Berlingske Tidende, 1815-02-06
Da Dronningen blev i September samme Aar dømt fra Livet af Nationalconventet, bad hun, at man vilde give hende en Grav ved Siden af hendes Gemal. Hendes Begiering blev efterkommet Marie Antoinettes Liig blev nedsænkt i en Grav ved Siden af den ulykkelige Monark, med hvem hun faa Maaneder tilforn havde siddet paa en af Verdens første Troner. Næsten ere to og tyve Aar benrundne siden Marie Antoinette og Ludvig den 16de fandt deres Hvilested paa Kirkegaarden i Anjongaden. Her havede sig intet Mindemærke, som kunde betegne det hellige Sted; kun Naturen smykkede de Kongelige Grave, som Menneskene lode øde. Her var det, hvor den store Frederiks Eftermand, strax efter sit Indtog i Paris, knælende takkede Forsynet, og fældede Taarer paa den bedste Konges Gravhøi. Ludvig den 16des Grav laae i en Krog, som dannes af Kirkegaardens nordlige Muur, nogle faa Skridt længere mod Østen hvile de Schweizere og Franske, der faldt den 10de August som Offte for deres Troskab mod Kongen. Endnu længere borte ligge i en anden Grav Dantons, Camille Demoulins, Fabre d'Eglantines, Chabots, He berts og andre Partihøvdingers Been. Under nogle Træer, ved den yderste Ende af Kirkegaarden imod Norden viser men det Sted, hvor de bleve begravede, der bleve qvalte ved et ulykkeligt Tilfælde paa Ludvig den 16des Formælingsfest. Paa Magdalenekirkegaarden vil Kongen lade bygge et Capei, og stifte en en evig Messe. Dagsmoniteuren indeholder den udførlige Protocol, saavel over det allerede den 22de Mai 1814 paa Kongens Befaling anstille og Forhør over de ved høiselig Kong Ludvig den 16des Begravelse tilstædeværende Vidner, som over de fra 18de til 20de Januari d. A. foretagne Eftersøgninger efter Kongens og Dronningens jordiske Levninger, samt Fremgangsmaaden ved denne Forretning. Den blev iværksat under Bestyrelse og Opsyn af Frankrigs Cantsler, Hr. d'Ambray, Grev Blacas, Bailly Crussel, Biskoppen af Naney og den Kongel. Saarlæge Hr. Philip Distel. Man søgte først efter Dronningens Grav, og fandt, efterat man havde opkastet Jorden i en Dybde af fom Fod, først et tolv Tommer tyk Lag Kalk, hvorunder der tydelig var aftrykt Formen af en Liigkiste af 5 1/2 Fods Længde, og hvori der tillige laae adskillige Levninger af t Brædder, som havde holdt sig temmelig godt. J Kisten fandt man en stor Mængde Been og hele Hovedet, af hvis Stilling man tydelig kunde mærke, at det havde været skilt fra Legemet; ligeledes fandt man to fuldkommen ubeskadigede clastiske Strømpebaand, som ere i oversendte til Kongen. Benene bleve omhyggeligen samlede, og lagte i en Urne, som forsegledes. J en anden Urne blev Kalken og Jorden samlet, for at forvares i samme Kiste. Derfra anstillede man Undersøgelser hen af Muren til efter Kongens Been; men man 1 maatte grave meget dybere, og, da Natten faldt paa, opsatte Arbeidet til næste Dag. J Hr. Desclosseaurs Huus lod man det Fundne hensætte, bedækket med et Liigklæde, omgivet med brændende Vexlys, og under Opsyn og Bøn af adskillige Geistlige af Kongens Capel. Kirkegaarden blev forsynet med en stærk Politievagt. Dagen efter begyndte Commissionen igien fine Arbeider. Arbeiderne maatte endnu grave syv Fod dybere, og her stødte man paa Jord blandet med Kalk og nogle Træsplinter. Man fortsatte Gravningen med mueligste Forsigtighed; men fandt ingen Kalksing, som ved Dronningens Grav, men Jord og Kalk, øiensynlig saaledes sammenblandet, at deraf det sidste var meest i Blandingen. Der laae Menneskebeen, som dog tildeels vare saa forraadnede, at de faldt hen i Smul. - Hovedet laae imellem Laarbenene, hvilken omstændighed ogsaa var bleven tydelig bemærket af de ved Begravelsen tilstædeværende Vidner. Disse Levninger bleve samlede med samme Omhyggelighed som Dronnigens Dagen tilforn, og forvarede paa samme Maade. Den 20de samlede Commissionen sig atter i Desclosseaurs Huus, og bisatte de Urner, hvori disse dyrebare Levninger giemtes i de til deres Obevarelse bestemte Ligkister, efterat man iforveien havde undersøgt Seglene, og fundet dem urørte.