Aarhuus Stifts-Tidende, 1834-01-28
En mærkværdig Samtale om raadgivende, Stænder, ført imellem to jydske Bønder. A. Hvad Gavn vil det blive til for os med de raadgivende Stænder, som Kongen vil have indført, og de Lærde gjøre saa meget Væsen af B. Kongen vil saa gjerne, som Du vel veed, at samtlige hans Undersaattere, de smaae saavelsom de store, skulle kunne leve fornøiede og glade, og befinde sig lykkelige, og ønsker desaarsag, at samtlige hans Undersaattere ville meddele ham deres Betænkning og Raad om, hvordan dette bedst kunde skee. A. Ja, jeg hører faa Mange rose vor Konge; og jeg veed ogsaa, han holder over den kjere Fredzud i Himlen velsigne ham derfor. - Men Konen har jo sit Raad i Kjøbenhavn; Hvem skulde el kunne give ham bedre Raad, end hans gode samle Raadsherrer, B. Vi have vistnok ingen Aarsag til at klage ver Raadet her i Danmark, men nu har Konen funden for godt, ogsaa at høre andre hans Undersaatteres Raad iblandt alle Stænder i hele Riget, nemlig: Adelstanden, Lærerstanden, Borgerstanden og Bondestanden. A. Men hvorfor skal der snakkes saa vidt og redt om den Ting, ja præntes hele Bøger derom, Enhver af vor Konges Undersaattere, hvem et end saa er, kan jo komme ham i Tale; derom de kjendte noget Raad, der var godt, saa dinde de jo give ham det, naar de lystede. B. Det er nu altsammen godt nok, og en delig Ting er det, at Enhver her i Danmark saa fortrøstningsfuld kan nærme sig til Kongen, ligesom et Barn til sin Fader; men hvor var det muligt for ham, at høre hver Mands Raad især, A. Ja, det er nu rigtignok, at Kongen ikke kunde overkomme saa meget, om han saa hverken gav sig Tid til at sove eller spise; men det skulde kun ogsaa være tilladt for saadanne Mænd, der baade kunne og ville give et godt Raad. B. Hvem kan skue Hunden paa Haarene? Kan Kongen vel strax see paa Enhver, hvilket Raad han kan eller vil give ham, og paa staaende Fod kjende Den, der intet godt Raad medbringer, – Men her komme vi netop til Meningen; seer Du: ethvert Sogns Beboere samles, og beraadslaae om, Hvad der kunde være til sandt Gavn for Sognet eller Communen, som det ogsaa kaldes, og hvori de ønskede en Forandring. A. Hvad kom der saa ud af dette? – Mangen Gang vilde Folkene i et Sogn ikke engang kunne enes om, Hvad der var det Bedste for dem selv. B. Ja, naar de ikke kunne enes derom, saa faae de at klamres saalænge, indtil de vorde kloge af Skade; men naar de enes derom, saa opskrive de deres Mening og fælleds Ønske, eller dog de Allerflestes Ønske, og derpaa seende de en Mand afsted dermed, som har Forstand i Panden, og som kan tale for sig, og som de ere overbeviste om vil hver Mands Bedste ligesaa godt som sit eget. A. Skal da saa denne Mand reise lige til Kongen med saadan en Opskrivt B. Nei, Men saadanne Mænd fra flere Sogne skulle nu og da til bestemte Tider komme sammen enten herredsviis eller amtsviis med deres skriftligt forfattede Ønske og Raad, eller, som Du kalder det, deres Opskrivter, for at fremlægge dem, og faae dem indførte i en Protocol og bevidnet, at de vare ordlydende indførte deri; men ifald saa Nogle ville indvende noget imod de samlede Forslag og Raad fra eet eller andet Sogn, da skal hver af de beskikkede Mænd efter bedste Ævne med gyldige Grunde vide, at forsvare Gavnligheden af, at de bleve iværksatte. A. Hvad skal der saa videre foretages, ifald de beskikkede Mænd ellers kunne enes B. Saa skal den Beslutning, de