Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1837-02-21
Fædrelandet. Videnskabelighed. Det er alt tidligere i denne Avis No. 215 f. A.) omtalt, at Trykkefrihedsselskabet i Kjøbenhavn i et Repræsentantmøde den 21 Novbr. f. A. udnævnte en Kommittee (Kancellieraad Delbanco, Justitsraad Blechingberg og Prof. Clausen) til at afgive Betænkning over Justitsraad Høegh Guldbergs Forslag: "at Repræsentantskabet i næste Generalforsamling i April 1837 skulde andrage paa bemyndigelse til, i en Proposition til Provindsialstænderne at udtale som Selskabets Overbeviisning, at, saalænge det skal være de ikke privilegerede Blade forbudt at meddele politiske Nyheder og Efterretninger, bor det Spørgsmaal, hvad der skal henregnes til saadanne, henhøre under Domstolene." Omtalte Kommittees Betænkning er nu affattet, trykt og derpaa ombebatteret i et Repræsentantmøde den 13 d. M. J sin Betænkning yttrer Kommitteen, at den vel erkjender det som den danske Trykkefriheds Grundvold, at det i Reglen er overladt til Domstolene at afgjøre, om de anordnede Grændser for Pressens lovlige Brug i mødende Tilfælde ere overtraadte eller ikke; men jo vigtigere selve Principet er, desto betænkeligere er enhver Undtagelse, hvortil kommer den store Ubestemthed, idet Begrebet om "Politik, kan underkastes forskjellige Fortolkninger - en Uvished, som det var ønskeligt at Lovgiveren ved et definerende Lovbud vilde hæve. Hvad imidlertid den omhandlede bemyndigelse angaaer, til paa Selskabets Vegne at indkomme med et Andragende til Stænderne, da maatte Man især lægge Mærke. til det Forhold, hvori Selskabet maa antages at staae til Pressen. Selskabets Navn betegner det som et Samfund for Trykkefrihedens rette Brug, Navnet lover ikke nogen Bestræbelse for at udvide Pressens Grændser, det lover kun at fremme den rette Brug af den engang ved Loven givne Frihed; Samfundet vil modarbeide Misbrugen i enhver Retning og saaledes virke til Folkeoplysning. Selskabets Grundlov maatte derfor være anderledes affattet, saafremt en Handling som den foreslagne skulde kunne betragtes som henhørende til Selskabet; men til at forandre Selskabets Love kan Generalforsamlingen ikke ansees kompetent; Midlerne, hvorved Selskabets Maal kan fremmes, tør Forsamlingen forandre, men ikke Maalet, selv. Selskabets fraværende Medlemmer har en hellig Ret til, at det eengang foreskrevne Øiemed ikke omvexles. Ved det omtalte Skridt risikerede Man ikke alene et Schisma og en Udtrædelse af en Mængde Medlemmer; men Selskabet stod tillige i Fare for at erholde en vis politisk Karakteer, Ser og derved tabe sin ældre neutrale Karakteer som Folkeselskab. Det var i Henhold til de anførte Grunde, at Kommitteen indstillede, at Repræsentantskabet ikke burde tage Proponentens Forslag til Følge. -J Repræsentantmødet af 13 d. M. fremlagdes da den forud trykte og omdeelte Kommiteebetænkning, med hvis Præmisser og Konklusion Justitsraad Salicath erklærede sig uenig, især forsaavidt Hindringerne for Forslagets Udførelse hidlededes af Selskabets Navn og Formaal. Thi naar Kommitteen indrømmede, at et saadant Skridt var stemmende med den Aand, som ønskes at besjæle Selskabets Medlemmer, saa maatte Man handle i denne Aands Tjeneste og ikke indknibe sig under Bogstaven; Forslaget gik jo dog kun ud paa at forsvare det Territorium, som Loven allerede hjemler; en Petition til Stænderne er et Middel, hvoraf ethvert Jndivid i Staten kan betjene sig. Den Neutralitet, som Kommitteen vilde anvise Selskabet, samtykkede han ikke i, men meente, at her, som overalt, var Stillestaaen en Tilbagegang. Den værste Hindring - meente Justitsraaden - var det omtalte mulige Schismaa. - Efter et kort Giensvar af Prof. Clausen, optraadte Kandidat C. Lehmann og berørte de forskjellige Anskuelser, Publikum havde havt om Selskabets egentlige Hensigt; Nogle havde anseet det for at staae i Forbindelse med den mærkelige Petition til Kongen, og dette var den rigtige Anskuelse, medens Andre havde meent, at det var en Forening for at komme Regjeringen til Hielp i Kampen mod Trykkefrihedens Misbrug, ved Siden af Love, Politie og Domstole. For sin Part havde Lehmann altid anseet Selskabet som en Fortsættelse af Petitionen, som en Jncarnation af dens Aand, som en permanent Petition; ikke som Censurens Landeværn, men som Trykkefrihedens Borgergarde; den for Øieblikket omdebatterede Proposition var en reen konservativ Yttring, der kun gik ud paa, af en lovhjemlet Vei at bevare det Bestaaende. Han vidste vel, at Selskabets første Lovforslag vilde betragtes som et Slags Kongelov, der ikke turde røres; men han betragtede det kun som et Konceptudkast, som fik sin Lovskraft ikke fra Stifterens, men fra Generalforsamlingens Villie og han protesterede. derfor mod hver Jndskrænkning i Generalforsamlingens Souverainitet. - Prof. Schouw bemærkede, at Man, ved at betragte Selskabet som en Fortsættelse af Petitionen, forudsætter, at Selskabet skal gaae ud paa at værne om Trykkefriheden. Men der er stor Forskjel paa en slig Petition og et Selskab med et saadant Formaal, idet Petitionen er grundet paa Tillid til Regjeringen, men et saadant Selskab paa Mistillid. - Prof. Bang yttrede, at der laae noget ulovligt i, at Selskabet vilde indgive den omtalte Petition, saasom Trykkefriheden ikke er en Enkelts, ikke heller Selskabets Eiendom, men et stort almindeligt politisk Anliggende, Nationens Eiendom, og hverken Repræsentanterne eller hele Selskabet kunne siges at være Nationens gyldige Repræsentanter i saa Henseende. Efter nogle mindre vigtige Debatter, meente Formanden, at Sagen nu kunde ansees tilstrækkeligen drøftet af Repræsentanterne, og at der nu maatte vælges imellem, enten at det maatte sættes under Afstemning, om Kommitteens Betænkning skulde tages til Følge eller ikke, eller at Proponenten disse maatte tage sit Forslag tilbage. Efterat Justitsraad Guldberg derpaa havde indrømmet, at der ikke for Øieblikket kunde siges at være nogen særdeles paatrængende Nødvendighed til at gaae frem efter det af ham gjorte Forslag, erklærede han, at han, uagtet han ikke fandt Anledning til at tage sit Forslag tilbage, dog heller ikke for Tiden forlangte samme under Afstemning, hvorimod han forbeholdt sig, hvis Omstændighederne dertil skulde give Anledning, atter at fremkomme med Paastand herom. - Saaledes endtes dette Repræsentantmøde, hvor den omdebatterede Sag vel gav et Par af Medlemmerne, og navnlig Hr. C. Lehmann, Leilighed til at vise et parlamentarisk Talent, men hvor tillige Resultatet blev, som ved saa mange andre diplomatiske Forhandlinger, at Sagerne forbleve in Statu quo.