Viborger Samler, 1841-03-15
Udenlandske Efterretninger. Frankerig. Den Tale, hvormed Dufaure endte Discussionen om de hemmelige Fonds, har, som bekjendt, i høi Grad tildraget sig Journalernes Opmærksomhed. Man paastaaer, at mange Underhandlinger have fundet Sted, for at formaae Dufaure til ikke at tage Ordet i denne Discussion, hvorimod Cabinettet vilde forpligte sig til ikke aabenbart at understøtte Jouffroys Beretning; man vil endog have bemærket, at, da Dufaure desuagtet i Slutningsmødet lavede sig til at bestige Tribunen, søgte Guizot og Duchätel at holde ham tilbage ved Kjoleskjødet. Jøvrigt ere alle Partier enige deri, at netop Du faures Tale forskaffede Ministrene Seieren. Af hans Tale meddele vi her kun Slutningen: "Dagligen, mine Herrer, undersøger jeg den Tilstand, hvori de sidste politiske Begivenheder have bragt os; det er mit Kald at prøve den i Deres Commissioner. Vi have i dette Øieblik fire store truende, særdeles vigtige Spørgsmaal, som maae løses, som Regjeringen først, og dernæst Kamrene ere kaldte til at løse. Disse fire store Spørgsmaal ere følgende: Frankerigs Stilling til Europa kan ikke forblive saaledes som den nu er, men Frankerig kan kun med Ære og Værdighed forlade denne Stilling. Frankerigs Militairmagt maa reconstitueres og organiseres med Kraft; dets Sømagt maa forstærkes og holde Skridt med andre Staters Marine. Endelig er det nødvendigt, at Landets Finantser, der nu ere rystede og ikke længe i deres normale Tilstand, bringes paa en bedre Fod, reorganiseres og reconstitueres. Disse ere for mig, i det Øieblik, da jeg taler, i den Stilling, hvori jeg befinder mig, mit Fædre lands fire store Jnteresser, og disse Jnteresser ere vigtige nok til at tilsidesætte Spørgsmaal, ved hvilke jeg ellers holder fast, som jeg ikke kan ansee for ligegyldige, men hvis Realisering kan udsættes uden Fare, indtil hine store, Spørgsmaal ere afgjorte. Man har talt om Frankerigs Stilling i Europa; man har overdrevet Skildringen; man har talt derom paa en Maade, som om en Normaltilstand, hvori vor Regjering stedse skulde forblive. Jeg spørger alle de practiske Statsmænd i dette Kammer, om det er godt, at denne Stilling, som Omstændighederne have paabudet os, som i dette Øieblik er nødvendig, som nu kan stemme med Frankerigs Værdighed og Tarv; jeg spørger Dem, m. H. om det er godt, at denne Stilling bliver permanent, Frankerig, kan ikke stedse vedblive at være fremmed for Begivenhederne i Europa, Frankerig kan ikke stedse forblive en rolig Tilskuer, naar andre Magter bestemme Staternes Skjebne, naar de ydmyge nogle Stater, og gjøre andre større, naar de forandre Alliancer, naar de nedbryde Alt omkring os og maaskee imod os. J Sandhed, m. H., man maa ikke gaae saa hurtigt tilværks, vor Værdighed fordrer, at vi skulle vente, fordi Frankerig er fornærmet ved Tractaten af 15de Juli, eller i det mindste troer sig fornærmet, fordi dets Nationalfølelse er krænket. Denne Stilling fordrer, at vi bør holde os tilbage indtil man gjør det første Skridt imod os. Dette fordrer Landets Ære og Værdighed. Hvad dette Spørgsmaal angaaer, da maae vi have en Regjering, som kan paatage sig dette vigtige Anliggende, som kan forberede den Dag, paa hvilken Frankerig atter kan indtage sin Plads i Europas Raad, paa hvilken Jntet vil kunne skee uden Frankerig, paa hvilken Jntet vil kunne vorde forandret, uden at Frankerig deeltager i denne Forandring; – en Regjering, som kun antager denne nye Stilling, fordi Landets Værdighed er reddet, fordi de andre Magter have indseet, at de, fordi Tractaten af 15de Julii er afsluttet uden vor Medvirkning, kun under den udtrykkelige Betingelse, at de gjøre det første Skridt, kunne formaae os til paa ny at indtage vor Plads vel ikke i Tractaten, men i det europæiske Raad. Dette er en stor og vigtig Mission, der paaligger Regjeringen. – Jeg har talt om vor Militair magt. De vide, i hvilken Tilstand den befandt sig, da man behøvede den. Jeg bebreider Jngen; Nogle give de foregaaende Ministerier, Andre derimod Kammeret Skyld for at have forsømt denne vigtige Green af Statstjenesten. Men med Uret, thi denne Forsømmelse maa man kun tilskrive den Tryghed, hvori vi befinde os, naar ikke Øieblikkets Trang vækker vor Forsigtighed. – Nu velan, vi maae organisere vor Militair magts Materiale og Personale: vi maae atter opbygge vore Fæstninger og anlægge nye, naar det behøves; vi maae organisere vor Hær og bære Omsorg for at forene med Landets Forsvars-Jnteresser tvende andre vigtige Jnteresser, der ikke tør tilsidesættes: vi maae nemlig sætte vore Stridskræfter i Forhold til vore finantsielle Ressourcer, og ikke forglemme, at Repræsentativ=Regjeringer ere noget omfølende med Hensyn til staaende Hære, fordi deres overvættes Forøgelse kunde true den indvortes Frihed. Forglemmer ikke dette Hensyn, Organiserer altsaa vor Militairmagt, vor Marine og vore Finantser! - Vi ville i Løbet af denne Session hyppig finde Leilighed til at prove og undersøge den Stilling, hvori vi befinde os, og at angive de Midler, der ere fornødne for at lægsde vort Fædreland tilføiede Saar. . . Jeg er overbeviist om at vort Lands Fremtid vil være afhængig af de vigtige Spørgsmaals Opløsning. Men naar saa vigtige Spørgsmaal skulle løses; vilde en ved et Botum imod Lovudkastet fremkaldet ministeriel Crisis bidrage til disse Spørgsmaals Opløsning, Kan det Ministerium, der har Sæde paa disse Bænke, med vor Bistand løse de vigtige Opgaver, Jeg troer at turde udtale min Overbeviisning, at det er istand til at opløse disse Problemer, at det kan beseire de af mig udhævede Vanskeligheder. Jeg har Tillid til et Ministerium, der har sluttet sig til Udtrykkene af vore Anskuelser i den af os voterede Adresse; jeg stoler paa, at det, i Overeensstemmelse med de af det sanctionerede Principer, vil fremtræde med værdig Holdning med Hensyn til Udlandet. Denne Tillid har jeg til Ministeriet, og det er mig nok, thi det forekommer mig, at Adressen tilstrækkelig har betegnet den Forsigtighed, som Cabinettet har at udvise i de udenrigske Anliggenders Bestyrelse, – "Der gives, saaledes endte Dufaure sin Tale, "Spørgsmaal angaaende den indre Politik, i hvilke jeg ikke er enig med alle Medlemmerne a det nu bestaaende Cabinet. Denne Menings Forskjellighed har bevirket, at jeg ikke har faaet Plads i Ministeriet; men den foranlediger mig ikke til at styrte et Ministerium, ved hvis Fald vor Sikkerhed, vore dyrebareste Jnteresser, vor hele Fremtid kunde vorde givne til Priis.