Viborger Samler, 1846-04-06
Sir J. Graham bestred den Paastand, at der iblandt Forpagterne i Almindelighed skulde herske stor Frygt for Følgerne af den nye Kornlov, og at man maatte befrygte at en stor Deel Agerjord vilde for Eftertiden blive udyrket, en Frygt som viste sig ugrundet, da netop i de sidste 6. Maaneder Tusinder af Ansøgninger vare indkomne om Tilladelse til at inddæmme og indfrede Grundstykker for at forvandle disse til Agerland, navnligen vare i de sidste to Uger indkomne flere Begjeringer af denne Art, der havde til Gjenstand Jordstrækninger af 16,500 Acres Størrelse. Fremdeles laae i dette Øieblik paa Husets Bord en Bill, som tilsigtede paa hollandsk Viis at aflede Vandet fra en stor, af Havet overskyllet Banke eller Grund ved Kysten af Norfolk, kaldet the "Wash" og forvandle samme til Agerland, til hvilket Formaal en Capital af 200,000 Lstl. skal anvendes. Efterat Ministeren dernæst skarpt havde revset Shaws (Recorder af Dublin) Anmositet imod den nye Bill, og temmelig utvetydig havde erklæret, at denne Uvillie havde sin Grund i Regjeringens Vægring at tilstaae Shaw den af ham ansøgte Pension, vendte han sig til Spørgsmaalet om den Jndflydelse, som høie Brød priser egne sig til at udøve paa Arbeidslønnens Størrelse. Han godtgjorde det Urigtige i den Anskuelse, at høie Brødpriser bevirke en høi Arbeidsløn, erklærede sig for den Mening, at tvertimod ved lavere Brødpriser Arbeidslønnen vil stige paa Grund af den forøgede Søgning efter Arbeidskræfter, og udhævede de Fordringer, som den stedse tiltagende Befolkning i Fabrikdistricterne med Ret opstillede, nemlig: ikke at opoffres for et Monopol, som kun havde til Hensigt i Landmændenes Jnteresse at holde Brødpriserne paa en unaturlig Høide; ligesom han paa den anden Side hentydede paa at det stemmede med Statens Jnteresse i Almindelighed at holde Brødpriserne saa lave som muligt, da Erfaring lærer, at Forbrydelser og Dødelighed tiltage i samme Grad som Brød priserne stige. - Sir Rob. Peels Tale gik nærmest ud paa at retfærdiggjøre hans ministerielle Embedsførelse i de sidste Maaneder. Som Privatmand ændsede han ikke sine Modstanderes Angreb, som Kronens Minister maatte han tilbagedrive de imod ham rettede Angreb, og han erklærede at han hverken havde krænket noget Løfte eller svigtet sit Parti. Man havde paastaaet, at han pludselig og ganske uventet havde givet sin Politik en anden Retning; dette maatte han benegte. Allerede i forrige Aar, da Hr. Villiers fremtraadte med sit Andragende omKornlovnes Ophævelse, havde han (Sir Rob. Peel) erklæret, at han ikke kunde forsvare disse Love af de Grunde, som de fleste andre Talere anførte til Forsvar, for den vexlende Scala, og at han var overbeviist om at det liberale Princip, som man havde seet sig nødsaget tilat bringe i Anvendelse i Handelspolitiken, ogsaa om en ikke fjern Tid maatte anvendes paa Agriculturforholdene. Desaarsag havde ogsaa Lord Howick (nu Lord Grey, i Overhuset) dengang sagt, at hans (Robert Peels) Tale maatte med Undtagelse af enkelte Steder ansees for den bedste Retfærdiggjørelse for Villiers's, Motion, og det saa kaldte Pretection Society havde allerede dengang voteret Resolutioner, hvori der udtaltes Mistillid imod Ministrenes Politik hvad Agriculturforholdene angik. Derefter fulgte den slette Høst i Jrland, der efter hans Mening maatte i det mindste have gjort en Suspension, af Kornlovene nødvendig, – men denne Suspension, maatte have havt hine Loves Afskaffelse til en uudeblivelig Følge. Han havde derfor i Slutningen af forrige Novbr. Maaned udstede Jnstructioner til Auctoriteterne i Jrland