Ribe Stifts Adresseaviser, 1794-10-10
Fra dette Tidspunkt holdt Sieyes sig tavs, uden at lade sig nogensinde forstyrre i sin Roelighed af de Storme, som siden reisde sig i Conventen. I det heele sidstafvigte Aar saae man ham ikkun tregange paa Talerstolen: 1) ved Bekiendtgiørelsen af hans dødfødte Constitution, hvoraf han selv oplæsde den første Deel; 2) i Anledning af Ludvig den 16des Fordømmelse, en Omstændighed, hvori han koldt udsagde allene det eenstavelses Ord, Død og en delig 3) i November, da de beedigede Præster overleverede deres Bestallinger, for at fratræde deres Embede. Han gjorde da intet andet, end erklærede med en mørk Mine, at havde intet Diplom at overlevevere, fordi han allerede for lang Tid siden havde opofret sit til Jlden. Hvo der kiender denne Mand, forundrer sig aldeles ikke over hans Ligegyldighed, midt under de Begivenheder, som een efter anden, have foraarsaget de adskillige Partiers Fald. Stolt af sin dobbelte Character, som Præst og Philosoph nedlader han sig sielden saa dybt, at han omgaaes med andre Mennesker, hvilke han betragter som Væsener af en ringere Art. Urokkelig i de Meeninger, som han har antaget for sam de, vil han ikke give sig under noget Parties Fahne, eller lempe sin Tænkemaade efter den almindelige Meening; føelsom ved Fornærmelser, (og enhver Modsigelse er stedse i hans Øine en Forurettelse) indhyller han sig i sin philosophiske Kappe, saa ofte den Viisdoms Lære, som han skiuler under et hemmelighedsfuldt Sprog, bliver ilde forstaaet, eller forkastet. Saaledes er den Character beskaffen, som AbbeSleyes allerede har lagt for Dagen i den constitutionerende Nattonal=Forsamling. Udstødt af fine Medbrødre, Præsterne, formedelst nogle populære Skrifter, som han havde udgivet førde almindelige Stænders Sammenkaldelse, tog han Partie med den tredie Stand og Folket, hvis Afgud han var, og som havde udnævnt ham til dets Repræsentant. Han var den, som først foreslog for Stændernes Deputerede, at erklære sig for en National=Forsamling, og denne Begyndelse gav de største Forhaabninger. Han blev udnævnt til Medlem af den første Commission, der skulde giøre Constitutions Planer, og i denne Qvalitet gjorde han Udkast til den berømmelige Forklaring over Menneskeets og Borgerens Rettigheder, der vel blev forkastet som alt for abstract, men havde dog den Fortieneste, at være mindre usammenhængende, end alle de andre, som bleve overleverede. Fra den Tid tang Abbe Sieyes i nogle Maaneder, og afbrød sin Tanshed ikkun en eneste Gang, da man undersøgde Spørgsmaalet om de Geistliges Eiendomsret til deres Godser. Han forsvarede Geistlighedens Sag med megen Varme, og udgav et meget bittert Skrift imod Folkepartiet under denne Titel, De ville være frie, og forstaae ikke at være retfærdige. Dette Skrift forsynede ham ingenlunde med hans forrige Colleger, og forspildte hans Credit hos hans nye Venner *)) Denne Mands Hidsighed og Uhøielighed, den Bitterhed, som sporedes i hans Tænkemaade siden Udgangen af Aaret 1789, gav i Aaret 179. Anledning til et besynderligt Optrin. Eiermont=Tonnere havde udgivet en Samling, af Taler, som han Kiøde holdt i den constituerende National Forsamling, og paa eet Sted, i samme nævnede han Abbe Steyes som Stifter til de 4400 Municipaliteter. Sieyes lod indføre i de offentlige Blade en heftig Protestation imod denne beskyldning, og tilskrev andre Deputerede den Jndretning, som man vilde tilskrive ham. Nu fremkom Contra=Beskyldninger i Kan man vel, naar dette Skilderie er lignende, komme paa det Jndfald, at en Mand, som Sieyes, har kundet forstikke sig bag en Robespierre, der i Henseende til Talenter stod langt neden under ham. Mallet du Pans Dom er uden Tvivl intet tilstrækkeligt Beviis for denne Paastand, da han siden August Maaned 1792. har været en Udlænding i Henseende til Frankerig.