Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1844-11-12
Med Hensyn til det kgl. danske Cancellies seneste, til Kjøbenhavns Politidirecteur stilede Skrivelse angaaende Trykkefrihedsselskabet, hedder det i "Fædrelandet: "Det kgl. danske Cancelli, der som bekjendt i Hs. Exc. Ørsteds Fraværelse, bestaaer af Hs. Excellence Stemann, Conferenceraad Lange og Statsraaderne Bentzen og Holm, har anseet det for aldeles nødvendig" at udstede ovenstaaende Truselsbrev imod et Selskab, som tæller flere tusinde Medlemmer, hvoriblandt Landets meest anseete Mænd, et Selskab, hvis Virksomhed ved flere Leiligheder af den øverste Magt i Staten er anerkjendt som lovlig; et Selskab, som Christian den Ottende ved sin Thronbestigelse tilsagde, sin kongelige Naade og Hyldest", ja for hvilket Hs. Majestæt har viist en saa levende Jnteresse, at Allerhøistsamme har opfyldt de Betingelser, som Selskabet ellers fordrer af Andre, der ønske for bestandig at være dets Medlemmer. Dette Budskab vil blive modtaget med Forbauselse og Sorg rundt og i Landet. Man vil finde det mere end tvivlsomt, at det skal afhænge af de fire nævnte Cancelliherrers Forgodtbefindende at ophæve et lovligt Selskab, der intet ulovligt har foretaget, og Man vil i dette Skridt med Grund see et nyt faretruende Angreb paa den Associationsfrihed, som vi have troet at være i Besiddelse af, men som Studentersamfundet, Skandinaviske Samfund og nu ogsaa Trykkefrihedsselskabets Historie snart maa have overbeviist os om kun er en Jllusion, der forsvinder, naar der gjøres Brug af den. Vi skulle ikke idag nærmere gaae ind paa en Drøftelse af dette mærkværdige Cancelli-Brev, men kunne dog ikke undlade at gjøre opmærksom paa den Synderlighed, at Forfatterne paa en høist forunderlig Maade enten udelukke Trykkefriheds-Anliggender, som de dog upaatvivlelig maae henregne til de Gjenstande, der henhøre under et Trykkefrihedsselskabs Formaal, fra "Lovgivnings og Regjeringsanliggender, eller ogsaa allerede nu i Strid med deres egne Præmisser ved Conclusionen have ophævet Trykkefrihedsselskabet, da dette umuligt kan vedblive at bestaae uden at beskjæftige sig med Trykkefriheden." Det hedder i Dannevirke". "Det tydske Forbund kan med sine mange dyngstiske Huse, deriblandt flere udenfor Forbundet, aldrig blive noget Statsele, og derer ingen Grund til, til stor Hindring for den saa bydende Ordning af Statseenheden, nu at forberede Holsteen og Lauenborg paa nogen Jndlemmelse i et tydsk Rige. De Baand, som, foruden Nationaliteten, hvilke Slesvig for en Deel have tilfælleds, uden i Statshenseende derfor at respekteres, knytte Holsteen til Tydskland, ere kun svage, og der kan ofte forløbe hele Aar. uden der spores Rørelser deraf. Af en ganske anden Styrke er Baandet til Danmark, og daterer sig fra 1806. At den danske Regjering skulde, for at sikkre sig for Følgen af de skandinaviske Sympathier, med hele Staten meer og meer ville nærme sig det tydske Forbund, er urimeligt, idet disse Sympathier langt lettere vilde tilfredsstilles ved en skandinavisk Toldforening, der alene af materiel Henseende, ogsaa for Holsteens Velfærds Skyld, omsider vil vække Regjeringens Opmærksomhed. Holsteen med sin Jernbane og det opblomstrende Kiel vil snart lære, hvor vigtigt det er, at hvile ved Danmarks og det øvrige Skandinaviens Barm. Det ligger i Regjeringens Magt, ved et Par Ord, at udtale sig om Tronarvefølgen; saa har Slesvigholstenismen mistet sin Rod og visner hen; de materielle Spørgsmaal komme i Vælten - og Alt faaer et nyt Udseende."