Berlingske Tidende, 1773-06-21
Portens Minister har, uden at lade sig, ved at bemærke saadant, bringe i Vilderede, af Kierlighed til Fred udi adskillige vigtige Artikler givet efter, og paa en venlig Maad forestillet den Russiske Minister, at de Osman Effendi forhen gjorte Forslag syntes en at være saa strænge, saasom man da allene talte om Tartarernes Independence, uden at man paa den ene eller anden Side vilde blande sig i deres Affaires, eller beholde en Haandsbred Land i Crim; da man derimod nu forlanger, at Tartarerne skal tilbagegives ikke allene det som Porten fra gammel Tid af har haft i Besiddelse, og de for mange hundrede Aar siden erobrede Fæstninger, men Rusland og for sig begierer Afstaaelse af Kirke og Jenikale, hvilke ere at ansee som Nøglen til det sorte Hav, og at paa saadan Maade den høye Port ingen Sikkerhed meere skulle have. Os man stod i sær derpaa, at den hellige Muselmanske Lov ikke kunde tillade Tartarernes uindskrænkte Independence, og føyede til, at saadant havde givet Anledning til den forrige Congresses Ophævelse. Naar man forblev ved denne Paastand, var det ikke andet, end at ønske Krigens Fortsættelse, og for Gud at giøre sig skyldig derudi, saavelsom i alt det udgydede Blod. Han forklarede tillige, hvorvidt den Muselmanske Lov kunde udstrække Tartarernes Frihed og Independence; man vilde tillade de Russiske Koffardieskibes Seplads i det sorte Hav, lige til Constantinopel, og i det hvide Hav saa langt som det var tilladt andre i Venskab med Porten staaende Magt ter. Han viste de Fordeele, som Rusland skulle kunde have af Handelens Frihed, gjorde adskillige andre fordeelagtige Tilbud, og lovede, at den høye Port skulle bevilge alt hvad den kunde, for at tilfredsstille Rusland. Den Russiske Minister, stolt af Lykkens Gunst, og langt fra, at afstaae no ger, blev ved at forlange Tartarernes Independene, omendskiønt den ikke kan tilstaaes, saasom den vilde oprette 2 Caliser i den Muselmanniske Religion. Dette declarerede han i sin Jtalienske Memorial, som blev overleveret med en Tyrkisk Oversættelse. Han paastaaer derudi og de Fæstninger Kerkes og Jenikales Afstaaelse, hvilke ansees som Nøglen til det sorte Hav, og slutter dermed, at Freden er umuelig, dersom disse 4 Artikler ikke blive antagne. Efter saa categorisk en Declaration har Abdulrazak Effendi seet sig nødt til at begive sig bort, og da Russerne strax derefter igien først have begyndt Fiendtligheder; saa haaber den høye Port, som maae forsvare sin Religion og Rige, af dens Venner en billig Dom, og at de ikke skal misbillige dens Forhold. Man skal ellers ved nærmere at undersøge den Skade, som reyser sig af Tartarer nes Jndependence, finde, at den er almindelig. Denne Sag fortiener alvorlig at overveies i sær af Naboe Magterne, formedelst de Stridigheder, som deraf kunde reyse sig. Da den Religion som vi bekiende os til, er ganske stridende derimod, saa have vore Ulemas eenstemmig givet Tefta til at fortsætte Krigen, hvorudi alle Muselmænd skal sægte. Vi udgive nærværende Manifest med Copie af den Russiske Ministers Fordringer, hvoraf Originalen med hans egen Haand er underskrevet, for at give de Magter, som ere vore oprigtige Venner, Efterretning derom, paa det de kan see, at man maae tilskrive saadant det Russiske Hof. Den høye Port smigret sig med, at dersom det Russiske Hof skulle give samme Skyld, for Krigens Fortsættelse, at de andre Magter, vore Venner, da vil have den Godhed, efter billighed at overveye begge Parters Forhold med hinanden, lade Porten skee Ret, og staae den bie.