JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Almuevennen, 1842-12-07
Taksigelse til Provst Plesner, fra samtlige Huusmænd paa Kirstineberg, og Vennerslund Gods. "Vi undertegnede Huusmænd paa Kirstineberg og Vennerslund Gods paa Falster under Tingsted, Sogn ere af Aviserne blevne bekjendte med de ædle og sande Ord, som Deres Højærværdighed flere Gange har fremført i den sidste Roeskildske Stænderforsamling til Bedste for den ulykkelige forarmede Stand, hvortil vi høre, og det er os derfor en Trang at sende Dem denne Skrivelse for at bevidne Dem vor inderligste Taknemmelighed for det christelige Sind og den mandige Fasthed, hvormed De har røgtet Deres vigtige Kald. Vi vide meget vel, at Deres Høiærværdighed kun har fulgt Deres Samvittighed og ikke bryder dem om anden Løn end dens bifald; men da Nogle af os læste den Beskyldning, som var gjort imod Dem, at De skulde have fornærmet Nationen og Kongen ved at tale den rene Sandhed om de stakkels Huusmænds ulykkelige Forfatning, besluttede vi at tolke Dem vor Tak, for at De og Enhver, som ved at tale i Stændersalen eller skrive i Bladene have viist samme Medlidenhed og Sandhedskjærlighed, kunde vide, at vi simple Huusmænd ogsaa lægge Mærke til, hvad der bliver sagt og skrevet, og vide at bedømme det Gode og det Onde efter Fortjeneste. Det er ikke Deres Højærværdigheds Skyld, at Stænderne ikke fattede nogen gunstig Beslutning for os, men vi troe, at Deres herlige Ord ville have stor Jndflydelse paa de Betænkninger, som Sogneforstanderskaberne og Amtsraadenne ville komme til at afgive om vor Tilstand, og at vor gode Konge omsider vil forbedre vor Forfatning, da han i sin Viisdom vil see, at Deres Højærværdighed har fremstillet vore – Vi Vilkaar saaledes, som de i Virkeligheden ere. bede Gud længe at bevare Deres Høiærværdighed og at forunde Dem den Glæde, at see gode Frugter af Deres ædle Bestræbelser for Deres ulykkelige Medborgere." Af dette Blad udgaaer et Nummer om Ugen, som betales med 2, 4 sk. hvert Qvartal. Ligeledes udgaaer i Forbindelse hermed: "Kjøbenhavns Amts Landcommunal-Tidende, der leveres Amtets Landbeboere uden nogen forhøiet Betaling hvorimod de af Bladets øvrige Abonnentere, som ogsaa ønske at erholde denne Tidende, betaler samme med qvartaliter. Man tegner sig for Bladet, hos samtlige Boghandlere i Provindserne, og i Kjøbenhavn hos Redacteuren, Klædeboderne Nr. 101, 2den Sal over Gaarden, hvor Bidrag til Bladet ogsaa indsendes.
Almuevennen, 1842-12-14
Nr. 50. Mimuevennen. eller: Belysning af Fortid og Uutid for den danse Almue, udgivet af M. Sørensen og J. A. Hansen. Onsdagen den 14de December. Ansvarhavende Redacteur. J. A. Hansen, forhen Borger i Fredericia. Trykt hos J. C. F. Græbe. Det danske Sprog i Slesvig.
