JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Adresseavis for Børn, 1781-07-04
Den ærlige F. Hr. var høyst bekymret over sin haabefulde Søns Fraværelse og mislige Skjebne. for Børn. Men endnu meere bedrøvede Henrich sig over sin Broder Carl, som han havde elsket meget inderlig fra Ungdommen af, og som han nu ikke vidste, enten han skulde faae nogen Tid mere at see igjen eller ey. Baade Fader og Søn sukkede ofte med hinanden over deres bedrøvelige Tilstand. Da de en Dag saaledes sadde bedrøvede, mældte en Haandværkssvend sig, som kom fra den Plads, hvor Carl laae i Garnison, medbragde et Brev fra ham, og fortælde tillige mundtlig, hvad han vidste om hans Omstændigheder. Brevet blev brækket med en glad Vemodighed Carl beskrev derudi sit Eventyr hidindtil, mældte, at han var frisk, og vidste at finde sig i sin Skjebne, omendskjønt der var liden Forhaabning til hans Befrielse derfra, med mindre han engang kunde faae Leylighed at tale med Monarchen selv, eller der blev skaffet en anden dygtig Karl i hans Sted. O, raadte Henrich, er der intet andet i Veyen, saa kan dertil snart blive Raad? J Morgen den Dag vil jeg gaae hen, og mælde mig hos Regimentet, for at afløse vor stakkels Tarl, og tilbyde mig at tjene i hans Sted. Jeg er jo dog næsten ligesaa stor som han, og den halve Tomme, som der fattes derudi, kan jeg vel endnu voxe. Jeg vil med al Flid lære Krigstjenesteen, og opføre mig saaledes, at Regimentet skal være tilfreds med mig. - Hvilket Jndfald, svarede Faderen, og gjorde allehaande grundete Jndvendinger derimod. Henrich blev derved, og vidste at give sin Beslutning Vegt ved følgende rørende Omstændighed, Har ikke min Broder Carl kostet saa mange Penge? Har jeg ikke altid med den største Fornøyelse søgt at befordre hans Understøttelse, og har gjerne villet sælge den liden Jord, vi eye, for at han kunde lykkelig faae endt sine Studeringer, Har han ikke ogsaa anvendt det gandske godt, Haabede vi ikke at opleve Ære og Glæde af ham, – Paa mig ligger der ikke stor Magt, og naar jeg i nogle Aar har ærlig tjent som Soldat, saa kan jeg endda altid gribe til min Profession igien. Man forestille sig, hvorledes den Gamle herved kunde blive til Mode. Ligesom Patriarchen fordum, da han skulde give sin eneste yngste Søn hen, for dermed at løskjøbe hans Brødre fra Egypten, Kort sagt, Henrich lavede sig til Bort Avis. Bortreyse, blev forsynet med Reysepenge, og skyndte sig til Regimentet. Atter en rørende Scene for dem, som har Følelse, Man forestille sig begge Brødrenes Følelser ved denne Sam komst, og den broderlige Strid, om Carl skulde tage sin Afsked for den Priis eller ikke Henrich blev forestillet, og Carl fik sin Afsked efterat først nogle Vanskeligheder vare overvundne.
Adresseavis for Børn, 1781-07-04
Da Carl nu var paa Tilbagereysen til sit Hjem, begyndte han tilsidst at fattes Penge og Levnetsmidler. Han saae sig derfor nødt til i Staden S. ck at bede Geheimeraad G., der var ham bekjendt af Rygtet som en rig, retskaffen og ædelmodig Mand, om en liden Gave til sin Reyses videre Fortsættelse. Geheimeraaden lod ham komme for sig, og gav ham ikke allene den forlangte Gave med en besynderlig Mildhed, men forlangde endog, at Carl skulde blive hos ham i nogle Dage paa hans Gods, og der udhvile sig af sin tilbagelagte Reyse. J denne Tid lærde han nu saa vel at kjende Carls Talenter, og Dueligheder, som hans hidintil havde Eventyr, og især de gode Hjerter, som alle Personerne i denne Familie havde, der elskede hinanden saa ømt. Han fattede Godhed for ham, forsynede ham med nye Klæder og andre Nødvendigheder, og da han just behøvede en Lærer til sine Børn, saa bad han ham, for det første at paatage sig denne Condition som hans Børns Hovmester og Selskab, imod en anselig aarlig Løn.
