JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Jyllandsposten, 1840-10-27
- Det fortælles, at et vist Antal Almuesdrenge skal have besluttet, ifald Magister Lindberg ankommer over Vandet til Aarhuus, ved Modtagelsen, at bringe ham en Sang, der gaaer paa Melodien, Vil Du, Vil Dul; hvorvidt man vil trække ham i Vogn op af Gaderne, skal end nu ikke være afgjort, men i ethvert Fald gjør han vist bedste i, ikke at afbenytte slige menneskelige Trækkere, for ikke at udsætte sig for en ubetimelig Aflæsning.
Jyllandsposten, 1840-10-27
- Det mullerske Skuespillerselskab har da forladt Aarhuus, efterat have havt under sidste Ophold fortrinlig god Søgning, som dette vakkre Selskab saameget mere fortjener, som Skuespildirecteuren ved sin Omhu. for at foroge Selskabet med flere fortrinlige Acqvisitioner, bidrager Alt, for stedse at binde Publikums Jnteresse ved de vel udførte Præstationer, som endog Sangpartierne meget har vundet siden den duelige Musikanfører er engageret. Skuespilsandsen er derfor betydeligen vakt paa den senere. Tid, og det er ret at ønske, at den ædle, lærerige og behagelige Nydelse, som gode Skuespil afgive, stedse mere og mere maa finde Paaskjønnelse. Man vil vide, at det mullerske Selskab i det Hele taget befinder sig med størst Behag i Aarhuus, idet det her retfærdigst skal blive bedømt med Hensyn til den ydede Applaus, med Undtagelse af den Uskik, som her skal være kommet i Gang, at endeel Elever, som almindeligen fandtes forsamlede tæt ved Orchesteret, saavel ved Klappere som Udraabere, oftere tilkjendegave deres prange Meningsyttringer, som ret var at ønske af Vedkommende maatte blive disse forbudet, da saadant fordærver Jllusionen, forstyrrer Skuespillerne og paahøres af Competente med Uvillie. – Man venter saaledes med Længsel atter Selskabets Tilbagekomst til Aarhuus i Januar Maaned. Af dette Blad udgaaer to Nre, ugentlig, som betales med 1 Rbdr. 1 Mk. Qvartalet. Subskription derpaa modtages i alle Provindsens Boglader.
Jyllandsposten, 1840-10-27
Trykt i Aarhuus Stiftsbogtrykkerie.
Jyllandsposten, 1840-10-30
Pianosp ren. Udgivet af et Selskab. Redigeret af C. G. Clausen. Aarg. Fredag d. 30. October 1840. No 58. Maa trykkes. Nielsen. Til den jydske Stænderforsamling.
Jyllandsposten, 1840-10-30
Undertegnede Eiendoms=Besiddere af Viborg Amt og Stift deele de Ønsker og Forhaabninger med Hensyn til Forandring i vort Fædrelands grundlovmæssige Forfatning, der alt ved Petitioner til Øe=Stifternes Stænderforsamling ere udtalte af de fleste Kjøbstæder og forskjellige Landdistricter. Vi henvende os derfor til Stænderforsamlingen for Nørre-Jylland, som det Organ vi bør vælge til at fremføre vore Ønsker for Hans Majestæt Kongen, og hvortil Allerhøistsamme selv har henviist, da Adresser ved Thronbestigelsen bleve overrakte med Udtrykket af lignende Forhaabninger.
