Jyske Efterretninger, 1823-01-18
Blandinger. Om Klapperslangens Tryllekraft. Herr John Hovidson fortæller i sin nye Reise i Over-Canada følgende: Da jeg var træt af at ride, steeg jeg af min Hest og satte mig ned ved Foden af et stort Træe, som udbredte sin Skygge over en Bæk, hvori smaae Fiske spillede. Ethvert Aan dedræt var opfyldt med Blomsternes Vellugt; men undertiden kom mig ogsaa en besynderlig bedøvende Duft i Næsen, hvortil jeg i nogen Tid ikke var i Stand til at opdage Aarsagen. Endelig saae jeg det smaae Slanger krybe frem af en forraadnet Trænstamme, som laae i Nærheden af mig, og da dem er Duft tog i Øjeblikket stærk til og igjen af, ligespande bortfjernede sig, saa overbeviste jeg mig strax og at Duften kom fra dem. Jeg har siden efter erfremret, at dette Slags Slanger naar de ligge i Soleyler give en højst behagelig Lugt fra sig; men derimstinslet ingen naar de ere stive eller døde. Jeg gikte paa lidet Stykke efter dem og erfarede ved denne Leilhun hed første Gang paa mig selv, at Tryllekraften ha visse Slanger strækker sig endog til Mennesket segels saasnart de vendte sig om og gave en Lyd fra hun med deres Klapper, saa opfyldte en fortryllende Duer, strax Armospæren. - At Slangerne have den Erfor at kunne fortrylle, som saa mange Naturkyndige hasom villet nægte dem, er noget, om hvis Rigtighed med i Over-Canada er almindelig overbeviist. Mannu Mennesker have været Øjevidne dertil og jeg saa har været det. Da jeg en Sommerdag streifendigjennem Skovene, kom jeg til Randen af et lisa stillestaaende Vand, paa hvis Overflade der svøve mede en Frøe i en fuldkommen Roligheds Tilstaver, og uden Bevægelse ligesaadan, som den vederqvægne de sig i Solen. Jeg berørede den skjødesløst med nu Stok; men ganske imod min Forventning rørte desig ikke, og da jeg skulle see nærmere til, saa begge kede jeg, at den paa convulsivisk Maade spærrog Munden op og gittrede meget med Bagbenene. Sti derpaa saae jeg i Nærheden af den en sort Slang som laae ganske stille ved Randen af Vandet og sig fæstede sine funklende Øjne saa stærkt paa Frøen, jeg strax begreb, at den var fortryllet. Saa og Slangen vendte Hovedet til den ene eller til den at den Side, saa fulgte den ulykkelige Frøe den, ligesom den blev umodstaaelig trukken af en magnen Kraft. Undertiden søgte den vel paa en svag Maat modstaae Bøiningerne; men strax derpaa venden sig igjen mod Slangen som den blev dreven det til af en heftig Længsel, der vel var forbunden m. Afskye, men som den dog ikke kunde modstaae. Slagen laae med halv aaben Mund og dens Blikke vil ikke et Øjeblik fra Byttet; thi det vilde have i Palblikket gjort en Ende paa Fortryllelsen. Dette vi jeg nu bevirke, jeg kastede derfore et stort StyTræe ned i Vandet, som faldt imellem begge Dyng, og bevægede Slangen til at flygte; nu dukkede Frøtstrax ned under Vandet og skjulte sig i Dyndet. v. At Slanger ogsaa kunne fortrylle Mennesker blig troet af mange, og jeg maa tilstaae, at jeg og troer det efter det, som jeg har erfaret hos mig sig En gammel Hollænderinde som boer i Telve ApGreet i Niagara Districtet fortæller meget omstræfhvorledes hun eengang er blevet fortryllet at lange, og jeg har hørt en Bonde fortælle hvor denne Ulykke eengang mødte hans Datter: En Sommerdag udbredede hun vaade Klæder paa Buske, som stode uden for Huset for at tørre Hendes Moder forundrede sig over, at hun saalænge borte, især da hun saae hende staaer paa et Sted uden at bestille noget. Hun kald hende flere Gange; men fik intet Svar og da an derpaa gik hen til hende, saa fandt hun hende a bleeg som et Liig. Hun stod opret uden Bevæ- og ligesom hun var naglet til det Sted hvorpaa stod. Sveden flød hende ned af Panden og Hæn vare i en krampeagtig Bevægelse. Lige over digen laae paa en Bielke en stor Klapperslange, dreiede Hovedet fra en Side til en anden og hefsine Øjne ufravendt paa hende. Hastig slog Moderen Dyret med en Stok, og i Øjeblikket, dette forlod Stedet kom Pigen igjen til sig selv, god en Strøm af Taarer; men var i nogen Tid lag og saa heftig bevæget, at hun ikke formaae gaae hen til Huset. (Det er vel muligt, at foromtalte Fortryllelse kan finde Sted. - Men maae ventelig ikke forklare det som et Hexeri: som en Angest og Forfærdelse, der betager det og selve Mennesker, der have Frygt for Slan thi - vare de Sidste væbnede med en god Stok og Slangen bort, ville hele Tilfældet være endt.)ed Vesuus sidste Udbrud have adskillige Floder og ikke forandret deres Løb. Der har ogsaa heraf met sig flere staaende Vande.