Berlingske Tidende, 1832-04-26
J den Beretning, som Referenten for den nedsatte Commission, Hr. Martin, nyelig forelæste Deputeretkammeret angaaende den berygtede undvigte Bedragers, Generalcasserer ved Skatkammeret, Kessners, Cassedefelt, - hvis Opdagelse i de første Dage gav Anledning til saa mange foruroeligende Rygter, den virkede ugunstigen paa vore Fonds angav han hiin Defelts Totalbeløb til Sex Millioner, 265,000 Fr.; de Activa, hvortil man kunde holde sig, udgjøre een Million, 750,000 Fr., saa at Skatkammeret lider ved ham et Tab af omtrent fire og en halv Mill. Fr. Desuden tabe ogsaa hans Venner og Bekjendte store Summer, hvis Beløb Referenten angav til tre Millioner; han bemærkede, at hine private Creditorer vare saa meget meer at beklage, da Staten har stiltiende Panteret i en Oppebørselsbetjents Fallitboe. Hr. Martin yttrede sig, i den anden Deel af sit Foredrag, om den ministerielle Ansvarlighed med følgende Ord: "Kessner tiltraadte sit Embede den 1ste Januar 1822. Han havde ikke forinden aflagt den befalede Eed og stillede den 7de Januar en Caution af ikkun 120,000 Fr. i rede Penge, uagtet han, ifølge en Kongelig Forordning af 21de December 1821, desuden havde burdet deponere 25,000 Fr. i Statspapirer. Ved Slutningen af Statsaaret 1822 paaankede Revisionscontoiret hiin Uregelmæssighed, i Henseende til den befalede Embedseeds Undladelse, men ikke Utilstrækkeligheden af den Caution, som var stillet; det har enten ikke kjendt ovennævnte Kongelige Forordning eller glemt den (!!); kort: Kessner aflagde Eden først den 24de Juni 1824, men undlod, at deponere Sikkerhed for de 25,000 Fr. Nu opstaaer Spørgsmaalet, kan den nuværende Finantsminister drages til Ansvar for det Skatkamme, ret ved Kessners Bedragerie tilføiede Tab, Dette Spørgsmaa har Commissionen eensstemmigen besvaret med Nei. Er nogen Minister i denne Henseende skyldig, saa er det den daværende Finantsminister, Hr. de Villele, som, til Trods for en af ham selv contrasigneret Kongelig Forordning, eftergav Keisner en Deel af den befalede Caution og saaledes aabenbart overskrede Grændserne for hans Embedsmyndighed. Efterat Hr. Martin havde søgt at forsvare Finantsministeren Baron Louis 1 mod den beskyldning, at han havde været skjødesløs i Henseende til Kessners Paagribelse og Fængsling, og i Øvrigt roest Fi) Finantsministeren, Baron Louis, nu en alderstegen Mand, var for Revolutionen Geistlig, og assisterede Talleyrand, dengang Biskop i Autun, ved den bekjendte Messe, som denne, i Begyndelsen af Revolutionen, læste paa Marspladsen. nantsministerens unægtelige Embedsconduite, sluttede han med disse Ord: "For at afværge saadanne Bedragerier for Fremtiden, har Finantsministeren anordnet en speciel Commission, af hvilken vigtige Forbedringer i vort Cassevæsen kunne ventes. J Særdeleshed vil den henvende sin Opmærksomhed paa Cassernes Revision, som herefter bør foretages oftere end hidtil. J Øvrigt er det Finantsministerens Pligt, at drage Omsorg for, at Skat kammerets Jnteresse i Fremtiden ikke sættes paa Spil. Vilde Kammeret blande sig heri, saa maatte det paadrage sig en Deel af den Ansvarlighed, som i Henseende til alle Administrations grene i en velorganiseret constitutionel Stat ene paaligger Ministeriet.