Jyllandsposten, 1840-10-30
Vi skulle ikke gjentage for den ærede Forsamling de vægtige Grunde, der allerede med tilstrækkelig Klarhed af Andre ere fremførte, men kun udtale vor Overbeviisning, at ligesom de Ulykker, der ere overgaaede vort Fædreland for ikke mange Aar siden, vilde, idetmindste for en stor Deel, været undgaaet ved en sand stænderisk Forfatning og navnligt, naar Skatte-Afgifts- og Pengevæsenet havde været under Folke-Repræsentanternes Control, saaledes er denne Control og Stændernes besluttende Deeltagelse i Lovgivningen i Almindelighed, den eneste Garanti for, at lignende Ulykker i Fremtiden kunne undgaaes, forat den store Statsgield ikke skal forøges, men kan blive formindsket, for at Skatterne kunne blive nedsatte, og forat i det Hele Landets aandelige og materielle Kræfter kunne trives og udvikles. At Stænderne ville i en Petition til Hans Majestæt Kongen udtale dette Folke-Ønske, er det vi herved tillade os at andrage." Dagen forinden den jydske Stænderforsamling aabnedes, havde en Deel af de mindre Landeiendoms=Besiddere i Viborg Amt og Stift, afgivet Møde i Viborg, for at beraadslaae om Petition angaaende Skattebevillingsretten skulde indgives til Stænderne eller ikke. Det blev ikke alene med Pluraliteten af Stemmerne, men saagodt som eenstemmigen, vedtaget af alle de Mødende, at Petitionen uopholdeligen skulde circulere til Beboernes Underskrifter, hvorved der gaves Vedkommende Leilighed til, enten at deeltage i Andragendet eller at yttre sig i modsat Retning. Trende Herrer af de Mødende, hvoraf de tvende vare Landmænd, som boede i modsatte Egne i Stiftet, og den tredie var boende i selve Viborg By, bleve nu af Forsamlingen udvalgte til at sammentræde i en Comitee, for at forfatte en Petition, som bemeldte Herrer paalagdes strax at sætte i Circulation, for dermed betimeligen at kunde indgaae til Stænderforsamlingen. Den her ovenstaaende Petition blev da af Forsamlingen antaget, hvorefter man adskiltes Alle med det varme Øn ske, at denne vigtige Landesag omsider, udtalt fra alle Landets forskjellige Kanter, maatte overbevise vor indsigtsfulde Konge om Landets dybt følte Trang til de attraaede Garantier.
Jyllandsposten, 1840-10-30
Fra een af de ærede Commiteeherrer er Redactionen bleven underrettet om, at man, paa Grund af de allerede erholdte Underskrifter, er beføiet til at antage, at mange tusinde Landboere tiltræde Petitionens Underskrift, da man endog blot fra 2de smaa Sogne har erholdt 90 Underskrifter. Men at ogsaa de samme Machinationer skulde yttre sig her, som paa andre Steder i Landet, hvor den hellige Secteeraand har paatrykt sig Folk, dette er ei at undres over, naar det betænkes, at Diævelens Forfægter, Hr. Lindberg, i det sydlige Revier af Viborg Stift (hvilket alt flere Gange, paa Grund af hans Slægtskab sammesteds, er bleven lyksaliggjort med hans Nærværelse) alt havde bevirket Protestationer mod Petitionens Underskrift, som dog kun i et Par enkelte Sogne gjorde sig gieldende, og endda langtfra ikke eenstemmigen. Det er saaledes ei at betvivle, at Mørkhedens Aander kun ville faae liden Jndpas hos de brave Jyder, selv om visse Personligheder in figura vilde indfinde sig i Viborg og Omegn, ligesom i Stænderbyen i Sjælland; men i ethvert Tilfælde er det at ønske, at ethvert enkelt Stift i Jylland vilde, ved afholdende Møder, følge det givne Exempel i Viborg Stift og Amt, hvilket nu ogsaa er berammet for de mindre Landeiendomsbesiddere for Aarhuus Stift og Amt til næstkommende Løverdag den 31te dennes, om Formiddagen Kl. 11, hos Gjæstgiver Larsen og Sabroe i Aarhuus.
Jyllandsposten, 1840-10-30
Da Tiden er kort, i hvilken Stænderne ere forsamlede, er det nu enhver Patriots Pligt, snarest muligt at ile med, at afgive sin Stemme, for at Petitio nerne betimeligen kunde tilstilles Forsamlingen, forinden Sagen endeligen af vore Deputerede bliver discuteret. Om Meform i Pensionsvæsenet.
