Ribe Stifts Adresseaviser, 1846-07-20
J hvert af de nordiske Lande skulle Videnskabsmænd og Digtere oplues ved den Bevidsthed, at de virke for en langt mere udbredt Kreds, skulle styrkes ved Bifaldet fra det store nordiske Folkesamfund, og opfordres kraftigen til at undgaae og udslette Pletter i deres Værker, ved den mere fleersidige og vægtfulde Dom, som fældes af et saa ærefrygtbydende Samfund. Men Nordens Folkefærd selv skulde ved den høiere Kraft, som udvikles blandt dem ved det høiere Trin, hvorpaa de hæve sig, ved den Ægtbarhed, en mægtig Eenhed giver, fole sig større, stoltere, lykkeligere; hvo kan vel tvivle om, at dette aandelige Opsving vil bære de herligste Frugter for Rigernes Velstand, og borgerlige Udvikling. Norden seer i sine to Herskere Mænd, som ikke blot ere ophøiede ved deres Kongeværdighed, men ogsaa ved en sjelden Kundskabsfylde og Dannelse. Man føler sig overbeviist om at de gjennemskue Betydningen af de herlige unge Kræfter, der røre sig i Norden, at de ville betragte disses videre Udvikling som en Forhøielse baade af deres Magt og af deres Rigers Glands, og at deres høie Jndsigt vil benytte denne Aand til at fremme deres Rigers indre Velvære og ydre Sikkerhed. Vi see i den høie Sammenkomst, som nu feires, et nyt Pant paa de Følelser, der gjennemtrænge Norden, og vi ere os bevidste, at vi handle i alle oplyste Medborgeres Navn, ved i denne Anledning at bringe Deres Majestæter Ærefrygtens Hylding og Bevidnelse af hjertelig Deeltagelse. Gid Deres Majestæter, hver i sin Regjering, maa krones med al den Lykke, som kan tilfredsstille Deres Hjerter, og i Fremtidens Historie efterlade dem et herligt og høitelsket Navn, en Udødelighed, der tilbydes Kongerne som et jordisk Tillæg til den himmelske og evige. Leve Deres Majestæter, Nordens to ædle Konger og deres ophøiede Huse. Man istemmede derpaa for hver af Monarcherne et tre Gange gjentaget tordnende Hurraraab. Hs. M. Kongen traadte derpaa frem og holdt følgende Tale: "Nabofolkenes gode Forstaaelse og Fred grundfæster Folkenes Lykke. Kongernes Venskab sikkrer den Derfor juble alle retsindede Danske ved det kjære Besøg, som vi idag festligholde. De Følelser, som Deres ærede Ordfører og den skjønne Sang have tolket, binde skjønne Blomster i den Krands af Kjærminder, som Folkets Kjærlighed oftere har rakt mig. Jdag række viden med nabovenligt Sindelag til den ophøiede Konge og Ven, vi med Glæde see iblandt os. J eget og i min høie Gjæsts Navn takker jeg Dem alle for Deres yttrede Følelser og for dem skjønne Sang." Den forsamlede Mængde besvarede denne Tale med gjentagne Huraraab. Herpaa talte Hs. Majest. Kongen af Sverrig og Norge: "Jag tacker Eder for de velvilliga tankesatt, som har for mig och min Famili blivit yttrade. Jag kanner mig lykklig at gaasta i detta skong, dette berrlig Land, og jag glader mig, at under dessa for mitt hjerta sa oforgattlig dagar hafva ytterligare befastat den uppriktiga og innerliga vanskap, som forenar mig med Danmarcks adle Konung. Paa denne Tale fulgte ligeledes gjentagne Hurraraab. Ørsted udbragte derpaa et Leve for Nordens tvende Dronninger, som paa samme Maade besvaredes med enthusiasiske Hurraraab. Man afsang nu et Vers af "Der er et Land, dets Sted et høit mod Nordenden svenske Nationalsang Herlika Land- og den norske Flagsang "Mens Nordhavet bruser", raabte derpaa tre Gange Hurra og gik bort Majestæterne lod sig Comiteen forestille og underholdt sig med den. Det hele Tog havde et grandienst Præg og var et imponerende Skue; over 4000 Mennesker deeltoge deri; men den Menneskemasse, som denne Fest havde forsamlet paa Bernstorff, var langt større. - Under hele Festen herskede den største Orden og en almindelig glad Stemning. Det gjorde især et stærkt Jndtryk paa de Tilstedeværende, da vor allernaadigste Konge, ved det Sted i sin Tale, hvor han nævnte den ophøiede Konge og Ven, rakte Hs. M. Kongen af Sverrig, og Norge Haanden.