Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1777-07-18
gen den Tings Vidne om et Ege=Navn, som Hr. Peder Nielsen i Broholm Ridder var tillagt 1462. Alle Men, thette Breff see eller høre læsæ helse WiClans Jensen Herrizfoghit i Gudeme Hærit, Claus Rønnov Ridder og myn naadighe Herres Konnigh Christierns Marsck i Danmark, Henrik Rantzon, de Laughe Vrne, aff Wabene, Niss Perssøn Hwsfoghet paa Nyborg, PerSmedh i Gudeme, Per Svale i Svinnighe, de NistJenssøn i Qverndorpe, ewinneligh met Guth. Giøre Witterligt met thette Wort obne Breff Anno Domini MCDL. H. then Thorsdagh nest for Pinzdagh paa Gudeme Herriz Thing Wor skikket for os Welboren, streng Ridder Hr. Peder Nielssen i Broholm, ve støde sit Skell, huarlunde han haffde leffult sitt Lifft meth off, og berette for off huar noghen haffde giffet hannum Vurdhens Ordh, og kalled hannom Stegefisk. Tha opstod thenmenighe Almove og svarede alle meth ett Myndhuff ther till, att forskreffne Hr. Peder Nielsen, fra thet første i hans Vprinnelse og sma thill han Mann Worth, og sithen alle hans leffs Daghe og en i Dagh haffuer leffnit sit Leffne, som en Retwiss god. Engang da der var dyr Tid paa nogle Stæder i Frankerig, hændte det sig at en Bonde som reed hiem fra Møllen med en Sæk Meel, blev overfalden af en af hans Naboer, som forlangte med Trudseler, at han skulde give ham Meelet. Bonden sprang strax fra Hesten, tog Manden ved Halsen, kastede ham paa Jorden og sagde: seer du nu, at det stod i min Magt at slaae dig ihiel, enten dræb mig, svarede Røveren, eller giv mig Meelet, jeg maa have det, jeg, min Kone og mine Børn døer af Sult. Ja, det er en anden Sag, sagde Bonden, men derforskal du ei blive til en Røvere, tag Sækken, ieg forærer, dig den, kom, saa vil jeg hielpe dig den paa, og sig til ingen, hvad der er skeet. Da Hesten var uden Sæk og Rytter, løb den i fuld Galop hiem, og satte det heele Huus i Skræk, som troede at Manden var kommet til Skade. Da Bonden kom hiem, løb de alle ham i Møde, og Konen spurgte, hvorfor Hesten var kommet allene tilbage, og hvor Meelet var bleven af Bonden bad hende at tie, men da de vare allene, fortalte han hende Sagen og sagde, den stakkels Karl maa have været i stor Nød, siden han greb mig an, da jeg dog er i Stand at forsvare mig imod fire hans Lige. Herpaa tog Konen et Brød i Forklædet, og saade til Manden, da de ere saa forsultede, saa kan de nok ikke bie, til Brødet er bagt. Hun bragte altsaa Brødet til den ulykkelige Familie, hvor Børnene allerede havde begyndt at sluge nogle Haandfuld Meel i sig. Siden den Tid har Røveren levet som en ærlig Mand, arbeidet flittig, og opdraget sine Børn vel. J sær indpræger han dem ofte denne Lære, som ved hans eget Exempel er stadfæstet; at et eneste Stykke Brød givet til rette Tid, kan føre et Menneske igien paa Dydens Vei, som et eneste Ord kunde bringe i Bøddelens Hænder. Nylig begave to Damer i Paris, som vare smykkede med Juveler, og vilde kiørt paa Commoedie, sig underveis ind til en Spaarqvinde, om hvilken de have hørt, at hun i sine Spaadomme var gandske ufeilbar. "Dersom De, mine Damer, sagde den Gamle, ville lade sig forudsige det Tilkommende, saa maa de fatte Mod. Ethvert Menneske har sin Skytsaand, som bestandig ledsager ham, men som ikke meddeeler sig ham, uden den tvinges dertil af en høiere Magt. Denne Magt er mig givet; og jeg kan forskaffe dem en Samtale med deres Skytsaand, der skal sige Dem alt, hvad De forlange at vide i det Forbigangne, Nærværende og Tilkommende. Menn, der ere visse Betingelser, under hvilke den kun kan giøre sig synlig Og hvad ere de for nogle Vi ville indgaae dem. Der er dog vel ingen Fare derved, "Nei, disse Skytsaander ere velgiørende Væsener. Der behøves slet intet videre, end at De lægge Deres Klæder og Smykker af, som skiuler Menneskelighedens Værdighed. Saaledes som Eva i Paradiis Hvorledes, gandske nogen, " Ja, ikke anderledes, og De have derved intet at befrygte, her er jo foruden os, ingen levende Siel De smukke Damer klædte sig af, og den Gamle bar alting meget omhyggelig ind i sit Kammer, lukkede dette til, og sagde, at om et Minut skulle Skytsaanden komme. De ventede et Qvarteer, en halv, 1 til 2 Timer. Der lod sig intet see. Overbeviiste om Bedrageriet, og uden for sig selv af Skræk, opløftede de nu et forfærdeligt Skrig, hvorved Naboerne løbe til. Men alting var sluttet til. Man maatte hente en Politie=Commissair, som ved sine Betiente lod slaae Dørrene ind, og antraf Damerne i Afmagt. Man dømme selv, hvad disse have tænkt, da de kom til sig selv, og saae Hr. Commissairen med Betienterne. Den Gamle havde imidlertid, som let er at slutte, forføiet sig bort med sit gjorde Bytte, og Damerne havde intet videre lært af hende, end at man maa troe meer paa Spidsbuber, end paa Aanders Aabenbarelser.