Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-10-09
Hvad den Formening angaaer, at de tildeels store Forbrydere, vi have i de sidste Aar seet straffede, hvoraf flere unge Mennesker paa nitten til nogle og tyve Aar, altsaa dannede i vore nye Almueskoler, burde vække Eftertanke om vore nye Skoleindretninger, kan Anm. aldeles ikke indsee, hvilken Tidsregning man her følger; thi, som bekjendt, blev Skolelærerseminariet paa Blaagaard først oprettet 1791, det paa Brahetrolleborg 1794, det i Vesterborg, 1801, og de øvrige, her i Landet, Tid efter anden, indtil det i Ranum 1815. Først 1814 bleve egentligen Seminarister udsendte fra Seminarierne; thi det ubetydelige Antal, som for den Tid var kommet derfra, fortjener ikke at komme i Betragtning. Da der endnu - 1819 - gives flere Skolelærere, som ikke ere seminaristisk dannede, maa der naturligviis Aar for Aar tilbage i Tidsrummet fra 1794 til 1817, have været ulige flere Skolelærere, som ikke vare oplærte paa Seminarierne, end af dem, som der vare dannede. Saavidt Anm. Erfaring strækker sig, vare Forbrydere sjeldent eller aldrig Mennesker, der egentligen vare oplyste, skjøndt vel nogle af dem kunne være i Besiddelse af endeel Kundskaber, især Hukommelseskundskaber; men derimod hørte og saae han, i Almindelighed, at Forbrydere, liden eller ingen Skolegang havde haft, og, om endog enkelte Lastefulde havde søgt Skolen, fulgte da deraf, at de havde lært Forbrydelser i Skolen, eller at det nyere Skolevæsen er Aarsagen dertil, Kan der ikke med ulige mere Rimelighed antages, at de hjemme i deres Forældres og Foresattes Huus havde slette Exempler for Øine, eller at de af Caracteer vare ildesindede, Er Tyveri og flere Laster hyppigere i vore Dage, end forhen, da vil den Kyndige nok vide at opdage Aarsagerne dertil, uden saa urigtigen at søge dem i det nyere Skolevæsen. Den Sagkyndige og Sandhedselskeren, der angav disse Aarsager, saavelsom de hensigtmæssigste Midler imod dem, vilde gjøre sig usigeligen fortjent af Menneskeheden. Naar man allerede nu ønsker, at see de velgjørende Følger, Skolevæsenets nye Organisation skal have saa vil Anm. alene anføre, at Mennesker, der ere i mere end almindelig Besiddelse af Kundskab og Erfaring, pleie altid at lade nogle Aar hengaae, inden de, i det Hele, gjøre Regning paa at see Frugter af andre Foretagender i Staten; saameget desmere maa det vel finde Sted, naar Talen er om de velgjørende Virkninger af det nyere Skolevæsen, som det er almindeligen bekjendt, hvormeget gammel Slendrian, Fordomme, o. s. v. lægge det hindringer i Veien. Ved ikke faa Leiligheder har Anm. haft den inderlige Glæde, paa flere Steder at erfare, at Præsten og den seminaristiske Skolelærer leve og virke i et meget venskabeligt Forhold med hinanden, hvor de begge giensidigen synes at indsee, at de kun ved Enighed og forekommende Venlighed, med Held kunne fremme Kundskab og Dyd i den dem betroede Kreds, hvor Præsten sætter sin Glæde i at opmuntre sine Skolelærere, saavel med Raad som i Gierning, og hvor de ligeledes søge deres Lyst i at hente Raad hos ham, som og i at vise ham den Ærbødighed ham, som deres nærmeste Foresatte, tilkommer. Men desværre, har han og haft Leilighed at bemærke, at stundom Præsten og Skolelæreren andre Steder leve i Uenighed med hinanden; at de næsten finde en Fornøielse i at være hinanden imod, som og i at dadle hinanden. Hvor forargerligt og skadeligt et saadant Forhold maa være for Menigheden, er indlysende, ligesom det og letteligen indsees, at der meget vanskeligt kan skiftes saamegen Nytte hvor de saaledes staae i et spendt Forhold til hinanden, som der, hvor begge besjæles af Religionens sande Aand, Fred og Venskab.