Berlingske Tidende, 1834-05-09
Paris, den 30te April. Den Jacobinske Sammensværgelse omfattede i Særdeleshed Frankrige og maaskee en Deel af Jtalien; i Spanien og Tydskland havde den intet Terrain, i Schweiz nærede den Forventninger; i Belgien gjorde den Regning paa Jmpulsen fra Frankrige; i England stod den paa en temmelig svag Maade i Forbindelse med Radicalismen. Høvdingene havde et System, der var sammenslikket efter Benthams, Robespierres og Condorcets Systemer. J Særdeleshed forstode de sig paa Terrorismen. Planen var: at gjøre Jndividnerne fattige, at sammenblande de høiere og Middel-Classerne med den lave Almue, at hæve Clerisit som Stand, og Overst at organisere et Robespierre-Rapoleonisk Dictatur. Derved vilde naturligviis hele Nationen være bleven Soldater; Tribunerne vare en saadan Hærs fødte Officerer. Man vilde berige Staten ved Confiscationer, ophæve Creditsystemmet, paa en vis Maade beholde Folket af Statsdomainerne og anvise det sine Forretninger – Alt efter det abstracteste Democraties Grundsætninger. En saadan Republik qvæler al Selvhandlen og Selvtænken; den confiskerer i Statseenhedens Navn enhver selvstændig Villie og Tanke ved sit Statsdictatur. Det er den gamle Drøm, som Demagogerne eller Folkestyrerne i Athen og Rom ofte, men forgiæves, have forsøgt at iværksætte; som Montanisterne, Gjendøberne, Qvækerne vilde indføre i den christelige Kirke; som Mazdals Tilhængere fremkaldte hos Perserne, under Sassanderne; efter hvilken Wechabiterne og andre Secter iblandt de Arabiske Muhamedanere have stræbt, og som i den høieste Statsfriheds og Souverainitets Navn vilde gjøre en Ende paa hele Massen af al Jndividualitet. Denne Aands sygelighed i alle deres politiske, religiøse, moralske og philosophiske Phaser maatte egentligen studeres og fattes i deres hele Dybhed og Omfang, hvorfor den, i skjæbnerige Tider, saa let producerer sig under forskjelligtartede Himmelstrøg – i saa høi Grad griber, som med en frygtelig Kraft, Mængden af alle udannede, uvidenskabelige Mennesker, og hvirvler dem ud af deres Baner, – saa lettelig finder Jndpas hos den umodne Ungdom og ærgjerrige Soldater; – og saaledes maa der altid af samme fremvore et Cæsarisk, Muhamedansk, Robespierrisk, Commellst, Napoleonisk Soldaterherredømme, hvor da den højeste Spænding, synker sammen, netop fordi den har naaet sit Culminationspunkt, og det hele Phantasmagorie, dette Mirage i Sandørkenen, svinder hen til det aldeles Modsatte. – Det fattedes ikke den Jacobinske Sammensværgelse paa Disciplin, men paa Hoveder. De virkelige Høvdinge tænkte og talede som i Aaret 1793, men andre Rivaler indflettede allerede saakaldte Saint-Simonistiske Jdeer og forvirrede den hele Kram. Desuden forsatte man den gamle Jacobinste Spiritus med romantiske Essentser og Olier, med et broget Virvar af alle Tanker. J Særdeleshed vare de unge Mennesker i en saadan Confusion, at et virkeligt Aandschas maatte hos mange Jndividuer udvikle sig af denne Overspændthed, af denne Omrøren. Saaledes bragte disse høist con fuse Tendentser Adskillelse i Rækkerne. Clubber opstode i Clubberne, og hvirvlede omkring imellem hverandre. Man behandlede oftere hverandre gjensidigen, som man pleier at behandle Ludvig Philipp eller Carlisterne; man forhaanede og angreb hverandre. Associationsloven syntes imidlertid, formedelst den fælleds Fare, at gjenoprette Enigheden imellem dem Alle. Da denne Lover affattet saa forkeert, at egentligen enhver Forbindelse og Corporation af hvilketsomhelst Slags maa derved synes ophævet, saa gjorde man paa det bestemteste Regning paa Haandværksmandens Uvillie. Trods den Franske Revolutions Grundsætninger har Haandværkstanden i Aarhundreder været deelt i Corporationer, fordi den i sine Trængsler har dem nødig, ligesom ogsaa for Haandteringens Æres og dens indre Moralitets Skyld. Det indtraf ogsaa, at Haandværksmanden begyndte at nære alvorlige Bekymringer, at kuurre; med alt dette vare dog de ringere Classer endnu ingenlunde lokkede af Jacobinismen. Jblandt Underofficerer, og hist og her iblandt Lieutenanter og Soldater, have maaskee Sammenrottelser fundet Sted; men hos dem herskede allerede formegen Selvfølelse, til blindthen at gjøre fælleds Sag med en raa Hob eller en afsindig Ungdom. De Militaire holdt sig i denne Henseende afsondrede. Da det omsider, imod Chefernes Villie og trods gjentagne Contraordrer, kom til Udbrud i Lyon og andre Stæder, nægtede Soldateraanden at yde sin Bistand til deres Emente=Aand, der egentligen ikke høre til Haandværkstanden, men blot udgjøre et Miskmask af saadanne Jndividuer fra alle Stænder, hvis Formues=Omstændigheder eller hvis Hoveder var i en fuldkommen Forvirrelses-Tilstand. Hæren tog et Slags Revanche, for Juli-Revolutionen, over Almuen, uden derved at tænke paa Carlismus eller Orleanismus. Et saadant er det Standpunkt, hvorfra de sidste Dages hele Phænomen tydeligst lader sig overskue.