Jyllandsposten, 1841-03-16
J Nr. 442 af Bladet Fædrelandet som aldeles har afholdt sig fra at berøre den sidste Actionsordre mod Orla Lehmann, men derimod efter "Dagen har optaget Kundgjørelsen derom, læser man et saare skjønt Stykke med Overskrift: "Alting tjener dem til Gode, der frygte Guds Slutningen af denne vakkre Afhandling lyder saaledes: "Derfor, hvad der endog hænder, hvilke Begivenheder der end skee, og hvilke Forholdsregler der end tages, saa er dog Sandhedens Seier sikker og utvivlsom, og vi vide med samme fulde og usvigelige Vished, at den vil komme, som vi vide, at Vaaren afløser Vinteren, som vi vide, at vort Blik kan naae over Sundet. Men hvis det forholder sig saa, at Aandens Udvikling ei lader sig standse, og at ei nogen menneskelig Kløgt mægter at opfinde noget Middel, der kan underkue den, saalænge man ei formaaer at opfinde en Luftpumpe, ved hvis Hjelp mankan udtomme Atmosphæren, der omgiver Jorden, og hvori Mennesker leve og røre sig, saa fortjene de i Sandhed, ei nogen overordentlig Hæder og Berømmelse, de, som trindt omkring i Verden have gjort Afkald paa sig selv og paa alle de Goder og Velsignelser, der opslaae deres Bolig hos den, der lever for sit Hjem og sin huuslige Lykke; de, der idet de kæmpe for Sandheden, forfølges som Forbrydere, de, hvis Frihed og Liv ei er sikkrere, end at den atter og atter ved Domstolene opkastes det Spørgsmaal, om de ogsaa have fortjent at beskinnes af Himlens Sol, om de have fortjene, at indaande Luften. Ei stor Berømmelse fortjene de, thi idet de have opgivet sig selv, saahave de faaet noget Andet, der er stærkere og kraftigere og fyldigere end al den uforstyrrede Velvære, der kunde blive dem til Deel; de have faaet den faste Forviisning, at de ere Aandens Tienere. Derfor vedkommer deres personlige Vel og Stilling dem ei længer selv, de leve for Aandens Udvikling i Staten, og fast overbeviste om, at alle Begivenheder, at alle Foranstaltninger og Forholdsregler maae tjene til Sandhedens Fremme, føle de forud Toner af den Hymne, der vil lyde, naar Sandheden har seiret. Derfor, naar derer Tegn, der synes at varsle, at Alt skal fuldbyrdes i Fred og Kjærlighed, og at Striden frit skal udkæmpes med aandelige Vaaben, saa glæde de sig; og naar de paa enhver Maade forfølges, naar der gjøres Alt for at ødelægge deres borgerlige Stilling i Samfundet, naar deres Liv bliver en Kamp for Livet og i det mindste for den borgerlige Frihed, saa glæde de sig og juble; thi Alting maae tjene dem til Gode, der ikke svigte Sandheden, og enten de leve eller døe, det, hvorfor de have levet, det vil ei gaae til Grunde. Friske nye Kræfter strømme hver Dag ind i Samfundet; hver Dag slaae Tusinder og atter Tusinder, som aldrig før have seet Dagens Lys, Øiet op, hver Dag blive de, ved hvis Vugge der nynnedes Frihedssange, ældre, hver Dag gribes Sjælene mere af det freidige Mod og den usvigelige Kraft, som for nogle Aar siden kun kjendtes af Sagn og Eventyr, hver Dag bringes Friheds- og Selvstændighedsfølelsen dybere ind i Folkene – derfor, omde falde, som nu kæmpe, Sandheden vil dog seire."– J Corsaren, hedder det i et Stykke med Overskrift: "Nuvel. Dersom jeg var en Konge, det vil sige, saadan en rigtig absolut og uindskrænket Konge, der var fast besluttet paa, aldrig at tilstaae Folket nogen Frihed, saa banlyste jeg adskillige Ord af Sproget, og blandt disse Proscriberede skulde Ordet Nu vel!" staae øverst. Enhver, som brugte det i Skrift eller Tale, skulde uden Omstændigheder miste Hovedet. Thi der gives intet kjækkere og trodsigere Ord, ingen raskere og dristigere Vending i Sproget end dette Ord. Det indbefatter et heelt Censurark fuldt af revolutionaire Tanker, det er blandt Ordene det, som Jacobinerhuerne er iblandt Huerne. Hvilken Masse af Sætninger, forbudne, revolutionaire Sætninger, repræsenterer ikke dette Ord! – "Nu vel, Borger, bered Dig til Døden, saaledes lod Dødsdommen under den franske Revolution. Dette ene Ord Nu vel var Præmisserne til Dommen, det betød: "Saasom Folket vil, at Republikken skal være den herskende, og Du ikke vil adlyde den – skal Du døe.""Nu vel, Menneske, seir eller de, Saaledes er Løsenet, naar den forkede Menneskeret reiser sig imod sin Tyran, og "Nu vel, betyder da: "Saasom Gud Herren har nedlagt i Din Sjæl en Følelse af Dine Rettigheder, saa skal Du kæmpe – reis Dig til Kamp. - Og megen anden Kamp indeslutter dette Ord mellem sine fem Bogstaver. Bleve alle de Tanker og Følelser lydelige, hvormed de store selvopoffrende Gierninger ere bragte tilveie, saa vilde de vise en Strid, en tung Strid, og Stridens Frugt, den modnede Beslutning, skulde sees fremstegen ligesom gjennem et Suk, hvis dybe, alvorlige Klang vilde lyde som det faste, mandige Nu vel. - Mangen en Taare har ledsaget dette Ord, mangen en Anger er kommen derefter, men ogsaa mangen stolt Selvtilfredshed er fulgt derpaa. – Undersøge vi Ordets etymologiske Oprindelse, da finde vi, at det paa dansk er oversat, det vil sige, at Tanken dertil er indført fra fremmede Steder, som saameget Godt, der nu findes her i Landet. Det blev opfundet i Frankrig i Aaret 1789 og blev kaldt en bien!" Der igjen er to Arter 1) den Sort, som kun bruges ved høitidelige Leiligheder, og 2) den Sort, som bruges i daglig Tale, og som Alexander Dumas har anvendt 91 Gange i sin Tragoedie Caligulad. Det er den sidste Art, som vi have det bedste Kiendskab til heri Landet; thi det er bleven hørt fra Theatret. Den første Art er hidtil kun bleven brugt af "Corsaren". Den ultra conservative Berlingske Tidende", den servile "Dag, det constitutionelle Fædreland, den nølende Kjøbenhavnspost, have ikke Anvendelse for dette Ord. Det er kun "Corsaren, som siger „Nu vel, men den mener intet Ondt dermed. "Corsaren siger blot, vi have sovet og nu ere vi vækkede – Nu vel! – – Lader os gaae hen og sove igjen."¬