Aalborg Stiftstidende, 1828-05-14
Nyeste Post-Efterretninger. Russisk tyrkiske Anliggender. Til de Aktstykker, som gaae forud for Krigen imellem Rusland og den ottomanniske Port, og hvoraf det forrige No. af vort Blad indeholdt Hans Majestæts Keiserens af Ruslands Manifest og den russiske KrigsErklaring, føier Dagsposten endnu en Correspondence, imellem den tyrkiske Storvizir og den russiske Minister for de udenlandske Anliggender, Grev Nesselrode. Ved det første Brev er at mærke, at det er af 12te Decbr. f. A. og indeholder meget fredelige Forsikkringer imod Rusland, hvilke jo rigtignok gaae temmelig kort forud for Hattischeriffet af 20de f. M., som dog i sin Tone og Tendents neppe kunde kaldes fredeligt. Grev Nesselrode har først besvaret det den 14de April, noget til digt, men han anfører som Grund hertil, at man vilde lade Porten Tid til at modificere sine beklagelsesværdige Beslutninger og da dette er slaaet feil, faaer Porten da nu det Svar, som man, uden hiin Grund, vilde have givet strax. Nægtes kan det imidlertid ikke, at der er Maadehold i Ruslands hele Fremfærd, thi selve dette Brev, som dog umiddelbart er at betragte som et Tillægs-Aktstykke til Krigserklæringen, indeholder heelt moderate Tirader. Greven slutter saaledes: "Jo mere levende og oprigtigen min ophøiede Behersker føler det Smertelige i at maatte gribe til Tvangsmidler, jo glædeligere vilde det være ham om deres Varighed kunde forkortes, og i Tilfælde at Befuldmægtigede fra den høie Port skulde indfinde sig i de russiske Hæres Hovedqvarteer, ville de der finde den bedste Modtagelse, dog under den Forudsætning, at de ere afsendte i den Hensigt at fornye og bekræfte Tractaterne imellem begge Riger og at tiltræde de den 6te Juli 1827 imellem Rusland Frankrig og England stipulerede Bestemmelser, og for bestandig fjerne Frygten for, at slige Handlinger, som give Hans Majestæt grundet Anledning til Krig, ei vorde gjentagne og endelig at erstatte de Tab som den ottomanniske Regjerings Fremfærd har foranlediget og de Omkostninger, som denne Krig medfører, og som med hver Dag, den forlænges, maae tiltage. Keiseren vilde just ikke finde sig tilbøielig til at hemme sine militaire Operationer imedens slige Underhandlinger indlededes, men Bevidstheden af hans eget Maadehold giver ham den Overbeviisning, at de snart vilde lede til Afslutningen af en varig Fred, som er Gienstanden for hans ivrigste Ønsker."Men dette maadeholdende og fredelige Sprog vil neppe finde sit Scho i det tyrkiske Cabinet; thi Storherren, synes bestemt paa - at ville falde med Ære. Paa Eftergivenhed fra hans Side er der efter al Rimelighed ikke at tænke. Meget mere har han besluttet at ville føre Krigen med mueligste Eftertryk. Ved Solens Opgang er han til Hest, lader alle Tropperne rykke ud af deres Caserner, øver dem i egen Person i Vaaden til Klokken 9 og Formiddagen og vender da tilbage til Serallet. Efter Badet og Frokosten er han atter til Hest paa Veien til Cassernerne og exercerer Tropperne paa nye i sine Yndlingsmaneuvrer, som ved Cavaleriet bestaae i Attaker med heel Front, ved Jnfanteriet i Angrebs-Colonner. Efter flere Timers uafbrudte Øvelser, forundes Tropperne Roe til under aaben Himmel at indtage deres Middagsmaaltid, under hvilket Storherren da leirer sig midt iblandt dem og deler Soldaternes Kost. Neppe er der afkogt, førend Øvelserne igjen fortsættes, indtil man med Aftenens Frembrud seer Sultanen vende tilbage til sit Serail. Kun blandt sine regulaire Tropper kan han finde Roe; Militserne og Kurderne see ham aldrig, hvorfor disse Tropper da ikke heller skulle vise nogen god Aand, men en afgjort Modbydelighed mod den europæiske Disciplin. Det synes ikke, som denne Storherrens Fremgangsmaade kan kaldes politisk klog og netop i den kan man maaske søge et Element mere til den Opløsning, som uden Tvivl nu forestaaer hans Rige; Thi med Tropper af saa forskjellig Organisation og, hvad er mere, af saa forskjellig Aand og Stemning, vil Modstanden mod Ruslands disciplinerede Hære blive svagere.