Den Vest-Sjællandske Avis, 1829-10-10
Den fugtige Sommer og vanskelige Høst i afvigte Aar foraarsagede, at Sæden paa mange Steder blev indhøstet meget fugtig, paa andre ei ganske moden; vel og meget ureen, især Vaar Rugen. Man kan derfor befrygte, at betydelige Sygdomme, som Forraadnelsesfebre, Sprinkler, Kribelsygdom, og deslige kunde foraarsages derved, naar man ti er meer agtsom, især paa sin Rugs Beskaffenhed, og paa Brødets Tillavning deraf, end almindelig behøves. Om man end ei strax faaer ondt deraf, eller ei saa farlige Sygdomme, saa kan dog Helbreden svækkes, og Skaden komme nogen Tid derefter. Den Fattige, hvis meeste Føde er Brød og Meelspiser, er meget udsat for saadanne slemme Følger, da han ofte maae tage til Takke med hvad Rug, Meel eller Brød han kan faae. Det er dog mueligt ved adskillig Forsigtighed at undgaae disse Sygdomme, om man endog er nødt til at bruge saadant vaadt indhøstet eller ei fuldmodent Korn til Brød og anden Føde. Man vil derfor herved advare Almuen om det Skadelige, og tilraade at iagttage følgende Regler, saa meget mueligt. 1. Udi Laden skal man skaffe saa megen Trækvind som mueligt, for at faae den derliggende Sæd til at svede eller dunste saa meget mueligt; dog vogte, at det ei sneer eller regner paa den. 2. Den tærskede Rug skal man nøie rense fra al Ureenlighed, især fra Brandkorn og KlinteBrandkorn kiendes let fra den gode Rug, da Brandkornet har en fortagtig, blaalig, rødagtig eller violet Farve, baade indvendig i Kiernen og udvendig paa Skallen, en styg og bidende Smag og en modbydelig Lugt. Klinten kiender enhver; den er skadelig, om der er Mængde af den; men Brandkornet er altid skadeligt. Begge Deele renses let fra Rugen, ved Kastning paa Loen, da det er lettere end Rugen, eller ved Soldet. Det umodne Korn er og lettere end de modne Kierner, da der er mindre Kierne i det. Det urene Korn, som og de fraxensende Brandkorn, Klinte, Heire og des, bør helst anvendes til Brændeviin, der skade de ei. 3. Naar den aftærskede Rug er reen, eller vel renset fra saadan Ureenlighed, men fugtig eller blødere, end vel moden og tør høstet Rug bør være, da skal den lægges paa et Loft, tyndt udspredt, at den kan tørres godt igiennem af Luften; ofte kastes der, at det underst liggende kan komme opad, og ogsaa tørres. Jo længere man kan lade den saaledes ligge paa Loftet, inden den males, jo bedre. 4. Er man nødt til snart at bruge saadan vaad eller ei ganske moden indhøstet Rug, eller hvori har været Brandkorn og desl., da skal man tørre den først, inden man lader den male. Tørringen kan skee i en Bagerovn, hvor man nyeligen har taget Brødet ud, eller paa en Kølle. Vasker man Rugen først ud i reent Vand, og saa strax derpaa tørrer den, er det bedre, da alt skadeligt vedhængende kan derved blive af skyllet. 5. Man maae male saadan Rug finere end ellers, thi den er overhovedet meer tykskallet og rigere paa Klid. Derfor bør den, som sagt, være godt tørret i Forveien. Man giør vel udi, ei at male stort Forraad paa eengang, og hvad man ei brug er strax, bør omrøres et Par Gange om Ugen. 6. Det Meel, som ei bruges strax, maa gjemmes paa et ret tørt Sted, ellers bliver det snart oret. Og godt er det, om man tørrer det noget paa en Kølle eller en Ovn, inden man bager det. Hvad det derved svinder i Vægten, er dog ei tabt. 7. Naar man vil lægge Deig deraf, skal man tage mindre Vand dertil, end til andet Meel. Kan man blande Melet med endeel saasom Halvdelen eller