Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-11-09
Ved at tilkjendegive Deres Herlighed min Mening igjennem Pressen, medens Parlamentet ikke er forsamlet, har jeg allene fastsat de Grundsætninger, efter hvilke jeg troer, vi burde handle, men jeg har ikke vovet at indtrænge mig i de offentlige Raadførsler, ved at foreslaae den beqvemmeste Vei, der bør følges, for at give det den meest ønskelige Eftertryk Jeg besidder ikke, om end min Dom var det samme som en Kiendelse, Midler til at bestemme den fordeelagtigste eller virksomste Maade, at understøtte Grækernes ædle Bestræbelse for deres Frihed og Liv. Et umiddelbart Jndfald ved en forenet Magt, til Tyrkernes Fordrivelse fra Europa, kunde være ledsaget af Vanskeligheder, som jeg ikke nøje kan beregne, og som, i de umiddelbare Følger af denne blodige Kamp, kunde blive skadelig for Gjenstanden for den ublodige Befrielse; men hvad jeg fast paastaaer, at være næsten uomgjængeligt, er, at tvinge Tyrkerne til fuldkomment at give Slip paa alt Herredømme over Grækerne, som Undersaatter, og at garantere deres Uafhængighed hos alle de Nationer, som deeltage i deres Understøttelse; med saadan en Strækning af Land, som fandtes billig, tagende i Betragtning deres tiltagende Befolkning og deres fordums Forfatning, som er blevet kuldkastet. Jntet kan i Mangel heraf (naar det kan udvirkes ved vore bydende Raad) befrie vort Land fra almindelig Bebreidelse, eller sikkre os mod Følger, som omsider kunde blive fordærvelige for Storbritanniens højeste Jnteresse, og som jeg iler med at forklare med faa Ord. - Det er aldeles ikke mit Ønske, som strax vil erfares, at sætte Europas Fred i Fare ved Ruslands Forstørrelse, men tvertimod, at forekomme dens Muelighed, ved de Midler, jeg har anbefalet. - Dersom Grækerne, indtil en vis bestemt Udstrækning, ikke nu paa en tilstrækkelig og fyldestgjørende Maade, stadfæstes i deres Besiddelse, med Europas Nationers almindelige Medvirkning, kunne vi da stole paa, min Lord, at Rusland for stedse vil forlade sit Riges Yndlings- og folkelige Politik, og dersom tidligt eller sildigt dets nuværende Keiser eller en mere ærgjerrig Efterfølger (endog i Forstaaelse med Grækerne, naar de ere forladte af alle andre Regjeringer) skulde sætte sig paa Constantinopels Trone, hvilken muelig Skranke kunne vi da sætte for saa mange Ulykkers Bortryddelse, og hvor høist beklageligt hielpeløse vilde vi da ikke være, dersom vi, foruroligede ved hans Station i Middelhavet, skulde forsøge at gjøre ham Modstand, Europas Armeer, dersom vi kunde forene dem til vor Hielp, vilde ene blive en Nationalulykke, eftersom Pengene maatte komme fra os, thi hvor ellers vare de vel at finde? – Jstedet for at ansee dette for en tom Speculation, betragter jeg det som noget, der meget sandsynligt kan finde Sted. Keiseren af Rusland er Hovedet for den græske Kirke og vil altid have tilstrækkelig Aarsag til at retfærdiggjøre Fiendtlighed imod Porten, og uagtet han nu er blevet aabenbart forlegen ved andre Regjeringers Synsmaader, kan jeg alligevel ikke see nogen Sikkerhed fordenne Eftergivenhed for hele Fremtiden - thi hvorledes end hans egne Meninger eller Beslutninger maatte være, saa bør det erindres, at han ikke er nogen despotisk Souverain, og at den dybt indgrote Politik angaaende Tyrkiet ikke er nogen ligegyldig Sag i hele hans Rige. - Man kan ikke vente, at han vil opløse sin Armee, og det vil findes baade vanskeligt og farligt at holde en Million Mand under Vaaben, uden Gjenstand, for deres Tjeneste; i Særdeleshed efter Opgivelsen af et Yndlingsproject, i aabenbar Modsætning af hans højeste Gjenstands Tarv og en uhyre Masse af hans Folks Ønsker. - Jeg kan derfor ikke tænke mig en sandsynligere eller farligere Begivenhed for vort Fødelands Vel, end naar Constantinopel bliver det russiske Riges Hoved Søstad, en Begivenhed, der vilde blive saa meget sørgeligere og utaaleligere, ved Tanken om den Lethed, hvormed den kunde været afværget. Der er endnu et end mere sandsynligt Tilfælde, som vi vilde gjøre vel i at lægge Mærke til. De vidtløftige Provindser, som nu ere en Deel af det europæiske Tyrkie, istand til saa store Forbedringer, som maaske vilde blive alt for vigtige, dersom Rusland allene tog dem i Besiddelse, til at andre Magter, uden Strid, kunde give deres Samtykke til sammes Occupation, vilde, som Tilfælde har været i andre Lande, blive - Gjenstand for Deeling, medens Grækerne, som vilde blevet os fuldkomment hengivne, dersom vi havde beskyttet dem, ville tilsidst blive skatskyldige til disse tilgrændsende Riger, og forøge en yderst frygtelig Søemagt i Middelhavet, medens Storbritannien, saa langt fraliggende, maatte, i sin nuværende Forfatning, eller i en sandsynlig, for en uberegnelig tilkommende Tid, ikke være istand til, hverken ved Underhandlinger eller Krig, at forebygge saa farlige Foreninger. - Jeg kan desuagtet slutte, uden et eneste Ord mere, uden til Keiser Alexander. Saa mange Omstændigheder er jeg blevet personlig bekjendt med, som til min fuldkomneste Overtydning vise hans tidligste Characteer, som en Mand af de retfærdigste Følelser, og jeg har saare længe næret den Mening, at han har en Tilbøielighed til at forbedre sit eget Riges moralske Tilstand, uden tyranniske Projecter angaaende Andres. Jeg beder til Gud, at han maatte leve og regiere, for at bekræfte den Mening, jeg har yttret, at han maatte blive et undertrykt Folks dydige og ugennyttige Beskytter, og virke med Storbritannien i de Øiemeder, jeg har anbefalet. Lad ham blot gjøre dette, og ved en siden Macedoniens Dage fuldkomment forandret Verdens almindelige Hylding, vil han, og han allene, faae af alle tilkommende Slægter Navn af Alerander den Store. - Dersom Deres Herlighed skulde bevise mig den Ære at kaste Deres Øine paa dette Brev, vil De snarlig mærke, at det er skrevet i stor Hast, og meget deraf i en Stiil, som ikke er ganske skikket for en Statsministers Cabinet. - Jeg tilstaaer dette, og havde jeg ene skrevet til deres Herlighed, saa vilde det i mange Henseender været anderledes stillet; men det var min Hensigt igjennem Dem, min Lord, i en for Almeenheden saa interessant Gjenstand, at betragte mig selv som talende til det hele Lands Folk. Udmærkede Statsmænd ved Congressen. i Verona. (See No. 87.)