Ribe Stifts Adresseaviser, 1845-03-03
Her i disse Egne hersker den af vore Statsmænd, Ministerprætendentere, kloge Mænd og Kongens tro Mænd saameget anpriste og saa høiligen ønskede Ro Fred og Enighed. Her hersker den (mellem de forskjellige Nationaliteter (!) som det skal hedde) lykkelige Enighed af alle de Undersaattere, som staae under samme Septer og omfattes af den lige Kjærlighed. Her er Jdealet naaet, hvorefter der stræbes og er blevet stræbt i Aarhundreder. Her behøves ingen Kammerjunker Krogh at reise om og overtale Bønderne til at sætte deres Penge i Tiedemanns Bank; her behøves ingen Hundeklemmefest eller morderisk Anfald paa dansksindede Borgere; her er Augustenborg vor naadige Hertug, Pastor Lorenzen den sande Guds Mand, Grev Revenlov vor naadige Herre, Tiedemand vor store Prophet. Vi ville opmuntre ovennævnte høitstaaende eller kloge Mænd til at bereise det sydlige Tønder, samt Flensborg-Bredsted Husum-Amter; Freden og Forsoningen, som de ville finde der, vil være opløftende for deres Sjæle, og da Bonden dog alligevel kun er "Pøbel, saa kunne de til Afvexling tage ind i de enige og fredelige tydske Kjøbstæder Slesvig, Husum, Ekernfjord, samt til de mange adelige Godser, for der at lære Stemningen at kjende i Slesvig. Det vil være en anderledes Fryd og Gammen end at bereise det splidagtige og misfornøiede Nordslesvig, hvor Bønderne mene, at Tydskerne ei have Ret. Disse Egnes Stænderdeputerede ere ogsaa saa rolige i Stænderforsamlingen, de opføre sig et uværdig som P. H. Lorenzen og Nis Lorenzen ved at tale Modersmaalet. Naar vi ofte har spurgt os selv, hvad er det, som vore Pladsmænd og alle de, der enten sørge over Mis stemningen i Slesvig eller hovmodig smile af deres undertrykkede Brødre og Modersmaalets Undergang, egentlig ville og ønske, hvorledes ville de have Stemningen i Slesvig, hvorledes ønske de de danske Slesvigeres Sind og Tænkemaade, saa staae disse ulykkelige Væsener for os disse ere billeder af den Tilstand, hvorefter disse Mænd hige og stræbe ad alle Veie her finder man det aandelige og nationale Liv, som de lovprise som det, der skal frelse fra Undergang her see vi den Skjæbne personificeret for vort Blik, som Danmark med Stormskridt iler imøde, Saaledes vil vor Afkom engang see ud, saaledes vil den tænke, tale og handle, Kjære Landsmand har Du stillet Dig billedet aff denne Tilstand lyslevende for Øie? Hør os. Din Søn eller Sønnesøn vil sige: "Tydskerne have Ret; mit danske Modersmaal, bør forhaanes allevegne i Fædrelandet, det bør et tales i Stænderforsamlingen, ei i Kirken, ei i Skolen, ei i Huset, ei paa Marken; det bør ganske forjages af Landet og fordrives ud over Skagen; en tydsk Flaade bør beherske vore Strømme og Sunde og Øer, vort Fædrelands berømte Mænd og Helte bør jeg kalde Riddinge og Forrædere; det Banner, som førte mine Forfædre til Hæder og Seir, bør jeg sønderrive og besudle; min Slægt og min Nation bør udslettes af Jordens Overflade, og – jeg bør selv gjøre dette, netop jeg selv; thi dette ville Tydskerne, og næ Tydskere maa dog ha Ret. Det sortner for vore Øine; thi vi vide, at dersom der ei snart skeer en gjennemgribende Foranstaltning, eller dersom Folket ei bliver vækket af sin Slummer; saa ville vore Sønner komme til at tale saaledes, og vi komme til i vor Dødstime at forbande dem og vor Efterslægt, og - disse med større Grund til at forbande os, fordi vi have bragt dem i den physiske og moralske Nødvendighed at tænke, tale og handle saaledes. Men hvorfor faae da Schleswigholstemmerne Lov til at skrive og sige, hvad de gjør Hvorfor blev den slesvigske Forening opløst, og alle dansksindede Blade forfulgte med Processer (som kun Kongens specielle Naade befriede Cancelliet fra at føre videre, naar de netop kraftigst forsvare Fædreland, Konge og Dynastiet, medens der tilstaaes de schleswigholsteinske Blade en Pressefrihed, som ingen Tid og intet Land kan opvise Mage til, og som ingen Stat kan tillade, der ei enten er opløst eller med hurtige Skridt gaaer sin Opløsning imøde? Besvar dette, hvo som kan Peter Nicolai Frost Fibiger. Saa skal Din ømme Moder meer ei see Dig smile, Du skal ei mere i Din Faders Arme hvile, Din Vugge paa sin Gænge nu skal stille staae, Du til Din lille Søster gik i skumle Vraa. O det er tungt, naar man sit unge Haab skal lægge i Graven ned, naar barske Vinterstorme knække den lille Plante, man har værnet og saa tro, og som man offret har sin Tid, sin Kraft, sin Ro. Og dog - o slig mig, er der Trøst ei i den Tanke den lille Engel monne bort fra Jorden vanke, for han at kjende lærte al dens Nød og Kval, for ogsaa han den maatte kalde Jammerdal; At Øjet sluktes ud, at for det maatte skue saa Meget, som dog bringer Hjertet til at grue, at Øret lukket blev, for det med Sorg erfoer saa mangt et utilbørligt, haardt og bittert Ord; At Hjertet brast, for Lognens Fader det bedaared, for Slangen med sin lumske, hvasse Braad det saared, at han fra Paradiset gik til Himmeriget ind med reent, uskyldigt Hjerte, ubesmittet Sind. "Formener, Elskte ei de Smaa til mig at komme, saa løde Frelserens de milde Ord, de fromme; til ham han gik – til ham J ogsaa skulle gaae, og der gjenfinde Eders kjære tabte Smaa!