Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-09-28
Tydske Blade have allerede erindret, at een af vore første Læger har fuldkomment helbredet en ung Dame her i Hovedstaden, ved den dyriske Magnetismus. Denne maanetiske Helbredelse, som er en virkelig Kiendsgierning, har i disse Dage udgjort en ikke uvigtig Gienstand for offentlige Samtaler. At den udsmykkes med mange urimelige Tilsætninger er begribeligt, men da man kan vente en videnskabelig Efterretning om den hele Cuur fra Magnetiseuren selv, saa vil det Overdrevne og Ugrundede i Fortællingen, saaledes som den nu forplanter sig fra Mund til Mund, snart forsvinde af sig selv. Jmidlertid synes det ikke af Veien at meddele her nogle Betragtninger over den dyriske Magnetismus i Almindelighed. Allerede for nogle tredive Aar siden fremtraadte, som bekiendt, den i sin Tid berygtede Mesmer med sine maanetiske Curer, og endskjønt, efter Kirchers Beretning, allerede Galen, Dioscrides og Avicenna tilskreve Magneten en Kraft til at forbedre de tykke Safter i det menneskelige Legeme, lægge Krop og lindre Nervesmerter, saa maa Mesmer dog betragtes som den, der har lagt Grunden til Læren om den dyriske Magnetismus, eller ved visse Behandlinger og Manipalationer at vække hemmelige Kræfter, og ved skjult Jndflydelse at fremvirke Desorganisation, Sonnambulismus, Divinationsavne, Criser og Sygdommes Helbredelse. Mesmers Skjebne er bekjendt. Jndsigtsfulde Mænd, især Medlemmerne af den i Paris, efter Kongelig befaling 1784 nedsatte Commission, med Franklin i Spidsen, erklærede Magnetismen i det Høieste for et Spil, som man driver med nervesvage eller skuffede Mennesker; andre paastode endog, at der aabenbart ogsaa stak Bedragerie og Sværmerie derunder. En ligesaa duelig Læge, som stor Naturforsker, Dr. Jngenhauss, siger om Mesmers maanetiske Curer i Wien; Jeg veed ingen sikker Kiendsgierning, der beviser, at den magnetiske Kraft har nogen Jndflydelse paa den dyriske Huusholdning. Det, som jeg selv har havt Leilighed til at see og som har gjor meest Opsigt, og vundet visse indsigtsfulde Personers største Tillid, har undersøgt i Grunden, indtaget mig saa meget imod den, at jeg ingensinde kan sætte mindste Tro dertil, og tilintetgjort hos mig, endog Mueligheden, i Fremtiden at troe lignende Tilfælde, af hvilken Autoritet de end maatte blive understøttede. Philosophen Kant erklærer, i sin Anthropologie, Mesmerianerne reent ud for Bedragere. Baade i Tydskland, Frankrig og det øvrige Europa blev den Mesmerske Lære miskjendt og forfulgt, og den franske Revolution bragte den omsider aldeles i Forglemmelse. Mesmer trak sig tilbage til Schweiz, hvor han i Frauenfeld, i Canton Thurgau, levede i Stilhed, uden dog at ophøre, at udøve sine maanetiske Curer. Han forsikkrede her, som Olding, de Reisende, der i nyere Tider besøgte ham, at han var overbevist om sin miskjendte Læres Vigtighed for Menneskeheden, og at der vilde komme en Tid, da man vil indsee det. - Endskiønt Mesmer selv ikke i Begyndelsen, stod paa den Punkt, hvorpaa Læren om den dyriske Magnetismus nu staaer, saa er det dog mærkværdigt nok, at en Mand, der blev udskregen for en Sværmer og, hvad som værre er, en Bedrager, er Stifteren til en Lære, som nu giør saa stor Opsigt iblandt Europas Læger, At Mesmer gjorde sin Opdagelse til en Financeoperation, bidrog vel ikke lidet til at gjøre hans Lære mistænkt, og at han stræbte at lægge for meget deri, virkede at man troede for lidet derpaa. Man havde saameget større Grund til, i Førstningen at mistroe ham, som han stiftede et Selskab, Harmonie kaldet, der for det meste bestod af Jkkelæger, og hvis Medlemmer maatte betale ham 100 Louisdorer hver Person. Meningerne om Magnetismens Anvendelse i Lægekonsten er endnu i dette Øieblik meget deelte. Nogle, som forhen forkastede den, f. Ex. den berømte Huseland, have antaget den, og det synes ikke ulig en Undskyldning