Ribe Stifts Adresseaviser, 1792-04-06
Hvad kunde jeg vel tilsætte eller fratage Sverrigs Konges egen Tale til Rigets forsamlede Stænder i Geflee, om dette Lands Forvaltning i den seeneste Tid, Og hvilket Vidnesbyrd om Danmarks Regiering kan være meere upartisk end det, som Sandheden har aftvunget en Taler i den Forsamling, hvor Konger og Ministre saalidet skaanes, Kronprindsens og Ministrenes Øiemeed ere vise, ogsigte alle til Landets indvortes Forbedring, har en Deputeret af den Franske Nationalforsamling sagt. Enten maatte jeg synes at ville smigre Regieringen, eller at beskylde mine Medborgere for utaknemmelig Glemsomhed, dersom jeg troede det fornødent at anføre de mangfoldige Anordninger, Anlæg og Understyttelser, hvorved vore Konger uafladelig have søgt at fremme de vigtigste Deele af den offentlige Velstand. Gid, jeg kunde tillegge, at Regieringen hos alle Undersaatter stedse havde fundet samme Jver, samme vindskibelige Drivt og Medvirkning til deres egne og Medborgeres Gavn! Mærkelig har den Jndflydelse maattet være, som denne almindelige Forandring i Tænkemaade og Opklarelse har havt paa MellemhandlingsMaaden blandt Riger og Stater i Europa. Den skumle Hemmelighed, den Forstillelse, den Konst af Tvetydighed, det Haab at overromple og svige, som udgjorde en stor Deel af de ældre Tiders Statskonst, er ombyttet med en ædlere Friepostighed, med nøie Kundskab om giensidig Tilstand og fælleds Fordeel, med klar og overtydende Veltalenhed, og med erhvervet Tillid i Kongers og Ministres Ord. Vare disse sandfærdigere Hovedstøtter af en grundig Statskonst endog ikke endnu almindelige i alle Europas Cabinetter, saa ere de i det mindste erkiendte Træk i den Ministers Carakteer, hvis Ord er ærværdigt hos alle Hoffer, hvis personlige Vægt giver Anseelse til Landet selv, som han taler for, og som de største Riger, for hans dybe Jndsigt og ærede Upartiskhed, have antaget til at mægle den Forstaaelse imellem i den vanskeligste af alle Trætter, i deres Strid og Politisk Anseelse. Jkke fordi jeg frygtede, at nogen skulle bebreide mig Smiger, udelader jeg den store Mands Navn; men fordi han af ingen kan miskiendes fordi min svage Stemme neppe vil blive hørt der, hvor hans Fortienester best skiønnes, og fordi en saa ædel Original ikke bør skildres uden af Mesters Haand. Jeg venter Modsigelse fra flere Sider. De Brochure=Statskloge, som ubesindig critisere Regierings=Foretagender og Jndretninger, hvortil de hverken kiende Anledning eller Drivefiære, hvis Hensigter og Øiemeed de ikke indsee, og hvis Følger de hverken have Ærbødighed eller Taalmodighed til at oppebie; hiine speculative Autorer, som ville danne alle Regieringsformer efter et Par Grundsætninger, ligesom man i Oldtiden vilde tvinge Naturen at svare til Aristoteles's Physik; - dette Partie vil finde i mig en ufrie Forsvarer af Konge=Myndigheden, og Trældoms Talmand. Andre, som see i hver fordomsfrie Tanke et moderne Philosophisk Ketterie, som udleede alle Forvirringer og Omstyrtninger, som Passion og Partieaand have foranlediget i Frankrige, af den moderne Philosophie, vil bebreide mig, i det lemfældigste, Uforsigtighed med at fremsætte Meeninger og Domme, der kunde misbruges til Frieheds=Forsvar. Mon jeg ikke nødvendig maae have holdt Sandhedens Ligevægt, siden ingen af de modsatte Partier finder sig nøiet med min Maade at see Tingene? Dog jeg skal svare begge Parter lige det samme: Jeg har hverken vildet rose eller laste; jeg har allene forsøgt at beskrive det Aarhundrede jeg lever i Uden Hensigt til noget enkelt Land, har jeg sat mig tilbage i den Deel af min Levetid, da jeg, uden for mit elskte Fødeland, var ligesom Europas Borger. Som saadan tør jeg udfordre de første Critici, som jeg har nævnt, at vise mig en Periode i Historien, i hvilken saa almindelig Menneskelighed og Jver for Folkets Gavn har været ligesom det Æmne Regieringerne kappedes om; - og jeg spørger dem, hvad mægtigere Værn den Svages Rettigheder og Frieheder kan have imod den Vældiges Undertrykkelser, end Monarkens Myndighed, som er ophøiet over alle, og aldrig behøver Tilhæng, for at beholde sin Jndflydelse. Jeg siger Jndflydelse hos Mængden, og ønsker at dette farlige Ords bemærkelse maatte giøre ligesaa dybt Jndtryk, som det kan foranledige uoverseelige Følger. Det er det første Trappetrin, hvorpaa uberettiget Herskesyge vil reise sig. Begierlighed efter Jndflydelse hos Hoben er Stifterinde af Partier, og naar disse have begyndt, er Statens og enkelte Borgeres Baade uundgaaelig. Hvor ofte maae ikke Forkedemagogen opofre Samvittigheden og Overbeviisning, Sandhed, Ret og Menneskelighed, for at beholde sit Tilhæng, hvilke Skandgierninger har man ikke tilladt sig for at erhverve Folke=Jndflydelse, for at være yndet af den barbariske Pøbel, spurgte en Stemme i den Forsamling, som saa ofte har kaldet sig selv Auguste, er der Blov, som styder, da saa reent, imedens Borgere myrdedes, og de Værdigste i Forsamlingen gysede. O! lærer det alle Europas sindige Mænd, at den Regiering, der sikkerst udelukker Partier, er den lykkeligste for alle; hvorimod et Landupaatvivlet helder til sin Fordærv, hvor Popular=Jndflydelse tager Sædet af retmæssig Myndighed. Philosophiens, eller en friere Tænkemaades Fiender, svare mig endnu det, som ofte og med Rette er bleven sagt til Religionens Forsvar. de vrange Anvendelser og Misbrug, som Herskesyge og andre Passioner hos Geistligheden have gjort af Religionens helligste Lærdomme, bør ikke legges sand Religion til Last, ligesaa lidet bør de Misbrug, som Ære=Vindings= og Regieringssyge Folkeforførere have gjort af Philosophiske Begreber og fornuftige Sætninger legges Fornuften eller Philosophien til Last.