Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1797-12-15
J den meest velmeente Hensigt nedskriver jeg disse Linier, men de have maaskee den samme Skjebne, som mange andre Forslage, man synes vel om dem: roser Proponentens Nidkierhed for det Almindelige og ønsker at de maatte i Værk sættes, videre gaaer man ikke. Jeg opfordrer derfor mine Medborgere, især de Fornuftige og Tænksomme af Haandværkstanden, iblant hvilke jeg har saa mange retskafne og ædle Venner, at de selv nøyere ville overveie dette mit Forslag, og naar de finde det deres Opmærksomhed værdig, da at lægge Haanden paa Værket. Min Plan er simpel, den er let udført og koster ikke Penge, og blev efter denne Jndretning kun en Eneste bragt tilbage fra Graven, hvor belønnet vilde man ikke være. M. C. P. Den af det ærede Publikum som deels ved Subskription og deels ved de mig contant tilsendte Penge, have været saa patriotiske, at bidrage til en Badeanstalts Jndretning, bør jeg offentligen underrette, at 4 retskafne og duelige, med deres Medborgeres Agtelse hædrede Medborgere, have alvorligen taget sig af denne vigtige Sag. Med det Første skal jeg have den Fornøielse, at berette det Nærmere. Foreløbigen vil jeg kun melde, at man alvorlig er betænkt paa denne for Sundheden saa gavnlige Anstalt og at den skal blive indrettet i det kommende Aar. Jeg beder de velgjørende Mennesker, som endnu ikke have contribueret, men dog have til Hensigt at gjøre det, at de behageligen ville være saa god at underrette mig det snareste muligt, om de frivillige patriotiske Bidrage, hvormed de maatte behage, at understøtte denne Anstalt. M. C. P. paa Bantastene, paa Skialdrenes Sange, valhallisk Miød og Udødelighed; hvilke kraftige Bevæggrunde til at foragte Døden og at være tapre indtil Beundring. - Albions og Germaniens Yngel derimod maatte uden Naade ned til Niftheim, hvor Slyngler slængtes hen. N. C. N. For at 3. Søndag i Advent. Høimesse prædike. Aftensang. Domkr. Hr. Stabell. Hr. Angell. Fruekr. Hr. Wille. Hr. Schavland. Hospitalskirken Hr. Støren. Endelig have Frankerne faaet Bugt med næsten alle deres Fiender, ikkun det nyere Carthag er tilbage og dette skal rimeligviis komme til at friste gammel Carthago's Skjedne. Vi kan neppe med Tanken fatte disse Republikaneres Bedrivter, – endskjønt vi see dem, – saa uhyre ere de. Stedse spørge vi hinanden, hvad er det for en Guddom som gjør de Franske saa tapre, saa uovervindelige, Svaret er: Friheden. - Formaaer Friheden saa meget, spørge vi igjen - og man tier. Jntet Folk af Fortidens skjønneste Perioder har stredet mere tappert end Frankerne, sikkerligen skal Efterverdenen anbefale den martiale Ungdom dette store Folks Historie, som riig paa efterlignelsesværdige Mynstre. lig Odins Sønner ile de Franske til Kamp og Død som til en Dands eller til en freidig Sammenkomst med længe savnede Venner: og dog have de ikke saa skjønne Ting i Prospekt som vore ærværdige Forfædre. Kun Pichegruer, Moreauer, Buonaparter see langt borte Pantheon og Historien. - Hos Odins Afkom var det ellers ingen Sag at trodse Døden, ja endog at mane den frem, naar den ei altid var tilstede, thi de vidste i Forveien at skulle vandre til Valhalla, de høieste Glæders Opholdsted, hvor Valkyrierne vilde sætte sig paa deres Skjød, imedens Braga sang: - man veed hvor overordentlig skjønne disse vare. - ogsaa tænkte de Margeret,