Berlingske Tidende, 1815-04-24
Den 12te April. Mellem Østerrig og Neapel ere Fiendtlighederne allerede udbrudte. Hoftidenden for idag indeholder derom Følgende: Efter Felttoget i Aaret 1812 forlod Kongen af Neapel den franske Armee, ved hvilken han havde commanderet et Corps. Neppe var han ankommen til sin Hovedstad, førend han lod give det Keiserl. østerrigske Hof Meddelelser om sin Hensigt, at forene sin fremtidige politiske Gang med det østerrigske Cabinets. Kort derefter begyndt Felttoget i Aaret 1813. Ved de første for Napoleon tilsyneladende gunstige Udsigter forlod Kong Joachim Neapel, og overtog atter en Commando ved den franske Armee. Til samme Tid foreslog han hemmelig det østerrigske Cabinet sin Mægling mellem Magterne og den franske Keiser. Den hæderrige 18de October afgjorde den franske Sage Skjebne. Kongen vendte tilbage til sine Stater, og begyndte igien ufortøvet de afbrudte Underhandlinger om hans Tiltrædelse til den europæiske Alliance. Han lod sin Hær rykke frem, og foreslog Østerrig en Deeling af Jtalien. Po skulde være Grændselinien mellem begge Stater. Under vedvarende Underhandlinger med de Allierede, og en ikke mindre levende Correspondence med Overbefalingsmanden for den franskritalienske Armee, hengik nogle Maaneder. De neapelitanske Stridskræfter laae hverken i den ene eller anden af Parternes Vægtskaal; Jngen kunde stole paa dem; Jngen havde dem at bekiæmpe. For Østerrig var denne Stilling mindre ufordeelagtig; det kunde vende sin Hovedmagt imod den fælleds Fiende, uden Hensyn til Jtalien. - Den 11te Januar 1814 blev endelig den neapolitansk østerrigske Tractat undertegnet. Under Paaskud af den ikke endnu udvexlede Ratification forblev den neapolitanske Armee imidlertid endnu længe i sin Uvirksomhed. Skrivtlige Beviser, som faldt de Allierede ihænde, satte det udenfor al Tvivl, at Kongens hemmelige Forbindelser med Fienden end vedvarede; de forraadte hans Hensigt, at holde den franske Keiser i Uvidenhed om Kongens virkelig paafulgte Tiltrædelse til Magternes Alliance. Jmidlertid afgjorde Seirene i det Jndre af Frankrig Kongens Rolle. Paris var faldet i Seierherrernes Hænder, og den neapolitanske Armee aabnede sit Felttog. Conventionen af 11te April 1814 havde endt Krigen mod Rapoleon. Underhandlingerne i Paris bestemte Frankrigs og dets tidligere Fienders giensidige Forholde. Alle Armeerne tiltraadte deres Tilbagetog: Neapolitanerne trak sig tilbage til de sydlige Pavelige Marker, hvorpaa Kongen ifølge Tractaten af 11te April havde Fordringer. - Samtlige Magters Forholde skulde fastsættes paa Wienercongressen. De bourbønske Huse nægtede at erkiende Kong Joachim. Sidstnævntes Stilling havde unægtelig meget forandret sig ved de gamle Konge stammers Tilbagekomst paa Tronerne i Frankrig og Spanien; en maabeholden Politik maatte byde ham at indskrænke fine fremtidige i Hensigter ene og alene til at bevare et af de skiønneste Riger i Verden, 1 og at opgive enhver Erobring, og det fornemmelig naar Erobringer ikkuns kunde skee paa en i militairisk Henseende uskadelig, men i politisk yderst vigtig Naboes Bekostning. Alligevel ere Maadehold og Tro betydningsløse Ord for Herskerne af den nye franske Stamme. Jstedetfor at tænke paa Selvbevarelse udkastede Kong Joachim i Stil ved vidtstrakte Planer for Fremtiden; han beredte deres Udførelse ved at benytte alle Elementer til en militairisk og politisk Revolution Jngen af hans Hensigter, ingen af hans Bevægelser undgik det øster, tigske Cabinets Opmærksomhed. Dette var ikke Veien til at omstemme hine Hoffers Sindelag, der gjorde Jndsigelse imod Kongen af Neapels Optagelse i de europæiske Regenters Række. - Da Krigsandstrængelsernes Byrde blev for stor for Kongeriget, bestemte Kongen sig til kraftigere Skridt. J Løbet af afvigte Februar Maaned lod han tilkiendegive det østerrigske Cabinet sin Hensigt at sende en Armee til Frankrig, hvortil han ikke forlangte mere end Giennemmarfagiennem Mellem, og Overitalien. Et saa eventyrligt Forslag blev afviist paa tilbørlig Maade.