JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Jyllandsposten, 1840-11-06
Naar undertiden den gamle store Klokke i Taarnet bliver ubrugbar og trænger til Omstøbning, da nedtages denne vægtige, skjøntlydende Klokke, gjøres i Skillingen, eller og den omstøbes og ophænges paa Herregaarden og forlyster der Borgherren ved sin skjønne høitidelige Lyd og sammenkalder Arbeidsfolkene til Grødfadet. Jstedetfor denne gode gamle Klokke ophænges da gjerne en lille ussel Madklokke af 1 a 2 Lpds Vægt, og som neppe kan høres i de ved Kirken nærmest liggende Bønderhuse. Saaledes erindrer jeg fra min Barndom, medens jeg var hjemme hos mine Forældre i Søby, at der i Byens Kirke var en herlig stor Klokke. Nu er den nok enten solgt, eller ogsaa det er den, som hænger nede paa Kirkeierens Gaard, Clausholm, og der antyder, naar Maden er færdig. Den, der nu er i Søby Taarn, er en sand Dvergklokke, og har en ynkelig svag Lyd, som neppe kan høres af de Nærmestboende. Men maa Kirkens Tilbehør da saaledes forringes og formindskes efter Eierens Godtbefindende? – Ja, en Tid gik det an, da der vare lemfældige Provster; under den nærværende Provst gik det visselig ikke an, det veed jeg, thi da samme Kirkeeier anskaffede til Skader, og Halling Kirker Communionbægere af Messing, der irrer stærk, og let kan forgive Communicanterne, androg nok den virksomme Provst for Cancelliet, at der burde anskaffes Sølvbægere. Om det er skeet, vides ikke. - Ja desværre have mange Kirkeeiere kun liden Sands for at forskjønne og beqvemmeliggjøre vore Kirker; de ansee ofte Kirketienderne som et Middel til Berigelse, og vi Bønder maae lade os os saameget gefalde, hvad Herremanden vil.
Jyllandsposten, 1840-11-06
Nyheds Post. Det bemærkes i Fædrelandet i en Artikel om "den jydske Stænderforsamling og Constitutionsspørgsmaalet", hvori næres de gladeste Forhaabninger om det folkelige Sind, den mandige Uafhængighed og frimodige Ærlighed, som man venter sig af de jydske Brødre ved nærværende Stænderforsamling at Mænd, som Ole Kirk og hans Lige have meget tilfælles med hine stolte norske Odelsbønder, der paa Norges Storthing have været Frihedens urokkelige Bolværk. Saadanne Mænd ville ikke lade sig føre i Ledebaand af Folk som Fjeldstrup, men ved Siden af den levende Paaskjønnelse af, hvad de skylde Frederik den Sjette og hvad de kunne vente sig af Christian den Ottende, ville de dog aldrig glemme, at deres Fædre ingen Part havde i Jndførelsen af Enevældet i Danmark, og at dette for dem har baaret bittre Frugter. - Om Friis og Lüttichau, hedder det: "disse repræsentere Aristokratiets agtværdigste Side, saadanne Mænds borgerlige Uafhængighed og stolte Æresfølelse er et Element, der kraftigen kan medvirke til Skabelsen af en fri Forfatning, og under en saadan vil finde en ligesaa hæderlig, som almeennyttig Virkekreds. - Embedsmænd som Fleischer og Brinck-Seidelin, Jordbrugere, som Roulund og Nyholm og Kjøbstæd borgere, som Funder og Schytte – Alle tilhørende hiin store tredie Stand, der ligge siden den franske Revolution og til den Dag i Dag har havt den største Indflydelse paa Begivenhedernes Udvikling, dem er det, om hvilke man med Tillid tør spaae, at de først ville indbringe, kraftigst understøtte og consequentest gjennemføre de Forslag, der skulle staae som de lysende Udgangspuncter for Danmarks Gjenfødelse i Frihed og Velfærd. Og siden vi her ere komne til, som Exempler, at nævne visse bestemte Navne, saa kunne vi ikke forlade dette Punct, uden endnu at henvise til hine tvende ædle Oldinger, Møller Wulff og Oberst Brock, der i de tvende sidste Forsamlinger have spillet en saa hæderlig Rolle.
