Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-12-07
J No. 86 af Skilderiet, S. 1365, læstes Jndledningen til en Recension over Efterretning om den udenlandske nyere theologiske og pastorale Literatur 13 Fortsættelse, i Ergang. Bl. zue jen, allg. Lit. Zeit., som ikke var fremsat for at levere en Prøve af Recensionen over dette Værk, men ene for at vise, hvorledes man udenlands dømmer om dansk Boguvæsen. Da denne Jndledning, saaledes for sig selv betragtet, mueligen kunde give Anledning til urigtige Forestillinger om Recensionens Jndhold og det recenserede Værk Værd, saa skylder man Sandheden at anføre her hvad der i hiin Recension umiddelbar derefter siges til Fordeel for Værket. "Ogsaa foreliggende, allerede i fire Aar fortsatte, Efterretning om udenlandsk ny theologisk Literatur, har ved første Øiekast ganske Udseende af, som om ved samme Øsen af renere Kilder med egne Hænder skulde gjøres Literaturvenner overflødig, ydermere at der med fremmed Haand foreøses dem, og derved Fordelen af den umiddelbare Nydelse af den frisk frembudne Aands næring betages dem. Men Skinnet skuffer her meget, hvorom man snart, ved nærmere Betragtning af Værket, fuldkomment overtydes, og en dansk Ven af den udenlandske Literatur, der troede at finde i denne Efterretning et Slags Erstatning for det, han mueligen manglede i sammes interessante Frembringelser, vilde snart mærke sin Vildfarelse, og tvinges til at tage sin Tilflugt til Kilderne selv. Tvertimod kan den værdige Dr. Plums Skrift, sammenlignes med hine Oversigter over udenlandsk Literatur, f. Ex. over den danske o. a., saaledes som ogsaa vor a. L. Z. og andre tydske critiske Blade fra Tid til anden levere, hvoraf vel det Vigtigste af det, som i Udlandet for den ene eller anden Green af Videnskaberne skeer, kan læres at kjende, men hvorved Anskaffelsen af de anmeldte og kort vurderede Skrifter selv, saa lidet bliver overflødig for Literatoren, at det snarere kan tjene ham til en tro Veiviser, for at kunne gaae desto sikkrere i Udvalget af det Brugbare og Nyttige. Og bør Udlandet, f. Ex. Danmark, Norge, Sverrig, selv Engelland, vide de tydske Recensionsanstalter Tak for, naar de ved Meddelelsen af rigtige og upartiske Oversigter af denne Art sørge for, at deres Literaturs vigtigste Frembringelser derved blive desto almindeligere bekiendte; hvorfor skulde ikke ogsaa Tydskland og andre Lande være en indsigtsfuld Forfatter, som Hr. Biskop Plum, tak skyldige for, naar han giver sig den Umage, at lede sit Fædrelands Theologers og Præsters Opmærksomhed, ved sin Aarsberetning, paa det Ny og Jnteressante, som Udlandet leverer for deres forskjellige Fag, Jsær, naar hans Efterretning, hvilket Rec., efter Gjennemlæsningen af adskillige Aargange, kan forsikkre, aldeles ingen Compilation, intet tørt Udtog, mindst ingen blot Oversættelse, ligner, Ydermere ligner den en, med korte, faa passende og grundige, af de bedste tydske og andre critiske Blade laante Domme ledsaget Oversigt. Det vil ikke være af Veien, til ovennævnte Doms Bestyrkelse, at anføre her hvad blandt andet ogsaa den berømte Theolog, Generalsuperintendent Dr. J. F. Rohr, siger om Biskop Plums Værk i kritische Prediger Bibliothek, 1 B., 1 Quart. H. 1820, S. 527. "Den lærde Forf. af dette Skrift meddeler i samme nærmest Medlemmerne af de ham underordnede Landemoder i Fyens Stift en Oversigt af den udenlandske, især tydske, nye theologiske Literatur, men som ogsaa yder andre Venner af Religionsvidenskaben, og selv i Udlandet, mangfoldig Jnteresse. Med Fornøielse vil den fordomsfri Udlænding ved dette Skrift overbevises om, at der i Danmark selv ingenlunde i Theologiens Rige hersker hiin mørke Aand, der fra mange Egne af denne Stats tydske