Jyske Efterretninger, 1771-04-05
Noget og Aarsagen til de dyre Kornpriser. (taget af Magazinet for Patriotiske Skribentere Nr. 11. og 12. Nel har man allerede seet nogle Aarsager til de dyre Kornpriser angivne, som har været paa et Aars Tid, i sær siden Districterne og Kiøbstæderne bleve forpagtede af hver Kiøbstæd paa 6 Aar; men ingen har endnu mældt noget om, at just denne Forpagtning er en vigtig Aarsag til Kiøbstædernes visse Undergang, og vil, saa længe den varer, vedligeholde de høye Priser paa Kornvare; den udmatter i Almindelighed meenig Mand og forbedrer ikkun Omstændighederne for nogle faa i Særdeleshed. Aarsagen til dette er den store indflydende og utilladelige Misbrug med Brændeviins=Brænderiet paa Landet, saavel uden for Districtet, hvor de har Tilladelse, som og uden for oplyse dette noget nøyere: 1) Hvor en har forpagtet en Bye for Districtet hvor de ikke har Tilladelse. Jeg vil eller et Sogn, hvoraf han svarer til Kongen 2 a 3 Rdlr., meer eller mindre, maae han ikke allene brænde alt hvad han kan, men han marschandiserer endog dermed, og tager langt meer end Kongen faaer. Andre Bønder, som sidder i en anden Bye tæt derhos paa Kiøbstad. Districtet, og som burde tage deres Brændeviin i Kiøbstæden, faaer Lyst at have samme Frihed, accorderer derom med Kiøbstæd Forpagteren, og giver ham noget anseeligt, for at faae den Frihed at brænde. Hvad nu fattige Borgere i Kiøbstæderne lider under denne Omgang, er ikke at udsige; thi der bliver ved den Leylighed mange Tusinde Tønder Sædevare opsvedne til Brændeviin paa Landet, men til ingen Nytte; thi de faaer ikkun lidet deraf, og det lidet de faaer, er saa ildesmagende og fordervet, at de kan forgive Folk dermed. Herover maae den Fattige lide Nød for Brødet til sit Legems Ophold. De Bønder, der nu kaldes Forpagtere, ere saa flittige i denne Misbrug, at den Sæd, som de selv avler, kan ikke forslaae til at brænde af, og altsaa opkiøber de rige Bonde Forpagtere alt det Korn, som de kan opdrive i deres Bye og Egn, ja de nærmer sig endog nu til Kiøbstæderne, for at opkiøbe saa meget, der er at falgiøre af Sæde vahre, og derved forhøye Priserne paa Kornvahre for alle Kiøbstæderne. De privilegerede Kroemænd, som disse Bondeforpagtere sidder nær, kan uden Tab umuelig holde Kiøb med dem, da de Privilegerede svarer 100 Rdlr. af deres Tønde Kiedel, og Bonde=Forpagterne ikkun 2 a 3 Rdlr. hvor der dog gjerne kunde svares 100 Rdlr. Det er altsaa en Umuelighed, at hverken Kiøbstedmanden eller den privilegerede Kroemand kan holde Priis med Bonde-Forpagteren, thi denne, som svarer mindre til Kongens Casse, kan altid levere Brændevinet ringere end de i Kiøbstæden, som foruden Consumptionen af det de forbrænder, betaler og Afgift for District=Friheden. Dette er Aarsag, at Kiøbstæderne aftager meer og meer, og at Prisen paa Kornvahre, stiger, og følgelig paa andre Levnetsmidler med. Frie Jndførsel paa Kornvahre, vil ikke forskaffe god Tid saasnart, saa længe Brændeviinsbrænderiet æder om sig som en Kræft Syge, og fortærer alt, hvad den faaer fat paa; og bliver den ikke hemmet, faaer Landet vist til Slutning fleere Betlere, end Bønder og Borgere. Ved Forordningen af 1757. Art. 20, skulde Misbrugen med utilladelig Brændeviinsbrænden, paa Landet være reent afskaffet; ja det er endog befalet, at hvor Brændeviinskiedler fandtes, skulle de slaaes i Stykker. og bedes 20 Rdlr. Derved skulde man synes, at Misbrugen kunde være blevet hævet. Men, saa anføres der i samme Artikel, at naar Kiøbstæderne vil inqvirere, saa skal de have Rettens Betientere med, nemlig: Birkedommer eller Herredsfoged; og det forstaaer sig, at det er imod disse Folkes Villie at følge med i den