Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1803-03-07
Den 22 Febr. om Eftermiddagen Kl. 1 forkyndte en Artilleriesalve det lovgivende Korps Møde for paa ny at aabne dets Session, hvilket skeede ved en Tale af Minister Chaptal, hvori han viiste, at en borgerlig Lovbog nu var nødvendig til Frihedens Værn og Frækhedens Jndskrænkelse, hvilken Løv maatte være den blotte Fornuft, almindelig for alle Franzoser og et Mønster for andre Nationer. Derpaa fremstod 3 Talere, for paa Regieringens Vegne at lægge Lovgiverne denne Sessions Vigtighed paa Hierte, hvorhos Talene forsikrede at Borgertvedragt og ethvert Spor af de forskiellige Partier er bortflygtet fra Frankerig og at der fra den ene til den anden Ende af Republiken hersker kun een Følelse, nemlig Fortrolighed til og Taknemlighed imod Regieringen. Derefter traadde andre Statsraader, nemlig Muraire, Bruix og Gally, som Regieringens Talere, ind i Salen, hvorpaa Muraire oplæsde en af Bonaparte undertegnet og mærkværdig Skildring af Republikens nærværende Forfatning. Heri vises, at Resultatet af Konkordatets Fuldbyrdelse har for det meste været heldigt overalt: at man allerede bemærker en lykkelig Forandring i de offentlige Sæder; Børnene blive lydigere imod deres Forældre og Ungdommen lydigere imod Øvrigheden; at Fædrelandets Tieneste udgjør en Deel af Religionen; at den første Konsul har funden overalt, hvor han kom frem, Beviser paa Omvendelse til de Grundsætninger, der udgiøre Selskabets Styrke og Lykke, at Fædrelandets Venner, havde fordret Konsulat paa Levetid for den første Magistratsperson, hvilken Fordring ved Votering blev Folkets Villie, som Senattet siden proklammerede. Ligeledes vises Fordelene af den benaadelsesret, der under Rettens Tilsyn er i den første Regieringspersons Hænder, og de vigtige Følger af Senatuskonsultet; om Fordeelen for Fra ikke lig at have faaet Øen Elha og med den et fredeligt Folk, 2 prægtige Havne og et kostbart Biergværk, at Piemonblev forenet med Frankerig, fordi det hverken kunde haandthæve sin Uafhængighed eller bestride Omkostningerne til et Monarkie. Dernæst vises, at Agerdyrkningen fuldkomnes, Hesteavlen opmuntres, Fabrikkerne forøges og bringes i Veiret, Veiene forbedres, nye Kanaler graves og Havne anlægges o. s. v. Om de vestindiske Øer anføres at Martinique, Tabag St. Lucie, ere igien givne tilbage til Frankerig, at det igienerobrede Guadeloupe er tilfredsstillet og Guiane traadt ud af sin lange Barndom, at man kunde vente, at St. Domingga- ogsaa snart vilde blive givet tilbage til Freden og Handelen. Dernæst kastes et Sideblik til det faste Land og siges derved, at Alting paa samme frembyder sig som et Pandt paa Rolighed. Den italienske Republik faaer mere Fasthed, siden det Lyoner Konsulta; Ligurien har indsigtsfulde Borgere i Spidsen af sine Magt grene; den helvetiske Republik var Regieringen Hielp skyldig for Naboeskabs Skyld og vil ogsaa giøre Alt for Helvetien der ved dets Situation, Skikke og Jnter. esse bliver Frankerigs nødvendige Allierede; om Batavien siges, at det vil stedse komme ihu, at Frankerig baade kan være dets nyttigste Ven og dets skadeligste Fiende. J Tydskland faae Preussen, Bayern og alle verdslige, Fyrster, som havde Eiendomme paa den venstre Rhinbred, fuld Erstatning paa høire Rhinbred; Østerrig faaer mere Erstatning end det tadte i Toskang, saa at Tydskland i det hele bliver stærkere og faaer et med nærværende Tidsalder, mere passende Tilsnit. Ligeledes berettes, at der er sendt en fransk Ambassadeur til Konstantinopel, for at befæste det Baand, der forbinder Frankerig med en efter al Sandsynlighed vaklende Magt, men som Frankerig, for det egen Fordeels Skyld maae søge at haandhæve. Dernæst anføres, at de brittiske Tropper endnu ere i Alexandrien og paa Malta, og at Regieringen vel var befalet til Klage derover, men erfarede dog, at de Skibe, som skulle føre Tropperne tilbage til Europa, ere i Middelhavet. I Slutningen forsikres, at Regieringen indestaaer Nationen for Freden paa Fastlandet, at det er den tilladt at haabe Fredens Ved. varelse paa Søen, og at den vil giøre Alt for at vedligeholde denne Fred, der er alle Nationers Trang og Villie. I Engelland hedder det, stride 2 Partier om Magten. Det ene har sluttet Fred og synes at ville vedligeholde den; men det andet har svoret et uforsonlige Had imod Frankerig. Saalænge denne Partiekamp vedvarer byder Klogskab Aarvaagenhed: 500000 Md. bor og maae være i Beredskab til Republikens Forsvar og Hævn. En besynderlig Nødvendighed, som elendige Lidenskaber paabyrde 2 Nationer, som een Jnteresse og een og samme Villie fængsler til Freden, HvadJntriquerne i Londen end kunne have for Følger, saa ville de dog ikke kunne drage andre Nationer i nye Alliancer. og Regieringen paastaaer med billig Stolthed, at Engelland allene nu ikke kan kæmpe imod Frankerig. Men vi ville haabe det Bedre og langt hellere troe, at man i det brittiske Kabinet ikkun vil agte paa vise Raad og blot høre Menneskehedens Stemme. Ved en lykkelig Rolighed skulle Krigens Elendigheder udslettes af Erindringen og da skal Frankerig og Engelland fortiene den hele Verdens Tak i det Beggebefæste deres egen giensidige Lykket. - Efterat dette var oplæst, svarede Præsidenten, at man ikke kunde vide og Regieringens Hensigt med denne Skildring var Stolthed eller Pligt, men at en saadan Stolthed var tilgivelig, ja endog en Dyd, ved Bevidstheden om udvirket Gavn. Han erindrede ogsaa, at den af Beskedenhed var udeladt meget, som kunde været anfør om alle de Hindringer, som Regieringen ved utrættet Standhaftighed havde overvundet.