Viborger Samler, 1846-12-17
Storbritannien og Jrland. The Times's Artikel om at overgive til Forglemmelsen det spanske Ægteskabsspørgsmaal og arbeide paa at fornye den gode Forstaaelse med Frankerig, har fundet bestemt Modsigelse fra de ministerielle Journalers Side. Morning Chron. erklærer ligefrem, at Jntet er væsentligere i det nuværende Øieblik, end at det engelske Folk i sin Harme over Krakaus Tilintetgjørelse som Fristat ikke taber af Sigte de for England langt vigtigere Hensyn, som Krænkelsen af Utrechterfreden ved Hertugen af Montpensters Giftermaal indbefatter. Vel maa man indrømme, at Krænkelsen af Utrechtertractaten ikke er forhaanden, at den kun er eventuel, at der først aabner sig en Udsigt til Krænkelsen; men netop deri – mener Morn. Chron. – ligger dens Vigtighed. – Krakaus Jndlemmelse er et sat accompli; man kan beklage sig derover, man kan protestere derimod; men Sagen er engang afgjort: hvad skeet er, kan ikke forandres, saa vist det derhos er, at Afhjælpning (?) engang vil indtræde. Krænkelsen af Utrechtertractaten ligger derimod endnu kun langt i Baggrunden. Naar imidlertid godmodige Politikere paa denne Side af Canalen have søgt at godtgiøre, at der endnu ikke er indtruffet Noget, der egner sig til at vække Frygt, og at Alt efter al Sandsynlighed vil kunne erholde et godt Udfald, saa tør det ikke forglemmes, at man med slige Argumenter ikke glæder Nogen i høiere Grad end netop den snilde Ludvig Philip, der omsider og med Held har gjort Hovedskridtet til Opnaaelsen af sin i samfulde 16 Aar nærede Yndlingsplan. Derefter søger Morn. Chron, at godtgjøre, at uden virksomme og energiske Forholdsregler vil den franske Politik snart vide at gjøre til Sandhed hine vægtige Ord: i ny a plus de Pyrenes! (Der er ikke meere Pyrenæer,) – Naar disse Ord ere opfyldte, da tilfalder Frankerig det udelukkende Herredømme i Middelhavet, da vil dette Hav forvandles, saa at sige, til en Jndsøe for Frankerig, efterdi dette Rige, ved sin Occupation af Algier, stedse vil kunne indvirke paa Marocco. Allerede nu intriguerer Frankerig i Jtalien imod Østerrig, og det vil sikkert med største Beredvillighed tilkjøbe sig Ruslands Samtykke ved at overlade dette Rige - Constantinopel. - Ogsaa the Globe har taget til Gjenmæle imod Artiklen i the Times. Denne Journal indrømmer vel, at J. d. Deb. har Ret til at paastaae om de franske Oppositionsjournaler, at disse, ved deres tidligere Smædeartikler om England og den engelske Politik, ligesom og ved deres senere Provocationer til Ministeriet om at slutte sig til England, kun have havt for Øiet at berede Ministeriet Guizot Vanskeligheder; men protesterer derhos imod den Formodning, at den britiske ministerielle Presses Uvillie over Guizots og hans Collegers Forhold i det spanske Ægteskabsanliggende skulde være et simpelt Paaskud forderved at dække dybere liggende Planer. Her handles der ikke, saaledes som i det Otahaitiske Anliggende, om et blot Oppositionsskrig, mev om en eclatant Krænkelse af Tractater, om et Skridt, der – saaledes som Journ. des Debats selv har indrømmet det, i sin første Jubel over det lykkelige Udfald af Jntriquen - er beregnet paa Forøgelsen af Frankerigs politiske Indflydelse til Skade for Englands Jnteresser. Naar Journ. d. D. nu forsøger paa at fremstille hele dette Anliggende som ubetydeligt, saa har dette sin gode Grund i den Omstændighed, at Pariser-Oppositionspressen ikke er falden i den for samme opstillede Snare, da man søgte at ophidse den imod England og altsaa vinde den for det franske Cabinets Politik. Til Slutning omtaler the Globe, for at stille den franske Politiks Tvetydighed i et endnu klarere Lys, det franske Ministeriums Forsøg paa at bringe istand en fransk russisk Alliance. Journ. d. D., bemærfer the Globe, erklærer vel, at en saadan Alliance ikke er søgt, men man tillade os at betvivle denne Paastands Sandhed. Det tør vel være vanskeligt at tilveiebringe et directe Beviis; men de indirecte Beviser ere slaaende.