Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-07-01
At Herr Harms, paa nærværende Tid Archidiaconus ved Nicolai Kirke i Kiel er baade som Skrivtforfatter og Prædikant bleven navnkundig, derom er ingen uvidende, som har seet sig en Smulle om i den nyere Litteratur. Den Dom, som Critiken har fældet over salig Professor Laurids Smid, at han vel ikke var nogen fuldkommen og fuldendt Taler, men dog besad besynderlige Gaver til at tale med Fynd og Eftertryk og at trænge ind paa det menneskelige Hjerte, er ligeledes bleven fældet over Pastor Harms. Og ligesom Smidhi sin Tid prædikede med meget bifald og for en talrig Forsamling, saa skal og, efter troeværdig Beretning, det selvsamme være Tilfældet med Pastor Harms i Kiel. Den Navnkundighed, denne lærde Mand har erhvervet sig, opvakte det Forsæt hos mig, at kjøbe de af ham udgivne Prædikener, der føre Navn af Vinter- og Sommerpostil. Vedkommende Boghandler, som bemeldte Bøger bleve bestilte hos, svarede, at Sommerpostillen var allerede udsolgt, og at der arbeidedes paa et nyt Oplag af samme. Det 3die Oplag af Vinterpostillen bekom jeg, og til samme findes 3de Fortaler. Forerindringen til den første Udgave er uden Aarstal og Dato. Fortalen til den anden Udgave er skrevet i Lunden, November 1811, og for den tredie Udgave er ligeledes sat en Fortale fra samme Sted i Aaret 1816 April Maaned. Man seer heraf, at Harms Prædikener have paa nogle faa Aar fundet temmelig god Afsætning. Hvor maatte nu ikke formode, at der i en Menighed, der har en saa virksom, nidkiær og ved visse fremstikkende Talenter udmærket Mand til Lærer (som Harms, og det vel med Sandhed, beskrives at være maatte staae bedre til, hvad christelig Tugt og Sædelighed anbelanger, end paa andre Steder, der have Lærere, hvis Gaver falde i det Jævne og Middelmaadige. Men at dette ikke forholder sig saaledes, og at Ukrudet ligesaavel voxer iblandt Hveden udi de Menigheder, som have høit begavede Lærere, som udi de, hvis Lærere, ere mindre begavede, bliver man vaer, naar man læser en Prædiken, som Harms har holdt paa en Skjærtorsdag (Aarstallet er ikke nævnt) da han var Præst i Lunden. Med Forundring bemærker man, at det er temmelig almindeligt i Norder Dithmarschen, at neppe en tredie Deel af confirmerede Personer gaae til Herrens Bord. Det være mig tilladt, til Beviis herpaa, at nedskrive følgende Sted, og det i det tydske Sprog, eftersom visse Ord og Talemaader vilde tabe noget af deres Særegenhed ved at overføres i Modersmaalet. Og nu hedder det i bemeldte Vinterpostill Meine Mitchristen, wenn vir auch nichts brauchten, wir sind alle arm, menn wir auch nicht nothig hatten, um unsertwillen zum Abendmahl hinzugehen, so dursen wires doch nicht unterlassen. um seinentwillen. "Solches thut" har der Gütige und Machtige gesagt. Eine Anfforderung dazu von euren Seelsorgern, ist die nothig over unnothig? Andermarts maa sie freylich viel nothiger, wie bey uus, wenn in dieser Gemeine, die doch nicht die gröste inder Landschaft ist, voriges Jahr sechs hundert und acht und zwanzig Communicanten gewesen sind. Jch meine nicht, das in den Jahren meiner Amtsführung die Zahl jemahl so gros gewesen. Das ist meine Frende und meine Stolz eurentwegen gegen andere Gemeinen, daher ich ench um forinniger liebe. Allein, Theure, wie weit waren wir den mohl gekammen, Wer en genauer wissen will kann sich durch Nachfrage bey mir dapon uberzeugen, hier glaube er mir, das nur der dritte Theil der erwachsenen Christen in dieser