Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-10-19
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. stod PokkeTrettende Aargang. No. 84. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Løverdagen den 19 October 1816. Om Nationaleenhed, o. s. v. (Slutning; see forr. No.) Bankhæftelsen giver Banken aarlig en Sum, som den kan anvende til Sølvanskaffelse. Udmyntes denne Sum, og et lige Antal af Sedler sættes ved Siden, som paa Anfordring realiseres (dog at der ingenlunde udstedes Repræsentativer paa mindre Sum end 10 eller 8 Rdlr. Spec.), saa vil Massen af den circulerende Fond god Mynt aarlig tiltage, ligesom det nu i Circulation værende Papir aarlig vil kunne inddrages; thi for disse Sedler, som ere realisable, og af den Aarsag vil kunne holde dem i Cours, ville efterhaanden de nu circulerende kunne indløses. Om Nogen vilde fordre, at Bankhæftelsen skulde ophøre, var det at fordre en Umuelighed. Af Jntet kommer Jntet. Umuelighed er det, at Banken kan sætte Sølv i Circulation og indløse Repræsentativer, naar den ikke har noget at operere med. Navnet gjør intet til Sagen. Enten dens Fond kaldes Bankhæftelse eller Skat, er jo i Grunden ligegyldigt; men paa een eller anden Maade maa Landet bidrage til, at Pengevæsenet forbedres, naar det ellers nogensinde skal skee *). Derimod kan det ikke nægtes, at der*) Bankhæftelsen er en Skat, kun med den Forskjel, at den kan ophøre, naar Grundeieren vil udbetale den, som vanskelig vil skee overalt, den vil da som denne Hæftelse skal betales i Sølv, saaledes som den er paabuden, vil den blive langt byrde fuldere end den nu er, da den betales i Sølv-Vær Vel sandt, der vil udfordres til denne Operation en Række af Aar, og altsaa vil der atter vedblive, i det mindste for en stor Deel. Henseende til al Skats Udredelse vilde det uden Tvivl være en Velgierning, naar disse samtlige smeltedes sammen under eet, og at en Forordning aarlig bestemte, hvad der for dette Aar skulde udredes af hver Contribuent af Tønde Hartkorn i Danmark, eller af boniteret Tønde (hvor denne nye Ansætning i Hertugdommet Slesvig har Sted), eller efter Plovtal, eller Otting, eller hvad Maalestok der gives, samt i hvilke Terminer disse Afgivter skulde svares. Contribuenten vidste da bestemt, baade hvad han havde at betale og til hvad Tid. Ligesom Oppebørslen derved vilde simplificeres. Der udfordredes da ikke saa mange forskjellige Oppebørselsbetjentere, som nu, i Hertugdommene, hvor Landmanden har at svare Afgifter til Amtsforvalter, Ridefoged, Brand-Direkteur og Sognefoged; denne sidste hæver Extraskatten, en Skat, der under sin nærværende Form ikke længere burde have Tilværelse; thi hvor usikker er ikke Angivelsen, hvorefter den udskrives, da En svarer ofte af sit fulde Personale, naar en Anden, som er mindre samvittighedsfuld, maaskee ikkun svarer af det halve. Enhver Skat bør udskrives efter en Maalestok, hvorefter den sikkert kan beregnes; derved foranlediges heller ikke Fristelse til Bedrag. kunne indvendes, at Tidsomstændighederne saa let kan tilintetgjøre det Hele. Men saa meget er dog her vundet, at Maalet ligger tydelig for hver Mands Øine, istedet for, at det ved den nuværende kun sees i Haabet. Saameget er vundet, at Pengevæsenet har en fast Basis, og den nuværende Speculationsaand maa forsvinde. Det er vundet, at Kapitalisten veed hvad han eier, da hans