Corsaren, 1844-10-25
Aar 1844 den 22de October. Sagen Nr. 297-44 Procurator Kraft, som Actor contra Tiltalte, Redacteuren af Bladet "Corsaren" Portraitmaler Louis Touscher. Dom. Under nærværende Sag tiltales Redacteuren af Bladet "Corsaren" Portraitmaler Louis Touscher ifølge det Kongelige Danske Cancellies Skrivelse til Retten af 18de Mai d. A., forat have gjort sig skyldig i Overtrædelse af Trykkefriheds-Lovgivningen, med Hensyn til Jndholdet af 2de Artikler i bemeldte Blad Nr. 192 for Fredagen den 17de f. M.; den ene indført Side 1-3 med Overskrift: "Uddrag af Redactionens Forhandlingsprotocol", navnligen forsaavidt heri formeentligen paa en fornærmelig og usømmelig Maade er alluderet til det allerhøieste Vatent af 29 Marts sidstleden angaaende Brugen af det danske Sprog i den slesvigske Stænderforsamling og det allerhøieste Rescript af 8 Mai d. A. betræffende Udarbeidelsen af en ny Trykkefrihedslov saavelsom til Embedseden, og den anden indrykket i samme Blad Side 5 under Titel "Forslag". Den førstnævnte Artikel, hvilken indeholder Meddelelsen angaaende, hvad der skal være passeret i et Møde, som angives den 15de Mai d. A. at være blevet afholdt af Redactionens Medlemmer, begynder med en Anmeldelse af Forsamlingens Præsident om, at der fra en Mængde Boghandlere og Commissionairer var til Redactionen indkommet en Petition, som i Bladet findes aftrykt, og siges at være foranlediget ved et Rygte, der uimodsagt havde curseret i flere Blade, om at Redactionen skulde have til Hensigt at fratage Boghandlerne Distributionen af Bladet, i hvilken Anledning Petitionairerne erklære, at de ei tage i Betænkning at troe, at dette Rygte er en skammelig Bagvaskelse, en lumpen Bagtalelse, men anmode Redactionen om, for dens egen Skyld, at modsige Rygtet og hiin Foranstaltning, der betegnes som "en lav, schofel, nedrig, skjændig og elendig Handling". Præsidenten bemærkede hertil, at det kan man kalde at sige En Grovheder med den naiveste Mine af Verden; idet han derhos tilføier, at Forandringen ikke alene er besluttet, men for længe siden traadt i Kraft; og efterat Præsidenten havde opkastet det Spørgsmaal, hvad man derved skulde gjøre, hedder det endvidere, at der blandt Andet blev foreslaaet, at Sag skulde anlægges imod Petitionairerne men at "ærlig talt, var Forsamlingen ikke modig nok, til at bryde saa fuldstændig med saa mange, tildeels farlige, Folk paa eengang", og at det derfor med Stemmefleerhed blev besluttet, at man skulde lade, som om man ikke forstod Grovhederne, og som om Vedkommende havde sagt Alt i den største Godmodighed og Uskyldighed. J denne Fremstilling har nu Actor villet finde en Allusion til den allerunderdanigste Petition, som i Løbet af dette Aar, med Hensyn til Brugen af det danske Sprog i den slesvigske Stænderforsamling, er bleven indgivet til Hans Majestæt, og som med Jndbydelse til sammes Underskrift var bleven offenliggjort kort førend det allerhøieste Patent af 29de Marts sidstleden officielt publiceredes, og har i Henhold hertil formeent, at Artiklen maatte ansees fornærmelig imod Hans Majestæts Regiering, efterdi samme skulde være saaledes at forstaae, at den gik ud paa at tilkjendegive, at den ommeldte allerunderdanigste Petition egentligen indeholder grove Jnjurier imod Regeringen, men at denne fra sin Side havde udviist Feighed, idet den vel skulde have indseet, hvilke Sigtelser der efter Petitionens rette Mening laae i samme, men intet have foretaget af Mangel paa Mod til fuldstændig at bryde med saamange, tildeels farlige, Folk paa een Gang. Meddelelsen af den i Artiklen aftrykte Petition og de deri brugte dadlende Udtryk, med Hensyn til den i samme omtalte Foranstaltning, som Redactionen efter Rygtet skulde have paatænkt, findes imidlertid, forudsat endog, at den ved hiin Petition er alluderet til den i det Fogaaende berørte, til Hans Majestæt