Ribe Stifts Adresseaviser, 1788-08-22
Efter den sidste Tractats Jnhold kom Vor Morbroder Adolph Frederich, Hertug af Holsteen, paa den Svenske Trone, og følgelig fik Hans Søn og Vor Fetter, den nu regierende Gustav, den Tredie, sin Arvedeel just ved denne Ruslands kraftige Megling, som saaivrig bestræbede sig for dette Huus. Slægtskabs Baand og Følelser, af Erkiendtlighed befæstede nu fra Kronen Sverrigs Side saa meget mere Venskabet og den gode naboelige Forstaaelse med Vort Rige. Hvor maa altsaa ikke med Bestyrtsning betragte den List, Voldsomhed og Fornermelse af Troe og Love, som trods hine naturlige og National Forbindelser, ledsage Kongen af Sverrigs lumske Foretagende imod Rusland, Det være desuden sagt til Stadfæstelse paa Vor fredelskende Tilbøielighed: at omen skiøndt denne Fyrste paa en voldsom Maade kulkastede Regieringsformen i Sverrig, paa hvilken Raadets Magt og Folkets Frihed beroede, og derved streg op til Enevælde, have Vi dog indtil nu ikke gjort Vor Ret, til at sætte Os derimod, gieldende uagtet at den Nystædske Freds Stipulationer, som i deres hele Omfang ere blevne stadfæstede i den senere Aboiske, ere derved aabenbar blevne fornermede. En saadan Opførsel fra Vor Side grundede sig paa den Formodning, at hin Begivenhed ikke kunde have nogen skadelig Jndflydelse paa Sverrigs Vel og Naboernes Rolighed. Men kort der efter opdagede Vi denne Konges dristige Artraatil at bryde Freden i Norden; thi snart vente han sig til Os, og snart til det Danske Hof, og foreslog enhver under haanden en Forbindelse blot i den Hensigt, at tilintetgiøre den imellem begge Stater værende. Vi begegnede dette Forsøg med kortelig at svare, at Vi vilde findes villig til enhver Alliance, som ikke sigtede til at forstyre Roligheden i Norden. Men det mislingede Forsøg kunde ikke afholde den af Trettekierhed vansmægtende Fyrste. Hans ubillige Hensigters Gang blev befordret ved den imellem Os og Tyrkerne udbrudte Krig. Da Vifor at understøtte Vor Krigshær imod det christelige Navns Fiende, lode udruste Vor Flaade til middellandske Søe, og betimelig bekiendtgjorde denne Vor Hensigt saavel for det stokholmske som for andre europæiske Hoffer, begyndte Han først underhaanden at udstrøe Rygter uden for sit Rige, men der paa ogsaa i samme hemmelig at udsprede, at Vore Til rustninger vare stilede imod Sverrig. Ved denne Opdigtelse søgte Han at mislide den Svenske Nations Mening, og at retfærdigiøre sine den Gang begyndte Tilrustninger som nødvendige til Hans Forsvar. Den sande Hensigt, af Vore Søerustninger var ingen ubekiendt; ikke et eneste Hof fæstede Troe til disse Forkleinelset, hvortil endnu blev føiet en anden ei allene imod Hoffer, som staae i god Forstaaelse med Os, men endog imod Vor Bundsforvandterinde Kronen Dannewark, som om ogsaa denne i forening med andre vilde understøtte Kongens Foretagender. For at igiendrive for den hele Verden disse Os af Kongen paadigtede Hensigter, som efter Hans Foregivende skulde sigte til Hans Riges Skade, Silket dog umuelig lunde bestaae med det saa ofte fra Vor Side i Gierningen udviste gode Sindelav imod Sverrig, saasom Vi, da dette Rige blev trykket af Mangel, forsynede det med Korn, og allene til sammes Nytte tillod en toldfrie Handel med Næringsmidler paa Grændserne; for at igiendrive disse paadigtede Hensigter, er det nok at anføre, at Vi, fornemmelig betryggede ved de Forbunds Hellighed, som bandt denne Vor Naboe, ikke ventede et saadant Skridt af ham, allermindst paa en Tid, da Vi imod Vor Villie, maatte bruge Vore Vaaben imod Tyrkerne, som troløs brød Freden, og derfor ikke forsynede Vore Grændser mod hin Side hverken med Tropper eller med Amunition i den Grad, som krigerske Hensigter, i Fald