Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1812-04-11
En Nat kan neppe undes Plads blandt Aarets Dage eller regnes blandt Maaneder. Den almindelige Danske Bibeloversættelse siger ordret, men rigtigere, efter Texten: ei komme i Maaneders Tal, det vil sige, ei regnes blandt de Døgn, hvoraf Maaneder ere sammensatte. Heins siger: ei blive talt i Maaneder. Efter en ordret Oversættelse hedder det: "hiin Nat ei øges til Aarets Dage. Den komme ti i Maaneders Tal. Den bande Dagens Besværgere, De, som fremmane Krokodillen!" Besværgere er her neppe rigtigt, vel siger man: besværge Slanger, den urene Aand a., men det er uden Tvivl noget ganske andet end at bande Dage, som Meningen her er. Heins bruger ligefrem: de, som bande Dage; Gaab: die Unglücks tagen fluchen, og Hufnagel kalder dem: die Tage-Verwünscher &c. Der er Forskiel paa verwünschen og beschworen. "Fremmane Krokodillen er en Oversættelse, hvortil jeg ingen Grund indseer. Snarere kunde det hedde fremæske. Man fremmaner kun Aander &c., og her tales jo ikke om nogen død Krokodil. J Grundsproget staaer værke, og Hufnagel antager her den Talemaade: "vække Krokodillen, foret Ordsprog, som betegner foretage et vanskeligt Arbeide. Denne Mening finder ogsaa Medhold i Cap. XII. V. 2, hvor netop med samme Udtryk siges om Krokodillen, formaaer den Forvovneste at vække ham, (eller skrække ham op). - Den ordrette Oversættelse vilde altsaa være: "De bande den, som Dage bande. De Dristige, som Krokodillen vække. Dens Mørke Stjernerne fordunke udtrykker ikke ganske Originalens Mening. Husagelsiger: "Dunkel umhülle ihre Abendsterne", Gaab: Finster bleibe ihre Danmerungs=Sterne", og det er det rigtige. Fordunkle er ikke her det passeligste danske Ord. Solen kan fordunkle Stjernerne, et større Lys kan fordunkle et mindre (S. Vidensk. Selsk. Ordbog); men Mørket? "Den skue ikke Morgenrødens Straaler, istedet for Originalens: Den skue aldrig Morgenrødens Øienlaage, er vel ingen Feil, men Morgenrødens Øienlaage, som udtrykke her de første zittrende Bevægelser paa Horizonten ved Solens Opgang, er mere poetisk, Hufnagel har Fimmern, Gaab Wimpern og Heins Øienlaage. Hvi døde jeg dog ei i Fosterlivet, Opgav ei Aanden strax, da jeg forlod det." Originalens Rechem (Uterus) er ikke Fosterets, me: Moderens Liv, og maa derfor hedde Moderslivet. Men antager man Fosterlivet for Fosterets Existence, saa lader Oversættelsen sig ret godt forsvare. Hvad heller jeg var skjult som et Misfoster. Misfoster er her en Oversættelsesfeil. Det skal og maa hedde som i vor Bibeloversættelse: et utidigt Foster (Abortus). Et Misfoster (Monstrum) er noget ganske andet. Man har havt Misfostere, som levede og bleve adskillige Aar gamle. "Der hører de Fortrængtes Skjælven op Fortrængte er ligeledes urigtig oversat. Reschalm hedde: Ugudelige, Onde. Heins siger: "Hist skjelve Lovfældte ei mere, som stemmer med Hufnagels: "Verurtheilte zittern dort nicht mehr, og vor Bibeloversættelse bruger: de Ugudelige. Prof. Gaab har nok truffet det rigtigste: Die Bosewichter hören dort zu toben auf. "Der Stor og Liden lige ere." Heins synes heldigere ligge efter Originalen at sige: "Smaa og Store der lige ere. Hvi skjenktes Liv den Mand, hvis Vei er skjult, Hvem Gud trindt afskaar hver en Udflugt!" Heins synes ogsaa her at have været heldigere. Han siger: " – den Mand, som ei seer nogen Udvei, For hvilken Gud opreiste et Tidselgierde." Det er en poetisk Skildring af den Ulykkelige. Han vandrer i Mørke, og hvor han kun formoder en Udvei, finder han et Anstød. Gaab siger, sin Original fuldkommen tro: " dem, der keinen Ausgang slet, dem Gott ringssum umzaunte.""Hvert Maaltid Mad forvandles mig til Suk."Et Maaltid Mad kan neppe forvandles til Suk Originalen siger: "Mit Maaltid ledsages af Suk eller ordret oversat: "foran min Mad gaae Sukke. Gaab oversætter ligge efter Ordene: "Vor melnem Essen gehen Seufzer her. Hvor simpelt og dog skjønt og rigtigt, Tanken er her meget skjøn Digteren vil egentligen sige, at end ikke Hungeren, kan bringe den Ulykkelige til at glemme sin Ulykke. De Bylder, siger Prof. Gaab, Job havde i Munden og paa Tungen, gjorde ham bange for at spise. Jeg haaber saaledes ved denne Critik over de oversatte 26 Vers af Job at have godtgjort, hvor vanskeligt det er at oversætte de hellige Por fier, uagtet man allerede har en saa talløs Mængde Oversættelser deraf i de fleste Sprog. Jøvrigt er jeg overbevist om, at den humane Udgiver af det theologiske Bibliothek ikke vil tage mig det ilde op, at jeg saaledes med Beskedenhed, skjønt med stræng Critik, har gjennemgaaet hans Oversættelse, og, ved at fremsætte mine Jndvendinger, viist det Vanskelige i et saadant Arbeide. En anden Sag vilde det være, om jeg her havde havt at bestille med hiin athetiske Recensent, der, tryg bag Anonymitetens Skjold, overøste mig og mange andre Forfattere med de anstændigste Fornærmelser, og troede at kunne overdøve Critikens Røst med Forhaanelser. Umodne Konstdommere, der, fulde af Selvtillid, ansee Critik og Haan for synnyme Ord, ville tillige af min korte Bedømmelse over ovenanførte Oversættelse kunne see, at man ret vel kan bedømme en Forfatters Arbeider med Frimodighed og Upartiskhed, uden derfor just at nedlade sig til Forhaanelser og Uteerligheder. Fordem, som holde mere af Authoriter end Grunde, ere disse Linier ikke skrevne. Mine Vaaben bestaae ene i Bevisgrunde, men ikke i lærde Titler. Men da der gives langt flere, der forstaae at veie de sidste end de første, saa vil jeg ansee min Umage rigelig belønnet, om kun en blandt Tusinde læser og bedømmer mine Yttringer med fordomsfri Upartiskhed.