Aalborg Stiftstidende, 1844-09-14
Fædrelandet. Aalborg, den 14de September. I den jydske Stænderforsamlings 49de og 50de Møde foretoges Sagen om almindelig Værnepligt til endelig Behandling. Committeens Majoritets Jndstilling gik ud paa at begjære et Lovudkast om Forandring i den militaire Straffelovgivning snarest muligt og Anordningen om alm. Værnepligts Jndførelse paany forelagt tilligemed en fuldstændig Organisationsplan af Forstærkningen, og de forskjellige paatænkte borgerlige Corpser samt Oplysning og Bekostningerne og Jndqvarteringsbyrdens Fordeling; hvorimod Minoriteten (Sognefoged Jacobsen) ønskede Jndførelsen af en Militsindretning til Landets almindelige Forsvar ved Siden af en tildeels leiet Garnisonstykke. Endvidere havde Nyholm stillet det Amendement, "at Forsamlingen, idet den fortiden fraraader nærværende Lovudkast, petitionerer om, at et Udkast til en Anordning om almindelig Værnepligt i Forening med en forandret Militair-Straffelovgivning paany ma blive forelagt og i dets Motiver blive udhævet alle de Grunde og Fordele, der tale saavel for de af Majoriteten som af Minoriteten omtalte Militair-Organisationsmaader, samt tillige de Omkostninger, hver af disse vil medføre, saaledes at den næste Stænderforsamling kan erklære sig for hvilken af disse den attraaer indført, hvorfor det og var ønskeligt, at dette Udkastplubliceredes forinden Stænderforsamlingens Sammentræden. Ved endelig Afstemning forkastedes Majoritetens deelte Jndstilling med resp. 36 mod 10 og 36 mod 11 St.; Minoriteten frafaldt Afstemningen over sit Dissentsvotum og sluttede sig til Nyholms ovenanførte Amendement, der af Forsamlingen antoges med 41 Stemmer imod 6. Af Discussionen om denne vigtige Gjenstand fremhæve vi følgende Momenter Committeens Referent, Lüttichau, bestred bl. A. Jndførelsen, af en Militsindretning, ved hvilken han antog, at Staten ikke vilde blive betrygget, Bekostningerne blive større og den paatænkte Hensigt, at gjøre Militsen fri for Garnisonstjeneste ikke ganske opnaaes. Ogsaa i Udlandet, navnlig i flere tydske Stater (mon der i politisk Henseende existerer meer end een tydsk Stat?) havde man petitioneret vedkommende Stænderforsamlinger om "foruden den staaende Hær (!) at organisere en almindelig Militsvæbning, men at dette ikke var bleve antaget, fordi man ikke havde fundet det nyttigt at samle en saadan Masse af Befolkningen, som ikke var tilstrækkelig disciplineret, manglede kyndige befalingsmænd og vilde koste saa meget, at den staaende Hær kom til at lide derunder, Dette Exempel meente han der burde tages Hensyn til, da hine tydske Stater kunde have en større (?) Grund til at indføre almindelig væbning eftersom de, hvis en (europæisk Krig udbrød, vilde blive Krigstheatret. Nyholm erklærede, at han var meest tilbøielig til at stemme for en Militsindretning og troede at see et praktisk Beviis for dens Anvendelighed i de 2 Exempler her i Landet af lignende Natur, der havde bestaaet deres Prøve, navnlig Livjægercorpset i Kjøbenhavn og den Bornholmske Milits. Det er indvendt, at det er vigtigt, at de større Byer, og navnlig en By som Kjøbenhavn, er forsynet med en betydelig, væbnet Magt. Men foruden at Hovedstaden især bør søge sit Forsvar i sit Søværn og sine Fæstningsværker, findes der altid i Samme, som Hovedstad, en betydelig Masse Tropper, nemlig Garderne, endeel Garnisonstropper, Livjægercorpset, Livcorpset og Borgervæbningen, hvilke ville være istand til at slaae det første Angreb tilbage, indtil Militsen fra Sjælland kan blive indkaldt, om fornødent gjøres. Man har