JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-06-25
J samme Blad No. 419, Jan. 1824, tog Hr. Ulrik Holm selv til Orde i Sagen, og fortalte, hvorledes han havde søgt at virke for hint Gode. J Mai 1820 sendte han den administrerende Direction for Kjøbenhavns Fattigvæsen. en Prøve af sit Uldspind, tilligemed Forslag om Jndførelsen i Fattigvæsenets Arbeidsanstalter af Uldens bedre Behandlingsmaade. Efter i 1 1/2 Aar at have ventet paa Svar, tilskrev han atter under 13 Nov. 1821 samme Direction, og tilbød sig at give 8 til 10 Personer af Mandkjønnet fri Underviisning i Uldens Behandling og Spind, i et dertil passende Lokale, som tilhørte Fattigvæsenet, samt at han selv vilde forskaffe de fornødne Materialier og Redskaber, som hertil udfordredes; dog dersom Fattigvæsenet skulde eje nogle gamle skotske Rokke, udbad han sig samme overladte til bemeldte Brug. Nu bleve 12 nye Rokke forfærdigede til Frue Arbeidshuses. Pigeskole, hvor da den nye Undervisningsmethode tog sin Begyndelse. - J et Tidsrum af 1 1/2 Aar gav Hr. Holm den til Sagens Fremme fornødne Underviisning og Veiledning i 7 af Fattigvæsenets Skoler, foruden i to Kirkeskoler, nemlig Frue og Helliggeistes Sogns. Mere end 200 Børn erholdt i samme Tid Undervisning, og af dem blev spundet omtrent 260 Lispund islandsk Uld til 4000 Strenge Garn, hvilket Fattigvæsenet forhen med betydelig Udgivt havde maattet kjøbe. Til Beviis paa den Hurtighed, hvormed man kunde gaae frem i denne saa vigtige Green af Vindskibelighed, bemærkedes, at et Barn, efter mindre end 1/4 Aars Øvelse kunde i omtrent 5 Timer spinde 1 Lod Bomuld til en Streng af 850 Alen, eller 5 Lod Faare uld til en Streng af 2541 Alen. Flere af de Børn, Hr. Holm har undervist, opnaaede saadan Færdighed. Hr. Holm har siden givet lige Underviisning i Døvstummeinstitutet.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-06-25
Følgende Oplysninger har Hr. Holm meddeelt Anmelderen. Han anseer det ikke rigtigt, at der i Fattigvæsenets Arbeidsskoler, hvor den af ham begyndte Underviisning fortsættes, blot forarbeides islandsk Uld, som er mere haard, og vanskeligere at behandle end den danske. Af den jydske Uld kan udbringes 4 Strenge af 1 Pund, af den islandske høist to Strenge. Han anseer det for et reent Tab, at man vedbliver med den islandske, hvis ringere Priis ikke kan opveie mod de Fortrin, den danske Uld har Hvad er da Grunden til at man vedbliver med den islandske? Hr. Holm bemærker, at i en Dag, regnet til 12 Arbeidstimer, kan 7, 8 til 9000 Alen af jydsk Uld udspindes af en Person, af 1/2 til 1 1/2 og 2 Pund Uld, ligesom Finheden er; ja ved stor Færdighed en endnu større Længde tilvejebringes i kortere Tid. Man kan ellers regne ved ordinær god Færdighed 200 Alen i 15 Minuter. Ved Haanden kan udbringes en Streng af 4 Lod Uld end af 5 1/2 Lod. paa Maskinen ei af ringere Endeligen har han fortalt Anmelderen, som en Grund for sin Anskuelse om Nytten af, at der forlangtes ved Skolerne, især Almueskolerne, Prøver paa Færdighed i Spind, hvorledes mange, der komme ud fra Forbedringsanstalterne, og nu skulle søge at ernære sig, mangle, uagtet de i Forbedringsanstalterne kan have lært at spinde, en væsentlig Færdighed, som de tillige burde have, nemlig den, at kunne behandle Ulden og karte. Det