fatte angaaende de meddeelte Forslag og Raad, samt de Erindringer og bemærkninger, de maatte have at tilføie, ogsaa føres til Protocols, og da have de beskikkede Mænd intet videre at foretage sig, end at udvælge en Mand for de samtlige Sogne, som kaldes et District, for at paatage sig den Forretning, at fremlægge Protocollerne i en almindelig Forsamling, der holdes for hele Provindsen eller ogsaa for hele Landet, og som kaldes en Stændeforsamling, hvor der møde Deputerede for alle Stænder, og hvis Valg tillige maae stadfæstes af Kongen, som maae vide sig forsikkret om, at ingen uden gode ærlige Dannemænd indfinde sig i Stændeforsamlingen; men her maae enhver afsaadanne Deputerede eller beskikkede Mænd belave sig paa, at møde de Jndvendinger, der opkastes imod de Forslag og Raad samt den fattede Beslutning, enhver sin medbragte Protocol indeholder, og vide paa beleilig Maade, Tid og Sted, at paatale Sagen, hvorfor han er sendt. A. Men, hvor har Du al den Viisdom fra? min Broer, Har Nogen, som veed Beskeed derom, fortalt Dig saadanne Ting? B. Der er maaskee ikke een eneste Mand Landet, hvem Kongen endnu har betroet Planen til ) uden maaskee nogle faa Jndviede i Hemmeligheden, følgelig kan ikke heller jeg bestemt sige Dig, hvordan det egentlig vil gaae til; men da Du spurgte mig om min Mening, og vi nu en 5) Samtalen var holdt i Juni 1822. gang ere komne til at tale derom, vil jeg dog sige Dig, at jeg har læst og hørt meget om deslige Jndretninger, og, naar Tiden kommer, da denne Statsforandring skal gaae for sig, vil Du vel faae at see, at jeg i det Væsentlige har truffen det Rette. A. Det vil dog blive bekosteligt for saadanne Mænd paa et fremmed Sted, og vil tage megen Tid med, især om det skal gaae tidt paa. B. Naturligviis kan det ikke skee uden Bekostning for de beskikkede Mænd, der ligesaalidt som enhver Anden kunne leve af Luften, om de end vare nok saa nøisomme og levede nok saa tarveligt; men et heelt District kan da vel ogsaa formaae, at underholde een Mand, samt erstatte ham for hans Møie og Tidspilde, saa ofte Kongen, enten hvert Aar, hvertandet eller hverttredie Aar paabyder Stændeforsamlingen. A. Men ifald saa var, at denne Forsamling ikke kunde enes om de fælleds Anliggender, saa at een Mand vil det, og en anden Mand et Andet, eller ligge det Modsatte, hvad mener Du da, der bliver gjort ved Sagen B. Saa kan der jo, som sædvanligt ved slige Leiligheder, samles Stemmer baade for og imod den Sag, hvorom der er Tvistighed, og ethvert Partie faaer da at ledsage dets Stemme med Grunde; men Kongen, til hvem Sagen overgives til Afgjørelse, vil da med sit høie Raad nok vide at bedømme, hvad der er det Rette, samt derpaa offentligt tilkjendegive Grundene derfor. A. Men om saa var, at Stændeforsamlingen enes, skal da saa Kongen billige de Forslag og følge de Raad, som i samme fandt bifald, enten han vil eller ikke, B. Nei, han skal ikke. Men nu erfarer han med Vished, hvad der er samtlige hans Undersaatteres Ønske og Raad, som netop er ham magtpaaliggende at vide, og, hvis de fremførte Ønsker og Raad sigte til de Paagieldendes sande Gavn og Jngen til virkelig Fornærmelse, samt vorde Fædrelandet til Baade og ikke strider imod Guds Bud; da kan Hver holde sig forvisset om, at Kongen med Glæde følger et saadant Raad, og af Hjertens Grund opfylder ethvert sligt Ønske. A. Ja, nu begriber jeg, hvorfor det danske Folk har Aarsag til at