Berlingske Tidende, 1774-12-02
Fortsættelse af Hs. Catholske Majestæts Krigs Erklæring mod Reyseren af Marocco. See No. 95. (Keiserens Skrivelse.)J den barmhiertige Guds Navn. Der er ingen Hielp, uden allene hos den store Gud. Mahomed Ben Abdallah. L. S. Den 15de i den Maaned Rageb i Aaret 1188. Til Kongen af Spanien. Sundhed være hos den, om følger den guddommelige Styrelse, og hænger fast ved samme. Vi lade Eder vide, at vi i Følge den imellem os og Eder sluttede Tractat, leve i Fred med Eder. Men Mahomedanerne, som ere os underlagte, og de i den Stad Algiehave eenstemmig forestillet os, at de ikke ville tillade, at nogen Christen meere maae være paa Kysterne af de Mahomedanske sande fra Ceuta til Oran, og de forlange igien at fratage de christne bemeldte Lande. Formedelst disse Grunde have de giert af os, at vi maatte lade denne Sag være anbefalet vor alvorlige Omsorg, i det de have sagt til os: Du har ikke den ringeste Undskyldning at anføre, hvorfor du skulle blive i Roelighed, og ville samtykke udi, at de Mahomedanske Lande ere i de Christnes Hænder, thi Gud har givet dig saadan Magt og saadanne Krigs=Vaaben, som ingen anden har. Det er os derfore ikke mueligt, at afslaae deres Begiering, og i denne Sag at nægte dem vor Hielp. Og nu vil vi overveye Sagen. Dersom Algiererne vil fælles med os føre Krigen, eftersom de have anmodet os om, saa er det got, men trække de sig tilbage, og skulle yttre sig med at modsætte sig det, som de have forlangt, saa skal vi holde dem lige med vore andre Fiender, og i egen Personstride mod dem alle, indtil Gud afgiør Sagen imellem dem og os. Og dette Foretagende strider ikke modden Fred, som er imellem os og Eder. Eders Handelsmænd og Eders Skibe skal blive behandlede som forhen. De skal kunde indtage Levnetsmidler og andre Vahre i alle vore Havne, ligesom de finde for got, allene at de iagttage de fastsatte Regler, og forholde sig efter den Freds Tractat til Søes, eller Handels=Tractat, som er oprettet imellem begge vore Søefarende. Eders Skibe skal være sikre for at blive tilføyet nogen Skade, og Eders Undersaattere skal frit kunde handle i alle vore Lande, og reyse der til Lands og Vands i al Sikkerhed, uden at nogen skal giøre dem den ringeste Fornærmelse; thi vil have oprettet Fred med Eder, hvilken vi vil holde og ikke bryde, uden saaer, at J paa Eders Side bryde den. Og i saa Fald give vi Eder fra nu af 4 Maaneders Tid, paa det enhver maae kunde faae Efterretning derom. Men hvad det angaaer, at vi begive os til bemeldte Lande og Fæstninger, da er det vor Pligt, og der er intet Middel til at fritage os derfra; men hvad Freden til Søes angaaer, da skal vigiøre, hvad vi finde for got. Nu give vi Eder Efterretning om denne vor Beslutnings Virkelighed, paa det I maae tage Eder i agt, og overlegge, hvad J paa Eders Side have at giøre. Dette Brev have vi med vor egen høye Haand underskrevet, paa det J med Vished maatte være forsikrede om dets Jndhold. Lever vel Den 15de i den Maaned Rageb i Aaret 1188, (den 19de September 1774.) Da jeg altsaa har mærket, at Kongen af Marocco, (den Kryserlige Titel pleyer Hs. Catholske Majestæt aldrig at give den Mohriske Monark), lader det mangle paa den Veianstændighed og Respect, som han er mig skyldig, jeg og holder det for at være mod min Krones Værdighed, at give saadan Forslag Gehør, og langt mindre at antage dem. Jeg desuden har Efterretning om, at den Officeer, som af Kongen i Marocco var sendt til Gouverneuren i Ceuta med bemeldte Brev til mig, havde erklæret: at til Beviis paa, at Freden var brudt, skulle Mohrerne med Kugler skyde paa bemeldte Fæstning, saasnart han var kommen tilbage, hvilket de og virkelig have gjort, og jeg tillige veed, at Mohrerne paa Kysten siden den Tid bestandig have fyret paa Fæstningens Fiskeskibe, som under Fiskefangsten paa Kysten havde, som de forhen pleyede, nærmet sig derhen, saa har jeg deraf tydelig seet, at Mohrerne ved disse Fiendtligheder have brudt Freden. Des aarsag har jeg besluttet, at erklære, at formedelst disse Fiendtligheder skal fra det Øyeblik af, da de ere øvede, det gode Venskab og Harmonie med Kongen af Marocco være anseet som brudt, at af Communication imellem mine og hans Undersaattere skal ophøre, og alting strax igien være paa den fiendtlige Foed til Lands og Vands, som det var førend Freds Tra taten, allene med en fuldkommen Efterlevelse af den 17de Artikel, ved hvilken blev stipuleret: At i Fald Freden skulle blive brudt, man dalskulle tilstaae begge Nationers Undersaattere en Tid af 6 Maaneder, paa det at de med deres Gods og Sager frit kunde begive sig bort; et Vilkaar, som jeg i Henseende til de Maroccanske Undersaattere befaler, at skal nøye iagttages, og haaber at deres Konge og paa sin Side vil opfylde samme Forbindtlighed mod mine Undersaattere. Og da bemeldte Prints for nogen Tid siden tilsendte mig adskillige Spanske Fanger, som han havde faaet af Regieringen i Algier, og jeg havde befalet, at man skulle udlevere til den Alcayde, som bragte dem, ikke allene alle Maroccanske Moh. rer, som vare tagne paa de Algierske Skibe, der dreve Røverie mod mine Undersaattere, og vare Fangne i Arsenalerne i Carthagena, men og alle gamle, sygelige og skrøbelige, som befandt sig i bemeldte Arsenaler; saa vil jeg nu, at man virkelig skal give disse Ulykkelige deres Frihed, og at de skal bringes til Kongeriget Marocco, som det var besluttet, og uagtet denne uformodentlige Krigs Erklæring, da saadant stemmer overeens med den Medlidenhed, hvormed jeg betragter deres Skiæbne, og de efter min Meening ey bør lide nogen Skade, af en Tildragelse, hvori de ingen Deel have. J Kraft af alt hvad som meldter, befaler jeg, at man skal ansee Freden imellem mine Stater, og de Maroccanske som brudt, og Krigen, fornyet. Dog vil jeg at man paa ingen Maade skal forhindre de Kongelige Maroccanske Undersaattere, i al Frihed at begive sig med deres Gods og Sager til deres Land, til hvilken Ende jeg tilstaaer dem en Tid af 6 Maaneder, fra denne min Erklærings Bekiendtgiørelse at regne, saadant er min Villie. Gi pet paa Slottet St. Laurenz, den 23de Octbr. 1774. Jeg Konge. Neden under Hiernoymus v. Grimald.