Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1782-10-25
T T T T T T Ta Tanker. J Mehren ingen nu vil være Katolik, Man troede det her paa gammel Viis tilgik, At kun Religion, de til en Maske toge, Hvorved - - kun Pøblen til sig droge. Man sendte vise Mænd, som dem til Tænksomhed, Mod Kettrisk - - fornuftigen formaner; De fandt; man lærte dem den rette Hellighed. De ei rebelske blev, men gode Lutheraner. Nr. 674 R. Noralsk. Den som haver en dydig Kone, eier en større Skat end kostelige Perler. En saadan Skat havde den store Lærere, Rabbi Meir fundet. Han saa engang om Sabbaten i Synagogen, og underviste Folket, da begge hans Sønner, pludselig døde hiemme i hans Huus. Begge vare voxne og vel oplyste i Lovene, hans Kone lagde dem paa hendes Seng, og bredde et hvidt Klæde over deres døde Legemer. Om Aftenen kom Rabbi Meir hiem. - Hvor ere mine Sønner, spurgte han, at jeg kan velsigne dem! - De ere gaart i Synagogen, svarede hun. - Da har jeg seet mig om efter dem, sagde han, men ikke bleven dem vaer. - Hun rakte ham derpaa et Beger, han tog mod det lovede Herren for Sabbatens Udgang, drak, og spurgte igien; Hvor ere mine Sønner, at de ogsaa kan drikke af Velsignelsens Viin. - De ere ikke langt herfra, sagde hun, og foresatte ham noget at spise, som var vel tillavet, og da han havde spiist og takket for Maaltidet, sagde hun: Rabbi, tillad mig et Spørgsmaal! - Saa tael kun min Udvalgte, svarede han. - For faa Dage siden, gav En mig nogle Klenodier i Forvaring, og nu fordrer han dem tilbage. Skal jeg give ham dem igien? – Dette Spørgsmaal havde jeg ikke ventet af min Kone, svarede RabbiMeir. Vilde du vel undslaae dig for at give enhver sit tilbage? – O nei, blev hun ved; men jeg vilde dog ikke giøre det uden dit Samtykke. Derpaa førte hun ham hen til Sengen, hvor hendes Sønner laae, og tog Klædet fra Ligene. - Af mine Sønner, klagede Faderen; mine Sønner - - - og mine Lærere, jeg har opdraget eder, men J have oplyst mine Øine i Loven. Han vendte sig derpaa om og græd. Endelig tog hans Kone ham ved Haanden, og sagde: Rabbil har du ikke lært mig, at man maa ikke vegre sig ved at tilbagegive, hvad der er betroet og i ForN 675 Ark varing, See, Herren gav, Herren tog, Herrens Navn være lovet! - Ja! Herrens Navn være lovet, istemmede Rabbi Meir. Vel den som haver en dydig Kone, han eier en større Skat end kostelige Perler. Hun oplader sin Mund med Viisdom, og paa hendes Tunge er livsalig Lære. See, og lærer deraf - at der blandt Jøderne og gives sande Lærere. - Er det vel ikke en Feil derfore, at de arme Folk ere saa forhadte eller forfulgte? – Monne vi berettiges til saadant Vore Tider indsee det, og en rommersk Keiser, og en Konge af Preussen har begyndt at bane Veien for dem til ligesaa faste og gode Borgere, som andre. En Anordning, der giør disse store Fyrster megen Ære. - Physisk. Det er noksom bekiendt, at iblandt de Hielpemidler og Kiendetegn, hvorpaa de underjordiske skiulte Skatter kan vorde opdagede, har den hos Bergfolk især brugelige og saa kaldte Pegestikken, ogsaa faaet en betydelig Plads, og ligesom Borgerret. Samme har og kommet mange Verdslige, Vise, til at bryde deres Hoveder, med at udgrandske dens Natur og Beskaffenhed, ja drevet dem aldeles til mange og særskildte Meeninger. Paa Latin kaldes den, virgula divinatoria; falieris, aurisera; metalloscopia. Paa Fransk, Baguette divinatoire &c. Paa