Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1813-03-06
Mariboe Av.) Stavanger Amt i Aaret 1806. (Slutning; see No. 18.) Den hele Dal, eller samtlige Tonstand Sogn, indeholdt 1801, 899 Mennesker, nemlig 495 under Stavanger Amt, 404 under Mandals Amt, da alle paa Elvens sydøstre Side høre til dette, de paa den nordvestre til hiint, men paa en Strækning af maaskee 12 til 16 Mile eller mere, hvoraf dog en meget stor Deel er og vil, trods al muelig Cultur blive ubeboeligt Field. Men det sande beboelige Areal være endog blot Fjerdedelen eller 3 Mile, saa er det endda ikke 300 Mennesker pr. Miil – endda kun Femtedelen af Befolkningen i det klippefulde Bahuslehn. - En stor Deel af Dalen eller dens bratte Sider er beklædt med skjøn Fyrskov, af hvilken der ingen Smaalast hugges, da den ei kan nedslaades af de mange svære Fosse. - Hovednæringen er Qvægavl, ogsaa Qvæghandel, da Siredalene opkjøbe Qvæg i de vestre Egne, føre det op om Sommeren i deres næringsfulde Græsgange, og bringe det ind over Fjeldet for at afsættes i Christiansand, Arendal, Roraas, Kragerøe eller Skeen. - Uagtet Sommerens liden Varighed, avle de i de nedre Egne, men skjøndt med mindre Sikkerhed ogsaa øverst i Dalen godt Korn, især eller ene Byg, saa det, de udenfra behøve, ei endda almindeligen er ret meget. – Siredalens Jndbyggere have nogen Jndtægt af Jagten, mere end de i de vestre Egne. De udføre noget Pelsværk og en Mængde Fuglevildt til Christiansand og de andre Kyststæder. - Deres store Mængde Fieldbær blive derimod ubenyttede, som overalt. - Men næst Qvæg avlen og maaskee endnu fremfor den have de deres Næring af Skoven. Deres Trælast nedslaade de i Lundevandet, og derfra føres den til Flekkefjord, hvis Kjøbmænd bringe den i Handelen. - Spor af Fortiden. Her skal findes Spor af mindre tynd Beboelse og langt mere udbredt Opdyrkning i Fortiden. Paa en Strækning øverst i Fjeldet vil man anvise Levning af fem eller flere Gaarde, der udgjorde et eget Sogn, og brugte en anden aaben staaende stor Fjeldgrotte til Kirke. Dette Sogns Beboere skal være uddøde i Pesten i det fjortende Aarhundrede, men ingen siden yttret Lyst til at optage deres forladte Bosteder. Grotten, stor nok til at skiule en heel Qvæghjord, hvortil Qvægdriverne ogsaa i paakommende ondt Veir om Sommeren benytte den, kaldes Nykkehellen, paa Gaarden Finsaas Grund. Dens Skikkelse giver Formodning om, at den var bleven til, ved at dervar udhuggen Byggestene, uden at man vidste, hvad denne Byggesteen, var brugt til, eller af hvilke Veie den skulle være bragt bort da det ad dem, der nu gives, var umueligt at bringe dem til nu beboede Steder. Mueligt at der i Tider, da Landet var bedre befolket, ogsaa har været Veie, som i Tiden ved Naturomtumlinger, hvortil det aarlige Vandskyl og Frosten ene er nok, ere saaledes forgangne, at man ei engang kan opdage Spor af dem At dette mange Steder er Tilfældet, kan vel neppe kaldes i Tvivl. Ogsaa mueligt, at de Steene her skal være udbrudte, have været brugte til deraf i Nærheden at bygge Kirke eller Høvdingborg, som ved Bjergskred eller anden Naturtildragelse, er saaledes forgaaet, at deraf end ei findes Spor; thi sikkerligen har Norge overalt, ogsaa i disse Egne, fordum været ulige meere befolket, følgeligen og opdyrket, end det nu er. Historien beviser det saa klart, at det er synderligt, at derom kan være Skygge om Tvivl. Men Visheden derom burde være en vigtig Ansporing til at gjengive Landet hvad det har tabt, at fornye den Befolkning, som Erfaringen har beviist, det kan modtage, som det fornemmeligen ved den sorte Død tabte, men som det, ved de paafølgende Aarhundredes forsømmelige Bestyrelse ei har gjenvunden. Ligesom Telle markens Fjeldorkener, Findalen, og de mange flere Steder, vel og Stredalens mange øde Qvadratmile ved vel anvendt Omhu kunne ernære mangefold det elendige ringe Antal Mennesker, der nu lever. Communicationen, fremkommelige Veie, derfor et pralende Karethchausseer – er noget af det første. Kirker, saa Almuesmanden ei skal reise 6 til 6. Mile fortvivlende Vei for at holde sin Andagt Øvrighed og Ting nærmere end en halv Snees Mile – vel og nogen Opmuntring desuden, forat bestemme Folk til at leve paa det afsondrede Sted, til det ved stigende Befolkning nærmede sig de mere beboede Egne - og vel meere skulde dertil. Men ogsaa vilde det, som