Berlingske Tidende, 1755-01-20
Stokholm, den 31 Dec. Da Mr. Dangeul var bleven udvalt til Medlem af det Kongelige Videnskabernes Academie, tøeg han derudi sit Sæde Løverdagen den 16 Novembr. og holdt følgende Tale: Messieurs Jeg har meere end eengang agtet mig selv lykkelig over den Lyst til at lære, der har bragt mig alt hid til Sverrig; hver Dag er der forekommen mig nye Ting til at fornøye samme, og sligt var alt det jeg søgte ved min Reyse; men min Lykke har været større end det jeg haabede og ventede. Jeg vidste ikke, at jeg i Sverrig skulde opleve en af de herligste og hæderligste Dage af mit Liv. Den Ære jeg nyder i Dag træffer ogsaa hos mig et gandske nyt Hierte og beqvemt til at sætte Priis paa samme. Min Fornøyelse over Eders Vall er gandske reen, og skulde være fuldkommen, hvis den ikke blev foruroliget af den Frygt for at tabe min Credit hos Eder ved en Taksigelse, der var ufuldkommen og ey passede sig til Eder. Hvor forekommer mig ikke denne Forsamling ærværdig! hvad Høyagtelse og Ærbødighed indprenter den mig ikke for den Nation den bestaar af: Jeg seer derudi forsamlede til et Øyemærke den høyeste Adel i Riget; RaadsHerrer der har den vigtige Ære at regiere Landet; berømmelige Krigsmænd, Geistlige der har indlagt sig Ære for Religionen; og Handlende af ædle Tanker og høy Byrd, der beriige Fædernelandet med sine Midler, midt iblandt disse seer jeg Udlændiske der ere blevne naturaliserede ved deres gode Tienester længe førend deres Naturaltfations Patent blev udstæd, Philosophos og lærde Mænd, der ikke agte andre Videnskaber for ædle og værde at arbeyde udi, end de der directe giøre til det menneskelige Selskabs Lyksalighed. Der tilkommer uden Tvivl et saahøyviist Selskab, mine Herrer, den Ære at fuldføre det store Verk der allerede er kommen saa vidt hos Eder, nemlig at giøre Eders Land til det lyksaligste man kand forestille sig. Eders Forfædre, mine Herrer, de Svenske, kiendte ikke synderlig anden Ære end den der indlegges ved Vaaben, og stræbede alt for meget dereffter: J have derimod vidst at forene de dyrebare Dyder, der gavne det menneskelige Kiøn, med de Egenskaber der vel ere ædle, men hvis Ære altid kiøbes alt for dyre. J haver selv seet de første Virkninger af en stor Forandring udi Nationens Genie; og ved det første Trin opmuntrede, haver J paataget Eder at veylede dens endskiønt endnu uvisse Gang, og at føre den paa de nyttigste Videnskabers Bane. J ere blevne vaer, at Handelen er det eeneste Middel til at skiønne paa og at frembringe de Rigdomme, som et hvert Land paa sin Part annammer af den velgiørende Natur. Nye oprettede Manufacturer, cultiverede Provincer, have været for eder bedre Erobringer, end de, der forhværves ved Borgernes Blod og Taarer. Formedelsteders Beraadslagninger have de ældste Academier faaet Lærere udi Commerce-Lovene, i Oeconomien, og fornemmelig i Agerdyrkning og Faare=Yngel. De Græske og Romerske Muser have længe nok beklaget sig over, at i Sverrig savnedes de Videnskaber, som de elskede, og hvilke en Thocritus, en Varro, en Cato, en Columella og en Virgilius ved deres Penne i Alderdommens lyksaligste Tider med Fornuft og Ziirlighed have bragt i Anseelse. Agerdyrkningen, den eeneste sikkre Grundvold til en varagtig Commerce, begynder at blive en Æres=Stand. Krigs-Officerer, som udi fremmed Tieneste have gjort sig navnkundige ved en Ære, som ikke har kostet Nationen noget, komme tilbage igien til deres Fæderneland, hvis Sikkerhed de ere formedelst deres Nærværelse, og vise sig saa deres Jordegods som snilde Huus=Fædre. Det er ikke Romerne allerne, der have den Ære, at have betroet Commando over Armeer til dem, der ikke havde skammet sig ved, at styre Ploven. Sverrig kand bramme af samme Fortrin, og i det Slag give ligesaa lykkelige Beviiser, som Rom har givet. Lyksalige Seculum for Sverrig! Lyksalige Efterkommere, hvor Børnene ere klogere end deres Fædre, og love Posteriteten end meere lyksalige Tider. Eders Omhyggelighed, mine Herrer, har ikke været spildt, men er bedre indtruffen, end man kunde ventet. Det er afgjort, hvad Nationens Genie duer til, og samme synes at have eengang for alle hengivet sig til de nyttige Videnskaber siden den Tid at Fruentimmeret, den dyrebare Halvdeel af Selskabet, vil ikke nøyes med at være den elskværdigste Part, men vil ogsaa deele med Eder de Oeconomiske Arbeyder, for at giøre dem meere behagelige og meere yndige. Et Lem af dem, som ved Byrd og Stand er ophøyet, har allene de Meriter, at hun i eders Forsamling forestiller sit heele Kiøn, som foruden al Avind=Syge ved saa deyligt et Exempel opmuntres til de ivrigste Efterstræbelser. (Resten følger.)