Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1827-03-26
en Hædersmand har nedlagt Vandringsstaven, en Borger, som blandt Dine første stod. Hans Fædres Daad var ham den klare Stjerne, der førte troe paa Ærens Vei hans Fjed, Han saae dens Glands i svundne Seklers Fjerne; Hans Stjerne funkler nu paa Efterslægten ned. Han taled Landets Sag i høie Fyrste Sale, som Retfærd, Friheds Ven, med Sandheds hele Magt, Han virked med sit Vid i Skrifter og i Tale, til meget Nyttigt, Godt, blev derved Grunden lagt. Enhver Ulykkelig var Han en kjærlig Broder, hver Haabløs gav Han stedse Hielp og Trøst: Han deelte villig med dem Livets mange Goder, og Løn derfor fandt Han i eget fromme Bryst. Men der, hvor Øens Bred af Voverne omgives, hvor Thorsengs Bøgelund i Søen speiler sig hvor Lykke, Velstand boer, hvor Agerdyrkning trives; hvor Snekken bygges, som giør Fødelandet rig; Der havde Juel sit Hjem, til Øens Held og Lykke, et Paradiis fremstod, ved Mandens Aand og Jld; og Fortids Runer skal hos Efterverdnen smukke den Ædles Bautasteen, til Verdens sidste Tid. Nu snart vil Vaarens Gud sit grønne Tempel hæve og sprede Skyggens Fred trindt om hans lune Grav; Naturens Fryd vil da omsonst tilbagekræve dens tabte Yndling, som den Skjønheds Smykke gav Thi nys fra Jordens Dal sig nærmede sin Himmel Hans ædle frie Aand, med salig Himmelslugt: Hans Minde straale vil for Efterslægtens Vrimmel, naar længst Hans fromme Blik er her paa Jorden lukt. Oldingen. Alexander Lassen, Landvæsens-Commissair og Forpagter af Hollerup, tilligemed Edlingen. hans troefaste Hustrue, Catharine Christine Lassen. fød Nimb. endte deres daadfulde og virksomme Liv efter en kort Sygdom, og fulgte hverandre til Graven paa Qværndrup Kirkegaard den 16 Marts 1827, hvor de, efter yttret Ønske, nedlagdes til Hvile ved en Kjer Broder, den saa almindeligen elskede Pastor Rasmus Lassen. Han var Kandidat i Theologien. Han virkede og gavnede i sin Tid som Ungdoms=Lærer. Tilfældige Omstændigheder foraarsagede, at han i Ynglingsaarene gik over til en anden Virkekreds. J denne Stilling gjorde han flere Aars Reiser til Ostindien og forskjellige Lande i Europa. Som en Mand, der var dannet ved Studeringer og besad Sprogfærdighed, kom han tilbage til sit Fædreland, beriget med Forøgelse af Kjendskab til Verden og Kundskab om Mennesket. Ved Tilbagekomsten fandt han endnu Lyst og Tilbøielighed hos sig til at kunne tiltræde sin første Bestemmelse som Religions=Lærer. Lykkedes det ham end ikke at blive offentlig Lærer, da hans Haandtering blev Agerdyrkning, saa prydedes dog stedse hans Vandel med Retskaffenhed, og han var den fromme Landmand og kjerlige Huusfader, der i Ordets egentlige Forstand var en Lærer og Ven for sin Familie og Omgivne. J Samlivet viiste han sig at være en sand Christen. J stille Eensomhed og ved hjertelige Underholdninger med offentlige Lærere og christeligsindede Venner, var Religionen kjereste Gjenstand for hans Betragtninger og Anskuelser. Ved Hengivenhed, i Guds Villie og ved at sætte fuld og vis Fortrøstning til den Herre, der er Alles Frelse, fandt han den Standhaftighed, Taalmod og rolige Tilfredshed, som under Modgang, Sorger og Prøvelser fortrinlig er en Christens Eiendom. Han nød den huuslige Lyksalighed, som den forstandige Qvinde, der er Mandens hulde og bedste Ledsagerinde paa Livets Bane, formaaer at give. Hans gode og virksomme Hustrue deelte med oprigtig Kjerlighed, inderlig Deeltagelse og uforandret Trofasthed i blide og mørke Dage, de Sorger og Glæder, som Forsynet tilskikkede dem, ja selv i den Stund, da hans Aasyn betegnede Døden, og hun, udmattet ved kjerlig Pleie og Omsorg for sin døende Ven, blev nedlagt paa Sygeleiet, udtalte sig endnu midt under Heftigheden af hendes Sygdom en rørende Jnderlighed til hendes forudgangne Elskede i alle hendes Ord og Handlinger, som vidnede om den ømmeste ægteskabelige Kjærlighed. O Gud, hvor underlig er Din Førelse og usporlige Dine Veie. Fred over de Elskede. Et varigt og kjerligt Minde vil stedse boe i Families og Venners Hjerter. J. M. L.