Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1780-04-21
er ved Madame Jægers Død, forestillede under Enkemandens Velædle Hr. Jægers Person, O! allerkiereste, som med mig var forbunden; Ved hellig Stiftelse, hvor er Du nu forsvunden, Du var Deel af min Siæl, min Modgangs Roe og Trøst, Dit Tab bedrøver mig, og er min Glædes Brøst. Du saalidt lættede Modmangens svære Bølger, Som efter Herrens Ord, med Egtestanden følger, Naar ieg hen til dig saae, da var jo alting vel, Et kierligt Ord fra dig, opmuntred Liv og Siæl Nu ligger Duget Liig; Ol død, du har bortaget Det halve af mit Liv, hvor for har du forsaaet, At lade mig gaae med, hvor for skal jeg da ey Følge der hen med dig? Ach Himlen siger ney. Det Gud befalet har, du skal her længer blive, Beed om Taalmodighed, du faaer, den vil ieg give, Saa vil ieg bære da, hvad Herren lægger paa, Hans Magt i Asmagt mig, en Trøst tilføye maae. Jeg veed min anden Siæl ey nu aldeles døde, Din Siæl for Lammets Throen udødelig kan møde, End ydermeere Du paa Jorden lever her, J vore Børn, hos hvem, Dit billede ieg seer. Jeg gratulerer da, Dig, med din Bryllups Glæde, Omskiøndt jeg en kort Tiid maae mine Kinder væde J denne Taare Dal, fordi jeg savner Dig, Som var min Hiertens Trøst, men nu er Engle liig. Min Trøst er da at jeg, der hisset dig skal finde, Jblandt Udvalgtes Tal, hvor ingen Sorg skal minde, Ei Død ey Skilsmise, men evig Fryd, og Roe, Hvor Vi i Evighed for Lammets Stoel skal boe. Moralsk. Jeg saae engang paa mine Reiser ved Indgangen af Tempelen i Meca en Dervisk, som laae udstrakt paa Jorden og raabte med høy Røst. - O Barmhiertige Gud! hvad kan du vente af Mennesker, af dette ringe og svage Kreatur, J hvor meget jeg end har gjort for at ære dig, store Gud, og endskiøndt jeg har opofret mit heele Liv til din Dyrkelse, kommer jeg dog her for at bede dig om Forladelse, fordi jeg ei har æret dig nok. - Tienere bede om Løn for deres Tieneste, og Kiøbmænd og Betaling for deres Vahre, men jeg, almægtige Gud, jeg fører med mig i din Tempel, det blotte Haab, og ingen Ret til bønhøres; mine uafladelige og ivrige Bønner, min ufuldkommen Lydighed mod din Lov; mine Faster; mine Prædikener; min Bodfærdighed; ja, hvad skulle jeg med alt dette kunde fortiene af dig. - Handle med mig, saaledes, som det er dig selv anstændigt at handle med dit Kreatur og ei, som dit Kreatur, fortiener, hvad du har besluttet over mig, store Gud, det skal jeg tage imod, med den ydmygste Hengivenhed, ligesom jeg her ligger udstrakt paa Gulvet af din Tempel og aldtid velsigne din Villie, og bede godt for mine Medmennesker. - - En anden Der visk, saae jeg, stode noget fra denne med lugte Øine bukkede sig ofte til Jorden, og raabte hver Gang ligesaa høyt, store Gud, vil du ikke ihukomme din Tienere, som aldrig har forglemt dig saa vidt vi skrøbelige Mennesker formaar ved din Kraft, jeg beder dig ret inderlig. Jeg saae mig lidet omkring, og gik i det samme et par Trin - Jeg saae dernæst en Arbeidere, som stod ved Siden og slog sine Øynened skamfuld og veemodig til Jorden sukkede og sagde med en svag Stemme: store Gud, Forlad, mig mine Feil, og den eneste Belønning, som jeg ønsker for det lidet godt, som jeg har gjort, er, at du vil give mig Kræfter til at giøre godt. - Lad mig, under mit Sleb, takke dig for mit Helbred, og den Velsignelse mit Arbeide har, og de smaae Smuler du giver til mig og mine, der næsten er mig ubegribelig, hvorledes samme opholde os og kan opføde mine mange Børn med. Jeg gik lidet nærmere frem, og saae en Tigere at ligge udstrakt paa Gulvet i et Hiørne, som græd bitterlig, og da jeg nærmede mig til ham, hørte jeg han sagde: Barmhiertige Gud, tilgiv mig mine Misgierninger; tilgiv mig dem; du har straffet mig med Fattigdom derfore, i Nød, i Elendighed, i Foragt og Jammer; Jeg erkiender mine Feil; let mine Byrder, lad andre speile sig i mig, og tag mig til dig. - Jeg gik noget videre frem, og saae en gammel rystende ulevet Mand ligge udstrakt paa sit Ansigt paa Gulvet, som ynkeligen jamrede sig. - Jeg nærmede mig til ham for at høre hans Taller. - Milde Fader, sagde han, tænk paa min Alder og min Forløsning. - Tænk ei meere paa mine Ungdoms Daarligheder. Udslug dem af Dommens Bog; lad min Siæl være i din Haand det Øieblik du vil affordre den; lad min Alder være æret og endt for Menneskene og dig; jeg fortryder alle mine Synder, og afbeder samme daglig, tidlig og sildig. - Omvend alle Menneskeer, og lad dem alle i dig have denne Trøst og Husvalelse til deres Død. - Jeg gik endnu nogle Trin nærmere hen og saae endelig en ung Dreng, som laae paa sine Knæ med lugte Øine og oprakte Hænder imod Himmelen, og bad saaledes: O Gud! du min Herre og Skabere, dig være æret og lovet, som har ladet mig see Lyset, for at blive dit Lysens Barn. Styr min Vandel at jeg maae blive det. - Hold din Magt og ver min Svaghed, og for mig paa dine Veie, saa ofte mit unge og onde Hierte maatte føres af den sande Vei. - Lad Verdens forføriske Trin ei forlede mig at tabe din Naade og Velsignelse, saa at mit Haab til Liv skal ei blive til Død. Lad min Ungdom opofres til din Ære og mit Gavn og lad mig leve lykkelig til du affordrer mig ung eller gammel. - Jeg kom endelig ungefær midt i Templen og saae mange Mennesker at ligge paa deres Ansigter under de vemodigste Bønner. - Jeg blev imidlertid næsten mere end henrykket derved. - Og der kom ligesom en hellig Frygt over mig. - Hvilken Devotion, sagde jeg i det samme ved mig selv. - Er dette Hedninge? – Ja, jeg tænkte og sagde endnu meere ved mig selv, og ieg bad med dem. - Juridisk.