Corsaren, 1843-12-01
Amphibierne, eller hvorledes Prof. Heiberg fik et Hurra. (En zoologisk Skizze.) Det er af Lærebogen bekjendt, at der paa Jorden, tælles fem og tyve Tusinde forskjellige Arter af levende Skabninger, foruden Menneskene, hvis Antal løber til tusinde Millioner." Blandt disse, der af Valle med Urette kaldes "umælende" eller "ufornuftige", er ogsaa den Slægt, der er Gjenstand for nærværende Monographie, nemlig: Amphibierne. Endskjøndt de mindst af alt i Verden ere "rene Fornuftvæsener", kunne det dog paa den anden Side ei heller henregnes til de "sandselige Væsener", - hvortil de egentlig ifølge deres Natur høre - da de i den høieste Ud. vikling ere reent spirituelle og som Heiberg siger, have afstreifet det Materielle, hvorfor de "ei heller sees af jordiske Mennesker uden Guds besynderlige Foranstaltning."*) Navnet Amphibier have de. *) At han her, som altid i Verden betjener sig af "naturlige Midler" . f. Ex. af "Skræddere", er vel overflødigt at tilføie. fordi de kunne leve i to Elementer, nemlig deels i deres egentlige Hjem, Kaffehuset, deels ogsaa antræffes paa andre Steder. Det første Punkt, der vil være at oplyse, er, hvorledes disse Væsener fremkomme; men des- værre maa Videnskaben her, som saa ofte, tilstaae sin Ufuldkommenhed: Alt, hvad vi i saa Henseende kunne anføre, er kun Gisninger. Det er imidlertid i høieste Grad sandsynligt, at de kunne avles af de meest forskjelligartede Substantser, og Slægten staaer rimeligviis i samme Forhold til de øvrige Skabninger som Rom i sin første Begyndelse til Rabostaterne. Der findes saaledes blandt dem: fallerede Poeter og poetiske Haandværkere, forskjellige Exemplarer af Løver, især af Arten Leo gardista, der anvendes som Huusdyr "i høiere Kredsen", Componister med den ene Fod iHimlen, den anden i en Rendesteen, "holdte" Blade, pensionerede Kammer- og Vittighedsjægere, o. a. d. Uagtet disse Amphibiers Naturhistorie, som bemærket, ingenlunde er udtømmende behandlet, finder Naturforskerne dog ved Undersøgelsen af deres Levemaade, Sæder og overhovedet Lovene for deres Tilværelse, tilstrækkelig Anledning til at beundre Skaberens Viisdom og Godhed. Da Vorherre kunde indsee, at en Dag med Sollys vilde være uden Jnteresse for dem, (man kan, som bekjendt, om Dagen ei see at spille Kort) men det paa den anden Side vilde være Luxus, for deres Skyld at anskaffe en aparte Sol (uden Lys) lod han deres Dag begynde med Solens Nedgang og ende med dens Opgang; de have som Følge deraf stedse dens Revers for Øie. Uagtet disse Væsener have adskillige Berøringspunkter med Menneskene, fEx. Søvnen o. a. d., staae de dog langt over disse i Henseende til de moralske Love, der gjælde for dem. De kjende saaledes kun eet Slags Love, nemlig Ærens (dog dette Ord ei i sin trivielle Betydning). En Deel af de moralske Onder, der hærge Menneskeslægten, ere de enten aldeles befriede for, eller i det mindste ei i samme Omfang undergivne som Menneskene. Saaledes kjende de aldeles intet til den Byrde, der, som Enhver veed, næsten er ligesaa generende som Ligtorne, Samvittigheden. Det tusindhovede Hydra, der er Menneskeslægtens Rædsel, Gjæld, findes hos dem kun i den simplificerede Skikkelse af "Æresgjælde" (o: Spillegjæld). De betale derfor i Regelen ingen andre Slags end denne, og undertiden, i et Anfald af Letsindighed eller Godmodighed, Skrædderdebet. Deres Lovgivning indeholder i Grunden kun en Cyklus af Rettigheder, ingen Pligter. Dog danne de saakaldte Kjærlighedspligter "en Undtagelse" derfra; derved forstaaes nemlig de Lovbud, der paalægge dem at elske sig selv og Menneskene, dog ingenlunde den hele Menneskeslægt, men derimod kun den svagere Deel af samme, Evas Døttre, og selv disse kun forsaavidt de befinde sig i en vis Alder. Amphibierne opfylde efter Evne deres Pligter. Ogsaa i physisk Henseende ere de fortrinligere end Menneskene: deres Tilværelse indbefatter nemlig de forskjellige Arter af Liv, som Skaberen har givet Organismerne her paa Jorden, nemlig: det vegetative, dyriske og spirituelle. Følgen heraf er, deels at disse Amphibier leve langt mere end Menneskene, deels at de formedelst den forøgede Livsvirksomhed hurtigere blive udlevede. Deres Modersmaal er et Sprog, der egentlig ikke tales nogetsteds paa Jorden; for den, der ikke forstaaer Fransk, har det nogen Lighed med dette Undertiden betjene de sig af et Tungemaal, der lyder omtrent som den Slags Tydsk, vore Haandværksvende tale paa Værkstederne med deres tydske Kammerader; men i Regelen forstaae og tale de det Lands Sprog, hvor de ere acclimatiserede, dog med en noget fremmed Accent. I den tidlige Morgenstund, d. e. henimod Solens Nedgang, løsnes de Baand, hvormed Søvnen holder et saadant Jndivld fængslet til Leiet. Efterhaanden opvaagner det til Livet, men dette er endnu kun det vegetative, Plantens. Ei begavet med Locomotivitet (Stedforandringsevne) forbliver vort Amphibium 3 a 4 Timer ubevægelig hensjunken i Slaabrok, Tøfler og Tanken om den foregaaende Dags Hændelser og den nærværendes hensigtsmæssige Anvendelse. Ved Hjelp af en dejenner à la fourchette skeer Overgangen fra det vegetative Liv til det dyriske. Dette udvikler sig imidlertid først flere Timer efter fuldkomment, nemlig ved Dineen, eller Middagsmaaltidet, efter menneskelig Talebrug; mod Slutningen af dette indtræder Begyndelsen i til det spirituelle Dettes fortsatte Udvikling skeer i Regelen paa et Kaffehuus, ved Hjælp af Mokka-Kaffe, Cigarer, smaa Snapse Annisette og " Conversation. "