Aalborg Stiftstidende, 1837-09-23
(Jndsendt til Aarhuus Avis.) Kjære Ven. Foruden disse Nyheder er der een, der i disse Dage saa godt som udelukkende beskjæftiger det herværende Publicum, det er Kjøbenhavnspostens forcerede Angreb paa Cfr. Collin. Jeg kjender Din Ærbødighed for denne Hædersmand, saa at jeg kan see hvor forstenet Du vil staae ved at læse, hvorvidt den saakaldte liberale Presse allerede er kommet i at tilsidesætte Liberalitet - ikke at tale og Retfærdighed -, naar det gjælder om at angribe en, Regieringen nærstaaende Mand. - Du vil vel spørge, hvem er det, der opkaster sig til Dommer over en af Landets første Mænd, og læser Lectier, som var det for en Skoledreng, for den Mand, der i een Uge maaske har gavnet Landet meer, end alle Kjøbenhavnspost=Leverandeurer i deres hele Liv, den Mand, hvis Dage og Nætter stedse have været helligede Fædrelandets Tjeneste, hvis Virksomhed har de skjønneste Mindemærker Landet rundt, og hvis Liberalisme, skjøndt ikke ganske af det Slags, Kjøbenhavnsposten prædiker, har den ægte, sande Kjærne? Jeg veed det ikke, men det vilde ikke være forunderligt, om det var en ung Person, der nylig har børstet Støvet fra Skole= eller Collegiebænkene af sin Kjole, thi det er jo Tidens Tone, at vor Ungdom, der af franske Journaler har i slugt al Verdens Viisdom, opkaster sig til Lærere for vore aldre, i Statens Tjeneste prøvede Mænd. - Da jeg veed, hvor magtpaaliggende det er Dig, at komme paa det Rene med denne Sag, vil jeg give en lille Commentar dertil. Historien er i Korthed denne. Collin var med 1 andre, uden Gage, Directeur for Theatrets Enkekasse, en ganske privat Anstalt, der, saavidt mig bekjendt, skylder hans Virksomhed sin Tilværelse. Prinzlau havde, som Theatrets Hovedkasserer, denne Anstalts Obligationer paa circa 42,000 Rbd. i Bevaring, af hvilke han ved de listigste Bedragerier og Falsknerier, har tilvendt sig for circa 36,000 Rbd. Paa samme Tid besveghan Theaterdirectionen, hvis lønnede Embedsmand han var, og til hvilken indgaves ugentlig Rapport om Kassen, for meget betydelige Summer paa flere forskjellige Maader. Ved Enkekassen var han derimod Casserer uden Emolumenter. Det lægges nu Collin til Last, at Obligationerne ikke, da Prinzlau blev formelig ansat som Hovedcasserer ved Theatret, bleve ham formeligt overleverede, og at Collingi mange Tilfælde, ikke har ladet Paategningen, at Obligationerne til hørte Enkekassen, notere i Statsgjældsdirectionen. Det sidste kan imidlertid ikke sees af Dommen, der tvertimod tydeligt viser, at næsten alle de i den nævnte, Enkekassen tilhørende Obligationer vare noterede, navnlig den paa 16,000 Rbd.; kun omet Par mindre siges dette ikke udtrykkeligt. Det første er ganske naturligt, da han allerede for hans Ansættelse som Theatrets Hovedkasserer havde modtaget Enkekassens Obligationer. - Den maa nemlig vel bemærkes, at det dengang, forinden man havde faaet den ved de Prinzlauske Bedragerier dyrtkjøbte Erfaring, af alle og enhver ansaaes for saa fuldkommen Betryggelse, som mulig, at have Obligationerne noterede. Først af Prinzlau har man lært, at noterede Obligationer kunne forfalskes og atter noteres uden Eierens Vidende. Men Retfærdighed fordrer, at Collins Forhold bedømmes efter det dengang almindeligt Antagne, og ikke efter hvad man senere har lært. Som en følge af de Prinzlauske Bedragerier udkom ogsaa Pl. 