Adresseavis for Børn, 1781-07-04
(Slutningen følger.) Forskjellige Følger af et ordentligt og nordentligt Levnet.
Adresseavis for Børn, 1781-07-04
To Systre levede i een Bye. Den ældste var ordentlig og sædelig; men den yngste var fræk og liderlig. Efterat den ældste havde tjent flittig og troe i nogle Aar, blev hun givt med en god Mand og levede lykkelig med ham. Den yngste derimod blev hendes Brudomutroe, og løb bort med en anden Mand. Men denne for Børn. Mand var selv et liderligt Skarn, som efter nogen Tid forlod hende tilligemed et lidet Barn i den allerstørste Armod. Hun betlede sig nu tilbage igjen til hendes Fædreneland; men der blev hun gandske foragtet af alle hendes forrige Bekjendtere. Jmidlertid døde hendes Uskyldige Barn af Sult og Elendighed; og da hun ingen Lyst havde til at arbeyde, men heller vilde skjele, saa kom hun tilsidst i Tugthuset, hvor hun døde. Lasternes Bane er vel i Førstningen en bred, Vey igjennem blomsterfulde Enge; men længer frem bliver den opfyldt med Afgrunde og Farer, og Enden derpaa er Mørke og Skræk. Dydens Stie er derimod i Førstningen steyl, og man seer intet andet end Møye og Besværlighed paa den, men længer frem fører den til Glæde, og endelig til Henrykkelse. Den lykkelige Bonde. O, snakker dog ey om en Bonde Med slig Foragt, det bede vi Thi, ere skjønt hans Kaar end onde, Han bedre lever dog, end J. Grovt Brød og Smør af hannem skattes; Han glad med det til Takke tar. Han til sit Qvæg ey Foder fattes, Har alting, hvad man nødig har Gud selv, som boer i det Høye, Seer Bondens Liv, men eders med, Der søge Ganen at fornøye Hvo vinder vel hans Kjerlighed: Jeg ey misunder de Fornemme; Jeg blev kun syg ved deres Bord, Ja skulde Gud og mig forglemme. Ney, glad jeg dyrke vil min Jord. Vi blive ved den gamle Maade: Kun Snegle, Østers, spiser JlDe Gamle, som kun Aggern aade, De vare bedre dog, end vi Efter Gleim.
Adresseavis for Børn, 1781-07-11
Aar. Numer Tredie Aargang. oc Onsdagen. den. den 11. Julii. Vor Menneskekierlighed lidet kun veyer, Naar Hiertet af Gudsfrygt ey Følelse eyer. Slutningen af det i No. 27 afbrudte historiske Exempel paa den broderlige Kjerlighed.
Adresseavis for Børn, 1781-07-11
Da Frederich den Anden, Churfyrste i Sachsen, førde Krig med sin Broder Wilhelm saae en af Churfyrstens bedste Skytter Hertug Vilhelm, og spurgde: om han ved et lykkeligt Skud skulde gjøre en Ende paa den hele Krig, Churfyrsten svarede ham, Skyd hvorhen du vil, naar du kun ikke træffer min Broder – Denne broderlige Kjerlighed fik Hertugen Efterretning om, og den rørde ham saaledes, at han strax derpaa forligde sig med sin Broder. Fortæl de unge Mennesker tidt, at af de tre deylige Dyder, om hvilke Syrach taler i hans Bogs 25. Cap., og siger at de ere velbehagelige for Gud og Menneskene, er det den første. Naar Brødre leve i Enighed og oprigtig Kjerlighed med hinanden. Lær dem, at David og synger den broderlige Eendrægtigheds og Kjerligheds Berømmelse, som en Liflighed for Gud og alle veltænkende Mennesker, og vinder derved de Unges Hjerter til at elske hinanden som Brødre og Systre, for at faae et roligt Sind, og en sand Lyksalighed paa Jorden.
Adresseavis for Børn, 1781-07-11
En endnu i Tydskland levende anseelig Kjøbmand reyede for nogle Aar siden i Selskab med for Børn.
