Ribe Stifts Adresseaviser, 1808-04-05
J nogle Betragtninger over Fredsbruddet imellem Danmark og Sverrig, som Kiøbenhavns Nyeste Skilderie meddeler, erindres om, at det var Sverrigs Regentere, som fra de ældste Tider af bare et unaturligt Had til den Danske Kongetrone, og som for at naae deres Maal indviklede Danmark i Krige, der nødvendig maatte avle giensidig Forbittrelse hos begge Staters Undersaattere. Selv i Fredens Dage gjorde de sig Umage for at vedligeholde og nære den. Saaledes lod Gustav den Tredie sit Stykke Gustav, Vasa, hvori en Konge (Christian den Anden), hvis Æt endnu sad paa den Danske Trone, behandledes paa Skuepladsen paa den forargeligste Maade, opføre midt under de fredeligste Forhold til Danmark. Aldrig har nogen Dansk Konge tilladt sig at handle saaledes mod Sverrig, og allermindst i Fredstider. Men det var kun en Gnist imod den Lue, som den nuregierende Konge optændte. Hans Had mod Danmark yttrede sig næsten ligesaa tidlig som hans Higen efter at spille en vigtig Rolle blandt Europas Førster og vise Verden en ny Carl den Tolvte. Medens han allerede som Yngling undertrykte Tænke= og Skrivefriheden i sine Stater, forbød han Danske Skrivters Jndførsel i Sverrig. Selv under sin Alliance med Danmark og Rusland i Aaret 1801. pønsede Sverrig paa vor Undergang. Roligen lod det den Engelske Flaade seile igiennem Sundet, og istedet for at understøtte sin Allierede stod endog Kongen selv paa en Bakke i Helsingborg og morede sig ved at være Vidne til Slaget paa Kiøbenhavns Rhed, Baade for og efter Slaget fandt de Engelske et sikkert Tilflugtsted i Hveen. Der havde de deres Sygehuus, der hentede de Vand, der fik de al den Understøttelse, de ønskede. Saaledes handlede Kongen som Danmarks Allierede; hvad kunde man nu vel vente sig af ham som Engellands inderligste Ven? Vor Flaade har altid været en Anstødsteen for Sverrig, især fra den Tid af, det havde mistet sin egen i Krigen med Rusland. Benzelstierna kunde fortælle os, hvor meget Gustav den Tredie ønskede at see den Danske Flaade gaae op i Røg, om det ogsaa skulde have kostet Adskillige tusinde Mennesker Livet og Kiøbenhavn forvandles til en Steenhob. Lykken var Mordbrænderen ikke gunstig, og Gustav saae ikke sit Ønske opfyldt. Men det var hans Tronfølger forbeholdt, at see en heel Hær af Mordbrændere, fuldføre hvad Benzelstiernas Haand var for svag til at iværksætte. Hvor havde Gustav den Tredie ikke glædet sig, dersom han, saaledes som hans Søn, kunde have staaet i Helsingborg, og seet den Danske Flaade føres til Engelland, Den bekiendtgjorte Korrespondence mellem det Danske og Svenske Hof viser tydelig, hvilken Rolle det Svenske Kabinet under hele Krigen har spillet. Jngen kan nægte, at en oprigtig Forening imellem begge disse Magter maatte endnu længe have holdt Krigsluen borte fra Norden. Men fierde Gustavs Siel tørster efter store Daad. Han har maalet sig med Frankerig, han vil nu ogsaa maale sig med Rusland. Om hans Undersaatter lide ved hans store Planer, det synes at være ham temmelig ligegyldigt, naar de kun lide som Helte. Han har mistet det Pommern, som kiøbtes med saa mange tappre Svenskes Blod. Men Engelland, har jo lovet ham Skadesløsholdelse, Sverrig har nu kastet sig i det Brittiske Søeuhyres Armee, tidligere end det maaske formoder vil det kramme det ihiel Britterne logre for det, saalænge de trænge til dets Hielp; men i Hiertet haane de dets Enfoldighed og Afmagt. Der vil komme en Tid, hvor den Svenske Nation vil bøde dyrt for den saakaldte Ære, som Engellænderne have bevist deres Konge og den bedrøvelige Lykke, at han kan kalde sig deres Allierede. Det nu afbrændte Kolding Slot, hvis fortrinlig skiønne Situation paa en høi Bakke ved Kolding Fiord er almindelig bekiendt, blev bygget af Hertug Abel i Aaret 1248, og har følgelig staaet i over halvsyvende Aarhundrede. J aldre Tider, da det kaldtes Ørne borg, er her holdt adskillige Herre= og Rigsdage, og 1411 sluttede Dronning Margarete her et Forlig med Hertuginden Elisabeth af Slesvig. Kong Kristian M. døde paa dette Slot 1559, og den nylig afdøde Kong Kristian VI opholdt sig her nogen Tid, da Fienden i afvigte Efteraar tvang ham til at forlade sin gamle Residents. Jblandt flere Mærkværdigheder var det saa kaldte Kiempetaarn, hvis 4 Hiørner vare prydede med 4 syv Fod høie billeder, hvert forestillende en ældgammelt Helt med et af Rigernes Vaaben, nemlig Hannibal med det Danske, Scipio med det Norske, Herkules med de 3 Kroner og Hektor med det Jydske Vaaben; et underjordisk Fængsel, hvori den svenske Kong Albert holdtes fængslet af Dronning Margrete; Slotskirken med sit skiønne Billedhugger=Arbeide og en konstig af Keiserlige og Svenske Soldater skamskiændt Altertavle, hvilken Kong Frederik IV. ved Kirkens Forskiønnelse, til Skam for Voldmærdenne lod staae som den var.