Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1806-07-09
I Dagen læses følgende Udtog af en Skrivelse til Prof Nyrup fra Hs. Høiærværdighed Hr. Biskop Hansen, dat Odense Bispeyaard paa Eta Juni 18. S. 18 i Deres Bog om Fædrelandets Blosager imort jeg Dr. Vedels Seminarium omtalt, og det glæder mig ret hjertelig, at De har været et Vidne til den Doms Bekræftelse, hvilken jeg baade for det Kongl. Kansellie, som og hvor Leilighed gaves har maattet fælde, saa vel over Manden selv i henseende til hans Duelighed og Jver for sand Oplysnings Udbredelse, som og over Seminariets meget lovende Frugter. Visselig, denne Mand burde løses fra de trykkende Baand, hvilke han saa ædel og frivillig paalagde sig, og det vil ikke heller feile, at en retfærdig Regjering, som overalt paaskjønner Fortjenester, jo og vil lønne denne Mand for saa mange gjorte Opofrelser. Den 18de er jeg hos ham for at overvære den offentlige Exammen. Jeg er forvisset om at det vilde fornøje Dem, dersom De kunde bivaane den. - Hvor sand hvad De S. 21 anmærke: Her havde man Føje til at ønske sig den katholske Kultus tilbage. J de katholske religiøse Tider havde vore Fædre Raad til at brage Gudshuus ved Guds hus, som deres Efterkommere de vantroe Lutheraner neppe have Evne til at nedbryde." Da dette Her, staaer i Forbindelse med Deres farlige Taarnstigen i Skaarup, saa maa jeg dog til Sandheds Hævd erindre, hvad De vist og vil have bemærket, at ovenanførte Deres skarpe men tillige Sandhedsfulde Dom ikke kan anvendes paa Skaarup Kirke som ved Statsraad Kofods smagfulde Omsorg kan ansees for en blandt de saa virkelig skjønne. Men hvad vilde De sige, naar jeg kunde vise Dem Kirker, mod hvilke en anstændig Mands Hestestald vilde være en Pragtbygning, ja endog Assuranse for Tilhørernes Liv maatte ønskes, om denne kunde haves, og Skoler hvilke meere ligne Folde for Kreature end Religions og Sædeligheds Plantesteder. Gud skee Lov der gives ikke mange af det Slags, og jeg tør haabe, at de herefter ikke ville findes. - S. 39 paaanker Deres Velbyrdighed Grev Trampes Forgribelse paa Runestenen i Flemløse, hvilken Vorm i hans Monumenta har omtalt. Jeg maae i den Anledning vedføie: At har Grev Trampe forsyndet sig mod Oldtiden, da har han erstattet sin Forseelse ved Løgsemose Godses ypperlige Behandling i Nutiden. Bøndernes Velstand Jndretningernes Fortrinlighed, og de Kirkers solide Vedligeholdelse, hvilke han har eiet, tilkjende ham denne Roes. Jeg kjendte aldrig denne Mand personlig. - S. 41 er jeg nu med Dem i Odense, hvor De er i Graabrødre Kirke, for at sige den det sidste bedrøvelige Farvel. Mod Deres Følelsen ved at see Oldtidens Mindemærker unddragne vort Øie kan jeg intet have at erindre. Tvertimod, endskjøndt Omstændighederne i mit Liv ikke have villet indvie mig til Dyrker, disse høitidelige Helligdomme, saa sympathiserer jeg dog med Dr. Baden og Dem i slige Følelser. Dog være det mig til ladt, at fremsætte Et og Andet, som jeg tør troe, vil formilde noget af den Bedrøvelse der synes at faae nogen Til vært af Mangel paa bedre Underretning. De maae da vid at denne Kirke i Aarhundrede ingen Menighed har havt men at den allene blev brugt nogle Gange i Fastetiden, til Gudstjeneste, og i Tilfælde, at een af de andre af Byens Kirken stode under Hovedreparation. Til det første Slags Brug var den aldeles uhensigtsmæssig, da den var mørk, og saa fugtig, at de indsluttede Dunster vare højst farlige for en Forsamling. Guds Ord Sæd trives vist ikke slige Steder, og hvo kan fortænke det Nogen at de udeblive fra sligt et for