Aarhuus Stifts-Tidende, 1847-09-04
Blandt de mange mærkværdige chirurgiske Operationer, som Dr. Dieffenbach i Berlin fortæller i sit nys udkomne Skrift: "Der Aether gegen den Schmerz", vil følgende Meddelelse, ogsaa for Jkke-Medicinere, være af stor Jnteresse. Den berømte Læge skriver: Madame G., en fiintorganiseret Dame, havde i nogle Aar lidt af en Svulst i det høire Kindbeen, og den var allerede gaaet over til carios Forstyrrelse. Hun vilde kun underkaste sig en Operation paa det Vilkaar, at jeg først ætheriserede hende. Dette skete. Næppe havde hun gjort nogle Aandedrag, for hun sad paa Stolen som en Forklaret. Med en lille Saug saugede jeg den syge Deel af Benet ud og stillede derpaa Blødningen. Den Syge havde, under Operationen, ikke givet en Lyd fra sig, og hun forsikkrede, Jntet at have følt. Efter min Anmodning gav hun mig følgende i høi Grad interessante Beskrivelse af sin Tilstand: "Trods min store Brængstelse havde jeg dog foresat mig nøie at lægge Mærke til, i hvilken Grad Ætherrusen, vilde bemægtige sig mig. J Begyndelsen aandede jeg ikke stærkere end sædvanligt. Man sagde mig, at dette ikke var tilstrækkeligt, og jeg tog nu stærkere Drag, som jeg nedsvælgede, uden at jeg strax mærkede nogen Virkning deraf paa mit Legeme. Pludseligt fik jeg en Fornemmelse i Hovedet, som om dette udvidede sig i begge Tindinger, og der overfaldt mig en Mødighed, som lukkede mine Øine. Da jeg igjen aabnede dem, saae jeg endnu Alt og hørte ogsaa ganske tydeligt. Men saasnart jeg lukkede dem igjen, var jeg som i et mildt, guulagtigt Lyshav. Jeg saae atter op, saae Dagen gjennem Vinduet, saae Blomsterpotterne i dette. Fra nu af forstærkede sig den magiske Klarhed for mine Øine, den var ikke imponerende, men mild, klar og beroligende. Jeg følte min høire Haand berørt og hørte, ligesom langtbortefra, Hr. Dieffenbach's Spørgsmaal, om jeg følte dette. Dog kunde jeg ikke meere aabne Øinene, og kun ved Tegn kunde jeg bekræfte det. Derpaa hørte jeg endnu, som i stor Afstand, Lægernes Bemærkninger, uden dog at kunne skjelne deres Stemmer; jeg følte ogsaa, at jeg stønnede vilkaarligt. Men her høre mine Jagttagelser op. En Drøm begyndte. Vedvarende omflydt af en himmelst Klarhed, følte jeg en ubeskrivelig Ro, en unævnelig Lyksalighed. Dog var jeg ikke uvirksom. Det kom mig for, som om jeg tog levende Deel i Noget, der interesserede mig overordentligt, uden at jeg kan sige, hvori det bestod. Men ikke den mindste Anklang af noget Skeet eller Forbigangent bukkede op i mig; ikke den fjerneste Erindring om Livet forstyrrede min livsalige Fred – det var glemt. – Da slog jeg de matte Øine op; jeg var vaagnet. Først Forundring, derpaa en Følelse af Veemod greeb mig - den skjønne Drøm var forbi. Jeg blev mig bevidst, at jeg var paa Jorden. Da hørte jeg tale, saae Herrerne om mig, følte et Tryk i Munden, og pludseligt randt det mig nu, at jeg havde sat mig ned til en Operation. – Men Jnstrumenterne vare borte, og Blodet paa mit Tørklæde sagde mig, at Alt var skeet. Min Forbauselse var grændseles. Under en ellers sikkert meget smertelig Operation, som jeg havde ængstet mig saa meget for, havde jeg været roligere, lykkeligere, end nogen jordisk Glæde har gjort mig; medens mit Legeme havde været Jordens Lidelser underkastet, havde min Sjæl drømt Himlen. Af Operationen selv havde jeg ikke fornummet det Ringeste. Nu følte jeg mig mat, men fuldkommen vel, kun vare mine Lemmer noget stive, og skjøndt jeg strax igien kunde tænke ganske frit, gik det dog kun svagt og langsomt med at tale. Men efter en Times Forløb var ogsaa dette i sin gamle Orden. J nogle store Sygeanstalter i Berlin anstilles nu Forsøg med et fra Madagascar indført nyt Medicament, der langt skal overtræffe Blaasyrens Virkninger. Det fører Navnet Worara. Hvoraf dette farlige Lægemiddel tilberedes, er endnu en Hemmelighed. Det saa frygtede Ungs tiente, som kommer fra Java, skal være meget mildt i Sammenligning dermed.