Aalborg Stiftstidende, 1829-09-24
Det er ligeledes vist, at den første Udrustning af 3 Skibe med Mandskab og Krigsforraad blev ledet af Fyrst Kantakuzeno, som tog Veien over Laibach, den Gang Congressens Sæde, og denne Udrustning, som gav Opstanden i Peloponnes sin første regelmæssige Form og Fasthed, og sikkrede dens første Fremgang, gik for sig i en adriatisk Havn uden nogen Hindring. Men hvorledes Keiser Alexander ogsaa har været findet i denne Sag, saa gav den Omstændighed, at Opstandens første Bevægelser traf sammen med de carbonariske Uroligheder i Neapel og Piemont, dens Modstandere Anledning og Grund nok til at gjøre det troligt, at der fandt et Sammenhæng Sted mellem disse Bevægelser, hvilket dog ingenlunde var Tilfældet, og istædet for Korsets Fane, som vaiede paa Malvasias og Missolungis Mure, troede den hellige Alliantses fromme Stifter at see hiin Revolutions forvirrende Tegn, som havde rystet Europa i dets Jnderste. Kaldet af Forsynet, som han troede, til at hemme og tilintetgjøre den, geraadede han nu i hiin indre Kamp med sin religense og politiske Overbeviisning, og i hine Modsigelser, som bevægede ham til, med uhørt Sagtmodighed at taale en afmægtig Fiendes Haan og Overmod, som førte ham selv igjennem Tungsind og Samvittigheds Uroe en tidlig Død imøde, imedens den for hans Rige og hans Krone igiennem en fleeraarig tvungen og uhæderlig Uvirksomhed, medførte hiin indre moralske Gjæring, som ved Tronforandringen endelig brød ud i Petersborg. Jmidlertid blev Alexander ved den græske Revolutions Modstanderes hemmelige og mægtige Bestræbelser vel afvendt fra den, men man kunde ikke gjøre ham til Grækersagens Fjende og idet han gjorde det til en Betingelse for ei selv at tage Partie i den, at ingen anden christelig Magt skulde forbinde sig med Tyrkerne for at bringe Grækerne under Aaget, blev han saaledes deres Friheds Bolværk imod det vestlige Europa, og bevirkede, at i det mindste den aabenbare Kamp blev ført mellem Tyrker og Græker alene. Dette Grækernes mægtige Skjold imod det vestlige Europas bedaarede Cabinetter har reddet dem fra den øiensynlige Undergang; under dets beskyttende Ægide have de øvrige Folkeslag saaet Mod til, ved virksom Deeltagelse at opretholde deres betrængte Troesforvantesom lede Døden for Korsets Skyld. Men da hiint Næt af Frygt og Bedrag, i hvilket Ruslands Politik var hildet, paa engang var sønderrepet ved den nye Herskers befæstelse paa den store Peters Throne, da bleve Rigets sande religienspolitiske Jnteresser skarpsindigt og rigtigt opfattede af den unge ædelmodige og virksomme Monark. Enhver Fordomsfrie maatte snart indsee, at en umiddelbar og seierrig Opløsning af den græske Qvæstion var den nye Regjerings første Opgave og at den russiske Krones Kraft og Ære var knyttet til den ikke mindre end de gamle Carers Thrones Sikkerhed; da de andre Magter med Hensyn paa denne første og vigtigste Gienstand for Keiser Nicolais politiske Virksomhed, snart tilbød ham deres Deeltagelse, snart gjorde Vanskeligheder, er det bekjendt, at han greb igjennem med en Erklæring i denne Sag, som paa engang lagde hans ligesaa vise som bestemte Politik for Dagen: "Den græske Qvæstion skal løses, enten det nu skeer ved 3 Magter, eller ved 2 eller ved een Eneste." J hvilken Mening disse Ord maae tages, kan efter hine Begivenheder og ved hiin Stilling imellem Parterne neppe være nogen Tvivl underkastet. Den unge Monark er Hovedet for sit Rigets Kirke og denne Kirke er den samme, for hvis Tilværelse der blev kjæmpet paa Grækenlands Sletter, hvorvel dette hidtil har været overseet af vor Tids Diplomater. Keiserens Herredømmes Kraft og hans Krones Glands beroe paa hiin nøie Forbindelse imellem de politiske og religiense Jnterresser; det er den som bringer hans Folk til, i ham at ære sit Vels Befordrer og sin Troes Beskjærmer og som bringer enhver Christen, der i Morgenlandet sukker under de Vantroendes Aag, til med Haab at vende sit Blik mod Carens Throne og Russernes Behersker; Hans hele Folk føler med ham de Pligter, som paaligge ham i den græske Sag, og den græskerussiske Kirke har ved sit øverste Organ med Eftertryk foreholdt Alexander dem. Da denne Monark, nedbøiet af Bekymringer over de østerlandske Christnes Lidelser i hiin Kamp, til sidste Gang kom igjennem Moskow, da han knælede for Høialteret i den af Folket opfyldte Cathedralkirke, for den græske Kirkes Metropolit, rakte den 9daarige Olding ham Frelserens billede med de Ord: "Kys den Korsfæstede, som trædes i Støvet af sine Fjender og som Jngen finder meere paa Jorden, der hevner eller beskytter ham." Disse Ord i en Oldings Mund, der neppe endnu tilhørte Livet, maatte lyde som en Stemme fra Himmelen og gjøre et mægtigt Jndtryk paa den fromme og ulykkelige Monarks Gemyt. Han blev længe liggende, med Hovedet bøiet mod Jorden, og en Strøm af Taarer vidnede om de Følelser, som sønderslede hans Hjerte. Kort derefter kaldtes han fra dette Liv, forinden endnu de Planer, som beskjæftigede ham i hans sidste Dage, vare modnede til bestemte Handlinger. En Erklæring fra hans Efterfølger oplyste nu, hvad der tilsidst var forekommet ham selv nødvendigt, og hvad hans Riges Vel og Værdighed lige bydende fordrede, om ogsaa Kirkens og Religionens Stemme havde været taus.