Berlingske Tidende, 1794-02-10
J Tirsdage foreslog Lord Stair i Overhuset en Taksigelses=Addresse paa Kongens Tale. Lord Auckland understøttede Forslaget; men Grev Guildford holde Sagernes nærværende Forfatning for meget bedrøvelig, uden paa nærværende Tid at ville undersøge, hvoraf det kom. Krigen, sagde han, har ingen bestemt Hensigt, og ved sammes Fortsækkelse kunde vi miste Alt, og vinde Intet. Hvorfor man endnu fortsatte Krigen, da Holland var sat i Sikkerhed, om det var, for at giøre Østerrige og Preussen mægtigere, endede ere, eller indsætte Calonne i Robespierres Sted, maatte Gud vide. Først syntes det, at Hollands Redning var Hensigten med Krigen, siden at Oprettelsen af Constitutioner 1789 i Toulon var det. Men ogsaa denne har man igien ladet fare. Saa bedrøvelig Sagernes nærværende Forfatning var, saa bedrøvelige vare ogsaa Udsigterne i et tredie Felttog. De Allierte vare udtømmede, vel ikke til at begynde endnu et Felttog, men til at fortsætte det med Eftertryk, Preussen synes at vente Hielp af os, hvilken altsaa maatte tilveiebringes ved nye, allerede for svære Skatter, og hverken de Franskes Opførsel eller vor Ministers giver Grund til at haabe, at hin i et tredie Felttog fuldkommen skulde blive undertvungne. Kongens Tale handlede: 1) om Nødvendigheden, at sætte os imod de Franske; 2) om de Franskes fordærvelige Grundsætninger; 3) om Umueligheden, at handle med dem, som nu havde Regieringen i Hænderne. Jhenseende til det færste tvivlede han om et lykkeligt Udfald. Jhenseende til det andet, var Magten ikke det bedste Middel derimod; og hvad den tredie Punct angik, havde vi forlængst kunne underhandle, dersom man kun havde villet. Folket vilde snart blive utilfreds med den Maade, man forvaltede Sagerne paa, og da skulde man forgiæves sige det, at det var lykkeligt. Dem, man værdigede at bekrige, kunde man og værdige at underhandle med. Han foreslog herpaa den Forbedring i Adressen, at Kongen i samme skulde ansøges om, at gribe den første Leilighed til at negotiere Fred paa arefulde og varige Betingelser, uden at lade sig holde derfra ved Regierings=Formen i Frankrig. - Hertugen af Portland erklærede Krigen for en Krig, af hvilken dette Lands Tilværelse hængte, og lovede Ministeren al Understøttelse ved sammes Fortsættelse. Dette Hoved for Oppositionen var ogsaa i Spidsen af de Lorder, som overleverede Kongen Adressen. Hertugen af Guildford erklærede siden, at han ikke havde villet raade til nogen separat Fred. Grev Spencer erklærede sig ligeledes for Krigen. Grev Coventry var derimod og Hertugen af Norfolk for Adressens Forbedrelse. Grev Derby var af samme Mening og dadlede den Maade, Krigen var bleven ført paa. Lord Man field fandt i de Vanskeligheder, som vare opkomne, en Grund til Krigens Fortsættelse. Med Anarchiet kunde man ikke slutte noget Forbund. Havde vi handlet med Brissot, hvad Sikkerhed havde vi da havt, efterat denne var henrettet, og hvo kunde være Borgen for, at Robespierre ikke skulde have samme Skjebne. Efterat mange Lorder havde talet deels med, deels imod Adressens Forbedrelse, blev det dog ved 97 Stemmer mod 12 forkastet, og Adressen uden Forandring eenstemmig bevilget. I Underhuset foreslog Lord Ciifden Adressen, og blev understøttet af Sie Peter Burrel. Blant Talerne udmærkede sig følgende: Hr. Courtenay, som erklærede Engeland for den angribende Part. Han lastede den Maade, paa hvilken Krigen var ført. Allevegne, sagde han, vare