Københavns Adresseavis, 1769-05-03
Resten af Svar til en Ven paa hans Brev, angaaende den nedfaldne Vexel=Cours a. (See Nr. 66.)(Af Svensk.) Min Ven, jeg blues paa dine Vegne. Dit Brev er fuldt af Contradictioner. Du berømmer Stændernes Forfatning om Coursens Reduction; men kalder den en skade lig Operation, som maatte giøre os ridicule for alle Folkeslag i Europa, og bander over de Uleyligheder, den nødvendig har i Følge med sig. Du siger paa et Sted, at vore Handlende udbyde sine Vahre, rabbatere dagligen paa Prisen, og ville gjerne sælge med Skade, men at ingen har Penge at kiøbe for, og atter paa et andet: At Fabriqveurer og Kramhandlende ikke kunde holde Markets Priis med Lurendreyeren, som skal gaae med Lommerne fulde af Contrabande, og saaledes efter din Tanke maae have god Debit. Du tilstaaer uden Forbeholdning og Undtagelse, at vore Sedler, som de forløbne Aaringer ere blevne pantsatte hos Udlændingen har ved den lave Cours atter indflydt, og Seddel=Stokken er derved hos os bleven forøget, men paastaaer, at den hastig nedfaldne Vexel=Cours just derved har givet vort Rige et farligt Hiertestød, at Udlændingen ved Sedlernes Tilbagestillende gjennem Remisser har faaet dobbelt saa mange Rigsdaler i Betaling for sin Fordring. Saa meget jeg forstaaer (og derudi ville alle ærlige Folk med mig være enige), saa maae han jo tilbagestille Pantet, naar Gielden gotgiøres; og om Pantet imidlertid er steget i sin Værdie, da er det en Vinding, som hører Eyeren allene til. Du troer, at Haabet om Sedlernes Realisation har unddraget dem udaf Rørelsen, og yttrer endda, at den lave Cours har naglet dem fast paa sine Steder. Naar de i det nærmeste har naaet sin høyeste Værdie, saa er jo Hensigten opfyldt, hvorfor man har gjemt dem. Den Tid maatte jo da være forhaanden, paa hvilken man finder sin Regning ved at slæbe dem ud i Rørelsen, efterat man nu meere næsten lidet eller intet kan vinde ved at lade dem ligge paa Kistebunden, helst de, efter dit eget Yttrende, kunde ligesaalet realiseres i Eiendomme, som i Rigsdaler. Du bifalder Stændernes Adfærd og Tilvirkning i Finantzvæsenet, men knurrer ligefuldt over Jndbetalingen i Banken, og giver den Navn af forceret, da dog alligevel hverken Regieringen eller sidste Stænder har strakt den længer, end den forrige Forfatning medgav og tillod. Du troer, at Auction paa Eiendomme bliver herefter mere almindelig, end tilforn, og at de Penge=Karle, som har luret paa got Kiøb, da faaer Leylighed til at iverksette sin Hensigt, men paastaaer endda, at det da skal blive langt verre for Penge, og det af den Aarsag, at Banken til sit Fornøyende skal opsluge det altsammen. Hvor har du faaet den Aabenbaring fra, at Bankens Hypotequer sælges først? Ere ikke andre Creditorers Rettigheder til at faae sine Fordringer udbetalte ligesaa helligt forvarede i Loven, Forskiellen er, at den første lader sig nøye med 8 pro Contraarlig, hvoraf 4re afgaaer paa Capitalen, i Stedet for, at de sidste tager ofte saa meget og langt meere i Rente, men sielden mindre. Om disse undertiden forhaler noget længer med Lovsøgsmaal, end den første, saa pleyer de og mestendeel at holde slig Complaisance saa dyrt Kiøb, at en Debitor just derved bliver desto før nødsaget, til deres For nøiende at afhænde sin Eiendom. Denn, som vinder Tiden, han vinder alt. Hvem skulde ikke heller ville have Banken til Creditor end Privatte, Den profiterer aldrig af sine Debitorers Forlegenhed formedelst