Vi havde havt saadanne, vilde have udfordret. Saaledes bleve Vi bestandige i Vore gode Tanker, indtil Kongen af Sverrig først viste sine fiendtlige Hensigter derved, at Han sendte sin Flaade i Østersøen. J Begyndelsen af denne Maaned, da 3 af Vore Krigskibe, som vare detacherte fra den til Middelhavet bestemte Flaade, seilede paa Høiden Øen Dagøe, stødte en Fregat af den Svenske Flaade paa et af samme, der havde Vice admiral von Dessin om Bord, og forlangte at blive saluteret, under det Paaskud, at Kongens Broder, Hertugen af Sydermanland befandt sig paa samme. Vor Viceadmiral beraabte sig paa den 17de Artikel i den Aboske Fred, hvori der er fastsat, at ingen Hiisning skal have Sted imellem begge Magters Skibe, og afslog denne Æresbeviisning, som en saadan, der ikke tilkom det Svenske Flag, men kun Hertugen af Sydermanland, som Vor Fetter og Kongens Broder, hvilken Han derfor lod give 13 Skud, og sendte en Officeer til bemelte Prinds, for at betyde Ham samme, men fik derpaa til Svar: at han vel kiendte denne Aftale imellem Rusland og Sverrig, men havde Ordre fra Kongen, ved enhver Leilighed at fordre denne Hans Flag tilkommende Æres Beviisning. Vi havde endnu ikke faaet Tiid, at forlange Erklæring, over denne for Vort Flags Ære saa fornærmelige Opførsel, der maatte ansees som en Udfordring til Krig, da Vi atter fik den Efterretning, at Kongen af Sverrig havde ladet Vores ved det Svenske Hof ansatte Gesandt, Grev Rasumovsky sige, at han maatte begivt sig fra Hans Hof, og tilbage til Rusland, just paa en Tiid, da denne Vores Minister overleverte det Svenske Ministerium de kraftigste Forsikringer og Vor uforanderlige Tilbøielighed, til at vedligeholde den gode Forstaaelse med Kon ten og Hans Rige. Disse Udtryk gav Han den vrange Forklaring, at de adskilte Ham fra Nationen, omendskiøndt aldrig nogen Fyrste vilde finde det fornermeligt, ar der yttres velmeente Tanker imod Ham og tillige imod Hans Undersaattere. Dog kunne Vi ogsaa her endnu haabe, at Kongen vilde i Anledning af dette sædvanlige Skridt udlade sig for Os, og derved give Leilighed til Oplysninger, hvorved de sig nermede Fiendtligheder havde kunne blive hemmede. Men i Steden herfor blev Os umiddelbar fra Vore Finlandske Grændser indberettet: at Svenske Krigsfolk havde betraadt samme, bemægtiget sig Vort værgeløse Toldstæd, skudt 1 Officeer og 2 Soldatre, som uvidende om noget Fiendtligt gandske trygge seilede i en Baad; havde den 2den Julii trængt ind i Forstaden af Nyslot, fiendlig omringet Citadellet og begyndt at beskyde, samme. Paa saadan Maade har man, førend Vi endnu kiendte nogen Aarsag til denne Krig, ladet Os føle paa Grænserne af Vort Rige Virkningerne af samme paa en Maade, som kun er egen for rovsyge Barbarer, men ikke for oplyste Europæiske Nationer, der ikke gribe til Vaaben, førend de i Forveien have opgivet Aarsagerne, der bevæge demdertil Vi have derfore befalet Vor herværende, Armee, under Anførsel af General, Grev Musin, Puschkin, at gaae denne Vore Stater anfaldende Fiende i Møde, og Vor Flaade, under Admiral Greighs Commando, at agere imod den Svenske Søemagt. Alle Vore troe Undersaatterelsom Vi med et bekymret Hierte bekiendtgiøre denne saa frekke Overtrædelse af Trøe og Love, forene eders indstændige Bøn til den Allerhøiste med Vores, at Hans mægtige Velsignesse maae gaae foran Vor Krigshær, og Hans retfærdige Dom falde saaledes, at Efterkommernes Tapperhed ved at nedlægge denne nye Fiende, som saa frek og uforskyldt har angrebet Rusland, maae opnaae den samme Roes, med hvilken Forfædrene i at forsvare Fædrenelandet triumpherede over ham. Zarskoe=Selv, den 11te Julii det 1788de Aar efter Christi Fødsel, og Vor Regierings 27de (L. S.) Catharina.