Ribe Stifts Adresseaviser, 1789-07-03
Betragtninger over Armeens Forhold i Finland 1788. Oversat af den svenske trykte, men i det mindste her sieldne Original. Wi den till ewig nesa dømma, Som, föd i Sverga magar glömma, Sig mara fødd at lesaa fri Den Tid er endnu i friskt Minde, da en smertende Erfarenhed af den uindskrænkede Vældes Virkninger først lærde det Svenske Folk at agte sin Frihed efter dens rette Værd; da den ringeste Mistanke til at noget er bleven sammensmeddet til dens Undergravelse opglødede Nationens Jver og Hevn, og da dette Folk, langt fra at bortgive sin i Grundloven forvarede Ret, meget meere anvendte sin hele Styrke og alle sine Foretagender til at udvide og forskandse den. Derimod for nærværende Tid, da Friheds=Aanden vaagnede af sin Dvale, ved fuldkommen Oplysning, om Menneskeslægtens almindelige Rettigh der, og udbredede sig næ steen over heele Europa, synes denne ædle Aandi Sverrig ligesom at kiølne, da den samme i Frankrig under en gjennem flere Tidsaldre befæstet monarchisk Regiering har opnaaet saadan Styrke, at Folket med bevæbnet Haand har forsvaret Regieringsforfatningens Grundsætninger, og derved nødt Monarken til at sætte alting, paa den gamle Fod, medens Soldaten vægrede sig at gribe til Vaaben mod Medborgere, saa hersker i Sverrig paa flere Steder den trælagtige Tænkemaade, at frie og veltænkende Medborgeres ædelmodige Stræben for at vedligeholde Friheden og Rigslovene i deres fuldkomne, Kraft og Virkning, ansees af somme med Koldsindighed og af andre som et strafbart Foretagende. Alligevel er det nu den Tid, da den ringe, øvrige Gnist af Frihed skal enten aldeles slukkes eller paa nye oplives igien. Hvo vover at tilstaae sig følesløs nok for egen og Medborgeres Sikkerhed og Velfærd til at vakle, ved her at giøre Valg? Hvo seer ikke, at et elsket, men til sin forrige Selvstændighed vant og i sin Grund forfatning rystet Fædreneland fordrer forstandige og uforfærdede Mænds bistand, Den forrige Regieringsform, hvilken befæstede Friheden inden dens Grændser, og den til Loven bundne Kongemagt, blev lidt efter lidt svækket ved Jndgreb og indvortes Misfornøielse, men omsider kuldkastet af den virksomme Kraft, som Kongemagten i Betragtning af flere Aarsager stedse beholdt, uagtet dens Overvægt af Anseelse hos de lovbudne og magttagende Rigstænder. En nye Regieringsform udvidede saaledes denne Magt, at der blev liden Rettighed, og endnu mindre Middel tilovers for Folket og dets Befuldmægtigede til dens Vedligeholdelse. At, hver Svensk Mand eier Rettighed til at mødstaae Regentens lovstridige Indgreb i Folkets ringe og endnu tilbageblevne Frihed; til at forebygge, afværge, forhindre dem i deres Virken, for nærværende eller tilkommende Tider, der er vel altid og i ethvert Tilfælde ligesaa bekiendt og u modsigeligt, som det er ustridigt, at Regieringsformen er en Forbindelse og Overeensstemmelse imellem Konge og Undersaattere, hvilken Lov, medens den medfører Forpligtelser saavel paa Kongens Side som paa Folket, bør just have lige Betryggelse mod Jndgreb fra begge Sider. Men Kongemagten store Tilvæxt giør dens Udøvelse vanskelig, farlig, og heel ofte umuelig. Uindskrænket Forvaltning af alt hvad det hører til Rigets Forsvar og Huusholdning; uindskrænket Overbefaling over Krigsmagten; Rettighed til at uddeele Embeder og Belønninger efter Tykke; udvidet Jndflydelse i Lovgivningen; Mangel af Myndighed hos Rigets Raad, og derimod tabt Anseelse hos Raadet; dette alt, foruden meget meere af deslige Beskaffenhed, belægger enhver Undersaat med saa mange Baand, at en liden Bestræbelse er ligesaa forgleves som forhen til at opreise Hovedet mod en Magt, af hvilken man saa let kan forekommes. Hertil kommer endnu, at den enkelte Leilighed til at nærme sig Trogen med den almindelige Røst, Rigets Stænders Sammenkaldelse til en almindelig Rigsdag, kommer ene og allene an paa Kongens Gotbefindende. Der udfordres derfor ikke nogen Udskrivning, om ikke Kongens egen Jnteresse fordrer det, og han troer sig at have tilstrækkelige Midler til at giøre Stændernes Misfornøielse kraftløe; største Deelen af deres Berandslagninger desuden ere indskrænkede inden den snevre Kreds, som Kongen finder for godt at afpæle for dem. Slutningen bliver derfor utvivlagtig og let, at imellem en undertrykt og en over sine Grændser udvidet Kongemagt er ingen Modvægt at finde, uden en eendrægtig og opvakt Nations forenede Styrke, om den paa nogen Maade kan vorde samlet; ligeledes at denne Styrke kan og bør med fuldkommen Ret vorde anvendt til Grundlovs, Friheds og Foles Forsvar. Dette er saa meget vissere, som Loven og Kongens Skyldighed at vaage for det almindelige Beste ere over den Kongelige Magt, og Kongen allene i Kraft, af denne regierer. Anvendelsen, af hvad her er nævnet, paa Rigets nærværende Tilstand giør sig selv, naar man betænker, hvad man deri de sildigere Aar, og i Særdeleshed for kortere sidenhar tildraget, sig. Med taus Forbigaaen af meget meere i Rigsforvaltningen, anføres her for denne Gang kun tvende særdeles Exempler.