Berlingske Tidende, 1770-04-30
Paris, den 2den April. Sognepræsterne i denne Stad have i Gaar kundgjort, at den af Paven forordnede Jubelfest skal over heele Bispe dommet begyndes Mandagen den 9de førstkommende og sluttes med Søndagen den 22de hujus, alt i Følge Ærkebispens derom udfærdigede Mandat. Af Jndgangen til samme Mandat vil man her anføre følgende Steder: "Christopher de Beaumont a. Allerkiæreste Brødre, Gud af sin Barmhiertighed, og til Sin Kirkes Hudsvalelse, har i denne Tiid indsat paa St. Peders Stoel en Præst efter sit Hierte. Denne Paves Viisdom og Dyder ere os et Pandt paa de Velsignelser, som Herren over sit Folk vil udgyde, paa en Tiid, i hvilken det synes at alting burte opirre Ham til Vreede og Hevn. De Troendes fælles Fader, som forfærdes over sine mange og vildtløftige Pligter, over den Fare som truer Religionen, og over det stedsevarende Tab den lider, indbyder sine Børn at føye deres Bønner til hans, for at udvirke Himmelens Naade over hans Pavedom: Han formaner dem til at giøre Penitentze; af den uendelige Skat af Jesu Christi Verdskyld og Fortienester, som er betroet Kirken, at øse sig Formue til at forsone Guds Retfærdighed; alle eenstemmig at opofre Bønner og Christelige Gierninger, for at formilde Guds Vreede, som vi stedse med vore Synder fortørne, men som dog stedse er redebon til at tilgive, naar vi alvorlig omvende os til Ham. Saadan det heele troende Folkes Enighed med sin øverste Præst har aldrig været frugtesløs, og aldrig har den været nødvendigere, end i disse onde og forargelige Tider. Kirkens Trang i Almindelighed og vor egen Tarv i Besynderlighed, drive os med lige Jver til at være enige med Jesu Christi Vicarius i hans hellige Forsæt. Den Christelige Tro, som uophørlig anfægtes, men som stedse, efter, sin Guddommelig Stifters urygelige Løfter, beholder Overhaand over Helvedes Angreb, den venter af os den eneste Omskiftelse, som kan igien fornye dens heele Glorie og Glands, det er vore Hierters og Levnets Forbedring. Det første Offer vi bør giøre den, er at tilstaae, at vi fortiene de fleeste af de Bebreydelser, som dens Fiender saa ubilligen lade falde hen paa den. Af Allerk. Brødre, vore Sæder, som gradeviis forvende sig hvilken Fordervelses Grad have de ikke paa et Aarhundre, de opnaaet. Pragten, der udbreder sig iblant os som en Flod der har igiennembrudt sine Diger, har næsten udslet tet al Forskæl imellem Rang og Stand. Den forstyrrer og opsluger daglig den enes anseelige Formue efter den andens. Den har overalt udbreedet en ubændig Ærgiærrig, hed, en umættelig Begiærlighed, Misundelse og Nid, Bedragerie og Rov. Den har af Hierterne udrøddet Kiærlighed Goddædighed, Retfærdighed, Medlidenhed over andres Lidelser, alle elskværdige Dyder, som ere ikke mindre til det Borgerlige Salskabs Lyksalighed fornødne, end med Christendommens Begreb overeenstemmende. Ryges løsheden frygter nu ikke meere Dagens Lys. Til Trots for den Afskye, som Fornuft og Religion ansee den med, træder den Lovene under Fadder, og foragter den offentlige Forhaanelse. Man beslitter sig paa at udrødde af vore Hierter alt Begreb om Patriotisme, om Nidkiærhed for Nationens Ære, om Hengivenhed til Monarkiet, alle berømmelige Egenskaber som prydede vore Fædre. Under Skin af at forsvare og hevne de Rettigheder, som følge den Naturlige Frihed, fordriste sig formastelige Skriben. tere til at forsatte Oprør og Anarchie i Systemmer og Leveregler. Den Smag paa Uafhængenhed, som fast hos alle har indsneeget sig, vil ikke finde andet i Overmagten, end et utaaleligt Aaa og Afskyeligt Tyranie. Der feylede i vort Aarhundredes Vanart intet andet, end det græsselige Selvmord, hvilket og begynder at yttre sig iblant os. - Hvad for en Fremtid overhænger os ikke, Allerk. Brødre, dersom vi ikke afstaae fra vore Laster, disse frugtbare Kilder til Nød og Elændighed, og dersom vi ikke satte Mood til at annamme de Midler, hvorved vi kunne reddes fra det Onde, som overvælder os. - Den hell. Fader, drevet af den søde Jnterresse, som forbinder ham med alle de Christne Fyrster, og besynderlig med Kirkens ældste Søn, har videre advaret os, at formane Eder, Allerk. ge, vel og lyksalig. Eders Alvorlighed i at efterkomme denne Pligt, som Apostelen St. Povel saa indstændig an Brødre, at bede daglig for Kongen, at han maa leve læn befaler Eder, skal uden Tvivl være lige saa meget en Virkning af Hiertets Tilbøyelighed, som af Pligten. Gid den lykkelige Forbindelse, som forestaaer, maa blive Pant paa en stedsevarende Enighed imellem de 2 fornemmeste Throner i Verden, og paa en Fast Freed i heele Europa, Laden es anraabe Herren, at han rundelig ville udøse sin Velsignelse over denne Forbindelse, som er saa ønskelig for begge Nationerne, og ved samme fortplante det Høye Huus, som regiærer over Frankrige, til Verdens sidste Tiider. - Lader os tillige, Allers. Brødre, ofre Gud vore Bønne og Bestræbelser til Jesu Christi Riges Udbredelse, og alle Vildfarendes sande Omvendelse til deres Gud og Frelser. Lader os bede for disse prangvillige og rebelske Lemmer, som ved deres falske og indbildske Philosophie tragte at tilstoppe Lærernes Munde. Ak, at disse ulyksalige Ugudelighedens Forfægtere selv ville dømme om Frugten af deres Lærdom, og da sige os, om de have Aaarsag til at rose sig af den Virkning, som samme har haft paa Sæderne. Ak, at de dog eengang maatte forstaae, hvor stort Fortrin Evangelii Lærdom har for alle Philosophernes Tankespind; annamme den Tro, som de saa ubarmhiertig have mishandlet; af Hiertet og i Sandhed ære den Gud, som de saa ofte have forhaanet; ved deres gode Exempler veyleede til J. Ch. de med hans Blod kiøbte Siæle, som de ved deres skadelige Skrifter have ført paa Afveie; i Anger og Ruelse samt Omvendelse søge at finde den Lyksalighed, som deres falske Viisdom saa brovtende lover andre, men end ikke formaaer at skaffe dem selv. Jn Summa, gid de udslette deres givne Forargelse, øve Christ. Dyder, og vorde saaledes Hjorden til Opbyggelse og Hyrden til Glæde og Prydelse.