Jyllandsposten, 1840-11-06
Man forventer nu at see offentligen fremsat, hvorfor det 11te Landdistrict saa uforsvarligen ei repræsenteres ved nærværende Stænderforsamling, idet de vedkommende Retsbetjente, Justitsraaderne Seidelin og Reiersen samt Birkedommer Kampmann, hvis Dele af Jurisdictionen ere underlagte bemeldte District, i saa Henseende skylde at oplyse Publikum om, hvori denne utilgivelige Forsømmelse grunder sig, og hvorom Godseier Nyholm ved Stænderforsamlingen yttrede, at saadant, ifølge Commissarii Meddelelse, grundede sig i den vedkommende Valgdirecteurs Langsomhed og Lunkenhed, hvorpaa Commissarius bemærkede, at Cancelliet har tilkjendegivet Valgdirecteuren sin Utilfredshed med den stedfundne Forhaling af Valget, og Følgen vil derfor blive, at denne ikke vil kunne erholde de Omkostninger erstattede, som maatte være medgaaede tilde specielle Valglisters Erhvervelse, saavelsom i Anledning af Budsendelse m.v. – Det vilde ved denne Leilighed ikke være af mindre Jnteresse at vide, hvori saadan Pligt forsommelse grunder sig, som den, ifølge hvilken, der efter Cancelliets Ordre, er bleven constitueret en Skifteforvalter til at slutte de 42 Skifter, som i Justitsraad Seidelins Jurisdiction over Tiden have henstaaet usluttede. - Det vil nu vise sig, hvorvidt det vil lykkes Hr. J. Nathansen fra Randers at gjennemføre den Plan til Hesteracens Forædling i Jylland, hvorfor han saalænge med Udholdenhed har ivret. At der i denne Retning vil kunne opnaaes stor Fordeel for Provindsen, saafremt en Sag af dennes Vigtighed bliver taget rigtigen og med behørig Consequents gjennemført, om endogsaa kun som foreløbigt Forsøg i et enkelt District, derom kan man vist neppe nære nogen Tvivl. At en Mand, som J. Nathansen, der efter at have gjennemgaaet de største Krænkelser, ikke destomindre fortsat kan arbeide for et, ifølge hans Overbeviisning, stort Nationalgode, dette kan man ei andet, end prise. Saameget er vist, at man neppe forløber sig ved at antage, at ifald denne saakaldte gale Mand havde en saadan Sum af 18000 Rbd. at disponere over, som Comiteen for den jydske Hesteraces Forædling nu snart har sat Veie for, ved at lade denne Capital for største Delen tilflyde de slesvig-holsteenske Væddeløbere, da vilde sikkerlig for det Heles Vel altid et ulige bedre Resultat vise sig, end det, der nu er udgaaet af de anvendte Summer. I en Provinds, hvor kloge Folk som oftest ved kloge Planers Udførelse møde de meest uoverstigelige Hindringer, der er det saare gavnligt, at gale Folk tage sig af Sagen. Hvo kjender saaledes ikke Jndholdet af den ypperlige Plan om Viborg Hedes Beplantning med Naaletræer, ligesom disse Skoves Anlæg trindt om i Provindsen - men hvad nytter det Alt til, seer man mindste Frugter deraf, nei, gid derfor ogsaa, at her en gal Mand saalænge vilde rykke ved Tingene, indtil denne gavnrige Jdee vilde kunne bliver realiseret.
