Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1848-06-02
Odense. Byens andet Blad meddeler i sit Onsdagsnummer hidtil ubekjendt Proklamation fra den provisoriske Regjering i Rendsborg til Nordslesvigerne, hvori blandt andet ikke alene den gamle Snak om Kongens Ufribarhed er opkogt skjøndt det er let at bevise, at Tydskerne selv ikke troe paa den, men ved hvilken det især forekommer og mærkeligt at Man giver Folkebevægelsen i Kjøbenhavn Skyld for Krigen, fordi derved udtales Slesvigs voldsomme Løsrivelse fra Holsteen og dets Jnkorporation i Kongeriget. Denne Paastand, staaer i aaben Modsigelse med den provisoriske Regjerings bekjendte Skrivelse til Kongen; men den stemmer saa godt med dens Memoire til Lord Palmerston, dens Svar til den svenske Regjering og Proklamationen af 17 Mai til det norske Folk, at Man seer det Planmæssige i at udbrede denne Fremstilling af Sagen. Den provisoriske Regjering synes altsaa at føle Svagheden i de andre Paaskud, hvormed den har villet besmykke sin Adfærd, og nu ene at ville retfærdiggjøre sig med et paastaaet Angreb fra dansk Side. Dette er ret godt, og vi Danske kunne være vel tjente med at tage de gode Herrer paa Ordet; thi have de enten saa kort en Hukommelse eller saa viid en Samvittighed, at de ikke kunne eller ville erindre Sagens sande Sammenhæng, er det dog saa let at godtgjøre denne, at vi ikke engang skulde have spildt disse Ord derpaa, var det ikke fordi Erfaring viser, at der altid gives Svage, som lade sig imponere af enhver med haard Pande og Udholdenhed fremført Paastand. Vi minde derfor og Dag og Datum for Begivenhederne. Det var den 28 Januar at Kongen lovede en fælleds Forfatning, der gav Minoriteten i Hertugdømmerne det samme Antal Repræsentanter som Majoriteten i Kongeriget: det var den 17 Februar at 600 Stænderdeputerede i Kiel desuagtet besluttede kun at deeltage i Valget af erfarne Mænd paa betingelser, der gjorde Statsforbindelsen umulig, og det uden mindste fjendtlige Demonstration fra dansk Side; det var den 18 Marts at Forsamlingen i Rendsborg gjorde det første oprørske Skridt, valgte en permanent Kommittee og sendte en Deputation til Kjøbenhavn for at fordre Anerkjendelse af en selvstændig schleswigholsteinsk Stat. Først derefter var det, at Folkebevægelsen i Kjøbenhavn den 21 Marts fremskyndede det gamle Ministeriums Fald; og først den 24 Marts gav Kongen den schleswigholsteinske Deputation sit bekjendte Svar, som desuden slet ikke taler om nogen voldsom Løsrivelse af Slesvig fra Holsteen, eller om nogen Jnkorporation. Men uden at oppebie Deputationens Tilbagekomst, uden at kjende Kongens Svar eller Navnene paa de nye Ministre, ja uden at vide mindste Besked med det i Kjøbenhavn virkeligen forefaldne, begyndte Bese ser, Prindsen og deres Hjælpere Oprøret i Kiel allerede den 23 Marts, idet de gjorde sig selv til provisorisk Regjering; og den næste Dag forførte Prindsen ved det falske Foregivende om Kongens Fangenskab Garnisonen i Rendsborg. - Vi vide meget vel, at Grunden til det schleswigholsteinske Oprør ligger dybere, end i disse Dages Bevægelser; men naar vore Modstandere, søge deres Forsvar i, at de ere de Angrebne, de Danske Angriberne, gad vi vidst hvorledes de kunne bortdemonstrere de anførte Kjendsgierninger.