Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-03-18
Efterat Lord Carteret havde havt sin Afskeedsaudience hos Kongen, var hans første Ved hen til Tordenskjold. Han har den kostbare Kaarde, som Monarken havde foræret ham, ved sin Side. Tordenskjold modtog Lorden med aabne Arme. "Jeg kommer, sagde denne i det engelske Sprog, for at tage Afsked med min Ven. Allerede Afskeed, spurgte Viceadmiralen, og jeg havde ventet, at vi endnu skulde tilbringe mangen glad Time sammen her til Ankers i Venskabshavn?" - Vigtige Kaldspligter kræve min Afreise", svarede Gesandten. Den offentlige Credit hjemme er ved Sydhavscompagniet bleven rystet i sine første Grundstøtter og den engelske Nation plyndret paa den aabenbareste og skjændigste Maade. Om faa Maanede. samles Parlamentet. Jeg agter der, i Forening med mine Venner Grev Stanhope og Hertugen af Wharton, at bevirke en stræng Undersøgelse og stræbe at faae Ophavsmændene straffede paa det alvorligste. Men dette Arbeide udfordrer Forberedelser, og for at gjøre disse maa jeg, saa snart som muligt, reise hjem og kan ikke længe nyde den Glæde at opholde mig blandt mine danske Venner. De Dage, jeg har tilbragt i Kjøbenhavn, skal imidlertid blive mig i uforglemmelig Erindring." Det gjør mig meget Ondt, sagde Tordenskjold, at vi saasnart skal kappe Anker. Mylords Venskab, Yndest og Bevaagenhed ere mig for dyrebare til at jeg ikke skulde føle den inderligste Bedrøvelse ved vor Skilsmisse. Jeg for min Deel kjender næsten ingen bittrere Følelse end den, at staae paa Strandbredden og see det Skib, der har en kjer Ven ombord, seile bort. Jo mere det fjerner og fra os, desto dybere trykkes Pilen i vort Hjerte." - Men hvor siger da at vi skal skilles ad?" sagde Lorden, i det han med begge Hænder, varmt trykte Tordenskjolds Haand. "Følg med mig, som jeg forhen har foreslaaet Jer, min Ven, til Engelland, og lad os der vedblive at dyrke det Venskab, vi her har stiftet." Følge Jer til Engelland, svarede Viceadmiralen, det ken sig Lord, men naar jeg da igjen skal skilles fra Jer, maa saa Skilsmissen ikke blive dobbelt biller?" – "Men J skal ikke skilles fra mig; I skal blive hos mig i Engelland, raabte Carte ret. Kongen min Herre, paaskjønner Fortjenester og veed at belønne dem."Jeg skulde forlade mit Fædreneland, hvad fordrer J af mig Lord, spurgte Tordenskjold lidt stødt. - Men naar Eders Fædreneland nu forlader Jer, hvad saa Eders Ven Admiral Bredal har nyligen fortalt mig, hvorledes det gik den store Niels Juul efter Freden. Troer J, at J vil have en bedre Skjebne? Der er ingen Udsigt til at Eders Fædreneland i Eders Levetid vil faae Krig, igjen. Hvad kan J da vente Jer i den øvrige Tid af Eders Liv, Taknemmelighed - Skjønsomhed, gjør ingen Regning paa den. En Søkriger i Freden, er et aftakklet Orlogs-Skib, ter ligger i Havnen for at raadne og siden op hugges. Tordenskjold begyndte at blive alborlig, og stirrede med plirende Øine paa Gul ret. J er nu i Eders kraftfuldeste Aar, min Ven, vedblev Gesandten, og kunde endnu virke meget. Men vil Eders Virkekraft ikke blive lammet hjemme, J Admiralitetet vil J kun kunne gurere; alle ere der Eders Modstandere, ingen Eders Ven. Hvad vil da Enden blive Man vil drille Jer paa tusinde Maader og