Jyske Efterretninger, 1783-07-11
Her ønske vi, at kunde have meddeelt vore Læsere et fuldstændigt Udtog af denne syndige og fortreffelige Tale, hvori Forredraget var heelt igiennem bibelsk, opbyggeligt og særdeles behageligt formedelst den Hr. Biskoppen særegne Tydelighed og Lethed; men da vi ikke vide om Hs. H. lader sig overtale til at udgive denne hellige Tale i Trykken, saa ville vi allene anføre noget lidet, skiønt ufuldkomment, af det man kan erindre sig at have hørt. Hr. Biskoppen betiente sig til Indgang af disse Davids Ord Pal. 95, 6. Kommer, lader os tilbede, og nedbøie os; ladet os bøie Knæe for Herrens Ansigt, som os gjorde; med hvilke den Kongelige Prophet David opmuntrer sine Undersaatter til at forsamle sig med ham i hellig Andagt og med sand Ærbødighed ved den offentlig Guds Tieneste, og med samme ville nu ogsaa dette Steds høie og retskafne Eier forsamle sine Underhavende som en gudfrygtig og omhyggelig Huusfader efter en Abrahams og Josva Exempel. - Her blev anmærket, at det Ord Kommer er i den bellige Skrift et almindeligt Opmuntrings Ord, der bruges ikke allene af Gud til Mennesker Esai. 55, 123. Luc. 14, 17. Ordspr. 9, 5. Joh. 7, 37. men og af Mennesker til hinanden indbyrdes saavel af de Gode til det Gode E. 2, 3. Jerem. 31, 6. Hof. 6, 1. som og af de Onde til det Onde. Ordspr. 7, 18, Matth. 21, 38. - Her gielder det derfor om at følge og adlyde Guds Naade=Kald og stedse tage sig vare for alle syndige Tillokkelser og forføriske Jndbydelser Ordspr. 1, 10. - Hvor opmuntrende er det ikke for Undersaatter, naar deres Konge og foresatte Øvrighed altid foregaaer dem med gode Exempler, der giver deres Befalinger den stærkeste Eftertryk, som Gi den Dom. B. 8, 7-17. - naar Lærere i Lærdom og Levnet saaledes lyser for deres Meenigheder, at de kunde sige til dem som Paulus til fine Philippenser 3, 17. 1. Cor. 11, 1. og naar disse igien kunde fortiene det Vidnesbyrd 1. Thess. 1, 6. 7. - Dernæst blev viist, til hvem de skulde komme, til ham, som dem gjorde, deres Skaber, og høieste Velgiører, der havde udkaaret dem til sit Eiendoms Folk, aabenbaret dem sin hellige Villie i sit Ord P. 147, 19. 20. og ladet dem fornemme, at han Herren deres Gud var med dem Eech. 34, 30. 31. - i hvad Hensigt og Øiemærke de skulde komme, for at holde den offentlige Gudstieneste og med Hellig Andagt i Ydmyghed at ære, takke og tilbede Gud, og saaledes ved et udvortes sømmeligt Forhold opvække lige Høiagtelse for Gud hos andre da var David størst i Herrens Øine, da den spodske Michel foragtede ham i sit Hierte. 2. Sam. 6, 16. - Og som her nu holdes den første Forsamling i det smukke Capel, der herefter skal være et bestandigt ForsamlingsSted til den offentlige Gudstieneste, saa endskiønt Stedet kuns er lidet, og Meenigheden endnu mindre, kunde dog alle sande Tilbedere Joh. 4, 23. være forvissede om Guds Naade Løftes Opfyldelse, at paa hvert et Sted, hvor hans Navn ihukommes, der vil han komme til dem og velsigne dem. 2 Mos. B. 20, 24. - Og til den Ende blev af Texten forestillet til Betragtning, denne Hoved Hovedlærdom. En, skiønt liden, dog af Gud velsignet Forsamling. Her blev altsaa viist: 1. At det er Christnes Pligt, at forsamle sig til Guds Tieneste. H. Hvorledes denne Forsamling skal være beskaffen. III. Den Velsignelse, der flyder af saadan hellig Forsamling. Forsamling er ei allene fornøden og nødvendig i den borgerlige Stat for at fastsætte og vedligeholde Orden og Skik, for at udfinde og bestemme det beste og tienligste til Statens Vel - men den er endnu meere fornøden og nødvendig i Kirken til at befordre Christnes aandelige Vel. Alle Stammerne i Jfrael skulde fordum aarlig forsamles i Jerusalem til Tegn, at de vare alle af en Kirke, en Troe og en Religion. Pall. 122, 4. Alle Christne bør og være eendrægteligen forsamlede Ap. G. 2, 46., møde med hinanden til Troens og Guds Søns Erkiendelses Enighed Eph. 4, 13, og ikke forlade deres egen Forsamling Chr. 10, 25. - Og til saadan en hellig Forsamling, hvor den offentlige Gudstieneste forrettes, hvor Guds Ord læres puurt og reent, og hvor Sacrammenterne uddeeles efter Christi egen Jndstiftelses Maade, der er det altid Christnes Pligt at forsamle sig, baade for at tage gode Exempler af andre, og give gode Exempler til andre, bede med andre og opmuntre andre til at bede med os - vogte os for at blive besmittede af den skammelige Foragt, Skiødesløshed, Lunkenhed og Letsindighed, der desværre alt for ofte vises ei allene ved den daglig Bordlæsning, hvor de udvortes Gebærder røbe det forfængelige og letsindige Hierte, men og i, og under, den offentlige Gudstieneste, hvor mange ikke bekymre sig om at efterleve Pauli Formaning Rom. 12, 1. 