Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-08-24
Breve fra en dansk Reisende i Skaane. J Juli 1822.) Jeg er nu i Landskrona. Mueligen kunde denne By have blevet "Landets Krone; thi, efter Planen, skulde her have reist sig en stor Stad med en stærk Fæstning; men Planen blev ikke fuldført, og hele Strækninger og Pladser ere ube byggede, paa de Gader nær, der ligge i Nærheden af Havnen, hvilke ere stærkt bebyggede med smukke og store Gaarde. Blandt disse er Gjæstgivergaarden, der har svære, hvelvede Gange og Kieldere. Kirken i Landskrona er en stor, massiv, men dog moderne Bygning, ikke ulig Fredriks tydske Kirke paa Christianshavn; den herværende Taarnvægter raaber ikke, som hos os, men tuder i et Horn. Paa Torvet er en Officiervagt, og strax derved en meget stor Cassernebygning. J Havnen laae det imellem St. Petersborg og Stockholm gaaende Dampskib, Stockholm, hvortil Dampmaskinen er forfærdiget af Hr. Owen. Fartøiet er dobbelt saa stort som vor Dampbaad Caledonia, meget smukt og beqvemt indrettet for Reisende, og har et svært Rum for Fragtgods. Det havde inde det Mindemærke, der skal opreises for den afdøde Kronprinds Carl August paa det Sted, hvor han faldt af Hesten, i Nærheden af Helsingborg, og bestaar af en stor Granitcolonne med en Sphinz af støbt Jern paa hver Side, der skulde udlosses her og føres over Land til det anførte Sted. Fra Landskrona tog jeg til det i Nordens Historie saa berømte Lund, hvis herlige Domkirkes Taarne man allerede øiner i en halv Miils Frastand, og hvilke ligesom indbyde den Reisende til at besøge den Stad, hvor Eskild og Absalon over for sex Seeler siden beklædte een af de mægtigste Erkebispestole i Danmark. Skjøndt Byen er temmelig stor, tæller den dog kun Totrediedele saa mange Jndbyggere, som Roeskilde; hist og her findes imidlertid ret smukke Bygninger. Dens største Mærkværdigheder ere Domkirken, Universitetsbygningen, den botaniske Hauge og Universitets Bibliotheket. Domkirken, som har to Taarne, er meget imponerende og stor, den er bygget af svære Sandsteene, med massive Støttepiller, der ligne de, som findes ved den afbrændte St. Nicolai Kirke i Kjøbenhavn. Jndvendig sees mange Levninger fra de catholske Tider, saasom Munkestolene og Røgelseskarrene i Choret, hvor Absalon, omgiven af sine Biskopper, læste Høimesse, mange ældgamle Liigstene &c. Fra Taarnet har man den skjønneste Udsigt over hele Eg nen. Under Kirken er et stort Capel, som man kunde kalde en Kirke i Kirken, i Ordets bogstavelige Forstand. Det bærer den øvre Kirke ligesom paa sin Ryg, og er saaledes et Sindbillede paa hiin Tidsalders hierarkiske Magt og den bispelige Krumstavs Enevoldmagt. Paa een af de yderste Piller er i Steen udhuggen en Jetteqvinde, der, som Sagnet fortæller, vilde bortrive de Støtter, hvorpaa den øvre Kirke hviler, for at faae den til at falde; men naturligviis forgjeves. Paa den modsatte Yderpille findes en Jettefigur, der ligeledes, efter Sagnets Fortælling, skulde hielpe hende til at kuldkaste Kirken. Mueligen ere begge kun Sindbilleder, hvorved Klerkeskabet vilde udtrykke, at end ingen Troldomsmagt formaaede noget mod Kirkens Vælde. Ogsaa findes her et Gravminde for een af Lunds Erkebisper, paa hvilket denne er udhugget i fuld Ornat, samt adskillige Altertavler fra de catholske Tider. Kort, man trylles her ganske syv til otte Aarhundreder tilbage i Tiden, og hvad det tænkende Menneske maa føle, ved saaledes at staae paa Ruinerne af en for Secler siden undergaaet Verden, hvor ingen tordnende Jupiter, men en nordisk Pave, nedslyngede sit Lyn paa Folket, lader sig ikke udtrykke med Ord. Dødstilhed herskede mellem disse Mure, hvor i Catholicismens Tid paa Høitidsdage tusinde Lys udbredte deres Skin, og henrykkende Toner opstege, ligesom fra Aandernes Rige.