Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1813-12-07
Fra Forfatteren til Afhandlingen om Tyverier. Jngen er mere levende overbevist om Nytten og Vigtigheden af Almtensikkerheds-Gjenstandes frimodige Undersøgelse, ikke blot af methodiske Lærde, men ogsaa af hver Anden, der, opflammet af varm Følelse for Menneskevel, griber til Pennen, end netop Forfatteren af Afhandlingen om Tyverier i No. 80 og flere No. af dette Blad. Filongieri skrev, som Officier, i Vagtstuen Planen til sit udødelige Værk om Lovgivningen, og Europa priste hans Mod, at dyrke Thentis midt i Mars's Tempel. Ogsaa hos os vil enhver, der føler og skjønner Vigtigheden af Almeensikkerhed, som den første Grundstøtte for Almeenvel, vid Hr. Capitain Lütken Tak, at han med den Frimodighed, der anstaaer en dansk Mand, og med den Kraft, som Bevistheden af at ville det Gode, giver, har bragt en Gjenstand paa Bane, der i saa hø Grad fortjener offentlig Prøvelse og Vedkommendes Opmærksomhed. Mod de Erindringer, som Hr. Capitainen har fremsat i No. 95 af Skilderiet. være det mig tilladt, at anføre en nøiere Udvikling af nogle i min Afhandling yttrede Meninger. Forfatteren har sagt S. 1267: "at Klagerne over Tyveriers Hyppighed forekomme ham at være, i det Hele betragtede, ligesaa overdrevne, som den Anke, at de saa sjelden opdages. Hr. Capitainen indvender, at saavel den almindelige Mening om denne Sag, som Politiets Bekjendtgjørelser, vidner om, at Tyverierne ere hyppigere nu end forhen. Jeg vil ikke stride længe om denne Punct, der paa ingen af Siderne med Bestemthed, kan afgjøres, uden ved en Sammenligning imellem Antallet af de Tyverier, der ere begaaede før, og Antallet af dem, der begaaes nu. At der i Aaret 1812 iblandt 568 i Forbedringshuset inddømte Personer vare 364 Tyve, medens der i Aaret 1808 kun vare blandt 594 Jnddømte 234 Tyve, beviser i denne Sag i Grunden kun lidet; thi den, som veed for hvilke ubetydelige Tyverier Forbedringshuset staaer aabent, og at ikke allene alle Tyve fra Kjøbenhavn, men ogsaa fra hele Sjælland &c. dømmes derind, vil ikke finde hiint Antal saa overordentlig stort. Overalt er det her ikke saa meget Tullet som Beskaffenheden af Tyverierne, der især bør komme i Betragtning. Mueligen har Qvantiteten deraf ikke været saa betydeligt tilforn som nu, men desto værre have de været i Qvaliteten. Har man ikke havt en ordentlig organiseret Tyvebande i Fyen, for hvilken der stod Personer i Spidsen, som ingen drømte om at være Tyvehøvdinger, Har man ikke stiaalet Guldhornene paa Konstkamret netop i Tider, da Forbedringshuset endnu ikke talte saa mange Tyvslemmer, Haar ikke allerede for fjorten Aar siden en vis Smed opdirket mangfoldige Døre, bestiaalet mange Familier, og drevet sit Spil længe inden man opdagede ham, - Det er altsaa vist, at hvad der skeer nu, er allerede skeet tilforn, og det maa ansees for Tilfældigt, naar der i det ene Aar begaaes flere Tyverier end i det andet. Men hyppig eller ikke hyppig, gjør her intet til Sagen. Almeensikkerheden fordrer og har Ret til at fordre, at der, saa faa, som mueligt, Tyverier begaaes, og man maatte virkelig beklage den Stat, hvis Politie først ved Tyveriernes Hyppighed saae sig bevæget til, at forekomme dem, og skaffe Samfundet den Eiendomssikkerhed, hvorpaa det Heles Vel beroer. Hvad vide man vel dømme om den Brandmajor, der ikke sørgede for Sprøiternes og andre Brandredskabers Tilveiebringelse og Jstandholdelse, førend man havde overbevist ham, hvor hyppig Jldebrande indtræffe, og hvor mange Huse der fortæres af Jlden nu fremfor før, Men at forebygge Forbrydelser er ligesaa vigtigt som at straffe dem, og man forebygger Tyverier ved at bruge saa megen Forsigtighed, som der i hele det menneskelige Liv er saa høise nødvendig, naar man ikke hvert Øieblik vil see sig paa andre Maader franerret og frarøvet sin retmæssige Eiendom. At forlange Portnere ansatte ved Udgangen af ethvert Huus, Tjenestefolk altid tilstede i enhver for Tyverie ud fat Vaaningsdeel, Vogtere paa alle Ugiftes Værelser i deres nødvendige Fraværelse, Skildvagter i ethvert Pakhuus - alt dette vil rigtig nok være for meget. - Men at man om Aftenen lukker sin Gadedør naar det er bleven mørkt, at man ikke gaaer bort fra sit Huus, og lader det en heel Da staae overladt til sin egen Skjebne, uden at lade et eneste Menneske blive hjemme, som kan passe paa Dørene; at Ugifte i deres nødvendige Fraværelse enten forsyne sig med saadanne Laase, som i det mindste ikke kunne lukkes op med et Søm, eller og bede Huusfolkene at have Øie med deres Døre i deres Fraværelse; at man, saa meget som mueligt, sørger for, at have Opsynsmænd over sine Pakhuse, der enten ikke selv ere Tyve eller i Ledtog med Tyve, alt dette er noget, som neppe fordrer en saadan Mængde af Ubeqvemmeligheder og Bekostninger, at man just derfor behøver at ile med at komme bort fra en Stad, hvor slige Forsigtighedsanstalter gjøres nødvendige. Vist nok kan man, trods al denne Forsigtighed, blive bestiaalen, men i saa Fald har man dog gjort Sit, og har intet at bebreide sig. Men vil man indvende, at saadanne Forsigtighedsregler vilde være et uforkasteligt Vidnesbyrd om en høi Grad af Usikkerhed, saa vilde du være det samme, som om nogen, man raader at omgaaes forsigtig med Lys og Jld, vilde sige: det er et Beviis paa, at Brandanstalterne ikke due, eller, som om nogen vilde gaae ud og lade Lyse paa Bordet eller Jlden i Ovnen rask brænde, og ved opkommende Jldebrand svare: hvortil have vida Sprøiter, Held den, der passer paa Lys og Jld, førend de have stiftet Skade, og ved den, som tilsidesætter den fornødne Forsigtighed i Tillid. til Brandanstalterne. - Jeg har hørt ofte tale om Tyverier, begaaede i Pakhuse, om Jndbrud, udøvede paa Steder, hvor man mindst formodede det. Men stundom er det de ved saadanne Pakhuse ansatte Folk, der, blot for at afvende Mistanken fra sig selv, bryde stærke Laase, over sauge Døre &c. Ofte er det den bestiaalnes egne nærmeste Paarørende, der stiele paa saadan og lignende Maade, og det er meget naturligt, at saadanne Tyverier ikke lettelig opdages.