Berlingske Tidende, 1826-05-01
Blandede Efterretninger. At være istand til at improvisere en Tragoedie over en ved Lodtrækning de stemt Gienstand, er en saadan Anstrengelse af den menneskelige Aand, at det vel maa være enhver, der ikke har hørt Hr. Saricci, som i nogen Tid igjen har opholdt sig i Paris, tilladt at drage det i Tvivl, Men alle disse Tvivl maae svinde efter den Prøve, som Jmprovisatoren den 14de f. M. om Aftenen har aflagt paa sit beundringsværdige Talent. Et stort og udsøgt Selskab var forsamlet, for at høre ham, talrige Gienstande vare kastede i Urnen, og Publicum tilkjendegav selv efter at de vare oplæste, dem, som det unde vælge eller forkaste. Masaniello, Ugolino, Franciska af Rimin, Ludvig den 11te i Peronne og Henrik den tredies Død fandt meget bifald. Men stærkest erklærede alle Stemmer sig for Mesolongis Beleiring, hvis Anmeldelse blev optaget med almindeligt bifald, dog skulde det endnu engang underkastes Lodtrækningen, hvorfor det igjen blev kastet i Urnen, af hvilken det da ved et ungt Fruentimmer blev trukket som tredte Træk, efterat man havde forkastet de to først trukne Gjenstande. Saasnart Hr. Sgrieri var underrettet om den ham givne Opgave, kom han strax og udvillede med megen Klarhed de Hentydninger, som han i Mangel af alle theatralske Jllisioner troede at maatte gjøre. Da Navnene paa Mesolongis Forsvarere ikke vare ham tilstrækkelig bekjendte, saa bad han i denne Henseende om Oplysninger, som han ved en tilstædeværende ung Græker erholdt af For= og Tilnavn, og hvortil denne endnu føiede nogle interessante Omstændigheder, saasom: Tilværelsen af et Mindemærke for Lord Byron og den første Bozaris i Nærheden af Staden. Et Medlem af Selskabet forlangte, at Digteren i sin Composition ogsaa skulde optage den berygtede Renegat Selves, der, til Skam for det Franske Navn, er een af Jbrahims betroede Officerer, hvilket Hr. Sgrice ogsaa lovede. Hans øvrige Personer vare: Biskop Joseph, Costa Bozaris, Commandant i Fæstningen, to andre Generaler, Helene, Costats Ægtefælle, Sophie, en Broderdatter af Prælatten, et Chor af Koner og Børn, et Choriaf Grækere og et Chor af Krigere. Vi kunne ikke meddele den belindringsværdige Composition, som vilde gjøre en stor Digter, endog efter langt Arbeide, Ære; men den er lykkeligviis opfattet af en Hurtigskriver, og vil i Fremtiden kunne gives omstændelig. Men, hvad man allerede nu kan sige, er, at den ofte opvatte en almindelig Enthusiasme. Fortrinlig bifald fandt Patriarchens Bøn, Forhandelserne imod Renegaten Selves, der kommer til Mesolongi, for at tilbyde Grækerne Jbrahims Naade, og Helenes hele Character, der er tegnet med de meest ophøiede og energiske Træk. Jkke mindre mærkværdig end alle disse Skjønhedet var ogsaa den Konst, med hvilken Digteren vidste at overvinde alle Vanskeligheder, som Gienstanden havde. For et, nødvendigen at meget forskjellige Slags Elementer sammensat Publicum, vilde han ikke fornærme nogen Mening (naar der her virkelig kan gives to Slags Meninger) og han vidste ogsaa at skaane den ømmeste Emfindtlighed. Ganske fortrinligt bifald fandt et Træk, hvis fine Fortjeneste fuldkommen blev følt. Da han talede om de Forhaabninger, som de ulykkelige Grækere endnu have, og om den Bistand, som kunde ventes fra Europa, sagde han: "Europa, hvis Hænder ikke stedse ville være lænkede." Man begriber ikke, hvorledes saa megen Duelighed kan forbindes med saa megen Forsigtighed ved Jmprovisering af en Gienstand, da det vel kunde tilgives en Digter, om han lod sig henrive af sin Jld. Ligesaa lykkelig overvandt han de øvrige Klipper, som laae omkring hans Gjenstand. Der kan nu ingen mere sige om ham, at han medbringer sine Gienstande fuldkommen forberedt. Denne sidste Prøve hæver al Tvivl, og trykker Seiglet paa Hr. Sgriccis Berømmelse.