JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Danske Mercurius, 1676-02-01
Den unge Wrangel, som i Fær Bellin var sat, Der Svensken raade self, har Verden sagt good nat. 5 Det Danske Folk sig i med Brandenborg har slaget, Och ind i Pommeren alt deris reyse taget, Paa noget stoort och sært. Thi frycter Ryland fast, Och Penes frosne Vand opvække skal med hast. 7 Det vel ey nectes kand, besætningen af Stade, Paa Mynsters Folk och Mænd har Jo gjort nogen skade: Men der imod igien sig Carlstad gifvet har. Och er saa Bremens Stift, saa nær som Stade, klar. 9 Hvad gods i Bremens Stad de Svenske kand tilhøre, det Keiseren til pris och bytte lader giøre. Det same til Hamborg alvorligen och skeer. Och er Habæus den, som der med skarp tilseer. 1 Som paa Chur-Cölnes Stift er ey for vel at lide, Mand hendes vingers flugt at stække faaer i tiide Hvor paa Chur Brandenborg begyndelsen har gjort, J det hand Dorsten toeg for hendes næse bort. 1 Mand Svensken offentlig ved Rigets segl och klemme Til Regenssborg har sagt fra Sæde, Ret och Stemme, Som den der Riget har med Ridings vert och vold Anfectet mod sin plict, och baaret Afvind-skiold. 13 Sig Frandsken der imod har midlertid umaget, Och eybruk med sit Folk til Svenskens haand indtaget. Hvor Lotrings Hertug nu, som der med var forlænt, Vil tage saadant op, det vorder snarlig kiendt. 34 Til Brysach nyligen vel stor en brand optændtes Proviantets huus, saa meget Koorn opbrændtes; Hvor ofver mangen faaer langs ud med Rhinen der, At bidde Fingeren, af hungers nød, vel nær Fran Frankerige. 1 Frandsosen skynder fast, til Elsassnart at gange, Hvor hand befæster sig. Men hvad hand der vil fange, Det hand maae see sig om. Hand Jo tilforne der Altingest hafver self udarmet fjærn och nær 2 Hvor ellers andensteds hand noget hafver inde Paa Tydskens grund och Jord, der lader hand sig finde Med Jld och brand saa streng, naar Skat ey gifnes kand At mange nødes til, at løbe slet af Land 3 Hand i det Baselske vel stundom och omjager, Och fra veyfarende, paa sin Soldatsk, frit tager. Men hvad om Svidseren tør hannem sverge til Ved sit Skow-tykke Skjæg, hand saadant hæfne vil Engelland. Hvor gandske nær det var, at Kongen hafde ganget Al Kiødsens vey: hand dog sin helbred hafver fanget: Och stræber nu vel fast med Christenhedens krig Ved sin imellemgang at skynde til forlig: Særdeelis som hand seer, at sommes vogn fast hælder, Och sommes smøre kunst och pral ey meere giælder. Dag, uden Fredsens Gud det self vil giøre klart, Da tegner det sig ey til fred end nu saa snart.
Danske Mercurius, 1676-02-01
Holland. 1 Vor Danske Meyerskron til Hag skal nylig være Fremkommen, och forhørt med al tilbørlig ære; Skal och, som meenes, der forblifve nogen tid. Men Klingenberg igien er alt paa reysen hid.
Danske Mercurius, 1676-02-01
Polen och TyEn Persisk Afgesant hos Kongen hafver været, Och i sin Herres nafn sig venligen erklæret. Stoor smitsom Pestilentz i Tyrkens Land opstaaer. Gid den i længden och ey til os andre naaer, Tryct hos Jørgen Gøede, Kongl. Maytt. Boger.
