Viborger Samler, 1839-06-03
Frankerig, siger Bladet National, har mistet en af sine værdigste Repræsentanter og modigste Borgere. General Demarcan, Deputeret fra Cirnay er død. – Artiklen i de ministerielle Aftenblade af 23de Mai betegnes som en Art af Manifest fra det nye Ministerium med Hensyn til de Forhold, Ministeriet agter at følge i nærværende Session. Dog indeholder det kun almindelige Betragtninger, uden specielt at bebude nogensomhelst bestemt Forholdsregel. Regjeringen, hedder det, vilde miskjende sin Opgave naar den, endog kun for et Øieblik, vilde tabe af Sigte Omhu for Samfundets Jnteresser, og vi mene hermed ikke mindre de moralske Jnteresser, paa hvilke Alt beroer, end de materielle, paa hvilke Alt gaaer ud. Naar disses (de materielles) Tilfredsstillelse er i vore Dage bleven en almindelig og meere levende folt Trang, saa bliver dog det, hvad man er hine (de moralske) skyldig, ikke mindre en evig Lov og Gjenstanden for Statsmændenes alvorlige Eftertanke. J den senere Tid er der udrettet meget for de i Fortiden meget forsømte moralske Jnteresser, navnligen er der siden Aaret 1830, virket saare meget i Frankerig med Hensyn til disse; Statsmagtens store Grene have erholdt faste, populære og med Fornuften stemmende Støttepuncter; den offentlige Frihed er udvidet og befæstet; Principer for Valgbarhed er udvidet, den offentlige Underviisning har faaet en større Virkekreds, Juryen og Nationalgarden ere gjorte til faste, urokkelige Skytsværn for Forfatningen. Har man end- og undertiden staaet stille ved den videre Udvikling af Borger- og Statsinstitutionerne, saa har en saadan Stillestaaen kun været øiebliklig. Man har maattet være forsigtig med at skride frem ad. Ogsaa maa man betænke de mange Hindringer, Regjeringen har havt at bekæmpe; den gjentagne Kamp, den har maattet udholde med de anarkiske Factioner. For med faste Skridt at kunne vedblive at vandre paa Fremgangens Bane, behøver Regjeringen til sine Handlinger Bistand og Beskyttelse. Det er at haabe, at Oppositionen vil belæres af den forgangne Tids Feil; Jntet fremmer mere de selskabelige Jnteresser end den billigheds= og Forsonings Aand, der nu besjæler alle de Mænd, som ere rige paa Jndflydelse, og Fædrenelandet hengivne; en blind og utaalsom Opposition vilde ikke kunne forenes med Meningernes nuværende Standpunct; Oppositionen forglemme ikke, at man, for at virke for Folkets Jnteresser, maa vide at agte Statsmagten, advare den uden Lidenskab, og kun ugjerne anklage den. Nogle af Oppositionsbladene besvare disse Formaninger omtrent saaledes: Man gjør dem Uret; systematisk Opposition ligger uden for deres Hensigter; man er tvertimod beredt paa at understøtte det nye Ministerium; man vil forglemme den ikke ganske parlementariske Maade, hvorpaa det dannedes, Marschal Soults Udnævnelse til Minister for de udenlandske Anliggender, Forekommenheden mod det legitimistiske Aristocratie ved at ophøie Hertugen af Reggio til Cantsler for Æreslegionen; Eftergiven heden mod de doctrinaire Anskuelser; Alt vil man forglemme, naar kun Regjeringen vil gjøre Sit; man forlanger ikke Ord men Handlinger; og endog i Ministeriets Ord savner man Hentydning paa Forandringer i vor Stilling, til Udlandet, Forandringer, som man paa en saa indstændig og alvorlig Maade har fordret.