Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-09-17
Hans Høihed Prinds Christian Frederik den 18de September 1825. Underdanigst Peter Emil Becker, første Lærer ved det Kongelige Opfostringshuus. Taknemlighed mod den Højeste for de Velgierninger, mit elskede Fødeland har nydt under Deres Høiheds berømmelige Forfædres Overherredømme; Følelse af det store Held, der blev Deres Høihed til Deel, at nedstamme fra en saa betydelig Række af udmærkede Ahner, og Beundring over Deres Høiheds varme Kjerlighed til Danmark og dets gode Konge, til Videnskaber og Kunster, til Alt, hvad der er stort og ædelt, aflokkede min fordringsløse Muse følgende svage Toner. Maatte de værdiges Deres Høiheds Opmærksomhed, Maatte de afgive et svagt Vidnesbyrd om den stolte Fryd, hvormed hver retsindet dansk Borger hilser Christians Fødselsdag. Der stander en Eeg paa vort Fødelands Grund, Den største Man vel monne skue. Den breder sin Krone fra Øresund, Til Nordhavets skumklædte falske Grund Og bortfjerner Farer, som true. Dens Frugter nedfalde i Skagens Sand, Omtaarnet af Kattegats Bølge; Dens Frugter opsamles ved Elbens Strand; Paa ringeste Øe Du finde dem kan, Ei mægter dem Muldet at dølge. J Grenene hænger saamangen Trophæe, Hvor Saa sin Rune optegner. Høit Guldharpen toner i Bladenes Læe, Ja - Viisdommen boer hos det Undertræe, Og Retfærd dets Stamme omhegner. Den fire Aarhundreders Idræter saae, Og end er den stedse den samme: Thi Jntet kan Tiden mod Egen formaae: Nye Kræfter den monne bestandigen faae, Aar styrke den ældgamle Stamme. Den plantedes af en Herre saa prud, Grev Christian kaldtes den Gjæve. Med Danrigets Purpur beklædte ham Gud, Og sendte ham saa i det Ærinde ud, Om Danmark som Skytsaand at svæve. Da knælte han ydmyg i Støvet ned, Og bad for de kommende Dage: Uendelig, Guder din Kierlighed, Lys over mit Afkom din høje Fred, Atfreidig til Regnskab de drage, Og henrykt han hørte det Himmelord: Ei Øxenskal saare hiin Stamme! Fritsprede dens Krone sig skjønog stor Ei Ormen skal tære dens Saft i Jord! Ei Lynet dens Hjerterod rammel Tidt Stormene fuste med hvinende Brag Mod Egen fra Gothernes Fielde, Og Lynene knittred med vældige Slag, Til Dag blev Natten og Nat blev til Dag Saa ofte ved Voldsmandens Vælde; Men klippefast saae vi vort Undertræe staae, Og Danmark fandt Lye i dets Skygge, Orkanen ei kunde den Kæmpe nedslaae; Med Hæder den monne sin Alder opnaae, Ærværdig som Oldingens Smykke. Saa bær da Din Krone, Du herlige Eeg, Omstraalet af Himmelens Flamme! Ei Enighed, Kjerlighed, Troskab bortveg, Ei Danmarks Hjerter Dig nogentid sveg Du Oldenburgs kronede Stamme! Christian Frederik, gamle Danmarks Ære! Skjønne Green paa Danas Kæmpe-Eeg! Skjalden i Dit Lye skal Harpen bære, Sjunge seent: "ak, Han fra Jorden veg!! Herligt Duden gamle Stamme pryder, Rækker os en moden Frugt saaskjøn, Medens Kjerlighedens Flamme tyder: Held for Christian og Hans elskte Søn. Kraftfuld staaer Du, Prinds, i Manddoms Alder, Tæt omslynget af en Engel blid. Kunst og Vid med Fadernavn Dig kalder, Begge om Din Hæderskrands i Strid. Danmark glad i Dig sin Ædling skuer, Seer i Dig et Lys paa dunkle Stie. Borgerflammen i vort Hjerte luer - Kun Dit Held – Din Hæder ønske vil Om Aarsagerne til lave Kornpriser. (Slutning; see forr. No.) Jeg feiler neppe