Københavns Adresseavis, 1770-11-21
2. Fortegnelse paa dem, som Rector ved Odense Latinske Skole Henrich Erichsen Pontoppidan har dimitteret med Testimonier. 1. Christen Jacobsen. Siette Lectie Hører, 2. Hans Laursen. Tredie Lectie=Hører. 3. Johannis Monrad. 4. Lars Knudsen. 5. Knud Johansen. 6. Lars Ryberg. 7. Georg Henrich Stolhov. Præst i Esper 8. Claus Eilersen. 9. Peter Johansen. 10. Rasmus Herreid. 11. Anders Christensen Achton. Femte Lectie Underhører. 12 Christen Zeuthen. Fierde Lectie Hører. 13. Peter Petræus. 14. Hans Jensen. 15. Michael Johansen. 16. Caspar Pedersen. Under=Hører. 17. Anders Beyerholm. 18. Mathias Corders. Fierde Lectie=Hører. 19. Niels Christensen. Første Lectie=Hører. 20. Johan Laursen. 21. Peder Larsen og Michael Jacobsen Faaborg. 22. Michael Pedersen. 23. Nicolaus Pedersen Besløw. 24. Jørgen Johansen Faaborg. Under=Hører, 25. Otto Poulsen Schincheel. 26. Ditlev Johansen. 27. Nicolaus Franzen Flostrup. 28. Samuel Frederichsen Cracov. 29. Matthias Jørgensen Bang. 30, Andreas Cabon. 31. Jacob Laursen. 32. Johan Boetius. 33. Abraham Johansen. 34. Peter Clausen Bergen. 35. Diederich Johansen. 36. Lauriz Madsen. 37. Christen Laursen Fulvig. 38. Jørgen Nielsen. 39. Jordan Nielsen. 40, Christen Andersen. 41. Michael Petræus Faaborg. 42. N. N. 3. Lehnsmænd og Kongelige Fogder paa Skanderborg for Souverainiteten og efter 1660 Amtmænd der i Amtet, har været følgende: Hr. Nicolaus Brock, Advocatus i Skanderborg 1302. Johannes Palnesson, Capitanens Episcopi Aarhusiensis i Schanderborg i 1420. biskopen i Aarhuus maae da have haft Skanderborg i Pant, siden han havde sin Høvedsmand der paa Slottet. Jev Olsen Foged paa Skanderborg 1425. Otto Nielsen Rosenkrands Høvedsmand paa Skanderborg, 1452. Erick Ottesen Rosenkrands 1456. Jens Juul til Ugelstrup. Niels Clausen, Biskop i Aarhuus, havde Skanderborg; i Forlæning af Kong Christian 2den, 1513. Mogens Giøe til Clausholm, 1516. Hans Stygge, 1546. Jørgen Lykke til Overgaard, 1547. Albrecht Giøe, 1552. Eschil Giøe, 1560. Hølger Rosenkrands til Boller, fra 1561 til 1573. Claus Glambeck. 1573. Manderup Parsberg. 1592. Waldemar Parsberg. 1602. Lauriz Ebbesen til Bistrup, fra 1635 til 1646. Anders Bilde. 1655. Gunde Rosenkrantz. 1660. Corfitz Trolle, Befalingsmand paa Skanderborg. 1665. Joachim Schack, General=Major, fra 1684 til 1700. Jørgen Graboe, Conferentz=Raad fra 1701 til 1728. Christian Reventlau Cammerherre og siden GeheimeRaad 1729, 1730. Frederich Ludvig von Woyda, Ridder og Cammerherre, fra 1731 lever endnu 1767. 4. Om Paaleg og Skatte Afgivter. Det er meget fordeelagtigere for en Stat, naar Fattigdom bliver understøttet og ophiulpen, og de formuende Borgere, ligeledes understøttede, end naar det altsammen gaar ud paa Føyelighed imod de Rige allene. Hundrede Borgere, af hvilke enhver eyer Sex Tusinde Daler, ere Staten i Hun drede Tilfælde nyttigere end en Rig, som har allene Hundrede Tusinde Daler, omendskiønt deres indvortes Vær ikke falder saa meget overmaaade i Øynene, som den Riges glimrende Figur. Et Legems Lemmer pleyer jo at svinde hen, og tørres, og den hele Krop at gaae til Grunde, naar dens Nærings=Safter strekker sig alle hen til een Deel deraf. Paa denne Grund har en Ubekiendt i Tillegget til det tredie Stykke af den tredie Deel af Huusfaderen (et periodiske Skrift, som udgives i Hamborg) paastaaet, at det er en farlig Vildfarelse, at besvære den daglige Consumption med store Paaleg. Thi med disse maatte kun undværlige Ting belegges, som bliver forskrevne fra fremmede Lande til Overflødighed for de Rige, og hvis Jndførsel man skulde søge at forhindre og indskrænke, saa vildt mueligt var. Men Forfatteren, af Huusfaderen har fremlagt følgende Grunde derimod offentlig Prøvelse, for saaviidt saadanne politiske Spørs maal i det Almindelige lader sig fornuftig bedømme. Saa længe, skriver han, at Handelen i Stort, endog i andre Verdens Dele, saavelsom Søefarten, skal giøre Folk og Lande blomstrende, og holde dem i en Forbindelse med hiin anden; saa længe synes det, at være modsigende, naar vi anseer alt Fremmet som undværligt, eller at henhøre til Overflødighed og