Almuevennen, 1842-12-14
J den jydske Stænderforsamling indkom Justitsraad With med Forslag til at indgive en Adresse tilKongen i den Anledning, og Forsamlingen besluttede at dette Forslag skulde foretages fremfor alle de øvrige Sager der stod for Tuur. Under Forhandlingerne herom var det at en dansk Mand kaldte den slesvigske Præsidents Forhold imod Lorenzen sindig og forstandig, og yttrede, at Forsamlingen maatte finde det uværdigt at understøtte et saadant Forhold, som det der er brugt af Lorenzen, men, visselig! disse Ord have fundet deres velfortjente Dom. Blodet er steget i Kinderne paa hver dansk Mand der har læst dem, med dyb og retfærdig Beklagelse ere de blevne afviiste, og i denne Mands, dansk Statsminister, dansk Generalprokureur og dansk Commissarius, Anders Sandøe Ørsteds berømmelige Eftermæle, vil hine Ord stedse være et af de mørke og beklagelige Punkter, der bære Vidne om den store og høibegavede Aands Svagheder. Vi haabe nu at den jydske Forsamling med frimodig Diervhed vil udtale sig for Kongen omdenne saa høist vigtige Sag, og dernæst vente vi med Vished, at Folket vil vide at lægge for Dagen, at det har opfattet den store Betydning af, hvad det vil sige at see sit Sprog og sin Nationalitet forhaanet og traadt i Støvet. En Comitee har dannet sig, Jndbydelser, blive udsendte til hele Landets Egne, om at alle de der ønske Sprog og Nationalitet hævdet og bevaret hvor det endnu findes i Slesvig, vilde offre hver 1 Rbmk. til dette Øiemed, og derved vise, at det ikke er en ligegyldig, en flygtig opblussende Følelse, men et varmt og inderligt Ønske der besiæler dem. Her er Leilighed til at vise sin Kjærlighed til Fædreland og Moders det er den rette Statsgjeldsafbetaling, der vil Frugt længe efter at hiin anden er hensiunken tjent Glemsel. Af dette Blad udgaaer et Nummer om Ugen, som betales med 2 a 4 sk. hvert Qvartal. Ligeledes udgaaer i Forbindelse herme: "Kjøbenhavns Amts Landcommunal tidende", der leveres Amtets Landbeboere uden nogen forhøiet Betaling, hvorimod de af Bladets øvrige Abonnentere, som ogsaa ønske at erholde denne Tidende, betaler samme med 1 qvartaler. Man tegner sig for Bladet, hos samtlige Boghandlere i Provindserne, og i Kjøbenhavn hos Redacteuren, Klædeboderne Nr. 101, 2den Sal over Gaarden, hvor Bidrag til Bladet ogsaa indsendes.
Almuevennen, 1842-12-21
Nr. 51. Almuevennen eller Belysning at Fortid og Uutid for den danske Almue, udgivet af N. Sørensen og J. A. Hansen. Onsdagen den 21de December. Ansvarhavende Redacteur. J. A. Hansen, forhen Borger i Fredericia. Trykt hos J. C. F. Græbe.
Almuevennen, 1842-12-21
Den slesvigske Deputerede Peder Hjort Lorenzens Klage til Kongen. "Min allernaadigste Konge! Jeg seer mig nødsaget til at tye til Deres Majestæt selv, for at anraabe om Beskyttelse imod den Vold, man øver imod mig i den slesvigske Stænderforsamling, thi Deres Majestæts Commissarius har negtet mig den.
Almuevennen, 1842-12-21
Det, som har vakt Forsamlingens Vrede imod mig, er, som Stændertidenden tydelig udviser, min Bestræbelse at forsvare Statens Enhed imod dem, der ville opløse Riget og deraf danne to forskjellige Stater, og da jeg er vedbleven at opponere imod alle de Forslag og Amendements, som efterhaanden stilledes for at befordre dette Maal, er deres Harme imod mig gaaet saavidt, at man i Forsamlingen har kaldt mig en Landsforræder, og at Præsidenten har befalet mig at tie, da jeg herpaa vilde tage til Orde. Jeg besluttede da at tale Dansk i Forsamlingen, ikke af Trods eller for at drille, men ene og alene for i Gierningen at vise mine nordslesvigske Landsmænd, at jeg ikke deelte Forsamlingens Had og Haan imod deres Nationalitet, og at jeg afskyede Forfølgelsen imod deres Modersmaal. Jeg erklærede da denne min Beslutning i Forsamlingen den 11te d. M., og forlangte, at mit danske Foredrag skulde paa Dansk føres til