Forretning; Undskyldnindet. Altsaa maae Kiøbstædmanden bie; Jmidlertid bliver ger findes altid. J Dag tillader ikke Enbeds=Forretninger Bonden advaret, og da kan ved Jnqvisitionen intet udrettes. Dette afholder paa den ene Side Kiøbstæderne fra at inqvirere, og paa den anden Side fik Proprietairer og Forvaltere paa deres Godser endnu meer Raadrum til at afholde Kiøbstædborgerne fra at inqvirere, da der i samme Aar 1757. udkom en anden Forordning, at ingen maatte skienke for 1 s. Brændeviin til en Bonde under 10 Rdlr. Straf. Det andet, sælger du for 1 s. til nogen af vore Bønder, saa skal hedte da til Kiøbstæden: Giør du nu der, saa giør vi det du betale 10 Rdlr. og understaaer du dig at inqvirere hos os, saa skal vi passe dig op, for at faae dig til at bøde efter denne Forordning. Det er at sætte Kniven paa Struden af Kiøbstæderne; og det er virkelige existeret, at i en Kiøbstæd maatte 5 hver betale 10 Rdlr. strax, og paa 5 andre blev udsendt Spioner, at gribe dem i 1 s. Brændeviins Sælgning, formedelst at de havde inqvireret, og Vedkommende fik den onde Glæde og Revange for denne Jnqvisition, at disse Fem maatte efter Dom betale Processens, Omkostninger med 200 Rdlr. foruden hver 10 Rdlr. i Mulct. Hvad tykkes man nu, at Kiøbstædborgere skal sige og giøres Han tør ikke see til den Bondebye, hvor der brændes, at Frygt for, at Forvalteren ikke skal udsætte Spioner paa ham. Jeg kan dog ikke troe, at Forordningen vil, uden i visse Tilfælde og utilladelig Misbrug af Brændeviin ved Fylderie, saa strængt exeqveres; thi ellers skulde jo næsten alle Kiøbenhavns Borgere, som daglig skienker Brændeviin, til Bønder, der komme til Torv, have været forfaldne i samme 10 Rdlrs. Bøder, og det ofte nok. 2 Der ere Borgere i Kiøbstæderne, som brænde endnu, men saasom de in 20 Roes. gen Deel har med Forpagterne over Kiøbstæds Friheden, er det dem forbudet, at sælge 1 Pot eller Pægel til nogen Bonde udaf deres Huus, efterdi de ikke har ladet sig indskrive i Oplaget, hvortil den største Deel af dem ikke er formuende. Disse maae altsaa meere og meere forarmes, og de faa Store og Rige i hver Kiøbstæd vil opæde de Smaa og Fattige. Det kan ikke mangle Beviis, at Kongen og det Almindelige jo taber meget derved, at Kiøbstædmanden bliver forarmet, ja meere end der vindes ved, at de saa rige Forpagtere samler Midler. Blev Bondens BrændeviinsSvierie afskaffet ganske, vilde Kongens Casse ufeylbarlig vinde noget anseeligt derved, og Brødet og Kornvahre blive i lættere Priis. Jeg kiender en Kiøbstæd=Forpagter, som har forsikkret, at han vilde give Kongen 1000 Rdlr. for det District, hvorfor Hs. Majestæt nu ey faaer meer end 600 Rdlr. NB. naar Bonden ikke brændte. Det maatte dog være mueligt, at afskaffe Bondens Brændeviinsbrænding, men aldrig uden at Herskabet og Forvalteren skulde bøde og straffes, hvor saadan utilladelig Brænding skeede. Naar Kongen befalede, at hver Proprietair skulle betale en Mulct af 200 Rdlr. for hver utilladelig Brændeviins=Pande, som maatte findes paa deres Gods, og opdages og borttages af Kiøbstædmanden, der skulde have Frihed at inqvirere med et Antal gode Vidner uden forbemældte Rettens Betientere, og Forvalteren paa saadant et Gods skulde gaae 3 Maaneder i Slaveriet eller betale 100 Rdlr. for hvertutilladeligt Brændeviins=Tøy, han dulgte for sit Herskab; saa er jeg vis paa, denne utilladelige Brænding blev ophævet. De 10 Rdlrs. Mulct, som forbemældte Forordning fastsætter, skulde allerne betales af dem i Kiøbstæderne, der skienkede til Bønder, saa de bleve drukne, og 5 Rdlr. af den paa Landet i lige Tilfælde. Det vilde vist gjøre en bedre Virkning, end den nærværende Foranstaltning, og overlades til høyere Eftertanke.