Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-11-11
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. Fjortende Aargang. No. 90. Udgivet, revigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Tirsdagen den 11 November 1817. Luthers Minde. Saa vide som Dankongens Scepter naaer. Velsignes, og Luther, dit Minde, Og hiinside Voven dit Jubelaar Maa feires af Mand og af Qvinde, Ja, Nordens Ærling og Tuiskons Søn Dit Navn lovsjunger med Tak og Bøn Og lyst og lisligt dit Minde staaer, Du Ædling i fremfarne Dage; Guldharpen klinger, og Orglet gaaer, Og Hjertet banker saa faae. Du fromme Mand og du diærve Helt, Vort Suk du hører i Himlens Telt. De Bjergmænd fare i dyben Skakt, Saa hart er dem Malmet at vinde, Dog glimre det kan med usigelig Pragt, Naar Solen derpaa monne skinne, Dybt bygger i Jorden det sine Guld, Bedækket foroven med svarten Muld. Saa kjæmped du svarlig, i Hu saa mod Du sad i den eensamme Colle, Dig Kutten skjulte og Tvivlens Flod, Den monne saa hyppig fremvælde; Dog dybt i Hjertet laae Aandens Magt, Og seierrig Værket har du fuldbragt. Og Stormen udfarer paa Herrens Vind Og jager Skyen fra Solen; Og Lynet glimter med Blink i Blink, Og klarer saa vide om Polen, Saa Mørkets Aander til Hulen tye, Forbande Lyset og flye og flye Saa blegner Vælde og Pavemagt For Sandhedens evige Straale, Og Clerus skuller, den Farvepragt Ei mægter Øiet at taale: Men Lyset tindrer, er Natten mørk, Med dobbelt Klarhed i vilden Ørk. En Herrens Engel saa frem du foer, Dig fulgte den vældige Skare, Thi med dig kjæmped for Herrens Ord De Lysenes Engle saa klare: Og Mørkhedens fryste med trukne Bryn, Men salv ved det hellige Korsets Syn For Korsets Ære du Stærke streed, For Jesu evige Lære, For Aand og Sandhed du Ædle leed, Og Korset maatte du bære. Men var end Veien dig tung og trang, Frimodig gik du din stolte Gang. Som Kjæmpen knækker det skjøre Rør, Din Tunges vældige Glavind Skar sønder Gierrigheds Taageslør, Og beed i den liiggustne Avind. Din Aande bortveired den Argelist, Som solgte for Penning hin hvide Krist. See, Luen høit imod Himlen slaaer, Et Offer til Sandhedens Ære, Forældede Logne i Røg opgaaer, Den hellige Jld dem fortære! De Herren fristed og Herrens Folk Fromt kyde den glimrende Morderdolk. Og laae end Diævle som Tegl paa Tag, Du hollige Psalmer qvæder; Du har betroet til Gud din Sag, Og Herrens Vei du betræder; Foran dig ganger dit stolte Ry Men bag dig lyner den mørke Sky. Men Herrens Engle i dunkle SkovDig bygge et frelsende After; De høre dig sjunge din Frelsers Lov, Og række dig Griffel og Psalter. Da griber du Livets den kostelig Bog, Da maatte vel briste det Romerang. Forløste stirre i Livets Bog; Du brød de malmhaarde Spange; Du løfted Grubens det stærke Laag, Og foer i de tillukte Gange. Du førte for Lyset de Naadens Ord, Som Avind skjulte i dyben Jord. See Menigheden om Herrens Bord. Ved Livsens Flod sig qvæger, Og tolke kan dem nu Herrens Ord, Hvad mægter det hellige Bæger. Der er kun Naade, der er kun Frist, Der er kun Frelse ved Jesum Krist. Og Glutten velsignes i Jesu Navn, For den end mægter at stamme; Og Gubben henflumrer i Herrens Favn, Han tvætter ei martrende Flamme. O sødt er Livet i Jesu Tro, Og Himlen skjænker i Graven No. Derfor velsignet det Minde staae, Du Ædling i fremfarne Dage, Guldharpen klinge og Orglet gaae, Thi Hjertet banker saa faae. Du stærke Kjæmpe for Jesu Tro, Sødt slumre du i din stille Bo! N. Petersen.