JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Politivennen, 1802-01-01
Ønske om trykte Vognmandstaxter. (efter Indsendt) Ved de Vognmændene tilstaaende Forhøjelser, haves den Ulejlighed at da Taxten i og for sig er gl. og Vognmands Karlene enten ikke veed, eller ikke vil vide den, saa rager man let i Strid om, hvad de nu skal have for Touren efter den tilstaaede 1/4 Forhøielse, man kunde derfor gjerne ønske at vor aarvaagne Magistrat vilde lade udfærdige en Taxt, som enhver kunde faae tilkøbs, hvorved Vedkommende, der forlanger mere end dem tilkommer, kunde overbevises, uden at man havde nødig at søge Politikammeret, der desuden har nok at bestille, og hvorfra saamangen entholder sig, baade for Tidsspilde og Fredeligheds Skyld - Thi hvilken god Mand søger ej saavidt muligt at undgaae Rettergangsstederne; hvor man ikke heller er frietaget for sin Contraparts Chiecaner, og derfor hellere giver nogle saa Styver mere, for at undgaae alt. Ovenstaaende har Udgiveren ikke villet undlade at indrykke, endskjøndt det ikke stemmer overeens med hans Tanker. Han troer ikke at trykte Taxter, skjøndt de vare nyttige nok til at underrette de Betalende om deres Pligter, og altsaa at ønske, vilde i mindste Maade hindre Vognmandskarlene fra at gjøre Fordringer over Taxten. Det vil immer blive Enden for den, der ikke vil ordvexle med en grov Knold, at betale ham efter Taxten og hvis han ikke modtager denne Betaling, da at henvise ham til Politikammeret. Og vil man da erfare at han yderst fjelden gaaer did. J øvrigt troer jeg, at det var meget skadeligt og netop til Befordring af al Slags Uorden, om det var den almindelige Stemmning, heller at lide Uret end søge Retten. Jeg tilstaaer Jndsenderen at en god Mand holder sig gjerne fra Rettergangsstederne, dog er han ikke en retfærdig Mand, hvis han heller vil fornærmes end gaae i Rette.
Politivennen, 1802-01-01
Forslag til et Par Vognkontorer. (efter Jndsendt) Mon det ikke lod sig gjøre: at et Kontor blev oprettet paa de to Steder, nemlig: ved Hammelstrand og Nyehavn, hvor enhver, som paa et af disse maatte forlange Vogn, kunde melde sig og faae, efter Angivende, en Seddel for Touren og Betalingen, hvor efter baade Lejeren og Kudsken kunde rette sig. For en saadan Seddel betales gierne 1 a 2ss, hvilken Afgivt vilde være tilstrækkelig til Kontorets Underhold. Vel muligt at Kørekarlene undertiden vilde bande dette Projekt, men Vognmenden ikke; thi derved vilde Karlene lettere kontroleres, som nu ikke fielden, fortjene mere eller ligesaameget som Husbonden, og saaledes fornærme baade Ejere og Lejere.
Politivennen, 1802-01-01
Tanke om Indvaanerne paa Charlottenborg. Dersom, som der menes, Charlottenborg og den botaniske Haves Bygninger beboes husfrit, kunde Beboerne vel taale at bære de samme Byrder, som deres Medborgere der ikke boe frit, den nemlig. at holde deres Fortoge i den Stand, at de kunde passeres uden at Armer og Been sattes ivove derved.
Politivennen, 1802-01-01
Et Par Ord endnu om Renovagionen i Sneevintre. Broerne, Knippels- Høj- Holmens-Slotssaavelsom Fortifiegtionsbroerne synes i paakommende Sneefald at fordre øjenbliklig Afskufning af Sneen ned i Vandet og Fejning. Den mindste Deel Snee, som her taales, forøger Slæbet og Anstrængelsen uendelig for de stakkels Heste, der ved Stejlheden af de tre første (hvoraf endog den midterste efter al Rimelighed vil blive endnu mere stejl ved Ombygningen) ere plagede mere end nok. Man har i disse Dage seet, hvor særdeles Hallandsaas trænger til en ny Brolægning. Ved denne nærværende aldeles plane og ved alt Fald skildte Bro kan Vandet slet ikke faae Afløb.
