Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1822-07-26
Tildragelser. Odense. Spanien. Som Man maatte befrygte fik Gardens Oprør et skrækkeligt Udfald, der fortjener en omstændeligere Beskrivelse. Allerede den 5 Juli skrev den permanente Cortes Deputation til Kongen, at hvis Høisamme ikke inden Aften gjorde Ende paa sit Fangenskab, maatte den betjene sig af sin konstitutionelle Ret til at oprette et Regentskab hvorpaa blev svaret: at Hans Majestæt havde befalet, at Gardebataillonerne i Pardo skulde stikkes ind under flere Garnisoner; men, som Man veed, vilde disse ikke adlyde Samme Dag fandt høist vigtige Underhandlinger Sted, mellem Kongen og Statsraadet, af hvilket han forlangte 1) Sikkerhed for sit af en republikansk og anarkisk Faktion truede Liv, 2) Raad, hvorledes Man skulde føre den ved Liberalernes Jnsulteringer for Øjeblikket vildledte Garde med Ære tilbage paa Pligtens Vei; 5) dadlede han Riegos Opførsel, som havde villet anmasse sig Kommanden over Armeen, og forlangte, 4) at vide, af hvad Aand Konseilet var besjælet. Dette svarede til første Punkt, at Man ikke kunde garantere Kongen Sikkerhed, da ha havde betroet sig i en tøilesløs Morderbandes Hænder, og de konstitutionelle Tropper allerede vilde have bemægtiget sig Pallaiet, hvis Man ikke havde befrygtet, at Monarkens Liv derved vilde komme i Fare, til den anden: at Gardebataillonerne ikke kunde behandles anderledes end efter Militærlovens hele Strænghed, og om Ære kunde der ikke være Talen hos meenederske Fædrelandsforrædere; til dentredie: at Riego ingen Aarsag havde givet til Klage, hvilken Bagvaskelse formodentlig var øst af den hyrede Tidende Jmpartial; og endelig til den fjerde Punkt: at Statsraadet vilde blive den besvorne Konstitution troe til sidste Aandedræt. Ved en ny Skrivelse lod Kongen det vide: at Selskabsbaandet var opløst, hvisaarsag han traadte ind igjen i alle sine Rettigheder; men herpaa svarede Konseilet: at Nationen ikke var Skyl deri, Kongen havde ingen Rettigheder uden dem, Forfatningen tilstod ham, hvorhos Man besvor ham, ved en rask Beslutning at drage sig ud af sin piinlige Stilling. Endnu samme Dag kom Efterretning fra Valladolid, at Garnisonen, bestaaende af 2500 Md., under den brave Gen. Espinosas Anførsel, var paa Veien til Madrid, for at understøtte Konstitutionens Venner, medens derimod en Fremmed skal have uddeelt Penge mellem Folket, for at hverve Tilhængere mod Forfatningen. Den 6 Juli forløb endda nogenlunde roligt, da Garderne i Pardo ved deres Rekognoscering bleve drevne tilbage af Forposterne fra Madrid, hvorover de hævnede sig ved at nedskyde en fangen Officeer. Det diplomatiske Korps gjorde den Dag Kongen sin Opvartning, medens Ministrene forgiæves bade om deres Afskeed. Blandt de Personer, som til den Tid meest vare omkring Kongen, nævnes Hertugen af Jnfantado, Grev Torreno, General Castagnos og Marqvis de las Amarillas. Den 7 Juli var derimod den sørgelige Dag, da Borgerblodet i Strømme skulde farve Madrids Gader. Endnu for dens Anbrud drog nemlig 6 til 700 Mk. af Oprørerne fra Pardo ind i Staden, deelte i 3 Divisioner, hvoraf den ene skulde bemægtige sig Artilleriparken, den anden afvæbne Nationalmilitsen paa Konstitutionspladsen, og den tredie bemægtige sig Soelporten. Kun det Sidste, lykkedes; thi de 2000 Militssoldater, som havde 2 Kanoner hos sig, bleve neppe Garden vaer, før de angrebe med en frygtelig Jld og for og den med Bajonetterne under Raabet: "Længe leve Friheden ind i de nærmeste Gader, hvorfra de adspredte Garder søgte Tilflugt paa Slottet, over deres i Hobetal nedskudte Kammeraters Liig. Medens dette foregik i Midten af Staden, adsplittede General Ballasteros de af Oprørerne, som igjen havde samlet sig ved Soelporten, og da Morillo ogsaa havde bemægtiget sig de Kongelige Stalde, begyndt. Man formelig at beleire Slottet og plantede Kanoner rundtomkring det, da det hvide Flag pludselig blev