Aarhuus Stifts-Tidende, 1846-11-11
Fædrelandet. Hertugen af Augustenborgs Constitutions forslag i den slesvigske Stænderforsamling gaaer ligefrem ud paa: 1) at Hertugd. Slesvigs og Holsteens Landsrettigheder i tidsvarende Form udvikles dertil, at Hertugdømmernes Stænder erholde en besluttende Stemme, saavel ved Paalæggelsen og Anvendelsen af Skatterne, som ogsaa ved Lovgivningen; 2) at Hertugd. Stænderforsamlinger, efterat de næste Valg ere skeete, sammenkaldes i Forening, og at der forelægges denne Stænderforsamling - hvori dog det slesvig-holsteenske Ridderskab, istedetfor den hidtilv. Delegering, repræsenteres efter en mellem samme og Regjeringen truffen Overeenskomst – et til ovenst. Grundsætninger svarende Constitutions-Udkast, om hvilket den saaledes fuldk. const. Forsamling vilde have at komme overeens med Regjeringen." Dette Forslag, der, som man seer, ikke mangler sin aristoratiske Reservation i Overeensst. med Hertugdømmernes gamle Landsprivilegier, motiverede Hertugen ved at henvise til, hvorledes alle fire Stænderfors, siden 1838 have attraaet en Udvikling eller Forandring af den bestaaende Stænderinstitution, deels ved at andrage paa Udvidelsen af deres Virkekreds og paa deres Forening, deels ved at behandle de indgivne folkelige Constitutionsandragender. Dette er - sagde Hertugen – et meget betydningsfuldt Moment og Beviis for, at den intelligente Deel af Folket har den Overbeviisning, at Stænderinstitutionen i sin nuværende Skikkelse hverken svarer til Fornøden hederne eller til de Ønsker og Forventninger, man har næret om den. Hos Mange kunde vel en vis Nyhedsyge foranledige Ønsket og Forandring af det Bestaaende, imidlertid gjælder dette sikkerligt ikke om Fleertallet, og det er ogsaa her saameget mindre at antage, som der blandt dem, der have erklæret sig for en Udvikling af vor Stænderinstitution, findes en stor Deel af de meest intelligente Mænd i Danmark saavelsom i Hertugdømmerne. J den slesvigske saavelsom i den holsteenske Stænderforsamling har man næsten været eenstemmig i det Ønske, at Hertugdømmernes Stænderforsamlinger maa blive forenede; ogsaa i de danske Stænderforsamlinger var dette Tilfældet. De tvende Mænd, som der have andraget paa en Forening af de danske Stænderforsamlinger og en videre Udvikling af Stænderinstitutionen, nemlig den forhenværende Stænderdeputerede og nuværende kgl. Commissarius Bang, og den nuværende Cancellideputerede Algreen-Ussing, høre vist til de intelligentere Mænd af det danske Folk. Men det ligger ogsaa meget nær, at naar man seer hen til de hidtilværende Resultater af Stænderinstitutionen, maa hos Enhver, hvem Landets Vel ligger paa Hjertet og som er i Stand til at danne sig en Dom over Stænderinstitutionens hidtilværende Udvikling - det ligger nær, siger jeg, at hos enhver Saadan maa opstaae den Overbeviisning, at Stænderinstitutionen i sin nuværende Skikkelse er forbunden med mange Misligheder. Hvor ofte have ikke Stemmer reist sig om at Regjeringen ikke fulgte Stændernes Raad? J mange Tilfælde ligger Grunden hertil ikke hos Regjeringen, men i Jnstitutionen selv; Jnstitutionen er af den Art, at det for Regjeringen undertiden er umuligt at gaae nærmere ind paa Stændernes Raad og Andragender. Ogsaa give de kgl. Kundgjørelser, et tydeligt Beviis herom. Dette forklarer sig meget let, naar man gaaer noget nøiere ind paa Forholdene. Stændernes Opgave er nemlig nærmest en dobbelt, deels at raadslaae over de dem forelagte Lovudkast, deels at gjøre selvstændige Andragender. Stænderforsamlingerne have tildeels at beraadslaae Love, som ere fælles for Kongeriget og Hertugdømmerne, dernæst have de ogsaa at raadslaae om Love, som blot udstedes for Kongeriget eller for Hertugdømmerne alene. Hvorledes er det nu muligt, at fire Stænderforsamlinger, som slet ikke staae i nogen Forbindelse med hverandre, kunne udtale en ligelydende Mening om een og samme Lov, Lad os i saa Henseende tage et særegent Exempel og gaae tilbage til et for Kongeriget og Hertugdømmerne fælles Lovudkast, nemlig til det og almindelig Værnepligt. For to Aar siden blev det forelagt de 4 Stænderforsamlinger. Hvorledes er det nu muligt, at 4 forskjellige Stænderforsamlinger kunne saaledes raadslaae om et sligt Lovudkast, at Regjeringen ved Lovens Udstedelse kan følge hver enkelt Forsamlings Raad? Her indtraadte det Tilfælde, at hver Stænderforsamling ikke alene udtalte en