JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-01-28
J England var Grev Edvard Hyde Storkantsler, og født i Dinton i Wiltshire 1608. Efterat have endt sine Studier i Oxford i sit 17de Aar, begyndte han at studere Retslæren under sin Onkel, Nicolas Hyde, Præsident i Kingsbench. Fra Ungdommen af søgte han Omgang, med Mænd, der udmærkede sig ved Talenter og Dyder, og han tilstaaer selv, at han aldrig følte sig stoltere og meere tilfreds end naar han kunde sige om sig: "Jeg er den Sletteste af alle Tilstædeværende." Han havde allerede udmærket sig paa den juridiske Bane, da hans Fader, som han engang besøgte i Wiltshire, sagde til ham: Min Søn, Mænd af din Forretning pleie kunat arbeide for Udvidelsen af de kongelige Forrettigheder; jeg raader Dig, hvis Du engang naaer en vigtig Post, aldrig at opofre dit Fædrenelands Love og Frihed for din Fyrstes Villie eller din egen Fordeel." - Efterat den ærværdige Olding to Gange havde gjentaget disse Ord, blev han truffen af et Slag og døde. Undslettelig blev den døende Faders Formaning i Sønnens Siel. Denne Jndflydelse viste sig i de første Taler han holdt i Parlamentet, hvor han tidlig indtraadde.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-01-28
Blandinger. Følgende Gravskrift blev sat paa en Mands Gravsteen, som i sit Testamente havde yttret det Ønske, at noget skulle skrives derpaa. Han var riig, men desværre det var Alt; Testamentets Excecutores vare samt vittighedsfulde Mænd og vare gandske forligne med hvorledes de skulle tillægge ham en Caracteer, som ingen Caracteer besad, sluttelig fandt de paa følgende: Taushed er Viisdom.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-01-28
De engelske Aviser indeholde gjentagne Klager, over de hyppige Plynderier der ikke begaaes mod levende, men mod døde Mennesker, de grave nemlig Ligene op og sælge dem for at anotomeres. Saaledes fandtes nyelig ved Aberdeen i Scotland, Jndvoldene og Benene af 2de smaae Børn, og ved Undersøgelse fandtes 2, der vare begravne: Dagen i Forveien, igjen at være opgravne. Ved den nye Begravelsesplads i Lambeth ved H. tildrog sig forgangen en skrækkelig Scene af denne Art. Begravelsestæderne vare om Natten blevne angrebne og døde Legemer bortstiaalne til de Overlevendes store Angest. Kirkeforstanderer, der vare af Beboerne anmodet om, at standse disse afskyelige Tyverier, befalede Mr. Seagar Graveren at sætte to Mand Vagt om Natten, da neppe nogen Nat var gaaet forbi, uden at jo et Legeme var bleven stiaalet. Mr. Seagar besluttede slutteligen at vaage selv, tilligemed sin Søn og et ungt Menneske, der hedte Sharp. En Nat skjulte de dem paa Begravelsespladsen og omtrent Klokken 1 fik de Øie paa 2 Mænd, som gik hen hvor der vare Fodangler satte, som de sloge sammen; de gik derpaa til Beenhuset brak det aabent, forsynede dem selv med Spader og begyndte at grave, hvor et Liig var bleven nedlagt den forrige Dag. De grov til Spaden stødte mod en Liigkiste, Mr. Scagar sprang da frem fra sit Skjul og befalede dem, at overgive sig. Han opdagede da til sin store Forundring, at det just vare de Personer, han havde leiet og betalt for at holde Opsigt dermed. En af dem sprang fra Graven og svoer med de skrækkeligste Forbandelser paa at han ville myrde Sir Scagar, hug ogsaa efter ham med Spaden og slog ham overende. Han ville gientage Slaget da en Søn af Mr. Sea gar forede en Pistol løs paa ham og saarede ham i den venstre Arm; derpaa overgav han sig. Den anden angreb Sharp med en Sabel og saarede ham farlig i Panden. Sharp havde bevæbnet sig med en Jernstok, med hvilken han fortsat Striden i flere Minuter og bragte sluttelig hans Modstander til Jorden. De bleve derpaa førte til Vagthuset, hvor man fandt at de begge vare meget saarede.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-01-28
