Aarhuus Stifts-Tidende, 1846-03-19
Nyheder fra Udlandet. Bondebevægelsen i Gallizien. En i Tar now boende Tydsker har meddeelt følgende, som der forsikkres, paalidelige Beretning om den galliziske Adels Tilintetgjørelse og Bøndernes rasende Fremfærd: "Tarnow var opfyldt af Adelsmænd, og det var almindelig bekjendt, at denne Stad var bestemt til Middelpunktet for Opstanden i Gallizien, og at Casino (den politiske Klub) i Posen havde givet den galliziske Adel det Hverv, at bemægtige sig Tar now, det koste hvad det vilde. At det østerrigske Militair ikke havde været af Klæderne i 8 Dage, beviste tilfulde, at man var paa sin Post og ventede Udbruddet hvert Øieblik. Visheden om at være blevne forraadte, bevægede de Sammensvorne til at paaskynde Udbruddet. Den 17de Februar blev Tarnow pludseligt forladt af de Adelige, som forsamlede sig en Miil der fra, i Lissa Gorg, for at uddeele Vaaben, Munition Landser og Leer blandt den hvervede Trop. Herhid bleve Bønderne fra hele Omegnen opbudte af Godseierne, da Udbruddet var bestemt til næste Nat. Om Midnat skulde Tarnow stormes. Bønderne indfandt sig, men nægtede at tage Deel i Stormen. Befalinger, Bønner, Løfter og Plyndringer, især hos de rige Jøder, Alt var forgiæves. Da begik Een af de Sammensvorne, Grev Wysolowski, den desperate Handling, for at skrække Bønderne, at skyde iblandt dem med Pistoler, hvorved Een af dem blev dræbt. Nu optændtes Bøndernes Hævnlyst, og som rasende overfaldt de Adelsmændene, der øieblikkeligt bleve adsplittede til alle Sider. Tredive af dem kastedes ned i en Kjælder, hvor de senere befriedes af den fra Tarnow hidilende Militairmagt. Da Grev Thurn kom sprængende i Spidsen for sin Escadron, modtoges han af Bønderne med Raabet: "Keiseren leve!" Paa hans Opfordring bleve rigtignok Fangerne udleverede, men Bøndernes Raseri var ved det flydte Blod blevet saa frygteligt, at Sex af de ulykkelige Fanger bleve i et Nu ihjelslagne med Pleiler; de Øvrige bleve grusomt mishandlede og lemlæstede. Kor efter indfandt sig en Bondedeputation fra den stedse voxende Bondehær, ved Amthuset i Tar now, med Begjæring om at blive bevæbnet, for at kunne bekjæmpe de Sammensvorne og indbringe dem enten levende eller døde. Medens man paa den ene Side maatte i Øieblikkets Forlegenhed antage dette Tilbud, som en uventet Hjælp, var man paa den anden Side ikke istand til at føre den blodtørstige Bande tilbage i Skrankerne, og nu begyndte Myrderiets og Plyndringens Rædsler, hvorved over 400 Adelige, grusomt tilredte, og over 100 Liig, bleve i de to næste Dage slæbte ind til Tarnow, meest med de Jhielslagnes egne Heste. Bondebevægelsen, der senere fordeelte sig i mindre Hobe, er saa udbredt, at Jngen meere kan for forlade Staden uden at blive udplyndret eller ihjelslagen. Alene Postvogne og Militaire lader man uhindrede passere. Følgende ere kun nogle Faa af de Ulykkelige: Grev Carl Kottarsky blev som nøgent Liig slæbt ind i Staden, og hans tolvaarige Søn dræbt under Plyndringen af det grevelige Landsæde; Grev Starzinsky skjød sig selv, for at undgaae Mishandlingerne. Grev Konopka og Grev Stadniesky ere dræbte, to Grever Nyszolowsky ere dødeligt saarede, af to 15- og 16aarige Grever Romer er den Ene slaaet ihiel, den Anden lemlæstet. Stanislaus Stojowski er dræbt tilligemed begge sine Brødre. Ligeledes Alex. Gursky og to Grever Rogalinsky. Grev Domsky af Voinitz er i Bøndernes Fangenskab. Kun med stor Møie tør Militairet vove sig til, i smaae Afdelinger, at drage ud af Staden, for at redde en eller anden adelig Familie, thi Bønderne drage nu rundt omkring og anrette de skrækkeligste Ødelæggelser. Saaledes blev paa et nærliggende Gods en agtværdig Dame, Grevinde Kotarska, reddet lige i det Øieblik, da Bønderne vare i Begreb med at slaae hende ihiel. De skaane Ingen, hverken Fruentimmer eller Børn; Alle blive ihielslagne eller mishandlede paa det Skrækkeligste, Godseiernes og de Adeliges Eiendomme udplyndres, ja paa nogle Steder har man endog sat Jld derpaa og afbrændt dem.