vore Planer forulykkede; Frankrig derimod viste sand republikansk Mod, og var fuldkommen foreenet. Efterat man allevegne vare slagne, kom man nu her, for at bejamre Religion og Moral. Grev Mornington paastod, at Grundene til at fore Krig endnu vedvarede. At Frankrig havde begyndt Krigen, kunde sees af et Fylveblad fra Brisset selv, hvilket Greven igiennemgik. Brøderskabs Forordningen af 19de Nov. 1789 vedvarede endnu. Hvilke Kroeligheder søgte den franske Minister ikke endnu at opvække i America? J Constantinopel og Vestindien var de Franskes Opførsel den samme. Brissot bekiendte gandske tydelig, at han har villet ød lægge os ved Oprør, og herom have vi saameget desmindre tvivlet, da Revolutionerne stedse ere blevne udvirkede af Minoriteten. Kongen havde Ret, naar han kaldte der forrige Felttog lykkeligt. Vi have drevet skienderne ud af Nederlandene. Greven gik herpaa alle Tildragelser i forrige Foraar og i Toulon igiennem. Saa frygtelig end Frankrige Magt var, saa var den dog gandske og aldeles usund. For at bevise dette, opholdte han sig ved Revolutionen af 31te Maji. - Det hele Aar havde kostet dem 216 Millioner Pundsterl., altsaa meer, end vor Nationalgield. Hvad vilde vi sige dertil, om vor Minister vilde tvinge enhver til at give fra sig Alt, indtil 180 Pundsterl. aarlig. Under Ludvig All. Regiering var ikke een; men siden Maji Maaned vare 1000 Statsforbrydere blevne henrettede. Saa frygtelig Conventen end havde gjort sig ved Guillotinen; saa herskede dog Oprørsaanden, og Frankrig havde ved sin store Anstrængelse saaledes svækket sig at det lykkeligste Udfald var at haabe. Hr. For beklagede først nu af Lord Morningtons Tale at have erfaret, at Hensigten med Krigen var, at styrte den jacobiniske Regiering i Frankrig. Dette havde Hr. Pitt aldrig forhen villet tilstaae. Saa har man da, sagde han, under et falskt Paaskud indviklet os i Krigen. Hvem der først har angrebet, giør intet til Sagen; thi Frankrig har villet træde i Underhandling, og han var fornøiet over, at han havde raadt dertil; Herpaa igientog han sine forhen anførte Grunde, at man absolut maatte og kunde negotiere med Frankrig, saasom Sikkerheden derved ikke hængte af deres Characteer, som havde Roeret, men af den indvortes Jnteresse der var ved at holde Betingelserne. Hvorledes skulde vi ellers have kunnet negotiere med Ludvig IV, der ligeledes søgte at opvække Oprør blant os, Fuldkommen, Sikkerhed kunde man aldrig have ved Freden, men maatte tage den, saa god man kunde faae den. For Holland vare Barrier-Staderne den største Sikkerhed, og skulde vi ogsaa maatte bidrage til deres befæstelse, saa kunde det dog ikke koste saa meget, som et Felttog. J Stedet herfor forlanger Hansteren til Sikkerhed denne eller hiin Regieringsform i Frankrig. Men hvorledes vil han udvilke den? Dog set at Frankrig faaer en Konge, som vi ville, og Ludvig bil giver os af Taknemmelighed Erstatning mon Forket da ikke vil blive vindsygt, og saasnart det faaer Kræfter, begyndt en Krig med og igien; og det maaskee paa en Tid, naar det har forbundet sig med nogle af vore Allierte imod os, Hr. For anstillede herpaa en Sammenligning imellem de forrige indvortes Uroeligheder i Frankrig, og den nu værende rolige Tilstand, og drog deraf den Slutning, at vi hverken i det næste eller paafølgende Felttog vilde kunne opnaae vor Hensigt. Hr. Pirt derimod bad ikke at glemme, at Krigen ikke var begyndt af os, endskiønt Frankrigs Opførsel i Fremtiden vilde have bragt os til, at begynde Krigen Krigens Hensiger: 1) At satte os imod de Grundsætninger, som sigte til alle Rigere Ødelæggelse. 