Aarhuus Stifts-Tidende, 1830-03-27
Blandinger. Røverstaten Algier, der, som det lader, nu snart vil tildrage sig vor Opmærksomhed, er 500 Mile lang, og paa sine Steder 1000 Mile bred, med en Befolkning af omtrent 1 Million. Landet, der er et af de frugtbareste paa Jorden, afvexler med yndige Høie og fortryllende Dale, og frembringer alle de tempererede Zoners Producter. Staden Algier ligger gandske amphitheatralsk paa sammenhobede Bastioner, Taarne, Grave og Gravminder, paa den ene Side ved en Havbugt som er 4 Mile bred, paa den anden Side ved utallige Haver i 2 Miles Omkreds. Havnen er gjennemskaaren af lutter Klipperev; en uhyre Mængde Skyts ligger paa Batterierne, som, i flere Rækker, den ene ovenover den anden, omgive Staden mod Søesiden. Byen har Jntet at befrygte af noget Slags Antændelseskyts, da Husene, der alle have flade Tage, ere byggede af brændte Steen uden Tømmer. Bomber allene vilde kunne gjøre Virkning, fornemmelig med Hensyn til de snevre Gader. Jndvaanernes Antal skal være 100,000. Nogle franske Blade ville vide, at en fransk Artillericoberst Raoul, der var med Napoleon paa Elba, for Tiden staaer i Spidsen for det algierske Artillerievæsen. Skjøndt Algiererne ere Mahomedanere, spotte de dog deres egen Troeslære, drikke Viin, o. s. v. Deres Regent vælge de blandt de Tappreste; den nuværende Dey har været Tobakshandler Han lever som den lykkeligste Despot; indsluttet med sit Harem i det saakaldte Keiserslot, der behersker Staden, regjerer han der efter sin egen Vilkaarlighed. Beskyttet af en Garde, hvis Lønning udbetales hver Aften, seer han ingen Sjæl, ei engang sit Divan, som han kun modtager i en vis Afstand, det vil sige: gjennem Gitteret af et Slags Buur, der staaer i Forbindelse med hans Residents. Han har truet med, at han ved mindste Forsøg imod hans Person, vil ødelægge Algier og begrave sig under dens Ruiner. Bestandig væbnet, og forsynet med Modgift, lader han altid Andre først smage paa de Retter, som komme paa hans Bord. Til større Sikkerhed laver han ofte selv sin Mad, som da gjerne er nogle kogte Æg og Oliven. Han gaaer stedse med et Øieglas i Haanden, hvormed han seer ud over Staden og Omegnen; aldrig lægger han sig til hvile uden først omhyggeligt at have laaset alle Dørrene til sit Kabinet. Og dog anseer han sig for det lykkeligste Menneske paa Jorden. - Der gives endeel forunderlige Skikke i Algier, som vilde forekomme os ret naragtige, som f. Ex, hvad vilde man tænke om en Smed, der sad ved sin Ambolt, med Benene overkors, og hamrede paa det gloende Jern? Dette sees tidt i Algier. Man troer sig hensat blandt Antipoderne, saa bagvendt skeer Alting her. Vi afrage Skjægget og lade Hovedhaaret vore, der rager man Hovedet og lader Skjægget vore; til Tegn paa Høflighed og til Hilsen blotte vi Hovedet, Algiererne Fødderne; Silke over og paa Hovedet ansees her for qvindagtigt, der bruges det af alle Mandfolk. En Dame som hos os vil gielde for en Skjønhed maa have en fiin og ziirlig Skabning, og søger derfor ved Snørliv at opnaae hvad Naturen nægtede hende; der maa de Skjønne være føre og lige op og ned. En algiersk Skjønhed seer omtrent saaledes ud: over en uhyre Pakke Muselin fremrager Noget som ligner et Hoved og en Nakke. Betragter man den Deel, hvor Hovedet egentligt burde være, seer man noget Rundt, der er gandske bedækket med Muselin, i hvis Folder er en liden Splitte, hvori to Øine, som udskyde brændende Pile. Derover kommer atter Muse lin, og øverst oppe endelig en Maskine af Sølv eller Tin, i Filigran, der seer ud som det Redskab hvormed Agurker a. skjæres i vore Kjøkkener. Den er igjen løselig bei dækker med et tyndere Muselin eller Gage, der falder ned bagtil. En saadan Dame, aldeles hvidklædt, maa i de mørke Gader see ud som et Spøgelse. - Til Sommeretville maaskee Franskmændene komme til at gjøre deres nøiere Bekjendtskab.