Politivennen, 1800-01-01
To Toldboder, to Indsejlinger til Kjøbenhavn. (Fortsat.) Indog Udladelsen skeet ved Kongens Matroser under Kommando af en Baadsmand. Denne kan gjøre hvad han vil, fordi Skipperne gjerne ville have ham til Ven, og dog er denne Baadsmand ikke forsynet med Myndighed nok, naar en Skipper modsætter sig dette er vel et sjældent Tilfælde, men det skeer dog, og da maae den Officer, som er Bommens Skæf, hentes, hvilket dog medtager Tid, da det ikke altid er sagt, at han, om han endog hældigen boer saa nær som den nærværende (i nedre Amaliegaden) er hjemme, eller paaklædt eller frisk. Hvor stor er ikke imidlertid Ulejligheden af disse mulige Tilfælde? og kunde og burde ikke dette forebygges, ved at lade Lieutnanterne i Søetaten skiftes til at have Vagt paa selve Bommen, det er at sige, være der tilstede, som den baade Baadsmanden imod Skipperne og Skipperne imod Baadsmanden kunde henvende sig til, for strax at faae den fornødne endelige Ordre. Bommen og med den al Indog Udsejling lukkes om Aftenen tidlig, og aabnes silde om Morgenen. Alle Søndage og Ingen andre Helligdage er den lukket. Aarsag, den være nok saa trængende, kan heri, uden de største Ophævelser, gjøre Forandring. Den Skipper, der ikke kunde blive klar før det om Løverdagen allerede var efter Bommens Lukningstid, maae blive til om Mandagen, da den gode Vind muligt er forbi. Den Fynbo f. Ex. der medens Bommen var lukket, med Østenvind kunde have naaet Smaalandene, seer sig naar han endelig er kommet derigjennem, stoppet af en Søndenvind, der nu blæser ham lige imod, men under Smaalandene vilde været ham gunstig. Sit Tab, sit ofte følelige Tab maae han sætte paa deres Regning, der synes have troet, at Sejlads var af de Gjerninger, der ikke maae foretages paa Sabbaten. Det er forunderligt, at den fri Adog Udgang af Staden, som tillades Gaaende, Ridende og Kjørende, negtes de Sejlende, der mindre kunne taale nogen Spærring, og hvis Rettigheder vore Regentere ellers med billig Udmærkelse have vaaget over. Ingen Aarsag kan tænkes, hvi det mere burde være formeent at komme ind og ud af Bommen indtil Kl. 10 om Aftenen, og om Morgen alt fra Dagbrækningen af, end ad nogen af Stadens fire Porte. Holmens Mandskab og den Officer, som der burde have Vagt, bleve ikke derved strabasserede. Thi de kunde jo desoftere afløses. Stadens Sikkerhed leed heller ikke derved i Fredstid meer, end ved nogen anden Ports Aabning. Ligesaa vanskeligen kan det udgranskes, hvad der kan have udseet som en retfærdig og fornuftig Bevægegrund til at lade Bommen være ganske tilluft hver Søndag og Helligdag. Men skrev endog denne Anordning sig fra Tider, da en ilde forstaaet Religjøsitet ansaae det for rigtigt, med Magt at tvinge Folk til at hellige Hviledagen, og da man troede det mere behageligt for det højeste Væsen, at bortdovne, bortsove, bortspille og bortsvire hver syvende Dag i Ugen end at anvende den til at sejle, pløje, høste, saae o. dl. - saa vil Regenten nu være des hastigere til at omstøde denne Levning af Overtro, da man haaber hvert Øjeblik, at see Portlukning under Gudstjenesten, som en lignende unyttig Andægtigheds Rest, ganske afskaffet. Dersom i den stærkeste Sejlads Tid det nye Løb inde paa Nyholm aabnedes for Udgaaende middelstore og mindre Skibe. Dersom Baade fik, som billigt, en Aabning for dem selv, under Bommens Bro, som oven fra uden videre kunde aabnes med en Vinde, der kun fordrede een Haands Kraft, og som baade Søgne- og Helligdage (paa de sidste i det mindste for Lystbaade) burde være i Gang; saa var allerede nog et gjort til at lette den trængselfulde Fart igjennem Bommen. Kalleborendens Aabning, som ovenfor omhandlet, vilde endnu allermeest formindske Trængselen, da det blev Indog Udfarten for alle Fyenboer, Sydsjællændere, Lolliker, Falsterboer, Holstenere, Ærøboer og overhovedet for alle syd fra kommende og syd paa hjemhørende Skippere, der hidindtil have været nødte til at søge Trekroners Rende, ifølge en Indretning, der synes mig ligesaa vidunderlig, som om man vilde spærre alle Kjøbenhavns Porte, Østerport undtagen, og nøde alle til Lands kommende til at søge den, endog indtil Amagerne, endskjøndt disse først maatte oversættes med Færge. Maaskee kunde det ogsaa være en Lettelse, om man paa Bommens Bro altid havde en fire fem Varper til Røde Pæl eller Nyholms Hoved liggende tilrede for de Udgaaende, og ligeledes nogle Varper paa Dukdalberne midtvands eller ved Orlogsskibenes Flydebro liggende til Tjeneste for de Indhalende. I det mindste kunde Skipperne da spare den Tidsspilde, som der forvoldes, naar deres Joller, som nu, maae vove sig igjennem Bommen for at gjøre Varpen fast. Paa hver Side af Bommen kunde en Mand af Vagten, i en lille Jolle, have til Arbejd at indhente de afbrugte Varper, for at opskyde dem paa Broen til andre, som behøvede Dem. Saadan Opmærksomhed maaskee ogsaa tildeels Udgivt for Fartens Fremme, veed jeg nok, at mangen snæverhjertet Landmand vil ansee for et taabeligt uekonomisk Raad. Men saaledes ville ikke Admiralitetets Mænd og Formand tænke, der vide at en Stad høster, foruden Nytten, den udbredteste Navnkundighed og Ros iblandt Sømænd for slige Hielpeanstalter, ja kan endog derved lokke rige Sømænd til der at nedsætte sig, hvor de spore saadan Agt og Kjærlighed for deres Stand. Men, vil man tilraabe mig, hvortil nyttede, at Bomløbet var aabnet nok saa aarle og silde, at det stod aabent hele Søndagen og hver Helligdag, naar Skibene dog ikke kunne udklareres, thi den kjære Ivrer vil vel dog ikke forlange at Toldbodens desuden kun netop tilstrækkende Personal skulde arbejde uopholdelig alle Dage. Langt fra. Jeg veed hvor kedsomt det Arbejde er, man forretter paa Toldboden. Jeg veed af Erfaring at Personalet ikke engang er tilstrækkeligt. Jeg vil derfor intet mindre end tilsponne det nyt eller mere Arbejd. Men ikke desmindre anseer jeg Indvendingen som fuldkommen ugyldig. (Fortsættes).