derpaa anvendtes, lønne sig ved Landets saa store Udvidelse, Lad være dette Klippelland naaer aldrig de overalt flade Landes Befolkning, ei det halve, da ellers Christiansands Stifts 700 Mile, der nu beboes af 132,876 Mennesker, ikke fuldt 190 Mennesker paa Miil, vilde ernære med 1500 Mennesker pr. Miil, over en Million Mennesker, saa vilde en Befolkning, blot halv saa stor som det af Naturen ei rigeligen doterets Bahuslehn, hvor der paa 2 Miil lever 1440 Mennesker, altsaa 720 Mennesker have dette Stifts Befolkning til 50,000, det er til nærved firedobbelt saa meget som det nu er, mere end det halve af Antallet paa samtlige dem der leve i Norge. Men sandt, strax indven tede det derpaa anvendte Jntet; det fordrede tvertimod Forskud, Udgivt, som ikke gav noget tilgavns igjen, førend i en tilkommende Generations Alder. - Der tales om Spor af Sølverz paa mange Steder i de omliggende Bjerge. - Ved Gaarden Finteland staaer i en Klippe Kong Christian den Andens Navn indhugget, hvilket skal være skeet, da han ved Omreise i alle Afkroge i det Land, han var sat til, fra 1502 til 510, at regiere, vilde lære at kjende det og dets Folk, og da ogsaa var her. Derfor bleve ogsaa Norges Jndbyggere ham saa længe og saa stadigen troe. Der skal være Anviisning til Sølvertz i samme Field. Uden Sølverz vil denne og enhver Provinds være rig, hvis Styrere kiende den, og for at fremme dens Vel, gribe Forholdsregler, overeensstemmende med hvad saadan Kundskab lærer dem at lede til Maalet. - Ogsaa her bør det sig at Bjergene under ages for Alvor af kyndige og paalidelige Folk, og vel var det, om Resultatet af saadanne Undersøgelser ei blot indgaves til Vedkommende og begraves i Archiverne, men at de trykte fremlagtes for hele Verden, bevaredes for Forglemmelse, og enten gjorde sildigere Undersøgelser ufornødne, eller dog kunde tjene de sildigere Undersøgende til Veiledning. Den Publicitet vilde vel og gjøre dem, som skulde undersøge og afgive Beretning, mere varsomme i hvad de udgave for afgjort, end blot en Jndberetning, der ei blev kjendt uden af de Enkelte, som dermed have at gjøre. De vilde vogte sig for at udgive for afgjort hvad de berettede, naar alle og enhver kunde controllere dem. (Efter Hand. Tid.)VaFlekkefjord. (Skrevet i 1805). Byen er anlagt paa en ganske liden Slette, faa hundrede Alen lang og bred. Bjerget er her for det meste lodret, men dets Ujævnheder danne oppe fra Sletten adskillige smaae Terrasser. Hav fjorden danner her et rummeligt Bassin, hvis Jndløb er krummet mellem de stedse meget steile Klipper, saa her er Læe for alle Vinde. Der er vel faa Søstæder i Verden, der have en mere malerisk skjøn Beliggenhed. Den ubetydeligste Forsvars anstalt maa være nok til at holde den stærkeste angribende Magtinde. Den liden med Haver, Agre og Græsmarker beklædte Slette udenfor Byen, Bjergene, med de mange med friskeste Grønt dækkede Terrasser, hvis livlige Udseende de nogne Klippers mørke Farve saa meget forhøier, Perspectivet gjennem den smalle Aabning mellem Klipperne paa begge Sider opad Dalen, hvor man seet Bredden af den indre Fjord og de øvre smaae Vande prydede med Bønder=Boliger, Synet af alt dette henover den almindeligen net ja elegant bygte By, gjør Flekke fjord til en af de vakkreste Smaasteder, der kan tænkes. – Skjøndt ikke anlagt efter nogen symetrisk, egentligen slet ikke efter nogen Plan, og skjøndt denne, som de andre norske Byer, der ere anlagte paa Steder, hvor slet ingen Vogne engang kan bruges, har alt for smalle Gader, har den dog een eller et Par Gader, som ei ere endda saa ganske trange, men paa de i Øine faldende Udkanter, mange pyntelige Vaaninger, og selv inde i Byen faa eller ingen elendige Hytter. Er her intet, som pralende forkynder Rigdom og Yppighed, saaer her heller intet, der skident, forfaldet og usselt, anmelder Armod eller Usselhed. Kirken, kun høi nok til at hæve sig lidt over de andre Huse, og pryde Byens Udseende, er en ottekantet Træbygning med et lidet Spir, Kirken paa Frederiksberg ei ulig. Det Hele fremviser det tækkeligste og blideste Udseende, og maa uden Tvivl forekomme især den til Søes hid indløbende Fremmede saaledes, da i Almindelighed den ud mod Havet vendende Side af Norges Klipper, især Kysten fra Lindesnæs hid op forbi, love saa ganske intet af hvad deres Dale indenfor indeholde. (Fortsættes.)