Adresseavis for Børn, 1781-07-11
en Glarmestersvend, Kjøbmandskarlen kom paa Reysen i Trang for Penge, og Glarmestersvenden gjorde ham ved den Leylighed en stor Tjeneste, i det han laande ham nogle Daler. De skildes endelig ad, og Kjøbmandskarlen lovede at han snart skulde betale de laante Penge igien. Der forløb imidlertid mange Aar, da de begge to, ikke hørde det allerringeste fra hinanden, Kjøbmands karlen begyndte imidlertid en Handel for sig selv, og kjøbte sig et eget Huus i Hr. J dette Huus. lod han gjøre adskillige Forbedringer, iblandt andet og indsætte nye Vinduer derudi. Ved den Leylighed lærde han igjen at kjende sin forrige Reysekammerat, der nu og havde etableret sig i H. Efteraf denne Mand var færdig med Glarmesterarbeydet, betalede Kjøbmanden ham først Regningen derpaa, og siden endda hundrede Ducater. Glarmesteren faldt i Forundring herover, og vilde ikke tage imod Ducaterne. Kiøbm. De skal ikke forundre Dem, min kjere Mester for jeg giver dem disse Ducater foruden Deres Regnings Jndhold, thi jeg staaer i en gammel Gield hos dem, og den vil jeg nu herved betale. Glarm. De, min Herre, staaer De i gammel Gield hos mig, Ney. De har jo betalt mig min hele Regning, endog indtil Skillingerne; og jeg takker Dem for god Betaling. Kjøbm. Jo, min kjere Mester, jeg er visselig Deres Skyldner. Erindrer De sig ikke en Kjøbmandskarl, som for nogle Aar siden var i Selskab med Dem paa Reysen fra K. til D. og som De var saa god at tjene med et Laan af nogle Daler; hvilket paa den Tid var en overmaade stor Velgierning imod mig. Tag De derfor nu kun imod disse hundrede Ducater, som et Beviis paa min Erkjendtlighed og Taknemmelighed. Jeg har, saasnart som jeg fik at vide, at De boede her, erkyndiget mig om Deres Omstændigheder. Jeg har faaet Forsikring om, at De er en meget flittig Mand, men har en talrig Familie, til hvis Forfremmelse De kan behøve Understøttelse. Jeg beder Dem derfor, at tage imod disse Ducater – og vær vis paa, at jeg med al Fornøyelse vil tjene Dem hvori jeg kan. - Med Erkjendt ligheds og Glædes Taarer gik den brave Glarmester hjem fra denne taknemmelige Kjøbmand.
Adresseavis for Børn, 1781-07-18
Numer Aar. Ol Tredie Ve Aargang. for Onsdagen. Børn. den 18. Julii. De Frommes Liv ret Mønster er For alle unge Mennesker.
Adresseavis for Børn, 1781-07-18
Det er en Christens og Menneskevens Pligt, endogsaa de sidste Livets Øyeblikke at gjøre Godt. Ogsaa denne Pligt fuldbragde den døende Prinds. Han lod skrivtlig forfatte sin sidste Villie, hvorudi han anbefalede alle sine Betjentere til sin Fader, at sørge for dem, endogsaa de ringeste, som han troede at være Erkjendtlighed skyldig for deres beviiste Troskab. Endnu engang opvaagnede han af sin Døds-Slummer, og hans sidste Ord og Følelser vare Taknemmelighed, Høyagtelse og Kierlighed imod sine Forældre, Sydskende og hans forrige Gouverneur. Tilsidst tilsagde han endnu Ordene til et Brev til hans yngste Sydskende. Dette Brev begynder med en rørende Formaning til dem til Gudsfrygt og Dyd, og endes med en Tale med Gud. Strax derpaa befalede han sin Aand i sin Forløsers Hænder lukkede sine Øyne, og døde Jeg vil endnu anføre nogle Steder af en from geistlig Mands Breve, som var daglig nærværende ved denne døende Prindses Sygeseng. Ved hvert Besøg hos Prindsen finder jeg nye Aarsag til at ære og ophøye Religionens Magt, som er saa fast grundet i hans Siel, og viser sig saa herlig hos ham i hvert et Ord.Han har Mod nok, til at takke Gud for han har tilskikket ham en Lidelse, hvilken han vil anvende dertil, at blive desto fastere i sin Ærbødighed imod Skaberen, i sin troende Tillids Frimodighed, og i Sigtet paa