Berlingske Tidende, 1772-02-01
Fra den 1ste Januarii til den 29de Februarii 1772 ere her i Staden copulerede 115 Par, fødde 193/8 Drenge, 216 Piger, tilsammen 411; døde 154 Mænd, 129 Qvinder, 154 Dr., 122 Piger, tils. 559. Ere altsaa 148 flere Døde end Føde. De Døde ere bortrykkede af følgende Svaghedder: Alderdom 47, Alteration 1, Apoplerie 1, Barselseng 2, Beenskade, 1, Blodgang 1, Blodstyrtning 4 Brøstsyge 43, Brækning 1. Bylder 1, Druknede 4, dødføde 2, falden til Døde 1, Feber. 27, Flod 1, Forkiølelse 2, Forløftelse 1. Forstoppelse 1, Frisler 2, hastig død 1, Halsyge 1, Hidsig Feber 24, Hoste 2, Hovedpine 3, Hævelse 2, indvortes Svaghed 1. Jnflammation 7, Kigboste 4, Kopper 5, Kræft 1, Laarbrud 1, Marepiine 1, Mæslinger 2, Moersyge 2, Nyefødde 2, Obstruction 2, Slag 175, Svindsot 26, Tandvee 8, Tærende Syge 47, uangivne Svagheder 71, Vattersot 14, Venerisk Syge 1, Værk 1. ne og no Paris, den 27de December. (Beslutn.)(See Maaneds Tidenden for Januarii Maaned sidstl.)Men da Øyemærket af dette Skrift ikke er at undersøge, om den Russiske Keiserindes Hensigt mod Pohlen var fiendtlige om Republikens Fare var saa nær, saa vil vi herved en indlad os i nogen Beretning af Omstændighederne, og vi anmærke allene kortelig, at Russernes Jndmarsch i Pohlen i Aaret 1764 er bleven ønsket og begiert, ikke maaskee af nogle Pohlakker, men af Magnaterne, og af den mægtigste og beste Deel af den Pohlske Nation, og at paa den første Valg=Rigsdag blev vedde fleeste Stemmen den Begiering bifaldet, som blev gjort til Keiserinden om hendes Troppers Bistand, for at afhielpe Mangelen paa nationale Tropper, vi vil altsaa nu allene indskrænke os dertil, at forestille det Forhold, Stanislaus, som Konge, har iagttaget, og undersøge, om denne Herres Forhold har burder paadrage ham de bittre Bebreydelser, og den forhadte Omgang, som Pohlakkerne under Navn af Confordererede have taget sin Frihed til at vise mod ham. - Man mærke herved, at Kongen saa eenstemmig, som muelig, er bleven udvalgt, at han den 25de November 1764 høytidelig er bleven salvet, og at Kronnings Rigsdagen, som blev holden 10 Dage derefter, og som var ganske eenstemmig, bekræftede alt det som var skeet paa de tvende første Rigsdage, at alting derpaa blev fredelig afgjort ved en talrig Mængde Stemmer, og at man da hverken saae en Protestation eller formelig Opposition. De Confordererede have forekastet Kongen, en strafværdig Overbæren ved Russernes ærgierrige Udkast og ved deres skadelige Foretager der. Kan denne Overbærelse og vel allene formodes Hs. Majestæt skulle altsaa i Steden formed Berømmelse at ville regiere over en saa berømt som fri Nation; heller have viller befordre Pohlens foregivne Slaverie, og have været den fornemste Slave af det Russiske Herredomme, Hør den sunde Fornuft alt forkaster en Beskyldning, der maae man have imodsigelige Beviser, for at overtyde det upartieske Publicum derom, og alting indtil de mindste Handlinger stemmer overeens i at vise, at denne Beskyldning er ligesaa ugudelig som ugrundet. Vi vil med større Sandhed tilstaae, at Kongen har ladet ske Ærbødighed og Agt for den Russiske Keiserinde, og altsaa tillige for Russerne; men skulle han vel handle imod sit Hiertes fornemste gode Egenskaber, Billighed og Erkiendtlighed. Hvad har Hs. Mst. efter disse Tilbøyeligheders Drift gjort, Han har bortgivet Æres-Em Embeder, som han formedelst sin Kongelige Værdighed havde fri Magt til at uddeele. Han har ophøyet nogle Privatpersoner, som af Keiserinden vare ham recommenderede. Kongen har formaaet Republiken til at erkiende denne Princesse som Keiserinde af Rusland, hvilket og efter Kongens Anmodning er paa hans Kronnings Rigsdag med Forbehold af Republikens Rettigheder blevet fuldført. Hs. Mst. har desuden hiulpet