Berlingske Tidende, 1836-03-12
ligesom jeg her har tilladt mig at gjøre et Forslag, hvorved Statskassen kan spare en betydelig Sum, saaledes vil jeg endvidere tillade mig at gjøre opmærksom paa, at, efter min Formening, er Brandcontingenten betydeligt høiere, end den behøver at være, høiere, end den overeensstemmende med Ydernes Tarv burde være. Som bekjendt betalte vi indtil for 7 eller 8 Aar siden kun 10 s. af 100 Rbd. som Assurancepræmie. Men naar megen Jldsvaade et Aar indtraf, maatte et Tilskud, gives, der vel endog kunde stige til henimod det dobbelte. Men ved at sammenlægge flere Aars Assurancepræmier, udfandtes imidlertid, at omtrent 15 a 16 s af 100 Rbd. var i Aarenes Gjennemsnit den virkelige Præmie, der betaltes. Da imidlertid kun 10 sk. pr. 100 Rbd. var det reglementerede, og den ovrige Deel af Præmien forlangtes som et Tilskud, altsaa som en ei med Vished forudseet Udgift, saa foraarsagede dette Tilskud, endeel Klager, og det var maaskee disse, der igjen fremkaldte den Commission, Kongen befalede nedsat i Anledning af Assurance væsenet paa Landet. Medlemmerne af denne Commission, hvoriblandt jeg var, havde, med Undtagelse af eet Medlem, omtrent den samme Mening, som den, jeg her har yttret. Men dette dissentierende Medlem vilde ikke have Assurancesummerne nedsat; paastod, at Talen om Jldspaasættelserne kun var tom Snak; vilde ikke, at Branddirecteurposten skulde nedlægges, og foreslog, i et separat Votum, at Assurancepræmien skulde forhøies fra 10 til 20 s. Sølv pr. 100 Rbd., da saa alle Efterskud, vilde bortfalde og med disse de hyppige Klager. Forgjæves indvendte Commissionens andre Medlemmer, at med alle Efterskuddene betaltes kun 15 a 16 s. Forgiæves spurgtes man, hvortil de øvrige 4 a 5 sk. skulle anvendes; hans Votum blev som anført. Det bør antages, at Cancelliet har havt sine gode Grunde til at tiltræde dette dissentierende Votum, og end ei i en eneste Post at tage Hensyn til de andre Medlemmers Mening, men vist er det, at hele Resultatet af vort Arbeide, blev at en Cancellieplacat paalagde en Assurancepræmie af 20 s. istedetfor 10 s. af 100 Rbd., som hidtil var betalt. Naturligviis maatte et aarligt Overskud ved denne saa overdrevne høie Præmie fremkomme, vi vide nu, at Brandkassen eier omtrent 4000,000 Rbd. Men jeg indseer ikke Nytten af at opdynge saadanne offentlige Capitaler. Den nærværende Generation er betynget nok, saa at Byrden ikke endnu bør forøges ved at opsamle Capitaler til Efterkommerne. Og hvad Vished have vi endog for, at Capitalen vil blive brugt til det Øiemed, hvori den samles, Lad os tænke os, Danmark engang indvikles i en Krig. Mon da ikke den i Brandkassen værende Capital vil angribes, Og kunde man nedsætte eller dadle Regjeringen, derfor, da Statens Frelse er den første Lov, om den greb til det sidste Middel den havde Jeg foreslaaer derfor, at Brandcontingenten snarest muligt nedsættes fra 20 til 15 s., hvilket saameget lettere maa kunne lade sig gjøre, som vi, efter det jeg har anført, egentlig, det ene Aar med det andet, kun havde behovet at betale 15 a 16 s. og nu have Renten af en saa stor Capital til Hjelp. At denne Præmie, naar Bygningerne bringes. ned til Assurance af deres virkelige Værdi og Jldpaasættelse derved afværges, atter snart vil kunne nedsættes, er mit Haab, som min Overbeviisning, naar blot den efter min Formening uheldige Jdee, at ville samle Capitaler, aldeles forlades, og samtlige Huuseiere kun have den Pligt gjensidigen at erstatte hverandre den lidte Brandskade. Endeligen have de Deputerede for Landdistricterne paa Bornholm, Major Rømer og Lieutenant Rasch om samme Gjenstand, indgivet et Andragende, der lyder saaledes: "Da man i den senere Tid har fundet det nyttigt, ja næsten nødvendigt, at sikkre saavel Bygninger som Løsøregods imod Tab ved Jldsvaade, ved at lade assurere, men ikkun den mindste Part af Bønderne have Leilighed til at lade deres Gaardes Bygninger forsikre, i den almindelige Brandkasse, og endnu mindre, at lade deres Løsøregods forsikre ved Brandassurance-Compagniet paa Varer og Effecter, saa have disse, for at bøde paa denne Uformuenhed, ladet udarbeide en Plan til et frivilligt Brandforsikringsselskab for Landbygninger og Løsøregods, og anmodet os, de Deputerede for Landdistricterne paa Bornholm, om at proponere i nærværende Stænderforsamling, om det ikke skulde findes hensigtsmæssigt, at indstille til Hans Majestæt Kongen om allernaadigst Tilladelse til at oprette saadanne provindsiale Brandforsikringer for Landbygninger og Løsøregods paa Landet, hvor de locale Omstændigheder tillade det. Efter nøie Overveielse og efter vor fuldkomneste Overbeviisning ansee vi saadanne Brandforsikringer for meget gavnlige, især for den fattige Klasse Bønder i de Landdistricter, hvor Landbygningerne bestaae i lutter særskilt beliggende Gaarde, og dette er netop Tilfældet paa Bornholm. Det er vel sandt, at Landet har allerede den almindelige Brandkasse og det almindelige Brandassurance Compagnie paa Varer og Effecter, men begge Steders Assurance udfordrer, som ovenfor er bemærket, større Bekostninger, end simple Bønder i Almindelighed ere istand til at udrede. Naar en Gaard derfor ulykkeligviis afbrænder, er som oftest hverken Gaard eller Løsoregods assureret. Den Brandlidte maa derfor, paa vedkommende Sted, ansøge om Tilladelse til at reise om i Districtet for at til trygle sig Erstatning, hvilken Tilladelse i Almindelighed ogsaa erholdes, men Opreisningen er meget usikker og meget besværlig for den Paagieldende at erholde og aldeles stridende imod Tidens Aand, som vil, at alt Trygleri skal ophøre."(Slutningen følger i næste No.)