Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-10-06
Forf. beretter, at Jnquisitionen hverken har ført Proces mod Carlos eller dømt ham. Sagnet derom har sin Grund deri, at Kongen, i Henseende til sin Søn, lod sig give en Kiendelse af Statsraadet, i hvilket En, der tillige var Storinquisitor, havde Forsædet. Ved Actstykker beviser Forf., at Carlos var et Uhyre, og at hans Død var en stor Lykke for Spanien. Den ulykkelige Hændelse, at Prindsen i sine yngre Aar faldt ned af en Trappe, gjorde, at det meget farlige Fald efterlod en Hovedsvaghed, der ikke sjeldent grændsede til virkelig Forrykthed. Derom vidne hans aftrykte Breve til hans forrige Lærer, som altid var blevet hans Ven, Biskop Honoratus, hvori ingen sund Menneskeforstand eller Sammenhæng findes. Endnu tydeligere vidne derom hans Handlinger, der vare ligesaa uoverlagte, som umenneskelige. En Skomager bragte ham et Par Støvler, der vare for snevre, herover blev han saa rasende, at han skjar Støvlerne istykker, kogte dem og lod Forfærdigeren tvinge til at nedsluge de saaledes tillavede Stykker, hvilket kostede ham Livet. Prindsen har ikke allene ved enhver Leilighed skrækkeligen mishandlet sine Tjenestefolk men han har ogsaa anfaldet sine Opsynsmænd og Ledsagere, Rigets første Mænd, villet myrdet dem med Dolken eller Kaarden, og tvunget dem til at tage Flugten. Det lod sig maaskee endnu undskylde, at han optog store Pengesummer, for hemmeligen at gaae dermed til Nederlandene; men ikke at undskylde, og ved et meddeelt Actstykke bevist, er hans Beslutning, at ombringe Kongen. Og denne Plan betroede han Folk, som han kunde forudsee og vidste, at de vilde forraade ham hos Kongen, saa ganske manglede det ham paa alBefindelse, og saa aabenbart tede han sig som en Rasende derved. Strængt var derfor, da Kongen havde erfaret Alting, hans Fangenskab; der blev anlagt Proces imod ham og Dødsstraffen tilkjendt ham, men, efter Forf. Forsikkring, ikke fuldbyrdet paa ham, fordi hans Sygdom forhindrede det. Vel skal han, efter den herskende Mening, være død af Gift, som en Læge skal have bibragt ham, efter høiere befaling; men Forf. bestrider denne Paastand, og finder den usandsynlig, fordi den ikke stadfæstes ved de forefundne skriftlige Documenter, som han nøje har sammenlignet. Han troer, at man har antaget Forgiftelsen saa almindeligen for afgjort, fordi Kong Philip var yderst forhadt i hele Europa, paa Grund af hans tyranniske Characteer; men at han ved denne Leilighed har viist sig meget eftergivende og ofte som følende og deeltagende Fader. Naturligviis falder, under saadanne Omstændigheder, ogsaa Æventyret om Kierlighedsforstaaelsen mellem Prindsen og Dronningen tilbage i sit Jntet; thi deels havde begge førend Ankomsten til Spanien ikke seet hverandre, deels vare de aldrig bestemte for hinanden, thi Prindsen var tiltænkt en anden Gemalinde, med hvilken han ogsaa paastod at ville formæle sig, og deels var han paa Liv og Siel saa lidet elskværdig, at Dronningens Lidenskab for ham vilde været ganske uforklarlig. Ogsaa er denne ikke død af Gift, og hendes Rygte er lige indtil hendes Død blevet reent og uplettet. Man er altsaa sikkert gaaet Kong Philip for nær, skjøndt han visseligen og saa ved sin store Despotismus har givet Anledning dertil.