Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-01-12
At det danske Sprog og den danske Litteratur lider ved denne ustadige Skrivemaade, det kan neppe være nogen Tvivl underkastet; da den ene Forfatter ofte ikke uden Møie kan læse og fatte den andens Mening; skjøndt Begge ere Dansktalende, og Begges Fostere avlede paa dansk Grund og af dansk Tungemaal. Hvorlænge denne Blanding skal gjære, inden den bundfælder sig og bliver klar eller inden det bliver afgjort: hvad er rigtigt, og hvad urigtigt Dansk, det maae Gud vide. - Gid kun ikke Følgerne af denne Sprogforvirring, maatte blive, som af hiin Balyloniske, at den Ene omsider aldeles ikke forstaaer, og ikke vedkjender sig den anden som Landsmand, Blandt de Ulemper, der allerede spores, som sørgelige Følger af denne saalænge uafgjorte Strid, forekommer mig ikke den at være den ringeste, som vederfares de arme Discipler i de lærde Skoler, der dog skulde være Planteskoler for dansk Videnskabelighed. Jkke at tale om de fjærne Følger saavel for Sproget, som for dem selv, naar de ingen faste og stadige Regler faae for Retskrivningen, eller naar i een Skole skrives efter Regler, modsatte dem, som gielde i en Anden, naar endog undertiden skrives blot efter den Lærers ravgale Jdee, der underviser i det danske Sprog; hvor ilde farne ere desuden ikke de stakkels unge Mennesker, naar deres Lærere i andre Videnskaber misbillige og laste den Skrivemaade, der er blevet Dem anviist og anpriist, som den eeneste rigtige, for ikke at sige: den eeneste saliggjørende, Hvor ulykkelige ere disse saaledes oplærte Unge ikke, naar de engang ved Universitetet skulle aflægge Prøve i dansk Stiil, naar de have lært at ansee den Skrivemaade for den eneste rigtige, som maaskee af Professorerne ved Universitetet fordømmes, som aldeles feilagtig! Og hvad skulle her Disciplerne gjøre? Rette dem, vil man maaskee sige, i deres Skole-Stile efter deres Lærers Nykker, men dog i det daglige Liv skrive, "som andre Folk. Men, foruden at dette er en Falskhed og et Øientjenerie, som aldrig bør anbefales, saa ere kuns saare faa i deres Skoletid istand til at gjøre dette; helst da mange - vist nok mod Skole-Anordningerne modtages der, som ikke vide hvad Retskrivning er, førend de komme i Skolen, eller: "rette dem efter deres egen Overbeviisning ifald de have nogen om, hvad Rigtig er, og saa udsætte dem for Lærerens daglige Mishag og Uvillie, og for ugentlige slette Characterer, eller: "følge Lærerens Anviisning; berolige dem med et ipse dixit", og derved komme i Vane med en Skrivemaade, der upaatvivlelig vil ved Universitetet bidrage til slet Characteer for dansk Stiil, paa hvilken der, og det med Rette, ved Examen Artium lægges saa megen Vægt? Jeg seer ingen anden Udvei for dem, end een af disse tre, af hvilke neppe nogen fortjener at anprises; og med Sandhed kan Matthæi 15, 14, anvendes paa de arme Discipler under en saadan Lærer, thi lidet Gavn og ingen Ære, men vel Skam og Skade høstes af saadan Underviisning. Eller gives der maaskee ikke dette Tilfælde i nogen lærd Skole? Jol Forfatteren til disse Linier kjender, og skal, ifald vedkommende Authoriteter ville i dette Blad opfordre ham dertil, atter i dette Blad navngive den Skole og den Lærer, med hvilken det Paaklagede finder Sted i høi Grad. Blandt andre denne Lærers besynderlige Paradoxer, dem han forlanger antagne og fulgte af sine Elever som Troes-Artikler, og for hvilke han ingen anden Grund kan give, end: "saaledes skriver jeg saaledes vil jeg have det ere følgende: I. Consonanten Jod skal være landflygtig fra Danmark, følgelig skrives ieg, Hiort, jorde, iage", istedetfor det gamle jeg, Hjort, jorde jage". 2. Det lange J maa aldrig fordobles, viis og hvis skulle begge skrives vis" og Contexten skal udbringe Meningen. F. Err, en vis sagde til en vis" &c. 3. Jntet Verbum maa have det understøttende, for Verber hidtil charakteristiske: e. Følgelig skrives til Exempel: "Naar jeg naar det Faar, som pleier at faa faa Lam". Meningen skal atter sees af Sammenhængen. 4. Jntet Adjectivum, om det end staaer som Substantivum, maa nogensinde skrives med stort Begyndelsesbogstav. Dog gjøres herfra efter Lærerens: sic volo, sic jubeo!" den Undtagelse: at de sammensatte Adjectiver, hvis første Led er et Substantiv, skal have et stort BegyndelsesBogstav. Efter denne Ortographie skrives da f. Ex. En vis fanger Siele, straf en vis, og han skal elske dig, men de have efterladt deres Efterkommere Løgnagtige og Haanlige TingJeg kunde opregne flere af disse Beviser paa hans Heterographie; men det Anførte maa være nok. Af Medynk over de stakkels unge Mennesker og af Kjerlighed til det Sprog, som tales i mit elskte Fædreneland, vover jeg at spørge, om det ikke var mueligt, ikke raadeligt at sætte Grændser for sligt Uvæsen.