Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1838-06-20
Tildragelse. Odense. Fædrelandet. Offentlige Foranstaltninger. DAN 20 R. 1830. We Ung i Alder, Mand i Aand. Kaldtes Du til Danmarks Styre, Stræbde mild at løse Baand, Vinde Hjerterne de dyre. At ei skuffet blev Dit Haab, Vidne Danmarks Jubelraab. Saa har da vor Konge, ved Guds store Miskundhed imod Dannemarks Rige, oplevet den Dag, da et halvt Aarhundrede er henrundet siden hiin for alle Danske uforglemme. lige Tid, da Stavnsbaandet løstes, da vor herlige DaneDrot, Han, der tidlig forsmaaede at herske over Trælle, begyndte den Række af vigtige Foranstaltninger og velgjørende Forandringer, hvorved Han, fortsættende dem gjennem den lange Række af Aar, brød Bondens Lænker, gjengav ham Menneske= og Borger=Rettigheder, ledede ham frem til Velstand og Eiendom og Kundskab, og ved dette og saa meget mere banede Vei for en saadan Forandring af mange Ting og en saadan Forbedring i Danmarks Rige, at dette hartad ikke seer ud som det samme Land og Rige, nu og for 50 Aar siden, Tak til Gud og Velsignelse over vor Konge være alle Danemænds Følelse paa denne Dag, Jublende skjønne vi paa vor Lykke at have eiet og endnu at eie en saadan Konge! Taknemmelige erkjende den danske Bonde og den danske Borger og hver Dannemarks Søn, hvor stor Guds Godhed har været imod os, og stræbe ved Daneborgersind at vise sig værdig den store Lykke og saaledes i Gierningen takke for den heldbringende Forandring, der blev Bondestanden, men derved ogsaa enhver anden Stand og det hele Rige til Deel! Men for at menig Mand og navnlig den yngre Slægt kan kjende og vide, hvad der af vor Konge, førend den endnu selv saae Lyset, er gjort til dens Bedste, vil det ikke være utjenligt, at vi her med faa Ord fremsætte, hvordan Bondens Tilstand var i Dannemark førend 1788, og hvori den Forandring bestod, som tog sin Begyndelse d. 20 Juni Danmark havde paa den Tid saagodt som ingen Selveiere. Hele Dannemark fra Vesterhavet til Øresund, fra Skagen til Kongeaaen (thi i Sønder=Jylland eller Slesvig vare Forholdene tildeels anderledes) bestod af et stort Antal Jordegodser, hvortil samtlige Bønder henhørte som Fæstere. Bonden var stavnbundet d. e. han var pligtig at blive paa det Gods, hvor han var født og havde tilbragt sin første Barndom, udenfor det maatte han hverken tage Tjeneste eller fæste Gaard, med mindre Herremanden gav ham Frihedspas, som da maatte kjøbes og dyrt betales (med 50 til 100 Rd.; men hyppige Rømninger fandt Sted, fra Godserne især i Jydland, og de Tilbageblevne langt fra at sørge over den Bortrømte, prisede ham lykkelig som fri for Trælleaaget !). Naar Nogen kjøbte et Gods, kjøbte han da forsaavidt Bønderne med, og ligerviis som et vist Antal Heste, Køer o. s. v. kunde regnes at høre til en Gaards Besætning, saaledes og et vist Antal Bønder; Man finder derfor i Skjøder fra den Tid: "Gaarden. - , sælges med paaværende Mandskab efter hosfølgende Liste. Hvor haardt og nedværdigende dette var for Bonden, behøver ikke at udvikles. Enkelte Godseiere benyttede endog, som Sessions=Protocoller vise, denne deres Ret til at leie eller paa en Maade sælge det unge Mandskab enten til at tjene som Landsoldater for Andre eller til de daværende gevorbne Regimenter, hvilket især skete, naar Bonden ikke kunde betale sin Gjeld til Herskabet. - Bonden var som Fæstebonde pligtig at gjøre Hoverie, og heri var vel i sig selv ikke noget mod Ret og billighed stridende, da Hovarbeidet er en Deel af den Betaling han giver fordi han har Gaarden i Fæste, aldenstund jo saa mangen Mand kan finde sig bedre tjent med at gjøre Arbeide end at betale med rede Penge. Men Omfanget af Hoveriet var aldeles ubestemt og kunde af en uædel Husbonde kræves indtil det Uoverkommelige og paa den for Bonden ubeleiligste Tid; og da Bonden efter Loven var skyldig at være sin Husbonde hørig og lydig, kunde denne gjøre sine Fordringer overdreven store. - Fæstegaarden var, naar den overdroges Bonden, mangen Gang enten øde eller dog meget forfalden og uden tilbørlig Besætning, og da Bonden efter Loven var pligtig at holde Gaard og Besætning i forsvarlig Stand, sket det vel ei sjelden, at en ubarmhiertig og uchristelig Jorddrot fik en Fæster sat fra sin Gaard, fordi denne ikke var i tilbørlig Stand, skjøndt den dog i hans Besiddelsestid var blevet langt bedre end han modtog den. Vel gaves deren Mængde retsindige