Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-11-30
Hr. Thurah maa have meget lavere Begreber om Huusfredens Lyksalighed end baade Apostlerne Paulus og Peder, hvilke begge paalagde de første Christne at holde Fred med deres hedenske Ægtefæller, naar han regner det for Avne, at Autor af Andagtsbogen siger: Huusfred er de Dødeliges høieste Gode. Skal denne Avne kastes i Jlden paa hiin Dag, da maa de tvende nævnte Apostle tage det paa deres Samvittighed. Men nu kommer noget, som, jeg tilstaaer det, oprører min Siel. Tænk Dig - en offentlig Folkelærer, Ungdommens Underviser, kalder det en Avne, naar Forfatteren siger: Jeg vil pryde hver Dag med en dydig Handling, saa vil jeg altid kunne være glad. Hellige Gud! Du alle Dyders og Sandheders rene Kilde! Lader det sig tænke, at Du vilde give Dine Mennesker en Religion, som ikke bragte dem til at udøve alle Dyder, Den blotte Tanke forfærder mig. Jeg vilde holde mig for en Spotter ved at nære den. Velsignet være Han som Du udsendte. Hans Bjergprædiken er alle Dyders Speil. Velsignet være Han, som bød os vaage og bede, paa det vi ikke skulde falde i Fristelse. Velsignet være Han, som ved sin hellige Vandel efterlod os et Exempel! Velsignet være Han, som sagde: Jkke Enhver, som siger Herre, Herre, men den, som giør Faderens Villie, som er i Himmelen, skal være min Discipel. - Hvo skulde have troet, at man efter 1822 Aar kaldte disse Jesu Sandhedsord, De Vantroendes Feldtraab. Ere da Jesu egne Ord heterodore, Gjøre da de Vantroende Faderens Villie, At de kunne sige: Herre, Herre, og udraabe dette Ord paa Gader og Stræder, derom tvivler Jngen; thi det er let at nævne Frelserens Navn, men vanskeligt, saare vanskeligt, at handle efter Helligheds Villie. Det er let at tilskrive Diævelen det Onde, vi begaae men det er saare vanskeligt, at stride imod Sandsernes og de onde Tilbøieligheders Drift. Det er lettere at stride om Ord i Religionssager, end at bevare Ordet i et reent og helligt Hjerte. Det er lettere at bede Gud tilgive os vore Synder, end det er at lade af at synde; kort sagt: det er lettere at være Pharisæer end Christen, og det just, fordi sand Christendom bestaaer i Handlinger, og ikke i Ord. Hr. Thurah ønsker at overbevises herom (thi det er jo derfor han anklager Andagtsbogen). Han minde sig da, hvad Jesus paalagde den Skriftkloge, som spurgte ham, hvad han skulde gjøre, for at blive salig: At det var Daad, Jesus fordrede af ham. Han minde sig det, Jacobus siger: Viis mig din Tro af dine Gjerninger. Han minde sig, at Jesus Christus byder, Lader saa Eders Lys skinne for Menneskene, at de see Eders gode Gierninger, og prise Eders Fader, som er i Himlene. - Maatte kun ikke Tidens Aand, som er Sværmeriets, Overtroens, Jesuitismens og Catholicismens Aand, gjøre os blinde for den Lære, vor Jesu saa idelig har igjentaget, og kolde for den Aandsfrihed, Luther saa modig tilkjæmpede os Protestanter! Dog, lad os haabe, at Guds Viisdom vil sørge for vor aande delige Frihed! Lad os haabe, at han vil skjænke Ordets Lærere Kraft til at føle dens Held, Lados bede Gud bevare den herligste Gave, han har skjænket sine Mennesker: den sande Religion, som passer saa aldeles med vor Fornuft, med vort timelige og evige Vel. Jeg lever og døer Din og Sandheds Ven. Tidens Strøm. En Parabel. En stor Strøm, hvis Grændser jeg ikke kunde øine, laae for mig. Den var i uophørlig Bevægelse, og syntes at rive Alt, hvad den mødte paa sin Vei, bort med sig. Paa Kysten stod en Mængde Tilskuere, og blandt disse en høi, rank Mand af en ædel Figur, hvis venlige Træk syntes at indbyde mig til at nærme sig ham. Jeg spurgte ham, hvad kaldes denne Strøm, og han svarede Tidens. Vandet var bedækket med tusinde Slags Fartøier, lige fra Orlogskibe paa hundrede Canoner, indtil smaa Joller og grønlandske Cajaker. Endeel seilede majestætisk frem, under fulde Seil, Andre vare slemt tilredte, og atter Andre havde hverken Mast eller Raa. Vragenes Tal var uhyre, og en Mængde deraf sønderknust drevet op paa Kysten. Ogsaa en stor Hob Lig faaes svømme paa Strømmens Flade.