Viborger Samler, 1783-04-07
ELLEFTE AARGANG. Mandagen den 7 April 1783. for, Fastelavn. Fastelavns=Brød, Riis, at løbe Fastelavn, ere bekiendte Tale=Arter iblandt os, men mine Landsmænd torde være videlystende og sligt Sprog; thi alle Ting har dog sin Oprindelse, hvilket at vide er altid en Fornøielse for opvagte Hoveder. For lidet er vel mit Bibliothek til denne Opdagelse. Et større var maaskee ei stort nok; thi Aarsagerne ere altid meere skiulte, end Virkningerne. Gisninger, men rimelige, er det meste jeg tør love, dog lover jeg ei fordem Os dem, uden jeg maa love mig Læsernes upartiske Bedømmelser, og Oplysning heller end Jndvending fra dem, som meene at vide det bedre. At faste har fra Verdens yngste Tid været brugeligt i en gudelig Henseende, men har aldrig været befalet af Gud, som en almindelig Anstalt, altsaa været en Stiftelse af Menneskets Følelse. Jkke troer jeg, at Forfædrene svækkede sig saa overdaadigt, som Samtidens=Folk, men jeg troer, Verdens første Grøder vare meere trivende, end nu, saa man af deres Brug snarere fik for meget end for lidet, og altsaa kunde behøve et Afhold, for ei at blive for munter eller fordorsk til Religionens Øvelser. Den frivillige Faste blev endelig til en befalet, men befalet af Mennesker, jeg veed ei, om af fastende Mennesker, som før vare Paver, thi fra 4de Seculo tør man regne for dentlig Faste, da ordentlige Paver ei vel kan regnes før 7de Seculo. Det blev dog anordnet i 4de Seculo, at man skulle faste 7 Uger for Paaske, det er at sige: Man skulle holde sig fra vis Mad, fornemmelig fra Kiød, eller maaskee rettere: Man fastede og sov om Dagen, men vaagede og fraad sede om Natten, eller i Smue. Dette var og nemt nok; thi de, der ei kunde faste, kunde leie een dertil, som til en anden Forretning eller Uforretning. Saa fortælles om Kong Friderich den Første, at han leiede i Fasten 6 Personer, at faste for sig. Pavelige Anordninger maatte den Tid holdes stærkere, end Kongelige Befalinger. Altsaa er det venteligt, at der vare Fiskaaler at eftersee, hvorledes Fasten gik for for sig. De, som nu fandtes ei at faste, bleve vel straffede, ventelig pidskede, hvoraf maaskee den Pidskende=Orden blant Munkene torde have sin Oprindelse, da de saaledes kunde løbe om med Riis for at straffe dem, der ei fastede, det er: ei holdte sig fra forbudne Spiser, der fornemmelig var Kiød, som meest fødderig. Da man nu vel maatte meest nøies med Brød, saa er det troeligt, at mange Bagerpiger have frembudet deres Kurve, og den eene havt bedre Brød end den anden for Aftræks Skyld. Og dette formoder jeg er Oprindelsen til Fastelavns=Brød. Nu kan man vel forestille sig, at mange paa den Tid have løbet om som Fiskaaler, som Brød=Dragerr, som Fiskekiellinger, som Tilskuere, som Sladderhanker, o. s. v., og man kan vel tænke, at mange af dem have gaaet feil og løbet efter Næsen, og alle disse kunde jo siges at løbe Fastelavn, der betyder saa meget som at løbe gal eller feil. Hvad Virkning ellers denne Faste har haft, vil jeg fortælle et løierligt Exempel paa af 14de Seculo. En Doctor Dodart i Frankerig, holdt en stræng Diæt heele Fasten over, men tabte den 14de Deel af hans Materielle Legeme, thi i Fastens Begyndelse er han 116 Pund og 2 Lod vægtig, men ved Enden havde han tabt 8 1/2 Pund. Da Fastelavn var forbi, og han levede som sædvanligt, fik han igien i 9 Dage, hvad han havde tabt i 46. Heraf seer man nogenledes Fastens Oprindelse, Talemaader, Omgang og Virkning. Spørgs Spørgsmaal. Naar en Mand døer og efterlader sig Børn af et eller begge Kiøn, og den Døde efter nogle Aars Forløb bliver anseet som pligtig noget at udbetale. Om da den Søgende maae tiltale Een, To eller flere af hans Arvinger for den heele Rest, eller det i den Sted er billigt at hver for sin Part bliver søgt ved deres rette Forum, for den Deel de kan tilkomme at svare i Følge en Arvs Deeling, der sluttelig saavel maae have Sted i Udgift som Jndtægt. Herom udbedes Svar overeenstemmende med Lov og billighed.