Københavns Adresseavis, 1762-07-16
Kiøbenh. allene Adresse=Cont. for Danmark. udgives her i 11. med. Fredagen - Temperammenterne, hvorledes de kiendes; hvor mange de ere. Jontekoe har i sit Skrift om Menneskets Liv og Sundhed vildet fastsette hvor ofte at Blodet i en Time løb om i Menneskets Legeme, og siger, at Mennesket har 25 Pd. Blod i Legemet, og saa ofte som Pulsen, Slog, blev i det ringeste udsprudet af Hiertet 2 Unzer Blod, samt at Pulsen slaaer hver Time to Tusinde Gange, følgelig maatte Blodet hver Time i det ringeste løbe tretten Gange om. Men ey at tale om, at det er en unødvendig Umage, med mindre, at man vil bygge Lærdommen, om Temperammenterne paa Blodets Beskaffenhed og Omløb, saa finder jeg denne brave Mand er paa lige saa urigtig Vey, som de, der have forfattet almindelige Regler, om Diæten for alle Mennesker. Thi ligesom jeg om dem har oventil sagt, at deres Skrifter nytte ey til andet, end at man kand kiende Auctorum Temperamment deraf, og see, hvad de gjerne have villet ædt og drukket. Saaledes forraader og den gode Bontekoe sig selv med sin egen Tale, at Naturen ey har begavet ham med et ædelt cholerisk Temperament, men at han har maattet lade sig nøye med et melancholisk sangvinisk, thi efter hans Regning har neppe Pulsen slaget hos ham 34 Gange i et Minut (thi jeg troer, at han har observeret denne Erfarenhed paa sig selv) da den derimod hos en Cholerico slaaer over 80ve Gange i et Minut, og følgelig over 4500de Gange i en Time. Det har jeg derfor villet anføre, at de kand see hvor stor en Forskiel der er paa Menneskene efter deres Complexioner, hvorover man ogsaa hverken i Medicinen eller i den rette Moral kand kæmme alle over en Kam, men man maae vel iagttage denne Forskiel, naar man saavel vil befordre deres Legems Sundhed som Sielens Beste. Grib dig i din venstre Barm, eller føel din Puls saa skal du merke naar du er frisk og har ingen Feber eller nogen anden Sygdom, at dit Hierte og din Puls enten slaaer sterk og hastig eller hastig og sagte, eller endelig sterk og langsom. Det er Grunden til Kundskab om Temperammenterne; thi hos hvem Pulsen staaer sterk og gesvindt, den er af et cholK. privilegerede Efterretninger. og Norge. Staden og forsendes. Posten. den 16 Julii. risk Temperament, den som har en hastig og sagte, den har Naturen begavet med et sangvinisk Temperamment, og hvem som spører hos sig en sterk og langsom Puls, den kand kuns forlade sig til, at han har et lancholisk Temperamment. Uden Tvivl vil du her giøre den Jndvending og sige, hvoraf kand du og vel vide og være vis paa, at en Cholericus just har en sterk og gesvindt Puls, men en Sangvineus en gesvindt og sagte, og en Melancholicus en sterk, men derhos langsom Puls, Men vær ikke alt for hastig, jeg vil strax tiene dig deri. Pulsen hos et frisk Menneske; thi nu taler vi ey om nogen Sygdom, retter sig altid efter to Ting, først efter den tykke eller tynde Consistentz af Blodet, og dernæst efter Fastheden af de kiødagtige Dele, igiennem hvis Poros Blodet skal og maae drives. Giv nu Agt paa hvad jeg siger: Er Kiødet paa et Menneske tykt og tet, saa ere Gangene og Pori deri enge, og koster det megen Møye og Umage at bringe Blodet derigiennem, følgelig maae Pulsen være sterk, men er Kiødet blødt og svampagtigt saa er og Pori videre, og saaledes har Pulsen ey nødig at anvende stor Heftighed til at bringe Blodet derigiennem. Nu have vel Personer af cholerisk og mellancholisk Temperamment paa begge Sider strængt og tet Kiød, hvorfor de begge to seer tørre ud, følgelig ere de smaa Gange i deres Kiød meget enge, og maae Pulsen nødvendig slaae sterk hos dem, naar den skal sprude Blodet igiennem de snævre Ports. Dog er der imellem begge disse Temperammenter, endnu den Forskiel, at Blodets Massa hos Cholericos er flygtigere og subtilere, hvorfore det og snarere kand