Aarhuus Stifts-Tidende, 1836-03-31
Allerede da danske Lov udkom blev det tilladt de i 31323 nævnte Haandværkere at boe paa 2) Disse Forordninger for Kjøbstæderne og for Landet ere fortrinlig vel udarbeidede. Havde man stadig havt disse for Øie, saa vilde Skolevæsenet staae paa en gandske anden Fod, end det nu staaer paa mange Steder. Jmidlertid kunne de, som jeg allerede har antydet, altid trænge til nogen Modification. Det vilde saaledes heller ikke være overflødigt, at der havdes en nærmere Bestemmelse for Skoleferier, hvorom Jntet meldes i Anordningerne, Høstserierne undtagne. De i Forordningerne indeholdte Bestemmelser, at Skoleforstanderne skulle besøge de til deres Opsyn betroede Skoler hver 14de Dag, samt at Amtmændene skulle flittigen besøge Skolerne i deres Amt, maatte vel helst aldeles hæves. Det er ikke godt, at der existere Lovbestemmelser, som ikke blive overholdte. Landet, fordi man indsaae, at det var nødvendigt for Landmanden, at have disse Haandværkere i Nærheden. Hvorledes vilde vel en Landmand kunne komme ud af det, naar han, hver Gang hans Hest havde tabt en Skoe, eller hans Plougjern eller Lee var gaaet itu, først skulde drage til Kjøbstæd dermed, for at faae det repareret. Hvad Uleilighed vilde det ikke være for ham, naar enhver Smør fjerding skulde gjøres i en Kjøbstad. Senere fandt Lovgiveren, at flere end de i Loven nævnte Haandværkere vare nødvendige for Landmanden at have nær ved sig, og der blev da givet specielle Tilladelser til Enkelte, at drive deres lærte Profession paa Landet. Nogle af disse Bevillinger udfærdiger Amtmanden, andre Cancelliet. Blandt de Professionister, som saaledes erholde Tilladelse til at boe paa Landet, udenfor de i Loven nævnte, vil jeg t. Ex, anføre Glarmestere. Hvor urimeligt vilde det ikke være, om en Landmand, hver Gang en Rude gik ud, skulde spænde for sin Vogn og kjøre maaskee 3 a 4 Miil, for at hente en authoriseret Glarmester, for at indsætte en saadan Rude. Disse Cancellie, eller Amtmands=Bevillinger ere desuden meget indskrænkede, idet de forbyde Professionisten at arbeide for Kjøbstædfolk, og at nedsætte sig en Kjøbstad nærmere end 2 Miil. Her see vi atter en Jndskrænkning i den statsborgerlige Frihed, til Fordeel for Kjøbstæderne. Det forekommer mig at være mere end Kjøbstædhaandværkeren med Grund kan forlange, og endda er han ikke nøiet med hvad han har, men fordrer endnu yderligere Jndskrænkning i Landsbyehaandværkernes Ret. Lod ham gjøre bedre Arbeide end Landsbyehaandværkeren, og lad ham aflægge den slemme Feil, at fordre ubillig Betaling for det Arbeide, som af Landmænd bestilles hos ham paa Tro og Love uden Accord, saa faaer han nok Søgning, i det mindste til Forfærdigelse af nyt Arbeide. Mueligen kan han ikke ernære sig og Familie med det Arbeide, han har; men saa maa Grunden ligge deri, at der er for mange af samme Profession i Kjøbstæderne. Lad da Nogle flytte ud paa Landet, siden deres Stilling der skal være saa fortrinlig, saa blive de Andre hjulpne. Skal derfor absolut Landmanden tye til Kjøbstaden, for at faae sit Arbeide gjort, eller, hvis Arbeidet er af den Natur, at det maa forfærdiges paa Stedet, f. Ex. Vinduer og Dørre, hvorfor skal da Landmanden nødes til at uleilige sig med at hente en Svend langveis fra, og siden kjøre ham hjem igien, naar en Anden vil gaae til ham, og forrette det samme Arbeide for bedre Kjøb end hiin. Ja, men Arbeidet bliver ikke saa godt, det bliver Fuskerie, hører jeg Laugsmesteren sige. Vel, naar jeg nu er fornøiet med dette Fuskerie, hvad kommer det saa Mester ved.