Danske Mercurius, 1676-03-01
Tydskland. Jdisse Maaneder ey deert fra Rhinen høres, Foruden noget smaat som kand Parti vis giøres: Och at Frandsosen der med brand alt blifver ved, Hvor Bonden kand med skat ey komme strax af sted. 3 Men Adelhobene paa begge sider hvile, Och deris hule vom til næbet op udspile. Med Landsens beste kost. Ja pending kræfve til. En hver sig krykker, och til dørs ey gierne vil 4 Dissmidlertid mand dog paa verfve trommen banker, Och Riget til forsvar, antager och forsankerAf Folk til Foeds och Hest, saa vidt som fanges kand, Och sterker, end som før, vil holde Frandsken stand. Chur Saxen siunes och, til selgis gafn, at vilde, Saa snart det vorder blidt, i samme spil och gilde. Men om Chur Pfaltz skal saa, som der af rycte gaaer, Paa Skurre strengen slaae, det end i tvilsmaal staaer. Af Stades Svenske Folk et stort parti var ude Paa tog, och vilde vel forrasket Boxtehude Men som hun der af luct och tiding før bekom, Hun dennem sende hiem med en afvisnings dom. 8 Som Mynsters Biskop med Hamborgerne befinder, At deris Stad i løn paa skalke rokken spinder, Och skaffer Stade hielp, end nu saa fast som før, Hand deris Folk och gods til pris och bytte giør. Chur Brandenborg det och paa samme vis anganger Med dennem och alt det, som hand af deris fanger. Ja, lige mynt for mynt, och løn som skyld, thi den, Som styrker min uven, hand er och min uven Jblant de Bonde Folk, som i Stralsund var inde, Samt Borgerne, sig loed en farlig siugdom finde, Som nogle tusinde borttoeg af deris tal: Men nu, det vorder blidt, igien sig stille skal. Frankerige. Sig Frandsken ruster ud af yderste formue: Forsamler alt det Folk, som kand til Aarlog due. Vil dermed endelig mod Tydsken færdig staae, Saa snart hand noget grønt i Mark och Eng kand faae. Det vil ey lykkes ret i Spanskens Nederlande, Hvor hand i plukke kal af gaaer med blodig pande: Ja det end da kun for vel svage Fæstninger, Hves styrke, vern och Folk saa got som intet er. Hand til Messina vel indstap med korn oc føde: Dog ey foruden tab ochfarlighed och møde: Thi Rytter skøed i grund af hans krigs skibe tre, Men to sig bræn de self af deris brandere.
Danske Mercurius, 1676-03-01
Holland. Hvor meget Engelland om fred och sone taler, Det dog skøker forgiæfs. Thi Frandsken det forhaler, Och før ey møde vil, end Lotringen afstaaer, och ere og Junii væ Sit Hertug nafn och ret: som dog ey let angaaer. Saa det til rolighed ey sig end nu vil tegne. Hvorofver Holland sig bestyrker allevegne. Men i særdeelished hun færdig giør til Søes, Hvor hun, med god forsiun, er siælden seyer-løs, 5 Men det er underligt: hvor høyt hun Sverrig hader, Hun dog med hende sig i nærings pact indlader. Dog saa som Alne sig med Sverd ey rime kand Saa meenes sligt oc ey kand hafve lang bestand. Tryct hos Jørgen Gøede, Kongl. Majest. Boger.
Danske Mercurius, 1676-04-01
Spanien. Don Jean, som bag paa blad til Hofve før var skrefven, Hand nu den beste Mand og Stats-betient er blefven Men Kongens Moder til Granada lytter hen, Och der med penge skal aflegges aarligen.
Danske Mercurius, 1676-04-01
Holland. 1 Frandsosen uden tvil bekommer nock at giøre: Thi Prindsen alt sin Hær begynder ud at føre. Med tred ve tusinde sig hand frembyde kand, Foruden hvis som gaaer af Spanskens Nederland. 2 Hvad hid til Danmarck skal, det færdigt er och rede, Til seyls at gaae, saa snart det Vinden vil tilstede. Den Flode hvor paa Binks til Admiral er sat, Til Søes er gangen, men hvort hen, ey vides brat Polen.
