Berlingske Tidende, 1812-09-18
Den brittiske Regiering har villet retfærdiggiøre Conseilordrerne, ved at foregive, at de vare Repressalier mod lignende Foranstaltninger fra Frankrigs Side, mod vor Handel med de engelske Besiddelser. Men hvorledes har den godtgjort denne Paastand? De Tidspunkter i hvilke Engellands, og de i hvilke Frankrigs Forholdsregler toges, ere vel bekiendte. Deres Oprindelse og Fremgang ere mærkede med altfor udstrakte og vældige Indgreb i vore Landsmænds Eiendomme, til at man skulde have glemt dem. Berlindecretet af 21de October 1806 var den første Forholdsregel fra Frankrigs Side i nærværende Krig. Atten Maaneder vare allerede forløbne siden Storbrittanniens Angreb paa vor neutrale Handel med Frankrigs og dets Allieredes Colonier, 6 Maaneder siden Proclamationens Datum af Mai 1806; selv den 7de Januar 1807, som var den første Conseilordres Darum, fulgte saasnart paa Berlindecretet, at det neppe var mueligt dette kunde være bleven bekiendt i de Forenede Stater. Repressalier mod en neutral Magt, ere Forholdsregler som aldrig bør antages, førend den neutrale Magt forskylder det, ved at deeltage i den anden krigførende Magts ulovlige Handlinger. Man bør opsætte Udøvelsen deraf, indtil den neutrale Magt har havt Tid til at giøre Jndsigelse imod de Forholdsregler man beklager sig over, samt til at erholde Svar og at handle i Overeensstemmelse dermed; hvilket ikke har havt Sted i nærværende Tilfælde, og da Ordren af 11te September blev givet, er det noksom bekiendt, at en fransk Minister havde erklæret for de Forenede Staters befuldmægtigede Minister i Paris, at det ikke var Hensigten at Berlindecretet skulde anvendes paa de Foreenede Stater. Man veed ligeledes meget vel, at intet americansk Skib var bleven priisdømt ifølge dette Decret, og at ingen Opbringelse, som den engelske Regiering vidste noget om, var skeet. Kiendsgierninger bevise uigiendrivelig, at Frankrigs Forholdsregler ikkuns tiente Engelland til Paaskud for fine egne, og den engelske Regiering har selv, paa den meest indlysende Maade, givet det fuldkomneste Beviis for dette Paaskuds Utilstrækkelighed. Uagtet man erklærede, at Conseilordrerne vare givne imod Frankrig, som Repressalie mod dets Decreter, blev det ogsaa, og det i Ordrerne selv, erklæret, at de franske Decreter, naar man tog Hensyn paa den brittiske Sømagts Overlegenhed, som nødte Frankrigs og dets Allieredes Flaader til at forblive i deres Havne, ikkuns betragtedes som tomme Trudsler. En Magts fornærmende Handlinger retfærdiggiøre ikke en andens, og om Factummet var virkeligt, burde det ikke anføres af nogen af Parterne, eftersom det hverken giver Prøver paa Retfærdigheds kierlighed, eller Høimodighed, ja ikke engang paa Mod; det anstaaer mere en stor Nations Regiering at komme den Undertrykte til Hielp, end at antaste ham, og en anden Magts gientagne Forurettelser kunne hverken være Erstatning for den fornærmede Parts krænkede Rettigheder, eller Gienopreisning for dens saarede Ære. Jkkun ufuldkommen Uformuenhed til at giøre Modstand kunde undskylde at man roligen afstod sine Rettigheder, og ydmyg underkastede sig en andens Villie. De Forenede Stater ere ikke bragte i en saadan Forfatning: og frygte ikke for at blive det. Den Attraa de stedse have viist til, med den ene eller anden af Magterne at undersøge den andens fornærmende Handlinger, bevise deres Kierlighed til Freden, deres Sindighed, og at de endnu nærede det Haab, at en venskabelig Hentyning til retfærdige og ædelmodige Følelser ikke skulde skee forgieves. Men man har taget feil af deres Bevæggrunde, hvis man ansaae Ufølsomhed eller Mangel paa Beslutning til at hævne Fornærmelser, hvorfor de ikke have faaet Erstatning, for Aarsag til denne Moderation; den Tid er forhaanden da denne Maade at raisonnere paa maa ophøre. Det vilde være lige saa anstødeligt at fremkomme med den paa ny, som ydmygende at lade sig den gefalde. De Forenede Stater bør handle som uafhængig Nation, befæste deres Rettigheder og hævne Forurettelser, saaledes som det passer sig paa den Agtelse de skylde sig selv, ved at giøre den som nødder dem dertil ansvarlig for sine fornærmende Handlinger, hvilke en andens ikke kunne formindske. Hvad den Forskiel angaaer, der er gjort paa Storbrittanien og Frankrig, ved ene at anvende Non=Jmportationsacten imod Engelland, da er Aarsagen til denne Forskiel alt for ofte bleven fremsat, til at det skulde giøres nødigt her at gientage den. J de Handelsindskrænkninger, hvortil de Forenede Stater have tyet, forat lægge deres Sindelag for Dagen, og som modereerte Repressalier mod de dem tilføiede Fornærmelser, have de behandlet begge Magter fuldkommen eens, ved at forestille hver enkelt af dem for sig samme Udsoningsmidler, hvis de vilde antage den fremsatte betingelse, og paa den anden Side samme Jndskrænkninger, hvis de afsloge den. Hvis den brittiske Regiering havde bekræftet den Overeenskomst, som var truffet med dens Minister i Aaret 1809, og Frankrig da havde holdt fast paa sine Decreter, skulde det have været denne Magt med hvilken de forenede Stater, ifølge deres Caracteers Fasthed og deres Rettigheders Krænkelse, havde havt at stride. Committeen tager ikke i Betænkning at erklære, at de Forenede Stater have adskillige Handlinger fra Frankrigs Side at beklage sig over, som ikke endnu ere afgjorte paa en fyldelstgiørende Maade; men det er en Sag som vedkommer de Forenede Stater, og som de forbeholde sig selv at bringe i Rigtighed. Det americanske Folks Caracteer er tilstrækkelig Borgen for, at de skulle afgiøre den paa de Vilkaar som de ere berettigede til at fordre.