Ribe Stifts Adresseaviser, 1848-06-06
(Jndsendt.)¬ J det jeg, efterat have læst Stiftsprovst Trydes bemærkninger om eller imod Cultusministerens Forslag i Circulaire af 3. f. M. til Oprettelse af Amtsalmueskoler, hvorover jeg under 25. f. M. har afgivet min officielle Betænkning, havde i Sinde at fremsætte nogle Modbemærkninger, glædede det mig at see disse saagodtsom overflødiggjorte ved det, som Provst Smith i Stege har fremført i Fædrelandet Nr. 145 til Forsvar for Ministeriets Anskuelse af denne Sag. Ganske overflødigt finder jeg det imidlertid ikke at føje et Par Ord til Pr. S. Bemærkninger, deels fordi det vel ikke skader, at flere Stemmer fra Landets forskjellige Egne lade sig høre i en saa vigtig Sag, som nu er underkastet ikke allene vedkommende Embedsmænds men og Publicums Prøvelse. deels fordi der i de nævnte bemærkninger er et enkelt Punkt, som i det mindste let kan forstaaes saaledes, at jeg ikke kan være enig med den ærede Forfatter. Det har ikke forundret mig mindre end Pr. S., at Stiftspr. T. har kunnet finde det uhensigtsmæssigt, idet man tilsigtede Bondestandens høiere Oplysning og Dannelse, at ville fremkalde Mænd af saadan Oplysning og Dannelse i Standen selv for igjennem dem at virke paa deres Jevninge. Thi turde jeg end ikke forlade mig til Rigtigheden af den Slutning, som man synes temmelig berettiget til at gjøre a priori, at den dannede Bonde vilde være den bedst skikkede til at virke for Bønders Dannelse, og at altsaa Ministeriet just havde slaaet ind paa den rette Vej til det tilsigtede Maal, saa har dog Erfaring i de 18 Aar, jeg har tilbragt som Landsbypræst i Jyllands Vesteregn, navnligen i enkelte meget dannede Bønders Exempel overbeviist mig om, at det just er fra saadanne mere end fra Mænd udenfor d. er over Bondestanden, at dennes høiere Dannelse navnligen i statsborgerlig Henseende skal udgaae. Det kan ikke betvivles, at den oplyste Bondes Ord iblandt hans Bye og Sognemænd har meget at sige, at det, naar der raadslaaes om og skal tages nogen Beslutning i et offentligt Anliggende, som har Jndflydelse paa Communens eller (i Fremtiden, paa hele Fædrenelandets Vel, langt snarere gjør Udslaget, end hvad der kan tales for Sagen af en dannet Mand udenfor deres Stand, som boer i deres Midte, just fordi hiin som deres Ligemand antages at deele deres Jnteresser og Anskuelser. Men han virker desuden paa andre Maader til Standens Dannelse, i det hans Exempel vækker Lyst til at tragte efter denne. Om Manden udenfor sin Stand dømmer Bonden, gjerne saaledes: "Jal hans Udvikling er foregaaet under ganske andre Forhold end vor, i hans Opdragelse har der ganske anderledes end i vor kunnet tages Hensyn til det aandelige Livs Fordringer. For en Bonde, der er opvoret under strengt legemligt Arbeide og har været holdt til det fra tidligst Barndom, og for hvem boglig Syssel har været en Bisag, ja mangen Gang været anseet for en unødvendig Hindring, for den vigtigere Livsgierning, er det ikke mueligt at opnaae saadan Dannelse. Om den oplyste Bonde nødes han derimod til at tilstaae: Her er Been af mine Been, Kjød af mit Kjød; her seer jeg en Mand født i min egen Stand, opdraget i samme Vilkaar, vant og anført fra Barnsbeen til det samme Arbeide, som jeg, og derhos nødes han til at slutte: Altsaa kunde jeg have staaet paa det samme Dannelsestrin som han, dersom jeg havde følt mig dreven af den samme Lyst til eller dog af andre omkring mig var bleven tilskyndet til ligesom han at benytte den Tid, som mit Arbejde levnede mig, og som jeg ellers hendrev i Søvn og Lediggang, den Leilighed og de Midler til at samle Kundskab, som tilbødes mig; altsaa vil jeg nu, saavidt mueligt, indhente det Forsømte, og altsaa vil jeg nu gjøre, hvad der staaer i min Magt, for at mine Børn kunne naae hiint Dannelsestrin og i deres vorne Alder indtage samme Plads som han Dette er, om jeg ej tager feil, den Begandelse, som Pr. T. taler om, og den udgaaer visselig snarere fra Bonden til Bonden, end fra nogen anden Mand til ham. Saavel her som i det andet Punkt, hvilket Stiftspr. T. har misbilliget, nemlig at Lærlingene i Amtsalmueskolerne skulde sysselsættes med legemligt Arbejde, er jeg med Pr. S. enig i, at Ministeriet just har truffet det Rette. Om dette sidste skal jeg fatte mig kort og kun ytre, at jeg i min Betænkning har foreslaaet den hele Skoletid indskrænket til 4 Aar og Eleverne deelte i 2 Classer, for at Tiden kunde deles mellem boglig Syssel og Bondearbeide. Men her møder mig just den Ytring af Pr. S., som synes mig mindre rigtig, eller som i det mindste er mig mindre klar. J det han taler om den Løn, som er foreslaaet at gives Eleverne for deres Arbeide paa Skolegaardens Drift (i Forbigaaende sagt, har jeg i min Betænkning erklæret mig imod saadan Lønning som en for Skolen unødvendig Udgift, udtrykker han sig saaledes, som om ham antog, at det i sær var fattige Bønderbørn, for hvilke disse Skoler skulde oprettes. Dette giver Ministeriets Circulaire ikke Anledning til at forudsætte, og det vilde neppe være rigtigt. Planen bør vistnok indskrænke sig til at udtale, at Skolen er bestemt for de meest opvakte Drenge i Districtet (Amtet eller Amterne) formuende eller uformuende, hvorhos det ikke bør oversees, deels at Skolen vil have en af sine Hovedindtægter fra Amtets formuende Beboere, deels at det vel mere er fra den dannede Gaardmand end fra den dannede Huusmand eller Jnderste, at det Stød til Fremskridt skal komme, som man har i Sigte ved disse Stiftelser. Med Pr. S. er jeg saaledes enig i, at Ministeriet i den Væsentlige har bygget sin Plan til Almuens videre Uddannelse paa rigtige Grundsætninger, og hvad han i sin lange Embedstid paa Falster og Møen, hvad jeg i min kortere i Jyllands Vesteregn har erfaret, samstemmer i denne Erkjendelse. At Tidsomstændighederne, nu under Krigen og i en længere Fremtid under dens Følger ikke ere et saadant Forretagende gunstige, men endog ville hindre dets Jværksættelse, maae vi meget beklage; men Hensyn hertil bør dog neppe Trykt i Ribe hos Chr. sal. Hyphoff. hindre, at Planen lægges, og at der arbeides, hvor og hvad der kan, for dens Udførelse. Med Pr. S. deler jeg ogsaa det Haab, at en Beggeistring for Fædrenelandets Vel skal siden i Fredstid, ligesom nu i Krigens Tid gjøre meget mueligt, som ellers maatte tykkes umueligt, og at Privatgodgiørenhed kan paa enkelte Steder udrette, hvad det Offentlige ikke vil formaae; men ikke deeler jeg med ham det Haab, som han og synes at nære, at de paatænkte nye Skoler skulde komme i Gang uden Byrde for den Stand, for hvilken de agtes oprettede. Ribe den 6. Juni 1818. Dangaard, Stiftsprovst.