udestaaende Kapitaler er Sølv, og Debitor veed hvad han skylder. Saa meget er vundet, at Enhed i Pengevæsenet er tilveiebragt, og at der betales eens overalt i de Kongelige Kasser; ligesom Banken kan indløse sine Sedler efter samme Cours, som den har sat dem i Circulation for. Embedsmandens Gehalt vil derved eengang igjen bliver sikker, ligesom Statsudgivterne ville kunne sættes paa en fast Fod, da de neppe nu ville kunne være det ved Pengevæsenets idelige Vaklen. J det mindste synes det neppe at kunne være andet end, at Statsbetjenternes Gehalt maa forhøies, naar Pengevæsenet forringes; og paa den Maade synes det neppe muligt at gjøre nogen fast Beregning over Statsudgivterne, og at bestemme et sikkert Forhold imellem Jndtægt og Udgivt. Endelig kan man endnu føie hertil, at for Moralitetens Skyld synes det høist nødvendigt, eengang at sætte en Dæmning for det Arbitraire i Pengevæsenet; thi hvilke Bedragerier har dette ikke givet Anledning til Var det ikke Bedragerie, naar Debitor betalte Creditor 100 Rdlr., som denne havde lant ham i god Mynt, med 4 Rdlr., eller endog med endnu mindre, Vil det ikke være Bedragerie, naar Debitor, saasnart Penge kunne løskyndiges, vil afbetale sin Gield i en forringet Myntsort, som han maaskee kan kjøbe for det Halve. Det Spørgsmaal kan opkastes: Om den Operation var fordeelagtig for Banken, som skeedte i Følge dens Bekjendtgjørelse af 30 Juli 1813, at det for en kort Tid tillodes, at afbetale Bankhæf2) J Stervboer sælges nu Obligationer, omskrevne til S. V., for Ubetydeligheder; hvad tabe Arvingerne ikke der, Kunde det derfor ikke synes billigt, om Kapitaler efter død Mand kunde opsiges, og at disse burde udbetales efter den Værd i god Mynt, hvortil de ere omskrevne. telsen med 2 i Sedler og 1/2 i Sølv, Man ledes til at troe det Modsatte, da denne overordentlige Betaling saasnart ophørte. Almindelig blev den ingenlunde, da der gaves de Steder, hvor den aldrig blev bekjendtgjort, den eneste Kundskab man erholdt derom, var igjennem de offentlige Tidender; den kan da, om ikke i anden Henseende, saa i denne, ikke billiges, da det blot var dem, der nøde Fordeel af denne Tilladelse, som havde Kundskab derom; Andre bleve afviste med det Svar, da de meldte dem, at det var for sildigt. Statens Byrder bør være lige; ligesaa lidet, som der i vore Dage bør gives Privilegerede, som vil troe sig fritagne for at bære een eller anden Byrde, ligesaa lidet bør Nogle begunstiges fremfor Andre. Kan Banken udføre, hvad der paaligger den, med at Hæftelsen, som er den tillagt, udbetales 2/5 i Sedler efter en Cours af 375, eller 1 Rigsbankdaler, og 84 Rigsbankskilling for hver Sølv-Rigsbankdaler, og 1/4 i Sølv, da bør denne Betaling gjøres almindelig for Alle, i modsat Fald burde det ikke tilstedes Nogen; thi derved begunstiges Nogle, og Byrden kommer her, som i Almindelighed, til at hvile paa den mindre Formuendes Skuldre. Foruden dette var denne Tilladelse et Brud paa Bankens Sikkerhed, da dens Hypotel derved blev svækket; thi disse 6 Procent skulde, i Følge Forordningens §. 7 og Bank-Fundationens §. 