Viborger Samler, 1847-02-18
Frankerig. "Det synes, skriver Journalen Siele, "at Guizot uden befaling har givet Jld paa Whigs Paa Grund af denne Jndisciplin skal han være stillet foren streng Krigsret, og Dommen i dette Øieblik være fældet. En Minister=Beteran, hvis Faner Centrerne engang fulgte med Troskab, medens Guizot fegtede i andre Rækker, (Hentydning paa Grev Mole og Guizots Deeltagelse i den parlementariske Coalition i sin Tid) skal være kaldet til at afløse Udenrigsministeren. – Et andet, maaskee ligesaa usikkert Rygte, omtaler, at Lord Normands har søgt Permission. Børsen imødeseer med Spænding, hvorledes man i London vil optage Guizots Tale. Det Mærkeligste i dette Aars Adressedebat er alle Factioners Overeensstemmelse deri, at al Krigs- og Erobrings Politik nu er banlyst. Jstedetfor de forbittrede Angreb, som Oppositionen hidtil foretoge sig imod det herskende Systems Fredspolitik, der af den stempledes som en Feig heds Politik, hvorved Frankerig fornedredes, erklærer i Aar hele Kammeret, med Undtagelse af Abbed Genonde, Krigen for en Folkeulykke, frasiger sig al Erobrelyst og indseer, at der fra nu af ikke gives for Frankerig nogen ærefuldere Erobring, end den at udvide sin moralske Jndflydelse; at Frankerig ikke længere tør have nogen anden Ærgjerrighed, end den at være en Beskytter for de mindre Staters Uafhængighed imod de store Magters Overmagt, at være en Forbundsfælle af de undertrykte Nationaliteter, og en Støtte for Nationernes Frihed. Saaledes udtalte allerførst i Adressedebatten en Conservativ - Desmouss. de Givre - sin Uvillie over det vanvittige Raab: "Til Rhinen"! – ham fulgte Republicaneren Garnier=Pages, - derefter Hovedet for den nye venstre Faction - Billault –, dernæst Repræsentanten, for Fredspolitiken, Hovedet for Doctrinairerne og for Regjeringen, der, inden han blev Premierminister og inden han blev Frankerigs første Taler, var berømt som Professor og Skribent – Guizot, efter ham den meest veltalende Advocat – Legitimisten Berryer, - og tilsidste optræder Ministeren af 1ste Marts 1840, den hidtilværende Forfegter af Keiserrigets Politik, Talleyrands værdige Discipel – Thiers - og udraaber: "Hvad angaaer Erobringer, saa maae vi nu ikke befatte os dermed. Hvad mig angaaer, saa vilde jeg, naar man tilbød mig dem naar en Gud tilbød Frankerig Verdensherredømmet ikke modtage samme. Hvad der egner sig for Frankerig det er at optræde som en besindig Beskytter af Nationernes Frihed. - Den, under Mærket Fr. W." fremtrædende Jndsender af en Artikel i "Børsenhalle", med Overskrift: "Adressedebatten i de Deputeredes Kammer, føier, til det Foranstaaende: "De eneste vedvarende, ikke skuffende Alliancer ere – ikke Cabinetsalliancer, men Alliancer med Nationerne. Det er Forbundet med Tydskland, som et nylig dannet Parti (Billault-Dusaures Parti, dannet af Desorganisationen af det gamle, af Thiers opslidte Oppositionsparti) har skrevet paa sit Banner: det er Forbundet med Tydskland, som allerede to af de større Pariserjournaler - Courier francais og Democratie pacifique - have valgt til deres Løsen." Man lægge Mærke, til de vægtige Ord, Billault udtalte den 5te Febr. "At bryde Nordens Magters Forbund fra Folkefrihedernes Standpunct, det er det Eneste, der kan sikkre Frankerigs Storhed. J den sidste Tid fremtræder i Tydskland den constitutionelle Retning frem med større Skarphed, og fra den Dag, paa hvilken den preussiske Nation, enig med sin Konge, faaer en constitutionel Regjering - fra den Dag er de tre Magters Alliance tilintetgjort. Jeg veed, man vil sige: Den Dag er endnu langt borte, og vi kunne ikke fremskynde dens Ankomst."