Protocols. Deres Majestæts Commissarius, erklærede, at han ikke forstod min danske Tale, og Secretairerne, at de i saa Tilfælde ei vilde underskrive Protocollerne. Jeg vedblev mit Forlangende, men blev af Præsidenten forbuden at foredrage de Grunde, som bevægede mig til dette Skridt, og saaledes endtes Forsamlingen uden egentligt Resultat. Den 12te og 13de var ingen Forsamling, og den 14de afgav jeg til Præsidenten en Proposition paa Danske "at aller"underdanigst anmode Deres Majestæt om, at ville drage allernaadigst Opforg for, at kun saadanne "Mænd blive udnæ. til Forsamlingens Embedsmænd, som besidde megen Færdighed i det danske Sprog, at de tilfulde forstaae et dansk Foredrag og formaae at føre samme til Protocollen." Men Præsidiet negtede selv at ville forelægge Forsamlingen den, fordi den var skreven paa Dansk." Striden om min Beføielse til at tale Dansk begyndte igjen. Flere forlangte, at Præsidenten skulde aldeles forbyde mig at tale baade Dansk og Tydsk, men denne tilstod, at han ingen Ret havde til at forbyde dansk Tale i Forsamlingen, derimod tilstedede han ei, at dansk Tale indførtes i Protocollerne, førend Hans Majestæt udtrykkeligen havde tilladt det. Den 15de holdtes ingen Forsamling; men den 16de gik Præsidenten og Forsamlingen endnu et Skridt videre, idet Præsidenten befalede mig at tie, hvis jeg ei vilde tale Tydsk. Jeg forlangte, som Folkerepræsentant, Deres Majestæts Commissarius's Beskyttelse imod denne vilkaarlige og voldsomme Behandling; men Hr. Commissarius tang aldeles stille, og Præsidenten befalede mig at forlade Salen. Jeg forsikrede, kun at ville vige for physisk Vold, og Præsidenten erklærede, et at ville anvende denne idag, men at ville sørge for, at jeg siden ved physisk Tvang formeentes Jndgang, til Salen. Hermed hævedes Forsamlingen. En Time herefter blev jeg ved en Haandbillet indbuden til den kongl. Commissarius, hvor jeg strax mødte. Hr. Commissarius truede først med, at ville reqvirere Politiets Hielp for at forhindre min Adgang til Stændersalen, Præsidenten indfandt sig kort derefter. Begge trængte nu ind paa mig, at afstaae fra mit Forsæt, fordi det vilde være Deres Majestæt ubehageligt, dersom der skulde opstaae offentlig Scandal.
Almuevennen, 1842-12-21
J Betragtning heraf indgik jeg en foreløbig Stilstand med Commissarius og Præsidenten, at jeg skulde overvære Forsamlingen, men afholde mig fra al dansk Tale, indtil Deres Majestæts allernaadigste Bestemmelse indløb.
Almuevennen, 1842-12-21
Næste Morgen, den 17de, gjorde Hr. Commissarius og Præsidenten nye Betingelser for min Jndtrædelse i Stændersalen, og da jeg for min Æres Skyld ikke vilde og kunde samtykke deri, blev Dagens berammede Stændermøde afsagt, og da der kort efter denne Underhandlings Standsning endnu tilføiedes mig flere Krænkelser, saa begav jeg mig, ledsaget af mine Colleger, Thingsskriver Jepsen fra Rinkenis og Gaardeler Nis Lorenzen fra Lilholdt til Regjeringspræsidenten, for at anraabe hans Beskyttelse for Vold imod min Person; men han negtede den aldeles. Senere hen paa Aftenen optoges Forhandlingerne igjen paa Hr. Commissarius's og Præsidentens indstændige Begjæring, og jeg fandt mig foranlediget til at gjøre Ende paa den for os Alle pinagtige Stilling ved at indgaae den ved første Mægling fremkaldte Forening om min Jndtrædelse i Stændersalen. Jgaar, den 18de, har jeg nu været tilstede i Forsamlingen, uden at blive insulteret, men ogsaa uden at tale. Saaledes er min Stilling, og jeg har kun tilbage ved Foden af den Kongelige Throne at søge den Beskyttelse, som Deres Majestæt aldrig negter nogen af Deres troe Undersaatter. Jeg har den fuldkomneste Ret paa min Side; jeg har ikke gjort en eneste Ting, ikke sagt et eneste Ord, som kunde krænke Forsamlingen eller noget Medlem af samme, medens jeg er bleven overøst med hadefulde og fornærmelige Jnsinuationer, hvilket