Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1810-03-20
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. do - Syvende Aargang. No. 47. Kjøbenhavn, trykt hos P. H. Höeckes Enke. Tirsdagen den 20 Martii, 1810. Obligationen eller de to Speculantere. (Fortsat.) Syvende Capitel. des Dudæus (i Døren. Pst Øst. - Mad. Storm (gaaer hen til Døren). Er det Dig Tro lose, Vover Du endnu at komme for mine Øine? - Budæus. Lille, fødeste, vareste, kjereste Grete moer, Husk paa fordums Dage - paa henfarne Tiders Glæder. – husk paa dem og tilgio. - Mad. Storm. Tilgive, Rive Dine Kragesine ud - det vilde jeg. – Buvæus. Alting kan so, reent ud at sige, blive godt igjen (klapper hende paa Kinden). Jngen af os er jo for gammel til at giftes, søde Moer, - Mad. Storm. Nei, hør kun til den Drageunge. Han vil endnu ovenikjøbet gjøre Nar af mig. - Budæus. Nei, mæn vil jeg ikke, Hjerte, Oprigtig Kierlighed ligner en ægte Diamant, som taaler Jld og Vand, og bliver under alle Afverlinger sig selv liig. Mad. Storm (bitter). Jo, J er en kjøn een Da jeg endnu var ung og havde røde Kinder, saa løb han hos mig, den Basilisk, og gjorde sig saa lækker, og anstillede sig saa forelsket. Men siden -- Budæus. Men troer Du at disse Kinders Roser har tabt noget af deres Skjønhed i mine Øine, Er ikke dette funklende, straalende Blik endnu det samme som før, Bølger ikke denne skjønne Barm sig endnu liig nysfalden Snee paa Marken, Lyder ikke denne melodiske Stemmes Sølvtoner ligesaa rene og liflige? – Grete, Grete! Du miskjender mig forfærdelig, dersom Du troer at Dine Yndigheder have tabt noget i mine Dine! Mad. Storm. Gaa, Afskum, Din Tunge er sledsk som Slangens. - Budæus. Nei, jeg gaaer ikke førend Du har givet mig et lille Beviis paa Din Kierlighed. - Mad. Storm (giver ham et Øresigen). - Budæus. Ak, hvad det smagte. Det var ligesom en Zephyr havde berørt min Kind. - Mad. Storm. Vil Du have flere saadanne Zephyrer, saa kan Du faae dem. - Bu dus. O, jeg kunde lade mig give Øresigen af Dig hele Dagen, naar jeg blot kunde være saa lykkelig at sidde ved Din Side og trykke Dig med Ømhed til mit Bryst! - Mad. Storm (noget mildere). Hvorfor har Du da narret mig saalænge, Bestandig loggret for mig i syv samfulde Aar, - Budæus. A., Tiderne, søde Grete, Tiderne? Mad. Storm. Det er dem, alle Døgenikter, klage over. - Budæus. Hvem har den hele Tid turdet vove at gifte sig, uden at have Leddikerne fulde af Penge? Ti Rigsdaler for en Tønde Rug tredive Rigsdaler for en Fierding Smør - til Rigsdaler for et Par Suklæderstøvler - A. Mark for et Par Bagflikker, Nei, den, der vil som ærlig Mand igjennem Verden, kan ikke saaledes løbe til at gifte sig, som vor letsindige Ungdom Mad. Storm. Det har dog vel aldrig været Din Agt at ville som ærlig Mand igjennem Verden, Eller troer Du maaskee, at Verden ikke kjender Dig? - Budæus. Endnu bestandig skjelmsk og skjemtefuld, Hør, lille Gretemoer, jeg haaber med Guds Hielp, at vi to endnu komme til at trippe Haand i Haand igjennem Verden. Jeg har ikke ganske opgivet det Forsæt at gifte mig. Mad. Storm. Saa? – Budæus. Naar vi slaae vore Pialter sammen, kommer der vel sagtens noget ud af det. Jeg har lagt noget op i mit lange Ungkarls-Liv - det skal jeg aldrig negte, og Du har nok heller ikke skrabet Diamanterne bort med Foden. - Mad. Storm, (venlig). Skjelmsmester, Ganske fattig og nogen er jeg rigtig nok ikke. - Budæns. Altsaa – et Kys(kysser hende) til vor Forsoning! Hor nu, siden Alting er godt igjen, saa kunde Da vel begynde med at gjøre mig en Tjeneste? - Mad. Storm. Det kommer an paa hvad det er for en Tjeneste? Budæus. Det er en ganske simpel Ting. Seer Du, jeg har en Søsterdatter, som godt kan lide en