Aalborg Stiftstidende, 1836-06-18
De Depuleredes Kammer har i et af de sidste Møder igjenne gjort sig skyldig i en haandgribelig Jnconseqvence. En Credit paa 305,000 Fr., som det for 2 Dage siden havde afslaaet, har det bevilget, fordi, efter Rygtet, Ministrene i modsat Fald havde truet med at opløse Kammeret. Jfølge en Lov fra 1832 skulde nemlig det overcomplette Antal Generallieutenanter og Marschauxede=Campereduceres til det oprindelige Antal ved i Fredstider kun at lade en Trediedeel af de, ved Dødsfald eller Udtrædelse af Tjenesten (Retraite) ledig blevne Generalsposter blive besatte igjen. Overeensstemmende hermed, foreskrev en Ordonnants fra samme Aar, at General=Lieutenanter paa 65 og Marschaller paa 62 Aar skulde sættes paa Pension, for dog at aabne nogen Udsigt til Avancement til disse Poster for de underordnede Grader. Hvorved kom man i den ubehagelige Nødvendighed at maatte afskedige dygtige og endnu raske og rorige Generaler, saasnart de havde naaet hiin Alder. For at undgaae dette, havde Krigsministeren ifjor dannet en saakaldt Cadre de vetsrance og i den optaget 50 Generaler, som, skjøndt over den bestemte Alder, dog kunde overtage en Commando i Krigstider. Til at bestride Omkostningerne ved denne hensigtsmæssige, men ved intet Lovbud sauctionerede Indretning var der i Budgettet for Krigsdepartementet ansat 305,000 Fr. Commissionen til at prøve Budgettet androg paa at stryge denne Sum og Hr. Lepelsletier d'Aulnay forsvarede dette Andragende med den Bemærkning, at man aldeles ikke maatte taale nogen egenmægtig og lovstridig Fremgangsmaade af Ministrene og at disse burde have forelagt et nyt Lovudkast om denne Materie, hvis det gamle ikke længer syntes dem hensigtmæssigt. Marschal Maison søgte at møde disse Jndvendinger ved at gjøre opmærksom paa den Nødvendighed, paa en passende Maade at sørge for hine 50 Generaler. Paa samme Maade yttrede sig Hr. C. Dupin. Men, da Hr. Mornaybemærkede, at Talen kun var derom, om man vilde tillade Regjeringen, egenmægtigt at forandre Loven ved at udstede Ordonantser, strog Kamret de forlangte 305,000 Fr. Da Marschal Maison ikke havde været heldig i at forsvare sit Budget, men uagtet sin Modsigelse maatte lade flere Reductioner gaae igjennem, talte man om hans Udtrædelse at Ministeriet; men, for det næste Møde blev aabnet, erfarede man, at man i Salonerne havde talt om at opløse Kamret, da det syntes at ville chicanere Ministrene i Detail=Spørgsmaalene. Dette virkede. Da man kom til den Post i Budgettet, der handlede om de afskedigede Militairpersoners Pension, androg Hr. Sapey, Ministrenes Fortrolige, paa i man her skulde lægge de 305,000 Fr., man igaar havde nægtet, til. Forgiæves besvore Dhrr. Lepelletier d'Aulnay og Demargay Kamret, ikke at compromittere sig ved at bevilge hvad det igaar havde afslaaet. Efterat Hr. Thiers havde fremført nogle sublime Tallemaader og Hensyn, man var gamle Krigere skyldig, og ved sin hensigtsmæssige Maade at gruppere Tallene paa havde faaet Kamret til at troe, at denne Udgift egentlig slet ikke var nogen Udgift, erklærede Majoriteten sig for at bevilge den forlangte Sum, idet den saaledes ikke blot gav sin Conseqvents men ogsaa de ved Ministrenes Egenmægtighed krænkede Love til Priis.