Danske Mercurius, 1676-04-01
Den Polske Konning er med gylden Spir oc Krone Beprydet præctelig, och sat paa Rigens Trone. Foruden det hand och den fryd och lykke nøed, At hannem blef en ung och frisk Princesse fød. 3 Hand sig til Keyseren och Brandenborg har bundet: Omskent Betune der imod vel vilde spundet. Ney: fred med Guds u-ven, och med sin Broder strid, Det christne Konger ey kand sømme nogen Tid. Ryssland. Vel maae den Tydske Czar hendød och Jordet være: Men aldrig glemmes dog hans høye Dyders ære, Som hand i baade Lifs och Dødsens Tid bedreef: End dog hans tro kun for half Christen regnet blef Sin gield hand eftergaf, och alle fanger løste, Samt och til fattige vel stor en sum udste. Hans ældste Søn strax blef paa tronen sat igien, Och ynskes, at hand maae paaslecte Faderen. Tryct hos Jørgen Gøede, Kongl. Majest. Boger.
Danske Mercurius, 1676-05-01
Frankerige. 1 Udi det Flamske Land Frandsosen frit omvanker Och spisnings middeler samt penge-Skat indsanker. Conde med Herreskiold hand vandt i stakket Tid, Thi Spansken var med hielp for seen at komme did. 2 Men Hollands dapre Prinds med all sin Aarlogs skare Mod hannem ganger røs, och ey vil trøyen svare. Saa det sig lader an, at kommer det til Slags Och Frandsken holder stand, da vil der vanke Lax.
Danske Mercurius, 1676-05-01
Engelland.
Danske Mercurius, 1676-05-01
En Engelsk Admiral sin mandom gaf til kiende for Tripoli, hvor hand slet fire skib opbrænde. Ja der til Staden self saa nær med Stykker gik, At den med hannem fred kort ud at giøre fik panien. Saa nær Messina før sig til Frandsosen holdte, Saa villig er hun hans regerings aag och bolte Fra sig at kastenu. Saa gaaer det gierne til Den brade kiærlighed ey længe lykkes vil. Tryct hos Jørgen Gøede, Kongl. Mayst. Boger.
Danske Mercurius, 1676-06-01
Frankerige. i Buchaine meentes vel, at skulde sig begange. Men saa som hun ey tegn fornam, til Hielp at fange, Samt och med trusel blef undsagt vel haardelig, til hun i Frandskens Haand at ofvergifve sig. Nu 2 Nugaaer hand bedre frem, och lader som hand vilde Med Prindsen strax i kast, og holde slactnings gilde, Vil dog ey bidde ret. Men midlertid med brandOtrof gjør al den harm, som hand optænke kand. Et antal Folk til Rhin hand deden skal opsende, Hvor med hand Philipssborgs beleyring vil afvende. Som det af Elsastit, dog til forgiæfs, er skeed. Thi Tydsken seer sig for, og sligt at hindre veed.
Danske Mercurius, 1676-06-01
Spanien. 1 En Hær af Nederland sig ind i Frandskens Rige Skal hafve trængt, och der ret lige giør for lige Medplyndring, brand och skat; Ja bruger same skik en Stipio det før mod Hannibal angik. J Middel Hafvet skal en dræbning holden være, Hvor i sig Rytter har indlagt en herlig ære. Thi dog hans halfve ford afskudt for hannem bleff, fik hand dog overhaand, och Franskens magt fordreef. Et lem hand miste vel, men ey sit mood och hierte Det hannem var en Trøst i største værk och smerteValbelle først at see, samt och hans Admiral, Med mangen deel Frandsk iblant de Dødes tal Men er hand self och død, som ganger fast i rycte, Da tør hans efter nafn for undergang ey frygte. Thi Mandoms ædle rood baar aldrig Dødsens fra Paaslig en æreseng, er det ey Død, at døe Trygt hos Jørgen Gøede, Kongl. Maytt. Boger.