udstukket og en Parlamentair afsendt til Morillo, hvorpaa Fjendtlighederne ophørte. Nu sammentraadte en Junta, bestaaende af 2 Statsraader, 2 Medlemmer af Provindsdeputationen og 3 af Municipalitetet i samt 2 af Garnisonens Generaler, for at raadslaae over et nyt Budskab fra Kongen, hvori han vel ønskede, at gjøre Ende paa Blodsudgydelsen, men vægrede sig for at lade Garden af væbne, da det stred mod hans Kongelige Ære. Kun Overbringerne deraf, hvoriblandt Marqvis Casa Sarria, understøttede samme; alle de Andre modsatte sig det med Heftighed, og det blev tilsidst besluttet, at svare: "Man ønskede at Kongen, til Beviis paa sin Frihed, skulde betroe sin Persons Bevogtning til troe Undersaatter, og ikke til en Garde, som nylig havde besmittet fine Laurbær ved den, skjændigste Troløshed. De 2 Batailloner, som vare forblevne paa Slottet og ikke vare saa strafskyldige, skulde have Lov til at afmarschere med deres Vaaben, men uden Ammunition, til de nærliggende Landsbyer Vicalbaro og Leganes; men de øvrige fra Pardo, som ved deres Angreb havde forstyrret Hovedstadens Rolighed, skulde afvæbnes og arresteres, for ei at blive Offere for Folkets Raserie. Heri samtykkede Kongen omsider; men da Man vilde udføre Beslutningen og Garden havde opstillet sig i Geledder, for som det lod at afgive sine Vaaben, gav den pludselig Jld paa Militsen, der skulde modtage dem. Dog nyttede denne lumske Adfærd ikke til andet, end at den blev Signalet til et nyt Blodbad, som de langt talrigere konstitutionelle Tropper med fordobblet Hidsighed i anrettede mellem Oprørerne, der nu toge Flugten ud at Staden, forfulgte af Kavalleriet og Artilleriet under Morillo, Ballasteros og Riego, til den bælmørke Nat gjorde Ende paa Nedsablingen, hvorfor blandt flere General de Muy, en af Gardens Officerer, blev et Offer. Over en Trediedeel af de Undvegne var imidlertid bleven indfanget, og Resten kom efterhaanden tilbage med Bøn om Pardon, som ogsaa bevilgedes Alle undtagen de for Overeenskomsten fangne Officerer, der skulle skydes. Don Carlos Regiment besatte derefter Slottet, hvor den hele Kongefamilie henflød i Taarer, indtil Roligheden igjen var tilveiebragt Den 8 Juli holdt Vicebiskoppen af Madrid strax en høitidelig Messe, hvorpaa, under et uhyre Menneske=Tilløb, blev afsjunget et Tedeum. Snart lød det almindelige Raab: Kongen vise sig paa Balkonen! og nu fremkom strax Monarken og hilste Folket, der skreg ham imøde: Friheden leve!" Hs. Majestæt har allerede foruden Hertugen af Jnfantado, der offentlig opmuntrede Folket til at forsvare den uindskrænkede Konge, angivet 128 Personer som Hovedmænd for den Sammensværgelse, der arbeidede paa Kontrarevolutioner, og Monarkens Bortførelse. Derimod har Morillo meget fordeelagtig udmærket sig i disse Rædselsdage, og særdeles bidraget til Katastrophens heldige Udfald. Ligesaa megen Roes fortjener Franskmanden Hr. Ardouin, Chef for et af Madrids største Handelshuse, thi da de konstitutionelle Tropper vare ganske blottede for Peng medens Oprørerne havde fuldt op deraf, og de indfødte Kjøbmænd ikke vare hjemme, da Skatmesteren anmodede dem om Forskud, tilbød hiin 8 Millioner til dette Øjemeed, uden hvilke Man maaskee neppe havde seiret. Den 18de udstædte Municipalitetet en forrig Proklamation i Anledning af det Passerede, opfordrende Enhver til at udlevere de i Skjul krøbne Gardister, og sluttende med de Ord: "Fædrelandets Sag har seiret, Nationen, Forfatningen og Friheden leve! Samme Dag skal de fremmede Diplomatikere have holdt en Konferents, for at kunne give ligelydende Beretninger til deres Hoffer. Een af dem siges at have villet give Liberalerne Skyld. for alle Optøierne; men da den amerikanske Gesandt Hr. Forsyth fremstod og erklærede: at han vilde for hele Europas Øine erklære det Modsatte, blev en Depesche overeensstemmende hermed affattet og underskrevet af Alle, en Gesandt undtagen, som strax have skal forlangt Reisepas.