ung Vestindianer – ret en rask, vakker Knøs, som jeg ogsaa kan lide. Men Faderen vil tvinge hende til at ægte en anden, som hun ikke kan lide. Hun er nu i Morges gaaet bort med Vestindianeren, og jeg har ladet mig sige, at hun har taget sin Tilflugt til Hr. Kornbys Huus. Jeg gad gjerne tale med den stakkels Pige, og deri haaber jeg min Gretemoer kan være mig behielpelig. Der har Du det Hele. - Mad. Storm. Det er løierligt nok. Der har nu nylig været her en Mand, som kalder sig Procurator Rap. Han vilde føle mig paa Tænderne om her ikke var flyttet en Jomfru ind. Men han maatte saa mæn trække af med en lang Næse. - Budæus. Det var herligt, ypperligt. - Ja han er, reent ud at sige, een af min Svogers Snushaner, maa Du vide. - Mad. Storm. Dersom Du kan holde reen Mund, lille Erik, saa kunde jeg nok give Dig nogen Oplysning i den Sag. Men ikke mine Ord igjen. - Budæus. Gud bevare min Mund, Kiender Du mig ikke bedre? - Mad. Storm. Der ventes rigtig nok en Jomfru her. - Budæus. Mad. Storm. Klokken 6 1/2. Hvad Tid? -Hr. Kornby har rigtig nok befalet os alle, ikke at tale et Ord derom, men jeg skal alligevel nok skaffe Dig hende i Tale. - Budæns. Vil Du det, søde Grete, Du gjør mig en stor, ubeskrivelig stor, Tjeneste, min Engel. - Mad. Storm. Kom her kun Kl. 6 1/2, saa træffer Du hende nok. - Budæus. Men hvorledes skal jeg erfare, at hun er kommen, søde Sukkerhjerte, – Mad. Storm. Naar Du giver tre Ryk i Klokkestrængen, saa veed jeg, det er Dig, og naar Du hører mig hoste paa Trappen, saa veed Du, at hun er her i Stuen. Budæns. "Herligt, Ypperligt, Englegrete. Men naar kun faa Hr. Kornby ikke er her? – Mad. Storm. Han spiser ude i Aften, og kommer ikke hjem førend Kl. 12. - Budens. Farvel Grete moer, Et lille Kys paa Veien (kysser hende) ad, hvad det smagte født. – Farvel Engel! Farvel, (gaaer). - Mad. Storm. Farvel Skjelmsmester! - Mad. Storm (allene. Nu skal jeg dog probere ham. Man kan ikke vide, maaskee han virkelig har omvendt sig. Men det er næsten ikke mueligt (efter en Pause). Nu jeg er til Aars og alle mine kjønne Træk ere borte, Nei, han maa sikkert have noget ganske andet derunder. Han har saa tidt fixeret mig (gaaer hen til Speilet). Men man kan jo dog ikke vide, (speiler sig). Alderen har just ikke bidt saa forfærdelig paa mig. Jeg er endnu temmelig rødmoset. Mine Øine, som alle Mandfolk tilforn vare saa forgabede i, ere vel lidt matte lidt røde, men ganske har de dog ikke tabt deres Glands. Nu skal jeg sætte ham paa Prove. Man kan ikke vide, Skulde han krybe til Korset, saa vilde det være uchristeligt, at anstille sig uforsonKornby. Har her været nogen: lig. Mad. Storm. Procurator Rap, Hr. Kornby. Kornby. Hvad vilde han Mad. Storm Tale med Den angaaende en Pengesag. Korn by. Jntet videre – Mad. Storm. Han snakkede dit og dat om en Jomfru, som skulde være flyttet herind, og om saa meget andet, som jeg ikke forstod et Ord af. - Kornby. Hvad svarede De Mad. Storm. Jeg svarede, at det var noget, som jeg ikke kunde svare paaKornby. Kald paa Cornelius, (Mad. Storm gaaer). - Kornby. Ere Værelserne istand? Cornelius. Fix og færdige, Herre. Jeg har ladet opsætte den store Himmelseng med det røde Omhæng, som Adam og Eva og Slangen med hele Paradiset, ere malede paa. Rullegardinerne ere trukne ned, to Engelske Laase slaaet for Døren. Der kan Deres to Flygtninger være saa sikkre som i Abrahams Skjød. Jngen Caper vil vove at preiedem i den Havn. - Kornby. Det var Ret, Cornelius, De vil snart være her. Men Du maa for Alting maae det saa, at ingen faaer dem at see. De komme igjennem den lukkede Port. Jeg har flyet dem Portnøglen. - Cornelius. Godt Herre! Forlad Dem paa Deres Cornelius. Han er vant til at seile