Viborger Samler, 1832-01-23
Af hiin Beretning sammendrage vi her det Væsentligste: "Regjerings-Commissionen havde, som man veed, afgjort, at Georg Mawromichalis skulde dommes af en Militair=Commission, hvilken under General Tokrils Præsidium bestod af en Major, tre Capitainer og to Lieutenanter; en Capitain ved Militairskolen, Axelo, blev valat til - Regjeringens Sagforer (Procurator. Den Anklagede valgte til sin Advocat Hr. Masson, en Englænder som er det græske Sprog mægtig og allerede flere Gange var optraadt som Anklagedes Forsvarer for de Græske Domstole. Tvertimod Hr. Massons Jndsigelse erklærede Retten sig competent. Man skred dernæst til Oplæsningen af Vidnernes Udsagn, hvoraf fremlyste, at G. Mawromichali, da Præsidenten blev myrdet stod ved Kirkedøren og efter Gierningen med en ladt Pistel i Haanden styrtede ind i et Huus hvorfra han flygtede til den Franske Gesandt. Jkke eet eneste Vidne, undtagen en Soldat, som var iblandt de Domfældte, vil have seet, at han havde affyret Pistolen. Herpaa stillede man for Retten de to skyldige Soldater, som skulde have bevogtet begge Mawromichalierne men derimod havde forenet sig med dem. Den Enes Stemme var formedelst Skræ neppe hørlig. Den Anden var modigere men tilstod Intet, og kun, da man spurgte ham flere Gange og gjorde ham opmærksom paa den Fare, han var i, erklærede han, at Georg Mawromichali havde været blandt Morderne. - Nu traadte denne selv frem Hans Skridt vare faste og sikkre, hans Stilling var stolt, men anstændig og ingenlunde fræk, hans Ansigtsfarve bleg og hans Øine røde af Søvnløshed. Man tillod ham at tale. Han sagde, at han havde allerede strax i Begyndelsen erklæret, hvor lidet han ansaae denne Ret for competent til at fælde Dom over ham. Dommerne, til hvilke han stedse henvendte sig med Heftighed, bad han eftertænke, om de nogensinde havde fældet Dom i et Retspørgsmaal af dette Slags. J Øvrigt erklærede han ikke at have nogen Andeel i sin Onkels Gierning, han var flygtet, da han saae sin Onkel døe for sine Øine, og følgelig, skjøndt uskyldig, ogsaa havde frygtet for sit Liv. Pistolen havde en ham ubekjendt Ven af Onkelen tilkastet ham paa Flugten. - Man førte Vidnerne frem. De bestode af tre Classer, først de, som vare tilstæde ved Præsidentens Mord; af disse var der ikke een Eneste, som saae Georg, selv affyre Pistolen. Alle hørte Skuddene, saae Trængselen, men Jntet videre. Den anden Classe bestod af dem, der saae den Anklagede paa hans Flugt eller i de Huse, hvori han reddede sig. Alle stemmede overeens deri, at han var kommen løbende forskrækket med en ladt Pistol i Haanden. Jngen vidste, om Pistolen tilhørte ham. Ingenieur=Major Vaillanos, til hvem Mawromichali først kom, vidste ikke bestemt at sige, om Flygtningen udraabte: man har drebt Præsidenten" eller: "vi have dræbt Præsidenten" Forskjellen mellem begge disse Udtryk er paa Græsk næsten umærkelig. Den tredie Classe af Vidner vare saadanne, som for Gjerningen havde seet ham eller hørt ham tale. Af disse kunde man Jntet erfare. Overhovedet syntes Mawromichali aldeles ikke at ansee sin Skyld for beviis ved Vidnernes Udsagn, med hvilke han for det meste stemmede overeens. Efter Vidneforhøret holdt Procuratoren en Tale, hvori han, efterat have mindet Grækerne om alle af den Hensovede nydte Velgierninger, udskjeldte Mawromichali for en Niding, en Fadermorder, et Uhyre. Han kjendte, sagde han, ingen Straf, der var stor nok for ham; det Ringeste var Halshuggelse, efterat Haanden var afhugget. - Under hele denne Tale fæstede M. Øinene med en stolt, foragtende Blik paa Capitain Axelo, der havde paataget sig at være Regjeringsprocurator. Hans egen Sagfører vedblev sin Paastand om Rettens Jncompetents ; Mawromithali gjentog, hvad han forhen havde sagt og appellerede til det civiliserede Europa, dersom denne Domstoel skulde fælde en Dom over ham; derefter førte man ham bort. Revisions retten, som