Jyllandsposten, 1840-11-06
- Den talentfulde Acteur Printzlaus Aftenunderholdning blev i Aarhuus bivaanet af et talrigt Huus. Hans Declamations=Nummere bleve fremsagte med den Varme, Inderlighed og Kraft, som i saa høi Grad udmærker denne sande Kunstner. De tydske Arier, som bleve udførte af endeel Mandfolkestemmer, toge sig ogsaa ret godt ud, i hvorvel de manglede den Styrke i Udførelsen, som var saameget nødvendigere, som Chorene vare anbragte formeget i Baggrunden af Scenen. Var "Somandstykket bleven udført af Kunstneren i Costume som Sommand, havde dette dog mulig endnu mere forhøiet dets Effect. Epilogen havde man hellere ønsket fremsagt, end udsungen, hvilket, ved de flere Vers, gjorde den slæbende og langtrukken. - At Hr. Printz laus afgjorte Talent og fortrinlige Udførelse af Elskerroller maa skaffe denne lovende Skuespiller Ansættelse ved det kongel. Theater, kan man intet Øieblik betvivle, saalænge sandt Talent og kunstnerisk Værd skal gielde som Regel for Antagelsen ved et Theater, som i Hovedstaden burde gjøre Alt, for at erhverve duelige Subjecter for Scenen. At Printzlau her vilde indtage en ganske sjelden Plads, dette er udisputeerligt, og beklageligt vilde det være, om andre chicaneuse Forhold skulde gjøre ham den Adgang stridig, hvortil hans sceniske Dygtighed ligefrem berettiger ham.
Jyllandsposten, 1840-11-06
I Anledning af det Jnserat, som blev tilstillet "Jyllandsposten" ang. Kredsslagning om en Skoleofficeer i Horsens, har jeg underhaanden erholdt Oplysning om, at Beretningen skal være usandfærdig, hvorfor jeg herved nødsages til at erklære, at intet Jnserat, hvor Navngivelse af bestemt Person finder Sted, eftertidig bliver optaget i Bladet, medmindre vedkommende Forfatter opgiver Navn og Stilling. C. G. Clausen. Af dette Blad udgaaer to Nre, ugentlig, som betales med 1 Rbdr. 1 Mk. Qvartalet. Subskription derpaa modtages i alle Provindsens Boglader.
Jyllandsposten, 1840-11-06
Trykt i Aarhuus Stiftsbogtrykkerie.
Jyllandsposten, 1840-11-10
Jrlands often. Udgivet af et Selskab. Redigeret af C. G. Clausen. 3die Aarg. Tirsdag d. 10. Novbr. 1840. No 1. Maa trykkes. Nielsen.
Jyllandsposten, 1840-11-10
Til Stænderforsamlingen i Viborg.
Jyllandsposten, 1840-11-10
Undertegnede Landmænd i Aarhuus Amt og Stift, der med Ængstelse skue Fremtiden imøde, idet de føle det usikkre i vores og Fædrenes Stilling, saalænge Landets Vel alene afhænger af den Mands Personlighed, som sidder paa Danmarks Throne, tillade os at fremsætte vore Ønsker i den Anledning for Nørre-Jyllands Provindsialstænder, i det Haab, at disse ville frembære samme for Thronen. Vi mene nemlig, at da det er uvist, om enhver efterfølgende Konge vil føle ligesaa varmt for Fædrelandets Vel, som den oplyste og mangesidig dannede Mand, der nu beklæder Thronen, er det nu den rette Tid at anholde om saadanne Forandringer, der kunne sikkre Nationen mod Vilkaarlighed og mod at see dens Finantser bragte i en endnu slettere Forfatning, end de nu ere, eller rettere, igjen see den Ligevægt mellem Jndtægter og Udgifter tilveiebragt, som i de senere Aar er indtraadt, og som vi maae tilstaae, i det Mindste for endeel formenes, at maatte tilskrives Provindsialstændernes Jndflydelse. For en saa oplyst Forsamling ansee vi det overflødigt, at fremstille nogen yderligere Udvikling af vore Forhold, og tillade os derfor at indstille, at Provindsialstænderne for Nørre-Jylland ville indgaae til Hs. Majestæt Kongen med en allerunderdanigst Petition om: "At han vil forunde Folkets forenede Repræsentanter en besluttende Medvirkning, saavel ved Lovgivningen i Almindelighed, som ved Bestemmelsen af Statens Jndtægter og Udgifter i Særdeleshed." Skrevet i October 1820.