Danske Mercurius, 1676-07-01
Den Danske TE Til den 1. Julii 1676. Danmark Ja, med glæde maat du Cimber Rige mindes Skiærsommers første Dag med glæde maat du findes Din Gud taknemmelig, och tale priselig Om de velgierninger, hand da beviste dig Hvor stor en Salighed hand need af Himlen sende: Hvor sterk och nidkiær hand sig merke loed och kiende For Kongens gode sag, der hand paa salten Haf Var self hans trygge skiold, och hannem Seyer gaf Ha haa var Svenskens vord, der hand korm os i møde: Hvad skal nu mangen Dansk Soldat och Baadsmand bløde Med Skibe-Folk och Skyt vi dem langt ofvergaae, Saa de for voris magt ey kunde sig bestaae. Men see, hvor underlig vor Gud var i sin gierning: Hvor snart hand os til gafn omvende Lykkens terning. Thi Fiendens beste Skib, som hafde Kronens merk, første vending strax fik svinglings hofved verk. Mand saae dets store krop med hast omkuld at rafveMen Jldens Element och vilde noget hafve Toeg der med lige til krund kammeret sin gang, Saa hvad ey sank til grund, det op i Luften sprang. Den anden Admiral, som Sverdets vaaben førde, hvad der til hørde. Vel længe stoed sig kæk, fik dog Thi baade Tromp och Juul saaledis foere frem At hand slet blef forskudt, och naade bad af dem Men det forsildigt var: Et brand-Skib alt om borde Med hannem hafde lagt, och strax sin virkning gjorde. Jlds Luen faldt. Der ey var redning til for streng Hvor med det hele Skib opfløy med Folk och alt. Hvor trødselig Neptun och Jservogen ginge; Hvor rask Eenhiorningen var os af siun at springge: Vi dennem finge dog: Ja paa tre timers tid Bleef al den Svenske flok forjaget och adsprid. Jeg intet tale vil om dennem som paa grunde Self løebe villigen, at folket der af kunde Forsee sig med en hast, och naae til Landet op Blant dennem Eblet var, som sant med tafl och top Saa blef da Seyeren, Gud være lofvet, vunden Til Daner Kongens haand, och ingen meere funden, Som mod hans dapre magt och vaaben torde staae, Hvorfor mand løssen gaf tilbage hiem at gaae. 2 Men Tromp dog vilde først en mandoms tørning vofve Mod Ydsteds Skandse. verk, som hand beskøed paa lofve, Loed skibbe Folk i Land, oc det saaledis dreef, At hand for Byen samt och Skandsen mester blef 3 Men self hans Majestæt med en manfolvig skare Til Skaane midlertid er kommen uden fare, Hvor hand vil giøre just med første leylighed, Och spørge mandelig, hvad kunster Svensken veed. Al Egnen der omkring sig ved hans tilkomst fryder. Den gamle trofast hed oc plict igien udbryder, Och saa som fanger Lif Ja hvad som Kongen vil, Det ganger vel af sted, och faaer hand lykke til. Dissmidlertid er det vor skyldighed, at bede, Den sterke Lebaoth hans Majestæt vil klede Med Seyersære dragt, och hannem skaffe ret, Som hid indtil er skeed. Ja Gud skal giøre det Her Gyldenløve tør vel een steds och opdages, Hvor hug vil vanke vist, och veldelig haardrages. Mand veed af sidste Post, at hand seylfærdig laae. Men hvor hans act var hen, loed hand ey sig vedgaae. verig.
Danske Mercurius, 1676-07-01
Til Stokholm Folket er forsagt och forrig-bunden For Flodens skyld, som er forsat och ofvervunden. Men hvor vil det tilgaae, naar de den Tiding faaer, At Cimber Kongen med sin Hær i Skaane staaer.
