Berlingske Tidende, 1764-02-01
Konge Johann Soblesky havde samlet sig stor Rigdom, paa det at hans Prints kunde efter hans Død have det, hvorved han kunde forsikre sig de fleeste Stemmer, naar det i sin Tid kom til Valg. Havde han været saa stor Statsmand, som han var Feldtherre, saa havde han efterladt sin Prints mindre Rigdom, og flere Venner. Den foreløbende Rigsdag blev aabnet den 29de Aug. 1696, paa hvilken. da en Marechalls Udvælgelse, Landbothernes Fuldmagt, Tartarernes Jndfald, Kronarmeens Sammenrottelse, saasom den i mange Aar ingen Sold havde faaet, og Dronningens Nærværelse, hvilken under værende Rigsforsamling skulle have været borte fra Warschau, men ville ikke gave Anledning til de første Stridigheder, hvilke og ginge saavidt, at Rigsdagen blev forstyrret den 20de September, hvorpaa man, eftersom brugeligt var i deslige Tilfælde, oprettede en General-Conforderation, og fastsatte i den, at Valdagen skulle holdes paa frie Mark, ved hele Adelens Sammenkaldelse, men at den skulle ansees for en Fiende af Fædrenelandet, som faldt paa at bringe en Piast i Forslag, Vel havde det Kongel. Huus gierne seet at Valdagen havde blevet holdt endnu før Vinteren, paa det man havde kundet forekomme de fremmede Medbeylere; men, til største Smerte for det Kongel. Huus, foraarsagede adskillige hemmelige Underhandlinger at den blev udsat til den 15de Manneste Aar. Jmidlertid geraadede Republiquen i ynkelige Omstændigheder, thi den Armee, som den havde paa Benene, forkyndte den selv Krig, og her vare ingen Penge i Forraad til at hverve andre Krigsfolk for. Det eneste Middel derfor, som endnu var tilovers, var at underhandle med Rebellerne, og at indgaae alle Vilkaar, som de maatte behage at foreskrive, hvilket gjorde dem endnu trodsigere saa at Anføreren Baronowsky erklærede, at de ikke skulle nedlegge Gevæhr, førend at Vallet var fuldbyrdet. Deraf flød intet andet end nye Uroeligheder, hvilke dog finge Ende kort førend Valdagen, da Oprørerne faldte til Føye. Jmidlertid nærmede sig den til Vallet bestemte Dag, og Candidaterne til Kronen kappedes om at bestyrke hver sit Anhang. De fornemmeste vare den afdøde Konges 3 Printser, men i sær den ældste, Jacob Soblesky; dernest Franz Ludevig, Prints af Conti, Pfalzgræve Carl Phillip af Neuburg, Hertug Leopold af Lotthringen; og Don Livio OdescalesiPave Jnnocentii 12 Paarørende. Prints Jacob, som endnu, i November 1696 havde det største Haab, saae sig allerede i December udelukket ved adskillige smaa Landdages Beslutninger, hvilke bleve holdte i Provincerne, og paa hvilke man udsatte Valdagen til Mai Maaned. Derimod blev den Franske Printses Partie stærkere Dag fra DagPfalzgræven blev bragt i Forslag af det Wienske Hof, og dermed lod han sig nøye, indtil en anden ville løse ham af og anvende saa store Penge-Summer, som de 2de forrige Valg havde kostet ham, og hvilket han nu ikke ville finde sig udi 3die Gang. Hertugen af Lotthringen havde ligesaa svagt et Haab. Odescalest Ophævelser satte alle i Forundring; han sendte en Consistorial=Advocat til Pohlen, hvorudover Pohlakkerne spurgte hinanden om han maaskee hav de en Proces i Pohlen, og havde didsendt denne Romerske Advocat for at besørge den. Nu vare da alles Øyne henvendte paa den Franske Prints, da imidlertid Churfyrste August af Sachsen satte sig i den Stand, at han kunde melde sig selv, som en mægtig Meddeyler til den Pohlske Krone, Under en anden Forevending lod han nogle Tropper rykke til Torgau, paa de Schlesiske