betræffende deres Forhold under den Hungersnød, der bankede paa Døren og imod Udbredelsen af smitsomme Sygdomme, og det var ved disse Jnstructioners Affattelse indlysende for ham, at Kornlovenes Suspension og deres kort derefter følgende Ophævelse ikke længere kunde omgaaes, og at uden samme vilde Jnstructionerne ikke være til nogen Nytte. Paa Grund deraf havde han desangaaende forfattet et Memorandum, og først meddeelt Cabinettet, derefter Dronningen samme. Dette Memorandum gav fuldstændigt Vidnesbyrd om at han - saafremt hans Colleger havde villet give deres Samtykke dertil - havde ifinde først og fremmest paa eget Ansvar at suspendere Kornlovene, og man tør være forvisset om at han ikke vilde have unddraget sig for at retfærdiggjøre disses fuldstændige Ophævelse. Dette godtgjordes endnu yderligere ved den Omstændighed, at han i en Skrivelse til Dronningen havde lovet sin designerede Efterfølger, Lord John Russell, sin Understøttelse hvad den definitive Afgjørelse af Kornspørgsmaalet angik, – et Skridt, som vel var usædvanligt, men som derfor ingenlunde fortjente Navnet af "constitutionsstridigt, saaledes som hans Modstandere havde tilladt sig at stemple det med. Disse Modstandere havde valgt dette Udtyk for derved at antyde at han ved sin Erklæring havde forhindret Parlementets Opløsning og en Appel til Folket, et Skridt, som de erklære nødvendigt af den Grund, fordi ifølge deres Paastand Principet om Kornlovenes Opretholdelse havde havt afgjørende Jndflydelse paa Valgene i Aaret 1841, og fordi det saaledes istandkomne Parlement ikke var berettiget til at antage en Lov, hvorved hiint Princip tilintetgjordes. Men en saadan Paastand lader sig paa ingen Maade forene med Grundsætningerne i Landets Forfatning, og denne grundløse Paastand gjendrives ved alle Antecedentier i Fædrelandets Aarbøger. Ethvert Parlement, naar det kun er valgt og constitueret paa forfatningsmæssig Maade, har Ret til at afgjøre og tage definitiv Bestemmelse om alle Spørgsmaal, der komme under dets Overveielse, og man vilde ligefrem indføre i Forfatningen det demoeratiske Princip i sine videste Consequentser, naar man fra Parlementets Competence vilde udelukke Afgjørelsen af ethvert Spørgsmaal, som maatte have gjort Udslaget ved Valgene. - Man havde, saaledes yttrede han sig i Slutningen af sin Tale, hyppigt sagt at Dagen af hans politiske Existence vare talte, saa meget mere maatte man jo være overbeviist om at han ikke vilde være fremtraadt med den for Huset svævende Forholdsregel som en politisk Manoeuvre i hans egen Jnteresse. Man skulde kun lade denne Forholdsregel af saa stor national Betydning blive til Lov, og han havde da paa sin Side Jntet derimod, naar hans politiske Løbebane dermed lukkedes. Han beklagede mere Tabet af sine forrige Venners Tillid end Tabet af den politiske Magt. Enhver har i sit Jndre den Vægtskaal, paa hvilken Retfærdigheden af de imod ham reiste Bebreidelser blev afveiet. Havde man beskyldt ham med Ret, da vilde allerede en tiende Deel af de imod ham reiste Bebreidelser have tilintetgjort ham som Menneske og som Minister. Skulde han iøvrigt falde, saa havde han dog den Fyldestgiørelse, at han ikke var falden, fordi han havde viist sig krydende, eller fordi han havde fremmet sit Parties Jnteresser for Statens Vel. Han vilde træde tilbage i Privatlivet med den faste og urokkelige Bevidsthed at det havde været Formaalet for hans Virken som Statsmand: At formindske Monopolernes Tryk, at hæve Jndustrien, at bortrydde Handelsindskrænkningerne, at fordele Afgifterne paa en ligere Maade og forbedrede arbeidende Classers sociale Stilling.