Den Vest-Sjællandske Avis, 1834-03-11
De gamle Ægypter antoge en Underverden, som de kaldte Amenthes, hvori Siælene opholde sig som tause Skygger efter Døden. De gamle Hebræer havde samme Jdee, og kaldte det Scheol. De store Huler i deres Bierge, hvori de begravede deres Døde, gav Anledning til denne Formodning; derfor balsammerede Ægypterne Ligene, for at Siælene kunde finde et Opholdsted hos det forhenværende Legeme oven paa Jorden eller tæt under dens Overflade. De gamle Hinduer havde lignende Jdeer. Grækerne og Romerne antoge ligeledes at Jorden er indvortes huul, hvori de Afdøde, saavel de Gode som de Onde, opholdt sig i afsondrede Opholdsteder, Elystum og Tartarus. Tortarus var de Lastværdiges og Gudernes Modstanderes Opholdsted. Den gamle Hestodus siger, at Tartarus ligger lige saa dybt nede i Jorden, som Jorden er langt borte fra Himlen; at en Amboldt, naar den faldt ned, vilde bruge 10 Dage og 10 Nætter for at naae dertil; at dette Rum er opfyldt med et tyk Mørke og er omgivet med en tyk Muur af Jern, og at Jordens og Havets Grundvold ligger paa det. Det var en sørgelig Forestilling, at man saaledes efter sin Død skulde indspærres i Jordens Huulhed, og berøves det frie Blik ud i Firmamentets lyse Herlighed, selv om man hørte til de gode Aander, og at Elysium var der indrettet for os. Det var desuden en rædselfuld Tanke, at Jammerens og Fortvivlelsens Opholdsteder skulde skiules under vore Fødder. Christendommens høie Lys betog Menneskene disse melancholske og ængstelige Forestillinger, og det viste os hen til hine frie og himmelske Egne, som Aandens Boeliger efter Døden, hvor Naaden kommer den Feilende imøde, og en ubegrændset Sallighed venter paa Herrens oprigtige Tilbeder. Man skulde derfor troe, at Menneskene vilde ikke i de nyere Tider været faldne tilbage til den Jdee, at Jorden er indvortes huul og beboet; desuagtet har deels Lunet og digterisk Fiction og deels Sværmeriet optaget denne Forestilling paa nye. Vor Holberg har, som bekiendt, i sin Niels Klim ladet denne Klokker igiennem en Bierghule foretage en Reise underJorden, hvor han træffer Riger befolkede med Mennesker i Træers Skikkelse, med talende Dyr o. s. v. Men det var nok aldrig faldet ham ind, at nogen skulde antage denne Spøg for Alvor, og dog er det virkelig mødt: thi i Aaret 1784 udgav en Hr. J.L. ab Jndagine physikalske og philosophiske Afhandlinger hos Stein i Nürnberg, hvori han fortæller os, at Jorden har en udvortes Skal af 25 Miles Tykkelse, og er indvortes huul, og beraaber sig derved paa Niels Kliims 12 Aars Reise inde i Jorden. - J vore Dage, som ere saa frugtbare paa alleslags Sværmerier og Galskaber, er opstaaet en Sværmer af første Skuffe, som vil vide rigtig Besked med hvorledes det seer ud inde i Jorden. Denne Mand er den hæderværdige Captain Symes i Staden Newark i Nordamerika; han paastaaer, at Jorden er ganske huul indvendig, og at der ved Nordpolen er en Aabning, hvorved man kan komme ind i den. (Dersom her var Plads dertil, saa var det ganske moersomt at fortælle noget om de Steder paa Jorden, hvor de Gamle antoge at Jndgangen var til Underverdenen). Han har med en vedholdende Flid samlet en uhyre Mængde Steder af Bøger, som skulde tiene til at bevise Rigtigheden af denne urimelige Jdee. Han har læst mangfoldige Reisebeskrivelser og veed med megen Skarpsindighed at benytte ethvert Sted i dem, som kan tiene til at giøre hans Sætning sandsynlig. Om alle andre Gienstande taler han som en fornuftig Mand; men naar han kommer paa denne Materie, saa taler han med en brændende Heftighed ligesom alle Sværmere. Han er en tapper Officeer, som har kjæmpet hæderfuldt for sit Fædreland. (See Narratire of an Expedition to the Source of St. Peters Rivers by Stephan Long.) Han har siden holdet Forelæsninger over dette Æmne, og forsøgt paa at samle en Subskription for at erholde Understøttelse til at foretage en Reise til Nordpolen, for derfra at komme ind i Jorden. Jmidlertid er der kommen en slem Streg i Veien for dette Foretagende, nemlig at Captain Parry har for ikke længe siden med det Engelske Admiralitets Understøttelse forsøgt paa at foretage en Reise til Nordpolen, at giøre Landgang paa den faste Jis og at kiøre i Slæder, med Rendsdyr for, lige op til Polen; men Forsøget mislykkedes aldeles; Jsen er deels for skiør og deels