Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1813-01-26
Naar man fra den Tid af f. Ex. vil skrive i et nyt Gieldsbrev 6000 Rdlr. D. C., saa skriver man i dens Sted 1000 Rigsbankdalere, og bestemmer derhos enten det er i Sølvværdie eller i Navneværdie, ligesom man med Vedkommende er bleven enig derom. Forpligter man sig til at betale disse 1000 Rigsbankdalere i Sølvværdie, saa er det det samme som om man havde forpligtet sig til at betale dem i 500 rede Specier, thi paa een Species gaae 2 Rigsbankdaler Sølvværdie, efter en Cours til 1200, indtil 1 Aug. d. A. Men fra 1 Aug. af sættes Coursen paa Rigsbankdalere Navneværdie 2 Gange om Aaret, og da retter Betalingssummen sig ganske efter denne. Skulde Bankcoursen f. Ex. imod al Formodning blive moteret til 300, saa kommer man til at betale for benævnte 1000 Rbd. i Sølv Værdie 1/2 Deel mere i Navne Værdie eller Rd. Sedler. Naar man derimod har forpligtet sig til at betale i Navne værd, saa bliver den Sum, man skylder, altid den samme, saaledes som hidtil har været Tilfældet, naar man havde forskrevet sig til at betale en ris Sum i Dansk Courant. Ved en Forskrivning i Sølvværdie kan Tilgodehaveren aldrig tabe, og ved en Forskrivning i Navneværdie kan Skyldneren aldrig tabe. Forholdet bliver her ganske det samme som tilforn imellem Forskrivninger i Dansk Courant og Forskrivninger i Species. - Det er saa meget mere vigtigt, at vogte sig for, fra de helovenfor anførte Terminer af jevnf. F. §. 20), ikke at indgaae Contracter eller Forhandlinger om Penge(naar de ikke, som f. Ex. Vexler, lyde paa Banco eller fremmed Mynt) uden i Rigsbankspenge, som herefter ingen Paastand om nogen Pengebetaling i nogen hidtil gieldende indenlandsk Penge eller Myntsort ved nogen Domstoel i Kongerigerne og Hertugdommerne eller nogen offentlig Authoritet tagts i Betragtning, eller noget efter sammeværksættes. – J alle Forskrivelser, som medføre Panteret i faste Eiendomme, skal det udtrykkeligen nævnes og Betalingen er bestemt i Rigsbankpenge S. V. eller N. V., da Documentet, hvis det lyder paa Penge, ellers ikke maa antages til Læsning i Kongerigerne, eller i Hertugdommerne give Panteret i nogen fast Eiendom. J alle andet Tilfælde antages, naar Rbdaler-Værdien ikke er nævnet, den Værdie at ligge til Grund, som Debitor, eller den, der har paataget sig Pengeforpligtelsen, angiver. Dog bliver Debitor, skjøn Gjelden oprindeligviis kun skulde betales i Navneværdie, pligtig at tilsvare den Sølvværdie, som Beløbet havde paa den Tid, Creditor paa lovlig Maade søgte sin Betaling. 2) Enhver Creditor maa ved den befalede Paategning paa Forskrivelsen bestemme sig, kom han vil have sin Capital strax udbetalt, eller omhan vil gjøre sin Ret gjeldende efter Forskrivelsens Jndhold, inden et halvt Aar efter Forordningens Publication, altsaa inden d. 14de Junii 1812. Naturligviis gjør enhver bedst i at besørge denne Paategning betimelig, da der let siden kunde indtræffe Omstandigheder, som kunde tvinge ham til at forandre sin Bestemmelse i andre Henseender. 3) Naar en Creditor i Følge Forordningen har forlangt en Erklæring fra Debitor, angaaende Gjeld efter Anviisninger, Anfordringssedler, Regningsgjeld og Boggjeld, saa bør Debitor inden den ham ved Forordningen tilstaaede Frist af 4 Uger efter denne Erklæring er forlangt afgjøre Gielden, da han i dette Tilfælde slipper med af betale 1 for 6. Afgjør han ikke Gielden inden denne Frist, saa omskrives den til Abdal. efter Tabellen, og regnes dens Ælde fra den Tid den beviisliggen er krævet.