Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-07-28
Blandede Efterretninger. Hud=Adelen. (Slutning; see forr. No.) modificeret ved Omstændighederne, men ikke sjælden endnu bittrere, hersker hos Flerheden af de frie Afrikanere. Disse Offer for en Fordom, som Havesygen har skabt, Uvidenheden antaget, Regjeringen stadfæstet, Vanen bestyrket – føle med stor Uvillie, at de ere en Gjenstand for Foragt, blot fordi de Hvide holde deres Hudsmørke Farve for værre end en Hud=Sygdom, og skye deres Boliger, som om de vare opfyldte med Spedalskhed. Endog de meest glimrende Talenter have ikke været istand til at fremdrage adskillige Sorte og Farvede af denne deres Fornedrelses Tilstand, som af Colonial=Fordom er bleven dem anviist. Et Skrift, som for nylig er udkommet, fortæller det mærkværdige Factum, at de franske Creoler paa Cap i de første Tider af den franske Revolution udelukkede Hr. Laine, som siden blev Cabinetsminister og Pair af Frankrig, af deres Forsamling, fordi han var en Farvet. Men det er ufornødent at gaae tilbage til en alt fjærn Periode; det er nu tilstrækkeligt at erindre sig de Uretfærdigheder, der i 1824 udtinique. de Sorte var en skinsyg Ængstelighed hos Crelerne for at afvælte enhver Mistanke fra sig, om at blot en eneste Draabe af africansk Blod flød i deres Aarer. Endog de saakaldte Qvartroons have, for at sikre sig sin Rang i Selskabet, henvendt sig til Retten, medens Folk i Frankrig, af forfængelig Svaghed stræbende efter en ligesaa tom Udmærkelse, tilstial sig det saameget misundte de (von) foran sit Navn, forDen naturligste Følge af Fordommen imod øvedes imod den farvede Befolkning paa Mar Denne Stemning, endskiønt hos Enkelte u. s. det Forhold, Man under samme har at lægt saaledes at kunne paastaae et Slægtskab med Adelsklassen. Den africanske Hudfarves Foragt kaldte Plantørene et Bolværk for Colonierne colonial bulwark. At være hvid hvormange vare sorte, var i sig selv allerede en Ære, men fremfor alt at være høi hvid (grands blancs) thi selv de lavehvide (petits blancs) vare udsatte for Colonial=Stolthedens Ringeagt. Her vil det uden Tvivl være passende, at bringe de Jnstructioner i Erindring, som MarineMinisteren Malouet medgav de Afsendinge, der skulde underhandle med Præsidenten Petion. Der foresloges, at vise ham og nogle andre Personer den uudsigelige (inessable) Ære og Gunst, at lade dem gaae og gjælde for Hvide (give dem des lettres de blanc). Dette Tilbud blev dog sidenefter, fordi Regjeringer aldrig tør erklære sig skyldige i Forseelse eller Feil, fragaaet som en ministeriel Bommert. Hvo veed, om det ikke engang vil komme saa vidt, at Kongerne af Afrika udvise Europæerne den Naade, at tillade dem, at kalde sig Sorte. - Et andet Onde, som udspringer af den Fordom, med hvis Betragtning vi her beskæftige os, er den skrækkelige Fordærvelse i Sæderne. De kvindelige Slaver, som faae sig indviede til de hvide Indbyggeres Lyster, lærte snart at sætte den høieste Ære i den Forrang, som en vellystig Herre gav dem. Mulat inderne undgik heller ikke Ryggesløshedens Smitte, i det de, smigrede af de hvide Mænds Beundring, fandt i lastefulde Forbindelser med dem en Erstatning for den Foragt, som deres Farve paadrog dem i Selskabet. Deraf det afskyelige Concubinat, som stedse har vanæret Colonierne, og som, endog i de Lande, hvor Slaveriet for længe siden er afskaffet, er vedblevet, formedelst den dybt rodfæstede Vanes Magt. Før Revolutionen vare undertiden de lavere Klasser, Roturiers, saa lykkelige, ved Ægteskabets Baand at blive forbundne med Adelstanden. Uformuende Adelige, selv Hofmænd, nedlode sig vel endog saa dybt, at de valgte deres Koner iblandt rige Financierers og Plantørers Døtre.