Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1823-11-10
Ministrene have fuldt op med at arrangere Tingene paa Halvøen, og Dagbladene saavel i Paris som London, naturligviis ikke mindre. De sidste vedblive at snakke om det Meget, som er tilbage for de Franste at gjøre i Spanien. At rømme Landet nu, siger Koureren, vilde være det samme, som atter at give det til Priis for alle rasende Lidenskaber. Spanien besidder ikke Midler til selv at haandthæve sin Rolighed. Det behøver en stærk Magt, for at holde det konstitutionelle Partie 1 Ave. En Okkupationssarmee kan ikke vel være under 50,000 Md. Omkostningerne maa Frankerig ene bære, og slig en Besættelse er endda langt meer end blot en Finantssag. Kort, det er og bliver vor Mening, at ved Ferdinands Frigivelse, ved hans Komme til Madrid og ved Cortes Opløsning, hvor ønskelige alle disse Begivenheder end ere, kun Lidet eller Jntet er udrettet i Henseende til Mellemkomstens Formaal, som var Spaniens Rolighed. Journal des Debats og efter den selv Monitøren - raisonnerer derimod saaledes: den revolutionaire Magt i Spanien er brudt, Kong Ferdinand sidder paa sine Fædres Trone; det staaer til ham at give sine Folk hvilken Forfatning han vil. Dette var det Frankerig vilde; Resten gaaer ikke Os an. Her kunne Vi blot virke med Ønsker, Raad og Exempler. Udentvivl vilde alle sande Venner af det legitime Kongedom have ønsket, at see dette igjen fremstaae i Madrid, som det skeete i Frankerig og altid burde skee, naar en Borgerkrig skal endes, ved Naade, Viisdom, Ædelmod. Samme Tænkemaade besjæler vist ogsaa Ferdinand; thi han er en Bourbon og dertil en Konge; men der gives vanskelige Omstændigheder, hvor Monarker ikke uden Fare kunne følge deres Tilbøieligheder. og hvor Noget maa gives efter for Folkets Lidenskaber. Det friske Minde og Cortes Tyrannie exalterer og forbittrer det roialistiske Partie Folket. Snart vil det vorde roligere, og da vil den spanske Regjering kunne tænke paa en almindelig Udsoning. Gid Spanien drage vor Restauration til Eftertanke og indrette sin efter dette Mønster, Dette ministerielle Stykke har Konstitutionel fundet en ikke mindre fyndig Gjendrivelse. Ministeriet - siger den - føler nu sin Forlegenhed ved den absolute Magts Gjenindførelse i Spanien; det indseer sin Afmagt i at sætte Grændser for en tøilesløsModrevolution. Journal des Debats fik det vanskelige Kald, at besmykke den tvetydige Rolle, det har spilt i Spanien. Men hvor kunde Man vel opstille en Grundsætning som den: "der gives Omstændigheder, hvorunder Monarker maae lempe sig efter Folkets Lidenskaber. Hvad andet er det, end at tolerere alle Udsvævelser, samt alle Udbrud af vilkaarlige Bevægelser og Hævngierrighed under Navn af Folke=Retfærdighed. Har vel nogensinde en Taler fra Revolutionens ulykkeligste Perioder prædiket en fordærveligere Grundsætning? Altsaa er det kommet saavidt, at Ministeriet, efterat have udøst saamange Penge, kuns har Ønsker for Spaniens Lykke. Hvo kan nu bebreide Oppositionen, at den erklærede sig imod en Krig, som den holdt for farlig og ødelæggende? Hvo kan endnu regne den de Forudsigelser, som alt ere gaaede eller maaskee til Ministeriets egen Ulykke snart ville gaae i Opfyldelse, til Brøde? Sagde Vi ikke, det er ingen Kunst at triumfere over en Regjering, som ingen Modstand kan gjøre, ingen Kunst at rykke ind i Madrid eller selv i Cadix, men en Kunst er det at dæmpe Borgerkrigen og at vælge sit Partie, naar Halvøen synes at være undertvunget? Ministeriet har sat sig i det fortvivlede Dilemma: enten at lade Armeen blive der, eller trække den tilbage. Kan det sidste skee, saalænge Borgerkrigen raser, og hvad Rolle kan paa den anden Side en fremmed Armee vel spille i et Land hvor Ferdinands Regjering ene nyder Frugten af vore Anstrængelser; men ikke vil følge vore Raad, og befinder sig midt imellem de overvundne Konstitutionelle og de fanatiske Troesmennesker, Vil Frankerig, hvis Raad forsmaaes, atter punge ud, for at forlænge dette Skuespil, Det er Vanskeligheder, som sandelig ikke lade sig hæve ved et Pennestrøg a. Handelsjournalen anstiller lignende Betragt ninger, og paastaaer, at det kun er slet bevendt med en Konges Frihed, som maa rette sig efter Mængdens Lidenskaber.