man saa meget lettere tillod sig imod mig, fordi jeg paa en Maade stod ene, da de fleste af Nordslesvigerne tilfældigviis vare i deres Hjem, og først nu ere vendte tilbage. Skjøndt jeg har erklæret Deres Majestæts Commissarius, "at jeg ikke vilde respectere Forsamlingen som lovgivende, førende Deres Majestæt frivillig indrømmede den en saadan Magt, og at jeg, skjøndt constitutionel sindet, dog protesterede imod al Tvang, som man vilde paalægge min Herre og Konge, saa har han dog villet overlade til Forsamlingen, paa en tumultuarisk Maade ved Skrig og Skraal (zur Ordnung, zur Ordnung, heraus, heraus) at give Lov, om der tør tales Dansk i Forsamlingen eller ikke. Den Krænkelse og Vold, der er vederfaret mig, har jeg ikke lidt som privat Mand, men som Folkets Repræsentant, det samme Folk, som fra flere Sider har opfordret dets Repræsentanter til at tale deres Modersmaal i Forsamlingen, og derfor anraaber jeg i Folkets Navn, hvis naturlige Rettigheder man dybt har krænket, at Deres Majestæt allernaadigst vil tillade, at det halve Hertugdømmes Modersmaal nyder samme Ret i den slesvigske Stænderforsamling som det andet Halves. Det vilde være et Tordenslag for det nordslesvigske Folk, om Deres Majestæt i dette Øieblik vilde drage den beskyttende Haand bort, som hidtil har været deres Skjold imod Undertrykkelse. Slesvig den 19de Novbr. 1812.
Almuevennen, 1842-12-21
J dybeste Underdanighed Peter Hjort Lorenzen, Deputeret for 5te Kjøbstad-Valgdistrict.
Almuevennen, 1842-12-21
Sogneforstanderskaberne og Huusmandssagen. Hvo som fortrykker den Ringe, forhaaner den som skabte ham; men hvo som forbarmer sig over den Fattige, ærer den, som skabte ham. Ordspr. 14 C. 31. v.
Almuevennen, 1842-12-21
Det maa vist vække mange og alvorlige Betragtninger hos enhver tænkende Læser af Bondestanden, naar han deels igjennem Stændertidenden for indeværende Aar, og deels igjennem de offentlige Blade seer, hvorledes de naadige Godsherskaber eller Adelsherrer har viist et saa vakkert Sammenhold, til at holde paa alle de Rettigheder og Herligheder som deres Forfædre for flere Aarhundreder tilbage, paa mange Maader, har vidst at anmasse sig over Bondestanden, hvilken har været, og endnu paa mange Steder bliver værre behandlet end Negerslaverne i Vestindien; thi disse maae Slaveierne dog sørge for Ophold og Klæder til, og forsørge og ernære de syge og gamle Slaver, men ingen af Delene har Godseieren her med at bestille, eller er forpligtet til; han kan blot, naar han under et heelt Læs af Fæsteforpligtelser, som Vonden eller Huusmanden neppe kan bære fra Skriverstuen, som han har bebyrdet dem med, og deres Kræfter er udtæret, længe førend de efter Naturens Orden burde være det, for at opfylde alle de Vilkaar han (Gods herren) har paalagt dem – vælte dem paa Fattigvæsenet, for at faae andre ind, der gaaer samme Skjæbne imøde. – Naar han kjøber en Herregaard og Gods, faaer han jo naturligviis Bønder og Huusmænd i samme Kjøb, og det er jo vel ogsaa meest for de sidste han kjøber Godset; og formodentlig ogsaa fordi han kan blive kaldt naadige Herre, omendskjøndt Naaden han udviser paa mange Steder vist sjælden eller aldrig mærkes, af dem der maae beære ham med denne Tittel, men derimod Mishandlinger, Herskesyge, Stolthed og Udsugelser ofte føles hver Dag, ja hvert Øieblik, af hans Undergivne, og ikke allene af dem, der for at faae Tag over Hovedet, har været nødsaget til at underkaste sig disse Naadesbeviisninger maae alvorlig føle dem, men ogsaa deres Børn maae blive deelagtig deri, hvilket har den fordærveligste Jndvirkning paa disses physiske og moralske Forædling; det har vi daglig de øiensynligste Exempler paa, og der vil efterhaanden blive mange flere. Det er derfor at jeg staaer i den Formening at Sogneforstanderne som ikke alle, saa dog maaskee nogle af Bondestanden, hvis deres Betænkning bliver at