Politivennen, 1802-01-01
Om Færgeløb. (efter Jndsendt.) J No. 192 er talt, i Anledning af Færgeløb fra Nysted til Femern, om Tidsspilde ved et langt og især et bøjet Jndløb til et Færgested. Dette er en meget sand Bemærkning, at Færgested aldrig bør ligge inde i Vige eller Fjorder. Man kan see dette tydelig bekræftet ved det store Belt, hvor den Sjællandske Færgehavn er langt at foretrække den Fynske, fordi den ikke som denne forøger den egentlige og uundgaaelige Overfart, med Jnd og Udsejlingen af en lang Fjord. Men denne Forsinkelse paa Fynsk Side (der ofte borttager ligesaa lang Tid som selve Ovorfarten) er heller ikke uundgaaelig nødvendig. Der er paa den Nordre Side af Nyborg Fjord, og næsten tæt ved Jndsejlingen, en meget g"d Havn, hvor og Færgehavnen og Stedet egentligen burde være. Man maatte anske at denne fortræffelige Forandring maatte gjøres, og til den Ende en god Vej anlægges sig Nyborg By til denne Udhavn. Store Belt vil altid, om endog hin naturligere Kommunikation med Holsten over Lolland kom istand, redblive at være et betydeligt Færgeløb, hvorved enhver Forbedring bør anvendes. Jsær vil dette Færgeløb vinde, naar det, skeer, hvad sikkert engang skeer: at en ordentlig og ugentlig Smakkegang anlægges imellem Norge og Nørrejylland. Vor Regjering, der har udmærket ethvert Aar i det sidste Decennium ved store Forved ringer, vil ikke lukke Øjet for et saa stort Savn for begge Rigerne, men især for Norge. Den nærværende Kommunikation imellem Landene er lang, besværlig, bekostelig, og ganske afhængig af en anden Regierings Nik. Skulde endog en Havn for 3 til 4 Paketbaade ikke kunne anlægges vesten for Skagen, som dog først maa bevises at være umligt, saa er det let at anlægge den ved Sæby, Fladstrand, eller endog ved Skagen selv, med ganske taalelige Omkostninger. Den norske Handelskorrespondents med Danmark, Tydskland, Holland o. s. v. vilde vinde en Hurtighed og Sikkerhed, som vilde oplive Handelen uendelig, ved at lette og muliggjøre Spekulationer, som Norge nu ved sin nærværende Jsolerthed er udelukket fra. Samkvemmet imellem det danske og norske Folk blev stærkere, og de fik hinandens Natur- og KunstProdulter kærere. Farten igjennem Sverrig vilde vel aldrig ganske nedlægges, da den for det østligste af Norge var nærmere, ligesom Farten til Jylland bekvemmere for det vestlige Norge; men denne Fart igjennem Sverrig, der i Krigstid strax afskæres, vilde da mindr. savnes, og alting tye til den Jydske Fart, der imens var i Gang og behøvede ikke først at anlægges.