for ujevn og optaarnet, og Riimtaagerne for tykke og hyppige til at en saadan Reise er til at iværksætte, saa at vi maae opsætte vor Nysgierrighed efter at komme til Polen indtil vi ere døde og vore Aander da kunne tage vor Jordklode, denne flyvende Bold i Firmamentet, lidt bedre i Øiesyn. Paa denne Vei faae vi aldrig at vide hvorledes det seer ud inde i Jorden; thi at komme op i disse kolde Egne vil ikke lykkes, og at stige ned i Underverdenen igiennem en Bierghule, som Oldtidens Digtere fortælle og Ulysses og Æneas, ville vi overlade til den poetiske Fortælling. Den Plan at opdage en stor Hule hvorfra man kunde komme ned i Jorden og finde en Indgang til Underverdenen, ville vi saaledes opgive; med mindre man, for at giøre en kort Proces, vilde, som den Græske Philosoph Empedocles, styrte sig i Ætnas brændende Svælg (see Luciani Opera Edit. Bipont. Vol. VIII. 272), eller som jeg seer af Hr. Oliviers nye Reise til Java, at det nær var mødt Hr. Lisnet, ved at bestige Vulkanen, Mer=Api, og ved at forsøge paa at stige ned i i dens Krater, at han, da Foden gled, var lige ved at falde ned i den brændende Afgrund. Kunde man derimod grave sig en Brønd lige ned til Jordens Middelpunkt, og reise ned af den med Fakler i Hænderne, saa vilde man upaatvivleligen faae en heel Hob Mærkværdigt at vide. Den bekiendte Franske Lærde Hr. Maupertuis har i forrige Tider giort det Forslag, at man skulde forsøge paa at grave sig igiennem Jordens Skorpe. Enhver vil nu let indsee, at dette er lettere sagt end gjort, naar man blot betænker de tre Omstændigheder: at blive Vandet i Jorden qvit, at faae den opgravede Masse bragt op, og at afstive denne Brønd saaledes at den ikke faldt sammen over Hovedet. Men ifald dette ogsaa kunde lykkes og Jorden er blot omgivet med en fast Skal, saa var man dog ligenær ifald man endog kunde arbeide sig igiennem denne. Hr. Professor Astronomiæ Gruithuisen i München har desuden i en Afhandling i sine Neue Analecten, 1ste Bd., med mange Grunde godtgjort, at det vilde blive umueligt at grave sig ned til Jordens Middelpunkt, og selv om en saadan Aabning virkelig existerede, saa vilde det blive umueligt at passere den formedelst Luftens Sammentrykning og Tabet af dens Giennemsiglighed, formedelst at Aandedrættet vilde blive stedse mere besværet, fordi en umaadelig Hede vilde giennemtrænge Kroppen, og ethvert Slags Lys man vilde bringe med sig i disse mørke Afgrunde vilde blive hurtigt fortæret. J en Dybde af 9 til 10 Mile, og hvad ville de forslaae mod 860, vilde enhver Undersøgelse af hvorledes der saae ud dernede ikke længere kunde finde Sted. Men, kunde man spørge, ere ikke allerede Menneskene komne dybt ned i Jorden i Gruberne i Biergværkerne, og hvorledes have de da fundet det der, Svaret derpaa er simpelt: De fleste Gruber ere oppe i Biergene, som staae høit oppeover Jordens Overflade, saa at man ved at arbeide sig ned i hine, langtfra ikke naae til denne. De dybeste Gruber ere Saltværkerne og Steenkuls gruberne, hvor man ofte begynder fra den flade Jord af at arbeide sig ned i Afgrunden. Men hvad betyder vel den Dybde, som man derved naaer, J det store Saltværk ved Cordona i Spanien er man kommen 500 Fod ned i Jorden; noget dybere skulle Gruberne være ved Saltværket i Wielitzca i Polen; Steenkulsgruberne ved Newcastle i Northumberland i England gaae under Havet, saa at Krigskibe seile over Hovedet paa Arbeidsfolkene, og skulle være omtrent saa dybe som hine Saltgruber; men med alt dette er man dog neppe kommen en halv Miil ned i Jorden, hvor man enten finder Masser af Steenkul eller Salt, eller Lag af forskiellige Steenarter ligge over hinanden; eller en tæt og blandet Steenmasse, som man kalder Graniten, og om hvilken man formoder at den udgiør Jordens Skal. Det kommer nu an paa om Jorden er indvendig huul og om den er omgiven med en saadan Skal eller Skorpe, eller den er heelt igiennem en fast Masse. Af denne Mening have flere Naturkyndige været, saaledes f. Ex. den berømte Engelske Astronom, Dr. Maskelyne, som af sine Observationer over Biergenes tiltrækkende Kraft, vilde slutte sig til at Jorden er heelt igiennem en tæt Masse. Prof. Gruithuisen er ifølge sin Aggregations=Theorie af samme Mening. Prof. Steffens har i sin Anthropologie, 1ste Theil, søgt at demonstrere, at Jordens Kierne er metallisk.