Aarhuus Stifts-Tidende, 1840-03-21
Commissionen for Assens Kjøbstæds Fattigvæsen, den 14de Marts 1840. I Henhold til foranførte har undertegnede Bestyrelse at tilføie, at naar man har afholdt sig fra at berigtige de feilagtige Anskuelser som have udtalt sig i Anledning af den i foranførte omtalte Annonce i Fædrelandet, saa er det fordi en Extract af samtlige Communens Regnskaber for Aaret 1838 er indrykket i Fyens Stiftsavis, forrige Aargang Nr. 119, hvori Enhver, som det maatte interessere, vil kunne finde den fornødne Veiledning. Til Fattiglemmernes Forpleining i Arbeidsanstalten i Aaret 1838 blev efter Forsørgelsesplanen af Fattigkassen, udredt. 612 Rbd. Ved hensigtssvarende Anvendelse af Arudredt. 612 Rbd. beidskraften og ved heldigt Salg af Stiftelsens Fabricata, for en stor Deel havt et Overskud af . . . 499 – 3 - til Udlandet, har denne i samme Aar Følgelig har de Fattiges Forpleining, omtrent 38 i Tallet, i 1838 kostet Commun. 112 Rbd. 93 s. hvilket nærmere erfares af foranførte Extract, hvoraf et Exemplar er tilstillet S. T. Hr. Overkrigscommissair, Elmquist i Aarhuus, til velvillig Meddelelse for Enhver som det maatte interessere. Kan eller vil Jndsenderen, under Mærket H, oplyse, fra hvilke paalidelige Mænd her i Assens han har erhvervet de citerede urigtige Data, saa vil Bestyrelsen med Glæde berigtige en saa feilagtig Anskuelse hos enkelte af sine Medborgere. Committeen for Arbeidsanstalten i Assens, den 16de Marts 1840. For Hr. Hartvigson i Greenaae. Motto. Wann dich die Lasterzunge sticht, Solas dir's doch zum Troste sagen: Gemeine Frichte sind es nicht, Daran die Wespen nagen. Under flyvende Skyer satte fjendtlige Havgader Skonnerten Paradiis paa Grund ved Greenaae. Maaskee fortornedes de over Misbruget af dens Navn; thi Guderne taale ikke meere noget Paradiis paa Jorden, og vide vel, at den syndige Menneskehed endnu stedse helst plukker forbuden Frugt. Blev der altsaa plukket og smagt af det strandede Paradiis, skulde man dog ikke skrige saa voldsomt derover; thi – det er jo eengang ikke anderledes – vi syndige Mennesker conjugere Alle kun altfor ofte det Verbum: jeg plukker, du plukker, han plukker a., hver paa sin Maade, og saaledes som just Leiligheden frembyder sig; men et Paradiis lokker altid paa det Uimodstaaeligste til at plukke, ifølge den deri fødte Arvesynd. Efter disse Forord vender jeg mig til hine strænge Herrer, der, paa tvivlsomme Suppositioners Grund, gjerne vilde søndertræde en vindskibelig Kjøbmand i Greenaae, som har gavnet Jylland meget, og stille ham i Klasse med gemeene Forbrydere. Hvad de vilde Orcaner tilkaste Stranden, bliver næsten i alle Lande betragtet som en Guds Gave, og Millioner af Mennesker tør offentligen bede om en lykkelig Strand. Ogsaa Danmark, i det mindste Jylland, er denne besynderlige offentlige Kirkebøn ikke fremmed. Staten forlanger en tredie Deel af strandede Ladningers Værd; men ogsaa Folket vil ved saadanne Leiligheder plukke noget; thi det har jo ogsaa bedet med, og Skaden, saaledes tænker det, falder jo dog tilsidst paa fremmede Assecurandeur, der ogsaa gjerne plukke, hvor de kuns kunne. Jeg siger plukke; thi i Handelen som i Politiken kjender man aldeles ikke Ordet skjæle; man siger: jeg plukker, du plukker, han plukker o. s. v. Ogsaa Moralen har i disse Gebeter sin egen Catechismus, for ei at sige slet ingen. Men Handelen er den vexlende Eiendoms Sving hjul; hvad Cajus vinder idag, det taber Titus imorgen; dog vinder Staten sikkrest ved sine Kjøbmænds raske Driftighed. Kjøbmanden plukker i Prisen, Maalet og Vægten; han lever deraf og bliver endeligen riig, og lykkeligt er det Land, der besidder mange rige, virksomme Kjøbmænd, thi de ere Statslegemets Pulsaarer. Standser deres Blod, da vee Landet, og jeg gjentager, hvad jeg engang før har sagt: Le Trident de Neptungest le Sceptre du monde! Alle Angreb imod Hr. Hartvigson vise tydeligen, hvorlidet man gik absque fra tilværk. Kun indgroet Fjendskab, maaskee i Forening med den blege Misundelse, kunde dictere saadanne Ord. Men Lidenskabernes Flammesprog troer intet fornuftigt Publicum; kun en rolig, ved beviiste Kiendsgierninger understøttet Tale skienker man Tiltro. Og, hvorom dreier det sig da her, Man spørger en Kjøbmand, om han ogsaa har smagt for stærkt paa Paradisses Frugter. Bevise ham det, kan man ikke; men man anmasser sig Ret til desaarsag offentligen at turde afhøre ham. Men, hvorfor falder man i saadanne Kjøbmandssager over eet Jndividium, Hvorfor anklager, man ikke hellere hele Kjøbmandsstanden og begynder ved sig selv, Voxede der en Rosin paa Næsen af enhver Kjøbmand, der i sit Liv har plukket i Handelen, saa behøvede ingen Druer mere at blive tørrede. Man spørger, hvad er det da at plukke, Dette Spørgsmaal vil jeg besvare af mit Liv. J Aarene 1797 til 1799 blev paa Børsenei London, Amsterdam og Hamborg med Raseri speculeret i Tobak. Priserne stege næsten 100 PCt. Et stort Handelshuus, ved hvis Contoir jeg dengang forestod den franske Correspondence, havde for fransk Regning erholdt 100,000 Pd. Varinas Canaster consigneret til Salg fra America. Denne Canaster, der tidligere havde kostet 28 s. Cour. pr. Pd. blev solgt til 1 Rd. Cour. pr. Pd. Ved Salgsregningernes Affattelse spurgte jeg min Principal, der just spillede en høi Whist, og hvis Parti stod slet, om jeg skulde beregne 2 Mk. 8 s. pr. Pd.; han svarede fortrydeligen, skriv De 2 Mk. Det franske Huus var veltilfreds med dette Salg, og med et Pennestrøg vare 100,000 Mk. Cour. vundne. Det kalder man at plukke. En Landmand ved Greenaae.