Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1776-08-23
Paa den Tid, de Kongelige Herskaber nylig opholdte sig paa Jægerspriis, behagede det Hans Kongelige Høihed, Arveprintsen at lade af den Mængde gamle Begravelses Høie, som der paa Markerne findes, trende aabne. De tvende laae nær ved hinanden, og Nord for Nedre Draabye, Kirke imellem samme og Slottet. Bønderne har, uvist af hvad Aarsag, længe kaldt dem Væver=Høiene: et Navn, som ikke lærer uden maaskee dette allene, at de have hørt sammen. - Den ene og største af disse af en anseelig Høide, havde, da Jorden til en Alens Dybde var bortryddet, i Midten af sig en meget stor Steen, som hvilede paa tre andre, der indbefattede imellem sig et Rum af tre Alens Vide meesten i en Runddeel. Dette Rum var opfyldt af en sort fugtig med smaae Steene vel tettet Jord. Der fandt man mod Østen en halv Alen fra den store Steen, som giorde Dækket, et uden Tvivl til Røgelse bestemt Kar, en liden net Klemme, maaskee til at tage Røgelsen med; en Kobber=Kniv eller Dolk, men i Stykker og stærk fortæret af Rust; samt nogle Zirater uden Tvivl til et Belte. Noget dybere traf man tvende Offer=Knive, en liden og en stor, begge af Flintesteen. Uden for denne Hoved=Deel af dette Mindestean var en Urne af brændt og rødt glasseret Leer, fyldt med brændte Been: deri laae en Knap, uden Tvivl for Beltet af den Afdøde, og endnu nogen anden Zirat, ogsaa til Beltet henhørende; alt af Kobber. - I den anden derved liggende Høi fandt man, omtrænt en halv Alen fra Høidens Spidse, et med Steen og stampet Jord vel forsynet Leie for en Kobber=Dolk, endnu over en halv Alen lang, og i sit bredeste en Tomme, som kiendelig nok var dannet til et Skaft, hvori den havde været ved to Nagler befæstet. Hele Høien har været gjort for denne; thi ingen Urne, intet Been, intet Kull fandtes. - Den tredie Høi, som Bønderne af ubekiendt Aarsag kalder Monses Høi, laae Slottet meget nærmere, men mod Sydvest. Fra Synden kastede man sig ind mod Midten af Høien, hvor man omtrænt tre Alen fra Høiens Overflade traf paa en Steen=Muur, og tet for ved samme mod dens vestlige og østlige Ende tvende sorte Leer=Urner, satte paa en tet sammenstampet og med Stene omfattet Jord. Brændte Been og Kull med Aske fyldte dem begge, men i den vestlige var tillige en Knap af en guul Metal. Jmellem Urnerne var endnu et ligedant Leie beredt for nogle Been. Da man havde taget de af Alder allerede sønderbrudte Urner bort, og gjort Pladsen ryddelig, ikke allene for ved Steen=Muren, men og oven paa den, saae man et Dække for sig af store Flade Steene, hvilende paa andre af samme Størrelse. Muren strakte sig fra Synden mod Norden, og Indgangen mod Synden var tilsluttet af en flad Steen to og en halv Alen bred, og to Alen høi, hvilende paa en anden ei mindre, men som var dybt nedsynket i Jorden. Da denne Indgangs=Steen var taget bort, fandt man en Hule for sig, fyldt med en Alen sort Jord fra Hvelvingen af, som kiendeligen var allene østind, da man vilde have Hulen tillukt. Denne Jord blev udkast, og nu mødte man en tet med smaa Stene pakket sandagtig Jord, hvori laae hist og her indtil to fulde Alens Dybde Menneske=Been. De øverste vare alle brændte, og derfor temmelig vel bevarte; men de længst inde i Hulen og mesten tre Alen fra Dækket, vare ikke brændte: deriblant kan nævnes et Hovedskal, som i denne Dybde med flere Been bleve