Adresseavis for Børn, 1780-05-03
Bekjendtgjørelse. Allerbedste, allerkjereste Bedstefader, sagde en Sønnesen til sin Farfader, jeg vil fortælle Dem en særdeles smuk Historie. Bedstefaderen. Lad mig engang høre den Sønnesønnen. Det er atter om et godt Barn. Jeg veed dog, at De helst hører saadanne Historier. – Der var engang et Par Forældre, som vare meget rige, og havde ikkun et eneste Barn, en Søn. Denne Søn var da nu deres eneste Glæde, og de gjorde sig al muelig Umage, for at opdrage ham godt. Han maatte gaae ud, naar han vilde, saa havde han stedse en Børs fuld af Penge hos sig, Dukater og Kroner og Rigsorter og Tiskillinger; og Forældrene havde sagt til ham, at naar der kom nogen Fattig til ham og bad ham om en Almisse, saa maatte han altid give dem saa meget, som han selv vilde, naar han kun altid sagde det, saasnart han kom hjem, paa det at forældrene kunde høre, om han havde givet for meget eller for lidet. Engang, da han gik op og ned ad Gaden, mødte ham en fattig liden Dreng, som bad ham om en Almisse. Nu maae jeg først sige Dem, min hjerte Bedstefader, at denne Søn, jeg troer han heed Carl, var allerede meget klog og forstandig, omendskjønt han først var 7 eller 8 Aar gammel. Naar Folk bade ham om noget, saa udspurgde han dem altid først hvem de vare, hvor de boede, og om de kunde ikke meere arbeyde, og deslige. Ligesaaledes gjorde han og med Tiggerdrengen nu, og spurde ham, om hans Forældre vare levende endnu Den arme Dreng svarede, at hans Avis. hans Fader var allerede død for længe siden, og hans Moder kunde tilforn ernære sig af hendes Hænders Arbeyde, men nu laae hun dødelig syg, og kunde ikke fortjene en Skilling. Da sagde Carl, at han vilde gaae hjem med til hans Moder og see, om det var sandt, Kort sagt, han gik virkelig hjem med, og fandt det saaledes som den lille Dreng havde sagt. Han trak da strax sin Børs op, og gav den fattige Kone alle de Penge, han havde hos sig, og beholdt ikke selv een Skilling, Han sagde desuden til hende, at han vilde sige det til hans Forældre, naar han kom hjem, at de skulde endnu sende hende meere, indtil hun blev frisk igjen. Der var nu Glæde over Glæde. Den fattige syge Kone kunde i Førstningen slet ikke finde sig derudi, at den kjere Gud havde gjort hende saadan uventet Bistand i hendes Nød, og hendes Søn hoppede og sprang og dandsede stedse rundtomkring Carl, og var færdig at kysse Hænderne af ham. Saasnart nu Carl kom hjem til sine Forældre, saa fortælde han alt, hvad han havde gjort, og hans Forældre skikkede og strax Bud hen igjen til den fattige Kone, og lode lave Mad til hende, og sendte Bud til deres Doctor, at han og skulde gaae til hende. Kort sagt, inden fire Uger var hun gandske frisk og sund igjen. Bedstefaderen. Det er meget smukt. Din Fortælling er ret en Vederqvægelse for mit Hjerte. Sønnesønnen. Ja, Bedstefader, men pas nu paa, nu kommer først det bedste. Den arme fattige Dreng havde nu ikke noget Menneske saa kjert i hele Verden, som Carl. Saa ofte Carl kom ud paa Gaden, saa var den fattige Dreng ogsaa der, og gjorde ham altid en dyb Compliment, og saae stedse efter ham, ligesaalangt han kunde øyne ham. Vil nu Bedstefader forestille sig dette, Engang gik Carl paa Gaden, og vilde just dreye omkring et Hjørne. Da kom der en Vogn kjørende i fuld Fart, og lige imod Carl. Hestene havde ogsaa gandske vist løbet ham omkuld, og der var ikke et Been blevet heelt paa ham; dersom ikke, til hans store Lykke, den fattige Dreng havde været tæt hos. Han fløy hen til ham, ligesom en Falk, tog Carl fat i Toppen, og rykkede ham ind over Rendestenen op paa Fortouget, saa at han slap lykkelig fra den Fare. Dersom han for Børn. nu ikke havde været, saa havde det gandske vist kostet den gode Carl sit Liv. Derfor sagde ogsaa vor Jnformator til os, at vi skulde være smukt velgiørende, og gjerne meddele andre, naar vi havde noget, saa skulle vi derved skaffe os brave gode Venner, som i Nødens Tid bevise os en Tjeneste og Velgierning igien. Nu Bedstefader, var det ikke en smuk Historie. Bedstefaderen. Kom lad mig kysse dig - Handels Beretninger.