Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1809-06-20
Præsten til Frue Menighed i Ribe, Boge We deel, en Søn af Saxos berømte Oversætter, havde syv Sønner, som han alle holdt til Studeringer, De havde alle tager theologisk Embedserammen med bedste Caracteer og opholdt sig endnu i Hovedstaden, da Krigen med Sverrig opkom 1658. Biskop Svane var deres Morbroder, og, efter den Tids Maalestok, vare de meget formuende, thi deres Fader havde efterladt hver af dem en Arv af 4000 Rdlr., uagtet han endnu havde fire Døttre, Da de Svenske kom for Kjøbenhavn vilde de forlade Academiet. Men deres Morbroder var af anden Mening. Hvad ville J hjemme, Karle, spurgte Bispen, her er andet at bestille, den sidste By i Riget maa forsvares saalænge nogen ærlig Dansk Mand er i Live." Denne Tiltale fandt de billig, og bleve. De lode sig ikke allene indskrive til Hovedstadens Forsvar, men enhver af dem tog ogsaa en fattig og duelig Student paa sit Kammer, underholdt ham med Kost og Klæder, saa længe Krigen varede, og lod sin Casse staae aaben for enhver hungrig Vaabenbroder. Johan, den fuldste af dem, kostede Vinteren 1659, 2000 Rdlr. og hans Helbred for bestandig, en yngre tilsatte Livet i et Udfald. Efter Beleiringens Ophævelse lod Kongen sig forestille de sex Brødre af deres Morbroder, paa Grund af deres udviste kjekke Opførsel. Frederik spurgte dem, hvad de havde at ønske, "At tjene Deres Majestæt, var Svaret, paa hvad Post vor Tjeneste kan være fornøden. At vi ere duelige til Krigen, det have vi søgt at give Prøver paa under Beleiringen; at vi ere due ligge til Lærestanden, kunne vore academiske Beviser forklare. Et borgerligt Embede kunne vi maaskee ogsaa forestaae." Deres patriotiske Jver blev heller ikke ubelønnet. Alle bleve de paa een Dag strax derefter kaldede til Præster i Tørning-Lehn i Ribe Stift, og det saa nær sammen, at ingen Broder havde over to Mile til den anden. De sik tillige det Kongelige Løvte, at deres Børn skulde fortrinligen være i naadig Erindring. - Johan Wedel, som blev Præst i Rustrup, leed i 30 Aar under en Svindsot, følgen af de uvante Strabadser, han under Beleiringen havde maattet udholde. Engang nød han den Lykke, at have Kong Christian den Femte til Gjæst i hele otte Dage. Kongen, hvis Seng befandt sig i hans Sovekammer, forundredes ikke lidet over, at finde en Flint, Bajonet, Pistoler og Kaarde hængende paa Væggen, og vilde vide, hvortil Præsten brugte disse Vaaben. "Jeg har, svarede Wedel, brugt dem til det Kongelige Huses Forsvar, saalænge det gjordes fornødent. Nu gjemmes de som en Erindring for mine Børn og Børnebørn og til Paamindelse om deres Pligt ved slig en Leilighed, hvilken Gud i Naade afvende." Kong Christian fornyede det Løvte, hans Fader havde givet, og holdt det. Da Johan Wedel var død blev hans ældste Søn Lage eller Laue, som da var paa en udenlandsk Reisehjemkaldt, for at faae sin Faders Embede. Paa sine Udenlandsreiser havde han gjort sig bekjendt med de berømteste Konstnere, forskaffet sig Færdighed i at bearbeide alle Slags Metaller, slibe Glas, brænde Tegl &c. og siden erhvervet sig den Fortjeneste, at være den første, der indrettede de vigtige Teglbrænderier, som drives nu omkring Flensborg. Claus Wedel, hans Broder, Præst i Munkeboe i Fyen, har ved sin Vindskibelighed erhvervet sig en Plads blandt de Fortiente, hvis Minde vor Malling har hædret. En Stifsøn af Claus Wedel er den i vor Litteratur hæderlig bekjendte Doctor Wedel Simonsen.