Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-08-16
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. soos Fjortende Aargang. No. 65. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Løverdagen den 16 August 1817. Til Danmark. Vil dig, og Danmark, elske Fædregrund, Du fik en stor og høi og herlig Navne! Vær hilset, Danmark, os paa Belt og Sund, Der trygt og dybt den djærve Søn omfavne! Som Saadan vil du staae i Kampens Stund; Da skal vi ikke dine Brødre savne. Hvad Stort kan Fiendens Rænker fra os tage, Naar Danmark staaer ukrænket end tilbage! Jal rank du stod paa Hjemmets høie Kyst, Dit skjønne Navn udsletted svundnes Minde. Dankongen skued med forklared Lyst, Og lyse Blik i Lynets Fart dig svinde. Da svulmed Hjertet i Talløses Bryst, Som Havets lange Slag af Stranden rinde; Og da du bugted ud i kjølig Gjemme Høit dundred Himlen med i Jubelstemme. Hvor mangt et Ønske lød fra danske Barm, At Seir og Roes din stolte Bane følge! Hvormangen Gut, af hellig Jver varm, Neddysset Flamme meer ei kunde dølge! Snart styrer han dig nu med kraftig Arm; Da skal du brusende gaae over Bølge, Vidt sjungende til fjerne Land og Stæder; Seer, Danmark har sin gamle Sømandshæder. Den fremmed Sømand føler ved din Sang; En herlig Seiler, Danmark, du er vorden. Og har han Broderhaand dig rakt engang, Saa hilse du ham ærligt, som fra Norden; Men, om paa Stimandsviis han Staalet svang, Dybt knælende i Støvet for din Torden, Blandt Vrag og Gruus, med Blussel han skal sande: Hvor er en Snekke, som fra Danas Strande O Danmark, stræk vin hvide Vinge ud! Vær trofast Skjærm for Havets kjække Sønner, Lad Bølgen skumme om dit Bryst, saa prud, Naar Fjendens strøgne Flag din Mast forskjønner. Et Blad til Laurbærkrandsen for hvert Skud J Eftermæle Heltens Raad belønner. Hurra, saa lad da seire eller falde, Et Fædreland, een Fader for os alle Breve fra Jylland. Høistærede Hr. Udgiver! Jeg seer af Deres Blad, at De af og til skriver Dit og Dat om Pengevæsenet og Coursen og Jndulten, og jeg skal aldrig nægte, at ihvorvel der ingentid er skrevet mere om Penge end nu, da man ingen Penge har, og aldrig mere om Jndult, som formodentlig nok kommer af det tydske Gedult, end nu, da Jndulter ligge hulter til bulter i Haarene paa hverandre, saa er det mig dog saare kjert, at der skrives om den Ting, eftersom det gaaer mig med Jndulten, som Henrik i den 11te Juni, at ligesom han ønsker Maanen bort fra Himlen, paa det der ingen 11te Juni skulde være, saaledes ønsker jeg Solen bort derfra, omtrent af samme Grund; thi dersom der ingen Sol var, saa var der heller ingen Aarstider, og naar der ingen Aarstider var, saa var der heller intet andet Aar efter Freden, ja, jeg havde endog ønsket Freden bort, thi naar ingen Fred var, saa var der heller intet andet Aar efter Freden." Jeg har aldrig befattet mig med at skrive til Trykken, uagtet jeg, paa Urtegraphien nær, skriver saa godt som Nogen, og kunde ligesaavelsom Mangen En, der hverken kan læse eller stave, redigerer Tidskrifter, paatage mig, at lade eet og andet trykke. Men da jeg ikke giver spildt min Tid paa Noget, som nuomstunder enhver, der ikke duer til Andet, giver sig af med, beder jeg Dem, Hr. Udgiver, at skrive for mig en liden Afhandling om Jndulten. Min Mening er korteligen denne: Jeg skylder 10,000 Rbd. S. V. paa en Gaard i Veile Amt, hvilke Penge skulle præsteres til næste Termin i det seneste, eftersom de allerede vare opsagte og forfaldne til Betaling forrige Termin. Men da jeg ikke seer mig istand dertil, saa troer jeg ikke at det kunde være af Veien, om De foreslog, at der burde udgaae en Forordning, som ligefrem byder og befaler, at min Creditor skal bie indtil Sølvværdie er blevet til Navneværdie, til hvilken Tid jeg haaber, naar ingen Ulykker indtræffe, at kunne præstere Betaling, og