Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-09-06
Paa det Sted, hvor Sorø nu staaer, havde Absalons Farfader, Skialm Hvide, sin Bopæl og Ladegaard. Her havde han besluttet, efter de Tiders fromme Skik, at stifte et Kloster. Men Døden tillod ham ikke at udføre dette sit Forsæt, og hans tre Sønner: Toke, Ebbe og Asser, fuldførte hvad Faderen havde besluttet. Dertil saae de sig saa meget bedre istand, som Skialm havdes sin sidste Villie bestemt Stiftelsen Halvparten af sit Arvegods, foruden 16 Mark Sølv. Asser Ryg den store Absalons Fader, begyndte Bygningen, og indtraadte selv som Munk i dette Kloster, som den Gang ikke stod under Abbeder, men under Priorer, af hvilke Historien nævner os tre. Man formoder, at allerede den Gang Klosterets Munke vare Bernhardinere; men deels for at bringe større Orden blandt disse Munke, der levede alt for tvangløse, deels maaskee for ikke at staae tilbage for Lunds Ærkebisp, Eskild, som omtrent 1137 havde givet Esrom Kloster sin Tilværelse, stiftede nu Asser Rygs Søn, Biskop Absalon, Klosteret i Sorøe, hvortil allerede hans Fader og Farfadet havde lagt Grunden. Han gav 38 Bøndergaarde til Klosteret, som han i Aaret 1161 saae i sine fulde Blomster. Munkene, som man tilforn forskrev fra Paris, lod han komme fra Esrom Kloster, der i den korte Tid af 24 Aar maa være blevet godt forsynet med hellige Fædre, der alle var af St. Bernhards Ordenen. St. Bernhard var født 1091, og traadt i Cistercienserordenen og derpaa bleven Abbed i Klosteret Clairvaux 1163. Ligesom Eskild paa sin Reise i Frankrig personligen havde besøgt og stiftet et nøie Venskab med denne Hellige, hvorefter han indførte hans Ordensmunke i Danmark, saaledes besatte nu ogsaa Absalon, uden Tvivl af Agtelse for sin mægtige Ordensbroder, Sorøe Kloster med Bernhardinere. Det er vist en ganske urigtig Mening, at Munkene selv have valgt sig de skjønneste Stæder i Landet til deres Klosterboliger; thi Absalon fuldførte den af hans Farfader paatænkte Stiftelse netop paa samme Plet, hvor dennes Sønner havde anlagt den, og dette beviser noksom, at der var Klosternes Stiftere, men ikke Munkene, der udsøgte Pladsen dertil, og den Slutning, at de besadde Smag nok til at udsøge de skjønneste Egne, synes altsaa at være bygget paa en falsk Grund. Absalon, som elskede sit Fædreneland, og med dette dets Historie, havde endnu en anden, meget vigtig Bevæggrund til netop at besætte Sorøe Kloster med Bernhardinermunke; thi blandt alle Klosterbrødre var det især dem, som syslede med Videnskaberne, især de historiske. Han paalagde sine Munke, som en Lov, at skrive Krøniker og optegne Fædrenelandets Mærkværdigheder. Men hvor stort Udbyttet har været lader sig ikke bestemme; thi Saxo, som Absalon egentligen betiente sig af til at skrive den danske Krønike, var, som Sperling, tilstrækkeligen har godtgjort, hans Skriver eller Secretær, og altsaa ingen Klosterbroder, skjønt han ogsaa blev brugt af Absalon som et Slags Amanuensis i kirkelige Sager; det var ham, han sendte til Paris, for i St. Genovefæ Kloster at hente tre gudfrygtige Munke, hvoriblandt St. Wilhelm, der kunde sætte Skik paa de udartede Brødre i Sorøe. Men uagtet der intet andet Haandskrift, er levnet fra Klosterets Tid end den bekiendte Sorpiske Tavle, som er fra en sildigere Tid (1524).