have de ikke lært, dem til ubodelig Skade; thi ved Forbedringsanstalterne gjøres og dannes Loketterne paa Maskiner, og den Fordeel, som fra een Synspunkt kan være ved Maskiner, kan ikke opveie det Tab, at de Mennesker, som her saa nemt faae Loketterne, ei bibringes hin Færdighed i fra Førstningen af at behandle Ulden, der, naar de komme til deres Hjem, kunde være dem af megen Vigtighed. Anmelderen hensætter disse bemærkninger til høiere Overveielse; de fortjene vel Opmærksomhed og Beregning, om ikke Brug af islandsk Uld burde ophøre i Fattigvæsenets Arbeidsanstalter, om ikke - ifald Kartemaskinerne beholdes ved Forbedringsanstalterne - dog tillige Undervisning burde gives i ved Haand at faae Færdighed i Uldens Behandling m.m.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-06-25
(Jndsendt.)¬ J det sidste Nummer af Skilderiet er der fremført et Par bemærkninger imod nogle Forklaringer paa Synonymer, som forekomme i det af Hr. Cand. jur. Svane nyligen udgivne Skrift, over eenstydige Ord bemærkelse. Da dette Skrift er udarbeidet med Nøiagtighed og Flid, fortjente det udentvivl med Kyndighed og efter Overlæg at recenseres. De anførte bemærkninger, der ere nedskrevne af En, der ikke har læst det omhandlede Skrift, men kun et Par Anførelser af samme i en Anmeldelse, ere baade urigtige og ugrundede, hvilket Jndsenderen af disse Linier i Korthed agter at vise.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-06-25
J titnævnte Modbemærkninger angives Forskjellen paa at søge efter og at lede efter at bestaae deri, at Man kun kan siges at lede efter den Gienstand, som Man har været i Besiddelse af, eller Man med Vished veed at være til. Dette er urigtigt, thi Man kan f. Ex., uden at støde selv det fineste Øre, sige om den, der vanker om i en ubekjendt Ørken for at finde Vand, at han gaaer og leder efter en Kilde. At Hr. Svanes Forklaring paa at lede (nøje og længe at søge efter Noget) er rigtig, er iblandt Andet meget indlysende af Skriftens Ord: Leder d. et h. 1. søger længe og nøje, saa skulle I finde o. s. v. Enhver vil visseligen finde, at Udtrykket søger her var mat og mindre passende, da Søgen kan være overfladisk og stakket, men Leden derimod ikke. Dernæst spørges der, i Anledning af Hr. Svanes Definitioner paa at forske efter og at randsage, for at modbevise disses Rigtighed, om Man ikke kan sige, at Politiet efterforsker Ens Opholdsted, og at Bjergmanden randsager (anstiller Randsagning i) Bjergene, for at finde Metaller. Da det imidlertid er klart, at de nævnte Udtryk i de angivne Tilfælde ere urigtigen brugte istedet for at søge efter, lede efter, efterspore o. s. v., og da der iøvrigt ikke er angivet noget Vink til en anden Fortolkning af de omhandlede Ord, end den, der modsiges, er det ufornødent, videre at omtale disse Spørgsmaal. Fremdeles bemærkes der, ved Hr. Svanes Definition paa forslagen, der lyder saaledes, forslagen er det Menneske, der af Naturen er listig (see dette Ord), at den Listige ogsaa er det af Naturen. Dette er ei heller sandt, mange Mennesker ere ved Omgang, Exempel, Opdragelse o. s. v. blevne listige, uagtet de ikke vare det af Naturen, og ligeledes omvendt. At Forslagenhed, saaledes som det fremdeles i Modbemærkningerne hedder, tillige er forbundet med Dristighed