Gemeine jöbrlich zum Abendmahl geht, und zwey Drittheile, nicht. Wir haben gerusen, aber sig molten nicht kommen. Seelen, die Einen Herrn, Einen Glanben, Eine Taufe, Einen Gott mit und haben, blos nicht Ein Abendmahl, Personen nicht aus dem alleruntersten Stande allein, woes oft fehlen maa an einem anstandigen Kleide, (o grose Ar muth, da kein Sonntagskleid ist!) sonder die 31 den Angesehenen sich rechnen, einen unbescholtenen gesitteten Wandel bisher fuhren, ungemeine Einsichten in die Leyren des Glaubens haben, ja selbst, mas mit nicht erklarlich ist, fleissig zur Kirche gehen, machen das om Altar fehlende eydrittheilvon der Gemeine aus. Diese zu locken und Jene zu halten, das ist wohl nothig und wohl einen Predigt werth. Af ovenanførte sees, at Landsbyemenighederne i Norder Dithmarschen ere i Almindelighed langt folkerigere end enten i Jylland eller Fyen. Det torde vel der være et sjeldent Tilfælde, at et Landsbyekald har 2 a 3000 confirmerede Personer. Schads Herred her paa Vestkanten af Jylland indbefatter 10 Kirkesogne. Af samme indeholder Et omtrent 1000, trende 8 a 900, Resten 4 a 500 confirmerede Personer. Jmidlertid er Altergangen langtfra ei i saadan Aftagende paa denne Kant af Jylland. Kuns heel Enkelte afholde sig ganske og aldeles fra samme; den største Deel bivaane denne hellige Handling 2de Gange, ja Nogle 3de Gange aarlig, efter den Erfaring, jeg herom haver. Jøvrigt viser det, som Pastor Harm fortæller og Kirkevæsenet i Norder Dithmarschen, at Cultur og Religiøsitet ei alletider virke i fælleds Samfund og Forbindelse med hinanden. Omtrent for tyve Aar siden læste jeg en Beskrivelse, forfattet af salig Conferensraad Tetens, over dette Folks Cultur. Jblandt andet erindrer jeg, at der i samme tales om, at i Dithmarschen findes adskillige gode mathematiske Hoveder, Læsning udi Gellerts og Fleres Skrivter skal være temmelig almindelig, og Culturen iblandt menige Mand bragt saavidt som det er giørligt med Hensyn til Omstændighederne. Alt dette er saare godt og roesværdigt fra en vis Side betragtet. Læser man imidlertid Pastor Harms Prædikener, da seer man, at hvad Religiøsitet og Moralitet anbelanger, da staaer samme nok paa saa svage Fødder hos Mange i Dithmarschen, som udi andre Egne, hvor menig Mand ei er cultiveret i saa høien Grad. Alle Tiders Historie viser, at naar den udvortes Forfinelse og elegante Levemaade ere isolerede fra Religiøstet, da medvirke samme til at forøge Sandselighedens Magt, og at sætte de udi den menneskelige Natur iboende fængelige Lyster og Begierligheder i større Brand og Lue. Tacitus, een af de skarpsindigste Historieskrivere, som Alderdommen har at fremvise, fortæller i Beskrivelsen over Julius Agricolas Levnet 21 Cap.,at da denne berømte Hærfører havde undertvunget Brittanien, søgte han at forædle og forfine det daværende raae og adspredte Folkeslag. Jmidlertid havde denne Cultur til følge, at man efterhaanden skreed til Lasternes Forfinelse, Buegange og Bade, og smagfulde Gjæstebude. Og dette kalder de Tosser, saa dømmer Tacitus, Humanitet, da det var en Part af deres Trældom. H. C. Clausen, Præst paa Fanøe. Misceller. Aphorismus af Theophil Freymald. Vi have Alle en Smule Lyst til at hjælpe paa at reformere Verden; men, begynde Reformen hos os selv hvortil vi Alle ere kaldede, falder saa Faa ind, at allerede derfor maa man i mange Ting tvile paa, at det vil vorde bedre, siden jo dog Menneskerne i saa Fald søge Enden, uden at ville den rette Begyndelse.