Aalborg Stiftstidende, 1839-03-12
Kjøbenhavnsposten" indeholder Følgende: Den 13de Fbr. gik en Snedkersvend Carl Ernst Hogrefe gjennem Colonnaden paa Amalienborg med en tændt Cigar, men da Skildvagten forbød det, tog han den strax af Munden, og først da han var midt paa Pladsen, omtrent 5 Alen fra Hesten, begyndte han igjen at røge. Et Øieblik efter hørte han Nogen løbe bag ved sig, og da han vendte sig om, saae han det var Skildvagten, der, uden at mæle et eneste Ord, med Geværkolden slog ham over Armen, saa at han for længere Tid er sat ud af Stand til at arbeide, og muligen for bestandig har tabt endeel af sin Kraft i den høire Arm. Han er nu indlagt paa almindelig Hospital. Da det er Hospitalsofficianternes Pligt, at gjøre officiel Anmeldelse om enhver ved Overfald foranlediget Beskadigelse, og de, selv om de i deres Loyalitet skulde gaae saa vidt, at ansee Alt, hvad en rød Trøie har gjort, for velgjort, dog umuligen kunde opkaste sig selv til Dommere om, hvorvidt i nærværende Tilfælde Soldateskens lovlige Tvangsret er bleven overskreden, saa maa man forudsætte, at der alt er indledet Undersøgelse om Sagen, og at vedkommende Soldat, hvis ovenstaaende Beretning befindes rigtig, alvorligen vil blive straffet for sin Brutalitet. Men hvad vi her nærmest ville henlede alle Vedkommendes Opmærksomhed paa, er at betænke, hvad der kunde været Følgen af en saadan Scene, hvis den var foregaaet paa Garnisonspladsen, i Stedet for paa Amalienborg. Paa sidstnævnte Sted er det nemlig ved et kongeligt Rescript til General Bülow forbudt, at røge Tobak, men paa Garnisonspladsen har Kongen tilladt det, men kun Gouverneuren forbudt det. Soldaterne ere nødte til at lystre Gouverneuren, men med en kongelig Tilladelse i Haanden ere Borgerne, hvis vi ellers have rigtigen forstaaet den danske Statsforfatning, ikke forpligtede til at underkaste sig hverken en underordnet Embedsmands eller en udenlandsk Prinds's Forbud. Jndeholder nu en Scene, som den ovenfor skildrede, noget for al menneskelig Følelse i høi Grad Oprørende, at et Menneske skal lemlæstes, fordi han midt paa en stor, med Stene brolagt Plads tager en Cigar i Munden, efterat han vel kunde mene, allerede tilfulde at have efterkommet den til ham gjorte Opfordring, – saa kunne vi overlade til Enhver at bedømme, hvad Jndtryk dette maatte have gjort, hvis Manden var bleven slaaet fordærvet for at have gjort, hvad Kongen havde tilladt, men en Anden havde forbudt, og hvilke beklagelige Følger, det kunde have havt, hvis en stor Folkemængde havde været Vidne til en saadan Medfart. Efter dette kunne vi ikke andet end gjentage vor Opfordring til alle Vedkommende, at gjøre Hs. M. Kongen opmærksom paa den Modsigelse, der finder Sted imellem hans egen allerhøieste Tilladelse og en af hans Embedsmænds derimod stillede Forbud, for at denne Strid kan blive hævet enten derved, at Gouverneurens Forbud tilbagetages, eller hvis man vil forskaane ham for en saadan Dementi, at de ved allerhøieste Sanction erholde Lovskraft. Hvilket der skeer, er næsten ligegyldigt, men det er ikke ligegyldigt, om man skal være uvidende om, hvad der er Lov, og hvem der kan give Love. Et skjønt, rørende Exempel paa den Beredvillighed, hvormed Hovedstadens Jndvaanere række Haanden til ædle Foretagender, er atter givet i disse Dage. J Fredagsnummeret af "Dagen" og i Adresseavisen for i Løverdags læstes en Annonce fra dHrr. Cancellir. Deichmann, Pastor Gad og Dr. med. Sommer og 7 Børn, som vare blevne fader og moderløse, og ingen Paarørende eller Venner havde, der kunde yde dem virksom Hjælp. Navnligen indeholdt Annoncen en Opfordring med Hensyn til de 4 yngste, der ere under 12 Aar, om af christelig Kjærlighed at antage sig et af dem, idetmindste midlertidigen. Jfølge den Berlingske Tidende meldte der sig strax en Mængde Velgjørere, deels med Pengebidrag til disse Børns Forsørgelse og deels med Tilbud om at modtage et af dem som deres eget, og inden Løverdag Middag havdes Udsigt til alle Børnenes gode Forsørgelse. Med en Jnderlighed, der rørte Tilhørerne til Taarer, frembar Hr. Pastor Gad i Søndags ved Prædikenens Ende sit Hjertes Tak paa de Umyndiges og Menneskelighedens Vegne, og nedbad over Velgjørerne den Løn, deres Hjerter attraae. – J en kort Beretning desangaaende af Hr. Pastor Gad i "Dagen" tilføier han det smukke Ønske: Gid de Umyndige selv i en voxen Alder maae vide paa en værdig Maade at takke deres Velgjørere!" (Som man senere erfarer ere de omtalte Smaa alle Børn af afdøde Juveleer Steenstrøm, hvis Hustru ogsaa for kort siden døde.) Løverd, den 2den ds. forsvarede Cand. med. & chir A. Hannover sin for Licentiatgraden i Medicinen skrevne Dissertation. De ordentlige Opponenter vare: Dhrr. Professorer Eschricht og Stein. Respondents var Cand. med. & chir. N. F. Ravn. Af Auditoriet opponerede Cand. med. & chir. Melchior, Regimentschirurg Schytz. Dr. med. Haugsted og Cand. med(Dag., B. T. og Kbhpst.)& chir. Feweile.