Politivennen, 1802-01-01
Om Forligelses Kommissionerne. J Forordningen om Forligelses Kommissionernes Oprettelse, af 10 Jul. 1795, sees i Art. 40, at de skal holdes inden lukte Døre, og i Art. 41, at intet hvad der forhandles maae skrivtlig komme ud. Hensigten hermed fremsættes klarlig i sidstnævnte Artikkel: at de Tvistende med Frimodighed og Aabenhjertighed kunne indlade sig i Mellemhandling. Man maae tilstaae, at en saa vigtig Hensigt, og uden hvis Opnaaelse Forligelsesvæsenet, om det gaaer, dog ikke gaaer som det bør, vist nok fordrer al Afsondring af Uvedkommende, og altsaa at den pligtgjørende Raadstuetjener, Vægter, Rets Bud, og deslige, aldrig tør trine ind i det Værelse hvor Forligelserne skee førend der med en Klokke ringes eller med høj Røst kaldes ad ham. Thi det kan neppe siges, at Komimssionen holdes inden lukte Døre naar slig Person, under et eller andet Ærinde tør vimse ind og ud medens der forliges. Til samme Hensigt virker 41 Artikel ligeledes, men her synes endnu een Ting at kunne med Nytte være paalagt, den nemlig: at ingen af de i Kommissidnen enten forligende, skrivende eller blot siddende Personer maatte uden for Kommissionen tale om hvad og hvorledes der tilgik. Vel synes dette paa en Maade at ligge i den Klausul, et der ikke maae føres Vidner om hvad der forhandles i Sagerne. Men et udtrykkeligt Forbud vover man dog som meget nyttigt at foreslaae. Mange Mennesker frygte mere for Bysladder end for Vidneførelse, og den Tanke, om een af Parterne troer sig beføjet til at have den, at hans Ord tales til et heelt Publikum, vil altid være det stærkeste Middel mod Aabenhjertighed. Skulde dette Forslag finde Bifald, da troer man at Forbudet allermeest maatte paae lægges de Medlemmer *) af Kommissionerne *) "Selv Peer Paarses Jens Raadmans der; 1 Saa fuldkommen var, han kunde ikke lide 2At mindste Sager blev af Retten taler ud. Byskriveren lidt Blæk spildt havde paa sin Klud; der ikke umiddelbar virke der, Bifidderne nemlig (uagtet man tilstaaer t deres blotte Sidden kan have megen Oytte), t  sætter man at noget sladdres ud, saa maae det skee urigtigee re og altsaa skadeligere af dem, som kun nu og da sidde i Kommissionen, og altsaa ikke kjende det tvistende Publikum saa nøje som de faste Medlemmer af Kommissionen.
Politivennen, 1802-01-01
Om bedre Belysning af Hallandsaas. Man savner paa denne skjønne og vide Plads et meget vigtigt Sikkerheds og Bikvemmelighedsmiddel, nemlig Belysning. Vare end de der værende Lygter nogenledes forslaaende til en smal Gades Tarv, saa seer man dog her, paa det uimodsigeligste, at de ere meget for svage og meget for lavt siddende for en vælDet samme anden Dag blev sagt ham af hans Kone; "Han derudover fast var færdig til at daane. Det Raadstuesager er, han skieeg, som ties boi var ilke meget for taus til at sidde i en Forligelsescommission. dig Plads. At plante Lygtepæle hist og her paa Torvet selv vilde være at skæmme det, og dog med slige Lygter kun svagt oplyse det. Jndtil bedre kan udfindes foreslaaes: at give Hesten fire i 6 Alens Højde paa smukke Støtter hvilende klare Lamper liig de Borupske ved Højbro, der nu desværre ikke mere brænde. Disse Støtter sattes bedst, endog til Siir for Monumentet, 4 Alen ud fra hver Hjørne af den samme omlukkende Firkant, saa at der med Tryghed kunde køres inden om Dem. Videre: at borttage alle publikke Lygter fra Bygningerne omkring Pladsen og ligeledes plante Dem paa Støtter, der stode uden for Fortog og Rendesteen, hvorved de kom Pladsens Midte fire til fem Alen nærmere og Fortoget snarere vandt end tabte. Ogsaa disse Støtter maatte være sirlige og høje, i Forhold til de i Lamperne brændende Vægers Antal.
Politivennen, 1802-01-01
Dagens Torvepriser. Hvede Td. Rug, Td. 5 5 Rd. 3 Mk.- 6Rd. Byg Td.- 22 - 23 Mk. Havre Td. - 12 Mk. - 13 Mk. Fersk Flesk. Lpd. 11 Mk. 12 Mk. 8s. Æg Snesen- 40 Sk. Smør Pd.- 20 - 24 Sk. Drter Sk.- 4 Mk.
