Jyske Efterretninger, 1767-03-27
Fortsættelse af Beskrivelsen om Guds Legems Laug og Gilde i Aalborg. Alle Gilde=Brødrenes Navne bleve indskrevne i den Bog, om hvilken i No. 11. sidst er meldet; Og skulde det ikke være ubehageligt at vilde nogle af de fornemmeste af dem, der have været Gilde=Brødre i dette Laug. Af den Geistlige Stand vare: Geert, eller som Pontoppidan kalder ham, Gerhard Gyldenstierne, Biskop i Børglum Stift, Jeppe v. Jacob Friis i samme Stift, Torlaf, Biskop i Wiborg, Stift, Niels Glob, Biskop i samme Stift, hvilken er uden al Tvivl den samme, som siden efter nævnes som Sognepræst til Budolphi Kirke. Peder, Abbed i Tønsberg, Morten Sparg, Provst i Wiborg, Oluf Poulsen, Prior i vorFrue Kloster i Aalborg, Peder Duus, Prior i Ø=Kloster, Jesper, Prior i Sebber=Kloster, Herlof, Prior i Ø=Kloster Anders, Abbed af Witseyl=Kloster, Mester Henric, Abbed i samme Kloster, Lokke, som funderede og stiftede St. Justi Capelle i Nibe. Cort, Gildets Capellan, Broder Mik fris. Nielsen kelder. kel Gudissen, Gardianus i Graaebrødre=Kloster i Aalborg. Hr. Wilking Nicolai, qvandam Plehanus Eccl. St. BotulphiErgisel, Prior i Hundslund, Laurentius Johannis, tilforn, Rector Scholarum Aalburgensium, siden Gildets Capellan. Andreas Andre, svondam Capellanus Ecclestarum Canctorum Petri er Bothulphi ned non Capellanus hujus Convirii. Niels Glob, Sognepræst til St. Budolphi Kirke. Broder Jens Pedersen af Maristed. Doct. Erie af Wiborg. Niels, Capellan til St. Annæ Altar i Botulphi Kirke. Hr. Jesper, Sognepræst til St. Bodels Kirke i Aalborg 1507, ventelig den sidste af de Catholske. Doct. Oluf, Superintendent i Wendelboe Stift 1553. Mag. Niels Jesper son, Sognepræst til vor Frue Kirke i Aalborg 1553. Mag. Laurids Andersen Kotti, Sognepræst til St. Budolphi Kirke 1572. Mester Mads Jensen, Rector i Aalborg=Skole 1574. M. Anders Andersen, Superintendent over Wendelboe=Stift 1651. tilligemed alle Byens Præster, Mester Jacob Hansen, Sognepræst til St. Bodels Kirke. Mester Jacob Poulsen, Sognepræst til vor Frue Kirke. Hr. Søren Poulsen, Lam, Capellan til St. Bodels Kirke. Hr. Jens Christensen Friis, Capellan til vor Frue=Kirke. Hr. Laurids Nielsen, Præst til Hellig Geistes Kirke. Og 1680. Doct. Matthias Foss, Superintendent over Wendelboe-Stift tilligemed alle Byens Præster, Mag. Peder Clausen, Sognepræst til St. Bodels Kirke, Mag. Hans Ramløse, Sognepræst til vor Frue Kirke, Hr. Jens Sørensen, Capellan til St. Bo deels Kirke, Hr. Geert Thisson, Capellan til vor Frue Kirke, Conrector Mag. Oluf Biørn, Hr. Anders Mathisen, Præsttil Hospitalet, og mange flere. Af Ridderstanden, Hr. Eske Broch. Hr. Erie Nielsen af Thiim. Hr. Follert, Stampe. Hr. Niels Eriesen af Asdal med sin Hustrue Fr. Jahan Gaas. Hr. Jens Madsen med sin Fr. Anna. Sti Westeen. Hr. Mads Jensen Høgh til Clausholm. Axel Juul, Ole Munck, Jacob Brochenhuus, Erie Podebusk, Erie Rud til Fuglsang. Ove Lunge, Lehnsmand paa Aalborg=Huus Slot, Herluf Gedde, Hovedsmand til Børlum, Præbiørn Guldenstierne. Niels Eriksen til Asdal og flere. Af Adelstanden: Erie Nielsen af Browstskow o. Bradskou, som den den nu kaldes. Albret Barsbock, Gerhart Rantzou, 3 Hendricher Friis, Jeppe Kalff, Malti Munch, Anders Munch til Bruusgaard. Godske Friis, Erie Andersen af Kokkedal, Knud Friis, Oluf Galskiøt, Peder Friis af Jrup, Claus Rønnow, Anders Pedersen til Birkelse, Niels Rosenkrantz, til Halkiær, Erik Høgh til Clarup, Jver Lykke til Waar gaard, Henric Wind, Slotsfoged paa Aalborghuus=Slot. Styge Hog til Wang. Christopher Mikkelsen til Lundbech, Jver Juul til Willestrup. Frue Anna