og Umoralitet, som et væsentligt Reqvisit, samt at Snuhed ofte er uden List og blot bestaaende i megen Opmærksomhed for at erfare det, som tjener til Ens Fordeel, er udentvivl ogsaa en ugrundet Paastand. Jngen vil vist f. Ex. tage i Betænkning, at kalde Falstaff en forslagen Karl, uagtet han var bange som en Hare. Den meget almindelige Talemaade: et forslagent Hoved viser ligeledes, at Forslagenheden ligger i Forstanden og ikke i Hjertet, som kan være mere eller mindre godt, modigt o. s. v. Endelig anføres der ved Hr. Svanes Definition paa Ordet snild, at dette Udtryk rigtigst og fuldstændigst er forklaret af D. Malling i hans Bog, S. 278, og at Snildhed er en Datter af Klogskab, Mod og Aandsnærværelse. Da imidlertid Jngen kan nægte, at den Snilde kan være og som oftest er bange (Man erindre sig blot Demosthenes, der strax kastede sit Skjold og løb, i Slaget mod Philip) og derfor ei heller altid er begavet med Aandsnærværelse og øjeblikkelig Fatning, indsees det let, at den anførte Forklaring paa Snildhed ikke er rigtig
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-06-25
Jndenlandske Efterretninger. Aalborg. Ved en 4de Auction er Kjærs Mølle nu solgt til Hr. Raadmand Wølfferdt for 12, 150 Rbd. Sølv. - For at more vore Markedsgjæster og os have vi: 1) et tilreisende Skuespillerselskab, 2) et Physisk, MekaniskBallanceer- og Equilibreerselskab, 3) et Linedanser- og Springerselskab, 4) Cosmorama, 5) adskillige fremmede Musici &c. &c. - Onsdagen.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-06-25
den 29de Juni bortsælges ved Auction paa Hovedgaarden Bygholm ved Horsens 10 Lispund II Pund 10 Lod forarbeidet Sølv, som er udpantet for resterende Kongelige Skatter. Hr. Pastor S. C. Mølsted, til Hjerk og Harre i Viborg Stift, har til Viborger Samler No. 73 indsendt en udførlig Efterretning om en Tjenestekarl i Harre, som, efter nogen Tid at have været sygelig og stemt til mørk Tungsind, nylig hængte sig selv i en Lade paa en Bielke, ved Hjelp af et tyndt Halmreeb, men som blev reddet af hans Madmoder, Kirsten Marie Mortensdatter, der havde det uforfærdede Mod at løse Strikken, da hun af den forskrækkede Tjenestedreng blev underrettet herom, uagtet hun var ene hjemme, eftersom Manden et Par Timer før var reist til Markedet i Skive. - Jndsenderen seer her en glædelig Virkning af Forordningen af 4de August 1819, og haaber, at den agtbare Danneqvinde vorder tilkjendt sin fortjente Hæder.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-06-25
Kjøbenhavns Børs, den 24de Juni 1825. Hamburg 2 M.a vista 21 Species 213.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-06-25
Specier solgtes til 12 Rbmk. 12 1/2 s. Bank-Disconto 5 pCt. Norske Speciessedler. pr. 10 Specier, 19 1/4 19 3/8 Rbd. Sedl. Svenske Sedler. - Rbs. Tegn. pr. Rdlr. Rigsgjeld. 4 pC. Kgl. Oblig. (u. R. Rbd. Sedl. Dito Dito. . . . . . . . i Banco Nationalbank Obligationer. (af Laanet 4 Febr. 1820) 102 1/4 103 Rbd. r. S. i Sedler. Dito Dito. . . . . . . .
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-06-25
Hamborger Laan af 1819. 100 Banco. Bmk. 3000 99 1/2 100 Banco. Dito Dito Bmk. 4000 6 pC. norsk Laan, 106 106 1/2 i Banco ved Hambro & Søn, i Banco. 4 pC. Dito nye . . . . . 89 90 i Sedler. Asiatiske Actier. . . . . .
