Den Vest-Sjællandske Avis, 1827-12-11
Den Østerrigske Jagttager af 30te November meddeler følgende Efterretning fra Constantinopel af 11te: Den første Beretning om Begivenhederne ved Navarino ankom til denne Hovedstad den 28de October, ved det at Admiralerne havde directe underrettet de tre Magters Gesandte derom. Endnu i flere Dage forblev den ubekiendt saavel for Porten som for Publikum. - Den 1ste November indfandt sig de tre Gesandtskabers Dragomans hos Porten, og forelagde Reis Effendi følgende tre Spørgsmaale: 1) hvori de Jnstructioner bestode, som Porten havde tilsendt Jbrahim, 2) Hvorledes Porten vilde betragte de fiendtlige Handlinger, som kunde finde Sted fra de allierede Escadrers Side ifølge Jbrahim Paschas Utilbøielighed til at efterkomme de allierede Hoffers erklærede Beslutning, og 3) om Porten vedbliver at vægre sig ved at antage de Fordringer, som de allierede Hoffer have gjort til den Reis Effendi, som dengang endnu ikke vidste noget og Begivenhederne den 20de Octbr. besvarede de 3 Spørgsmaale saaledes: Porten har ikke spurgt de allierede Hoffer og de Jnstruktioner, som de have meddeelt Cheferne for deres Escadrer; den holder sig derfor ikke heller forpligtet til at meddele de Ordrer som den har givet sin General. Vi haabe at ingen Fiendtligheder skulle forefalde og vi finde os ikke tilbøielige til i Dag at forklare hvad vi ville giøre eller ikke gjøre i visse Tilfælde; man giver ikke Barnet Navn førend det er født og førend man veed dets Kiøn. Porten vil aldrig afvige fra de Grundsætninger, som den engang har erklæret. Samme Dag indtraf de første Beretvinger og Begivenhederne i Navarino, saavel til Porten, som til den Keiserlige Jnternuntius. Den sidste sendte strax en Dragoman til Reis-Effendi for at bede ham om at giøre alt hvad der stod i hans Magt for at fraraade Porten fra ethvert vovet og overilet Skridt, og han understøttede sin Paamindelse med alle de Grunde, som i en saa forviklet Tingenes Tilstand, kun stod i hans Magt at fremført, i hans Egenskab som Repræsentant for et stort Hof, hvilket uafladelig har bestræbt sig for at vedligeholde den politiske Rolighed. Den Preussiske Gesandt, som var ledet af de samme Jnstruktioner og besiælet af den samme Tænkemaade, bestræbte sig ikke mindre paa sin Side for at opklare Porten om sin Jnterresse. Reis Estendi lod den 2den November de tre Gesandters Dragomans kalde til sig, for at de skulde meddeele ham Oplysninger om det Passerede. Deres Svar blev ikke holdet af den Tyrkiske Minister for at være tilfredsstillende og Reis-Effendi erklærede dem den næste Dag: at det Svar, som de tre allierede Hoffers Gesandte havde afgivet, havde givet hele Sagen et ganske forandret Udseende, og transporteret den fra Politikens Mark til den religiøse Lovgivnings Egne (et tydeligt Vink om de Christnes Masekrering, som Porten beholder i Reserve.) Reis Effendi bad imidlertid dog den Østerrigske Jnteruntius om at formaae de tre Magters Gesandte til at udstæde en Erklæring, som han da vilde bestræbe sig for at formaae Divanet til at finde fyldestgiørende. Jnternuntius indlod sig strax i Forhandlinger derom med sine tre Colleger. Den 4de November indfandt sig de tre Gesandters Dragomans hos Reis-Effendi, og medbragte den forlangte Erklæring; men som dog ikke frembragte det forønskede Jndtryk. Den 5te blev der holdet en stor Divansforsamling hos Mufti. Den Keiserlige Jnternuntius valgte det Øieblik da Raadet var forsamlet og sendte sin første Dragoman Hr. v. Huzar, for at kalde Reis Effendi ud af Forsamlingen og for at tilstille ham en Note fuld af de fredeligste Formaninger Divanet fattede ikke nogen definitiv Beslutning Den 6te og 7de Novbr. hengik i Underhandlinger imellem Jnternuntius og de tre Gesandte, og med Skrivelser fra de første til Porten. Den 7de ankom fra Smyrna Efterretninger om en Landgang, som Fabrier og Cochrane havde foretaget paa Øen Scio. En Efterretning, som man let kunde forudsee, maatte giøre enhver fredelig Underhandling endnu meere vanskelig. Den 8de meddeelte Reis Effendi den Engelske Ambassadeurs Dragomans den første Communication om den Beslutning, som Divanet havde fattet, og om Portens Fordringer og Satisfaction for Begivenhederne ved Navarino, og den 9de giorde han denne Communication til alle tre Gesandters Dragomans Den 10de overleverede de tre Gesandten af dem i Forening underskrevet Note, som indeholdt deres Contra-Erklæring paa Reis-Effen dis Communication. Jndtil den 11te var der endnu ikke bestemt noget nærmere om de tre Gesandters Afreise fra Constantinopel. – Den Østerrigske Jagttager meddeler endvidere følgende Efterretning fra denne Stad af 11te Novbr. som et Udtog af en anden Skrivelse derfra. Den 29de Octbr. flyttede Storviziren og hans Ministerium med Høitidelighed ud af det Pallads, som han havde beboet siden den store Jldebrand den 31te August og ind i det nybyggede Portens Palads. Dette nye Palads er bygget i en stor og majestætisk Stiil. Det er blevet betydeligt forstørret