Aalborgs Stifts Adresseavis, 1818-04-08
Udenlandske Efterretninger. Jubeloldingen, Hr. Professor Fabricius i Kiøbenhavn, er født 1744 i Rudkiøbing paa Langeland, blev 1768 Missionair i Grønland, 1774 Sognepræst for Drangedals Præstegield i Norge, 1780 Sognepræst i Hobroe her i Jylland, 1781 Sognepræst for Riise M. paa Ærøe, 1782 Præst ved Veisenhuset i Kiøbenhavn, og Lærer i det grønlandske Sprog for Missionærerne, (som han endnu er, og 1789 Sognepræst ved vor Frelseres Kirke paa Christianshavn. (Hans Eftermand ved Veisenhuset og dets sidste Præst, var en af Danmarks ædleste og udenlands berømteste Lærde, nuværende Biskop i Aarhuus, Dr. og Professor Birch, Commandeur at Dannebrogen.) J Aaret 1789 stiftede Fabricius i Forening med Suhm, Svengler, Bastholm, og flere, Naturhistorieselskabet. Hans Fauna groenlandica har i Udlandet vundet hædrende Udmærkelse. Ogsaa har han udgivet en grønlandsk Oversættelse af det Nye Testamente. Som Theolog er han fordeelagtigen bekiendt ved sine Bidrag til Bibelkundskab. For faa Aar siden udnævnte Hs. Majestæt ham til Medlem af det Kongelige Missions-Collegium. - Den ædle Oldings samvittighedsfulde Jagttagelser af alle et - formedelst en saare svag Helbred - byrdefuldt Embeds mange Pligter, kiender den Menighed, hvis Lærer han er: hans exemplariske Retsindighed og ægte evangeliske Gudsfrygt kiende mange flere. Der har i lang Tid ikke allene her i Danmark, men og i tilgrændsende Lande, været talt og skrevet saa grumme meget og Religiøsitetens Forfald og Christendommens Aftagelse, hvorfor Geistligheden tidt og ofte har maattet høre ilde, ligesom om dens Lunkenhed, Ladhed og uexemplariske Levnet skulle være Hovedanledninger dertil; men vi kunne glæde os over, at vi for nærværende Tid dog have mange Præster ogsaa her i vor Provinds, om hvilke ingen beskyldning kunde være urimeligere, end hiin, der ved har sin Oprindelse fra den Ryggesløshed og det afsindige Præstehaderi, som for nogle og tyve Aar siden kom saa stærkt i Mode i hele Europa. Velgiørende Jndflydelse paa de Underordnedes Aand har det ogsaa altid, naar de see de høiere Geistlige besiæles af en brændende Nidkiærhed for den gode Sag, og imedens nu de Jydske dramatiske Daarskabs-Seminarier begynde at vakle i deres Grundvolde og saarligen ville styrte sammen som fordum Jerichos Mure for Basunens Skrald, opstaaer saaledes ogsaa en anden Zions Kæmpe i Omersyssel, sin lærde og nidkiære Amtsprovstes værdige Medarbeider i Viingaarden, Herr Sadolin i Nørbek, og arbeider kraftigen paa at bringe Præsteskabets aftagne Anseelse og Myndighed paa Fode igien, i hvilken Anledning han har skrevet en Afhandling om Kirkediciplinen, indført i Theologisk Bibliotheks 13de Bind. Han ønsker deri, og vist Mange med ham, Kirkens Tugt igien indført i den protestantiske Kirke, og vil have den til at bestaae i: 1) offentlig og navnlig Advarsel fra Prækestolen, efter Præstens og hans Medhielperes Eragtning, og 2) Udelukkelse fra Nadverens Sacramende eller, som det kaldtes i forrige Tider, Excommunication, som skulde have til følge, at den Excommunicerte ei maatte tilstedes at være Fadder, eller at saae nogen Bestilling, Kirken, Skole- og Fattigvæsenet vedkommende (hvilken Straf dog vist Mange ret godt ville kunde finde sig i at udstaae), og, ifald de døe uden at være forligte med Kirken, da ei at stedes til Jorden, med nogen kirkelig Ceremoni eller at maatte have noget Ligfølge, men derimod vil han at de burde betale dobbelt Fattigskat. For igjen at optages i Kirkens Skiød og tilstedes Adgang til den hellige Nadvere, maatte giøres en Afbigt i Præstens og Medhielpernes Paahør, hvilken skulde føres til Protocols og siden oplæses fra Prækestolen &c.¬