Jyllandsposten, 1841-07-30
Udsigterne til den forestaaende Høst. ere fortiden temmelig maadelige, da det bedrøvelige Regnveir uafbrudt vedbliver, saa næsten alle Sædarter, mere eller mindre lide derunder. Det første Tab, som nu af Betydenhed allerede har viist sig, er det paa Rapssæden indtrufne, og dette antages endog at være saa omfattende, at Rapsdyrkerne mange Steder kun regne at ville avle det Halve eller endog kun en Trediedeel af hvad de i Mai Maaned saare begunstigede Rapsmarker lovede. Et nyt forhen næsten ukjendt Onde havde nemlig under Sædens sidste Modningsperiode indfundet sig, hvorved endog hele Marker viste sig vandskaaldede. Forinden Skjæringen fandt Sted, viste Bælgene sig allerede guulladne, uden derfor at være af Modenhed bragte til denne Tilstand, faa Dage efter sprang mangfoldige Bælge op; man maatte nu ile med Skjæringen, og under denne saae man nu Bælgene i den Mængde affaldet – hvilke paa en vellykket Raps mark under dette Arbeide aldrig maa kunne skee – at man derved erholdt den sørgeligste Overbeviisning om, hvilken Bedærvelse der var overgaaet hele Rapsmarker. Frøet i de ikke opsprungne Bælge viste sig derfor smaat og gnedret og erholdt langtfra ikke sin almindelige Fylde. Tærskningen maatte nu foretages længe forinden den under andre Omstændigheder havde fundet Sted, og tildeels endog under Regnveir, at der paa denne Sæd derfor er tabt betydeligt, baade paa Qvalitet og Qvantitet, ville Rapsspeculanterne snart faae at vide. Heldigt er det endda, at der forholdsviis baade i Jylland og paa Øerne kun er faaet faa Rapsmarker, da tidligere Aars Mislighed med denne Sæd har afskrækket Rapsdyrkerne derfra. En saare vigtig Sag er det, at de nye Rapsmarker, som iaar formedelst den idelige Regn ere blevne maadelig behandlede, blive tilsaaede med gammelt Rapsfrø, da mulig ellers Aarets slette Afgrøde ved den bedærvede Saasæd skadende vilde kunne tilbagevirke paa den vordende Sæd, hvilket Landmændene nu overalt befrygte iaar vil skee ved Hvede markerne, hvor disse, ifjor besaaede med Sædehvede af de med Rust anstukne Marker, allerede nu paa sine Steder begynde at yttre Kiendemærker paa samme Onde. Og Jntet er rimeligere, end at den ifjor fordærvende Rustsmitte atter igjen iaar vil indfinde sig, naar man betænker, deels at Sædefrøet næsten overalt var anstukket, og deels, at den vedholdende Regn atter i denne Sommer, netop under Hvedens Blomstring, aldeles hæmmede Sædens Bestøvning. Skal dette befrygtede Tilbageslag ramme de danske Landmænd, da vil Tabet blive stort og det saameget større, som Hveden mange Steder har udfyldt Rapsens Plads i Rotationen og i de senere Aar ved den tiltagende Cultur erholdt en Udbredelse, der endog kan ansees mere end fordobblet blot paa en Tid af 5 Aar, hvilket, idetmindste hvad Jylland angaaer, er let at godtgjøre. Det er derfor af yderste Vigtighed, at Landmænd itide, saasnart de blive overbeviste om, at Rustsmitten atter er tilstede, som mange Steder ifjor næsten total tilintetgjorde Udbyttet, uopholdelig ere betænkte paa fra Udlandet at lade forskrive ny Sædehvede, da denne endog til betydelig forhøiede Priser alene bør saaes, dersom man ikke vil resikere, at hele Hvedeavlen i Danmark gaaer til Grunde. Havde vort Land en Agerdyrkningsminister, som vel nok kunde fortjene Plads ved Siden af de mange andre, vilde denne under saadanne Omstændigheder vist ikke have været seen med at foreslaae Regjeringen Anvendelsen af en halv eller en heel Tønde Guld af den Sum, der er henlagt til uforudseelige Udgifter, til Opkjøb i Udlandet af sund og god Hvede, da Regjeringen ubetinget, i Tilfælde saadan Landeplage atter skulde vise sig, bør træde til som Mellemmand, for at afvende deslige Landetab. Ved et saadant Forskud tabte desuden Regjeringen Jntet, da Landmændene med Taknemmelighed vilde afholde Transportomkostningerne, især naar praktisk kyndige Landmænd maatte være paa Raad med ved Hvedens Jndkjøb. At denne Foranstaltning ikke allerede ifjor blev foretaget fra det Offentliges Side, da Klagerne dog i denne Anledning længe forinden Høsten indtraf hørtes fra alle Egne, maatte man med Grund beklage, da saaledes det mulig nu indtræffende langt større Onde derved havde været forebygget. Hvad vi tidligere have bemærket og Rugmarkerne stadfæster sig; disse ere i det Hele taget overalt i Landet meget slette, gjennemgroede i Bunden af Græs, tynde af Vegetation, kortvippede og i Axet fulde af Spring, hvorfor disse iaar ville afgive et yderst tarveligt Udbytte. Byg markerne, som mange Steder stode endog fortrinlige, ere betydelig beskadigede ved, som Leiesæd altfor tidlig og endnu inden Blomstringen at være nedkastede mod Jorden. At deslige Marker ville afgive svangt, bedærvet og vægtløst Korn er begribeligt, ligesom Havremarkerne tildeels ogsaa lide af at være gaaede i Leie, men, som bekjendt, taaler dog denne den haardføreste af alle vore danske Sædarter bedst dette bestandige Regnveir, ligesom disse Marker i det Hele taget staae godt næsten overalt. Ærterne og Vikkerne staae ogsaa frodige og love rigeligt Udbytte; hvorved disse ogsaa have blomstret under den vedvarende Regn periode, seer man dog her, at Bælgansættelsen er slaaet heldig an. Boghvedemarkerne staae meget forskjellige, enkelte gode, dog de fleste slette. Af Kartoflerne ere mangfoldige hele store Jndtægter aldeles bortraadnede, ligesom de i Almindelighed love maadeligt Udbytte.