naar jeg antager, at formedelst ovennævnte Brug af Kartoffelen spares, alene i Danmark, over 500,000 Tdr. Korn aarlig, som nu, tilligemed det Overskud, som hver dansk Agerdyrker, siden fuldendt Udskiftning, ved et bedre Landbrug, der paa de fleste Steder kan blive endnu langt bedre end det er, aarlig kan afhænde, gjør Danmarks Kornudførsel 1 1/2 Mill. Tdr. Korn større end tilforn. Naar vi nu tænke os dette saaledes forholdsviis i de andre Korn lande, hvor Kartoffelens og Brakfrugters Dyrkning er endnu mere almindelig end hos os, hvilken uhyre Mængde Korn bliver da ikke aarlig tilovers, hvor ere Forraadshuse til at bevare det, hvor ere Munde til at fortære det, hvor skal det føres hen og naar ville Kornpriserne stige. Jeg kan ved denne Leilighed ikke andet end bemærke, at Dr. Jenners Opfindelse lod nogle tænkende Mænd frygte for Overbefolkning, som kunde Jorden ikke ernære et fordoblet Antal Mennesker, men Guds Finger, som det for nogle Aar siden var en Skam at tale om hos skikkelige Folk, og endnu større at mærke paa, mener jeg, har ladet sig skue klarlig ogsaa derved, at, ved Kartoffelens Forplantning og Dyrkning i Europa, saavelsom og ved den, noget før Vaccinationens Fremtræden, almindelige Bevægelse i agricultoriske Jdeer, og Udbredelse, af rigtigere Regler for Jordens Dyrkning, var Grundvolden lagt til den nuværende og tilkommende Overflødighed af Korn, og alting fuldkommen beredet til at Jorden kunde modtage og rigeligen ernære 1000 Gange saa mange Mennesker som nu, ja langt derover, indtil et Antal, hvis Grændse ingen Dødelig skal kiende. Kartoffelen virker desuden ogsaa til Overflod af Næringsmidler derved, at den som Brakfrugt, gjør Jorden mere beqvem til Sæd, og som Foderurt gjør det let for Agerdyrkeren at forøge sin Qvægbesætning, og følgelig skaffer mere og bedre Gjødskning og stedse rigere Kornafgrøder, som vi med Sikkerhed kunne forvente, saalænge 5.) Almindelig Fred tillader Agerdyrkeren, at arbeide med Ploug og Spade, og talrige Krigshære ikke drage fra Land til Land og ødelægge Flidens og Vindskibelighedens Frugter. Naar Krigen atter skal svinge sit blodige Sværd over Europa, kjender Gud alene; men vi vide, at Fredens Overflod og Godtkjøb staaer i bestemt Modsætning til Krigens Mangel og Dyrtid. Saa ofte der i de senere Aar haver viist sig meer eller mindre Udsigt til Forandring i de europæiske Staters fredelige Forholde, have Kornpriserne ogsaa strax hævet sig i Holland og andre Steder, hvilket de sidste Stormes og Høivandes Ødelæggelser ikke kunde udrette - men de dalede igjen ligesaa hastig som de tomme Krigskyer atter droge bort. 6.), Prohibitivsystemet eller Kornlovene i Engelland, Frankrig, Spanien og Portugal har skadet Danmarks Kornhandel saare meget, og bidraget ikke lidet til lave Kornpriser i Landene omkring Østersøen; men fornemmelig lider Danmark ved den høie Told og høje Afgift, som i Norge skal svares af dansk Korn og danske Skibe. Skal dette vedblive, da vil Danmarks bedste Skibsfart og Handel snart være forbi, fordi Kjøbmanden, formedelst de høie Skibsafgifter, og de lave Priser paa vort Udførselsproduct, der neppe kunne dække Skibsafgifterne til egne og fremmede, vil blive nødt til at lade sine Skibe fare under fremmed Flag og for fremmed Regning, hvis han ikke vil enten