Jyllandsposten, 1840-10-30
(Jndsendt.)¬ Der er vist ingen Forandring, som Regjeringen med større Omhyggelighed og Skaansomhed bør gaae til Værks med, end netop i de Pensioner, som engang ere tillagte afskedigede og aftraadte Embedsmænd. Hvad disse engang ere tillagte, efterat have qvitteret deres Embede, synes Rimelighed at tale for, at de fortsat bør beholde, deels da ethvertsomhelst yderligere Erhverv i Almindelighed er nægtet den svagelige Pensionist, og deels da han ved Embedets Qvittance engang for alle har gjort Regning paa, at beholde indtil sin Død den ham tillagte Pension. Jndsenderen heraf er selv Pensionist og veed tilfulde, hvad det i hans Stilling vilde betyde, om han blev fradraget en vis Andeel af den ham forundte Pension, hvormed han, efter i et ikke ubetydeligt Tidsrum at have tjent Staten, nu med største Nød og Besværlighed kan slaae sig igjennem ved Hjælp af den strængeste Oeconomi. Men netop den Omstændighed, at jeg ikke havde antaget, at nogetsomhelst Afdrag i Pengesummen havde fundet Sted, bevæger mig til at fremsætte disse bemærkninger, da jeg, ifølge modtagen Skrivelse af sidstafvigte Juli Maaned fra den kongelige Direction for den almindelige Pensionskasse, ved at blive bevilget fra mit Entledigelses Datum qvartaliter Udbetaling af den mig tidligere tillagte Pension, som eftertidig er mig anviist af den kongelige Generalpostdirection, erfarer, at der af min Pension fradrages mig en Procentskat af Beløb 103, som er mig et føleligt Afsavn. Med Hensyn til bemeldte Skrivelse fra Directionen for den alm. Pensionskasse, da kan jeg ikke indsee, hvorfor samme behøvede over to Maaneder, inden den kom mig tilhænde; men endnu mindre kan jeg indsee Grunden til, at bemeldte Procent skat ikke alene skal fradrages mig af min Pension fra sidstafvigte 1ste Septbr., fra hvilken Tid jeg, som meldt, anvises Udtællingen af Generalpostdirectionen, men at denne Procentskat endog skal fradrages den af mig allerede tidligere oppebaarne Pension, som tilforn maanedsviis blev mig udbetalt. Jeg kommer saaledes paa denne Maade til at tilbagebetale allerede modtagne og forbrugte Penge, som er haardt, hvor Pensionen er utilstrækkelig til at føde Pensionisten, end sige dennes Familie.
Jyllandsposten, 1840-10-30
Der har været meget talt om en gjennemgribende Reform i den Pensionsliste, som trykkende paa hviler Staten; min Mening derom er den, at Jntet var rimeligere og billigere, end at saadant fandt Sted, da det er altfor bekjendt, at ligesom Staten aldrig vilde finde det passende, at fradrage den Pensionist den tillagte Pension, som derved frister Livets Ophold, saaledes er det paa den anden Side beklageligt, at Staten ved mangfoldige Pensionssummer skal lønne saadanne Mænd, som besidde formelig Rigdom, og som, istedetfor at bruge Pensionen, opdynge denne aarlige Jndkomst til den liggende Capital, som alt forud er voxet til Bunke. Træffer nu ovenikjøbet saadan Pension paa Mænd, som i deres Embedstilling have udviist, om ei beviste Uredeligheder, dog Misligheder eller utilbørlig Adfærd i flere Henseender, saa kan man ikke andet end ønske, at en Reform af temmelig betydelig Omfang maatte finde Sted, som idetmindste forendeel vilde afværge det paapegede Onde til hele Statens Vel, da det altid efterlader et ubehageligt Jndtryk, at see f. Ex. Skatteintraden af et eller andet stort Distrikt alene at gaae til denne eller hiin Riigmands Pension, hvor man er overbeviist om, at Pengene til Overflod, indstrømme, uden at finde anden Anvendelse, end den Pengemanden betjener sig af ved stedse at udsætte de forstørrede Capitaler. En retfærdig Undersøgelse og Reduction af Pensionslisten burde derfor til det Heles Betryggelse kunne imødesees, da den sand trængende Pensionist Jntet vilde have at befrygte, medens Statsborgerne vilde blive befriede for mangfoldige aarlige Pensionssummer, som med Grund burde inddrages.