drives igiennem end hos Melancholicos, da derimod Melancholici have et tykt Blod, som udkræver stor Eftertryk, og dog saa let ey kand presses derigiennem, hvorfore de første haver store ophævede Aarer, og derhos en rød og liflig Farve i Ansigtet, men de sidste, nemlig Melancholici have vel store Aarer paa Hænderne, men dog ere i Ansigtet blege og fortagtige. Personer af et sangvinisk Temperament, ere nu i begge Deele lykkelige; thi Naturen har forlehnet dem et tyndt og vel tempereret Blod, og derhos ogsaa et svampagtig Kiød med vide Poris, des Aarsag og en sagte og mild Puls er tilstrekkelig nok til at drive Blodet igien gen, og man derfor neppe ser nogen synderlige Aarer, men vel en skiøn rød Farve hos dem. Jeg betiener mig med Villie af de bekiendte Navne, Cholericus, Sangvinens, Melancholicus, efterdi de i almindelig Omgang have længe været antagne og brugelige, ommendskiønt de endnu smage af de Gamles ugrundede Tanker og quator humoribus hos Menneskene. Jkkuns deri kand du ey fortænke mig, at jeg udmynstrer det Phlegmatiske Temperament, og holder for, at samme kand deels henregnes til det Melancholiske, deels til det Sangviniske. Jeg følger heri de smukke Principia af den sunde Moral og SædeLære, den samme veed ikkuns af trende Hoved=Passioner, hvori Mennesket efter Naturen befinder sig, og lærer, at de enten ere Ærgierrige, Pengegierrige eller Vellystige. Naar jeg nu føyer hertil, hvad Aposteler Johannes skriver i sin første Epistel, nemlig, at alt, hvad der findes i den fordervede Verden, kand indbefattes i disse tre Classer, som er Øyens Lyst (betyder Penge=Gierrighed) Kiøbs Lyst og et hoffærdigt Levnet. Naar jeg nu holder de tre af mig anførte Temperammenter derimod, saa befinder jeg at en Cholericus af Naturen falder til den Passion Ærgierrighed, en Melancholicus til Pengegierrighed, og en Sangvinens til Vellyst, da saaledes det Phlegmatiske Temperamment gaaer reent ud. Ja naar jeg betragter de tre Chymiske Principia, Sal, Sulphur og Mercurius, hvoraf Blodet skal bestaae, saa merker jeg, at en Melancholicus har i sit Blod meest af en tyk saltag. tig Jord, en Cholericus et meer sulphurisk Væsen, og en Sangvineus meer dilert Fugtighed, og kand atter her igien intet finde om Phlegmatico, med mindre, at man af et forqvaklet sanqvinisk Temperamment vil udgjøre et Phlegmatisk. At jeg ey skal forbigaae, at det Ord Phlegma hos de Franzøsiske Moralister betyder nesten det, hvad Hr. Geheime Raad Thomasins vil forstaae ved den fornuftige Kierlighed, nemlig Maadelighed i den herskende Passion, og den Talemaade: Det Menneske har megen Phlegma, vil nesten sige saa meget: Det Menneske veed fortræffelig at styre sig. Nu har du altsaa Fundamentet til at kiende dig selv og andre, nemlig, eftersom du merker en sterk eller sagte, gesvindt eller langsom Puls hos dig, eftersom du har store eller smaa Aarer, tæt eller svamp agtig Kiød, og eftersom du finder dig genegen til en at de tre ommeldte Passioner, til Ærgierrighed, Pengegierrighed eller Vellyst. Heraf kand du let, naar du vil give noget Agt paa dig selv, paa egen Haand drage dig Regler og Axiomata, og erkiende, saavel hvorledes du skal hemme dine syndige Tilbøyeligheder, og naae den sande Dyd, saavelsom og hvorledes du skal vedligeholde dit Legems Sundhed, og faae den igien naar den er borte. Er du af et sangvinisk Temperamment, da er Blodet paa det beste tempereret og tyndt, og Legemet derhos efter sin Jndretning forsynet med vide Poris og Gange, saa at Blodet let kand trænge derigiennem, og har ey fornøden formedelst en heftig Puls at trykkes igiennem, saa har du sandelig frem for andre den Lykke, at du altid har et ligegyldigt, roligt og freidigt Gemyt, og kand lettest komme igiennem denne elendige Verden. On har en uvungen Venlighed, Oprigtighed, Fortroelighed, Mildhed a. hos dig Thi ligesom Sielen