Som bekjendt gik den nu afdøde Konge af Neapel frisk og rask i Seng den 3die Jan. om Aftenen. Han havde befalet, at Jngen maatte vække ham, men at man skulde holde Alting beredt, at har næste Morgen kunde kjøre en lille Tour paa Landet. Da Klokken blev 8, og Hs. Majestæt endnu ikke havde kaldt, traadte Tjeneren omsidder ind i Sovegemakket; men fandt Kongen allerede død. Kl. 6 havde man endnu hørt ham hoste.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-01-28
Den engelsk Statsminister Cannings Datter skal med det første formæles med den unge Greve af Clauricarde.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-01-28
J Brussel har man lagt Kiøllen til et Dampskib, der skal gaae som Paketbaad imellem Moderlandet og de ostindiske Colonier.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-01-28
For nylig var der en Aften saadan Trængsel paa Galleriet i Theatret i Glasgow, at flere Mennesker bleve forklemte og nedtraadte. En Dreng paa 14 Aar blev aldeles ihjeltraadt.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-01-28
J en engelsk Kulmine ved Middleton tildrog sig. forleden atter en stor Ulykke ved en Explosion, foraarsaget ved en Arbeiders Uforsigtighed, i det hans for tidlig tog Dækkelen af hans Sikkerhedslampe. 23 Mennesker tilsatte Livet, og Nogle bleve i den ynkeligste Tilstand bragt paa Hospitalet i Leeds.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-01-28
Et nyt Signalskib, Bernhardus kaldet, er nu udlagt paa Elben i den forulykkede Søestjernes Sted.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-01-28
De engelske Landmænd klage allerede over, at Udførselen af Been er forbudt fra Holland.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-01-28
Indenlandsk. Hos Kjøbmand Sidenius i Mariboe blev den 15de Dennes, imellem Kl. 4 og 5 om Morgenen, grebet en farlig Tyv, en Jnsidder Jver Nielsen fra bukkehauge, der samme Nat havde gjort Jndbrud der i Byen paa 4 til 5 Steder. Thisted.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-01-28
Fredagen den 11te Febr. førstkommende og følgende Dage, Kl. 10 Formiddag, bliver efter Vedkommendes Begjering holdt offentlig Auction paa Hansted Strand i Hillerslev Herred, over Vrag og Takelage: Seil, Toug og Ankere, af det sammesteds indstrandede Barkskib, Betzy kaldet ført af Capitain Cock, fra Yarmouth i England, tilligemed sammes indeholdte Ladning: omtrent 300 Tylter Furer Planker af 18 til 24 Fods Læng, de og 9 til 11 Tommers Bredde, samt omtrent 100 Tylter Vragsplanker og 40 Tylter Spilholter. Varene sælges frigjorte for Told.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-01-28
Kjøbenhavns Børs, den 28de Januar. Cours. Hamb. 2 M. 216, a vista 224. Spetcier 224. Specier solgtes til 13 Rbmk. 7 s. Disconto 5 pC. - 4 pC. Kongl. Obligationer (uden Renter) 918 a 92. Nationalbank-Obligationer (af Laanet 4 Febr. 1820, uden Renter) 101 a 101 1/2 Rbd. r. S. eller 113 a 113 1/2 Rbd. Sedler pr. 100. Rbd. r. S.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-01-28
Avertissement. Hos Undertegnede bekommes for billige Priser, følgende Sorter Vine, bedste hvid Champagne, gl. Dreimadera, gl. Hochheimer, Margeaux, Me doe, gl. fransk Viin og ung Dito. Lützhøft.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-02-04
Fortet Kallingur i Hindostan. (from the asiatic Mirror ved B. Tylter, til Udgiveren af fornævnte Blad.)(Sluttet.)