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-06-25
Rettelse. J Skilderiet Nr. 49, P. 774, L. 15, for Deputeret læs: Committeret
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-06-28
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. Toogtyvende Aargang. No. 52. I Etatsraad F. Thaarups Fraværelse redigeret af Chr. Thaarup. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Tirsdagen den 28 Juni 1826. bemærkninger ved Hr. Pastor N. Blichers Ord om Dagens litteraire Tvistigheder. (See Juni=Heftet af theologisk Maanedskrift.) Hvo Ukrudt luger, min Herre god, Han rykke det op med Trevl og Rod! Oehlenschlager, Skilderiets ærede Læsere bedes at undskylde. at jeg atter hendrager deres Opmærksomhed til en Strid, som de Fleste af dem vel ønske at glemme, og som jeg i Sandhed ikke har i Sindeat fornye. Men saavel den Opmærksomhed og Deeltagelse, hvilken hiin Strid opvakte hos flere høist agtværdige Mænd, som den Misforstaaelse og Mistydning, hvilken den foranledigede hos adskillige, gjør det til min Pligt endnu at forsvare mig mod et nyt Angreb i den Anledning Herr Pastor Blicher, forhen Sognepræst i Randlev, har nemlig i det ovenmeldte Hefte af theologisk Maanedskrift beskyldt mig for at have sagt aabenbar Usandhed, i det jeg skal hav erklæret Talemaader for uchristelige og ubibelske, som ikke vare det. - Herved maa jeg ligefrem bemærke, at dette er en ubeviist og ugrundet Beskyldning, som jeg vistnok kan ringeagte, men som jeg dog føler mig forpligtet til at modsige og gjendrive.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-06-28
Herr Pastor Blicher regner blandt disse Talemaader det Udtryk "Smerters Mand. Men derved maa jeg blot bemærke, at jeg ikke havde sagt, at dette Udtryk var ubibelsk; men jeg havde sagt, at det var herruhutisk. Og dette er vistnok aabenbar fandt. At derimod Herrnhuterne have taget dette Udtryk af en ordret Bibeloversættelse, det har jeg ikke negtet Men dersom dette Udtryk var et passende og egentlig christeligt Udtryk om Christus, da maatte det staae i det Nye Testamente.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-06-28
Fremdeles regner Herr Pastoren blandt disse Talemaader, som han behager at kalde dem Christi Blod renser os af Brøde. Men herved maa jeg bemærke, at disse Or ere urigtigt anførte, thi de omtvistede Ord løde saaledes: Vor Brøde, vi bede i Tro og Bod, Aftrættet være med Jesu Blod!" Om disse Ord har jeg sagt og siger endnu, at de ikke ere reen bibelske. Og dette er aabenbar Sandhed; thi hverken staae disse Ord i Biblen, ikke heller er Brøde, men Synd det bibelske Udtryk i dette Tilfælde, og endelig siger Biblen ikke, at Jesu Blod aftvætter vore Synder, men at vi aftvættes, eller at Jesus aftvættede os fra vore Synder med sit Blod. (See 1 Cor. 6, 11, og Joh. Aabenb. 1, 5.) - Ingen sige, at dette er ubetydeligt. Ved saa vigtig en Sag er intet ubetydeligt. Og det er vigtigt at holde paa, at det er os, der skulle aftrættes, og at Synden ikke kan aftrættes uden derved, at vi omvendes og forbedres eller fornyes; thi den anden Udtryksmaade kan let lede til den farlige Vildfarelse, at vore Synder kunne aftrættes ved et udvortes Middel, enten vi aflagde dem, eller ikke.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-06-28
