Danske Mercurius, 1676-06-01
Den Danske IX. Til den 1. Junii 1676. Danmark. Nd nu til denne dag vort ædle Cimber Rige, Sig lykkelig begaaer: och veed en hver at sige, Hvor kraftelig vor Gud med Daner Kongen staaer, Och fremmer alt det hand begynder och paaslaaer. Maymaanets første dag paa Firmamentens bane Med glæde sig frembøed, at see den Seyers fane, Som Admiral Her Juul med magt och Helte mood Udi sin Konges nafn paa Gothland plante lod. Vel gjorde Slottet vern, och vilde det afvende, Men hand ved Bielke samt och Morsing dennem sende Saa beesk Kartowe kost, at lysten dem forgik, Och hand altingist der ret efter ynske sik. Saa maatte Svensken da paa timen strax udflytte: Men Stykkerne bekom hans Majestæt til bytte, Samt anden krigs forraad af rustning och gevær Och lagdes Bilenberg udi Slots Lowen der. Til Majestæten her paa same dag opførdes De Rydsers Sendebud, och venligen forhørdes. Den ældre Gabel med Lykynsknings brefve gaaer Hen til den unge Czar, och reysefærdig staaer. Som Døden af en hver sin rettighed vil hafve, Feltherrens døde Lig udbaaren er til grafve, Med al den følge, pract och herlighed, som kand Beqvemme slig en Helt och prisslig aarlogs Mand. At Kongen icke skal en dygtig Mand undvære, Som hannem tiene kand med trofasthed och ære, Hand Grefven Alefeld til Cantzlers værdighed Ophøyet hafver, och af hannem taget eed. 6 Vor Søe magt dapperlig med Svensken har omsprunget, Och hannem har paa drift med skud og Lue tvunget. Hvor sterk hand var i tal, fik hand at vige dog. Ney, Juul har været før i saadan hattefog. 7 Och som den ædle Tromp med friske Folk och Skibe Til Flooden kommen er, det bedre nu vil kibe. Den sterke Zebaoth, hvis nafn vi kalde paa Bestyrke deris magt och self med dennem staae Det Folk som Kongen har bestemt til Lands at føre Forsanket er, och vel saa stort et tal kand giøre. Slet ingen saa forsagt blant dennem sindes kand Hand gaaer jo gierne med, och nok skal staae sin Mand. Som det med Tønningens befæstning af at bryde, Til ende kommen var, loed Kongen det paabyde, Krigs Folket, som med stor bekostning holdtes der, Forflyttes skulde strax til Adelhobens Hær. 10 De privilegier hand Wissmars Stad tilsagde, Der hendes Borgerskab sin troskabs eed aflagde, Dem hafver hand stadfæst, och fleere lagt der til. Hvorfor hun veed ey snart, hvor høyt hun takke vill. 11 Med bøn och bedrings plict fra synden om at vende, Det saadan gierning er, som aldrig ond fik ende. Jo bedre Jeg min sag hos Gud forsekret veed, Jo bedre fecter Jeg, och har frimodighed. Hvorfor hans Majestæt om boods och bedrings dage Sit bref udgifvet har. Hvo Landsens nød och plage Til hierte tager, och sin egen velfærd vil, Hand som en Christen ret sig der berede til. 12 Hvad gafner Phacton, hand Solens vogn maae kiøre: Naar hand og Solens raad ey lyde vil och høre. Hvad fructer høy forstande hvad hielper myndighed. Naar sligt til Verdens gafn ey vorder ret bested. Med hast Schumaker vel opkoem ved høye Dyder, Med hast faldt hand och need igien ved høye Lyder. Hvorfor och Retten ey sin plict forsømme kand, Men hannem har fradømt Lif, Ære, Gods och Stand Tydskland. 1 At Stade sig endnu saa foss och trodsig holder, Och ofte falder ud, det 3 winger Skandse volder. Thi stræbis af al magt at undertvinge den Och ventes, Stade saa vel faar hvad hun fortien2 Et lyckeligt Parti Stein sig af vil rose Men om hun vilde ret udryste sandheds pose, Maae skee, det ikke da skal være nær saa stoort, Som hun udmudser det, och der af snak har gjort. Rhinskandsen, som var bygt til Philipssborg at vare, Med magt er tagen ind af de Forbundnes skare. Hvor med tilførselen tilluct och spærret staaer: Saa det vil nappes hart før hun undsætning faaet.