Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-12-04
Den ny Udgave af Snorros Edda Længe var det et forgiæves Ønske blandt Vennerne af Hedenold, at see den prosaiske Edda samt Skalda, fuldstændig og nøiagtig udgivet. Mindre Lyst end jeg kan dog Jngen have til at nedsætte den gamle Udgaves Værd, og harmeligt var det at høre, hvor haant mangen En lod om Resens Edda, som dog af den havde al sin Viisdom, og skulde vel baret sig for at giøre Magen til hvad han forsmaaede. Tvertimod, jeg mener, at ikke selv den fuldkomneste ny Udgave kan hos uvildige Mænd formindske Kiærligheden til den gamle, men bør netop minde os om dens uskatteerlige Fortjeneste; thi hvad er det, at man 1819, efter saa mange Forberedelser, nu, da Edda er vorden med Ære navnkundig, ei blot i alle de Nordiske Riger, men selv, trods Adelung, Schløtzer, og Ruhs, i hele det lærde Tydskland, hvad er det da at foranstalte en Udgave, imod hvad det 1665 var, da, udenfor Jsland, de Mænd vare snart talte, som kiendte Bogen af Navn, end sige de som vidste eller vilde vide Noget af dens Jndhold at sige, Godt og glædeligt er det tilvisse, at alle Kilderne til Old-Kundskab oplades og renses; men det første Forsøg, som aabenbar avlede de følgende, bør dog vist holdes høit i Ære, uagtet det var, hvad det nødvendig maatte være, høist ufuldkomment; og det Eneste jeg derfor veed at udsætte paa vor Landsmands Profesfor Rask priselige Arbeide, er, at han i Fortalen, til den Stokholmske Udgave, som han har besørget, kun med Schløtzers uværdige Spot anmærker Resens fortienstlige Jdræt, med den Mands Spot, hvis Udgave af Nestor, Efterslægten dog neppe vil sætte høit over Resens af Edda. Men, som sagt, hvem der, med Forstand paa hvad Talen er om, betragter Resens Edda, hardt af som et Underværk i sin Tid, maa ogsaa nødvendig med taknemmelig Glæde modtage Rask: et Værk, der kommer som det var kaldet, paa en Tid, da man baade har Trang, Lyst og Evne til at benytte det. J Resens Dage, indseer man let, at selv den allernøiagtigste Udgave paa GrundSproget, vilde ventelig været til slet ingen og allenfalds er til hundrededelen saa megen Nytte, som den maadelige Text, ledsaget af en maadelig Oversættelse paa alle Boglærdes Tungemaal og Latin. Nu derimod, da det Jslandske Sprog finder daglig flere Dyrkere, og efterat Hjelpemidlerne dertil ved Rask ere saa anseelig forøgede, nu kan der, i denne Henseende, neppe times den boglærde Verden noget Bedre, end at de Mindemærker paa Nordens Oldsprog, som fortjene at see Lyset, saa hurtig, som mueligt, udgives fuldstændig og nøiagtig, uden at Tiden spildes med at pønse paa Oversættelse og Anmærkninger; thi hvad vi trænge til, er, uden alt formegen Møie at kunne oversee det Hele, og forvisse os om, hvad de Gamle have sagt; det Øvrige vil komme af sig selv, og, naturligviis, gjennem Skiærsilden, komme langt renere og bedre, end den bedste Fortolker i sin Eenlighed, med al den ham muelige Flid og Jndsigt, mægter at fremføre det. Jeg veed det vel, saa tænke de fleste Boglærde ei, og derfor maa vi, blandt Andet, vel endnu en god Stund vente paa CommissionsUdgaven af Voluspa og Havamal; men saaledes tænker dog, foruden min Ringhed, Professor Rask, og den Tænkemaade maa vi takke for, at vi taalmodigere kan vente paa nysnævnte Sange i Danmark, da de, ved Rask Bistand, alt i Fjor hos vore Naboer saae Lyset. Denne Tænkemaade skylde vi fremdeles Værket, jeg greeb Pennen, for kortelig at anmelde, og som i Aar er udkommet under Titelen: Snorra Edda asamt Skaldu oc harmed fylgandi Ritgiördum. Eptir gom lum Skinnbokum utgesin af R. Kr. Rask. et Værk, der, naar det, før sin Udgivelse, skulde været giennemarbeidet, neppe var kommet i vor Tid. Vel sandt, taalmodigere selv end Rolv Krake har alt for længe siden den lærde John Olavsøn fra Grunnavik, møisommelig i trende Folio-Bind bearbeidet Værket; men, skiøndt jeg just ikke, med Prof. Rask i hans Fortale, vil sige, at Vidtløftigheden bør afskrække Nogen, fra deri at søge Oplysning, vilde det dog sandsynligviis koste ligesaa megen Tid og Flid at forkorte og rette Arbeidet, som at giøre det paa fri Haand, og seent vil da Snorros Edda udkomme paa Dansk Grund, hvis man ikke i det Mindste vil indskrænke sig til at levere den med en blot latinsk Oversættelse. At det imidlertid var ønskeligt, snart at see Bogen udgivet her hjemme, vil Jngen nægte, som under Oldgrandskningen, veed, hvor vanskeligt det er selv i Kiøbenhavn at faae Bøger fra Stokholm, og seer at Trykken i den Stokholmske Udgave er langt fra at være saa god og klar, som man maatte ønske, og i Danmark er vant til.