Danske Mercurius, 1676-07-01
Tydskland. Som nu Chur Brandenborg med de forbundnes skare Sin magt forbedret haar, och dertil spisnings vare Forsanket hafver nok, mod Pomeren hand gaaer, At see, hvorledis det med Svensken der tilstaaer. Vel stræbte Svensken fast, oc med et antal Skibe Tilførsel vilde gjort, oc Stade frelst af kribe. Men inger Skandse var tilforn alt tagen ind Thi løeb hand bort igien och fik et andet Sind. 4 Men før hand slap dog hiem, hand trende fik at tolde, Som i den haarde Storm ey kunde Søen holde. Hvad Jyden fik ey der af, det til bonde dreefMen Folket, der paa var, til fange tagen blef Ved Rhinstrøm ofven til mand Luxemborg har slaget, Och hannem lykkelig af Marken kjørt och jaget. Hen til fem tusinde mand dennem regne vil, Som hand skal hafve mist, och sat af sine til. Tre Generaler der for hannem lagdes øde: Foruden Stykkerne, lis middeler och føde, Med vogne tross och tøy, som Tydsken alt hen fik Men self hand der fra slap, oc op til Zabern gik 6 Der med er Philipsborgs forhaabning sket til ende, Thi Frandsken veed ey raad, undsætning did at sende, Som hun fast trænger til och kort ud hafve maae, Saa fremt hun ellers skal beleyringen udstaae.
Danske Mercurius, 1676-07-01
Af Rydsens Sendebud for Keyseren berettes, Hvorledis Czaren ey vil stedes eller trættes, Før hand med Herre skiold har tvunget Sverig til, Om Fred at bedes, och forlade krigens spil.
Danske Mercurius, 1676-07-01
Frankerige. Som Frandsken har opbrændt en deel af Spanskens Skibe, Saa vel som Hollands och, begynder hand at slibe, Sit Aarlogs sverd paa ny, och mod Sicilien End nu med større magt vil gange løs igien Dog som hand midlertid i Tydskland noget ømes Och der til veed ey, hvad om Engelland skal dømmes, Som seer och noget suurt, hand til Nimvegen har Gesandter skikket frem, at giøre Freden klar Hand sig mod Brandenborg och Lotringen har føyet, Och dem med Titeler, som det sig bør fornøyet. Saa det anlader sig, hans herske tankers brand Nu vilde slukkes ud med Fredens leske-Vand.
Danske Mercurius, 1676-07-01
Spanien. Skønt Rytter før nok var for Helte Dyder æret, Hand for en Hertug dog er i sin Graf erklæret. Hans Børn oc Arfvinger skal af Sicilien Vel rig en ere skenk tiltælles Aarligen. Hvo nu paa Bølgen saa, som Rytterred, vil ride: Hvo for sit fødeland saa mandelig vil stride: Hvo sig och sine vil forhverfve pris och gafn, Hand her i speyle sig, och see til Rytters nafn. Kiøbenhaffn, Tryet hos Jørgen Gøede, Kongl. Maytt. Boger.
Danske Mercurius, 1676-08-01
Franckerige. 1 Der siges, Kongen før sit gandske Land och Rige Til krig opbyde vil, end fra sit forsæt vige. Men baade først och sidst hand færdig giør til Søes, Och paa Sicilien af gandske magt gaaer løs.
Danske Mercurius, 1676-08-01
Engelland. Med Frandskens Capere, som giøre sig for djærfve Paa Rigens Fare-Vand, och handelen forderfve, Mand springer lystig om, och Søen vil befri Fra deris overlast och slemme plakker.
Danske Mercurius, 1676-08-01
Holland. Alt det en Aarlogs Helt paafinde kand och giøre, Det Prindsen for Mastricht verck strax lader føre Som hand beleyret har med vel saa stort et tal: Saa det er underligt, om hun sig frelse skal.
Danske Mercurius, 1676-08-01
Polen og Rydssland. 1 Vel byder Tyrcken til, med Palen at fordragis, Dog med saa slette kor, at der ved kand ey tages. Men ah, hvad hielper det mand er i leyervold, Och ingen midler veed til Aarlogs folk och Sold.
Danske Mercurius, 1676-08-01
J Muskow været har en farlig brand paa færde, Som fast den halfve Stad och mange Folk fortærde: Hvor af stoor bulder sig tildraget hafde nærMen Czaren kronedes, och der med blef det qvær. Kiøbenhaffn, Tryet hos Jørgen Gøede, Kongl. Maytt. Boger.
