Aarhuus Stifts-Tidende, 1846-09-23
Den slesvigske Forening feirede Kongens Fødselsdag ved en høitidelig Forsamling i Gjæstg. Schroeters Locale i Haderslev. Over Forsamlingstedet vajede hele Dagen Dannebrogen med Kongens Navnetræk. Festsalen var smagfuldt og symbolsk smykket med Festons af Egeløv samt røde og hvide Blomster, som i Midten omgave Hs. M. Portrait. Af de ved Festen udbragte Toaster var den første for Hs. M. Kongen, af Foreningens Senior, Gaardmand Hans Nissen fra Hammelev, saalydende: "Mine Venner, Jeg har ikke min Styrke i at holde Taler; det veed J nok. Jeg er i det Hele hellere med, hvor der handles, end hvor der snakkes. Naar jeg somme Tider er bleven opfordret til at udbringe en Skaal, har jeg derfor heller ikke gjort det. Men idag har jeg Lyst, for nu seer jeg, der er kommet Liv i Tingene. Slesvig=Holstenerne have nu endelig gjort deres Sager saa godt, at Hs. M. Kongen indseer, at hans Langmodighed og faderlige Formaninger ikke forslaae. Derfor har han nu begyndt paa, ordentlig at tage fat paa dem. See, saadan skal det være; saa kan vi mærke, at vi, som høre til det danske Parti. og som mene det ærligt med Konge og Fædreland, ikke ere forladte af Regjeringen. Men Begyndelsen er gjerne det Værste: dog vel begyndt, er halv fuldendt, siger Ordsproget. Derfor en Skaal for vor allernaadigste Konge, Christian den Ottende, der ikke alene eren god Konge, det har vi altid vidst, men ogsaa kan være en hvas Konge, naar han ikke paa anden Maade ran sætte det Gode og Rette igjennem. Gud skjænke ham mange Aar! Selskabet besvarede denne Tale med et stormende 9 Gange Hurra. Den næste Skaal udbragtes af Gaardmand P. Lund fra Kjelstrup for Kronprindsen, der ved "sin personlige Elskværdighed besidder alle Bønders Hjerter." Formanden Laurids Skau talte ved samme Leilighed omtrent saaledes: "Da Hovedstadens jublende Skarer den 3die Decbr. 1839 hilsede Christian den 8de, var det vistnok Glæden, over at see en oplyst Fyrste bestige Thronen, Tillid til Oplysningen, som det bedste Sværd i en Fyrstes Haand, og Haabet om, at den Hyldede vilde ikke alene modtage en Kongekrone, men ogsaa forhverve sig en Borgerkrone, ved at give sit trofaste Folk Fuldmyndighedserklæringen, navnlig en fri Forfatning, som han tidligere havde givet et elsket Broderfolk. Men det gik anderledes : Majestæten havde i sin Viisdom ikke fundet Folket modent nok til dette Gode, og, hvad der endnu var beklageligere: han stillede Mænd i Spidsen, for Hertugdømmernes Bestyrelse, hvis politiske Anskuelser syntes at stride mod Principet og Statens Eenhed, og som ved deres iøinefaldende Høflighed mod Partiets Hovedmænd gav den Tanke Rum i selve Folket, at Statsmagten endog billigede to Stater, en dansk og en slesvig-holsteensk. Denne Tanke har Majestæten nu gjort alvorlige Skridt for at tilintetgjøre, og med Glæde have vi og Mangfoldige lykønsket ham i denne Henseende. - At der maa bringes Orden i Forholdene, og Statsmagten sættes i Respect, dette er Noget, vi Alle ere enige om, og min Skaal skal derfor gjælde det ærlige Ønske, at Kongen og hans Raadgivere maae være heldige i at gjennemføre de paabegyndte Reformer, saa at Staten faaer den Eenhed, Soliditet og Holdning, som dens Ælde og Stilling uafviselig fordrer." Det sidste Ord havde Pastor Hertel. Det var kort iforveien yttret, at hvad Manden ret skulde finde Lyst til at udføre, ja selv til at love, det maatte vinde Bifald hos Qvinden. Men der var nu et Løfte, som han var overbeviist om, Forsamlingen freidig baade kunde og vilde aflægge, vis paa, at det vilde billiges ikke blot af alle ædle Qvinder, men ogsaa finde Gjenklang hos alle trofaste Brødre i Nord og i Syd, Løftet og Troskab mod Konge og Fædreland. Med denne Skaal, der ledsagedes af et mange Gange gjentaget Hurra, endtes denne skjønne Fest, under hvilken Hjerterne ofte bleve dybt grebne af Festens Betydning og af de begeistrede Ord, der ledsagede den. (Dv.)