indhente over Huusmandsclassens Kaar, kunne behøve nogle bemærkninger som de alvorlig kunne tænke over, førend de blive opfordret at afgive deres Betænkninger derover. – Det være langt fra, at jeg som en uoplyst Fæstehuusmand vil tænke paa, eller give mig Mine af at ville foreskrive eller lære saamange agtværdige og oplyste Mænd af Bondestanden, som der findes i Sogneforstanderskaberne, Noget; Nei, dertil føler jeg mine Kundskaber meget for indskrænkede, men da jeg nu i nogle Aar, adskillige Gange har ladet Artikler indrykke i de offentlige Blade, som jeg efter min simple Fornuft har anseet for at være til Bondestandens Vel, saa haaber jeg, at ikke alle af Bondestanden optager disse bemærkninger med Misfornøielse; det er derfor i denne Hensigt og med denne Overbeviisning at jeg offentlig fremkommer med disse Bemærkninger.
Almuevennen, 1842-12-21
Cancelli-Resolutioner, betræffende Communalvæsenet paa Landet.
Almuevennen, 1842-12-21
1. Foranlediget af en Forespørgsel fra et Sogneforstanderskab angaaende hvorvidt det, naar Steenkister paa de mindre Biveie skulle opføres, kan være Forstanderskabet tilladt at accordere om disses Opførelse, uden at afholde Licitation, og selv at syne Arbeidet, saa at ingen afhjemlede Synsforretninger ere nødvendige, uden i de Tilfælde, at det ikke anseer Arbeidet for forsvarligt, havde vedkommende Amtsraad, saavel med Hensyn til det omhandlede Tilfælde, som med Hensyn til Sprøiters Anskaffelse og andre deslige Foranstaltninger, som ere forbundne med Bekostning for Communen, i en Skrivelse til Cancelliet forespurgt, hvorvidt Sogneforstanderskabets Myndighed strækker sig til for Communens Regning at lade saadant udføre eller anskaffe. Amtsraadet havde i sin Skrivelse yttret, at det formeentlig, naar Overslaget til de fornødne Udgifter, ifølge Anordag, af 13de August 1841 § 15, forfattes saaledes, at det viser, til hvilke Foranstaltninger Udgiften er nødvendig, og ingen Klage, efterat Overslaget har været henlagt, til Eftersyn, derover har været ført, maa antages, at saadanne Foranstaltninger kunne føies uden videre Approbation, og at Amtsraadets eller i alt Fald vedkommende Collegii Resolution kun kan ansees fornøden, naar Nogen af Beboerne fremkommer med Erindringer derimod. Derhos formeente Amtsraadet, at Sogneforstanderskabet maa være bemyndiget til at slutte Accord om deslige Arbeiders Udførelse, naar dette maatte ansees for hensigtsmæssigst, og til selv at syne og bedømme det fuldførte Arbeide, Alt dog under Forudsætning af at ingen af Forstanderskabet selv er Entrepreneur eller har Deel i Entreprisen. Gjensvar paa den fremsatte Forespørgsel har Cancelliet under 1ste Septbr. tilskrevet Amtmanden, at Collegiet, hvad de omspurgte Steenkisters Opførelse paa de mindre Viveie angaaer, maa bifalde Amtsraadets foranførte Anskuelse, idet man antager den omhandlede Myndighed at være hjemlet Sogneforstanderskabet ved Frong. af 13 August 1811 § 17, under den Forudsætning, at Politimesteren er enig med Forstanderskabet med Hensyn til den af samme føiede Foranstaltning. 2. En Virkedommer havde for Cancelliet besværet sig over, at et Sogneforstanderskab i den ham underliggende Jurisdiction havde nægtet, paa hans Forlangende at meddele Afskrifter af Forhandlingsprotocollens Jndhold, hvilket han i Henhold til Anordningen af 13 Aug. 1811 § 2 ansaae sig berettiget til at fordre. – J Anledning heraf anmodede Collegiet ved Skrivelse af 30 Septbr. Amtmanden om at tilkjendegive Spørgeren, at det af ham paaberaabte Lovbud ikke hjemler nogen Ret for ham til at fordre eller Forpligtelse for Sogneforstanderskabet til at meddele ham Afskrifter af Forhandlingsprotocollen, men at det ene paaligger Sogneforstanderskabet i Sager, hvori dette anseer hans Medvirkning nødvendig, at meddele ham de Oplysninger som ere fornødne, forat han kan fremsende sine Tanker over samme.
