Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1768-02-22
Der ere faa Slags Spise, som ublandede med andre, skulde skade Menneskets Sundhed. Disse kand man letteligen kjende. En Smag, endnu sund og naturlig, finder lige stort Behag i tvende Slags Spise, som begge ere uskadelige. Den ene smaaer lige saa vel som den anden Dyr, Fugle og Fiske ere ham lige smagelige. Naturen lærer ham og ikke at udvælge det ene Slags Kiød, det ene Slags Frugt frem for det andet. Vanen alene binder ham til visse Slags Spise Derfor seer man, at Bondens Smag endnu er naturligere og renere, end de Fornemmes og Riges; Han har ikke vænnet den til at vrage den Spise, som sættes for ham: Han seer med Forundring disse elle Mennesker, hvilke finder meere Smag i unge Vagteler, Kyllinger og unge Harer end i voxne Vagteler, Høns og Harer, og saa videre. Fordum aad man de voxne og lod Ungerne leve. Man læser om en vis lekker Mand, som levede i Basel i Svidserland for meere end halvandet Hundrede Aar siden; Han lod sig bringe adskillige unge Harer; Man spurgte ham med Forundring, hvortil han vilde bruge dem; Han sagde sig deraf at ville distillere et Vand for Podagra; Og dette troede man i sin Uskyldighed. Ligesaa forunderligt forekommer det en Bonde, at fornemme Folk med større Begiærlighed spise visse Dele af Dyr og Fugle end andre. Bonden spiser deraf uden at vælge noget og forskyde, det andet. Sundhedens Vedligeholdelse kræver ci heller saadant ømt Val mellem visse Dyr, meget mindre mellem deres adskillige Deele. Vanen, har ikke forlekret hans Smag. Just derfor smager ham altid de Retter, som andre ei kand spise med mindre de maatte have hungret et Par Dage, eller og jaget sig træt. Man har beleet Penelopes Beilere derfor, at de selv beholdt de voxne Svin, men lod Grisene blive for deres Tienere. Men hvad viser vel dette, Jntet andet end at Smagen da ei endnu var saa meget fordærved. Bestaaer den fine Smag deri, at man kun kand spise visse Slags Mad, at man ingen Smag finder i de øvrige; Saa vil jeg gierne undvære den. Jeg vil gierne overlade den til de Rige. Jeg anseer den som en Lekkerheds Straf. Den berøver dem det Behag, jeg finder i al forefaldende Spise. Lad dem kun vise sig saa vranten de som de vil, indbildende sig at deres Smag er ret fin. Jeg beholder gierne min Smag. Den giver mig Lyst til at spise, uden at vrage noget. Jeg vil ei, til min egen Skade, vænne den tilat blive fin. Det var det samme, som med Flid at giøre den sye. Man har, rørt af Medlidendhed, søgt at bringe de lekre Ædere paa ret Vei. Dette har man vildet giøre ved moralske Prædikener; Manhar deri foreholdet dem, at de foragtede GudsGaver, naar de forkastede saadan Spise, som Gud har bestemmet Menneskeet, og holdet dets Natur tienligere; At de vragede saadan Spise, hvorpaa Creaturer, er nædlere end de, lide Mangel: At de opaad deres Formue, og detslige, Dette alt er meget vel sagt, og i sig selv gandske sandt. Men det forekommer mig underligt, at man vil læge en Legems Svaghed ved moralske Forskrivter. Disse Folkes fine Lekkerhed er en Feil i Smagen. Dens Jnstrumenter og Gange ere ved Vanen gjorte saa svage og kiælne, at alSlags Spise, som ei rører dem saaledes, som de ere vante til, skader og besværer dem. Er det ikke forgiæves, at man vil bringe disse Smagens svage Gange tilrette igien, ved at sige til disse Forkiælnede, at det er deres Skyldighed at være frisk, Man maa overlevere disse Patienter i lægernes Hænder. Med mindre Moralisterne, ved deres Regler og Lærdomme, og vil driste sig til at curere Feber. Jeg henhører ei til det Mediciniske Facultet. Jeg maa derfor tilstaae min Ukyndighed, i informa at læge Folk ved Purgantin, Klysterer, Mave=Draaber. Dog tillader man mig her at give et kort og enfoldig Recept, som en tilforladeligt og forsøgt. Jeg forsikrer derved at kunde lægge et Menneske, som er befænged med Lekkerheds Sygdom, som finder Afsmag til visse Slags Spise, endskiønt de ei ere skadelige, men sunde, faftige og velsmagende. Derved vil jeg efter Haanden igien skaffe hans Smags Gange deres naturlige Brug. Recipe: Arbeid saa længe, at du i det ringeste engang hver Dag kommer til at svede. Tillader ci din Stand og Rigdom, at foretage dig gemene og nyttige Forretninger; Saa kand du kun hver Myrgen ringe saa længe med en Klokke paa hundrede Pund, indtil Sveden kommer ud. Denne kand du lade ophænge ved Paneel-Værket i dit Sove-Kammer, og borttage dens Kuøvel. Eller tag i hver Haand en kort Stok, beslagen i hver Ende med en tung Klump Bly. Slaae smukt med den frem og tilbage i Luften. Dette vil bekomme dig vel til at befordre Uddunstningen.