til at begge Nationers Grændser i Ukraine ere blevne fastsatte. Denne Sag havde føylang Tid siden været omtvistet, og det symes af Viisdommen selv at være ham indgivet, at stoppe denne Uenigheds Kilde, som tidlig eller silde havde kundet blevet Aarsag til de største Ulykker. Disse ere alle Hs. Majests. Handlinger, som ere noget merkværdige, og er den vel en eeneste iblant dem, som af fornuftige Poblakker kan beskyldes for at geraade Republiken til Skade. Vi ville nu see, om Kongen har ladet see den Føyelighed, som man giver ham Skyld for, saasnart det kom an paa at efter give det mindste af Republikens Rettigheder. En det ikke da, at hans Kongelige Hierte, tillukt for alle andre Bevægelser, undtagen den af en Konges og Borgers Pligter, ey har kundet blive rørt af de heftigste Ansøgninger, eller bevæget af de stærkeste Trudsler. J Begyndelsen af Krigen med Tyrkerne have Russerne forlangt den Fæstning Kamminieck til deres Disposition; da dette havde kundet sætte Staten i Fare, saa har Kongen bestandig afslaget, dette Russernes Forlangende. De have dernæst villet tvinge Nationen til en Reconfoederation, hvilken havde paa en farlig Maade kundet opvække Uenighed i Republiken, og bringe Borgerne i Vaaben mod hinanden. Hs. M. har derfor ikke allene ey villet give sit Samtykke dertil, men og af alle Kræfter modsat sig de adskillige Forsøg og mangfoldige Bestræbelser, som Russernes Politik anvendte, for endog imod Hs. Msts. Villie at bringe denne Reconsoederation i Stand. Kongens Føyelighed imod Russerne har altsaa været klog, viselig og overlagt. Vil man indvende, at han har modsat sig de Confoedereredes Hensigter, Gierninger og Handlinger, og det mere end engang, da tilstaae vi det, men anmærke derhos : 1) At just disse Confordererede have bekiendtgjort: at Pohlen var af Russerne ganske overvældet; at Keiserinden Ambassadeur udgav sine Befalinger i Warschau som Souverain, og lod lod samme ved alle Slags Midler og i sær ved Soldater fuldfør re. Er det ikke naturligt heraf at slutte, at Kongen paa den Tid maaskee midt i sit Hof ikke var friere end de Pohlske Herre i deres Residentzer. J saa critiske Omstændigheder lader man ofte skee, eller fuldføres, hvad man ikke kan forhindre. 2) Skulle man ellers billigen laste Hs. Mst. derfor, at han har taalt, at den Russiske Minister og de Russiske Generaler søgte at adsprede eller svække de efter hinanden opkomne Confordrationer, Hvortil kunde disse Confoederationer bringe Repubilken? Hvad for en Fordeel have samme bragt, eller meget mere, med hvilke Vederstyggeligheder have de ikke opfyld Pohlen? Hvad Agt fortiente de Borgere som forstyrrede de res Fædrenelands Rolighed, og hvis Soldater, eller langt mere blodtørstige Slaver tegnede deres Skrit allene med Mord, Ødelæggelse, og lutter saadanne Udsvævelser, hvilke Fædre nelandets Velfærdt aldrig kan giøre nødvendige, og endnu mindre besmykke eller undskylde. Hvad for Agt skulle Kongen have for Undersaattere som frivillig have udvalgt og kronet ham, og hvilke han havde giver væsentlige Prøver paa sin Kierlighed til Fædrenelandet, paa Klogskab udi sine politiske Jndsigter ved saa nyttige og roesværdige Stiftelser, som han i den alt for korte Tid fra hans Val indtil Stats-Forandringen allerede har anlagt. Naar er det imidlertid, at Hs. Majestæt har brugt Riissernes Hielp i Mangel af andre Tropper, uden naar det kom an paa hans egen Persons Conservation, uden naar de Confordererede have ikke undseet sig ved at berøve ham sin Subsistance, da de have plyndret og ødelagt hans Godser og Appanager. - Endelig da de, medens deres værdige og retmæssige Konge levede, have dristet sig til at erklære Thronen ledig; - hvilken en høyst dydig Bestræbelse ja vi maae sige, hvilken overmaade stor Patriotismus! naar