henimod, af Meel af vel modent eller vel høstet Rug, eller af det forrige Aars Grøde, da giør det Brødet meget bedre. Det er godt at blande en Trediedeel godt Bygmeel deri; det giver bedre og lettere Brød. 8. Man skal tage god skarp Suurdeig dertil, og noget mere end ellers. Man bør og tage dobbelt saa megen Salt som ellers, paa hver Skieppe Meel en god Haandfuld. Man kan og i det Vand, man vil bruge til Deigen, medens man varmer det, hænge en Pose med Bøgeaske, en god Haandfuld for hver Skieppe Meel; og naar Vandet skal bruges, tage Posen bort, og hælde noget Brændeviin i Vandet. At ælte Kommen i Deigen, giør den og sund, og mindre op blæsende. 9. Naar Degen er lagt, dækker man den vel til, for at holde den varm; lader den og være længer tildækket end ellers, for godt at raskes. 10. Naar man skal ælte Deigen op igien, giør man vel i, at tage ret tørt Meel, helst af forrige Aars Grøde, eller Meel, som igien er tørret paa Køllen eller Ovnen, og saa giennem arbeider Deigen stærkt, og saa stiv som muligt; lade den saa faae nogen Tid til at løfte sig, og ei ile dermed til Bagerovnen. 11. Brødenne maa ei slaaes meget store eller tykke op, thi de bages da sielden ret igiennem, og siden muldne de let. Man skal ei heller bage for mange hver Gang, thi de ville let skimle, og blive derved endnu usundere. 12. Ovnen maae ei være for heed, thi ellers skoldes Brøden uden paa, faae en haard Skorpe, og blive raae inden i, ved det at Fugtigheden bliver i dem. Den maae ei heller være forlidet varm, thi ellers bages Brødene ei igiennem. Dens Hede prøves bedst ved at lægge en Haandfuld Meel i Mundingen. Bliver det strax sort, da er Ovnen for heed; bliver det ved at være hvidt, er den ei varm nok, bliver det bruunt, da er den tilpas varm. 13. Saadant Brød maa ei spises varmt; thi intet Brød er fundt, naar det er nysbagt, og saa meget mindre dette. Bedre at lade det ligge een, to eller tre Dage, inden man skærer Hulpaa det. 14. Hvo som maa spise Brød af saadan baar lig Rug, skal saavidt mueligt ikke spise det bare Brød, men dertil helst Flæsk, Smør og deslige fede Ting. Iligemaade Melkemaad, Grød, Kaal, Ærter, Bønner, Roer, Kartofler, og alle Slags Havesager, især Løg. Klumper af saadant Meel skal man ei spise mange af. J Kager deraf, saasom Pandekager, skal kommes noget mere Smør end ellers. Øllet i de Huusholdninger, som maae bruge saadant Korn, skal være godt kogt, og godt giæret, og noget humlestærkere end ellers. Frisk Øl, eller saadant, som har kastet sig, eller er blevet syrligt, maa ei drikkes derved. Man har den Tillid til Øvrighederne, Præsterne og Lægerne i de Egne, hvor saadanne Advarseler ere fornødne, at de søge at faa Almuen til at lagttage dem saa meget muelig. Skulde desuagtet Sygdomme opkomme deraf, da stræbe de at forekomme deres Udbredelse. De første onde Virkninger, som vise sig af saadant fordærvet Korn, ere Qvalme, Brækning, Trykken i Underlivet, især under Hiertet, og Hovedsvingel; undertiden Durkløb. Det bedste er strax at bruge Brækmiddel, saa som Brækviinsteen, i Pulver eller Vand, eet, to eller tre Gran efter den Syges Alder og Beskaffenhed; og naar man godt har kastet og deraf, da tage fire Gran Kampfer i en Spiseskee fuld Hyldesirup. J et Par Dage derefter maae ei nydes andet end Vandgrød og Grynsuppe. Skulde de anførte Tilfælde ei hæves ved det første Brækmiddel, da kan dette gientages to Dage derefter; og synes Tilstanden alvorlig, da maae søges til Districtets Læge.