Berlingske Tidende, 1831-11-08
Petersborg, den 22de October. Her er følgende Allerhøieste Manifest i Dag kundgjort: "Vi Nicolaus den Første, af Guds Naade Keiser &c. 4. gjøre alle Vore troe Undersaatter vitterligt: Tilendebragt er nu den Krig, hvis Lue Forræderie antændte, Kongeriget Polens Folk udfriet af Oprøreres Vold, og de ringe Levninger af deres Bander, der indtil Enden fremturede i deres Forblindelse, ere allevegne trængte af Vore tappre Tropper, tyede til Vore Naboe, staters Grændser, og have der nedlagt deres Vaaben. I det Vi kundgjøre eder, Vore troe Undersaatter, denne i Sandhed trøste rige Triumph, ved hvilken Roe og Orden gjenoprettes, vende Ve Os, ligesom ved Begyndelsen af den for Vort Hjerte saa sørge, lige Kamp, i Forening med eder til ham, den Rigernes og Nationernes Styrer, som saa øiensynligen har velsignet Vor retfærdige Sag. Vor første Følelse, det første Offer af Vor Lov og Tak, stige op til hans Throne, Hans undforskelige Villie paalagde Os nye, vanskelige Prøvelser; men midt under disse skjenkede han Os ogsaa nye Beviser paa sin Naade; han kundgjorde, hvor fast Ruslands Magt staaer, urokkelig ; han har forlenet Vortroe Tropper, denne Fædernelandets uovervindelige Formuur, ny Hæder. Vore tappre Krigere retfærdiggjorde Vor Tillid. Heltedaad forherligede dem ved Euphrats Bredder, paa Balkans og Taurus's Bjergtinder, paa Rumeliens Sletter ; men i dette (Polskemindesværdige Feldttog, der uafbrudt varede over syv Maaneder, overtraf de sig selv. De foragtede hver Fare, udholdt utroelig Møisommeligheder og Savn, kæmpede med selve Naturens Hindringer og Fjendens fortvivlede Modstand, der ikke skaanede det af dem til Udaad misledte Folks Blod eller Eiendom; de kronede deres glimrende Heltebedrifter værdigen ved Warschaus Erobring, hvor Fjenden ikke mindre overraskedes ved Sejerherrens høimodige Standhaftighed, end ved det Hensyn de toge paa de Overvundnes Liv og Eiendom. Dette Maadehold under Seieren, denne Ugennyttighed og Menneskekjerlighed, stemplede hele Vore Krigeres Fremfærd i Polen. Mindende Vort Ord, have de, midt under Blodsudgydelsen bestræbt sig for at mildne Borgerkrigens Rædsler; allevegne skaanet de faldne Misledte, og aabnet Broderarme for alle dem, der vendte tilbage til deres Pligt. - Russer, Med det evige Forsyns Bistand ville Vi fuldende hvad vore brave Tropper begyndte. Tiden og vore Bestræbelser skulle bort luge Ufredens Sæd, af hvilken den Tvedragt fremspirede, der adskildte to Nationer, af een og samme Æt. J Vore Undersaatter i Kongeriget Polen, der gjengives Rusland, ville J. blot see Medlemmer af den store Familie, til hvilken J selv høre. Jkke ved en Frygt, som hensnysende Trudsler opvække, men ved Exempler paa Troskab, ved Høimodighed, og ved ædel Forglem melse af Jorurettelser, ville I bidrage til vore Planers Held, ved at fremme en nøiere Forbindelse imellem hiint Land og Vort Riges øvrige Provindser, Til Ruslands Hæder og Velfærd vil Vi haabe, at dette uopløselige Statsamfund vil finde sin Garan, tie i Følelsen af eendrægtig Hengivenhed for een og samme Monarch, i een og samme Jnteresse og i fælleds Lykke, som ingen Tvedragt i Fremtiden formaaer at rokke. Givet i St. Peters borg, den 8de (n. St. 16de) October Aar 1831 efter vor Frelsers Byrd, i Vor Regjerings det Sjette. Nicolaus.