Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1805-04-01
Keiserens sidst bebudede Møde i Senatet den 18de udmærkede sig (foruden det at Toget var ligesaa prægtigt og det Keiserlige Huus kjørte i samme Karether, som til Kronningen) ved nye Stats=Arrangements. Først blev af Statssekretairen Maret oplæst et Keiserligt Dekret, hvorefter Keiseren skiænker Fyrstendommet Piombine(i det Toskanske overfor Øen Elba, hvilket tilforn havde neapolitansk Besætning, indtil det i Aaret 1801 blev aftraadt til Frankerig) til sin Søster Prindsesse E. lisa, og giver hendes Gemal (Senateur Bacciochi, Fyrstetitel med samme Rettigheder som de Keiserlige Prindser i Frankerig. Regieringen over denne Stat bliver under Frankerigs Overherredømme arvelig i Prindsessens, Efterkommere; men hendes Børn maae ikke indlade sig i Regteskab uden med den Franske Keisers Samtykke. Hendes Gemal skal holde Fæstningen Piombino i god Stand og til dens og Kysternes Forsvar have en Bataillon af 5 Kompagnier, hver paa 30 Md., i sin Sold, samt sværge Keiser Napoleon Troskab og Lydighed og love, af alle Kræfter at staae den franske Garnison paa Øen Elba bi og bidrage til denne Øes Proviantering. J det forudgaaende Keiserlige Budskab erklæres ogsaa, at Landet Plombino er især vigtigt for den Kommunication, som derved haves med Øen Elba og Korsika, og at denne Gave ikke er saa meget en Virkning af særdeles Familie-Ømhed, som af en sund Polik &c. Derpaa aflagde Minister Talleyrand Beretning om det J talienske Monarkies Oprettelse, hvorefter alle Lemmerne af Statskonsultaet gjorde Kongen af Jtalien Hyldings=Eed. Hovedideerne i Ministerens vidtløftig Tale vare følgende: at det Arvelige System var uomgiængeligt nødvendigt for de Jtalienske Nationer, ved deres Forskjellighed, Rivalitæt, Svaghed og Sædvaner. Betragtninger af dette Slags maatte seire over alle Theorier. Allene ved at stifte det Jtalienske Monarkie var det saaledes bleven Hs. Majestæt mueligt, at sikre dette Folk en uafhængig Existents. Derpaa vises, hvor ulykkeligt dette nye Folk vilde have været, ifald Keiseren ikke var bleven formaaet til at bie med Troner, nes Adskillelse indtil en passende Tid. Men saa var den ogsaa ugienkaldelig besluttet, og i denne Henseende havde Hs. Majestæt modstaaet de inderligste Bønner. Derom vilde han ikke lade sine Jtalienske Folk blive i Uvished eller et skuffende Haab. Med Vished forudsaae han Maltas Befrielse og den Joniske Republiks retmæssige Uafhængighed, og bestemte saaledes af egen frie Drivt Tidspunkten saa nøie, for ei at udsættes for det anstadelige Alternativ. Kronernes Adskillelse eller Krig, thi i saa Fald maatte selv Menneskelighedens Ønske opofres for Ærens Stemme, Ministeren skildrede derpaa det Mageløse i bemeldte store Beslutning og (i Tiden) at nedlægge den høieste Magt (i Jtalien), og viste hvor Skammeligt og Usselt det var at ligne Napoleon med en Alexander og Carl den Store, som blot vare Erobrere, men ikke Stiftere. Derimod havde Hs. Majestæt ført Frankerig tilbage til Orden og Europa til Fred. Tilsidst vovede Ministeren endog at forsikre Hs. Majestæt, at den nimodstaaelige Hang til Enthusiasmvilde beholde Overhaanden over Alt, at Frankerig og Jtalien elske ham som Lovgiver og Beskytter, at Enropa i ham ærer sin Befrier og at der selv vil komme den Tid, da Engelland vil afsige sit Had og fyldes af Høiagtelse, Beundring og Tak for hans Person. Den hele Handling endte med en Tale af Keiseren, som især gik ud paa, hvorledes det Franske Riges Magt og Anseelse er overvunden af dets Maadehold. Vi have - hedder det her engang igien - erobret Holland, tree Dele af Tydskland, Schweitz og hele Jtalien; men Jntet deraf beholdt, uden hvad der behøvedes for at vedligeholde Frankerigs gamle Magt og Agtelse. Ved Polens Deling, hele Provindsers Afsondring fra Tyrkiet, Ostindiens og næsten alle Koloniers Erobring, var den almindelige Ligevægt ophævet til Vor Skade. Tydsk. land er rømmet, Østerrig har faaet den Venetianske Stat, som det til enhver anden Tid gjerne havde givet de tabte Lande for, Holland, der havde været saa vigtig for Frankerig i Commer=Hensigt, er uafhængig. Schweitz, der kunde have gjort Frankerigs Militærgrændser fuldstændig, ogsaa uafhængig, Jtalien ligesaa Den onde Aand - hedder det til Slutning - vil forgiæves søge Paaskud til at indvikle det faste Land i Krig paa nye. Der skal ingen Provindser mere indlemmes Vort Rige. J Alt vil Vi vise Maadehold og Vi haabe, at Vort Folk aldrig meere vil behøve at udvikle hiint Mod og Kraft, som det stedse har lagt for Dagen, naar det kom an paa at forsvare dets lovlige Rettigheder.