Ribe Stifts Adresseaviser, 1835-11-17
Indenlandske Efterretninger. Den roeskildske Stænderforsamlings allerunderdanigste Betænkning til Hs. Majestæt Kongen over Udkastet til en Placat angaaende Diætpenge og Befordring for Sættedommere lyder saaledes: "Da Placaten, ved saavel i sin Overskrift som i selve Udkastet at bruge det Udtryk Sættedommer", muligen kunde give Anledning til den Mistydning, at dens Bestemmelser kun skulde komme til Anvendelse, naar Nogen beskikkes til at øve den egentlige Dommerjuuction, synes det tilraadeligt at affatte Anordningen i saa amble Udtryk, at den kan anvendes paa ethvert Tilfælde, hvori den ordinaire Retsbetjent paa Grund af sin Stilling til Sagen eller Parten er sat udaf Stand til at fungere, og en Anden af denne Aarsag maa ansættes. - Skiønt det kunde synes, at den, der vorder paalagt et ham vedkommende og ofte besværligt Hverv, derfor bet have Betaling, menes det dog, at det, uden Ubillighed kan gjøres Statens Embedsmænd til Pligt at udiøre extraordinairt Arbeide for det Offentlige, og da den hidtil gieldende Regel, hvorefter den Part der i en privat Sag begjerer en Sættedommer ansat, skal betale ham for hans Uleilighed, nødvendigviis maa svække den Tillid, som begge Sagens Parter bør have til Sættedommerens Sinceritet og Apartiskhed, saa tillader Forsamlingen sig allerunderdanigst at indstille, at Lovudkastet, der ikke bestemt udtaler sig herom, maa tilføies den udtrykkelige Bestemmelse, at den, der beskikkes istedet for den ordinaire Retsbetjent, ikke maa modtage anden Betaling for sit Arbeide, end de ordinaire Retsgebobrer i private Sager. Forsaavidt det i Udkastet hedder, at Reqvirenten skal udrede de omtalte Diætpenge og forskaffe den Constituerede Befordring eller give Erstatning derfor efter Vognmandstaxt, og Forsamlingens Pluralitet med et Antal af 39 Stemmer af den Formening, at denne Udgift bør bæres af det Offentlige og reparteres paa den i Placaten for publike og beneftcerede Sager bestemte Maade, hvorimod Minoriteten, med et Antal af 26 Stemmer holder det for tilraadeligt at lade Udkastets Bestemmelse blive uforandret. For denne sidste Mening anføres, at det er et Princip i Lovgivningen, at den private Part skal bestride alle med hans Sag forbundne Udgifter, selv om disse hidrøre fra Grunde, der ere tiliældige og ham utilregnelige; at man saa meget som muligt bør undgaae at lægge nye Byrder, paa den allerede noksom betyngede Commune; at den omtalte Udgift kan blive ikke ubetydelig for det Offentlige, i det Parterne, naar de ikke selv skulde bestride de med en Sættedommers Ansættelse forbundne Omkostninger, ville fremsætte utidige Protester mod den ordinaire Dommers eller Retsbetjents Habilitet; og at Staten, hvor den Paagieldende ikke er istand til selv at bestride den omtalte Udgift, vil kunne komme ham til Hielp med fri Proces, saa at han ikke af denne Grund kan sættes i den Nødvendighed at maatte opgive sin Ret. Men paa den anden Side maa Forsamlingens Pluralitet til Styrke for sin Mening allerunderdanigst tillade sig at anføre: Ligesom det ikke kan i sig selv antages urigtigt at afvige fra et almindeligt Princip, hvor der er tilstrækkelig Grund til at giøre Undtagelse fra Reglen, saaledes bør formeentlig alle Borgere nyde lige billig Retspleie, hvilket ikke er Tilfældet, naar en Part af en ham utilregnelig Grund ikke kan faae sin Sag ført uden extraordinaire Udgifter. Som en Følge af den i selve Lovndkastets Motiver inddrømmede Pligt for Staten at skaffe en Dommer i den ordinaire Dommers Sted, naar Parten ikke kan paatale sin Ret for denne, maa det snarere være det Offentliges end den Privates Saa at bære de derved foraarsagede Udgifter. Den Omstændighed, at Byrden, paalignes Communen, kan komme ethvert Jndivid i denne til Nytte, og denne Byrde vil i sig selv neppe blive følelig for det Offentlige, deels fordi Udgiften kun finder Sted, hvor den Constituerede skal gjøre Reiser, deels fordi Dommeren, der ikke uden lovlig Grund bør vige sit Sæde, og med hvis Forhold i saa Henseende Overdomstolene have behørigt Jndseende, ikke kan formodes tilbøielig til at fratræde i private Sager, hvorved han taber sin Embeds Jndtægt; og endeligen maa Loven, der ogsaa bør beskjærme den, der ikke qvalificerer sig til at erholde fri Proces, ikke nøde ham til at opgive sin Ret ved at sætte Udgifterne paa Sagen i urigtigt Forhold til dens Gienstand. - Forhandlingerne ved Mødet den 30te bestode i det Væsentlige i Foredraget af tvende private Propositioner, nemlig: et Forslag af Justitsraad Sali cath, til en Petition angaaende "Oprettelsen af et Handelstribunal." (Committer: Haagen, H. P. Hansen og Hammerich); og et forslag af Brændeviinsbrænder Sidenius, til en Pitition om "Forandringer i den bestaaende Jagtlovgivning". Forsamlingen vedtog med 49 Stemmer imod 6 at der skulde nedsættes en Committee til samme Slags Provelse (Committer: Drewsen, Rewentlou, Stavenius, Hans Christensen, bleieldt.)