hvormed han ogsaa heel vel kan være tjent, eftersom han da faaer sine Penge i rede Sølv. De kan ligefrem sige, at naar galt skal være galt, er det dog altid bedre at min Creditor ingen Betaling faaer, end at jeg, som en skikkelig og driftig Mand, skal jages fra Huus og Gaard. Niels Leerbentel, Eier af Godset Vindholm. C. Sk. De kan, naar det skulde gjøres fornødent, gjøre den Declaration, at De ikke skylder en eneste opsigelig Skilling i Sølv=Værdie, og, at De, naar forlanges, paa egen Bekostning, vil lade optage et Tingsvidne i saa Henseende. Publicum tager det ikke saa nøie med slige Declarationer. Min Hr. Redactarius! Jeg er en fornem og considerabel Mand, der, for at conservere en vis Værdighed og Eclatance, ikke ret vel kan være bekjendt at læse Hans Blade, for ei at tale om, det ikke convenerer en Mand af min Stand at læse, saasom det kunde lade, som om jeg endnu trængte til at lære Noget, eller som om Andre kunde fortælle mig noget; det kommer i mine Øine heller ikke saa meget an paa hvad der skrives, som hvem der skriver, og jeg maa reent ud tilstaae, Hr. Udgiver, at jeg imidlertid dog imellemstunder, naar jeg har Otium, det er afsige, naar jeg gjør min Toilette eller lader mig frisere, nok gad læse Hans Blad, men det er en meget stor Malheur, som jeg ofte ret hjerteligen har beklaget, at Herr Redactarius er saa aldeles titulløs; kunde Hr. Udgiveren ikke faae sig en liden Titul. Exempli gratis: Journalraad, Dagbladsraad, Redactariusraad, kort sagt: noget, som distinguerer Ham fra den store Hob intetsigende Velædelheder, og viser at Han dog raader over Noget, thi Hr. Redactarius maa dog selv tilstaae, at en Mand af min Stand og Celebritet, umueligen uden en Art af Forlegenhed kan tage et Blad i Haanden, hvis Udgiver, saa at sige, er Jngenting. Vist nok veed og at Han kun parapherer Skilderiet, og at det egentligen er vore Æsthetikere, og vore andre talløse Jngenier, der give Hans Blad Værd og Anseelse, og at det Hr. Redactarius selv skriver, kun er Dampe af den egentlige Spiritus i Bladet; men det kan Altsammen ikke hielpe saalænge Han staaer som Redactarius for Bladet, og det har længe forundret mig, at Han endnu ikke har overladt sin Redactionsret til een af de mange lærde og berømte Mænd, der have beæret Ham med Bidrag, imod en passende og convenable Pension, siden Bladet dog eengang skal have mange Yndere, naar jeg siger Bladet, saa mener jeg ikke Herr Redactarius, thi det er to ganske forskjellige Subjecter. Skilderiet kjende de fleste Mennesker, saavel i Danmark som i Norge, ja endog i en Deel af Sverrig og Tydskland, men dets Redactarius er et saa obskurt Subject, at end ikke vore første Literatorer, der dog ellers vide hvad Holbergs Vadskerkone eller Lessings Skopudser hedte, ikke kunde sige mig Hans Tilnavn eller Hans egentlige Metier, saa at det effectivement kostede mig stor Umage at faae Hans rigtige Adresse at vide. - Men Alt dette var egentligen kun a propos. - Hans Blad interesserer Mig ikke, og det kan være mig aldeles ligegyldigt, om det er til eller ei. Tendencen af dette mit Brev er ene og allene at anmode Ham om, at skrive noget om den Sølvværdie, som jeg ønskede au Diable, og det af følgende Grund: J Aaret 1812 tilhandlede jeg mig en stor Herregaard for 700,000 Rd. D. C., som jeg Ugen derefter havde Occasion til at sælge igjen for 800,000 Rd., uagtet jeg ikke havde betalt derpaa mere end 5000 Rdlr. - Men da det ikke convenerede mig at sælge Godset, førend jeg fik en heel complet Million derfor, saa kom Forordningen lige bag paa mig, og nu bleve mine Obligationer omskrevne til 210,000 Rbd. Sølv=Værdie, hvis Afbetaling ikke skulde tage sin Begyndelse førend det andet Aar efter Freden. Fred det var den Gang det samme som den yderste Dag, som Verdens Undergang. Aldrig troede jeg at opleve