Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-12-06
Jndtil man har beviist, at den af Solen uoplyste Maanedeel paa foranførte Tider, naar den saaledes sees paa Himmelen, skulde kunne erholde sit Lys ved Reflexion af Solens Skin paa Jorden, hvilket Erfaring, ved nemlig at betragte den af Solen beskinnede Jord fra høie Steder, aldeles modsiger, mener jeg det heraf allerede er godtgjort, at Maanen har et eget svagt Lys. Dette bekræftes endvidere derved, at man i totale Sol- og Maaneformørkelser kan see Lyspunkter i Maanen), hvilke dog paa den Tid unægtelig hverken directe eller ved Reflection, kunne være oplyste af Solen, og altsaa maa skinne ved deres eget Lys. Og endelig nødes vi til at troe, at Maanens lyse Punkter maa have et eget, skjøndt svagt, Lys, da vi ellers umueligt kunne tilfredsstillende forklare os de Observationer, vi hvert Maaneskifte have Leilighed at gjøre; thi vi see i af og tiltagende Maane meget ofte klart lysende Punkter noget ude i den ellers af Solen uoplyste Deel. Dette har man, som bekjendt, søgt at forklare ved at antage, at de lyse Punkter vare Bjerge. Nu kan det vel ikke nægtes, at dersom disse Punkter vare Bjerge, saa vilde Solstraalerne før falde paa dem, end paa de omliggende Dale, og det var saaledes meget rimeligt, at de faaes klart oplyste noget ude i den af Solen ellers uoplyste Deel, men dersom dette var Aarsag til, at vi see klart lysende Punkter noget ude i den ellers af Solen uoplyste Deel af Maanen, saa indseer Enhver letteligen, at Dalene, naar Solstraalerne faldt omtrent lodrette paa dem omkring Midten af Fuldmaanen), da maatte blive ligesaa klart oplyste, som Bjergene, da det nemlig er uden for al Tvivl, at Solstraalerne just sammenpresses i Dale. Da dette nu ikke indtræffer, i det tvertimod de mørke Steder under alle Belysninger 2) Saaledes som f. Ex. i Solformørkelserne af 1715 af Louville, og 24 Juni 1778 af Don Ulloa, samt i Maaneformørkelsen den 22de October 1790 af Bugge er seet. uforanderligen blive mørke, ligesom de lyse paa enhver Tid sees klare, saa er det følgeligen umueligt, at Ujevnhed i Maanens Overflade kan være Aarsag til dens forskjellige Klarhed, og til at dens lyse Punkter kunne sees klart noget ude i dens ellers af Solen uoplyste Deel. Derimod forklares alle Observationer om Maanens forskjellige Udseende, som hidtil ere gjorte, paa det nøiagtigste, ved ligefrem at troe sine Øine, som vise, at Maanen i sine klare Punkter har sit eget Lys ligesom Solen, kun meget svagere. Da bliver det let begribeligt, at i det Øjeblik Solstraalerne kunne berøre et af Maanens Lyspunkter, det da strax sees klart, endskjøndt dets mørke Omgivelser naturligviis ligesaavel ere mørke paa den Tid, som under alle andre Belysninger, endogsaa naar Solstraalerne falde lodrette paa dem. Forhen har jeg viist, at kun under denne Forudsætning er det forklarligt, hvorledes den af Solen uoplyste Maanedeel desuagtet kan sees paa Himmelen, og Enhver indseer strax, at det da ogsaa er forklarligt, hvorfor Maanens mørke Steder vedblivende beholde deres dunkle Udseende, omendskjøndt Solstraalerne falde næsten lodrette paa dem. Saaledes mener jeg at have viist, at Maanen i sine lyse Punkter har sit eget Lys, skjøndt meget svagere end Solens, og følgeligen, hvor urimeligt det er at anvende sin Tid paa at maale Maanebjerge og beskrive dens Byer og Casteller, som vi ikke vide at være til i Virkeligheden, uden som en fir Jdee i adskillige Astronomers Hjerner, ikke at tale om deres Daarlighed, der med Hr. Gruithousen gjør Slutninger fra disse indbildte Maanebjerge til deres Beboere, som de tænke sig smaae, røde og rundladne af Ansigt, men meget skarpsindige og behændige m.a. m. d., og vi nødes til at tilstaae, at det er os aldeles ubekiendt, om der ere Skabninger paa Maanen eller ikke. Maanen, som det os nærmeste Himmellegeme, kunne vi naturligviis meget nøiere betragte, end de fjernere Planeter. Jkke destomindre vide vi dog, at disse i mange Maader ligne Maanen, da vi nemlig tydelig see i dem forskjellige stærkere lysende Punkter ligesom i den; om Merkurius, Venus og Mars vide vi bestemt, at deres Lys, paa deres Gang omkring Solen, fordunkles ligesom Maanens, saaledes, at de Steder paa dem, der ikke ere oplyste af Solen, i Almindelighed ikke kunne sees fra Jorden, og om alle Planeterne vide vi, at de, ligesom Maanen, have en meget lettere Atmosphære, end Jorden. Enhver indseer nu letteligen, at da ikke den nærmere Maane kan skinne paa Himmelen som et Speil, uden at have et eget Lys, saa er det saa meget mere umueligt, at de fjernere Planeter og Cometer kunne ikke allene sees, men endogsaa tydeligt skjelnes af forskjellig Klarhed i enkelte Punkter, uden i disse at have et eget, skjøndt svagere, Lys end Solen, hvilken naturligviis udspreder sine Straaler i hele Universet, og maaskee endogsaa oplyser Stjernernes imod den vendte Side, stærkere end deres anden Halvdeel ved sit eget Lys skinner. A. Aschlund.