Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1806-11-19
Man læser nu de egentlige Rapporter fra Fyrsten af Hohenlohe og General Blücher til Kongen af Preussen, hvori de skildre alle udstandne Besværligheder og paafølgende uheldige Skjebne. Som man seer heraf, blev Fyrsten af Hohenlohes Plan, at naae Oder med sit Korps, kuldkastet, da han paa Rettraden fra Boitzenburg, som han efter de meest anstrængte Marscher naaede til den 27 October, uventet og tvertimod de ved Patrouiller indhentede Efterretninger stødte paa en overlegen Fjende ved Prentzlau, hvor han havde haabet at faae Brød og Fourage for sine udmattede Folk. Mange Batailloner vare uden Munition, hans hele ridende Artillerie tabt, for de fleste af de levnede Kanoner vare kuns 5 Skud tilbage, fra Stettin var han endnu 7 Mile, borte, afskaaren fra General Blücher, uden Kavallerie som var istand til at fægte meere - dette var hans Situation, da han nødsagedes til at kapitulere, for at spare unyttig Blodsudgydelse. "Jeg kan - vedbliver han - retfærdiggjøre mit Forhold under dette hele Feldttog for Nutiden og Efterverdenen, for Deres Majestæts Øjne og mig selv. Jeg troer at kunne bevise, at jeg var det ulykkelige Offer for mine foregaaende Forslags Tilsidesættelse. Mig rammer Ulykken, ikke Skammen. Jeg har anført en Armee, som uden Brød, uden Fourage og uden Munition paa en Cirkelbue skulde naae et Pas, der laae paa Chorden af denne Kreds, og paa denne Chorde bevægede Fjenden sig. Umueligheden at naae Maalet laae hverken i min Jver eller gode Villie, ej heller i mine Dispositioners Uhensigtsmæssighed. Beklage maae man mit store Uheld, bryde Staven over mig kan man ej General Blücher gjennemgaaer endnu langt omstændeligere og ligeledes med Sideblik til Andre sine Operationer, og siger strax i Begyndelsen: "At et fra Statens Middelpunkt og alle andre Tropper og Fæstninger afskaaret Korps efter 14 Dages Forfølgelse og efter at have bortskudt sin Munition i 4 Fægtninger, ødelægges af en 6 Gange stærkere Magt, behøver ingen Retfærdiggjørelse. Til at oversee Alt finder jeg her fornødent, foreløbig at anmærke, at indtil den 28de d. til den Hohenloheste Armee kapitulerede gik mit Korps's Operationer ud paa at forenes med samme og naae Oderen; siden var det min hele Bestræbelse, at trække den franske Magt bort fra Oder og Hjertet af det Preussiske Monarkie, for at kunne vinde Tid til vore Fæstningers Proviantering og de øvrige Preussiske Troppers og Russiske Armeers Ankomst. At jeg her ikke har været aldeles uheldig har Udfaldet viist, de 3 franske Hovedkorps, det Muratske, Bernadotske og Soul ske omgave mig, da jeg, blottet for al Munition, kapitulerede med 9400 Md. ved Ratkau imellem Kiel og Lybek. Nu gaaer han til den egentlige Detail fra den 24de October, hvilken Dag Fyrsten af Hohenlohe overdrog ham Kommandoen over Hertug Engens af Wartenberg fra Slaget ved Halle yderst svækkede Korps. Da Fjenden havde naaet Prentzlau for han, saa tog han under idelig Kamp med Fjenden Veien til Fürstenberg og Lychen og kom derfra den 28de til Boitzenburg. Da han netop den 29de vilde have marscheret til Prentzlau, erfarede han Fyrstens Kapitulation. Hans Korps var endnu 10500 Md. stærk. Lige for mig den Muratske, Armee ved Siden eller bag mig den Bernardotske, hvoraf hver var i det mindste dobbelt saa stærk som min, der hverken havde Brød eller Fourage og var yderst udmattet af de mange forceerte Marscher, var min Beslutning snart taget. Jstedetfor at marschere til høire Side til Preussen, marscherede jeg til venstre til Streliz, hvor jeg haabede at forene mig med det Weimarske Korps, og siden naae Magdeburg og operere i Ryggen paa Fjenden. Den 30te traf jeg samme, men erfarede nu først, at det Souliske Korps ogsaa kom mig imøde, hvorved min Forfatning blev endnu mere kritisk. For at ikke alle mine Tropper skulde omkomme af Hunger, maatte jeg om Natten fordele den i Landsbyerne, for i disse at finde nødtørftig Underholdning. Men, ved denne Fordeling resikerede mit Korps stedse at blive ad predt ved et fjendtligt Angreb. Jeg føiede derfor den Anstalt, at i Mørkningen skiltes Korpset af og en Time før Dag marscherede Regimenterne til den bestemte Rendezvous Mange Soldater faldt om og døde af Hunger. Marschen, gik nu under bestandige Attaker til Schwerin, Gadebusch og Lybek. Efter en blodig Arriergarde=Fægtning ved Landsbyen. Fahre vare Hovedqvarteerene ikke en Fjerdingvei fra hinanden. Marskal Bernardotte opfordrede mig her andengang til at kapitulere. Jeg frabad mig en for alle Gange denne Opfordring. Mennesker og Heste vare al for udmattede til at vove et Slag imod en 6 til 7 Gang, stærkere Fjende. Storhertugen af Berg var paa min venstre, Marskal Soult paa min høire Fløi og Bernardotte i min Fronte. J denne kritiske Stilling besluttede jeg at marschere den 5 November til Lybek og Traven fra Trave munde til den Punkt, hvor den berører det danske Gebeet. Armeen var i denne Position for et Par Dage i Stand til at modstaae den største Overmagt, naar Enhver gjorde sin Skyldighed; men dette var desværre! ikke Tilfældet. Fjenden trængte den 6te November ind af Burgporten, som forsvaredes af 16 Kanoner og 3 Batailloner, og det fordi hine Kanoner i mod befaling tildeels bleve trukne tilbage og desaarsag ingen Skade kunde tilføje Fjende i det eneste afgjørende Øjeblik. Efter denne uventede Hændelse førte jeg nu Tropperne imod Fjenden Gaderne o. s. v. Resten er i alt for frisk Minde, kuns anføres her endnu at han, efter sine egne Ord før Kapitulation ene havde Valget imellem at vove et fortvivlet Angreb ved at styrte sig imod den nu i det mindste Gange stærkere Fjende, eller at bryde det danske Teritorium. Det sidste hold jeg for uklogt, da et Dansk Korps forsvarede det og et Brud paa dets Neutralitæt ikke turde stemme til vore politiske Forhold. Det første vilde have havt en partie Fangenskab til følge, som var langt sørgeligere end under visse Betingelser. Ved Kapitulationens Slutning begi den ældste Officeer af Generalstaben den Feil, at ansætte Regimenterne langt stærkere end de vare i det han regnede de forud Fangne og Dræbte med. Tropperne i Almindelighed have viist en Udholdenhed, Troskab og Bravour, som overgik min Forventning og som under andre Omstændigheder havde gjort dem udødelige. Efter 3 Ugers uafbrudt Rettrade, efter daglig forceerte Marscher af 5 til 7 Mile, blottet for Alt, uden Klæder tildeels uden Skoe, ja, hvad endnu er mere i 3 Uger uden Brød og i 14 Dage uden Lønning, gjorde dog ethvert Regiment villigen hvad der forlangtes af det. Den gode Villie Standhaftighed og Beredvillighed til enhver Opofrelse lod sig ogsaa see endnu i sidste Øjeblik, selv efter Lybeks Tab." -