Corsaren, 1844-02-16
Jernbanereise gjennem Belgien. (Slutning af det i sidste Nummer i Brudstykke givne Foredrag). Fra Paris til Brüssel - en Strækning af 60 Lieues - kommer man ved Hjælp af Jernbanen fra Quievrain paa omtrent 20 Timer Fra den franske Grændse gaaer nemlig en Jernbane igjennem hele Velgien og lige til Cöln. En fransk Armee, altsaa ogsaa en fransk Revolutions-Armee, vil paa een Dag kunne være i Hjertet af Rhinpreussen, og Preusserne have tænkt paa at fortsætte Jernbanen lige til Berlin - for mig gjerne! Mine Herrer, Kongerne vide næppe, hvad disse Jernbaner have at betyde. De forene Folkene. Dette snøftende, stampende, gnistrende Uhyre, jeg mener Dampvognen - er den menneskelige Jntelligens, den menneskelige Bevidsthed. Den vil frem der, hvor Banen er lagt. Ingen Minister, om nok saa stridig, holder den tilbage; mand spærrer ikke engang Veien for den med Hymens Lænker. Af Banen, Store og Smaae! Af Banen . . .. eller - - - ja, den Tankestreg. maa selv Hof- og Stadsretten gjerne forklare, den betyder: eller J skee en Ulykke. Den menneskelige Bevidsthed er kommen som Tigger til Jer - I have stødt den bort med Eders Fod. - Den har kuurret - J have kastet i den i Fængsel og sat den i Tugthusene. Da har den forklædt sig, den har sværtet sit Ansigt, den kommer med den trællende Arbeider, med den guldgridske Kjøbmand - det er Folk, som J kunne bruge, de svede Guld i Eders Kasser - og J nedbryde Eders Grændseskjel, J udhule Bjerge, J udfylde Moradser ...... tager Eder lagt: Frelseren drog ind i Davids Stad ridende paa et Æsel. Men vi ere i Brussel. Derind er Frelsen dragen, der seirede Friheden, ikke alene over en Konge, men over en fremmed Konge og - hvad den ikke formaaede i Paris - over den værste Fjende, over Slangen i Barmen: Kjøbmandssjælene - og paa Place des martyrs staaer Mindet derom i Marmor. Under Frihedsgudindens Statue ere Gange murede af Granit, og i dem hænge Ertstavler, hvor de faldne Kjæmperes Navne staae indgravede, og Decretet, hvorved den provisoriske Regering i de belgiske Borgeres Navn bestemte, at de Faldnes Efterladte skulde underholdes paa Statens Bekostning. Paa begge Sider af Friheds-Statuen ligge de Faldne begravne, og deres Gravhøi er en Blomsterhave - ja, Fædrelandet blomstrer over deres Grav. .. Er det ikke morsomt, m. H.! at den preussiske Minister boer i Rue des barricades? Den danske boer, som naturligt er, i Rue des martyrs. De kan troe, det var ogsaa med en underlig Følelse, at jeg over Indgangen til de Deputeredes Kammer læste: Palais de la Nation. En Nation kan eie Noget! Mine Herrer, det overrasker virkelig paa en behagelig Maade en kongelig dansk Undersaats kongelig danske Hjerte. Men det er ikke nogen Maneer at reise igjennem en By uden at besee alle dens literaire, artistiske og architectoniske Mærkværdigheder. Vi gaae altsaa strax ud i Byen, først til Museet. Jeg skal ikke opholde Dem længe, siden vi komme lige fra Louvre. De behøve kun at kaste et Blik derind for at opdage, at dette Museum har sin Force i ældgamle Værker af den flamske, tydske, ja af den gothiske Kunst. Der ere Malerier fra det 9de og 10de Aarhundrede, ja ældre. De ere forunderlig simple og alvorlige. De ere som Blomster uden Duft, Blomster af Steen eller Asbest. Naar det i visse Partier af Louvre ligesom hvidsker og Borge ved Rhinen og skjønne Jomfruer i Borgene, eller om Viinhaver ved Arno og italienske Piger, fyldige som Druerne, saa fortæller det her saa alvorlige Sagn, om Piger, der stille og med kolde Hjerter forsagede