Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1809-09-02
Et Land kan ikke undvære Handel og Manufacturer, thi disse tilveiebringe en stor og hastig Afsætning af Landets raa Producter, og derved gives Opmuntring til videre Forbedring. Af den Velstand og Formue, Jndbyggerne i Kjøbstæderne derved erhverver sig, hoster Oplandet altid Fordeel, da disse er allene sætte Penge i Omløb men tillige jævnlig concurrere med Landmanden i Jordkjøb, naar noget er til Salg. Desuden er der et naturligt Formaal hos Kjøbstædborgeren, fornemmelig af den velhavende Classe, at han mod sit Livs Aften ønsker at aande friere, og henleve sine Dage i Naturens Skjød, fri for det Trællende, som Contoirets og Ladens Spoler medføre, og tillige for at befri en Deel af sin Formue, ved at sætte den i en Landeiendom, fra det Tilfældige, som Handelens Gang medfører. Disse Folk ere sædvanligen meget brugbare Landmænd, og kunne gavne meget i deres Kreds. Hos en Kjøbmand er mere Omløb, og han er mere vant til at tænke end Landmanden. Kjøbmanden er vant til at anbringe sine Penge i et fordeelagtigt Anlæg, i Stedet for at Jordgodseieren sætter sit Overskud paa Rente. Den ene seer ofte sine Penge at gaae bort, og at komme tilbage med Gevinst, naar den anden er bange for at sætte sine i Omløb, af Frygt for, at de ei skulle komme tilbage. Deres forskjellige Livs Syssel har en bestemt Jndflydelse paa deres Caracterer. Kjøbmanden er dristig, men Landmanden frygtsom. Den ene er ikke bange for at sætte en stor Capital i sin Jords Forbedring, da han deraf siden venter sig en passende Fordeel. Den anden tør sjelden anvende en Capital, om han endog har den. Gjør han nogen Forbedring, saa skeer det almindelig ikke med hans Capital, men paa bondeviis, med det, han kan spare fra hans aarlige Jndtægt. Desuden gjør Vanen til Orden, Huusholdning og Agtsomhed, hvortil Handelsvæsenet naturligviis danner en Kjøbmand, ham mere skikket og mere fyrig til at udføre et Anlæg til Forbedring med Fordeel og Fremgang. Den sædvanlige formuende Jorddrot forøder sit Overskud i landsby agtig Gjestfrihed hjemme, da han ikke kjender andre Livets Glæder; den ved Reiser og Handel dannede Jorddrot nyder Livet paa en liberal Maade, og Konstnere og Haandværkere leve ved ham. Den Handlende bør ei lade sig afskrække fra Landbrug, af Mangel paa Erfaring; hans øvede dømmekraft og Bogholderaand er mere værd, end den practiske Jorddyrkers Routine; han bør ei lade sig afskrække ved de færre PC. Jordbruget mod Handelen afgiver, thi en Landeiendoms Værd og Revenner fordobler sig i meget korte Perioder fra 10 til 18 Aar; – og endelig er det den sikkreste Maade at give sin Papiir=Formue nominal Værd at sætte den i Jordgods. Disse Jdeer skulle lede til at vise, at de Danske Stater have i den afdøde Konges Regjering vundet mere ved at elske Fred, end om de, ledsagede af Seire, havde udvidet deres Grændser; de skulde endvidere vise, at hvor god Befolkningen er, er den dog langt under det, den burde være efter Landets Beskaffenhed og Beliggenhed. Et Lands Styrke og Vel bestaaer ei i et stort Areal, men i en concentreret Befolkning; begge Deele, saavel Velstand som Befolkning, befordres allene ved borgerlig Frihed. Af al Slags Handel er den indenrigske den fordeelagtigste; den klæder og føder hele Nationer og opvækker ikke Nabonationernes Misundelse. Manufacturvæsenet er en Frugt af indere Velstand og større Befolkning, og kan ikke finde Sted, eller faae Fasthed, førend hiin er grundet. Ved Vareomsætning beriger den Handlende sig, træt af Contoirlivet, er det nyttigt for ham selv, og Staten, at han vender tilbage til Naturen, for at nyde og sikkre i en Landeiendom en Deel af sin erhvervede Formue.