Viborger Samler, 1774-08-01
Mandagen den 1 Augusti(Fortsættelsen af Nr. 29 og 30, Endnu meer overdreven synes den Roes at være, som tillægges Kong Augustus den Anden i Pohlen. Kong Ludvig havde dog i sine Egenskaber og Bedrifter meget af det Glimrende, som meere savnes hos August, da hans Legems Styrke, Skiønhed, og slebne Levemaade synes at være noget af det Betydeligste, der kan siges om ham. Derimod var han Anden Aargang. næsten næsten alle den Franske Monarkes Svagheder underkastet, og nogle af dem i vel saa høi Grad, som han Jkke desto mindre har man i mangfoldige Skrifter, udbasunet Augusts Roes; Ja man har, ikke fornøiet med den jævne historiske Beretning, endog indklædt hans Bedrifter i en svulstig Roman, og der søgt at forestille alle hans Handlinger, som Heltegierninger. Det galante Saxen, der og er fuld af Lovtaler over ham, er dog i retdommende Læseres Øie ligesaa lidet ham til Ære, som Verden til Opbyggelse. Men det forunderligste er, at endog alvorlige Skribentere afmale ham, som den fuldkomneste Prints, som den største Helt, og sin Tids Under Vi ville søge at kiende ham af hans Bedrister. August indsaae sin Broders og Formands Daarlighed i at lade sig regiere af en herskesyg Elskerinde. Han forreholdt endog hans Broder den Ubillighed, hvormed han begegnede en dydig og elskværdig Gemalinde. Men da August selv kommer til Regieringen, falder han just til sin Broders Feil, begegner sin Gemalinde temmelig ilde, og lader sig beherske ei af een, men af mange Elskerinder efter hinanden. At han deri ei holt mere Maade, end hans Bro Broder, eller hvem anden man kunde nævne, viser en alene det store Tal af de Fruentimmer, han elskede, men endog det uindskrænkede Herredømme, som i sær Grevinde Cosel ovede over ham, hans Kasse og Lande. Dette Fruentimmer, om hvilken det fuldkommen gielder, som hos Sallustius siges om Ore stilla, at hendes Skiønhed var det eneste, der med rette kunde roses hos hende, brugte sin Magt. over August til saaledes at berige sig og fine, at Saxen derover maatte udsues og forarmes. Dersom man nu tillige vil regne det for noget, at gjøre mange Familier, som før havde levet rolige og fornøiede, ulykkelige ved at forføre gifte Fruentimmer enten til hemmelig eller aabenbar Utroskab mod deres Mænd, saa skal man ei med Sandhed og Upartiskhed kunne besmykke Augusts Forhold, hvis Elskov ved en besynderlig Eegensindighed altid helst faldt paa ægte Koner. Af denne Feil maatte naturligviis flyde en anden. August behøvede i sine mangfoldige Elskovshandeler nødvendig paalidelige Medvidere og Underhandlere. Altsaa udvalgte han til Yndlinger og Fortrolige ikke de dueligste og mod Fædernelandet redeligstsindede Mænd, men dem, der med meest Troskab, Taus Taushed, og Snildhed vidste at drage en elsker Skiønhed i hans Garn. Man veed, hvad Jndflydelse disse Yndlinger havde paa Kongens Gemyt, og man kan være forsikkret, at de for disse forhadte Tienester have nydt saadanne Belønninger, som sande Patrioter, der villig opoffre Regenten og Fædernelandet Alting, ofte har maattet savne. Om August har været stor Statsmand, kan meget omtviles, naar man dømmer efter hans Handlinger. Som Curfyrste, fik han Lyst til den Pohlske Krone. Han erholt den, efterat han for at erholde den var gaaet over til den katholske Bekiendelse. Lad Statsmændene ansee Religions Forandring saa ligegyldig, som de ville, saa bliver den dog altid et Skrit, der foraarsager Opsigt, og giver Mistanke om den overgangne Persons Letsindighed og Ustadighed, helst naar man veed saa vel, som man vidste det om August, at Overtroe og hellig Enfoldighed ei har virket denne Forandring. Historien om Spøgelset i Wien, der skrækkede den Romerske Konge, men blev eftertrykkelig straffet af August, viser tilfulde, at August ei blev Katholik af Overbeviisning. Men vi ville forbigaae dette, og alene undersøge de Fordele, som August gust naaede ved at blive Katholik og Konge i Pohlen. Hvad vandt hans Huus og Arvelande derved, Kun dette, at Dresden, som før kun havde et Kurfyrsteligt, fik nu et Kongeligt Hof, som maatte holdes paa Saxens Bekostning, og at de Saxiske Tropper, for nogenlunde at holde Pohlen i Tømme, maatte forstærkes til en Mængde, som overgik Landets Kræfter. Jeg vil nu forbigaae, at August ved at forandre sin Bekiendelse, som hans Efterkommere ere vedblevne, let kunde have lagt Grunden til en bestandig Mistillid imellem en katholsk Regiering og Protestantiske Undersaatter; At det ei er skeet der, ligesom i Pfalz og andre Steder, er de paafølgende Fyrsters Sindighed og Viisdom til Ære, men kan ei tilskrives August, der ei havde Følgerne af sin Gierning i sin Magt. Har August ved den Pohlske Thrones Tiltrædelse tænkt, at han ved sin Saxiske Krigshær og Hielp af Bundsforvandte ventelig kunde erhverve Enevoldmagt og Arveret over Pohlen, saa synes han hverken ret at have kiendt Polakkernes Karakteer, eller andre Potentaters Grundsætninger, der heller hindre saadant, end befordre det. Pohlen blev kun i første Leed ved hans Huus, og havde uden andre Magters Jndflydelse neppe blevet engang saa længe derved. Men Saxen maae prise sig lykkelig i at være skilt ved en Ære, som har skilt det ved saa meget Blod og saa mange Penge. Under Kong Au August maatte Saxen, som var omringet med fredeligsindede Naboer, og ei kunde befrygte noget Overfald, lade sig indvikle i de nordiske Uroeligheder, just fordi Kurfyrsten var tillige Konge i Pohlen. Landet leed ved de Svenskes Jndbrud utrolig meget, og de tvende Preussiske Besøgelser, Saxen siden har haft, synes at have deres første Grund i den Fortrolighed, som det Saxiske Huus siden dets Overgang til Katholikerne har staaet i med Østerrige og andre Katholske Magter, da dog dets sande Fordeel synes at fordre god Forstaaelse med Preussen og Engeland, hvilket og de forrige Kurfyrster nøie have taget i Agt.