fundne. Hovedet var af et voxen Menneske; og dette, tilligemed et dertil hørende Laarbeen, viiste, at Mennesket. de havde tilhørt, neppe havde været tre Alen høi. Da der to Alen oven paa dette Beenrad laae, som før er omtalt, af brændte Been en stor Mængde, synes dette ubrændte Legeme med flere af samme Art, men mindre bevarte, at have hørt til den Alder, da man endnu ikke brændte Døde, og følgeligen at stige op til høieste Alderdom. Inderst i Hulen var en liden Udkant gjort mod Østen, og som Beenene viste, bestemt for Børnenes Liig, hvoraf de øverste vare brændte, og de underste ikke. - Hulen er over tolv Alen lang: ved Indgangen og Enden to Alen bred, men i Midten tre Alen. Fem Stene giøre Dækket, og hvile paa store Side=Steene; alle vel forsynte, for ikke at udglide. Hulen er nu i Midten overalt tre Alen dyb, men endnu indtil tre Qvarteer pakket i Bunden med Sand, Jord og smaa Steen, som meesten alle ere af Flinte Art: neden under mødte et Lag af Strandsand. - Syv Alen fra Indgangen og en tre fierdendeel Alen fra Hvelvingen forekom i en og en halv Alens Længde en forskiellig Bredde Spansk Grøn. Man haabede at finde meget, men ommendskiønt Forsigtighed blev brugt, og denne Hule var besynderlig tør, fandtes alt opløst i SpanskGrønt hist og her af en Tomme Tykkelse, og det eneste, man paa et Sted inden i som en Kierne traf, var nogle Stykker af en Kobber=Dolk, som havde kiendeligen havt en god Bredde og Tykkelse. Alt øvrigt var gandske fortæret. - Disse Alderdommens Levninger maatte da være ældre end hine i den først omtalte Høi, siden de paa det tørreste Sted, vare gandske opløste. Paa andre Steder i Højen fandtes en liden og en stor Offer=Kniv af Flint, vel giorte, og den store med et i Steenen arbeidet Haand=Fang, der kiendelig viser at den, som har brugt den, har ikke havt Haand større end vores. Desuden forekom der fire Øxer og to Strids=Hamre, alle af Flint, alle med en skarp Eg, og ud mod samme glatte og slebne; men uden Skaft og mindste Tegn dertil. En liden Gaffel forekom og af Flint to Tommer lang med to Grene. Ogsaa fandtes ved Kobberet et lidet Stykke Rav eller Bernsteen; men det allermærkeligste, som man overkom, var en Prøvesteen af tre Tommers Længde, og lidet tykkere end det Griffel, man almindelig paa Tavler skriver med; til Enden bred og flad af Brugen, ellers firekantet, men oven til rund med tre Cirkler over hinanden, og udhulet, for at giøre paa de tre Kanter tre Huller, hvorigiennem et Baand kunde drages, at dette dyrebare Stykke kunde bevares og bæres. Det er klart at man ikke har strøget Guldet og Sølvet paa Steenen, men den med sin Ende paa disse Metaller, for at dømme om deres indvortes Godhed. - Det fortiener endnu at anmærkes, at paa alt det Kobber man fandt, og som Rust ei aldeles havde fortæret, saaes et Slags Arbeide efter en vis Smag og Tegning. I ingen af Højene fandtes Jern eller det allermindste Spor deraf, da synes endnu denne Metal ikke at have været kiendt, og følgelig disse Høies Alder at gaae langt op i Tiden. - Den tredie og mærkeligste Høi er saa smukt et Mindes Tegn, at ligesom de Høi=Kongelige Herskaber fandt en stor Fornøielse i at bivaane Arbeidet og beskue disse Alderdommens agtværdige Levninger, saa har Hs. K. Høihed besluttet, at sætte baade Højen og Graven i den Stand, at de kan blive ved at fornøie alle dem, som kiende og elske Fædrenelandets Old=Sager.