Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-11-01
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. Tyvende Aargang. No. 87. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Løverdagen den 1 November 1823. Lystspildigerinden v. Wersenthurn. Fru Johanna Franul v. Weisenthurn, Forfatterinde til adskillige, ogsaa paa det Kgl. danske Theater med Bifald optagne Lystspil, er for Tiden K. K. Hofskuespillerinde i Wien. Hendes Fader, Benjamin Grunberg, var en meklenborgsk Præstesøn, traadte i bayersk Militairtjeneste og blev siden Officeer. Da det Corps, han tjente i, efter Krigen blev opløst, gik han til Theatret, hvor han udviklede sit afgjorte Talent for den den Gang sædvanlige Extemporeren. Han befandt sig med de Kurziske Skuespillerselskab i Coblenz, da hans Kone fødte ham vor Johanna. Grunberg døde og efterlod sin Enke i en Alder af 26 Aar med 5 Børn i Fattigdom. Denne forenede sig siden atter med en talentfuld Mand, der, benyttende sig af Børnenes Færdighed, kom paa den Tanke, at oprette et Børnetheater, og med stort Held bereiste de betydeligste Stæder i Elsatz, Bayern, og Schwaben. Her aflagde Johanna de første Prøver paa sin heldige Fremstillelsesgave. Hendes Moder, en Borgerdatter fra Maynz, opdrog Børnene til Sædelighed, og underviste dem i alle qvindelige Arbeider; men dette var ogsaa Alt, som hun ved dette ustadige Liv kunde gjøre for deres Dannelse: Musik, Sprogkundskab og alt Andet maatte vige for Brøderhvervet. Børnene, ansporede af den naturlige Dannelses drivt, søgte indbyrdes at undervise hverandre til Huusbehov. Bogstavers Eftermaling frembragte efterhaanden Skrift, og Rollernes Afskrivning lærte dem uformærkt Reglerne for Retskrivningen og Ordføiningen. Denne Levemaade havde imidlertid for vor Johanna fra Ungdommen af noget Trykkende; hun velsignede derfor sin gode Skjebne, da Moderen, nu Søstrene vare voxne til, og hun for Øjeblikket let kunde undvære den yngste Datter, tillod hende, at følge en Jndbydelse til München, hvor hun i sit 15de Aar blev ansat ved Hoftheatret. Der blev hun anmodet af sin Stifbroder om at komme til ham til Baden ved Wien, hvilket hun ogsaa i Juni 1789 gjorde. J de faa Roller, hun der spillede, lykkedes det hende, at opvække saa megen Opmærksomhed, at Brokmann, som Hoftheatrets daværende Directeur, fik af Keiser Joseph det Hverv, at engagere hende for Hoftheatret i Wien. Hun benyttede de Fritimer, som det første Aar af hendes Ansættelse ved det K. K. Wiener Hoftheater levnede hende, med rosværdig Jver til sin Uddannelse, og indhentede ved hendes lykkelige Anlæg i kort Tid det, hvad hun tidligere ikke saae sig istand til at erhverve. I det paafølgende Aar ægtede hun Hr. Franul v. Weisenthun, der, udspringende af en Fiumesk Patriciersamilie, var Casserer ved det Arnsteinske Handelshuus i Wien, og levede lykkeligen i de behageligste huuslige Forhold med ham. Jndtil den Tid havde hun endnu ikke forsøgt sig som Forfatterinde, ved et Veddemaal blev hendes slumrende Genie vakt. Efter en Plan, man havde givet hende, skrev hun i otte Dage Skuespillet die Drusen. To Venner, der vare indgaaede samme Veddemaal, og havde forpligtet sig til i samme Tid, ligeledes at fuldende et Skuespil, bleve neppe halvfærdige dermed. Hun fandt Smag i denne Syssel, forsøgte til Øvelse at levere nogle Oversættelser, opfandt omsider selv Planer, og sættes nu i een Rang med de meest yndede dramatiske Forfattere. Hendes Skuespil, hvis Tal beløbe sig til 32, sees gjerne. - Saavidt hendes Biograph i Supplementet til Conversationslexicon.