hans tilkommende Liv. Han har gandske hengivet sig i den guddommelige Villie. Jkke et Ord, som røber Utaalmodighed, ikke et Suk, som er knurrende imod Gud, bliver hørt af hans Mund. Gudfrygtigheds Øyelse og Bønnen ere hans eneste Beskæftigelser, og enhver af hans Miner røber, at han gandske føler Religionens Alvorlighed. Jesus er hans Trøst og hans Øyemed. Prindsen blev med et meget afmægtig og svag, men endogsaa da var der ingen Mine til Utaalmodighed; og midt i dette haarde Svagheds Angreb vare hans Bønner Vidner om at hans Hjerte var vel tilfreds med Guds Veye. Prind Avis Prindsen farer fort at prise Guds Naade, som han atter er bleven deelagtiggjort udi i den hellige Nadvere. Han beder hjertelig imod alle Utaalmodigheds Feyl. Han taler om sin tilkommende Salighed. Prindsens Endeligt har været en Christens Endeligt, som Gud har velsignet. – Uden al Frygt hørde han Efterretningen om hans Død. Guds Vink var ham ikke imod. Han sagde: Nu døer jeg snart. Beder for mig, at Gud ved mit Lives Ende vil være mig naadig! Beder ogsaa for mine Lærere, – Jesus og hans Fortjeneste er al min Trøst.
Adresseavis for Børn, 1781-07-18
Nyttige Tanker. Den salige Gellert fortælde, at en brav ung Preussisk Officier havde forsikret ham, at ingen af hans Kammerater havde havt mere Mod og retskaffen Tapperhed, naar det var kommet til et Slag; eller været roligere, naar nogen af dem havde ligget dødelig blesseret paa Valgpladsen; end de, som havde havt Religion. Religions spotterne havde mestendeels været de forsagteste og meest ubesluttede Stridsmænd, eller og de vare døde med Trodsighed og en forvoven Banden. En velgrundet stadig Sindets Rolighed, en vederqvægende Sielens Munterhed, en stille Taalmodighed i at udstaae Smerter og Lidelser, kan ikkun det Menneske ved Dødens Syn og Betragtning beholde, som elsker Gud, og af Kjerlighed til ham opfylder sin Skyldighed.
Adresseavis for Børn, 1781-07-18
Hvo som betimelig har gjort sig bekjendt med Religionens Lærdomme, har og betimelig og tidlig Nytte deraf. Den Unge, som i de sunde muntre Dage tænker ofte paa Evigheden, og lever et gudeligt og fromt Levnet, paa det at han for Børn. engang ved Guds Naade kan indgaae i den evige Salighed, vil paa sin Syge= og Døds-Seng være langt taalmodigere og roligere, end en anden, som af Letsindighed og Vildskab har aldrig tænkt paa Himmelen. O, J Børn og unge Mennesker, som læser dette lader det bestandig staae eder for Øyne, at J skulle engang døe, og at saa mangfoldige bortrykkes i Ungdommen, og lader dette Syn afholde eder fra, at blive ligesindete med Verden. Den rette Viisdom er, at betragte sit Endeligt, at erindre sin Bestemmelse Formaner eder derfor dagligen selv, at elske Gud og hans Ord, adlyde eders Forældre og Foresatte, gjøre Ret og Skiel imod enhver, og overalt at flye og hade det Onde. Det fromme Forsæt Da jeg endnu er ung, saa vil jeg, førend jeg bliver forført, søge Viisdom, Fromhed og Dyd. Jeg vil med Alvorlighed bede Gud derom; jeg vil indtil min Ende stræbe derefter. Det skal være mig en Glæde, at forfremmes i alt, hvad der er behageligt for Gud og Menneskene; jeg vil give Agt, paa enhver god Lærdom og Formaning, antage samme med Taknemmelighed og gjøre derefter. Lad mig aldrig afvige fra denne Beslutning, min Skaber, min Fader, min Frelser, Oplys min Sjel, at jeg kjender min Daarlighed! Befrie mig fra mine Feyl, bevar mig fra Forførelse, og ledsag mig saaledes, at alle Mine maae have Glæde af mig, at jeg kan blive nyttig i Verden, og at jeg maae glæde mig ved din faderlige Kjerlighed. Jeg vil stadig troe det GudsOrd: Den, som frygter Gud, og gjør Ret, ham skal det gaae vel paa det sidste.