i det Legeme forretter alting let og vel, naar det staaer got til med dig, og du er frisk, og den ey just har nødig at staae i nogen Bekymring formedelst Blodets Omløb, saaledes er den ogsaa udvortes munter, frisk og glad, og giør sig alting let. Ol at du nu var klog og vilde ret bruge denne din lyksalige Complerion, hvorvidt kunde du da ey bringe det i Gudsfrygt og Dyden? Men derimod tager du dig alting, og følgelig ogsaa Christendommen let an, legger dig ingen Sorrig paa Hiertet og lever saa hen som du kand. Du vilde gjerne uden Møye og Arbeyd, uden Selvfornægtelse, uden at gaae den snevre Vey, komme ind i Himmelen; Dette Livs Vellyster ere dig for søde, de vilde du ogsaa gjerne tage med, og dog siden blive salig. Begegner dig Kors og Modgang, saa vil du strax fare af dit gode Skind; thi din gamle magelige Adam er ey vandt til saadan Tractemente, derfore veed ey hvad du skal gribe til, du ryster og hæver, og vil gandske forsage, ligesom det og pleyer at gaae til i dette Legems Huusholdning; thi du har af Naturen det allersundeste Legeme og det allerbeste Blod. Eftersom nu Circulationen gaaer saa let og vel for sig, saa bliver dit Gemysikker, og hænger sig efter adskillige Slags Vellyster, til overflødig og lækker Spise og Drikke, indtil du paadrager dig selv adskillig Uleylighed og Sygdomme. Saa faaer man først at see hvorledes alting gaaer galt i dit Legeme, hvor sterk du kand blive angrebet af et lidet Tilfælde. Aarsagen er, at dit emfindtlige Gemyt kand ey staae det imod, og veed sig hverken Hielp eller Raad, men er meget nedslaget, foruroliger sig og følgelig ey griber til de rette Bevægelser og Vaaben at imodstaae Sygdommen. Har Naturen begavet dig med et cholerisk Temperamment, og har sat saadan Relation i det Legeme imellem Blodet og Poros af de kiødagtige Dele, at Pori eller Gangene, som Blodet skal gaae igiennem, ere vel snevre, men derimod Blodet forsynet med en temmelig Tyndhed, saa koster det visselig Sielen eller Naturen meer Umage, at presse disse Lebensgeister igiennem det tette Kiød, men den forlader sig paa sit tynde Blod, saavelsom og paa den sterke Puls, hvormed den kand tvinge det og bringe det og i Legemet, og mener at ingen Ting er den umueligt. Derfore den mindste Uleylighed der yttrer sig i Legemet, saa er den strax færdig med en sterkere og hastigere Bevægelse af Blodet, og søger at skaffe Forhindringerne af Veyen, ja naar den finder for sig en haard Giest, som ey saa strax vil parere og vige, saa setter den sig op imod den, menende, at den er dog alligevel Herskere i Legemet, og foretager sig i sin Heftighed de allerforvovenste Bevægelser, hvilket tydelig bevises ved Convulsioner og Seene=Trækninger, saavelsom og ved Raserie, hvortil Personer af denne Commplexion i Sygdomme og hidsige Febre ere meget genegne. Samme Fremfarenhed følger nu ogsaa Sielen i det daglige Levnet, hvorover en Cholericus er altid activ og munter, og kand ingen Tid være ledig men tager gjerne al Slags Arbeyde, paa sig, siden han veed, at alting gaaer vel an for ham Ja han giør sig en Berømmelse og Glæde deraf, og bilde sig og en Deel ind derved. De Hindringer, som kand møde ham derved, foragter og leer han kuns af, og kand intet mindre end fordrage dem, men er forvoven derved, og naar det giøres ham alt for fortrædeligt, saa løber Galden over paa ham, at han griber til forvovne Ting. Og betænk nu engang, hvor lykkelig du kunde være med denne din fyrige Complexion, dersom du vilde anvende til gudelig og god Brug de naturlige Kræfter, som ey ere dig forgieves af Skaberen forlenede, Vilde det ey blive en lyksalig Activitet, naar du var flittig, og gjorde Bod og Poenitentse, naar du antog dig Troens Verk med en retJvrighed, og derhos troede paa den, som havde befalet dig det, at han og skulde hielpe dertil, Det maatte være en retskaffen Roes for