112, indbetales i rede Sølv=Valutaa, og være uopsigelige fra Bankens Side. Ved det, at Banken har tilladt denne Betalingsmaade, har den ikke faaet rede Sølv Valuta, ligesom dens Hypotek er blev formindsket. Mon det af den Aarsag ikke skulde være rigtigst, enten at de, som havde betalt deres Hæftelse paa ovenanførte Maade, fik samme igjen tilbage, eller, dersom det befindes, at Banken paa denne Maade kan bestaae, at Tilladelsen bliver almindelig, Ligeledes kan der ogsaa spørges: Bør Banken være et privat Jnstitut, der har private Jnteressentere, eller bør den vedblive at være, hvad den efter sin Fundation bestemtes til, en Rigsbank i hvilken det hele Land er Jnteressent? Det kunde synes ved første Øiekast, i Henseende til Besvarelsen af dette Spørgsmaal, at et privat Jnstitut har Fortrinet for et offentligt; thi dens Sikkerhed synes at være mere befæstet under et privat Jnteressentskab end under et offentligt. Et privat Jnteressentskab kan der foreskrives Regler, som det ikke tør overtræde, hvilket ikke saa let kan paasees, naar Banken staaer under offentlig Bestyrelse. J midlertid har Erfaring lært, at en Bank, som privat Jnstitut, ikke mere er evig end en anden; herpaa er den danske og norske Speciesbank et Bevis. Hvad Sikkerheden angaaer, at Banken vil vedblive at gaae frem efter dens Fundation, da er der vel neppe noget, der mere vil betrygge den, end den Overbeviisning, som er kjøbt ved. Erfaring. Omstændigheder kunne forvolde, at Løfter brydes. Omstændigheder kunne ligeledes tilintetgjøre et privat Jnteressentskab; men den Erfaring, som er kjøbt ved Tab, giver mere Sikkerhed end alt andet. Af Skade bliver man klog, saa lyder Ordsproget, og denne Klogskab, kjøbt ved Erfaring, borger sikkerst for, at man ikke anden Gang vil vandre paa den Vei, som vildledte saa skrækkeligen. Engang gaaer det desuden maaskee an, at gjøre Gield paa Credit; men vanskelig lader det sig gjøre anden Gang. Den Erfaring derfor, som ligger saa aaben for Bankbestyrernes Øine, lover mere end alt andet: at de sikkert ville vogte sig for, ikke anden Gang at falde i et Svælg, af hvilket man saa vanskelig kan redde sig. Hvad Sikkerheden angaaer, da synes den at være lige, enten Banken er almindelig eller privat. Spørgsmaalet kan da allene bliver hvilken af Delene er fordeelagtigst for det Hele, Er Banken en alminde ig Rigsbank, da falder ogsaa de Fordele, den kan gjøre sig ved sit Laanefond, i Følge Fundationens §. 14, det Hele tilgode. Er den er privat Jnstitut, vil dens Jnteressentere have Udbytte, og den Fordeel, disse hæve, er jo et Tab for det Hele. Heraf synes det klart, at en almindelig Rigsbank, som Forordningen af 5 Jan. 1813 byder, bør foretrækkes. Mon det ikke ogsaa er klart, at et privat Jnteressentskab, som opretter en Bank og opererer med Papir, drager en ulovlig Fordeel af Landet? Jndskyder det, for Exempel, en Million i Sølv, kan der, i det Mindste, sættes en Million Papir ved Siden. Jnteressentskabet kan da operere med 2 Millioner og drage Renter af 2 Millioner, skjøndt det i Virkeligheden, kun har anvendt 1 Million af sin Formue. Det kan derfor synes rigtigst, at den Fordeel, der kan drages af Papir, som Mynt, burde allene tilfalde Almeenheden eller den hele Stat. Vedbliver derfor Banken at være en amindelig Rigsbank, hvorunder Hertugdommene ogsaa indbefattes; ophæves Forskjellen paa Penge og Betalingsmidlerne ligeledes imellem Danmark og Hertugdommene derved, at Sølv, eller Papir lige med Sølv, gjøres til det eneste Betalingsmiddel, saa opnaaes Forordningens Hensigt, at de indbyrdes ville og kunne yde hinanden Bistand. Hertugdommenes Andeel til Banken vilde da blive betalt med