2) At forbindre Frankrigs Usurpationer. 3) At tilbagedrive de fiendtlige Hensigter mod Holland. 4) At standse Begierligheden efter at formere sin Magt. Disse Hensigter vare endnu ikke opnaaede. Lad være at Krigen endog ikke havde haft et saa lykkeligt Udfald som man haabede, og at Ministrene vare Skyld dertil, saa var det en Grund til at forandre disse, men ikke hine Grundsætninger; Krigen kunde kun blive endt, dersom man kunde erholde Betingelser, som gjorde Freden varig, og naar man kunde faae en anstændig Skadesløsholdelse. For at opnaa disse Hensigter, havde det været nødvendigt, at blande sig i Frankrigs indvortes Anliggender, skiønt ikke just for at kuldkaste Regieringen. Naar man medens Krigen seer to Partier blandt Fienderne, da er det tilladt, at understøtte det, som er os gunstigt, især naar man derved kan tilintetgiøre et System, som er Aarsag til Krigen. Hr. Pitt forsvarte herpaa Lord Mornington og viiste, at af den Grumhed, med hvilken man drev Mennesker til Slagene, fulgte, at Frankrigs Enthusiasme og Magt snart vilde blive udtømmet. Om han aldrig kunde negotiere med Jacobinere, lod sig nu ikke besvare, men saaledes som Omstændighederne nu ere, vilde han hellere foretrække de største Ulykkestilfælde. Til en varig Fred, som dog Hr. For selv ønskede, udfordredes i det mindste et System i Frankrig, som maatte være væsentlig forskjelligt fra det nuværende, hvorfor det kun vilde stifte Skade nu at foredtage Kongen en saadan Begiering &c. Forbedringen blev derpaa forkastet af 277 Stemmer mod 59, og Adressen bevilget. Grev Standhove gjorde den 23de sit forhen lovede Forslag, til, at ansøge Kongen i en Addresse, om, at erkiende den franske Republik for derved at lætte en Fred. Ministrene, sagde han, have i Alt, hvad der angaaer Frankrig, og for at ophidse os til Krig, bedraget Huset og Folket. De have sagt, naar Frankrig ikke fik Vaaben fra os, kunde det at Mangel paa samme ikke fortsette Krigen. Dette samme have de paastaaet og Ammunition, Klæder, Penge og Levnetsmidler. Deres Land, have de forsikret, vilde ikke kunne blive solgt; deres Tropper vare ikke disciplinerte. Jus det Modsatte af alt dette har viist sig. Dette søgte han ud første at bevise, og troede derhos at torde bygge meer paa de franske Ministres Udsigende, saasom Guillotinen bestandig stod dem bag Ryggen, hvilket skulde være Tilfældet ved alle Ministre. De fiendtlige Troper ved Toulon havde vist nok været meere disciplinerte end vor af alle Nationer sammenskralede Hob. Her havde Forvirringen været liig den ved det behulloniske Taarns Bygning, og mangen befaling havde ikke kunne blive udført, fordi Tolken just ikke havde været ved Haanden. Ligeledes havde man søgt at opvække falske Forestillinger om den franske Constitution som var et Mesterstykke, men med hvilken man ikke maatte forvexle de provisionelle Indretninger, som ikke ere bekræftede af Folket, og som ville ophøre saasnart Roligheden er tilveiebragt. Da han ved denne Leilighed ogsaa søgte, at befrie Franskmændene fra beskyldning for Atheiemus, og derhos at giøre sig lystig over den høie Geistlighed, blev han af Biskoppen af Durham sat til Rette. J dette Øyeblik bliver ved Kanonernes Løsning i Parken og paa Tower bekiendtgjort den over Land ankomne glædelige Efterretning om Pondichers Erobring.