Udskeyelse, og at ville indskrænke og bebyrde Brugen deraf. Efter det første Øyekast synes intet billigere, end at man fordrer fem eller til Daler til de offentlige Skatter, og Afgivter af den, som f. Ex, kan anvende hundrede Daler, paa en undværlig Vahre, men de Riges Tal er alt for lidet til, at man kan giøre sig Regning paa et betydeligt Bidrag af dem. De Rige vide og ikke sielden at giøre sig frie for Paaleg, og den første Byrde bliver altid hvilende paa de øvrige skyldende Undersaatter. Ja, det synes at henhøre til en falsk Politik, naar man er alt for meget betænkt paa, at trekke de Rige umiddelbar hen til Paaleg, da man tvertimod heller skulde tilstaae dem Friheder, og endda give dem Penge til, for ikkun at bevæge dem til, at de skulde fortære deres store Jndkomster i Landet, og derved sette den største Hob i Stand, til, med mere Magelighed at kunde betale og erlegge de sterke Afgivter, som altid bliver til en Byrde for dem. Naar en undværlig Vahre bliver belagt med en Skat og Afgivt, saa pønser enhver paa Middel, hvorledes han kan unddrage sig fra denne Afgivt og andre Paaleg. Politiken udfordrer, at anvende alle Midler, for at tillokke mange Fremmede, at de skulle bringe deres Penge til os. Men, Fremmede skulle sielden indkiøbe Vahre i et Land, om hvilket det er bekiendt, at Vahrene sammesteds ere belagte med Afgivter og Skatter. Hvor skadelig er endelig saadan Afgivt og Paaleg ihenseende til Transito=Gods, Da enhver fremmet Kiøbmand har sin Jnteresse derved, at det ikke bliver bekiendt, hvad han bekommer for Vahre, saa vil han skye et Land, hvor det Giennempasserende bliver nøye visiteret. Derved lider og taber Verter, Toldafgivter, Factorer og Commercien overhovedet. De Lande og Provintzer i Tydskland synes at være meest florerende og lykkelige, hvor saadanne Jndskrænkelser, ikke finder Sted. Der drives den største og meste Handling; der ere Undersaatterne mere flittige og vindskibelige, og derimod mindre hengivne til Oppighed. 5. Om Hvaliske Fangst under Jsland. Jndbyggerne have intet af det, som behøves, til at sette Hvalsiske Fangsten i Stand med; hverken Fartøyer, Linier eller andet Redskab; de have ikke Raad til at kiøbe det, kunne ey heller faae det tilkjøbs hos de Handlende; overalt fattes dem Videnskab og Erfarenhed i denne Næring. Det som ofte er foregivet, at Hvalsiskene under Jsland skulde være af en anden Art, end hine under Grønland, eller saa skye, at de ey kunde fanges, er ligesaa ugrundet som det, at den Jslandske Uld umuelig kunde bruges til andet, end Puls=Hoser og Klæde Lister, som og at Klipfisk aldrig kunde virkes af den Fisk, som havde ligget i Salt længer end 3 Sam=Døgn. Af de allerstørste Hvalfiske er vel ingen Mængde under Jsland, skiønt det dog ikke heller er rart at see nogle af dem, baade for i sig selv og iblandt den anden Sværm. Derimod er der desto større Mængde af de middelmaadige, kaldte paa Islandsk Sletbak, samt Reidarfiskur, Reidur, fra 80 til 100 Alengange; de have Barder og ere lette at komme til, da de ikkun bevæge sig meget seendrægtigt. Franskmanden haver tidt og ofte fanget under Jsland en god Deel af dette Slags, og sidst i Aaret 175 paa een Dag 5 Stykker i Aabningen af Jisefiorden, inden Jisefiords Syssel. Det er og beviisligt, at denne Hvalfisk yngler inde i Fiorden i Jisefiords og Bardestrands Sysseler, og, som i en Aftrog opklekker der sine Unger om Sommeren i Mav, Juni og Julii Maaneder, og forlader dem sidst i Augusti Maaned, hvor da nogle af disse Forladte blive Jndbyggerne undertiden til Deel. Den allerstørste Mængde er dog af mindre Hvalsiske af adskillige Arter og Navne, som have Tænder men ikke Barder, og hvis Længde kan regnes fra 15 til 60 Alen, hvoriblandt ogsaa er Sværd- og Spring=Fisken. Dette Slags Fiske give den allerbeste og klareste Tran; de bevæge sig hurtigere end hine; dog er det ingenlunde at agte for umueligt, at faae dem fangede, allerhelst i lavt Vand inde i Fiorde og Bugte, hvor de gjerne holde sig; og skulde det agtes nomgiengelig fornødent, at søge den store Hval under Grønland, saa ligger jo Jsland kun faa Mile derfra imod de andre Europæiske Lande at regne.