Viborger Samler, 1837-04-30
Udenlandske Efterretninger. Frankrig. Med Kammerets Tilladelse erholdt Marschal Clauzel først Ordet i Forhandlingerne over det algierske Spørgsmaal. Paa hans Erklæring, at han baade som General en chef og Gouverneur havde været Regjeringen Regnskab skyldig, efter hvis Aflæggelse han paa en usædvanlig Maade var henviist til Kammeret for at forsvare sig, erklærede Hr. Dupin, at han hverken som Anklaget, heller ikke som Gouverneur eller Marschal havde erholdt Ordet, men kun som Deputeret. Marschallen beklagede sig nu over den Utaknemmelighed, hvormed han, ligesom tidligere de fleste befalingsmænd i fjerntliggende Colonier, var bleven behandlet. Han forsvarede Rigtigheden af at paalægge Jndvaanerne i Tre meen en Contribution til Udredelsen af en Deel af Udgifterne for det til deres Befrielse og efter deres Opfordring foretagne Tog. Med Hensyn til Strængheden ved denne Contributions Jnddrivelse erklærede han, at Africanernes Opposition ved slige Leiligheder var altfor bekjendt til at man skulde lægge nogen Vægt paa deres overdrevne Klager. Angaaende de ham imputerede Misligheder ved Contributionens Jnddrivelse yttrede han den Mening, at saadant ikke havde fundet Sted, og at han i al Fald var uden Ansvar, da Jnddrivelsen var overdragen til Localautoriteterne. Han gik nu over til Expeditionen mod Constantine og anførte blandt flere Beviser paa den Vigtighed, Regjeringen havde tillagt dette Tog, den Omstændighed, at Hertugen af Remours havde taget Deel der. Tabet ved Toget anslog han kun til 450 Franskmænd og bemærkede, at Resultatet deraf var Besættelsen af et Terrain af 200 Lieues og af Positionen ved Guelma, hvorfra et nyt Tog med meget mindre Vanskelighed kan foretages. Som Grunde til at Expeditionen mislykkedes anfører han: 1) det utilstrækkelige Troppeantal, 2) den ugunstige Aarstid (der indtraf tidligere end sædvanligt), og 3) især Utilstrækkeligheden af Transportmidlerne. Herpaa klagede Marschallen over den uhørte Fremgangsmaade, at man havde afsat ham formedelst det feilslagne Angreb paa Constantine. Han viste det Fortjenstlige i det veludførte Tilbagetog til Bona, saa meget mere som man i selve Expeditionscorpset havde lagt ham Vanskeligheder i Veien. (Hentydninger til General Rigni og Hr. Baude.) Herpaa yttrede han, at ikke Forgangenheden men Fremtiden for Øieblikket var det Vigtigste for Frankrig og opfordrede Regjeringen til enten ganske at opgive Algier eller til høitideligen at erklære den for en integrerende Deel af det franske Gebeet, der stod under Nationalvilliens og Nationalærens Beskyttelse. Ham fulgte paa Tribunen Hr. Jaubert, der raadte til at opgive Algier. – Efter en Forsvarstale af Hr. Rance for Marschallen, betraad hans erklærede Modstander Hr. Baude Talerstolen, og stræbte at sætte Marschallens Fremgangsmaade i det sletteste Lys. J sit Svar herpaa viste Marschallen, at han havde indmeldt til Regjeringen sit Forehavende, at ville hæve en Contribution i Tremecen, og at han, da intet Svar paa denne Meddelelse indløb, altsaa hertil havde Regjeringens stiltiende Samtykke. Jøvrigt betegnede han ligefrem Hr. Baude som en Spion og Angiver, der bag hans Ryg havde smeddet hemmelige Protrocoller og indsendt disse. – Hr. Mole anførte nu i en Tale det Factiske ved Expeditionen. Efter ham talte atter Clauzel, Jaubert, Baude og Flere; Debatterne bleve ikke tilendebragte. Hertugen af Orleans's tilkommende Gemalinde, vil af sin Moder blive ledsaget til Frankrigs Grændse og paa det franske Gebeet blive modtagen af Hertugen selv. Efter Forlydende findes der i den pavelige Dispensation til Hertugens Ægteskab følgende Sted: "Under den udtrykkelige Betingelse, at vor høitelskede Søn, Hertugen af Orleans, hver Dag beder og formaner den Gemalinde, med hvem han vil forbinde sig, og bestræber sig for at føre hende tilbage i den sande Kirkes Skjød, fremdeles under den Betingelse, at alle de Børn, der avles i dette Ægteskab, Drenge og Piger, opdrages i den apostoliskeromersk- catholske Religion.