Viborger Samler, 1829-02-16
Det kan man ikke sige om Forbundsforfatningen, der ogsaa var et Værk af Nødvendighed, men tillige af Tilfærdighed. Efterat kun Landenes Fordeling, var paa Wienercongressen indtil den Tid debatteret og fuldkommen tilendebragt, ja efterat der allerede under Krigen var ved Tractater forud tilkjendt de fleste tydske Fyrster fuld Souverainitet, og altsaa et, det forrige lignende, politisk Almeenforbund var gjort umuligt, udkastede man, medens den fra Elba tilbagevendte Napoleon marscherede fra Frejus til Paris, ja endnu i færre Dage, under de stormende Begivenheders Trængsel og de sig krydsende nye Bekymringer og momentane Jnteresser, Projectet til en Forfatning for Tydskland, som vakler mellem Jdeen om et Statsforbund og en Forbundstat. Hvad Udførelsen angaaer, saa mangler den de fornødne Hoveddrivefiedre. Rigsforfatningen fik først en levende Gang ved den dermed forbundne Kredsforfatning og Inddeeling, da det republicanske Princip paa denne Maade blev stillet ved Siden af det monarchiske, eller snarere paa det Inderligste sammensmeltet dermed; de forskjellige classificerede Stænder eller politiske Corporationer sørgede selv uden Concurrence for deres indre Anliggender (men i Henseende til de almindelige øvede enhver Stand, mægtig eller ikke, sin Stemmeret, og Pluraliteten afgjorde, og det i Begyndelsen ikke imaginalt. Tydskland havde et Overhoved, en Keiser, som skulde vælges af de mægtigere Fyrster, hvis Lande eiede denne Rettighed, og som derpaa skulde besværge en Valgcapitulation; Fyrsterne vare hverken i politisk Henseende eller som Dommere ubetinget souveraine, og endeligen var der fastsat en Tvangsret (en nøie bestemt Executionslov) for det Medlem, som var ulydigt imod Rigs- og Kreds=Beslutninger: uden denne bliver et Statsfordrag ligesom en borgerlig Retstilstand allerede i Theorien til et blot Ønske. til en tom Form, og i Udførelsen til en Selvmodsigelse; thi hvorfor skulde en Straffelov existere uden for det mulige Tilfælde af Overtrædelse? Men nu har Tydskland intet Overhoved, Forbundets Medlemmer have fuld Souverainitet, og Forbundsacten fastsætter ingen Tvangsret mod den Ulydige. Forebringes der altsaa en Klage, og denne ikke som sædvanlig ved en Jncompetence-Erklæring, bringes til at tie, ja skulde det endog komme til en Forbundsdags Beslutning, der atter ved Jndhentelsen af Jnstructioner, som ikke ere bundne til nogen Frist, kan uddrages i det Uendelige, saa afhænger det ganske af den Enkeltes stive eller eftergivende Sind- og resp. især af hans Magt og Betydenhed, om han adlyder eller ikke. Exempler derpaa ligge for vore Øine. Hvad Andet er der under disse Omstændigheder at gjøre, end at de store tydske Magter give Jmpulsen til det Uundgaaelige skjøndt desværre Jngen efter Actens Bogstav, er berettiget dertil. Af disse Forhold maa man derfor forklare sig det, at, uagtet de i Frankfurt tilstedeværende Gesandters Talenter, Kundskaber og fortræffelige moralske Egenskaber, dog i 14 Aar næsten ingen af de talrige, den ved dens Constituering foreliggende og forelagte Opgaver ere løste af Forbundsdagen. Herom vidne de saa retfærdige men virkningsløse Reclamationer af de fra Sæcularisationerne og Ophævelsen af Rigsretterne tiloversblevne Jndividuer, hvem der var lovet Forsørgelse en af Mangel og Alder fremskyndet Død har alene gjort Ende paa disse Klager) herom vidne de vestphalske Domainekjøberes Anliggender; ligesaalidet er der fastsat noget Almeengjældende for Jsracliternes Rettigheder og borgerlige Stilling, heller