Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-11-17
London 1826. Mindeværdigheder om Zehired din Muhamed, Keiser af Hindostan, skreven af ham selv i det Jagatai Tyrkiske). Værket er oversat deels af John Leyden, Esq. M. D., deels af William Erskine. Det er forsynet med Anmærkninger og en geographisk historisk Jndledning. J Edinburgh Rewiew, Juni d. A., læses en Bedømmelse derover. "Dette, siger Rec., er et meget mærkeligt og beundringsværdigt Værk. Men det stærkeste Jndtryk, som dets Gjennemlæsning har gjort paa vor Siel er den autentiske Histories Grændseløshed, og dersom vi tør vove at sige det, Unyttigheden af al Historie, som ikke vedkommer de os beslægtede Et hvist mærkeligt Skrift er i forrige Aar Nationer eller i een eller anden Henseende indvirker paa vor nuværende eller tilkommende Tilstand. - Vi have her en bestemt og tro Fortælling om adskillige Hundrede Feldtslag, Beleiringer og store Krigstoge, og en Skildring af en overordentlig Mængde høie enkelte Personer, Mænd, berømte i deres Tid over store Jordstrøg, for Genie og Lykke. Digtere, Erobrere, Martyrer – Stiftere af Stæder og Kongehuse, Forfattere af udødelige Værker - Hæriere af vide Landstrækninger med overvættes Rigdom og Befolkning. Om alle disse store Mænd og Begivenheder, har ingen i Europa, naar vi undtage en Snees eller to lærde Orientalister, nogensinde hørt tale forhen, og vi troe det vilde ikke være vanskeligt at bevise, at vi ei vinde Noget ved at høre tale om dem nu. Nogle saa mærkværdige Træk, der staae i paafaldende Modsætning med vore Sæder og Vedtægter, kunne maaskee indprænte sig den grandskende Læsers Hukommelse : med en dunkel og forvirret Erindring om det glimrende Phantasmagorie. Men ikke En, kunne vi godt sige, vil ansee det Umagen værd at fordøje eller udvikle Historien, eller give sig den Uleilighed at blive bekiendt med de styrende Personer, eller befæste i sin Hukommelse Rækkerne eller Forbindelsen af Begivenhederne. Jmidlertid var dog Blodudgydelsen ligesaa stor - Udviklingen af Talenter og Mod ligesaa paafaldende, og Vrangheden, af moralske Egenskaber og Ødselheden med Nydelsesmidlerne saa overdrevne, som i andre forlængst indtrufne Feldtslag, Intriger og Revolutioner, paa hvis omstændelige Skildringer vi endnu henvende den utrætteligste Opmærksomhed, og hvis Kiendsgierningers og mindste Omstændigheders Bekræftelse end betragtes som et stort Arbeid i historiske Undersøgelser, og som een af den menneskelige Lærdoms og Skarpsindigheds ædleste Sysler. - 8 chired din Muhamed, med det Tilnavn Baber eller Tigeren, var een af Zengiskhans og Tamerlans Efterkommere, og uagtet han kun havde arvet det lille Kongerige Fergahna i Buchhariet, tilsidst udvidede sit Herredømme ved Erobringer til Delhi og den større Deel af Hindostan, og overdrog til sine berømte Ærlinger, Alber og Aurenzebe, Moguls prægtige Rige. Han var født 1482 og døde 1630. Uagtet han tilbragte den største Deel af sit Liv paa fortvivlede Krigstoge, var han dog en velopdragen og dannet Mand, en zirlig Digter, en nøiagtig og kræsen Critiker i alle Foredragets Finheder og Skjønheder; en mærkværdig og nøiagtig statistisk Jagttager i hver Egn han kom, en stor Beundrer af smukke Udsigter og delige Blomster, og uagtet en andægtig Muhamedaner paa hans Viis, en meget bestemt og lystig Vindrikker, godlidende, tapper, veldædig, skarpsindig og aaben i sin Characteer han kunde maaskee blevet en Henrik 4de, hvis han havde været opdraget i Europa, og endog saaledes som han var, vil man finde ham maaskee mindre besmittet af asiatiske Laster, af Grusomhed og Trædskhed end nogen anden asiatisk Erobrer. Det anførte Værk er en tro Oversættelse af hans egen Beretning om hans Liv og Handling, skreven omtrent 1508, i Form af en Fortælling, og fortsat siden som en Dagbog indtil 1529. Man finder hele Bogen igjennem forskjellige Træk af udmærket Naade og Hjertets Ømhed, som vidne om at Baber har været af aaben og ædel Characteer. Han begræder ti hele Dage en Ven, som faldt i et Svælg, efter et af deres Drikkepartier, og benaader adskillige Høvdinger, der havde forraadt hans Tillid, og siden vare faldne i hans Hænder, med Livet, ja giver dem endog deres Eiendomme tilbage. Men alligevel findes der dog Træk af asiatisk Vildhed og haardhiertet Ødslen med Menneskeliv, der minde os om, at vi ere over Grændserne af europæisk Høimodighed og christelig Medlidenhed. J hans Krige i Afgahn og Jndien bleve Fangerne med koldt Blod sædvanligen nedsablede efter Slaget, og en Triumph Pyramide med ordentlig Symmetrie opreist af deres Hjerneskaller. Disse rædsomme Henrettelser bleve med stor Høitidelighed udførte udenfor den Kongelige Pavillon, og ved en vis Leilighed berettes, at Tallet af Fangerne som bragtes til Henrettelse, var saa stort, at Souverainens Telt tre Gange maatte flyttes fra sin Plads, da Jorden ved samme var oversvømmet af Blod og opfyldt med bevrende Lig! Da Moderen til een af de Konger, han havde afsat fra Tronen, havde ved Bestikkelse formaaet, hans Kokke og Smagere til at komme Gift i hans Mad, blev ved Planens Opdagelse Smageren sønderskaaren, Kokken levende slaaet og deres Legemer trampede ihiel af Elephanter.