2 og rette sig efter Salomons Advarsel Præd. 4, 17. - iblandt dem, der forsamlede sig, kunde vel gives mange, der ikke kom tilsammen i det rette Øiemærke, Luc. 18, 10. men de, der reent udeblive af Forsamlingen, de vise dermed tydeligen, at der er aldeles ingen Gudsfrygt for deres Øine, og at de virkelig ikke have den mindste Ærbødighed for Gud og hans Ord, og da det derfor fornemmelig kommer an paa, at de, der forsamle sig, have et helligt Øiemærke, saa blev dernæst viist. Hvorledes denne de Christnes Forsamling skal være beskaffen, den skal være i Jesu Navn; her bliver Meeningen den samme enten man oversætter det i eller til Jesu Navn; thi at være forsamlet i Jesu Navn, det er, efter Jesu befaling, i Jesu Ærende, paa hans Vegne, og paa Grund af Jesu Fortieneste; men at være forsamlet til Jesu Navn det er, for at rodfæstes og bestyrkes i Jesu Naade og Kundskab, at opvoxe til ham i alle Maader, der er Hovedet nemlig Christus Eph. 4, 15, forat udbrede Jesu Ære og befordre sin egen og sine Medchristnes sande Opbyggelse. 2 Thess. 2, 1. 2. - Herved anmærkede Hr. Biskoppen, at det allene kan siges om de Troende, at de ere forsamlede, dog ere de det ikke af dem selv, men ved den Hellig Aands Naadevirkninger, han oplyser deres Forstand, helliger og høier deres Villie til det Gode, og giør dem skikkede til at antage og følge Guds naadefulde Jndbydelse Es. 56, 8 og dette har Luther rettelig anmærket i sin Forklaring over den 3 Artikel - derimod siges det om de Ugudelige, at de have forsamlet sig Ap. G. 4, 27. Matth. 22, 34., men denne deres Forsamling er ikke til det bedre men til det værre 1. Cor. 11,17 og slige Forsamlinger bør Christne altid have ligesaa stor Afskye for, 1. Mos. B. 49, 6. P. 26, 5, som de derimod maae have Lyst til at forsamle sig i det rette Øiemærke, og det, formedelst den Velsignelse derflyder af saadan hellig Forsamling. Her er Jesus midt iblandt dem, inden i dem, meddeeler sig til dem alle, opfylder deres Hierte med Trøst og Glæde - i hvor liden endskiønt saadan Forsamling er, benaades den dog med Jesu naadefulde Nærværelse. Joh. 20, 15. 26. - De første Mennesker Skriften taler om der offrede, var net op en Forsamling af 2 Personer, Cain og Abel, og at de begge i Forsamling med hinanden have frembragt deres Madoffer kan sees tydelig af 1. Mos. B. 4, 325. - Det første Brændoffer efter Syndfloden frembragte Noe, som selv ottende tende blev reddet i Arken og det behagede Herren 1. Mos. B. 3, 21. - De tvende Distole der ginge til Emansdem holdt Jesus sig til Lut. 24, 15. 29. - Alle sande Christne kunne derfor paa ethvert Sted og til enhver Tid være forsikkrede om, at Jesus er hos dem og i dem efter sit Naade=Lofte. E. 57, 15. - ligere ønskede og bad Hr. Biskoppen, at Gud i Naade vilde antage sig dette Huus og opfylde den høie Eiers retsinJo herligere og ønskeligere disse Fordeele ere, der flyde af Guds naadefulde Nærværelse, des inder dige Øiemærke med dette Capel, saa at Han og alle de, der nu, og herefter, søge dette Sted maae altid erfare Opfyldelsen af det guddommelige Løfte Es. 56, 6. 7 og at her aldrig maatte savnes den rette Guds Huusets Prydelse Palm. 93, 5, og blev saa denne Jndvielses Tale sluttet med Bønner og Forbønner for Kongen og det gan blev siunget: Nu bede vi den Hellig Aand, i Slutningen af det sidste Vers gik han paa Prædikestolen, og holdt og blev iført den kostbare og smukke Messehagel, og messede den sædvanlige Onsdags Collect og Epistel, hvorefter o Gud, vor Fader kiære. - Jmidlertid gik Hr. Biskoppen fra Alteret, og derpaa traade Sognepræsten frem ske Kongelige Huus m.v. og derefter med Herrens Velsignelse. - Derpaa blev siunget Palmen: Vi takke dig en ziirlig og sindrig Tale passende paa Dagens Forretning, og hvortil Texten var taget af Palm. 27, 4. Een Ting haver jeg begieret af Herren, den vil jeg søge efter: at jeg maae boe i Herrens Huus alle mine Livs Dage, at beskue Herrens Deilighed og at undersøge i hans Tempel. Efter Prædiken blev siunget Palmen: Den Trøst er stor - hvorefter blev messet den sædvanlige Collect og Velsignelsen. Til Beslutning blev siunget: Herren han er min Hyrde god - og derefter læste Degnen den sædvanlige Bøn i Chorsdøren: Herre, jeg takker dig o. s. v. og blev saaledes den heele Gudstieneste i 4 Timer tilendebragt med dette Velsignelses Ønske over Stedets høie Herskab: At Guds Godhed og Miskundhed maae følge Ham alle hans Livs Dage