Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1845-04-28
Tydskland. Paa den Stettinske Jernbane er nylig foregaaet et Selvmord, hvorom de Stettinske Blade meddele følgende Efterretning: Det var en ung, anstændig klædt Pige af et behageligt Udvortes, som var kommen om Morgenen med Toget fra Berlin, aabenbar med det Forsæt at lade sig overkjøre af det om Eftermiddagen Kl. 3 til Berlin tilbagevendende Persontog. Hun havde paa hver Station kun taget en billet til næste Station, hvilket tyder hen paa, at hun havde havt isinde allerede at udføre sin Beslutning paa en af Mellemstationerne. J Neustadt havde hun overrakt Billet-Sælgeren sin, iøvrigt kun svagt forsynede, Pengepung, med Tilføiende, at hun som fremmed i Egnen ikke nøie kjendte de derværende Penge, og at han derfor skulde tage selv hvad der tilkom ham. Hendes Klædedragt, der bestod af en grøn Merinoskjole, derover en Kaabe af ordinairt Tøi og en ordinair Fruentimmerhat, var simpel, men dog næsten bedre end Tjenestepiger almindeligviis pleie at bære. For at udføre sit Forsæt havde hun om Eftermiddagen Kl. 2 indfundet sig ved Siden af Banen paa den Pommerendorfske Mark. Den i Nærheden stationerede Vogter saae hende der ifærd med at skrive paa et Stykke Papir, da hun nærmede sig Banen, viste han hende tilbage, hvorpaa hun lod som hun fjernede sig, men da Toget nærmede sig, vendte hun atter om, tog sin Hat af idet hun med stærke Skridt nærmede sig Banen og kastede sig hurtigt ned paa denne, en halv Snees Skridt foran Locomotivet, hvorhos hun strakte Halsen hen over den ene Skinne. Maskinen blev strax sat ud af Virksomhed og Toget kom ogsaa snart til at standse, men den Ulykkelige laae allerede død bagved den sidste Vogn. En med Blyant og en god Haand skreven Seddel, som Man fandt hos hende, indeholdt følgende Ord: "Saa lev da vel, o Verden, da jeg har brudi med Dig Kun een Trøst er endnu tilbage for mig, den Trost, at Gud ogsaa antager sig Synderne. Jeg, som skriver dette, er kommen i den skrækkeligste Fortvivlelse ved mit Herskabs Behandling, søger jeg Trøst og Tilgivelse hos Den, som kun alene kan trøste mig. Tager J, som finde mit Liig, og begraver det i Stilhed; bønlig beder jeg i min sidste Time herom, thi derfor er jeg gaaet langt bort fra det Sted, hvor jeg conditionerede, og ogsaa langtnok bort fra mine Forældres dyrebare Hjem, for at ikke Rygtet og min Død skal naae derhen. Men skulde De opspørge mine elskede Forældre eller det onde Herskab, saa beder jeg for Guds Skyld, dog at nedgrave mit Liig her og derefter underrette mine Forældre derom, thi de ere for fattige til at lade Legemet føre derhen. Dette er min sidste Bøn paa denne Jord. Lev da Alle vel som jeg elskede her. Gud tilgive mig, thi jeg veed ikke selv, hvad jeg giør. Gud i Himlen, kan du tilgive mig, Du var dog saa naadig at føre mig idag forbi Garnisonskirken i Stettin, hvor jeg for sidste Gang paa Jorden og det kort for min Død saae den hellige Nadvere uddeeles. Meddeel ogsaa mig den hellige Nadvere, min Fader, vær naadig og forstød mig ikke. Snart lyder Tegnet til min Død. Ak, der kommer Toget. Tilgiver, dyrebare Forældre Norge. J Christiania imødeseer Man med Glæde Kongens Tilbagekomst i Julii Maaned for at slutte Thinger, paa hvilken Tid ogsaa hans Nærværelse maa være af Vigtighed, da Stadfæstelserne af Beslutningerne maa afgives inden Opløsningen, og det overhovedet maa være godt, at de derhen hørende Overveielser foregaae her og i samlet Statsraad. Og Rigsret skal nedsættes i Aar, veed Man endnu ikke. Uagtet nu neppe 3 Uger ere tilbage af Thingets grundlovmæssige Forsamlingstid, kjender Man dog endnu kun lidet til Jndholdet af de vigtigste Lovforslag, da Bladene ikke finde forgodt at meddele noget Uddrag af samme forinden den endelige Behandling skal foregaae; og da de faa Arbeidskræfter paa selve Thinget behøve lang Tid, inden de forberedende Arbeider blive færdige, seer det endnu smaat ud med de store Sager.