Berlingske Tidende, 1788-07-14
Stokholm, den 1ste Julii. Hs. Majestæt Kongens nyelig anmeldte Erklæring til den Russisk Keiserlige Minister er bleven foranlediget ved følgende Note: "Saa stor endog min Souveraines, Keiserindens Forundring blev ved Efterretningen og Rustningerne i Sverrig, fordi Hs. Keiserl. Majestæt ikke kiendte nogen retmæssig Bevæggrund, der kunde have givet Anledning dertil; saa havde Hun dog besluttet at tie stille saa længe som disse Bevægelser forbleve inden for Riget; men da Hun er bleven underrettet om de Bevæggrunde, der forekomme i en Communication, som Hr. Rigsraaden har gjort den Danske Minister, og som denne igien paa Grund af det fortroelige Venskab, som hersker imellem begge disse Hofffer, har meddeelt Undertegnede, saa har Hs. Keiserlige Majestæt besluttet, at bryde denne Taushed, og beordret Undertegnede at indlade sig med Hs. Svenske Majestæts Ministerium i følgende Erklæringer: "J Hendes Keiserlige Majestæts Regieringstid af 26 Aar, har Høistsamme ikke ophørt at give Hs. Majestæt Kongen og den Svenske Nation Prøver paa Hs. Tilbøielighed til at vedligeholde et godt Naboeskab og en god Forstaaelse, saaledes, som samme er bleven oprettet imellem begge Magter ved Freden til Abo. Da det aldrig var faldet Hs. Majestæt ind, at afbryde den Rolighed, som Hendes Rige nød med dets andre Naboer, saa var det ei heller rimeligt, at tiltænke Hende saadant paa en Tid, da Hun finder sig indviklet i en Krig, som en mægtig Fiende har paa en uretfærdig Maade begyndt imod Hende og paa hvilken Hun ikke kan anvende Opmærksomhed nok. Men som Hun paa denne Maade er bleven tvungen til at sætte alle de Midler i Verk, som Hun har af Forsynet, for at afbøde Sin Fiendes Angreb, saa har Hun og sørget for, at alle Magter i Christenheden ere blevne underrettede herom, og fornemmelig har hun iagttaget dette Forhold, da Hun fattede den Beslutning, at udruste en Flaade til Archipelagus, om hvis Hensigt Undertegnede har efter Hendes Ordre underrettet det Svenske Ministerium. Alle disse Anstalter og Forberedelser havde øiensynlig allene Forbindelse med den Forfatning, hvori Rusland befandt sig, og vare ingenlunde skikkede til at foruroelige andre af dets Naboer, der ikke havde nogen hemmelig Hensigt til at forøge sammes Forlegenhed, og at drage Fordeel deraf, naar de for et Øieblik antoge, at det Russiske Hof havde forudseet saadan ne Hensigter hos det Svenske, saa meget de endog ere stridende imod Troeskab til de Tractater, hvorved det er bundet. Den sunde Fornuft saavelsom det første Hoffes Jnteresse maatte indskrænke alle Forholdsregler til den Bestræbelse, at forebygge Virkningerne heraf, og ikke at befordre dem; og i Gierningen strække og alle de, som Forsigtighed tilraadte og hvortil man blev foranlediget ved de allevegne udspredte Rygter og Rustningerne i Sverrig, sig kun til en maadelig Forstærkning af de Russiske Tropper i Finnland, og til Bestemmelsen af den ordentlige Eskadre, som sædvanlig pleier at krydse hvert Aar i Østersøen, for at øve Søefolkene; en Sædvane, som aldrig har gjort Sverrig opmærksom eller opvakt Mistanke hos samme. Jmidlertid fortsatte man bestandig disse Rustninger og de bleve daglig stærkere, uden at det Svenske Hof holdte det for tienligt, at erklære sig herover til det Russiske. Og da de endelig ere komne til deres Modenhed, saa har Hr. Rigsraaden ikke taget i Betænkning, i Kongens Navn at giøre Ministeren fra et Hof, der staaer i den nøieste Forbindelse med vores, og om hvilken han maatte forudsætte, at han ikke vilde dølge det for os, den Erklæring: at disse Rustninger vare stilede imod Rusland, i den Forudsætning, at Sverrig truedes med at blive angrebet af samme. Under disse Omstændigheder tager Keiserinden ei heller længere i Betænkning, ved Undertegnede at lade Hs. Svenske Majestæts Ministerium samt alle de af Nationen, der have nogen Deel i Statsforvaltningen, erklære: At Hs. Keiserl. Majestæt ikke kan give Dem noget grundigere Beviis paa Sit fredelige Sindelav saavel i Hensigt til dem, som til den Andeel, Hun tager i deres Roligheds Vedligeholdelse, end ved at forsikre paa Hendes Keiserlige Ord, at alle de modsatte Hensigter, som man kunde tiltænke Hende, ere uden al Grund; men at dersom en saa formelig og saa udtrykkelig Forsikring, forenet med de naturlige Grunde, som findes i hvad der ovenfor er bleven forredraget, ikke vare tilstrækkelige til at vedligeholde Roligheden, havde Hs. Majestæt besluttet, at afvente Udfaldet med den tillidsfulde Rolighed, der er en nødvendig Følge saavel af Hs. rene og uskyldige Hensigter, som af de Midlers Tilstrækkelighed, som Gud har givet Hende i Hænderne, og som Hun aldrig har brugt uden til Si Riges Ære og Sine Undersaatteres Vel." Stokholm, den 18de Junii 1788. von Rasumowsky.