Viborger Samler, 1832-11-22
Om Hertuginden af Berris Paagribelse erfares følgende nærmere Omstændigheder i en Skrivelse fra Nantes af 9de Novbr. "Allerede længe herskede i denne Stad et dunkelt Rygte, at Hertuginden befandt sig indenfor vore Mure, eller i det Mindste snart vilde komme : dog blev dette først den 6te til Vished. Om Eftermiddagen Kl. 4 erfarede Politiet, at trende længe ventede Reisende vare ankomne i Demoiselle Duguignis Huus ligeover for Slottet. Linictropperne omringede strax de tilstødende Gader, og lode Jngen passere ud eller ind; Alt i den dybeste Stilhed og med den største Forsigtighed. I det betegnede Huus skal Hertuginden flere Gange have befundet sig, men i de forskjelligste Forklædninger, snart som Malkepige, snart som Bondekone, snart som Møller dreng, og i Mellemtiden have gjennemstreifet Omegnen. Engang blev hun baaret paa Skuldrene af en Studedriver i et Bundt Høe. Vor Høistcommanderendes, Grev Erlons mobile Colonner, under specie Styrelse af General Dermoncourt, berøvede hende og de øvrige Høvdinger næsten alt Haab om, at undgaae de stedse meere aarvaagne Efterstræbelser, saa meget mere, da Soldaternes Ærlighed trodsede enhver Bestikkelse. Udmattet af den æventyrlige Vandring, besluttede Hertuginden, atter at søge Tilflugt hos sine Troe i Nantes, efterat alt Haab om, igien at vække den udslukte Enthusiasme i Vendre, som Øieblikket var tabt. Vien hun vidste ikke, at et nyt og mere skarpsynet Politie Dag og Nat bevogtede hendes Skridt. Tilfods ledsaget af tvende Demoiseller Kersabiet, gjennemstreifede hun Gaderne i repareres : Nantes og naaede Huset, i hvis Nærhed allerede Regjeringens Agenter listede sig omkring. Først efterat Efterretning om hendes Ankomst var meldt, traad Autoriteten offentligt frem med sine Forholdsregler. Man ringer paa Døren; efter kort Tøven aabner en Pige, og man trænger ind i Værelserne. J Spisesalen, der var smykket med Lilier og Jnd skrivten: Navarino, Trocadero, Algier, var et glimrende Middagsmaaltid serveret. Dog giver først et forefundet Brev, hvori en Correspondent fra Paris havde mellem Linierne med sympathetisk Blæk skrevet en Advarsel mod en Person af hendes Omgivelse, Visheden om Hertugindens Nærværelse. Jmidlertid forløber Natten under frugtesløse Bestræbelser. Man undersøger Væggene og opdager et Skjulested, der omtrent kan rumme 10 Personer, og ovenover dette en aaben Falddør, der dog var saa snæver, at intet Menneske kunde komme igjennem den. Ogsaa Naboehusene bleve undersøgte, og i Publicum havde man det Rygte, at disse Bygninger stode i indbyrdes Forbindelse ved underjordiske Gange. Ved den skjærende Kulde havde man tændt Jld paa alle Kaminer. Man rørte just op i Jlden paa en af disse, da man bemærkede en ganske sagte Bevægelse bag ved den. Man lyttede efter, hvorfra disse kom, og fordobblede Jlden, indtil endeligen en Stemme lod sig høre: "Vi ere Eders Fanger, vi overgive os." Kaminpladen blev tagen ud, og man opdagede fire Personer i den elendigste Forfatning. Demoiselle Emilie de Kersabiec, klædt som Tjenestepige blev først dragen frem, derpaa Hertuginden af Berri og tilsidst Dhrr. Mesnars og Guibourg. Hertuginden sagde strax til Gensdarmerne: "Her er Jntet mere at søge efter; her er jeg. Jeg er Hertuginden af Berri. Hvor er Eders General, Jeg vil anbetroe mig til hans gamle militaire Loyalitet. Er Nogen her skyldig, da er det mig alene. Disse Herrer og Frøkener have kun adlydt mine Befalinger. Hertuginden var, medens hun tale lede saaledes, aldeles ukjendelig af Smudset i det Skjul, hvor hun havde opholdt sig i 20 Timer. Hun var saa