Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1809-05-29
Krigs-Efterretninger. Viens Overgivelse har fuldkommen bekræftet sig, Følgende ere de bekjendte Omstændigheder ved denne vigtige Begivenhed: General Hiller havde paa sin Rettrade deelt sit Korps i 3 Kolonner, hvoraf den Ene trak sig til CremsNord for Donauen, den Anden til Vien, den Tredie var bestemt til Mariazell i Karnthen, men blev ogsaa nødt til at rettrere til Vien. Den 10 Mai om Morgenen, Kl. 9 kom det Franske Hovedqvarteer til Schönbruun, og de Franske Tropper bemægtigede sig Mariahulf, en af Viens 32 Forstæder. Fra Staden selv fyrede man paa Alt, hvad som nærmede sig til Voldene. Napoleon afsendte to Parlamentairer, som man, uden at give noget Svar, tilbageholdt. Den Sidste bragte en Erklæring fra Keiseren, at hvis man ikke holdt op med at fyre, skulde Jlden blive besvaret. Natten til den 11te gjorde Besætningen et Udfald, men blev tilbagedreven, og alle Forstæder, omringedes af de Franske Tropper. Uviig over at Forstæderne, der havde modtaget de Franske meget vel, øde. lagdes fra den Byes Volde, hvortil de hørte, og, da en for stor Langmodighed kunde forlænge Vienernes Modstand, gav Keiseren befaling, at kaste nogle Bomber, og at forcere Overgangen over Donau=Armen ved Prater, hvilket lykkedes fuldkommen den 11te om Aftenen Kl. 9. Kl. 10 begyndte man at kaste Haubitzgranater ind i Vien, og en Time derefter stode 40 Huse ved Mølleporten og 1 Palai, der tilhørte Fyrst Esterhazi, i Lue. Om Natten til den 12te forlod Erkehertug Maximilian med den største Deel af Besætningen Staden, overgav Kommandoen, til General Oreilly, og gik over paa nordre Donaubred, og Kl. 6 om Morgenen kom Deputerede til Keiseren, og forlangte at kapitulere. J Spidsen for Depumtionen vare Fyrst Lichtenstein og Erkebispen af Vien, Grev Hoch wart. Til denne Sidste talede Hs. Majestæt meget opbyggeligt om Præstestandens Pligter, og bevidnede ham sin Misfornøielse over at en Fredens Gudstjener i saa høi en Alder kunde præke Oprør. Den eneste Maade, sagde Keiseren, hvorpaa De igjen kan vinde min Agtelse, er, at De atter betræder Prækestolen, og lærer Folket det Modsatte, Til de andre Deputerede sagde Hs. Majestæt: "Man har løiet for Eder, og bildt Eder ind, at Russerne vare paa Eders Partie, og at de alt havde angrebet; dog, nu kan jeg sige Eder, at de have angrebet, og at Eders Erkehertug, vil blive slagen. J skulle ikke mere vende tilbage under Huset Østerrig. J skal faae en Fyrste, der i enhver Henseende er dueligere og værdigere til at regjere Eder. Til Slutning erklærede Keiseren, at han ved en Officeer vilde lade dem sine Hensigter med Staden bekjendtgjøre. Da mod Middag den Østerrigske General Devaux kom for at overgive Stadens Nøgler, fordrede Keiseren, at Vien skulde overgive sig paa Naade og Unaade. Den 13de holdt den Franske Armee sit Jndtog i den. ne Hovedstad, hvor General Andreossy, forhen Fransk Ambassadeur ved Viener-Hoffet, nu er udnævnt til Gouvernør. Saaledes kom denne Keiserstad anden Gang i Napoleons Magt, netop 4 Uger efterat Østerrigerne vare gaaede over Jnfloden ind i Bayern. Dens Besætning bestod, foruden de ovennævnte regulaire Tropper, af omtrent 30,000 Bevæbnede af Staden selv og Omegnen. Ved Trudselen, at de Alle, om de gjorde længere Modstand, skulde springe over Klingen, faldt det Mod, de i de foregaaende 36 Timer havde udviist. En Deel af Garnisonen, forlod Staden, Resten blev krigsfangen. Borgerne afvæbnedes. Over 100 Kanoner gjordes til Bytte, og der tales ogsaa om en stor Skat, som Borgerne have holdt tilbage inden deres Mure. Forgiæves vare Erkehertug Karls Forsøg, at komme den betrængte Hovedstad til Undsætning.