Tydsk, Wünschelruthe. Paa Norsk, Pestikke. Paa Svensk, Slagruta, Peksticka. Hvorfra den har sin Oprindelse, kan ei lettelig siges: om det er af Mosts Kiep, der forvandlede Vandet til Blod, af Aarons Kiep, der har modne Mandeler, af Ahasveri Guld spir, hvis udrakte Spidse Esther for at faae Naade, rørte ved af Elizæi Kiep, som, da den blev kastet i Vandet, kom Jernøren til at svømme, af Homeri Kiep, som Pallas brugte, da hun forvandlede Ulyses fra gammel til ung, af Wirgilii eller nogen anden Portes Historier, hvori der meldes om adskillige Kieppe, der have besiddet en besynderlig Kraft, af de østerlandske Vises gamle Skik, der altid brugte Kieppe til at spaae om tilkommende Ting eller, om den har sin Oprindelse nogen andensteds fra det kan være os ligemeget, efterdi det er rimeligt, at Hedningernes Kieppe ere komne i Brug af Moss, Aaron eller Elizæl. Hvad ellers denne Pege stikkes Materie og Dannelse angaaer, saa er den tredobbelt, nemlig af Træ, Metaller og Blandinger. Pegestikken af Træ er atter igien to Slags; 1) som en liden Gaffel eller som det Bogstav N., der bruges almindeligst, af Tykkelse som en Finger, at den ei lettelig skal bøies af Vinden, og nesten af en Alens Længde, eller og saa efter Behag. Hornene holde de fast med begge Hænderne, der lede og søge efter Metallerne. Man skiærer den gemeenlig af et eller to Aars gammelt Hesletræes tvekløftede unge Qvister, især af det Træ, som har voxet op over nogen metalliske Aare; endskiønt nogle tage ogsaa dertil Qviste af Aske=Birke=Fyrre=Grane=Pære=Kirsebær og andre Træer; ja der ere og de, som dertil bruge forskiellige Træarter til forskiellige Arter Metaller. Om denne Pegestikke er knortet eller ei, om den er afskaaren den eller den Dag i Solhvervet, om man den Tid har staaet lige mod Solen, om den er skaaren op eller ned ad i 3 Skærninger eller Gange, holder man almindelig for, at giøre lidet eller intet til Sagen. De fleste pleie at besmøre sin afskaarne Pegestikker med destilleret Olie af Hesle= eller Enebærtræ, da den chymiske Erfarenhed har beviist, at der gives en sort Attraktion og Sammenheftelse imellem Olier og Guld. 2) Kan den og afskiæres efter Længden, N 677 Rd. dog ei længere end den forrige. Nogle legge den samme i en Ligevægt paa den udvendige Flade af Haanden, paa det at, naar den, som bruger samme, kommer oven over Metallernes Aarer, den da kan nedbøie sig. Andre derimod holder begge dens Ender fast med sine Hænder, og høier den noget ind i en Bue imod Horizonten, paa det at, naar de gaae nogen Aare forbi, Buen da kan høie sig ned af til Jorden. Il. Pegestikken af Metaller pleier at giøres i samme gaffeldannet Figur, enten af Messing, eller af alle Slags Sorter Metaltraader, men særdeles de ædle, hvilke hver for sig sammenvikles eller ogsaa dannes de af disse Metallers Sammenblandelse og Smeltning til en Kugle i Jlden, tilligemed mercurio philosophorum, paa en ubekiendt Maade. Denne Kugle, naar den henkastes paa Biergene, siges gemeenligen at blive liggende stille ved de metalliske Aarer, og ei at bevæge sig videre. Il. Pege stikken af Blandinger laves af nogen metallisk Plade, f. E. Guld, eller Sølv, eller Kobber, der saaledes sammenheftes med Træer, at den træagtige Deel, som er sammenføiet til den metalliske lille Plade, og fæstet i Ligevægt over en Kaardeklinge, eller ogsaa ophængt efter en Traad, kan frit og uden Forhindring vorde bevæget.