Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1813-07-24
Jndenlandske Efterretninger. Christiania, den 9de Julii 1813. Skuespiller og Dannebrogsmand Knudsen; der med saa utrættelig Nidkjærhed opofrer Fædrelandet og lidende Medmennesker sin Hviletid, gav her i Christiania, med det dramatiske Selskabs Tilladelse, og med dets og det musikalske Lyceums Bistand, til Bedste for faldne Norske Krigeres Efterladte, 2de Forestillinger paa Selskabets Theater, Fredagen d. 2den og Søndagen d. 4de Juli. Første Aften hædredes og glædedes Forsamlingen ved Hans Høihed Prinds Christian Frederiks Nærværelse. Forestillingen begyndtes med en Prolog og tilhørende Folkesang, begge forfattede af Slotspræst og Ridder Pavels. Derefter opførtes Skuespillet: Drægedukken, hvori Hr. Knudsen med sædvanligt Held og bifald udførte Skomagerens Rolle. Endelig gaves en Epilog. Theatret var betydningsfuldt decoreret. Paa de faldne Landkrigeres Minde stode Navnene: Dreier Blix, Sæter, paa Søkrigernes: Grotschilling, Buhl, Rolfsen. Soldater omgave hint, Matroser dette. Hvidklædte Fruentimmer og Børn stode paa begge Sider af Theatret, og bekrandsede Minderne. Hr. Knudsen deels reciterede, deels fang endeel af de patriotiske Digte og Sange Fædrelandets nærværende Trængsels- og Hædersperiode har aflokket vore Skialde. J samme frembragtes Ønsker for Kongen, for det fælles Fædreland, for det uplettede Dannerslag og Dom, der vedblive at hævde dets Ære, og for de kjække Landkrigere; hvilke Ønsker Hans Høihed, Prinds Statholderen, og med ham den hele Forsamling istemte med enthusiastisk Hurraraab. Ogsaa for Ham selv, Fædrelandets første Borger, som Norge er stolt og glad ved fortrinligen at kalde sin, lød gjentagen, enstemmig, jublende Hylding. Til Slutning overrakte Hr. Knudsen Hans Høihed derfor den Aften indkomne Penge, hvilke Han naadigst modtog, og bevidnede Konstneren og Patrioten paa Stedet sin Tak og sit høieste Velbehag, ligesom og Selskabet overgaves af Hr. Knudsen, som et Høi agtelses= og Erkjendtligheds Tegn, en Afbildning af Orlogskibet Phoenix. And Aftens Epilog var i det væsentlige den samme, kun med de Modificationer, som forandrede Omstændigheden gjorde nødvendige. - Blideligen rørt forlod hver Norges ægte Søn Forsamlingen, og Tanken vaktes, og næredes og blev fast Haab, at Norge ved Forsynets Hielp under Frederiks og Christians Auspicier ogsaa vil udholde den svare Kamp, hvori det stedes, og at Vi og vore Efterkommer en gang med Glæde, med Tak til Gud og Kongen og Hans første Ven og Frænde, vor dyrebare Prinds Christian, ville mindes disse mørke Dage. (Christiania Av.)(Af Christiania Jntelligents=Sedler, No. 47.) Vi leve i besværlige Tider; hvad helligere Pligt kan da paaligge os, end broderligen at række hinanden Haanden, trøste, lindre hinanden, Nøden bør jo binde Kierlighedens og Broderskabsbaandet kastere. Mon det ikke vilde stride imod Naturen, om paa saadanne Tider skulde gives Hjerter, haarde nok til at benytte sig af den almindelige Nød, for at berige sig paa sin fattigere Medborgers Bekostning, af lav Egennytte at udsuge ham, Gaves der Saadanne, burde da ikke deres Navne brændemærkes, med evig Skjændsel bekjendtgjøres i de offentlige Tidender, at man kunde kiende disse Niddinger og adskille dem fra ægte Landsmænd, Lovens Sværd kan dog ramme Aagersavlen.