Almuevennen, 1842-11-23
(Fortsat). Pastor Plessner vedblev fremdeles: "Men ogsaa i den Henseende er Huusmandstandens Udvikling af største Vigtighed for Staten, fordi denne Stand leverere, meget stort Antal af Krigere til Soldaternes Rækker, og den Tid er ikke langt borte, da ogsaa vore Sønner skulde staae ved Siden af Huusmændenes Sønner i Landets Forsvareres Rækker, kunne da Fædrelandets Venner ønske, at en – man tilgive et haardt Udtryk – Trælbaaren skal staae ved Siden af de Fribaarne? Jeg skal vide at beherske mine Ord; jeg skal ikke videre udvikle den uendelige Vigtighed, den nærværende Sag har for Kirkens Jnteresse, for hvilken det vist var høist ønskeligt, om en renere og lysere Aand kunde nedstige i Massernes Dybde, og om christelig Mildheds og Kjærligheds Aand, uhindret af ydre Forhold, kunde udbrede sig over Gemytterne og sammenknytte Menneskene, saa at de Fattigere, ved at føle sig selv tilfredse, kunde see Andres store Lykke, uden derved at vækkes til Harme og Misundelse, og vorde den Riges oprigtige lykkelige Venner. Men jeg skal holde dette og Meget, som med Alvor vilde træde fra Hjertet paa Tungen, tilbage, og indskrænke mig til paa det Bedste at anbefale Forsamlingen Huusmandstandens Tarv, forsaavidt denne kan fremmes uden Andres Fornærmelse. Her opstaaer nu det Spørgsmaal om det er et Jndgreb i Eiendomsretten, naar det paabydes, at ethvert Huus paa Fæstejord skal være et Fæstested. Naar Grundeieren paaberaaber sig sin Ret over Grunden, da har Staten ogsaa Ret tilat sige, ikke vil jeg have nogen trælbaaren Borger, ikke skal nogen dansk Borger leve i Trællestand. Man paaberaaber sig ogsaa den frie Contract, men skulle heri ikke ligge en Spot, Naar den fattige Karl staaer med en elsket Pige, higende efter at indtræde i det huuslige Samliv, da bringes han let til at paatage sig større Byrder, end han siden er istand til at bære, og, naar han er kommen i en huuslig Stilling, og har Forpligtelse mod Kone og Børn, da seer han sig ofte nødsaget til at indgaae de haardeste Vilkaar, forat skaffe disse de første Fornødenheder, og især Huusly. Jeg haaber saaledes at have viist, at Forbedringen af Huusmandstandens Kaar er i alle Klassers Jnteresse, og at Jndførelsen af Fæsteforpligtelsen for Huse, i det Mindste paa Fæstejord, ikke er stridende mod Retfærdighed." Denne Tale var altfor haard for Aristoraterne at høre paa, til at de kunne lade Sandhederne der udtaltes, uden Modsigelse, saaledes ogsaa Castenschjold, mellem det han ikke kunne fordøie, var ogsaa Udtrykket "Trælbaaren, og han sagde derfor: "der har ikke i 100 Aar været Trælle, og jeg maa paa det Bestemteste modsige hiin Yttring som er en Fornærmelse mod Nation og Konge." Men Plesner vidste vel hvad han havde sagt, og vidste at forsvare sine Ord. "Vel er jeg opdragen, sagde han, og har oplevet mine Ungdomsaar i den Tid, da Frihedsraab og Frihedssange lød fra den ene Deel af Europa til den anden, og Ynglingens Hjerte blev vist ikke koldt, naar det lød om at bryde Trældoms Lænker, men desuagtet ere overspændte Jdeer om en Frihed, der ikke lader sig realisere (udføre, ingenlunde gaaede over med mig i det modnere Liv, thi min Stilling og mit Studium har lært mig at betænke, hvilken den sande Frihed og den virkelige Trældom er, og jeg veed, at der endog er en Frihed i Lænker. Men har jeg, som jeg mener, omfattet Betydningen. af vor hellige Skrivts herlige Ord om Guds Børns herlige Frihed, saa veed jeg og, hvor Friheden er at søge og at finde, hvor Trældommen er at frygte.