Berlingske Tidende, 1771-12-01
Vi have her følgende udførlige Relation om det intenderte Konge Mord: Den 3die hujus var Hs. Kongel. Majestæt om Aftenen hos Hs. Durchl. Stor=Canzleren af Litthauen Fyrste Cartoriskp. Kl. henimod halv 10 kjørte Hs. Majestæt derfra til Slottet, og da vare i 2 Vogne med nogen Følge omtrent 20 Mand i alt. Medens de endnu vare i samme Gade mellem Capuciner Kirken og det Tracanske Pallais, anfaldt en Hob af 20 Mand til Hest, fra det Stræde lige over for Capuciner Kirken, som kaldes Capitul, og en anden Hob ligesaa stærk fra den paa Capucinerstrædet tvert over for Senator. strædet stødende Ziegengade, Vognene og Hs. K. Msts. Følge, og løsnede strax mange Skud paa engang paa Vognene fra begge Sider af, saa at man endnu kan see Kuglerne i Murene paa Biskoppens af Cracau Palais, og den bageste Bygning af Kron=Stor=Feldtherrens Branicki Palais. Paa samme Tid anfaldt de og fra begge Sider den Vogn, hvori Kongen sad, af hvilken saavel Hs. Majests. General Adjutant, Oberste Poniatowsky, som og Kongen selv, undkomme ved Hielp af tvende Evangeliske Havdukker, som formeente Morderne at rive Kongen ud af Vognen, og derover bleve saa dødelig skudte, at een af dem et Quarteer derefter døde, men den anden endnu ligger for Døden En Hospole, Osmialomski, fik og to Hug over begge Armene, og hans Hest blev skudt at den faldt, saa at han kunde intet andet giøre, da han kom til sig selv igien, og ingen Konge meere saae, end at gaae hen og melde det. Den Kongel. Under=Berider, Page og Ordinanz=Officererne, som vare omtrent 30 Skridt forved Vognen, og de 4 Uhlaner med Fakler, som vare endnu længere forud, saae sig, da de havde vendt omkring Hiørnet af Capucinerstrædet til Slottet, ved den fra Ziegengaden ankommende Hob adskildte fra Kongen, og hastede til Slottet for at raabe om Hielp, og de øvrige af den Kongel. Sulte, forskrækkede af denne overordentlige Tildragelse, vidste og intet andet at giøre, end være stille og tildeels søge at naae Porten ved den vageste Bygning af det Storhertugelige Pallais. Kongen i Mørke, erindrende sig ey denne Port, hvorigiennem han paa engang havde kundet undgaae al Ulykke, gik allene langs med Huusene saa ført, at han igien tænkte at naa Stor Kanzierens Palais; men Morderne forfulgte ham saa længe med Skud, indtil de Ondskabsfulde grebe ham i Haarene, bandt ham og kastede ham tvers over en Hest, hug paa ham med Sabler, og rendte saaledes med ham lige forbi StorKanzlerens Palais, for hvilket stode 2 Skildvagter, og undkomme med den ulykkelige Konge igjennem Høestrædet forbiTøyhuuset til Naliske, til de nyelig opkastede Linier, som de alt forhen paa nogle Steder havde nedrevet, og nogenledes tilkastet for at kunde sætte over. Det er ubegribeligt, hvoriedes alt dette kunde skee, uden at Folk paa Gaderne, Vagterne i samme Gader, og Folk, som fulgte med, ikke i det mindste har skreget Gevalt og gjort Allarm, men alting endog ved den paafulgte og fordoblede Skyden har kundet saaledes gaae af uden Opløb, og det saa meget meere, da førend denne forskrækkelige Gierning virkelig skeede, Morderne have opholdt og viist tilbage alt hvad som til Fods, Vogne eller Hest lod sig see i de Gader, saa at endog i denne Ondskabs første Udbryde see en Hest for en Herskabs=Vogn blev skudt, og samme Herskabs Vogn, som just kjørte forbi, nogle Gange blev giennem skudt. () Man kan læt forestille sig den Bestyrtelse, som da paa adskillige Steder lod sig see. Russerne samlede strax alle deres Folk, opstillede Piquetter, sendte Patrouiller omkring og det samme skeede af de her værende Kron= og Litthaniske Tropper. J Ambassadeurens Palaiets Port var opstillet en Kanon, og en Kanoneer til Rede derved, samt Tropper dertil forordnede. Den Russiske General=Lieutenant Bibikonreed selv ud med en Trop Ryttere, for at redde den ulykkelige Konge. Det