dig, ja den ævige Glæde og Krone. O! hvor kunde du da lee af alle Verdens Forargelser, og stræbe derimod med en alvorlig Gudfrygtighed, Tænk kuns efter hvad Apostelen Paulus i 2 Cor 7, 11. skriver om den nyttige Brug af Affecterne hos et Cholerisk Temperamment, maaskee du kunde lade dig dermed bevæge til at efterfølge det, og at du ikke anvendte dem meer til Uretfærdigheds Tieneste. Dog maaskee du som læser dette, har et Melancholisk Temperamment, et tet Kiød med snevre Poris, og derhos ogsaa et rykt Blod, som ikke let kommer igiennem de snevre Veye, og derfor snart kunde komme i Uorden, dersom ikke den alvise Skaber havde forsynet din Natur med tilstrekkelige Vaaben derimod. I den Hensigt gaaer vel din Puls ikkun langsom, men meget sterk og giennemtrængende med Eftertryk, hvorved da Naturen gaaer meget forsigtig og versom frem, at ikke det, som den frygter, nemlig Blodets Stillestaaende og Forraadnelse, skal virkelig bryde frem og forkorte Livet. Yttrer sig en Fare eller Sygdom, saa er Naturen vel frygtsom, men og derhos demeere aarvaagen, ikke uroelig, en heller forvoven som hos Chølericos, men bruger gandske stille sine Midler derimod, og kunde gandske vist best hielpe sig derudaf, dersom den ey var saa frygtsom; hvorfore den og, naar det kommer paa det yderste, griber af lutter Angest og Frygt til uordentlige Bevægelser, Convulsioner, Raserie a., men derved forderver alting paa eengang. Men hvor kand det ved saadanne Omstændigheder være anderledes, end at du endogsaa giør denne din Naturs Beskaffenhed udvortes kiendelig, thi ligesom det gaaer til dit Legeme, saa bærer du dig ogsaa ad i dit Levnet og dine Gierninger. Er det ey sandt, du er mistrøstig, omhyggelig, eftertænksom, frygter altid for det verste, er mesten deels hemmelig, stille og bedrøvet, men derhos mistroisk, og kand huske din Fiende det længe, herhos efterdi du veed at ingen har noget uden Arbeyd, saa er du flittig, ja vel ogsaa gierrig; thi du siger, man veed ikke, hvad man endnu i Dag eller i Morgen kommer til at bruge. Dette er dit naturlige Skilderie, og dersom Naaden ey komme dertil, og igienfødder dig, saa er du sandelig ilde deran Thi du har neppe nogentid et glad Hierte, du er ingen Menneskes Ven, og du holder din kjere Gud i Himmelen selv for en Tyran, derimod siger du til Guldklumpen, du er min Trøst og hænger dig ved det Jordiske, som dog en kand skaffe din arme Siel nogen Roe, men som nødvendig maae formeere din Angest. Kunde du nu ikke, efterdi du er saa bekymret for det Tilkommende, med lige saa let Møye rette og henvende dit Hiertes Omsorg paa det ævige Gode, som kunde virkelig trøste og glæde din Siel, O hvor vilde det være vel gjort, om du var ret mistroisk over dito eget forvendte Hierte, om du tog dig i agt for den tilkommende Tid, da det vil staae haardt at faae Hielp, om du førte et retskaffen Liv og Levnet her, og forarbeydede din Salighed med Frygt og Bævelse, Det kunde man kalde at anvende dit Temperamments Tilbøyeligheder vel, og saa skulde det og staae langt bedre til med dit Legems Sundhed. (Dette er taget af D. Chr. Weisbachs Cuur, oversat i det Danske af Hr. Carl Jensenius, Medic. Doct, her i Staden, og sælges i Sr. Peltes Boglade paa Børsen, i Velsk Bind for 4 Mk. 8 Sk.) Oprindelsen og Anledningen til det Ord: At Hønse. At det Ord Hense skulde have Oprindelse af at hensee 2 eller at see hen til noget, synes mig ikke, skiønt det har nogen Rimelighed; thi saasnart Kullen kand sees, som ligger i Begyndelsen af Jndfarten i Sundet, saa bede Skibs=Folkene Passagerere eller Yngere, som ikke have været der før, at de vilde see derhen, og, naar de see derhen, anmode de, at de skal hense, ifald de vil ansees for rette Søe=Folk, men mig synes nærmere at finde Ordet selv om dets bemærkelse i Hanse=Stædernes Navn. Hvoraf Hanse= eller Hense=Stæderne skal have