Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-11-01
Anmelderen, der ikke har havt Leilighed til at gjøre sig bekjendt med flere af disse Stykker, end de to, der, oversatte paa Dansk, ere opførte paa vor Skueplads, maa tilstaae, at der findes i Fru v. Weisenthurns Lystspil en ret flydende Dialog, en let, om just ikke altid dyb, Vittighed, og en ei uheldig Characteertegning, især af de høiere Stænder. Men derimod finder han Planen alt for løs, Theatercoups og blot paa Theatervirkning beregnede, skjønt temmelig umotiverede Situationer, for hyppige, og Charactererne i Almindelighed hverken nye eller originale. Men i en Tidsalder, hvis Løsen synes at være Bagetellen leve, og som ikke bryder sig synderligen om det Gedigne, maa slige lette Varer, naar de ikke savne de førstnævnte Egenskaber, kunne gjøre betydelig Lykke. Tydskland lider overalt nu omstunder en stor dramatisk Hungersnød, hvor selv de dramatiske Potatoes, vel tillavede med Oldets meest yndede Ingredientser, maa finde Yndest. Kotzebue den sceniske Muses uudtømmelige General=Leverandeur - er død, og Lystspiltalenterne saa golde, at endog de maadeligere Producter gribes med Begjerlighed efter. Publicum - den besynderlige, af Myriader Hoveder sammensatte Skabning, som man nu eengang har givet dette Navn - er endeligen kjed af de evige Myrde Slagte og Brælestykker – af hine Ridderstykker, hvori, som A. W. Schlegel siger, intet er historisk, uden Navnene, intet ridderligt, uden Hjelmene, Skjoldene og Sværdene; som af Ridderstykker ere blevne til sande Rytterstykker, og som tilsidst snarere fortjene at opføres af Heste end af Mennesker. Jkke mindre mæt er dette Publicum blevet af hine Familiestykker, hvor man paa Theatret ret lever en familie, ryger Tobak, drikker og sladdrer, saaledes som man hver Dag kan see og høre det i Husene og paa Gaderne, uden at betale noget derfor, og hvis unaturlige Naturlighed, istedetfor at drage os ud af Hverdagslivet, netop støder og derind igjen. Under saadanne Omstændigheder, længes omsider selv den gemeeneste Sands efter noget mindre Hverdags, mindre Sløvende. Holberger, Molierer, selv Jungere, gives ikke mere, og derfor tyer den efter Lædske smægtende Vandrer paa den dramatiske Literaturs saa golde Mark med Taknemmelighed selv til den muddrede Kilde og plukker den halvfortørrede Frugt, Hændelsen lader ham støde paa, med Vellyst. Jøvrigt er det en Sandhed, at Tydskland mindst er det Land, hvorfra man kan haabe at faae det ægte dramatiske Lunes ægte Frugter. Kun sjeldent har der den sande Humor opslaaet sit straalende Paulun, og at Goethe for ikke ret længe siden erklærede Lessings for mere end 50 Aar siden udkomne Minna v. Barnhelm, for et hidtil overtruffet Stykke, synes noksom at godtgjøre, at Lystspilfaget ikke hører til de glimrende Sider af den tydske Literatur. J Danmark kunne og ville dette Slags Aandsfrembringelser nu eengang ikke lykkes, fordi Skuepladsen er den eneste aandige Pleiestiftelse, hvorfra saadanne Fostere kunde udgaae. Men der skal mere end almindelig Lykke for saadan en Glut til at kunne fødes, end sige opfostres og pleies der. Det første Spørgsmaal er sædvanligen, hvo er din Fader, hvilken din Familie, Det er ikke der, som fordum paa Fødselstiftelsen, hvor enhver Moder kunde lægge sit Barn ind i Skuffen, og vente denne Anonymus vel optaget. Nei, der gives saa mange Skjærsild, som den Arme har at gjennemgaae, ligge fra det Øjeblik, der ringes paa Klokken, indtil Svøbekonen kommer for at modtage den Nyfødte. Alle disse Vidtløftigheder og Vanskeligheder, der for de Fleste ere saa tunge at beseire, nedtrykke endog det heldigste Talent, og bringe det omsider til at gaae aldeles under. Men da Skuepladsen, nu eengang er et Torv, som jevnligen maa forsynes med nye Varer, saa er man nødsaget til at forskrive disse udenlands fra. Ligesom de indenlandske have Fordommen imod sig, fordi be ere indenlandske, saaledes have de udenlandske Fordommen for sig, fordi de ere udenlandske. Jkke allene vore physiske, men ogsaa vore aandige Fornødenheder