Berlingske Tidende, 1752-04-28
Tredie Fortsættelse paa Efterretningen om Hr. Paul Beck. Hidtil havde den gamle Prætor endnu stedse været en sto Velynder af Hr. Beck, og derudover frygtede han ikke storlig for et heelt Dosin Fiender. (De vare just 12 i Tallet, den unge Prætor med iberegnet. Men Sagerne begyndte at blive alt meere og meere forpirrede. Den gamle Hr. Klinglin havde, formedelst Sønnens slette Oeconomie, bortforpagtet Stadens Jndkomster. Den gamle Prætor havde selv Part udi Forpagtningen, og Sønnen lagde ligeledes er gennyttige Raad op med en vis Abbed, hvorved han tænkte at trække Profit af denne Forpagtning. Her kunde man kiende, at Egennytte seer ingen Slægtskab an. Den gamle Prætor blev over dette Foretagende hæftig opirret. Han udelukkede Sønnen aldeles fra Forpagtningen, som han vil de blandet sig udi, hvorved den unge Prætors Fiendskab i mod Hr. Beck blev end meere forøget, saasom han allene fik Skyld for den Haardhed, Faderen viiste imod Sønnen. Hr. Becks Fiender havde imidlertid faaet et stærkt Rygstød, udi forommeldte Abbed. Denne allene var ond og snedig nok til at føre deres Forehavende imod Hans Liv lykkelig ud. Han paatog sig ogsaa virkelig, at bringe ham til Galge=Bielken. Dertil udfordredes det frem for alting, at sætte sig i Credit hos den gamle Prætor. Den trædske Abbed vidste at trykke ham paa Bylden, og naaede derved lettelig sit Øyemeed. Prætoren var stortalende, gierig og hevngierig. Disse Feyl brugte Abbeden til sine Hensigter. Jmidlertid søgte dog den gamle Klinglin, at faae sin Søn og Hr. Beck igien forsynede med hinanden, til hvilken Ende ogsaa Hr. Beck giorde den unge Prætor vigtige Foræringer. Man forestillede ham de vigtige Tienester, som Hr. Beck havde gjort Staden. Men alting var forgiæves. Hans Fienderleyrede sig med deres Forestillinger omkring den unge Prætor, for at faae ham til at holde sit Ord, og Beck til at hænge. Alle deres Anslag sigtede til dette Øyemeed; og under Skin af Ærlighed gar man Hr. Beck trædske Anslag, for at befordre hans Undergang. Man vilde udpresse fleere Foræringer af ham til den unge Prætor; men han loe de de heder de der der eder ere de hørde de deres ad alle disse Anmodninger. Da han nu viiste sig saa haard, igientog den unge Prætor sin edelige Trusel, at Beck skulde hænges. Hr. Beck var imidlertid roelig, saasom hans gode Samvittighed og den gamle Prætors Beskiermelse syntes ham at være en Kobber=Muur imod hans Fiender. De gode Tanker, han havde om Religionen og dens Tienere, kom ham endnu stændig til at tvivle, at en Ordens Mand, som Abbeden var, skulde være det fornemmeste Hiul til hans Undergang. Dog denne gang tog han Feyl i sin gode Meening. Abbeden sværtede ham hos Prætorens Frue, som A. 1748, var kommen fra Paris til Strasborg, og derved voxte hans Fienders Tall til 14 Personer. Adelen, Borgerskabet, ja endog Bønderne, og endelig den gamle Prætor, bleve ophidsede imod ham. Man smeddede adskillige Cabaler, og derved skilte ham ved sine beste Velyndere og Venner. Man bagtalede ham hos Magistraten og Borgerskabet. Hans Fiender udspredte dagligen Copier af nye Paasund og forhadte Projecter, og giorde Hr. Beck til Ophavsmand deraf, sigende derhos uden Undseelse, at han hvilede ikke, førend han fik heele Borgerskabet bragt til Bettelstaven. Nu seylede hans Fiender intet videre, end at faae den gamle Prætor i deres Strikker. Abbed Brenni som en geistlig Person, vilde ikke røbe sig for Verden i denne Sag, og derudover betienede sig af en anden, som var hans Tilbedere, og tienede ham som en Slave. Her blev Hr. Beck under Skin af et fortroligt Venskab skuffet. Hans Fiender stræbede af all Magt, at faae Sag med ham, for at faae ham som en Misdæder dømt, og efter den unge Prætors Ordre hængt. De beskyldte ham for falske Regnskaber, og lode dem undersøge. De overhængede under store Løfter en anseelig Mand, at han skulde overbevise ham om Malversation og Utroskab. Men denne Mand vidnede tvertimod udførlig, at Hr. Beck i Steden for Malversation havde sat en anseelig Deel af sit eget til ved sine Regnskaber. Dette mislingede Anslag giorde ikke hans Fiender forsagte. De vilde beskylde ham for Utroskab i Administrationen af en Viinkielder, som han havde under Hænder, men det var altsammen forgiæves. (Fortsættelsen følger.