Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1826-04-20
I Keiser Alexanders nylig i London udkomne Levnetsbeskrivelse, læses blandt andre følgende Karakteertræk, som beviser med hvilken Deelikatesse han vidste at uddele Velgjerninger. Da han til Belønning for Fædrelandets Forsvar i Krigen 1812 ophøiede den brave Kutusow til Fyrste af Smolensk, fulgte tillige en kostbar Juveel af den keiserlige Krone, hvis Plads igjen udfyldtes af en Guldplade, hvori Navnet Kutusow prunker. Mere sindrigt har vel aldrig nogen Fyrste ydet sin Tak. - Som da Alt skal være overnaturligt i vore Dage, har Man ogsaa en heel Deel vidunderlige Jagttagelser ved det keiserlige Dødsfald, hvoraf følgende Prøver maa være tilstrækkelige. Hele den sidste Nat før Afreisen fra Petersburg tilbragte Keiseren med Bønner, ofte knælende, i Alexander=NewskyKlosteret og i den kasanske Kathedralkirke. J det første underholdt han sig længe og meget med Metropoliten Seraphim og nogle Munke. Han hørte med Deeltagelse den Førstes Beretning, at en af Munkene for nylig frivilligen havde underkastet sig den muligst strænge Levemaade, og besluttet at henleve Resten af sine Dage i sin i Klostermuren udhulede Grav. Han lod sig selv i hiin Nat føre til denne Munks Celle, og talte nogle Minuter huldrigt med ham. Da han den 13de meget tidligt ved Solens Opgang passerede Slagdommen, lod han sin Reisekalesche holde strax bag ved samme, reiste sig heelt op og saae et godt Qvarteer til alle Sider tilbage til Residentsen, ret ligesom om en Anelse forkyndte hans Hjerte, at det var sidste Gang. Da han denne Morgen indtraf til Carskojeselo, reed han rundt omkring i sammes Omegn, som om han for stedse vilde tage Afskeed med dette ham i denne Verden dyrebareste Sted, imedens hans Reisekalesche allerede længe havde i staaet forspændt ved Paradetrappen. Paa sin Kammertjeners Spørgsmaal, naar Man torde vende ham tilbage igjen, svarede han, visende paa Frelserens billede: "Det veed kun han allene. – J en Octobernat henved to Tiet mer efter Midnat saae (det fortæller Man i det mindste, mange af Taganrogs Jndvaanere over den keiserlige Bolig to Stjerner, som i Begyndelsen vare langt fra hinanden, men derpaa nærmede sig til hinanden og atter igjen adskiltes. Dette skede tre Gange; derpaa blev den ene af dem til en stor lysende Kugle, som ganske bedækkede den anden; men inden kort Tid faldt ned og blev usynlig, hvorpaa ogsaa den anden Stjerne lidt efter lidt forsvandt. Dagen før sin ulykkelige Reise til Krim, Kl. 4 om Eftermiddagen, skrev Keiseren et Brev til sin Moder. Ved en forbifarende Sky formørkedes pludselig Horizonten saa meget at han befalede Kammertjeneren at bringe Lys ind; imidlertid klarede Himlen sig op igjen, og Solen begyndte at skinne. Kammertjeneren traadte ind og spurgte om han maatte tage Lysene bort? Hvorfor, spurgte Keiseren. Hos os Russer, svarede den første, holder Man for, at det betyder en Ulykke at skrive ved Lys om Dagen. Keiseren: Hvad slutter Man da deraf, sig Sandheden; du mener vist, at den, som fra Gaden seer Lys her, troer at her ligger en Død, Kammertjeneren: Saaledes er det Deres Majestæt, Keiseren: Saa tag Lyset bort. - Strax den første Aften efter Tilbagekomsten fra Krim erindrede Keiseren sig denne tidligere Samtale med sin Kammertjener. Da han saae ham, sagde han til ham: "Fedor, de Lys, som jeg den Gang befalede Dig at tage fra mit Skriverbord, komme mig ikke af Minde, de tyde paa min Død, og skulle brænde for mig. Paa Alexanders Dødsdag indfaldt i Taganrog en saa usædvanlig tyk Taage, at Man ikke kunde see tre Skridt for sig; de ældste Mennesker erindrede sig ingen lignende. J det Moment, da det første rystende Dødsbudskab den Decbr. indtraf til Petersburg, havde en Afdeling af det preobraschenskiske Regiment den indre Vagt i det keiserlige Slot. Paa Overofficerernes Ringkraver vare de Ord antydede: Den 19 Novbr. (den 1 Decbr. 1700) Det var Aarsdagen for Slaget ved Narva. Mange Jagttagere ville bemærke, at Tallet 12 ved de vigtigste Begivenheder i Alexanders Levnets- og Regjeringshistorie spiller en udmærket Rolle, saaledes blev han født den 12 December gammel Stiil, den 12 Marts besteeg han Tronen, som han besad i næsten 2 Gange 12-24 Aar. Han op naaede en Alder af 48 Aar: 4 Gange 12-48. J Aaret 1812, i hans 12te Regjeringsaar, skeete Napoleons Jnvasion i Rusland med 12 forbundne Folkeslag, som den 12 Juni 1812 første Gang betraadte Ruslands Grændse. Strax den første Dag efter det indtrufne Budskab om Keiserens Død, blev følgende Anekdote, hvis Sandhed er, ubetvivlet, almindelig bekjendt. Ved Aflæggelsen at Hyldingseeden for Cesarewitsch Storfyrst Constantin bemærkede Man med paafaldende Deeltagelse en Soldat af Chevalier=Garderegimentet, som overgav sig til den heftig ste Smerte, bitterlig græd og ikke paa nogen Maade vilde lade sig trøste. Han bekjendte for dem som omringede ham følgende: "For nogle Aar siden havde jeg en Dag Post ved den store Sommerhaves Port. Overvældet af den stræng Kulde sov jeg ind, og blev vækket af den høisalige Keiser selv, der med al mulig Sagtmodighed viste mig Storheden os af min Forseelse og gav mig den befaling, ikke i mit hele Liv at aabenbare nogen noget derom, sigende, at om jeg nogensinde brød denne Tavshed, berøvede jeg ham Muligheden af at redde mig.