Aarhuus Stifts-Tidende, 1846-12-09
Fædrelandet. Den jydske Stænderforsamlings seneste Forhandlinger have angaaet et af Landsoverretsprocurator Jespersen indgivet Andragende om en Adresse, til Kongen ved Sexenniets Slutning, hvori Forsamlingen skulde udtale de Følelser og Stemninger, der for nærværende Tid bevæge sig i Folket og Forsamlingen. Hvilke ere de Følelser og Stemninger sagde Proponenten - der bevæge sig i Folket; hvilke ere de Grundanskuelser, Folket nærer med Hensyn til vore vigtige Forhold, Besvarelsen af dette Spørgsmaal skulde være de vigtigste Momenter til Adressens Jndhold. At den danske Regjering med Hensyn til Forholdene i Hertugdømmet Slesvig og Hertugdømmet Holsteen har indtaget en bestemt Holdning, at Hans Majestæt i det aabne Brev af 8de Juli d. A. har udtalt sig om sine Bestræbelser for at ordne Arvesuccessionsforholdene, har udtalt, at Hertugdømmet Slesvig er en med det danske Monarchi uadskilleligt forbunden Landsdeel, i hvilken der ei kan være Spørgsmaal om nogen forskjellig Arvefølge – har Krav paa det danske Folks taknemmelige Anerkjendelse af Hans Majestæts landsfaderlige Idrætter; men saa meget mere maa det fremkalde Bekymring hos det danske Folk, at see, hvorledes denne Hans Majestæts Udtalen af Allerhøistsammes Bestræbelser, for i den hele Stats sande Jnteresse at ordne Arvesuccessionsforholdene, og af den ubestridelig statsretligt begrundede Sætning med Hensyn til Hertugdømmet Slesvigs Stilling og Arbefølgen der, er bleven miskjendt; hvorledes den herved fremkaldte Misnøie og Utilfredshed ikke blot har givet sig tilkjende i Hertugdømmet Slesvig og Hertugdømmet Holsteen, men har gjenlydt fra de fleste tydske Stater, gjennem Pressen, de lovgivende Forsamlinger, Adresser fra Communer, anseete Corporationer o. s. v. Det kan ei være det danske Folk ligegyldigt, at der i et saa stort Overmaal er gjort og gjøres Angreb paa Hs. Majestæts Regjering og Folket selv, som og Begges forenede Bestræbelser gik ud paa at danisere Hertugdømmerne, og undertrykke den i samme fuldt berettigede tydske Nationalitet Paastande, der ere i ligefrem Strid med Sandheden; men hvad der i end høiere Grad maa vække det danske Folks Bekymring, ja Uro, det er de Bestræbelser, som udgaaede fra Hertugdømmerne Slesvig og Holsteen, og styrkede ved Samstemning med den fra de tydske Stater med saa høi Røst udtalte offentlige Mening, rettes derhen, at faae Hertugdømmet Slesvig løsrevet af dets uadskillelige Forbindelse med Kongeriget, ved at faae det i Forening med Hertugdømmet Holsteen, anerkjendt som selvstændig Stat med særegen Arvefølge, og i den Anledning endog indlemmet i det tydske Forbund. Naar det danske Folk saaledes nærer Bekymring for Fremtiden, kan det kun finde Styrke i Tillid til Hans Majestæt, og til den gode, retfærdige Sag. Folket har den Tillid til Hans Majestæt, at Allerhøistsamme med Viisdom og Kraft vil gribe ind i Ordningen af Forhold, der ere en uheldig Følge af Fortidens Misgreb, og hvilke ikke ret længe kunne henstaae uafgjorte, og der tør vel udtales den bestemte Forsikkring, at det danske Folk er villigt til at bringe de Offere, som Landets Sikkerhed og Ære maatte udkræve, at det danske Folk trofast vil staae dets Konge bi, i at afvise uretmæssige Anmasselser, og navnlig Paastande, der true med Opløsning af Hertugdømmet Slesvigs uadskillelige Forbindelse med Kongeriget. Folket nærer det visse Haab, at den gode, retfærdige Sag vil kunne gaae seierrig ud af den nu stedfindende Kamp, der kun bliver Sandhedens Seier. – Naar Talen er om Slesvigs uadskillelige Forbindelse med Kongeriget, da maa vist for Enhver strax fremtræde Tanken om en Sag, hvis Fremme vilde være et sikkert Middel til at bevare denne Uadskillelighed, nemlig Beskyttelsen af den danske Nationalitet i Slesvig. Vel holder Fors. sig paa det Fuldkomneste overbeviist om