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-02-04
Vi læse i sidste Avis at Fortet Kallingur var berømt ved Keiser Sheres Død. Aarsagen til Fjendtlighedernes Begyndelse mod Fortet Kallingur af Keiser Shere, fortæller i en anden Deel af et Værk kaldet Ayeen Alburee. Det anføres, deri, at Rajahen eiede en berømt Sanger, som han paa Anmodning nægtede at udlevere til Keiseren der fortørnedes derover og strax angreb ham, ved at beleire Fortet Kallingur. Da Rajahen fandt at Fortet ville falde i Fiendens Hænder, opreiste han et stort Baal paa hvilken han opbrændte sig selv med Familie. Sheres Opførsel i denne Anledning, omtaler imidlertid AbulFattil, som beskriver Keiserens Død, der hændte strax efter, med Foragt, og anseer denne som en Straf af Himlen for hans Grusomhed. Ferista, fortæller saaledes denne mærkværdige Hændelse: Sherre, vendte sig efter hans blodige Seier, mod Fortet Chitoor, som capitulerede. Han marscherede derpaa mod Rintinpoor og skjænkede dette Land til sin Søn Abul Chan, som opslog sin Residents her. Keiseren drog i egen Person mod Kallingur. Den indianske Prinds, som eiede det, vilde formedelst Keiserens forræderske Behandling mod Paran Mull, ikke underkaste sig ham, men forberedte sig paa at gjøre Modstand. Efterat Shere havde slaaet en Cercumvallationslinie rundt om Fortet, begyndte han at nærme sig Stedet; han opreiste Bolværker af Jord for hans Artillerie og sank Miner under Klippen.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-02-04
Historiske Nærkværdigheder af det femtende Aarhundrede. Karl den Dristige, Hertug af Burgund (hvis Datter var gift med Erkehertug Marimilian af Østerrig, som siden blev tydsk Keiser og som efter Faderens Død bragte de burgundiske Lande, (som senere hen kom til at udgjøre de spandske Nederlande, til det Østerrigske Huus) havde 6 Livlæger, som stode bag hans Stoel, naar han sad til Bords og hvilke besaae enhver af de Retter, der bleve frembaarne og anviste de Spiser, Hertugen kunne betjene sig af.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-02-04
Da den romerske Keiser Frederich, siden rommerske Tydsk Keiser under Navn af Frederich, den 3die i Aaret 1438 aflagde et Besøg i Besaucon hos Hertugen Philipp den Gode, var Frederich klædt i en lang Vest, efter Bømisk Skik og antrukken i en Kjole af blaaebrunt Tøi. Om Halsen har han en Art Munkekappe, som var, meget fiirlig udskaaren i store Tunger og hvis yderste Spids hang ned paa hans Sadelknap. Hans Hoved var bedækket med en lille korthaaret graae Hat, hvorpaa en lille Krone var fæstet; den samme, som han havde baaret ved sin Kroning i Aachen. Han var i øvrigt en velvoxen, og smuk Herre, som da omtrent kunne være 26 Aar gammel. Ved de Festiviteter og Lystigheder, der bleve anstillede til Frederiks Ære, dandsede Kongen ofte med Hertuginden af Burgund, og hver Gang maatte to Riddere dandse, foran ham, som holdt hinanden i Haanden, og bar en Fakkel i den anden Haand.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-02-04
J Aaret 1443 blev der under Karl den Stores Træe tæt ved Dion holdt en Vaabenleeg. Man havde frit Valg, at fegte til Hest, eller Fods. Tretten Riddere og Adelsmænd, i Spidsen af hvilke Sire de Charm befandt sig, skulle forsvare Pladsen. Paa Træet hængte 2 Skjolde, det Ene var sort og besaaet med forgyldte, og det Andet violet med sølv Taarne. Den Ridder, som berørte det Første med sin Landse, viiste derved at han ville fegte tilfods med Stridsøre og Sværd; og den, der berørte det andet Skjold, gav derved tilkjende, at han