Viborger Samler, 1845-07-17
Nyeste Postefterretninger. Storbritannien og Jrland. J Underhusets Møde den 8de Juli fremtraadte Lord Palmersion med sin Motion om den nyeste fransk engelske Overeenskomst. Den ædle Lord paastod at det ufuldstændige Resultat af det hidtil fulgte System kun grundede sig paa flere Staters mala sides, med hvilke England havde indgaaet Tractater om Slavehandelens Undertrykkelser. Denne sørgelige Erfaring havde burdet gjøre den engelske Regjering forsigtigere: den havde burdet hindre den i at afslutte med Frankerig, en Tractat, som, man maatte vende og dreie Sagen saaledes som man vilde, var hverken mere eller mindre end en Ophævelse af Gjennemsøgningsretten for stedse. Det var isandhed at beklage at en Mand, som Hertugen af Broglie, der havde undertegnet Gjennemsøgningstractaterne, og som var en ærlig Modstander af Slavehandelen, havde beqvemmet sig til at afslutte en saadan Tractat som den nyeste; saa meget mere maatte man beklage det, som det Ramaskrig, der havde bragt baade Frankerig og England til at vige tilbage, kun havde sit egentlige Udspring i en Sammensværgelse af Slavehandlere i Frankerig, Cuba og Brasilien, - en Machination, der tildeels ogsaa var den egentlige Grund til det i senere Tid fremkonstlede franske Nationalhad imod England. Vel havde man søgt at tillægge Begivenhederne i Aaret 1840 og Behandlingen af det orientalske Spørgsmaal Skylden for den tilstedeværende Misstemning; men det nuværende Ministerium var allermindst berettiget til at benytte hiin Politik og sammes Følger for at forsvare sin svage Eftergivenhed imod Frankerig, da de meest betydende Mænd i det nuværende Ministerium, navnligen Hertugen af Wellington og Lord Aber den, udtrykkelig havde billiget Englands Politik i 1840 og Sir Robert Peel selv havde vel paa den ham sædvanlige og forsigtige Maade vogtet sig for en direct Billigelse af hiint System, men ogsaa ligesaa forsigtig vogtet sig for enhver Dadel. Af Guizots Taler i de Deputeredes Kammer erfares, at den franske Regjering i Begyndelsen havde afslaaet ethvert Skridt, der sigtede til at hæve Tractaterne fra 1831 og 1833, fordi den anerkjendte Englands utvivlsomme Ret til disse Overeenskomsters Opretholdelse, og ikke kunde antage at et britisk Ministerium kunde vise sig saa svagt at give slip paa denne Ret, fordi en Sværm af Slavehandlere forlangte Afskaffelsen. Hvad den nye Tractat angik, da vilde det vorde Slavehandlerne let ved Hielp af dobbelte Papirer at undgaae saavel de britiske som de franske Krydsere, naar disse ikke stedse vilde vandre parviis sammen, saaledes som de stamesiske Tvillinger. Under saadanne Forhold var det af bydende Nødvendighed at man lærte at kjende de Facta, hvorpaa Ministeriet havde støttet sin imod Frankerig udviste Eftergivenhed, og han haabede derfor, at Premierministeren, som Grund for sin Vægring, ikke vilde gjøre Brug af den lidet troværdige Undskyldning, at den offentlige Tjeneste gjorde det umuligt at forelægge Huset Underhandlingsprotocollerne. At hans Motion ikke var affattet i en mere bestemt Form, havde sin Grund i den overveiende ministerielle Majoritet, der ikke lovede noget heldigt Resultat. Men hans (Lord Palmerstons) Pligt var det at anbefale denne Gjenstand, hvis Vigtighed var gjennemgribende, til det britiske Folks Opmærksomhed. - Da Peel derefter tog Ordet, afgik Posten.