Den Vest-Sjællandske Avis, 1836-02-16
22de Aarg. lille No. 14. at el ler: Hlagelse Ugeblad. Redigeret af Pastor, Ridder Bæstholm. Trykt og forlagt af Peter Magnus Tirsdagen den 16. Februar 1836. Med Kongelig allernaadigst Tilladelse, at forsendes med Brevposten i Danmark og Hertugdømmene. Daniel O'Connels Optøier. O'Connels Utrættelighed har i de sidste Dage ligesom overbudt sig selv. Om Mandag Morgen og Middag holdt han lange Taler ved offentlige Anledninger i Dublin. Onsdag Morgen derpaa ankom han med Dampskibet til Liverpool, hvor han ligeledes holdt en umaadelig lang Tale, og kort derefter kom han til Birmingham, hvor han atter perorerede blandt Reformerne. Selv hans heftigste Mod standere maae beundre Mandens legemlige Kraft og hans Stentorstemme. Beretningerne lyde forskiellige om hvorledes han blev modtaget i England Hans Ankomst til Liverpool opvakte et stort Røre, og henimod 40,000 Mennesker, for det meeste Jrlændere, havde forsamlet sig for at modtage ham Plakater vare opslagne overalt, fra Altanen paa hans Hotel tiltalede han Forsamlingen, hvilken synes meest at have bestaaet af de laveste Folkeklasser. Denne Sammenstimlen var til Hinder for Forretningernes Gang, og da O'Connell kort derefter tog de offentlige Indretninger i Øiesyn, saa blev han i Børsens Læsekabinet modtaget med Kulde. His og her hørtes nogle Hurraraab, men Piben og Hylen fik Overhaand og det gik meget stormende til Anti-O'Conneliterne raabte: Hertugen af Wellington, Sir Rodert Peel, Kirken og Kongen leve og udbragte et tre Gange gientaget Pereat for General-Tiggermanden (Big-Beggerman) som O'Con nel kaldes formedelst hans irlandske Subsidie. - O'Conneliterne og deres Chef maatte tilsidst rømme Pladsen, og søgte at trøste sig for denne Modtagelse ved et stort Diner, hvori 800 Personer toge Deel, hvilket ikke er saa meget da der boe 70,000 Katholiker i Liverpool. Giæsterne var for det meeste af Middelklassen, paa nogle Radikale nær af det nye Municipalitet; ogsaa saae man der det liberale Parlamentslem for Liverpool, Hr. Ewart; Raadsherren, Rathbone, førte Forsædet. Over Præsidentstolen var Rigets Krone anbragt med den irlandske Jndskrift, Cad milde falte (Hundrede Tusinde Gange hilset). Jmedens O'Connel holdt Talen, yttrede sig hist og her Utilfredshed, og en Trompeter, som var bestemt til at blæse en Tusch til Toasterne, maatte støde i sit Jnstrument for at overdøve Oppositionen. Tilsidst maatte Raadsherren stige op paa Bordet for at formane de Herrer til at være roelige, og Resultatet blev, at Allarmisterne bleve kastede paa Døren. O'Connel talte med megen Enthusiasme om sit sædvanlige Theema; men nævnede ikke Overhuset. Han forlangte intet andet for Jrland end Retfærdighed og lige Rettigheder, thi saae kunde de 3 Kongeriger trodse hele Verden. J Birmingham levede man høit, thi her blev O'Connel beværtet af Cheferne for den politiske Union, Attwood og Müntz Mange Parlamentslemmer, hvoriblandt Hr. Hume og Doktor Bospring, toge Deel i Dineet. Den Tale, han holdt i Liverpool fyldte i de store engelske Aviser 7 Folio Spalter. Den indeholdt vel ikke meget Nyt, men den viser med hvormegen Konst han forstaaer at anbringe Variationer ved det samme Æmne, Han har tilforn holdt Taler paa brittisk Jordbund, men han synes at have nu bedre fattet, at man ikke kan tale til et brittisk Publikum som til et irlandsk og han havde meget nedstemt den revolutionaire Tone. Ogsaa i Birmingham berørte han knap Reformen af Overhuset, enten fordi han har bemærket, at denne radikale Jdee ikke finder nogen Jndgang hos Folket, eller fordi Ministeriet havde fra raadet ham det. J den Tale han holdt i Liverpoofra Altanen, og som var saa temmelig beregnet for Menigmand, omtrent 20,000 Mennesker vare forsamlede, beklagede han ikke at være kommen før da han gjerne vilde have holdet sit Jndtog i Spidsen for, eller i Slæbet af de gode Liverpoler. Man kalder mig, faade han, den store Besværger af de Torys; men jeg er ikke Herre over Vind og Veir Han var kun en Kiæmper for at befordre borgerlig og religiøs Friehed, paa den Bane, som Naturen, og ifald det ikke var for meget sagt, som Gud havde anviist ham. Vel havde han anvendt den største Deel af sit Liv til Forsvar for Katholicismen, ikke fordi han selv hører til denne Sekt, men fordi den største Deel af Jrlands Folk er katholsk (Saaledes. - Hvorledes mon denne Yttring vil blive optaget i Jrland?) Han skildrede Parlaments og Korporations-Reformerne, som nødvendige Følger af den katholske Emancipation; men der var langtfra ikke udrettet nok; Liverpool havde vel en ægte Patriot til Repræsentant i Hr. Ewart; med dens anden Repræsentant Lord Sandon, som har kaldet O'Connel Konge af Jrland og Prætenden til England, og som er en Tory, angreb