Hs. M. landsfaderlige Jnteresse for den danske Nationalitet, men der tør dog ikke nægtes Muligheden af, at Hindringer kunne stille sig i Veien for Udførelsen af den kongelige Villie. Det maatte vel derfor være tilladt, for at styrke denne Hs. Ms. Villie, gjentagende at anbefale denne Sag til Hs. M. Beskyttelse og Varetægt, og at forsikkre Ham om, at hans Bestræbelser i denne Retning staae i fuldeste Samklang med det danske Folks helligste Ønsker. Naar det danske Folk ikke har Grund til at føle sig vel ved den Stemning, der i Hertugd. Slesvig udtaler sig imod Forbindelsen med Danmark, hæver der sig dog en vægtig Folkerøst, som ikke kan andet end finde Sympathi hos det danske Folk, og det er det med Styrke udtalte almindelige Ønske om en fri Forfatning." – Propositionen indeholder, om man saa vil, 3 Punkter. Den udtaler sig først om de Bestræbelser, som, i Miskjendelse af Kongens landsfaderlige Idrætter, gaae ud paa at løsrive Slesvig fra Kongeriget, og at man i saa Henseende burde udtale og forsikkre Hs. M. Kongen om Folkets Beredvillighed til at staae ham bi, og bringe ethvert Offer, der maatte gjøres nødvendigt, det andet Punkt angaaer den danske Nationalitet i Slesvig; det tredie er Jndførelse af en fri Forfatning." Herpaa svarede Commissarius: "Jeg anseer det for en betænkelig Opgave, Forsamlingen herved paatager sig at løse, og det vil være vanskeligt at forudsee, om ikke en Fremstilling og Bedømmelse af de slesvigske Forhold fra denne Forsamlings Standpunkt vil kunne berede Regjeringen nye Vanskeligheder og forøge Spændingen. Og da det synes, som om det tilsigtes at benytte denne Slutningsadresse som en Omvei til at foredrage Kongen Ønsket om en Forandring af Statsforfatningen, saa maa jeg aldeles henholde mig til, hvad tidligere er meddeelt den ærede Forsamling om Grændserne for de raadgivende Provindsialstænders Petitionsret, og dertil føie, at jeg naturligviis saa meget mindre vil kunne modtage en Adresse, hvis Jndhold ei retligen kunde finde Plads i en Petition, som Stænderanordningen i det Hele ikke hjemler Ret til Jndgivelsen af Adresser. Saa beklageligt det vilde være, om jeg skulde finde mig forpligtet til en saadan Nægtelse paa en Tid, da en uforstyrret Samvirken af den danske Regjering og de danske Stænder er saa høist fornøden, saa vilde det dog være langt beklageligere, om Regjeringen i disse Tider indtog en vaklende Holdning i sit Forhold til Stænderforsamlingerne, og fraveg sin veloverveiede og kundgjorte Beslutning, naar det gjælder om at bringe den til Udførelse. Den Misstemning, som herved i Øieblikket kan fremkaldes, er for Lidet at regne modden Mangel paa Agtelse, der ledsager en Regjerings usikkre og vaklende Holdning. – Efter at Proponenten havde svaret herpaa og bl. A. yttret, at han umuligt kunde troe, at den kgl. Commissarius vilde nægte at modtage en Adresse som den foreslaaede, og at Hs. M. skulde have forsynet ham med en Jnstrux, som skulde nøde ham til at iværksætte et saadant Skridt, anbefalede han dernæst atter Sagen til Forsamlingens Betænkning. Da reiste sig Hr. Röe- og erklærede: at han af sin fulde Sjæl vilde understøtte sin høitærede Collega's Proposition." – "Det har fra den første Dag, jeg i nærværende Diæt tiltraadte mine Functioner her, været mit Ønske – sagde han ligesom jeg nu nærer det, at en Adresse maa indgives, fordi den er et Livselement i Stænderindretningen, der dog formaaer hos Folket at fængsle Jnteressen til den, fordi den, i sin indre Betydning, er Udtrykket af det tilbageskuende Blik, hvormed vi dvæle ved det, der i Erindringen og Begivenhederne er passeret forbi Sjælen, Udtrykket af det fremadskuende Haab og den tillidsfulde Forventning, hvormed Øiet fæster sig paa de større Fremtidsformaal, fordi den er det politiske Janusbillede, der kun lader os dvæle ved Fortiden med hele vor Tanke