Viborger Samler, 1848-02-28
Udenlandske Efterretninger. Storbritannien og Jrland. J sin Finantsberetning yttrede Lord John Russell, at han troede det at være hensigtsmæssigt at udtale sig om Spørgsmaalet angaaende Landets Forsvarsanstalter, da dette Spørgsmaal havde ledet til en Fremstilling af de meest extreme Anskuelser. Paa den ene Side havde man søgt at vække Frygt for et pludseligt Overfald, som England ikke var forberedt paa; paa den anden Side havde man paastaaet, at alle Nationer ønskede Freden, og at England kun behøvede at afvæbne for at bevirke en almindelig Afvæbning. Han, som Regjeringens Organ, vilde vel tage i Betænkning at give den Formodning Næring, som om Noget i Landets udenrigske Forhold kunde give Anledning til et Brud, navnlig med Frankerig (Bifald, da det var hans faste Overbeviisning, at Forholdene imellem disse store Magter vare af den meest venskabelige Beskaffenhed. Saameget mere maatte han beklage, at en fransk Journal havde villet finde i det ofte omtalte Brev fra Hertugen af Wellington et Svar fra Englands Side paa Prindsen af Jonvilles bekiendte Pamplet. Han (Lord John Russell) vidste med Bestemthed, at Jntet havde været den ædle Hertug mere ubehageligt end Bekjendtgjørelsen af dette Brev. Allerede tidligere havde Hertugen Tid efter anden tilstillet Regjeringen Meddelelser om Landets Forsvarsvæsen, og disse Meddelelser vedblev han endnu at give, men Jntet var mere fjernt fra ham end at ville ved sin Jndflydelse give nogensomhelst Anledning til Collisioner imellem England og andre Lande. Hertugen af Wellington elskede tilvisse sit Fædreland, hvis Magt og Anseelse han ansaae for at være den bedste Garanti for andre Landes Selvstændighed og Uafhængighed. Jngen kunde dadle den ædle Hertug for de af ham yttrede Anskuelser, han (Ministeren) selv vilde aldeles ikke have omtalt dette Brev, dersom han ikke havde følt sig forpligtet til at udtale sine, fra den ædle Hertug afvigende Anskuelser, og dersom han ikke tillige havde bragt i Erfaring, at Hertugens Yttringer vare opfattede urigtigt saavel af Mange her i Landet, som i Udlandet. Ulykkeligviis var Krigen en Sag, imod hvilken man umulig ganske kunde sikkre sig. Havde man ikke paa begge Sider udviist Sagtmodighed og Eftergivenhed, saa vilde England nu have været indviklet i Krig saavel med de forenede nordamericanske Fristater, som med Frankerig. Den ædle Lord omtalte nu Pitts Vildfarelse i sin Tid med Hensyn til den europæiske Freds Varighed og Dampkraftens Virksomhed, og gik derfra, over til en Skildring af Frankerigs Marine, navnligen af Dampmarinen. Det var Sandhed, vedblev han, at Frankerig siden Aaret 1830, under en Konge, der var en oprigtig Ven af Freden, havde i en betydelig Grad, forøget sin Krigsmarine, nærmest vel for bedre at beskytte sine Colonier og sin voxende Handelsmarine; men i de sidste 10 Aar var dog Antallet af de i activ Tjeneste værende franske Krigskibe steget fra 153 indtil 216, hvoriblandt 66 Dampskibe, og Budgettet for den franske Flaade var i det sidste Decennium steget fra 2 Mill. Lstl. indtil 3,600,000 Lstl. Under disse Omstændigheder havde man forkastet den britiske Regjering, at den ikke havde ændset at tage Forsigtighedsregler med Hensyn til en mulig Invasion; dog med Uret. Siden Aaret 1835 var Mandskabet paa Flaaden og i Hæren, Artilleriet indbefattet, bragt fra 135,000 Mr. til 196,000 Md.; 15,000 Pensionairer vare organiserede til Tjeneste i Landet, og i Arsenalerne var af Arbeiderne organiseret et Corps bestaaende af 9,800 Md. med 1080 Kanoner; desuden var det i Værk at organisere Kystvagterne til et Corps paa 9000 Md. Med Hensyn til det løbende Aar tilsigtede Regjeringen en Forøgelse, i Flaade=Budgettet af 164,000 Lstl., fornemmelig til Udrustningen af Reservedampskibe i de forskjellige Krigs havne og i Cork, samt for at forstærke Marinesoldaternes Corps med 1500 Md. Hæren skulde ikke forstærkes, dog vilde den erholde en Tilvært af 5000 Md., som paa Grund af de af Lord Hardinge gjorte Besparelser kunde drages fra Ostindien; for Fremtiden vilde saaledes 60,000 Md. blive staaende, i det forenede Kongerige. Kun Sappeurcorpset skulde erholde en Forstærkning af 400 Md., og Artilleriet en Forøgelse af 1900 Md., hvilke Forstærkninger vilde bebyrde Budgettet for Hæren med en Forøgelse af 53000 Lstl. - Skulde Underhuset ikke bifalde Hærens Forstærkning, maatte man gribe til Militsens Reorganisation. England tæller tre Gange saa mange Søfolk som de forenede Fristater, Frankerig og Rusland tilsammentagne; det kan, naar Nøden byder det, udruste 4 Gange saamange Krigsdampskibe, som alle Stater i Europa og America tilsammentagne, og hvad Pengemidlerne angaaer, da er det ligeledes alle andre Magter langt overlegent. Den engelske Krigs- og Handelsmarine sysselsætter mere end 220,000 Matroser, og man gjør desuden Regning paa 150,000 Søfolk, som høre til Mandskabet paa de mindre Kyst- og Fiskerfartøierne. Derimod har Frankerig, efter engelske Beregninger, kun 90000 Søfolk, og de forenede Fristater i det høieste kun 100,000 Md., af hvilket Antal henved Halvdelen er sysselsat paa Floderne, medens der af den anden Halvdeel ere 20,000 Englændere, som kun den høiere Lønning har formaaet til at tjene paa de americanske Skibe. Rusland har paa sin Regjerings flaade neppe 50,000 Matroser og Søsoldater. J Nødsfald kan England udruste 120 Linieskibe og 140 Fregatter.