Jnteressens Forhøyelse, eller Hovedstolens Krav, naar ikkun Laane=Vilkorene, som er 8 pro Cent aarlig, bliver opfyldte, og naar den halve Sum paa den anden Maade er betalt, fordrer den ey meere, end den blotte Rente 4 pro Cento. Naar man savner disse Fordeele af private Laangivere, saa er det gandske naturligt, at Hypothequer bliver før bortsolgte, end Banqvens. Og om anseelige Capitaler, som jeg ey vil nægte, ere unddragne og giemte, enten af Mistillid eller per Speculation, saa maatte de jo derved komme ud i Rørelsen. Det samme bør og hænde med en Deel af Banqvens Panter, hvorpaa smaa Laan ere gjorte, efterdi Differencen derimellem og hvad Auctions=Summen udgiør, kommer i Privatorum Hænder. Naar nu endelig en Eiendom paa Banco=Auction bortsælges, saa er den nye Eyer ikke forbunden, at betale mere, men ofte mindre end 25 pro Cent af Laanet, men aldrig hele Summen, som du urettelig foregiver. Heraf kan du jo see, saafremt du ikke med Flid tillukker Øynene, at Seddelstokken ved denne Omstændighed ikke lider nogen særdeles Formindskning; og at denne 1/4 Deel af Banco Laan paa Eiendomme, som Tid efter anden forauctioneres, er gandske lidet betydende imod hvad de mangfoldige Eiendomme udgjøre, som bliver bortsolgte for private Creditorers Regning, hvorpaa kan tiene til Beviis, at allene to Huse her i Staden, som ere under Concurs, har over tyve Tønder Gulds Gield, imod hvilken de har opgivet en til den største Deel svarende Tilgang. Skulde den i min Tanke billige, og som det synes noksom almindelige Formodning være grundet, at Udlændingen, saasnart han har fornummet vort fulde Forset, at bestyrke den forfaldne Banco=Crediten formedelst Sedlernes Jgienstillende til sit primitive Værd, var falden paa den Speculation, at ophandle Stats=Contoirets Obligationer, Laane=Banco= og andre Sedler, saa kan man være forsikkret, at Seddelmanglen efterhaanden var bleven mangfoldig større, end den nu er, om Coursens Nedsettelse til sit Part skulde endnu have ankommet paa nogle Aar; thi han havde da havt meere Tid og Raaderum, at forskaffe sig en større Qvantitet, hvorved Rigets Forliis var bleven endmere betydelig, i Stedet for at hans Haab nu har Ende at giøre nogen yderligere Vinding, efterdi han ved den indfaldende Realisation neppe kan faae meere igien, end Seddelen nu ved Indvexlingen koster, allerhelst det befindes, ved Sammenligning imellem Plade=Myndtens og SilverMyndtens nu værende Værdie, at Vexel=Rigsdaleren ikke bør gielde mindre end 40 Mark, hvilket ikke heller Banken vil tillade. Hvorfor, omendskiønt mange Medborgere, i Særdeleshed Biergverks Brugs=Eyere, ved Vexelens hastige Fald, for hvilket de endeel har Børsen at takke, har raget i den Forlegenhed, at afhænde sine Eiendomme til en deraf opkommen større Gields Afbetatning, saa kunde dog alligevel Næringerne, som ere Rigets ypperste Grundstøtter, i Almindelighed have bedre Fremvext, og komme sig mere, siden Pengene ere komne til en Fastsettelse og Bestemmelse, hvorved de naturligviis ere blevne meere synlige, naar hverken indenlandsk eller udenlandsk Mand herefter kan finde nogen Jnteresse udi at indslutte Pengene i sine Casser, og derformedelst udelukke dem af Rørelsen; samt den uskatteerlige Fordeel derved vindes, at Guld og Sølv, som hidindtil ikke har kundet circulere tilligemed en ustadig og foranderlig Seddelmyndt, bliver dermed lige gangbart, efterdi al yderligere Ulighed imellem dem snart ophøre. Hvad i saa Maade er