Politivennen, 1802-01-01
Uordener. 1) Huset No. 183 i store Regnegade har tvende oventil udstaaende Tuder, eller saakaldede Svanehalse. 2) J samme Gade, synes det brede Rendestensbræt, til lille Regnegade, at være meget for kort. 3) Uden for Boghandler Buchs paa Hjørnet af Stranden og Naboeløs ligger en meget farlig Flise, som ved dette Frostvejr er bleven det endnu mere, saa at næsten hvert Menneske, der betræder den, er vis paa at falde.
Politivennen, 1802-01-01
On Uniformer for Kollegianterne. (efter Jndsendt) Rygtet - om grundet eller ugrundet vil Tiden lære - fortæller, at der skal være tiltænkt alle Kollegiers Betjenter Unisorm, og endog en smuk Uniform, ifald den almindelige opgivne er rigtig, nemlig: Lysegron qiole med forte Fløjels Opslager, lignende Guldbroderet Krave, hvid Vest, graa Pantalons, Halvstøvler og trekantet Hat med smal Guldkrampe. Skulde Rygtet medføre Sandhed, var jeg overiydet om, at vør gode Regjering ikke vil mistykke følgende Bemærkninger, jeg vover at forelægge samme til nøjere Prøvelse: 1.) Saa vel fornøjet man i det hele kan være med at erholde en Uniform, fordi den er sparsommeligere end de i Dag brugelige i Morgen af Moden forkastede Klæder, saa nødvendigt er det Rekvisit tillige, ved en Unisorm for Kollegiernes smaat lønnede Betiente, at den hverken maae være for kostbar at anskaffe eller at vedligeholde; og jeg troer, at den ovennævnte svarer nøje til Hensigten. 2.) Skal en Unisorm være sparsommelig, udfordres der tillige, at der ej gives en Stads- og en daglig Unisorm; er dette Tilfældet, koster baade den første Anskaffelse af to Uniformer for meget, og Stads-Uniformen ligger hos mangen en næsten ubrugt. Har man derimod kun een Unisorm, saa bruges den halvslidte daglig, og den nye til Stads. Hvilken Vinding dette er maae falde enhver i Øjnene. 3.) Bør det nok ej, førend om to til tre Aar, paalægges Betjenterne stedse at bære deres Uniform, for at de imidlertid kunde have Lejlighed til at opslide deres nu havende Klæder. 4.) Burde der ogsaa gjøres Forskiel imellem Kollegialherrerne, Kontoreheferne, Fuldmægtigerne og Kopisterne, ved Broderi paa Kjolen, for de første, 2 Epauletter for de næste, een for Fuldmægtigerne og ingen for de sidste, eller paa anden Maade. 5.) Paa Balparee eller til Hove skulde det ikke være nogen tilstædet at fremstille sig uden i Uniform. Og - in pa. renthesi være det mig tilladt at anmærke at der vist vilde skee mindre Ustyr paa hint første Sted, naar alle, som alt have faaet og der tales om mange flere Uniformer, - endnu, som ogsaa skulle bruge Unisorm være nødte til at komme der i samme og uden Domino; de øvrige vilde da letteligen kunne oversees og lægges Mærke til. 6.) Den omtvistede Kaarde, saa vel med som uden Feldttegn, ansees dog nok af de fleste som unyttig for Civile. Endeligen troer jeg 7.) at det vilde være gavnligt, om der blev paalagt alle Militære, at bære Agtelse for enhver, der lod sig see i Uniform. At Brandforordningen byder, at ingen Uvedkommende maae indlades i den Gade, eller Gaard hvor Jlden er skeer nok blot for at forebygge Tyveri; og da man nu ikke kan see uden paa Folk hvad de ere, hændes det dermed ofte, at endeel Frænder og Venner, som vilde række de Ulykkelige en hielpsom Haand, udelukkes, hvilket dog ikke er hin Anordnings Hensigt. Kommer derimod en saadan i Uniform, burde han passere, da han stedse bør have Formodningen for sig at være et skikkeligt Menneske. Hvad en Uniform ved alle offentlige Lejligheder gavner kan man jevnligen see, da de, som bære en saadan, indlades allevegne, medens andre uden den smukt maae staae og see paa disses skyggende og Synet betagende Hatte, Fjedre a.