for sin fordums Vantro, naar han i sin Skifte til en Historie om Menneskeslægtens Sundhed, mener, at den nuværende Slægt viser en større Receptivitet, for Magnetismen; thi saa meget kan den menneskelige Natur dog vel ikke have forandret sig i en Tid af tyve til tredive Aar, at denne Receptivitet skulde være nu saa meget større og mærkeligere. Man har i Tydskland med Jver begyndt at anvende Magnetismen, som Lægemiddel, især i Syrdomme, af for svag Nervevirksomhed og exalteret Pirrelighed, forenet med Mangel paa Energie, hvor Nervekraften er uregelmæssigt fordeelt. Der paastaaes, at man har frembragt de vidunderligste Curer derved, og en Dr. Kluge har ordnet den nyere Lære, om Magnetisme i et Slags System, og opfyldt det med Historier, der tildeels er overnaturlige, for ei at sige unaturlige. Adskillige af dem kunne, saaledes som de ere fortalte hos ham, maaskee mere skade end gavne Sagen, ved deres Æventyrlighed. At den Magnetiserede i den magnetiske Tilstands femte Grad, som kaldes Selvbeskuelse, Klarsyn (Clairvoyence) kan bringes i en saa exalteret Forfatning, at han seer Meget i et klarere Lys end sædvanligen, derom kan der, hvor megen Modsigelse Sagen end har mødt, neppe være nogen Tvivl, kun maa man ikke drive Troen dertil alt for vidt. Hvilke Phænomener man i en exalteret Tilstand kan blive vaer, bevise iblandt andet følgende to Kiendsgierninger. Da den bekiendte Mag. Eilschow laae paa det Yderste besøgte ham den lærde Gram. Eilschow, som ikke forstod mere Græsk end en sædvanlig studeret Mand, men aldeles ikke var stærk deri, begyndte nu at tale dette Sprog i sin Sygbomstilstand med en Færdighed, som satte Gram i største Forundring. - En som Digter og Embedsmand lige fortjent og agtværdig Mand fortalte mig ganske nyligen, at han engang besøgte en nu afdød bekiendt Forfatter, som laae syg af Feber, og som under Phantaseren fremsagde adskillige græske Ord. Hiin mærkede sig dem, og spurgte siden Patienten, da denne var kommen sig igjen, om han forstod disse Ord, men fik til Svar, at han kun forstod nogle deraf. Ved nøiere Undersøgelse fandt man, at hine græske Ord vare to Vers af Homer. - Man har ogsaa et Exempel paa, at den store Euler opløste i Drømmen et Problem, som det ikke var ham mueligt at opløse i den vaagne Tilstand. - Naar man altsaa fortæller, at en Magnetiseret i den femte Grad har taler Sprog, som man aldrig har hørt ham tale tilforn, saa maa man antage, at det er den exalterede Tilstand, der forhøiede hans Hukommelseskraft. Men uden forhen engang at have lært Sproget, eller i det mindste have hørt det tale, lader dette sig vel neppe tænke. Jøvrigt er over den hele Lære om Magnetismen udbredt et Slør, som efterhaanden, naar paa den ene Side Fordomme, og paa den anden alt for stor Tro til det Overnaturligge tilsidesættes, vil kunne bortdrages. Hvor meget Jndbildningskraften har Deel i Magnetismens Virkninger, er endnu ikke afgjort, og hvor meget der af det der fortælles om den derved vakte Divinationsævne, indere Selvbeskuelse, Rapport med Fraværende, o. s. v. er grundet, det trænger endnu til flere authentiske Stadfæstelser end man hidtil har havt. Aldrig bør vi imidlertid glemme Shakespears Ord, at der gives Meget imellem Himmel og Jord, som vor Philosophie ikke drømmer om, aldrig bør vi forkaste Noget, enten fordi det er Nyt, Usædvanligt eller Ufatteligt. Naturens Kræfter ligger dybt skjulte, og den udvikler dem kun for dens Øine, der, tillidsfuldt og grandskende, søger og følger dens Spor. Men man vogte sig for at falde fra Vantro til Overtro, ligesom og enhver, der vil anstille maanetiske Curer nøie maa erindre, at Magnetismens bestemte Anvendelse er endnu underkastet mange Vanskeligheder, da den griber ind i det organiske Livs meest skjulte Dybder og i den Ukyndiges og Uforsigtiges Haand skal kunne frembringe de frygteligste Forstyrrelser. Om Frederiksbergalle og Pilealleen.