Andre Talemaader har Herr Pastor Blicher ikke anført for at bevise sin Beskyldning, at jeg havde kaldt bibelske og christelige Talemaader ubibelske og uchristelige. Jeg vil ikke nævne en saadan Fremfærd med sit rette Navn; men jeg vil blot spørge: Paa hvis Side ligger den aabenbare Usandhed, som Herr Pastor Blicher behager at omtale? Mere behøvede jeg ikke egentlig at sige om Herr Pastor Blichers Ord, for saavidt de indeholde et Angreb paa mig. Men af andre Aarsager, som det er ufornødent at nævne, vil jeg endnu tilføie et Par bemærkninger.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-06-28
For det første beder jeg, at de redelige og christelige Læsere ville erindre, at jeg ikke, som de Ukyndige maatte formode af Herr Pastor Blichers Yttringer, har nogensteds dadlet Tale om Jesu Blod i Almindelighed; thi jeg har kun dadlet en upassende, en overdreven og ikke christelig Tale om denne hellige Gjenstand. Det Hellige maa behandles vaersomt og med Ærefrygt. For det andet maa jeg bede Læserne at erindre, at jeg ikke, som man ligeledes maatte formode af Herr Pastor Blichers Yttringer, har angrebet eller fornærmeligt omtalt Brødremenigheden. Jeg har blot kaldt dens særegne Talemaader herruhutiske, og Menigheden selv har jeg kaldt separatistisk. Disse Udtryk ere aldeles ikke Skjeldsord, hvortil Herr Pastor Blicher synes at ville giøre dem. Men de ere simple Prædikater, af hvilke det ene siger, at denne Menighed har eller har havt sit Hovedsæde i Staden Herrnhut i Lausitz; det andet, at denne Menighed afviger i visse Meninger, Skikke og Vedtægter fra den almindelige evangeliske Menighed. Men dette er jo noget, som intet Medlem af Brødremenigheden kan eller vil negte, og det er noget, som i sig selv aldeles ikke er vanærende. Hvorledes kan da disse Benævnelser kaldes Skjeldsord? Det er forunderligt, hvilken Tilbøielighed mange Mennesker have til at tage alle Ting i den værste Mening. Det er en ond Tilbøielighed, som man ikke bør give Raaderum; thi den kan ingenlunde bestaae med Sandhedskjærlighed eller med christelig Sagtmodighed. For det tredie maa jeg, ligeledes med Hensyn til Herr Pastor Blichers Yttringer, bemærke, at ingen med Grund kan troe eller sige, at jeg med disse Modbemærkninger har villet haane en gammel ærværdig Mand. Men eet er at haane, et andet er at modsige. Og det er min Mening, at en gammel Mand, ligesaa lidet som en ung Mand, har nogen Ret til at sige Usandhed eller til at gjøre ugrundede Beskyldninger. Tvertimod synes det mere undskyldeligt, at en ung Mand kan overile sig i sine Domme og Yttringer. Men af en gammel Mand fordrer man med Rette, især naar han uopfordret staaer frem mere Klarhed og Rolighed og billighed. Naar han udviser disse Fortrin, da tilkommer ham ogsaa fortrinlig Ære.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-06-28
Det er mig virkelig særdeles kjært, at jeg kan slutte disse bemærkninger med at henvise til en hæderværdig Oldings Exempel. Hans Excellence Herr Statsminister Grev Reventlau har nemlig just ved sin Deeltagelse i denne Strid givet det skjønneste Exempel paa den Klarhed, Rolighed og Værdighed, hvormed en gammel Mand, som med et klart Blik betragter Verden, kan og bør tale og skrive. Det var meget at ønske, at flere vilde følge dette Exempel i disse urolige Tider. Thi klar og grundig, kraftig og rolig Tale om de vigtigste Ting er det bedste Middel til at udbrede Sandhed, og det stærkeste Vaaben mod almindelige Vildfarelser. En saadan Tale vikker saa formildende paa de brusende Lidenskaber, som et Fad Olie paa de fraadende Bølger. Men den forvirrede, løse, heftige og hidsige Tale, den virker som Olie, i Jld. N. Fogtmann, Licentiat i Theologien. Om den rette Grændse mellem Religion og Poesie. "De religionis at poeseos confinio recte dignoscendo qvæstiones. Kiliæ 1826, 43 pag. 4to.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-06-28
