Aalborg Stiftstidende, 1828-03-27
Frankrig. Takadressen, de Deputeredes Kammer, som sædvanligt ved en Deputation havde at tilstille Hans Majestæt, som et Svar paa Throntalen, hvis Echo den almindeligt er, foranledigede dennegang mangfoldige Debatter. Næsten hver Periode blev drøftet, den maatte, imod Sædvane, endnu engang af Præsidenten oplæses for hele Forsamlingen og blev omsider antaget med 198 Stemmer mod 164, altsaa med den ringe Majoritet af 34 Stemmer. Denne Adresse indeholder endeel Yttringer, som ei vare egnede til at behage f. Ex.: "Sire, I Deres Hænder er Chartet en kongelig Fredstifters Testament. Som Arving til hans Tænkemaade vil De befæste hans Værk. Alt hvad Tidens Vanart adsplittede, vil De forsone og sikkre den constituelle Enighed Herredømmet i Gemytterne som i Lovene". - "Nogle Deele af den offentlige Bestyrelse have vakt bittre Følelser af Misnøie. Det see vi med Smerte, og, for at helbrede saa dybe Saar, er Deres Majestæt viselig forekommet vore Ønsker. De paa Deres Befaling oprettede Commissioner ville stræbe at forberede deres Opfyldelse." - "Længe, Sire, har den offentlige Underviisning savnet en definitiv Organisation, som kunde omfatte alle Underviisningens Grader og forskjellige Methoder, bringe den geistlige og borgerlige Magts Udøvelse i Samklang og endelig haandthæve den gode Forstaaelse og indbyrdes Samvirkning imellem den gallikanske Kirkes hævdede Maximer og den de øvrige Confessioner tilsikrede lige Beskyttelse". - "Vore Valgloves Fuldstændighed er en anden Trang og for at befæste vor Friheds Bygning paa dens sande Grundvold, vil Deres Faderhjerte giengive os hine Municipal-Jndretninger, Mindet og vore gamle Friheder, som Folket skylder Deres Stamfædre. Værdige Søn af Henrik den 4de og den hellige Ludvig, vi stole paa Deres Løvter. De anraabe Lovene som Tronens fasteste Støtte; næst Gud, fra hvem de komme. Af Deres Hjertes Jnderste fremmaner De Sandheden, som De offentlig har kaldt Fyrsternes og Folkets første Tarv. Sire, Disse mindeværdige Ord ville gjenlyde for Efterslægten. - "Tak skee Deres Majestæt, Tvedragtens Baand ere for evigt forsvundne. Befriet af sin Konge, seer Frankrig den Deres Krone tilkommende kraftfulde og beskyttende Magt øverst i Rækken af dets Garantier. Som den store Families Fader opfordrer De alle franske Hjerter til Samdrægtighed. Deres Ønsker ville bønhøres. Det høimodige Forbund imellem den legitime Magt og lovmæssig Frihed vil afvæbne Partierne. Alt vil forene sig i Kjerlighed til Kongen og Chartets Aand. Den mindre Grad af Tilfredshed som de lange Debatter og adskillige Hentydninger i denne Adresse maatte vække, lagde Hans Majestæt for Dagen i følgende Svar: Mine Herrer, Da jeg tilkjendegav Dem min Villie om at befæste vore Grundlove og indbød Dem til med mig at arbeide paa Frankrigs Lykke, gjorde jeg Regning paa Deres Sindelags Overeensstemmelse og Deres Jndsigters fælleds Medvirkning. Mine Ord vare henvendte til hele Kammeret; det havde derfor været mig meget behageligt om Deres Svar ogsaa kunde have været eensstemmigt. De ville, derom er jeg overbeviist, ikke glemme, at De ere de naturlige Vogtere over Tronens Majestæt, som udgjør den første og ædelste af Deres Garantier. Deres Arbeider ville overtyde Frankrig om deres dybe Ærefrygt for den Monarks Minde, som gav Os Chartet, og om Deres grundede Tillid til ham, som De kalder Henrich den Fjerdes og den hellige Ludvigs værdige Søn. Kongen roses almindelig for sin Viisdom i at have modtaget Adressen, hvilket af en vis Faction, til hvilken Hertugen af Placas regnes, skal være bleven ham fraraadt. - Det overlades nu Partierne indbyrdes imellem sig at afgjøre, hvem Kongen meest kan have villet sigte til med sin yttrede Misnøie og hvorledes Stemningen nu bedømmes, derom siges følgende i en Skrivelse fra Paris, af 14de Marts.