Ribe Stifts Adresseaviser, 1792-05-04
Skulde jeg være Jnspektør eller Forstander, (tænker mangen en, ja tør endog sige det, og skulde ikke have det Prærogativ, at indlægge i Hospitalet, hvem jeg undede det? Neil Hr. Jnspektør eller Hr. Forstander, for Himlens Skyld, nei, Fundatsen, saalænge til Regieringen giør Forandring deri, bør være din uafvigelige Regel; ellers er du en uredelig Mand. Med Fundatserne i Haanden lade man engang Hospitalslemmerne i eet Hospital efter det andet passere den nøieste Revne, og man vilde faae underlige Ting at høre og set. b) Undertiden, fortrænge de mindre værdige de værdigere Almisselemmer. En sleben Tunge, en god klynkende Betlerstemme, Smigrerier, Bekiendtskab med formaaende Personer, kraftige Rekommendationer, ofte givne i Blinde o. s. v., belægger mangen en Plads, som en undseelig Nødlidende ønskede sig, og havde Ret, og forgieves søgde; men som han maae indrømme den uværdige. Ofte skeer det, nu vist nok uskyldigviis paa Jnspektørernes og Forstandernes Side, at Uberettigede eller mindre Trængende faae de vakante Pladser; det er dem ofte umueligt at kiende de Uværdige fra de Værdige; paa mange Maader føres de bag Luset, men Direktørerne, siger man, skulle have Tilsynet, altsaa maae vel Jnspektørerne og Forstanderne i denne og enhver Henseende være redelige og paapassende. Vel nok, men 1) er det jo aldeles imod Levemaaden, nu omstunder at see Folk saa nøie paa Fingrene. 2) Ere jo ofte disse Direktører fraværende, og de faa Timer, de kunne have til Revisionen over slig en Stiftelses Sager, ville umueligen forslaae, til at ligeind i Musehullerne. 3) Den fortrængte eller fornærmede Fattige vover ikke at klage, fordi han blindt hen troer Ordsproget: at den Fattige har aldrig Ret. Saalænge der ikke klages, maae vel Direktionen troe, at alting gaaer rigtigt til. Men 4) om ogsaa Direktørerne havde alle Argi Øine, saa maatte dog den Mand i vore oplyste Tider være meget dum, der ikke kunde skiule for dem det, han ikke ønskede, at de skulle see. Man vil have Exempel paa, (mendet maae være længe, længe siden, og i et langt bortliggende Land, at Direktionen fik engang i Sinde at tælle alle et Hospitals Lemmer, først i Forstanderens Regnskab, og siden i Hospitalet, og see, 1/2 Deel af dem fattedes her, men fandtes rigtig nok i Forstanderens Regnskab. c) Undertiden administreres disse Stiftelsers Midler ikke redeligen. Gemeenlig er ikkun en liden Løn tillagt Hospitals=Jnspektører og Forstandere, for ikke at bebyrde Stiftelser, som ere bestemte til, at lindre de Fattiges Kummer. Der er, som oftest, ikke tillagt dem saa meget, at de kunne ernære en Familie deraf. Det er dem derfor endog i Loven forbudet at givte sig, da Hospitalet bør være deres Arving. Og dog seer man Hospitals Forstandere leve herligen, faae høi Rang, som fordrer Omkostninger: samle store Midler. Man har og havt Exempel paa, at en Hospitals=Forstander havde samt let saa mange Midler, at han lod sig nobilitere. Hvor kommer vel al denne Herlighed og Overflødighed fra Andet Beviis behøves vel ikke, d) J Hospitalerne pakkes mange Steder en Mængde Mennesker oven paa hinanden, hele Snese, og undertiden flere, i eet Værelse. Gode Gud, hvilken Dunstkreds leve disse i Alle disse ofte usunde og syge Menneskers Uddunstninger, Dampen af deres Jldpotter, Lugten af Snese Sorter Mad, Stanken af . ., og meget andet giøre jo disse Huse, som skulde være Tilflugtssteder for Lidende, ret til Usundheds og Jammers Boliger. At der lukkes op, for at skaffe den friske Luft Indgang kunne mange af de meere skrøbelige ikke taale, og det vilde heller ikke stort forslaae. Hvor man ge Exempler har man ikke paa, at smitsomme og dødelige Sygdomme have udbredt sig fra den ne Kilde, ikke allene i Huset selv, men ogsaa Staden og Landet. Det er jo ikke et Aar siden at denne Frygt - den Gang, Gud skee Lov ikkun en terror panicus - foruroligede en heel Hovedstad, at Pesten fra et vist stort Hospitals Magazin af gamle Sengeklæder skulde udbrede, sig. At det er mueligt, at smitsomme Sygdomme fra sligt et Usundhedens Reservoir kunne udspire, det nægter vel ingen, c) Som oftest anlægges disse Hospitaler i