Viborger Samler, 1778-09-21
En Fabel. Jupiter, svel den øverste Gud, men saadan Gud, at han kan passe til Menneskenes Tilbøieligheder) havde nogle Gange ladet sig sine levende Skabningers Handlinger og Omgang reserere. blandt adskillige ubehagelige Gienstande var i sær de imellem de Fornuftige og Ufornuftige opkomne Stridigheder. Menneskene havde høillig beklaget sig over, at Dyrene, der ere meget ringere end de, og som ere skabte til deres Tieneste, baade forglemte den Respect. Hos spect, de vare dem som ædlere Skabninger skyldige, saa og, foruden at der i deres eget Rige gik mange Uretfærdigheder i Svang, øvede ofte Svigagtigheder og Voldsomheder imod Menneskene, deres Herrer. Menneskene havde for Jupiter beviist denne Klage med mange Prøver, det første uddroge de, som en Følge af det sidste, og paa det sidste laae mange vitterlige Gierninger for Dagen til Beviis. Lee katte undsee sig ikke ved at opsøge og uddrikke Hønse nes Æg, som de legge for deres Huusbonder. Jl dere, Krager, Skader og slige lure paa og opsnappe Kyllinger, Ellinger o. s. v. Ræven er saa uforskammet, at han ei aleene paa aaben Mark anfalder Gies og Ænder, men endog gaaer ind i Folkes Huse. Storken selv, som Menneskene ere saa hoslige imod, at de give ham Bolig paa deres Huse, stieler ofte Garn og smaae Linnet fra dem. Muusenes Graadighed, og Rotternes, hvor de opholde sig, er bekiendt nok, og meget meere kunde i dette Stykke lettelig anføres. Men foruden slige grove Forurettelser, beklagede Menneskene sig endnu ynkeligere, at de umælende Creature ere ofte saa dumdristige, at de gribe det ædle Menneske selv an, og beskadige det, ja ofte, og tidt paa ynkelig Maade, berøve det Livet. Mangens Hest slaaer sin Rytter af: bliver løbsk, velter og spolerer Vognen, og mange faaer Arme, Beene o. s. v. ilde handlet, eller vel brækket, ja en Deel tage deres Død derover. Ulve blive ikke engang ved Faare=Koe= eller Heste Riget, men tør endog undertiden ove Vold paa det smukke menneskelige Legeme selv. Hvad Bjørne, Tigre, Løver o. s. v. og i Vanden Haler, Crocodiller, m.m. angaaer, da er der en bekiendt og vitterlig Sag, hvor hvor gruesomme og blodtørstige de ere. - Menneskene supplicerede derfore til Jupiter paa det indstændigste, at slige Uretter maatte standses og forebygges. - Jupiter blev ret oprørt over denne Menneskenes Forestilling, og var nær ved at fælde en meget haard Dom over de umælende Skabninger, men betænkte sig dog, og der blev besluttet, at man først skulle høre Dyrenes Erklæring, og bringe i Forslag, om Sagen ordentlig skulle undersøges. - Merkurius, der ogsaa forstaaer Dyrene og deres Sprog, blev affærdiget, og forsynet med fornøden Jnstrux. Han forelagde Dyrene Menneskenes Klage, og, da han formodede, at de havde lidet eller intet selv at indvende, spurgte han dem, om de ønskede sig nogen til at tale i deres Sag, eller om de selv vare i Stand til at behandle den? – Dyrene, i hvilkes Rettergange det ikke var indført, at en anden end den Vedkommende selv skulle forklare en Sag, sagde sig ingen Forsvar at behøve, ja de vare saa dristige, at de ud lode sig med, at, ifald det endog behøvedes, vilde de sidst have nogen iblandt Menneskene. Merkurius, i Forundring derover, spørger; hvorfor, De svare; hvor finder man Troeværdighed iblandt Menneskene.