Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1815-11-21
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. Hod MosaaleTolvte Aargang. No. 93. Udgivet og forlagt af Boghandler S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Tirsdagen den 21 November 1816. Rimelige Strøe-Tanker. (Fortsættelse; see forr. No.) Nu har jeg hans Undskyldning gjort, Den faldt lidt i det Tørre, Nu kan J paa hans Dyd jer smørre, Thi det skal gaae som det var smurt. Hans Dyder jeg ham ei misunder, Men dog, som Folk er nuomstunder, Han ikke var saa slem En Dydens Helt in Folio, Som gjerne kunde gaae for To Ja Ti af dem. Thi først, saa veed J selv, gode Folk! Han skar saa sød en Kniv, den Dolk, Som hans der mellem Fjeldene Fik Skjønheds Lov gjort gjeldende. 2) O, hvilket Taarevæld: Hvis alle Helte. *) Vil J for Resten vide, hvis Et Catera, Saa tag kun fra J Musens af epistolis En To, N, Fire, To, Ni, Fem: Trods Tonen i en fire, fem Saa fiint jeg man citere dem: Thi Bogen heel, end sige Aanden, Jeg i mit Hoved kan og maae Dog aldrig faae, Og har derfor den kun ved Haanden. - Som have havt det Held At spændes i hans Belte, Hvem Syn for Sagn, der gik J Skrammen, Af Rigtighed i Blik Og Sikkerhed i Rammen, Hvis de en værdig Taare Nu fældte ved hans Baare! Ja, veed J hvad, godt Folk, Hans Hammer, Pidsk og Dolk De var saa dydefulde Som Nogens under Mulde. Hvem hørde at Athenes Fugl Var selv i Leiren, Hvem hørde den fra Hielmen guul At varsle høit for Seiren, Hvem satte sig i Heltens Sted Og blev ei red? Men fløi ei selv Athenes Fug Tilsidst i Skjul, Og stemmed i Sin gode Danske Elegie Vel prøved den med Tud i Top, Hans Mikkelsen at mane op, Vel kom da og en Bergefisk, Som slog med Halen frisk og bidsk, Men ei enhver Bergenser Kan bide Sjællands Jenser, Har Man endog lidt Skind beholdt, Saa er Man som en Fisk og solgt, Og kommer hovedkulds afsted Naar Man har intet Hoved med, Og maae da sagtens blive beer: Naar Kalundborrigs Stads=Poet, Som den beskrev i al sin Glands, Man stikke vil for gamle Hans, Som netop altid loe af dem Der ei med Hovedet gik from, Og vilde sagt: gid du faae Skam Hvad gjør din Fisk i Mikkels Ham Nu faldt, hvad et Man nægte kan, Vel Knud tilsidst ved Gammelstrand; Men hvis han faldt for Fiendens Slag, Det Bagsmæk var og Nakkedrag, Og bryste sig skal ei de Helte Som Bagen af en Kjæmpe fældte. Det var for ham da al Ulykken, For meget havde han paa Nakken, Og alt for lidt i Ryggen, Og det var, sandt at sige, Takken. Han fik, fordi med Møie suur, Han pilled Kalk af Kirkemuur, Saavidt jeg veed, ei med det Gode, Men deels af Skam og deels for Spas, Da engang nu det Drengefjas, Var blevet Mode. Hvis nu for al sin Muse=Vrimmel, Sit Ur- og Ager=Hønse=Bur, Med samt sin portative Himmel Han kunde kjøbt en Kirkemuur, Saa havde han havt Ryggen fri, Med Posen som Man stak ham i Saa havde han vist aldrig pebet, Saa havde han sig ei forgrebet. Paa Bruunt og Guult, og fældet blev, Han ei, hvis ei ved dette Greb, Da den umaadelige Bøining, Udsatte ham for Overfløining At han nu gav sig saa til Priis Var Skam for Helten fra Pariis, Var Skam for Jens Napoleon, Hvis ikke i de samme Dage Den Vognborgknuser uden Mage Den kolossalske Kjæmpeaand *),*) Ja, læs engang den høie Obs: Som jeg fik aldrig i mit Holde, Og tær nok aldrig meer i Haand, Og det Forsæt, om Jntet ellers, Den Ares selv, fust havde gjort Et Buk der end var nok saa stort, Hvorved han, efter Jenses Mening, Kom med hans Støvler i Forening. Nu derimod Man let indseer: Den Skræder som er Helt, er ikke Skræder meer. Og, hvilket Helteblod! Ei Ares blot ved Siden Han havde, men med Tiden Han fik ham under Fod. Og, hører mig, J Kykle=Haner! Som lade Sal udgaae. Til Skialde, store, smaa, At de skal bryde nye Baner, Og skaffe Fabler, Epigrammer, Satirer til jer Bogstavtur. Saa der kan blive fulde Rammer.