Krabbe, Niels Godskesen af Kokkedal. Anders Thomæsen af Wormholt. Mourids Nielsen af Aagaard og mange flere. Og af Borgerskanden en stor Mængde, hvis Navne findes indførte, ligesom de indkomme i Lauget. Naar en Gildes Broder blev antagen og mødte første Gang i Lauget, blev han indklappet, som man kan see af, at, da Herluf Gedde og Præbiørn Guldenstierne bleve 1585. Gildes=Brødre, forlangede de at blive efter gammel Sædvane indklappede. Hvad Mandsperson, der blev Gildes Broder, maatte give, som det kaldes til Jgang, 12 Skilling Lybsk og 1 Mark Vox til Lauget, og give Borgemesteren, som Oldermand, og Skafferne Haand paa at ville være en troe Broder. Men hvad Fruentimmer, Kiøbmands Koner eller Jomfruer, der bleve Gildes=Søstre, gar kun 1 Mk. Vox. Aar 1536. blev det vedtaget, at hver skulde give til Jgang 2 Mk. og 2 s. til deres Capellan og Prædikant. Aar 1573 blev vedtaget at give 5 Mk. -s. i Hvid, neml. Lauget 4 Mk., Bossen 16 Hvide, Skriveren 8 Hvide, Gilde Svenden 8 Hvide, Piber og Tromslager 8 Hvide. Men 1594, blev det forandret, saa at hvo, der blev Broder i Lauget, skulde give 5 Mk. neml. til Lauget 4 Mk. til Skafferne 6 s. til Skriveren 4 s. til Gilde Svenden 3 s. og til Spillemændene 3 s. Aar 1616. blev besluttet, at der skulde gives 5 Rigsorter. Jligemaade at hver Spillemand skulde have 6 Mk. foruden de 3 s. af Indgangs Pengene, og at de altsaa ikke maatte aftvinge Dandse=Penge af nogen. Naar nogen Ridder og Adelsmand blev antagen i Lauget, gav han en Læst Tydsk Øl til Langet. Fortsættelsen skal følge.) Slut Slutningen af den gamle Mands Tanker. Hvor kort er Overgangen fra Sundhedens Dage til de Dage, da Gud legger os paa en Syge=Seng! ligesaa kort er Overgangen fra Ungdommen til Alderdommen, fra de Dage, som love os et stedsevarende Foraar, til de Dage da alle Sandselige Fornøyelsers Kilde fortørres. Denne Livets Hvilestund kommer, ja kommer alt for hastig paa den flygtige Tids Vinger. Den alvorlige Alder var hos Markborough et frygtsomt Barn, og hos Newton en svag Geyst. Da skal Solen forgiæves for mig staae op og spille i det behagelige Tusmørke med tusinde Farver; Forgiæves skal dens første Straaler udbrede sig paa Jordens buntede Teppe oven paa Duggen, som seer ud som seer ud som Diamanter, Forgiæves skal de lysende himmelske Kugler i deres herlige Pragt skyde deres Straaler ned til mig igiennem Nattens tykke Mørke, Forgiæves for mig skal Vinteren forsvinde, og Naturen fremskinne i det yndige og behagelige Foraar; Et Mørke skal bedække mine Øyne, og Jordens spraglede Skueplads skal for mig blive til et mørkt Sted fuld af idel bedrøvelige Ting. Om Morgenen tilig skal mit bange Legeme gandske afmægtig staae op fra sit Leye; Dets Lemmer skal zittre og ryste under en udtæret Krops elendige Byrde; Dets Fødder skal vakle, og Skræk skal følge mig ved hvert Trin. Den lislige Musik i Skovene, Luftens vingede Sangeres lystige Fryde=Sang, og den heele Naturs Glæde=Skrig, skal ikke røre mine Ører, de skal neppe faae at høre en ringe Hvislen. Den Lugt, som staaer af de blomstrende Enge, skal ikke meere med sin forfriskende Balsam lade Næsen, Lugtens Verktøy, føle den lislige Aande af en behagelig Vind; Forgiæves skal Rosen aabne sig, og den vellugtende Neglike oplade sig. Vexter fra Arabien og Jndien, de allerudvalgteste Frugter baade af den gamle og nye Verden skal være ligesaa ligegyldige for min Smag, som den uregierlige Ungdoms Vellyster ere for et dydigt Gemyt. Mit Hoved skal paa det nedbøyede Legeme bukke sig ned mod mod den kolde Jord. Det Baand, som holdt det ret i Veyret, skal slappes, og mit Støv skal være