Aarhuus Stifts-Tidende, 1847-12-18
Man vil endnu mindes Frøken Evenepoels Mord i Brüssel i September d. A. Dette Mord gjorde uhyre Opsigt, især paa Grund af, at Mistanken derfor kastede sig paa hendes Broder. Nu er der kommet Lys i denne rædsomme Begivenhed. De Mænd, som have myrdet Frøken Evenepoel og begge hendes Piger, ere nu opdagede og fængslede. Een af dem har allerede fuldstændigt bekjendt Gierningen. Han beboede et Frøken Evenepoel tilhørende Huus i Anderlicht ved Brüssel, og stod til Restance med Huusleien. Denne sin Forlegenhed meddeelte han sin Medskyldige, der, efter hans Udsagn, raadte ham til Mordet. De aftalte da med hinanden, at de om Aftenen skulde begive sig til Frøkenens Huus; Leieren, skulde først gaae op til hende og bede om Henstand; siden skulde den Anden ringe paa, og naar Begge vare inde i Huset, skulde Forbrydelsen fuldbyrdes. Planen lykkedes fuldkommen; Leieren traadte først ind, blev viist ind til Frøkenen, foredrog sin Begjæring og fik et velvilligt Svar. Nu føler han ikke mere Mod til, at vente paa sin Medskyldige, og vil forlade Huset. Da ringer det pludseligt paa, og denne træder ind. Begge gaae nu ind i Frøken Evenepoels Værelse. Forundret spørger hun Leieren, hvad han vil. "Jeg vil strax betale Dem!" svarer han. Den Ene af Forbryderne giver hende derpaa, med et Jerninstrument, et Slag i Hovedet, saa hun styrter bedøvet til Jorden; den Anden stærer Struben over paa hende. Den Første løber imidlertid ud til Pigerne og strækker den Begge til Jorden. Da den Anden kommer til, og endnu opdager Liv i den ene Pige, stærer han Halsen over paa den Begge. Herpaa bemægtige de sig alle de værdifulde Gjenstande, som vare at finde i Huset, sælge en Deel deraf og begrave det Øvrige ved et Huus i Brugge. Det halvofficielle Blad "Lin dependance belge meddeler følgende Oplysninger om Mordernes Opdagelse: Den Ene af dem, som har tilstaaet Forbrydelsen, har udsagt: "Jeg ringede paa; en Pige lukkede mig op. Jeg spurgte om Frøken Evenepoel var hjemme, da jeg ønskede at betale hende min Restance. Hun førte mig op i et Værelse ved Enden af en Gang, hvor jeg fandt Frøkenen siddende ved sin Pult. Jeg sagde hende, hvad jeg vilde; hun aabnede Bogen og sagde mig, hvormeget jeg skyldte. Jeg gjorde nogle bemærkninger, for at vinde Tid. Derpaa ringede det, og jeg tænkte nok, det var min Kammerat, thi samme Øieblik hørte jeg et Slag, som om man havde slaaet en Oxe til Jorden. Strax efter hørte jeg et lignende Slag. Nu meente jeg, det var Tid, at begive mig til min Kammerat, sagde til Frøken Evenepoel, jeg havde ingen Penge, men jeg vilde komme igjen næste Dag. Hurtigt forlod jeg Værelset, og mødte min Kammerat ude paa Gangen. Er Du færdig med Frøkenen spurgte han, og paa mit benægtende Svar gjorde han i Raseri et Spring, og vi styrtede nu Begge ind i Frøken Evenepoels Værelse. Hun havde næppe Tid at spørge: Hvad ville J for vi Begge grebe fat i hende. Min Kammerat gav hende med sin Hammer et Slag i Hovedet, og jeg skar Struben over paa hende. Hun udstødte kun to svage Skrig. Gaa nu," sagde min Kammerat: "og giv de Andre deres Rest." Jeg løb til Gadedøren og fandt den ene Pige ligge endnu levende paa Gulvet. Jeg stødte hende min Dolk i Halsen og slæbte hende til Kjøkkenet, hvor jeg fandt den anden Pige, der ligeledes endnu gav Livstegn. Ogsaa hende skar jeg Halsen over paa, og da jeg saae, at hun havde ondt ved at døe, gav jeg hende adskillige Dolkestik, ved hvilken Leilighed jeg saarede mig selv i Laaret. Alt dette gjorde jeg med den største Koldblodighed og leende, som jeg fortæller Dem det her. Vi gik derpaa igjen op i Frøken Evenepoels Værelse og toge Røg lerne af hendes Lomme. Derpaa aabnede vi alle Skuffer og udtoge det Kostbareste, vi kunde finde. Vi gik omkring med Lys i alle Værelser, og da vi havde gjennemsøgt Alt, foreslog jeg min Kammerat, at vi skulde gjøre os tilgode i Huset, før vi forlode det; men han fandt det raadeligere, at gaae strax. Vi deelte Pengene og Gudet paa Stedet, og forlode derpaa Huset, efterat vi havde opholdt os der omtrent halvanden Time. Jeg var ganske bedækket med Blod. Dagen efter gik jeg, med flere, hen til Frøkenens Huus, hørte Alt, hvad man fortalte om Mordet, og deeltog i Samtalerne desangaaende. Jeg forsikkrer Dem, at dette ikke gjorde mig det Allermindste, og at jeg vilde været istand til, at begynde forfra. Min Kammerat har jeg ikke seet siden; for Modet havde jeg kun seet ham et Par Gange hændelsesviis, og jeg havde foreslaaet ham Gierningen. – Det Uhyre, som har aflagt denne Bekjendelse, hedder Roseel. Han er liden af Væxt, har forige Øine og en stor Bevægelighed i alle Træk. Hans Medskyldige, som hedder Vanderplasche, er eenøiet; han nægter haardnakket al Deeltagelse i Forbrydelsen. Man har i Brugge fundet de nedgravede Kostbarheder paa det betegnede Sted.