ønskede at kjæmpe til Hest med Landse og i fuld Rustning. Denne Høitidelighed varede i 6 Uger. Ti Aar senere, 1458 blev der holdt en glimrende Fest af dette Slags i Lille, med alle det gamle Ridderskabs Ceremonier. Prinds Adolph. af Cleve under Klædedragt og Navn af Ridderen. af den runde Tavle, lod sig kalde Svaneridderen, vandt i Turneringen Prisen og lagde den for Hertugen af Burgunds Fødder, som ved denne Høitidelighed omtrent spilte Kong, Arthurs Rolle. Over Taffelet blev den saa bekjendte Ceremonie med Paafugleløftet igjen. fornyet: Alle tilstædeværende Riddere svore ved en Fasan, at opfylde et vist Løfte. Taflets Prydelser, Bord=Servicen og de forskjellige theatralske Klædedragter ved dette pragtfulde Maaltid, vare allerede forud beskrevne i smaae Digte, den anden Dag vandt Greven af Charolvis, Hertugens ældste Søn, som fulgte ham i Regjeringen under Navn af Karl den Dristige Prisen ved Turneringen. Alle de Løfter, som Ridderen paa denne Dag havde aflagt, begyndte med disse Ord: "Jeg lover ved Gud, min Skaber, Damerne og denne Fasan o. s. v. Hertugen lovede at foretage et Tog mod Tyrkene, dog skeede det i følgende Ord, under Forbeholdning: Hvis det gefalde min allerkristeligste og seierrige Fyrste og Konge, at lade sig betegne med det hellige Kors og at blot stille sit Liv for den kristelige Troes Forsvar, saa lover jeg egen Person og af yderste Evne at staae ham bie paa fornævnte hellige Tog, hvortil Gud ville forlene mig sin Naade. Alle Tilstædeværende Riddere lovede derpaa, hvis dette skeede, at følge Hertugen, deres tapre Herre i Krigen mod de Vantroende. Kantsleren af Burgund, gjorde det Løfte, ikke selv at bivaane dette Korstog, men at sende en af sine Sønner med 24 Adelsmænd dertil. De Øvriges Løfter vare mangfoldige og forskjellige, de paalagde sig ogsaa frivillig Bod, i Tilfælde de ikke opfyldte deres Løfter, f.Ex.: at sove i smaae Senge, ikke at bruge nogen Borddug, at bære en Klædning af Haar o. s. v.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-02-04
Den forhenværende hellige Jnqvisition i Vinedig.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-02-04
Denne saa berømte Ret i Venedig er bekjendt i af den Skræk, den udbredte ved sin Strenghed; den bestod af 3 fornemme Venetianere, som bleve valgte til de ti Mænds Raad. Man faae undertiden Personer af alle Stænder forsvinde, uden at man nogensinde kunne erfare enten deres Forbrydelse eller Endeligt. Vilde Beslægtede eller Venner antage sig dem og bevise deres Uskyldighed, stode de i Fare for, at deele samme Skjebne. Andre som holdt sig rolige, bleve pludselig fordrede frem for denne Ret, hvor man uden at sig, dem et Ord viste dem deres Venner og Beslægtede qvalte.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-02-04
En vis Biskop af Feltre begik i Midten af forrige Aarhundrede en neppe mærkelig Feil, strax blev han fordret til Venedig. Jnqvisitorerne lode ham bie over to Maaneder, og undertiden komme til Palladset, dog uden at forhøre ham, endelig lode de ham for Alvor træde frem for deres Ret, og sagde ham blot nogle Ord, der satte ham i en saadan Forskrækkelse, at han fik en Feber paa Halsen da de gav ham frie. Strax forlod han sit Bispedømme og begav sig til Rom.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-02-04
