Aalborg Stiftstidende, 1842-11-29
Stænderforhandlinger. J Mødet den 19de ds. var Sagen om Geistlighedens Høitidsoffer til endelig Behandling, under hvilken flere Talere udtalte sig om de opstillede Amendements. Wandborg, som havde fraraadet Udkastets Emanation, bemærkede, blandt Andet: "Naar det iøvrigt er sagt, at et afknappet Offer som oftest foranlediges ved Chicane af Menigheden, da skal jeg tillade mig at spørge, om Lovudkastet ikke paa den anden Side kunde tænkes at give Anledning til Misbrug i en modsat Retning fra Præstens Side, idet mindste kjender jeg Exempel paa, at Pl. af 5te Juli 1828, ihvor reen og tydelig den end er, dog har været benyttet til at affordre jordløse Huusmænd Høstdagen foruden 24 s. i Høitidsoffer, og at Præsten, da Nægtelse af at betale fandt Sted, ikke undsaae sig ved at lade udpante efter Amtets indhentede Approbation, uden at Sagen havde været Gjenstand for Forhandling ved Politiretten." Secher havde ingensinde erfaret, at Præsterne og Landalmuen ønskede Høitidsofferets Afskaffelse, hvorimod han med Vished veed, at den sidstnævnte sætte ren særdeles Priis paa at kunne nedlægge Offeret paa Alteret, og da heri isandhed ikke er noget Ondt, indseer han ikke nogen Aarsag til at afskaffe en fra Fædrene nedarvet Skik, som efter hans Anskuelse er et Symbol paa det Velvillighedsforhold, der bør finde Sted imellem Kirkens Tienere og Menigheden. Lydersen fandt det altid betænkeligt, at gjøre Forandring i det Nedarvede, og at fremfor Alt gamle Religionsskikke bør holdes i Kraft. Black: J Commiteebetænkningens Præmisser hedder det: "Det finder let Gienklang i den ædle christelige Følelse, at ansee Offeret som en fuldkommen frivillig Hædersgave af Kjærligheden, der nedlægges af den troende Christen paa Alteret, for paa en betydningsfuld Maade at overbringes den Mand, hvis høieste Stræben det er, at fremme i Menigheden sand og virkelig Tro." Disse Ord kan jeg ikke ganske billige, thi har man en Præst, der bestræber sig for at fremme sand og virksom Tro, da gives der vist mange Leiligheder til at vise sin Erkjendtlighed imod ham, uden at man behøver at frembæbe Gaver paa Altere, i Kirken, hvilket alene skulde være bestemt til Gudsdyrkelse, og ikke til at betale Penge paa. J min Egn er det Skik og Brug, at man paa de store Høitidsdage sender Drenge med Offerpengene til Kirken; Mænd og Koner kommer der paa de Dage ikke mange af, jeg troer netop fordi der paa de Dage skal offres. Denne Pengebetaling har jeg altid fundet meget stødende og forstyrrende for god Andagt, og antaget den for en Levning fra Munketiden, i hvilken man paa denne Maade har villet afpresse de Troende Gaver, for at undgaae Skærsilden. Endnu i 1842 ønsker en stor Deel Præster, at dette skal vedblive, men jeg erklærer, at Jngen kan formaae mig til at give Mere paa Alteret, end jeg paa andet Sted vilde erlægge, og jeg skjønner ikke rettere, end at enhver Erlæggelse af Penge i Kirken burde bortfalde. Jeg tænker, at Ydelsen af Gjæs, Ost og anden Smaaredsel ikke er saa gammel som fra Munketiden, thi ellers maatte man vel ogsaa erlægge disse Ting paa Alteret. Derimod troer jeg godt, at der kunde gaae Lister omi Sognet, hvorpaa man kunde tegne sig for Offer, thi jeg troer, at Enhver vilde skamme sig ved, derpaa at ansætte sig for en Ubetydelighed. Med Hensyn til Tavlepengene er det allerede anført, at disse gives til de Rige og ikke til de Fattige, hvorimod de vist vilde indbringe Mere, naar det blev bestemt, at de ikke skulde tilfalde Fattigkassen, men værdige Trængende, der ikke ere under Fattigvæsenets Forsørgelse. Hvass maatte ogsaa tillade sig nogle Ord i denne Sag, og bad Forsamlingen ikke undre sig over, om han af specielle Grunde hylder en meer ideal Anskuelse end den foregaaende Taler. Hans tidligere Studier bragte ham den geistlige Talerstol og Alteret saa nær, at kun den inderligste Selvprøvelse og en samvittighedsfuld Overveielse af Volgefor hans tilkommende Stilling bragte ham til at tenuncere paa den Løbebane, hvorpaa hine gave ham er velbegrundet Krav, og han skammer sig ikke ved at tilstaae det nu i en modnere Alder, at netop den Maade, hvorpaa den Geistlige oppebærer sine Jndtægter, var en af de overveiende Grunde, hvorfor han ikke kunde beslutte sig til at gribe denne Levevei, da andre Udsigter aabnede sig for ham. Men han er nu modnere, og han troer, at hvis Skjæbnen ikke havde ført ham saa vidt om i Verden og ind i heel andre Forhold, skulde han med Rolighed, ja med Tilfredshed kunne have overtaget en Geistligs hæderlige Hverv." Efter denne Levnetsbeskrivelse kom Taleren til det Resultat, at man bør oppebie nogen Tid og idet mindste endnu for det Første lade det forblive ved