Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1839-01-13
Jndsendt. Der er et Folkefærd, som det til Lykke begynder at gaae stærkt tilagters med her i Danmark, hvor det til Ulykke har existeret længe nok, et Folkefærd, hvis Særkjende er Stillestaaen, Vedhængen ved Alt, hvad der notorisk er nedarvet fra vore Tipoldefædre, Modstand imod enhver Reform, enhver Fremskriden til det bedre, Had imod alt Nyt, og hvis træf tende billede man finder i den raadne, stinkende, aldrig bevægede Mudderpol. Der er et Folkefærd, der hader Alt, hvad der hører ind under Navnet Offentlighed, Alt hvad der ikke først refereres ved det grønne Bord, et Folkefærd, der intet frygter mere end at see sit gode umaculerede Navn offentligen nævnet, der aldrig har vidst, hvad det var at staae paa sine egne Been, uagtet man, efter dets Characteer skulde troe, at det havde Elephanteen at staae paa, da det i flere Aarhundreder har staaet ubevægeligt paa et Sted, et Folkefærd der, førend det foretager det Ringeste, maa have en Autoritet for sig, en Støtte bag sig og ovenikjøbet et Puf i Nakken, hvilket Puf allerbedst gives det igjennem Pressen; men til dette Folkefærd hører Hr. Skovrider Fold ganske bestemt ikke. Hr. Skovrideren gaaer ordentligt frem med Tiden, tager til Gjenmæle i et offentligt Blad, skriver sig formeligt under uden paaholden Pen, og er aldeles beredt til at finde sig i, hvad først flere Reisende klage over og hvad Generalpostdirectionen dernæst befaler ham. Det vil derfor vist være Hr. Fold behageligt, at vi tillade os at replicere, idet vi foreløbigt love Publikum, at Sagen under alle Omstændigheder skal være endt med Hr. Skovriderens Duplik. Hovedsagen ved vor Anke, at det var aldeles ubilligt, at man selv i det sletteste Veir lod de Reisende gaae ned af den lange Færgebroe, har Hr. Fold indrømmet, og vi kunne derfor snart blive færdige med det Øvrige. Hr. F. paastaaer i Henhold til sine arithmetiske Opgivelser, dem vi hverken indrømme eller nægte Rigtigheden af, at man ikke kan vende paa Broen med den 17 til 18 Alen lange Deligence, det have vi ikke heller nogensinde fordret, uagtet vi vil antage at det lod sig gjøre, men han bære sig af, som Pakkeposten, hvis Exempel udtrykkeligt er anført, han spænde nemlig Forløberne fra og kiøre op og ned af Færgebroen med Stanghestene og han vil faae at see, at Vendingen gaaer fortræffeligt an. Paa Tid til dette vil der ikke mangle; thi Personposten har som bekjendt 1/4 Time, til sit Opold i Gaabense. Efter det lidet vi ere beærede med at kjende til Hr. F., troe vi rigtignok paa ingen Maade, at han kan hjælpe sig i en snæver Vending og derfor renoncerer vi gjerne paa, at han personligen skulde foretage den forfærdelige Vending paa Brohovedet, noget som jo iøvrigt vilde foraarsage ham den Bekostning at skaffe sig en Postkarleuniform, foruden sin Skovrideruniform; thi det er jo bekjendt, at det ved en Generalpostdirections=Skrivelse er gjort ham til ufravigelig Regel, ikke oftere at bestige Bukken for selv at agere Postkarl uden at være iført dennes Uniform. Det er saaledes aldeles vitterligt, at det foreslaaede Experiment vilde medføre et pecuniairt Tab; et aandeligt Tab stod vel ikke til at resikere. Vi bemærke slutteligen, at vi for vort Vedkommende ikke forstaae, hvad Hr. F. sigter til med sit lystige Hoved og "Vittigheders Spillen paa hans Bekostninge, saa meget skylde vi os imidlertid selv at erklære, at vi kun eengang tilforn har taget Ordet i denne Sag, som vi have erfaret med god Virkning, og at vi nu anden og sidste Gang skrive os som en Reisende med Personposten.