Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1836-02-28
Tildragelse. Frankerig. Den formeentlige Retfærdigheds-Haand har fuldbyrdet sit Hverv Fieschis, Moreys og Pepins Hoveder ere faldne. Ethvert Forsøg for at udvirke Beenaadning har været frugtesløst; kun imod - Fieschi vistes der nogen Skaansel, idet man fritog ham for Tvangstrøien, ved Skafottet stillede ham saaledes, at han ei kunde see de Andres Henrettelse, og fritog ham for den Deel af Straffen, der lyder paa Straf som for Fadermord. Hans Begjering, at maatte blive først henrettet, for at vise Exemplet paa en skjøn død (!), blev dog ikke opfyldt. Pepins ulykkelige Hustrue, der vilde have bønfaldt Kongen om Benaadning affærdigedes høfligt ved en Adjutant; dog tillægges Hs. Majestæt ved denne Leilighed denne Yttring: "Maatte jeg med mit Blod den 28 Juli have tilkjøbt mig Ret til at skjænke denne Ulykkelige Naade!" De vigtige Tilstaaelser af Pepin, hvoraf de ministerielle Blade gjorde saa meget Væsen, synes at have været høist ubetydelige, og skulle indskrænke sig til at Pepin havde været anmodet om at indtræde i et Selskab af Kongemordere, hvorved han dog havde vægret sig. Bladene love imidlertid nærmere Oplysning om dette Punkt. Skafottet opreistes den 18de om Aftenen paa den runde Plads ved Barieren St. Jacques, og Henrettelsen fandt Sted den 19de, om Morgenen Kl. 8, i Overværelse af omtrent 50,000 Mennesker. Tidligere havde man forberedt de Domfældte, der Alle havde modtaget geistlig Bistand, paa deres sidste Time. Alle Tre forlode Fængslet med stor Fatning; men Fieschi skulde i de sidste Dage stundom have havt Anfald af Raserie og da talt meget om Utaknemlighed og Bedrag!" Morey sagde: "Det er sørgeligt at jeg lider af Gigt; man vil tro at jeg ryster, naar jeg bringes paa Skafottet. To Aars Fængsel vilde for mig have været langt haardere end Døden. Skal jeg altsaa uagtet min Uskyldighed, straffes, saa byder jeg Døden med Glæde Velkommen." Pepin viste ogsaa megen Fatning og forsikkrede, at hans tidligere Svaghed maatte ene tilskrives den sørgelige Tanke paa hans ulykkelige Familie. Han var indtraadt med en Pibe i Munden og lagde den først fra sig paa Retterpladsen. Medens man afskjar hans Haar og bandt, som hos de Andre, hans Hænder paa Ryggen, bevidnede han paany sin Uskyldighed. Da de tre Domfældte vare ankomne til Retterpladsen, bad Fieschi Skarpretteren at snyde hans Næse, fordi han vilde tale til Folket. En Politiecommissair, Hr. Vassal, gik til Pepin og opfordrede ham til, sit sidste Øieblik saa nær, at sige den rene Sandhed. Pepin svarede meget roligt: "Jeg har sagt Alt, hvad jeg havde at sige. Jeg døer uskyldig, et Offer for de skjændigste Jntriguer. Maatte man kun tage sig af min Kon og mine Børn, hvorpaa han gik med faste Skridt til Skaafottet. Hr. Vassal traadte der endnu engang til ham og sagde: "Endnu er det Tid Hr. Pepin, endnu er det Dem tilladt at gjøre Opdagelser. Saasnart De erklærer Dem beredt dertil, vil Executionen - saaledes lyder min Ordre blive udsat forsaavidt Dem angaaer!" Skjøndt dette øiensynligen var beregnet paa, hos Pepin at vække Haab om, at han ved nærmere Oplysninger kunde undgaae Skafottet, saa blev han dog fast og svarede med en næsten foragtelig Stemme: "De hører jo, min Herre, at jeg har Jntet at sige Dem!" hvorpaa han omfavnede den ham ledsagende Geistlige og gik rask op af stigen til Skafottet, J det Øieblik, man bandt hans Nakke til Guillotinens Bredt, vendte han Hovedet til Høire og Venstre, raabte med en frygtelig Tordenstemme: "Jeg er uskyldig, jeg døer som Offer for Jntriguer, Lever Alle vel!" – og Hovedet rullede henad Skafottet. - Den svage Morer maatte bæres op paa Skafottet og døde uden at give en Lyd fra sig. - Endeligen gav Fieschi sit bebudede Exempel paa en skjøn Død." Da hans Næse var bleven tørret, gjentog han, for de Andre bestege Skafottet, for de Omkringstaaende sine sædvanlige Tirader og de store Tjenester, som han havde viist Staten indirecte ved sit Attentat, og directe ved sine sandfærdige Erklæringer. Da de Andres Hoveder vare faldne, ilede han til Skafottet, bad den Geistlige følge ham derop, og ikke forlade ham for saa nær som muligt ved Evighedens Rand. Den Geistlige med sit Krucifix i Haanden, førte ham derop, hvor han under Mængdens dybe Taushed, sagde med fast Stemme: "Mine Herrer, Alt hvad jeg har sagt er Sandhed; jeg har aldrig løiet; har jeg løiet, saa vil Gud straffe mig. Jeg sværger at jeg har sagt Sandhed, ved Gud, som jeg kysser. (Her rækkede den Geistlige ham Korset, som han bedækkede med Kys). Jeg beder Gud og Mennesker og Tilgivelse; men især Gud! Jeg haaber at mit Endeligt vil afgive et advarende Exempel!" Han omfavnede to Gange med Heftighed Skriftefaderen; denne ilede ned af Stigen, og var endnu ikke kommen ned, da FiesDe tre Liig bragtes chis Hoved alt rullede over hans. - til een Kirkegaard; Pepins udleveredes paa Begjering til hans Familie, der lod det begrave. Mængden forlod i Stilhed Pladsen; Roligheden blev intetsteds forstyrret. Uagtet man i Almindelighed er moralsk overbeviist om Mo reys og Pepins Deeltagelse i det skjændige Attentat, misbilliges dog deres Henrettelse fra mange Sider, da man egentligen ingen juridiske Beviser har imod dem. National, mener, at Henrettelsen af disse To vil bringe Tronen, større Skade, end Attentatet har bragt den Fordeele.