uvarts naar det kniber, (gaaer) Rap. Underdanige Tjener, Hr. Supercargo, Jeg har en lille Sag at afgjøre med Dem. - Kornby. Med mig? Hvem er De – Rap. Procurator Rap, til Tjeneste, Casserer ved Enke, Liig, Brudegave, Begravelses- samt Understøttelsescassen. Kornby. Hvad er Deres Ærinde, – Rap. Jeg har to Sager at tale med Dem om. Den en er ganske simpel; den anden er lidt mere intricat. Pro primo skulde jeg paa Hr. Blinks Vegne afgjøre den bevidste Regning for kjøbte Nankiner, og Rhabarbara. Pro secundo skulde jeg – men det kan vi tale siden om. - Kornby. Pro primod maa jeg spørge Dem, om De har Penge ined, og pro secundo maa jeg svare Dem, at min Tid er kostbar. - Rap. Ganske vel, Hr. Kornby, men Alting skal have sin Tid, den være saa kostbar som den være vil. Hvad Hovedqvæstionen in Specie angaaer, da er jeg af min Principal bemyndiget til at spørge, om De vil modtage denne Obligation i Betaling? Den er udstedt af en rig Herremand i Jylland og er saa god som Bancosedler. Kornby (seer paa Obligationen). Jeg kjender ikke Elias Henningsen; men naar Manden er sikker, da er jeg ikke uvillig til at modtage den. Rap. Sikker, Ja, gid alle vare saa sikkre som han, Han kjøbte nylig et Jordegods for fire Tønder Guld og betalte en halv Tønde Guld, strax. De veed ikke hvad Elias Henningsen er for en Mand. Han kom til Randers i Kittel og Træsko, tjente som Skriverdreng, blev af Skriverdreng Forvalter, af Forvalter Forpagter, af Forpagter Herremand. Nu kan han med Rette kaldes alle Herremænds Herremand. - Kornby (utaalmodig). Ja, ja, nu skal jeg nok høre mig for. Vil De lade Obligationen blive her - Rap. Vær saa god (flyer ham Obligationen). Nu kommer jeg da tilden anden Punct, og den er, som sagt, lidt mere intricat. Det, som er forefaldet imellem Hr. Supercargen og Hr. Blink i Hr. Budaus's Huus, kræren Lovenes Mellemkomst. De er i Ledtog med den unge Vestindianer, der har bortført Jomfru Blink, min gode Hr. Supercargo. - KornbyKom mig ikke med Deres Procuratorsprog, Hr. Procurator. Jeg taaler det ikke. – Rap. Bliv ikke vred, Hr. Supercargo! Jeg taler lidt frit. Det er saa min Maade. Meningen er den: at Hr. Blink begierer Satisfaction og Reparation for tilføiede verbale Jnjurier, og opfordrer Dem til at opgive det Huus og Sted, hvor hans Jomfru Datter skjules. - Kornby. Skal jeg passe paa hans Datter, – Rap. Det er netop det, Hr. Blink vil, De ikke skal. Men siden der er al muelig Sandsynlighed, Probabitet og Præsumtion for, at De veed hvor hun er, saa har han først i Mindelighed villet lade Dem spørge, om den Sag ikke kan afgjøres under Haanden. - Kornby. Hvorforsender han mig da en Procurator paa Halsen, Kan han ikke lade mig indkalde for Forligelses-Commissionen. - Rap. Forligelses=Commissionen, Hr. Supercargo, er i saa vigtige Sager kun en Formalitet. Forligelses=Commissionen er kun Forgemakket til Hof= og Stadsretten. Kornby. Herpaa kan jeg aldeles ikke svare Dem noget. Jeg veed af ingen Jomfru at sige. Rap. Det vil Tilforordnede i Lands-Overretten samt Hof= og Stadsretten nok bedst vide at bedømme. Men jeg troede, at Hr. Supercargen; helst ønskede at indgaae Forlig. Jeg burde ikke sige det, for det strider mod min egen Fordeel, men sandt er det dog, at et magert Forlig er bedre end en feed Proces. – Kornby. Vil Hr. Blink med Vold og Magt trække mig ind i en Proces, saa maa han gjerne. - Nap. Han vil nødig. Naar De siger ham, hvor hans Datter er, saa forlanger, han intet mere. - Kornby. Paa det Spørgsmaal har jeg eengang svaret Dem. - Rap. Ja, ja, saa recommenderer jeg mig. Hvad Tid kan jeg tage mig den Frihed at høre Bested angaaende Obligationen. - Kornby. J Morgen, om De behager. (Rap gaaer.)(Fortsættes.)