Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-08-29
J det vi nu gaae over fra Landets Udgivter til dets Jndtægter, frembyde to Spørgsmaale sig af sig selv, Først, om Jndkomsten rimeligviis er saa høi, som Ministerne have anslaaet den til Andet: Hvilken Vei skal man tage, under Løbet af den vedvarende eller progressive Deficit? Den forringede Oppebørsel af 1,100,000 Pd. i sidste October Qvartal, og den videre Forringelse af 150,000 Pd. indtil d. 10 Dec., har hos Mange opvakt den Frygt, at Jndkomsten i Fremtiden langt fra ikke vil blive 56,753,937 Pd. Men da Accisen endnu stedse vedbliver og Handelens Standsning, som har været Aarsag til Toldindtægtens Forringelse, kun maa betragtes som temporair, saa maa Prøven med Føie antages for at være for kort til at berettige os til nogen afgjørende Slutning angaaende denne Gjenstand. Landets sande Rigdom, som bestaar i Jndkomsten af dets Jorder, Fordelen af dets Handel, og Dividenderne af dets Gield, er umodsigelig endnu meget stor, og vi ville gjerne haabe, at de endeligen kunde findes tilstrækkelige til at bære den hele Byrde, der er lagt paa den. Men dersom Jndtægten skulde falde saa meget under det anslaaede Beløb, at der ikke skulde være nok til at betale Dividenderne (som snart vil blive Tilfældet, naar Jndkomsterne ville falde ligesaa meget i Fremtiden, som den er falden nyligen), hvad skal der da giøres, Skal Deficiten dækkes ved et aarligt Laan eller ved nye Paalæg, eller maa den uimodstaaelige Nødvendighed følges og Creditoren berøves en Deel af hans Dividende: En af disse tre Udveie maa vælges, og skulde Begivenhedernes Gang paalægge Parlamentet den Nødvendighed, at vælge een af dem, saa vil det have et vanskeligere Hverv at udføre, end der nogensinde har været det paalagt. At faae ved aarligt Laan Midler til at betale de aarlige Dividender, er ligefrem aldeles umueligt, og derfor vilde Valget blive imellem at paalægge nye Skatter, efterat de gamles Feilslaaen har viist, at Paalæggenes lovlige Kilde er udtømt, og Reductionen, i det mindste for en Tid, af de offentlige Creditorers Dividender, er nødvendig. Nu er det upaatvivleligen en Sandhed, at en Regjerings første Pligt i Financeanliggender, er, at holde sit Løvte mod den offentlige Creditor, og det var paa denne Grund at Parlamentet paalagde nye Skatter i sidste Forsamling. Men naar, endog med disse Afgivter, en saadan Deficit, som vi nu omtale, vil opstaae, saa er det umueligt, ikke at see, at der for Fædrenelandet og Stockseierne vil indtræffe et Tilfælde, som ingen forhen almindelig eller erkjendt Grundsætning vil være længer anvendelig paa. Saalænge Skatter kunne hæves af Undersaattens fri Jndkomst, maa Tro og Love paa det strængeste holdes mod den offentlige Creditor. Men naar de gjøre Jndgreb i Capitalen, og, med Tiden, formindske de Velstandskilder, hvorfra Udgivterne maa suppleres, saa bliver deres Forøgelse ikke allene trykkende, men umuelig, og deres Eftergivelse ikke allene en Sag af nominel, men virkelig Nødvendighed. J en saadan Tingenes Tilstand, der ikke længer kan skildres som overordentlig usandsynlig at ville indtræffe, ville vi snart blive fortrolige med andre Grundsætninger, end de, vi saa længe have været vante til; og efterat have været Vidne til den Lethed, hvormed Almeenheden bifaldt Anvendelsen, af den synkende Fond til de løbende Statsudgivter, bør vi ikke overraskes ved at finde Dividendernes Reduction at blive en Gienstand for almindelig Speculation og endog et Yndling-Finance project. (Fortsættes.)