Viborger Samler, 1777-03-10
Samleren. Fem Aar Mandagen den 10 Martii. 24 gang. (Slutningen af No. 9.) 1. at det er en ryggesløs og ugudelig Tanke jeg har ytret ved at ville gotgiøre Bønhørelsen, uden Forskiel paa Stedet, hvorom SalamonsTempel og Ære være Gud kunde overføre mig Dertil svares: Den Ryggesløshed og Ugndelighed som den ubenævnte Forfatter derudi finder, er et blottet Foster af hans egen Hierne. Hvad jeg har skrevet i denne Materie, har jeg ei aleene paa hvert Sted især oplyst med Skriftens reene Ord, men end og citeret andre Skribentere, hvis Retsindighed, og Jndsigt endnu af alle berømmes. At jeg g udførligen. Jorgen besvarer dette Misk Mask, skeer aldeles ikke af Consideration for Forfatteren, hvis Argumenter ere af den Beskaffenhed det de besvare sig selv, men det skeer for Læseren. At Stedet ingen Jndflydelse har i Bønnen, derom kan ei alene eftersees de Stæder af Skriften jeg har anført i Samleren No. 47, men derom vidner tillige a) Mosheim, i hans Sitten lehre 5te Theil Pag. 239 med disse Ord: Jngen skal troe, at han paa et Sted lettere end paa et andet, kan vente sine Hiertes Ønsker og Begieringer opfyldte. Dernæst: b) Pontoppidan skriver i det 70 Stykke af Forklaringen om en blind Tillid til Kirkegang, Skriftegang, m. m. der alene ere gode hos de Bodfærdige, men gielde intet hos Hyklere, hvorom Jer. 7, 4, 5. og Esaa. 1. 15, giør nøiere Forklaring. Her seer enhver mine Værgs=Mænd, hvis Meeninger noksom kan gotgiøre Rigtigheden af hvad jeg har skrevet, og som aleene angik den udvortes Omstændighed ved Bønnen, uden at berøre den offnetlige Gudstieneste, hvis Vigtighed og Nødvendighed aldrig er faldet mig ind at berøre, mindre med Ligegyldighed at tractere. Men hvor har min Vederpart sine Værgs=Mænd, Derom giør han ikke mindste Mælding, da man lettelig seer det ikke har været hans Hensigt at bevise, men aleene, at udgyde en Deel af den Trivialitet hans Hierte er befængt med. Dog, mueligen vi ved mildere Luft kan vente hans Værgs=Mænd, indtil saalænge ansees de for Skygger og usynlige Væsener; man veed ikke enten enten de ere sorte eller hvide, deres Vidnesbyrd, og et Nul er lige kraftigt. Dog, han skriver, at Salamons Tempel og de Ord, Ære være Gud, kunde overføre mig. Ja vidst overfører dette mig om Vinterens Jndflydelse paa Forfatterens Hierne, og at han har befattet sig med de Ting han langtfra ikke er voxen: anden Lærdom kan jeg ikke uden nøiere Explikation uddrage. Saa ærgrer han sig over2) At da jeg ikke er beskikket til Lærer, jeg da vil befatte mig med Lærre-Embedet." Mit Svar derpaa kan ikke blive anderledes end følgende: Dersom jeg ville foretage mig at lære ham noget, saa handlede jeg tvertimod Mathæi 7, 6. v., og kunde vente at høste liden Nytte af min Umage. Thi dajeg maae forudsætte, at Forfatteren har opnaaet en vis Alder, og saameget ved alt dette er klart, at da han ei endnu veed det 70 Stykke af Pontoppidans Forklaring, der dog er noget som Børn paa 6 a 7 Aar alt bør vide, saa kan af sligt et Subject ikke ventes noget. Derimod, var jeg Billedhugger, (men dette er jeg da ikke) saa var det mig en lettere Kunst, jeg ville strax sætte et Forsøg paa, af en Paruk=Blok at danne en Minerva. Men for dog at vise min Modstanders liden Jndsigt, endog i Henseende til denne Objection, saa vil jeg anføre et Stykke af den berømmelige Baron Holbergs Breve i det første Bind, tydske Oversættelse, trykt 1749, der skriver han i det 45 Brev Pag. 277 og 278 saaledes: "Det er en almindelig Fordom, som de fleste ere indtagne af, der ikke holde nogen for beqvem og berettiget at undervise i Theologien, end de aleene, som især dertil