Politivennen, 1798-01-01
Et Spørgsmaal, paa store Kjøbmagergade. Skal et Menneske brække et Been i forfaldne Rendesteensbretter, for de istandsættes? Spørgeren har i nogen Tid bemærket et farligt Hul i Brettet for Jndgangen til runde Kirke. Kirkens Betjente, hvis Pligt det vel er, at anmelde sligt for Kirkeforstan derne, kunde dog for et Øjeblit vende Øjet fra Himmelen til dette Jordiske.
Politivennen, 1798-01-01
Spørgsmaal om Hunde. 1. Er det tilladt Vægterne at holde Hunde, som ved at løbe gøende mod Folk op af den Kælder, hvor deres Herre sover, kunne forskrække slemt nok, om de end ikke bide 2. Kunde der ikke findes et Middel til at faae vore Lapser fra at have disse store Hunde i deres Selskab? Spørgeren har seet og kan bevise, at to Junkere saae med Ligegyldighed deres Compagnon, en stor Pudel, at bide en Dreng til Skamme.
Politivennen, 1802-01-01
Et Optrin paa Assistentskirkegaarden. Den 6te sidstleden foregik atter en forargelig Scene paa den Assistentskirkegaard, hvor der saa ofte er noget at forarges over. En Mand hvis Barn var dødt, havde Dagen forud ladet klarete hos Klokkeren ved Helliggejstes Kirke, der sagde til den som betalte, at nu var intet mere at betale, og at derpaa ingen Rigmand, ligesom man hos os giver Legater til Stiftelser. Dette sidste er dog sikkert ogsaa meget prisværdigt, skjønt Nytten først begynder ved Stifterens Død, og han selv ikke nyder Synet af den Bekvemmelighed og Fordeel han giver sine Medborgere. Seddel behøvedes. Da Ligkisten af Faderen i Øelskab med en god Ven blev baaret ind paa Kirkegaarden, vilde Graveren ikke lade det komme i Jorden, paa Grund af at han ikke var betalt. Efter megen Ordvexling saae Faderen, der ikke havde Penge hos sig, sig nødt til at sætte sit Lommeuhr i Pant hos bemeldte Graver, der da endelig var saa gunstig at tillade Begravelsen. Endnu een Besynderlighed indløb, at Klokkerens og Graverens Fordringer vare hinanden ulige!
Politivennen, 1802-01-01
Om Skøjteløben. Jblandt Vinterens Glæder er Skøjteløbningen ikke den ringeste, især for den raske Yngling. Den giver en Legemsøvelse, som er sund, koster intet, er uden Fare, naar blot almindelig Forsigtighed er nærværende, og fornøjer Tilskuerne, ved den Hurtighed og Anstand, hvormed den kan iværksættes. Jmidlertid er dog intet almindeligere hus os, end at høre de Ældre fordømme denne Ovelse, frargade den og ikke allene selv forbyde den, saavidt deres Myndighed naaer, men endog højt ønske og fordre at Øvrigheden skulde forbyde den; og alt dette fordi denne Øvelse, som enhver anden, kan misbruges og have enkelte onde Følger: der kommer altid, hører man dem sige, nogen til Ulykke ved Skøjteløbningen. Men ved jmmen menneskelig Forretning er dette ikke Tilfældet. J København tildrage vist et hundrede Personer sig en Hælsot paa Baller; skulde man derfor forbyde Dandsen. Ved eiden, nn nen Sejlen omkomme hvert Aar encenesker. Hvert Aar drukner dek et Par enyggerkarle i de kogende Kar! tale Moralisterne ikke anderledes om, end som noget der falder af sig selv. Men hvad om man paastod for dem, at Skøjteløbningen er ligesaavelsom Svømningen en Øvelse, den ethvert Mandfolk i et Land som Dannemark burde være færdig i, og som dens Krigere især burde pligtmæssigen drive. Ligesom den nu endte franske Krig har viist mange Exempler paa, hvor fordeelagtig Svømmekonsten var for Krigen, saaledes har den ogsaa viist, hvor nyttig Skøjteløbningen var da saamange Mennesker underJndfaldet i Holland ved den reddede sig bort fra Amsterdam over den da tilfrosne Juidersøe. J Holland er Skøjteløberiet i saadan Agt, at Folk af Stand, Aldrende ja Damer selv drive det som en ædel og nyttig Kunst.