rettet paa det, der skal og bør komme; fordi den, i sin Form og Fremtræden, er en Folkerøst, der toner umiddelbart ind for Kongen; fordi den er den naturlige Bro, der fører over Begivenhedernes Strøm fra Folkets Thinge ind til Kongens Hvisal; og fordi den - en aandig Repræsentation af Folkets Tunge – mægter og ikke kan undgaae, aabent og frimodigt at tolke for Landsfaderen, hvad der dybt bevæger sig i Folkets Bryst Dybt bevæger sig, siger jeg, og kan, spørger jeg dernæst, Nogen af os, hvem Folket valgte til sine Talsmænd, kan Nogen i Folkets egen Midte, kan nogen dansk Mand noget Øieblik fængsle sin Betragtning til Fædrelandet, uden at han maa føle sig dybt bevæget ved den Uhyggelighed, der viser sig trindt om i vore Tilstande, dybt rystet ved Tanken om, hvad der truer Danmarks Fremid?" – – "Som alle Forholdenne nu ere beskafne, er der den største Opfordring, ja den største Pligt for Forsamlingen til aabent at fremtræde, som om vi stode ligeoverfor den ophøiede Majestæt, og aabent og frimodigt at udtale, hvilke Følelser, Stemninger og Anskuelser der bevæge sig i Folket, og bevæge dets og Statens Jnteresser saa stærkt, at det vilde være umuligt længere at sætte en Dæmning for Tidens mægtige Strøm." – – "Den kgl. Commissarius har fremsat som paastaaet urokkelig Sætning, at Kongelovens § 3 skulde gjøre det umuligt for Danmarks Konge at føre Folket til politisk Myndighed og Udvikling, og at denne Lov skulde være af en saadan Stringents, at Kongen ved den til Evighed var bunden, Men lykkeligviis er det dog ikke saa; thi ingen Dødelig, hverken den kongelige Commissarius eller nogen høiere Regjeringsmagt, formaaer at slaae sit Søm i Tidens Hjul, der gaaer sin ustandselige Gang, og for hvilken Alt i Omskiftningen maa vige, desuden ligger Lovens Urokkelighed kun i Pagtens Gjensidighed, og naar Folket maatte ansee det fornødent at løsne det Baand, hvorved Kongemagten i sin Tid har forpligtet sig imod Folket til dets Jnteressers Varetagelse, – naar selve Folket heri kommer Kongen imøde: er betingelsen for den ældre Pagts Urokkelighed ophørt og Banen for Begge brudt til at danne en anden og ny Pagt." Haand paa Hjerte, mine Brødre, og lad da dets Pulsslag dømme, lad det tale, lad det vidne, om jeg forkynder Sandheden, naar jeg siger, at først naar Danmarks Folk udløses fra Enevældens Baand, først naar Frihedens Luftning lader et constitutionelt Dannebroge vare fra Høider og Sletter, først naar det frie Ord, vor Manddoms og vor statsborgerlige Selvstændigheds Værge, hvad enten det toner dansk fra vore, eller tydsk, fra vore andre Brødres Tunge, kan juble ved den constitutionelle Friheds Borg: da, men først da, er det, at Freden kan opslaae fine Pauluner hos os, da er det, at Kjærligheden skal boe, Tilliden skal bygge og Lykken skal blomstre under Retfærdighedens milde Scepter. Den næste Taler var Oliemøller Schytte, der sagde: Tiden byder Forsamlingen at tale, og jeg slutter mig aldeles til de Momenter, som den ærede Proponent har udviklet; thi det er min Overbeviisning, at han i sit Foredrag har udtalt Nationens Følelser og Mening. Den høitagtede kongelige Commissarius har foreholdt Forsamlingen, at de slesvigske Forhold ere af saa særegen Beskaffenhed, at det er vanskeligt at forudsee, om ei en Fremstilling af disse fra denne Forsamling vil berede Regjeringen nye Vanskeligheder og forøge den Spænding, der allerede existerer. Jeg vil ei nægte Muligheden heraf, men jeg troer i Sandhed, at vi saalænge have holdt os tilbage og været tause Vidner til det utaalelige Overmod, der har reist sig imod os, at det nu er den høieste Tid for denne Forsamling til at tage Ordet. Den danske Stats og Nationalitets faretruede Stilling fylder enhver tænkende dansk Mand med Bekymring; men ved Siden heraf hæver sig, med al den Kraft, som en retfærdig Sag indgyder, Bevidstheden