Aalborg Stiftstidende, 1835-09-26
Naar vi vide, at det hører til de første Læreregler, som enhver blot nogenlunde honnet Families Børn inskjærpes, at man ikke maa røve og endnu mindre krænke Andres Eiendom, og at Loven sætter betydelig Straf for den, som berøver anden Mand sin Eiendom, saa maa man høiligen undres over, at finde formelig Opfordring hertil i vore offentlige og derhos meest almeenyndede Blade. Det er derfor saare naturligt, at en saadan Opfordring i enhver god Borgers Bryst er optaget med fortjent Mishag. Jhvorvel Lehns= eller Godsbesiddernes jus proponendi vistnok er en af de mindre vigtige ham deelte Rettigheder, saa kan det dog ikke nægtes, at den udgjør en integrerende Deel af hans Eiendom, og at man altsaa imod hans Villie ikke kan betage ham den, uden at krænke hans Eiendomsret, eller uden at forstyrre de Forhold, paa hvisse, Tilværelse Staten er baseret og hvilke Staten netop skal garantere. Denne, saavelsom enhver anden Godseieren lovligen hjemler Rettighed, kan Staten saaledes ikke - uden at handle lige imod sin Bestemmelse - betage ham, og Enhver vil derfor letteligen indsee, at dette heller ikke vil skee. Der er derimod heller ingen Tvivl om, at enhver Godseier eller Lehnsbesidder, besjæles af formegen Patriotisme, til at han ikke frivilligen vilde afstaae denne Rettighed, saafremt saadant var til det Almindeliges Bedste, men uagtet al den Umage man har gjort sig for at overbevise sig herom, har man dog ikke været istand til at udfinde dette. Det er nemlig saa langt fra, at man med Føie kan antage, at Godseierens Valg vilde falde paa nogen Uværdig, at man meget mere maa holde sig forvisset om, at det maa være hans Ønske og Jnteresse, at den Mand, han bringer i Forslag, forener alle de gode Egenskaber, som ere saa ønskelige for den, med hvem man, om ikke daglig, saa dog med get hyppig i forskjellige Forretningsforhold, har at gjøre. De nu ingen Candidat uden en vis Caracteer kan komme i Betragtning ved et Embedes Besættelse, og man altsaa for Candidatens Duelighed har den samme Garanti, hvad enten han foreslaaes af Godseieren eller Cancelliet, og da fremdeles Beviser for Candidatens moralske Forhold skal tilveiebringes og man altsaa ogsaa i denne Henseende er sikkret, saa kan det Offentlige og nærmest den paagjældende Menighed eller Jurisdiction aldeles Jntet lide ved, at Godseieren giør Forslag om Embedets Besættelse ved forefaldende Vacance, vi mene meget mere, at det personlige Kjendskab, som Godseieren har til Candidaten, bør give hans Valg Fortrin fremfor Cancelliets, idet nemlig dette Collegium ikkun kan tage Hensyn til den Paagjældendes af Andre bevidnede Forhold, og vi vide destoværre, at den Dom, der bygges paa saadanne Bevidnelser, just ikke altid er den sandeste. Enkelte Misbrug kunne tænkes ved enhver Besættelsesmaade, men man har den samme Sikkerhed med Hensyn til Besættelsen af de Embeder, hvor Godseieren har Forslagsret, som med Hensyn til dem der gaae directe igjennem Cancelliet, ikke alene fordi, som foranført, de samme Beviser forCandidatens Egenskaber skulle tilveiebringes, men tillige fordi Godseieren maa motivere sit Forslag, og fordi det derhos beroer paa Cancelliet og Kongen at antage eller forkaste Godseierens; thi, der er aldeles ingen Anledning til, med Forfatteren i Kjøbenhavnsposten" for 23de og 24de Juli d. A., at antage, at Kongen eller Cancelliet skulde have nogen Grund til at lade Godseierens ubeføiede Proposition uomstyrtet; tvertimod, den Omstændighed, at man har forandret Godseierens forrige jus vocandi til jus proponendi, vidner om det Modsatte. Naar nysnævnte Forfatter synes at modsætte Jntelligentsen, med Adelsdiplomet, og at forudsætte, at disse ikke forenes eller kunne forenes, da indeholder dette ikkun et yderligere Beviis for, at Avind og Misundelse imod Adelen leder hans Pen; det er nemlig vistnok uden for al Tvivl, at Adelen ingensinde har staaet paa et høiere Culturtrin, end netop nu, og dog skulde man nu, af Mangel paa Jntelligents hos denne Stand, betage den en Rettighed, som den forhen var anseet kyndig og dannet nok til at kunne benytte. Jkke mindre ubeføiet og uædel er Forfatterens Forhold, naar han i Tidsalderens Smag, igjennem, Kjøbenhavnsposten", udpumper Stænk imod Godseierne i Almindelighed og søger at caracterisere disse som Kirkeranere eller deslige, veed han Nogen, som har tilladt sig saadanne Misbrug eller Skjændigheder, som de af ham paapegede, da lad ham navngive denne, at hans Forhold kan blive undersøgt og tilbørligen, uden Persons Anseelse, afstraffet. En saadan aaben Fremgangsmaade var værdig, men Jngen vil kunne billige, at bemeldte Forfatter i Almindelighed angriber en heel Stand for gi Misbrug, som en Enkelt kan have begaaet, eller søger at gjøre denne Enkeltes til hele Standens, i den Hensigt derved af vække Stemningen for Forfatterens saa meget yndede Plan ved at frarøve denne Stand sine lovlige Rettigheder.