Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-05-03
Nyeste i denne ne ind boe noh. a. V. No.58 Den, 3 Maj 1805 Udgivet og forlagt af J. Werfel. Hvad er et godt og hvad er et slet Menneske? Der gives i det daglige Liv mange Udtrykke, som ere blevne saa almindelige, at næsten ingen anseer det for nødvendigt, at tænke overde Begreber, de fleste Mennesker forbinde dermed. De forplante sig fra Mund til Mund, fra Slægt til Slægt, og saavel Barnet, der rider paa sin Kjephest, som Oldingen, der staaer med den ene Fod i Graven, tænker eller føler ikke andet derved end næsten hele Menneskeheden i Almindelighed. Blandt disse Talemaader høres især det Udtryk, N. N. er et godt Menneske, eller: N. N. er et slet Menneske. Der behøves stundom kun meget lidet til at forskaffe sig et af disse Tillægsord, og har et Menneske engang faaet et saadant Navn paa sig, saa forplanter det sig liig et Eccho, og følger, med det overalt. J at uddeele Titler, ligne Mennesker i det Hele mangt et Hof. Det kommer dem ikke saa nøie an paa, enten de ere fortjente eller ikke. Jeg for min Deel, gjør altid en liden Pause, saasnart jeg i Samtaler hører, at man siger om nogen, som jeg ikke kjender: "det er et godt Menneske, eller: det er et slet Menneske. Erfaringer har lært mig, at blandt ti Mennesker, som Verden kalder gode, ofte ere sex Fjoge, der hverken gjøre ondt eller godt, tre bestemte Skurke, og eet virkelig godt Menneske. Den, der foresætter sig, at ville taale alle Skurkes Nederdrægtigheder, og alle Hoffærdiges Foragt, snakke enhver efter Munden og beundre de største Dumheder, bortødsle sine Penge paa Uværdige, naar det kun kan skee offenlig, og lukke sin Haand for den sande Trængende, som i Løndom beder ham om Hjelp, træde Sandheden, under Fødderne for at behage Mængden og hylde dens Daarligheder, for ikke at støde den, kort, det Menneske, der vil bøie sig som et Siv efter enhver Vind, han vil, om han saa var det største Afskum, der kan gaae paa Guds Jord, tilsidst faae Navn af et godt Menneske. De fleste af denne Klodes Beboere kunne ikke ret godt taale nogen Contrast ved Siden af sig, det være nu i hvilken Henseende det vil. Hver i sit Fag vil saa gjerne være den Soel, der ikke fordunkles af nogen anden, og Menneskene ere langt retfærdigere mod dem, der ikke i noget mueligt Tilfælde, var det end kun ved Aandsoverlegenhed, staae dem i Veien, end mod den, der overgaae dem i gode Egenskaber, Sande gode Mennesker ligne som di test den beskedne Viol, der skiuler sig i Græsset, og til Belønning for sin Beskedenhed enten henvisner ubemærket, eller bliver nedtraadt med Fødderne. Den, hvis Ædelmodighed er bleven til et Mundheld blandt alle Folk, den, som hele Verden siger om, at han er et godt Menneske, bør man paa en vis Maade vogte sig for Han er som oftest enten et stort Fjog eller en stor Hykler, kort, han er det, som et Menneske ikke bør være. Men det falder af sig selv, at dette ikke kan antages som nogen almindelig Regel. Men en Sandhed er det, at ingen i hele Verden lader sig lettere skuffe, end netop hele Verden. - Hører jeg, at hele Staden siger om, nogen: "det er et slet Menneske, saa er jeg altid vis paa, at dette slette Menneske har mange gode Sider; thi i denne Verden er det, som sagt, meget lettere uden gode Egenskaber at faae Navn af et godt end uden mange onde, af et slet Menneske. Selvstændighed, Agtelse for Sandhed og utrættelig Virksomhed ere ikke sielden de Egenskaber, man finder hos de Mennesker, som Verden kalder slette, og ofte behøves der kun ret store Talenter til at forvandle dette Compara. tiv til et Superlativ. Hvor mange store Mænd har man ikke stemplet med Prædicatet slet, Voltaire, Rousseau, ja endog en endnu levende berømt Tydsk Digter kalde og kaldte de fleste Folk slette Mennesker, uden videre at undersøge, om de have nogen Grund dertil eller ikke. Den store Hob giver sig overalt ikke af med at dømme efter Argumenter, men lader sig nøie med at confirmere enkelte Menneskers Dom. Lader os derfor vogte os vel for, naar vi høre, at den store Hob erklærer nogen for et godt eller slet Menneske, strax at fæste Lid til denne tvetydige Dom. Ved at troe det første alt for letsindigen, kan man let blive bedraget; ved at troe det sidste, uden videre Overveielse, kan man lettelig miskjende endog den Retskafneste. Den, der er paa Veie at blive et godt Menneske, kan netop blive slet, fordi hele Verden siger det om ham, og den, der allerede er det, bliver maaskee tusinde Gange slettere, blot fordi han veed, at Mængden erklærer ham derfor. Et Titelcomptoir. Min Herre! 2 Det er besværlige Tider, vi leve i. Det veed Gud, De og hver Mand. Alle Næringsveie ere forhutlede lige fra dem, der sælge Bonapartes Skoværte, indtil dem, der i vore Dage vexle og forvexle Kroner. Projecternes vide Mark er saa gjennemstreifet og gjennemlusket, at jeg næsten er kjed af at vandre der længere. Endnu et eneste Forsøg vil jeg vove, og naar dette ikke lykkes, saa reiser jeg til Vestindien, hvor Menneskene ikke behøve at gjøre Jagt efter Lykken, men hvor Lykken gjør Jagt efter Menneskene. Dog, min Plan vil ufeilbarlig lykkes, og jeg haaber at spare Veien til Vestinden. Den 136. Først 290 1/2 a De veed, min Herre, vi leve i en Tidsalder, som med Føie fortjener at kaldes den titulaire. At titulere og tituleres, det være i hvilket Fag og i hvilken Forstand det vil, er alt, hvad man nuomstunder fordrer. Jmidlertid gives der dog mange Mennesker, der gjerne ønske sig en lille Titel, uden at de just saa lige veed, hvorledes de lettest og beqvemmest kunne forskaffe sig den. Jeg agter derfor at anlægge et Comptoir, hvor ubetitlede Folk for en passende Betaling kunne blive betitlede, og vereensstemmende med deres Kald og deres Talenter. Paa det at ingen skal troe, at hans Penge ere spilte, maa jeg her forsikkre Dem, at jeg staaer i saa vidtløftigt et Bekjendtskab med alle de Mænd, der kunne give Tingen den samme Publicitet, som om den havde staaet i Adresseavisen eller været læst i Hof- og Stadsretten. De fleste Anecdotjægere, Snyltegiester, Avisskrivere, Journalister, Audiencefalsgjester A. ere mine fortroligste Venner, 4 De indseer altsaa let, at det er en smal Smag for mig, at faae Ting bekjendte over hele Byen. Blandt de Titler, som kunne faaes hos mig for billig Betaling, ere følgende: No. 1. Digtertitelen kan enhver faae, som forstaaer at rime Dør med Smør. Den simple Titel koster 9 Mk. 12 s. Men naar nogen vil have Titel af vor første og ypperste Digter, saa er det ikke nok, at han betaler 15 Mk., men han maa ogsaa med sin Værts Attest godtgjøre, at han i det mindste har forfattet en Elegie, et Epigram over en bekjendt Mand &c.