Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-07-19
En, ved sin vidtudbredte Lærdom i Sprog videnskaben, i og udenfor Fædrelandet agtet og berømt Mand har dannet sig en ny Theorie for det danske Sprogs Skrivemaade, i den Grad afvigende fra dansk Skrivebrug igjennen Aarhundreder, at den deelviis kan siges, at danne et ganske nyt Skriftsprog. Han troer ei allene at udrette noget nyttigt ved at anvende denne Skrivemaade i sine egne Skrifter; men gaaer endog saa vidt i sin Jver for samme, at han mener, paa Grund af en ham overladt uind*) Jeg bruger dette nye Ord i Stedet for Forfegtere af den Grund, at dette egentlig kun passer paa Hovedmanden, Ridderen, Landsefegteren, ikke paa hans Følgesvende, Vaabendragere, Poursnivante, skrænket Bestyrelse, at burde bruge den, hvor der tales og skrives i et Selskabs Navn, som ei har antaget den. Han lader sig af denne Jver henrive til at søge bestyrkende Grunde for sin nye Skrift-Theorie, enten hvor Grundene vakle og rave (saasom i fremmed, islandsk, angelsaxisk, svensk Skrift; da vi dog alt i en Række Aarhundreder have og bruge vort eget Sprog; det danske;) eller hvor de slet ikke ere til; f. Ex. i den Paastand, at hans Skrivemaade er den danske, at Tegnet a tilhører vore Forfædres Skrift - en Paastand, hvis historiske Urigtighed jeg har beviist, o. a. d. En saadan Fremgangsmaade af vor lændeste nordiske Sproggrandsker har bevæget mig, som den, der i lang Tid har dyrket vort Modersmaal, uden at være kaldet til at følge denne Dyrkelse paa hiin overordentlige Flids og Lærdoms Vei, som Hr. Professor Rask er gaaet, og uden at mene, min egen Vei derfor skulde være en reent unyttig Afvei, til at modsige ham der, hvor jeg er overbeviist om, at han har og altid vil beholde Uret. Dette var neppe skeet, dersom ei min Modstanders Lærdom og Navnkundighed havde kunnet give hans apodictiske Sætninger, den danske Skrivebrug vedkommende, en Auctoritet, som de ved indvortes Rigtighed, ei kunne opnaae. Maaskee havde jeg dog fundet offentlig Modsigelse indtil videre overflødig, dersom ei Hr. Professor Rask i Bladet Hermod No. 2 havde yttret sig om dansk Skrift og Skrivebrug i en saa besynderlig afgiørende og lidenskabelig Tone, som om enhver af hans Forgængere i Undersøgelser, Sproggrandskning og Retskrivning vedkommende, havde været Jdioter uden al Stemmeret, og det hele danske Skriftsprog før hans Tid et Foster af barbarisk Uvidenhed. En saadan Adfærd er i videnskabelige Materier upassende, selv for den lærdeste Mand. Finder nogen paa, at ville bruge en trekantet Hat, naar hele Verden gaaer med rund Hat, fordi den finder og længe har fundet sig vel derved: da staaer det ham frit for at prise sin Trekant saa meget han lyster, men ei at sige: enhver, som har brugt og bruger den runde Hat, er en uvidende, vankundig, skiødesløs og magelig Barbar. Bemeldte min Opposition imod den berømte Sproglærde, Skriftet, hvori jeg beviste det historisk Urigtige i hans Foregivende, at Bogstavet a er et ældgammelt dansk Skrifttegn, m.m. og Umuligheden af at stride med Grunde imod historiske Beviser og sund Fornuft - have, som jeg erfarer, bragt det for Dagen, at fanatisk Jver ogsaa kan finde Sted i en Gienstand, som Orthographien, og at den her, som overalt, er sig selv liig. Man har grebet til det Middel at formere vore mangfoldige Dagblade med et nyt, for at kunne faae de ynkelige Fordreielser og bagvendte Fremstillinger af mine Sætninger, hvoraf man maatte betiene sig, og de lave Uartigheder, man følte naturlig Drift til at sige mig, trykkede med latinske Bogstaver og paa den nyesvenske Maade. Har Vrede og Hidsighed derved kunne køle og lædske sig noget i den stærke Sommerbrynde, saa under jeg gjerne de Herrer Neographer i det halvdanske Blad, denne Qvægelse; men beklager paa deres Vegne, at Pinen af at see dansk Skrift og danske Bogstaver i danske Bøger ikke saa let fordrives, som det er let, at være grov og uartig for den, i hvis Natur saadant ligger. Spørger nu Hr. Professoren mig, hvorledes jeg fremdeles tænker at møde en Polemik af slig Natur, da er mit Svar paa selvsamme Maade, som jeg i lignende Tilfælde har gjort det: ved at foragte uopdragen Kaadhed og beklage Uforstandigheds Forvildelser, more mig ved Daarligheds komiske Side og lee af det Latterlige og Smagløse. Kiøbenhavn den 15de Jul. 1825. Ch. Molbech. Enucleationer.