Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-06-18
Blandede Efterretninger. Da vort Fædreneland efter syv Aars Lidelser, nu atter kommer til at nyde den saa længe attraaede Hvile, som en Følge af den imellem Frankrig og de allierede Magter gjenoprettede gode Forstaaelse, kan det ikke andet end ydermeere glæde hver Fædrenelandsven at erfare, at Moniteuren af 2 Juni meddeler den imellem Frankrig og Østerrig og dets Bundsforvandte sluttede Fred, undertegnet d. 30 Mai 1814. Fredstractaten bestaaer af 33 Artikler og er undertegnet af Prindsen af Benevent paa fransk Side og af Fyrst Metternich og Grev Stadion paa østerrigsk Side. Dens Hovedindhold er følgende: Kongeriget Frankrig beholder sine Grændsers Jntegritet saaledes som de vare d. 1 Jan. 1792, men faaer en Forøgelse af dets Gebet, saaledes som det indbefattes i den i Tractaten bestemte Demarcationslinie, Holland, stillet under Huset Oraniens Overherredømme, skal have en Gebetsforøgelse; Tydsklands Stater skulle være afhængige og være forbundne ved et føderativt Baand; Schwen skal vedblive at regiere sig selv nafhængig; Jtalien, de Lande undtagne, som Østerrige faaer tilbage, skulle bestaae af uafhængige Stater; Øen Malta og dens Depedencer skal tilhøre Kongen af Storbritannien, som igjen tilbagegiver Frankrig de Colonier, Fiskerier, Comtoirer og Establissementer som det den 1 Jan. 1792 har besiddet i Havene og det faste Land af America, Africa og Asten, med Undtagelse af Øen Tabago, og St. Lucie, Øen Frankrig og dens Dependencer, nemlig Øen Rodriques og Sechellerne, som afstaaes til Storbritannien; ligesom og med Undtagelse af den Deel af St. Domingo, som ved Basler Freden er bleven Frankrig overladt og som afstaaes til Storbritannien; Hs. Maj. Kongen af Sverrig og Norge, tilbagegiver Frankrig Øen Guadeloupe; de Franskes Rettighed at drive Fiskerie paa den store Banke af Newfoundland, paa Kysterne af denne Øe, i Nabohavene og i St. Laurentsbugten sættes paa samme Fod, den stod d. 1 Jan. 1792; Engelland tilstaaer Frankrig i Henseende til Handel og Persons og Eiendoms Sikkerhed indenfor Grandserne af det brittiske Herredømme paa det faste Land af Jndien samme Lectelser, Privilegier og Beskyttelse, som begunstigede Nationer nyde; derimod forbinder Frankrig sig til ikke at anlægge befæstninger i de Establissementer, der tilbagegives det, og som ligge indenfor Grændserne af det brittiske Herredømme paa det faste Land af Jndien, og ikke at sende flere Tropper did end der til Politiets Vedligeholdelse ere omgiængelig nødvendige; af bevæbnede og ubevæbnede Krigskibe og Krigsfartøier, ligesom og Skibsartillerie og Skibsmunition &c., der findes i Sopladsene, deles saaledes, at Frankrig faaer 2/3 Dele, og de Magter, som disse Pladse tilhøre 1/2; dog indbefattes her ikke de Skibe og Arsenaler, der findes i de Sopladse, som førend d. 23 April ere faldne i de Allieredes Hænder, eller de, der findes i Holland, nemlig Flaaden i Texel; Antwerpens Havn skal i Fremtiden kun være en Handelshavn. Jndbyggerne i de Lande, som ifølge denne Tracrat, faae andre Beherskere, tilstaaes en Tidsfrist af 6 Aar til at disponere over deres Eiendom, og at vende tilbage til det Land, de finde for godt at vælge; de allierede Magter give Slip paa alle de Summer, de for Contracter, Leveringer og Forskud, som i de forskjellige Krige ere blevne ydede den franske Regjering, ere berettigede at fordre af Frankrig; ligeledes frasiger Frankrig sig hver saadan Fordring til de allierede Magter, Nationaleiendomme, der tilhøre franske Undersaatter saavel i de forrige Departementer af Belgien, den venstre Rhindredde og Alperne, der ligge uden for Frankrigs gamle Grændser, sikkres deres Eiere. Efter Lüb. Av.) Den foregivne Dauphin. - II. Saaledes som Helten i Historien, og hans Tilhængere, vilde have den troet. (Slutning.)"J Tempeltaarnet vare kun tre Personer Medvidere i Hemmeligheden; Slutterens Kone, den ovenmeldte Vægter, og Fængselets Vadskermand. Den sidste var det, som bar mig ned, og i Passyoverleverede mig til Herrerne de Frotte, du Chatetier og Abbee Laurent. - To Timer efter min Befrielse kom den berømte Læge Dessault, til hvis Omhu jeg var betroet, til Fængselet. En alt for stærk Dosis Opium havde bragt Barnet, der laae i min Seng, i en Søvn, der lignede Døden. Dessault vilde røre ved det, uden at vække det; men da han lagde Haanden paa dets Legeme, mærkede