Berlingske Tidende, 1834-03-03
Følgende er Dronningregentinden af Spaniens Decret, dateret Madrid, den 7de Februar, ved hvilken Amnestie-Acten udvides. Den er adresseret til Martinez de la Rosa. – J Betragtning af de Grunde, der ere mig forelagte, og i Overeensstemmelse med mit Ministerconseils Raad, har jeg holdt det hensigtsvarende, i min ophøiede Datters, Dronning Jsabelle den Andens, Navn at udvide Amnestie-Acten til alle de Ex-Deputerede, der have forladt Kongeriget paa Grund af de Meninger, hvilke de yttrede som Deputerede. Jeg tillader dem, frit at vende tilbagetil deres Fæderneland. – – Den Spanske Ambassadeur i Paris har bekjendtgjort, at alle de Jndividuer, som dette Decret indbefatter, kunde, naar de forlange det, erholde Pas hos ham, Vendeen er en om Byld i Ludvig Philipps Side, Republicanere og Legitimester staae der truende ligeoverfor hinanden. Paa Slottene og blandt de Geistlige, herske de Legitimistiske Jdeer: hos Landmanden er den catholske Religion i Særdeleshed virksom. J Stæderne er man Bonapartisk og Republicansk sindet; dog gives der ogsaa en Masse af Juste-Milien, i Tiers Parties Aand; Casimir Periers og de Doctrinaires maadeholdne Stemning, saaledes som denne har fundet sin Repræsentant i Hr. Saint Aignan, er der meget sjelden. Det kan være, at der blandt Legitimisterne gives en Classe af Mennesker med indskrænket Aand, som mener, at Legitimitetens Sag kan fremmes ved Macchiavellisme, at man af alle Kræfter maa forhindre, at Venden beroeliges, fordi Juste=Milien derved let kunde rødfæste sig i samme, og at det til dette Øjemed er nødvendigt, at holde Chouaneriet, med sin Tilgift af Røverier og Grusomheder, i Virksomhed. J det Mindste beskylder man herfor nogle indflydelsesrige Mænd i hiin Egn, men i Særdeleshed nogle Hovedmænd for de legitimistiske Jnteresser i Paris. Jfølge Yttringer i Constitutionel staaer selv et Et af de her udkommende offentlige Blade, Quotidienne, i Forbindelse med denne Plan og modsætter sig, saameget det staaer i sammes Magt, de vestlige Egnes Pacification. Hvorledes dette end forholder sig, saa har den egentlige Masse af det legitimistiske Partie Jntet at gjøre med en saa umoralsk, ja man kan sige med en saa forrykt Politik. J denne Betydning har Hr. Lamartine udtaler den rene Sandhed, og ikke fortjent hine vilde Storme, som hans Tale opvakte i Deputeretkammeret, ligesaa lidet som Quvtidiennes æddikesure Ansigt, som ikke vil, at man maa sige, der forefalde Røverier og Mordscener i Venden, og som af Partiaand gjør en Helt af enhver Røver. Det være nu som det være vil, dersom Regjeringen ikke, inden kortere eller længere Tid, beslutter at decretere en Amnestie, saa vorde Anliggenderne i Vesten i alle Henseender forvirrede. Vel forsikkre de Deputerede fra Venden, at de have et let Middel ved Haanden, ganske i den Aand, der besjæler deres Lands Nationalgarder; man gjøre ryddeligt blandt Røverne og deres Ophidsere, sige de Med andre Ord, man opbrænde eller forstyrre Slottene, man forfølge Geistligheden, man paalægge den en Eed, man forjage de adelige Familier, naar Dødens Taushed da hviler over det hele, og høit Græs voxer paa Ruinerne, naar man derefter inddrager de adelige Familiers Godser, og fordeler dem blandt det vestlige Frankriges Nationalgardister, da er vistnok Roe ligheden gjenoprettet i Landet, da gives der ingen Vendser mere i Venden; dette kalde da disse Herrer Liberalitet og Retfærdighed. – Den travle Jver, med hvilken i Øvrigt de Deputerede fra Venden jage efter Undtagelseslove for dette ulykkelige Land, har hos de Fleste sin Grund deri, at de atter ville vælges ved de næste Valg, og da Massen af Vælgerne, i Særdeleshed af dem, der indfinde sig i Valgcollegierne, bestaaer af Kjøberne af Nationalgodser, og ere svorne Fjender af Adel og Clerise, saa vilde hine Deputerede vanskeligen vorde valgte paa Nyt, dersom de havde erklæret sig imod Undtagelses lovene. Regjeringen har egentligen ingen Jnteresse ved de overdrevne Fuldmagter, som Kammeret har tildeelt enhver Brigadeer af Gendarmerie-Corpset i Venden, og ifølge hvilke egentligen intet Huus er sikkret for disse Menneskers voldsomme Jnvasioner; det laae i dens Planer at gaae tilværks med Taalmodighed og Skaanse- og at kalde Tiden til Hjelp. Men den vover ikke at udtale noget Amnestie, fordi et Amnestie nødvendigviis ogsaa maatte udstrække sig over Republicanerne, og Regjeringen troer ikke, at turde lade en Masse af ophidsede Hoveder, der fryse af Had, atter trænge ind i Klubberne. J sit Forhold til Venden er Regjeringens Stilling meget simpel; i Venden ligger ingen Fremtid; men i Modsætning til Republiken vorder denne Stilling mere forviklet; en Misvært, en Standsning i Fabrikerne, utallige uforudseete Tilfælde kunne sætte Folkets simplere Classer i Harnisk, da opstaae atter Klubberne, og Kampen begynder paa Nyt i Gaderne.