Almuevennen, 1844-10-16
Gaardeler Black: Da den kgl. Commissarius har udhævet adskillige Vanskeligheder, der ville flyde af Lighed i Beskatningen og i Udredelserne af Naturalydelserne, skal jeg i den Anledning tillade mig nogle Bemærkninger, da jeg ikke troer, at der kan tillægges dem saa megen Vægt, Det er meget rigtigt af den kgl. Commissarius bemærket, at der i den senere Tid er paalagt det frie Hartkorn endeel flere Skatter end forhen, men dette var en Følge af, at fordi dette Hartkorn engang havde faaet Frihed for de da bestaaende Skatter, kunde det naturligviis ikke derfor forlange ogsaa at skulle være fri for de Skatter, der senere maatte blive paalagte. Hvad Præsternes frie Hartkorn angaaer, da forekommer det mig, at naar Præsterne fik Renten af de Statsbeviser, som efter Proponentens Forslag skulle udstedes til de frie Hartkorns Brugere, maatte de derved ansees dækkede for det Tab, de ville lide ved ogsaa at miste de deres Hartkorn tilstaaede Begunstigelser, og disse bør derfor formeentlig ogsaa bortfalde, og det samme kunde ligeledes være Tilfældet med det øvrige frie Hartkorn. Hvad det om Amts- og Sognereiserne bemærkede angaaer, da er der altid Een eller Anden, som vil tabe ved enhver Forandring i de gjældende Lovbestemmelser, men naar det almene Vel fordrer en saadan Forandring, kan det ikke tages saa nøie i Betragtning, at Enkelte ville komme til at lide derunder. Endnu skal jeg tillade mig at imødegaae Kammerraad Schjøtts Paastand, at Andragendet tilsigter et Jndgreb i Eiendomsretten. Det forekommer mig, at dette hellige Ord gives en altfor vid Udstrækning Naar Skatteprivilegiet kun er tilstaaet, af kongelig Mildhed og Naade, og saalænge det stemmer med Folkets almindelige Vel, synes det mig dog forunderligt, at stille det paa lige Fod med Eiendomsretten som Noget, der evigt skulde forblive uforandret. Det er tidligere blevet sagt, at det vilde være stridende mod Fornuftens Love, om Kongeloven til evig Tid skulde forblive uforandret, med hvor meget mindre Grund kan det da forlanges, at dette skal være Tilfældet med de omhandlede Begunstigelser. Gaardeler Lydersen: Jeg stemmer for en Comitee, og haaber, at Forsamlingen vil beslutte at nedsætte en saadan, og jeg har saameget meere Tillid hertil, som der findes mange ædle og frisindede Mænd her i Forsamlingen. Udjevningen af Ulighederne er upaatvivlelig meget at ønske, da de have forvoldt mange Ubehageligheder, som man bør søge at forebygge. Da Souverainiteten blev indført i 1660, gik ogsaa et af Borgerstandens varmeste Ønsker ud derpaa, og meget blev virkelig gjort i den Retning under Frederik den 3die men det var Christian den 5te, der ved Fdg. 1ste November 1670 tilstod Godseierne de omspurgte Forrettigheder; dette skeete vel paa Grund af, at de i hine Tider, da Nød og Armod herskede i Landet, maatte være ansvarlige for Skatterne af deres Bøndergods, men endeel af deres Forpligtelse er nu bortfaldet, da Selveierne selv erlægge deres Skatter paa Amtstuen, og der var vel Jntet til Hinder for, at Fæstebønderne ogsaa kunne gjøre det. Det er iøvrigt ikke min Mening, at Forrettighederne skulle fratages det frie Hartkorn uden Erstatning, hvorimod jeg anseer det for meget ønskeligt, om der af en Comitee kunde udfindes visse Regler, hvorefter Erstatningen skulde gives. Meget taler vistnok for Sagen: Enighed i et Land, vil vistnok Enhver indrømme mig, er et af de største Goder; der foreligger os nu et Lovudkast om almindelig Værnepligt, som jeg haaber vil blive gjennemført, men hvor stort et Gode vilde det da ikke være, at naar Godseierens og Bondens Søn stode ved Siden af hinanden i Linien, de da vare i god Forstaaelse, saa at de kun havde et fælles Maal, Landets Held og Statens Forsvar. Ja, selv Lykkens Ustadighed taler for Eftergivenhed, fra det frie Hartkorns Brugeres Side det er ikke sjeldent Tilfældet: at Bondens Søn bliver Herremand og det modsatte Tilfælde indtræder ogsaa undertiden, og Jngen kan sige sig selv, end mindre sine Børn, sikker for ikke at nedsynke i Armod; det er derfor under alle Omstændigheder godt, at Bondestanden, besidder tilbørlig Frihed, saa at Herremandens Søn, naar han ikke kan blive andet, dog i det mindste kan blive fri Bonde. Proprietair Jensen. Jeg skulde ikke have taget Ordet, hvis ikke den sidste Talers Slutningsbemærkning syntes at forudsætte, at det var det ulykkeligste Tilfælde, Jndivider af de andre Borgerclasser kunde komme i, og ligesom en Nødtilflugt for dem at blive Bonde, da jeg tvertimod anseer Bondens Stilling for lykkelig. Jeg repræsenterer her nærmest Bondestanden og er udgaaet fra den; at jeg nu besidder frit Hartkorn, er reent tilfældigt, og jeg vilde ikke kunne troe mig selv mindre tilfreds eller hæderlig, om jeg besad ufrit Hartkorn. Jeg troer, at Bondestanden under de nærværende