Aalborg Stiftstidende, 1838-04-23
Hannover. I den hannoverske Tidende giver en Artikel sig af med at bestride saavel Stændernes, som deres enkelte Medlemmers, eller Valgeorporationers Ret til at forelægge Forbundsdagen den hannoveranske Forfatnings=Qvæstion, og bemærker, at selv i Tilfælde af, man hertil er competent, vilde den dog idet mindste medgaae 5 Aar, forinden det Hovedspørgsmaal vilde være afgjort, om Kongen virkelig maa anerkjende Forfatningen af 1833. Alting betragtet i det gunstigste Lys vilde der altsaa dog medgaae et Tidsrum af 5 Aar, i hvilket en gjærende Stemning i Landet vilde være den nærme. ste Følge af denne Appel til Forbundsdagen. Men hvad dennes endelige Afgjørelse angaaer, saa vilde den enten falde ud ganske til Fordeel for Statsgrundloven af 1833, eller deels til Fordeel for denne, deels til Fordeel for Kongen i eller endelig ganske til Fordeel for Kongen. J første Tilfælde altsaa havde Landet fra 1819 til 1833 havt Grundloven af 1819, fra 1833 til 1837 Grundloven af 1832. og fra 1837 til 1842 den af Hannoverske Tidende præsumerede Ende paa Forbundsdagens Forhandlinger om Sagen) Forfatningen af 1819 og den nye af Kongen nu forelagte og endelig fra 1842 atter igjen Statsgrundloven at 1833, som nødvendigviis maa undergaae nogen Forandring, da Kongen holder den for feilfuld. "Hvorledes kan dal, udraaber den hannoverske Tidende naivt nok, Landets Vel bestaae med slige hyppige Forandringer. Lignende Usikkerheder vilde Afgjørelsen foraarsage, om kun en Deel af Grundloven blev i Kraft, men den aarlange Tvist vilde være aldeles unyttig og frugtesløs, hvis Forbundsdagen anerkjendte Kongens Magt til at kuldkaste Grundloven af 1833. Overveier man alt dette, saa hører der dog næsten Fanatisme for visse enkelte Bestemmelser i en Grundlov, eller en egensindig Paastaaenhed paa visse engang antagne, formeentlig ene rigtige Anskuelser, for at holde det for hensigtsmæssigt, at vælge den Udvi til Afgjørelsen af Hannovers indre Stridigheder, at forelægge Forbundsdagen dem til Afgjørelse. En for Alle, uden for den Paagjældende, pudseerlig Begivenhed i det hannoveranske Deputerede Kammer er i Alles Munde. Da den Deputerede fra Göttingen, Justitsraad Hugo, tog Grundloven af 1833 i Forsvar, sagde Commissarius, Hr. Leist, at han ikke noksom kunde undres over, at den Deputerede fra en Stad, som det Guelsiske Huus fra Arilds Tid af havde gjort saameget for, saaledes kunde sætte sig mod Hs. Majestæts landsfaderlige Hensigter. Hugo vilde nu retfærddiggjøre sig, men en anden Deputeret af Oppositionspartiet, Dr. Christiani, bad om at komme til Ordre, og da Præsidenten tillod det, tog han den westphalske Moniteur for Aaret 1810 op af Lommen og forelæste Følgende: "Gottingen. Jdag, da Universitetet og Staden blev glædet ved Hs. M. Kongens (Hieronymus af Westphalen, allerhøieste Nærværelse, havde Statsraad Leist, som General directeur for den offentlige Underviisning, den Ære at forestille Allerhøistsamme de herværende Professorer, i hvilken Anledning han holdt en Tale til Hs. Majestæt, der begyndte saaledes: "Deres Majestæt har i de faa Aar af Deres Regjering gjort meer for Göttingen, end det Guelfiske Huus under de forskjellige Kongers mangeaarige Regjeringer!" -Hr. Leist stod der ganske forbloffet, medens Kammeret gjenlød af en almindelig Latter.