Jyllandsposten, 1840-10-30
Nyheds Post. Det hedder i den Frisindede, Naar det Menneske, som vor Forgjænger kun benævnte en ublu Æreskjænder, nemlig Hr. H. Trojel, i sit Stykkke i "Dagen for Fredag den 9 Octbr. skriver: at Kjøbenhavnsposten, og den Frisindede, begge i dette Aar paa en Maade have mistet deres Hoveder, men at Armene og Benene fremvoxe igjen, idet Pengene eller Mulcterne, som bekjendt, strax gaae ind i Kassen igjen ved Bidrag fra erkjendtlige Medborgere, – da maae vi erklære sidstnævnte Paastand, for en skamles Usandhed. Hr. Grune har betalt og betaler sine Mulcter selv, alt eftersom han bedst kan, uden "Bistand fra erkjendtlige Medborgere", og det samme er Tilfældet med Claudius Rosenhoff, der jo rigtignok i dette Øiemed udgiver sine Arbeider, men som, naar han leverer 7 Ark for 3 Mk., vel maa antages at yde Æqvi valent." – Man seer heraf, hvorledes de liberale Bladredacteurer i Hovedstaden maae kæmpe, for at udrede saadanne Mulcter, som disse alene paadrage sig ved frimodigen at udtale sig i den store Folkesag – Besværligheder, som de servile Redacteurer ere befriede for ; men hvad Skjæbne der venter Bladredacteuren i Provindsen, som nu i 3de Processer er dømt i Mulcter og Omkostninger af et Beløb af over 1000 Rbd., dette er vanskeligt at gjennemskue.
Jyllandsposten, 1840-10-30
- Petitioner angaaende Skattebevillingsret har man altsaa nu Grund til at antage blive indsendte til Stænderforsamlingen i Viborg fra Byerne: Aalborg, Randers, Aarhuus og Viborg, altsaa Provindsens største Byer; dog er det vel ogsaa at formode, at de andre Kjøbstæder følge efter, ligesom nu flere Amter og Stifter ogsaa have fattet denne Beslutning.
Jyllandsposten, 1840-10-30
At Hr. Muth Rasmussens Vocal-Concert, som fornylig blev given paa Raadhuussalen i Horsens, og velvilligen understøttedes af en Deel af Byens Dillettanter og Regimentets Musikkorps, kun blev sparsomt besøgt, er at beklage, da dette desværre beviser, hvad de – i Horsens Avis siger: "at Musiksandsen i de fleste af vore Provindstæder endnu ligger i Dvale, hvorvel han dog paaskjønner, at Concerten hos de Fleste af Deeltagerne synes at have fremkaldt Jdeen og vakt Lysten til at oprette en Sangforening, saaledes som lignende allerede bestaae i nogle Nabobyer. – At det dog ikke er saa aldeles ubetimeligt, at Commissarius saa ofte truer vort Land med de fremmede Potentaters Indflydelse og Indvirkning paa vore Forhold, stadfæstes i denne Tid forendeel ved Hesteprangeren Thomas Harms's Standsning af Hesteopkjøb i Jylland, som, ved sine commanderende Markeder i vore Kjøbstæder, aldeles intet Hensyn har taget til den hannoveranske Regjerings couperende Forholdsregler, der, om det er sandt, skal have forbudet ham Gjennemførselen, som lader Hesteprangeren, med de indkjøbte Heste sidde ligesom Rotten med Flæsket i Saxen. Samme Dags Morgen, som Hestemarkedet i Aarhuus var berammet til Afholdelse, begav Harms sig om Morgenen, førend en vis Mand fik Skoe paa, ud af Byen, saa de flere hundrede Heste, som i denne Anledning mødte, skyldte den hannoveranske Regjering Tak, for atter at maatte vende hjem til de kjære Krybber. At Harm ikke kunde have Lyst til at oppebie de jydske Bønders Ankomst, kan man ei fortænke ham i. Der vil i denne Anledning uu blive indgivet en Klage til Amtet, som mulig vil have tilFølge, at Udlændere, der fremtidigen ønske Heste indkjøbte, foruleilige sig, som det sig hør og bør, til vedkommende Landfolks Hjem, for sammesteds at afslutte Handel.
