Berlingske Tidende, 1831-11-29
Polen. General Roman har i det franske Blad Ja Tribund, lade indrykke følgende Brev : "Jeg skriver dette fra Rychow, en liden Bye i det Østerrigske Gallizien, hvor jeg holder Qvarantain, og venter et Pas til Frankrige. Hvorledes jeg er kommen hertil, vilde være for langt, at fortælle omstændeligt ; imidlertid meddeles jeg der det Vigtigste. - Fra Bohinow begav Armeen sig til Barschau, hvor Jldefindede havde opvakt en blodig Revolution. som afsatte den bestaaende Regjering og lagde Ragten i en ærgjerrig Forræders Hænder. Overgeneralen fik sin Afskeed. Som Fremmed kunde jeg ille udnævnes til hans Eftermand, men de jeg var meget elsket af Nationen og af Armeen, var det politiskUogt af den ny Præsident, at betroe mig over Halvdelen af At me, som bestod af de fortrinligste Tropper. Præsidenten havde, dermed følgende Øjemerd : Under det Paaskud, at bringe Levnetsmidler til Barschau, foreslog han mit Corpses Bortmarsch fra Staden for at befrie denne fra Fienden paa den venstre Weichselbredde, Jeg brog altsaa ud og mancourerede, for at skaffe Levnetsmidler til Warschau og angribe Russerne. Disse naaede jeg ved Kruskaefter nogle Timers Kamp trak de sig tilbage. To Dage derefter leverede jeg dem et Slag, hvori jeg fuldkommen slog dem ; en Russisk General, Faner og 2500 Russer faldt i mine Hænder, Derfra trængte jeg frem til Bejeca, en befæstet Bye, som jeg havde kunnet tage, dersom jeg ikke var bleven forhindret derfra, ved de ubeldssvangre Ordrer og Contra=Ordrer, som Forræderen. Krukomiecki sendte mig fra Warschau. Jkke destomindre, da jeg engang stod ved Byen og vidste, at Russerne der havde megen Munition og betydelige Magaziner, vilde jeg indjage den Skræk, og nu fandt en Begivenhed Sted, som ikke før er oplevet i militære Operationer. For at skuffe Russerne, havde jeg om Morgenen ladet deres General foreslaae, at vi, dersom han var tilbøielig til at indlade sig paa et Slag, vilde som Mænd af Ære mødes i aaben Mark, for at skaane Stadens Jndvaanere, og at kan derfor maatte rømme Staden, da jeg ellers saae mig nødte til at beskyde den. Jfølge denne Opfordring opstillede den Russiske General 20,000 Mand, med et stærkt Artillerie, paa Høiderne ovenfor Bejeca. Om Aftenen, i samme Øjeblik som mine Tropper fik befaling til at gjøre omkring, blev jeg tilbage med 6000 Mand, angreb Terespol foran Bejeca, hvor Fjenden havde to Batailloner; disse flygtede over Broen, som de brændte, og umiddelbart derpaa begyndte Russerne, som troede, at jeg havde føjet Foranstaltninger til at tournere Staden, at lade hele deres Artillerie spille. Hele Natten kastede de Haubitsgranater i Stadens Magaziner og Munitionsforraad, ligesom i Forstæderne; overalt saae man kun Ødelæggelse. Paa vor Side løsnedes ikke et Gevær. Da jeg saaledes faae Russerne ifærd med at ødelægge Alt. lod jeg dem vedblive dermed, vendte tilbage med mit Corps og leverlod Fjenden næste Morgen til hans egen Forhauselse. Tre Dage derefter var jeg i Mondjen, hvor jeg fik Ordre til at lade mine Tropper gjøre holdt. Ad en ikke officiel Vei, blot ved Rygter, underrettedes jeg om, at Warschau blev angrebet. Uagtet i jeg ikke havde Befaling dertil, lod jeg mine Trærper føres og tage Veien til Barschau, jeg tiltalede mit brave Infanterie; disse ubegribelige Mennesker marscherede uden at halte Restdag til Børschau. Men spildt var denne Anstrængelse til Mile fra Buschen erholdt jeg den sørgelige Efterretning, at Russerne, som de selv sig i deres Rapporter, bærde benyttet mit Corpses Fraværelse til at angribe og indtage Barschau. - De Polske Seneraler, som bøde en hielpsom Haand hertil, bleve hos Russerne. Da udbredte, Modløthed sig blandt mine Tropper ; ved nogle Parolbefalinger holdt jeg endnu et Antal sammen, hvormed jeg hver Dag Sloges med Fieden. Da dette Antal tilsidst var smelte sammen til TiTusinde, ligeoverfor 40,000 Mand, med hvilke jeg dagligen maatte stride, og i Nærheden af den Østerrigske Grændse, holdt jeg et Krigsraad. Jeg forslog, at levere et Slag i Østerrigernes Paasyn ; men Krigsraadet afgjorde, at det var forgiæves at fortsætte Krigen. Jeg havde ikke meer Munition og da vor Undergang var uundgaaelig, foretrak jeg, at gaae over paa Østerrigst Grund og ikke at overlade Fjenden Noget. J bedste Orden overgave vi os altsaa i Keiseren af Østerrigs Vold, og underkastedes Cholerequarantainen. - Dog jeg finder mig i Alt ; Forfølgelsen bærde Manden. Jeg er fuldkommen holdt skadesløs ved den Agtelse og Deeltagelse, de brave Gallizier vise mig; de Polske Damer have i alle de Egne, gjennem hvilke jeg brog, deelt mit Skjære, mine Epauletter o. s. v. imellem sig, enhver vilde have en Ubetydelighed, en Fryndse af mine Decorationer, for at gjemme den til deres Børn. Ach havde Mændene i Polen viist samme Patriotisme som Konerne, vilde Alt nu staae bedre. Seneral Romarino.