Den Vest-Sjællandske Avis, 1832-07-21
Ved Siden af Prinsen af Oranien stod Prins Leopold, en høi velskabt Figur, med et bruunt næsten melancholsk Ansigt, af smukke og regelmæssige Former, men uden Udtryk af Aand og Kraft. Han er meget kortsynet, og den bestandige Blinken med Øinene, som er en Følge deraf, vandanner ham meget. Dengang tænkte disse to Prinser vist ikke paa, at de efter nogle Maaneders Forløb skulde drage til Feldts mod hinanden. Man saae ofte Prins Leopold paa Londons Gader gaaende uden nogen Decoration. Han er sikkert en ædel Mand; men synes mere skabt for det huuslige Livs Rolighed end for at føre Statsroret under politiske Storme; (dette er dog imidlertid lykkedes ham hidindtil meget godt. Sidst i Rangfølgen stod Kongens Fetter, Hertugen af Gloucester, en liden undersæt sig Mand, af et blegt, sygeligt Udseende. Baggrunden var opfyldt af Herrer ved Hoffet i Uniformer, som meget ligne vore. Efter at man var bleven præsenteret for Kongen og giort sin Reverenz for de andre Kongelige Personer, vendte man om og gi tilbage til de forreste Gemakker; derfra begav man sig snart bort imedens flere hundrede Personer ventede i det forreste Gemak paa at blive indladte. Paa Trappen saae jeg endnu engang Fyrsten af Talleyrand; han gik langsomt og med Besværlighed ned af den, støttende sig paa en ung Mand, som hører til Gesandtskabet. Dagen derpaa, imellem 2 og 3, kiørte vi til Slottet igien, for at begive os til Dronningens Audience-Gemak. Lange Rækker af glimrende Eqvipager, hvoriblandt der dog vare nogle ret simple, fyldte Pallmall- og St. James-Street, og til Piccadilly-Street og maatte vente indtil Touren kom til dem for at kunne kjøre frem for Paladset. Tillykke kunde vi undgaae at vente med dem, da Diplomaternes Forrettighed tillod os at kjøre lige igiennem St. James Park. Da vi kom til Paladset vare de to Forgemakker i egentlig Forstand propfulde af Herrer og Damer i glimrende Puds Præsentationen var allerede begyndt; med Møie arbeidede vi os igiennem Sværmen og kom til Thronsalen. Kongen stod paa samme Plads som i Gaar, omgiven af samme Personer. Han var dengang i Generalsuniform, og istedet for det store blaae Baand, som hører til Hosebaandsordenen, har han, ligesom de øvrige Hosebaands Riddere, Ordens Kiæden, som var befæstet til Skuldrene, med brede hvide Baandroser; hos nogle Herrer, vare de saa store, at man kunde sammenligne dem med Cherubim Vinger; dette var især paa faldende hos Hertugen af Susser, som ved hans høie og corpulente Figur havde næsten et komisk Udseende. J den øverste Ende af Salen, tæt foran Thronen stod Dronningen, omgivet at Prinsesserne og Hofdamerne, i en kostbar Klædning, prydet med mange Ædelstene. Dronningen, og saavidt jeg husker, de fleste af de øvrige Damer, vare hvidt klædte, og bare hvide Struds fiær paa Hovedet. De enorme Slæb vare især paafaldende, da de ikke hængte ned i Sammenhæng med Kiolen og Taillen, og sædvanligen vare af andet Tøi og anden Farve end hiin; nogle vare af hvidt, andre af rødt eller grønt Silketøi eller Fløiel, broderet med Guld eller Sølv. Damerne bare dem for det meste paa Armen, og lod dem falde ned, naar de gik forbi de Kongelige Herskaber. Man kan ikke sige at Dronningen er smuk, paa Øinene nær, hendes Ansigt er blegt og sygeligt, dets Udtryk er koldt, dog uden Stolthed og Fornemhed; hendes Characteer skal være overmaade god, elskværdig og huuslig. Hertuginden af Kent med sin Datter, Prinsesse Victoria, den formodentlige Thronarving, stod ved Siden af hende. Prinsessen er født 1819, hun er kun liden af Vært; men hendes Ansigt er saa uddannet, som hun var 1718 Aar gammel, og bebuder en temmelig Grad af Characteerfasthed. Hun er just ikke smuk og tillige i den Grad kortsynet, at man let kan bemærke det. Hendes Paaklædning var uden paafaldende Pragt og Haaret uden Zirater. Hendes Opdragelse skal være ukonstlet og ikke erremoniøs; man fortæller i London, at en udenlandsk Gesandts Gemalinde aflagde en Dag et Besøg hos Hertuinden af Kent; da den unge Prinsesse traadte ind i Gemakket, saa vilde Damen staae op og hilse paa hende; men hendes Moder forhindrede det og sagde: Sid De kun stille min Naadige, hun er kun et Barn; hvorpaa hun vendte sig om til Prinsessen og fagde: kom nærmere mit kiære Barn og hils. Et saadant Træk er ikke uden Betydning. – De to unge Prinser af Cumberland og Cambringe stode nærved Dronningen og syntes at være meget muntre og ugenerede, ogsaa deres Opdragelse er jevn og de kunne omgaaes med Drenge af samme Alder af de dannede Familer, vor Gesandts Sønner bleve ofte inviterede til dem for at være deres Legekammerater, og undertiden kom ogsaa Prinserne til dem. Det hedte dengang i London, at Prinsen af Cambringe var bestemt til at formæles med Prinsesse Victoria.