Den Vest-Sjællandske Avis, 1815-07-22
En Kræmmer Jsaach Dolmer, har paa Politie Contoiret i Aarhuus den 3die d. M. deponeret, at da han d. 27de f. M. om Aftenen gik igjennem en Rugvang paa Veien fra en Bye, hvis Navn han ikke vidste, enten paa gl. Estrups eller Løvenholms Gods for at gaae til Giesing Bye paa det sidste Gods, fik han pludselig et Slag bag i Hovedet og fandt da han vendte sig om, et qvindeklædt Menneske staae for sig, som, i det han giengieldte hende Slaget, gav et Skrig fra sig, hvorved af Rugen fremsprang 2de Karle der truede at dræbe ham, hvis han ikke strax leverte sine Penge fra sig, hvorpaa den ene satte ham en Stok for Brystet, som i den ene Ende, var forsynet med en omtrent et Qvarteerlang Pig, der, som en Kaarde, var skarp til begge Sider, medens den anden rev hans Klæder op og fratog ham hans Tegnebog, hvori var 54 Rbdlr., som blev modtaget af Qvind Mennesket, der ved at gjemme Pengene, røbede, at hun rimelig var et forklædt Mandfolk, siden hun under Skjorterne var iført gule Skindburer og Støvler. Af hans Pose udtoge Røverne nogle Tørklæder og 2de Ruller Tobak, men lod ham paa Forestilling af hans Fattigdom beholde Resten, og gaae, efter at de endnu først havde tvunget ham til med oprakte Fingre at sværge, at han ikke vilde angive det passeerte for nogen, førend han var kommen 2 Mile fra Stedet. En Eed den Overfaldte var eenfoldig eller frygtsom nok til at holde, indtil han kom til Skjødstrup, 2 Mile fra Aarhuus. (Det er dog et Sprigsmaal, om man ikke bør holde den Eed man giver en Røver paa at fortie hans Opholdsted, for at frelse sit Liv, thi blev den Grundsætning almindelig antaget, at man ikke skulde holde en saadan Eed, saa maatte ogsaa den Grundsætning blive almindelig blandt alle Røvere uden Skaansel at myrde enhver Reisende de stødte paa.)J Aarhuus Avis findes følgende rigtige bemærkninger i Anledning af disse Udaad. Disse og saamange flere Overfald og dristige Tyverier her i Landet, som man idelig læser Beretninger om, ere et sørgeligt Beviis paa den Fare, hvori den borgerlige Tryghed svæver. Denne vil og maae daglig tabe sig, og hverken Lovene eller Justitsbetjentenes Bestræbelser skulde være istand, tilstrækkelig at værne derom, dersom ikke Kjøbstæd- og Landbeboerne selv forenede og alvorligen ville række Haanden til at sikkre egen og Medborgeres Eiendom; men hvilket kun da kan opnaaes, naar de mange Landstryggere, der deels som Betlere, deels under det milde Navn af reisende Folk, oversvømme Landet, ingensteds fandt Tilhold eller Opholdsted, og enhver var retsindig nok til aldrig, af ussel Fordeel forledet, at indlade sig i Handel med dem, hvorved Afsætning af Tyvekoster lettes dem, de selv styrkes i deres slette Vandel, og Opdagelse af Tyverier gjøres vanskelig og oftest ganske umuelig. – Det hedder med Rette, Hæleren er saa god, og vist nok værre, end Stieleren; men den der kjøber af Personer, om hvis lovlige Adkomst til det han sælger. man ikke allene ikke er overbeviist, men endog kan have grundet Mistanke imod, sætter sig selv i Klasse med Tyvs-Hælere og er sine Medborgeres Fiende At disse bemærkninger ikke ere ugrundede, sees af den udførligere Beretning, som findes i Hom pels Avis No. 100, om de saakaldte Natmænds Folk i Jylland, saaledes lydende: J deres Velædelheds Avis No. 89 er et Anliggende omtalt, der angaae den offentlige Sikkerhed, saa nær, at i det mindste enhver Jndbygger i Jylland maatte ønske samme en almindelig Opmærksomhed. Jeg mener hvad Pastor Zimmer har skrevet om de saakaldte Natmands-Folk. Man kan med al Rette betragte dem som en sand Landeplage, ligesom man maae røres af Medlidenhed over disse Menneskers beklagelige Tilstand. Det er mig ikke tilfulde bekjendt om de udgjøre en særskilt Folkestamme, men saameget er vist at de baade betragte sig selv afsondret fra den øvrige Nation, og denne dem igien fra sig. Saameget er ogsaa vist, at deres Tal ikke allene voxer med Hensyn til den besynderlige Frugtbarhed, som har Sted iblandt dem, men og af den Aarsag at alt liderligt Pak slaaer sig til dem, og forener sig med dem. Deres Særkjende er, at slaae alle Slags døde Kreature; thi hvorvel Almuen nu ikke længer skammer sig ved at trække Huden af en styrtet Hest, ville dog ingen beqvemme sig til at giøre det samme med en død Hund eller Kat &c. – ogsaa overlades det første gjerne til Natmandsfolkene, naar de ere ved Haanden. Men iøvrigt drive disse og andre Haandteringer, fornemmelig give de sig af med Glarmester og Blikkenslagerprofessionen, saa at de omløbende Glarmestere og Blikkenslagere sædvanligen staae i Forbindelse med Natmændene, og høre til deres Republik, Nogle af dem ere bosatte, og gives der saaledes visse Byer hvor de have deres faste Rede, f. Ex. i Langaae i Middelsom Herred, i Hole i Gislum Herred, i Nørager i samme Herred, i An lum i Hammer Herred &c.; men den talrigere Deel har aldeles intet Hjem, kun har de i hver Egn nogle gode Venner, hvor de søge Tilhold, og tildeels bringe deres Tyvekoster i Forvaring til sikker Afsætning. De betragte sig selv som aldeles fri og løse fra alle de Baand, der paaligge de øvrige Staksborgere, og derfor ansee de det ei heller for Uret at bestiæle Landets Jndbyggere, eftersom de ligge i en bestandig Krig med dem; thi disse foragte dem, udelukke dem fra deres Samfund, og tilstæde dem ei Adgang til Nydelsen af de Fordeele, fælleds Samlevnet ellers tilbyder.