Ribe Stifts Adresseaviser, 1797-01-03
J Dag da oprigtige, alvorlige, spøgefulde, tankeløse, egennyttige, kort alle Slags Ønsker, gienlyde fra alle Kanter, i Dag da selv Fienden ønsker Fienden al Held og Glæde om han end i Hiertet beder ham gaae Pokker i Vold; i Dag da formodentlig selv Dyrene vilde udbryde, høindelige Ønsker, dersom Naturen havde forlenet dem Talevne; i Dag bør ogsaa jeg yttre mine Ønsker. - Hvo vilde være en saadan Særling, ikke at følge en ved sin Ælde saa agtværdig Skik, naaar man kan det, og at en Avis kan, vil nok ingen tvivle om, der har læst hvor got en Rigsdalersfeddel og en Knappenaal kunne fortælle deres Historie. Jkke ønsker jeg, at mine Venners Liv, i det begyndte Aar, maae ligne enevig smillende Vaar eller for bestandig henflyde saa jevn og stille som Bækken i den af Florg prydede Eng. - Slige Ønsker faae de nok i Mængde, men om end Opfyldelsen var muelig, vilde den være nogen sand Lykke, Jeg tvivler. Lidelser ere Livets Fryderir. Evig Eensformighed kieder. Jeg ønsker den ikke. Jkke beller ønsker jeg, saa ønskeligt det end var, at Fornuften i dette Aar maae lede alle Mennesker fra Statsstyreren indtil Plovstyreren i alle deres Handlinger. - Fornuftens almindelige Rige er nok ikke saa nær. Langsom nærmer enkelt Menneske, end langsommere Menneskeheden sig til sit høie Maal. Den behøyer Aarhundrede, ofte Aartusinde, til at giøre et lidet Skride paa Fuldkommenhedens Bane. - Et Aar er intet. Hvortil da Ønsker hvis Opfyldelse er umuelig: - Men Jeg ønsker at mine Venner - at alle Mennesker - maae nyde den Blanding af Glæde, og Modgang, der for deres Bestemmelse, som Mennesker og Borgere, er dem fordeelagtigst Deres Liv ligne en tidlig Vaardag; Solens milde Aasyn indsløres underriden af mørke truende Skyer, men ei længe: Allerede for mægtig, triumpherer den; viser sig i fornyet Glands, og vi nyde paa nye dens qvægende Straaler, mere levende end om vi ikke havde favnet dem. Jeg ønsker at Fornuftens Rige maae udbeede sig meere og meere paa vor Klode. - Fornuften lære Verdens Ypperste, Konger og Fyrster at befrie sig selv og deres Vældes Arvinger, fra den krybende Smiggers søde bedøvende Gift; at udvælge sig redelige Mænd til Venner og Raadgivere, der have Mod nok til at sige Sandheden, endog naar den er noget bitter, at indsee efterhaanden mere og meere, at de som lyde deres Bud, ikke ere Ting som de kunne benytte sig af efter eget Tykke, og kiøbe og sælge og lade dræbe Tusindeviis, for at tilfredsstille deres Lidenskaber, men at deres ringeste Undersaatter ere Personer, som Naturen gav hellige, ufortabelige Rettigheder; kort, den lære dem at giøre saa, som Dannerkongen, Hans Søn og deres Mænd siden rum Tid have begyndt at giøre, (Selvbevisthed om ædel Daad være deres Løn og og opmuntre dem til at vandre frem af den skiønne Bane, at tilbagegive Folket dets, i Mørkhedens Dage, ved List eller Vold fratagne Rettigheder, at sørge for dets Oplysning og moralsk Dannelse og saaledes at bringe det Menneskehedens store Maal nærmere. - Fornuften lære alle Adlige, som endnu trænge til at lære det, at Fortienesten ifølge Naturens Orden bør gaae foran Belønningen, at kun Dyden allene giør ædel og stor, at denne ikke kan arves. Den lære ogsaa alle øvrige ved deres Stand eller Rigdom over andre ophøiede Mennesker, ikke at være stolt paa disse udvortes tilfældige Fortrin, eller at foragte dem som Lykken har været mindre gavmild imod; lære dem, at et Menneskes Værd ikke beroer paa Tilfældet, men at kun ædel moralsk Tænke= og Handlemaade giver sand Hæder og Agtelse. - Den lære de saakaldte lavere Stænder, ikke at misunde deres rigere Brødre, hvis tilsyneladende større Lykke ofte forbittres ved hemmelig nagende Kummer; men, tilfreds med deres Kaar, glad at nyde de Behageligheder, deres Stand og Stilling tilbyder dem, og ved Stræbsomhed og Fliid i deres Forretninger, ved almindelig Retskaffenhed, at forskaffe sig Agtelse og varig Lykke. Endelig ønsker jeg, at mine Læsere maae finde - om just ikke megen saa dog nogen Behag i at læse de Nyheder, jeg for Fremtiden skal opvarte dem med, om disse end ikke altid skulde stemme overeens med deres og mine Ønsker; at de med Overbærenhed ville undskylde, om jeg imellem skulde have nogle Pletter som just ikke vare Skiønpletter. Jkke skal det være mine Ønsker imod, naar nogen paa en venskabelig Maade foreholder mig et Speil der viser mig dem. Og om nogle af dem som have Evne, ogsaa vilde have Villie, paa en endnu mere virksom Maade at bidrage deres til at giøre mig mere tækkelig, eller mindre utakkelig, skal jeg med taknemmelig Erkiendtlighed være dem forbunden derfor, Frankfurt, den 20 Decbr.