Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1781-05-18
Tvende Vandringsmænd, udmattede af Reisen, sadte sig ned ved et Træe for at hvile dem, hvor de mærkede ved dem en Gaven paa noget, uden at de kunde begribe, hvad det var, men da de undersøgte det, fandt de i Nærheden, en død Kat, som de med Forundring saae, blev anavet af Rotter og Muus. - Dette Giestebud, jagde den ene til den anden, havde du ikke ventet; ja svarede den anden; saa gaaer det. En Død, en andens Brød - De gik videre frem, og saae en Falk sidde paa Ryggen af en Hare, og, uagtet den skreeg og løb af al Magt, blev dog Falken siddende, Slog den med sine Vinger og hug endelig Øinene ud paa den. Saaledes gaaer det, sagde den ene; de Store plager de Smaae og de hugge Øinene ud tildsisk paa dem, eller rettere forblinder dem, at de desbedre kan afpille og afklæde dem, uden at see det, før de ere saa udmattede, at hverken Skrig eller Suk kan bevæge dem. -De kom endelig til en gammel udslæbt død Hest, som Ravne, Hunde og Ræve fortærede. Hvad har dog Dyrene, sagde den ene for al sit Slæb, for Menneskene, at de end- og skal saaledes saa foragtelig og utaknemmelig henkastes, og ei engang for al deres Slæb nedgraves. Ja, hvad Nr. 307. har vel fattige Mennesker meget bedre for alt deres sun Arbeide, sagde den anden, thi naar ei Løvene forbandt de Mægtigere at begrave dem, bleve det vel ikke bedre. De gik videre frem til en stor Bye for at bede om Almisse, de kom ind i en stor og riig Mands Kiøkken, og bade om noget Brød og Øll at qvæge dem paa Kokken svarede, saadant maa J søge andre Steder; vil J have en Ret opstugede Pade=Hatte, en Frigasce af vor Frues hvide Handsker, en Ret af Grise=Hierne, Marv af Been, afpillede Ollenborrer, opstugede Championer o. s. v. Dette forstaaer vi os et paa, ja anderledes kan jeg ei tiene eder; de gik, og sagde til hinanden, hvilken Forfængelighed og Overdaadighed, at Brodet og andet Spise skal foragtes, og Daarligheden er saa stor, at man tænker paa daarlige og unaturlige Retter, for at være meere, end andre Mennesker, og skal dog døe, og fortæres i Jorden af Ormene, ligesom vi Stakler. - De gik vivere frem, og kom paa Gaden, og saae der en Matros at bide af et Stykke Tobak, og tyggede det; de faldt i Forundring derover, som noget de aldrig havde seet før, endelig, da de merkede, at Matrosen beholdte det i Munden, rystede de med Hovedet, forlod ham med den Tanke: Saaledes bliver al Mad spiist. - De gik endelig fra et Huus til et andet, og kom til en Skræder, den de bad om nogle Klude til at bøde deres usle Klæder, med; Skræderen sagde: jeg har intet uden Fløyel og Silketøy, som I seer her for de Store, og det passer sig ei til eder. - De gik og sagde til hinanden, hvilken ulige Beskaffenhed og Forskiel imellem Menneskene; disse har ei uden slige Kostbarheder at ophøie dem med, og vi kan ei faae det vi kan neppe skiule os i; monne disses Dyd og Retfærdighed være større end vores, og have høiere Sæde i Himmelen? I det de gik paa Gaden, kom der endeel Karether fra den ene Side med prægtig Liberie, og der sadt Fruentimmere og Mandfolk prægtig iklædte; de spurgte de forbigaaende, hvad er det, Et Barne=Daab af den - Min Gud, sagde de, hvilken Høitid, og Gud veed, om dette Barn er et ægte Barn, og dog saadan Væsen, uden engang at tænke hen paa, hvad det bliver for en Skabning, R 300 Rdlr. til i Tiden, og i det de stod og faldt i Forundring over dette, kom der en prægtig Liigvogn med en prægtig beslaget Kiste udi, og mange Karether efter, de spurgte, hvem er dette, Det er - en uretfærdig, gierrig og ond Mand, som enhver glæder sig over, er nu død og borte. - Saa prægtig begraves og æres han dog, spurgte de. -Ja, hvad giør ikke Penge, Ære=Tiller og Familie. - Nu, sagde de, hvad er dog Verdens forunderlige Optoge. – J det de stode og talte derom; kom i det samme en anden Liigskare til Fods, og som samme bestod ikkun af en glat Fyrkiste og nogle faa simple paaklædte Folk parviis efter, spurgte de, hvem er denne? – Det er en god ærlig Børgere, der har arbeidet med megen Flid, levet gudfrygtig, opfødt mange Børn til mange duelige Borgere i Staten, underholdt en Hoben Folk i sit Brød, svaret hver Mand lige Ret, og døet salig. - Eftertænk og betragt, og Menneske, dette, at du kan leve og døe vel.