anført, haaber jeg maae gjøre Fyldelst, at betrygge os for de Ulykkes Spaadomme, hvilke du med flere falske Politiske Propheter saa nidsk vil udsprede om en saa almindelig Pengemangel, at hele vor Rørelse skulde engang komme til at bestaae, blot i et Vahre=Bytte. Ethvert kogt Menneske, end mere en Lov=Stifter, bør ikke roe sig længer ud, eller foretage sig andet, end han kan komme i Land med. Den sidste bør i Særdeleshed være for øm om sin Existimation, at giøre andre Forfatninger, end han har Formue til at iverksette. Saaledes har og Rigets Stænder tænkt. De fastsatte et vist Marketal, hvorover Coursen ey maatte gaae, men de forlode sig ikke paa Forordningen derom: De saae, at den allene skulde være kraftesløs. De fandt vel, at Forfatningen og Laanebankens Tillukkelse var det sterkeste Meddeel til at forbedre Seddelernes Værdie og følgeligen at fælde Vexelen; men det stod til Rest, at hindre dens Ustadighed, som ellers torde have ankommet paa 10, 12 a 15 Mark frem og tilbage om Aaret. Banqvens Credit maatte derfor bestyrkes ved rede Myndt, som den saa længe havde savnet, og det meest Magtpaaliggende var, at sette den i Disposition af Vexler, ved hvilkes Salg den kunde agere imod dem, som vilde forhøye Vexelen. Dertil kom, at Kronen burde holdes fra Børsen. Stænderne havde gjerne, efter din egen Tilstaaelse maget det saaledes, at Coursen ikke heller maatte falde for hastigt, men efterdi de ikke gjorde nogen anden Anstalt derimod, end at Banqven i sligt Tilfælde burde sparsømt og aldeles ikke udbyde Vexler, saa bør man troe, at de ansaae den for umuelig; derfor lyder ogsaa Forordningen, ikke derover, men vel derunder. De vilde ikke forbyde det, de ikke kunde hindre. De udsatte derfor ikke heller noget vist Marke tal, hvorunder Coursen ikke maatte falde, og hvor staaer det skrevet, at Coursen ikke havde Lov at vandre under 60 Mark, Hvad som imidlertid nogenledes betryggede dem for Cour sens hastige Fald, var Sedlernes eyende Værdie imod Vahre, og fornemmeligst Sølv, hvilket temmelig svarede imod det fastsatte Marketal, og den Jnteresse, som Børsen meentes at have udi at faae sine Vexler velbetalte, og de havde ikke heller misregnet sig derpaa, om ikke den største Deel af Brugs=Patronerne havde været saa uforsigtige, at slutte sine Contracter paa Rigsdaler, uden at stipulere nogen vis Cours. Førend jeg slutter, kan jeg dog ikke dølge, hvor selsomme og eftertænkelige dine Forslag at skaffe Penge har forekommet mig. J dybeste Kieldere, paa høyeste Lofter, ja fra Alteret selv. Her reyser sig vist Haarene paa Hovedet. Tænk hvad Patriotisme, hvad Kierlighed for Medborgere ligger udi disse despotiske jeg vil ey sige barbariske Regierings= og Huusholdnings Maximmer, Skulde man vel hos en frie Nation kunde vente saadanne Propositioner af en Medborgere og høre dem med Koldsindighed, Men Almeenheden maae dømme om din Rettighed til et saa værdigt Navn. Ulykkeligt er det Land, hvor saa tyranniske Raadslag faaer Overhaand, Ulykkelig er den Regiering, som følger samme, Men Svenske Mænd kunde i det mindste glæde sig ved, ikke blot at kaldes, men endog i Gierningen selv at være frie Jndbyggere, som ikke har saadanne Voldsomheder at befrygte, omendskiønt Ukyndighed, Feyl tagelse, Mørke, Misbrug, og maaskee Egennytte har ført os i en saa bekommerlig og forvirret Stilling, at vi ikke kan komme ud deraf uden Svie og Pine for baade Folk og Næringer. Forbliver a. Tollemoras den 4 Dec. 1767. Alechophile.