Da Keiser Joseph den Anden for første Gang kom til Venedig, foranstaltede Senatet en Lystfest for ham paa St. Marcuspladsen. Der havde man oprettet Sæder for at Tilskuerne desto beqvemmere kunde tage Deel i Fornøielsen. Den Mængde, der befandt sig paa Pladsen var umaadelig. En af Statsinqvisitorerne, der var Publitum velbekjendt, gik tre Gange omkring Banen, uden at sige et eneste Ord til nogen. Dette bragt te saadant Dødsstille over den hele Forsamling at man havde kundet høre en Mygs Surren.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-02-04
Da jeg forrige Gang kom hertil, siger en tydsk Lærd i et Brev fra Aaret 1776, ledsagede jeg en Aften en Ven hjem. Neppe satte vi en Fod i Værelset, saa hørte vi det banke paa Døren. Vi lukkede op, og en Betjent fra den hellige Jnqvisition som man der kalder Fante, traade ind og spurgte efter min Ven, hvad han hedte, Efter at han havde sagt ham sit Navn, betydede Fan ten ham, at pakke sine Sager sammen og følge ham. Min Ven ville sige mig noget og tage Afskeed med mig, men man paabød ham Taushed, ligesom før, da han ville vide hvorhen man havde i Sinde at føre ham, og om Jnqvisitorerne havde givet en skriflig befaling? Saasnart som hans Sager vare pakkede sammen, traade 4 bevæbnede Shirrer ind og bare det bort. Min Ven maatte følge den. Denne Hendelse gjorde, at jeg om Morgenen derpaa forlod Staden. Jeg begav mig til Ferrara. Der fandt jeg min Ven igjen. Han fortalte mig, at Fanten havde endnu samme Aften ladet ham bestige et af de Skibe, som man kalder Peot. Sex bevæbnede Shirret vare stegne med ombord, og efter at de havde reist to Nætter og en Dag paa Floden Po, havde de fat ham i Land ved Bryggen Lago obscours, nær ved Ferrara, hvor Fanten havde i Jnqvisitionens Navn ladet ham vide: at han under Livsstraf ikke meere maatte sætte sin Fod paa det venetianske Sebeet!" Paa Skibet var Viin, Chocolade, Fisk og en Seng for min Ven, hvoraf han dog ikke betjente sig, formodentlig af Frygt. Det Forunderligste derved var, at han aldeles ikke erfarede Aarsagen til sin Forviisning og ikke engang kunne gjette den. Hvilken Dispotisme, hvem ville vel ønske at leve i en saadan Republik, Gud skee Lov at de venetianske Lande ere tilfaldne den tydske Keiser,
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-02-04
Blandet. Den afdøde Sir Hugh Ackland af Dovonshire, døde tilsyneladende af en Feber, og blev lagt ud som død. En Vaagekone og to Tjenere, skulle vaage ved Liget; og da det var overordentlig koldt i Veiret, sendte Lady Ackland dem en Boutellie Brændeviin at drikke om Natten. En af Tjenerne kom i Spøg til at sige til den Anden, Vor salig Herre, den gamle Dreng, holdt meget af et godt Glas Brændeviin, medens han var levende, derfor skal han ogsaa nu have et da han er død." Herpaa tog han og skjænkede et stort Glas fuldt, og holdt det ind i Munden paa ham, en Klukken i Halsen paafulgte strax og en hæftiBevægelse i Halsen og den øvre Deel af Brystet saaes. Den anden Tjener og Ammen blev saaforskrækket, at de rendte ned af Trapperne og han der havde havt Jndfaldet, faldt da han i sin Angest skyndte sig alt for meget, paa Hovedet ned af alle Trapperne. Allarmen ved Faldet og de Skrig han udstødte i sin Forskrækkelse, vaagnede en Ung Herre, som var der i Huset den Nat, har foer op af Sengen og løb strax ind i det Værelse hvor det foregivne døde Legeme laae, og saae til hans store Forundring Sir Hugh siddende opret. Han kaldte paa Tjenerne. Sir Hugh blev lagt i en varm Seng, og Bud sendt efter Apothekeren og Doctoren. Ved disse Herrers Hjelp kom Patienten igjen til sin fuldkomne Sundhed og levede flere Aar efter. Baronetten har selv ofte fortalt det, og før han virkelig døde; skjænkede han Tjeneren, der havde opvakt ham fra de Døde en god aarlig Pension.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-02-04
