Københavns Adresseavis, 1775-02-07
Om egyptiske Dyr. (Af Thomsens Reyser.)Der ere vel ikke mange Slags af Dyrarter i Egypten, men nogle af dem ere dog særdeles merkværdige. Hippopotamus eller Flodhesteen, som visselig henhøren til de Dyr der kan leve baade i Vandet som og paa Landet, var meget vel bekiendt for de Gamle, men Egypterne vide nu omstunder lidet af den. Den synes at have hiemme i Æthiopien ved den øverste Deel af Nilstrømmen, og kommer sielden ned til Egypten; imidlertid fortæller dog Thevenot, at han har seet et af disse Dyr, som i Aaret 1658 blev fanget i Girg, Hovedstaden i Overegypten, og derpaa bragt til Kairo. Den var saa stor som en Kammeel, og havde en guul Farve; Bagdelen lignede en Oxe, og den havde Hoved som en Hest. Dens Øyne og Øren vare smaa, men den havde store aabne Næsehuller, tykke sterke Fødder, næsten runde, og fire Kløer paa hver Fod; Halen var som paa en Elephant, og den havde heller ikke flere Haar paa sin Krop, end dette Dyr paa sin. I Underkindbakken fandtes fire store Tænder, sex Tomme lange, af hvilke to vare krumme, men de andre lige, og stode ud foran, de vare alle saa tykke som Hornene paa en Oxe. Krokodilen, som Egypterne kalder Timsah, er et andet Amphibium, en af Nilstrømmens Jndvaanere, om hvilket Dyr man ellers har paastaaet, at det har egentlig hiemme i denne Flod; men man finder ingen synderlig Forskiel imellem den ægyptiske og de Krokodiler, som bliver fundne ved Udløbet af Ganges og andre indianske Floder. Af et Eg, der er omtrent saa stort som et Gaase=Eg, voxer de til et Dyr, der undertiden er tyve eller tredive Fod lang. De ere af Skikkelse Fiirbener, og har fire korte Fødder, som ere forsynede med Kløer, og med hvilke de løbe meget hastigt; men da de ere ikke letteligen i Stand til at vende deres lange Legeme om, som er tungt at regiere, saa kan deres Bytte lettere undgaae dem. Deres Ryg er bedekket med en haard Skal, ligesom med et Harnisk, men Huden paa Bugen er blød og let at saare. De har et fladt Hoved, middelmaadig store Øyne, og ere meget skarpseende. Paa hver Ende af den nederste Kindbakke har de to lange Tænder. De ere meget grusomme og graadige, men vover sielden at angribe Menneskeer i Selskaber, ja ikke engang enkelte Personer, med mindre de kunne giøre det ved et Overfald. Man siger, at de kan ikke gribe et Menneske, naar de svømmer i Vandet, men naar et Menneske eller et Dyr staaer ved Floden, saa springer de pludselig op, og griber ham med deres Forkløer, eller slaaer ham omkuld med deres Hale, i hvilken deres Styrke fornemmelig bestaaer. De gaaer fielden over tyve eller tredive Favne bort fra Floden. Om Vinteren ligge de paa lave Bakker paa Sandøer, for at sole sig, og ved Sommerens Hede opholder de sig mestendeels om Dagen i Vandet. Naar man foruroligger dem, viser de ingen stor Hast, at flye for deres Fiende, men gaaer gandske magelig hen til Floden, og giøre sig efterhaanden usynlige. Man har altid anmærket, at de har ingen egentlig Tunge, menllen Art af kiødagtig Substants, som ligger langt hen mod deres nederste Kindbakke, og som maaskee tiener dem til, at vende deres Føde om. De giøre et Hul i Sandet, omtrent to Fod dybt, i hvilket de lægge deres Eg, henved halvtredsindstyve i Tallet, eller omtrent saa mange, som de kan bedekke, og ruger paa dem i fem og tyve eller tredive Dage, eller vel og lade dem udruges af Solen. Folket opsøger disse Eg med en Jernpiqve, for at ødelægge dem; thi saa svart Ungerne kun ere udrugede, løber de udi Floden. Man skulde tænke, at den beste Maade, at dræbe Krokodilerne paa, var, at skyde dem i Bugen, efterdi de der, som allerede er blevet anmærket, ere lettest at saare; men man fortæller forskiellige Maader, hvorledes man faaer fat paa dem. Undertiden graver man dybe Huller, tæt ved Floden, og giør en let og tynd Bedekkelse derover, saa at Krokodilerne falder i samme, naar de kommer til Strandbredden, og efterat man har ladet dem faste derudi, i nogle Dage, for at udhungre og svække dem, saa indvikler man dem i Strikker, og trækker dem saaledes levende opEn anden Maade at fange dem paa, bestaaer derudi, at man lidet fra Floden lader et Dyr skrige, og naar da Krokodilen kommer op, saa støder et Menneske, som ligger i Skiul, et Spyd i Livet paa den, hvilket er gjort fast ved et Tov, hvormed de lader den løbe ud i Vandet, paa det at den skal udmatte sig selv. Herpaa trækker man den op, støder en Stavre i Munden paa den, springer op paa dens Ryg, og binder Kindbakkerne sammen paa den. Hvad den Graad og tillokkende Stemme angaaer, som de Gamle have tillagt dette Dyr, saa giøres det vel ey fornødent at anmerke, at det er lutter Digt. Krokodilen lader sig sielden see i den mellemste eller nederste Deel af Egypten, men den opholder sig i Mængde paa Øerne i Nilstrømmens syde lige Dele, nogle hundrede Mile omkring Staden Cairo.