Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-07-27
Aalborg i vore Dage. (Bemærkning over Stadens Handel &c.) Aalborg, saare ubetydelig for nogle hundrede Aar siden, hævede sig i vore Dage til Danmarks første og vigtigste Provindsial=Stad. Handelen blomstrede, Fabrikker anlagdes, Forskjønnelserne toge til, og Velstand, herskede i alle Huse. Det var især ved Danmarks lykkelige Neutralitet at Aalborg opnaaede denne blomstrende Forfatning. J denne Tidspunct tiltog Handelen saare betydelig, men ikke mindre betydelig tiltog ogsaa dens Luxus. Mennesker, ubekjendt med Rigdom, uden Erfaring, uden Kundskaber, plumpede ind i Lykken. Denne blinde Gudinde, der saa tidt i Flæng uddeler sine Gaver, viste sig aldrig ødslere end til hiin Tid. Et behjertet Øjeblik, en blind, ofte uoverlagt Han deels Attraae, kunde bringe flere Tusinde. Fra den meest formuende Mand indtil Haandværks drengen, var en fuldproppet Brevtaske en almindelig og vis Ledsager. Crediten blev ikke svækket; thi den vedligeholdt sig paa den uophørlige Stigens Grundpiller. Alle vare Handelsmænd, Folk, der vel neppe havde været Eier af hundrede Daler, bleve ofte crediterede flere Tusinde; den næste Dag bragte en dobbelt Vinding, men ogsaa en dobbelt Penge Attraae og en endnu mere forøget Handels-Forvovenhed. – Saaledes var Forfatningen, da Krigen, Pengeforandringen og Norges Adskillelse fra Danmark gav Aalborgs Handel vedholdende og følelige Stød. En stor Mængde, der havde forspeculeret sig, maatte gribe til Bettelstaven, og de, som endnu til rette Tid trak sig ud af Ødelæggelsen, vare kun saare Faa. Den vidtløftige og indbringende Søefart tabte sig betydelig, Kjøbmanden saavelsom hans Skibsførere, vare ledige, og mangen skjøn Snekke, der før bragte sin Eier Rigdom og Velstand, laae nu ørkesløs i Havnen. Handelens uhyre Aftagende efterlod sig saaledes de sørgeligste Følger, især i en By som Aalborg, hvor Kjøbmanden, foruden Velstand, tillige havde vundet den sjeldneste Anseelse. Det er næsten utrolig, fra hvilken vigtig Synspunkt den ringere Almue betragtede Handels manden, og man hører endnu ofte Folk af ringe Stand sige: "Den eller den er saa riig eller saa vigtig som en Kjøbmand." En Følge af Handelens Flor maatte det naturligviis være, at ogsaa Haandværkstanden blev mere indbringende, stedse tiltog. Handelen er jo, som bekiendt, den Maskine, der bringer Liv og Virksomhed i det Hele Men det bør tillige bemærkes: at Viinkieldere, Billardhuse, Klubber &c., aldrig, selv af Haandværksmanden, vare talrigere besøgte end i hine Dage. Folk af den simpleste Classe vændte sig til en Ødselhed, et Vellevnet, hvorfra de seent, ofte med Tabet af Sundhed og Velfærd, trak sig tilbage. Det er unægteligt og iønefaldende, hvilke sørgelige Følger hine Tider have efterladt sig. Lukke vi endog Øiene til for den ruineerte Kjøbmand, forbigaae vi at omtale den ulykkelige Familiefader, som Spillesyge og Hang til Vellevnet oplod den sørgeligste Ulyksgrube, give vi end ei Agt paa Jndustriens Aftagende, det være i hvilkensomhelst Green, saa møde vi dog endnu en Gjenstand, som vi neppe kunde formaae at forbigaae, hvorved Tanken sørgende dvæller, fordi Ulykken næsten er uafhielpelig. Hvo har et lagt Mærke til den Flok af Ynglinger, som Handelen bragte ud af Virksomhed? Hvad skulde deres Skjebne blive, der nu ledige vanke omkring paa vore Gader, uden Formue, uden Venner, og, som det Sørgeligste, tildeels ogsaa uden Kundskaber, J hine Dage, da Handelen blomstrede, troede mange Forældre ei at kunne forsørge deres Børn bedre, end ved at anbringe dem til Kjøb mandskabet. At lade Børn studere, dertil troede man ei at have Evne, og at lade dem lære Haandværker, dette agtedes alt for simpelt. Den meest passende og tillige meest lovende Udvei maatte altsaa Handelen være, og saaledes, ved at hensætte en Yngling i en Boutik, hvor Forretningerne endog indskrænkede sig ene og allene til Udsalg af Specerier, troede man at kunne see ham dannet til en nyttig Borger i Staten, der i sin Tid kunde forsørge sig og Familie. Stakkels Bedragne! det er kun paa Ruinerne af Eders Børns Lykke, af Ynglingens spildte Ungdomstid, at J have oplukket Øinene. - Handelstanden er iøvrigt en saare agtværdig Stand, og det være langt fra, at Forfatteren paa nogensomhelst Maade vilde yttre noget, der kunde opvække hans handlende Landsmænds Uvillie. Den ægte Kjøbmands Virksomhed, hans Bekjendtskab med fjerne Egne, hans ofte lærerige Reiser, hans Sprogkyndighed, hans Medvirkning til Nationens Flor og Velstand, Alt dette er unægtelig saare værdigt og vil stedse kunne tilveiebringe ham hans Fædrelands Agtelse. Til en saadan Handlende kunde Forældre ogsaa uden Hasard hensætte deres Børn, for at vorde uddannede for Fremtiden, og de Ynglinger, der paa en slig Maade have qvalificeret sig til Kjøbmænd, om disse, indseer man let, at Talen i det Foregaaende ikke har været. - Læserne maae undskylde, at Forfatteren nogle Øieblikke har opholdt sig ved – Betragtninger, der uendelig have interesseret ham, og førend han slutter disse Linier, maae han endnu tilføie, hvor ønskeligt det vilde være, om alle Handlende, i en By som Aalborg, oprettede et Jnstitut, hvori deres Lærlinger kunde undervises i de fornødne Sprog og hvad videre en Kjøbmand bør vide og forstaae. En slig Jndretning vilde sikkert have de ønskeligste Følger, og foruden forøget Agtelse, bringe Udsigterne til en lykkelig Fremtid for den unge Handelsmand. (Fortsættes.)