Stæderne, hvor Levemaaden er dyrere, end paa Landet. Her maae iblandt andet betales Konsumtion og Accise. Besynderlig nok: Konsumtion og Accise af den Føde, som en Almisselem putter i sin Mund! Jeg veed nok nogle af de Grunde, hvorfor man anseer det passeligt, at have Hospitalerne i Stæderne; men jeg veed ogsaa at alle Fordeelene derved ere ringere, end Fordelene vilde være, om de vare anlagte paa Landet, hvor Levemaaden er lettere og Luften sundere. Efter de Fundatser, jeg har læst, og formodentlig efter alle Hospitalers Fundatser, maae Hospitals Lemmerne ikke betle; men at lade sig bruge som Rende= eller Sladderkierlinger, det er dem dog vel uformeent. Naar en gammel snaksom Kone har faaet Adgang i 3 til 4 Huse, hvor imellem hun kan føre Nyt, saa hielper det hende til hendes Underholdning, som hun ellers tildeels var nødt til, efter sine Kræfter, at søge ved Arbeide; men der for kunde vel jo Stæderne gierne undvære Hospitalerne. Rendekierlinger og Sladder fandt man vel Leilighed til alligevel. Hospitalslemmer maae ikke betle; men jeg formoder, at det maae være forsømt, at indrykke dette i en vis Kiøbstæds Hospitals=Fundats; thi saa ofte ieg har været der, have Hospitalslemmerne vrimlet der for Dørrene, og naar jeg skulde forbi Hospitalet, indbildte jeg mig, at jeg havde en Toldbod at passere, f) De fleste Hospitaler ere oprettede fornemmelig for gamle Fruentimmere, da de gamle skrøbelige og fattige af Mandkiønnet vist nok, som oftest, ere meere forladte og mere trængende til Understøttelse og Pleie. Jeg kan ikke indsee, hvorfra denne underlige Medlidenhed med det ene Kiøn, til Fornærmelse mod det andet, har sin Oprindelse, uden maaskee fordi det ene Kiøn er meere snaksomt, og følgeligen meere moersomt, end det andet. Ved den Fattigforsørgelses=Plan, jeg udkastede, maatte Forskiel af Kiøn slet ikke komme i Betragtning. g) Der anvendes saa meget paa Bygninger og Lønninger for Betienterne saavelsom paa Bygningers og Jnventarii Vedligeholdelse, og dette meget maatte, om mueligt svares. Herimod kan vel intet fornuftig være at indvende, c. 105. Saalænge det skal ansees som sacrilegium, at ophæve Hospitalerne, og forsørge de Fattige, som ellers der skul 5) Det vilde vel blive lidet dyrere, men det fik ei at hielpe. Det forsikres, som en Sandhed, at en Embedsmands Kone i en vis liden Kiøbstæd aarlig lønner 2 aldrende Matroner, som jevnlig maae bringe hende alt Stadens Nyt, f. Ex, hvad Mad der i Dag spises i det eller det Huus. Der er til Uhæld intet Hospital i Byen; thi ellers havde hun disse vigtige Underretninger for langt bedre Kiøb. de indlægges paa andre Stæder og paa en beqvemmere og bedre Maade; saalænge vi saa underligen mistyde Pauli Ord Gal. 3, 15, og ansee dem som en befaling, at et konfirmeret Gavebrev bør blive usvækket og i sin fulde Kraft, endskiønt Tiderne giøre Forandringer der baade nyttige og høist nødvendige, og forvolde, at den tilsigtede Nytte enten slet ikke, eller ikkun for en Deel opnaaes, saa længe beholde vi vel Hospitalerne. Jeg for min Deel torde gierne, naar jeg havde Regieringens Tilladelse dertil, vove mig til, at tage den første Steen bort af en Hospitalsbygning, uden Frygt for Virkningen af de skrækkelige Forbandelser, der læses i nogle Fundatser; thi jeg var da vis paa, snart at faae de Fattiges, og flere Fattiges Velsignelser, end de ere, som nu høste Nytten af Fundatserne, og jeg er vis paa, at enhver Testator, som i værdig Hensigt havde givet sine Midler til Hospitalet, (om han kunde see op af sin Grav, vilde glæde sig ved, at hans Gave nu kunde blive bedre anvendt, end den, efter nærværende Tiders Beskaffenhed, kunde blive i Hospitalets Trængsel og Qvalme og Hunger a. c. 106. Jeg vil engang forestille mig det største og rigeligst doterede Hospital, Danmark uden Tvivl har, og ved Siden af dette det mindste Fattighuus jeg kiender. Jeg ønsker dem begge een og samme Skiebne, den samme som jeg ønsker Hospitaler og Fattighuse *) i Almindelighed; Fattiglemmernes Udfløtning. Jngen af de Mænd, som have Embede og Levebrød ved dette Slags Stiftelser, om nogen af dem læser dette, fortryde, ) For saadanne Almisselemmer, som paa en