han at det var forskjelligt fra mit, og udstødte et Skrig. Hans Forundring forvandledes til den heftigste Skræk, da han ved nærmere Besigtelse ikke længer kunde tvivle om, at det jo var et ganske andet Barn. Næsten i en heel Time blev han i den største Forfærdelse. Han efterrænde det store Ansvar han havde, den Fare, hvori hans Hoved svævede, og besluttede omsider at dække sig selv, ved at sende en hemmelig sandfærdig Rapport til den offentlige Sikkerheds Committee. Her præsiderede Rovere, som var Medvider i Hemmeligheden, og efterat hans forbausede, rasende Collegers første Heftighed havde lagt sig noget, beviisde han for dem, at her var Taushed det bedste Middel, især da det fremmede sygelige Barn ventelig vilde døe, og det altsaa da var en ganske let Sag at indbilde hele Europa, at den virkelige Dauphin var død. Men Dessault blev fremkaldt og overøst med saa bittre Bebreidelser, at Sorg og Ærgrelse kastede ham paa Sygeleiet, og han døde. Saaledes gik det ogsaa den Lille, som havde indtaget min Plads. Dessaults Efterfølger aabnede Liget, mærkede ogsaa vel, at det ikke var mig, den virkelige Dauphin, og betiende sig derfor i Forhøret af den tvetydige Vending: "nous sommes procedes á Pouverture d'un cadavre, que les commissaires nous presenterent comme celui du fils de Louis Capet." (Vi have skridet til Aabningen af et Cadaver, som Commissarierne foreviisde os som Liget af Ludvig Capets Søn.) - Jmidlertid rullede jeg henad Landeveien med mine Befriere. Den friske Luft og Vognens Rysten bragde mig i Førstningen i en Afmagt. Men da jeg havde vant mig til begge Dele, voldte det fri Syn af Naturen mig en ubeskrivelig Fornøielse. Legems Bevægelsen, som jeg i saa lang Tiid havde maattet undvære, og den gode rundelige Næring, hvormed man forsynede mig, styrkede min Helbred gjen synlig. Vi kom lykkelig til Rojalisternes Hovedqvarteer i Belleville, hvor man lod mig boe paa Slottet med en Slags Gouvernante. Man sendte Bud efter Charette, som just ikke var tilstæde. Han besøgde mig med Stofflet, betragtede mig meget nøje, var kold og knap paa Ord, men bevidnede mig al mulig Ærbødighed. - Hvorledes Freds-Underhandlingerne bleve afbrudte ved Republikanernes Troløshed, er bekjendt. Den ulykkelige Expedition ved Quberon havde en sørgelig Jndflydelse paa min Skjebne. Cabinettet i St. James, og de franske Prindser, især Grev Artois, vilde slet ikke høre tale om et indskrænket Monarchie, som Rojalisterne vare villige til at samtykke, og hvorfor Republikanerne havde udleveret mig. Ved Hielp af den snedige Punsaye blev jeg opoffret for denne politiske Tvistighed. Charrette selv, som jeg ofte ledsagede til Hest, forbød mig alvorlig at aabenbare min Stand. Rygtet om min Død fandt mere og meere Tiltro. De Faa, der vare bedre underrettede, torde ikke vove at udsætte saavel sig selv som mig for den truende Fare. Omsider forlangde Engelland, at jeg skulde udleveres, deels under Paaskud at bevise min Persons Jdentitet, deels fordi de coaliserede Magter jo desuden, maatte erkjende mig. Jeg gik altsaa om Bord ved Kysten af St. Jean de Monts, og ledsaget af Chevalier de la Roberie landede jeg paa Jersey, hvor Prindsen af Bouillon modtog, mig med udmærket Højagtelse. Chevalier de la Roberie havde en Erklæring, som var underskreven af RojalistCheferne, hos sig, hvorved de erklærede mig for Ludvig den Sextendes Søn og Arving. Dette gjorde Hertugen af Bouillon ligeledes i Stilhed. Podagraen hindrede ham fra at følge mig lige over til Engelland. - Ved min Ankomst til London, blev jeg strax ført hen til Hertugen af Harcourt, de franske Prindsers Gesandt ved det engelske Hof han modtog mig med Kulde og gjorde mig nogle uforskammede Spørgsmaal, som jeg heller intet Svar værdigede. Grev Artois vilde ikke modtage mig, og nu var det øiensynligt, at man havde Hensigter, hvis Udførelse jeg var i Veien. Jmidlertid udvirkede Chevalier de la Roberie mig en hemmelig Audience hos Kongen, for hvem man havde bulgt mange Ting. Endskjøndt hans Majestæt ikke, ifølge hans Ministres Raad, kunde erkjende mig offentlig, lod han mig dog indrømme et Værelse paa Slottet; je, fik anstændig Opvartning, og han omgikkes mig meget faderlig. Undertiden legede Kongen med mig som et Barn, og ved den Leilighed kom jeg endogsaa engang til at give ham et Øresigen. - Min Onkel, Greven af Artois, var saa rasende over den Mildhed, hvormed jeg blev