Aarhuus Stifts-Tidende, 1841-01-20
Den danske Regjering maa, som enhver Anden, antages at være begrundet ved en Contract, og maa ved en Contract igjen kunne hæves eller modificeres, uden at Kongelovens Ord fornuftigviis kunne være til nogen Hinder derfor; thi vilde man nægte dette, maatte man nødvendigviis antage, at Enhversomhelst, der, ved et lykkeligt Coup, kom i Besiddelse af den høieste Magt, kunde, ved hurtig at udgive en Lov, der, under Livs Fortabelse, forbød enhver Tvivlsyttring om hans Besiddelses Retmæssighed, paa den Maade gjøre sin Regjering legitim. Dog have Nationerne nutildags en anden Mening om denne Sag, og hvor en Meningsforskjel af denne Art maatte opstaae, der kunde ikkun Styrken decidere; men denne Afgjørelses maade, omendskjøndt undertiden uundgaaelig, er dog det Sørgeligste, der kan ramme et Land. Den kgl. Commiss. har sagt, at Kongen gjør os Alle Fred; det er sandt; men derfor have vi Kongens Retskaffenhed at takke, ikke Landets Retsforfatning, og sæt, at engang Aanden af en østerlandsk Despot foer i en dansk Konge, og han, med Kongeloven i den ene Haand, og Sværdet i den anden, begyndte at rase, da vilde vistnok Mange faae Fred, men det vilde blive Gravens evige Fred, og hvad anden Sikkerhed kunde Folket i et saadant Tilfælde have, end den, der maatte søges i den Omstændighed, at en Konge har et Liv at miste saagodt som enhver Anden; men denne Garanti kan vel ikke være tilstrækkelig. Den Bevægelse, som nu spores hos Folket, jeg siger det reentud, har en større Udstrækning, end Mange finde deres Regning ved at ville troe, og en større Betydning, end det kan være behageligt for Mange at høre; Tønderet er der imidlertid, og der behøves ingen Lynstraale fra Himlen, for at sætte det Hele i Brand." Taleren fandt det derfor nødvendigt, at noget Tilfredsstillende snart maatte skee, og han fandt det smukt, om Forandringen nu udgik fra Kongen, ligesom 1660 fra Folket. Han yttrede sig om de slesvig-holsteenske Forhold og udtalte sin Forventning af en skandinavisk Union. "Jeg skulde meget tage feil, om ikke, snart eller seent, den Rost igjen vil udgaae, som atter kalder Nordens Sønner tilsammen. Da vil Norden blive stærk, og en ny Morgen vil da oprinde over et forynget Folk. Holm Brink-Seidelin, Aagaard Rummelhoff Skov og Kirk erklærede, at der i Jylland ikke fandtes Elementer til nogen Gjæring eller vel endog til Revolution. Brock. "Ogsaa jeg nærer aldeles ingen Frygt for nogen voldsom Omvæltning under den nærv. Regjering; men for Fremtiden er en Forandring ønskelig, thi den staaer mørk for os, hvis der muligen skulde følge Konger, der ikke vare saa velsindede, som vor nuværende, og vi behøve blot at gaae tilbage i Historien, for at see, hvorledes en Tiberius, Claudius og Nero havde prægtige Fædre, men beskæmmede selv den Throne, de indtoge, saaat, hvad der bør gjøres for Fremtiden, bør skee nu. Neppe har nogen Konge besteget sin Throne med større Viisdom, og aldrig Nogen med mere Erfaring, end Christian den 8de. Derfor bør vi henvende Bønner til ham om, at ordne Forholdene, som han i sin Viisdom finder det tjenligst. - En constitutionel Forfatning er europæisk, til den ere ogsaa vi, med vor Cultur og Oplysning, modne; vi have allerede begyndt at gjøre en Overgang dertil; den hedenfarne Konge søgte at føre os Tidens Krav imøde, men den nærmere Udvikling maae vi vente af Christian den 8de. Roulund. Justitsraad Holm har troet, at jeg har yttret, at der vare Elementer til en Revolution i Folket; jeg har derimod kun sagt, at der var en Bevægelse, hvilken han vel ogsaa maa have sporet i Lysgaard Herred, da adskillige Petitioner derfra ere indkomne, med mindre dette Herred udmærker sig ligesaameget i denne, som i andre Henseender, hvilket vi oftere have hørt. Og naar Etatsr. Brink=Seidelin tidligere har yttret, at han ikke vidste, om Overtalelse eller Paavirkning havde fundet Sted, for at skaffe den Petition fra Aalborg, som han indleverede, Underskrifter, saa