4de April 1835, ifølge hvilken alle de, offentlige Stiftelser tilhørende Obligationer indføres i de nu indrettede Jndskrivnings=Protocoller i Statsgjældsdirectionen, og derpaa tilintetgjøres, da Prinzlau havde lært Regjeringen, at der ingen Sikkerhed var, saalænge de forbleve i vedkommende Casserers Hænder. Det var vistnok denne Overbeviisning om Obligationernes fuldkomne Sikkerhed som noterede, der gjorde, at Printzlau, denne som Theatrets Hovedcasserer i Pengesaager meget betroede Mand, om hvis Redelighed der dengang ikke var mindste Tvivl, ikke blev bevogtet som en Kjæltring. Jeg kan ikke fortænke nogen Mand i, at han ikke anseer nogen for Kjæltring, før han har Aarsag dertil, vor Tids Liberalisme mener anderledes. Der lægges Collin endvidere til Last, at han ikke saae Prinzlau paa Fingrene, efterat der var opdaget en Kasseddefect den 11te April 1831. Denne Kassedefect opdagedes imidlertid ved Theaterkassen, hvormed Collin intet havde at bestille, og den kom aldrig til hans Kundskab. Dette er med Bestemthed forsikkret af flere Mænd, hvis Paalidelighed er saa almindeligt erkjendt, at der ingen Tvivl er om dette Punkt, hvorved Kjøbenhavnspostens Hovedanke falder bort, men formodentlig udkræver dens velbekjendte Liberalisme, at der derfor skal føres juridisk Beviis ved et Tingsvidne, før den vil tro det. At den bygger sit Beviis paa, at der upaatvivlelig maa være afgaaet Notits herom til Finantsdeputationen, altsaa paa noget, den ikke veed, er jo i sin Orden. - Tillige faaer Colli Lection, fordi Obligationerne vel vare paategnede som Enkekassens Eiendom, men ikke forsynede med Navns Underskrift. Det er af det Slags velkomne Anker, som have den gode Egenskab, at de kunne fortsættes i det Uendelige. Naar En er betroet en Kasse, og har forsynet den med en forsvarlig Laas, kan man jo dadle ham for, at han ikke heller har brugt to, er dette Tilfældet, skulde han have brugt tre, og saa fremdeles. Havde Collins og de andre Directeurers Navne staaet under Paategningen, kunde Kjøbenhavnsposten have forlangt deres Titler med, det havde naturligviis været vanskeligere at radere ud Da Prinzlaus Bedragerier ere skeete ved Radering, Afklipning af Noteringen o. a. d., havde det naturligviis ikke givet større Sikkerhed, om de to Ord Holstein og Collin ogsaa skulde udraderes eller afklippes. Mod en listig Bedrager kan intet fuldkomment sikkre, og Paategningen paa Obligatilonerne tilligemed Noteringen indeholdt altsaa alt hvad der dengang ansaaes fornødent; men for at give dette et antageligt Udseende faaer Dommen Skyld for at have sagt, at denne Mangel paa Navnes Underskrift gjorde det let for Prinz lau, naar Paategningen ei var noteret, at faae Obligationerne afsat. - Dommen siger imidlertid noget ganske andet: "Befandtes Paategningen paa sidste Blad, afrev Arrestanten dette og tilklistrede et andet, og kunde nu, naar Paategningen ikke var noteret, uden Vanskelighed faae Obligationen afsat? Derpaa opregnes de Obligationer, hvormed han har brugt denne Fremgangsmaade, hvoraf dog kun tre tilhøre Enkekassen, og om den ene af disse siges udtrykkeligt, at den var noteret. Deraf seer Du Paalideligheden af Kjøbenhavnspostens Referater, og paa hvilke jammerlige Grunde den beskylder en af Landets meest agtede Embedsmænd for at have sveget sine Pligter og forsømt alle Forsigtighedsregler. Kiøbenhavn, den 4de Septbr. 1837.