bestod af General Nilitas, som Præsident, Capitain Panajot i fra Kepalinien, Capitain Mamouri og nogle andre Militaire, undersøgte i 24 Timer Militair=Rettens Forhandlinger og samtykte disse, med Undtagelse af General Aspoprotamitti, som protesterede derimod. Maromichali blev dømt til at ihielskydes. - Den 22de October skeete Henrettelsen. Han gik denne imøde med stor Resignation. Da han, bevogtet af Soldater, kom forbi Fæstningen Jskal, hvor hans gl. Fader, uforhørt og udømt, allerede har hensmægtei ti Maaneder, sendte han Oldingen sin sidste Hilsen, og bad om hans Velsignelse. - Efterat G. Mawromichali var kommen midt paa Pladsen til Henrettelsen, trak han sin kostbare Shawl og sin Pelts af. Hans Skriftefader veeg ikke et Øieblik fra hans Side. Ogsaa sin Vielsesring, som han paa Retterstedet trak af sin Finger, lod han ved Præsten sende til sin Kone med sit sidste Farvel. Herpaa vendte han sig til Folket og sagde: "Jeg døer med Rolighed, thi jeg døer uskyldig. Tyrannen er ikke meer: jeg anbefaler eder Enighed, Fædrenelands- og Frihedskjærlighed." - Nu nærmede den omtalte Capt. Axelo sig til ham med det Spørgsmaal, om han ikke vilde gjøre sit Testament, M. svarede: "Gaae bort. Det Jordiske har jeg afgjort, giør Du ikke mine sidste Øieblikke bittre, Men Dig raader jeg, at tænke paa dig selv. Mit Blod, der nu skal flyde uskyldigt, vil man maaskee engang hevne paa Dig - Man vilde binde et Klæde for hans Øine, men det tillod han ikke. Nu knælede han og sagde strax derefter: "Skyder!" J samme Øieblik blev han truffen af tolv Kugler. De, der stode ham nærmest, hørte kun et eneste sagte Suk. - Faa Timer for Henrettelsen havde han gjort sit Testament. Afdette uddrage vi blot nogle faa characteristiske Træk. - Da jeg nu snart skal døe, saa banfalder jeg Gud og hans himmelske Søn om mine Synders Forladelse. Forgjængeligt er dette jordiske Liv. Ved den, der, som jeg har gjort, sætter sin Liid til det, og derover glemmer det evige Liv og Guds evige Naade." - Jeg tilgiver alle dem, der dømte me til Døden; aldrig maa nogen af mine Slægtninge, end ikke min forladte Hustrue drage nogen af dem til Ansvar, Aldrig maa Grækenland fordre Straover dem for deres uretfærdige Dom, Mine Landsmænd beder jeg, oprigtigen at enes til at forsvare rort elskede Fædrenelands Rettigheder, for hvilke ogsaa jeg doer til at føie Foranstaltninger, der gjøre Valgene uafhængige, til at kæmpe saaledes, som Apostlen byder, for Religion og Frihed." - - Tilsidst besværger han sin Kone tre gjentagne Gange ikke at givte sig efter hans Død, og siger blandt Andet: - "Jeg overantvorder dig til Forsynets Beskjærmelse, haab stedse paa det! Laan ikke Smigrere eller Hyklere dit Øre, thi Verden er falsk. Jeg har tydeligen seet Guds Almagt ved til ham bed for dig selv, for vor faderløse Photini (hans to Aar gamle Datter) og for min syndige Siel. Min elskede Hustrue, jeg besværger dig, lad vor Photinikke ogsaa vorde moderlos; giv hende ikke en haard Stiffaders Mishandlinger til Priis. Jeg beder dig, mind vort lykkelige Ægteskab, og det Løvte, du gar mig, aldrig at givte dig, om jeg døde før dig. Nu er Timen kommen; nu maa jeg døe. Giv vor Photini en god Opdragelse, og dersom Gud velsigner dit Svangerskab, saa kald det Barn, som du foder, Georg, dersom det er en Dreng, og Georgie, dersom det er en Pige. Saaledes vil du ofte nævne mig og ikke glemme mig." - Dette Testament blev læst i et Selskab. En Mand, der havde kjendt den Henrettede, blev rørt indtil Taarer - og hvis Sind skulde dette ikke bevæge. - Saasnart den provisoriske Regjering fik dette udspioneret, lod den ham strax kaste i Fængsel. - En Morgen fandt man brændende Voxlys paa Georgs Grav (som Brug, er i det græske Kirkesamfund). Politiets Undersøgelser desangaaende vare frugtesløse. - Hvad man end dømmer og Georg Maromichali, han var en dannet og tapper Mand, der ofte har vovet Livet for sit Fædreneland.