Jyllandsposten, 1840-11-10
Foruden at ovenstaaende Petition Løverdagen den 31te October af en betydelig Deel Landboere blev underskreven i Aarhuus, som, ifølge skeet Annonce, i denne Anledning vare mødte, skred Forsamlingen bemeldte Dag til, ved adskillige Afskrifter af Petitionen at sørge for, at disse kunde circulere i Aarhuus Amt og Stift til Vedkommendes Underskrift, idet man forbandt sig til at tilbagelevere alle Exemplarerne Løverdagen den 14de Novbr. til Hr. Gjæstgiver Larsen i Aarhuus, hvorfra de Dagen efter skulle vorde indsendte til Stænderne i Viborg, hvor man antog, at Forfatningsspørgsmaalet endnu ei vilde blive endelig discuteret forinden sidst i indeværende Maaned, idet Sagens foreløbige Behandling havde fundet Sted i den sidste Uge i forrige Maaned.
Jyllandsposten, 1840-11-10
Det fortjener at bemærkes, at man kun med sand Glæde kunde overvære bemeldte Forsamling, hvor Alles Ønsker saa eenstemmigen udtalte sig om det uberegnelige Gode, som vilde tilflyde Nationen i det Øieblik, at Majestæten vilde bønhøre Folkets indstændige Begjæring om, at Landets Børn maatte forundes saadanne Garantier, der eftertidig vilde sikkre dets National velfærd og holde Rystelser ude, som tidligere have beængstiget og svækket Statskraften. Med det varme Ønske, at vor indsigtsfulde Konge, efter Stænderforsamlingens Tilendebringelse, vilde gaae ind paa de mangfoldige Andragender, der nu i denne Retning overalt i Landet ere fremlagte, adskiltes Forsamlingen. Bemærkning om Hovedlandeveien mellem Viborg og Sallingsund, samt Færgefarten over dette Sund til Morsø.
Jyllandsposten, 1840-11-10
Landeveien fra Viborg til Skive gjennem Nørlyng og Fiends Herreder er i det Hele taget ret god og er under hyppigt Tilsyn. Dog er den noget sandig, og kunde paa visse Steder meget forbedres, ved at paaføre den et lidet Lag Leer, NB. om det i denne sandige ufrugtbare Egn kan erholdes. Den sidste Deel af denne Vei, nemlig fra Tastum Søe til Skive, er imidlertid saagod, som med billighed kan forlanges. Med Hensyn til Veien fra Skive til Sallingsund, da er denne ligeledes holdt i særdeles god Stand. Men to Ting savner dog den Reisende, nemlig 1) Milepæle, som man i Almindelighed pleier at finde paa de allerfleste Hoved veie, og dernæst 2) en priviligeret Kro omtrent midt i Salling, f. Ex. i Ballum, hvor man i strængt Veir og Føre kunde erholde nogen Forfriskning, baade for Mennesker og Heste. Men da en saadan Kro paa visse Aarstider formodentligen kun vilde faae liden Freqvents, burde maaskee Privilegiet meddeles Værten gratis. Angaaende Farten over Sallingsund, da maa man i Sandhed tilstaae, at den er billig, ligesom ogsaa at Færgemanden og Folkene ere særdeles flinke og tjenstvillige mod de Reisende. Fremdeles maa det indrømmes, at de derværende Fartøier ere holdte i god Stand, og vistnok ogsaa ret sikkre i Magsveir, men Farten er noget langsom. Naar der derimod gaaer svær Strøm og i stiv Kulling, ere de nuværende Færger vist mindre brugbare, hvorfor det maa ansees hensigtsmæssigt, om Entrepreneuren, Hr. Proprietair Gede til Høiriis, anskaffede en Færge med Dæk og Seil, hvilke sidste vist nok ogsaa, idetmindste med visse Vinde, kunde anbringes paa de nuværende aabne Færger, hvorved Seillad, sen noget hurtigere kunde endes. Men for at disse Forslag kunne bringes i Anvendelse, ere vistnok Brohoveder, paa begge Sider af Færgeløbet