Aalborg Stiftstidende, 1840-12-24
Fra om Morgenen den 16de var hele Paris i uendelig Bevægelse og uagtet den stærke Kulde (det frøs 9 Grader) strømmede Befolkningen i tætte Masser over Gaderne, Quaierne og Boulevarderne i den Retning, hvorfra Liigtoget vilde komme. Hvor stor Tilstrømningen af Provindsboere og Fremmede har været, vil man deraf kunne slutte, at alene Jernbanen fra St. Germain leverede over 20000 Nysgierrige. Kl. 10 begyndte Landgangen ved Neuilly-Broen. 16 Heste med pragtfuldt Seletøi og rige Dækkener, hvis glimrende Modeller vare laante fra Middelalderens Turneringsfeste, havde i Begyndelsen Vanskelighed med at bevæge den prægtige Liigvognscolos, fremad. 400 Sømænd fra Belle Poule, med Prindsen af Joinville i Spidsen, og med deres Entringsører paa Skuldrene dannede Liigvognens eeneste Omgivning. Overalt hilstes Toget af de Raab: Leve, Keiseren, leve Kongen, leve Prindsen af Joinville, Prindsens Udseende var meget martialsk og hans Personlighed, tildrog sig Alles Opmærksomhed. Generalerne Gourgaud og Bertrand, der gik bag den unge Sømand, bleve ligeledes paa deres Vei hilste af Acclamationer, der i deres Person hilste Alt hvad der gives ædelt og høihjertet i den franske Charakteer. Ankommen over Triumphbuen de Etoile holdt Vognen med den berømte Døde stille. I dette Øieblik tagede han frem over hele Følget, der i tætte Masser trængte sig i begge de store Tilgange, der ende med denne Høi, og han selv syntes igjen overraget af de udødelige Erindringer fra de 25 Seirsaar, der ere indgravede i Monumentets Buer. Det vilde være umuligt at giengive den Bevægelse, den Sorg og Beundring, der i dette Øieblik aabenbarede sig hos Mængden. Den store Feldtherre syntes at leve op igjen under sin uforgjængelige Hæders Trophæer, Sørge vognen forvandlede sig til en Triumphvogn. I dette Øieblik kan man vel sige, at Frankrig hævede den giorrige Beseirede fra Waterlod fra sit sidste Nederlag. Ved Indgangen til Invalidernes Kirke modtoges den keiserlige Kiste af Geistligheden, der var klædt i Violet, saaledes som ved Martyr-Tjenesten, og hele Kirken var ligeledes drapperet og beklædt med violette Stoffer. J samme Øieblik tonede fra Orgelet en Marsch, der havde en dobbelt Charakteer og baade var Sørge= og Triumphmarsch, udenfor tordnede Kanonerne, Nationalgaderne præsenterede Gevær, Invaliderne droge deres Sabler, og Kisten blev bragt ind, baaren paa Soldaters og Sømænds Skuldre. Det var et beundringsværdigt høitideligt Øieblik. Alle Tilstedeværende stode med blottede Hoveder og Øinene hæftede paa Kisten, i hvilken saa megen Hæder og Storhed slumrede. Flere af Jnvaliderne vare trods Ordren faldne paa Knæe, Andre tørrede Taarerne, der strømmede frem af deres Øine. J samme Øieblik nærmede Kongen, Prindserne og Prindsesserne sig Kisten. Sire", tiltalte Prindsen af Joinville ham idet han sænkede sin Kaarde mod Jorden, gjeg overgiver Dem Keiser Napoleons Liig. Jeg modtager det i Frankrigs Navn, svarede Kongen med kraftig Røst. Strax derpaa begyndte Sørgegudstjenesten, der varede i 2 Timer. Den begyndte med De profundis, hvorpaa Mozarts herlige Requiem udførtes af den store og den italienske Operaes Orchestre og Tonekunstnere med en sielden Fuldendelse og et beundringsværdigt Ensemble. Kl. 5, efterat Erkebiskoppen havde uddeelt Absolutionen, forlod Kongen med Følge Kirken og var Kl. 5 1/2 atter i Tuillerierne. Alt gik af med Rolighed; kun paa enkelte Steder hørte man det forstyrrende Raab: "Ned med Guizot Ned med Forræderne, Ned med Englænderne" og National og Constitutionel tillægge endog disse Udraab større Almindelighed. Uvillien mod Guizot synes tet ved denne Leilighed at ville mætte sig og en Efterretning vil endog vide, at den ufolkelige Minister har begjært sin Afsked. J det engelske Gesandtskabshatel vare ogsaa Sikkerhedsvagter opstillede. Det diplomatiske Corps skal ikke have bivaaneLiigbegjængelsen, hvilket gjør megen Opsigt. at man er