en Konge møder Undersaatternes mangfoldige Fornærmelser, som ere ham Ærbødighed og Troeskab skyldige, allene med Taalmodighed og Moderation. Ach dersom ikke Kierlighed til Fædrenelandet, dersom ikke Venskabs Følelse imod hans Brødre, i hvor troeløse de end have været, havde beholdet Overhaand i hans ædelmodige Hierte, over hans egen og hans Rettigheders Vedligeholdelse, hvad for Midler viste sig da ikke for denne ulykkelige Konge til at hævne sig paa et utaknemmeligt Fædreneland, at straffe oprøriske Borgere. Der givet saadanne Midler, som en høy Statskunst i Hast kunde have opfundet. Vi vil ikke her anføre dem; men der var et Middel, hvilket var saa meget naturligere at bruge, jo nærmere det var at gribe til, og jo lettere det var at udføre. Den Russiske Keiserinde vil undertvinge Pohlen eller giøre den sig skatskyldig, dersom man skal troe de Consoedererede; er det Kongens standhaftige Bønner og Modsættelser, er det de bestandige og utroelige Skaanseler, som Hs. M. imod fine grusomste Fiender vil bruge; eller er det de Confordereredes Styrke, er det deres Financer; er det deres politiske og militairiske Talenters Overlegenhed, som have opholdet eller ganske hindret den Russiske Keiserindes Projecters Udførelse, hendes Hensigters Opfyldelse. Man kan derved ikke staae i Tvivl. Dersom Ruslands Hensigter have været fiendtlige, da har Republiken Kongen allene at takke for den Fordeel, at Poblen endnu paa en Slags Maade er til, og at den igien kan antage sin naturlige Beskaffenhed. Et modsat Sindelang, et andet Forhold af denne værdige Prints, skulle snart have sat det i Værk, som man stillede sig an at være forskrækket for, nemlig at Pohlen ganske var bleven bragt under Aaget. Trængt og hindret paa den eene Side af en fremmed Magt, men en Mage som er hans Ven; undertrykt, fornærmet paa den anden Side ved Brødre, ved uretfærdige og grusomme Borgere; kan da vel en Prints endnu være tvivlraadig? Bevæger ikke alting ham til at foredrage en godgiørende Magt som har opoftet sin Omhue og Skatter for at giøre ham til Konge, som formedelst sin egen Roes er forbunden til at vedligeholde den Krone paa hans Hoved som den var i Stand til at sætte paa ham Hvilke mægtige Grunde foreene sig til den store Keiserindes Fordeel imod en Mængde utroe og Barbariske Borgere, som fordriste sig til at fornærme og ey ville erkiende en Konge, som de frivillig have udvalgt, og som den almægtige Gud uden Tvivl har villet give Pohlen, for igien at oprette og bestandig giøre Pohlens Velfærdt. Det var altsaa Stanislans allene forbeholden at give Verden saavel som Pohlakkerne dette høye Exempel paa Trofasthed, Standhaftighed og Ædelmodighed. Vi have nu uden Tvivl sagt nok derom, for at forsvare Kongen for et billig og upartisk Publict Domstoel. Vi have allene villet bevise hans Uskyldighed for saadanne Siæle, som ere i Stand til at agte høyt og beundre hans Dyder. - Naar man eftertænker, hvad vi have sagt, og alt hvad som siden nærværende Stats Forandring har tildraget sig i Pohlen, maa man da ikke dømme, at de Confordererede, i det de have overladt sig til adskillige Affecters Rasenhed, have i deres Hierter qvalt den eneste Affect, som havde kundet forsvare, at de grebe til Vaaben, den Affect at redde sit Fædreneland fra en fremmed Magtes Undertvingelse. Desuden, da de Confordererede fornærmede deres Konge, og toge sig Frihed til at øve mod ham saadanne Udsvævelser, som man neppe skulle torde begaae imod en Usurpateur eller Tyran, da de ødelagte og ruinerede deres eget Fædreneland, brugte de da vel de viseste og sikkerste Midler til at undgaae Republikens Ødelæggelse? Vi kan langt fra en med Vished troe, at alle Magnaterne i Pohlen, at de dydige og virkelig patriotiske Adelsmænd, at den sundeste Deel af