Almuevennen, 1842-12-21
3. Ved Cancelliskrivelse af 11te Octbr. har Collegiet yttret, at da Politimesteren, naar Vanskeligheder møde ved at tilveiebringe godt Gruus og imod billig Godtgjørelse, i Analogie af Bestemmelsen i Frongaf 29de Septbr. f. A. § 5 maa antages at burde henvende sig til Sogneforstanderskabet, for ved Hjelp af dettes Kjendskab til Sognedistrictets Localiteter og Beboere at komme til Kundskab om, hvor tjenligt Gruus kunde findes, og at erholde dette uden formelig Taxation og de dermed forbundne Omkostninger ved Overeenskomst med vedkommende Jordbrugeenten uden eller imod en billig Godtgjørelse, saa maa Sogneforstanderskabet ansees forpligtet til, til Bedste for Sognecommunerne, hvis Tarv det paaligger det at paasee, at yde Politimesteren Assistence i bemeldte Henseende.
Almuevennen, 1842-12-21
Kjøbenhavns Torvepriser. Løverdagen d. 17de December. Hvede, . . . pr. Td. 5 -sass. Rug, Byg, 2radet, . . 3 – - 8 - 3 – 2 - - radet, 2 5 - - - 3 – 12 - Havre. . . . . 2 –3. - - a 3 – . Ærter, gule 3 – 5 - 8 - a 4 –2 - graae 4 – 2 - - - 4 –4 – Kartofler, . . . . . 13. - - a 2–2 - - - Smør, . . . Fog. 13 – 3 – - - a 15 – -. pr. - - 1 –7 a 1 – 11 Flesk, røget, . . pr. Li 15 - - - 12 – . - grønsaltet . . . 1–2 - 8 - a 1 –4 – 4 – Æg. . pr. Snees - 2 - 4 - - 2 - 6 - Bøgebrænde, et Bondelæs 3 – 3 – a 4 – 3 - : - Torv, . . . dito Talg, . . . . pr. Lü 15 – - - a 15 – 8 – Af dette Blad udgaaer eet Nummer om Ugen, som betales med 24 s. hvert Qvartal. Ligeledes udgaaer i Forbindelse hermed: "Kjøbenhavns Amts Landcommunal-Tidende", der leveres Amtets Landbeboere uden nogen forhøiet Betaling, hvorimod de af Bladets øvrige Abonnentere, som ogsaa ønske at erholde denne Tidende, betaler samme med qvartaliter. Man tegner sig for Bladet, hos samtlige Boghandlere i Provindserne, og i Kjøbenhavn hos Redacteuren, Klædeboderne Nr. 101, 2den Sal over Gaarden, hvor Bidrag til Bladet ogsaa indsendes.
Almuevennen, 1842-12-28
Nr. 52. Almuevennen. eller Belysning at Fortid og Uutid for den danne Almue, udgivet af N. Sørensen og J. A. Hansen. Onsdagen den 28de December. Ansvarhavende Redacteur. J. A. Hansen, forhen Borger i Fredericia. Trykt hos J. C. F. Græbe. Til Hr. Pastor Børresen!
Almuevennen, 1842-12-28
En Sogneforstander i Øster- og Vester Flakkebjerg Herreder.
Almuevennen, 1842-12-28
J Kjøbenhavns Amts Landcommunal-Tidende" No. 9 læses en Artikel fra Lidøe og Smørum Sogneforstanderskab hvoraf man let kunde forledes til at troe, at de ovennævnte tvende Anordninger staae i Strid med hinanden. Sagen angik Skolehegnets Vedligeholdelse, og et af Forstanderskabets Medlemmer stod i den Formening, at 2 Mænd hvis Jord støder til Skolelodden, skulde, ifølge Skoleanordningen, ikke være pligtige til at vedligeholde det halve af dette Hegn, 2 hvilket Hegnsforordningen paalægger dem; og da det ved Afstemning viiste sig at ingen af de øvrige Forstandere havde tiltraadt denne Mening, opfordrer han i samme Blad een eller anden Retskyndig til at yttre et Par Ord om dette Punkt.
Almuevennen, 1842-12-28
Jndsenderen heraf vil nu ingenlunde udgive sig for Retskyndig, men dog troer han at have Kyndighed nok for at bedømme det foreliggende Spørgsmaal, der forekommer ham at være klart i sig selv. Der er imellem Hegnsanordningen og Skoleanordningen aldeles ingen Strid. Den første er jo nødvendig den hvorefter alle Hegns-Spørgsmaal bliver at afgjøre, og den bestemmer at Enhver skal tage halvt Hegn imod Naboen, naar nu Skoleanordningen for Landet af 29de Juli 1814 i 8 54 siger, at de gaard brugende Beboere bør forsvarligen vedligeholde Hegnet omkring Skolens Gaard, Hauge og Jordlod, da kan Meningen heraf aldrig være den, at Hegnsforordningens Bydende om halvt Hegn skulde erklæres uanvendelig paa Skolernes Lodder, thi i saa Fald maatte dette været sagt med klare og tydelige Ord, hvorimod det her i gandske almindelige Ord udtales, at det er Gaardbrugerne der skulle vedligeholde det Hegn som det vilde have paaligget Eieren at vedligeholde, naar Skolen havde været en privat Eiendom. Andet eller meere kan fornuftigviis ikke ligge i hine Ord, og det er ikke alene aldeles rigtigt hvad der fra den anden Side anførtes i Forstanderskabet, at Skoleforordningen ikke udtrykkelig har gjort Forandring i Hegnsforordningen, men det er ogsaa høist urigtigt, at antage, at Regjeringen i den ene af to saa heterogene Forordninger skulde ville paabyde Forandringer i den anden. Jndsenderen kan ei heller finde noget grundet i det der anføres til Styrke for den modsatte Mening, thi de to Mænd hvis Jord grændser til Skolelodden, skulle jo holde halvt Hegn vedlige naar Skolelodden havde været privat Eiendom, og det bliver dem altsaa ikke byrdefuldere fordi det er en Skolelod; enhver Mand maa jo tage halvt Hegn om sine Jordlodder, og dette kan følgelig ikke være en mere uforholdsmæssig Byrde for disse to Mænd, end for alle Andre, medens Communens øvrige Beboere, med Ret kunde klage over en uforholdsmæssig Byrde, naar de foruden det anordningsmæssige Hegn endnu skulde paalægges endeel Mere, hvilket hine tvende Mænd altsaa fritoges for For at undgaae enhver Mistydning maa Jndsenderen heraf udtrykkelig bemærke, at de paagjeldende Personer ere ham ubekjendte, og at han kun kjender Sagen af det nævnte Blad. Selveierbønder og Herredsfuldmægtiger.
Almuevennen, 1842-12-28
Hvad Lov og Forordning har bestemt om denne Syns og Overleverings-Forretning skulle vi siden anføre. –