Den Vest-Sjællandske Avis, 1835-06-16
(Af en Englænder.) Mennesket, som let bliver klæd af det Nærværende, haaber villig og rask af Fremtiden hvad denne ikke kan forskaffe ham. Jeg havde altid giort mig en saa livfuld Forestilling om vor Reform; mine Forhaabninger om de Fremskridt og Forbedringer, som syntes paa samme Tid at ville finde Sted herpaa Jorden, vare saa enthusiastiske, at jeg nu ka formaaer at beroelige min skuffede Phantasie. Je havde troet, at England blot behøvede at udtale det Ord Reform, og at alle Ting omkring os da vilde, ligesom blive berørte af en Tryllestav, og at alle vore Ønsker vilde i et Nu gaae i Opfyldelse; intet forekom mig lettere end dette. (Forfatteren maa være et ungt Menneske. Man kan imidlertid befrygte, at det vil gaae en heel Hoben andre Mennesker, som ikke ere saa unge, ikke stort bedre paa andre Steder, og i lignende Tilfælde. Udtalelsen af et enkelt Ord en nye Jdee, betyder ofte langtfra ikke saameget, som man lægger i den; men maaskee dog noget, naar man kun ikke vil forvente for meget deraf, ikke giøre for megen Qvalm i Forveien.) O hvilket Blendværk! Dette London, som Reformen skulde opklare med sit Lys, er siden dens første Begyndelse blevet mere trist og kiædeligt end det fordum var. Man hører her intet uden om politisk Tvist, paa Fornøielser kan man slet ikke tænke mere. (Dette er nu formeget sagt, dette forglemme Menneskene aldrig, saalænge ingen Opposition spores fra Pungens Side, selv den politiske Tvist leder til politiske Giæstebudde, og imellem Talerne og Toasterne bliver Glasset ingenlunde forglemt; man kan være ganske viis paa, at de fleste associere sig meest med Glassene, og betragte den politiske Passiar som et Tilbehør og et Slags Fyldekalk; de blussende Kinder paa Retouren vidne mere om tappre Daad i Bacchuus end i Frue Politikas Tieneste.) De gamle engelske Originaler begynde at forsvinde; vorProprietaire ude fra Landet have aflagt alt hvad dervar latterligt ved dem, og den ægte Whig af det gamle Slags kan man nu neppe kiende længere paa det første Blik og det første Ord, som i fordums Dage, en trist Alvorlighed har afpræget sig paa alle Physiognomier, og har selv indsneget sig i vore Balsale. - Hestevæddeløb, Kiærligheds-Jntriguer, Ægteskabs=Processer og Børs-Speculationer spille nu kun en underordnet Rolle mod den moderne Verdens nyere Jnteresser. Paa vor Børs spekulerer man ikke længere paa Stocks, Præmier og Vexler, nu ere de Whigs Triumph og de Torys Nederlag og Jndsættelsen paa nye af det forrige Ministerium, de Gienstande, som have fortrængt alle andre. Vore Korporationer ligge uophørligt i Strid med hinanden Kræmmeren holder patriotiske Taler til Folkemassen. og den gamle Adel, som troede sig saa nær ved Seieren, seer sig nu paa engang angreben fra alle Sider og bragt i Klemme, og opgiver nu alle muntre Feste, for at forsamle sig i alvorlige Klubber; imedens Hume, Cobett og O'Connel paa den anden Side bringe deres Geledder i Orden. (Disse ere dog ikke Hovedmændene, i Spidsen for de Whigs staae meget anseelige Adelsmænd.) Jfølge disse uophørlige Kampe kan det ikke slaae feil at man tilsidst giver reent Slip paa alle Forlystelser. De engelske Theatre have allerede i lang Tid tabt sig meget og den engelske Litteratur er, om just ikke forfalden, saa dog gaaet meget i Staae. (Dette vil efterhaanden møde alle Landes Litteratur. Det vil blive en Hovedfølge af at Tidsskrifternes Antal tager saameget til og at Folk læse allene Ugeblade og ikke Bøger. Men ved dette Slags Lecture blive Hovederne blot fyldte af usammenhængende og fragmentariske Betragtninger, hvorved ingen egentlig Oplysning og Aandskultur kan tilveiebringes; desuden forledes de fleste Mennesker derved til at spilde deres Tid paa at læse en heel Hoben ubetydelige Ting om Døgnets smaae Nyeheder og Tvist, hvoraf der ikke læres noget; der er ingen Tvivl paa, at vil det saaledes vedblive at gaae fremad, saa vil Tidsalderen gaae tilbage i Aandskultur. Det samme vil blive Tilfældet med Smagen; Menneskene overfyldes med en uhyre Mængde af den saakaldte skiønne Litteraturs Produkter, for det meeste af saare maadeligt Gehalt, og som meest tiene til at skaffe en ørkesløs Phantasie og en fordærvet Sandselighed en usund Næring; hertil komme Mysticismens forkeerte Produkter. Udsigterne i Fremtiden ere just ikke gode. Jeg forsøgte paa at rive mig løs fra denne Kreds af feberagtige Bevægelser og af dette politiske Virvar i London, og begav mig til Paris. J denne Stad forekom det mig i Begyndelsen ved den almindelige Livfuldhed, som at der herskede endnu en større Giæring imellem Partierne og Jnteresserne: men jeg lærte snart at indsee min Feiltagelse; thi allene Egennytte og lav Jnteresse var Drivefædren, ved disse Bevægelser og Deklamationer. De franske Politiker synes kun at have for Øie, at forskaffe sig et Renommee eller at nedbryde en andens, eller at erholde en Porteseuille. Den fande Konge i Paris er Forlystelsen; under det alvorligste Udvortes skiuler sig den tøileløseste Hang til Nydelser, overalt, hvor man øiner omkring sig, ere Menneskene nedsiunkne i en berusende Sandselighed. Luxus tager ideligt mere til; kun finder i Paris den Besynderlighed Sted, at man deler Aaret i to hinanden modsatte Dele, de 8 Maaneder af det tilbringe de formuende Parisere i et stille og sparsomt Landliv, men de øvrige 4 Maaneder tilbringe de i Staden selv i Suus og Duus, hvorved det ene Assemblee og Bal afløser det andet. Det engelske galante Liv i Aarene 1815-20 var kun et svagt Skin af den glimrende Maade at leve paa, som nu finder Sted blandt den fornemme Verden i Paris. Kun Embedsmænd og de Handlende forblive hele Aaret i Paris formedelst deres Forretninger, og det er ogsaa denne Klasse, som bringer noget Liv i Residentsstaden i den gode Aarstid.