Under denne Titel har Hr. Dr. Phill., Professor Theol. ordinarius og Bestyrer af det homiletiske Seminarium i Kiel, Fried. Burchard Koester, nyligen udgivet et academisk Skrift i Anledning af dette Seminarium 50de Aarsfest.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-06-28
Den Grundighed og Frimodighed, hvormed det er affattet, giver det Krav paa en større Offentlighed end den, der sædvanligt bliver de academiske Afhandlinger til Deel. Ogsaa torde det vel, med Hensyn til Nutidens Aand, være ønskeligt at erfare, hvad en theologisk Professor ved Søster-Universitetet dømmer om Religionens rette Fremstilling; og det saa meget mere, som en stor Deel af Fædrelandets vordende Religionslærere ere betroede til hans specielle Dannelse. Man har derfor troet at gjøre Flere af dette Blads Læsere en Fornøielse, ved i dansk Oversættelse at meddele dem enkelte Afsnit af hiint Skrift. De ere alle tagne af sammes sidste Deel.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-06-28
Efterat Forfatteren (Pag. 25 og 26) har viist det Urigtige i deres Fremfærd, som i Religionens Fremstilling selv omhyggeligt undgaae, og ligeledes hos andre formene al Anvendelse af Poesien, fremsætter han (Pag. 27 seg.) følgende Bemærkninger: Beslægtede med disse Modstandere af Poesien ere de, som ikke ville erkjende den Anvendelse, der i Religionen er gjort af Poesien. Og bør jeg af dette Slags Folk især udhæve dem, som ved Fortolkning af de hellige Bøger mene, ikke at burde adskille den poetiske Jndklædning fra Sandheden. deri indeholdes. Støder Man endog sjeldnere paa Folk, der i Theorien hylde denne Regel, findes den dog ofte taget til følge i deres Behandling af de hellige Bøger. Thi vel nægter neppe Nogen, at nogle af disse ere poetiske, eller at der, endog i de fleste, findes poetiske Afsnit, og de erkjende derfor den poetiske Form, under hvilken Jobs Bog, Psalmerne, Propheternes Skrifter, Aabenbaringen fremtræder; men ved de enkelte Steders Fortolkning komme de i Modsigelse med sig selv, i det de, snart allevegne, snart - efter eget Tykke - hist og her, formene al Bortsondring af den poetiske Jndklædning fra den sande Mening. De komme da i harmfuld Affect over Udtrykket: "hellig Poesie", og ere saa lidet sindede at lade de poetiske Steder i Skriften fortolke efter Poetikens almindelige Regler, at de meget mere af disse uddrage Dogmer, uden hvis Antagelse Sallighed er ikke at finde. Har dog ikke hiin stive, smagløse Skikkelse af vor dogmatiske Theologie nærmest sin Grund deri, at forskjellige af Psalmerne og Propheterne laante billeder, der overføre menneskelige Egenskaber paa Guddommen, optoges i den i deres raae sandselige Form (erude), Er det dog ikke selv i vore Dage Tilfældet, at man strider for Udtrykket Gud Fader, Sønnen, Guds Børn, Gjenføddelsen, Sædet ved høire Haand o. a. s. med en Heftighed, som om disse Udtryk vare egentlige, og ikke burde udtrykkes som billedlige? Og de, som mene, at der i disse Udtryk ligger et poetisk billede, frakiende dem jo dog ingenlunde en særegen Betydning. End de falske og farlige Læresætninger, som den bogstavelige Udlægning af Brevet til Hebr. ofte har udspredt. Hvormange Vildfarelser har ei lige fra Chiliasternes Tider indtil vore Dage den Mening avlet, at vi i Aabenbar. have, ikke en poetisk, men historisk Fremstilling af den sande Religions Triumpher. Dog det lønner ikke Umagen at opholde sig ved med Grunde at gjendrive disse Modstandere af