Kongen indgivne, allerunderdanigste Petition - hvilken Hentydning Tiltalte, der ei selv skal være Forfatten af Artiklen, ved at optage samme i Bladet, vel vil have tænkt sig som mulig, idet han forøvrigt dog har bemærket, at derved ogsaa kunde være sigtet til en efter Angivende virkeligen skeet Forandring ved Bladets Distribution, der af Bladets Redaction er bleven fratagen de Boghandlere, hvem den tidligere var overdragen - ikke i og for sig at kunne paadrage Tiltalte Ansvar, da den ommeldte, i Artiklen optagne Petition i alt Fald nærmest maatte betragtes som en Parodi over Petitionen i den slesvigske Sprogsag og forsaavidt antages at gaae ud paa at latterliggjøre den af Petitionairerne brugte Fremgangsmaade, uden at det i Artiklen er antydet, at den Regieringshandling, ved hvilken Sprogpatentel af 29 Marts d. A. blev givet, skulde efter Forfatterens Formening qvalificere sig til en saadan Dadel, som betegnes ved de ovennævnte, i den til Redactionen adresserede Petition forekommede Prædicater. Naar dernæst Actor har formeent, at det i Artiklen endvidere skulde være tilkjendegivet, at Regeringen af Mangel paa Mod havde undladt at anlægge Sag imod dem, der havde underskrevet oftnævnte allerunderdanigste Petition, angaaende Brugen af det danske Sprog i den slesvigske Stænderforsamling, skjønnes den saaledes af Actor fremførte Anke, om end samme ifølge den Form, hvorunder Actionen er decretteret, derunder kunde ansees indbefattet, i alt Fald efter Jndholdet af Cancelliets Skrivelse til Retten af 18de Mai sidstleden, at ligge udenfor Actionen, da i samme med Hensyn til den her omhandlede Deel af Artiklen alene er udhævet, at derved paa en fornærmelig og usømmelig Maade skal være alluderet til selve det allerhøieste Patent af 20de Marts d. A. J den paafølgende Deel af Artiklen berettes, hvorledes Præsidenten henvendte sig til Forsamlingen for at fremføre stærke og graverende Klagepunkter mod Redactionens Porthund, i hvilken Anledning Forfatteren lader Præsidenten fremsætte forskjellige bemærkninger, der i Tankegangen og tildeels endog i enkelte Udtryk have en kjendelig Lighed med Jndholdet af det allerhøieste Rescript af 8de Mai sidstleden angaaende Udarbeidelsen af en ny Trykkefrihedslov, og derpaa forlange, at Forsamlingen skulde gribe virksomme Midler til Betryggelse af Husets Rolighed og hans private Sikkerhed, hvorefter der fortælles, at flere Medlemmer foresloge, enten at give Hunden Lænke paa eller at lade den slaae ihjel, eller og at forsyne den med Mundkurv, men at Præsidenten forkastede alle disse Forslag, idet han navnligen med Hensyn til det førstnævnte erindrede, at Hunden alt bar en stærk og forsvarlig Lænke, og at det netop nu havde viist sig, at denne ikke var nok til at bindedens Kjæft, og da endeligen et Medlem spørger, hvad Præsidenten da vil, svarer denne, at han ikke havde spurgt om Raad, naar han selv kunde finde et, men overlader til Forsamlingen at ud arbeide et passende Forslag, og slutter derpaa med følgende Yttringer: "Saaledes som det er, maa det ikke forblive. Slaaer J paa den anden Side Hunden ihjel, saa er det i alt Fald uden mit Vidende, og jeg siger Eder forud, at det vil gjøre mig ondt for det forbandede Væst - og lad mig nu have Fred." Herved skal nu efter hvad af Actor er antaget, være hentydet paa det ovenmeldte allerhøieste Rescript af 8de Mai d. A., saaledes at det og Redactionens Porthund Anførte er at forstaae med Hensyn til den hidtil gjeldende Trykkefrihed. Ogsaa har Tiltalte vedgaaet at have tænkte sig Muligheden af den sidstnævnte Allusion, med vil derimod ingenlunde have antaget, at Artiklen kunde være at opfatte som en Jroni over hiint Kongelige Rescript, og at der navnligen som ligeledes af Actor fremhævet, ved Præsidenten skulde være sigtet til Hans Majestæt Kongen, hvorimod Tiltalte vil have anseet det for afgjørt, at