uomgjængelig fornødne. Hvorvidt det imidlertid vilde svare Regning for Hr. Gede at anvende disse Forbedringer under nærværende Forholde, seer Jndsenderen sig ikke i Stand til at bedømme. Men at General-Postdirectionen, – som saa ædelmodigen og rundeligen har understøttet Entrepreneuren for Færgevæsenet mellem Aarhuus og Kallundborg, Grosserer Sass i Khvn., - ogsaa her - vel med lidt ønskeligere Sparsommelighed – vil yde Hr. Gede sin Bistand, har Publikum vist Grund til at haabe, saameget mere, som baade Brev- og Pakkeposten, sidste ofte med betydelige Pengesummer, befordres over bemeldte Sallingsund. Gros og Herman von Bremen: erotiske og politiske Foraarsdigte Fr. Sneedorff Birch.
Jyllandsposten, 1840-11-10
(See "Jyllandsposten, Nr. 56.) Kjærlighed og Pølseskind. Emilie Moorland. Weist Du, was Goethe sagt, ein Schauspiel für Götter, zwei Liebende zu zehn. Jenny Moorland. Weist Du, was Musaus, sagt: "for Götter maales wohl ein Schauspiel sein, aber für Menschen ist es herslich langveilig. Kotzebue. Om Kjærlighed, Flesk, om Kjærlighed, Blod jeg nu har sunget med trøstigt Mod.
Jyllandsposten, 1840-11-10
Jeg saae min pæne Vampyrhistorie, at staae paa Papiret i al sin Glorie. Da faldt det mig ind blandt andet Mere med Smertens Braad at ironisere, og at kjole min Tankes brændende Kind i et Omslag af kvægende Pølseskind. Og dette jeg nu som et læggende Plaster omkring mit pjaltede Hjerte kaster. O Tanke, fuld af attisk Salt! et Hjerte som en forreven Palt! Det faldt mig, som sagt, blandt Andet ind, at Kjærlighed ligner et Pølseskind. Og Aarsagen til, at Amor er blind, den ligger i et Pølseskind. Ja, netop i et Polseskind, der skjuler hans Øine som et Bind Derfor maa han være Blindebuk og drage Længselens dybe Suk. Ja, Kjærlighed ligner et Pølseskind, det var just Tanken, som faldt mig ind Et Pølseskind, hvori man propper, eller, rettere sagt, hvori man stopper Jordlivets Frikassee og Kjøbmad, som man gaver paa ved Skjæbnens Grødfad. Og Brylluppet – sligt vist Enhver vil bekjende det er Rosinen i Pølsens Ende. At blive gift – det maa være født, J Amors Favn maa man hvile blødt. Ja, sødere vist det er, end du tænker, at smeddes i Hymens Rosenlænker, hvor ei den mindste Torn man finder saa Livet bort i Gammen rinder. O Fryd, i de gyldne Hvedebrødsdage, at tære paa Kjærligheds Honningkage! At sværme i lutter Elskovsdaanen, med Nattens Stjerner, med Solen og Maanen! Dog Amor vilde blive ustyrlig hvis ikke Kagen blev lidt syrlig Derfor til Suurbrød Kagen omæltes, som revet paa Livets Suurmelk væltes. Saa komme Rugbrødsdagene da, men selv for dem jeg raaber Hurra. Jeg raaber Hurra og Hatten svinger for Amor, den skjelmske Hjertebetvinger. For hver en Time, som stoppes indi det allerdeligste Pølseskind. Thi det deligste Skind af alle bliver, dog Skindet, som man af Amor river. Langt bedre end Sol- og Maaneskin, ja, meget bedre end - Flødeskind. Men "Skin, og Skind, det rimer jo ikke, saa raaber du strax med kritiske Blikke. O kjære Ven, og lad dog bare den evige Kritiseren fare! Og lad min Musa frit phantasere. hun skal tilforladelig Jngen genere. Hun græder alt den uskyldige Pige, o lad nu barestens fem være lige! Men for det delige Pølseskind. tilsidst dog Døden sætter en Pind. Det bliver da sole- og maaneklart, hvad for maaskee ei var aabenbart at Kjærlighed er et Pølseskind, og Døden er en Polsepind.
