Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-09-30
Panantis Skjæbne i Algier. (Sluttet.) Førend vi endnu vare kommet os af vor stumme Skræk, bleve vi under Anførsel af grandeScrivan og Guardian Bascha ført gjennem en stor Deel af Staden, til Pascialik eller Baschaens Pallads, Deyens unværende Bolig, under Ledsagelse af en utallig Hoben Tilskuere, hvis Mængde endnu blev forstørret ved det, at det var den manriske Sabath Fredag.) Den første Gienstand, der faldt os i Øinene, var sex blodige Hoveder, som vare lagte foran Indgangen i en Rad, og det endog saaledes at vi for at komme gjennem det Jndre af Slotsgaarden maatte gaae over dem. Det var nogle urolige Agas Hoveder, der havde vovet at knurre mod Deiens Anseelse. En dye Tanshed herskede mellem Ringmurene af dette, Pallads, hvor Mistanke synes at have opslaget sit Sæde, og Frygten stod malet paa ethvert Ansigt. Efter at vi havde maattet stille os i Række under Dejens Vinduer, for at skaffe Despotens Øie noget at glæde sig over, viste han sig i Vinduet, kastede et Blik paa os, hvori stod malet Glæde og Foragt, og gjorde derpaa et Tegn med Haanden; hvorpaa vi fik befaling at forføie os bort og ankom paa en Omvei gjennem Staden foran en stor, mørk Bygning. Det var den saakaldte Bagno bestemt til Modtagelse af kristne Slaver: som ogsaa kaldes Basios og Esclavos. Enhver Nerve littrede og alle vore Lemmer skjælvede, da vi betragtede dette skrækkelige Opholdsted. Hvem der bliver bragt i dette Huus, er Slave!" dette vare de første Ord, som Slutteren ve trede ved vores Jndtrædelse i samme. Da vi passerede gjennem den mørke smitsige Forgaard omringede en Mængde Slaver os, som bare de forladte Lidendes Kiendetegn. Paltede, aftærede, blege med indfaldne Øine, og med Blikke der forkyndte en Elændighed, hvilken synes at have qvælet Medlidenhedens finere Følelse, for Andres Lidel. delser, saae de os trække forbi, uden at yttre den mindste Tegn paa Deeltagelse, som man dog synes at kunne vente i en saadan Stilling. Liig Misdædere, som bleve førte til Schafottet, bestege vi Fangehusets Trappe, og ligesom dømte Forbrydere sædvanligviis synes at blive beviiste nogen Eftergivenhed, behandlede ogsaa Slutteren. os den første Dag med særdeles Opmærksomhed. og Agtelse; han indbød os i sit eget Værelse, og paastod at vi skulle deele hans Middagsmud med ham. Ved Bordet befandt sig foruden mig og mine Reisekammerater, tre Slaver, som allerede i mange Aar havde været i Fangtskab, og vare af god Herkomst og Opdragelse. Den følgende Dag hengik ved Underhandling: ger med den engelske Consul og andre Venner i Staden, saavelsom ogsaa med de fornemste Jøder, hvem vi kunne troe, ville være os meest nyttige ved vores Udløsning. Hvad mig angaaer, saa begyndte jeg at betragte Tingen i et noget gunstigere Lys. Mine Venner, Ridderen Rossi og Gemahlinde talede med Varme for mig hos Consulen, og denne menneskekjerlige Mand gjorde Alt hvad der stod i hans Magt, for at rive mig ud af min skrækkelige Stilling. J Bagno talte, man hemmelig om, at han havde formelig tilbagefordret mig hos Deyens Ministre. Men man havde nægtet min Udlevering, i det en af dem i ville have bevilget samme mod en Løsepenge af 3000 Zechiner i Guld (nitusende Daler, og det fordi Regjeringen vidste at jeg var en stor Digter, og meget riig. Man føiede hertil at Ministrene vare ikke tilbøielige til under nogetsomhelst Paaskud at udlevere mig, da Hans Høihed havde til Hensigt at betjene sig af mine beundringsværdige Talenter til Sager af stor Vigtighed. Guardian Baschaen eller den øverste Opsynsmand ved Fængselet tog mig tilside og begyndte meget alvorlig at tiltale mig paa følgende Maade. "Sandelig!" sagde han, Lykken har taget Dig i sin særdeles Beskyttelse. Reppe ankommen som Slave til Algier, viser sig allerede den følgende: Dag en Post, som Andre ikke i hundrede Aar, ville være i Stand til at erholde. Du burde springe og hoppe af Glæde." Og har jeg ikke, faldt jeg ham ind i Talen, alt Aarsag til at spørge, hvilken Trøst gives der for den, som er i Lænker," "Den menneskelige Naturs Svaghed; svarede Guardian Bascha. "Slaveriet er alle Menneskers naturlige