angreben af Heden, at hun siden saade: "De have stegt mig paa Risten ligesom den hellige Laurentius." Demsl. Kersabiec viste stor Aandsnærværelse; Grev de Mesnard, en høibedaget Mand, saa mere død en levende ud, og Hr. Guibourg, der allerede tidligere engang undveg af det herværende Fængsel, sank i Afmagt, og fortalte, da han igjen var kommen til sig selv, at Hammerslagene, som man førte mod Pladen, alle ligesom traf ham paa Brystet. General Grev Erlon, Præfecten, Mairen, Obersten for Nationalgarden og den kongelige Procurator Substituter vare skyndsomst komne til, og Jnstructionsdommeren optog Jdentitetsprotocollen i lovlig Form. General Dermoncourt førte Hertuginden tilligemed hendes Ledsagere til Slottet, hvor al mulig Agtelse udvistes imod dem. I Særdeleshed roser hun Generalens Opførsel. Hun førtes indi Artillericoberstens Værelser, hvor hendes Bevogtning anbetroedes til Linietropperne og Nationalgarden. Jmidlertid fortsattes Undersøgelserne, og i et Skjul fandt man en Bogtrykkerpresse tilligemed mange Proclamationer, blandt hvilke en til Nanteserne, hvori Hertuginden lover dem, at Staden skulde, naar den vilde erklære sig for Henrich 7, under hele Regentskabet forblive Regjeringens Sæde. Man har ogsaa i det samme Huus fundet 35,000 Fr. tilligemed de fornødne Myntredskaber og særdeles mange vigtige Papirer, hvoriblandt en Correspondence med Marquis de P.... og flere regjerende Familier. Her i Nantes hersker, med Undtagelse af Carlisterne, almindelig Glæde over en Tildragelse, der saa væsentligt maa bidrage til det vestlige Frankrigs Beroligelse. Denne Følelse yttrede sig yderst levende igaar ved en almindelig Revne over Linictropperne og Nationalgaden. Præfecteen, Hr. Duval, holdt følgende Tale til de Bevæbnede og den talrigt forsamlede Masse af Mennesker: I Dag befinder jeg mig første Gang i nanteser Nationalgardens Midte og ønsker mig til Lykke til den glædelige Omstændighed, der bringer mig iblandt Eder, mindre for min egen end for Landets Skyld, hvem denne vigtige Fængsling har giengivet Roligheden, og som nu vil have en Ende paa Borgerkrigen. Ved min Ankomst indenfor Eders Mure forlangte jeg at dømmes efter min Handlinger, idag begynder jeg at vinde alle Patrioters Agtelse og smigrer mig med at beholde den. Kongen leve! Friheden leve. - Kongen leve! Friheden leve, lød det fra tusinde Stemmer. - Retfærdighed men ingen Hævn!" - En Skrivelse fra Paris i det engelske Blad The Courier melder at Regjeringen ved Hertugindens Paagribelse befinder sig i den største Forlegenhed. Af Frygt for, at deres Forholdsregler, ligesom tidligere under General Solignae skulde blive tilintetgjorte og Hertugindens Flugt skulde blive lettet, havde Militairautoriteterne med den samme Coureer, der overbragte de officielle Depescher, ogsaa underrettet Udgiveren af Le Temps. Hr. Coste, om Fyrstindens Bevægelser, der af en af hendes Agenter vare forraadte til dem. Bemeldte Blad af 7de Novbr. bekjendtgjorde nu, at Hertugindens Opholdsted var bekjendt, og at det var Autoriteternes Skyld, om hun ikke blev paagreben inden 48 Timer. Fremdeles truede den fra sin Commando i Vende tilbagekaldte General Solignac med at bevise, at Tilendebringelsen af Vender=Krigen og Hertugindens Paagribelse ikke er bleven forhindret af Andre, end netop af Ministrene selv. Under saadanne Omstændigheder saae man sig nødsaget til at overlade Hertuginden til sin egen Skjæbne. J Oppositionens Moder den 9de og 10de opstilledes det Princip, at Hertuginden siden Julirevolutionen ikke var berettiget til nogen Udmærkelse, og at Retfærdigheden derfor burde have sin Gang.