Aalborg Stiftstidende, 1838-06-23
Min gamle Commilitonus, J. Kiær udi Skaarup, haver desaarlig høilig Ret, naar han i denne Tidende Nr. 82 yttrer sig derhen, at det ikke er med Kirken det har nogen Nød, men med Præsterne. Kirken fattes i alt Fald kun et nyt Ritual og da dette nu i fire Aar haver været underveis, og vi ikke have fornummet, at det er forliist, forhaabes det, snart at kunne arrivere. Men naar En at de Herrer i Cancelliet vilde reise incognito omkring, som vandrende Student eller deslige, vilde han snart komme efter, hvilken Fattigdom der hersker i den danske Præstestand. Biskoppen kommer jo rigtignok engang hvert 8de, 10de Aar; men Ulykken er, han kommer ikke incognito, og vore Koner tractere ham gemeenlig saa magnifique, at han maa troe, vi sidde forfærdelig luunt. Provsten kommer eengang om Aaret, men da han fordetmeste har det største Kald i Districtet, og, som Jnddriver af underskedlige præstanda, er officia maa være noget haardhjertet, have viaf denne Embedsmand fast Mere at frygte end at haabe. Jeg siger ikke formeget, naar jeg paastaaer, at der ikke i nogen Stand findes - ceconomiter talt - saamange Staadere, som i den geistlige. Men det er ei at undre over, naar man betænker, at den, ene i Bankrente, maa afgive over en Tønde Guld af sine sparsomme Jndkomster, Execution for Skatter maa Præsten ofte taale og endnu oftere lade sig true med; men endnu haver jeg aldrig oplevet, hvad Hr. Kjær anfører, at Amtsforvalteren haver truet med at kaste ham fra Embedet. Det vilde være et altfor svært Stykke af en Amtsforvalter. Vi forblive naturligviis i Embedet, indtil vi ved Døden afgaae, hvilket jeg meget foretrækker; eller indtil vi blive gamle og uduelige. Saa faae vi, naar vi findes værdige dertil, en Pension af 2 indtil 360 Rbd., og saaledes ende vi, naar vi have været Sognepræster i 50 Aar eller længere, akkurat med samme Jndkomst som en personel Capellan begynder med, saa ogsaa her gaaer det Hele som i en Kjæde. O vanitavanitatum! O Justitudo studentica, quorsum abiistil For en Embedsmand er det, som Hr. Kjær meget rigtigt bemærker, saare tungt, ikke at kunne spise sig mæt udi Livet. Mættelse maa tilvisse være et stort Gode, siden vi endogsaa i de Berlingske Tindender finde udtrykkeligen bemærket, at det Middagsmaaltid, som blev skjænket Garnisonskolebørnene i Anledning af sidste høje Formæling, var et mættende Maaltid, Af Mangel paa Mad er Mangen forfalden til Drik. Hvad Klæderne anbelanger, da kjender jeg en Menighed, som haver skudt sammen til en ny Præstekjole til sin Sielesørger. Den han havde var rigtignok yderlig og inderlig daarlig navnligen vare Vingerne gandske henslidte, ja ligesom ia pantur. afsvedne. Men Hr. Kjær skal ikke have Tak, fordi han dadler det hos mig, at jeg er en duelig Landmand. Det fattedes kun endnu, at vi skulde opgive Agerdyrkningen - saa vare vi gandske tiggefærdige. Lad de hellige i Præster kun kæmpe mod Anderledestænkende; jeg skal ikke ophøre, saalænge jeg kan løfte en Hakke, at kæmpe med Qvæk, Rapunzol, Rødbunk og deslige heterodore Urter. Lad dem snuse efter Kættere; jeg snuser efter Klinte og Heire, thi det er just de rette Kættere, som ikke bør taales, hverken over eller under Jorden. Lad dem bringe deres Mog til Stænderhuset i Viborg, jeg bringer Mit ud paa min Brakmark. Sat sarientil Jeg haver dog ogsaa den Fornøielse at bemærke, at ellers Jngen uden Hr. Kjær laster det, at Præsten dyrker sin Lod, naar han haver Nogen. Salig Rønne, ogsaa En af mine fordums Commilitoni, var Medlem af Landhuusholdningsfelskabet, og En af de sildigere opkomne Præster, Hr. Poulsen, er det nu. Jeg tilstaaer oprigtigt, at jeg atter en Afhandling om Jordloppernes Ødelæggelse meere værd, end en Korstogsprædiken mod de Vantroe. Thi jeg er en meget passioneret Dyt ker af alle Kaal, og Roe=Arter, og ligerviis som Grundtvig haver sagt, at al vor Elendighed kommer fra Latinen, saaledes kunde jeg sige, den kommer fra Jordlopperne, der atter iaar have afgnavet mig en heel Mark. Jeg havde for et Par Aar siden den Jdee, at afrette Rødkjelker til at lange er meldte skadelige Jnjusionsdyr, og skrev derom en Afhandlige i Diversal, skjøndt jeg antager, at den vilde have været med passende for Folkebladet. Men i Pratts lod denne Jdre sig ikke godt udføre.