Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-09-11
J Henseende til, hvem der kunde tilkomme Erstatning for deres Sedler, maatte følgende tjene til Oplysning: Da man i Undersøgelsen af dette Spørgsmaal, som af det forrige, ligeledes maa gaae ud fra en rimelig Forudsætning om, hvorledes Seddelinddragelsen vil virke til Sedlernes Forbedring, saa antages ogsaa herved som en saadan, at nemlig Sedlerne aarligen, igjennem otte Aar, ville vorde forbedrede med 2 1/2 Skilling Sølv paa hver Seddel. Hvo kan altsaa komme til at tabe, eller til ikke at tabe, ved at miste denne Fordeel. J mine Tanker kunne de ikke komme til at tabe paa deres Sedler, som selv vilde have at betale, hvad det kostede at gjøre dem bedre, og som kun eiede saa saa af dem, at de i det, som disse kunde blive bedre, ikke kunde faae mere end Æquivalent igjen for det, som de havde at betale. Den som eier 1000 Sedler, nu med en Værdie af 800 Sølv, vil, ifølge det ovenantagne, ved Seddelinddragelsen om aatte Aar faae disse lig i Værdie med 1000 Sølv, altsaa i otte Aar vinde 200 Sølv, men dersom han i samme Tid selv har at betale ligesaa meget, nemlig 200 Sølv, til Seddelinddragelsen, saa vinder han ikke noget ved, at hine 1000 Sedler gjøres til 1000 Sølv, eiheller taber noget ved, at de vedblive at være kun 800 Sølv værd, i det han da slipper for, selv at betale de 200 Sølv, uden hvilke han ikke vilde have faaet dem gjorte lige med 1000 Sølv. Da samtlige Rigsbankhæftelser beløbe omtrent 33 Mill., og af disse Renten omtrent af de 12 1/2 Mill. anvendes til Seddelinddragelsen, saa er det omtrent de 2/8 Dele af hele Bankhæftelsesrenten, som enhver har at erlægge til Seddel inddragelsen; den altsaa, som har at betale 663 Bankrenter, betaler af disse de 3 Dele, eller aarligen 25, til Seddelinddragelsen, som i otte Aar udgjør 200 Sølv; men da nu 66 1/2 Deel er Renten af en Hæftelsescapital paa 1025, saa kunde Reglen maaske blive den: at ingen havde at forlange Godtgjørelse, som ikke eiede i det mindste saa mange Sedler, som hans Hæftelse til Banken i Sølv udgjør, da for dem, som han eiede derover. Endvidere kunde der maaskee være Grund til at udelukke fra Godtgjørelse alle dem, som kun eie et saa lidet Antal Sedler, at Tabet ved ikke at kunne faae disse gjort bedre, altid maatte ansees for en Ubetydelighed. En 50 eller 100 Sedler burde derfor maaske være den mindste Sum, som kunde indleveres. Naar der lægges Mærke til, at en saadan Sum, og de derunder, for det meste besiddes til dermed at bestride nærforestaaende Udgifter, men at, fordi ogsaa Sedlerne virkeligen blive nogle Skilling bedre, man derfor i Almindelighed dog ikke anskaffer sig mere for dem, end om de ikke vare blevne bedre, (thi hvor faa ere de Artikler, som strax skulde, eller endog kunde falde i Seddelprisen, fordi Sedlerne ere blevne noget bedre, da Publicum ei engang kan vide, om de igjen skulle blive slettere), naar hertil lægges Mærke, saa falder nok næsten bort som en Nullitet, det, der kunde vindes paa saa ringe en Sum. Dog, om der ogsaa vindes alt, hvad der vindes kunde paa saa ringe en Sum, ved at Sedlerne blive bedre, og som rimeligviis ogsaa holdes for at det vindes, saa er der vel ei let nogen, som ikke directe eller indirecte skulde have i det mindste saa meget at bidrage til de Omkostninger og Tab, som Seddelinddragelsen udkræver og medfører, at jo dette rigeligt vilde ophæve al den Fordeel, som Forbedringen paa saa faa Sedler kunde kaste af sig. Forøvrigt falder det af sig selv i Øine, at det især er Arbeidet ved Udførelsen af den betegnede Fremgangsmaade, som ifølge denne Bestemmelse betydeligt vilde lettes og forkortes. Endnu kunde maaskee udelukkes fra Erstatning de Sedler, som for Eierne reise sig fra en Sølv eller Sølvværdies Indtægt; dette ikke alene, fordi disses Eiere jo allerede i deres Sedler have alt, hvad der kunde tilkomme dem, og saa uden at de blive eller kunde blive bedre, men ogsaa af den Grund, fordi disse Jndividuer netop ere udsatte for, snarere at kunne faae Tab end Gevinst ved Sedlernes Forbedring, nemlig af den Grund, som forhen er berørt, fordi man under Sedlernes Forbedring ikke altid kan anskaffe sig for de færre, skjøndt bedre Sedler, ligesaa meget, som man, uden Sedlernes Forbedring, vilde have kunnet det for de flere, skjøndt slettere Sedler, som man ellers for sit Sølv vilde have kunnet faaet, og hvori det sædvanligen, forinden det bruges, først maa omsættes. Naar saaledes udelukkedes, fra derfor at give Erstatning, de Sedler, som der maaske kunde være Grund til det, og andre maaskee frivilligen bleve det, saa er det vist, at et ikke just meget stort Antal Sedler kunde indkomme; og herved vilde altsaa opnaaes, at denne Fremgangsmaade ikke alene, foruden at den præsterede alt, hvad den nærværende Seddelinddragelse kan det, vilde give os det, som er det vigtigste, nemlig strax et fuldkomment Pengevæsen, men den vilde endog forskaffe os det for bedre Kjøb end den nu brugelige Maade, endog først kunom flere Aar, kan det.