Aarhuus Stifts-Tidende, 1832-09-25
Jndsendt. Naar Statsborgerens Næringsvei, ved upaatvivleligen skjæve Anskuelser, angribes, under den Prætext, at saadant Angreb skeer for at ophielpe samme, er det naturligt, at Den eller De Sagen vedkommer, ikke kan være nogen ligegyldig og tans Tilskuer, f. Ex. ved de publiqve Skuespil af Væddekjørsel og Vædderit, som Nutiden, i det lille tarvelige Dannemark udi alt for overflødig Mængde, fremstiller, allene – saa hedder det – for at forbedre den danske Hesterace. Men hvilken fornufte Landmand troer, at de saakaldte Raceheste som paradere ved Vædderidt og hvoraf vi i disse Dage have seet nogle, syd fra passere Landeveien til Horsens Festivitet den 25de d. M., kan forbedre vore gode kraftfulde jydske Heste, eller opmuntre Bonden til at lægge Flid paa, at Jylland i sin Tid kunde producere blot saadanne Rende=Krikker, Vistnok ingen. J det mindste ikkun de Personer, som see mere paa Fornøielsen eller Pengeinterressen ved bemeldte Vædderidt, end paa den foregivne Hensigt, at forædle vor Hesterace. Bonden opmuntres derved slet ikke til, at tillægge saadanne Dyr, som de vi have seet, enten Disse saa nedstamme fra Fuld- eller Halvblod, eller tælle nok saa mange Ahner. Førerne trække dem paa Veiene til Rendebanerne, fodre dem paa en særegen Maade med en for Heste i Jylland ualmindelig Føde, og lade dem øve og hvile, efter bestemte Regler, otte Dage førende Vædderistet, allene for at de kunne løbe med en særdeles Hurtighed 1/3 skriver en fjerdedeel Miil. Om og hvorvidt nogen riig Landmand imidlertid har Lyst til at forskrive sig nogen saakaldet Fuldblodshingst, for dermed at bedække jydske Hopper, kan man jo overlade til Enhvers Forgodtbefindende, og navnligen til den Mand, der med latinsk Motto og franske Ordsprog, skrev Ønsket i Følgebladet til Aarhuus Stiftstidende No. 149 for dette Aar. Thi hvorfor skal et Land som Rørre-Jylland, hvis Hesteavl og Opdræt i mange, og især udi de senere Aar har været en af dets bedste og fordeelagtiste Jndtægtskilder, bebyrdes og paanødes fremmede Hestes Afkom og Disses Blanding med dets egen Hesterace, da den allerede prøvede Krydsning, nok som har overtydet os om at Tabet herved har været større end Fordelen, Derimod ere vi Jyder ved lang Erfaring, bleven overbeviiste om, hvor gavnlig og velgjørende de stedfindende Opmuntringer, ved Præmiers Uddeeling af Stutterie-Commissionen, har været, og hvormeget disse have bidraget til den jydske Hesteraces Forædling ved at tillægge gode danske Fuldblods Hingster og Følhopper, hvis Afkom ikke allene med Begjerlighed søges over hele Europas Fastland, saavel til Remontering som til Arbeidsbrug, men er endog meere nyttig og passende for Bonden – den eneste som i Almindelighed her tillægger Heste – saavel med Hensyn til udholdenhed som den ringere Føde hans Evne og Kaar tillade ham at yde, og med hvilken de engelske Fuldblods hingster vilde blive ilde tjente. Desuagtet kan vi naturligviis ikke have noget imod, at de høie Herrer, der besidde Landskaber, Grevskaber og Baronier, eller De, som dertil have Midler, liig Engellands Lorder og Rigmænd, lade anlægge Stutterier af engelske Fuldblodsheste, naar blot de jydske Bønder blive fritagne for at paabyrdes en Luxus, vi med Hensyn til deres Evner finde hverken nyt lig eller gavnlig for dem, – hvad enten saa denne Luxus af Hesteløbere skal fremtvinges ved Væddeløbsforlystelser, eller andre opfindende Projecter, der ikkun berige Dem, som holde slige Løbere, samt Kjøbstæderne, Gjestgivere og Vertshuusholdere. Efter vor Formening troer vi naar disse Penge anvendtes til Dyrskue og Præmiers Uddeeling vilde dette opmuntre Bonden mere til forbedret Hesteavl end alle Væddeløbsforlystelser. Af disse Aarsager ønske vi at vores allernaadigste og landsfaderlige Regjering ved fortsættende Opmuntring af Stutterie-Commissioners Præmier, vilde til almindelig Gavn fremtidigen forunde Jylland, at forbedre Hesteavlen ved dens egen Race, og ikke bortødsle Penge til Engelland, som vi saa høilig har nødig.