Da Grevinden af Tesse, en Dame af en lidenskabelig, heftig Characteer, gjorde en Reise til Jtalien for at bestige Vesup, sagde Chevalier, Boufflers, med den ham eiendommelige Sarkasme. Det skeete blot af Høflighed; den ene Vulkan besøgte den anden.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-02-04
I Paris lever en Mand, Peter Huet, der næsten skal være 120 Aar gammel, og i Sognet Estades Øvre Garonne) døde fornylig en vis Etienne Baque (le Santeto kaldet) en Urte samler, hvem Folket, formedelst hans høie Alder, næsten ærede som en Helgen. Han var født 1700, og opnaaede altsaa en Alder af 124 Aar. Tre anseelige norske Handelshuse, det ene i Dramen og de andre to i Christiania, havde indtil videre maatte ophøre at betale, som en Følge af, at et stort Handelshuus i Leith var gaaet Fallit
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-02-04
Walter Scott, siger man, vil til Foraaret, besøge Norge og Sverrig, da han skal have enny Roman af Norges Historie under Arbeide.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-02-04
Det berømte Universitet i Leiden feirer den 8de Febr. sin 500 aarige Jubelfest.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-02-04
J Brussel blev en Aagerkarl forleden idømt en Muelt af 25,000 Fr., foruden en Skadeserstatning af 5,000 Fr.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-02-04
Indenlandsk. Efter den ved forrige Aars Slutning skeete Optælling og Angivelse af Folkemængden, udgjorde Antallet i Aalborg Stift, circa 106,000. I Kjøbstæderne Aalborg 7350, Sæbye 600, Frederikshavn 872, Skagen 1052, Hjørring 1028, Thisted 1360 og Nyekjøbing 94.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-02-04
Den 12te Januar d. A. er Sognepræst for Høiberg og Elsborg Menigheder i Aarhuus Stift, F. W. Næsted, beskikket til Sognepræst for Skyum og Hørdum Menigheder i Thisted Amt. - Under samme Dato er Adjunct ved den lærde Skole i Hillerød, Cand. Theol. P. C. S. Gad, beskikket til residerende Capellan til Frue Kirke i Aalborg, samt Præst for Søndertranders Menighed i Aalborg.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-02-04
Stift.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-02-04
Onsdagen den 2den Marts om Formiddagen Kl. 11, bliver efter Vedkommendes Begjæring, afholdt offentlig Auction over Gaarden No. 56 paa Nyekjøbing Byes Adelgade med tilhørende. Gaardsplads, Frugthauge og Agerland af omtrent 8 Tdr. Bygsæd. Eiendommen er i Brandcassen assureret for 1600 Rbd. Sølv. Om antagelig Bud skeer, ønskes Gaarden bortsolgt ved denne Auction uden Fleres Afholdelse. Conditionerne ere forinden til Eftersyn paa Assessor Rmmelhoffs Contoir i Nykjøbing.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-02-04
Kjøbenhavns Børs, den 1ste Februari. Cours. Hamb. 2 M. 215, a vista 218. Specier 220. Specier solgtes til 13 Rbmk. 32 s. Disconto 5 pC. 4 pC. Kongl. Obligationer (uden Renter) 91 1 a 91 3/4. Nationalbank-Obligationer af Laanet 4 Febr. 1820, uden Renter) 101 ½ a 101, Rbd. r. S. eller 113 a 113 3/4 Rbd. Sedler pr. 100, Rbd. r. S.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-02-04