forskjellig Anskuelse over Lovens enkelte Details, men at hver enkelt Stænderforsamling opstillede et ganske forskjelligt Princip, hvorpaa Loven burde hvile. Regjeringen var aldeles ude af Stand til at udstede Loven, forsaavidt den vilde give Stændernes Andragender Gehør, thi havde den villet følge den ene Stænderforsamlings Raad, saa havde den maattet forkaste de tre andres Raad, hvormed disse vilde være blevne høist utilfredse, og havde den antaget noget af alle 4 Andragender, saa vilde deraf være fremkommet en broget Blanding. Dette havde til Følge, at det saaledes behandlede Lovudkast blev overgivet en ny Commission til Omarbeidelse og Modificering. Lovudkastet er nu atter paany forelagt; hvilket Resultat deraf er at vente, er vanskeligt at sige; men i ethvert Tilfælde kan man antage, at det vil være umuligt for Regjeringen at lade det udkomme som Lov saaledes som hver enkelt af de fire Stænderforsamlinger ville anholde derom. Enten bliver der taget Hensyn til den enes Anskuelser og følgelig ikke til de tre andres, eller til noget af hvers Anskuelser, eller Regjeringen bliver nødt til ved Lovens Udstedelse at gaae ud fra en ganske selvstændig Mening." – "Det samme gielder med Hensyn til Stændernes Andragender. Det er indtruffet, at Hertugdømmernes Stænderforsamlinger have andraget paa Noget, som de danske Stænderforsamlinger have erklæret sig imod, saaledes som dette f. Ex. var Tilfældet med Andragendet om en Forening af Hertugdømmernes Stænderforsamlinger og angaaende Toldoverskuddet. Til andre Tider have derimod de danske Stænderforsamlinger andraget paa Noget, som Hertugdømmernes Stænderforsamlinger have erklæret sig imod, saaledes som dette f. Ex. var Tilfældet med det fra dansk Side gjorte Andragende om en fælles Overbestyrelse for Kirke- og Skolesager. Desuden er vel at lægge Mærke til, hvorledes Stænderinstitutionens nuværende Indretning har givet Næring til mangen, national og politisk Strid, og vi kunne overhoved i denne Henseende ikke vide, hvorhen Jndretningen under lignende Forhold endnu vil føre."Der maa gives Stænderinstitutionen en snarlig Udvikling. Og naar man fra alle Sider er enig heri, saa er Spørgsmaalet, hvilken Udvikling det er, som svarer til Alles Rettigheder, Trang og Ønsker. Altsaa er det Pligt for Enhver, der mener det godt med Landets Vel, at han i denne Henseende opnaaer en begrundet Anskuelse, og navnlig er det Forsamlingens Pligt at danne sig en saadan Anskuelse, og, naar den har opnaaet den, at udtale den. Eller skal man, naar man er enig om, at det Bestaaende ikke meere tilfredsstiller, overlade det til Tilfældet, hvad der skal træde i dets Sted, Efter min Overbeviisning tør vi ikke med lukkede Øine gaae Fremtiden imøde, ikke klynge os fast til det, som er hjemfaldet til Tiden, men vi maa gribe ind i Tidens Hjul og tydeliggjøre os, hvad Fornødenheden fordrer, vi maae tydeliggjøre os dette, medens det endnu er Tid, for at det ikke ved tilfældige Sammenstød bliver umuligt at følge en rolig og lovlig Udviklingsgang. Historien giver os mange Exempler herpaa. Hvor det gjælder et Folks helligste Rettigheder og dyrebareste Jnteresser, nemlig dets Lands Selvstændighed og Nationalitet og dets grundlovlige Rettigheder, der maa et saadant Folk i Sandhed ogsaa have Ret til at tale et Ord med. Forsaavidt, vil man see, kunde denne Hertugen af Augustenborgs Motivering af hans Constitutionsforslag ligesaa godt omfatte hele Monarchiet som blot Hertugdømmerne. Han anfører kun endnu, at hans Forslag ogsaa har en retlig Grund, nemlig "Landsrettighederne og Grundloven af 1460, der, som han siger, ikke alene bestaaer endnu til denne Time, men at paa den hvile ogsaa Hertugdømmernes statsretlige Forhold og de Stænders Rettigheder, der i tidligere Aarhundreder paa fælles Landdage have raadslaaet om Landets Vel og udøvet Skattebevillingsret. Og disse Rettigheder ere ikke tabte og kunne ikke tabes, de have kun hvilet, og maae atter i tidsvarende Form træde ilive. Hvad enten nu Danmark skulde have lignende Rettigheder eller ei, og uden her at tale om deres Gyldighed for Hertugdømmerne, saa kan deraf dog vel ikke udledes nogen Umulighed for Danmark til at opnaae alt, hvad Hertugdømmerne i saa Henseende kunne opnaae. Tvertimod er det vist, at Christian den Ottende aldrig vil kunne give Hertugdømmerne alene, men vel i Forening med Danmark, en constitutionel Forfatning. (Khvnsp.)