Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1806-11-01
Nyeste. Skilderie af havn. at BørgeserFjerde Aargang. No. 6. Udgivet og forlagt af J. Wersel, trykt i Kjøbenhavn, hos P. H. Høeckes Enke. Løverdagen den i November, 1806. Tithers Skjebne. I Holbergs Epistler T. 1, Side 352, trykt i Kjøbenhavn 1758, findes følgende Stykke, Baroner, siger Holberg, som ellers kaldes Friherrer, følge næst efter Grever. Jntet er forunderligere, end at see et saa foragtet Navn at være bleven saa hæderligt. Udi Ciceronis Tider, kaldte man dumme og taabelige Mennesker Baroner, og er det maaskee deraf, at de gamle Gallier betegnede Riddernes Tjenere med det Navn, eller de kaldte dem saa ledes af det Græske Ord Baros, det er Byrde, saasom de vare føre og stærke til at bære Byrder, ja man finder og, at den Titel af Baroner haver været given til Trolde og Diævle, saasom man ikke vidste at give dem værre Navne. Hvo skulde have tænkt, at en saa foragtelig Titel skulde siden være bleven saa ærværdig, at Grever, Førster og Konger skulde holde sig for en Ære at bære den, ja at man skulde give den til store Helgene i Paradiis, *). Den samme Skjebne, som den Titel af Baron har havt, vises ogsaa i andre anseelige Værdigheder. Cantzlere, som have Navn af juridiske Skranker (Cancelli foren ses), vare Dommernes Handlanger, som stode ved Skrankerne, for at exeqvere hvad dem blev befalet. Nu derimod er en Cantzler Hovedet for et heelt Lands Justice. - En Marskalk, som sees af de Ord, hvoraf den er sammensat, nemlig Hest og Skalk eller Tiener, haver i Begyndelsen været en ringe og foragtelig Person. Man seer af Lege Alemann, Tir. 9, at hvo der ihjelslog en Marskal maatte for saadant et Drab bøde 11 Skilling. Men nu betegnes ved det Ord Marskal den høieste Krigsanfører, hvorvel Marechal udi Frankrig, er endnu tilfælles for Generaler og Grovsmede, som skoe Heste. - Men ligesom adskillige ringe Man maa ikke glemme, at Forfatteren af denne Etymologie selv har været Baron, og at hans Ord altsaa ikke ere Jronie. og foragtelige Navne er forvandlede til høie og ærværdige Tikler, saa ere nogle store Tiller og blevne ringe. Fur, som i gamle Dage var en Tjener, heeder nu en Tyv, Latro, som er en Røver, kaldtes fordum en Krigsmand. Derfor siger Manden hos Plautum til en Offirier: An qvin vos atrocinamini, arbitramiAni, cunctavobis licere (. c.). Mener J, forI ere Krigsfolk, Inderfor kan gjøre hvad "J ville – Saa at man seer, at adskillige bringe Titler ere blevne anseelige, og at mange prægtige ere komne i Foragt. Det synes Bogsaa, at det Ord Hofnar fordum har havt Vanden Betydelse, saa at man derved haver betegnet visse Hofbetjentere. Paa en Grav udi St. Maurice findes saadant fransk Gravskrivt: herunder hviler Thevnin, Kongens Nar, beder for hans Sjæll. Til Troyes udi ChamApagne findes Caroli 5, Brev til Stadens Po righed, hvorudi gives tilkjende, at hans Nar er død, og at man efter Sædvane maa forsyne ham med en anden i hans Sted. Det er let at indsee, at Holberg ikke har nedskrevet Ovenanførte, for at sattrisere over Titler; han har maaskee kun villet vise, at det ikke er nok, at man besidder en Titel, hvis bemærkelse i Menneskenes Øine er underkastet saa store Revolutioner, men at det er nødvendigt, at gjøre sig værdig dertil. Den, som fører en Titel, som Verden anseer ham for uværdig til, ligner en falsk Mynt; Præget siger os at den er ægte, men Klangen at den er af Bly, Viist er det, at Udmærkelser ere ligesaa nødvendige i Staten som i den hele Natur. Blandt Stjernerne selv spores Forskjel i Rang, og Newton Lalande og Herschel have ligesaa godt leveret en Rangfortegnelse over Stjernerne, der ere inddeelt i sex Classer, som Hof= og Statscalenderen over de i Classer. Venus f. Ex. er en gammel Adelsmand, Uranus derimod kan i det høieste kun sammenlignes med en Secretair, der gaaer i Rang med virkelig Kammerraad. Vender man sig fra Himmelen til Jorden, saa finder man samme Rang forskjel. Blandt Dyrene kommer strax Løven os i Møde, kappes med den centnertunge Elephant om Forrangen og synes at tilraabe os ved sit Brøl: jeg er Dyrenes Konge! J Planteriget forkynder Rosen med sin lislige Duft og sit blodrøde Purpur, at den er Blomsternes Dronning; den ligger i bestandig Rangstrid med Lillier, Narcisser og Hyacinther. Linde har forfattet en sand Hof= og Statscalender, over Planterne. Selv i det døde Steenrige har Naturen indført den strængeste Rangforordning Her straaler og strax den ved intet Element overvindelige Diamant i Møde. Fra den er en heel Trappegang, lige ned til Kampestenen. Urimeligt er det altsaa, at ville bestride en Forskjellighed, som finder Sted og maa finde Sted i den hele Natur, dersom ikke den meest trættende Eensformighed skal forstyrre den store Harmonie. - Kun vilde det være at ønske, at den store Række af utallige Trappetrin fra den mindste Borger indtil den, der staaer nærmest ved Tronen, aldrig maatte kunne bestiges af andre end dem, der virkelig have gjort sig for tjent dertil. Ligesaa upassende som det vilde have været, dersom Linde havde sat Gaaseurten i Rosernes Orden, saa modbydeligt er det, at see en menneskelig Gaaseurt blomstre i en Hof og Statscalender ved Siden af en Rose En saadan Calender burde være Førsters Yndlingsstudium. Ligesom Linde ordnede Natur rigerne, saaledes burde de gjennemgaae en saadan Bog med al muelig Opmærksomhed, luge den hvert Aar for Ukrud, rykke Skarntyden op med Roden, sætte den beskedne Natviol og Re seda i første Classe, og flytte den pralende Tulipan ned i den sidste. En saadan Mønstring vilde bidrage meget til, at dette Slags Bøger ikke ofte vilde ligne en Engelsk Hauge, hvor Alting synes plantet imellem hinanden, hvor Skjønheden netop bestaaer i Uorden, hvor Tornen groer ved Siden af Rosen, og Køer og Faar græsse bag Græske Templer og stolte Grane.