Danske Mercurius, 1676-09-01
Den Danske Til den 1. Septembr. 1676. Danmark. Engod och lowlig sag kand til urictig giøres, Och af modstanderen i vilderede føres: Men siælden høres dog, at den sig jo begaaer, Och til sit øyemerk och maal omsider naaer. Det er alleene det, vor Konge Landsens Fader, Nest Himlens sterke hielp, sig stedse paa forlader. Och seer hans Majestæt, at hvad som hand paa slaaer, Det moxen allesteds en prisslig udgang faaer. Hvor foss och ud til beens Landskrones Slot sig gjorde, Besætningen dog mod en hofved storm ey forde Sig vofve, hvorfor den, paa krigs maneer och skik, J tide sig opgaf, och gooddagtingning fik Ved tretten hundre Mænd var deris haab och skare, Som finge lof hen ud i fuld gevær at fare, Med hvis som deris var. Men Stykker och alt det, Som hørde Slokket til beholdte Kongen slet. Jeg intet taler om, hvad Giøngerne for bytte Til hannem hafver ført, at hand vil dem beskytte; Som hand med naade toeg imod, och der til dem En good foræring gaff, och saa bad fare frem 3 Der med hans Majestæt sin Leyer bøed at rykke Thi Christianstad op, at prøfve der sin Lykke. Men som hans Sind ey var at spilde megen tid Loed hand strax løbe storm, imod al Svenskens lid. De brede grafvers vand saa dybt var ingenlunde; Saa klippe-steyl och rank ey volden findes kunde, Vor Danske Landsknect jo sit forsæt dog fremdreeMed Løve-dapperhed, och Stadsens mester blef Da gik ret legen an, och loed Soldaten kiende Sin stormerettighed, och sig ey loed afvende, Før Kongen loed ophold forkyndes under straf, Och af de Svenske folk siuf hundre lifvet gaf. 4 Men Svensken ikke nær saa mildelig det gjorde, Der hand ved Halmstad kom med vore folk om borde. Dog det ikkun er laant, och kand med lige skiel Och mynt en anden tid igien betales vel. Til med saa blef och der ey nogen Dansk Mand slagen, Som jo med gierningen beviste sig fuldtagen, Och nok tilforne med sin haand och Helte-mood Sig gjorde self betaldt, och for sin død fik boød. 5 Nu staaer det Halland for; hvor Kongen sig henskynder Med al sin Leyers magt, och uden tvil begynder Sit sverd at svinge snart, och nøde fienden til, At holde stand, om skiønt hand det ugierne vil. 6 Hvis folk i Mekelborg og Oldenborg har været, Samt och i Bremers Stift, sig finder ubesværet Hos hannem daglig ind, och intet heller seer, End at der endelig en hofved dræbning skeer. Her Gyldenløve saa paa grendserne det mager, At Svensken altid af med blodig pande drager. Med storm mand Venerssborg vel vilde snappet hen Men ney, hvad Løven faaer, ey slippis let igien. 9 Bahuus hand har berendt, och ret for hendis næse Borttaget alt det fæ, som der hos gik at græse: Saa det vil krympe snart i kage steden der, Och fingrene for Suul och Kiød vel biddes nær 10 Saa nær tre tusinde skal Hvitfeld hafve jaget Ved Fredrichshald paa fluct, och der af mange slaget. Af Svenskens Rytteri skal Brokenhuus med magt AI. To Compagnier slet omringet och needlagt. 12 Och hafde Gottenborg til Søes ey redning fanget, Hvor veed, hvorledis det da kunde der tilganget, Dog see, det er forseet, en anden Admiral Med Floden did er sendt, som det oprette skal.
