaaningshuse ere for det meste af Træe, med Undtagelse af et nogle Fod høit Muurfundament. Tagene ere bedækkede med tynde Fyrretræes Plader, der bruges overalt i Vestindien. Farlig, som Jldsvaade stedse er i en Bye af Træhuse, bliver den det endmere, naar den indtræffer efter flere ANDOOLLIAMENTS. Maaneders Tørke, hvor den brændende Sol altsaa har fortørret Alt, og Vandbeholdningerne ere næsten udtømte. – Dette var just nu Tilfældet her. Jlden udbredte sig i en Hast, og forvandlede hele denne Deel af Byen til eet eneste stort Jldhav, der for Øiet frembød et af de grandiøseste, men tillige rædselfuldeste Syn, man kan forestille sig: de omliggende Bjerge, Søen og Skibene i Havnen faaes i en Belysning, som i Styrke ei gav Dagens Sol noget efter. Da Jlden havde fortæret Brandmajorens berygtede Spillehuus, tog den en vestlig Direction ned af Byens Hovedgade, hvor den kun sparede de "fireprooks." Derpaa drog den ned af Søen til, og opbrændte de fleste Pakhuse. Først ved Middagstid den 1ste Jan. standsedes Jldens Udbredelse mod Vesten inde i Byen af et derliggende stort Torv og imod Søen ved Kbm. Decastros store Pakhuse, men Jlden selv udsluktes ikke førend flere Dage efter, og endnu ved Beretningens Afgang skræmmedes Jndvaanerne Dag og Nat af Brandraab, og det syntes som om der gjordes forsætlige Forsøg, paa at forøge Nytaarsnattens Rædsler. Over 3 a 400 Lodder Land ere blevne ødelagte; paa hvert af disse eet stort (Beboelses, eller Pakhuus) og to til tre mindre (Negerhuse, eller Vaaninger for Slaver, Tjenestefolk &c.) Bygninger, saa anslaaes det ikke for høit, naar anføres, at 1000 til 12000 Huse bleve et Rov for Luerne. Naar dernæst tages Hensyn til de betydelige Partier Vare som opbrændte, kan Tabet uden Overdrivelse ansættes til flere Millioner Species. Saa udstrakte vare Flammerne, at de kunde sees paa St. Croix, i en Afstand af omtr. 10 danske Mile, ja endogsaa paa Puertoricco, 18 Mile fra St. Thomas. Ogsaa Bogtrykkeriet er bleven opbrændt. En dansk Orlogsbrig, kommanderet af Capt. Bobenhoff, der havde seet Jlden ude paa Søen, bidrog meget til Brandens Standsning paa Værfterne, hvor man alt havde begyndt at opgive Haabet. Blandt andre brave Søe i mænd som havde viist Anstrængelse for at redde, nævnes Skibscapt. Frandsen, Søelieutn. Tuxen, &c.