Aalborg Stiftstidende, 1840-09-12
Jndsendt. Om Angiveri og Angivere. Det har oftere været yttret, at denne og hiin Mand i Toldfaget har banet sig Vei til sin Post ved først at debut ere som Angiver af betydelige Tolddefraudationer og saaledes henlede høie Vedkommendes Opmærksomhed paa hans Nidkjærhed og Dygtighed. Jndsenderen maa i Virkeligheden betvivle, at et Collegium, som Generaltoldkammeret, skulde lade sig paavirke af saadanne Motiver, men maatte i høieste Grad beklage, om saadanne Qvalificationer virkelig nogensinde skulde kunne begrunde Jndstilling til et Toldembede eller stemme Collegiet gunstigt for en slig Supplicant; thi Angiver er for hver den, hvis Embedstilling, ikke saa at sige forpligter ham dertil, en Function, der er stemplet med den offentlige Menings dybeste Foragt, saa at ogsaa kun den, der er udrunden af Folkets Bærme, eller som ikke blues ved at begrunde sit eget Velfærd paa Andres Ruin, stiller sig i de skumle Angiveres Række, thi ogsaa paa disse kan anvendes, hvad Skriften siger om den utroe Tjener, der forødte sin Herres Gods til sin egen Fordeel: at de ere hjemfaldne til Mørket, hvor der er Graad og Tænders Gnidsel. Og blandt Saadanne skulde et Collegium recruttere sit Embeds=Personale, Det er umuligt at troe. Thi det er ikke andet tænkeligt, end at Toldvæsenets Embedsmænd selv maae føle dyb Foragt for den, der i Besiddelse af den Titro, der er viist ham, benytter denne til nedrigt Angiver af en tolddefrauderende Handling, og det er ligesaalidet troligt, at en Mand, der i den Grad fan bortkaste sin Ære og Samvittighed, for derved at vinde timeligt Gods, skulde kunne nyde den Tiltro, som udfordres til Besiddelsen af et offentligt Embede. Desværre har det vel ikke manglet paa dem, som have i deres Fornedrethed ladet sig bedaare af sligt Haab, som have benyttet den Tiltro, der er viist dem, for at optræde som Angivere, og som saaledes have styrtet dem, der betroede sig til dem, i Ulykken, for derved formeentlig at bane sig Vei til en gavnende Stilling; men det tør med Sikkerhed forudsættes, at baade de indstillende Autoriteter og det besluttende Collegium besidder formegen Agtelse for Moralloven, til at de ikke selv med dyb Foragt skulde see ned paa slige vanærende Midler, til at de ikke skulde blues ved den Tanke, at tælle saadanne Mænd i Toldembedsmændenes Række. Maatte derfor aldrig Nogen lade sig bedaare afdet usle Haab, at han ved slige ærløse Midler kan begrunde sin Velfærd; maatte han, selv naar hans Samvittighed, er søvndysset, betænke, at kun den offentlige Menings Foragt og kun Lovens stærke Mistillid kan være alle Angive res sørgelige Lod. Man maa i Sandhed forundres over den Dristighed, med hvilken, som det synes, flere Jndsendere, angribe Hr. Jnstitutbestyrer Luders i de senere Avisnummere og paa sige ham, blandt flere ærefornærmende Udladelser, at hans offentlig har fremsat Usandheder for Publicum. Det er saameget mere paafaldende, som Hr. L. til Dato har været anseet for et retskaffent Menneske og en særdeles duelig Lærer, der i en Række af Aar er viist Tillid af Byens første Embedsmænd og Borgere, hvilke have betroet ham deres Born og Paarørende til privat Underviisning. At Hr. L. derfor hidtil i sit Forsvar har indskrænket sig til blot at documentere, at ikke han, men dem der sigtede, fremforte Usandhed, maa vistnok billiges, da saadant, i Forbindelse med et foregaaende godt Renomme, upaatvivlelig var det kraftigste, Værn mod de gjorte Udfald, og det ialtfald vilde være en ulige Kamp for Hr. L. at fremstille sig med aabent Ansigt, mod flere masquerede Modstandere, der synes med Begjærlighed at bruge alle deres Vaaben til hans Nederlag. Hr. Luderes Sag trænger vel saaledes ikke til Forwar og Jndsenderen finder heller ikke Anledning til detaillerende at indlade sig derpaa, ligesaalidet som han vil gjendrive, hvad der er anfort med de øvrige under Sagen Navngivnes, Handlemaade, uagtet han er forvisset om, at de juridiske og moralske Motiver, der have bestemt dem til at foretage, hvad der er skeet, ere vægtigere end de billighedsgrunde, hiin Jndsender med saa høimodig Jver anstrænger sig forat fremhæve. Det var derfor kun ønskeligt om Hr. Li ders i denne hans Velfærdssag vilde drage Jndsenderne, som have beskyldt ham for at sige Usandhed, til judicielt Ansvar derfor, thi da først vilde det vise sig, hvo der foer med Usandhed.