glæde sig over den nye Jndretning med raadgivende Stænder, ikkun dette er jeg bange for at de andre Stænder ville blive Bondestanden for kloge, og meere veltalende vide at belægge deres Sag, saa denne, nemlig Bondestanden, vil komme til at holde Lyset, som man siger. B. Men seer Du da ikke nu, hvi Kongen driver saa stærkt paa Skoleunderviisningen i Almueskolerne, og ellers paa saa mange andre Maader søger at udbrede Oplysning blandt Bondestanden; thi saalænge Bønderne ikke ere oplyste om, hvad der kan befordre deres sande og varige Lykke og gjøre dem til frie og selvstændige Borgere i Staten, kunne de jo hverken rigtigt dømme derom eller ret forstaae dem derpaa. A. Ja, Du har Ret i det Vi have ret en god Konge, der er faderligsindet mod alle sine Undersaattere, og ingenlunde lader os Bønder være Stedbørn. Gud lad ham leve længe, og see sin gode Hensigt med Stændeforfatningen velsignet med de herligste Frugter til Landets Bedste, B. Ja, saa ønske alle Retsindige i enhver Stand hos os, og de have heller ikke Aarsag til andet, men det er allerede et godt Varsel, at han er saa høit elsket af hele Folket, og et Beviis for, at det forstaaer at vurdere de Velgierninger, han beviser det. A. Men der ligger mig endnu noget paa Sindet, og jeg har endnu saa meget at spørge Dig om: Mener Du ikke, naar det kommer saavidt, at der skal samles Stemmer til et godt Raad, Enhver da blot seer til, at mele sin egen Kage, og ret ubehøvlet stræber, at drive sin egen Mening igjennem, ubekymret om, hvordan det gaaer med alle de Andres Meninger og Raad? B. J. saa lad Enhver det, saa længe han lyster; her hvor Alt veies efter Grunde, kommer det ikke an paa, Hvem der kan skrige høiest eller bande stærkest. A. Men der ere saa mange Kneb til, og Skingrunde kunne jo saa let komme til at blive gjeldende. B. Det er nu vel sandt nok, at Erfaringen desværre har leveret Exempler herpaa; men mener Du vel, at Jngen iblandt saa mange udvalgte Mænd kunde komme efter saadanne Kneb, eller formaae, at blotte Skingrunde? – Eller troer Du vel, at Kongen med sit høie Raad vildfarende skulde kunne føres bag Lyset deraf, A. Men Vindesyge, Misundelse, Fordomme, Jndbildskhed og deslige Vildfarelser ville vistnok ret drive sit Spil ved saadanne raadgivende Forsamlinger, B. Dette kan vel ikke paatvivles, at vorde Tilfældet især i Førstningen; men Erfaringen vilde snart overbevise saadanne vindesyge, misundelige, fordomsfulde og indbildske lave Siele om, at de derved blot indhøstede Foragt og Skjændsel. A. Men mon Frygt ikke vilde holde Mange fra, at komme frem med deres billige Ønsker og gode Raad, De Rige og Mægtige holde dog saa saare Mange med, enten de saa paastaae Ret eller Uret blot ene og alene fordi de ere rige og mægtige, hvilket tydeligt nok sees deraf, at saasnart de blive fattige og ringe, holde slet Jngen med dem. B. Det kan vistnok ikke nægtes, at der ere mange seige Mænd til, der enten som Spytslikkere ikke have mindste Ære i Brystet, eller som frygtsomme Trælle mangle Dristighed til, med Beskedenhed at sige imod; men dette gielder langtfra ikke om Alle, og mindre nuomstunder end i forrige Tider, og Stændeforfatningen vil netop bidrage til, at Mange ville føle deres Værd som Statsborgere, og beflitte sig paa, at gjøre sig stedse meere værdige til Kongens og alle retsindige Mænds Agtelse og Tillid. A. Der vil dog blive mange Ting, som Bønderne herefter maae beflitte sig paa