Jyllandsposten, 1840-10-30
Man vil vide, at Hr. Hansen, Opsynsmand ved Qvarantaineanstalten paa Kyholm, skal have bereist flere Dele af Landet, for at danne Filialselskaber for ved frivillige Bidrag at afbetale den danske National gield, hvilket Foretagende hos adskillige Præster skal have erholdt Bifald, hos en stor Deel Landfolk derimod skal have fundet ivrig Modstand, og især paa et vist Sted være bleven afviist endog med Bitterhed, da man her skal have betragtet Sagen fra den Side, at det var skammeligt, at Nogen vilde forlokke Folk til at tegne sig til dette Øiemed, om det saa kun var for Skillingen, saalænge endnu ingen statsretlige Garantier - sikkrede de Vedkommende Brugen af Pengesummer, som under Forholdenes nærværende Stilling vare udsatte for det første det bedste Pust, ligesom man fandt det i sin Orden, at Regjeringens Besparelsesreform først foregik Folket med lysende Exempel, forinden dette skred til nyt patriotisk Offer, hvorpaa det tidligere ei har manglet, skjøndt derved kun lidet udrettedes. De danske Bønder, idetmindste de jydske, pleie ofte at lovprise deres Egns Friheder og i det Hele taget at beraabe sig paa disse Friheder, som om de vare en Art Herlighedseiere, som dog i Almindelighed er saa langt fra Ved disse Friheder forstaaer da Bonden sædvanligviis, at hans Kreaturer og Efteraaret, naar Ævren er opgivet, kunne drive om, baade vidt og bredt, uden at blive optagne af Naboerne. Man seer derfor i adskillige Egne af Jylland, at Heste, Køer og Faar drive omkring i store Flokke, liig den nomadiske Tilstand, uden at hverken Rugmarker, eller andet spares for den omvankende Flok. Hvad der almindelig standser dette nomadiske Liv, er en eller anden Landmands Estableren i slig Egn. Thi dyrker denne nu Raps eller tidlig Vintersæd, hvorpaa han fordrer Fred for løsgaaende Kreaturer, da er Friheden, til stor Sorg for saadan Egn, hæmmet. Jstedetfor nu, at tale om den herlige Frihed, dreier Talen sig da almindeligen om den Tvang, hvormed man nu er plaget. Dog, efterat nogle Aar ere gaaede, pleier den duelige Landmands Exempel snart at efterfølges, ved tidlig Besaaning af Vintersæden m.m., og man forvinder saaledes snart Tabet af en Frihed, som i sine Følger viste den største Skade. - Det var en sand Glæde at see hvilken Travlhed derkom over Landbofolk den 9de, 10de og 11te ds., da Veire endelig, efter i over een Maaned at have umuliggjort Sædens Hjemførsel, som Følge af Vindens Dreining til Nord lod Frosthimlen indtræde, der fordrev hele Skybeklædningen, saa den da udestaaende Sæd havde Tid til, ved Hjælp af Blæsten, at komme aldeles tjenlig i Huus. Mærkeligt var det, at medens man paa Øerne har havt Sæden i Huus endog medio September - rimeligviis en Følge af forskjelligt Veirligt – saae man paa adskillige Herregaardssmarket de nævnte Dage, endog 2 og 3 hele Jndtægter udestaaende, som i Almindelighed bestod af Hvede, Havre eller Vikkehavre, ligesom man enkelte Steder ogsaa fandt Bygafgrøden paa denne Tid ude. Bønderne nod ikke godt af denne senere indtrufne Lufttørre, da de tidligere under det ugunstige Veir havde tilendebragt Høsten.