Adresseavis for Børn, 1781-07-25
Avis. Fierde Optrin. Lotte, Lovise og Thrine. Lotte. Ach Velkommen min søde Lovise, Velkommen, min søde Thrine! (de omfavne hinanden.) Lovise. Det forekommer mig visselig, som om jeg ikke havde seet dig i et heelt Aar! Thrine. Det er ogsaa længe nok siden. Det er visselig næsten tre Uger. Lotte. Der fattes i det mindste ikke meget deri. Forgangen Søndag var det lige fjorten Dage siden; at jeg var hos eder.
Adresseavis for Børn, 1781-07-25
Det er en fattig stakkels Bjergmands Søn med en liden Fiol. Jeg giver ham otte Skilling, som jeg har sammensparet, og han har lovet mig, at han vil spille en heel Time derfor. Lovise. Ney, ney, vi ville lægge sammen. Thrine. Ja vist ville vi lægge sammen. Vilh. Nu, saa maae jeg bringe ham herind. Lotte. Ja vist maae du, min kjere Vilhelm. Men hvor har du ham henne? Vilh. Heruden for Døren. (han gaaer bort).
Adresseavis for Børn, 1781-07-25
Syvende Optrin. De forrige. (En Pige bringer en Tallerken ind med en Kage. Ludvig vil tage den fra hende; men Lotte forhindrer ham der.) Ludv. Nu, nu, jeg vilde kun skjere den i Stykker, Lotte. Ney, du skal ingen Umag gjøre dig; det kunde maaskee gaae med Kagen, ligesom det gik med Choccoladen. (Hun skjerer den i Stykker, og giver den omkring.) Ludv. (efterat de alle har taget, og der endda bliver et Stykke tilovers.) Hvem skal have det: Lotte. Skulde vi da intet gjemme til vor gode Vilhelm, Thrine. Jo, før vilde jeg selv give mit Stykke tilbage igien. Lovise. Og jeg visselig mit med. Fortsættelsen følger.)
Adresseavis for Børn, 1781-08-01
Aar. Numer II. Or Tredie AviAargang. for Onsdagen. Børn. den 1. August. Ved Dyden vi Gud og de Gode kan tækkes, Ved Laster der Afsky for os kun opvækkes.
Adresseavis for Børn, 1781-08-01
Fortsættelse af Skuespillet for Børn. Den letsindige Dreng.
Adresseavis for Børn, 1781-08-15
Numer Aar. Tredie TorAargang for Onsdagen. Børn. den 15. August. Til Sandhed at elske, og Sandhed at tale Den Unge sit Hjerte bør Gud anbefale. Nyeheder. Følgende Exempler paa Sandheds-Kjerlighed og Ordholdenhed bør være en behagelig Nyhed for vore unge Læsere:
Adresseavis for Børn, 1781-08-15
Herbert von Cherbury har opskrevet sin Ungdoms Historie med en elskværdig Aabenhier, tighed, Frimodig beskriver han derudi sine Barndoms Feyl og Dyder. Han fortæller deriblandt ogsaa følgende. Jeg erindrer mig, at jeg blev straffet formange Slags Uartigheder, Slagsmaal og Klammerier, men aldrig for nogen Løgn. Jeg havde af Naturen Afskye for al Falskhed; og jeg tilstod og bekjendte altid reent ud, naar jeg blev spurgt, om jeg virkelig havde begaaet den eller den Ungdomsfeyl, hvorfor man havde mig mistænkt. Jeg vilde heller lide Straf for mine Ungdoms Forseelser, end besmitte min Siel med en eneste Løgn. Og jeg kan med Sandhed forsikre, at jeg fra mine første Barneaar af, indtil denne Time, aldrig med Forsæt har talet nogen Usandhed." O, at alle de