spektakuløs Maade ere lydede især i Ansigtet, vilde jeg derimod, at et og andet lidet Hospital maatte vedblive, og at det nøie maatte foreskrives dem, hvor langt de maatte komme. Saalænge det ikke er afbeviist, at en frugtsommelig Kones ved pludselig Skræk forstyrrede Jmagination kan have en farlig Jndflydelse paa hendes Foster - og jeg troer, at Erfarenhed modsiger alle de Jndvendinger, som kunne giøres derimod - saa skylde vi dog vel baade Moder og Foster den Agt og Ømhed, ikke at udsætte dem for nogen Fare. Endog et tungsindigt Menneske kunde de forvolde en pludselig og farlig Skræk. derpaa, eller tænke, jeg ønsker een eneste af dem brødløs! nei, langt fra de burde hver især, for deres Levetid beholde, som Pension, deres fulde Løn og tilstrækkelig Godtgiørelse for Afgangen i enhver af deres lovlige Fordeele. Dette kunde Hospitalet gierne give dem, og dets Lemmer dog vinde anseeligen. Angaaende det først benævnte store Hospital, da have Lemmerne her Huuslye, Varme, medicinsk Pleie a. og 3 Mk. ugentlig. En Mand, som i sin Tid maatte have nogen Underretning derom, har med Vished forsikret mig, at, naar Hospitalets Gods blev solgt tilligemed dets Bygninger og Jnventarium, da vilde Renterne af dets meget anseelige Kapitaler, og Renten af den Kapital, som vilde udkomme af det bortsælgende, tilligemed Besparelsen af de anseelige Penge, som medgaae til Betienternes Lønninger, Skatter, Bygningens og Jnventarii Vedligeholdelse, Jldebrændsel, Lysning o. s. v. Alt dette sammenregnet vilde give saaberydelig en Sum aarlig, at enhver Hospitals lem af det nu værende Antal kunde ugentlig have 9 Mk., i Stedet for de 3 Mk., som de nu have, og endda vilde blive et Overskud, som og faa Aar kunde voxe op til en Kapital, der kunde give Udbytte til en nye Almisselem, saa at Almisselemmernes Antal bestandigen kunde voxe. Forholder det sig saaledes, som var let at undersøge, saa tvivler vel heller ingen om, at de 99 af hvert 100, som nu ligge i Hospitalet, vilde finde sig bedre tiente med at modtage igiennem en sikker Haand ugentlig 9 Mk., naar de selv kunde vælge sig Opholdstæd, hos deres Venner eller Beslægtede, hvor de vilde, som oftest paa Landet og omkring i Provindserne, hvor de af deres ugentlige 9 Mk., kunde leve ligesaa beqvemt, som om de i Hospitalet selv nød 12 Mk. og mere ugentligen. For den, som har nogen Erfarenhed, og har tænkt noget herom, behøver vel dette intet Beviis. Nu det lidet Fattighuus. Dette kiender jeg bedre; det er anlagt paa Landet, og egentlig bestemt til Beste for et vist Godses Fattige. Det har 8 Lemmer og en fattig Mand, som skal have Tilsyn med Huset og dets Lemmer. Dets Jndkomster ere Renterne af 4000 Rdlr., altsaa 160 Rdlr. Deraf har hver af de 8 Fattiglemmer, som ere gamle Koner, ugentlig 1 Mk. 8 s., altsaa tilsammen, hele Aaret 104 Rd. Opsynsmanden har, saavidt jeg erindrer, aarlig For 32 Læs Tørv, som er Godsets Bønder paalagt at levere, imod Godtgiørelse af 3 Mk. for Læsset, betales. er 140 Rd. Resten af Indretningen, og den bestemte Anvendelse af de overskydende 20 Rdlr. veed jeg ingen ret Rede til; nok, at enhver fattig Kon har, foruden Huuslye og lidt Jldebrændsel, 13 Rdlr. aarlig; men maae ikke betle. Kan hun nu slet intet fortiene, har ingen Venne eller Slægt i Nærheden, som kunne hielpe hende, og see hende tilgode, saa maae hun i saadanne Haar, som vi nyeligen have havt, lide Mangel med sine 24 s. om Ugen; thi mangen en, som har et friskt Hierte, kunde vel æde dem op i tørt Brød. Med Vished paastaaer jeg, at det halve deraf vilde, som oftest, giøre hende meere Rytte, naar hun kunde vælge sig, hvad Opholdsted hun vilde. Jeg vil forsøge at giøre en kort Regning over en bedre Maade, paa hvilken dette Fattighuses Midler kunde anvendes: Renten af Kapitalen er 160 Rd. Huset, førend det blev istandsat og indrettet til dette Brug, skal have givet i aarlig Leie 16 Rdlr. da Leierne maatte holde det vedlig ge. I det mindste vilde det nu og for Fremtiden give det samme. Uden Tvivl forbandt Byemændene sig gjerne til, at svare denne Leie for bestandig = Naar Jnventarium blev solgt, vilde det indbringe 100 Rdlr., altsaa Renter deraf. tilsammen 180 Rd.