Politivennen, 1802-01-01
Om Bolværker. Det er vel ikke endnu afgjort, hvilket der er det retteste i Henseende til Bolværker, ved en Havn hvor Skibe lægge an, enten at de ere højere end Gaden eller lige med den. J det ringeste seer man at vort Havnevæsen i den Henseende ikke følger nogen vis Regel, da man paa nogle Steder finder dem høje og paa andre lave. De høje Bolværker have den Ulejligher, at det er yderst vanskeligt at komme or ma dem, for at gaae ombord paa Fartøjongt, og at de Brætter Skipperne til den de lægge ind ad Gaden, blive meget stejle i nasket Vejr meget farlige; en Ulejlighed, som især har Sted ved Nybørs. Nogle Skippere have opfundet at bøde paa dette Umag ved en ordentlig Trappe, som sættes op til Bolværket, og som virkelig er meget mageligere end Brætterne, optager ikke saamegen Plads af Fortoget og Gaden som disse, og maatte derfor ønskes en almindeligere Brug. De lave Belværker ere meget bekvemmere for dem der gaae ombord, men have igjen den Usikkerhed, at fulde Folk, eller i Mørke og Taage endog de Ædrue, af Vildelse kunne gaae i Vandet, helst naar ingen Skibe, som i Vintertiden, ligge derved. Der synes imidlertid ej at kunne tvivles om, at jo Bolværkerne overalt burde ikke naae op over Gadens Bro, da de saaledes vare bekvemmest for Handelen, men at de tillige burde forsynes med et Rækværk, der borttog al Frygt for, at nogen kunde enten forvildes der ud over, eller magelig af andre stødes ned. Dette Rækværk maatte ved hver 6te Alen omtrent kunne aabnes, saa at hvert Fartøj igjemmem saadan Aabning kunde have sin Opgang.
Politivennen, 1802-01-01
Dagens Torvepriser. Hvede Td. Rug, Td. - 5 Rd. 3 Mk. -6Rd. Byg Td. - 21 - 22 Mk. Havre Td. - 12 Mk. Fersk Flesk. Lpd. 12 Mk. 8ss. Æg Snesen- 40 Sk. Smor Pd.- 18 - 24 Sk. Ærter Sk. - 3 Mk. 8 Sk.
Politivennen, 1802-01-01
Uordener. 1) Den Kælderlem, som er paa Fortoget i Løvstræde tæt ved Hjørnet af Ulfeldts Plads, er altid, men især om Vinteren, ubekvem for Fodgængere, da dem levnes kun nogle saa Tommer at gaae paa. Ejeren vilde forbinde Publikum meget ved at lægge et Bræt der, til en Erstatning. 2) Uden for No. 18 i Brogaden er et Rendebræt, som ved sine Jernfanger, der ikke ligge tæt an paa Stenene, er meget farligt. 3) Paa Tomten i Skvaldergaarden ved Siden af Hjørnet til Vingaardstræde indspærres om Natten en Hund, som det lader uden Ly, der ved sin Tuden og Larm om Natten nedbryder alle Omboendes Nattero. Man haaber, at Ejeren er saa menneskelig at raade Bod herpaa.