denne Verdens Tant og gik i Kloster; - om hende, der styrede sit Land med Viisdom, og for ikke at komme i Fristelse og gifte sig, styrtede sig fra Klippen ud i Floden; - om kronragede Ynglinge; - om stærke, lidenskabsløse og medynksløse Oldinge - kort, om en heel Menneskeslægt uden Hjerter, om Blomster uden Duft. Og dog zittrer der undertiden en bævende Streng igjennem disse stille Historier, som af et Menneskehjerte, der er bristet - thi der existe rede slet ikke nogen Menneskeslægt uden Hjerter. Jeg skal en anden Gang med Deres Tilladelse søge at fortælle nogle af disse Historier, jeg hørte derinde; men saa maae vi først synge nogle af de gamle nordiske Kjæmpeviser, hvor de steenhaarde Mennesker pludselig blive levende, ja leve saaledes, at de døe af Smerte." Hertugen af Aremberg har ogsaa et lille Museum, en nydelig Samling af den flamske Skole. Der er Gerhard Dow, Teniers og Rembrandt'er. De pryde Entroen til hans Selskabssal. - Saaledes ere de Store. Poesi og Kunst offre de Penge paa, ligesom paa et smukt Liberi til deres Tjenere. Palais de l'Industrie, som ligger ved Siden af Museet, kunne vi ikke gaae forbi, skjøndt det er Noget, vi Studenter ikke forstaae os paa. Jmidlertid - saa Meget forstaae vi dog efter her at have seet de smaae Modeller, Repræsentanter, for hele den belgiske Jndustri, ligefra Plougen og Sluseværkerne til Dampmaskinen og de astronomiske Jnstrumenter - det see vi med aabne Øine - hvad vi ikke ganske tydeligt saae i Julebazaren paa Kongens Nytorv - at Jndustrien i vore Dage er en Verdensmagt, fordi dens mægtige mechaniske Kræfter have associeret sig med den ligesaa mægtige videnskabelige Viden - de danne Huset: Haand og Hoved & Co. Denne tredie Associe, som vi heller ikke saae synderligt til i Bazaren paa Kongens Nytorv, er Capitalen. Jeg gjorde ogsaa et Besøg i den botaniske Have. Jmellem Palmer, Plataner og Ananas kom jeg pludselig til at tænke paa Danmark: Jeg saae saadan et deiligt Bambustræ. Men vi maae ikke forsømme at gaae hen paa la grande Place, hvor det gamle Raadhuus staaer, og hvor Bygningerne, der danne Pladsen, endnu have beholdt noget af det Guld, som de rige flamske Kjøbmænd ødslede paa deres Adre. Paa denne Plads, der staaer midt i den moderne By som en Rest af forbigangne Tider, ligesom om det var en pompeiansk Opgravning, tilbragte jeg mangen en Time i de mørke Aftener og fandt et sært Behag i at hensætte mig i Middelalderens brogede, maleriske Liv. Paa hvem udøver ikke Erindringen om Middelalderen en mystisk-romantisk Jndflydelse? - Men vi ville stige ned til Middelalderen, vandre mellem dens Grave, see den død, kun levende i vor Erindring - vi ville ikke, at den skal levevirkelig op igjen i gamle Pergamenter, Adelsbreve, Friherreskaber o. des. I det omtalte gamle Raadhuus er blandt andre Ting mærkelige gobelinske Tapeter fra det 14de Aarhundrede, forfærdigede i Brussel. Et andet Værelse er behængt med Malerier, hvoriblandt Carl den Dristige og Philip den 2den - Carl den Dristige, den store, stolte Hertug, der slagen af frie Bønder omkom i et Morads - Philip den 2den, den store Konge, i hvis Stater Solen ikke gik ned, og som døde af - - ja, Ordet er ikke æklere end Virkeligheden - som døde af Luus. Men det tredie store Værelse, det er den Sal, hvor Carl den 5te nedlagde Regeringen. - I dette Værelse foretages nu de borgerlige ÆgteskabsCeremonier, og Mand og Kone blive der separerede i Henseende til Bord og Seng. I Danmark vilde man vise meere Respect for den Sal, hvor en Hersker havde ophørt at regere.