endvidere anført, at det, naar hans Forslag tages til Følge, vil vare endnu længere, inden Sagen bringes til Ende. Han tør ikke bestemt modsige dette, da det vil beroe paa, hvorledes Regjeringen vil tage Sagen, men han formener, at det er bedre at vente 2 eller 4 Aar, og at denne Tid ei kan ansees for spildt, naar man derved kan haabe at komme til et paalideligt Resultat, og faae en Armeeorganisation, som har Folkets Sympathie med sig, og saaledes kan antages at give et tilstrækkeligt Forsvar for vort elskede Fædreneland. Jensen formeente, med Hensyn til Principet, at AlmeenVæbning er hensigtsmæssigst og ønskeligst med Hensyn til det Øiemed, Værne=Indretningen har, især hvis Capitain Tschernings System kunde følges, der sætter Folkeunderviisning og vækkelse af Folkeaanden i Forbindelse med Værnevæsenet. At forøgede Udgifter kunde flyde deraf, infaae han vel for muligt, men meente, at denne Betragtning maatte træde i Baggrunden, hvor det gjælder Statens Sikkerhed og dens indre eller ydre Frihed og Selvstændighed. Brock havde stillet Amendement om en Forsvarsindretning i Lighed med et af ham tidligere udviklet System, der tenderer en Forøgelse af Forsvarstyrken, som ligger i at Alle bære Vaaben og erholde den fornødne Øvelse til deres Brug, saa at de i Nødsfald kunne gaae Fjenden imøde. Han mener vel, at Pligten til at værne om Landet maa være eens for Alle, men ikke paa samme Maade og rette sig efter de forskjellige Classers Livsstillinger, altsaa at Landalmuen, hos hvem han anseer den physiske Styrke meest repræsenteret og hvis Livsplan han ikke antager vil lide skadende Afbræk ved militaire Sysler, vedblev at udgjøre den staaende Hærs Styrke og at der forøvrigt af alt vaabenført Mandskab fra det 22de til 38te Aar dannedes en Milits til Forstærkning i Nødsfald. Med Hensyn til hvad der var paaberaabt om Livjægercorpset og Bornholms Milits, inddrømmede han, at det første havde gjort god Nytte ved forskjellige Leiligheder, men at et saadant Corps kun kunde tænkes i en stor Stad, hvor der altid ere endeel unge Mennesker, som gjerne bære en smuk Uniform og (?) finde en Fornøielse i Vaabenøvelser, men at dette ikke i de mindre Byer saaledes lod sig arrangere, ligesom han ogsaa ansaae Bornholms Milits kun at egne sig for Øens eiendommelige Forhold og Terrainbeskaffenhed. Schytte bemærkede, at af Alt hvad der i og udenfor Forsamlingen var yttret og skrevet i denne vigtige Sag, sees, at Jngen har fundet sig beføiet til at optræde som Talsmand for Udkastet; tvertimod have alle Anskuelser forenet sig i at fraraade det, paa Grund af de Uligheder, det indfører i Værnebyrdens Fordeling, hvad enten man nu finder disse Uligheder fremkaldte ved det Princip, hvorpaa Udkastet støtter sig, eller ved de mangfoldige Undtagelser, det tilsteder, og Udveie, det aabner til at unddrage sig Opfyldelsen af Værnepligten, uanseet at Udkastet selv erkjender Værnebyrden for at være en almindelig og naturlig Pligt, som det sanctionerer ved Lov. "Vi have saaledes sagde han – atter her et slaaende Beviis for, i hvilken aabenbar Modsætning Regjeringens Principer staae til den almindelige Mening, og jeg maa derfor atter gjentage, hvad jeg ved flere andre Leiligheder har yttret, at en Forandring i disse Principer vil være uundgaaelig nødvendig, naar Regjeringen vil vente at samstemme med Folket, naar den Tillid og Tilfredshed, som maa ønskes, skal tilbagevindes. Jeg har hørt yttre, at Jndførelsen af Almeenvæbning ikke skulde være yndet af Regjeringen, fordi den skulde være foretruende for den souveraine Magt, der til sin