Tidsforhold i Almindelighed er lykkelig, og jeg kan ikke beklage Nogen af den Grund, at han er eller bliver Besidder af Bondejord. Gaardeler Kirk. Den ærede Deputerede maa vistnok have misforstaaet den foregaaende Talers Yttring; denne gik ikke ud paa, at Bondens Stilling skulde være den ulykkeligste, man kunde komme i, men kun paa, at det er lettere for en Herremand at blive Bonde, end omvendt, og at det derfor er ønskeligt for selve Godseierclassen, at ikke Bondens Stilling er altfor fortrykt. Forsaavidt Cancelliraad Jngerslev har yttret, at Sammenstød i de communale Raad og her i Forsamlingen kan opstaae derved, at Bondestanden fordrer, at det frie Hartkorns Brugere skulle opgive deres Rettigheder, da er dette ingenlunde rigtigt. Som Medlem af Sogneforstanderskabet og Amtsraadet saavelsom afdenne Forsamling, har jeg erfaret, at Uligheden giver Anledning til Forviklinger paa alle disse Steder, uden at der er allermindste Tanke om, at den ene Classe vil fornærme den anden. Dette er navnligen hyppigen Tilfældet i Henseende til Communalanliggenderne, t Ex. i Anledning af Kjørsler for Fattig- og Skolevæsenet m.v., hvilke man ikke uden de frie Hartkornbrugeres Samtykke kan faae udført mod Betaling, der senere reparteres paa det Hele, men man nødsages til enten at lade dem udføre paa Omgang eller at foretage en særlig Ligning af slige smaa Beløb. Paa samme Maade træder Forskjelligheden skarpt frem i andre communale Sager, og er ofte til Hinder for hensigtsmæssige Beslutninger. Efter min fuldeste Overbeviisning er Udjevningen af Uligheden af særdeles Vigtighed, og hvis det derfor skulde ligge indenfor Mulighedens Grændser at faae afløst det frie Hartkorns Forrettigheder, der have deres Oprindelse fra en ældgammel Tid, og efter de nu bestaaende Forhold ikke længer kunne eller bør vedblive, vilde derved meget være vundet; da vilde alle de Forviklinger, at den Mistillid og de øvrige Ulemper, der flyde af den nuværende Tilstand, bortfalde. Bonden vilde da yderst sjeldent vælge Mænd af sin egen Stand, til at repræsentere sig i Amtsraadet og Stænderforsamlingen; han vilde see sig betrygget i sine Rettigheder, og vilde derfor alene tage Hensyn til den fornødne Jntelligents, for at kunne varetage Landets Jnteresser, nu derimod frygter han for, at de frie Hartkornsrettigheder skulle træde stærkere frem, eller at de engang af Bonden erhvervede Rettigheder atter skulle tabes, og han vælger derfor Mænd, der ere udgaaede af samme Classe, som han selv, men hvilket ofte kan medføre et mindre heldigt Valg. – Forsaavidt jeg iøvrigt ved en tidligere Leilighed har omtalt, at de Deputerede af Bondestanden ligeledes af samme Grund nærede Frygt for at gaae ind paa Jdeen og Stændercomiteer, maa jeg dog, for at undgaae Mistydning tilføie, at Skylden for, at Jdeen ikke kom til Udførelse, dog ikke derfor kan tilregnes Bondestanden mere end de andre Classer, da de fleste Deputerede af de andre Stænder viste en lignende Mistillid til den paatænkte nye Jnstitution. Jeg haaber og ønsker, at Sagen vil blive taget under Overveielse; den er af langt større Betydning, end Mange maaskee forestille sig, og hvis vi skulde være heldige nok til at gjøre et godt Forslag, er det min Overbeviisning, at vi derved have udrettet saare meget i denne Session. Gaardeler Lydersen: Jeg skal blot bemærke, at den næstforegaaende Taler ganske feilagtigt har opfattet mit Foredrag, naar han antager, at jeg har meent, at Bondestanden ikke er en lykkelig Stand. Min Mening har tvertimod været, at en fri Bonde hører til de Lykkeligste, uden at han behøver at have stor Eiendom. Lykken kommer overhovedet ikke saameget udenfra, men især indenfra; og jeg maa i denne Henseende paaberaabe mig hiin græske Lærde, som, da han blev spurgt om hvo der var lykkelig, svarede: "Jngen af dem, som du i Almindelighed holder for at være det, er det; men du vil langt snarere finde ham i deres Tal, du anseer for ulykkelige; ikke skal han være overmaade riig, ikke høit paa Ærens Trappe, men f. Ex. enten dyrke et lille Stykke Jord eller være en jevn flittig Videnskabsmand, som ikke søger at gjøre Opsigt, lykkeligere i sin stille Eensomhed, end de, som leve i Sværmen." Denne Anskuelse om den frie Bonde, er ogsaa min, og den sidste Taler har ogsaa meget rigtigt opfattet den. Gaardeler Ostergaard. Ogsaa jeg stemmer foren Comitees Nedsættelse i denne Sag, som forekommer mig at være af særdeles Vigtighed. Naar den Ulighed, der er imellem det privilegerede og uprivilegerede Hartkorn, kunde udjevnes, vilde meget være vundet, og jeg haaber, at en Comitee, ved at tage Sagen under nærmere Overveielse, nok vil finde en Middelvei, der kan tilfredsstille Enhver. Den Erstatning til Eierne af det privilegerede Hartkorn, hvorpaa der i Andragendet er hentydet, synes mig ogsaa at kunne være passende.