samlingsted, hvad denne Kirkes andet Brug angaaer, de behøves ingen Reservekirke, allermindst hvor der er flere Kirker i een Stad. Hertil kommer, at Graabrødre Kirkes Vedligeholdelse var Hospitalet til følelig Byrde, og de Nødliden de i Stiftet vare mere berettigede til de Penge, hvilke paa Kir paa ere saatte ann. A. Og, med for bent aarlige Reparations Omkostninger, var den i en saadan forfalden Tilstand at den til en Hovedreparation vilde have medtaget nogle Tusinde Rd. For kostbart et Offer i nuværende Tid, for at vedligeholde et Oldtidens Minde. Saaledes forudsætter jeg, at det kongl. danske Kansellie maa have tænkt, de det tillagde Stifts-Direktionen Ordre under 29 Septb. 180. at indkomme med en Betænkning: Om ikke denne Kirke ganske kunde tilbageholde sin uforgribelige Mening, at den ansaae denne Kirkes Nedbrydelse, og den af samme udbragte Summes Anvendelse til offentlig Nytte, for det rigtigste. Endskjøndt nu Deres Velbyrdighed S. 42 har nævnet mit Navn paa en Maade, som fra Deres Pen vil bidrage til min Hæder i Publikums Øine saa vilde det have kunnet være muligt at jeg uden min Brøde kunde have gjort mig ufortjent dertil. Thi sæt, at jeg ikke havde været vidende om de Skatte hvilke her kunde være gjemte som for en Deel virkelig er Til oldet - de kongl. Ligs Levninger fraregnede hvilke Historien ommelde - og hvorfore de vidt udstrakte Embedsforretninger, hvilke fordre hvert et Øjeblik af den Mands Livsom gjerne vil fylde sin Embeds Kreds, kunde tjene til gyldig Undskyldning, saa ville alle disse Oldsager ikke været undgaaede deres Undergang. Men dette vilde mindre have været muligt dersom De eller Dr. Baden, som her i Byen, boende, forud havde gjort Directionen opmærksom derpaa forinden Nedbrydelsen eller i det mindste Afhændigelsen af disse Monumenter foretoges. Jmidlertid er det mig saar kjært at jeg med Hr. Stiftamtmanden aftalte forinden min Afreise til Visitats, at for hvad der blev solgt i det Hele, saa og af Monumenter skulde Directionens Aprobation indhentes, og paa denne Maade er jeg da nu istand til at kunne indberette Deres Velbyrdighed, at saavel Jørgen Jensen Sadolins og Jacob Frostes Monumenter, som og Henrik Ran sovs og Johan Frises, hvorom fra Side Kl. 11 L. VI i deres Bog meldes, blive hensatte til Opbevarelse, indtil de foret passende Lokale affordres. Om Altertavlen vil De formodentlig have læst i Fyens Avis, at den er kjøbt til, og hensættes i Frue Kirke. Søndagend 29 de lidt efter Middag skeete den Ulykke, at en stor Sluppe med 4 Mandfolk og 5 Fruentimmer i, som krydsede ned til Dyrehaven kantrede paa Bugten mellem Kalk, brænderiet og Skovshoved. Til Lykke gik en liden Lystbaad, forud hvori var, foruden Eieren Peter Henrik Lind, paa Grosserer Løvmands Kontoir kun en lille Dreng. Ved Hr. Linds Arstrængelse, der strax med rask Hjelpsomhed holdt ned til Hvelvet, bleve alle disse Personer opsiskede og bergede, og efter deres Forlangende satte ombord paa en Gallease, ført af Kapt. Dal. Ogsaa her bør atter med Advarsel anmærkes, hvor uforsvarligt det er, i Kuling, især ustadig, at gjøre Skjøderne faste, fornemmelig strax efter Vendingen, da Baaden er uden Fart, og krænger altsaa desmere naar Vinden fylder. Dette var her Aarsagen i Kæntringen. Hiin Engelske Officeer der havde stukket en Matros i St. den, har ved et holdt Forhør paa den paa Reden liggende høistkommanderende Officeers Skib tilstaaet sin i Hidsighed begangne Brøde, og sidder nu under Arrest og bringes saaledes til Engelland. Der skal være noget Haab, om at Matrosinmaaskee kommer sig igjen.