lade dem forraadne i Havnen, eller aldeles tabe den liden Rest af Formue, som nogle Enkelte af dem endnu maaskee har tilbage; men naar nu Danmark Korn, for Tiden dets eneste Rigdom, ligesaalidt som dets Kampesteene, kan afsættes til Fremmede for Guld og Sølv, for Jern og Salt og andre Varer, hvorledes er da den Grund, paa hvilken Rigets Pengebank er funderet, og hvad bliver saa Følgen for Folk og Stat? Sandeligen, Man har vel Grund til at spørge, er det ikke høi Tid, at der tænkes paa Midler til Redning og Frelse, thi er Faren ikke stor, og nærmere end mange ville troe? 7.) Hertil kommer endnu de europæiske Regjeringers Pengetrang, som har givet Anledning til de høie Afgifter og trykkende Paalæg, hvormed Folkene nu betynges. For at kunne udrede disse Afgifter har Landmanden med fordoblet Flid maattet kaste sig paa Kornavlen, drevet flere afsine Jorder end ellers, ryddet, brakket og merglet, ifølge den ganske rigtige Bondesætning: jo mindre det koster, des mere maa vi have at sælge, hvis vi ville tænke at rede for os, og saaledes har Pengetrang forøget Kornproductionen og derved bidraget til Overflødighed og lave Kornpriser. Men disse bleve ikke lave, fordi Kjøberne manglede Penge til derfor at kjøbe Livets første Fornødenhed, hvilket aldeles ugrundet har været anført som Aarsag. Til Beviis herfor anføres Kornpriserne i Engelland, hvor Guldet og Sølvet nu synes at ville concentrere sig. Hvor stor Pengeoverflødighed der end er, saa tør jeg dog antage, at dersom Kornindførselen, fra begge Continenter, til Engelland, blev frigivet, vilde Kornets Priis der ikke blive stort høiere end i Norge og hos os, men vel det Dobbelte af hvad den nu er, som alligevel blev en lav Priis, i Forhold til andre Fornødenheder. Engelland vil derfor aldrig ophæve sine Kornlove, thi det kan brødføde sig selv, saasnart den aarlige Høst blot er almindelig god. Er den mindre god, vil den Fattige nære sig ved Kartofler, men skulde dets egen Kornproduction alligevel være utilstrækkelig, behøver det blot, for en kort Tid, at aabne sine Havne, og strax oversvømmes det af Europas og Nordamericas Kornforraad. 8.) Endelig bliver endnu at anføre som Aarsag til lave Kornpriser, flere paa hinanden følgende frugtbare og kornrige Aar. Siden 1816, da idelig Regn og koldt og tidligt Efteraar fordærvede Sæden, har der ikke været Misvext i Europa, et enkelt District undtaget. Desaarsag ere ogsaa Kornpriserne siden 1817. efterhaanden dalede fra 8 a 10 Species til 1 1/2 a 1 3/4 for en Tønde Hvede, og om de skulle falde endnu dybere eller forbedre sig lidet, vil for en stor Deel komme an paa Høstens Beskaffenhed i de mere befolkede Lande. Men den Forbedring, i Kornpriserne, som et enkelt Aars Misvext i nogle Egne foraarsager, er kun af kort Varighed. Misvext flere Aar i Rader usandsynlig, og følgelig vil der endnu i lang Tid være Overflødighed af Korn, – dersom de Aarsager, jeg har angivet, ere de rigtige - fordi Virkningen kan ikke ophøre, før Aarsagen ophører. Men Overflødighed af Korn er Skyld i lave Kornpriser; men lave Kornpriser vil nøde den danske Stat og Folk til andre Midler og andre Forholdsregler. Hvilke ere disse, – det var ønskeligt at nogen vilde sige os dem, og endnu ønskeligere, at de strax maatte anvendes! Landbye, d. 30 Juli 1825. Akkermann.