Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-11-09
(Fortsættelse.) Under Hertug Birons Regentskab, i hvilken Periode, han kun var syssel *) Almindelig, men urigtig kaldet Pesthuus, sat med at forøge sin Magt og personlige Sikkerhed, var Residentsen kun bleven lidet eller rettere sagt aldeles ikke forskjønnet. Det eneste Gode han stiftede og hvorved han søgte at gjøre sig undet, bestod deri, at han i fire Maaneder fritog Undersaatterne for at betale Kopskat. Strax efter Hertugens Arrestering blev d. 9 Nov. 1740, endnu førend Dagbrækning, den hele Begivenhed bekjendtgjort i hele Staden, og alt hvad der var af Rang, fik Ordre, at komme til Hoffet. Efterat man havde lykønsket den Keiserlige Familie, forsamlede der sig et overordentlig Conseil, i hvilket man beslutrede, at anmode Prindsessen om, at paatage sig Regjeringen, under Titel af Storførstinde, i det Keiserlige Barns Mindreaarighed. Da hun havde samtykket heri, og faaet Andreasordenen paa, blev efter Messen, under Canonernes Løsning, afsjungen et Te Deum i Hofcapellet, og derpaa blev Storførstinden hyldet. Prinds Anton Ulrich, Storførstindens Gemaal, blev udnævnt til Generalismus, Grev Osterman blev Storadmiral o. s. f. Endnu samme Dag blev der afsendt Courerer saavel til alle Rigets Provindser, som udenlandske Hoffer, med Efterretning om hvad der var forefaldet. Under Regentinden Anna kom i Julii 1741 et Tyrkisk Gesandtskab og strax derpaa en persisk Gesandt fra Thachmas Kuli Chan, (siden efter den bekjendte Schach Nadir), til Petersborg, hvor han fik Audience. Hans Følge bestod af 2000 Personer; han havde tillige 12-14 Elephanter med sig. Denne Gesandt, som var nærbeslægtet med Schachen og Overstaldmester, havde meget anseelige Foræringer med sig, især en Mængde meget store uslebne Diamanter, som Schachen havde frataget Mogol. Disse Foræringer vare af Værdie tre Millioner Rubler. - Den 13 August 1741, Keiserens første Fødselsdagsfest, publicere des Krigserklæringen mod Sverrig, som først havde brudt med Rusland. Medens Feldtoget aabnedes meget heldigen for Rusland ved Erobringen af Wilmansstrand (Sept. 1741), herskede i Petersborg Uenigheder imellem Prinds Anton Ulrich og hans Gemalinde. Den sidste havde gjort Vicekantsleren Grev Goldskin det Forslag, at erklære sig for Keiserinde og bestige Tronen. Denne Plan skulde udføres den 7 Dec., Storførstindens Fødselsdag; men ved Hjelp af sin Livchirurg L Estoe, den Franske Minister Marquis de la Chedardie, som understøttede Prindsessen med Penge, og 2 til 300 Soldater, bemægtigede Elisabeth Petravona sig Natten imellem d. 24 og 25 Tronen. J Spidsen for de sidste begav hun sig i Stilhed til det Keiserlige Vinterpalais, og lod alle Indgangene besætte. Prinds Anton Ulrich og hans Gemalinde bleve, tillige med deres Børn, Jwan og Catharina, samt deres Amme, arretterede. Klokken 3 om Morgenen var alting forbi, og Elisabeth vendte nu som Keiserinde tilbage til sit Palais. Den arretterede. kort forhen saa betydelige Familie, blev derpaa bragt til Keiserinde Elisabeths Palais, hvor hver for sig blev bevogtet i forskjellige Værelser. Næste Dag bleve Greverne Münnich, Ostermann, Goldskin og Løwenwolde arretterede, og strax derpaa landsforvist, efterat Tropperne allerede om Morgenen havde hyldet den ny Regentinde. Keiserinden flyttede strax derpaa til det Keiserlige Vinterpalais. Hertug Antons ulykkelige Familie med dens Tiende bleve i Begyndelsen, under en Escorte af Gardesoldater, ført af Overpolitiemesteren, General Soltikow, som allerede under Keiserinde Anna havde beklædt denne Post, til Citadellet i Riga, hvor man indsluttede den. Derfra kom den til DünamunderSkandsen, og i Aaret 1743 til Cholmogori, en bekjendt landsbyagtig Stad i det Archangelske Statholderskab paa en Øe i Dwina. Her døde Storførstinden d. 8 Martii 1746 i Barselseng. Hendes Legeme blev bragt til Petersborg og bisat i Klosterkirken, Alexander Newsky. Hendes Gemaal, Hertug Anton Ulrich af Brunsvig, døde 1776. Efter Forældrenes Død bestod den efterladte Familie af Prindserne Peter og Alexi Antonomish og Prindsesserne Catharine og Elisabeth Antonowna.