tilfredsstilles med fremmede Producter, og derfor maa de lavere Evner ligesaavel som de høiere, savne Leilighed til Udvikling; thi der hvor Opmuntringen mangler, maa Udviklingen naturligviis udeblive. Ganske anderledes er det i Udlandet; der opmuntres det indenlandske Talent, netop fordi det er indenlandsk, og man sætter en Nationalstolthed i at paaskjønne dets Værd. Men har det været Tilfældet i vort Danmark, Hvorlænge have den store Holbergs Stykker ikke været tilsidefatte, for ei at sige banlyste, fra Skuepladsen, Klagede han ikke selv over, at hans bedste Characteerstykker maatte vige for en Destouches og andre Franskes tørre Conversationsstykker, og skrev han ikke allerede for henved Hundrede Aar siden, "at ikke lettelig nogen Nation slaaer mere Vrag paa sit eget, end vor Men selv i nyere Tider havde en Fru von Weissenthurn neppe kunnet gjort synderlig Lykke hos os. Her, hvor saa mange ere mere tilbøielige til at spørge, hvo der skriver, end hvad der skrives; hvor en Forfatters Herkomst, Stand og borgerlige Forhold ofte tages mere i Betragtning end hans Arbeiders sande Værd, hvor endog en stakkels Digters Vita ente acta, ligesom i visse Retssager, bidrage i sidste Jnstants saa meget til at befordre hans Værks Undergang - her vilde det første Spørgsmaal uden Tvivl være, hvo er denne Madame von Weisenthurn, naar Dommen over hendes Arbeider skulde afsiges. Hendes Kjøn, hendes Stand vilde maaskee lægge flere Hindringer i Veien for hendes Producters Fremkomst, end disses vigtigste Feil. Men Talenter kunne, ligesom Egen, ikke trives i indknebne engelske Konstanlæg. Den behøver en fri Natur- og en fri Jordbund, naar den skal stræbe mod Himlen og udbrede de løvfulde Grene trindt omkring sig. Der, kun der, opnaaer den sin naturlige Skjønhed og et Liv, der synes at trodse Evigheden. Om Overbefolkning Saafremt det er rigtigt, saaledes som Schubert anfører i sin Reise i Sverrig, at Stockholm nu kun har 70,646 Jndbyggere, saa maa Befolkningen i de sidste 25 Aar anseeligen have aftaget; thi 1798 taltes her 80,000. Usandsynlig er denne Aftagelse ikke, naar man betænker Stadens store Afliggenhed, den der herskende Dyrhed paa de fleste Livets Fornødenheder i Forhold til deres Priis i de fleste andre store Stæder, og de betydelige Hindringer, der lægges alle Fremmede i Veien, naar de ville bosætte sig under denne langt fra ikke blide Himmel. Maaskee vil det engang gaae Staterne med deres Befolkning, som det er gaaet dem med deres Handel. Der gaves en Tid - og det for just ikke længe siden, da man vilde udlede alle Nationalulykker af Handelen, og da især Napoleon, der stod i Spidsen for den Menings Tilhængere, erklærede, at han vilde forfølge Kjøbmændene med Sværdet i Haanden. Den Gang behøvede man intet uden Krigere. Bladet har vendt sig. Handelen har i de fleste Lande, næsten ene paa England nær, der bedre indsaae sin Tarv, taget Flugten, uden at man behøvede at jage den. Tidsomstændighederne have berøvet os den. Nu arbeider man igjen paa at formindske Folkemængden, som man forhen gjorde sig al muelig Umage for at forøge den. Fra den ene Yderlighed er man gaaet over til den anden. Der vil komme en Tid, da man maaskee - men for sildigt, vil angre dette Jndgreb i Naturens Gang. Ligesom ved Vasco da Gamas Opdagelse af Søveien til Ostindien i den henfarne Tid, og ved den franske Revolutionskrig i den nyere, Europas Handel tog en anden Gang, saaledes vil maaskee dets Befolkning, skjøndt ikke uden møisom Anstrængelse, faae en forandret Fluctuation, saafremt man vedbliver, ved alskøns Baand og Tvangsmidler at gjøre Menneskenes politiske Tilværelse saa besværlig. America, og maaskee en Deel af de øvrige Verdensparter, vil med Tidens Længde opsluge, om ikke den rigeste, saa dog den kraftfuldeste europæiske Menneskehed. Engellænderne ville under alle Omstændigheder blive ovenpaa; thi ved deres lykkelige Beliggenhed, omgjærdede af Havet, kan ingen komme til dem, som de ei ville tilstede at lande paa deres Øe, medens de med deres svømmende Fæstninger have Adgang til alle Verdensdele.