Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1809-09-05
Jblandt flere saadanne Egenskaber, som forherlige vor gamle nordiske Historie, er den unægteligen en af de vigtigste, at vi endnu have i Behold en Mængde derhenhørende historiske Skribentere, som mere eller mindre, efter deres forskiellige indvortes Værd, giøre os bekiendte med Oldtidens mærkværdige Tildragelser, Forfædrenes borgerlige Jndretninger, Sæder og huuslige Levemaade; – dog kan det ikke nægtes, at disse Skribentere, endskiøndt nogle synes at vilde tillægge dem classisk Værd, de oldre Tider undertiden ikke blot ere uenige i Kongefølgen, Begivenhedernes Fortælling, og fleve derhen hørende Omstændigheder, men ofte hinanden aldeles modsigende, og vore største Lærde, en Torfæus, A. Magnæus, Gram, Schønning og Suhm, have maattet opbyde alle deres Talenter, for at hæve disse Stridigheder, og udfinde heri om ikke der rigtige, saa dog det som efter al Rimelighed kommer Sandheden nærmest; – at de heller ikke have arbeidet omsonst, var overflødigt at fortælle dem, som kiende og veed at sætte tilbørlig Priis paa deres mangfoldige og høistlærerige til vor nordiske Old-Historie henhørende Skrivter, og Man forde haabe, at saalænge grundig Kundskab i Fædrenelandets Historie, ikke regnes iblandt de saakaldte overflødige, at disse Lærdes Fortieneste ikke vil blive betragtet med Kulde eller Ligegyldighed. - Men Uagtet alle disse berømte Lærde have været nogenlunde eenige i, at bestemme de nu forhaanden værende gamle historiske Skribenteres, fornemmeligen Snorre Sturlesøns og Saxonis Grammatici, historiske Værd, og derpaa at bygge saadanne Grundsætninger i vor gamle nordiske Historie, som baade af dem selv, og de paafølgende Historieskrivere ere almindeligen antagne for rigtige, saa gives der dog Mænd, som endnu den Dag i Dag heri vil vide noget rigtigere, og som saa meget mindre tage i Betænkning at benægte Retmæssigheden af den almindeligen antagne Vurdering af vore gamle nordiske Historieskrivere, som de endog vil drage i Tvivl Troeværdigheden af Nordens Old Historie før Kristendommen. Saaledes er Dr. og Landsdommer Baden nyeligen fremstaaet, og i et Skrivt (1), hvis Hovedhensigt er al Ære og Opmuntring værd, yttret den Mening, at Saxo Grammaticus ikke allene som historisk Skribent kunde sættes ved Siden af Større Sturleson, men endog i en vis henseende burde tildeles Fortrinet (2), efterat Torfæus, Schønning, Suhm, Lagerbring m. fl. have erklæret sidstnævnte for Nordens troeværdigste og ypperligste Historieskriver. - De Grunde som Dr. Baden har fremsat for at gotgjøre denne Paa skand ere i og for sig selv meget svage, saa længe de, af ovennævnte Lærde, Saxo tillagte Afnidkommenheder, i Sammenligning med Sturleson, ikke tilstrækkeligen, ere afbeviiste, og det tvertimod tilstaaes: at den Oldhistoriske Deel af Saxos Værk er rigeligen udstyret med Fabler, at hans Kongefølge er værre end slet ingen, og at han paa adskillige Steder ei kan friefindes for Partiskhed (3) thi ikke kan det tiene Saxo til nogen Undskyldning, naar Talen blot er om ham som Historieskriver, at disse Fabler lære os at kiende National-Tænkemaaden, saa meget mindre, som ingen, allene med Saxo i Haanden, vil kunde vide naar disse fabelagtige Tildragelser rimeligen skulde være foregaaede, ligesaalidet som den, ellers i og for sig selv, meget c) Dr. G. S. Baden til Geheimeconferenceraad Moltke om vor Danske Histories Fader Saxo Grammaticus m. m. (2) Badens Skrivt P. 34. 49. (3) Samme, Pag. 23, 25, 27, 29 og 30. rimelige Gisning, at Saxo igiennem Jslænderen Arnold, som opholdt sig ved Kong Waldemars Hof har faaet endeel historiske Efterretninger fra Jsland, kan tiene som noget Beviis for, at han har kiendt de bedre islandske historiske Efterretninger, som Sturlesøn paaberaaber sig, og endnu mindre at han rigtigen har vidst at benytte dem. - Derimod bør Man vel ansee det som alt for stor Erkiendtlighed af Saxo Grammaticus, i hvor megen Nytte han end kan have høstet af Arnolds Fortællinger, naar det udtrykkeligen paastaaes (4), at denne foruden sine mange historiske Kundskaber ogsaa besad Forfarenhed i Spaadomme, hvormed han ofte nyttede baade sig selv og andre, ligesom ogsaa Arnold selv har vist alt for megen Nidkierhed i at fremme sine Landsmænds Ære, paa Sandheds Bekostning, og Saxo deri vist ham al for megen Føielighed, naar han fortæller (6), at Jslænderne og opregner disses Navne) skulde have taget Deel i det over hele Norden saa berømte Brovalla Slag, som holdtes længe førend Jsland, blev bebygget eller Jslændere vare til; thi neppe kan Man tvivle om, at Saxo har øst denne usandfærdige og skiødesløse Fortælling af en islandsk Kilde, ligesaa lidet som at han paa det Sted, ved Thylenser forstaaer ingen andre end Jslænderne, eftersom, foruden andre Beviser, de Steders Navne, hvorfra disse Helte skulde være ankomne tilBrovalla Slaget, endnu findes brugelige i Jsland Mærkeligt er det ellers, at denne Arnold, hvem a) Sar. Historie 14 Bog Pag. 316, Steph. Udgave. (5) Samme 8 Bog Pag. 144. Hr. Daden siger at have været 19) en afholdt lærd Jolænder, ingensteds findes benævnet i de islandske Historier fra den Tid, som dog have været saa omhyggelige i at optegne alt som kunde ansees at bedrage til Jslændernes Ære, saaledes til Exempel, at en islandsk Digter blev belønnet med en Fingerring af en ubetydelig Fyrste, for en endnu ubetydeligere Ærevise, og dog skulde Jslænderne have glemt at benævne Landsmanden Arnold, som ver med paa Absalons Toge, og som stod formedelst sine store oldhistoriske Kundskaber, og Spaadonisgave, i stor Gunst hos Kongen, Erkebiskop Absalon og Saxo Grammaticus.