Tilstand; alt afhænger af den Stærkeres Love, af Omstændigheder og Nødvendighed. Vi ere alle Vanens, Lidenskabernes, Sygdommes og Dødens Slaver. Men hvem der hæver sig til en mægtig Post, ophører i at være Slave, og kan selv have Slaver, som staae beredet paa eens Vink, og i det Du lyder Een, befaler Du over Tusende. Du har et godt Hoved, taler godt og er for os en god Acqvisition, Naar Du engang er Deiens Tolk og Sekretair, vil Du svømme i Guld, Du vil blive Kundskadens Lampe og besidde mange kostbare Haver; Du vil blive en stor Herre, og Alt vil bøie sig for Dig. "Formegen Ære, svarede jeg, jeg fortjener den ikke. Men ved hvilket Tilfælde er Dejen bleven foranlediget til at kaste sine Øine paa mig, Nu," svarede Hiin, det har altid været Dejens Stik at have, en Slave til Geheime sekretair, efter at en af disse utroe Hunde havde forraadt ham, lod han Hovedet slaae af ham. Paa ham fulgte en Anden, men denne Kjeltring. pleiede at meddele de fremmede Consuler hemmelige Efterretninger, og blev derfor dømt til at prygles tildøde. Herpaa tog Hans Høihed en Jøde i sin Tjeneste; men da han blot tænkte paa at samle Penge, bemægtigede man sig hans Skatte og lod ham brænde. Derpaa gjorde man Forsøg efter hinanden med en Maurer og en Araber, men det lykkedes ikke og nu slog man Hovedet af dem, for at forhindre dem fra at sladre af Skolen. Nu har Dejen besluttet, at forsøge det endnu engang med en Kristen, og Du er den Lykkelige hvorpaa hans Valg er faldet Men, afbrød jeg ham, gjeg er nysgjerrig efter at vide hvorlænge begge de Kristne, Joden, Mauren og Araberen ere blevne paa denne Post? Nogle holdt sig i tre, Andre i sex til til Maaneder i Tjenesteen; dog ingen bragte det til et Aar, men alle levede et kort, og lystigt Liv. Saaledes endte Guardian Bascha sine Efterretninger. "Disse Æresbeviisninger, svarede jeg, ville uden Tvivl være meget antagelige, men jeg frygter for de ville føre. et alt for stort Ansvar med sig. Tusind Tak, for den velmeente Deel Du tager i min Befordring; men jeg frygter for Baschaerne blive for snart kjede af deres Tjeneste og begynde temmelig snart at lege Tyraner mod dem. Under denne Samtale gik Slaveriets Slagtoffere hist og her omkring i de dunkle Gange eller laae paa den blotte Jord med en lille Bedækning i af Straae, gruppevise udstrakte og ventede paa Tiden til Aftenmaaltidet. Jmidlertid kom den engel ske Vice-Consul som havde anbefalet os til grandeScrivano og Guardian Bascha med megen Godhed, for at underrette mig om de Skridt, som Consulen havde gjort til min Fordeel hos Deien, og at han endnu sildig var gaaet hen til Residentsvalladset. Paa den anden Side søgte grande: Serivano igjen at udslukke den svage Straale, af Haab, som Viceconsulens Besøg havde opvakt hos mig. Jeg maatte, meente han, betragte min Skjæbne som aldeles uundgaaelig afgjort, thi omendskjøndt i Begyndelsen, Consulens Anseelse og Veltalenhed kunne have havt nogen Jndflydelse, saa var dog efter engang meddeelt afstaaende Svar, min Dom som Slave uundgaaelig, og selv den Møie man gjorde sig for min Befrielse, gjorde, naar de vare uden lytteligt Udfald, min Tilstand kun saameget baabløsere. Man begriber let at jeg qvælet af de piinligste Bekymringer, tilbragte en sovnløs Nat. Endnu var Dagen ikke brudt frem, endnu havde Mennesker og Fæe ikke havt Tid at udhvile sig efter Gaards Dagens Arbeide, da Slutterens raae Stentorstemme lød: Vamos a trabajo (til Arbeide) hvem der ikke med den største Hurtighed fulgte dette Raab, følte Pisken. Førend vi forlode Fængslet, viiste den sorte Aga sig med nogle Jernringe, der skulle smedes om vor venstre Fod, som et varigt Kiendetegn paa Slaveriet. Efter at Aggen havde fæstet Ringen om Benene, paa den Ene efter den Anden af mine Kammerater, gav han ogsaa mig en Ring i Haanden med de Ord: "Hans Høihed ville bevise mig en særdeles Ære, ved selv at tillade mig at forde anlægge Ringen. Med Følelser, ikke ulige dem en Visir føler, som Porten tilstaaer den hemmelighedsfulde Forret at qvæle sig selv med den tilsendte Silkesnor, greb jeg, bedækket med kold Sved, Slaveriets nedværdigende Symbol og søgte taus at finde mig i min Skjæbne.