samme gjorde Kron=Kammerherren Fyrste Poniatowski, og Kron=Staldmesteren Wielopolski, med noget Rytterie. Man opgav alt Haab mere at see Kongen levende, da man nogen Tid efter i Capuciner=Strædet fandt Kongens Haar=Pung, kiendelig af Streif Skud, og Kongens Hat, besudlet med Blod. Kron=Kammerherren saae og med Forskrækkelse paa det Sted, hvor Kongens Mordere havde sat over med Kongen, tvende styrtede Heste i Graverne ved Linierne og fant ikke langt derfra Kongens Pels. Alle vare som ude fra sig selv, men dog var i alle Gader og overalt saadan Stilhed, at det er ret noget besynderligt, saadan Gierning at skee, og derhos at see alting dødt og eensomt. - Endelig kom vor dyrebareste Konge ved det guddommelige forunderlige Forsyn, som vaager over de Salvede, i Dag Morges Kl. 4 igien tilbage til Warschau. Og da Kongen, saavidt hans Svaghed det tillod, selv fortalte alt hvad som var hendtes ham, saa ville vi og af denne Efterretning meddeele følgen de: Da Hs. Majests. Mordere satte over Linien med Allerhøystsamme, som de imidlertid havde sat paa en anden Hest, men forhen frataget ham Ordens=Baandet, Stiernen, Pelsen, Uhret, Børsen &c., styrtede den Hest, hvorpaa Hans Majestætlad, og Hesten brækkede tillige Foden. Kongen blev altsaa af disse onde Mennesker slebt bort til Fods, hvorved han mistede sine Skoe. Denne Hændelse gjorde nogen Ophold, og man raadslog, om man nu skulle dræbe Kongen eller slæbe ham længere med sig, for at efterkomme de Ordres som man havde til at fuldføre den gjorte Eed, da 4 Personer af Pulawski ganske besynderlig under dette Baand vare udsendte, nemlig :(.) De som ere bekiendte i Warschau, vide, at der forhen i sær ved Rigsdags=Forsamlinger ere om Aftenen ofte bleven øvede de største Voldsomheder paa Gaderne, uden at nogen af Jndvaanerne har bekymret sig derom, og aabnet Dør eller Vindue. nemlig at bringe ham (Kongen) enten levende eller død. Men disse Ondskabsfulde Mennesker meente, at dersom de strax myrdede Kongen og lode ham ligge, at da det snarere skulle bil ve sat efter dem, og de bleve grebne. De vilde derfor længere bort med ham til den ikke ret langt derfra staaende Trop af deres Cammerader, som vare 300 Mand i Tallet. De gik derpaa i den mørkeste Nat videre sort med Kongen til Bilauer Skoven, en liden Miil herfra, og man holdt ham bestandig en ladt Pistol paa hver Side af Hovedet, hvilke af de hist og her svingende Stod have beskadiget Kongens Ansigt, og slaget det brunt og blaat. Da de imidlertid maatte gaae omkring nogle Russiske Poster, som vare fra de der i Egnen staaende Detaschementer, og tillige mærkede bag sig Raab og Allarm af Folk, som satte efter dem, saa løb den ene bort efter den anden, indtil de 4, som havde gjort den ugudelige Eed, at myrde Herrens Sølvede. Her vilde de nu udføre denne di velske Gierning, da een af dem sagde: Man maatte og vel see sig for at kunde komme bort, de skulle see sig omkring til Sider, ne, om der ikke var nogen, som kom efter dem. Han vilde opfylde sin Eid, lade sin Hest løbe og hielpe sig fort til Fods. De andre indskierpede ham hans Eed, og stillede sig an, som de havde ladet sig det gefalde. Da Kongen, som endda var hunden og blev slebt til Fods, saae sig saaledes med den ene allene at vanke omkring, og omsider at komme til det i Skoven liggende Cammeduller Kloster, sagde Hs. Mst. til hom, han skulde dog bringe ham herned. Denne svarede trodsig: Ney, jeg vil mynde dig. Og saaledes gik han stedse videre sort med den bundne Konge, indtil Kongen selv sagde til ham, hvad det var han gjorde, han førte ham jo alt nærmere til Staden, han saae nu, at han kiendte ikke engang Egnen, og vidste ingen Vey. Dette Menneske svarede: Hvad kommer det dig ved? jeg vil dog slaae dig ihiel. Kongen spurte ham derpaa: Hvad han nogen Tid havde gjort ham imod, Han svarede: De har intet gjort mig