af ØvrigHvrigheden blive beskikkede og lønnede. Jeg derimod troer, at saadanne Mænd, der ikke ved nogen Eed ere forbundne at antage og forsvare nogle almindelig herskende Meeninger, ere de meest beqvemme Lærere. Til et Beviis herpaa vil jeg anføre Crasmum, Grotium, Clericum og andre, hvilke, i hvorvel de ikke vare Geistlige, saa have de dog ved deres Forklaring over Skriften, oplyst mange mørke Stæder, og opdaget mange Sandheder, som de Geistlige nu antage og forsvare. Naar man forelegger en Geistlig et vanskeligt Sted, og fordrer hans Udtydning, saa maae han svare: saa vidt mit Embede mig det tillader. Spørger man derimod en anden lærd Mand, saa siger han: Saa vidt jeg har undersøgt, og kan begribe." Disse ere Holbergs Ord, det er og latterligen at høre Folk (der dog vil paastaae at besidde meer end en almindelig Forstand) i disse oplyste Tider, endnu at føre samme Sprog. Efter deres Logik, maae ingen befatte sig med andet, end det som Øvrigheden, eller en besynderlig Hendelse, har dannet ham til, altsaa Jngen maae fordriste sig at tale om Skriften, uden han er en geistlig Mand; Jngen raisonnere om Astronomien og Mathematiken, uden han af Øvrigheden er antaget til Professor. Jngen maae nævne Lov og Ret, uden han enten er Dommer eller Prokurator &c. Alle andre skal lægge Mælet, deres Forstand skal være som en tilstoppet Kilde og besæglet Brønd. Rabner siger: Den som Gud giver et Embede, giver han og Forstand. O! Helte=Rabner, tillad min min Korrespondent og et Embede, da han saa og kan vente Forstand. Men haarde Skiæbne, som fortidlig berøvede Kaligule Hæst Livet, just da den skulle have været gjort til Konsul; her græder vist min Korrespondent. Men de som laborere af denne hiernløse Sygdom, (hvoriblandt fornemmeligen Forfatteren er der har gjort mig denne Objection) vil jeg recommandere en for dem passende Læge, som er den bekiendte Skoemager i Altona, der for ungefær 2 a 3 Aar siden blev creeret til Doctor MedicinæiDe tør ikke undslaae sig for at bruge hans Læge Midler, thi Skiæbnen har dannet ham til Doctor Medicinæ, og han er berettiget at behandle efter egen Phantasie, hvorved de allene blive levende Maschiner i hans Hænder. Det er sandt, han bruger desperate Kure, thi naar Een viser ham en holden Finger, saa lader han strax Armen sætte af. En anden klager over Hoved=Vee og et svagt Syn, her maa Patienten uden ald Naade og Barmhiertighed trepaneres, de overflødige Vædsker udtørres (ventelig med varm Sand) de svage Øine udboeres, og i deres Sted indsættes et par Katte Øine, da han sværger ved sin Kunst, at Patienten derved faaer et langt skarpere Syn end for, da det er bekiendt, at Katte kan see ligesaa got om Natten som Dagen. Den tredie klager over Obstruktion, dette veed han strax at hemme med en god Hiul= eller Træskoe=Naur. De som argumentere med min Korrespondent, tør aldeles ei begynde paa Modsigelsee, hvorved de meest ville skade dem selv, og deres Logik, thi Skomageren er antaget til Doctor Medi Medicinæ, og derudi ligger en skjult Bestyrelse, altsaa er han berettiget at curere, men hvem, Jngen anden end de Patienter der argumentere og tænke saaledes som min Correspondent. Deres Læge og Liv Medicus er han som ene dannet til Nu vil jeg forlade Skomageren og 3 hans Patienter, for med Exempler at gotgiøre, hvor skrøbelig og mat den Objection er, at ingen uden geistlige maae tale om Theologiske Ting. Baron Holberg har benævnet trende, hertil kan endnu føies den engelske Mathematikus Jsak Neuto, der har skrevet Anmærkninger og Forklaringer over Daniels Prophetie og Johannes Aabenbaringer: Som og den i Gottingen berømmelige Jurist