bered at vende til bage til Jorden, som det er kommet fra. Saa skal mine Sandser visne bort, ligesom Rosen ved høy Middag; ligesom den friske Æmilias Kinder, naar hendes Livs Foraar skal være til Ende. Men midt i Legemets Undergang og Støvets Herredømme, og midt i Bortkastelsen skal min Siæl staae som en uryggelig Muur i Stormen. Alle jordiske Tings Forfængelighed mister for den deres Kraft; den kolde Alder skal ikke dæmpe dens Mod og det nedbøyede Legeme skal ikke trykke den til Jorden; Tiderne maae tile bort og Aarenes Byrde forøges. Mine Venner maae falde bort ved min Side, og mine Børn dø imellem mine skiælvende Arme, min Siæl skal dog leve i en uforanderlig Ungdom. Den skal med uryggelige Kræfter vente, indtil den guddommelige Barmhiertigheds Lys skal i den mørke Afskeds Time oplyse dens Overgang til en anden Verden ved den herlige Seyer=Sang: Død, hvor er din Braad, Helvede, hvor er din Seyer, Naar Aarets Tider forstyrres, naar Ødeleggelsens Stemme skingrer i den heele Natur, da skal jeg, under den guddommelige Indflydelse i min Siæl, og ved den glade Folelse af et uforkrænkeligt Haab gaae det Tilkommende trøstefuld imøde, jeg skal i Ydmyghed ære Forsynets Vey midt under Bedrøvelsens tunge Byrde; Jeg skal med nye Kræfter lile mod det Maal, jeg er bestemt til, og see mod Herlighedens Tempel, min Strids Naade=Løn og de seyer vindende Siæles uforgængelige Krone. Ævigheds Morgenrøde sving mig bort over den Forskrækkelses Dal, og føer mig snart hen til nærmere at beskue din Herlighed, Jeg er bange her paa denne nedrige Kugle. En Udøde, lighed er min Deel. Indtagende Følelse af mit ubedragelige Haabs Kraftregier immer i mit Hierte, Opfyld min Siæl, ligesom Naturens Kraft opfylder den umaalelige Størrelse af Verdens Bygning; Overskyl dens gandske Væsen med din Opvækkelses Kraft til det Gode, Kom over den med et nyt Liv ligesom Solen over den frosne og halvdøde Jord, Giænfra fra mig det Timeliges Magt, som i mine forfængelige Forretningers Løb drager mig fra at tænke paa, hvortil jeg er bestemt, Lad det Tilkommende uophørlig skinne i det Nærværende, paa det at jeg aldrig lader af at tænke paa, hvortil jeg er skabt, Lad mig blot ved at tænke paa min Efterladenhed føle Ævighedens Basunes herlige Majestæt, Bevar mig for en truende Følelse af den farlige Tilbøyelighed, som i Steden for virkeligt Godt giver mig Skygger i Hænderne; og i den indbildte Fylde af Fornøyelse planter Uroe, som er en fortærende Jld for Sindet, og en nagende Orm for Hiertet Men bevar mig og fra Efterladenhed, i hvilken man forsover alt, hvad Stort og Ædelt er, og hvad som anstaaer Siælens Værdighed, Fod den hæftige Begierligheds Jld, som er i mig efter Fuldkommenhed, Men lær mig, at intet er fuldkomment under Himmelen; At Klogskab og Vittighed, som jeg saa meget har søgt efter, ere Fordærvelsens Redskaber, dersom de ikke blive Guld helligede; At den brændende Begierlighed, som er i mig til at bringe mig høyt i Veyret, trykker Mennesket lige ned til Jorden, og giør ham til en Borger i Støvet, naar han søger en Krone, som ikke er bereed i de Forklaredes Land; At intet er Anstændigt, som skulde vende mit Hierte fra dig; At intet er Stort, som ikke kommer fra dig: At intet er Ædelt, som Gud ikke selv har indplantet en ævig og uforanderlig Høyhed; Lad Dyden synes mig immer elskværdigere. Forøg dens Glands for mine Øyne og dens Jndtryk paa mit Hierte, som alt er blevet rørt Men lad mig ikke søge ved Dyden min Roes, for mit Hiertes Tilskyndelse en Belønning, og i mine Kræfter en Tillid, Eftersom Dyden skal være Dydens Løn, og Gild allene min Tillid.