Nationen har villet, eller og ikkun undskyldt, denne lige saa afskyelige som ubesindige Statskunst. Men er det vel i slige Omstændigheder nyk, ey at tage Deel og at misbillige, ere blotte Ønsker nok, er det alt det, som Pligt imod Fædrenelandet kan opvække til, er det alt, hvad Ære, Menneskelighed, Fornuft kan fordre - Men denne Betragtning ville føre os til alt for vidtløftige Forklaringer. Vi ville lade det blive ved at sige: Dersom den Pohlske Nation af gyldige Aarsager har været. været forskrækket for Ruslands Hensigter; dersom Troppernes vedvarende Ophold var for dette Val ligge saa foruroeligen de, som farlig, viiste da Statskunsten, denne saa vidtløftige og paa Hielpemidler til Menneskers Lykke og Ulykke saa frugtbare Videnskab, Pohlakkerne, disse misfornøyede Patrioter, ingen reen Ven, intet i det mindste taaleligt Middel til at udvirke Russernes Tilbagemarsch, at giøre den indvortes Rolighed sikker, og at anvende denne lykkelige Rolighed til Fordeel ved at opsøge og forbedre de Misbrug, de forskrækkelige Forbryde, ser, som anstikke alle Greene af Republikens Forvaltningsande Borgere, Folk, som ingen anden Jnteresse havde haft end Fædrenelandets Velgaaende, skulle ufeylbarlig ikke have man let Midler dertil. Der var iblant andre eet, som er lige saa simpelt som naturligt; dette var at sætte Kongen i den Tilstand, at han kunde ganske forlade sig paa sine Undersaatteres Kierlighed og Troeskab; det var paa tilbørlig Maade at forestille ham Nationens Foruroligelse; det var at betroe i hans Hænder af Statens physiske og moralske Styrke. Det var endelig, efter bemeldte foregaaende lige saa vise som væsentlige Jndretninger, at giøre denne Monark til en Værge og Borgen hos Republiken og dens Allierede for al den Ulykke som kunde møde samme. Dersom Mistroe til en Konges Troeskab, som alt førende sin Ophøyelse var formedelst sine gode Egenskaber ærværdig dersom alt hvad af hans Forvaltning i den korte Stilhed, man fra hans Kronning lod ham have, er til Pohlens Fordeel og Roesværksat; dersom endelig den Ærbødighedsfulde Fortroelighed, som naturligviis alle andre Mennesker end Pohlakkerne have til en værdig Konge, ikke havde kundet tilfredsstille Nationen, eller meget mere dens foregivne Patrioter, saa skulle det Fyrster, som ere Poblens Naboer, enten som dens Venner eller som saadanne, hvilke det er angelegent, at holde den Russiske Magt i Ligevægt, saa skulle længere fraliggende Souveraine. som dog i denne Sag havde ligesaa stor Jnteresse, ikke have afslaget en retmæssig og formelig forlangt Mediation. - Dette er de Hielpemidler, som Viisdom, Ære, Pligt, Statskunst, tilbød, sande over deres Fædrenelands Skjebne bekymrede Patrioter. Den Plyndren, Myrden og Ødelæggelse i Statens Skiød, den Tyrke=Krig, som gjorde Russernes Ophold i Pohlen nødvendig og fordobblede sammes Antal, deslige politiske og til at forekomme Republikens Undertvingelse anvendte Midler, fremlægge aabenbare for Verdens Øyne, hvor disse Patrioter ere, hvad for Ønsker og hvilke Tilbøyeligheder have sammenrottet disse Pohlakker, som under Navn af Confordererede ødelægge deres Fædderneland, som længe vil beklage, at det har bragt dem til Verden. - Men de allerstørste Ulykker have maaskee deres Grændser, naar Velgierninger ey ophøre, naar Lasterne tiltage, da trykker mestendeels Byrden af Samvittigheds Angest, og bliver ganske vist utaalelig for Mennesker. Da skeer det i det mindste, at deres Blindhed adspredes, og ladet dem see den Skiændsel, hvormed nedrige Sinds=Bevægelser, har været i Stand at skiule dem. Ach at Pohlens troeløs Børn maatte alt være nær ved dette for dem ganske vist for skrækkelige, men for vort ulykkelige Fædreneland forønskede Øyeblik. - Store Gud, du som seer ind i vor Hiertes Grund, du kiender