om, at Taushed og Eftergivenhed nu ikke blot vilde være en forkastelig og umandig Svaghed, men endog Tilsidesættelse af en hellig Pligt. Det danske Folk føler, at her er Spørgsmaal om at være, eller ikke være; og, naar det dagligen med retfærdig Harme maa være Vidne til den Voldsomhed og ubillige Hensynsløshed, hvormed dets Selvstændighed og Ære angribes, da føler det sig rede til med mandigt Alvor og Kraft at modsætte sig enhver saadan Anmasselse, rede til trofast at staae Kongen bi, og med Redebonhed at bringe de Opoffrelser, som maatte udfordres til at tilbagevise disse anmassende Angreb paa Landets Sikkerhed og Statens Opretholdelse. Med Taknemmelighed erkjender Folket, at Hans Majestæt har erklæret Slesvigs Uadskillelighed fra Danmark ved det, aabne Brev, og idet det danske Folk haaber og forventer, at Regjeringen snarligst ved kraftig Handling vil virke for, at den danske Nationalitet gjenvindes og opretholdes i sin fulde Ret i Slesvig, seer det heri et naturligt og sikkert Middel til Statens Sammenhold. Naar den kongelige Commissarius fremdeles har betegnet Proponentens Moment i Slutning gen af hans Foredrag som en Omvei til at foredrage Hans Majestæt Ønsket om en fri Forfatning, da mener jeg, at dette ikke er nogen saadan Omvei; men at dette Moment staaer i god og naturlig Forbindelse med det hele Foredrag, idet det er opstillet som et Middel, hvorved de ulykkelige Forviklinger, hvori Alt nu er hildet, og den sørgelige Spænding, der nu har grebet saavidt om sig, kan blive hævet, og jeg maa med Proponenten samstemme i, at Betingelsen foren heldbringende og garanterende Ordning af de statsretlige Forhold er: en fri Forfatning. Imod en Adresse erklærede sig Stiftamtmand Rosenørn, Justitsraad Rummelhoff, Kammerraad Grønbeck, Justitsraad Estrup, Kammerraad Schjørt og Gaardeier Lydersen. Biskop TageMüller ansaae det for meget godt, naar en Constitution engang blev indført, at en Konge, som Christian den Ottende, maatte komme til at ordne Forholdene, men han holdt sig aldeles overbeviist om, at Tiden dertil ikke er den nærværende." Kammerraad Schjørt sagde: "Adskillige af de Taler, som idag ere blevne holdte, og navnlig Kbm. Rees, klang næsten for mig som en Liigtale over Danmark, som om Danmarks sidste Dag var kommen; men Gud være lovet, det er ikke saa. Tilstanden er ganske anderledes, og for mig er den langtfra saadan, som man her har skildret den. Jeg stemmer mod en Comitee." – Hvorfor er det da egentlig - hedder det i et Foredrag af Overkrigscommissair Holst – man har saameget imod at indgive et Folkeønske, udtalt igjennem en Adresse, Ere Forholdene i Danmark virkelig saaledes, at Fremtid og Rutid kunne ansee en fri Forfatning nødvendig og ønskelig, Danmarks Kongekrone bæres af en kundskabsriig og ædel Fyrste; vi regjeres efter retfærdige Love; Landet har Fred og en temmelig udbredt Velstand. Men Kongen er dødelig, den nærmeste Thronfølger er uden Livsarvinger, og den, der om nogle Decennier skal regjere i Danmark, hører muligen til de Ufødte. Ved disse Forhold, og under en Regjeringsform, der ikke har anden Statsgaranti end Kongens Personlighed, vil det være begribeligt, at Nationens Bevidsthed maa attraae noget Mere end blot moralske Garantier, og at denne Bevidsthed er rødfæstet, tør være synligt derved, at selv Landets nuværende lykkelige Tilstand ikke har bragt Constitutionsspørgsmaalet i Dvale. Fordre disse Omstændigheder, at Noget i denne Retning maa gjøres, da staaer det klart for mit Øie, at Tiden dertil maa være, medens Scepteret føres af Kong Christian den Otteende, der ved Erfaring, bedre maaskee end nogen nulevende Regent, kjender en fri Forfatnings Fortrin og Mangler, og vil derfor ogsaa, bedre end nogen senere Regent paa Danmarks Throne, kunne ordne den til Landets Lykke." - Ogsaa jeg holder fast ved den Jdee – sagde