Jyllandsposten, 1840-11-10
En Polsepind - den værste Pind, som kan i Livet sættes ind. Thi naar Livet er ude, maa man døe; og Mennesket, synes mig, ligner en Fro. O hvilke geniale Tanker. Af høi Begeistring mit Hjerte banker. "Naar Livet er ude, maa man døe, og Mennesket, synes mig, ligner en Frø.En Fro, som lystig springer omkring. og bryder sig om Jngenting. Tilsidst dog kommer Dødens Stork og spidder Personen paa Næbbets Fork. Men for at jeg ei vidtløftig skal bliver Jeg Digtet et Plaster paa Munden vil give af Beg, som er smurt paa Polseskind, og sætte for det Hele - en Pind. Fr. Sneedorff Birch. Denne Streg skal forestille Pinden; hvilket udtrykkelig bemærkes, for at Læseren ei skal antage det for en Spise, som ved Sætterens Ubehændighed er kommen til at rende Hovedet mod Papiret.
Jyllandsposten, 1840-11-10
Nyheds Post. – J Henrik Steffens nylig udgivne to Bind Memoirer, af hans Ungdomsliv i Fædrelandet, under Titel af Was ich erlebte, aus der Erinnerung niedergeschrieben, hvoraf en dansk Oversættelse af første Deel ved F. Schaldemose, er udkommen, anføres et Sted, Nogle Dage efter Slots branden - siger Steffens - blev i Rahbeks Tilskuer fortalt og commenteret over en Tildragelse, der fremkaldte Opsigt og Uvillie. Man havde, medens Slottet stod i lysLue, medens alle Mennesker vare grebne af Gru og Rædsel, seet en Englænder, en høi Skikkelse, indhyllet i en vid Kappe. Denne havde, til sin Lykke, i et fremmed Sprog, men høit nok for at blive hørt og forstaaet af Nogle, der stode i Nærheden, udtrykt sig paa følgende Maade: "Havde den taabelige Regjering brugt Halvdelen af den Sum, som inat gaaer tabt, til Udrustning af Flaaden mod de Franske, vilde det staae bedre til med Landet, saavelsom med den europæiske Sag, og denne Nats Tab snart være dækket." Rigtignok hvidskede man hinanden i Øret, at denne Person ikke var ubekjendt, men Formodningen blev dog ubestemt, indtil man til almindelig Forbauselse erfarede, at den daværende engelske Gesandt i Kjøbenhavn forbittret havde henvendt sig til Ministeren for de udenlandske Anliggender Grev Bernstorff med en Klage over Forfatteren til hiin Artikel og efter sit Folks høirøstede og hovmodige Art fordret streng Satisfaction. Grev Bernstorff behandlede denne Sag klogt og forsigtigt, der blev udnævnt en Commission af Dommere, og Rahbek maatte stille sig for den De forsamledes for aabne Dørre i en stor Sal. Undersøgelsen begyndte, men tog strax en Vending, der bortjog enhver Frygt fra vor Side. Jeg havde ikke seet Rahbek i de sidste Dage, men han var fuldkommen ugenert; de Personer, der ledede Undersøgelsen, vare, ligesom de Fleste, anseete Embedsmænd i Kjøbenhavn, hans Venner og Dus brødre. Den hele Forhandling lignede meere en venskabelig Samtale, end en retslig Undersøgelse. Rahbek beskjæftigede sig paa sin sædvanlige Maade, under en rolig Samtale skar han Penne til sine Inqvisitorer, holdt samme tæt op til sine kortsynede Øine og betragtede med stor Opmærksomhed Spidsen, idet han rolig og uden al Sindsbevægelse besvarede de til ham stilede Spørgsmaale. Han tog Ansvaret for Artiklen ganske paa sig og spurgte det Medlem af Commissionen, der havde fremført Spørgsmaalet: "Mener Du, min Ven, at mit Svar skal protocolleres i den Form, jeg har givet det, eller ei. En venskabelig Raadslagning bestemte Formen, og paa den Maade gik Forhandlingen sin rolige Gang.