Jyllandsposten, 1840-10-30
Abonnement. paa Jyllandsposten kan fra dette Qvartals Begyndelse antegnes hos Bladets Commissionairer. Abonnementsprisen er 1 Rbd. 1 Mk. qvartaliter og erkun bindende for eet Qvartal, naar Afgangen anmeldes 3 Uger forinden Qvartalets Udløb. Redactionen.
Jyllandsposten, 1840-10-30
Rettelser. J Nr. 55 af d. Bl. (i Stykket : "Folkefesten paa Nørreriis") ere indløbne følgende Feil, hvilke herved rettes: 3die Side 2den Sp. sidste Linie staaer, 6 Timer læs, 6 Miill. – 4de Side 1ste Sp. 21de Lin. f. o. Fenerlund, l. Fruenlund. – Samme Side og Sp. 20de Lin. Christnip Sogn, l. Christrup. Sogn. Af dette Blad udgaaer to Nre, ugentlig, som betales med 1 Rbdr. 1 Mk. Qvartalet. Subskription derpaa modtages i alle Provindsens Boglader.
Jyllandsposten, 1840-10-30
Trykt i Aarhuus Stiftsbogtrykkerie.
Jyllandsposten, 1840-11-03
Frandsk ren. Udgivet af et Selskab. Redigeret af C. G. Clausen. 3die Aarg. Tirsdag d. 3. Novbr. 1840. No 59. Maa trykkes. Nielsen. Landsmænd, hold Jer fra ham!
Jyllandsposten, 1840-11-03
(Jndsendt.)Ar, hvor det afskyelige Finkel, og det fordømte Trekort, og den idelige Handlen med Pibetøier dog forskaffer os stakkels Koner mange Bekymringer og Sorger. - Hvor det dog er tungt, at vore kjære Mænd, og vore unge raske Sønner opoffre saamange travle Sommerdage, saamange Nætter, misbruge saamangen en god Søndag til Sviir og Kortspil, istedetfor at blive kjønt hjemme hos os Fruentimmer, beskjæftige sig med nyttige Sysler, og nu og da at søge Belærelse i Guds Huus af vor brave velsindede Præst. Ofte har jeg ønsket i mit stille Sind, at vor gode Konge dog vilde formindske Antallet af de mange Kroer og Ølkipper paa Landet, og saaledes bidrage til, at Ædruelighed og Sædelighed igjen kunde blive almindelig blandt de kjære Mænd og Karle. Og saa de for Sjæl og Legeme saa fordærvelige Theevandsknægte, hvor det et ondt, naar Manden og Sønnerne faae Smag paa denne giftige Drik. Vilde de blot blive hjemme i vort eget Huus, da skulde jeg gjerne see dem lidt tilgode med en opmuntrende, men bedre Styrkelse. Allerværst er det dog i den Tid, naar der ere Markeder her omkring i Landsbykroerne; saa maae vi Koner smukt finde os i, at vore Mænd ofte sælge en Hest, en Koe, et Par Faar, et Sviin, blot for at faae Penge til Sviir og Kortspil, og Gud veed, at vi savne ofte Koens Melk, og Faarets Uld og Svinets Flæsk og de Grise, den er med, ikke at tale om, at vi savne den solgte Hest i Sæde tiden. Og det kjedeligste er, at det er de Kromænd, der holde upriviligerede Markeder, der lokke de fleste Penge ud af vore Mandfolks Lommer; thi Gjæsterne blive oftest hos dem hele Natten. Forleden Morgen, kom min Mand, Peer Mouritzen, hjem med dybe Huller i Hovedet, og min Søn Mouritz, en Dreng paa 16 Aar, med itureven Trøie, hvilke Blessurer de havde faaet i Slagsmaal med en forvoven Smed. Men hvordan skal man bedst faae de mange ulovlige Markeder, forpurrede? Der blive flere eet Aar end et andet.