Kjøbmand Müller – at en Constitution vil for Danmark, med Hensyn til det Trin, hvorpaa dets Oplysning staaer, være det meest Gavnlige, og jeg er overbeviist om, at det maaskee, endogsaa kun om føre Tid, vil komme dertil, at vi faae en Constitution; men jeg troer fremdeles, at det er en Pligt for Forsamlingen, særdeles at bede Kongen om, at skjænke Landet en Constitution, netop fordi jeg troer, at Tidens Fordringer føre det med sig, og navnlig med Hensyn til de sørgelige Erfaringer, man har fra andre Lande, som fra Belgien og Frankrig, hvor man vel har faaet en Constitution, men med Blodsudgydelse. Det er umuligt, at sætte en Dæmning for Strømmen; den vil om kort Tid alligevel bane sig Vei, og det vilde dog være sørgeligt for Landet, hvis det skulde gaae paa den Maade. Man har tidligere ved flere Leiligheder opstillet Kongeloven som et Skrækkebillede. Kongeloven erkjender jeg nu paa ingen Maade at være stabil; den er kun et Menneskeværk, som er givet eller taget af Frederik den Tredie, og som maa kunne hæves af Christian den Ottende, naar Landets Tarv kræver det." – – Een af de sidste Talere under denne Sags foreløbige Behandling var Justitsraad Fleischer, der bl. A. yttrede, med Hensyn til hvad der er passeret i Slesvig: "at der i den slesv. Stænderforsamling er fremkommet Propositioner, ikke blot om en total Adskillelse fra Danmark, men ogsaa om en constitutionel Forfatning for Slesvig og Holsteen, hvorved begge Hertugdømmer skulde slutte sig sammen, og at der endogsaa er indkommet Begjæring om, at Slesvig skulde underlægges det tydske Forbund. Disse Propositioner have alle fundet megen Understøttelse; een af dem, den om en constitutionel Forfatning, er endogsaa indkommen, fra Hertugen af Augustenborg, en Mand, hvis Kløgt, Dannelse og Jndsigt vistnok er udenfor al Tvivl. Gaaer hans Forslag igjennem, forekommer det mig, at Slesvig vil løsrives aldeles fra Danmark, og det kongelige Udsagn vil i saa Fald have tabt sin Kraft. J de Yttringer, som ere faldne i den slesv. Forsamling, finder jeg ogsaa flere Hentydninger til, at een af de Grunde, hvorfor Slesvig ikke kan ønske nogen Forbindelse med Danmark, er, at Danmark staaer under Kongeloven, og det er ikke alene med Hensyn til Arbefølgen, at man i Slesvig ikke vil erkjende Kongeloven, men det er ogsaa med Hensyn til det constitutionelle Spørgsmaal. Den kgl. Commissarius har erklæret, at Kongelovens § 3 forbyder Kongen at forandre Forfatningen og gjør ham det umuligt, at give en Constitution. Hvis dette er Tilfældet, da har jeg troet, at naar Folket sympathiserer med Kongen, og Omstændighederne fordre det, maatte han i Forening med Folket kunne gjøre, hvad han ellers ikke kunde. Naar der nu ikke i Adressen udtales Andet end en Yttring, en Tilkjendegivelse om, at det danske Folk, i Tilfælde af, at Kongen finder det at være til Landets Gavn, anseer det nødvendigt, at Landet faaer en Constitution, da heri vil sympathisere med ham, samstemme- og gaae ham imøde, saa forekommer der mig Jntet at være til Hinder derfor. Om det iøvrigt maatte være Forsamlingens Mening, om den maatte troe, at det danske Folk ikke vilde sympathisere med Kongen i en fri Forfatning, at Folket under enhver betingelse, selv om det maatte ansees nødvendigt, for at tilveiebringe en Forandring i Forholdene, at det deri forenede sig med ham, vilde ønske Kongelovens Vedbliven, det er naturligviis et Spørgsmaal, som jeg paa ingen Maade fordrister mig til at besvare, men som Enhver i Forsamlingen maa afgjøre efter sin egen Erfaring. Da Præsidenten derpaa satte under Afstemning, om der i Anledn. af Forslaget skulde nedsættes en Comitee, blev dette Spørgsmaal med 26 St. mod 19 besvaret bekræftende. Til Comiteens Medlemmer valg tes, Propr. Nyholm, Professor Larsen, Overretsprocur. Jespersen, Cancelliraad Funder og Apotheker Koster. (St. Td.)¬