Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-01-15
Kong Frederik den Fierde lod vel opføre det af hans Fader paabegyndte Operahuus, under Generalbygmester W. F. v. Platens Overbestyrelse: men hvad enten det nu laae for langt borte, eller at man, hvilket synes rimeligst, fandt samme mere passende, i en saa krigersk Tidspunkt, som denne, til en nyttigere Bestemmelse; nok er det, Bygningen blev indrettet til Landcadetacademie, som den endnu er den Dag i Dag. Ramdohr tæller den blandt de bedste Bygninger i Kjøbenhavn, og der er ingen Tvivl om, at dersom den var bleven brugt efter sin første Bestemmelse, havde vi nu havt et ganske andet Theater end det, der siden opførtes paa Kongens Nytorv, Fra Frederik den Fierdes Død indtil Frederik den Femtes Tronbestigelse, et Tidsrum af atten Aar, vare Thalia og Melpomene saa godt som handlyste fra Hovedstaden. Hoffet yndede vel Forlystelser, men af en ganske anden NaturCarousselridning, Fyrværkerier &c. hørte til Dagens Orden. Folket paaskjønnede allerede i Frederik den Fjerdes Tid ikke hvad det eiede i sin Holberg, og skjøndt hans Stykker vel i Begyndelsen, og saalænge de vare nye, gjorde Lykke, tabte Mængden dog tilsidst Smagen for dem. Allerede den Gang betragtede den finere Verden, som han selv anfører, hans anseeligste Lystspil som Markedsstykker. Klaffer, især fra hans Universitets collegers Side, der ansaae det under en academisk Lærers Værdighed, at skrive Comoedier, bidrog vel heller ikke lidet til at nedsætte hans Arbeider meget dybt, og en Kammerraad Pauli, som nu kun saa kjende, havde neppe vovet at omstøbe et Mesterstykke, som den politiske Kandestøber, dersom han ikke havde fundet Medhold hos sin Tids Zeloter. J hvilken Stemning denne Adfærd satte Holberg, sees bedst af Hans Michelsens Svar til Pauli, der vel heel igjennem er forfattet i en tronisk Tone, men dog røber den Harme, som den store Mand følte og maatte føle ved en saa uværdig Behandling. "Er det af Misundelse, siger han, J har skrevet, saa har J jo aldeles intet at misunde mig. Jeg har diverteret Byen ved adskillige Skrifter udi mange Materier, men jeg har ikke vundet andet end et svagt Legeme derved, saa at vi ganske intet har at trætte om. Jeg er for længe siden kjed deraf, og vil gjerne herefter overlade andre det Haandværk, ønskende at de maatte blive lykkeligere end jeg udi alle Ting." Men det gik desværre saa mange store og udmærkede Hoveder endnu værre. Tycho Brahe maatte tye til Fremmede, Peder Oxe blev jaget i Landflygtighed, Griffenfeldt hensukkede sit Liv paa Munkholm, og Evald døde i Usselhed. Neppe var Christian den Sjette død, førend Skuespillet igjen reiste sit Hoved; men dog var det endnu stedse Udlændinger, der arbeidede paa dets Ophielpning, og som nok snarere gjorde det for Egenfordeels Skyld, end af Jver for Modersmaalets og Smagens Fremme. Carl Aug. Thielo, Organist ved Kirken i Citadellet, Tydsk af Fødsel, søgte 1746 om Tilladelse at opføre danske Skuespil, og fik den. Han havde studeret, og forfattede for det ny Theater adskillige smaa Stykker, han kaldte "Nachcomoedien", der just ikke opvække nogen gunstig Fordom for hans Tidsalders Smag. Det Privilegium han fik, og som er af 30 Dec. f. A., tillod, at han maa anrette danske Skuespil, efter den Plan, som forhen af L. Holberg er bleven lagt o. s. v. Holberg gik ham trolig tilhaande, især i Valget af Skuespillere, der alle bestode af Studenter, altsaa Mennesker, der allerede besade en foregaaende Dannelse, som Londemann, Ørsted, Bek, Sars, Hacksen og Als. Skuespillerinderne vare Jfr. Thielo, C. A. Thielos Datter, Jfr. Høst, der siden som Mad. Lund glimrede i Soubretteroller, Mad. Rosenkilde. og Mad. v. Deurs. Hr. Schwarz beretter i sin Lommebog for Skuespilyndere, at Skuepladsen, var i Læderstræde, og aabnedes d. 14 April 1747. med Holbergs politiske Kandestøber. En Samtidig, W. Langefeldt, i hans Anecdoter til Kong Friderich Vtes Historie, siger: D. 19 Dec. benaadede H. M. de danske Acteurer, som da første Gang agerede i det nye danske Comoedie huus, med sin høie Nærværelse, og saae Comoedien den politiske Kandestøber. (Suhm nye Saml. 3 B. I H.) Man opførte Comedier to Gange om Ugen, Onsdagen og Fredagen. Skuespillerne vare deelte i tre Classer, og lønnedes efter deres Fortjenester. De af første Classe med 6 Rdlr. ugentligen, de af anden med 4 Rdlr. og de af tredie med 3 Rdlr.: en i Forhold til Pengenes Værdie i de Tider ikke uanseelig Løn. Men det varede ikke længe, og Skuespillerne bleve utilfreds med, at Thielo, som Entrepreneur, skulde høste den meste Fordeel af deres Arbeide, og meente, at det var billigt, at han burde deele den lige med dem. De overraskede ham en Spilleaften ved alle som een Mund, at erklære ham, at dersom han ikke vilde opfylde deres Forlangende, vilde de ei spille mere. Da Tilskuerne allerede vare forsamlede, maatte han i sin Forlegenhed samtykke i den gjorte Begjering. Men fra nu af herskede Uenighed og Misfornøielse i Selskabet, da Enhver vilde raade, og det var sin Undergang meget nærMen alle syntes de dog enige deri, at ville skille Thielo ved sit Privilegium. En gunstig Leilighed traf sig, da Grev Reventlow gav paa Holtegaard en Fest, hvortil han havde indbudet Kongen, og hvorved han lod opføre Holbergs Maskerade og Diderich Menschenskræk af de danske Skuespillere. Kongen sendte dem den næste Dag en Foræring af 100 Rdlr., som et Beviis paa sin Tilfredshed, med Løvte, at dersom han kunde gjøre noget for dem, skulde de fremkomme med deres Begjering. Holberg, som uden Tvivl nok heller ikke var tilfreds med Thielos egenmægtige Regjering, raadte dem, hvorledes de skulde benytte sig af dette Kongelige Tilbud, og nu ansøgte de om, og erholden Forandring i Thielos Privilegium. (Fortsættes.)