Viborger Samler, 1828-06-23
Le courier de Smyrne indeholder følgende for et tyrkisk Blad vistnok temmelig frimodige Yttringer, Resultaterne, som Divanets Kamp mod Underhandlingerne til Grækernes Bedste hidtil har frembragt, ere: paa den ene Side Flaadens Opbrændelse, der græske Flags Valen udenfor Messenien, Jbrahims yderste Forlegenhed og Russernes Foranstaltninger til at lade deres ved Pruth sammenhobede Masser fald med deres hele Vægt paa Tyrkiet; i det Jndre derimod Handelens Ruin, Udgivternes Formerelse, Forstyrrelsen af de nye Indretninger i Begyndelsen af deres Tilværelse og Formindskelsen af den almindelige Velstand, der er saa meget mere trykkende, da man hverken kan øine den tilstrækkelige Grund til eller Maalet for de lange og besværlige Offere. Rigtigheden af denne Skildring kan Porten selv ikke miskjende. Der er ingen Tvivl om, at den jo lagde Klogskab og Storhed for Dagen i sin Modstand efter Afslutningen af Londoner Tractaten, da den endnu ligesaalidt kjendte de forenede Magters Hensigter, som den var istand til at oversee Omfanget af de til den rettede Fordringer; ligesom ogsaa, at den beundringsværdige Orden som den vidste at vedligeholde paa en Tid, hvor hele Europa ventede blodige indvortes Kampe, afgav Vidnesbyrd for det af den beherskede Folks ædle Tienkemaade og Fornægtelses. evne; men jo mere den dengang af retmæssige Grunde modsatte sig en endnu ikke beviist Nødvendighed, desto mere ubekymret kan den nu, da denne Nødvendighed er bleven klar, bydende og uundgaaelige føie sig i Samme. Porten har imidlertid havt Leilighed til at lære at kjende den Bane, hvorpaa Magterne ville see den, den har lært at skjelne mellem Ven og Fjende, og dens Mistroe kan ikke meere sætte begge i een og samme Klasse. En nøiere Overveielse af begges Hensigter maa føre Porten til Erkiendelsen, af, hvad den maae tilstaae sine Venner, for ei at sine Fiender at aftvinges end større Offere. Forholdsregler af dette Slags ere ikke en Frugt af Svaghed, men Resultatet af Jndsigt og modent Overlæg. Den store Statsmand, som udkastede den Londoner Tractat, han, hvis Tab England endnu beklager, vilde ikke det tyrkiske Riges Aftræftelse. Han saae, hvormeget Porten tabte i de øvrige Magters vilde blive nødt til at søge en fremmed og uegennyttig Hjælp som Englands. I det han ved en venskabelig Underhandling søgte at berøve en anden, der var grundet paa Skinsyge, dens Jndflydelse var hans Tractat, saa meget den end syntes at bære Spor af Vold, dog kun en Alvors og Krafts Handling, hvis Hensigt var at befrie Porten paa eengang fra Grækerkrigen og Frygten for Fremtiden, ligesom Gartneren afskjærer de Skud, der skade Stammens Vært, Strax kunde Porten vel ikke see dette klart, men det vilde næsten være utilgiveligt, dersom det endnu skulde være en Gaade for den. Den offentlige Mening i Europa har givet den græske Revolution er Sauction, der i Vigtighed opveier et meget længere Tidsrum; Londoner Tractaten har paatrykket den Netmæssighedens Stempel; disse to Omstændigheder ophæve ethvert Tilbageblik paa den forløbne Tid og aabne Banen for nye Synsmaader. Men disse Synsmaader ere samtlige for Porten, naar den i Stedet for at modsætte sig den Bevægelse, der fremkaldet en nye Tingenes Orden i Grækenland, hellere med Besindighed vil gribe ind i denne Bevægelse, og søge at lede den. Dette staaer den endnu frit for men maaskee er den Tid hvori den formaaer dette, kun at kort Varighed; thi Begivenhederne trænge paa og kunne let gjøre alle menneskelige Beregninger til Skamme. Endnu bestandig støtter Porten sig paa sin Ret. Er end Retten i Henseende til Grækerne paa dens Side saa er Factum det ikke, dette er paa Underhandlingernes Side og altid bydende i de politiske Forhold, saasnart disse have naaet en vis Grad; Handling og Ret beherskes af dem. Dette er alle Folkeslags og alle Rigers Historie. Porten kunde rigtig nok regne paa Uenighed mellem de mæglende Magter; men vilde en saadan Adskillelse vel forandre den græske Revolutions Væsen og Fremskridt, Vilde den vel ophæve de Nødvendigheder, der ere opstaaede ved en syvaarig Krig, ved Tractaten og ved den paa denne følgende Organisation, Thi selv om denne Revolution blev overladt til sig selv saa vilde den dog støtte Fortsættelsen af sin Tilværelse paa den Grundvold, hvorpaa Grækerne troe den at hvile, de den allerede staaer under den offentlige Menings Beskyttelse, saa kan den ikke meere ansees for afhængig af Politikens egenmægtige Anskuelser, og selv Uenighed mellem de Mæglende kunde kun føre til nye Forvillinger, uden at Sagens væsentlige Tilstand forandredes. Der bliver altsaa ingen skjønnere Udvetilbage for Sultanen end selv at tage den Revolution i Beskyttelse, hvis Undertrykkelse kun Egenkjærlighed og Fordom kunne vedblive. Fra det Øieblik, hvori han indvilliger denne Fordring, vil enhver Hindring forsvinde. Rolighed vil vende tilbage i Riget, Handelen vil gjenfinde den tabte Driftighed; det nye System vil følge sit Løb, bortrømme Grækenlands Forvirring og Tvedragt, og tilveiebringe en bedre Tilstand under en Fyrstes Ampicier, er veed at tilgive.