Aalborg Stiftstidende, 1829-08-15
Følgende Historie var i almindeligt Omløb i Constantinopel kort efter min Ankomst. Jeg giver mig ikke Mine af at være trængt ind i de keiserlige Kioskers Løndomme, eller at have havt Leilighed til at iagttage en Sultans Privat-Forlystelser eller Sysler; og jeg kan ikke indestaae for Sandheden af den latterlige Fortælling, men vist er det, at den var paa alle Tyrkers Læber. Den er af en frappant Charakteer, og kan i altfald more, som et Exempel paa osmannisk Sindrighed. Den lyder saaledes: Sultanen sendte Bud efter en berømt Sandsiger, for af ham at erfare hvad Udfaldet vilde blive af den Krig, hvori han allerede var indviklet med Rusland, og af de Misligheder, der tegnede til at indtræffe med England og Frankrig. Sandsigeren bragte da fire Haner frem. Hver af disse Haner valgte han til at fremstille en Nation; saaledes var en af dem England, en anden Frankrig, en Rusland og en Tyrkiet. Han satte Tyrkiets Hane i Midten af Lysthuset, og kastede England, Frankrig og Rusland hen paa den. Men istedetfor at anfalde Tyrkiet, begyndte de tre Haner, paa Øieblikket at bugges indbyrdes; Kampen blev ved almindelig, men Parviis. Tyrkiet havde størst Terrain, den holdt længst ud i Kampen og beholdt Valpladsen som Seierherre, medens Rusland blev ilde tilredt, og fik en af sine Vinger knust. Udtydningen var klar: Sultanen skulde fæste større Liid til Lykken end nogen finde før; hans Armee maatte slaae Moskoviterne, og Franskmændene og Englænderne vilde raabe: Bravo. - Den billedlige Fremstilling hædrede idet mindste Nekromantikerens hurtige Fattevne og Kiendskab til den menneskelige Natur, under politiske Modificationer. At de tre Allierede bleve kastede løs paa Tyrkiet, og derpaa huggedes indbyrdes, er en god Jdee; og da hans Hensigt var at smigre, vilde han have været en Daare, om han ei havde valgt den meest stridbare Hane til Sindbillede for Mosleminernes Rige. Andre Dyrkere af Kunsten vare imidlertid mindre gunstige og bragte flettere Auspicier; de practiserede blandt Menigmand og ikke i de Stores Derrailer. Den Virkning, disse frembragte paa et lettroende Folk, kunde være skadelig, og man ansaae det derfor ikke under Regjeringens Værdighed at standse, eller undertrykke dem: Sultanen vilde ikke have andre Seere eller Propheter end dem, der saae og forudsagde efter hans Ønske. - J April 1828 forsikkrede en vis Tyrk i Constantinopel, at en hellig Hadii, der forlængst var gaaet heden, adskillige Gange havde ladet sig tilsyne for ham paa Spidsen af en Minaret paa den Moskee, som laae nærmest ved det Sted hvor hans Aske hvilede, og i høitidelige Udtryk forudbebudet de Trængsler, der vilde ramme Riget, som en følge af Sultanens Kuldkastelse af de Love og Vedtægter, som hidtil fulg, tes af Prophetens Folk. Da denne Røst fra den anden Verden stemte overeens med de Meninger og Fordomme, tusinde Tyrker nærede i denne, rygtedes den hurtigt over Staden, og kunde neppe undgaae at naar Øren, for hvilke den lød ubehageligt. Den kom for Sultanens, der erklærede at den stambulske Seer var et Foster af Diævelen, og lod ham give en dygtig Bastonade - en Operation, der ganske skal have tilintetgjort hans overnaturlige Evner for Fremtiden. For at forklare Beskaffenheden af og Hensigten med de talrige militaire og civile Reformer, han enten allerede havde udført eller paatænkt, og at forsone Muselmændene dermed, tog Sultan Mahmud sin Tilflugt til en for den orientalske Dispotisme overordentlig Forholdsregel - han henvendte sig til den offentlige Mening! Et Værk, under Titel af: "Seierens Grundvold", blev forfattet, under hans Overopsyn, af de meest Oplyste blandt de faa Literati, som endnu oplyse den Tyrkiske Hovedstad. Fordommen for Copier i Manuscript tilsidesattes; han ønskede, at Værket skulde udbredes vidt og hurtigt; og det blev elegant trykket i den af den ulykkelige Sultan Selim oprettede Presse i den asiatiske Forstad Scutari. Jeg blev meget overrasket ved Værkets Elegance; det var omtrent af samme Størrelse som hos os en stor Octav, men bredere, og lignede endnu mere Spaniernes smaae Qvartudgaver. Typerne bleve satte og Trykningen besørget af Armenianere - en Deel af de Rajaher, der besidde stor mekanisk Færdighed. Christenheden havde afgivet Papiret dertil, thi af de tvende Papirsfabrikker, hiin vanheldige Reformator havde oprettet, er den ene, ved Constantinopels Havn, i Nærheden af "Les Eaux Douces". nedlagt; og den anden, paa den asiatiske Bred af Bosphorus, ligeoverfor Therapia, kan kun levere en grov, tyk Masse, som, omendskjøndt den bruges af Tyrkerne, ved deres sædvanlige Skrift med Rør, ikke kunde due til Trykning. Jeg saae nogle Exemplarer af denne Bog særdeles smukt indbundne i Carduan. - Dette overordentlige populaire Skridt af Sultanen har dog imidlertid een Forgjænger. J Sultan Selims Tid udkastede Chelibi Effende, en af Rigets første Embedsmænd og en Mand, der var agtet for sin Alder og vidtbekjendte Viisdom, et Forsvar for og en Forklaring af den Tids Reformer, og omhandlede isærdeleshed Oprettelsen af Nizam Pjedid Janitscharernes Reform og Dannelsen af disciplinerede Tropper efter europæisk Mønster. Og naar jeg skal dømme efter vidtløftige Uddrag og Oversættelser, jeg har gjort af hiint Værk, saa synes "Seierens Grundvold" kun at være en Gjentagelse og udvidet Omarbeidelse af Chelibi Effendis Værk. Ligesom dets Forgjænger og Mønster udvikler det, at Halvmaanens engang saa glimrende Rige er blevet berøvet endeel af sine Straaler; og nu, istedetfor at indgyde de vantroende Folkefærd Rædsel, bragt til at føle den i sin egen Barm. Grunden til denne Forandring tillægges Janitscharernes Demoralisation, og Muselmændennes latterlige Fordomme, som de falskelig foregive at have deres Oprindelse i Religionen og i Prophetens Forskrifter, og som modsætte sig Antagelsen af deres Fienders Disciplin og militaire Forbedringer.