Grændser. Hans Ret til Sachsen=Lauenborg solgte han til Hannover for 500000 Rdlr., og fordrede af Keiseren betalte de resterende Subsidier for 3 Aar. Han sendte paa samme Tid sin Oberstlieutenant Frieherre von Rose til Rom, og en anden til Wien. hvilke skulle paa begge Stæder bekiendtgiøre Churfyrstens Beslutning, at forandre sin Religion, og hans Hensigt dermed. Disse Tidender foraarsagede stor Glæde paa begge Stæder. Hoffet til Wien havde endnu andre Grunde, end Religionen, for at understytte Churfyrstens Forsæt, helst, da han syntes at ville indgaae alle Ting, naar han ikkuns kunde opnaae sit Maal. Endnu førend Valdagen begyndte, sendte han Baron Johann Hinrich von Flemmig til Warschau, hvis Bemøyelse, at bringe den Franske Gesandt, Abt af Polignac, paa sin Side, vel var forgiæves, men han blev desto eftertrykkeligere understyttet af den Pavelige Nuntius. Nu blev da Valdagen aabnet, men aldrig har en Marechalls Udvælgelse foraarsaget fleere Stridigheder end denne Gang. Kron Stor=Kammerherre, Bielinsky blev endelig udvalgt dertil. Omendskiønt at Rigsdagen havde kuns endnu 12 Dage at vedvare udi, og Levnetsmidlerne, saavelsom den Ungarske Viin begyndte at mangle, saa skulle dog Stridighederne nu først gaa ret an. De fremmede Magters Gesandtere gjorde nu deres Tilbud, men af dem alle blev den Keiserlige meest foragtet; Penge feylede ham; Keyseren havde i sit Creditiv givet Republiquen det Navn: Inelyte Reipublice, og ikke Serenissime, og Gesandten betiente sig i sin Tale, kuns af det Ord: Vos, hvorudover man afbrød hans Tale saa ofte, at hans Næse tog til at bløde, saa at han maatte forlade Forsamlingen. Den Franske Gesandt for ikke at være lige Fortrædeligheder underkastet, lod sin Tale trykke, og uddeele. uddeele. Jmidlertid gjorde de Penge-Summer, som den Sachsiske Gesandt vidste med megen Skiønsomhed at uddeele, saa meget større Virkning, efterdi de øvrige Candidaters Gesandtere ingen havde, til det Brug. Valdagen begyndte den 25de Junii. Den gemeene Pohlske Adel, som udgjorde over 100000 Mand, havde indfundet sig til Hest paa Sletten ved Warschau, og et hvert Woywodskab begivet sig under sin Fane, samt fordeelt sig i visse Compagnier. Adskillige Adelsmænd stode til Fods bag ved Rytteriet, saasom de, formedelst Fattigdom, ikke kunde forskaffe sig Heste; og, uagtet at de heller ingen Sabler havde, men havde i den Sted bevæbnet sig med Segler, saa gave de dog at forstaa, at de vare ligesaa trødsige, som Resten. Den første Dag var saa fordeelagtig for Printsen af Conti, saa at Valget var nesten bleven overiilet. Adskillige Woywodskaber raabte: Vivat Contil og droge tillige Sablerne: men, saasom Lovene udfordrede, at Canditaten først skulle formelig foreslaaes, saa blev samme opsat til den følgende Dag. Denne Dag var ligesaa gunstig som den forrige, for det Franske Partii, og, da 2 Compagnier af Samogitien udraabte Churfyrsten af Sachsen, opvakte saadant mere Forundring, end Sræk. En Adelsmand, som ville tale for Prints Jacobs Sag, blev skudt ihiel, og med ham blev tillige denne Printses hele Haab begravet. Den fornemmeste Aarsag, hvorfore man i Førstningen ville intet høre tale og Churfyrsten af Sachsen, var denne, at man ikke troede at han havde gaaet over til den Romerske Kirke; men, da den Pavelige Nuntius bekræftede det, blev vel det Sachsiske Partie noget stærkere, dog ikke saa stærkt, som det Contiske. Endelig blev Allarmen saa stor, at det var umueligt at tælle Stemmerne, hvorfore Cardinalen