Københavns Adresseavis, 1785-03-02
Velærværdige og Holærde, nu Salige Hr. Provst ENO. H. ER URDTVICS Böd. Du mageløse Mand, som ikke havde lige Skal jeg Dig kalde saa, fordi Du var min Ven Ney - ville man som hver roesværdig dette sige, Blev idel mageles sig selv jo ligt igien Ey overdreven Roes er fande Venskabs Mærke, Forroest retskaffen Mand selv föler Væmmelse; Er Hiertet varmt, maa vel dets Udtryk blive stærke Men rimelige, ey for andre stødende -Man savner brave Folk; dog derfor har ey Kirke Ey heller Staten ved eens Död sit hele tabt; Gav Gud da alt til een, har han da til at virke I Verden noget Got ikkun eet Redskab skabt? Min elskte Grunorvig! Du fortiente vist at sættes Blant troe og duelige Guds Kirkes Lærere; Ach, at det Minde skal for Dig som død oprettes I bedste Alder - o at Du end levede Ret ömt det Rygte om Din Död har fört mit Hierte, Som var din Sidemand ved Præste-Vielsen, Men længe for din Ven, dog hvad - imod den Smert, Som föles ved dit Savn af Slægt, af Ægteven! Beklagelige Savn, dog størst der maatte blive I Fald Du, Salige! alt Haab med Dig borttog, Ney - Haab tilbage er : Gud kan Opreisning give - For Tab - han læger selv de Hierter, som han slog Men Du som vandt - min Ven-vel Dig i dit Venskabs MindeUdflettes ey hos mig, som tænker saa om Dig: Vor Enoch vandrede med Gud, vi Ham ey finde Her mere, men hos Gud, thi han tog Ham til sig. 1 Mos. B. 5 Cap. 24 V.F. C. Wüth. En Broders ömme Fölelser. en elsket og æret Broders, sal. Hr. Provst En Och UDTV., Hans Död den 4 Febr. 1785. 1 Mos. 5, 24. Hvad mindre ventede jeg, end nu at see antegnes Dit Dødsfald, Broder, som blandt faa Trofaste regnes For Gud og Menighed, for Hustrue, Slægt og fleer, Som efter Sandheds Troe og Dyd kun Folk beseer, Men - hvad er dog vort Liv, Hvor snart sig Bladet vender Midt i den beste Fart vi Löbet til fuldender. Vel endt - naar kun vor Sag, ved Jesum alt afgjort, En staaer os aaben for tilsidst - Da vandt vi stort, Du vandrede med Gud - Er her ey meer, at finde : Thi Gud Dig tog - Til ham Du gil - og lod dit Minde Os vel til Graad, dog Trøst - Du Gud og os var kier Din Salighed er vis - Din Krone, Du nu bær Ebr. 11, 5. Johan Grundtvig. Pleyet ved en kielen Haand, lysset af Zephirer. oprinder den yndige Plante, Foraarets Roes. skiöndt Ormen gaver dens Roed, og dræber. Saaledes: HANNB. SEHESTEB. et glindsende Haab, Bestandigheds Lön for ædle Forældre Hr. Generalkrigscommissaire. persk Sigsred. 62 Frue. Sorsk MACDALEn Kl.E. der nærmede sig Oyet, og brast i en Alder af 5 Aar 3 Maaneder, den 13 Februarii 1785. Men opfyldt blev Forsynets Bestemmelse, ved en Umyndigs uskyldige Smil at gyde sin Nectar i Modgangs Skaal. og formilde de Sorger, hvoraf han for var en Deel. nu ophører at være. T. S. T. Hr. Generalkrigscommissaire ETsk de SEffæsnub- og Frue Solk MADALENB. KLIEME; i Anledning af Deres Söns Död. Klag er, for elskte Sön saasnart fik Dødens FudDet skeede for Hans Vel; Han kaldtes af Din Gud; Han nu ey Offer skal for grumme Fordom være Han hastede derfra, hvor Troskab er Vanære. ed Ægteforeningen. imellem Proprietair og Land Inspecteur Hr. H. H. Bidsror Frøken E. S. von Cads. den 17 Febr. 1785. Velgrundet Haabs Triumph, utrættet Flids Belønning: Blev Bryllupsdagen Dig, min dyrebare Ven Du valgte viselig og efter bedste Skonning Din Lykkes Plan, og det, som herliggjörer den. Ved Frøken Cr ANEs Valg, og Hendes Ja og Hierte, Du seyrer hældig Mand, og trodser Livets Smerte a. Din Lyksalighed er stor i Hendes Arme. dem Hendes Siæl er stor i reen og sindig Dyd. O! vær da lykkelig, og elsk med saadan Varme Den Skat, Hun er Din Siæl, som vidner om din FrydOptæl de ældste Aar med værdigst Ægtemage 1 al velgaaende de lykkeligste Dage! Nyheder.