Poesien; thi de modarbeide deres egne Grundsætninger, og mange af dem holde saa hart ved deres Mening, at ingen Giendrivelse gjør dem vaklende. Vi tilstaae dog gjerne, at netop denne under Feider fremæskede Stivhed ikke sjeldent har været gavnlig som Modvægt mod de Fortolkeres Vilkaarlighed (effusa licentia), som bestræbe sig for af den hellige Skrivt at udstøde – som poetiske Udsmykkelser - uomtvistelige og den særegne Lærdomme. Man holde sig her til det gamle Ord: "Middelveien er den bedste, og ei forgjette vi, at hvad Guddommen har troet at burde fremsætte for os i billedlig Dragt, ikke af os vil kunne tilfulde udtrykkes uden nogen Jndklædning.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-06-28
(Slutningen følger.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-06-28
Jndenlandske Efterretninger. Aalborg, d. 22 Junii. Det saakaldte Pindse marked var i Aar, ligesom de forrige Aaringer, høist ubetydeligt, og Man vil neppe kunne erindre sig saa saa Fremmede i Byen, som denne Gang var Tilfældet. De fleste hertil komne Galanterie handlere, Lærredskræmmere, Skomagere og flere Haandværkere solgte neppe saameget, at de, fordet derfor Udkomne, kunde have deres Reise og Ophold her, betalte. Ligesaa død og stille var Terminen, og Man kan næsten sige, at der var saa godt som ingen; i Børssalen saaes kun faa Mennesker, og disse syntes at have lidet eller intet at forrette. Pengendbetalinger og gjensidige Afregninger, hvilke vare de Gjenstande, hvorfor Man tilforn kom i Børssalen, høre nu ikke mere til Dagens Orden. Efter den Stilling, hvori Landet befinder sig, kan det ei heller være anderledes, enhver som er og har været i nogen Virkekreds, enten som Handelsmand eller Landmand de to Classer blandt hvilke Omsætninger af Betydenhed kun egentlig finde Sted, og hvis Stilling har saa megen Indflydelse paa de øvrige Classer - ere og blive ved de ulykkelige Følger, der ere foraarsagede af et vaklende Pengevæsen og andre Danmark tilstødte Uheld, saa forarmede, at det er ganske umuligt at ældre Fordringer kunne berigtiges, og da Kornvarer Danmarks vigtigste Udførselsproduct – i hvor lav Man end synes Prisen er og har været derpaa i de senere Aar, endnu falde dagligen mere og mere, saa har der i Aar saa godt som ingen Omsætning dermed fundet Sted mellem Kjøbmænd og Landmænd, og hvilken Omsætning egentlig var det, der tilforn oplivede Terminen. Det var inderligt at ønske, at vore Landmænd vilde tænke noget mere over og indsee, at det umuligt kan være overeensstemmende med deres Tarv, at betragte Kornproductionen som deres Hovednæringsvei, men derimod at lægge dem mere efter Qvæg- og Faareavl, og af alle Kræfter søge at forbedre disses Racer, da der ere alle Udsigter til, at Uld, og Smør i Særdeleshed, ville sikkre dem en varigere og fordeelagtigere Afsætning end Kornvarer; i Sverrig, England, Holland og Frankrig har Agerdyrkningen i flere Aar tiltaget saa betydeligt, at disse Lande intet Korn behøve fra Udlandet; kun naar Misvext indtræffer, og saadant et temporairt Tilfælde er ikke at stole paa; i Portugal og Spanien ere fremmede Kornvarer vel stundom tilladte at indføres, men de, ved saadanne Tilladelser iagttagne Formaliteter, og det korte Tidsrum der ofte bestemmes til Jndførselen - ei at tale om hvor vanskeligt det er: i saadan en Crisis som Spanien befinder sig, at have med dette ulykkelige Land at bestille – ere Omstændigheder, der meget bidrage til, at Forsendelser af Kornvarer her fra Norden til hine Lande sjelden afgive noget fordeelagtigt Resultat.