Politivennen, 1806-01-01
Om Tagdryp og nedgaaende Tagrendepiber. Allerede oftere er i disse Blade ivret saavel imod de udstaaende Tagspøjter, som man endnu hist og her i vore Gader see vedbeholdte paa nogle Bygninger, som imod de simple saakaldede Tagskæg, og derimod anbefalet de fra Tagrenden til Fortoget nedgaaende Tagrendepiber. Højlig var det at ønske, at Kjøbenhavn, hvis Politivæsen i senere Tid har modtaget saamange Forbedringer, maatte erholde en Politilov, der under klækkelig Straf gjorde Ende paa begge ovennævnte Uskikke, og paalagde Husejerne, ikke allene at forsyne deres Bygninger med Tagrende, men ogsaa med Tagrendepiber. Da en god Ting ikke kan siges for ofte, tillade man mig at understytte dette Ønske, med alle de Grunde, som af Sagen selv lade sig tage, om endog nogle af dem forhen have været yttrede i Politivennen. Man kan antage som en ungefærlig Opgivelse, at omtrent 58 af Københavns Bygninger endnu have Tagspøjter, og at omtrent 5 have simple Tagskæg, uden nogen Tagrende. Min første Grund er altsaa denne, at det er en Ubillighed imod de 7/8 af Husejere, der af Følelse for det Sande og Nyttige, for deres egne Bygningers Sir og for Fodgængernes, eller med andre Ord Publikums Bekvemmelighed og selve Sikkerhed, have bekostet Tagrender og Tagrendepiber, hvis Byen desuagtet skal taale den ovennævnte Vansir, samt Publikum, og deriblant disse veltænkende Husejere, mangle Bekvemmelighed og Sikkerhed, fordi Gjærrighed, Følesleshed eller endog en taabelig Haardnakkenhed, lader den øvrige Ottendel af Husejere vedblive at trodse med deres væmmelige Spøjter og Tagskæg. Her fortjener at anmærkes, at Københavns Jldebrand betydelig bar forøget Tagskæggenes Antal, da man nu i den afbrændte Del, især i de saakaldede Smaagader, seer næsten hvert andet eller tredie Hus under et fjendtlig Tagskæg, der saa meget mere fortjener Dadel, hvor Fortogene ere smalle. Da Tagskæggene ere af en endnu større Ubekvemmelighed og Usikkerhed for en Stads Jndvaanere, end Tagspøjterne, vil jeg først ber igjennemgaae disse. Tagskæg have efterstaaende slemme Følger: 1) J Regnvejr nedstrømmer heraf et helt Geled af Smaastrømme, der ved at falde fra en betydelig Højde, af 18 til 24. Alen, faae et stærkt Fald nok, til at foraarsage paa Fortoget langs det Hus, hvor denne Mangel eller Uorden har Sted, et Stænk, som strækker sig en til 2 Alen ud over Fortoget. Dette Stænk gjør ikke allene den nederste Del af alle paa Fortoget Gaaendes Klæder og Fodtøj vaadt, og, ved Blanding med Fortogets Skarn, Sandeller Støv, skident, men overstænker ogsaa Bygningens egen Fod, der til en vis Højde seer ud i sligt Vejr og en Tid efter som om den var overkastet med en rue Puds af Skarn. 2) Ved Blæst bliver Dryppet af Tagskæggene endnu mere besværligt, da det ikke iagttager sit ordentlige Fald, men falder snart hist snart ber, endog ud paa Kørebroen. Ogsaa vil Blæsten meget ofte kaste Dryppet ind paa Bygningens Udside, og paa dens Vinduer, til Ubehagelighed for Beboerne, og virkelig Skade for Ejeren selv. 3) For alle dem, som i Regnvejr eller noget efter samme ville eller skulle ind i disse Tagskægshuse er Ubehageligheden især stor, da de for at komme ind ad Porten eller Døren, eller op ad Gadetrappen, absolut maae vove sig midt igjennem det nedfaldende Tagdryp. Her kan, især hvor Døren er smal, eller den ene Fløj lukket, ikke engang en Regnskærm afværge disse store Vandplætter, der skæmme, ja tildels kunne fordærve Klæderne. Og det er dog altid Tilfældet, at mange af disse Personer ikke have Regnskærm eller ikke have den med. 4) Ved Tøvejr efter Sne og ligeledes ved Solmilden om Foraaret, møde ikke allene ved Tagskægsbygninger hine for Fodgængere under 1, 2 og 3 anførte Ulejligheder, men endog ofte i større Grad; og Ubebageligheden er da saameget større, som det derhos ofte er smukt Vejr, eller saakaldet Oventørre, da man ikke medhaver eller bruger Regnskærm. Dertil