imod, men jeg har svoret, at jeg skal slaae dig ihiel. Kongen spurte ham derpaa. Naar og hvorledes Han sagde: Pulawski har ladet os sværge dette ved den hellige Jomfrue. Kongen sagde da: Hvem er vel større, den hellige Jomfrue eller Gud? Han svarede: Gud er vel større. Nu sagde Kongen, veed du vel, at du har forpligtet dig til Gud med en Eed, ingen at dræbe, og allermindst en Konge, en Guds Salvede, Kongen tiltalede ham da alvorlig og rørende, og dette Menneske faldt med eet ned for ham, da just Kongen tænkte, nu ville han tage Livet af ham, og sagde til Kongen: Allernaadigste Herre! Deres Liver i min Haand men dersom De vil skiænke mig mit Liv, saa skienker jeg Dem Deres. Ja sagde Kongen til ham: Paa mit Kongel. Ord skiænker jeg dig Livet. Herpaa løste han Kongens Hænder og Kongen sagde til ham: Gaae nu, og lad mig være eene, jeg skal nok komme til Staden. Ney, sagde han: Dersom De og nu lader Hovedet slaae fra mig, saa forlader dog ikke Deres Majestæt, og tog den forfrosne, uden Hat, Skoe og og Pels omkring slæbte, paa Hænder og Fodder forrevne, brun og blaae mishandlede, og med ganske forrevne Haar i Hovedet saarede og jammerlig tilreedte Konge paa sin Ryg, og bar ham til den nærmeste bilauer Mølle. Her blev banket paa henimod Kl. 2 om Natten, og man vilde i Førstningen ikke lukke op, formedelst den Usikkerhed, som nu er allevegne, indtil, da han just var en Tydsk Møller, Kongen sagde paa Tydsk, han var bleven vildfarende paa Jagten og udplyndret, han maatte dog tage ham ind, hvorhos Kongen dog en gav sig tilkiende. Man lukkede derpaa op, og Kongen forlangte Lys. Hvor forskrækket blev ikke Mølleren, ved at see sin Konge saa forskrækkelig ilde tilredt. Kongen befalede at være stille, og fandt endda sin Skriver=Tavle i sin Lomme. Han skrev da strax til Generalmajor Coccei, som fører Commando over de henud mod Egnen der liggende Kron=Caserner, at man skulle afhente ham. Cocceji lod det strax melde paa Slottet, log sin Chalse tilligemed noget Mandskab og Major Witte med sig og kom til Kongen. Han fandt her Kongen sovende paa en Bænk, og forommeldte Mordere bevogtede ham med blotte Sabel, og vilde ikke lade nogen komme til ham eller giøre ham Uroe uden at vide hvem det var. Kongen vaagnede, og man kan ey forestille sig noget mere rørende, end da Kongen og Cocceji saae hinanden, og alle de, som vare derved nærværende. Kongen blev strax givet Cocteji Hat og Pels, og sat i Chaisen, og saaledes med Escorte i Dag Morges Kl. 4 bragt her til Staden og paa Slottet, hvor de fornemste Damer og Herrer grædende løftede Kongen af Vognen, da den heele Slots Plads imidlertid gav Gienlyd fra sig af Frydeskriig. J hvor ilde medhandlet i Hovedet og uden Skoe denne Konge end saae ud, kraftesløs og med matte Øyne, saae han dog med Skræk den inderligste Bevægelse i deres Øyne, som vare omkring ham, og sagde mat, men dog seende mildt til een efter anden: See, det have mine Børn gjort imod mig; og i det han blev haaret op paa sine Gemakker, sagde han: Nu seer jeg vel, at ikke Frihed, ikke Religion, har givet Nationen Anledning til dens Uroeligheder, men min Persen; nu veed jeg altsaa, hvad jeg har at giøre. Han befalede derpaa, ingen Straf at paalegge sin Mordere, spurdte og efter de 2 Hendukker, som næsten allene ved Vognen søgte at redde ham fra Mordernes Hænder, og da han erfarede, at den ene alt var død, spurte han strax, om han havde Kone og Børn; og da man svarede, at han havde ingen, uden sin gamle Moder her paa Bielene, en Evangelisk Kone; sagde Kongen, hun skal saa længe hun lever rigelig blive forsørget. Man har derpaa strax aareladt Kongen og seet til Saaret, som vel er stort mok, men gaaer dog allene til Beenet uden at vedrøre samme. Hans Majest. befinder sig nu vel maattere end ved sin Ankomst, men dog uden Fare. Han har og i Formiddags sovet nogle Timer roelig.