Berlingske Tidende, 1829-02-20
De gamle Angelsachseres Witenagemot bestod af lehnsfrie Grundeiere, men derfor kunde det ikke finde Sted under de normanniske Herskere, thi da gaves der ingen lehnsfri Jord. Derimod opstod der en Lehnscurie, hvis Medlemmer (Pares) ene og alene vare underkastede Kongen som øverste Lehnsherre (Lord Paramount). Lehnsanliggenderne vare Landets Anliggender, og Lehnscurien var saaledes paa engang øverste Domstoel og Rigsraadet, Under de fransk talende Normanner blev Navnet Parliament gjænge for denne Curie, og det er siden den Tid blevet brugt. Naar man sammenligner denne Curies Rettigheder med det, som nu forstaaes under Benævnelsen Parlement, saa findes vel hist det første Spor af den nuværende Forfatning, men kun i sin allerførste Begyndelse. Der kan endnu ikke være Tale om en Andeel i den lovgivende Magt, thi Lovene havde endnu den særegne Form, at de vare en Overeenskomst mellem Kongen og Vasal. lerne, hvori Kongen lover at følge en vis Norm; og Skattebevillingerne vare heller intet andet end Forlig med Vasallerne omde forskjellige Præstationers Afløsning i Penge. Den parlamentariske Repræsentation, ifald Talen allerede kan være om en saadan, beroede altsaa paa et Forhold imellem Kongen og Vasal. lerne, og dette var sjeldent fredeligt, men brød ofte ud i aabenbare Krig, hvori snart Kongen snart Baronerne seirede. Men Kongens Forhold til Stæderne og Flekkerne bestod dengang i den umiddelbare Beskyttelse; de udgjorde ikke som Baronerne nogen Lehnscurie, men bleve umiddelbart beskyttede, for hvilket de udredede Told og Afgifter efter Overeenskomst. De erholdt Vare, huse, Maal og Vægt, men maatte ogsaa finde sig i Afgifter, der, fordi de bleve sædvanlige, fik Navn af Sædvaner (oustoms) Parlamentet bestod dengang altsaa kun af Baronerne, eller for at tale efter vor Sprogbrug, der gaves dengang et Overhuus men intet Underhuus. Det forsamlede sig sædvanligen paa de tre høie Fester, Juul, Paaske og Pindse, men blev ogsaa undertiden sammenkaldt til overordentlige Beraadslagninger. J Vasallernes Stridigheder med Kong Johan gik de ordentlige Forsamlinger af Brug, og saaledes beholdt Kongen Ret til at sammenkalde Parlamentet, og til at bestemme Tid og Sted for dets Forsamling. Men naar Underhuset er kommet til dette Overhuus, det er Gienstanden for en vanskeligere Undersøgelse. Allerede i Kong Johans 15de Regjerings=Aar blev paa alle Helgenes Dag 5 Riddere af hvert Grevskab tilligemed Baronerne indbudte til at møde i Oxford. Under Stridighederne mellem Henrik III og hans Baroner, tiltoge disse sig den Ret at sammenkalde et Parlement, hvortil de indbød tre Riddere af hvert Grevskab Secuni tractaturos super communibus negotiis regni Endeligen blev det i Aaret 1265, da Kong Simon af Montfort var Fange, befalet alle Scheriffer, at udvælge to Riddere for hvert Grevskab, og to Borgere eller to Jndvaanere for hver Stad, eller Flekke. Men denne Representation var endnu meget ufuldkommen, da Ridderne bleve valgte af de umiddelbare Kronvasaller, og da Riddere og Borgerne (the commons) ikke udgjorde noget særskildt Huus. Omendskjøndt Underhusets Oprindelse saaledes ikke kan regnes længere tilbage end til Midten af det 13de Aarhundrede, saa hænge Englænderne gjerne ved den Anskuelse, at Underhuset har bestaaet siden utænkelige Tider. I det ottende Regjeringsaar af Edvard II beklagede Borgerne i St. Albans sig over, at Scheriffen af Hetfortshire havde glemt at lade udvælge Afsendte af deres Midte, skjøndt de siden utænkelige Tiden vare komne i Parlamentet, og i det andet Regjeringsaar at Henrik erklærede the commons, at de vare Medlemmer af Parlamentet, og altid havde været det. Edvard I og hans Efterfølgere begunstigede Borgernes Adgang til Parlamentet, thi Subsidie=Bevillingerne, som nu begyndte, bleve snart Statens fornemste Jndtægtskilde. Men det synes vist, at de fra Begyndelsen ikke havde noget decidivt Votum, og at de slet ikke bleve anseete for at udgjøre en væsentlig Deel af Parlamentet. De bleve ikke omtalte i Jndledningen til Statuterne før det sidste Regjeringsaar under Edvard I. Ogsaa udgjorde Ridderne og Borgerne i Begyndelsen intet særskildt Huus, men indtoge blot en lille Plads i Baggrunden af Vestminster, Hal. Men Adskillelsen i to Huse maae være skeet længe før det almindelige antagne Aar (17de Regjeringsaar under Edvard III); thi allerede i det ellevte under Edvard 1 holdt Underhuset, sine Forsamlinger i Acton=Bumell og Overhuset sine i Shrewsburg. Men indtil Tudornes Herredømme var Underhusets moralske Jndflydelse ubetydelig mod Overhusets, skjøndt Petitionsretten og Subsidie=Bevillingen ikke gjordes det stridigt. Den parlamentariske Forfatnings sande Rod maa dog egentligen søges i Overhuset. Det er først under de Tudors, at de hidtil ikke stort agtede commons bleve brugte til at byde Lorderne Spidsen. Saaledes vidste Tudorne at forsikkre sig Subsidier, omendskjøndt de ogsaa omgik denne Form af Bevillinger ved at gjøre tvungne Laan (benevolences). Under Elisabeth forekomme vigtige Forandringer i den parlamentariske Forfatning. Allerede under Henrik VIII var Medlemmernes Antal i Overhuset betydeligen aftaget, da de mitterte Abbeder (the mitred abbots) forsvandt derfra. Elisabeth forstørrede Antallet paa Medlemmerne i Underhuset ved at forlene saamange Stæder Valgrettighed. Ved Jndførelsen af cath ofuniformity and supremaey, som Katholikerne antages ei at kunne sværge, berøvedes de katholske Englænderne den Ret at faae Plads i Underhuset, thi de katholske Pairs vedbleve bestandig at sidde i Overhuset. Under Elisabeth opstod ogsaa allerede den Rettighed, at Underhuset alene skulde afgjøre Valgenes Gyldighed, og at Pengebills skulle tage deres Begyndelse der.