Viborger Samler, 1777-03-24
Efter al Sandsynlighed vil det snart komme til et Feldtslag, og jeg er forsikret, at alle de, der overleve Trefningen skal være seierrige. Men hvem af os kan vide, om han ikke skal blive i Fægtningen? Og siden dette er mueligt, saa er det Spørgsmaal, om J ogsaa alle ere beredte til Døden? Jeg tilstaaer vel, at eders Fromhed, eders Troe og Tapperhed, kan berettige eder til Herlighedens Haab, men naar den inderlige Forsikring, mangler eder, naar J ikke ere visse, mine Venner, saa ere J Tvilere, og hvem der tviler, skal vorde fordømt. Overlægger dette vigtige Spørgsmaal, førende J gaaer et Skrit videre. Saasnart J endnu tvile, saa forlanger jeg ikke eders frugtesløse Hielp. Jeg skal, uden eder, være seierrig, og jeg vil ikke, at eders Blod skal hvile over mig. Alle de derimod, som ikke tvile, og veed vist at deres Levnet alletider har været reent, og deres Legeme ubesmittet, de kan trøstig følge min Anførsel - - Marsch. Reppe havde han sagt dette, saa løb det heele Kompagnie bort bag deres Befalingsmand. Svar, paa Spørgsmaalet i No. 4. om Spøgelser. Spøgelser, endskiøndt de i dette Sekulo hos kloge Folk have tabt deres Anseelse, ere dog hos mange Mennesker en Aftentanke. Have de pinet mig i Ungdommen, saa skal de nu opbygge mig. Hvad ere de, Dette Spørgsmaal sætter forud, at den virkelig gives nogle, følgelig kan ikkun den besvare samme, som formeener om dem at have ubedragelig Erfaring. Vi andre holde dem for en Uting, hvorved sig ei noget lader tænke. Ere Spøgelser, nuelige. Dette er et andet Spørgsmaal som vi forsigtigere maae besvare. Den hellige Skrift lærer os egentlig ei noget derom, og dette er en betydelig Jndvending imod deres Tilværelse. Philosophien, er med sit Svar forlegen, fordi den først vil vide, hvad man tænker sig ved Spøgelser, Aanderiget er overhovedet en mørk Egn, og hvad Gud os ikke deraf har aabenbaret, ligger skjult under den tykkeste Taage. Kort: at fatte, hvad man om denne betydelige Sag kan sige efter Skrift og Fornuft, saa ere Spøgelser udi visse Henseende muelige og i andre ikke. Skal afdøde Menneskers Siele forlade Himmel og Helvede, og deres forraadnede Legemer Graven, Dette er umuelig at rime med Sammenhengen af den kristelige Religion, Skal Dievelen om Midnatgogle for at drive Mennesker til Andagt? Dette er og umueligt; thi det strider mod Kristi Ære og imod Dievelens Klogskab. Hafde han saa sei Magt, han vilde sandelig bedre anvende den, end at opholde sig hos fattige og elendige. Engler de ville dog ei forskrække os, Men da de mangehaande Skabninger i Legeme Verdenen lader os formode, at Gud ikke mindre i Aandernes Rige har herliggjort sig og skabt utallige Aander, saa sige vi det er mueligt, at adskillige Slags Aander boe omkring os, hvis Natur vi ikke kiende. Og Og da var det aldeles mueligt, endskiøndt usandsynligt, at de ved disse os ubekiendte Anledninger paatage sig et grovere og os synlig Legeme, for at be merkes af vore Sandser. Men om dette nogen Tiid er skeet, ville vi overlade til dem, som sige sig at have hørt og seet samme, paa deres Samvittighed at besvare. Man tvinge os ikkun ei sin Erfaring paa som en Troes Artikel, vi ville derimod være saa beskedne, og ei lige til spotte af det, vi ikke begribe. Tvile maae vi aldeles i en saa usandsynlig Sag, til vi selv uden Bedragerie høre eller see noget, som overstige de synlige Skabningers Kræfter. Den som kan trøste sig ved Jesu Kierlighed og ved de hellige Englers Beskiermelse, hvad skiotter den om Spøgelser, Over vor Frelseres Korsfæstelse. Sonnet. O Under, som Fornuft og Sands kan aldrig vide! Den, som den onde Haab hist tør til Korset slaae, Er den, for hvilken Jord og Himmel vige maae. Uskyldigheden skal, for andres Synder lide, Den, Død og Dievel har udi sin Magt, de binder, En Frelser lider Nød, dog rør hans Hierte sig, At han med Medynk selv til dem seer mildelig, Som til hans Skam og Død, sig her forsamlet finder. Gud døer, den store Gud, i Ham selv Livet boer, At Jorden ryster, da ei Undrings værd man troer, At Solens Skin forgaaer, at Klip og Forhæng revner Og at den døde Flok af Gravene opstaaer Langtmindre undrer jeg, hvad skabte Ting man nævner, For Skam og Skræksomhed ei smelter og forgaaer, Spørgs Spørgsmaal. Have Jesu første Tilhængere, og iblandt dem Apostlerne selv, ventet et verdsligt Kongeriges Oprettelse under den forrettede Christus, og hvoraf kan man bevise det te? Mange vigtige Aarsager foranledige mig til at giøre dette Spørgsmaal, ved hvis Besvarelse lærde Skriftforskere altsaa i høi Grad kunde tiene mig og alle Samlerens Læsere. Nyeheder.