Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1773-02-05
Fortsættelse af Besvarelsen paa Spørsmaalet No. 2. Saadanne Dagdrivere haver der altsaa været i Athenen i Pisistrati Tid, og mon han, hvis Herrdømme, baade var ubestandigt, og tillige forhadt, baade medens han levede, og efter hans Død, skulde have kundet saaledes afskaffe saadan Uskik, at den ikke mere skulde have havt Sted. Eller, om den Lov imod Lediggang, der opregnes iblandt Solons Love, ogsaa virkeligen haver været af ham, mon der da vel paa de Tider, og med den Lov ikke skulde have gaaet til omtrent ligesom nu, og til alle andre Tider i Verden, at de nyttigste og beste Love af saadant Slags ikke altid ere bragte til Execution og i stedsevarende Efterlevelse vedligeholdte, - Om samme Pisistrato berettes ogsaa, at naar han gik ud, fulgte ham altid et Par Tienere, der har smaae Mynt, som han kunde strax have at uddeele til de Trængende, der forekom ham; hvilket, som bekiendt er, ligemaade fortælles om den atheniensiske Anfører Cimon, der levede noget over 50 Aar efter Pisistrati Tid. Men skal man da troe, at der til begge Tider ikke have været saadanne, der ikke have været andet end Betlere, der have betient sig af saadan Gavmildhed, – Jsocrates, der levede til henimod 200 Aar efter Pisistrati Tid, naar han i sin arreopagitico vil forestille Republiqvens ældre Tilstands og Forfatnings Herlighed frem for den da værende, siger: men det, som er det meeste, paa den Tid var der ingen Borger, der fattedes det fornødne, ei heller var der nogen, der ved at tigge hos hvem der forekom dem, gjorde Staten Skændsel; men nu ere der fleere der trænge, end der have noget; hvilke man meget maae tilgive, om de ikke besvære sig noget omdet almindelige, men see allene til, hvorledes de hver Dag kan finde Livs Ophold. Som der nu med Rette maae holdes for, at han, i Henseende til hvad han siger om de forhen fremfarne Tider, som en overdreven Lovtalere haver gjort formeget deraf, allene for desto eftertrykkeligere at kunne laste den paa hans Tid værende Tilstand, saa sees dog, at i hans Tid Betlere ikke maa have været vare i Athenen. - Og hos de latinske Skribentere meldes der alt for ofte og Betlerie, til at troe, at det hos Romerne var noget sieldent og ubekiendt. Jkkun et Sted at anføre, saa melder Horatius og Betlere, ikke som faae, men som saadane, der kunde have udgjort heele Flokke, ligesom i vor Tid, naar han opregner dem iblandt andet Pak af det gemenneste og sletteste Slags, som der vrimlede af i Rom. Herm. lb. 1. Sat. 2. Ambubajarum collegia, pharmacopole, Mendici, mimæ, balatrones, hos genus omne, - Pleie=Huuse eller offentlige Anstalter for Syge og virkelige Hospitals=Lemmer, og derimod Arbeids=Huuse, eller andre deslige offentlige og faste Anstalter for saadanne Fattige, der havde Førlighed og Beqvemhed til at arbeide, men enten ikke vidste at tage sig noget nyttigt for paa egen Haand, eller ikke vilde, findes der hos de gamle Græker, og Romere ligesaa lidet Spor til, som hos Jøderne, Prochotrophia, orphanotrophia, brephotrophia, nosocommia, gerontocomia, renodochia, ere Navne, som ikke findes, og Ting, som der ikke vidstes af at sige, førend efter at Christendommen var bleven herskende. Thi de valetudinaria, som der hos ældre Skribentere meldes om, synes ikkun at have været private Anstalter i Huuse, hvor der vare talrige Familier. Derimod offentlige Arbeids=Huuse, eller andre Anstalter, til at holde dem til Arbeide, der bør holdes dertil, findes der ikke engang Navn paa Naar nu Betlerie haver været giængs baade hos Jøder, og Hedninger, førend Christendommen blev indført, hvorledes skulde der da, ved de Anstalter, som de Christne kunde giøre, strax kunne forhindres, at der ingen Tiggere meere skulde være, Ved Forbud, Love og Anordninger kunde det ikke skee, thi det varede længe, inden den lovgivende Magt kom i de Christnes Hænder; eller ved de Anordninger der hos de Christne kunde giøres, og ikkun vare kirkelige, kunde ingen forbindes og tilholdes, uden de, der selv bekiendte sig til Christendommen. Eller af deres egen Formue, ved Gaver og Almisser saaledes at forsørge alle Fattige, ogsaa de, der vare uden for deres Religions=Samfund, at ingen meere skulde behøve at betle, dertil begriber man vel at deres Evne ikke kunde tilstrække. De Christne vare længe dog ikkun faae allevegne, imod den store og herskende Hob af Jøder og Hedninger at regne, og der var vel, i Begyndelsen især, en mindre Deel af bemidlede Folk iblandt dem, end af dem, der ingen synderlig Formue havde. Men vare der af og iblandt de Christne selv Betlere til i Apostlernes og Christendommens første Tider, og om saa var, hvorledes kunde det bestaae med de Anstalter, som da hos de Christne vare føiede for de Fattige, hvad Beskaffenhed havde det i saadan Henseende med Fattig=Væsenet iblant de Christne i de Tider, Dette er det andet, der ligger i Spørsmaalet, og som Spørgeren synes meere at have havt i Sigte, end det første, der nu udførligen er bleven besvaret.