Berlingske Tidende, 1834-03-29
Paris, den 19de Marts. Discussionen om det gavnrige Lovforslag angaaende Majoraternes Afskaffelse er i Dag begyndt i Pairskammeret. Det blev heftigt angrebet af Dhrr. Dejean og Montlosier, som Repræsentanter for den Keiserlige og den gamle Adel Her tales næsten ikke om Andet end Loven imod de utilladte politiske Forbindelser, om Hr. Guizots Tale og Hr. d'Aronts Paastand. Saa Meget indrømmer Enhver, at dersom blot Halvdelen af d'Argouts Tale er Sandhed, da vilde neppe nogensomhelst Lov være tilstrækkelig til at forebygge Anarchiel; men lykkeligviis synes Meer end Halvdelen at være upaalidelig. Det vilde ellers være sørgeligt for Hr. d'Argent, der, som Minister for det Jndre, lod Frankrige komme i en saadan Tilstand. Adskillige opkastede det Spørgsmaal, hvorfor Hr. d'Argønt ikke lod saadanne uendelige Details forelægges ved en Regjeringscommissair, der skal imidlertid Jngen have villet lade sig bruge hertil. Hvad i Særdeleshed Opregningen af Sectionerne i de hemmelige Associationer angaaer, da troe de Fleste, at Republicanerne have, for at gjøre sig vigtige, foresnakket Politiets Spioner, Dette. Man finder i Almindelighed Hr. Guizots Tale fuld af Varme og Talent; den er virkeligen udmærket og den bedste Sag værdig. Dens Jndhold gaaer ud paa, at Hr. Guizot forhen har hørt til en Forening, der under det Valgiprog Gud staaer den Modige bi, bekæmpede Regjeringens Jndgreb i Valgene, men de nuværende Clubber derimod ville styrte Regjeringen. Hr. Guizot har imidlertid ikke svaret for den nuverrende Minister, Hr. Barthe, hvis Club ei allene gik ud paa Regjeringens Omstyrtning, men endog paa at indføre Republiken J Øvrigt forsvarer Hr. Guizot ikke saa meget den foreslaaede Lov, som den foreløbige Bibeholdelse af Artikel 291. Da Ministeren navnligen ikke forsvarer den Deel af Lovndkastet, der angaaer Juryen, saa nære Adskillige endnu den Troe, at en Fraction i Ministeriet og imellem Regjeringens Venner i Kammeret neppe vil yde Justitsministeren nogen ubetinget Bistand. Den offentlige Mening om Lovudkastet er ikke overcensstemmende. Børsen glæder sig og finder det anvendeligt. Hoffolkene frygte; de tvivle om at det kan udføres, men alligevel understytte de det. Grev Montalivet taler ved Hoffet for og i vore Salons imod denne Lov. Journal de Paris vil uden Tvivl atter sige: at Nationalgarden har forlangt denne Lov imod Associationerne. Dette er ikke saa aldeles Tilfældet. Men efterat det er indgivet, tilstaae de fleste National=Gardister, at de ikke vilde være i Regjeringens Sted, ved Siden af de politiske Associationer. Ungdommen er for største Deelen forbittret mod dette Lovforslag. Ogsaa enkelte sindige Mænd yttre aaben lydt deres Dadel. Den Ene, fordi det nedværdiger Frankrige i Udlandets Øine, at her findes saa vankelmodige Charakterer, og fordi man dog intetsteds maa tage mere Hensyn til Charakteer fasthed, end i Justitsens Bestyrelse. Den Anden dadler, at Forslaget er imod Regjeringens eget Princip; den Tredie, at det ikke kan udføres. Men forresten dadler Enhver i Paris - undtagen nogle Ministre og mange Deputerede, undtagen Hoffet og Hr. Gisquet, – det Afsnit, der vil indskrænke Juryens Rettigheder. Angrebet mod Juryen er farligt, ligesom forhen Restaurationens Foretagende imod Nationalgarden.