Navn, derom er man ikke enige. Snart holder man for, at Hansee skulde være det samme, som ansee, siden disse Stæder vare anseelige, snart at det skulde være Amsee, siden de laae ved Søen. Man kand og holde for, at de kunde kaldes Hansestæder af deres Handel, da de vare store Handel=Stæder: Det Danske Ord Handle skal betegne saa meget, som at Haanddele, efterdi de Handlende deele Vahre og Penge imellem sig indbyrdes i Hænderne paa hverandre. Dog det er mig ikke saa meget om at giøre, at jeg kand oplede det første Stamme=Ord til Hanse, som at vise Ordets Bemærkelse i Hanse=Stædernes Navn, og at denne Skik har sin Oprindelse fra Hanse=Stædernes Søe=Fart her forbi, og saa bemærker Ordet Hansa, en Jndtrædelses Penge, som man giver naar man allerførst indtræder i et Sælskab eller Forbund, endelig betegner Ordet et Forhund selv. At Hense er da at give saadan Jndtrædelses Penge. Hanse=Stæderne stode under dette Navn i Forbund med hverandre. Naar nogen allerførst saae en Hanse=Stad, maatte han Hanse ligesom for Kullen, da samme Skik med samme Navn blev betegnet, lige saavel ved Hanse=Stæderne, som ved Kullen, og bruges det endnu ved Bergen i Norge og ved Lybek. Herved maae merkes, at det var hverken Bergen eller Lybek de skulde see, men noget rart de kunde forekomme, inden de fik Byen at see, som et Bier ved Bergen, eller Taarn ved Traveminde; thi naar de saae Byen selv kunde de let slutte sig til hvor de vare, og bilde andre ind, at de før havde været der, og saa undgaae at Hønse. Det er og en Ære for Helsingborg især for Helsingøer, at, siden de ikke vare iblandt Hanse=Stæderne, Skibs=Folk dog glædede sig, naar de saae Kullen, og nærmede sig til disse Stæder, ligesom det kunde være en Kiøbstæd selv. Heraf slutter man let, at det Ord Hønse har sin Oprindelse fra den Tid, at Hanse=Stæder at havde den merkelige Handel paa Øster= og Vester=Søen; men den Skik kand gjerne her have været i Brug, førende Hanse=Stædernes Forbud opkom, i Fald ellers Handelen her har været i nogen Anseelse. At det Ord Hanse, haver Oprindelse af en Skat og Forbund, finder man i Gravelings Historie. Graveling er en Stad i Flandern, hvis Jndbyggere Philippus Elsatius gjorde Anno 1168. fri for al Told og Hansa. At Ordet paa dette Sted tages for en Skat, er let at see, og anføres dette udi Wendenhag i de Rebus publicis Hanseaticis in Præsatione, Hansel er et bekiendt Dansk Ord som forekommer iblandt Handels=Folk, da Kiøbmanden eller den Sælgende kalder, den første Penge, han faaer ved sit Kiøbmandskab enten allerførst, naar han slaaer Bod op, eller først i en Uge eller først om Aaret, Hansel. Anledningen til den Skik at Hønse, kand man let slutte hvad er. Ved Cadix menes de Græker, Tyrier og Carthaginenser og andre at have ofret til Hercules. Det er billigt at Søe=Folk paa en anstændig Maade viser Gud Taknemmelighed, det er og ofte fornødent, at de paa saadan Forfrisknings Sted, stræbe at recreere deres ved Søe=Reysen udmattede Kræftr. Dette kand billigen ansees for Oprindelsen til at Hønse, og er da det i sig selv uskyldigt, endskiønt man i dette, som ofte sees at vanslægte fra Begyndelsen, og i Steden for at takke Gud og forfriske Kræfterne, SkibsFolk vanære Gud, svække deres Helbred, samt klatte Guds Velsignelser og deres Velfærd bort ved at ofte til Vener, og Baccho. Denne Glædes Beviisning over at man har fuldendt en stor og vanskelig Deel af sin Reyse, har Lighed med Abrolhos=Festeen, da Skibs=Folk paa deres Reyse, A Sing og Asien glæde sig, fordi de ere lykkeligen passe rede forbi Abrolhos, som ere nogle meget farlige Klipperpaa den Brasilianske Side, for dem som seyler imellem America eller Brasilien og Africa eller Guinen paa den anden Side. (Dette er taget af Helsingøers Beskrivelse, som sælges i den Rothiske Boghandling paa Børsen for 24 Sk.) Folkets Mængde, er Rigets Lyksalighed.