Sølv, og naar denne Afgivt blev hævet af Banken i Kiel, og et Antal Repræsentativer bleve satte i Omløb, som paa Anfordring kunde realiseres, saa kunde af denne Sum oprettes et Laanefond, hvilket høiligen kunde behøves, og hvis Renter igjen kunde bidrage til Bankens Fremvext. Naar et større Antal ikke blev sat i Omløb, end hvad man til enhver Tid kunde realisere, vilde Frygten for at modtage disse Sedler forsvinde, ligesom de vilde bidrage til at afhielpe den almindelige Forlegenhed for at faae Laan, især naar dette Laan blev almindeligt, og ethvert Amt tilstodes sin forholdsmæssige Andeel efter visse bestemte Regler, saa at ingen begunstigedes fremfor andre, som f. Ex., at de Ansøgende, hvilket Antal sikkert vilde blive stort, kastede Lod om, hvem der skulde erholde Laanet paa sikkert Pant. Men for at betrygge den almindelige Tiltroe til disse Repræsentativer og til Bankens Bestyrere, maatte det paalægges disse, ufravigelig efter Fundationens §. 34 at eflægge et offentligt Regnskab, som under intet Paaskud nogensinde maatte tillades at blive uopfyldt. Naar disse Repræsentativer først vandt Tiltroe, vilde de og sikkert blive brugte i al Handel, saa meget mere, som deres Transport er beqvemmere end Sølv, der nu foraarsager den Handlende, som i noget Qvantum skal føre det med sig til Markeder, eller andensteds forsende det, Besværlighed; men skrides der til denne Operation, da forglemme man ingenlunde, at smaae Sedler forjage Mynten af Circulationen; thi det er naturligt, at man først giver Sedlerne ud, førend man griber til Species. Før Skatkammerbeviserne til 2 Species bleve bragte i Circulation i Hertugdommene, følte man ikke noget Afsavn af Sølvet i den daglige Circulation; men da disse kom frem, fortrængte de Sølvet, saa at en Species begyndte at blive en Raritet, som man gjemte paa, og efterhaanden forsvandt de mere og mere, saaledes, at i Aaret 1812 ophørte ikke allene Specierne, men og Skillemynten. Jmidlertid har Erfaring atter lært, da Papirets Circulation ophørte, at der ikke allene er Skillemynt i Hertugdommene, men ogsaa virkelig Speciesmynt, foruden at der circulerer et ikke ubetydeligt Qvantum af den gamle danske Mynt. Det forøgede Qvantum af den circulerende Mynt, som fremkommer ved Sedler, vilde ogsaa have gavnlig Jndflydelse paa Danmark, thi naar Sølvet bestemmes der, som Landets Mynt, vilde det gaae videre over Hertugdømmenes Grændser, end det nu giør, og en større Circulations=Fond vil ha være nødvendig. Bestemtes Renterne af Laane fondet, til at indløse Rigsbankrepræsentativerne aarlig, fremvirkedes derved den anden gavnlige Jndflydelse for Danmark. Foruden disse Fordele, kan der tænkes adskillige andre. Jkke vilde man længere i Hertugdommene med Ringeagt skue hen til den danske slette Mynt, som samme aldeles uvedkommende; heller ikke vilde man i Danmark misunde Hertugdommene deres Fortrin, eller vel endog tilregne disse Skylden for, at Rigsbanksedlerne bleve saasnart nedsatte i deres Cours, da disse, som havde et bedre og sikrere Tuskmiddel i al Handel, naturligviis foretrak dette for det ringere. Baandet vilde igien knyttes, som den forskjellige Mynt sønderrev; Handelen vilde lettes: Landets Penge vilde høre op at være en Vare, som man driver Handel med, og de Kapitaler, som nu anvendes dertil, vilde blive anvendte til andet Brug, mere gavnlig for Landets sande Tarv.