gjøre Jer saa kjed af Eders Stilling, at J tilsidst, ligesom den høit fortjente Sested, vil takke Himlen for, at kunne begrave Jer levende som Landdrost i en Akrog af Riget. Eders Konge mener det rigtig nok vel med Eder, men Eders Modstandere, blæse ham uophørligen i Øret, at J er god nok i Krigstider, derimod et uroligt, halsstarrige Hoved i Fred. At J har Misundere, mægtige Nisundere, det behøver jeg ikke at sige Jer. Tordenskjold blev endnu alvorligere. - Naar man saa har faaet Jer hensat i et for Eders Tilbøielighed ganske upassende Embede – naar Jblandt støvede Acter og Papirer maa lade Eders Kraft fortære sig selv; hvad saa Tordenskjold, Vil J da ikke fortryde, at J ei har lydt mit Raad, da det endnu var Tid og søgt Næring for Eders Jld, hvor den rundeligen findes : Jeg er Nordmand, Lord, svarede Tordenskjold noget fortrydelig, og mit Fødeland, tro hengiven, selv om det viste sig nerkjendtligt imod mig. Mine Stamfædre, tjente som Barenger, Keiseren i Constantinopel, og offrede deres Liv for ham. Selv deres Konge, Erik Eiegod, formaaede dem til at blive Keiser Alexius tro, det fortæller Krøniken. Og jeg skulde forlade min egen Konge, mit Fædreneland, glemme den Lykke, jeg der har gjort, og maaskee, som et blindt Skiær, lægge mig i fremmed Farvand den danske Kongebrig i Veien og faae den til at strande?" – "Jkke det, sagde Lorden, ikke det, er min Mening. J skal hverken tjene Storbritanien eller nogen anden Stat mod Eders Fædreneland. J miskjender mig, hvis J troer, min Ven, at jeg vilde eller kunde raade Eder til Sligt. Men jeg ønsker at aabne en ny Bane for Eders Virkekraft, som jeg saa ugjerne vil see hendøe i en gold Bund. J Engellands Orlogsslaade kan J finde en værdig Tumleplads for Eders Mod og Eders Snille." - Skal jeg tage Tjeneste der, svarede Tordenskjold, saa maa jeg forud være overtydet om, at mit Fædreneland ikke behøver mig." - Og denne Over tydning formener Jer jo ingen, forud at forskaffe Jer, sagde Lorden. Kom imidlertid til Engelland. Den smukke Miss Nr, som jeg tilforn har foreslaaet Jer til Ægte, vil sikkert ikke nægte den danske Søhelt sin Haand; thi de brittiske Piger vide at sætte Priis paa sandt Mod. Hun eier en Formue af fiirsindstyve Tusind Pund Sterling. Disse vil kunne sætte Jer i en uafhængig Tilstand, som J aldrig i den Grad vil finde i Eders Fædreneland. Eders hele aarlige Indtægt er der, som jeg hører, neppe 250 Pd. Miss N. vil sikkre Jer en Jndtægt af mere end 3000 Pd." - Velan, sagde Tordenskjold, jeg skal besøge Jer Lord. Jeg staaer netop i Begreb med at tiltræde en Udenlandsreise, hvortil min Konge har forundt mig et Aars Orlov. Naar jeg har seet mig om paa Fastlandet, kommer jeg til London og det vil kunne skee endnu i Begyndelsen af denne Vinter." – Ret saa, raabte Gesandten, med kjendelig Glæde, nu kan jeg see, at J ikke er saauovertalelig, min Ven, som Eders Modstandere, afmale Jer. J London skal vi knytte vort Venskabsbaand end fastere. Jeg haaber endnu at ledsage Eder der med den smukke Miss N. til Alteret, og jeg forudseer at Himlen vil lægge sin Velsignelse i denne Pagt." Begge tømmede en Pocal til Afsked og med det Løvte at sees igjen i London, skiltes begge Venner, efter de varmeste Omfavnelser, nu ad. (Fortsættes.)