der ikke ved Præsidenten er meent nogen Anden en Corsarens Redacteur. Ligesom imidlertid Artiklen, naar den forstaaes paa den af Actor forudsatte Maade, indeholder et i høi Grad usømmeligt Railleri over bemeldte allerhøieste Rescript, saaledes skjønnes og den Forudsætning, hvorfra Actor er gaaet ud, efter Udtrykkene og Sammenhængen i den herhen  hørende Deel af Artiklen, at ligge saa nær, at Tanken derom ei let kunde andet end opstaae hos Læseren; og da det desaarsag maa antages, at hiin Betydning af Artiklerne i alt Fald kun ved uforsvarlig Tilsidesættelse af pligtskyldig Opmærksomhed kan af Tiltalte være bleven overseet, vil han følgeligen ei kunne undgaae herfor at drages til Ansvar. Det sidstnævnte af den omhandlede Artikel, hvis Tendents, overeensstemmende med den af Tiltalte afgivne og i sig antagelige Forklaring, skal være at raillere over en Artikel angaaende Embedseden, som tidligere havde været indført i et under Sagen fremlagt Nummer af "Fædrelandet", skjønnes ikke at indeholde nogen Overtrædelse af Lovgivningen om Trykkefriheden. Og det samme findes ligeledes at maatte statueres med Hensyn til den anden af de incriminerede Artikler, betitlet "Forslag"; thi forsaavidt Actor navnligen har inculperet Tiltalte den Maade, hvorpaa det ovenberørte allerhøieste Patent af 29 Marts d. A. angaaende den slesvigske Sprogsag omtales i denne Artikel, idet sammesteds anfores, at under den Procession, som i den i Artiklen tilsigtede Anledning foreslaaes, skulde "Kjærlighed til Modersmaalet gjengives ved Sprogrescriptet, baaret af to Schleswigholsteinere", kan vel den Betydning, som Tiltalte, der har vedkjendt sig Forfatterskabet af sidstnævnte Artikel, har villet tillægge den ommeldte Tirade, og hvorefter der ved samme skulde være sigtet til Tydskernes roesværdige Kjærlighed til deres Modersmaal, medens de Danske formeentligen ofte med Tilsidesættelse af deres eget Sprog beslitte sig paa at lære fremmede, ei antages forenelig med hiin Tirades Jndhold og Forbindelse; men paa den anden Side skjønnes der eiheller tilstrækkelig Føie til deri at lægge den af Actor forudsatte Mening, at nemlig den ved Sprogpatentet trufne Foranstaltning ei skulde kunne bestaae med Kjærlighed til Modersmaalet, hvorimod den nævnte Passus i alt Fald og kunde forstaaes som en i sig selv lovmedholdelig Hentydning til den Maade, paa hvilken det loftmeldte allerhøieste Patent formenes at være blevet opfattet af det saakaldte slesvig-holstenske Parti. J Henhold til alt det Foranførte vil Tiltalte, der ikke forhen har været straffet, navnligen ikke for Overtrædelse af Trykkefrihedslovgivningen, blive at ansee efter Placaten af 1ste November 1837 5 1, cfr. Forordningen af 27de September 1799 8 7, hvorhos Straffen efter Omstændighederne skjønnes at kunne fastsættes til en Mulct af 100 Rbd. Sølv til Kjøbenhavns Fattigvæsens Hovedkasse, ligesom han og i Medfør af den citerte Placats 8 3 bliver at undergive den ved Forordningen af 27de September 1799 5 20 befalede Censur i en passende Tid, hvilken bestemmes til 1 Aar. Fremdeles vil Tiltalte have at udrede Actionens Omkostninger, og derunder Salarium til Actor og Defensor, Procuratorerne Kraft og Landvæsenscommissair Knudsen med 8 Rbd. Sølv til hiin og 5 Rbd. til denne. Den befalede Sagførelse har været lovlig. Thi kjendes for Ret: Tiltalte, Redacteuren af Bladet "Corsaren", Vortraitmaler Louis Touscher bør til Kjøbenhavns Fattigvæsens Hovedkasse bøde 100 Rbd. Sølv, samt være den i Fordningen af 27. September 1799 5 20 fastsatte Censur undergiven i 1 Aar. Saa betaler han og Actionens Omkostninger, hvorunder i Salarium til Procurator Kraft 8 Rbd. og til Procurator, Landvæsenscommissair Knudsen 5 Rbd., begge Dele i Sølv. Den idømte Mulct at udredes inden 15 Dage efter denne Doms lovlige Forkyndelse, og Dommen i det Hele at efterkommes under Adfærd efter Loven.