Ribe Stifts Adresseaviser, 1848-06-27
Indenlandske Efterretninger. Det nuværende franske Regeringsblad "National af 13. Juni indeholder følgende Artikel: "Krigen mellem Tydskland og Danmark truer med at begynde igjen med ny Heftighed, og at bedække dette Europas nordlige Hjørne med Lig; og den begynder tvert imod Alt, hvad man fornuftigviis maatte formode imod hvad Frihedens Venner maatte ønske, og en sund Politik raade til. Man udgyder Blod; man bortødsler Skatte, man ødelægger Handelen for en Strid, der er for privat og saa at sige personlig at der i Occidenten ikke er nogen upartisk Aand, som ikke oprores over dette Syn. J en Krig, som vi her ved Seinens Bredder ikke kunne undlade at betragte næsten som en Borgerkrig, bortødsler man de Kræfter, der burde pleies med Omhu lige over for Rusland. Det er imod Norden, hvor Frihedens Sag finder saa mange Sympathier, at man vender Tydsklands Opmærksomhed, medens den kræver langt mere ved de østlige Grændser. Hvad ville de tydske Regeringer deres Foretagende mod Danmark, Kan Vold forandre Noget i Tingenes Tilstand? Hvordan kan man forandre den Kjendsgierning, at Fleerheden af Slesvigs Befolkning er dansk, taler dansk og ved hele sin Fortid hænger sammen med den danske Stat. 2 ansee Danmarks Ret for uomtvistelig; men lad os endog sætte, at den var lige saa tvivlsom, som visse tydske Publicister sige: er det da en Grund til Krig, og har man ikke andet Middel at tage sin Tilflug til, end Vaabnene og den raa Kraft, En Betragtning, der ikke har virket paa Regeringerne, men som vi haabe vil virke paa den brave tydske Nation, er, at da Misforholdet imellem det mægtige Tydskland og den lille danske Stat er saa stort, bør den Mægtigere paalægge sig stor Varsomhed med Hensyn til den Svagere. Alt, baade Stridens Beskaffenhed og de stridende Parters Ulighed, fordrede, at man tog sin Tilflugt til diplomatisk Afgjørelse, og tilsidst til en Mægling, og Alt fordrer det endnu. Vi frygte ikke for at sige det: under saa betydningsfulde Omstændigheder for Europa, naar Demokratiet arbeider fra alle Sider paa at fæste Fod paa Fastlandet, har Tydskland ikke Ret til at beskjæftige sig med en ussel Strid og Udvidelsen af sit Territorium. Tydskland tilhører ikke sig selv alene; det tilhører ogsaa Frankrig, Jtalien, der samler sig paa ny, de Slaviske Folk, hvis Tilstand er saa frygtelig forvirret, ja selv disse Skandinaver, med hvem det er i Kamp, men som ikke forlange bedre end at træde ind i Fastlandets store Broderskab. Hvad vilde man sige i dette Øieblik, og hvor retfærdige Skrig vilde man ikke opløfte, hvis Frankrig forlod Fredens og Mæglingens demokratiske Rolle, der er den forbeholdt, og gav sig til at udvide sin Eiendom, gjorde Fordring paa Savoyen, gjorde et Spring ind i Belgien, lagde Haand paa Geneveligesom Hr. Louis Napoleons Onkel, og besudlede Grændserne med Blod for saadanne Erobringers Skyld, Hvilke Forbandelser vilde vi ikke opvække? Med hvilken Forbittrelse vilde ikke Folkets saa dybt miskjendte og forraadte Sag vende sig fra os, Hvilken Udvidelse af Territoriet kan opvere den mindste Udbredelse af den demokratiske Jdee? Under de nærværende Omstændigheder er det af Vigtighed at have de tappre skandinaviske Folk som Venner ved sin Side: thi vanskelige og forviklede Forhold reise sig fra Østen.