Berlingske Tidende, 1791-01-31
Stockholm, den 11te Januarii. Med Forundring har man her i et franske Blad, der udkommer i Holland, læst et Udtog af en Skrivelse fra Stock holm af 3die December f. A., hvori der iblandt andet siges, et Freden (imellem Sverrig og Rusland, har giensynlig været en Virkning af den Nødvendighed, i hvilken Kongen befandt sig efter den fatale Expedition i Bugten af Wyborg. Forfatteren af bemelte Blad maae vare langt bedre underrettet om de Grunde, der have foranlediget denne Fred, end man er underrettet derom i Petersborg og Stockholm selv. J ingen af disse tvende Hovedsteder tilskriver man Forden i Norden enten det Forliis, som den Svenske Flaade leed af sin egen Brander ved det dristige Udløb af den Wyborgske Bugt den 3die og 4de Julii, eller den Seier, som Kongen 5 Dage derefter tilfegtede sig med den selvsamme Flotille, som Avisforfatterne allerede angave for at være aldeles ødelagt; men meget mere Kongens og Keiserindens overeenstemmende Sindelav og Overbeviisning om den fælleds i Berling. Nytte af Fredens Oprettelse for begge Stater. Dette Sindelav er oprigtigt, og man er fuldkommen overbeviist derom i begge Hovedstæderne; det er og blevet endnu mere befæstet ved det personlige Venskab imellem begge Souverainer, som for sin egen Jnteresses Skyld havde skaffet bort nogle ærgierrige og uroelige Hoveder, og, (som det stedse skeer) efter paafulgte oprigtige Erklæringer, igjen have fornyet det gamle Venskab, som bestyrkes ved en lige Høiagtelse og et nært Be slægtskab, og lover Norden en lang Rolighed. - Forfatteren af bemelte Blad, som i den hele Krigstid har viist sig meget partisk imod Sverrig, burde i det mindste efter Freden have holdt inde med disse fornærmende Udladelser, der vise hans Had til en ædel og tapper Nation og mod sammes Chef, og meget mere høiagtet Keiserindens Tænkemaade og den Nation, som hun med saamegen Roes behersker. Denne Prindsesses Sindelav er meget tydelig udtrykket i Brevet til Kongen af 4de November, hvis Jndhold er allerede af Aviserne bekiendt. Hvad Brevets videre Fortællinger om Sverrigs Anliggender i Constantinopel angaaer, saa venter men nu, for at kunne dømme derom, umiddelbare og authentiske Efterretninger, som vi i dette Øieblik endnu ikke have. J midlertid har man Aarsag til at troe det umueligt, at den Memoire, hvorom der tales, er authentisk, da den er affattet i Udtryk, der ere saa lidet passende paa Kongen af Sverrigs Værdighed og bekiendte Caracter. Man kan meget meere frit paastaae, at dersom den virkelig skulde være af den Beskaffenhed, er dette en følge af Hr. von Heidenstams personlige Frygt for en haard Begiægnelse, der vist nok er meget upasselig med Folkeretten, men pleier dog at være alt for brugelig hos Ottomannerne, for derved at gjøre en Minister af en frygtsom Caracter uroelig. J al Fald kan man tilforladeligen forsikre, at han vilde have handler imod sine Jnstructioners bogstavelige Mening. Hvad Portens Opførsel imod det Svenske Gesandtskab angaaer, da er samme ligeledes her ubekiendt. Jmidlertid er det ikke rimeligt, at Storherren, saa misfornøiet han end maae være blevet over at have mistet sin Bistand af en Allieret, som Kongen af Sverrig er, kunde saa aldeles have glemt, at denne Prinds er just den, som i hele 3 Aar har allene ræd det det ottomannniske Rige fra en vis Undergang, og at ingen Artikel udi den imellem Gustav og Selim i Constantinopel undertegnede Tractat hindrer Kongen af Sverrig fra at slutte en Separatfred. - Hvad Forandringen af det Svenske Gesandtskab i Constantinopel angaaer, hvorom Forfatteren af dette Blad synes at være saa vel underrettet, da veed man endnu ikke i Stockholm, om Hr. von Heidenstam har anholdt om sin Rappel, eller om Kongen har kaldet ham tilbage; men man veed med Vished, at Hr. von Asphar aldrig været i Constantinopel, at han endnu i denne Dag er første Secretair og Chef for de udenlandske Sagers Bureau i Stockholm, at han i denne Qvalitet arbeider umiddelbar under Kongens Øine, og at, dersom denne Prinds sendte ham til Constantinopel eller andenstede hen, var samme intet Tegn paa en Koldsindighed af Sverrig, imod sin gamle Allierede, men meget meere et Beviis paa den Tillid, som Kongen sætter til denne sin første Secretairs Duelighed og Talenter."