kommer den Ulejlighed 5) at hele Snemasser undertiden glide løs, og da de ikke af nogen Tagrende enten ganske eller tildels standses, nedstyrte paa Fortoget, hvor Fodgængeren, om endog Lykken er saa god, at den sparer Hoved, Ryg eller Skuldre, dog altid faaer et Pjask af Sne, Vand og Skarn, der tilsøler aldeles Fodtøjet og Nederdelen af Klæderne. Det kan ikke nægtes, at slige Sneskrid joogsaa, skjøndt meget fjeldnere, skee fra Bygninger, der have Tagrende, men her gjør netop Tørningen paa Renden, at Snemassen styrter ud paa Kørebroen, hvorimod den fra tagrendeløse Tage altid maae søge ned paa Fortoget selv. 6) Hver Vinter kan man paa disse Tagskægge see færre eller flere, større eller mindre Jstappe, der ved pludselige Vindstød, ved Storm eller ved brad Tø, løsnes og nedstyrte paa Fortoget, til stor Usikkerbed og Fare for de derpaa Gaaende, og allermeest for Børn. 7) Alle ovenmeldte Drypulejligheder forøges meget for de Gaaende, hvor Dryppet falder paa høje Gadetrapper, Kælderlemme, eller Kælderskure, (af dem vi desværre endnu ikke have faa), da de derfra stænke højere op paa de Gaaende, og endog sommesteds lige i Ansigtet. 8) Vil man eftersee Fortoget langs disse Tagskægsbygninger, da vil man finde at Brolægningen paa samme lider derved, da dette idelige Dryp aldeles bortskyller, til en stor Dybde, den Sand og Jord, der skulde binde Stenene. 9) Endelig bør nævnes denne højst skadelige Ulejlighed og Farlighed af Tagskægge, og som ene er nok til at gjøre dem til Gjenstand for en stræng forbydende Politilov, denne nemlig, at Tagstene, som af Storm eller Brøstfældighed komme i Glid, da de ikke standses af nogen Tagrende, nedstyrte paa Fortoget. Denne store Usikkerhed bedes især at maatte tages i Betragtning. Jeg kommer nu til Tagspøjter, og her er vel i Øjne faldende: a) at de ere en Vansir, der ikke allene skæmme Bygningen, men selve Staden i Fremmedes Øjne. b) at intet er fortrædeligere, end paa et Fortog, hvorfra man formedelst Vogne paa Kørebroen ikke kan vige ud over Rendestenen, og undertiden, formedelst andre Gaaende, ikke heller indad til Bygningerne, at nødes ind under et saadant nedvældende Bad, som man desværre endnu paa saamange Gader seer nedstyrte netop paa den Fliserække, hvorpaa den Gaaende allerhelst vandrer. c) Denne Ubehagelighed vorer i Blæst, da man end ikke ved rimeligst Beregning efter Faldets Love kan sætte sig i Sikkerhed, ved at undvige. 4) J Tøvejr og ved Solmilde indfinder sig ogsaa denne Ulejlighed ligesom i Regnvejr, uagtet den klare Himmel har bevæget de Gaaende til at lade Regnskærmen staae hjemme. c) Ligesom ved Tagskæggene seer man ved Tagspøjterne Jstappe, ja undertiden langt førere, hænge alenlange, og true med Saar og Død den Ulykkelige, paa hvem Skæbnen maatte nedsende dem. *) Da det er vanskeligt at eftersee et saadant udstaaende Stykke, og kjende dets Styrke eller Brystfældighed, kan det hændes, og er virkelig indtruffet, at et Stykke Tagtud er nedfaldet, og i denne Henseende bryde disse hæsselige Maskiner paa den Sikkerhed, der er saa ønskværdig paa en folkerig Stads mylrende Gader. Jeg haaber sikkert, at alle disse Grunde ville fremvirke det ovenfor ønskede Forbud. Vel nødtes herved nogle Husejere til at sætte sig i nogle Rixdalers Bekostning, men dette kunde ikke kaldes en Haardhed. Erfaring har viist, at det er omsonst at haabe slig nyttig Forandring af disse Mænds egen Fornuft eller Følelse for deres Medborgere, og i Sandhed man kan uden Uretfærdighed ønske enhver Husejer, der fra sit Vindue med en Ligegyldighed, der ligner Skadefrobed, seer sine Medborgere, for hans Skyld, lide Ubekvemmelighed, Skade paa deres Klæders, eller Meen paa Lemmer i større eller mindre Grad, medens han selv tager til Takke, naar han gaaer ud at gaae tør og tryg uden for de bedre Husejeres Vaaninger, - den føleligste Tugtelse. - Han har endda Aarsag til at takke, naar han slipper med Penge.