Viborger Samler, 1813-01-07
de fortræffeligste Anordninger, der tilstrækkelig no kunne, eksekuterede, standse dette Onde, og ogsaa her stadfæste det gamle Ordsprog, Retten gros alle nok. Ville derfor alle, saavel Købstædernes som Landets Politimestere, paa alle mulige Maader paapasse og sætte efter disse fordærvelige Landprangere, og havde de i Ening giort det straks denne Landeplage begyndte mærkelig at yttre sig, saa var det med dette Onde ikke kommet saavidt, som det nu er kommet. Thi det forstaar sig, alle de Embedsmænd, Politiets Omsorg er betroet, maatte være enige med hinanden i dette Ondes Forebyggelse, da at en Enkelt gjør det, hjelper Lidet eller Jntet, men udsætter ham for Fortrædeligheder og Farligheder, der vel kunde gjøre Ham kjed af sine Pligters Opfyldelse. Det forstaar sig og, at disse Embedsmænd ikke selv maatte, enten direkte eller inddirekte, enten Selv eller ved deres Kontorbetjente, enten i eget Navn eller som Kommissionærer, handle, ja end ikke, udleie eller udlaane deres Lofter eller Kældere til Opbevarelse for Levnedsmidler, der efter al Rimelighed ere samlede ved det lovstridige Land= og For=prang. Endelig forstaar det sig og, hvorom da ingen Tvivl bør være at disse kun underordnede Embel mænd, kraftigen maa understøttes af Overøvrighederne, Stiftamtmand og Amtmand. Herreds= og Birke- fogden maatte Enhver i sin Jurisdiksion have et vaaget Øie med alle dem, der passere, sær om Natten og i Mørket, de mindre og større Landeveie. Købstædernes By fogder maatte først og fornemmelig ved Byens Porte paapasse enhver med Levnedsmidler ankommende Vogn, og tilholde den, at søge Byens Akseltorv, for der at holde i visse bestemte Timer. Fradenne Pligt maatte intet Privilegium kunne fritage; Herregaardenes Vogne altsaa være samme ligesaavel underkastede, som Bøndergaardenes, da Herremanden lige saa lidet som Bonden bør være privilegeret Landpranger. Men ogsaa paa selve Torvet burde et aarvaagnere Politi spores, end nu paa mange Købstæders Torve mærkes, da Købmænd eller deres Fuldmægtige kunne opkøbe hele og flere Vogne med Levnetsmidler, for at udhøkre dem til deres fattige Medborgere, som paa Torvet i mindre Porsioner vare berettigede til for lettere Priser at købe deres Fornødenheder. Hvad mere til det skadelige Land= og For=prangsStandsning kunde gjøres, ligger - som sagt, deels tydeligt i vore fortreffelige Anordninger herimod, og kunde blive end tydeligere og lettere til Esekusion, naar herom i Enighed aftaltes mellem Over øvrigheder og Underøvrigheder, og at disse sidste, som det Elsekutive egentlig er betroet, handlede efter en i Enighed aftalt Plan, Sluttelig maatte det tillædes mig at bemærke, og i Anledning af denne bemærkning at gjøre et Forslag, der saa umodet det maaske tør forekomme Mange; dog vel og maaske kan give Anledning til noget Rigtigere. Hvad der meget befordrer det land fordærvelige Land= og For=prang er, at vore ugudelige Landprangere opkøbe under det Foregivende, at det er for at føre de opkøbte Levnetsmidler til Norge. Jeg skulde endda undskylde dette lovstridige Opkob, naar det kom vor trængende norske Landsmand tilgode, men desværre, hvormeget heraf bliver ikke et Rov for Fienden; hvorledes det bliver det, vil jeg lade Andre tænke, og de mere end grundede Rygter tale. Mit Forslag er derfor: at det maatte behage Hans Majestæt Selv at paatage sig Norges Proviantering, saaledes at intet Skib uden under Kongelig Autoritet maatte med Levnetsmidler klareres til Norge, Hvorledes dette Forslag skulde realiseres, er for vidtløftig her at udføre; men at Forslaget, overveiet af sagkyndige Folk, kunde cksekuteres, troer jeg fuldt og fast, som jeg er overbevist om, at det, eksekuteret, ville meget bidrage til at standse det fordærvelige Lad= og For=prang, hvis Følge, om ikke straks saa anskuelige rædsomme, dog tør i Tiden blive rædsommere end Krig, Pest, og Fædd. Thi foruden den trykkende Næringssorg, Kummer og Armod i Familierne, dette Onde afstedkommer og forøger, saa forderver det i Bund og Grund deres Karakter, som afgive Sig med denne lovstridige Handel. Hvad mener Herremanden? Hvad Kjøbstædmanden, at der bliver i Tiden af den unge Pode, som knap tyve Aar gammel, vænnes til denne løvstridige Handel, for hvis Skyld man lader ham paa en Hest flakke hele Landet om. Hvad kan der blive af den Borger, som allerede som Ung oplære til at trodse Loven, og hjemme see Forældre og Værger at gjøre det samme, Thi er dette, her i Fyen maaskee fremfor i nogen Landets Provinds i Svang gaaende Land- og Forprangerie, ikke Trodsen imod Lovene, saa ved jeg ei hvad saa skal kaldes. Er Land= og Forprang det Almindelige til Gavn, saa ophæve man Lovene herimod, hvis saa aabenbare Trodsen, i Forening med Høkeraandens Udbredelse i alle Stænder, i Bund og Grund fordærver Nationens Karakteer.