foreslog, at det Contiske Partie skulle stille sig paa den ene, og de øvrige paa den anden Side. Alle begave sig nu til den høyre Side, hvor det Contiske Partie var, saa at det udgjorde i det mindste 240 Compagnier, i Stæden for at 36 Compagnier bleve til overs for de 4 andre Prætendentere. De Førstes Mængde gjorde dem modige, saa at de lode sige, at de endnu samme Dag ville vide Udfaldet. Castellanen af Kalisch opmuntrede endog Adelen til Strid, stillede sig til Hest i Spidsen for Woywodskaberne Posen og Kalisch, holdende et Crusifix i den ene, og sin blotte Sabel i den anden Haand, og tiltalede dem med dette Krigs=Raab: Vivat Gud, Vivat Contil Vivat Frieheden, Jmidlertid brød, Natten frem, og, uagtet alle Forestillinger, ville Cardinalen ikke foretage Nominationen; men sagde, at en Konges Udvælgelse var ingen Mørkhedens Gierning. Jmidlertid bleve de forsamlede siddendes til Hest Natten over, og ingen forlod sin Post. Denne korte Forhaling gav Anledning til nye Underhandlinger. De Sachsiske, Bayerske Brandenborgske, Neuburgiske, Lotthringske og Vennetianske Gesandtere indfunde sig hos den Pavelige Nuntio, og forenede sig, samt skiøde sammen de Penge, som de havde i Forraad, til at arbeyde for Chursachsen, efterdi de dog intet kunde udvirke for deres øvrige Candidater. De sammenskudte Penge beløbe sig til 600000 Rdlr., hvilke man lod uddeele imellem begge Partier; men, i hvor stærke det Slags Argumenter pleyede at være, saa kunde de dog ikke denne Gang bringe meere end 4re Compagnier paa Chur fyrstens Side. Den ganske følgende Dag gik bort med Underhandlinger og Stridigheder, indtil Klokken 6 om Aftenen, da endelig Cardinal Primas udnævnede Franz Ludewig af Bourbon, Prints af Contii, til Konge over Pohlen, hvorpaa mere end 80000 Adelsmænd udraabte ham til Konge. Vederpartiet vovede ikke at protestere herimod, saasom det var for svagt; men, da Primas med sit Følge begave sig til Warschau, i Johannes Kirken, for at istemme Te Deum, udnævnede Biskoppen af Cujavien med de 3de Feldtherrer, og i Spidsen af de 40 Compagnier, Churfyrsten af Sachsen, til Konge over Pohlen, og den Sachsiske Gesandt, Baron von Flemming, besvor Dagen derpaa Pacta ConventaNu saae man da, at Splidagtigheden var alvorlig, dog søgte man at vinde det Sachsiske Partie ved Underhandlinger. Keyseren, og Churfyrsten af Brandenborg, gave og det Contiske Partie det Raad, at erkiende Churfyrsten af Sachsen; men begger Møye var forgiæves. Trin fastsatte Confirmations Rigsdagen til den 26de August; Derimod fastsatte Biskoppen af Cujavien Churfyrstens Kronning til den 15de September; thi dennes Nærværelse, og Printsens Fraværelse satte Mod i hans Partie. Denne Printses Afreise blev, til hans Skade, forhalet fra en Tid til en anden; Penge Summernes Oversendelse begyndte og at ophøre, saa at hans Partie blev kiedsommelig. J August forsøgte man at forlige begge Partier ved ChurbrandenborgsMellemhandling, men, saasom ingen ville give efter, bleve Conferencerne afbrudte. Jmidlertid anlangede Chur fyrste August paa Pohlsk Grund, med 8000 Mand Sachsiske Tropper, efter foregaaende Jndbydelse af hans Partie, og rykkede til Cracau. Han tilsendte Kron=Armeen den resterende Sold, 2 Mill., og forekom derudi den Franske Gesandt, hvis Penge vare udeblevne i lang Tid; men han bragte derved ikkuns 3 Compagnier paa sin Side. De øvrige vegrede sig ved at imodtage Pengene, hvilket maaskee er det første Exempel af dette Slags, saa længe Republiquen har staaet.