Den Vest-Sjællandske Avis, 1821-08-21
(Af en privat Skrivelse.) Kronningen er forbie, og det ikke allene uden alt Oprør eller Tummult; men, hvad der synes næsten utroeligt ved en saa overordentlig Trængsel, uden nogen Ulykke af Betydenhed. Regieringen havde unægtelig godt beregnet Folkets Stemning og sine Forholdsregler; thi ellers vilde Oppositionens Bereidelser have været grundede, at den ved sin faste Beslutning i at sætte Kronningen igiennem, saa ledes at Dronningen blev ganske udelukket derfra, havde sat Hovedstadens og maaskee hele Landets Rolighed i Fare. Alle Dronningens skriftlige Fordringer og at blive indladt ved Høitideligheden som Medlem af den Kongelige Familie, bleve afstaaede, og hendes bekiendtgjorte Beslutning, at ville være nærværende ved Kronningen, satte selv de Dristigste i Frygten for en Tumult, som tilligemed Parthieaanden og Pengemangelen vel var for en stor Deel Aarsag til, at saamange af de Sæder, der vare oprettede for Tilskuerne af Spekulanterne forbleve enten ganske tomme eller befatte af Personer, som begave sig derhen, saaledes som det kunde træffe sig, for et var Engelske Skilling i Stedet for de 3, 4 til 5 Guineer, som vare først forlangte. Jmidlertid, endskiøndt Folket ikke var ligegyldig ved Dronningens Behandling, synes det dog ikke at ville udsætte sig for den Fare, at blive nedredet af Cavalleriet, uden at kunne udrette noget. Derfore saae man ogsaa, efterat den øieblikkelige Bevægelse var forbi, som Dronningens Ankomst havde foraarsaget om Morgenen, og som snart gik over efterat nogle Vinduer vare slagne ind, kun muntre Høitidsansigter, som syntes at have besluttet, at ville nyde saameget af Dagens Glæde, som de kunde forskaffe sig. Mange af de Nysgierrigste tilbragte Natten paa deres Sæder af Frygt af at de skulde miste dem, men Trængselen og Uroen omkring Vestminsterabbediet hos dem, som havde Lyst til at see derpaa, og som allerede havde vedvaret flere Dage og Nætter efter hinanden, hørte ikke op hele Natten. Kl. 2 begave Tropperne sig paa deres Poster, og besatte med Undtagelse af City, alle Hovedstadens Gader og dens Forstæder, imellem hvilke de ogsaa bleve ved at patrouillere. indtil den 21de Julii. Allarmen af Vognene tiltog bestandig, og uagtet Mennesker nu i tusindviis trængte til, saa forhindrede dog de fortreffelige Politieanstalter af Forvirring, saa at man Kl. 9. endnu kunde beqvemt komme til Sæderne omkring Abbediet og Hallen. Om hvorledes Dronningen to Gange lod sig see, og om den Maade hvorpaa hun blev viist tilbage (ikke fordi hun var Dronning, men fordi hun ikke kunde forevise nogen Jndgangsbillet) tilligemed den Kongelige Procession &c., kan man henvise til vore Aviser. Om Modtagelsen af begge de ophøiede Personer af Tilskuerne maae jeg kun bemærke, fordi Aviserne heri tildeels modsige hinanden, at Kongen fandt de fleeste Biefaldsyttringer af Personerne paa de regelmæssige Sæder (imedens Dronningens fornemmere Venner for det meeste havde holdet sig bortfiernede og Dronningen af den rundt omkring staaende bevægelige Masse. Med Tegnene paa Misbilligelse var det omvendt; men i det Hele blev Kongen dog meget godt optaget, og man erkiendte aabenbart, at hans Popularitet havde tiltaget betydeligt. Jlluminationen om Aftenen var i den vestlige Deel af Staden, hvori der er de offentlige Bureaux, og hvor Landets Store, og de Haandværksfolk og Kiøbmænd boe, som ere begunstigede af Hoffet og den Kongelige Familie, temmelig almindelig og tildeels glimrende; men jo nærmere man kom imod Cito destofærre Huse faae man oplyste, ja endog i nogle Hovedgader af flere hundrede Huse, som Totten ham-Court-Raad, og Holborn &c. var der neppe 10 til 12 oplyste. Jmidlertid havde dog Dagen i næsten alle Deele af Staden et høitideligt Udseende, da alle Boutiker vare især og Eftermiddagen tillukkede, og Folket i sine bedste Klæder vandrede i lange Tog hen til de offentlige Haver, hvor Regieringen klogeligen havde foranstaltet indtil sildig ud paa Morgenen alle Slags Forlystelser, som Fyrværkerie, Jllumination paa Vandet o. s. v., og derved holdt Folket hele Natten i en god Lune og Beskiæftigelse; en Forsigtighed, som reddede alle deres Vinduer, som havde oplyst deres Huse. Man kunde virkelig neppe afholde sig fra at lee, og det kan tiene alle dem til en Advarsel, som stole paa Pøbelens Venskab, naar man saae hvorledes denne Pøbel reent havde forglemt Dronningen, til hvilken den endnu for faae Maaneder siden gjorte sin Valfart hele Mile igiennem Skarn og Regn, og lovede at opoffre Liv og Blod for hende. J den almindelige Glædestummel syntes al Politik at være funken i Forglemmelse, og med enhver Raket, som lykkedes, steeg tusinde Hurrahraab i Veiret, men ingen Steder hørte man Dronningens Navn; man maatte troe, at den ydmygende Rolle, hvori hun uforsigtigviis havde viist sig om Morgenen, havde gjort hende for lav, selv for Pøbelens Medlidenhed, og at hun i det Forsøg, at oprøre Folket der ikke lader sig miskiende i dette Skridt, havde mistet Resten af sin Popularitet; imedens hun ved en værdig Rolighed efterat hun havde gjort hvert lovmæssigt Skridt for at erholde hendes formeentlige Rettigheder, maatte forvente de Bedretænkendes stille Agtelse. At hendes sædvanlige Forsvarere i Parlamentet, og de hende ved Loven tilstaaede Raadgivere ikke billigede dette Skridt, kan sees deraf, at ikke En af dem, selv ikke Wood, ledsagede hende paa hendes besynderlige Tog