Viborger Samler, 1842-12-06
Fædrelandets Redaction havde udkastet en yderst loyal Adresse til Hs. Majestæt Kongen, som allerede den første Dag havde erholdt 500 Underskrivter, nu var Spørgsmaalet og hvad der videre maatte være at gjøre, Etatsraad Tutein bemærkede, at den slesvigske Stænderforsamling var optraadt imod Fædrelandet med større Arrogance og Haan, end nogen Provinds maaskee nogensinde havde reist sig mod sin Stat. Derfor havde man henvendt sig til Kongen med Forestilling og Bøn, i Tillid til, at han vilde vide at træffe det Rette og bævde Nationaliteten, Capt. Tscherning vilde søge at tilveiebringe Ro og ikke Lidenskab. Vi maatte ikke glemme, at Schleswig=Holsteinerne i Slesvig ere vore Brødre, med hvilke vi skulle stræbe at komme i Fred, ikke ved Eftergivenhed, heller ikke ved Drillerier, men ved at sætte Bestemhed mod Bestemthed. Han foreslog tvende Skridt: en Takadresse til P. H. Lorenzen og en Mark=Subscription, hvorved han tænkte sig det dobbelte Formaal: Anskaffelsen af et smukt Stykke Sølvtøi til en Foræring for Lorenzen, og Oprettelsen af en fælleds Kasse til Sagens Fremme. Hr. Ploug forelæste et Udkast til en Takadresse til Hr. Lorenzen. UlCot. Ticherning anbefalede Apartiskhed og billighed i Bedømmelsen af Forholdene og viste, hvorledes det egentlig ikke var saameget at undres over, at hiint schleswig holsteinske Partie var opstaaet. Han berørte Hertugdømmenes i ældre Tid yderst forviklede Forhold; de vare deelte mellem Konger og flere Fyrster og havde Hertuger, til Høire og Venstre, tilsidst samledes de under den danske Throne, men uden at de statsretlige Spørgsmaal afgjordes; endelig dannedes det schleswig-holsteinske Cancellie, paa hvis Trapper "Schleswig-Holstein var født. Fremdeles fandt han en Undskyldning for hiin Stræben i Slesvigernes Samliv med Holstenerne i Kiel og ved tydske Universiteter. Han omtalte dernæst Lornsens bekjendte Fremtræden: han var bleven straffet; men hans Jder og Schleswig-Holstein, som et isoleret Heelt var derved ikke bleven tilintetgjort. Allerede i Adressen iaar var Slesvig kaldt et tydsk Hertugdomme, hvilket Udtryk Præsidenten havde forsvaret ved at henvise til Benævnelsen "det tydske Cancellie." Derefter gik Tscherning over til at forsvare vore Venner og navnlig at bevise, at Lorenzen ikke af Drillerie eller for sin Fornøielse havde talt Dansk, men at han Skridt for Skridt, efter længe forgiæves at have modsat sig de forskjellige Anmasselser fra schleswig-holsteinsk Side, navnlig Gülichs, Beselers og Tiedemanns Yttringer, uden under denne Kamp at erholde ringeste Forsvar eller Beskyttelse af den kongelige Commissarius, tilsidst var bragt til at tale Dansk og derved tydeligt erklære: Jeg er Dansk og vil vedblive at være Dansk. – Efterat Capt. Tscherning havde gjort opmærksom paa at Valget af en Comitee til at bestyre Subscriptionen vilde være vanskeligt og møisommeligt at iværksætte i en saa talrig Forsamling, og derfor foreslog at denne skulde sammensættes af de Frivillige, som dertil tilbøde deres Tjeneste, vedtoges det mod 3 Stemmer, at en Subscription skulde finde Sted, og mod 8 Stemmer, at en Comitee skulde dannes paa den foreslaaede Maade. En patriotisk bevæget Stemning besjælede hele Forhandlingen.