unge Mennesker, som læse dette, maatte ligeledes med Sandhed kunne give samme Forsikring om sig: Jeg har aldrig med Forsæt, Vidende og Villie talet nogen Usandhed, Naar mine Forældre og Lærere, spurgde mig om noget, saa har jeg altid svaret dem saa oprigtig, som den Sag var mig selv bekjendt, om hvilken de vilde have Oplysning af mig. Aldrig har jeg endnu været saa ugudelig, at jeg ret med Flid har opdigtet nogen Løgn, og fortælt dem samme som en sandfærdig Historie. Jeg har ofte, som et svagt og skrøbeligt Barn begaaet Uartigheder, men jeg har aldrig dulgt samme for dem – jeg har aabenhiertig tilstaaet dem, naar de har forlangt det af mig. Petrarcha, en berømt Jtaliensk Poet, havde Oprigtighed og Sandhed meget kjer. Derved forhværvede han sig Kardinal Colonnas besynderlige Tillid og Venskab, Kardinalen gav ham frie Værelse og Underholding i sit Palads Engang reysde der sig en saa hæftig Trætte imellem Dommestikerne i samme, at det faldt endog udtil blodigt Slagsmaal. Kardinalen vilde vide Grunden og Aarsagen til disse Stridigheder; og paa det at han kunde være i Stand til, efter Ret og billighed, at dømme derudi, saa forsamlede han alle sine Huusfolk, som vidste noget deraf, og forlangde paa det alvorligste af dem, Kl. Avis. at de skulde gjøre deres Eed paa Evangelisbogen, at de vilde bekiende den rene Sandhed, enhver maatte uden Undtagelse underkaste sig hans Befaling – endog Kardinalens egen Broder, Biskopen af Lung. Da Raden kom til Petrarcha, og han strax kom frem og var villig, at gjøre sin Eed, slog Kardinalen Evangelisbogen sammen, og sagde: Af Dem, min gode Petrarcha, forlanger jeg ingen Eed. Deres Ord er mig nok.
Adresseavis for Børn, 1781-08-15
Ligesaadan en Historie bliver fortælt om Renocrates, en grædsk Philosoph. Han skulde engang aflægge sit Vidnesbyrd om noget for Retten i Athenen. Men da han nærmede sig til Alteret, for med Eed at ville bekræfte, at hans Usagn var Sandhed, saa reysde alle Dommerne sig op, og vilde ikke tillade, at han skulde gjøre Eed; men erklærede ensstemmig, at de holdte hans blotte Ord og Udsagn for ligesaa kraftigt som en Eed. O. J unge Mennesker, forglemmer dog aldrig den Forsikring, som Bibelen giver: Det er en stor Vinding, at være gudfrygtig Gudsfrygt har Forjettelse baade paa dette og paa det tilkommende Liv. Det er, den skal blive belønnet baade i dette og i det andet Liv. maae være forsikrede, at enhver Dyd bliver visselig allerede i dette Liv belønnet. Siger mig, kjere Børn, Er andre Menneskers Tillid, Høy agtelse og Kjerlighed ikke et stort Gode? Men hvem kan rose sig af, at han besidder samme? Kan Løgneren, Falskneren, Hykleren gjøre det? som tænker anderledes, end han taler. – Eller kan den Oprigtige gjøre det, som elsker Sandhed, og, af Kjerlighed til Sandhed, taler ogsaa altid Sandhed af Hjertet, holder hvad han lover, og gjør Ret og Skiel imod enhver, – J maae selv svare eder paa disse Spørgsmaale!
