Den Vest-Sjællandske Avis, 1828-08-30
Da den Russiske Gesandt Ribeaupierre var ankommen til Constantinopel, og man havde opfyldt de mod Gesandter sædvanlige Høflighedsbeviisninger, som og de Pligter, Agtelsen fordrer, bleve de fleste Artikler af hiint Forlig ordnede og sluttede, og man var beskjeftiget med efterhaanden ogsaa at ordne alle andre, da de Græske Anliggender trængte sig frem med nyt Liv, et Spørgsmaal som allerede havde varet saa længe, som gienlød i alles Ører, angaaende hvilket den høie Port tusinde Gange havde givet categoriske og officielle Svar, og hvori Rusland især havde givet sit Ord i diplomatisk Form ikke at ville tage Deel. Da fremkom den, mod Porten rettede, uretfærdige og uden dens Vidende afsluttede Overeenskomst. Endskiøndt den Russiske Gesandt havde været den anden Befuldmægtigede ved Forliget i Akiermann og en af dem, som i de andre Befuldmægtigedes Nærværelse officielt havde givet den Erklæring, ikke at vilde blande sig heri, og de havde indført denne i Protocoller, som endnu existere og opbevares, saa benægtede han dog, til Trods for det øiensynligste Beviis i hiin høitidelige Erklæring, og fremkom nu for første Gang og paa en paatrængende Maade med hiint meget haarde Forslag, hvortil den høie Port, saavel af religiøse som politiske Grunde umuelig kunde give sit Samtykke. Uagtet det redelige og sandrue Sprog, ved hvilket man gientagne Gange søgte at faae den ovennævnte Gesandt til at erkiende og antage de retmæssige Undskyldninger, og uagtet de legitime Hindringer, som man flere Gange anførte, for at retfærdiggjøre og bevise Umueligheden af at indlade sig paa hiint Forslag, viste han dog stedse med Stolthed Anerkiendelsen af disse Grunde fra sig Jmidlertid forefaldt den selsomme, i Historien mageløse Catastrophe ved Navarino, en Begivenhed, som endnu aldrig er oplevet af nogen anden Magt. Men den høie Port afbrød ikke engang efter et saa troeløst Skridt den venskabelige Forbindelse men vedblev med det samme eftergivende Forhold J Stedet for at fortsætte Fiendtlighederne imod de Egne, som endnu stedse befandt sig i Oprør, viste den sig tvertimod, ene og allene af Hensyn imod de tre Magter, tilbøielig til at tilstaae hine Egne al muelig Gunst. Men den ovennævnte Gesandt viste sig, imod al Discretion, ikke engang tilfreds dermed, men forlod Constantinopel uden Grund. Trods alle disse Kiendsgierninger, at hvilke hver især vilde frembyde tilstrækkelig Gienstand for et særskilt Manifest, giorde den høie Port dog ikke nogen videre Forestilling angaaende dens kun altfor retmæssige Klagegrunde og dens efter de foregaaende Kiendsgierningers Natur øiensynlige Rettigheder; den tog ikke Anledning deraf til, ved Sammenligning imellem det Foregaaende og Efterfølgende selv at opsøge Oprørets Udspring den troede, at de ovennævnte Kiendsgierninger vi ste aabenbart hen paa hiint Udspring, at Resultaterne paa en naturlig Maade bekræftede det, og at de følgelig ikke var passende, endnu, at giøre særskilte Anvendelser deraf paa Spørgsmaalet om Oprørets Anstiftelse. Porten giorde sig det tvertimod til Pligt, ja til sin omhyggeligste Bestræbelse, med at muelig Opmærksomhed og Troeskab, at iagttage og opfylde de Pligter af Høiagtelse og oprigtigt Venskab, imod det Russiske Hof, som Tractaterne og Naboeskabet foreskreve det.