Danske Mercurius, 1676-09-01
Sverrig. Jndbyrdis knurr och tvist blant Stænderne fast høres, Och raabes af en hver, at der skal rede giøres For Rigens hid ind til opbaarne told og skat, Och vides, hvor paa den er af de Store sat. 2 Men Enke Dronningen vel seer, at saadant ikke Paa slig en fremmed tid blant dennem sig vil skikke, Hvorfor hun raader til samtydighed och fred. En anden tid kand der vel giøres noget ved. dskland. Nu stræbes af al magt, med Philipsborg at vinde, Hvis uden-verker snart mand vundet har och inde Men som hun lige fast dog paa sin meening staaer, Hun med det første mod en storm at tage faaer. 2 Vel hafde Frandsken for, undsætning did at sende Men som mand kjæder loed tvert ofver Rhinen spende, Som hannem hindrede, da blef hans act omvendt, Och hans kostbare ver slet fructelss opbrændt. 3 Med Stade det er klart, och der med Stiftet vunden. Nu byttes roffet udi trods Sveriges missunden, Men vil sig Bremens gods och Adelen befri Med Penge de strax faaer at stande Mynster bi Skønt Anklams Fæstning ey var god med storm at tvinge, Som der paa gjordes tit, hun fik dog at dagtinge. Men Kønigsmark fik hug och til Gripsvold indkom Muus-Morten der imod endnu frit muser om. 8 End nu mand for Stetin har ikke Leyer slaget: Men hendes Sommer-høst dog midlertid hentaget. Och siges, at saa fremt hun ey beqvemmer sig, Hun da som Stade skal udhungres endelig.
Danske Mercurius, 1676-09-01
Frankerige. Som nu Frandsosen sig ey kunde giennembore Til Philipsborg med hielp, hand med en hastig fore Tilbage sig begaf, och op til Elsas drog, Hvor hand for mangels skyld ey længe tøfver dog, Hand truer, andensteds at giøre døbelt skade; g forlade. skal Philis. sel Saa Tydsken af Men Schultz, som nok en pust och tørning tør udstaae, Langs op med Rhinen gaaer, och passer hannem paa. 4 Hand til Sicilien har sendt en mægtig Flodde: Ja siger, at mand ey tør nogen Fred formode, Før hand det gandske Land til ævig eye faaer, Och Spansken der til med Burgundien afstaaer. Engelland.
Danske Mercurius, 1676-09-01
1 Den Tydske Czars Gesant til afdientz har været, Och i sin Herres Nafn til alt got sig erklæret. Paa Frandskens Capere fast klages allesteds; Saa Kongen ey ret vel med hannem er til freds.
Danske Mercurius, 1676-09-01
Holland. 1 Hvor stor en mødsomhed, hvor meget blod och penge Mand satte paa Mastricht, med herre skiold at trænge; Hvor vel mand saae sig for, hvor hobesterk mand gik Paa vagt och varetægt, hun dog undsætning fik 2 Thi nøddes Prindsen til sig deden at forføye, Den stund det end var tid, och see sig for vel nøye; Thi Frandsken der hos strax i led sig hafver fat, Och med er blodigt slag vil hannem friste brat. 3 Men i Vest Jndien langt bedre det sig mager; Thi Binks de Frandske der fast allesteds forjager, Forderfver deris Sæd och Verker, samt alt det, Som hand fornemme kand, at de til hafve Ret Jtalien. Til Rom er kommen forg; thi Pafven nylig døde. Men Cardinalerne som i Val-Stuen møde, De drages om hans Stool, hvo der til tiener best. En hver paa sit nip staaer, och er sig selver nest.
Danske Mercurius, 1676-09-01
Polen och Tydssland. 1 Den vrede Tyrk sin magt med Taterne forøger, Och Polen haardelig med sverd och brand hiemsøgerVil ikke til Fordrag, før al Poddlien Samt och Wolhinien til hannem gifves hen Hvor dybt Ardronen var i Czarens gunst indpræntet, Och aldrig hafde fald och vedermood forventet, Hand til Sibirien dog maatte gaae sin vey Med al sin Slect och æt. Hvem daarer lykken ey Kiøbenhafn, trykt hos Jørgen Gøede, Kongl. Mayest och Universit. Boger.