Aarhuus Stifts-Tidende, 1847-05-08
For noget siden fortaltes der i udenlandske Aviser, at en afskediget dansk Søofficier var Anfører for endeel Sørøvere, som foruroligede Søfarten i det ostindiske Archipelagus. Det er nu oplyst, at bemeldte Officier har været i hollandsk, ikke i dansk Krigstjeneste. Han var Lieutenant, og havde udmærket sig ved flere Leiligheder, men forgiæves ventet paa den Befordring, han havde fortjent, hvorfor han omsider adspurgte Gouverneuren om Aarsagen til denne Tilsidesættelse. Gouverneuren gav da til Svar, at Lieutenanten som Job-Job (9: Søn af en Europæer og et Java-Fruentimmer) ikke kunde avancere videre i Tjenesten. Lieutn. bortfjernede sig derpaa uden videre bemærkning, Jngen vidste hvorhen, indtil en Dag Capitainen paa et forventet hurtigseilende Fartøi ankom i en Malaibaad til Batavia, hvorhen Lieutn. havde sendt ham, efter at have erobret hans Skib. Capt. medbragte Lieutenantens Epauletter tilligemed den Hilsen til Gouverneuren, at da han ikke havde villet udnævne ham til Capitain, havde han nu udnævnt sig selv dertil, og at han skulde med Fornøielse undersøge alle de hollandske Skibe, som han traf paa Blandt de Lediggængere, som drive omkring paa Roms Gader, optog Politiet nylig en nedbøiet Olding og bragte han paa Politikammeret, hvorfra man vilde transportere ham til sit Hjemsted, hvorimod han protesterede paa det Kraftigste ved følgende Erklæring: "Jeg hedder Domenicho Guidi, og indtraf for nogle Dage siden hertil fra Fano, for at tale med Paven. J min Ungdom stod jeg i Tjeneste hos en adelig Familie, der og Sommeren boede i Campagna-Casino udenfor Staden. En Dag, da jeg havde Noget at bestille i Haven, var En af min Herres Sønner, en lille Dreng ved Navn Giovanni, løben bag efter mig, og imedens jeg forrettede min Dont, var han ilet hen til en Dam, hvor han morede sig med at see Smaafiskene ved Randen og lege med Haanden i Vandet for at fange dem, men var gleden ud og allerede skjult af Bølgerne, da jeg kom tilbage. Jeg drog Drengen op, og reddede hans Liv. Denne Giovanni er nu, ved Forsynets vidunderlige Styrelse, Pave Pius den Niende, og jeg er nu kommen hertil paa min Fod langveisfra, for at see og tale med ham, og han vil maaskee nu ved mine Dages Ende gjengjælde mig denne Daad i min Armod." Politiet indberettede strax denne Sag til Paven, der endnu meget vel erindrede sig Begivenheden fra sin Barndom, lod den Gamle komme til sig i Qvirinalet og begavede ham rigeligt. Derpaa sendte Hs. Hellighed Oldingen med en Haandskrivelse til sine Paarørende i Singaglig, der anvistes Midler til at pleie og forsørge ham indtil hans Dages Ende. Dronning Jsabella af Spanien er et muntert Barn, fuld af Livslyst. Sin hele Barndom, lige indtil hun blev formælet, har hun henlevet i usædvanlig Indgetogenhed og fuldkommen Afhængighed af sin Moders Villie. Fra denne Tilstand er hun pludseligt gaaet over til fuldkommen Uafhængighed og Frihed, til Rydelsen af alle mulige Forlystelser. Hun vil nu ikke nøies med en Dronnings Glands, men ogsaa smage alle de Glæder, som Rigdom, Rang og Skjønhed pleie at skjænke i Privatlivet. Man har gjort hende bekjendt med Eugen Sue's, Sands, Kocks Romaner, og saaledes er hun kommen paa farlige Afveie, hvor Undergang truer ved hvert Skridt. Ministrene, saavelsom alle indflydelsesrige Moderados, søgte at aabne hendes Øine, og nu fjernede hun alle dem, som traadte hende imøde paa denne Maade. Hun har afskediget hele sit høie og lavere Hoftyende, fra den første Hofdame indtil den sidste Kammerpige, og fra Overstaldmesteren indtil den yngste Rideknægt.