Politivennen, 1802-01-01
Hvorfor de borupske Lygter ikke brænde. Den beskedne Maade, hvorpaa De behager at anmærke i Deres Blad No. 193 Side 3087; at mine Lygter ikke mere brændte, opfordrer mig til at tilkjendegive Aarsagen: Først i Begyndelsen, da Lygterne tændes, blev af Ondskab en Aftenstid, da Oppasseren havde nedhidset den ene Lygte for at slukke den, kastet en ikke liden Steen, som surrede Oppasseren og Ly ten uden at ramme forbi, derefter er den ene Lygte trende Gange, ved at opkaste Steen, sønderslagen. Deite Tilfælde er forekommet mig, som at denne nye Maade at udhænge Lygterne paa, ikke har fundet det af mig tilsigtede Gavn; thi naar det ofte indtraf, at Lygterne paa saadan Maade esterstræbtes, kunde de kastende Steen ligesaalet ramme et forbigaaende Menneske som Lygten, og derved istedet for at silkre Vejen, paa den ubehageligste Maade forusikkre Den. Carl Chr. Borup. Udgiveren gjør det ønske, der vist tillige er mange fleres, at Hr. Borup ikke vilde, ved den forommeldte nedrige Opførsel, lade sig hindre fra atter at tænde. Det blev vel heller ikke umuligt, at lade Gjerningsmanden oppasse, ligesom den, der blev grebet i saadan Daad, vel ikke kunde klage, naar han uden henson blev indsat en Maaneds Tid i Forbeeringshu, et.
Politivennen, 1802-01-01
Til Hr. Jversen i Odense. Der kan vel ingen have noget imod, at en vittig Redaktør, undertiden, mavre NyhedsEpoker især, søger med Jndtald og Kortvilligheder at more Læserne og gjøre sit Blad begjerligt. Jeg for min Part maae imidlertid tilstaae, at jeg sætter endnu mere Priis paa tilforladelige, helst indenlandske Efterretninger. Men skjønt de Fyenske Aviser heri have gaaet noget videre end man hidtil plejede, og skjønt Berlingernes Aviser senere ogsaa have tiltaget i Yydest fra denne Synspunkt; saa er det dog en beklagelig Sandhed, at vi i indenlandske Efterretningers Omløb staae særdeles tilbage *). Hr. Jversen Denne her af Hr. Hall og af enhver god Patriot med ham beklagelig fundne Mangel paa Bekjendtskab med os selv, havde i overfjor et Selskab, der kaldte sig det nye fyldestgjør nok alligevel blot billigheds Krav naar han foresætter sig herefter nøjere end hidtil at vaage imod enhver Fristelse, til ved almindelige Anmærkninger at fornærme uskyldige af ham endog ganske ukjendte Mænd eller kaste Haan over en heel Klasse af Mænd. Naar man tilstaaer Hr. Jversen, at han som litteraire foresat sig at raade Bod paa, og man saae med megen Forventning Udførelsen af dette prisværdige Forsæt imøde. Pludselig paakom de fleste af Medlemmerne en ubegribelig Skræk, saa at de udmeldte sig den ene efter den anden, og de som bleve, ophævede kort efter Selskabet, hvortil en urigtig Fortolkning af Trykkeforordningen af 27de Sept. 1799 tildeels bidrog meget. Da nu den Mand er død, som man ansaae for Ophavsmand til Skrækken, og man nødvendig nu maa have indseet, at hin Forordning var udlagt alt for strængt; saa torde man vel opfordre Stifterne af hint Sejskab, til atter at virke til den gode Sags Fremme, om ej under samme, saa dog under et andet Navn. en veltænkende Mand ikke kan ville dette, saa vil dog ingen kunne fritage ham fra at have giort det i sin Avis No. 136, 13 Nov. d. A., naar han sammesteds erindrer Danmarks Embedsmænd om, at have et vaagent Øje med Færgemændene, at disse efterkomme deres Pligter, og ikke transportere nogen uden lovligt Pas, og tillige siger: men da sligt neppe kan ventes af Færgemænd for adskillige Aarsagers Skyld o. s. v. Vordingborg Færgegaard d. 18 Dec. 1801. Hall.