at lære; men naar skulle de faae Tid dertil, B. Faae Tid til at lære noget Godt og Gavnligt. – Er det Dit Alvor, – Der ere Bøger nok, hvoraf vi kunne lære alt det, vi behøve at vide og meget mere, og hvormeget kan der ikke læses og læres de lange Vinteraftener, foruden saa mangen anden Tid, der ofte gaaer unyttet bort, eller vel endog anvendes til Skam og Skade! A. Ja det kan nok være, at jeg forestiller mig Tingen vanskeligere end den er, men jeg har heller ikke været saa lykkelig i min Ungdom, at lære saa meget som Du, og derfor kan Du heller ikke fortænke mig i, at jeg tvivler om det, som Du anseer for saa let og vist. B. Tak Gud, min Ven, for hvad Du veed og tvivl ingensinde om, at Du endnu, førend Du kommer i Din Grav, kan lære mere! A. Jn jeg kunde rigtignok faae Lyst til, herefefter at lære noget mere, og beklager nu især, at og blev noget forsøm i min Ungdom. - Men, Du maae endnu holde mig nogle flere Spørgsmaal tilgode, angaaende disse Forsamlinger, Tænker Du, der nogensinde kan blive Samdrægtighed blandt saa Mange. - Jeg befrygter, Splidagtighed vil gjøre Forstyrrelse i Forhandlingerne, saa der intet Godt vil komme ud af det hele Væsen. B. At der i Førstningen vil møde endeel Vanskeligheder er let at forudsee; men naar kun det ægte Fædrelands-Sind, der dog besjæler saa Mange i alle Stænder, frit og ædelt fremlyser i Forsamlingerne, da vil den bedre Deel blandt Mængden, snart slutte sig til hverandre, for af Hjertens Grund at fremme fælleds Gavn; thi fælleds Gavner hver Mands Gavn, ligesom fælleds Skade er hver Mands Skade. A. Ja det er nu vistnok sandt, at fælleds Gavn, er hver Mands Gavn, og fælleds Skade er hver Mands Skade; men hvormange indseer det vel eller vil indsee det, B. Med Tiden vil flere og Flere lære at indsee det, og dette er netop Landsfaderens Ønske og Haab, at Stændeforfatningen vil bidrage mægtig dertil; men da vil ogsaa de lumpne Maader, som desværre saamange stræbe efter at berige sig paa, snart møde velfortjent Afskye og Foragt; da vil Jngen befinde sig vel ved, at berige sig ved Medborgeres Tab, eller smille ved eget Velbefindende, naar Fædrelandet lider. A. Det er nu altsammen kjønt sagt af Dig, og jeg vil ogsaa gjerne troe, at det kan gaae langt bedre, end jeg nu forestiller mig det. Men frygter Du da ikke for, at det vil gaae hertillands ligesom vi erfare, det saa ofte gaaer andetsteds: at de Rige kjøbe Stemmer for dette eller hiint Forslag eller Raad, som de ville have drevet igjennem, Med Penge kan der udrettes meget Godt, men ogsaa meget Ondt: Guldnøglen lukker og saa mange Steder, som man siger, og Penge friste ofte faa Mange til Synd. B. Sligt kan kun finde Sted i de Lande og Riger, hvor Konger og Fyrster ved Konstitutioner ere forbundne til at vælge efter Stemmefleerhed; Trykt og udgivet af A. F. Elmanist. men i Danmark, hvor Kongen er enevoldsregjerende, antages ikke noget til Skade for Landet eller til uretfærdig Undertrykkelse for nogle af Medborgere, om det end har nok saa mange Stemmer for sig. Kongen vil ikkun have raadgivende Stænder, og forbinder sig kun til, at følge de Raad, der ere gode, og for Fædrelandet gavnlige at følge, uden at vorde Nogen til Fornærmelse. A. Veed Du hvad jeg troer de Fleste ville raade Kongen til allerførst, B. Nei, det kan jeg ikke vide, medmindre Du først vil sige mig, hvorledes disse de Fleste ere oplyste og sindede til. Lad imidlertid høre! (Fortsættes.)