Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1837-10-16
Videnskabelighed. Den af Hr. Lehmann saakaldte advocatus diaboli imod Hages Eftermæle, (see denne Avis S. 738) har i Slagelse Avis atter taget tilorde paa en Maade, som vist vil glæde Enhver, der ønsker Provindsernes Emancipation fra Hovedstaden, og gjerne seer, De Er at Provindsialaviserne hæve sig til en agtværdig Selvstændighedsfølelse og ikke lade sig nøie med at være de kjøbenhavnske Blades blinde Eftersnakkere. Hr. Lehmann - siger Forfatteren - har kaldt den omhandlede Artikkel i Slagelse Avis uendelig slet." Dette er rigtignok en meget ringe Karakteer, men den er desuagtet ikke istand til at stoppe Munden paa os, om vi ogsaa skulle udsætte os forved næste Leilighed at faae en endnu ringere, hvis en saadan er at finde. Vi have for længe siden lært, at Ordene den Mand har et godt Judicium, betyde: han er af samme Mening som jeg. Oversatte i Kjøbenhavnspostens Sprog lyde de saaledes: il ya Pettosse d'un general dans ce caporal. Omvendt hedder det: den Mand er af en anden Mening end jeg, altsaa skriver han slet. Derom er det ikke værdt at disputere. Vi tør ogsaa forsikkre Hr. L., at et saadant Skudsmaal for den omhandlede Artikkel ikke kom os uventet; vi have i flere Aar været tause, men opmærksomme Tilhørere af Kjøbenhavnspostens Cimbriske Hyl, og vidste heelt vel, at vi stak Haanden ind i en Hvepserede, naar vi vovede at skrive imod dens Anskuelser. At vi desuagtet bekjendtgjorde vor Artikkel, maa overbevise Hr. L. om, at vi slet ikke frygte Kamp, men uforfærdede ville vedblive at fremsætte vor Overbeviisning, enten den stemmer med Kjøbenhavnspostens eller ikke. At dette ernoget formasteligt af et Provindsialblad, negte vi ikke; men det faaer nu saa være. Hr. L. - hedder det videre - mener, at Hages Liv vel er underkastet Offentlighedens Kritik, men at den Slagelse Forfatter netop i dette Øieblik burde af en finere Takt for det Sømmelige have undgaaet at gjøre et saa udstrakt Brug af denne Frihed, hvortil Forfatteren svarer: efter Hages Død kunde vi vel have tiet; men da det næsten forekom os, som om hans Lovtalere søgte at udbrede en saa stærk Glorie om ham i den Hensigt selv at blive oplyste af dens Straaler, vilde vi ikke tilbageholde vor Overbeviisning. Hr. L. finder det gemeent, at vove en saadan usandfærdig beskyldning, at Hage først da opgav sin Pension, da det lod til at opvække almindelig Forundring, at han, der havde klaget overden store Pensionsliste, i sin Alder vilde forøge Pensionisternes Antal, da det efter Hr. L.s Mening dog af offentlige Actstykker er bekjendt, at han først søgte sin Afskede uden Pension, og kun, da det betydedes ham, at det efter de sædvanlige Former ikke gik an at forbeholde sig Pension for det Tilfælde, at han engang skulde blive gammel, svag og trængende, strax anholdt derom, og da han fik den, ogsaa strax indtil videre renuncerede derpaa - alt forinden Publicum kunde have mindste Kundskab om det Passerede. Men herimod bemærker Forfatteren, at den kongelige Resolution paa Hages Ansøgning om Pension faldt den 29. October 1836, at Prof. Thieles bekiendte Brev til Hage (hvori han spørger denne, hvorledes det egentligen hænger sammen med hans Entledigelse med Pension fra et Embede, hvortil han endnu besad saamegen Dygtighed) var dateret den 21 December og at Hage den 11 Decb. havde indgivet til Directionen for Universitetet og de lærde Skoler en Skrivelse, hvori han erklærede, at han ansaae det for sin Pligt, indtil videre at renuncere paa sin Pension. At denne Skrivelse af Hage - siger nu Forfatteren -er ældre end Prof. Thieles Brev, er unegteligt; men da Communicationen om den ham tilstaaede Pension er udfærdiget den 5 November, hengik over 5 Uger, inden han tilkjendegav, at han renuncerede paa den. Han anfører i sin Skrivelse, at han modtog den Kongelige Directions Skrivelse ved sin Tilbagekomst fra en Reise. Vi ville ikke benegte det Factum, at han har været bortreist i disse 5 2de le Uger; men Publicum kunde Jntet vide derom, da han staaer anført som Redacteur af de i samme Tid udkomne Numere af Fædrelandet (den 5, 12, 19 og 26 Novbr., den 3 og 10 Decbr.)." Om Hr. Lehmanns Sammenligning mellem Hage og Armand Carrel bemærker Forf., at han ikke ret veed, om den er aldeles passende: han tilstaaer, at han ikke tilfulde kjender Carrels Virksomhed. Den sorte Rand omkring Fædrelandet har Forf. just ikke taget nogen Forargelse over, men han fandt kun denne Efterlignelseslyst lidt latterlig.