Adresseavis for Børn, 1781-08-15
Keyser Caracalla lod sin Broder Geta ombringe i sin Moders Armee. Han vilde derpaa overtale den lovkyndige Papinian og tvinge ham til at undskylde saa afskyelig en Gierning. Men Papinian vægrede sig standhaftigt derfor og sagde, at det var ham plat umueligt, at forsvare og undskylde et Brodermord. Tyrannen truede, at han for Børn. vilde ogsaa lade aflive ham, dersom han ikke gjorde det. Men Papinian udvalgde heller Døden, end at søge sit Livs Forlængelse ved en saa skammelig Løgn og strafværdigt Smigrerie. O Børn, dersom J ogsaa blive tilskyndede til Usandhed, – dersom onde Mennesker søge ved Trusler eller Løvter om store Fordeele at forføre eder, at J skulle smigre dem, og kalde det godt, som dog ikke er godt. Ach, saa gjører det ikke. – For alt det, der er i Verden, gjører det ikke. Hvad der er ret, det kalder ret, saa længe J leve, og hvad der er uret, det kalder uret, Gjører det, om J endog ofte skulle hades, forfølges og udlees for Sandheds Skyld. Lider heller alt saadant med Taalmodighed, end at J skulde blive Løgnere og nederdrægtige Smigrere. Dersom J kun altid blive Sandheden troe, saa vil Gud nok staae eder bi imod de Falske, at de ikke kunne skade eder, og han vil sikkerlig belønne eder med stor Glæde, for al den Lidelse, eder tilføyes.
Adresseavis for Børn, 1781-08-15
Bekjendtgjørelse. Følgende Historie om den veldædige Engellænder Jly fortjener nok her at bekjendtgiøres.
Adresseavis for Børn, 1781-08-15
En saa ædel Omgang og Oførsel tildrog sig enhvers Beundring, da en nye Materie Dagen derefter gav Aanledning til nye Forundring. Denne fandtes paa et om Natten opslaaet Papiir, som indeholdt den ubekiendte Veldæders Erklæring. Han forsikrede, at det var ham den største Glæde, at hans Veldædighed var lykkelig anbragt paa et godt Sted, og han forlangede ingen anden Giengieldelse, end de tvende Hjerters Følelse, der syndes ham at være saa beqvemme til Erkjendtlighed. Han tog den hele Stad til Vidne, at han forærede dem den leverede Summa, og føyede til, at paa det aldrig nogen skulde efter deres Bekjendtgjørelse i sin Tid kunne tiltage sig for Børn. den Ret, at fordre Pengene tilbage, saa havde han strax selvsamme Dag skikket Præstens Attester til Stadens Raadstue. Det skede ikke strax med eet, at man fik borttaget det Dække og Skjul, hvorunder Hr. Jlys Beskedenhed havde skjult sig, og maaskee skulde denne skjønne Handling for bestandig være bleven skjult for Verden, dersom ikke hans Huushovmester havde fortælt, at han just paa den samme Tid, da dette skede, havde maattet udtælle begge disse Summer til sin Herre. Forsigtighed.
Adresseavis for Børn, 1781-08-15
En ung og modig Hest, som ey Arbeyde gad, ey vilde bære. Det mindste, men i Friehed være, Sleed sig nu løs, og løb sin Vey Og sprang omkring i grønne Enge J Haab, det var de længe. J Ørkesløshed drev han henDet hele Foraar, hele Sommer Jndtil den kolde Vinter kommer, Da Engen blottet stod igien. Da saae han, Lyst i grønne Enge Kan ikke vare længe. Han løb da viidt og bredt omkring J Regn og Slud, i Frost og Kulde; Thi han sin Føde søge skulde; Men hvor han kom var ingen Ting Nu tænkde han da lidt tilbage Paa de fremfarne Dage. Jeg var en Nar, han sagde da At jeg for Arbeyd var saa bange Der fødes dog saa vel, saa mange, Paa Stalden, der, hvor jeg løb fra Det er en Skam, for stakket Glæde, I mange Aar at græde.
Adresseavis for Børn, 1781-08-23
Numer Aar. Tredie Aargang. for Onsdagen. den 22. August. Børn.
Adresseavis for Børn, 1781-08-23
Naar et ædelmodigt velmenende Hjerte, Belønnes med Utak, det Sindet kan smerte. Nyeheder.
Adresseavis for Børn, 1781-08-23
Jblandt de skjulte og gode Handlinger, som i Historien ere optegnede til Hjertets Dannelse i Ungdommen, er følgende maaskee endnu en Nyehed for vore unge Læsere, som forestiller Ædelmodighed og Utaknemmelighed.