Jyllandsposten, 1840-11-03
Ved Løgten Kroe i Østerliisberg Herred, er der Marked om Onsdagen en lang Tid af Aaret, ligeledes i Gjeldbroe Kro i Sønderhald Herred, hver Tirsdag lige fra Fastelavn til Randers Sommermarked. Disse 2 Markeder skal nu Peer absolut til, om vi saa ikke har 4 s. i Huset; thi saa gjør han Vare i Penge. Og Karle og Drenge her i Egnen, de stiæle sig udom Natten, for at komme til at handle med Piber og spille Kort, og drikke lidt med de Ældre. J det sidste Aarstid har min Mand ogsaa faaet Vane til at gaae til Spørring Kroe i Vesterliisberg Herred, hvor der holdes Marked – tænk engang - om Søndagen. Ja, til Maarupvad – jeg troer det er i Sønderherred – vil han ogsaa en Gang imellem begive sig. Men sig mig, hvordan tør de Kromænd holde disse upriviligerede Markeder, de staae jo dog ikke i Almanakken, saadan som Ølstvad Marked, der Gudskeelov kun holdes een eneste Dag i Aaret; ja det er et ordentligt Marked, der er dygtig Handel, men ved de andre gaaer det blot løs paa Sviir og Tummel. Ja de Kromænd, de maae være fiftige og forstaae at vinde Sognefogderne for sig, siden de paa en Maade ere de eneste Politimestere paa Landet; thi Herredsfogderne boe nu engang i Kjøbstæderne, og der kan vi Landsbyfolk ei saa godt komme til at tale med dem, da vi fra Jurisdictionens Udsider sjelden komme til Byen, og naar det en enkelt Gang skeer, saa er Politimesteren ofte enten beskjæftiget med uopsættelige Forretninger eller ikke istand til at gaae ind paa vore Klager, idet vi nødig selv vilde være Angivere, da vi formene, at det Offentlige selv burde paasee slige Ulovligheder. Ja gid Skam havde de upriviligerede Markeder, de fordærve os reent vore kjære Mænd, nedbryde vore Sønners Sundhed, og Sædeligheden gaaer ganske tilgrunde. - Vidste Regjeringen hvilke Onder og skadelige Følger disse Kromøder og upriviligerede Markeder afstedkomme, vilde der isandhed blive taget de skarpeste Forholdsregler til deres Afskaffelse. Kunde disse Ord dertil bidrage, skulde Jntet mere glæde mig. En jydsk Bondekone. Af dette Blad udgaaer to Nre, ugentlig, som betales med 1 Rbdr. 1 Mk. Qvartalet. Subskription derpaa modtages i alle Provindsens Boglader.
Jyllandsposten, 1840-11-03
Trykt i Aarhuus Stiftsbogtrykkerie.
Jyllandsposten, 1840-11-06
Frands dosten. Udgivet af et Selskab. Redigeret af C. G. Clausen. 3die Aarg. Fredag d. 6. Novbr. 1840. No. 60. Maa trykkes. Nielsen. En Land=Communalsag.
Jyllandsposten, 1840-11-06
(Jndsendt.) Som bekjendt vedligeholdes Landsbykirkerne af Kirketiendernes Beløb, og det er ofte ikke ubetydeligt, hvad en saadan Kirketiende kan indbringe sin Eier. Ofte løbe de aarlige Reparationer kun til nogle faa Daler; stundom ansees Kirkerne i visse Aar at være aldeles frie for Mangler. J saadanne Aar burde der dog vist anvendes lidet til Forskjønnelse og Beqvemmeligheder, saasom til Malling, til Bræddegulv inde i Stolene; hvilket sidste meget vilde formindske den i vore Kirker saa almindelige Kulde og Fødderne. Men mange af de gode Hr. Kirkeeiere bryde sig kun lidet om Menighedernes Beqvemmeligheder, lidet om at bidrage noget til fælleds Opbyggelse, anbringe ofte Altertavler, saa kluderagtigt malede, at de endog vække Anstød hos Folk, der ikke ere Kunstkjendere.