Provindser, paa ny saa broget har ladet sig fornemme. Saavidt det var Forf. mueligt, har han benyttet de anførte Skrifter selv, men i Mangel deraf ogsaa udenlandske critiske Værker, for træffende at characterisere sine Læsere den theologiske Literaturs nyeste Frembringelse. Sammes Titler tilføier Forf. ikke allene oplysende, historiske og critiske Bemærkninger, men anfører de vigtigere Skrifters Hovedindhold og Plan, ogsaa meddeler han stundom af samme større Steder, hvilke fremstille Værkets Eiendommelighed. Tillige søger Forf. ved korte Vink at bestemme de enkelte theologiske Videnskabers nuværende Standpunkt med faa Ord. Uden imidlertid at følge en nøiagtigen anordnet videnskabelig Plan, har Forf., især med Hensyn til sine Landsmænds Tarv, sammenstillet alle de af ham anførte Skrifter under følgende Rubriker &c. – Recens. slutter med, allerede disse faa meddeelte Steder retfærdiggjøre fuldkomment det Ønske, at Forf., der med lige grundig Sagkundskab og et sjeldent Skarpblik omfatter det theoretiske og practiske Gebeet af Theologien paa eengang, maatte fremdeles ved saa heldige Arbeider, som de her anmeldte, gjøre sig fortjent af det indenlandske og udenlandske Publicum." Parabler. Fjernrøret. Den store Galilæt havde aldrig saasnart erfaret, at i Holland var opfundet et Redskab, der, ligesom ved en Trolddom, bragte de fjerneste Gjenstande Øiet meget nær, førend hans utrættelige Aand opdagede Hemmeligheden. Han sammensatte et Blyrør med to Glas, og ilede dermed til Venedig, hvis Raadsherrer snart indfandt sig hos ham, for at see den vidunderlige Opdagelse fra et høit liggende Sted, omgivne af deres nysgjerrige Qvinder og Børn. Da de Gamle noksom havde beundret det sieldne Skue, fremkaldte Ealili de Unge, og lod ogsaa dem see i Røret, men fra den modsatte Side. "Hvorledes, raabte de, vi see jo alle Gjenstanden tusinde Gange saa langt borte med Dit vidunderlige Redskab, som med vore blotte Øine?" – "Det er umodsigeligt, svarede Galilæ smilende, men saaledes see J ogsaa med Eders Øine Livets Maal. - Han vendte Røret omkring, og nu vare alle Gjenstandenne dem ganske nær. "Saaledes raabte den udødelige Mand: "ville J engang skue hiint Maal, naar J see det med lignende Øine som Eders Fædre. De døde Fluer. Roboham, den vise Salomons kjereste Søn, var uskyldig som en Engel og skjøn som Solen. En Dag legede den neppe ni Aar gamle Prinds, bestemt til engang at beherske eet af de mægtigste Riger paa Jorden, i den Kongelige Borg i Libanons Skov. Salomon var med Henrykkelse Vidne til den Unges muntre Leeg, men da han saae, at Prindsen fandt en uædel Fryd i at dræbe de uskyldige Fluer, der, glade ved deres korte Tilværelse, surrede omkring i Værelset, raabte Kongen; min Søn, hvad Ondt have disse uskyldige Skabninger gjort Dig, at Du saa grusomt dræber dem: "Det er jo kun Fluer, min Fader, svarede Roboham. "Men veed Du da ei, sagde Salomon, at selv en Flue kan hevne en Uretfærdighed i 119 Jeg indseer ikke, hvorledes det skulde Giv gaae til, svarede Prindsen smilende. Tid, sagde den vise Fader, bliv nogle Aar ældre, og Erfaringen vil nok lære Dig det. En Tid lang gik hen, og man tænkte ikke mere herpaa. Men en Gang, da Prindsen vilde aabne en kostbar Krukke med vellugtende Salve, som Dronningen af Saa havde foræret Kongen, og denne igjen sin Søn, blev han bestyrtet vaer, at denne sjeldne Salve, hvoraf den mindste Deel forhen opfyldte hele Værelset med Vellugt, var aldeles fordærvet. Han ilede med Krukken til sin Fader, for at erfare, hvad der kunde være Aarsag hertil. "Min Søn, sagde Kongen, seer Du de to døde Fluer, der svømme ovenpaa Det er dem, der have fordærvet den. Lær heraf: at selv døde Fluer kunne gjøre den kostbareste Salve ildelugtende.