Aarhuus Stifts-Tidende, 1826-01-13
Nyheder fra Udlandet. Rusland. En sørgelig Begivenhed - saalundskrives der fra St. Petersborg den 27de Decbr. har igaar forstyrret de Følelser af Haab og Glæde, hvormed vi saae Keiser Nicolaus modtage Ruslands Krone. Alle Gardens Regimenter skulde om Morgenen, tidlig sværge den nye Souverain Troskabs-Eeden. Al lerede Kl. 11 blev der meldt til Slottet, at denne Eed var bleven aflagt af otte Regimenter og Korpser, da man pludseligt hørte, at et Antal Bevæbnede, som man ansaae for 3- 400 Mand, med flyvende Faner var marscheret ud af Moskowregimentets Kasserner til Senatspladsen, hvor de høit udraabte Constantin som Keiser. Folket begyndte at stimle sammen saavel dersom paa Slotspladsen. Keiser Nicolaus begav sig ned, uden noget følge, og gik ind blandt Folket, som hilste ham med idelige Tilraab, men Rebellerne, hvortil nogle flere havde slaaet sig, blandt hvilke endeel borgerligklædte, lode sig dog ikke bevæge til Lydighed, men dannede en Carre udenfor Senatspalladset; Folk af den laveste Klasse omgave den og raabte Hurra. Da satte, Keiseren sig i Spidsen for en Bataillon af Regimentet Preobrashensky og rykkede frem mod Oprørerne. Endnu vilde Keiseren ikke bruge Magten førend alt Andet: var forgiæves. Gouverneuren i St. Petersborg, General Mildradowitsch, reed frem mod Oprørerne, i det Haab, at han skulde formaae noget hos dem, da en Mand i borgerlig Klædning nedskjød ham med et Pistolskud og skjændigen endte hans berømmelige Liv. End- ogsaa dette forandrede ikke Keiserens Fatning; hans Fasthed paa den ene, og hans Mildhed paa den anden Side afmalede sig i de Fredsord, han idelig lod overbringe til Oprørerne, som imidlertid vare blevne forstærkede med nogle Soldater af Livgrenadererne og af renses. Gardemarinerne. Jmedens dette foregik, vare, efter Keiserens Ordre, de finlandske Jægere, som havde Vagt paa Slottet, blevne forstærkede med en Bataillon Sappeurer, ligesom og efter hans befaling Hestgaarden, Chevaliergarden, Grenadeerregimentet Pawlowsk og den første Brigade af Garde-Artilleriet var ankommet paa det Sted, hvor Keiseren befandt sig. Alle disse brændte af Bejærlighed efter at tilintetgjøre Oprørerne, men først mod Nattens Anbrud, da alle Opfordringer havde viist sig forgiæves, ja selv Metropolitens (Erkebiskop pens) Stemme var bleven upaaagtet, besluttede Keiseren sig til at bruge Magten. Kanonerne bleve trukne frem, nogle Skud affyrede, og i et Nu var Pladsen ryddelig. Kavalleriet huggede ind paa de flygtende Oprørere og forfulgte dem i alle Retninger. Oprørerne kastede deres Vaaben fra sig og overgave sig paa Naade, og Unaade. Jnden Midnat vare over 5000 indbragte af Patrouillerne, hvoriblandt en heel Deel Officerer, som ere hensatte i Citadellet. Da Keiseren kom tilbagetil Slottet, blev der afsjunget et høitideligt Tedeum, som bivaaantes af det hele Hof, alle Officerer og Embedsmænd. Siden har den offentlige Rolighed været uforstyrret. Da Keiseren i Morges, ved at holde Revue over alle de Regimenter som Natten over havde bivonaqueret omkring Slottet, havde erfaret, at Gardemarinerne viste en oprigtig Anger, og havde aflagt Eeden i Overværelse af Storfyrst Michael, tillod han, at de maatte fremstille sig for ham, tilgav dem ædelmodigen, og lod dem atter tilstille den Fane, som han igaar havde frataget dem. Hs. Maj. Keiseren har i denne Begivenhed viist en saa urokkelig Koldblodighed samt en saa ærefrygtbydende Rolighed og Ædelmodighed, at selv de ældste Generaler ere blevne henrykkede deraf. Da han endelig saae, at det ikke med det Gode var muligt at virke paa Rebellerne, saa vendte han sig til Folket som trængte sig omkring ham og som man vilde drive tilbage, og sagde: "Lad dem blive, det er mine Børn, at mine gode Russer, Hører mig: J holde mig for en i Usurpator, og dog er jeg endnu villig til at give Kronen 12 tilbage som man har tvunget mig til at tage imod. Jeg har modtaget den for at arbeide for Eders Lykke og fordi min Broder har frasagt sig den, men ville J ikke have mig, her er mit blottede Bryst, stød til " Med disse Ord stillede Keiseren sig, uden mindste Beskyttelse, frem mod Folket, der nu jublende raabte: "Nicolaus leve!" (Det Keiserlige Manifest samt Storfyrst Constantins Afkaldsbrev skulle vorde meddeelte i næste Avis.)