Aarhuus Stifts-Tidende, 1838-01-11
Fædrelandet. Under 27de f. M. er igjennem det kgl. GeneralToldkammer- og Commerce-Collegium emaneret en Placat for Kongeriget Danmark angaaende Jagttagelse af visse Former ved de Undersøgelser som Told opsynet er bemyndiget til at foretage hos Handelsberettigede, Skippere og Søefolk, ligesom og hos dem der ikke ere Handelsberettigede." Vi have - hedder det i Jndledningen: i Anledning af et fra Forsamlingen af Vore troe Provindsialstænder for Vor Land Nørrejylland indgivet allerunderdanigst Andragende, taget under Overveielse, hvorledes der ved disse Undersøgelser kunde gives saadanne nærmere Forskrifter, hvorved, uden at dog Undersøgelsens Øiemed derved forfeiles, saavel den muligste Betryggelse kunde forskaffes de Vedkommende imod vilkaarlig Behandling, som ugrundede Klager over Toldvæsenet forebygges."(HT.) Det maa være os kjært - hedder det i Helsing. øers Avis No. 2 at vi nu af officiel Vei underrettes om, hvor stor Landets Tryk er, og i vor billige Bekymring herover bør vi hellere søge Trøsten i, at det staaer ei bedre med mange andre af Europas Stater – hvor spaa end denne Trøst er –, end berolige os for et Øieblik ved at see t. Ex., at vore Besiddelser i Ostindien og Guinea have i 1835 koster 23000 Rbd. mindre end der var beregnet; thi hvad Gavn bragte os vel de c. 57000 Rbd., som blev anvendte paa disse Kolonier, ikke heller kan det trøste os, at Statsindtægterne oversteeg Calculen med 939,000 Rbd., og at Statsudgivterne gik derunder thi hiint Resultat skyldes fornemmeligt de 697,000 Rbd., der indkom, udenfor Beregningen, paa Acti verne, og dette Beløb kom derfor ikke meere til Afgang paa Passiverne. Men Trøsten fra den større Jndtægt svinder endmere, naar vi see, at Tallotteriet, som efter Kalculen skulde afgive den alt noksom betydelige Sum af 370,000 Rbd., har beskattet Letsind, og Overtro med 143,000 Rbd. mere – at saaledes i eet Aar 513,000 Rbd. ere blevne henslængte paa Fortunas Altar, uden at dog Staten under nærværende Omstændigheder kan afsee dette Offer, hvortil hæfter saamangen Angrens og Fortvivlelsens Taare. Nytaarsdags Aften feiredes i der det kgl. Theater i Khvn. en af dets skjønneste Fester: den 50de Aarsdag efter den, som Kunstner og Kunstbroder, af Publikum og Theatrets Personale lige elskede og høiagtede Veterans, F. Lindgreens, Ansættelse ved den danske Scene. Den for ham givne Jubelfest, den eneste der kunde finde Sted inden Theatret selv høitideligholder sin Hundredaarsfest, aabnedes med en af Hr. Prof. Heiberg digtet og af Jnstructeur Nielsen med megen Varme fremsagt særdeles skjøn Prolog, hvori Oldingens Fremtræden ypperligt forberedtes ved den Betragtning, at Publikum næsten altid, naar det hædrede en Kunstner i Kunstens Tempel, gjorde det ved at begræde hans Savn, men at det nu havde samlet sig, for og faa Øieblikke at see den Mand, der for et halvthundrede Aar siden tiltraadte sit Kald og nu stod som det eneste Baand imellem Skuepladsens Fortid og Nutid, træde ind med den Kraft og det rige Lune, som havde erhvervet ham Berømmelse. Denne skjønne Jndledning modtoges med Begeistring. Da i Begyndelsen af Stykket. Den hjemkomne Nabod, Jubeloldingen traadte ind, hilstes han af et tordnende mange Gange gjentaget Jubelraab, der atter gjentoges efter Hr. Phisters første Replik til ham: "See, saadan skal vi have det, lille Fatter!" og siden ofte fremkaldtes ved den uovertræffelige Navitet og Komik, der udviklede sig i hans Spil. En af Hr. Phister med megen Varme og Betydning fremsagt Replik, Du har lært mig at gaae, lille Fatter!" greb Enhver, som veed, at den unge geniale Kunstner i den Hædrede ærer sin Lærer og Veileder paa Kunstens Bane. Efter Stykkets Slutning blev Jubeloldingen meget levende fremkaldt, og uagtet det ellers ikke er nogen Skuespiller tilladt at gaae fremefter Opfordring, rullede Dækket op, og han frembar, under et uophørligt Bifaldsraab, sin Tak paa den skjønneste Maade: ved et Blik fuldt af dyb Følelse. Den hele Fest bar det Præg, som er dens Gjenstands den var simpel og hjertelig, ogsaa fra hans Kunstfællers Side; efter Stykket frembare de ham deres Beviis paa Høiagtelse; men paa Scenen lod de Publikum alene hylde Kunstneren, uden at træde imellem det og ham ved nogen aftalt Comediant-Solennitet, som Bekrandsning eller Sligt, der ofte er den Hædrede meere til Besvær end Glæde, da saadanne Optog oftest foranstaltes af dem, som mindst deele den almene Begeistring, men kun attraae at tilvende sig selv en Deel af den Opmærksomhed, der udelukkende tilhører den Hædrede, ved at række ham den Krands, som de ikke ved Kjærlighed til ham have gjort ham (Dagen.) dyrebar.