Den Vest-Sjællandske Avis, 1838-07-05
I Anledning af mine bemærkninger og Communalbestyrelsen paa Landet i dette Blad Nr. 57 og følg. f. d. A. har jeg fra en Unavngiven modtaget efterfølgende Skrivelse, som jeg tillader mig at forelægge Publium, fordi mueligen Flere, i det Mindste tildeels, deele Anskuelser med dens Forfatter, og det derfor maa ansees for min Pligt at rette disse. Brevet lyder saaledes: J Anledning af Deres Velærværdigheds Afhandling i Vestsjællandske Avis om en fri Communalbestyrelse paa Landet tillader Forfatteren heraf sig at fremsætte følgende: Uden i mindste Maade at ville indlade mig paa at recensere bemeldte Afhandling, et Foretagende jeg gjerne overlader til en meere kyndig, seer jeg mig dog opfordret til at fremsætte adskilligt med Hensyn til det Stykke, De i Nr. 77 af bemeldte Blad har indrykket under Titel "Om Landsbyskolevæsenets Mangler." De har vist neppe Uret, naar De anfører, at Skolevæsenet, især paa mange Steder, har betydelige Mangler, og skjøndt jeg ikke ganske kan gaae ind paa Deres Anskuelse, navnlig med Hensyn til Skole tvangens Ophævelse, Læse- og Lærrebøgernes Beskaffenhed m.m., saa er det dog fornemmelig Deres Yttringer om Landsbyskolelærerne, jeg vil opholde mig ved, Yttringer jeg ikke vilde have troet vare fremsatte af en christelig Præst, der allermindst burde gjøre sig en Fornøielse af at behandle en heel Stand med saa utilgivelig Haan, dersom jeg ikke nedenunder havde læst Navnet: L. Børresen. Naar man læser bemeldte Blad Side 313, da maa man rigtignok smile, naar Forfatteren af samme saa smukt veed at sammenligne Skolelærerne med Bondens maare Heste; men er man sev Skolelærer, eller interesserer man sig i mindste Maade for Standen, eller man blot er Menneske, da maa man vistnok føle den billigste Harme ved at see saamange redelige Mænd haanes i saa plumpe Vittigheder. Hvad der siges S. 311, at det er unyttigt at tvinge Børnene til Skolegang, naar Lærerne ikke opfylde deres Pligter, er indlysende; men da man af det efterfølgende let indseer, at denne Periodes Eftersætning, uden at foraarsage Meenings=Forandring, meget godt kan begynde med "da istedetfor naar, saa hører man heri en Fordømmelsesdom, der umulig kan være udgaaet fra Kjerlighedens og Fredens Aand. Og nu, hvilket sikkert Erfaringsbeviis har De da forat Fleerheden af Skolelærerne ikke opfylde deres Pligter, slutter De maaskee fra den Voxnes og Mandens Uvidenhed, har De da ikke selv erklæret, at Børn, der have forladt Skolen med gode Kundskaber, ofte i en modnere Alder neppe kunne skrive deres Navn eller læse en tydelig Haandskrift, og naar dette er Tilfældet, kunne da Skolelærerne herfor, At angive de mangfoldige Hindringer en Skolelærer har at kæmpe imod med Hensyn til Børnenes Fremgang, er aldeles udenfor min Hensigt, saameget mere som jeg taler til en Mand, der selv maa kjende disse, og som desuden altfor tydeligt har forraadt den Troe, at mankan behandle Skolelærerne som man behager og bør søge at gjøre sig selv stor paa deres Ruin. Vel er det sandt, at Skolelærerne ere slet nok lønnede, men uddrager De deraf den Slutning, at de næsten samtlige ere Leiesvende, da har De ikke alene tillige dømt næsten alle Statens underordnede Embedsmænd, hvoraf vistnok kun faa skulle kunne rose sig af de blideste Kaar, men De har aabenbar sagt, hvad De ikkun har Hjemmel for i Deres egne Tanker og Medhold i af herskesyge Demagoger. At de lave Tanker, De nærer og Seminaristerne, tildeels hidrøre fra den Omstændighed, at mange af disse ere af Bondestanden, bliver soleklart, naar man seer, De ikke er istand til at nævne Ordet: Bondekarl uden med Tillæg af Beskaffenheden raa. Jeg tvivler nu næsten om, at De kjender Skolelærerne saa godt, som De angiver; thi det vilde da neppe have undgaaet Deres Opmærksomhed, at Skolelærerne komne af Bondestanden neppe staae tilbage for de af andre Stænder. Hvad skulde bevæge Bondens Søn, uden egentligt Kald til at træde over i en Stilling, som, det tilstaaer De selv, lønner saa sparsomt, og, jeg tør tilføie, miskjendes saa meget, Det er trættende ofte at gjentage et og det samme; men De synes utrættelig i at overøse Seminaristerne med Beskyldninger af alle Arter, Uvidenhed, Dovenskab, Jndbildskhed &c. &c. Har De virkelig truffet mange Seminarister efter den givne Beskrivelse, da var det rigtignok bedrøveligt; men jeg haaber det er ikke fuld saa slemt; thi af den hele Masse af Seminarister, jeg har Kiendskab til, veed jeg kun meget faa som itte skrive correct og, Gud være lovet, ingen, som jo kan læse et Psalmevers ordentligt. Og hvad Catechetiken angaaer, som De berører, da ere vistnok Seminaristerne ikke de eneste, der kunne tale om Catechetik og ikke catechisere; jeg har f. Ex. hørt dygtige Præster catechisere maadeligt og Skolelærere catechisere, til Opbyggelse for Forstand og Hjerte. At De indrømmer, at der paa Landet gives mange duelige og i enhver Henseende agtværdige Skolelærere, klinger meget ædelmodig, naar man ikke lægger Mærke til den saavel aandelige som bogstavelige Modsigelse, hvori denne Sætning staaer baade til det foregaaende og efterfølgende, hvor det blandt andet hedder: "iblandt saa mange slet lønnede Leiesvende vil man ikke finde mange troe Hyrder. At jeg ved foranstaaende skulde kunne forandre Deres Mening om Skolelærerstanden, har jeg aldrig formastet mig til at troe, heller ikke ligger der megen Magt paa sligt; imidlertid kan jeg dog ikke andet end raade Dem til, naar De oftere maatte finde Dem foranlediget til at paatale Misbrug og give Raad til og deres Afskaffelse, at føre en sømmeligere Stiil, sikkert vil de da udrette langt mere, og, skjøndt det er kun lidt, muligt gjenvinde den Agtelse og Godhed hos Skolelærerne, som De ved flere Leiligheder har bestræbt Dem for at miste. Den 12te Juni 1838. Forfatteren."