kan jeg forsikkre om, at saadant ikke har fundet Sted; og at Tilfredsheden ikke er saa overmaade stor i denne By, maatte han vel vide, hvis han kjendte Byen bedre." Estrup stemte mod Stændernes Forening. Hvad en Forandring i Regjeringsformen angaaer, da følte han sig lykkelig under den nuv. Forfatning, og nærede ingen Frygt for Nutid eller Fremtid. J sin Kreds havde han kun hørt yderst enkelte Stemmer for en Constitution, men derimod vel et alm. Ønske om Forbedringer i Finantsforvaltningen. "Skulde imidlertid den constitutionelle Aand videre udvikle sig, hvilket i Tidens Fylde udentvivl vil skee, thi derom vidner Staternes Historie, da nærer jeg det inderlige Ønske, at Kongen i sin Viisdom vil træffe saadanne Foranst, som kunne sikkre mit elskede Fødeland for altfor pludselige Omvæltninger, og da anseer jeg Stændernes Forening for hensigtsmæssig." Brink-Seidelin udtalte sig for Stændernes Forening, og beklagede, at Frederik den 6te ikke strax havde indført samlede Stænder i Kongeriget. Han meente, at Oppebørselsbetjentene ogsaa burde have Adgang til Valgbarhed, da de ere uafhængigere, end de fleste andre Embedsmænd. Han fandt det urigtigt, at man ikke havde omtalt Jødernes Valgbarhed. J Anledning af Roulunds Yttringer gjentog han, at en Bevægelse af den betegnede Art ikke hersker, saavidt hans Erfaring strækker, altsaa heller ikke i Aalborg, og at han ikke veed, om der er brugt Overtalelser. Hvorledes han iøvrigt af denne Yttring kan uddrage nogen Beskyldning, begriber jeg ikke, da der ikke synes at ligge det mindste i den. Roulund. "Jeg maa dog spørge, hvad Opfordring. den ærede Taler ellers havde til at fremkomme med en saadan bemærkning, naar den ikke skulde tilkjendegive nogen Tvivl. Brink=Seidelin. Den, at der just oftere er opkastet Spørgsmaal om, hvorvidt saadanne Overtalelser have fundet Sted ved andre Petitioner. Jøvrigt troer jeg, at kunne forsvare enhver af mine Yttringer, ikke blot for mine Vælgere, men for alle mine Medborgere. Referenten fremhævede det, som en Hoved Aarsag, hvorfor Jnteressen for Stænderinstitutionen ikke har vedligeholdt sig, at Stænderne ei have erholdt den Jndflydelse, som man havde ventet. Som oplysende Exempler nævnte han Finantssagen og Pl. 1ste Novbr. 1837, som emanerede uagtet Stændernes indstændige Modforestillinger. Han var aldeles af den Mening, at der i Danmark hverken er et saadant Gjæringsstof, eller saadanne udvortes Anledninger, der kunde vække Frygt for en Forstyrrelse af den offentlige Rolighed; men det er vist, at der i Folket har indtrængt sig den Overbeviisning, at dets Fremtidslykke ikke kan betrygges, uden ved Garantier, som kunne danne en Modvægt mod Kongemagten, dersom denne nogensinde skulde henfalde til Misbrug, og den besindighed, som er et Grundtræk i den danske Nations Characteer, vil give denne Overbeviisning bestandig større Styrke, hvorved der vil skabes en moralsk Magt, som omsider maa blive den Seirende. Men det tør ei ventes, at Omstændighederne til alle Tider ville blive saa gunstige for en fredelig og heldig Udvikling, som de ere det nu, og derfor ønske mange sande Venner af Konge og Fædreland, at Christian den 8de vilde agte paa hine Tidens Tegn og med sin Viisdom og Kjærlighed for sit Folk løse Opgaven paa en tilfredsstillende Maade. Brock anbefalte paa det Varmeste Jødernes Valgbarhed. Det er grundet i Retfærdighed og billighed, at de, som bidrage lige med os til Staten, som med os dele Ære og Skam, Velfærd og Modgang, ogsaa nyde alle de samme Rettigheder, som andre Statsborgere. Hvad der adskiller os fra Jøderne, er ikke Moralen, thi den have vi tilfælles med dem, men kun den Grund, hvorpaa de bygge deres Haab om det Tilkommende; og dette mener jeg at maatte være deres egen Sag, vor Sag er det, at give dem alle Rettigheder lige med os. Schytte bevidnede, at der, saavidt hans Erfaring strækker sig, i den tænkende Deel af Nationen bevæger sig en levende og bevidst Trang til en friere Forfatning.