ikke for den fordærvelige Eftertryk. Den allerede omtalte fri Seilads vil vistnok ligesom paa Elben, saaledes ogsaa paa Rhinen, Donau o. s. v. tilsidst kun opnaaes ved en privat Overeenskomst mellem de Stater, som eie de tilgrændsede slodbredder ligesom Handelsbestemmelserne og Handelsforeningerne kun paa denne Maade ere blevne tilveiebragte. Vel havde det været at ønske, og man haabede det en Tidlang, at see hele Tydskland forenet til eet System efter samme Grundsætninger, og alle de indre Barrierer og Toldlinier ophævede; vel er det meget at beklage, at der mellem de nu existerende tre Handelsforeninger ikke alene hersker Afsondring, men endog hist og heren uundgaaelig Antagonismus som allerede utoctydigen har yttret sig ved Jndskrænkning og Modarbeiden; men dog er det et Skridt til det endelige Maal. Eensformighed, den muligste Frihed og lettet Communication i det Jndre. Men efter Alt dette maa vi dog komme tilbage til det nedslaaende Resultat og det bedrøvelige Spørgsmaal: "Hvad have vi nu med Undtagelse af Sprog, Sæder og Literatur Almindeligt og Fælleds - Nationalt i Tydskland, Om Schweiz have vi Intet at sige, uden at vi ønske de brave, frihedselskende Bjergboere Vedligeholdelsen af deres simple, gjæstfrie Sindelag og at deres Tilfredshed, der især beroer paa deres Armod. I den indre Forfatning er Alt, saavel Godt, som Ondt, (nemlig gamle Mangler, Fordomme og Over troede udnu ved det Gamle, og i de ydre Forhold veier Schweitz desværre ikke synderligt meere i den europæiske Ligevægts store Politik (saa vigtig endog i militair og politisk Henseende dets Stilling er mellem Frantrig, Jtalien og Tydskland, og saa let som den er at forsvare) siden dets bestaaende og dengang nyligt høitideligen og tractatmæssig tilsikkrede Neutralitet i Aarene 1814 og 1815 saa hensigtsløs blev overtraadt, og dennes loyale Forsvar, hvortil Bjergciantonnerne især de democratiske, tydske, ældste Eedsvorne (Schweitz, Uri og Unterwalden) i deres retfærdige Jndignation vare saare tilbøielige, tilintetgjorde sved det Bernske Aristocraties Jntriguer. Lader os nu til Slutning vende os til de orientalske Anliggender, Alle Øme ere rettede derhen og det med Grund; thi ikke alene Grækenlands Skjebne, ikke alene vor Verdensdeels Rolighed, men og saa det Spørgsmaal, om Skjebnens og Vilkaarlighedens Rige skal vige for den europæiske CivilisationsLov eller, ved en stor Mands Hjælp, skal i en nye Skikkelse vækkes til Selvstændighed, ja om maaskee en nye verdenshistorisk Udvikling forestaaer tre Verdensdele, er i sin endelige Afgjørelse afhængig af dem og deres Udfald. Vi ere overbeviste om, at alle Forhandlinger af de store europæiske Magters Cabinetter, udelukkende dreie sig om dette Hoved- og Central punct, og at alle andre Formaal meere eller mindre underordnes dette; men paa den ene Side er der allerede sagt saa mege, forstandigt og uforstandigt, om denne Gienstand, paa den anden Side er Cabmetternes Virksomhed og Tendents, til Trods for alle plausible Formodninger og Argumentationer, indhyllet saa dybt Mørke, og endeligen Spaadommene om Tildragelser i det forløbne Aar, selv efter den formeentlig sikkreste Sted=Sag- og Person=Kundskab til de stridende Partier, deres Forhold og Kræfter, saa aldeles blevne til Skamme og derfor ogsaa i dette Øieblik blevne saa vanskelige, at vi her ville indskrænkos til nogle almindelige Vink og Abstractioner. Lader os søge, at finde ud af Meningernes Labyrinth, og holde os til Sagernes simple Natur, til Sporgsmaalet og Ret og til Facta!