Ribe Stifts Adresseaviser, 1845-01-08
Uagtet den korte Tid Udgiveren har havt til at fuldende den, slutter den sig dog, som en værdig Fortsættelse, til den for 1844, skjøndt man kunde have ønsket, at den talentfulde Forfatter, Fr. Barfod, der ifjor leverede de mange under vore Forhold klassisk politiske Stykker, ikke iaar vilde have unddraget Kalenderen sin ligesaa fædrelandssindede som skarpe Pen Man kunde ogsaa iaar have ønsket, at der var taget noget mere Hensyn til svenske Forhold, svenske berømte Mænd og politiske Charakterer. Almanakken bør formeentlig ei udelades. Forresten lader Kalenderen næsten Jntet tilbage at ønske. Man maa være Udgiveren Tak skyldig for den interessante, med ligesaa stor Flid som Møisommelighed udarbeidede, nordiske personal-historiske Almanak. Det var et heldigt Foretagende af Forf., og den vil bidrage til at vække Sandsen for vort nordiske Fædrelands historiske Personer, deres Leven og Virken, deres Tidsalder og Samtidige og saaledes for hele Skandinavien. Hertil trænge vi gjensidig høiligen. Biographierne af H. C. Ørsted og Sverdrup ere smukke, ligesom deres lithographerede Portræter heldige. Det samme gjælder og Brocks. Den nationale Kjærlighed til vore gode og store Mænd veed Forfatteren smukt at forene med uforbeholden Sandhedskjærlighed og ingen Fordølgen af virkelige Feil og Svagheder. Ris Lorenzens Biographi, samt de svenske Rigsdagsmænds, Neils Manson, Anders Danielson og Hans Janson, i Forening med Hans Nissens og Laurids Skaus Lidelser og Bestræbelser, oplive Sindet, vise et Haab – et Lysglimt paa en formørket Himmel. Er Vemoden ogsaa her overveiende Glæden, saa maa man dog tilstaaer her begynder noget Nyt i Nordens Historie. De to, i national Henseende, første Stykker i Bogen, eller som have tiltalt os meest, ere Biographierne af Gustaf Adolf og Chistian den Fjerde. Det første er et deligt Sidestykke til det mesterlige ifjor over Gustaf Wasa. Det sidste er vel den gamle Historie, men som for os Danske er evig ny. Man begynder i senere Tider af og til med skaanselløs Haand at støde til Christian den Fjerde. Vi ansee dette for et national Mord og meget upolitisk; han var vel langt fra nogen stor Konge, men han var et stort Menneske, og han var dansk, vi have kun saa faae af disse sidste, og vi trænge saa høilig til dem, vi have, til at holde Modet lit opreist, at vi ansee det for en national Synd at berøve os disse ved at maale dem efter en Nutidens Maalestok, som kun lidet passer. Vor Nationalitet staaer paa saa svage Fødder, at Enhver, det skee endogsaa i den bedste Hensigt og uden Vidende og Villie til at skade, der gjør et Hug i vore faae virkelig nationale Helte og Charakterer, derved begaaer et farligt Attentat imod de svage Rester af den Nationalfølelse i Folket, som ene endnu kan frelse os. Det gjør et smerteligt Jndtryk, naar man vil spørge sig selv, efterat have læst disse to Nordens store Kongers Levnet, have deres Stræben, deres Ønsker, deres Gierninger efterladt sig nogen sand og synlig Virkning, noget Spor i Nutiden, Det kan kun besvares med et ubetinget Neil Sverrig har tabt 2/3 af sine Lande, og den russiske Colos er væltet op paa Siden af det. Danmark har mistet, foruden Norge, 1/4 af sine Lande, og om de øvrige underhandles der, medens Modersmaalet fortrænges fra de Steder, hvor det for har hersket. Hvad har været Grunden hertil ubetinget: et folkefjendsk og egoistisk Aristokrati, som Gustaf ei levede længe nok til at blive opmærksom paa, og som Christian i unge Dage ei besad Kraft, nok til at bryde, og som derfor i gamle Dage endte hans Helteliv i Græmmelse og Fortvivlelse. Er det ligesaa endnu, – See blot hen til den svenske Rigsdag og Roeskilde Stænderforsamling.") Naar Christian klager over: "at ingen Privilegier bør ansees, som foraarsager min og Rigernes Ruin", at de ei agte Gud i Himlen, meget mindre deres Herres og Fædrelands Conservation, da skulde man næsten troe han var stegen ud af sin Kiste i Domkirken og var gaaen hen i Stændersalen og havde sagt disse Ord. Ligesaa de have ei Penge til Fædrelandets Forsvar men nok naar de Kronens Gods under sine Birk kunne bekomme." J ville gjerne have Privilegier til at prygle Eders Huusmænd og herske over Eders Bønders Liv, Velfærd og Eiendom, til at beklæde alle Statens Amtmandsposter og andre høie Embeder; J have Penge nok til at oprette Stamhuse og samle stort Jordegods, til at kjøbe de Godser og elendige Bønder, som "Kronen havde overtaget og anvendt mange Penge paa; men J have ingen Penge til Fædrelandets Forsvar, ingen til Eders betrængte slesvigske Brødre, ingen til Bedste for det undertrykkede Modersmaal. Mon der blev talt saaledes i Roeskilde Stændersal af den, af hvem man kunde ønske det: Side 25 findes et lille Stykke, der har til Overskrivt en Gaade, hvori der fortælles: "at, da en dansk Embedsmand den 13 Sept. 1844 drog igjennem en dansk By, udbrød hele Befolkningen eenstemmig i et fuldtonigt: "Ned med Grev Geert og at Egernfordes Deputerede, nu Statholder og øverstkommanderede General i Hertugdømmerne Slesvig og Holsteen, den 6. Novbr. 1840 tillod sig, hidtil ikke modsagt, at yttre i den slesvigske Stænderforsamling: "det har i rum Tid været en uheldig Skik her i Landet, at man ikke afsætter Embedsmænd, naar de ere uduelige, og derved anerkjender, at man har truffet et slet Valg."Men vi maa overlade Bogens Læsning til Publicum selv. Den sælges til den yderst billige Priis 4 Rbmk. eller 20 ls. Udgiveren vil iøvrigt være Læserne bekjendt; det et den unge, begeistrede Mand, der har udgivet Braga og Jdun. *) Ligheden mellem Aarene fyrgetyve i det 17de Aarhundrede og Aarene fyrgetyve i det 19de Aarhundrede er slaaende.