Jyllandsposten, 1840-11-10
J Striden mellem den "Berlingske Tidende" og Kjøbenhavnsposten, angaaende den danske Stats materielle Jnteresser", bemærket sidste Blad blandt Andet: Hvilke Vaaben man skal bruge imod den "B. T. naar den fripostigen paastaaer, at "Beviser mangler for Hamborgs Handelsupremati, da den dog ikke kan afbevise en Jndførsel derfra over 32 Millioner Pund, kunde man være tvivlraadig om, naar den ikke gav sin Modstander, den i Hænde ved dens egen Artikels Jndhold. Man har nemlig ikke sagt, at vore Producter føres over Hamborg, til Udlandet, men meget mere, at Udlandets Producter i en uhyre Mængde føres over Hamborg til os, hvor Millioner i rede Penge gaae som Remisser af vore Lommer i de rige Hamborgeres. Derfor skulde den "B. T. ikke saa vidtløftigen have omtalt nogle Raaproducter, som vel ere omfangsrige, men af ringe Værdi i Sammenligning med de kostbare Colonial- og Fabrikvarer, som Hamborgerne forsyne os med, saa at Fortjenesten er paa deres Side. Men det vilde være forgiæves at kæmpe mod en Modstander, der betragter just den sydlige og østlige Deel af Holsteen, som Hamborgs eget Opland, der paastaaer, "at Hamborg just er den naturlige og directe (!) Udførselsvei, og vi kunne dog aldrig ønske Hertugdommets Afsætning nogen bedre Retning. - Hvad vilde den preussiske Regjering sige, om Nogen i Rhinprovindserne prædikede denne Lære, Amsterdam maa betragte os som sit eget Opland og ingen Hindringer maae lægges denne By i Veien til at nedtrykke de rige Kjøbmænd i Elberfeldt til blotte Kræmmere. Hvad vilde de preussiske Kjøbmænd sige til saadant Præk, Vi kunne omtrent vide det, da den berlinske Handelstand endog gjorde Jndvendinger med Hensyn til den med Hamborg oprettede Handelstractat, hvor der ikke gjordes Hamborg store Jndrommelser. Hvad der bliver tilovers for de holsteenske Kjøbmænds directe Handel, altsaa tillige directe Fortjeneste, see vi af den "Berl. Tid. egne Ord, idet den anfører, at Holsteen fra 1836 til 1839. udførte 12 1/2 Mill. Pd. Fedevarer, men at Hamborg, modtog de nitrefjerdedeel Millioner.
Jyllandsposten, 1840-11-10
Hvorvidt der nu vil finde personel eller reel Reform Sted i Rentekammeret vil altsaa snart vise sig. At det er paa Tiden, at der blev nedsat en Matrikuls-Commission, bestaaende af dHrr. Conferentsraad Rothe, Etatsraad Unsgaard og Justitsraaderne Winther og Poulsen, maa man saameget snarere være enig om, som den nye Matrikuls Indførelse overalt er en høist nodvendig Sag og af en Art, der ei længer bør opsættes, da Matrikulens Jndførelse allerede befaledes begyndt i Aaret 1802 – et frappant Exempel paa, med hvilken Langsomhed og Seendrægtighed saadanne Commissorier blive udførte.