Ribe Stifts Adresseaviser, 1790-02-05
Der hersker paa nogle Steder i de holsteenske Provindser blant Heste og Hornqvæg en Sygdom, som i disse Lande er usædvanlig, og som saa vidt det vides, ikke har nogen Tid grasseret i danske Provindser. I Tydskland og andre Lande, hvor den ikke er usædvanlig, har man kaldet den Tunge=Kreft og Brandbyld paa Tungen. Denne Sygdom dræber mange Kreature, naar den overlades til sin egen Gang; men dens ødelæggende Virkning kan temmelig let standsees ved rigtig Behandling og betimmelig anvendte Midler. Og da det er mueligt, at denne Sygdom kunde udbrede sig fra Holsteen til Dannemark, saa har man anseet det nødvendigt, at give de danske Landmænd betimeligen Underretning om denne Sygdoms Beskaffenhed og om de Midler, som Erfarenhed har viist at være gavnlige. – Sygdommen giver sig tilkiende ved en Blegn, sædvanligst ovenpaa Tungen mod Roden, undertiden paa Fordelen, og undertiden paa Underdelen eller Siderne af samme, sielduere paa andre Steder i Munden. Denne Blegn bliver i en Tid af 24 Timer til et giftig, ædende, eller brandigt Saar, som hos en stor Deel af de Syge enten fortærer Tungen, at den falder af, eller udbreder sig til Svælget, og dræber Kreaturet. Man mærker ikke noget andet Sygdoms Tegn hos de Kreature, som angribes af denne Sygdom; de æde ofte meer en sædvanligt, og Køerne sætte ikke af paa Melken, saa at man uden at randsage Tungen ikke kan mærke nogen Sygdom hos Kreaturerne, førend de høre op at æde, og styrte. - Denne Sygdom synes ikke at være smitsom, men blot grasserende, da den kan herske i en Stald, og dog et betydeligt Antal Kreature i samme aldeles undgaae Sygdommen. Dens Aarsag er endnu ubekiendt, og den synes at bestaae allene i denne farlige Blegne og paa følgende Saar, ligesom og dens Farlighed afværges allene ved at forhindre Saarets og Brandens Udbredelse. - Hvor man derfor frygter for denne Sygdom, maae daglig eftersees Kreaturenes Mund og Tunge, og dersom man da bemærker en Blegn med en Prikke i Midten eller et svampig ureent Saar, (i hvilket sidste Tilfælde Kreaturets Mund er stinkende) saa maa man strax med et dertil beqvemt Jnstrument, saasom med Bladet af en Sølvskee, der mod Enden er skarp, eller i Mangel heraf, med Randen af en Toskilling, skrabe Blegnen eller Saaret indtil det bløder overalt, og da tillige forekomme, at intet af Materien eller Bloddet nedsynkes af Kreaturet. Derefter vaskeer man det skrabede Saar med skarp ViinEdike, hvori man har opløst saa meget Salt, som den kan modtage og holde opløst. Derefter, maa Saaret tvende gange daglig eftersees, og hver gang indgnides med saa meget, som kan holdes imellem 3 Fingre, af følgende Pulver, bestaaende af stødt Salmiak 8 Lod, omrørt og blandet med en Spiseskee fuld eller et halvt Lod Terpentin=Olie. Hver gang dette Pulver er bleven indgnedet i Saaret, afvaskes det igien med ovenmeldte Salt=Edike. Saa snart Saaret nærmer sig til Lægning, og faaer et frisk Udseende, behøves det allene at vaskes med SaltEdiken. - De af Sygen angrebne Kreature bør adskilles fra de sunde, for at forhindre at den skarpe og stinkende Materie, som flyder af Munden, ikke ved Foderet skal skade de sunde. Stedet, hvor det syge Kreatur har staaet, bør og renses og vaskes, og det der værende Foder, borttages og brændes.