Aarhuus Stifts-Tidende, 1840-11-07
Fra Jylland førtes idelige Klager over det Byrdefulde i, at Bonden maatte kjøbe sit Brændeviin i ofte fjerntliggende Kjøbstæder, hvorved der opstod Smugbrænderier, der ikke kunde udryddes paa anden Maade, end derved, at der blev anlagt lovlige Brænderier paa Landet. – J Østifterne er der hidtil kun meddeelt Bevilling til eet Land brænderi, nemlig paa Samsøe; i Jylland meddeles Bevillingen heller ikke, uden paa Steder, der ligge fjernt fra en Kjøbstad. Frederik VI og Christian VIII have i denne Henseende fulgt et og samme Princip. – "Randers synes at udstrække sine Fordringer vel vidt, naar det vil have et saa stort Territorium, som det, der benævnes som dens Søgningsdistrict. Dette strækker sig endog til en stor Deel af Viborg Stift, navnlig ligger Ulstrup i Viborg Amt." Brock. Viborg Amt strækker sig lige til Randers Porte, saa den Omstændighed, at Ulstrup et ligger i Randers Amt, aldeles ingen Betydning kan have efter de locale Forhold. Luttichau stemte mod en Comitee. Man maatte oppebie nogen Tid, for at lagttage, hvilket Afbræk Landbrænderierne vilde gjøre Kjødstædbrænderierne. Brock. "Her behøves sandelig ingen Prøve eller Erfaring; det er utvivlsomt, at det billigere Product vil bliv afsat. Allerede nu sælges i Randers Brændeviin fra Khvn. og Aarhuus, hvor Productionen drives mere i det Store." Rummelhoff. Dersom Sagen udsattes, indtil man erfarede, hvilken Skade Kjøbstæderne lede, kunde disse let imidlertid faae et Stød, som ikke siden lod sig redressere." Jngerslev. Vi have Erfaring nok fra Sjælland, og behøve ikke, her at erhverve den samme Erfaring. 42 Stemmer mod 15 stemte for en Comitee. Rummelhoff oplæste hernæst de af ham indleverede og understøttede Andragender fra Thisted, Nykjøbing, og Skive, hvilke hovedsageligen gaae ud paa, at al Klarering ved Aalborg, som hidtil har været paabuden de forbiseilende Skibe paa deres Farter ind og ud af Fjorden, maa blive ophævet, samt at de i Aalborg paabudne Havnepenge af Skibe og Varer, som hverken indlægge i Havnen, eller der losses eller lades, maa bortfalde. Brinck-Seidelin og Hald havde Betænkeligheder ved at give denne Sag Fremme. Aagaard anbefalte den. Nielsen: "Aalborgs Havnevæsen er en særskilt Jndretning, som ikke vedkommer Byen, men staaer under Admiralitetet. Havneafgiften, som svares, er et billigt Vederlag for Benyttelsen af Havnen og Bolværkerne. Aalborg By har aldeles ingen Jnteresse i, at Skibene tilLiimfjordens Kjøbstæder der klarere, men den hele Jndretning er foranstaltet i Toldvæsenets Jnteresse. – Siden hiint ulykkelige Gjennembrud, hvorved Aggerkanalen dannedes, er Antallet af de Skibe, der passere Hals, kun omtrent en Trediedeel mod for. At Afgiften nedsættes saasnart muligt, er naturligt, men aldeles at ophæve den, vilde neppe være i sin Orden. Rummelhoff. Der andrages paa Fritagelse for de Skibe, der slet ikke benytte Havnen, men nu ligefuldt maa betale den betydelige Afgift. Nielsen. Der er neppe et af 10 Skibe fra hine Kjøbstæder, som jo have noget at losse eller lade i Aalborg. Rummelhoff betvivlede Rigtigheden heraf, men fandt det ialtfald lige urigtigt, at Afgift svaredes uden nogen Grund, hvad enten det saa gik ud over faa eller mange Skibe. Commissarius berigtigede Nielsens Yttring, at Aalborg Havnevæsen hører under Admiralitetet; det hører under Generaltoldkammeret. "Det er ikke Aalborg uvedkommende, hvorledes Havnepengene ere regulerede, thi det er netop med Hensyn til Aalborgs Tarv at de ere saaledes regulerede, som de ere." En Comitee besluttedes med 31 Stemmer mod 15. (Rummelhoff, Nielsen, Brink-Seidelin.) Sjette Møde, den 21de Octbr. Præsidenten havde bl. A. modtaget følgende private Andragender: Brock - Petition fra 352 Jndvaanere Randers om Skattebevillingsret; Seidelin - Petition fra 79 Jndv. i Veile og statsretlige Garantier. Adressen til Hs. M. blev oplæst. J den udtaler sig, paa en smuk og hjertelig Maade, Taknemlighed for det, Landsfaderen allerede har deels givet, deels forberedet, og Tillid til Ham, at Han med ufravendt Sind vil granske over de rette Midler til Udviklingen, af vore Samfundsforhold til de forskjellige Statsdeles inderligere Sammenknytning og til Betryggelsen af en lykkelig Fremtid for det elskede Danmark. Hvilken Riigdom og Vægt ligger ikke i de simple Ord, Og hvor rigtigt have disse Folkets Mænd opfattet og tolket Betydningen af deres vigtige Kald, idet de sige til Kongen: Hvad der, efter vor Overbeviisning, betinger Folkets Vel, ville vi uforbeholdent og med freidigt Haab fremføre for Thronen." Rummelhoff oplæste to Andragender om Oprettelsen af en Commission for Styrmands-Examen i Aalborg. Flere yttrede, at der var stor Trang til en Examinationsanstalt for Jylland. Commissarius havde Betænkeligheder, hvilke dog Rummelhoff bestræbte sig forat bortrydde. Rosenørn fandt det billigt, at Jylland fik en egen Examinationsindretning. 34 Stemmer mod 10 stemte for en Comitee (Rosenørn, Roulund, Rummelhoff). Syvende Møde, den 22de Octbr. Jensen oplæste et Forslag til en Petition om nogle Forandringer i den ordinaire Arvegangsmaade, saa Qvindesperson skulde arve og tage lige Lod med Mandsperson og Moderen arve sit Barn ligemed Faderen. Brock var den Første, der reiste sig, for at anbefale dette Forslag. "Alle Tiders Erfaring har lært, at den Mægtige misbruger sin Jndflydelse; men aldrig har Nogen i den Grad misbrugt sin Vælde, som det stærke Kjøn, Manden, ligeoverfor det svage Kjøn, Qvinden. - Kun den større Oplysning og Dannelse bidrager til at gjengive Qvinden hendes Ret, men saalænge hun ikke i enhver Henseende har lige Ret med Manden, staaer der endnu Noget tilbage." Nygaard udtalte sig i modsat Retning. En af vor Tids største Staksmænd, Ancillon, har yttret, at vægtige Grunde talte for, at Qvinden aldeles ikke stædtes til Arv, idet hendes personlige Elskværdighed burde skaffe hende den stilling, hvori hun kan opfylde det hende af Naturen anviste Formaal, Manden vilde da ikke see paa den Formue, hun eiede eller kunde vente, men paa hendes personlige Egenskaber." Til en væsentligere Forandring i Arvelovgivningen kunde der imidlertid vel være Grund, saaat ikke Børns (endsige Udarvingers) Arveret skulde indtræde, saalænge Faderen lever, om han endog indgaaer nyt Ægteskab, og ei heller saalænge Moderen, efter hans Død, henlever i Enkestand. Brock. "Dette Anliggende er vel for omfattende til, at vi nu kunne indlade os derpaa. Hvad derimod den Qvindens Elskværdighed angaaer, som skal være det eneste Motiv for Manden til at vælge sin Kone, da kan det være bravt nok; men det er ikke gjort dermed. Der skal Penge til Enkekasse, Udstyr og meget mere, saa at Døttrene vel kunne behøve at faae den noget større Arvelod, som lige Adgang til Arv vil give dem." Commissarius. Den Forskjel, vor Lovgivning gjør mellem Mandkjønnets og Qvindekjønnets Arveret, er vistnok i sig selv en Ubillighed, hvortil man i de fleste andre civiliserede Stater Jntet kjender." Præsidenten. "Det er bekjendt, at Nordens Nationer udmærkede sig i Oldtiden ved den større Agtelse, de, fremfor andre Oldtidsfolk, viste Qvinden. Det vilde derfor være meget paafaldende, om vi skulde være de Sidste, som indrømmede Qvindekjønnet en Ret, der, efter al naturlig billighed, tilkommer dem, og dog er det næsten kommet dertil!" Fleischer ansaae det for afgjort, at en Comiteburde nedsættes. 44 mod 3 stemte for en Comitee (Nygaard, Otterstrom, Bruun. (fortsættes.)