det "andet Aar efter Freden, og Aspecterne vare ogsaa alle saaledes, at jeg snarere havde troet at faae Jerusalems Skomager at see end Freden. Men hvad skeer, Keiser Napoleon, min Favorit, min Skytshelgen, mit Jdol, faaer det ulyksalige Jndfald at gaae til Moscau, han distribuerer Prygl, han faaer Prygl, han kommer hjem til Paris, han reiser til Elba, og een, to, tre, er Freden for Døren. Jeg blev saa at sige heed om Ørene, og havde nær faaet en Rørelse. Men Napoleon kommer tilbage fra Elba, samler en Armee, og jeg faaer atter Luft. Han gaaer til Waterloo, bliver slaaet ved Belle Alliance, og dette var formig en Laide Alliance, thi nu kunde jeg ikke troe Freden mere. Seer Han, saaledes hænger Sagen omtrent sammen. Jeg befinder mig nu i et Slags Embrasement, som man i Komedier pleier at kalde Katteknibe. Jeg vil derfor have Hr. Redactarius, anmodet om at gjøre Forslag til: 1) Sølvværdiens totale Ophævelse, og 2) Jndultens Opsættelse i circa 10 Aar. For Sin Uleilighed kan Han være forvisset om min bestandige Affection og besynderlige Bevaagenhed og Tilgedanhed. von Speculationsskjold, Eier af Vindsakholm og Prakkerlund. III. Velædle Hr. Udgiver. Som Dagbladsudgiver, er De, som jeg veed, forbunden til at trykke og publicere Alt hvad der sendes Dem til Jndrykkelse, for saa gjøre alle Aviser her i Tyland, naar de faae den Betaling der tilkommer dem. At Deres Blad er en Avis, det har jeg nu saa tidt og ofte hørt og læst, at jeg nok gad vidst, hvorledes De kan bilde Deen ind, at ville passere for andet end en Dagbladsudgiver, som der i vort Land aldrig har været et større Forraad af end netop nu, hvorfor man ogsaa bør haabe, at der snart vil blive sat Skranker ligesaavel for disses alt for store Formerelse som for Øltapperes, Marchandiseres og Jernhandleres overhaandtagende Nedsættelse. Jeg raader Dem derfor, ikke at være for kjephøiet, og opstinat, og ikke at glemme at en Dagbladudgiver her tillands er et saa ubetydeligt og ringe Væsen, i Væsenernes Række, at det eneste, der kan conservere deres Existence, er at rose Folk og Bøger og Jndretninger, og frem for Alting at optage Alt hvad der tilsendes Dem. At have anden Mening end Andres Mening, tilkommer Den paa ingen Maade, men De maa betragte Dem, som en literarisk Marqueer, der raaber, naar nogen vil spille Billard hos Dem, trois, quatre &c. uden at De maa bryde Dem videre om Spillet. De burde tage Dem et Exempel af adskillige af Deres Colleger, som det er aldeles ligegyldigt om hvom og om hvad der skrives i deres Blade, naar der kun skrives. Jeg maa reent ud sige Dem, at De er alt for peen, og betænkelig. Vil man have Nogen rost, saa er De strax bange for, at det skal betragtes som Kryberie; vil man have Nogen gjennemheglet, saa raaber De paa, at De ikke skjøtter om Kjævlerier; vil man have en Mening frem, som man finder sin Regning ved at faae frem, saa siger De at den allerede er noksom drøftet. Kort sagt, Deres Blad, der burde staae aaben for alle og enhver, ligesom Luftballonen og Brokkens Boed og Rosenborghauge, er saa fornemt, at man ret snart vil behøve Billetter eller Adgangskort dertil, for at komme derind, og at disse tilsidst ville blive satte til Auction og kjøbte af Sjouere og Prangere, som andre Vel letter. Men De er værst mod Dem selv. Hvad skal der blive af Deres Blad, naar De endog have Betænkeligheder ved at optage Tractater, der sendes Dem fra Proprietariusser, som ikke eie et, men hele to Godser, De, som dog maatte kjende lidt til Historien, burde dog vide, hvorledes det gik i den jydske Proprietariusseide for nogle og tyve Aar siden, og betænke, at især den, som mangler Patroner, bør respectere Folk, som have Jus patronatus, og at saadanne Folks Mening maa trykkes, om der end aldrig var nogen Mening deri. Jesper Hansen, Forvalter og Ladefoged.