det Gamle med Høitidsoffringen. Lader os – tilføiede han – gaae frem i andre Henseender, det fordrer Tiden; den kan i mange andre borgerlige og politiske Henseender ikke staae stille, men i christelig Henseende, i Apostelembedets Røgt og Belønning, der kan den snarere staae stille; thi der er det største Maal forlængst opnaaet." Dette er den idegle Anskuelse af Sagen, hvad den reale angaaer, da fandt han at maatte betragte Sagen fra tvende Synspuncter, de Offerberettigedes og de Offerpligtiges. Hvad det første angaaer, da er det oplyst, at de Fleste ønske det bestaaende vedligeholdt, og hvad dernæst de Offerpligtige angaaer, da troer han, at der for Landets Vedkommende ikke næres noget almindeligt Ønske om Afskaffelse af den nærværende Maade at yde Offeret paa, og at det hører til de meget sjeldne Tilfælde, at Nogen der skulde unddrage sig Offerpligten, ligesom han ikke kan tænke sig det Tilfælde, at Nogen, naar han blev adspurgt, om han havde offret og hvor meget, skulde være fræ nok til at give et fra Sandheden afvigende Svar. Han stemte saaledes for det af Wandborg fremsatte Amendement, der ogsaa stemmer med den Roeskildske Forsamlings Jndstilling i denne Henseende. Kirk ønsker Offringen Kirken afskaffet, men skjønner ikke, at der endnu er fremkommet noget Forslag i denne Retning, hvorved de Offer berettigede kunne ansees betryggede mod at lide et altfor stort Tab, uden at de mindre formuende Offerpligtige skulde paaføres en for stor Byrde. At sende Offeret til Kirken med Drenge – saaledes som af en anden Deputeret var yttret kjendte man ikke noget til i hans Egn, hvor Offringen foregik med største Anstand. Friis kunde ikke nægte, at det, som af Blackyttret, tildeels er Tilfældet, at Kirken paa de store Høitidsdage næsten staaer tom, og der sammesteds indfinder sig fornemmelig kun Drenge, som frembære Offeret paa deres Huusbonds Vegne, men han formener, at denne Uskik er opstaaet efterhaanden, uden at Enhver har gjort sig selv Rede for Grundene hertil, og han ansaae det derfor for hensigtsmæssigt, at det fra flere Sider blev udtalt, at det kun er faa Steder i Landet, at denne Skik finder Sted, og at paa de fleste Steder saa at sige hele Menigheden paa de nævnte store Festdage samles i Guds Huus, for at den omhandlede Sædvane eller Uskik snarest muligt kunde blive forandret. Jensen maatte erklære, at i den Kreds, hvor han er kjendt, finder en saadan Skik ei Sted paa Høitidsdagene, som den Gaardeer Black har nævnet; i hans Egn søge de fleste Huusfædre, endog de som ellers til andre Tider ikke ere de flittigste Kirkegjængere, paa de nævnte Dage til Kirken og afgive deres Offer paa Alteret. Ogsaa Sognef. Jacobsen samstemmede heri for sin Egns Vedkommende. Tang ansaae Offringen paa Alteret for en smuk gammel Skik, og havde heller ikke, hverken i sin eller forskjellige andre Egne bort noget til at man sendte Drenge med Offeret. Det Sidste yttrede ogsaa Ostenfeldt. hans Egn indfinde Mændene sig med deres Koner paa Høitidsdagen i Kirken med Offetet, og er paa disse Dage Kirken næsten ganske fuld, hvilket er en stor Fornøielse for Præsten." Commissarius havde endnu kun meget faa Ord at tilføie, (men som dog optage 3 Spalter). Hvad Hovedspørgsmaalet angaaer, da bemærkede han, at der ikke er Tale om Andet, end om at forhjælpe de Offerberettigede til den Ret, som allerede efter den gjældende Lovgivning tilkommer dem, men som blot hidtil ikke har kunnet gjøres gjældende, fordi den ikke i saa Henseende er anviist noget virksomt og tilgængeligt Middel, og at der heller ikke er Anledning til at befrygte, at der vil opstaae andre Misforhold af en Lovbestemmelse, som den omhandlede, end de, som i lige saa stor, vel endog større Grad, ville blive en Følge af, at Sagen lades i den nuværende Ubestemthed. Ved Afstemningen blev Committeens Jndstilling, at Communalbestyrelsen i Kjøbstæderne og Amtsraadet paa Landet (efter at indhente Sogneforstandernes Erklæring) skulde i Stridstilfælde bestemme Offerets Størrelse antaget med 26 St. mod 18; og Committeens anden Jndstilling: "at Appel til Cancelliet skulde staae aaben" antaget med 38 St. imod 6. Schjøtts dissentierende Jndstilling: "At alle Offerpligtige frivilligt maatte tegne sig for den Sum, som de til hver af Aarets 3 store Høitider ville yde i Offer forkastet med 44 St. imod 2. Dalgas's Jndstilling: "At det maa være Kjøbstadmenighederne uformeent, efter Overeenskomst, eller, om Saadant ikke kan opnaaes, ved allerh. Bestemmelse at erholde Høitidsoffer converteret til Præstepenge paa et vist Aaremaal forkastet med 25 St. imod 21; Wandborgs Amendement: "At det maa have sit Forblivende ved det allerede Bestaaende" for kastet med 33 St. imod 12.