Den Vest-Sjællandske Avis, 1835-05-23
Den store hedenske Fest Kaliada, som blev celebreret i de sidste Dage i December, svarer ganske til de romerske Saturnalier, nu kaldes den Swiati- og er forenet med Julefesten. De hedenske Russers Koner, unge og gamle, pleiede om Aftenen førend denne Fest, førend Maanen og Stiernerne gik op, efter at de havde fastet, at forsamle sig i Gaderne, og at anraabe Afguden Kaliada (Romernes Janus) i høitidelige Hymner. Det samme finder endnu Sted blandt Almuen, især i Lille-Rusland, efter at Julen er bleven celebreret i tre Dage, begynde de SwiatkiJ denne Tid forsamle de unge Folk af begge Kiøn sig i Aftenselskaber og moere sig med Leege, Sange, Maskerader og Dandse, gyde smeltet Vox eller Blye i Vand, og forudsige deres tilkommende Skiebne af de Figure, som det antager deri. Desuden bliver næsten i enhver Hytte i Lille-Rusland, sat en stor Leerpotte med kogt Hvede eller Byg foranSkytshelgenes Huus eller billede. Denne Ret kaldes Kut. En anden Potte med tørrede Æbler, Pærer, Blommer, Kirsebær og Viindruer i sættes foran andre Helgenbilleder og kaldes Uzwar. Hele Ugen igjennem tager Familien af disse Potter en Portion til dens Middags- og Aftensmaaltid, som fortæres til Ære for disse Helgene. Juledagsaften gaae hele Klynger af unge Karle og Piger omkring fra Huus til Huus og synge visse landlige Sange udenfor Vinduerne, hvorfor de faae en liden Present; denne Skik kaldes Kaliadawad. Naar nogen er død, saa bliver Liget vadsket med lunket Vand. Man giver den afdøde sine bedste Klæder paa og lægger Liget paa en Baare. Rige Folk sætte det ind i store Værelser eller Sale; de Fattige sætte et Helgenbillede ved Hovedet af Liget. Jmidlertid blive Dag og Nat læst Bønner og sunget Psalmer over Liget lige til Begravelsen, da det bringes til Kirken ledsaget af Præsterne, som bære Helgenbilleder og synge Psalmer, ligesom af de nærmeste Slægtninge. Her bliver den Døde, som ligger i en aaben Kiste, og som har paa Hovedet en Krone af en større eller mindre Kostbarhed, endnu engang velsignet, hvorpaa Slægtninge og Venner give ham det sidste Afskedskys, hvorved de bede ham om Tilgivelse for Alt det hvorved de kunne have gjort ham imod imedens han levede. Førend Liigkisten bliver tillukket, giver man Liget et beskrevet Stykke Papiir i Haanden, som indeholder en fuldkommen Absolution, og som bliver underskrevet af Præsterne. (Der kan syndes en heel Hoben i levende Live paa denne Conto; men dette Papiir kan let blive til en falsk Vexel; hvor dog den menneskelige Egennytte har tilladt sig skrækkeligt at forqvakle Kristendommen, hvilken Trodsen mod Jesu Ord som sagde, vil Du indgaae til Livet saa hold Budene, Mathæus 19, 17, Marcus 10 Cap. 18221. Lucas 10 Cap. 2528. Hvad er dog Kristendommen blevet til Under Begravelsen pleie Slætninge og Venner at opløfte et Klageraab; men den Skik at leie egne Koner dertil er gaaet af Mode i Stor Rusland, og finder endnu kun Sted enkelte Stæder, i Lille-Rusland. Fordum bleve de Døde, ligesom paa saamange Steder i Europa, begravede i og ved Kirkerne; men en Ukas af 31te December 175 forbød denne Skik og befalte, at der ved alle større og mindre Stæder skulle anlægges Begravelsespladser i en passende Afstand fra Byen, i Aaret 1772 blev denne Befaling fornyet, og tillige tilladt, at der ved Begravelsespladserne opføres egne Kirker og Kapeller til at indvie de Døde. For nærværende Tid blive blot Munke og Nonner begravede i Klosterkirkerne.