Jndsendt. Ligesom man med Grund kunne istemme de i Randers Avis No. 15 yttrede Ønsker, at GeneralPostdirectionens udgivne Jndstruxer, Taxter Anordninger o. s. v. maatte offentlig blive bekjendtgjorte og at Portoen paa Skatte=Qvitteringsbøge. maatte nedsættes, saaledes kunde man ogsaa ønske for Thisted Amt at dette virksomme Collegium, hvis Jver vi have at takke for det fortræffelige danske Postvæsen, ville forunde dets Beboere. 1. Et eget Postcontoir, at ikke den, hvis Correspondance paa de øvrige danske Provindser og Udlandet er betydelig, skal tvinges til for en hvert Brev, han afsender, ofte i en Andens Affaire at maatte betale det herfra til Viborg. med 14 s. Tegn, enten Brevet angaaer hans egne Affaires eller ikke. Er Brevvexlinger betydelig kan han jo anføre Porten til Udgift, men er dette ikke Tilfældet, maae har tabe den. 2 At en regulair Postgang maatte indrettes herfra til Aalborg. For Thisted og Thyland Beboere er især Postgangen over Viborg med get byrdefuld, thi da Thisteds Handel tildeels : drives paa Aalborg, som desuden er Stifts staden og en ei ubetydelig Correspondance, som en Følge deraf mellem disse to Stæder maae finde Sted; er det jo yderst besværlig og trykkende for Amtets Embedsmænd og Handlende, der er tvungen til at lade deres Breve gaae gjennem Skive, Viborg, Randers, Hobroe til Aalborg circa en 27 Mile, isteden for at gaae herfra directe til Aalborg, hvortil kun er 14 korte Mile. De Handlende især lide stor Tab derved, da Handels=Speculationer der paa Aalborgudfordrede Hurtighed, ikke ved Brevvexling kunde drives paa samme. Hvorfor ogsaa naturligviis enhver formedelst den lange Postgang og svære Porto, indskrænker sig i sin Correspondance paa Stiftstaden, saameget som mueligt. Epigram. Kom Søster, sku dog denne Vrimmel Ved Jord og Hav og Luft og Himmel; Den seer heel selsom ud; I Krøller Een er skjult, en Anden i en KrandsEn Tredie har for Pynt, ei allermindste SandsEn Fjerde er en Stud, Gardintøi pryder Een, en Smule Grønt en Anden, Snart seer man En for smal, snart En saa plump som Fanden; O. hvilket Sleng for og See hvilken aaben Mund, see hvilken hæslig Fodt En er saa bleg som Melk, En er saa rød som Blod; See der - en reen Colos Een kan ei høre ret, Een tømmer sin Pokal, Men see Hist seller Een i Sladderens Kanal Det taale vi ei bør, Thi den kun os tilhør. 4de Febr. 1825.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-02-11
Da Murat begav sig til den store, offentlige Gade i il Pizo, tiltalede den forundrede Mængde opmuntrede dem til at erkjende ham for deres lovmæssig Konge og uddeelte Proklamationer, han havde ført med sig til dette Øiemed, hørte Folket paa ham med stum Forundring og snege sig bort, den Ene efter den Anden til deres Huse, som de meget forsigtig, men uden Ophold lukkede til, og overlod ham og hans Tilhængere til at eftertænke den uheldige Begyndelse deres Foretagende havde. Byen Montileone, som han havde forskjønnet og gjort til Hovedstad i en Provinds, formodede man var venskabelig findet mod ham, den laae blot syv Mile derfra, og derhen besluttede han strax at begive sig, for at see om han havde bedre Lykke der. Det Medste af det Territorium, som ligger omkring il Pizo, og en stor Deel af Byen selv, tilhører Hertugen af Jnfantado, og hans Agent eller Huushovmester residerer her og har den Jndflydelse, som uagtet Ophævelsen af fendale Rettigheder, en betydelige Jordegods-Eier, altid er i Besiddelse af, og han udøvede den ved denne Anledning til at opvække hos dem en Følelse for den Fare de kunde udsætte sig for, ved at lade Ex Kongen uforstyrret, gjøre Fremgang. Uden at jeg vil paastaae at kunne udpege de Følelser, som formodes at have drevet dette Jndivid dertil, vil jeg blot anmærke den slette Behandling Hertugen af Jnfantado havde maattet taale af ham, og de Beskjemmelser denne Herre i en tidligere Periode maatte udstaae, medens Spanien var besat af de Franske og Murat var Gouverneur i Paris.