Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-03-13
De nyeste Efterretninger, man har om Abssinien, ere af Nathangel Pearce, der siden 1805 har opholdt sig der. Han beskriver Abyssinierne som afskyelige Løgnere, der ere blodtørstige, og til Oprør og Tvedragt stedse beredte. Hedningerne blandt dem ere bedre og mere ordholdne end Muselmændene og de derværende saakaldte Christne. De sidstes Tro er blandet med alt for forskjellige Religioners og Folkeslags overtroiske Skikke. Kong Osta Tokely var en grusom og listig Despot. De af hans Undersaatter, der frygtede for hans Vrede, toge ofte deres Tilflugt til en anden Stamme, og lode imidlertid Bekjendtere bede om hans Tilgivelse, ved hvilken Leilighed ingen Foræring af Guld, Qvæg a. sparedes. De takkede for hans Naade, gik hjem, og kom efter nogle Dages Forløb igjen, paa det Kongen, i en Præsts Overværelse og over Reliquier, maatte love, ikke at bryde sit givne Løvte, og først nu vovede den Skyldige, at træde ind igjen. Kong Tokkely Gorges indfandt sig, tilligemed Dronningen, personligen. Men neppe vare Vennerne borte, saa forsamlede han sine Betienter og sagde til dem: J kjende den Eed, jeg har gjort, jeg kradser den ganske bort fra Tungen. Derpaa rakte han Tungen ud, kradsede derpaa med Tænderne og Neglene, spyttede ud, og sagde, naar Oprøreren kommer, saa gjøre J hvad jeg befaler eder. Jndfandt denne sig nu, og kastede sig paa Gulvet med en svær Steen paa Ryggen, saa befalede Kongen at fængsle ham, rive ham Øinene ud, skjære ham Ørene af, eller dræbe ham. Gjør den, som har gjort Forbøn, og som han har aflagt Eden for, ham forestillinger derimod, saa nægter han ikke sit Løvte, men svarer, at det siden er faldet ham ind, at Forbrydelsen, var for stor til at han kunde tilgive den, og derfor havde han, førend han endnu havde spiist eller drukket noget, afkradset Eden i sit Huus tiendes Overværelse. - Communionen forrettes hos de abyssinske Christne paa en ganske egen Maade. To Præster staae ved Alteret midt i Kirken; den en holder en stor Bog i Haanden, den anden en Potte med en Skee. Den, som vil gaae til Alters, træder frem, uden at man veed, hvem han er eller hvorfra han kommer, bukker sig dybt, kysser Korset, og trykker det tre Gange til Munden og Panden; imidlertid læser den ene Præst i den hellige Bog, og den anden putter Communicanten to Gange en Skee med en af Rosiner, Hvedemeel og Vand bestaaende Pap i Munden. Communicanten bukker sig og holder Haanden paa Munden, uden at tale. De høitideligholde Løverdagen, holde tre Fastedage for Ninive, og een for Abraham og Sara. Blod af Dyr nyde de ikke, men de fortære Kjødet af et endnu levende Dyr. At drikke varmt Blod ansee de for en Dødssynd. Ved Enden af hver stor Fest have Præsterne en egen Festdag. De kommer sammen om Eftermiddagen, og da forsamle de sig hos den første Geistlige, hvor de sætte sig ned efter deres Rang, slagte nogle Køer, og førend endnu Blodet har ophørt at flyde, og Huden er flaaet af paa den ene Side, udskjære de Stykker paa 2 til 3 Pund, som de med største Graadighed æde. Raat Kjød ansee de for Lækkerbid. Noget af Fidtet ristes paa Jlden, som Mavestyrkning, og nu drikkes Øl af Horn. Derpaa nydes det egentlige Maaltid. Nu kaldes ogsaa de andre Kirkebetjenter af lavere Rang, og dem gives et Stykke raat og seit, nu ganske koldt, Kjød paa en Skive Brød. Derpaa komme Betjenterne, der, lig Dyr, opæde Resten. Derefter synges Psalmer og Hymner, og drikkes en overdreven Mængde brændte Drikke. - Deres Aar begynder d. 1 Sept., den Dag St. Johannes blev halshugget, og hvert Fjerdingaar kaldes efter een af Evangelisterne. - Fornemme og gemene Abyssinier gjøre falsk Eed, og et falsk Vidne kan kjøbes for lidt Guld. Alle Hoved Eder gjøres paa Søn- og Helligdage i Kirken. To Præster staae da ved Alteret, den ene med Crucifixet og et tændt Lys, hvilke begge den, der aflægger Eden, tager i Haanden, og siger lydeligen: "Dersom det, jeg nu besværger, ikke er sandt, saa gid Gud bortblæse min Siel, som jeg udblæser Lysets Flamme, hvilket han da ogsaa giør.