ved det at flere Grunde ere tilkiøbte og det er omgivet med en høi stærk Muur. Portene ere prydede med forgyldte Jndskrifter, Gaardene ere rummelige og store nok til at exercere Tropperne, for hvilke der er bygget en lille Caserne i Nærheden. Af de indvendige Gemakker fortiener især Storvezirens ligesom og Divanets Sal at udmærkes. J den sidste seer man paa Hovedvægen et Vers af Koranen, hvis forgyldte Bogstaver ere copierede efter Sultanens egen Haandskrift, der er Rigets første Chattas eller Calligraph. Saa stor endog den Bestyrtelse og Forbittrelse var som Efterretningen om, at den Tyrkisk Ægyptiske Flaade var bleven opbrændt i Navarino midt under Freden, maatte frembringe i Muselmændenes Gemytter, saa er dog den offentlige Rolighed ikke et Øieblik bleven forstyrret og de Frankiske Jndvaaneres Sikkerhed i Hovedstaden, og iblandt disse de tre Magters Kiøbmænd og Tilhørende, ved hvis Escadrer Ødelæggelsen. blev bevirket, have ikke været udsatte for den mindste Fare; Regieringen har derved givet et tydeligt Beviis ikke allene paa sin Kraft, men tillige ogsaa paa sin Moderation og Menneskelighed. (Man maae herved ikke oversee, at den Østerrigske Jagttager bliver læst i Constantinopel, og at det er af en overordentlig Vigtighed i dette Øieblik, at den Østerrigske Regiering besidder Portens fulde Tillid, for at den kan afholde Porten fra at begaae umenneskelige Handlinger og frelse de utallige Christnes Liv, som opholde sig i de Tyrkiske Stater, ogsaa i Smyrna er uagtet de tre Magters Krigskibe have viist sig for Havnen, uagtet Grækerne have gjort Landgang paa Scio, dog Roligheden fuldkommen holdet vedlige ved den Østerrigske Generalconsuls Bestræbelser og ved Paschaens kraftfulde Foranstaltninger (Saavidt den Østerrigske Jagttager). Desaa andre Efterretninger fra det indre af Tyrkiet, som fra Salonich og fra Seres bekræfte, at Tyrkerne for holde sig roelige; men alle Christne ere dog i en ubeskrivelig Angest; thi man er overbeviist om at de ville oppebie Sultanens Beslutning og saasnart, som han lader foretage Repressailler i Constantinopel, saa vil upaatvivlelig det samme finde Sted over hele Riget. – Den Østerrigske Keiser har udnævnt sin Jnternuntius i Constantinopel Baron von Ottenfels til sin Geheimeraad for at belønne ham for hans ivrige Bestræbelser for at vedligeholde den politiske Fred i Levanten. - Man skriver forresten fra Vien: at den overordentlige Katastrophe i Navarino har vel ingensteds tilveiebragt en saadan Deeltagelse og frembragt saa alvorlige Jndtryk som der. Hoffet, Ministeriet, ligesom alle Folkeklasser have deeltaget der paa samme Maade. Hvo som veed at føle Kummer og yde Taknemmelighed vil ikke undre sig derover. J de farligste Tider under Bonaparte bleve forgiæves alle Midler anvendte for at formaae Porten til fiendtlige Foretagender mod Østerrig. Jngen Stat har i en heel Menneskealder kunnet forholde sig som en bedre Naboe imod Østerrig, end Porten. Denne Erfaring i Prøvelsens Tider kunde ikke blive uden Jndflydelse paa vor ophøiede Monarks Hierte. J det private Liv, som i de høiere Statsforhold overgaaer hans ædle Hiertes Redelighed og Troeskab Alt. Man kan derfor let forestille sig hvilken Følelse Slaget ved Navarino maatte opvække hos ham. Den 6te om Formiddagen havde Fyrsten af Metternich modtaget en egenhændig Skrivelse fra Storveziren hvori han beder om Østerrigs Mægling og om Middagen ankom Efterretninger fra Triest om Søeslaget, Fyrsten skal derpaa have strax ladet detre allierede Magters Gesandte notistere: at denne Begivenhed kunde giøre alle mæglende Skridt i Constantinopel frugtesløse. Hvilken Beslutning der vil blive tagen naar de videre Efterretninger ankomme fra Constantinopel, da man ikke kan tvivle om Portens Hensigter, er ubekiendt. Kun forsikkrer man: at det Østerrigske Ministerium har sendt en Note til London, hvori der erklæres at Østerrig vil forblive neutral i hvad der saa vil passere. De fleste af Europas Jndvaanere betragte det Græske Anliggende fra Menneskekiærlighedens Side, denne er os vel ikke heller fremmed, men Retfærdighed, den høiere Politik og de hellige Forpligtelser imod et Naboefolk, hvis Troskab vi have prøvet i Lykke og i Ulykke betegner den Vei, som vi have at gaae. (Paa denne private Yttring kunde svares: denne Troskab var neppe noget Product af Dyden, men allene af politisk Klogskab. Den Moderation, som et Barbarisk Folk nu udviser kan allene tilskrives Frygten. Er det ikke den høieste Politik, eller den, som meest harmonerer med Jordlivets Plan og med Skaberens Hensigter at arbeide paa Barbariets Udryddelse og Culturens Befordring, og kan man antage at de despotiske og barbariske Regieringer bør alletider vedblive at existere, Bør de Christnes Frelse og Beskyttelse ikke altid være de Christne Magters Hovedformaal?) - Hvor nær Katholicismen i sin meest krasse Tilstand kan grændse til Jslamismen, kan sees af at den apostoliske Lyonske Tidende har nyelig udtalt den bitterste Daddel over Slaget ved Navarino.