Stanislat Hiertes Reenhed. Din Naad har givet os ham til Konge; lad ham fuldkommen regiære over sit utaknemmelige Fædreneland; han vil allene ved bestandige Velgierninger hævne sig paa samme. Ja store Gud vi tvivle ikke paa, i hvor strafskyldige de og ere, at jo disse unaturlige Børn med Bludsel skal falde ned for hans Fødder, og deres Konge skal endnu agte sig lykkelig naar han seer, at hans Fiender ere blevne igien Borgere, og ikke meere vil vil vise sig som hans Medbeylere, undtagen i en reen Kiærlighed til Fædrenelandet, i Godgiørenhed, i Menneskelighed. Fred og Lyksalig hed skal da følge paa Ulykker og Vederstyggeligheder. Hiin store Keiserinde, som allene en kunstig Bagtalelse har kundet udgive for vor Fiende, for stor til at hævne sig, men ædelsindet no i at tilgive Fornærmelser, stormodig, viis nok til at indskrænke sin Længsel i den søde Roes, at giøre alle lykkelige, skal give Pohlen igien tilbage til Pohlen, og vil at denne Republik under den værdige og heste af deres Kongers faderlige Omsorg igien skal kunde opleve og komme igien i Stand fra dens ulykkelige Tilfælde. Tillæg. Sag vare da vore Ønsker for vort ulykkelige Fædreneland, og vi vil tilstaae det, vi begyndte at troe, at de skulle blive bønhørte, paa det vore Ulykker kunde faae en Ende- Havde vi nogen Tid kundet forudseet, at vore forskrækkelige Borgere ikke vare tilfreds med at have øvet Mord og Røverier, at Pohlakker skulle have dristet sig til at begaae den skammeligste og forskrækkeligste af alle Udsvævelser: De have viller myrde deres Konge, og denne ulykkelige Herre har allene for sine beklagelseværdige Dages Vedligeholdelse, at takke det guddommelige Forsyn, som i hans Hierte har seet lutter Dyd og Uskyldighed, da hans Brødre, hans Medborgere derudi ville læse Forbrydelser. O J retsindige Pohlakker, værdige Patrioter, hvilken stor Smerte slaaer Eder nu til Jorden; føl J det, hvad Eders Pligter have været; dømmer, om Eders Brand satte Fædreneland intet var berettiget til at fordre af Ef der uden Ønsker. Seer den gamle Roes, som er saa kostbar, saa velfortient, den Roes som gjorde Republiken stor, seer den udslukt, eller i det mindste besmittet med en forskrækkelig skiændig Gierning. Dette er altsaa den gruelige Virkning, den forhadte Følge af en borgerlig Krig, af en ved Egennytte og Forbrydelse foraarsaget Stats=Forandring. Ach! troeløse Borgere, dersom J ikke kunde med Lykke og med Ære ende Eders forskrækkelige Forehavender, saa maatte J frasige Eder samme, J maatte i det mindste uden Skam fortsætte dem - Hvad er ikke det Sværmerie i Stand at udrette, i hvilke Forvildelser fører ikke den første Forvildelse Menneskene? Borgere vil overtale sig til at troe, at deres Fædreneland er i Fare, og for at bevare det, bringe de i Steden for simple og lette Mod Midler, Jld og Sværd midt ind i dette samme Fædreneland, endnu endnu ikkeviise nok til at anvende dette grusomme Middel i det mindste dertil at forskaffe sig Frygt og Ærbødighed, at fortiene Agtelse, Venner, Bistand, overlade de sig til skammelige Gierninger, for hvilke Naturen selv skielver. Ulykkelige Rige, for at læge dig fra et indbildt Onde, have dine Børn ødelagt dig, og da hemmelige Venner og bekiendte Allierede, rørte mere af dine Ulykker end af deres Rettigheder, tilbyde sig disse Barbarer, for at hielpe dig, lader en nye Forbrydelse, en afskyelig Forbrydelse og Uvillighed fremtræde i Steden for Med liden d. Da dine grusomme Børn nær havde myrdet deres Konge, hvo er da den Fyrste, hvilken Magt er det, som vil værdige dig at tage Deel i din Skjæbne. Ach skulle der endnu findes een, som ville have med det ulykkelige Pohlen at giøre, saa skulle det uden Tvivl allene være for at staae dens Konge bi udi den forskrækkeligste og retfærdigste Hævn. Fles