Jyske Efterretninger, 1773-08-13
Aarhuus den 3 August. vigte Onsdag den 28 Julii bleve her i Domkirken 2 Candidater til det hellige Præste Embede inviede, neml. Hr. Peder, Eggers til Sognepræst for Haderup, Hr. Laurits Harlew Bagtil adjungeret og succederende Sognepræst for Qvong og Lyhne, og Hr. Nicolay Hegelahr til Sognepræst for Scharild og Arnborg Menigheder, alle under Riber Stift. Ved denne Høytidelige Forretning talede Hans Høyædle Høiærværdighed Hr. Biskop Bildsøe over Jacob. 3 Cap. 1, 2. v. Til Indgang brugde han Pauli Ord 1 Tim. 3. 1 og efter en kort Forklaring herover viiste, at denne Apostel med disse Ord ingenlunde imodsagde det, som Apostelen Jacob lærer i Texten, eftersom hin satte duelige og værdige Candidater forud, som ogsaa beskrives v. 27, men denne derimod de uduelige og uværdige, i sær iblandt omvendte, Jøder, som drevne af Ærgiærrighed og herskesyge, søgde Hobeviis at blive Lærere i Christi Kirke, fornemmeligen naar ingen Forfølgelse for Religionens Skyld var for Haanden, hvorudover den sidste Apostel laster og raader fra det, som den første synes at have i andre Omstændigheder billiget og roset. Derpaa bleve af Texten forestillede: Vigtige bevægende Aarsager til at tragte mindre efter det hellige Lære=Embede, end sædvanligen skeer: 1) J Henseende til de betydelige Forretninger, som dette Embede fører med sig, hvortil ikkun faa findes beqvemme. Nemlig: a) At lære Guds Ordret og ved enhver Leylighed tale det, som bør tales v. 2. Dersom nogen ikke forseer sig i sin Tale, denne er en fuldkommen Mand, sammenl. med v. 1, hvor der mældes om Lærere, f. Eph. 4, 13. 14. Hebr. 5, 14. hvor en fuldkommen Mand sættes imod Børn i Christendommen, og betyder en i Troens Kundskab og Styrke opvoxen Christen. See derhos 1. Tim. 4. 6. 11. C. 5, 7. 20. C. 6, 2. 3. 17. 2. Tim. 1.13. C. 2, 14. 15. 24. C. 4, 2. Tit. 1, 9211. C. 2, 1. 15, hvor det foreskrives en Lærer, hvad og hvorledes han bør lære, som ingen uden den forommældte Christen, findes retskikket til. b) At bestyre en heel Meenighed saaledes, som til en ordentlig Christendoms Vandring udfordres, v. 2. - som og kan holde det hele Legeme i Tømme, sammen. med v. 34. ef. 1. Cor. 10, 16. 17. C. 12, 13, hvor Meenigheden kaldes ey allene Christi Legeme, men ogsaa slet og ret hen Legemet. See fremdeles Ef 30 21. Gal. 6, 16. 1. Cor. 14, 40 hvor et Christeligt Levnets ordentlige Vandring og god Skik i Kirken kræves, som en Lærer, hvis Pligt det er at være ved Lærdom og Exempel en Anfører for sine Tilhørere Hebr. 13, 17 og at styre Meenigheden 1. Cor. 12 28 troeligen bør arbeyde paa, men som ingen, uden en i aandelig Viisdom og Kraft voxen Christen findes ret i Stand til. 2) J Henseende til den svare Straf, som man underkaster sig ved et slet Forhold i saa betydelige Forretninger. Dette grunder sig derpaa, a) At slette Lærere forsynde sig høyere, end andre slette Christne v. 2. Vi forsee os alle meget og støde alle meget an. Herved forstaaes ikke ringe Feyle, men store og strafværdige Forseelser, hvorved man paadrager sig en haard Dom v. 1. J den Forstand bruges samme Ord C. 2, 10. Slige Forseelser begaaes af uduelige, efterladne og lastefulde Lærre, som ved at forsømme, forføre og forarge deres Tilhørere, fordærve disse, og foraarsage manges Fordømmelse Tit. 1, 14,2 Tim. 2, 17. 1. Cor. 3, 17. Følgeligen ogsaa giøre Næsten større Skade, og stifte meere Ondt i Verden, end nogen anden. b) At de samme derfor og blive haardere straffede end andre v. 1. Vorder ikke mange Lærere, efterdi J vide, at vi skulle faae des haardere Dom, ef. Ex. 33. F. Math. 24. 51. Luc. 12. 47, 48. Anvendelsen skeede med eftertrykkelig Formaning til Ordinandos, deels at prøve sig selv, om de vare Mænd, som havde ved Øvelse faaet forsøgte Sind til at giøre Forskiæl imellem Sandhed og Vildfarelse, imellem Godt og Ondt, de dem anbetroede Menigheder, deels ogsaa at bruge med des- og derved fandtes beqvemme til at lære ret og tilbørligen styre større Flid alle fornødne Midler, hvorved de kunde blive gjorte alt dygtigere af Gud til at forrette Aandens Tieneste saaledes, at de kunde frelse baade deres egne og deres Tilhøreres Siæle. Af Ordinatis prædikede Hr. Bay over den ham forelagte Text Hebr. 2 C. 2, 3 v. efterat han af Indgangs Ordene 2 Petr. 1 C. 19 v. havde forestillet, hvor vel de giøre, som give retteligen Agt paa vor Herres Jesu Ord, viiste han af Texten, hvor ilde de giøre, som ikke give Agt paa eller forsømme den Herres J Lsu Ord, betragtende 1) Ordet som et herligt og saligt Ord af J Henseende til den høye Prædikant, b) J Henseende til dets herlige Beskaffenhed. 2. At det kan ikke andet, end gaae dem ilde, som ikke give Agt paa eller forsømme det.