Ribe Stifts Adresseaviser, 1789-07-10
Fortsættelse af Betragtningen over Armeens Forhold i Finland 1788. (See Avisen Nr. 27.) Tilrustningerne til Lands og Vands, hvis Hensigt og Aarsager længe bleve fordulgte for det Almindlige, udbrøde snart til aabenbart Fredsbrud mod en mægtig Naboe, hvis forrige Vil villie mod vort Kongehuus, og fredelige Tænkemaade mod Kongens egen Person, da han kort efter Regieringsforandringen 1772 befandt sig i de betænkeligste Omstændigheder, havde af ham fortient at giengieldes med Venskab. Til opdigtede Anledninger foregaves, at Rusland agtede at angribe os. Beretninger, tvivlagtige i Henseende til deres Troeværdighed, udspredtes, at nogle russiske Jægere havde skudt paa et Corps svenske Tropper i Savolax, da alligevel dette Corps kort forud, uden Krigserklæring eller noget bekiendt Fiendskab mellem begge Magter, havde bemægtiget sig russiske Transport=, Provisions= og Retourvarer. Kongen selv tog ikke i Betænkning, i en offentlig Erklæring at meddele alle Ministre i Riget Beskyldninger angaaende sine Undersaatteres forræderske Anslag, vakte til Oprør ved russiske Stemplinger, dog uden til noget deslige at anføre ringeste Beviis. Men Sandheden er dog lysere opklaret, end at det skulde være bleven mueligt at bedrage Nationen formedelst saadanne Foregivender. Der behøves ingen vidtløvtig Overtydning om, at Ruslands Situation under en blodig og forødende Krig mod den ottomanske Port nødvendigen maatte have qvalt al fiendtlig Tanke mod Sverrig paa en Tid, da Keiserindens hele Krigsmagt var nødvendig fleere hundrede Mile fra de svenske Grændser. Dette allene er tilstrækkeligt, som en bekiendt Sandhed i Finland, at ingen russiske Krigsfolk, uden de sædvanlige, maaskee noget forstærkede Grændseposteringer, vare at finde i Nærheden af Grændsen, indtil den svenske Armee rykkede frem, som nødte Keiserinden til at sætte sig i Forsvarstand, hvilket ligedes oplyses deraf, at Avantgarden under Generalmafor Baron Armfeldts befaling rykkede ind i det russiske Finland uden Modstand, og besatte alle Passer ved Kymeneelven, og endnu meere, at Kongens egen Forklaring, saavel til de russiske som de andre europæiske Hosser, ikke indeholder den allermind e Klage over Anfald af Krigsmagt, men i det Sted allene fordrer og foreskriver Fredsvilkaar, som betragtede med sundMenneskefornuft maatte vorde forkastede; og endeligen at den, saa vidt omkring udraabte, Seier over en russisk til Middelhavet mod Tyrken bestemt Flode, virker en inderlig Fornøielse, at den svenske Soldats Liv kunde sælges formeere eller mindre tilstrækkelige tyrkiske Subsidier, da denne Flodes Afgang fra Østersøen, meget heller burde befordres, end hindres, for derved at deele og formindske en overlegen Fiendes anseelige Søemagt. Det staaer med tydelige Ord i Regieringsformens C. 48: Ei ma Konungen Krig ock Orlog gjöra utan Rick sens Standers ja ock samtykke, Nationen har vist ikke været hørt, mindre kunne give sit Bifald dertil, og det i en Tidspunkt, da Kasserne ere tomme, Landet udmarvet, Staten fordybet i Gield af flere hundrede Tønder Guld, den ind ulandske saavelsom den udenlandske Credit paa det yderste sin Ende nær, og Anstalterne usle samt uden Sammenhæng, alligevel saa nødvendige til et Foretagende af saa viid Udsigt; de dulgte Drivefædre, som virkede denne Beslutning, og paaskyndte Udførelsen, blive vel i Tiden tilforladeligen opdagede; dog forde man i Tildragelsernes Sammenhæng temmelig sandsynligen kunne formode, at en for hastig gjort Regning paa Seiere og Crobringer havde opvakt Haabet til at erholde meere Magt og Anseelse, hvoraf atter Nationens Smedning i nye Lænker var blevet en utvivlelig Følge. Den over Riget svævende Fare, som for Tænkende er øiensynlig, kunde allermindst undgaae de oplyste Medborgeres Opmærksomhed, som vare den nærmest. Pengemangel, foraarsaget ved slet Huusholdning, havde allerede længe siden forvoldet Mangel paa alt det, som til en Krigshærs Fornødenhed i Feldten som Nødvendigt udfordres: Klæder, Proviant og Føer, Magaziner, fattedes, ligesaa Heste, for Regimenterne som for hele Artilleriet. En af Kongen berammet Attaque paa Friderikshan løb frugtesløs af, blot af Mangel paa Levnetsmidler i Kongens Leir ved Hussula, som og formedelst afskaaren Communication mellem Hans Majestets og General Baron Siegeroths Corps, deels og formedelst Umueligheden af at indtage med otte tolvpundige Kanoner en Fæstning, som blev forsvaret af Fireogtyvepundiger, og en Besætning af henved 3000 Mand. Retraiten blev derfor af Kongen selv befalet, og ikke længe efterat han ankom med sit Corps til Kymene, ankom og den Efterretning, at den svenske Flode var af den russiske indsperret i SveaborgsHavn, da en fiendtlig Landgang imellem Kymene og Helsingfors var saa meget meere at befrygte, som Armeen kunde anfaldes i Ryggen, samt Galeierne og Skiærfloden blive afskaarne. Til at bringe Ulykkens Maal til det Yderste, truede Danmark paa den Maade, som siden indtraf, om ingen Fred blev sluttet, at staae Rusland bi efter aldre og nyere Tractater.