Corsaren, 1844-02-02
Theatret. "Erik Slipping" Tragedie af Oehlenschlager. Det burde forbydes at recensere en gammel berømt Digters nye Arbeider; thi ellers lader man ikke være at recensere, og naar man da skriver sin Kritik, forsynder man sig imod Pieteten. Det gjøre vi. Andre ville komme og beregne, i hvilket Forhold Oehlenschlagers nye Tragedie staaer til Verdensbevidstheden, Metaphysiken og den spekulative Logik, vi tage os derimod den Frihed at betragte, i hvilket Forhold den staaer til Folkebevidstheden , og Oehlenschlüger selv. Er det ikke ret besynderligt, at Oehlenschlager som ung fattig Student bar Ærefrygt for Historien og i sine historiske Tragedier idealiserede Historiens Dyder og Laster o: han lod dem staae urørte, de haarde, djærve Ansigtstræk, men omgav dem med Glandsen af sin Poesi, saa at de fik et blødt, duftende Skjær - medens nu Etatsraad Oehlenschlager, Commandeur af Dbr., næsten systematisk med sin Digtekunsts Vinger afvadsker sine høie Heltes Laster og paasætter dem Dydens Skjønhedsplette? Derfor turde i sin Tid Palnatoke dræbe Kong Harald med en Piil; havde det været nu, vilde Oehlenschlager ikke have tilladt det, ligesaa lidet som han nu tillader Marsk Stig at dræbe Kong Erik Glipping. Men det vilde vistnok være uretfærdigt at tilskrive en Art Hofluft hele denne Skyld, det ligger vel for en stor Deel i Dehlenschlagers elskværdige, blide Gemyt, der nu ikke længere har Ungdommens medynksløse og ustaansomme Phantasi til at hjælpe sig til at være haard og grusom, om end blot i Tanken. Derfor giør Kong Erik ikke Jomfru Ingeborg den ringeste Fortræd, derfor iler Marsk Stig tilhjælp imod Snigmorderen, og derfor døer Kong Erik som en brav Mand, medens Marsk Stig græder. At de Sammensvorne dræbe Kongen, har Oehlenschlager naturligviis, ikke kunnet forhindre - thi noget Ondt maa der ustridig gives i Verden -; men Oehlenschläger har heller ikke villet indlade sig nærmere med dem og har kun gjort dem til Vipersoner. Det er en siden "Dinas" Opførelse indtil Trivialitet gjentagen Sandhed, at Digteren ikke behøver at holde sig til Historien. Godt, men naar Digteren saaledes som her gjør Vold paa Historien, saa bliver hans historiske Tragedie i alt Fald ikke national eller, correctere talt, ikke folkelig, som Oehlenschlager i høiere Grad end nogen anden dansk Digter tidligere har været i sine Værker. Folket gjenkjender ikke denne Marsk Stig. Folkets Marsk Stig er en ganske anden dramatisk Characteer, ja en i Sandhed dramatisk Characteer, hvem den mørke Skjæbne har kaaret til sit Offer, og hvem den overvælder. Kongen krænkede hans Hustru, Marsk Stig undsagde ham, og slog ham ihjel der, hvor han traf ham - hvo vi de ikke gjøre det Samme, naar han kunde? - Kong Erik lever i Folket som en grusom, mistroisk Villystning, og det har sin hemmelige Glæde af, at der var en stærk Karl, der paa Folkets Vegne og uden at uleilige Folket dermed slog ham ihjel, og det er med en vis ubehagelig Følelse at det nu seer Oehlenschlager pynte ham ud, og var det ikke af Respect for Oehlenschliger, taalte man det heller ikke. Ja, i Grunden - hvorfor skal Tragedien. hedde ,Erik Glipping-? Hvorfor kunne Personerne ikke være Kong Jens, Marsk Niels, Jomfru Birgitte o. s. v.? Eller, hvis virkelig den historiske eller factiske Sandhed er saa ligegyldig, saa søge Regeringen at formaae Oehlenschlager til at skrive et historisk Drama, der spiller i Nutiden. Hvo veed, hvad man kunde bringe Folk til at troe derved? Vi ville strax gjøre et Forsøg i denne Genre, saasom vi netop have et særdeles passende Stof: