Ribe Stifts Adresseaviser, 1834-03-07
J Napoleons Lovgivning var det nemlig bestemt, at saadanne Foreninger, som tællede flere end 20 Medlemmer og kom sammen til bestemte Timer eller paa bestemte Dage, skulde have Øvrighedens Tilladelse til at holde deres Forsamlinger. J de Ord, hvormed Justitsministeren indledede Regjeringens Lovforslag, gjorde han opmærksom paa, at de Foreninger, som vare Samlingspladser for alle Misfornøiede, og hvorfra alle Uroligheder udgik, tællede Medlemmer i Tusindetal, men havde, for at illudere Lovgivningen, deels sig i Sectioner, hver paa 19 Medlemmer. Han erklærede det for umuligt, at opretholde Fædrenelandets Rolighed, dersom man ikke væbnede sig imod disse farlige Foreninger, og begrundede paa denne Nødvendighed følgende Forslag: at Forskrifterne i Criminalcoderen skulde være anvendelige ogsaa paa de Foreninger, som bestode af flere end 20 Personer, men deelte sig i Sectioner af færre end 20 Medlemmer, og det, om de end hverken daglig eller overhovedet, til bestemte Tider forsamlede sig; at enhver Deeltager i saadanne, ikke autoriserede, Foreninger skulde straffes med Fængsel fra 2 Maaneder til 1 Aar og med Bøder fra 50 til 1000 Fr.; at de af saadanne Foreninger udøvede Attentater mod Statens Sikkerhed skulde henvises til Pairskammerets Domstol, medens derimod andre af dem begangne politiske Forseelser skulde fremdeles bedømmes af de Edsvorne. - Alle de uafhængige Blade opløfte et stort Skrig over dette Lovforslag. "Regjeringen vil ikke længere taale offentlige Foreninger - nu vel! saa ville vi faae hemmelige Foreninger istedet for de offentlige. Men de hemmelige Foreninger ere farligere end de offentlige. Hvad der ikke er lykket disse, og hvad der ikke kunde lykkes dem, fordi de just ved deres Offentlighed gave Regjeringen Midler i Hænder til at modstaae deres Angreb, det turde maaskee lykkes hine, nemlig at omstyrte den bestaaende Regjering." Dette er omtrent Hovedindholdet af samtlige Blades Betragtninger, hvilke de iøvrigt anstille med ganske forskjellige Følelser. Constitutionel og Temps, som kun øine Frankerigs Held i en fri monarchisk Forfatning, føle en levende Smærte over at see deres Forventninger om at bringe den nærværende Regjering i Harmoni med Friheden saa aldeles skuffede; andre Oppositionsorganer derimod, som kun holde paa Monarchiet, fordi de ikke ansee den nærværende Tid for moden til bedre Jnstitutioner, yttre den bittreste Uvillie. National, behandler Sagen med megen Alvorlighed; thi den frygter for, at den nye Lov vil frembringe voldsomme Omstyrtningsforsøg, og det er ikke af Sammensværgelsens, og den blodige Borgerkrigs, men af Overbeviisningens Vei, den republikanske National ønsker at see sit Jdeal af en Statsforfatning ført frem til Realitet. Tribunen derimod jubler lydelig over det nye Lovforslag; thi for den er ethvert Middel velkomment, som kan bidrage til at styrte det den forbadte Monarchi, og den troer, at Regjeringen ved denne Forholdsregel fremskynder sin egen Undergang. Alene Journal des Debats gjør et Forsøg paa at forsvare Regjeringens Forslag. - At Kammeret, saaledes som det for nærværende Tid er sammensat, vil vise sig villig til at indgaae i Regjeringens Planer, tvivler man saameget mindre om, som det allerede Dagen efter det Nederlag, Ministrene havde lidt ved de Forandringer, der antoges i Loven om Generalstabens Regulering, syntes at fortryde den udviste Selvstændighed og i lignende Forhandlinger om Søetaten forkastede alle Amendements og antog Lovforslaget uden Forandringer, hvilket var saa meget mere paafaldende, som Søministeren introducerede Forslaget med en heelt nærgaaende Erklæring, der ret maatte synes egnet til at regge Kammeret til Modstand. - At der i Aix skulde være udbrudt en carlistisk Opstand, der truede med at udbrede sig over den hele sydlige Deel af Landet, er et Rygte, der trænger til Stadfæstelse. Den pyrenæiske Halv. Om de portugisiske Anliggender havde man d. 27de i London meget ugunstige Rygter, efter hvilke ogsaa Saldanha skulde have faaet sin Afsked; men allerede Dagen efter beroligedes man ved Breve, som Times meddeelte fra Lissabon. Efter Seiren ved Leiria havde Saldanda af Krigsministeren Freire faaet befaling til at marschere mod Combra, og da han erklærede dette Tog for uhensigtsmæssigt, blev han kaldt tilbage til Lissabon. Men de commanderende Officerer ved de forskjellige Corps vilde ikke tillade ham at nedlægge Commandoen; tværtimod foresloge de at sende nogle Grenadeer-Compagnier til Lissabon, for, som de udtrykte sig, at gjøre det af med det nærværende Krigsministerium. Jmidlertid opbød Hertugen af Terceira Alt, for at bevæg D. Pedro til at lade Saldanha beholde Commandoen, hvilket lykkedes ham i den Grad, at Generalen endnu dertil blev beæret med Christusordenens Storkors. Hertugen af Tercera selv er igien indtraadt i Virksomhed: Commanden over Operationshærens høire Fløi er ham anbetroet; Stubbs har Centrum, og Saldanhaden venstre Fløi. - Det hedte, at et almindeligt Angreb paa Santarem var besluttet og skulde om en føie Tid iværksættes. Don Miguels Styrke sammesteds, angives til 7000 Md. Jnfanteri, 700 Md. Cavalleri og en Artilleripark, paa 78 Stykker. Hans hele, paa de forskjellige Egne i Riget adspredte, Krigsmagt anslaas til 20,400 Md. Jnfanteri og 2250 Md. Cavalleri. Derimod angives D. Pedros hele Stykke 1 til 36. 850 Fodfolk og 1425 Ryttere, hvoraf henimod Halvparten staaer ved Santarem. D. 14de f. M. ankom den uve engelske Gesandt, Lord Hovard de Walden til Lissabon, og d. 15de løb en fransk Corvet ind i Havnen, som, man formodede, havde den franske Gesandt, Marquis Mortier, ombord. - Den 17de skal der i Madrid have hersket stor Gjæring, og nogle Excesser skulle være forefaldne. Som Foranledning dertil nævnes Befolkningens heftige Ønske om at see den Madrider Nationalgarde bevæbnet, hvorfor Dronning-Regentinden ved et Decret skal have anordnet Borgergardens Organisering. - Rigtigheden af den Efterretning, at Ministrene Martinez de la Rosa og Gareli, kjede af de evige Hindringer, der lægges Udførelsen af deres constitutionelle Planer i Veien, have forlangt deres Afsked, bliver meget betvivlet.