Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1846-06-06
J Henhold til det i Nr. 65 af d. Bl. indsendte Forslag angaaende Veien over Vestensborg og Broen over Aaen, tillader man sig at bemærke, at da der skal være Tvivl om, hvem der egentlig er forpligtet til at vedligeholde nævnte Bro, er det et Ønske, at denne Tvivl snarest muligt kan blive hævet, da Broen virkelig nu er saa brøstfældig, at den ikke uden den største Fare kan passeres med Vogn. Jeg tillod mig i Torsdagsavisen at kalde den ofte overspændte Jver for Bondestandens nuværende og fremtidige Velbefindende for en Modesag, idet de Fleste som kraftigst tale og skrive for Bønderne, i Almindelighed kjende dem saa lidt, at om de endog have lidt meere Kundskab om dem, end om Jndbyggerne i Maanen, saa er det dog i Grunden ikke stort meere, især naar de i Nutidens sædvanlige Maneer optræde som deres Forsvarere. Det er saa naturligt, at man i Længden bliver inderlig kjed af at høre det samme Theema blive opkogt paany, jeg siger opkogt, thi efter min Mening ere de fleste Discussioner jeg i denne Anledning har hørt, altfor prosaiske til, at jeg tør kalde dem for Variationer. Og hvor trættende er det ikke at læse en Række af Jnserater, allesammen om Bondestandens trykkende Forhold, skrevne af Folk, der træde op som Frihedshelte, med inderlig Selvfølelse, og - tabe dem inden kort Tid i personlige Kjævlerier, der ere Publikum ligesaa uvedkommende, som de ere upassende at møde med i saadanne Sager, hvor alt sligt bør være banlyst, og hvor uhyre megen Skade gjør ikke saadanne Jnserater, Den mindre oplyste Bonde føler sig smigret ved at der arbeides for at fremme hans Fordeel, medens han paa samme Tid føler sig, om ikke ulykkelig, saa dog utilfreds med sin Stilling, (naar han ikke er Arvefæster); – han udtømmer sig i Klager, og er forbittret paa Herremanden, og dog, naar han kommer til Kjøbstaden, spiller han meer end en lille Herremands Rolle, (som jeg forhen har sagt, ved at nøde den næringsdrivende Borger til at ride, saa at sige, paa en aandelig Træhest, og viser derved tilfulde, hvorledes han selv vilde handle, hvis han var Herremand istedetfor Fæster Dette gjælder naturligviis kun om de mindre oplyste Bønder, jeg mener saadanne, som ved deres hele Adfærd bringe os et stedse frisk Minde om et hensvundet Aarhundrede, saa frisk, at Hvo som sin Livstid er nødt til at omgaaes dem, har det omtrent ligesaa behageligt, som om han vandrede i en Ørken, hvor han rimeligviis vilde forsmægte, hvis ikke de bedre Bønder paa Falster kom ham imøde, og skabte ham Oaser, hvor han kunde stille sin brændende Tørst. – Mange af Bøndernes saakaldte Venner ville sikkert, naar de læse disse Linier, synes at jeg har overdrevet meget af det jeg har skrevet, men jeg tør opfordre dem Alle til at henvende dem til f. Ex. de næringsdrivende Borgere i Nykjøbing - som naturligviis meest omgaaes Bønderne, og altsaa kjende dem bedst, – og enhver Borger som tør sige sin oprigtige Mening, vil vistnok erklære, at hvad jeg endnu har skrevet om Falsters Bønder, er, paa endeel undtagelser nær, navnlig blandt Bønderne, den rene nogne Sandhed. Men er nu dette Tilfældet, har jeg da ikke Ret i at antage, at saadanne Fæstere som man ikke tør henføre til Undtagelser fra Mængden, neppe endnu ere modne til at overgaae i en friere og mere selvstændig Stilling, Det hedder rigtignok i et gammelt Ordsprog "at Hvo som Gud giver et Embede, giver han ogsaa Forstand til at bestyre det, men, Miraklernes Tid er forbi, og det er vist derfor bedst, ikke at stole paa saadant. Man vil sikkert være enig med mig i, at en Herremand maa være i Besiddelse af en extraordinair Portion Kjærlighed til Næsten, hvis han iøvrigt kjender Bønderne lige saa godt som vi, naar han sætter alle sine Bønder i uafhængig Stilling, og forresten arbeider for at fremme deres personlige Fordeel, og det vilde sikkert kunne ansees for rimeligt, at hvis vi Borgere skulde bestemme, hvormange af Fæsterne vi formeente det vilde være passende at gjøre til Arvefæstere for Øieblikket, da vilde deres Antal ikke blive nær saa stort som man i Almindelighed nu antager; (jeg taler bestandig kun om Bønderne paa Falster, da de ere de eneste jeg kjender).Der staaer i Bibelen, at Gud skabte Mennesket i sit Billede, hvilket synes at tilkjendegive, at det har været Skaberens Villie, at ethvert Menneske, hver efter sin Stilling, skulde nyde Godt af hans Velgierninger. Det fremgaaer altsaa heraf, at de som bestandig skrive til Fordeel for Bondestanden, uden nogensinde at hæve deres Stemme til Hjælp for den ofte forkuede Kjøbstadsborger, handle imod Guds Bud, og for at undgaae saadant, tillader jeg mig at proponere: at man skiftedes til at bruge sin Pen til Gunst for disse to Stænder, saaledes at man skrev hvert andet Aar for Bonden, og hvert andet for Borgeren, og formener jeg, at man burde gjøre Begyndelsen med Borgeren, da han i saa mange Aar har været Stedbarn, og vi i Henseende til Forsvar for Bondestanden, ere blevne saa rigeligt forsynede, at vi mageligt kunne hielpe os i lang Tid med det vi have faaet. Nykjøbing, den 6te Juni 1846. (Fortsættes.) C. A. Haar.