Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1843-08-19
Efterat bemeldte Anders Andersen i Aarene 1839 og 1810, baade mundtligt og skriftlig, havde for vedkommende Herredsfoged anmeldt, at da han en Aften gik fra Anders Bødkers til sit Logis i Strygehuset, blev han underveis overfaldet af min dahavende Karl Knud Andersen og af Steenhugger Niels Rasmussen Lunde, som der laae skjulte (siger han) og først haardt tiltalede ham, siden pryglede ham, blev der derom optaget Forhør, men hvoraf Jntet udkom, undtagen, at da han kom hjem til Strygehuset og fortalte at han var bleven overfaldet, var der intet andet Kiendetegn paa ham dertil, end at hans Forklædebaand var gaaet itu, hvorfor og Øvrigheden omsider ophørte med videre Undersøgelse om den Gienstand. Og efterat samme Anders Andersen senere havde anmeldt, at nogle kløvede og ukløvede Steen vare blevne ham fratagne paa Farstrup og Glaundrup Mark og brugte til en af de Steenkister, som jeg ved Licitationen havde paataget mig at opføre paa Ruggaardsveien, men som jeg igjen samtlig havde bortaccorderet til Steenhugger Niels Andersen i Bellinge, og saaledes ei havde med at gjøre at skaffe Steen til, blev ogsaa derom optaget Forhør, men hvoraf heller Jntet udkom. At Anders Andersen virkelig havde mistet nogle ukløvede Steen eller at saadanne vare blevne anvendte til de af mig paatagne, men til Niels Andersen igjen bortaccorderede Steenkister, blev hverken beviist eller bestyrket, hvorimod Niels Andersen selv ved Forhøret anmeldte, at han ganske rigtig, men dog til en anden, mig aldeles uvedkommende Steenkiste, havde taget de ommeldte kløvede Dæksteen, men at dette var skeet efter Aftale med Anders Andersen, som havde tilladt ham det imod enten at levere ham andre Steen igjen eller og betale dem med 3 Mk. pr. Alen, hvilken Aftale, som skeet mellem ham og Anders Andersen alene, han vel ikke kunde bevise, men som dog blev bestyrket derved, at da han kjørte hen for at hente Stenene sagde er han til Veibetjent Bang og et Par Andre, som vare med, at det var Anders Andersens Steen, men at han havde hans Tilladelse til at tage dem. Efterat det saaledes havde viist sig af hvad Beskaffenhed Anders Andersens Anmeldelse var, baade med Hensyn til det foregivne Overfald og til den foregivne Berøvelse af Steen, resolverede Stiftamtmanden, at der ikke var Anledning for det Offentlige til videre at befatte sig med den Sag. Saaledes henstod det et Aarstid, men Anders Andersen kunde endnu ikke bare sig, uagtet Niels Andersen selv havde erklæret, at han havde taget de ommeldte Dæksteen, og uagtet han vidste, at jeg havde igjen bortaccorderet Opførelsen af alle Steenkisterne og saaledes ingen Jnteresse kunde have ved at uleilige mig med dertil at berøve ham eller Andre Steen, anførte han dog i sin Klage, at i Stedet for til bemeldte Steenkister at bruge af mit eget Materiale, havde jeg eller mine Udsendte, taget af hans Steen. For den Beskyldning, som denne Yttring involverede, anlagte jeg Sag imod ham og ved Odense Herredsrets Dom af 1 Marts 1811 blev han, som ubeføiet Jnjuriant, dømt til at bøde i Mulkt 5 Rbd. og betale mig Sagens Omkostninger, ligesom og hans fornærmelige Yttring blev mortificeret. Efterat Mulkten og Omkostningerne vare blevne inddrevne ved Execution og Auction, henstod det atter saaledes et Aarstid og jeg maatte tænke mig, at Anders Andersen, ved at hans bedste Koe blev solgt fra ham, havde faaet Nok for sin slet udtænkte Chicane. Men see, Enden var ikke endda. For nogen Tid siden stævnede han til Tingsvidne for at søge Oplysning, deels om hvem det var, der overfaldt ham, og deels om hvem det var, der havde frataget ham Steen. Begge Deele erklærede han nu at han ikke vidste, og da han lod Stævningen forkynde for mig og for Veibetjent Bang, forsaavidt Sagen os maatte vedrøre, og vi meente, at det dog engang skulde have en Ende med saadant Væsen, saa lod vi møde og paastaae Tingsvidnet afviist, deels paa Grund af, at Sagen, forsaavidt mig angik, var allerede paakiendt ved hiin ikke paaankede Dom, deels og fordi det ikke var sandt, at han ikke vidste hvem Gierningsmændene vare, baade med Hensyn til det foregivne Overfald og til de borttagne Steen, i det Mindste forsaavidt de kløvede Dæksteen angik, Ved Odense Herredsrets Kiendelse af 3 d. M. er og Stævningen til bemeldte Tingsvidne blevet afviist, deels i Følge de samme Grunde, deels og, som det hedder i Kiendelsen, fordi enhver af Statens Undersaatter har Ret til at vente sig sikkret mod vilkaarlige og temeraire Angreb, som det Modsatte (nemlig slig privat Forfølgelse) kunde give Leilighed til. Om dette nu er Enden, vil Tiden vise. Mine Venner og Bekjendter kunne imidlertid være rolige for mig og Mine i den Sag og for Alt Lignende; men da det dog har maattet krænke mig at høre et hæsligt Rygte om Sagen udbredt og jeg nok ønskede at have Beviis for, hvem der fra først af har udspredt det, saa udlover jeg herved en Douceur af 50 Rbd. til Den, som kan skaffe mig paalidelig Oplysning om hvem det har været. Slukefterkroen d. 18 Aug. 1813. Rasmus Pedersen.