Berlingske Tidende, 1836-04-07
Lovudkastet bestemmer, at de ved Foraarssynene oplyste Mangler skulle være afhjulpne inden September Maaneds Udgang. Herved er blevet erindret, at denne Aarstid synes mindre passende til at forskaffe sig Vished, om Bygningsmanglerne ere afhjulpne, da nemlig Husene paa denne Aarets Tid i Almindelighed ere opfyldte med Sæd, hvorved det bliver vanskeligere at syne disse. Uagtet nu paa den anden Side er anført, at denne Jndsjelde Laden, lige vending dog ikkun kunde som en Bestemmelse om et kortere Tidsrum til Manglernes Afhjælpning ofte maatte foranledige stor Besværlighed for Fæsteren, har Forsamlingen dog antaget med 37 Stemmer, mod 31, at det vilde være rigtigere at fastsætte, at Bygningsmanglerne burde være afhjulpne inden Juli Maaneds Udgang, men at derimod Besætnings- og Markfælden, den sidste forsaavidt de herom i Paragraphen, indeholdte Bestemmelser maatte vedblive, først bør være afhjulpne inden den 15de November, da det nemlig antages, at Efteraarstiden til at afhjælpe disse Mang bedst egner sk. ler. Endvidere har Forsamlingen antaget med 58 Stemmer mod 10, at den længere Frist, som Udkastet fastsætter, naar Bygningernes Brostfældighed er paadragen fra ældre Tid eller fremtidigen paadrages ved Mangel af treaarigt Syn, ligeledes tilstaaes Fæsteren, naar Bygningerne, ved ham utilregnelige Omstændigheder, saasom ved Orkanstorme, er tilføiet betydelig Skade. Man befrygter nemlig, at dersom en saadan Bestemmelse ei optages i Loven, Fæsteren derved muligen kunde udsættes for at bebyrdes med en strengere Forpligtelse, end han endog med sin bedste Villie er istand til at opfylde. Endeligen har Forsamlingen antaget med 36 Ja mod 32 Nei, at Kundgjørelse ved Kirkestevne ikke vil være tilstrækkelig, da det kunde være at befrygte, at ved denne mindre fuldkomne Kundgjørelse Fæsteren ei erholdt Kundskab, om et Syn over hans Gaard vilde blive afholdt, og saaledes mod sit Vidende geraade i en Ulempe, som han havde kunne undgaae, dersom Tilsigelsen havde været meere speciel, men at særlig Tilsigelse ved Stævnevidner bør finde Sted for hver enkelt Fæster. Derimod har man troet, at det vilde være tilstrækkeligt, at ved de Syn, ved hvilke ingen Mangler oplyses, Paategning herom paa den Synsforretning, ved hvilken Gaarden med Tilbehør er overleveret, gaves, og at det ei vilde være nødvendigt i dette Tilfælde, at der udstededes nogen formelig Forretning herom under Jagttagelsen af den i Frdn. 8de Juni 1787 foreskrevne Form, hvilket Forsamlingen. antog med 39 Ja mod 29 Nei. § 5. Forsamlingen har ved denne Paragraph troet at burde gjøre opmærksom paa, at ligesom det paa den ene Side kunde medføre stor Ubillighed for Godseieren, dersom endog den Fæster, der havde tilladt sig meget grove Misbrug, kunde frie sig med en Mulkts Erlæggelse, forsaavidt han ei tillige tidligere var i saadan Anledning enten bleven dømt eller havde indgaaet mindelig Forening om at erlægge Mulkten, saaledes vilde det medføre Ubillighed mod Fæsteren, dersom han kunde fradommes sit Fæste for tredie Gang at have begaaet en af de i denne Paragraph omhandlede Forseelser uden Hensyn til, om samtlige Overtrædelser maatte være af ringe Omfang og begaaede med lange Mellemrum; hvorimod man troede, at ikke saadant Hensyn hør komme Fæsteren tilgode, hvad den i Fregn. 24de Juli 1822 omhandlede Forseelse angaaer. Ved Afstemningen over dette antog Forsamlingen med 65 Stemmer mod 3: "at denne Paragraph maa udgaae, og en anden Paragraph substitueres, hvori udtales, at ligesom meget grove Misbrug af Fæstestedet og dets Tilliggende ved at lade Gaardens Bygninger i betydelig Grad forfalde eller væsentligen forsee sig paa nogen af de i § 5 sal, Litr. a nævnte Maader, strax kunne virke Fæstets Forbrydelse, saaledes kunne paa den anden Side mindre Overtrædelser af denne Art i Reglen afsones, med Mulcter, hvis Størrelse nærmere maatte bestemmes ved et Maximum og et Minimum, dog at Fæsteren, naar han tvende Gange saaledes forseer sig, ikke letteligen skal kunne fritages for Fæstets Forbrydelse, medmindre samtlige Overtrædelser maatte være af ringe Omfang og begaaede med lange Mellemrum, i hvilket Fald han dog skal ansees med en forholdsmæssig høiere Mulct end de tvende første Gange. Det maatte derhos tilføies, at Eieren i alle Tilfælde er berettiget til at fordre Erstatning for den tilføiede Skade. Hvad den i Fregn, af 24de Juli 18 omhandlede Forseelse angaaer, da bør denne tredie Gang ubetinget medføre Fæstets Forbrydelse.