Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1846-04-14
Ogsaa Veirpropheten N. P. Schöler har ladet høre fra sig i Aarhuus Avis, hvor han udtaler sig saaledes om Sommeren 1846: "Hvis den gamle Regel holder Stik ogsaa i dette Aar, da vil Danmark ligesom i Fjor faae et frugtbart Aar; thi Forsommeren vil hverken blive meget tør eller meget vaad, medens Eftersommeren bliver iør. De specielle Karakterer af Veirliget ville omtrent blive saaledes: April vil ligesom Ma blive tør, hvis ellers Snee- og Jismasserne i Rusland, hvor sidste Vinter var streng, forinden optøes; Juni vil jevnthen give Regn, skjøndt ikke i stor Mængde, f.Ex. omtrent den 5te, 11te, 15de, 17de, 19de, 23de og 28de, og Juli ligesaa den 1ste, 6te, 19de og 25de; August vil give ubetydeligt den 1ste, 8de og 18de; September vil blive saagodtsom uden Regn. Dog tør jeg heller ikke dennesinde forsømme at bemærke: at deslige specille Forudsigelser af Veirliget ikkun skee betingelsesviis, da saa mange tilstødende Omstændigheder kunne foraarsage Afvigelser. Da endeel Spørgsmaal ere indløbne og indløbe endnu fra forskjellige Egne næsten ligelydende, f. Ex.: "Hvad foraarsagede, at April og Mai saavelsom Juli 1845, der vare bebudede tørre, dog bleve vaade?" saa finder jeg det passende herved at meddele Svar derpaa. At April og Mai bleve vaade, saa det paa mange Steder blev vanskeligt at faae Vaarsæden lagt til rette Tid, hidrørte, efter min Erfaring, derfra, at de uhyre Jismasser fandtes saalænge i Østersøen, f. Ex. at Rheden ved Cronstads laa tillagt med Jis endnu den 13 Mai, at der endog den 22 Juni ved den vestlige Ende af Kekenis laae Jis slager under Søtangen af 4 Favnes Omkreds og 6 Tommers Tykkelse o. s. v.; at Juli den 7de gav et saa øsende Vandskyl, ledsaget med et rædsomt Tordenveir og paa sine Steder med Hagl og Jisstumper hele Europa over, foraarsagedes sikkerligen derved, at saa uhyre Jisbjerge samtidigt dermed dreve ud i Atlanterhavet, og vare seete den 1 Juli paa Høiden af Spanien, saa at den engelske Søcapitain Cattermole saae sig nødsaget til at seile 42 engelske Mile fra sin Cours, for at undgaae et saa farligt Naboskab. For dem, som ere ubekjendte med Sagen, tilføier jeg dette : at saasnart der fremstaae kolde Luftninger i den opvarmede Luft, fortættes de i vor Dunstkreds opløste Vandpartikler, hvorved der paa den klare Himmel medeet fremkomme Skyer, der ikke sjeldent faae Sammenhæng, og give Regn, og saasnart hine uhyre Jismasser fortætte de opløste Vand partikler i den opvarmede Luft i betydelig Udstrækning til Siderne og i Høiden, da indesluttes mellem de hurtigt fremkomne betydelige Skyemasser megen Electricitet, og Uveir med Styrteregn, Hagl og Jisstumper paafølger. Hvorledes Kulden bevirker, at de opløste Vand partikler i vor Dunstkreds kunne fortættes, kan Enhver gjøre sig begribeligt derved, at, naar Man i en streng Kulde tager en Regnetavle eller en fyldt Flaske f. Ex. med Øl, fra Kulden ind i en varm Stue, da sveder, som det hedder, baade Tavlen og Flasken, det vil sige: Varmen i Stuen søger efter at komme i Ligevægt med Kulden i Tavlen og Flasken, gjennem hvilke Varmestof fet trænger, men som Luften med de opløste Vandpartikler ikke formaae; da fortættes de sidste, ved at støde mod den kolde Tavle og Flaske, saa at de endog blive til Draaber. Endvidere: en svedig Hest sees at udbrede Røg og Damp omkring sig i streng Kulde, medens samme i varm Veir ikke blive synlige; endog Aandedrættet af Mennesker og Kreaturer kan i streng Kulde vorde synligt, idet at Uddunstningerne fra Lungerne strax fortættes. Den varme Luft er lettere end den kolde, hvilket kan oplyses ved følgende Forsøg: Man aabner en Dør mellem et varmt og et meget koldt Værelse saameget som paa 1 Tomme, og holder da et brændende Lys i Aabningen foroven og et andet forneden, og da vil det sees, at Luen af Lyset foroven bøies udad fra den varme Stue, medens Luen af det forneden bøies indad deri; hvilket hidrører derfra, at den varme Luft trænger udad foroven, medens den kolde Luft trænger indad forneden, og udbreder Kulde ved Fødderne; saaledes skeer det ogsaa i Atmosphæren, saa at Skyerne i forskjellige Høider ofte drive i modsatte Retninger. Til Slutning bør jeg endnu bemærke dette: at den strenge Vinter med megen Snee, som jeg, ifølge lang Erfaring, havde bebudet, udeblev, holder jeg for, som det af Flere er omtalt, maa hidrøre fra den underjordiske Jld, der i saa lang Tid gav sig Luft paa Hekla i Jsland og samtidigt dermed ved Vesuv i Neapel, saavelsom ved Jordskjælv rundtomkring paa mange Steder og saavel i det nordlige som sydlige Tydskland; endvidere formoder jeg, at det uendelige Regnveir, som næsten uafbrudt har vedvaret lige fra September f. A. til Dato, og som vist ingen endnu Levende kjender Mage til, ogsaa maa hidrøre derfra, da Regnveiret tog sin Begyndelse kort efter Udbrudet af Heklas Jldsprudning.