Norske Intelligenssedler, 1764-11-14
Jntelligen. NoNo. 46. Onsdagen den 14 November 1764. NB: NS NB: NS Slutningen. Om Forældres Kiærlighed imod Børnene. En Fader som ikke elsker sine Børn, er et Trold, en Konge, som ikke elsker sine Undersaater er en Tyran. Faderen og Kongen ere begge levende billeder av Gud, hvis Regiering er grundet paa Kiærlighed. Naturen har gjort Faderen for Børnenes Beste, og Politien bestilt Kongen til Folkets Lyksalighed. Ligesom Mennesket i sin Barndom ikke kiender sit sande Beste, og er uformuende til at sørge for sin Sundhed og for sin Velfærd; saa frembringer et blindt, forvendt og uroeligt Folk, naar det er uden Hoved, intet andet end daarlige og sælsomme Forslag, det har ikkun forvirrede Hensigter, det veed ikke hvad det skal vilde eller hvad det bør elske eller frygte, og af alle de Beslutninger det fatter, vil der sielden finde sig en, som ikke er til dets Fordervelse. Der udfordres altsaa ligesaavel et Hoved for en Stat, som for en Familie, ligesom en Hovedsteen er umistelig i Midten af en Hvelving, der gaaer frem for de andre, slutter Buen og giør Verket desto fastere. Men saafremt dette Hoved er nempfindtlig for sine Lemmer, hvilket kommer af for megen Kiærlighed til sig selv, saa vil det i alting ikkuns sørge for sig selv, deres Beste vil han altid opofre for sit eget; ved deres Sveed og Arbeide vil han forøge sin Rigdom, for at befæste sin Enevolds Magt vil han holde dem i bestandig Trældom, og i hans Øyne vil de ikke ansees for andet, end Verktøy, hvilket ikkun maa tiene til hans Lykkes Befordring. Men saafremt Velvillighed og Kiærlighed leder Hovedets Villie, saa foraarsager det Nærings-Safternes Omløb imellem ham og Lemmerne, hvilken meddeeler alle lige Sundhed, Kraft og Styrke; alting hielper da med Jver og Nytte til at befordre det heele Legemes almindelige Beste. Hovedet selv finder sin væsentlige Fordeel derved. Hvem der begegner sin Familie eller sine Undersaatter med Godhed, han sørger for sit eget Beste. Er endskiønt Hovedet Livets og Følelsers rette Sæde, saa befinder det sig dog altid ilde paa en maver og avfældig Krop. Ligeledes forholder det sig med en Families eller en Staats Regiering, Herren, som enten forestaaer den ene eller den anden, har to Slags Pligter at iagttage. Den ene er, at han befordrer Sæder, Dyd og Gudfrygtighed deri, den anden, at han holder Forvirrelse, ulykkelige Tilfælde, Nød og Trang derfra. Han maa ledes af Kiærlighed til Dem, og ikke af den rasende Begierlighed til at herske, som giør sig Fornøyelse av at overvælde den allervilligste Lydighed. Børns og Undersaatters Forstand er alt for meget indskrænket til at kunde regiere sig selv, men derimod har de Jndsigt nok til at bemærke og opdage deres Fejl som regierer dem ilde. J den Magt at belønne og straffe, bestaar fornemmelig en Regierings Hoved kraft. Gud selv befaler intet uden ved Trudsler til Skræk, og ved Løvter til Lokkelse. Enhver Lovgivere maa giøre ligeledes: Men det vilde være haardt og uretfærdigt, om han ikkun truede de Gienstridige, uden tillige at opmuntre de lydige Undersaatter ved gode Løvter. De Romerske Love, hvilke, ligesom alle andre Folkes Love, havde lagt den haardeste Straf paa et hvert Manddrab, som skeede av egen Villie, bestemte den borgerlige Krone for den, som havde ræddet Livet paa en eller fleere af sine Medborgere. De toe fornemste Drivefiædre i det Menneskelige Hierte ere Haabet og Frygten. J Fædre og J Konger, J have alt det i eders Hænder, som J behøver til at sætte begge disse Passioner i Bevægelse, Men betænker, at den sande Retfærdighed maa være ligesaa omhyggelig til at belønne som opmærksom til at straffe. Gud har gjort Eder, til at være i hans Sted her i Verden; men dette maa J ikke allerne være ved at tordne, men J maa og i rette Tid lade en mild Regn og Dug nedflyde. Forliebelse: det første Trin til Daarekisten. Celadon blev i sin fyrigste Ungdom angrebet af dette Raserie. Strax for Menneske hans Munterhed. Hans forrige Fornøyelser bleve ham væmmelige. kom ham som Diævle, og den gandske Verden som et Helvede. J Eenrum op og need paa Gulved, vred sine Hænder, og vrængte Øynene. Brysted, sig, og Hiertet syntes ved hvert Aandedrag at vilde sprænge sit Fængsel. O Under, Sylvig boede der. Rummet var for trangt for en Gudinde. Hiertet og Hiernen ere forenede. Det ene kand ikke røres, uden den Som Gudinden yttrede sin Kraft der, saa malede Jndbildningen her; sin et livsaligt Væsen, hvis Glæde var hendes Tilbederes Vel, snart som en for Furie, der næredes av andres Piner. Celadon følte Virkningerne. Den lige Dolk stod allerede for Brysted. Gudinden rørtes. Celadon blev i Han tilbad Gudinnen i 3 Maaneder efter at Ønskerne vare kronede. Med lige Kiærlighed Du skabte jo O Gud, en Mand og Kræ Du ei allerne os lyksalig undte, Neil Dyr fik ogsaa hvad de kunde tage mod. Blato havde budet Dingenes med fleere til et Maaltid. Gulvet i Giæste buds Salen var belagt med et prægtigt Gulv=Klæde. Da Diogenes kom ind Nu træder jeg den Blatoniske Hof trampede han paa Klædet, sigende: færdighed under mine Fødder ". Blato svarede strax, men med en langt større Hovmod,