og menneskekiærlige Jorddrotter, som ikke handlede saaledes; men Magten dertil havde de, og hvad de selv ikke gjorde, skete tidt af egennyttige Ridefogder eller Forvaltere. Mange Steder skete det da, at naar en ringe og faldefærdig Gaard var blevet fæsteledig, udsøgde Man en Karl paa Godset, som havde arvet lidt Penge eller ved Vindskibelighed lagt sig noget til Bedste, og befalede ham at fæste Gaarden; og blev han da ødelagt ved den, blev han siden uden Barmhiertighed sat fra Gaarden, og Kone og Børn maatte gaae og tigge, medens han som, Gaardforsidder, maatte aftjene sin Restance ved Ugedagsarbeide paa Herregaarden. - Herremanden var pligtig af sit Gods at stille Soldater til Regimenterne, og nu nyttede Man undertiden den Skræk, Bønderkarlene i den Tid havde for at komme i Kongens Tjeneste, til at bevæge en Karl til at modtage en Gaard paa høist utilbørlige Vilkaar. - Den Ret, Jorddrotterne havde til at ove Skiftede ret paa deres Godser, blev ei heller uden Misbrug. – Fra gammel Tid var der tillagt Herremanden som Husbonde en Strafferet over sine Bønder, som til sin Tid unægtelig havde virket velgjørende, saa at vistnok havde Hullet og Træhestene paa Herregaardene mangen Gang, hindret Tugthusenes Overbefolkning. Men nu blev ogsaa dette misbrugt, og den Ret til at straffe, der ogsaa var Jorddrotten og hans Folk indrømmet ved Hoveriet, gav nu Anledning til, at Ladefogdens Pidsk var i Gang langt mere end tilbørlig, tidt endog paa oprørende Maade. - Saadan var i det Væsentlige Bondens Tilstand, i det mindste naar han havde et umildt og uchristeligt Herskab, for hvis Myndighed Loven da ei satte tilbørlig Grændse. Men sligt ondt Herskab timedes Bonden ei sjelden i de Dage, da Jordegodser allerede begyndte at blive Gienstand for Kjøb og Salg og Prangen, da Adelen for en stor Deel begyndte at skille sig ved de fædrearvede Eiendomme og disse da tidt kom i Menneskers Hænder, der ei længer, som de tidligere Eiere, tænkte paa at overlade Godset i god Stand og ufor hutlet til deres Børn og Efterkommere, men meest attraaede at gjøre sig den størst mulige Fordeel ved at udsuge og udpine Bønderne. Udførlig kan Man finde Bondens daværende sørgelige Tilstand beskrevet i Bergsøes ypperlige Levnetsbeskrivelse af Grev Reventlau. Under alt dette forarmedes da Bønderne daglig meere og meere, deres Tænkemaade fordærvedes, de forhærdedes i Trællesind, og væbnede sig mod Udsugelserne med List og en uindskrænket Mistanke til Alle. Saadant rørte vor Frederiks Hjerte. Med ædel Aand havde han under sin Kongelige Faders Sygdom, som dennes Medregent, grebet Statens Ror. Da den ædle Grev Reventlau, hvis Værd vor Konge alt i den unge Alder forstod at skatte, engang gjorde denne Herre opmærksom paa Bondens ulykkelige Stilling og yttrede, at der vel engang maatte gjøres noget til hans Bedste, svarede den unge høihjertede Drot, at det var nok bedst strax at tage Tingen fat. Nu blev Landbo=Kommissionen nedsat. Den 20 Juni 1788 underskrev Kongen Forordningen og Stavnsbaandets Løsning; og til Minde om denne glædelige evig mindeværdige Begivenhed opreiste taknemmelige Medborgere Frihedsstøtten udenfor Vesterport. Nu fulgte den ene glædelige Forbedring efter den anden. Bonden kan nu som fribaaren Mand bygge og boe hvor han vil i Kongens Riger og Lande, sine Gaarde og sine Marker, men ikke sine Bønder, kan Herremanden sælge; Hoveriet blev bestemt ligesom Bondens øvrige Rettigheder og Pligter, saa at han nu veed, hvad der kan kræves af ham; Soldaterne udskrives til Krigstjeneste, men stilles ikke længer af Godseierne; Bonden, som fæster Gaard, modtager denne og Besætning ved Syn og er ikke pligtig at aflevere den i bedre Stand, end han har modtaget den. Ved vor Konges høimodige Understøttelse og Foranstaltninger ere desuden mange Bønder satte i Stand til at kjøbe deres Gaarde og blive Selveiere. Lægge vi nu hertil de andre velgjørende Forandringer, som gik Haand i Haand med diste: Handelens Frigivelse, Søfartens Ophielpning, og saa meget mere; da skjønne vi, hvilken uvisnelig Hæderstrands Nutid og al Fremtiden, er pligtig at flette om vor nu alderstegne Konges Jsse, som endnu ufortrøden fortsætter sit saa hæderlig begyndte Værk, og med taknemmelige Hjerter udbryde vi med Digteren: Saa længe som et Skib, en Baad, Gaaer gjennem Sund og Stræde, Skal Saga mindes Fredriks Daad Og alle Danskes Glæde. Gud velsigne vor Konge! Viste