- Om det i denne Avis af 31 Octbr. omtalte Mord paa Gaardmand Niels Bækmand i Sortsøe meddeler Loll. Falst. A. "Det var paa Grund af nogle Yttringer, som Niels Bækmands Tjenestekarl Hans Nielsen havde ladet falde ved sine senere Besøg i Nykjøbing, at Politiet fattede Mistanke til ham og lod ham arrestere. Efter omtrent 8 Dages Arrest lykkedes det Fuldmægtig Wilcken at bringe den Bekjendelse ud af ham, at Niels Bækmands Kone havde dræbt sin Mand ved, medens han sov, at slaae ham med en Hammer i Tindingen, samt at han selv (Karlen) havde været hende behjælpelig med at nedgrave Liget i en Lade. Efter denne Tilstaaelse tog Wilcken endnu samme Dag til Sortsøe, hvor han i Vidners Overværelse lod Liget opgrave af Laden, hvor det fandtes i meget forraadnet Tilstand, og med et sort Tørklæde fast bundet for Næse og Mund. Niels Bækmands Kone var paa et Besog paa Møen; men da hun om Aftenen kom hjem, yttrede hun kun Tilfredshed over at Liget var funden, og bad indstændigen om, endnu engang at maatte see sin Mand. Hun fandt sig med megen Rolighed i at blive transporteret til Arresten, men da Wilcken befalede at lægge de sværeste Lænker paa hende, sagde hun, at førend hun vilde have Jern paa, vilde hun hellere bekjende Alt. Hendes Udsagn stemmer i det Væsentlige overeens med Karlen. Hun forklarede, at hun holdt af denne og kunde ikke leve uden ham, at hendes Mand var paa Grund heraf bleven hende utaalelig, og at hun derfor havde besluttet at dræbe ham. Karlen havde ikke taget nogen egentlig Deel i Mordet og var først kommen Konen til Hjælp, da hun raabte til ham, der stod paa Luur i Døren, at nu var det forbi, nu kunde han komme. Om Manden var død strax af Hammerslagene eller om han endnu levede, da de bare ham ned i Kjælderen, (hvor de foreløbig gjemte Liget den første Nat), er nok ikke ganske afgjort. Dog skal Karlen have forklaret, at da de bare Manden ned i Kjælderen, kom han til sin Bevidsthed og spurgte: " hvorfor gjør J dog dette imod mig?" - hvortil Karlen svarede: fordi Du har anklaget mig for Uskyldighed." Frederiksborg Amtstid. siger: "Det kan - skriver Man os ganske nylig til fra Stevns-Egnen - muligen interessere Dem at høre, at her nede findes Byer, hvor Man nu holder Vagt paa Gaden hver Nat, da 4 Kulsviere have forladt deres berygtede Hjemstand, for at give Gjæsteroller paa denne Kant af Sjælland. En af disse - han er nok fra Neiede (Anders Jensen) - blev greben i en nærliggende Kro, undløb, blev atter fangen inde i en Skov og derpaa ført til Storehedinge, hvor Man passede saa godt paa ham, at han brød ud og nu formodes at ville fuldføre den Hævn, med hvilken han har truet en ung Mand i den Kro, hvorhan først attraperedes. Til dette Bidrag til Historien, om Kulsviernes Bedrifter ude og hjemme kunne vi føie følgende seneste Kieltringe-Chronik herfra Egnen. Farum er skeet Jndbrud og bortstiaalet en Deel Effer ter, som Dagen efter fandtes skjulte i en Stak 1 1/2 Miil fra Gierningsstedet. Sidste Løverdag om Aftenen Kl. 67 blev begaaet Tyverie hos en Familie, som boer her paa Slottet, og Natten mellem afvigte Tirsdag og Onsdag forsøgtes Jndbrud gjennem et Vindue i den ber værende kgl. Amtstue, hvilket dog mislykkedes, da Man i Tide gjorde Anskrig. - Saameget vides, men vidstes Alt, saa vilde rimeligviis hvert Døgn have sin Tyvehistorie at opvise. Overretsprokurator, Krigsraad Deigaard finder sig smertelig beføiet til at bekjendtgjøre, at han ved Viborg Stiftamts Bevilling er bleven separeret i Henseende til Bord og Seng fra sin Kone. (Rand. A.)