Sikkerhed behøver staaende Hære, der ved given Leilighed paa Commando kunne udføre de Skridt, som Regjeringen maatte anvise dem. Jeg kan heller ikke nægte, at den Omstændighed bestyrker dette, at Armeeorganisationen af 1842 er gaaet forud for Udkastet og Værnepligten, der dog maa danne Grundvolden for Statens Forsvarsvæsen; thi det forekommer mig noget besynderligt, for ikke at sige bagvendt, at omforme Forsvarsvæsenet for dettes Forudsætning, Loven om Værnepligten og Recruteringen, er given, saameget mere som denne Lov i flere Aar har staaet under Udarbeidelse og Ventilation. Han stemte med sagkyndige Forfattere for en Militsindretnings Jndførelse og tvivlede ei paa, at Regjeringen vilde kunne hæve Betænkeligheden herved. Hvad Referenten havde anført om tydske Stater, fandt han ei at passe paa Danmark, da hine, ved at holde en staaende Hær paa Benene, have et Forsvar i den tydske Forbundshær, og om endog hele deres egen Krigsmagt er aldeles utilstrækkelig til at beskytte dem, faaer den dog Betydning i Forening med de øvrige Forbundstropper og betrygger dem imod Fare, medens Danmark ikke staaer under saadanne Forhold, men maa stole paa sin egen Kraft, hvorfor der, naar det vil vedligeholde sin Ære og Selvstændighed, kun kan være betænkt paa eget Forsvar. Naar man lægger saa særdeles megen Vægt paa Bekostningerne, da mener han, at man i en Sag, som denne, regner for lidt paa den danske Nationalitets Følelse, paa Folkets sande Æresfølelse og gode Villie, og Nationen har dog ikke givet faa Beviser paa, at den besidder en saadan. Kirk maatte vedblive den Mening, at de mange Fritagelser ere uhensigtsmæssige og at Enden vil blive, at det kun bliver Folk af den fattigste Classe, der kommer til at bære Byrden. Han talte mod Brocks Amendement og meente, at hvor der er Tale om Ret og Pligt, kunne Bondens formeentlige større Kræfter ikke komme i Betragtning og at Bondens Kræfter, hvis de behøves, maae forskaffes paa anden Maade og ikke ved at sige til ham, at han skal fordi han har Kræfterne. Kammerherre Benzon havde stillet Amendement om Oprettelse af egne Corpser, hvilke Taleren Kirk) meente nok skulde oprettes for de høiere Classer, afsondrede fra de øvrige, hvilket imidlertid, som naturligt, vilde omstøde Lighedsprincipet. Gjennemførelsen af Principet – sagde han - ligger især Bondestanden paa Hjertet. Derfor vil jeg bede min Konge, og Enhver, der staaer ham nær, eller kan have Jndflydelse paa Sagens Udfald, om at Principet maa blive gjennemført; dette forlanger Bondestanden ikke som en Naade, men som en Følge af stræng Retfærdighed; den vil kun, at den ikke skal staae afsondret, og som Træl for de andre Stænder." "Det er ofte sagt, at der ingen Trælle gives i Danmark, og dette er vel tildeels sandt, men saalænge Bonden ene skal tjene som Soldat, paradere i Gader og Stræder i Slud og Kulde, bevogte de Rige og Mægtige osv., og i Krigen vove Liv og Blod for dem, som i Hjemmet betragte ham som et Jntet, saa længe kan man vel ikke saa aldeles ubetinget sige, at der ingen Art af Trældom er tilbage. Havde endda de andre Classer i Samfundet maattet bære Byrder for Bonden, som omtrent svarede til Værnebyrden, vilde det Ubillige i det hidtil Bestaaende dog være noget formindsket; men det Omvendte er netop Tilfældet; Privilegier og Friheder ere tilstaaede de andre Classer, som ikke bære denne Byrde, medens Bonden maa udrede Fourageskat, Militairkjørsler, Marschenge m.v. Hvorledes Forholdet i sin Tid er opstaaet, behøver jeg iøvrigt neppe at yttre mig om, da de Fleste vistnok vide det af Historien."