Viborger Samler, 1848-09-14
Jmod et offentligt Angreb paa mit Forhold som Sagfører, anseer jeg mig forpligtet til at forsvare mig med Grunde. J det jeg har paastævnt de omhandlede Sager imod Secretair Koefoed for den ordinaire civile Ret, har jeg handlet efter og adlydt den Ordre, der var mig given af Stiftamtet i Viborg, i Overeensstemmelse med den for Parterne, efter Cancelliets Resolution, udfærdigede Bevilling til fri Proces. For Politiretten maa nemlig en Sagfører ikke møde, og i det jeg altsaa fik Ordre til at udføre Sagerne, havde jeg intet Valg med Hensyn til Værneting, d. er jeg maatte paastævne dem for den sædvanlige Ret. Vil man altsaa bebreide Nogen en urigtig Anskuelse, falder denne tilbage paa det Kongelige Danske Cancelli. Vilde Nogen imidlertid udvise den Strenghed i Anskuelser ved Bedømmelsen af mit Forhold, og sige: det er saa klart, at Sagerne, ifølge deres Beskaffenhed, skulde anlægges for Politiretten, at jeg burde have indseet dette, og efter min Beskikkelse have gjort Stiftamtet og Cancelliet derpaa opmærksom, forat den rigtigere Procesmaade kunde være bleven fulgt - svarer jeg hertil: Det var dengang og er endnu min fulde Overbeviisning, at det ene rette Værneting for Sagerne er den ordinaire Ret, og at de følgelig fortjente at have været afviste, hvis de vare blevne anlagte for Politiretten. At Sagerne bør behandles for den ordinaire Ret, grunder jeg paa 2de selvstændige, hver for sig formeentlig afgjørende Argumenter; 1) Cancelliet havde dengang, antager jeg, Myndighed til at afgive den fornødne Resolution om den rette Proces maade, og ligesom vedkommende Embedsmand maatte have fundet sig i, under en efter Collegiets Ordre anlagt offentlig Sag, at møde for Extraretten, saaledes formener jeg, at han ligeledes maatte finde sig i at møde for den ordinaire civile Ret, da Sagerne for denne Domstoel vare anlagt i Overeensstemmelse med en Ordre fra Collegiet. Vil man imidlertid med Hr. Assessor Eberlin frakjende det daværende Danske Cancelli denne Myndighed, formener jeg dog, at det samme Resultat vil udkomme paa Grund af: 2) Sagernes Beskaffenhed i og for sig, og navnlig Hovedsagens Beskaffenhed, den for Chr. Laustsens Kone. Det Hovedspørgsmaal, der her vil være at afgjøre, om vedkommende Embedsmand har været berettiget til at indfinde sig paa Konens Bopæl, har været berettiget til at faae hende sat ud af Besiddelse af Noget, hun retmæssig besad, og om han kan ansees derved at have brugt urigtige Midler, navnlig misbrugt sin Embedsmyndighed angaaer nemlig Gjenstande, som jeg umuligt kan ansee indbefattede under de i Ford. 20de October 1819 omhandlede Fornærmelser i Ord og Gierning, hvorved tilsigtes de sædvanlige Jnjurier, eller som det i Collegialtidenden i Begyndelsen af Motiverne hedder: "Sager der angaae Skjeldsord og Slagsmaal, og ikke Forhold af den Beskaffenhed, som her er Tale om. Hr. Assessor Eberlin er imidlertid af anden Mening, i det han antager, at de omhandlede Sagers Gienstand alene er Fornærmelser i Ord og Gierning, hvilke skulle behandles politiretsviisNaar Hr. Assessoren udtaler Ønsket om, at Sagerne maatte blive provede i høiere Jnstantser, for at jeg kunde, nodsages til at erkjende min Vildfarelse, da vilde jeg være fuldkommen enig med ham i dette Ønske, dersom jeg kunde see bort fra Parternes Jnteresse; men, selv hvis de afsagte Domme ei blive indankede til Overretten, og vi saaledes ikke faae en formelRetskjendelse for, hvo af os der er i Vildfarelse, er det herom handlede Formalitetsspørgsmaal ei af anden Beskaffenhed, end at enhver Lovkyndig let kan danne sig en begrundet Mening derom, og til denne maa jeg indtil videre appellere. Viborg, den 11te Septbr. 1848. C. M. Jespersen.