Aalborg Stiftstidende, 1844-02-12
Skjøndt private Præstationer i Regelen ikke kunne være Gjenstand for kritisk Omtale, bør dog den af den ny oprettede Musikforening igaar Aftes givne første Concert at nævnes, ikke blot som en Aftens nydelsesrige Underholdning men som et for Deeltagerne lige saa smigrende som for Associationen isandhed glimrende Beviis paa, hvad forened Kræfter formaaer, naar man med Udholdenhed stræber si Maal imode. Skjøndt man ved Foreningens Oprettelse tvivlede om, at nogenlunde tilstrækkelige musicalske Kræfter vilde staae til dens Disposition, viste den dog allerede ved sin første Concert at tælle ikke saa fortrinlige Dillettanti, ligesom Concertens hele Arrangement og dens udmærkede Jndstudering var et Vidnesbyrd for Dirigentens, Hr. Musiklærer Nathans, utrættelige Jver og musicalske Dygtighed. Concerten blev indledet med en af Hr. Pastor Boesen forfattet vakkeProlog, der fremsagdes som Melodrama, hvortil Hr. Nathan havde componeret Musikken. Concertens øvrige Jndhold – næst tvende Pianofortenummere og fiirstemmige Sange af Mendelsohn-Barthold - dannede de tvende betydeligere Partier, Weyses store Jule-Cantate og Anden Acto Finalen af Mehuls Joseph og hans Brødre: Vocalnummere, der neppe i den Omfang og Fuldstændighed for ere blevne hørte her i Byen. Hele Concerten maatte vistnok hos enhver Tilhører efterlade et saa tilfredsstillende Jndtryk, at dens Gjentagelse vilde være Publicum en sand Glæde og man kun kan ønske den unge Tone-Forening, der allerede har givet saa hæderlige Vidnesbyrd, vedvarende blomstrende Fremgang, hvortil utvivlsomt fra alle Sider virksomt vil blive bidraget. (Meddeelt.)Med Forfatterens, Hr. Pastor Boesens, Tilladelse hidsætte vi her den ved Concerten igaar Aftes som Melodrama fremsatte Prolog, Aand fra et usynligt Rige, Underfulde Toners Magt, Hvad ei Tungen kan udsige, Og hvad intet Sprog har sagt, Det formaaer Din Røst at mane Frem som med en Tryllestav Og hvad Sjælen knap tør ane, Stiger af Dit Tonehav. Naar vi høre Løvets Susen. Fra Naturens Jnstrument, Naar vi mærke Bovens Brusen. Mod den steile Klippeskrænt, Og naar Æolsharpen lyder, Spillet af usynlig Haand, Dig det er, som vældig byder, Din er Røsten, store Aand! Men ei blot Naturens Kræfter, Lyde maae Dit Kongebud; Og den frie Aand lytter efter, Naar Din Klang Du sender ud Jkke blot kan Orphei Lyre, Vække Liv i døde Steen, Vilde Lyster kan den styre, Give Kraft i trætte Been. Alt fra Tidens første Dage. Du med dine Toners Magt, Gjengav Hjertets Haab og Klage, Tolkede Naturens Pragt; Med Din høie Røst paa Valen, Aanded Du i Helten Mod, Vakte den, som sov i Salen, Saa han kjækt i Kampen stod. Tidt Din underfulde Stemme Lindred Sjælens dybe Qval. Hvo ei maatte født fornemme, Naar den lød i Taarens Dal, At Du har en Magt, som hæver Mødet, naar det synker ned, At, naar Hjertet bange hæver, Aander Du derind Din Fred! Og naar Jordens hulde Glæder. Kalder os til Lyst og Fryd, Dig det er, som bedst bereder Læberne til Jubellyd; Ja ved Dine Melodier, Knytter fast Du Venskabs Baand; Kjærligheden Du indvier Med Din Røst, Du gode Aand! Selv naar Sjælen sig opsvinger. Over denne dunkle Jord, J Guds Tempel festlig klinger Det høitidelige Chor Øiet skuer Himlen aaben, Du forklarer Livets Ord, Hilser os som Børn ved Daaben, Kalder os til Naadens Bord. Derfor Aand fra Lysets Rige, Underfulde Toners Magt! Skal Din Lov fra Hjertet stige, Om den end kun tolkes svagt. Væk Du op det døve Øre! Træng Dig dybt i Sjælen ned, At Enhver Dig glad maa høre, Offre Dig sin Kjærlighed! J, som vilde Eder samle Her til venlig Toneleeg: Mænd og Qvinder, Unge, Gamle, Lytter Alle kjærlig til! Vi det store Bud kun lyder, Som kom fra den stærke Aand, Ogsaa Stemmen Eder byder: Smiil, og ræk en trofast Haand! Efterskrift. Jfølge senest Jndberetning er den afgaaede Pakkepost endnu ikke naaet længere end til Hobro, hvor den maa oppebie Snekastningen. En overordentlig Mængde Snee skal være falden paa alle Kanter, og, skjøndt Sneeveiret er opbørt, vedvarer dog endnu Jordsygningen paa Landeveien. En Reisende, der er kommen fra Frederikshavn, har kun med Møisommelighed og efter mange Ulemper kunnet arbeide sig igjennem. Personposten vil neppe heller kunne afgaae sønderpaa idag for Sneekastning findet Sted.