og Professor Geheime Justitsraad Joh. Steph. Pütter der 1775. har udgivet et Skrift under Titul: "der einzige Weg zur wahren Glückseligkeit, deren jeder Mensch fahig ist. Jngen af disse have studeret Theologien, men dette uagtet, have de dog skrevet i Theologiske Materier, uden at frygte for en saa ridiculJndvending. Dette maae være nok til at vise Forfatterens Ukyndighed i alt hvad der udfordres til et sundt Begreb, og hvor matte de Pile ere han skyder med. Da han ikke selv gidder strengeret sin Hierne, til at tænke, saa vil han forceere andre til at gjøre ligesom han Jntet falder ham lættere at fatte end alt hvad hans Amme (der mueligen endnu lever, og er hans visse Leedere) har sagt at være den uforsalskede Sandhed, derfore tilbyder han sig og som et Martyroffer paa a) At alle gamle Koner med røde Øine, ere Herer. b) At de ride til Blorberg, paa paa sorte Katte og Kosteskafter, c) Tvætter hans Kat sig over Ørnene, saa betyder det Regn, men kratter den paa en af Stolperne eller et andet Sted, saa betyder det Blæst. d) Hver Gang hans Viisdoms Kat pruster, (det han og Ammen kalder nyse) saa tager han sin Hat eller Hue af, byder alle at være stille, for at mærke, om ei ved denne heftige Bevægelse merkes endnu en anden Lyd, skeer dette, saa seer man ham i den hæftigste Graad, da svaaer han af en grasserende Sygdom, der meest skal ramme de Svaghiernede. og da han anseer alle (sig selv undtagen) for Svaghiernet, saa er det han saaledes begræder det menneskelige Slægts forestaaende visse Undergang. Men da han endnu lever, saa kan hans eget Exempel noksom betyde ham den slette Prophete hans Kat er, i det mindste kan den anførte Hendelse med Katten ikke angaae de Svaghiernede, thi i saa Fald havde han alt længe siden været død. Denne af den saakaldede Landsbye Præst gjorte Attaque, viser Rigtigheden, af det som den store Menneskekiender Montagne har skrevet i hans Essaias, L. 1. C. 36. Qu on me donne Paction la plus Excellente & pure, je meen vois y fournir vraisamblablement cinquante vicieuses intentions. Den uskyldigste og reeneste Handling, kan af et ondt Menneske udtydes paa 50 strafværdige. Maader. Jeg formoder altsaa ved dette at have opfyldt Forfatterens Begiering, med den forlangte Sause, som den Ting, der aleene stod i min Magt; hvorved jeg tillige puuktligen har efterkommet Salomons Raad i det 26, 5, hvor hvor det hedder "Svar Daaren efter hans Daarlighed; at han ikke for sine egne Øine skal synes at være viis" Jeg overlader alle billigtænkende at bedømme, hvorvidt Forfatteren paa slig en Maade kan vente at overføre nogen. Dersom grove Expressioner kan validere i stæden for gyldige Beviser, saa er han en god Prædikant, men derved overtydes hverken jeg eller nogen. Jeg paabyder ingen mine Meeninger, og jeg forlader dem eiheller, inden jeg med Grunde kan overføres at have feilet; Thi at feile er menneskelig. Jeg siger som Hr. Lavater i Fortalen til det 3 Bind Pag. 19 i hans Aussichten in die Ewigkeit "Jngen billig og veltænkende Siæl maae vente, at jeg for at behage Mennesker, eller af Ærbødighed for en stor Mauds Anseende, uden Grund skulle holde det for falsk, som jeg for Gud og min Samvittighed efter tydelige og bestemte Grunde er forbunden at holde for sandt." Forinden jeg aldeles forlader denne nye Korrespondent, bør jeg tillige bekiendtgiøre en af ham brugt merkværdig Dristighed, som bestaar derudi, at han til sit Brevs Forsegling har betient sig af et dobbelt adelig Signet, hvis Følger Lov. 6 B. 18 Kap. 6 Art, kan undervise ham om, alene dette kan give et fuldstændig Portrait paa L. T. F. C. Personen. d. 2 Januarii 1777. Nyeheder.