Berlingske Tidende, 1836-01-11
Det samme Medlem havde ved § 37 Nr. 1 yttret, at han ikke troede, at det kunde være Lovgiverens Mening, at Straffebestemmelserne skulde angaae ligesaavel Politimesteren, som de meere underordnede Bestillingsmænd, da Saadant ikke kunde være overeensstemmende med dennes Embedstilling, og det vilde være ubilligt, om en ubetydelig Forsømmelse i Henseende til Formen skulde kunne foranledige, at en Embedsmand blev mulcteret, hvem et saa vigtigt Hverv som Bestyrelsen af Strandingsvæsenet var betroet, og han foreslog desaarsag den Forandring: "Den, som forsømmer de Pligter, som §. 1 paalægger ham, og den Strand- eller Sognefoged, som ei efterkommer, hvad § 2 paabyder, ansees med en Mulct fra 10 til 100 Rbd." Men efterat herimod var blevet bemærket, at Politimesteren upaatvivleligen ligesaa vel som enhver Anden bør være Straf underkastet for Forsømmelsen af sine Embedspligter, og at det meget vel lader sig tænke, at han af egennyttige Motiver kunde forsømme den befalede Anmeldelse, forkastede Forsamlingen med 51 Stemmer mod 8 dette Forslag. Forsamlingen fandt det dernæst betænkeligt at fastsætte, saaledes som i Udkastets §. 37 Nr. 2 den første Passus er skeet, en Straf for at bjerge for tidligt, efterdi det maa være overladt til Vedkommendes Omdømme i det Øieblik, da Strandingen bemærkes, at bestemme det rigtige Tidspunkt, og det neppe vilde være retfærdigt at straffe Nogen, fordi han i et saadant Øieblik havde havt en i sig selv rigtig, men blot fra Dommerens Anskuelse afvigende, Mening, og fordi en saadan Bestemmelse letteligen ei alene kunde have til Følge, at i mange Tilfælde Jntet blev bjerget, men endog være til Hinder for, at de Skibbrudnes Liv blev reddet; og Forsamlingen besluttede derfor med 37 Stemmer mod 22 at tilraade, at denne Straffebestemmelse maa udgaae. Den maatte ligeledes fraraade at bibeholde de Udtryk, som indeholdes i den sidste Deel af dette Nummer, nemlig: "gjort sig mistænkt for uredelig Omgang, da det ikke er den bekjendt, at den danske criminelle Lovgivning nogensinde, med Undtagelse af Fdn. 2den August 1786 §. 10 om ulovlig Brændeviinsbrænden hvilket Exempel den ei troer at kunne anbefale til Efterlignelse - har bestemt, at Nogen kan straffes, naar han blot er mistænkt for at have forbrudt sig imod Loven. Den indseer vel, at det ved Bestemmelsen af det her omhandlede Tilfælde vil være fornødent at tage flere samstemmende Jndicier i Betragtning, men troer, at den Dommeren derved tilstaaede større Frihed vel kan udtrykkes, uden at derved tilkjendegives, at Nogen kan straffes blot for at have gjort sig mistænkt, og har ved Afstemning med 34 Stemmer mod 5 erklæret sig herom at være enig. Paa Grund heraf foreslaaes allerunderdanigst følgende Redaction af dette Nummer: "Naar Nogen ved egenmægtigen at bjerge, førend Øvrigheden derom har afgivet sin Bestemmelse, efter Sagens øvrige Omstændigheder befindes at have havt en uredelig Hensigt, bliver han at ansee med Fængsel paa Vand og Brød fra 2 Gange 5 til 6 Gange 3 Dage. At Forsamlingen istedetfor det Ord: "forføre, i §. 37 Nr. 9, som formodentligen er kommen ind i Udkastet fra Forordningen af 21de Marts 1705, og hvorved Hensigten er at betegne dem, som enten ved at antænde falske Fyr, slukke de anordnede Fyr, optage de befalede Mærker, eller paa anden Maade bringe de Seilende til at strande, troer at burde foreslaae det Ord: "vildlede som mindre underkastet Misforstaaelse, anføres her blot som en Redactionsbemærkning. Ved § 37 Nr. 9 er iøvrigt af En af Forsamlingens Medlemmer blevet yttret, at den der anførte Livsstraf for en Forbrydelse, der ei hører til dem, som hyppigen begaaes, neppe kan ansees tilraadelig, da en saadan Straf aldrig i vor Lovgivning bør findes, uden hvor Nødvendigheden i høieste Maade fordrer det. Det vilde desuden, efter hans Formening, i de concrete Tilfælde være saare vanskeligt at bestemme, om Nogen har været udsat for Livsfare, og det vilde derfor, naar Spørgsmaal er om Livsstrafs Anvendelse, være meget betænkeligt at lade det kommes an paa en saa usikker Bedømmelse. Han maatte derfor foreslaae en Bestemmelse, liig den, der indeholdes i Anordningen for Hertugdømmene, og II indstillede derfor, at dette Nummer maatte saaledes vorde redigeret: "Skulde Nogen være saa ugudelig at foretage sig Handlinger, der sigte til vildlede de Seilende, for at faae et Skib tilat strande, eller paa anden Maade fortsætligen at befordre en Stranding, straffes den Skyldige med Fæstningsarbeide paa 5 a 10 Aar, hvilken Straf endog efter Sagens Omstændigheder kan forhøies til paa Livstid.