Aarhuus Stifts-Tidende, 1842-12-14
Biskoppen i Ribe Stift, Tage Müller, sagde i Anledning af bemeldte Sag: "Mit Blod fryser ikke i mine Aarer, skjøndt Sneen dækker min Jsse, og jeg har oftere følt mig dybt krænket ved, hvad jeg har erfaret, hørt og læst, om hvorledes det danske Sprog ikke har nydt sin Ret i de nordlige Dele af Slesvig. Da der derfor var Spørgsmaal om denne ubehagelige Sags Antecipation, stemte jeg for samme, for at tilkjendegive, at jeg troer saa godt som Nogen her i Forsamlingen at erkjende Sagens Vigtighed i og forsig selv, og at føle for, at Danskheden hævdes; thi jeg er Dansk med Liv og Sjæll. Dersom jeg da troede, at der under de nærværende Forhold kunde fra Stændernes Side gjøres noget Skridt, hvorved virkelig et sandt Gode kunde opnaaes, og det danske Sprog og den danske Nationalitet hævdes, veed jeg med mig selv hvad saa end Andre ville dømme – at jeg var villig til, derfor at gjøre ethvert Offer, som stod i min Magt, men derom kan jeg ikke overbevise mig, og jeg frygter for, at Stænderne, ved at foretage noget Skridt i den foreslaaedt Retning, snarere ville skade og gjøre det Onde værre, end gavne. Da Oliemøller Schytte nylig havde spurgt den kgl. Commissarius om, hvad den danske Regjering indbefatter under Danmark og hvor dettes Sydgrændse er, hvorpaa Commissarius havde svaret: "Det egentlige Kongerige Danmark ender sig ved Hertugdommet Slesvig, tog Godseier Tang Ordet og sagde: "Jngen af os kan være i Tvivl om, hvor Danmarks sydlige Grændse gaaer, og hvor Tydskland, hører op, det kan sees paa ethvert Landkort, ligesom ogsaa over een af Rendsborgs Porte, hvor der staaer: "Her ender det romerske Rige".J den mod Tredielærer ved Hjørring Kjøbstads Borgerskole, Ad. Fred. Hartnack, anlagte Sag for utilbørligt Embeds- og øvrigt Forhold (hvorfor han, saavel ved Hjørring Provsterets Dom af 19de Jan. 1841, som ved Aalborg Stifts Landemodes Dom af 7de Octbr. f. A., var tilfunden at bøde 10 8 Sk. til Hjørring Byes Fattigkasse, betale Sagens Omkostninger og de af ham om Provst Kabell brugte fornærmelige Yttringer: "at han har sagt Løgn" og at han er en lunken og forsømmelig Embedsmand mortificeres) har Høiesteret den 23de Novbr. afsagt saadan Dom: "Denne Sag bør paany foretages ved Provsteretten, efterat en anden Dommer i denne Ret i Justitsraad og Byfoged Kofoeds Sted er constitueret, og ved samme Ret paakiendes, efter foregaaende personlig Examination af Tiltalte med Hensyn til de mod ham fremførte Klageposter og den desangaaende under Sagen afgivne Forklaring, og efterat isærdeleshed nærmere Oplysninger ere søgte tilveiebragte i Henseende til hans Udsagn, at endeel af hans paatalte Forhold skulde have sin Grund i en ved Sygdom foraarsaget temporair Sindsforvirring, samt endeligen de Oplysninger tillige ere indhentede, som der ved Opfyldelsen af det her foreskrevne maatte blive Anledning til at søge. Det var Huusmand Chr. Jensen Jldsgaard i Rind Sogn, Ringkjøbing Amt, som Natten til den 19de f. M. fristede den tunge Skjæbne at see sin Eiendom saa pludseligt lagt i Aske, at ikke det Mindste blev reddet, hverken af hans Jndbo, Avl eller Besætning, sidste bestaaende af en Ko og 12 Faar. Men det Sørgeligste var, at Jlden var udbrudt med saadan Voldsomhed, at Mand og Kone, som aldeles nogne maatte flygte gjennem Luerne, maatte være Vidne til, at deres to Børn omkom, uden at Redning var mulig. Manden forsøgte vel at bane sig Jndgang i det brændende Huus, for at redde dem, men under Forsøget nedstyrtede en Deel af Taget paa ham, saa han blev meget forbrændt og med Nød og neppe trukket ud af Jlden. Jntet var assureret. De ulykkelige Forældre staae nu ved en Askehob og Levningerne af deres Børns Liig.