Almuevennen, 1844-08-21
Onsdagen den 21. August 1844. Hvad ere vi den gode Sag skyldige? Vaar vi nævne den gode Sag tænke vi os derved Fornuftens, Sandhedens, Oplysningens, Retfærdighedens, eller for at sige det med eet Ord, Menneskehedens Sag. En Sag af den Natur har og maa have utallige Vanskeligheder og Hindringer at kæmpe mod, og det hører til Forsynets Plan at Mennesket skal arbeide sig frem vore Evner kan udvikles, vor borgerlige og moralske Tilstand kan forbedres, men dette skeer ikke uden Tid og Flid, Møie og Kamp. Fordomme maae udryddes, Overtroe maae nedbrydes, Sandselighed maae tæmmes, Vankundighed maae forjages, Vold og Undertrykkelse, Meningstvang og al Slags Despotisme maa afskaffes, førend Menneskeheden kan gjøre sine Rettigheder gjældende. Hvo der derfor vil udrette noget til den gode Sags Fremme, maa væbne sig med Mod til at gaae alle disse Hindringer imøde, han maa ganske træde overtil den, han maa udelukkende og utrættelig virke for den, og søge at vække hos sin Tids Mennesker levende Deeltagelse, virksom Jver og udeelt Hengivenhed til samme. Han maa være en afsagt Fjende af Lunkenhed, Træghed og Ligegyldighed, fordi han veed at det Gode aldrig kan befordres blandt Menneskene, naar de med Sjelslaphed og sløvede Følelser hensynke i Dorskhed. Det er ham ingenlunde nok, at Andre ikke virke imod ham, men de maa ogsaa forene deres Bestræbelser med hans, thi hvo som ikke i Forening med ham virker for den gode Sag, er allerede ved sin Uvirksomhed, hans og den gode Sags Modstander; den Uvirksomme skader saaledes den gode Sag fordi han ikke gavner den, han hindrer den fordi han ikke fremmer den, han er dens Fjende fordi han ikke er dens Ven, han adspreder fordi han ikke samler. Spørge vi derfor: Hvad ere vi den gode Sag skyldige?" da bliver Svaret herpaa først Vi bør virke til dens Fremme med vedholdende Jver. Det er desværre Tilfældet med saare mange Mennesker, at de just ikke ligefrem sætte sig imod det Gode, men heller ikke gjerne gribe sig an for at befordre det, de forholde sig derved helst stille og uvirksomme. De have Jntet imod at det Gode skeer, naar det kun ikke skal skee ved dem, naar de kun ikke selv sættes i den Nødvendighed at afbryde den Magelighed hvori deres Dage henrinde, naar de kun ikke selv skal lægge Haand paa Værket. De overlade den gode Sag til dens egen Skjebne, til Tid og Omstændigheder, og nøies for deres Deel med at see til. Skal et Skridt af Vigtighed gjøres, et Foretagende af Betydenhed begyndes, da trække de sig tilbage og vente paa at Andre skulle gjøre Begyndelsen, og de ere hellere blande de Sidste end blandt de Første. At bifalde og ynde den gode Sag er sædvanlig Alt hvad de formaae, og dermed mene de og at have affundet sig med den; foretage de sig end stundom Et eller Andet, der nærmere eller fjernere har Hensyn til dens Fremme, saa gjøre de dog ikke mere end hvad de i deres Stilling og efter Omstændighederne tro sig nødsagede til at gjøre, og dette gjøre de endda uden Liv og Varme for Sagen, Og dog er det ved Menneskenes Bestræbelser at den gode Sag skal fremmes, og vi skulde Alle, meere eller mindre bidrage til dens Fremme; det Skjønne og Herlige i saadanne Bestræbelser skulde dog vel kunne vække os af vor Uvirksomheds Dvale og oplue vor Jver, saadet blev os klart at vi ved vor Ligegyldighed vanære os selv. Efter Guds evige Raadslutning vil og maa den gode Sag omsider seire over alle Vanskeligheder, og den rykker i det Hele taget fremad, men alle Tiders Historie lærer, at den paa enkelt Sted og hos eenkelt Folk en Tidlang kan standse, ja endog gaae tilbage; den trænger altsaa til vor Medvirkning, og det desmere jo flere Hindringer der forefindes. Men dis sees Mængde er større end man skulde troe. Der gives desværre endnu altfor Mange, der lønligen og aabenbare stride for den slette Sag. Uvidenhed og Fordomme har endnu et talrigt Parti, Herskesyge og Vindesyge, har endnu ikke tabt deres Tilhængere, Løgn og Uretfærdighed finde endnu stedse deres Forsvarere, og disse ere ikke uvirksomme; de stride vel for en slet Sag, men de stride for den med Jver og Udholdenhed, de hvile ikke, de lade intet Middel uforsøgt til at hævde dens ældgamle Magt over Menneskene. Det er derfor nødvendigt at vor Jver for den gode Sag maa være vedholdende, thi med en flygtig, ustadig, hastig forbigaaende Jver gjøre vi den ikke nogen synderlig Tjeneste Nu og da at virke noget til dens Fremme, en og anden Gang efter Lune og Jndfald at anstrænge os til Fordeel for den, og siden forsømme den, det er ikke nok. Vi maa gaae frem efter faste Grundsætninger og en vis Plan. Ei heller maae vi kjedes ved at virke for den, fordi vor Virksomhed en Tidlang synes unyttig; vor Jver maae ikke aftage eller kjølnes, fordi den ikke altid udretter hvad vi ventede den skulde udrette. Vimaa ikke lade os afskrække fra at gjøre ny Forsøg, fordi de forrige mislykkedes. Vort Mod maa ikke synke fordi der jævnligen opstaae ny Hindringer. Vi maa ikke feige og forsagte standse fordi vi efter mange møisomme Fjed endnu stedse kun skimte Maalet i en fjern Afstand. Da maa vi underholde vor Jver og styrke os i Arbeidet ved den Tanke, at det er Sandhed og Ret og Oplysning og Menneskevel vi stræbe at fremme her paa Jorden, efter Guds Villie, og at han ogsaa vil vide, trods alle Hindringer, at føre dem til endelig Seier.