modtaget, at han engang lod en af sine Kokke forgifte min Suppe. Man opdagede hans Forehavende endnu i rette Tiid, og skyndte sig at give mig Modgift. Kongen vilde lade min Onkel arrestere, jeg bad for ham og afvendte Hævnens Lynstraale. Men nu var mit Liv ikke meere sikkert i Engelland, og Kongen besluttede derfor, endskjøndt han nødig vilde miste mig, at sende mig til Rom og Portugal, forsynet med de varmeste Anbefalinger. - Ledsaget af en gammel tro Tjener og overøst med Foræringer, begav jeg mig paa Reisen. Blandt Foræringerne var der en guldbeslaaet Mahogni=Træes Æske, hvori der laae en Jnstrux for Prindser, der ere bestemte til Thronen. Kongen af Engelland havde skreven den med sin egen Haand, og Tabet af dette Klenodie var mig allersmerteligst, da jeg siden blev berøvet alle mine Eiendomme. Jeg gik ombord ved Portsmouth og landede efter en lang Søfart i Havnen Ostia, derfra gik jeg til Rom, og leverede Pius den Syvende en egenhændig Skrivelse fra Kongen af Engelland. Paven blev høist forundret, omfavnede og velsignede mig; ja, han vilde endogsaa hemmelig salve mig, og for bestandig at kunne gienkjende mig, lod han brænde det franske Vaaben paa mit høire Been, og disse Ord: vive le roi, (Kongen leve!), paa min venstre Arm. Dette skedte i tyve Cardinalers Paasyn. Herpaa drog jeg igjennem Spanien til Portugal. - J Spanien saae jeg ingen andre af mine Paarørende end Hertuginden af Orleans, som kastede sig for mine Fødder, uden at jeg var istand til at forhindre det. Jeg gjorde ikke et eneste Skridt for at blive forestillet ved Hoffet i Madrid, da jeg nok vidste, at det var Frankrige underdanigt. J Portugal derimod blev jeg modtaget paa en Maade, der endogsaa overgik min Forventning. Aldrig skal jeg glemme Lissabon, Tajos Bredder og Palladset Quelus! Der lærte jeg først at kjende Kjerlighed. Dronningen, som var mig overordentlig bevangen, lovede mig sin indtagende Søsters, Princesse Benedictines Haand; hun var Enke efter Prindsen af Brasilien. Drontengen anvendte alt muligt, for at interessere de europæiske Potentater for min Skjebne. Hende har jeg at takke for, at ni Souverainer (Portugal, Engelland, den tydske Keiser, Preussen, Sardinien, Sverrige, Danmark, Rusland og Paven) ved deres Gesandter lode underskrive en Erklæring, hvorved jeg blev formelig erkjendt og lovet Bistand. Denne Erklæring maa ligge i det portugisiske Hofs Archiver. - Jmidlertid havde Revolutionens Ebbe og Flod atter medbragt andre Begivenheder og Planer. Rovere og Pichegru kaldte mig til Frankrige, og troede sig visse paa deres Sag. Med et smerteligt Levvel forlod jeg det ædle gjæstfrie portugisiske Hof og min elskede Benedictine; jeg kom i Land i Hamburg, reiste derfra til Berlin, og havde i Potsdam en hemmelig Audience hos Kongen, som modtog mig med Agtelse og Godhed. Derfra ilede jeg til Schweitz, og ventede der paa Pichegrus Landgods Bellevan, Efterretninger fra Frankrige; de kom ogsaa, man skrev mig til, at Tidspunkten var gunstig, og at jeg ufortøvet skulde indfinde mig. Jeg reiste bort i Fruentimmer dragt, og var allerede kommen til Auxerre, da jeg erfoer, at mit Partie havde tøvet forlænge, og at den 18de Fructidor havde tilintetgjort alle mine Forhaabninger. Da jeg allerede var saa vant til Skjebnens Storme, blev jeg ved at være taalmodig; jeg forandrede strax min Reiseroute, og kom paa smaa Dagreiser til Departementet Calvados, hvorfra jeg haabede at kunne rømme over til Jersey med en Fiskerbaad. Jeg gik ogsaa virkelig ombord, men nogle engelske Krydsere joge mig tilbage til Kysten. Her blev jeg arresteret, som en mistænkelig Person, og bragt til Cherbourg. Jeg undveeg, faldt i Hænderne paa en Røverbande, kom næsten nøgen til Paris, blev tarvelig understøttet af nogle af min Faders gamle tro Tienere, vilde, ifølge deres Raad, flygte til Tydskland, blev underveis ved Chalons atter anholdt, udleveret, fordømt - og Resten veed Læsoren allerede." - Man maae tilstaae, at det er næsten ubegribeligt, hvorledes en raa Skræddersøn fra St. Lo kunde opspinde et saa konstig sammensat Æventyr. Det er ogsaa den Jndvending, som hans Tilhængere endnu gjøre, Fortællingen, sige de, bærer Sandheds Præg, og hvis man ikke har skaffet Dauphinen ganske ud af Verden, saa vil han enten tidlig eller seent igjen komme frem, bringe de gyldne Tider tilbage over vore Dale og hielpe sine trofaste Venner til Ære og Værdighed.