Norske Intelligenssedler, 1810-02-27
At Skipper Gustavns Rømme her i Byen er for kort Tid siden ved Døden afgaaen, tilkjendegives for hans Boes Debi- og Creditorer, som ved dette Proclama, med 12 Ugers Varsel, indkaldes at melde sig hos undertegnede Skifteforvalter. Christiansand den 15de Februar 1810. Høyer, Lahn, Raadmand. Byfoged. Hans Olsen Bekken, under Gaarden Wiig i Enebak Præstegield, er f. A. ved Døden afgaaen; hans Boe er ved Auction bragt i Penge til Creditorers Afbetaling, og Deeling imellem hans efustrue og myndige Arvinger. Thi indterlad, ed Boets Debi- og Creditorer at melde sig hos bemeldte Boes Jncassator Lensmand. Arnesen, de første for at betale hvad de maatte skylde, og de sidste at fordre hvad de beviislig maatte have tilgode, inden Marts Maaneds Udgang næstkommende. At Kirkesanger Hans Allum er et apostolisk Subject, som i mindste har Villie til, saavidt han formaaer, at udbrede Hr. Morgenstjernes antikritiske Grovheder mod mig, derom vidner noksom det af ham udgivne Skrivt: "Antikritisk Bidrag eller Strøetanker, - ." og hans vanartige Avertissement i Jntelligentssedlen No. 74 d. A., saa der sab rosa sagt (thi jeg vil ikke hedse dem sammen) kan blive Spørgsmaal om, hvilken, enten Morgenskjerne, eller Allum, i Kaadhed overtræffer den anden. Jndtil Ord har Allum optaget sin Forgængers Uforskammenheder. Det var altsaa ikke nødvendigt, at jeg tog til Gjenmæle paa Echo aren lumpen Røst, som jeg allerede, efter Fortjeneste, havde besvaret. Men langt om længe opstaaer en anden Opponent mod mig i et lidet Skrivt, kaldet: "Et Par Ord om Almue skolelærerne og de norske Seminarister, foranledigede ved Procurator Debes's kritiske bemærkninger, underskrevet H. Foslund. Dette Skrivt aftvinger mig disse Linier. Begge bemeldte Skribentere melde sig som Seminarister; jeg maae ellers tilstaae, om ikke ogsaa den Erklæring skulde tages til Fortrydelse, at der ikke findes megen Liighed i deres Tænkning og Foredrag; hos Hr. Foslund finder man i det mindste ikke den Tølperagtighed, som decorerer den lærde Allum. Jmidlertid, da Foslund dog ogsaa, uden ringeste Grund, rynker Næsen mod mig, er det formodentlig at han er bleven bidt af hine Animaler. Naar man læser Hr. Foslunds Skrivt (jeg taler ikke om Skouge-Sangeren; thi han har øiensynlig ingen anden Tendents havt, end efter en lumsk Pegesinger at rende mig i Hælene) maatte man troe, at jeg havde skrevet en heel Avhandling mod de norske Senninarister, hvilket er saa langtfra, at jeg kun paa et eneste Sted i mine kritiske Bemærkninger paa. 13 og tydelig nok i anden Hensigt, end at fornærme noget seminaristiske Jndivid, har yttret min Formening om Lære-Anstalter til Underviisning i qvindelige Sysseler, hvilke jeg troede ligesaa vigtige, som i Mængde at trække Bondens Sønner, ligemeget af hvad Talenter, fra deres Stands nærmeste Bestemmelse, hen til Seminarier, hvorfra de, efter et vist Cursum, udslippes som i en ny Verden, enten lidet skikkede til Formaalet, eller, uagtet al Duelighed, uden at kunne anvises saadanne Lære-Embeder, hvorved de baade kunne leve anstændigen og gavne Staten. J begge disse Tilfælder spørger jeg, hvad er nu Seminaristen - Er han lykkeligere for sig selv, eller dueligere for Staten, end om han havde forblevet i sin oprindelige Stand - Jeg taler om Seminarister, som Seminarister betragtede, ikke med Hensyn til specielle Tilfælder, som kunne bane et enkelt Subject Adgang til anden Befordring; ikke heller taler jeg om saadanne Mænds Sønner, hvis Evne tillader dem, at anvende Tiden for en mere ubetinget Bestemmelse, og uden Trang til at arbeide for Brødet. havde Hr. Foslund oprindelig fundet sig fornærmet ved mine kritiske Bemærkninger, saa havde han længe før yttret sin Misnøielse. Naar man dermod bemærker, at Hr. Foslund ikke satte sig i Motion førend Forfatteren af Stroetanker slog Allarm, samt at hans