Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1776-11-01
(Slutningen følger.) En Fortælling. En meget riig, men tillige Gierrig Mand boede i et og fentlig Vertshuus. Han vidste ikke, hvor han skulde gjemme de mange Penge han havde samlet, for Tyve. Endelig fik han det lykkelige Jndfald, at tage et Bræt af Loftet i Stuen, og lægge Pengene inellem dobbelt Loft. Han lagde saa Guldet underst, og deroven paa en Sæl med Sølvmyndt, der i det ringeste veiede to Centner Derpaa naglede han Brettet fast igien, og var hiertelig glad over dette lykkelige Paafund. Det hendte sig, at en Kiøbmand med hans Kone og Børn drog ind i samme Vertshuus, og fik den Stue, der var lige under Skatten. Disse Folk havde ved et ulykkelig Skibbrud mistet alt, hvad de havde. Manden var Luthersk, kunde saa meget desmindre give sig tilfreds med Tabet af hans Formue, som den havde været stor, Men hans Katholske Kone trøstede ham immer med, at hun nok med sine ivrige Bønner skulde udvirke hos den hellige Bonifacius, der var hendes Patron, at han skulde hielpe hende af denne Nød Til demeere Bestyrkelse for hendes Troe, var just denne hellige Bonifacius malet paa Lærred under Loftet. Hun lagde hverken Nat eller Dag sit Paternosterbaand af Haanden, og sagde denne Helgen saa mange Latinske fordærvede Ord, at jeg troer, han skulde neppe kunde holde sig for Latter, om han havde forstaaet dem. Hun laae just en Nat paa sine Knæe og bad til sin Helgen, da hendes Mand var meget bekymret. Neppe havde hun sagt Amen, før Pengeposen med alt Guldet, der laae neden under, fald ned for hendes Fødder igiennem det Sted paa Billedet, hvor Lommen skulde være paa Kiolen. Min Gud, hvad er det, raabte Manden forskrækket, Det er Penge min kjære Mand, en stor Pose Penge, som den hellige Bonifacius har foræret os. Nu er vi paa eengang ude af vor Nød. Seer J nu, at eders Vantroe, maae staae til skamme, Ak den gode Bonefacius. See eengang, Pengene har revet ham Lommen i stykker. Derpaa hentede hun en Stie, krøb op til Loftet, og syede Helgenens Kiol sammen igien med Guldtraad, hvorved hun uden Ophold kyste ham, og takkede ham for hans beviiste Velgierning. Manden blev saa rørt over dette Underverk, at han græd af Glæde, og sagde Nu seer jeg min kjære Kone, at den Katholske Guds=Dyrkelse er den sande: Vi vil i Morgen tidlig reise herfra, og tage Extra=Post, for at komme snart til Rom, hvor jeg offentlig vil bekiende mig til den Katholske Guds=Dyrkelse, og derved leve og døe Konen blev dobbelt glad ved denne Efterretning. Hun omfavnede hendes Mand gandske henrykt, og de reiste meget tidlig afsted. Den gamle Gier var denne Nat meget slet, og ved det han sov i et afsides Kammer, hørte han intet af Faldet. Hans Sønner derimod, som hørte det falde, vare overmaade glade og sagde til hinanden, give kuns Agt, vor Fader kommer vist ikke op denne Gang; thi der høres altid et Fald i vort Huus, naar der døer nogen i Familien. Faderen var virkelig meget slet, og lod sine Sønner, komme til sig. Mine Børn, sagde han, jeg døer, og efterlader eder en anseelig Rigdom, hvoraf J kan leve i Verden, som ærlige Folk, om J holder saa got Huus som ieg Jeg har lagt den i min Daaligstue, oven over det mitterste Bret imellem Lofterne. Der er hundrede Tusinde Rixdaler i Guld foruden Sølvmynt. Derpaa drog han et dybt Suk og døde. Han var endnu ey bleven kold, for man gik overmaade glad hen, at brekke Brettet op. Men hvor stor var deres Forundring, da De i Steden for Pengene, blev den hellige Bonifacinsses flikkede Kiol vaer. Du godt Gud, raabte de, den hellige Bonifacins har frastiaalet os vore Penge, saa gaaer det med Helgene, og i Hidsigheden rev de den gode Bonifacius i tusinde Støkker. See eengang, sagde den Ene, hvortil han har brugt vor Fe ders Penge. Han har kjøbt sig Guldtraad derfor, og besat sin Kiol med. Skikker det sig vel for saadan gammel Mand, At stile Pengene fra Folk, for at giøre Stads. Vi vil derfor fast beslutte, aldrig meere at tilbede nogen Helgen, men gaae over til den Lutherske Gudsdyrkelse. Taget af Krugers Drømme, som sælges her paa Contoiret for 5 Mk.