Berlingske Tidende, 1811-11-11
Copulerede. Frederichsberg, den 6te November: Hr. Commandeur=Capitain Philip Gebhard von Thun og Jfr. Petrea Marie Sophie Ellegaard. banker ved Efterretningen om Madamme Bondesens Dødsfald i Egtved Degnebolig den 14de October 1811. Saa segned Dul for Dødens Magt et Offer, Herfra Da drog til bedre Verden hen Hvor ingen Graad og ingen Sukke lyde, Odhen Din Sjæl forklaret er opstegen J Samlund der med Salige Du er. Hvad kan ver Sorg vor Viemos her formilde : Nrar Taaren triller paa Dit kolde Leye, Hvad skal os ved Dit Tab vel Trest indgive Naar Hjertet vitter Kummer voldsømt ængster; O Tanke, ene nu os Lindring yde maae : den sees vi tjen, for meer at ei adskillet Kort var Din Levetid, for snart Du os forlod, Forsynets Villie jo saa var, hvor tør da kuurre Et vores Klage kan Dig fore her tilbage; De Gaar i vores Varn som Kumeens Viil har fæstet, J dem sin Lægedom kun ene Tiden gyder. Saa er On da ei mer, hvor rædsomt Ol det Budskab, Mand, Søstre, Broder ved Dit Liig trestisse gaae; Fra Dine Spæde Du blev alt for tidlig rønet, Hvo skal dem oltie end, hvo Moder for den være vig Momken ridned Du i Livets Sommer her Aal hel saa haris blev den Livstraad dog aflippel 3. Mange kiendte Dig men De Dig kjendte elsked, deres Kjærlighed Du gjorde Dig for jent; Da Biertets Godhed i fortrinlig Grad briaEn tillig Andeel tor Du og i Andres Kammer, Da Dyden hyldede, Din Vandel var retsindig; Derfor Dit Miner her urettet skal bevares, Dag ei ved pragtfuld Monument i Steenandhugget; Nil Kaarerne, som baar mit Øie ville væd Ved Tanken om: Din Dør, Da billigt Minde være. *** arre. Sørgelig Anmeldelse for fraværende Venner. Endelig kom det - skiønet længe forudsees - dog hastimertelige Øieblik, da jeg ved min uforglemmelige Kones, Ane Marie Hedevig, fød Lind, Død tabte den ommeste Ægtefælle og fortræffelige Huusmoder, der i 11 Aar saa venthuld har med mig Livets tunge Byrder. Hun fortjente at jeg skulde omslange hendes Urne med den skjønneste Krands; men m. vemodsfulde Aand formaaer ikke at slette den. At just paa denne Aarsdag, da jeg eller pleiede fra glad at besynde hendes nødsel, maa jeg med et saaret Hjerte anmelde hendes Død, der indtraf afvigte Løverdag den 19de October om Morgen Kl. 5, hvorved hun forløstes fra hendes langvarigt høis smertelige Lidelser i en Alder kun af 45 Aar. Følende Læsere! tænker Eder, om det er mueligt, min Kummer, Afterede fra hendes Sygdoms Begyndelse, da jeg for 2 Aar siden den 28de October 1809 første Gang kaldte Lægen til hende, bedrøvedes jeg ved Underretningen om den sørgelige Vished, at den var ulægelig. Tænker Eder, med hvilket sønderknuset Hjette jeg uophørlig maatte være Vidne til denne Elskværdiges Jammer - høre hendes Klager under de heftigste, daglig tiltagende, Smerter, og i saa lang Tid see denne min dyrebare Veninde under Sygdommens frygtelige Alvexlinger langsomt nærme sig det store Maal. Takket være den Almæglige, der gav mig Styrke til at staae hende bie. Hun lider nu ikke mere. Hun nyder nu den Røe, der er den Godes Løn. Forviisningen om en erig, uopløselig Gjenforening er min Trøsskjøndt mit Tab er her paa Jorden uopretteligt. Aldrig kan mit taknemmelige Hjerte glemme, hvad hun var for mig. Den almindelige Deeltagelse i denne Godes Lidelser, og i min Sorg over bendes Død var mig et Lyrebart Vidne om, hvor høit hun var elsket i hendes Liv. For de ædle Mennesker, der saavel ved mange andre Leiligheder som fornemmelig ved denne for mig saa smertelige Begivenhed have givet mig de umiskjendelige Beviser paa om Deeltagelse, er det sand Trang for mit Hjerte offentlig at yttre min ligesaa oprigtige som skyldige Erkiende lighed. Jsær ville S. T. Hr. Oberst=Lieutenant v. Colsach, Hr. Provst Bruun, Hr. Pastor Hertel og Mølleren Hr. Hesse tillade, at jeg her skyldige bevidner min første Forbindtlighed for modtagne Prøver paa udmærket Venskab. Tvede Præstegaard, den 28de October 1811. B. Larsen.