han haardt Som en ægte Radicaler holdt han Udvidelsen af Valgfriheden og Hemmeligheden ved Voteringer for nødvendige Betingelser for Valgenes Reenhed og tillod sig derved en svag Hentydning paa Overhuset. Det er høist mærkværdigt, at han sagde, at han var bemyndiget til, af det irlandske Folk, at erklære, at den Plan at ophæve Unionen, var ganske opgivet; men Unionen havde hidindtil kun staaet paa Papiret, og alene Retfærdighed kan forskaffe den Virkelighed, og han tvivlede ikke paa at erholde Retfærdighed i den næste Session. Ved Giæstebuddet udbragte han først Kongens Sundhed, under hvis Regiering ingen Krig var bleven ført under hvis Auspicier Slaveriet var blevet ophævet og Parlaments- og Kommunevæsenets Reform vare komne de to Kongeriger tilgode, hvilket han haabede at ville blive snart Tilfældet med Jrland. Dronningens Skaal blev ikke godt optaget, og man hørte megen Piben; men med desto større bifald bleve Skaalerne optagne for Prinsesse Vittoria, Hertugen, af Susser, for Folket, som den legitime Kilde til al Statsmagt, og endelig for Festens Heros. Han reiste sig derpaa og takkede for den ham beviiste Ære, og holdt nu en varm Apologie for Jrland, og lod tillige Liverpolerne føle, at naar Jrlænderne kom i Velstand, saa vilde ogsaa Liverpool komme til at florere derved. Bladet Times kaldte han en skammelig Bagtaler, og han erklærede at han vilde understøtte Ministerne af al Magt. - Sin Tale, sluttede han med en ægte Rodomontade; men godt beregnet paa Folkestemningen i England. Naar, sagde han, den Kongelige Throne er bygget paa 24 Millioner loyale Undersaatters Hierter, hvo vil da driste sig til at forgribe sig paa en Flig af hans Kongelige Dragt, mon den mægtige Autokrat over alle Russer, Han vilde vel vogte sig, ogsaa han har et blodigt Ratheormac i Nærheden; Polen ved sine Sønners Grav. (Men alle disse Opponenter i England og Frankerige mod Rusland, i Anledning af Polen, forbigaae bestandig den lille Omstændighed, at Polakkerne giorde Oprør, og at Jngen havde gjort dem noget, ifald de havde forholdet sig roelige, og at desuden Opstanden i Polen ikke var nogen Opstand for Folkefrihed; men en Adelsopstand for dens fordums Prærogativer; havde Polakkerne seiret, saa var det kommet til Kamp imellem Adelspartiet og det liberale Partie og dette vist lagt under). Men naar først den Tid kommer, at det nærværende oplyste Ministeriums Viisdom har baaret alle sine gode Frugter, saa vil Landet erholde Friehed til at handle, og da vil alle Folkerepræsentanters Stemme kyse Despoten tilbage til hans Ørken. England bliver vred og han flygter. (Det kan man kalde et Kraftsprog; men denne Phrase synes at have bedre passet til Talen fra Altanen end ved Giæstebuddet, hvor man dog maa antage at ikke saameget Janhagel var forsamlet. Det er imidlertid rimeligt, at Ministeriet ret gjerne seer, at O'Connel agerer Allarmist og overdriver Alt for at dets moderatere Reformer kunne finde bedre Jndgang hos alle Partier.) - Da O'Connel havde udtalt, holdt Hr. Ewart, Parlamentslem fra Liverpool, ogsaa en Tale, hvori han lignede Sir Robert Peel ved en flyvende Fisk, som ikke fandt sig vel fornøiet i Torysmens dybe Vande, og var fløiet op i Liberalismens feie Luft, men ifølge sin Natur var plumpet ned i Vandet igien. Han yttrede sin Glæde over, at det nye Municipalitet for Liverpool blev ved denne Leilighed repræsenteret paa en saa værdig Maade. Naar de gamle Hinduer havde personificeret Jorden ved en Elephant, som stod paa Ryggen af en Skildpadde, saa kunde ogsaa dette Symbol anvendes paa det gamle Municipalitet, man skulde blot sætte en Alderman istedet. – Ved Gildet i Birmingham talte ogsaa Hr. Humme, som Bladet Times kalder Gaasen fra Birmingham, og det om en Reform af Overhuset, men mange Stemmer raabte: Neil - O'Connel mindede Berminghamerne om, at de havde fornemmelig drevet Reformen igiennem, da Feldtmarskal Wellington trængte Reformerne haardt fra den høire og den venstre Side, saa var hans Angreb dog strandet paa dette Centrum. Sir Francis Burdett angreb han haardt, man havde, sagde han, gjort formeget af ham ved at ligne ham med en Qvinde; thi saamaatte han dog have et Hierte. Om sin Ven Hume sagde han: han besidder i sit Hoved en Evne til at regne af 150 Hestes Kraft, og han vil bruge den saalænge som en Skilling bliver opkrævet England til ubillige Skatter. Selskabet bestod af 870 Personer, hvoriblandt en fransk Officeer, som holdt en lang Taksigelsestale i Anledning af den af Hr. Atwood udbragte Toast: Evig Alliance imellem Frankerige og England, Ved Siden af Rigets Fan vaiede den amerikanske, spanske og polske i Salen, der blev spiist og drukket dygtigt. Man skal ogsaa have i Sinde at foranstalte et Giæstebud i London for O'Connel.