Skrivt krøb frem ved Hr. Morgenstjernes Haand; Saa har han uundgaaeligen paadraget sig den retfærdige, men ufordeelagtige Dom, at det ikke var skyldig, om end feilende Harme over formeentlig Fornærmelse, men blot Velvillie for Hr. Morgenstjernes Streiferier mod mig, som motiverede ham til, at trænge sig ind i Striden. Alene under denne Forudsætning bliver det begribeligt, hvorlunde Hr. Foslund Pag. 3 og flere Steder i sit Skrive, kan tillægge mig saadanne beskyldninger mod de norske Seminarister (norske siger han) som aldeles ikke kunne paa en fornuftig Maade uddrages af mine Yndringer, samt at han Pag. 4, uden andet Beviis for sig, end der Hr. Morgenstjerne formodnelig har paatvinget ham, udskielder mit Skrivt (ordlydende som en Morgenstjerne og Allum for et skjødesløst og ulogisk Værk. J det jeg villigen troer, at Hr. Foslund er en duelig Skolelærer og maaske en af de bedste Seminarister, som Jndretningen har produceret; Saa troer jeg tillige paa den anden Side, uden ringeste Jndbildskhed om mig selv, at hverken hans Kald eller Stilling har tilladt ham, at erhverve sig saa megen Philosophie eller Logik, som kunde sætte ham i Stand til, med Sikkerhed at kunne bedømme min Videnskabelighed i saadanne Hensyn. Hr. Foslunds Skrivt, det skal jeg ikke nægte, indeholder flere gode Bemærkninger henseende til de semmaristiske Candidater; Men hvorfor bleve de til under Titel foranledigede ved Procurator Debes's kritiske bemærkninger - Jkke heller vil jeg troe, at Hr. Foslund har med sit Skrivt tenderet til en Apologie for alle Seminarister, eller til en Lovtale over vore Seminariers uforbederlige Tilstand i enhver Henseende; J saa Fald maatte vel Sagen være anderledes drøftet. Selv den Kloe (ikke Mosse-Jnstitut Kloe formoder jeg) som Hr. Foslund kalder det, efter at opdage Mangler ved offentlige Jndretninger, kunde neppe være den fordomsfrie Stats Styrer saa ubehagelig, som hin egennyttige Slave Aand, der saa gjerne allevegne synger om saare godt; Thi ogsaa her synes en Senecas Ord anvendelige: innitium saluts eft notitia peccati. Under hvilken Omstændighed, som helst, troer jeg, at Hr. Foslund, saa fremt han eller har raadet sig selv, burde have viist mere Varsomhed, forikke at besudle sig med sin Collegs Skidenheder - Han burde ikke heller have underkastet sit Skrivt Morgenstjernes litterære Herredømme, da allerede det blotte Avertissement, om dennes Efterskrivt, skal have paadraget Skrivtet en ufordeelagtig Præsumtion; Hans Paategning viser og strax, at det var en Markskriger, som bragte Varene til Torv - Da Hr. M. ogsaa her har givet Hals mod min Person, formodentlig tryg, fordi jeg saa roligen anhørte hans sidste Blafferi i Skrivtet: "Svar paa Tiltale, saa har jeg bestemt mig til (saasnart jeg nogenledes bliver restitueret af en smertefuld Sygdom, hvorunder jeg har liid meget over 3 Maaneder) at opvarte ham med et lille Pro memoria, som jeg formodentlig lader indeholde de sidste Ord, jeg værdiger ham, NB. i nærværende Strid. Ogsaa skylder jeg paa dette Sted, at anmærke, i Anledning af Allums foranmeldte Avertissement i Jntelligenssedlen No. 74, at jeg ikke var Forfatter til Epigramet i samme Blad No. 70. Da dette Epigram blev erkjendt som godt og træffende, uagtet Hr. Morgenstjernes ligesaa fordægtige som uvidenskabelige Spil med Ordet Frihed, vide Jntelligenssedlen No. 73, Saa forglemte jeg indtil nu, men ikke for at tilegne mig Forfatterens Øre, at nedlægge denne bemærkning mod Allum, ellers saare usvarværdige og ham selv overlegne Bekjendtgjørelse. J øvrigt, dersom min Sygdom ikke havde indtruffet, er det muligt, at jeg i en egen Piece havde en Derail indladt mig paa Hr. Foslunds Skrivt, ikke for min egen Deel, da bemeldte Skrivt kun har et fingeret Hensyn til mine kritiske bemærkninger; Men for Sagen og Materien i sig selv. Klommesten den 16de December 1809. Debes, Procurator.