Norske Intelligenssedler, 1765-09-25
Jntelligen Sedler. No. 39. Onsdagen den 25. September 1765. og VERS Fortsættelsen: i Mad. Lystig.) Ja, ja, min smukke Jomfrue, Hun maa sandelig ikke være for haard. Betænk: Den skal tvinges til en nedrig Lydighed, som har fordret den. (Jomfr. Frisk.) Jeg gad seet den Original, som har forfattet disse herlige " Regler. Det maa uden Tvivl være en gammel Knark, som er gift med en ung Kone. Hvilken Moroe maa det være for hende, at faae saadane søde Karesser af Bestefar! Forestiller dem denne bedagede Elsker, indhyllet i en Foerværks Slaaprok, en stoer hviid Nat Hue over Ørene, siddende i en udstoppet Læne-Stoel, en Tobaks=Pibe imellem Gummene, med Hosten, Harken og Spytten holde sine vise Forelæsninger for hans unge Frue, som færdig at briste av Latter, sommetider af Harm, kniber Tænderne, klapper den Gamle, ja, du har Ret min søde Siæl, Hvert Ord du taler er Viisdom. Hvor lykkelig er jeg, som Skiæbnen har forundt saadant et Exempel at indrette min vanvittige Ungdom efter. - : - Ha, har ha, Det er at elske med Fornuft. Nu, nu, Jomfrue, lee ikke formeget. Hun kand selv faae en gamme Mand. (Jomfr. Frisk.) Hillemænd. - Det er ikke saa farligt at faae en gammel Mand. Saadan en Hovmester. Det kand min Troe nok giøres nødig. Jeg kunde jo slaae to Fluer med en Smæk. Hal har ha! Det er sandt: Hun kiender jo Erafte, Saadan en gammel Mand var min sandt værd at have. Kand nogen leve lykkeligere, end hans Cynthig; Om Morgenen varmer hun Gubbens Salveter, giver ham sit Gurgel-Vand, sin Kryder-Thee, og dette er det modbydeligste, kysser de needhængende Læber; dog det er det mindste hun kand giøre. Der er heele Stadsen. Den øvrige Tiid er hun sin egen. Hun veed min Troe og at skiønne Tiden med Baller, Giæstebuder, Prome nader og Koncerter. Hun forsømmer ingen Fornøyelse: Faaer hun den ikke ude, saa har hun den hiemme. "Hendes Ungdom og Midler; thi man kand just ikke sige hun er vakker, omendskiønt endeel paastaaer det; men Gud veed hvordan det er med Smagen i disse Tider. Forlad mig, min Hierte, hun er virkelig deylig. Ja saa. Hun deylig, nu har jeg hørt det med. Jeg forundrer mig allerne over, at hun kand snakke saaledes. Madammen kiender hende maaskee ikke. Jo, jeg kiender Hende: Vi har gaaet i Sye=Skole sammen hos Jomfrue Sneerp.:(Jomfr. Frisk.) Det tilstaaer jeg, og end da siger hun at hun er smuk Hvor sidder det da, i hendes Muuse-Tænder maaskee, og hendes pæne Mund. Hal har har men jeg kand troe Omgang giør meget. (Mad. Lystig.) Det er dog en Pokkers Pige. Men nu kom hun fra hvad hun ville sagt. (Jomfr. Frisk.) Det er sandt, hvad var det vi talte om Om Madame Cynthias Fornøyelser. (Jomfr. Frisk.) Nu. Nu husker jeg det. Jeg ville sagt: Hendes Ungdom og Midler skaffer hende Tilbedere, og hendes heele Liv er en Kiæde af Vellyst. Se" om man faaer det hos en ung. Ney, vil hun giøre saa lange Anmærkninger, saa faaer jeg aldrig Ende paa denne Seddel. Jomfr. Frisk.) Det kand saamænd og være ligemeget. Jeg har allerede nod av det Tøy. Hul mit Hoved værker, Lad os snakke om noget andet: Har De seet Jomfrue Clælig nylig, Det er og en artig Pige. Hun skal være forlovet med denne Sparken--- Hvad heder han nu - Han med de krogede Been(Mad. Lystig.) Oronte. (Jomfr. Friske) Ja ret saa: Oronte; men kiender jeg ham, saa gaaer " det ind igien. Ney, holdt min Hierte. Hun skal paa min Ære have denne Seddel til Livs først. Det skal hun have til Straf. (Jomfr. Frisk.) Nu, hun er saamænd ikke naadig, for om jeg skal sige sandt, saa ville jeg heller være i Sælskab med den Pedant Hr. Bogsprængt, og høre paa hans Oratorie. Men jeg beder hende læse hurtig: Det er dog en Lise, " naar Pinen ikke varer for længe. Hør nu Skye baade for og efter Ægteskabet den Tanke at ville bestyre Eders Mand. Forsøg aldrig at sætte ham Voxnæser paa a. Mad. Lystig.) Det var sandelig en smuk Regel, naar man forstaaer den ret Gud skee Lov, jeg har ikke nødig at giøre det. Min Mand er saa fornuftig, som nogen. Han nægter mig aldrig hvad jeg forlanger, tvertimod, jeg har ikke engang nødig at bede ham. Jeg tager allerne hvad jeg vil, jeg beslutter, jeg sætter i Værk, og siden, naar jeg er fornøyet dermed, fortæller jeg ham det: Han tager Deel i med mig. Han derimod giør ingen Ting uden mit Vidende; han gaaer sielden ud, og naar det skeer, bliver han aldrig ude over den fastsatte Tiid. For nogen Tiid siden, da han var i en Besøg, havde han lovet at være hiemme Klokken 9, men blev opholdt til Klokken 10 Men Himmel, hvilke Karesser gjorde han mig ikke! ja han forærte mig en nye broscheret Klædning til Forsoning. Det kalder jeg Kiærlighed. Men hvor mange slige Mænd finder man? Aurelig, for Exempel, har en Mand, som tæller hende hver Skilling til Han har sin Næse overalt. Hvad skal den stakkels Kone giøre. Hun skal være Sælskab lig: et Sted maa det komme fra. Skulde hun maaskee sidde inde med en Syenaal i Haanden eller en Spinderok for sig, og sukke over sin Daarlighed? "Da var hun vist brav gal: nei, nei, den Kone har bedre Forstand. Hun lurer, Karlen med al hans Forsigtighed. See og hun ikke er ligesaavel forsynet, som nogen anden. Vel nok, det koster hende sommet der lidt Hovedbryd; men saa er og Fornøyelsen des større. Vil nu denne naragtige Forfatter sige at det er ubilligt? Fortsættelsen følger.