Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-01-04
J de sidste Aar er der blevet saa mange Poeter, at Publicum er kjed af Poesie." - "Det kommer an paa, hvad Herr Udgiveren forstaaer ved Poeste og Poeter. Hommers Jliade er Poesie og Brestrups Viser ere Poesie. Shakespear var Poet og Revisionsassistent Gunnerus var Poet. Mine Poester ere ikke gjorte paa Kjøb - de ere skrevne med Jld og Begeistring. Jeg har hidtil arbeidet for Æren og Udødeligheden; men med Æren kan man ikke betale Slagter og Bager, og Udødelighed er vel af uendeligt Værd for mig selv, men ikke for min Vært og min Skrædder. Jeg veed rigtig nok, at Evald døde i Usselhed, Milton og Butler som Prakkere, ja vor Patriarch, den store Homer selv, som en Tigger. Men det har jeg ikke Lyst til Ligesaa godt som den værste Lirendreier og Biersidler vil i vore Dage have sit Arbeide betalt, ligesaa godt vil jeg ogsaa have nogen Godtgjørelse for min Muses Sveed og min Harpes Toner. Jeg fordrer ingen ubillig Betaling - naar De giver mig 4 Skilling durch die Bank, som Tydsken siger, for hver Linie, saa leverer jeg Dem alle muelige Slags Vers, Oder, Madrigaler, Sonnetter, Elegier, Hervider, Jamber, Hexametre, sapphiske Vers o. s. v. - Min Herr Dig. ter, for Øieblikket kan jeg ikke benytte mig af Deres ærede Tilbud. For det første Halvaar har jeg flere Bidrag, end mit Blad kan rumme. Skulde jeg engang behøve Deres Bistand, saa skal jeg ikke undlade at henvende mig til Dem." Digteren bukkede sig, og gik slukøret bort. - Journalisten saae paa sit Uhr, slog Skuddet for Døren, og kom ind til mig. "Min Herre, nu er Audiencetiden ude, sagde han, og vi kunne igjen tale sammen ugeneert. Men, kjere Herr Udgiver, spurgte jeg, hvorledes kan De udholde et saadant Liv," – "Meget godt. Mit Kald, som Bestyrer af et offentligt Blad, har jeg altid betragtet fra den alvorligste Side, men disse Biscener, som uundgaaeligen ere forbundne dermed, fra den meest comiske. De berige min Menneskekundskab og gjøre mig hver Dag mere fortrolig med de menneskelige Taabeligheder og Lat Men jeg vilde ærgre mig over terligheder. Sligt." – Ærgre mig over Narre og Dummerhoveder, Nei, det skal jeg nok vogte mig for Naar Juvenal, Cervantes og Holberg havde villet ærgre sig over de Daarer, som fremstillede sig for deres Palet, saa havde de maattet døe af Galde eller Guulfeber længe førend deres Tid, og Historien taler dog ikke et Ord om, at de lede af nogen saadan Sygdom. Men hidtil har De kun seet Scener i Huset – nu skal De see adskillige uden for Huset. Behag at læse denne Avis for i Dag, - her vil De finde mit Blad nævnt over ti Gange - f. Ex. Skaden indeholder; Correr til Udgiveren af Hvalfisken; De fugtige Brødre: Opfordring til Udgiveren af Hvalfisken; Skrubtudsen: Anmodning til Udgiveren af Hvalfisken; Sladderkrogen, Revselse til Hvalfisken. Jeg behøver aldrig at avertere mit Blad; thi mine Venner sørge broderligen for, at det ikke skrives i Glemmebogen." "Men det maa jo dog være Dem yderst ubehageligt, saaledes at see Deres Blad uophørligen angrebet," – "Aldeles ikke; thi for det første har jeg næsten aldrig Tid, Lyst eller Leilighed til at læse saadanne Blade, da jeg kan anvende min Tid til ganske anden Lecture, for det andet har det meste, der længe blev skrevet imod mit Blad, været forfattet af saadanne Personer, som i Formiddags have besøgt mig, og som ikke vide nogen anden Udvei til at kjølne deres Harme paa, end ved at udkramme alskens Vaas imod mig; for det tredie, ere de Fornuftige blandt mine Læsere alt for bekiendte med Kilderne til og Hensigten af saadanne Angreb, til at de skulle agte dem for andet, end hvad de virkeligen ere: Avindsfostere, eller Fyldekalk i et Blad, som gjerne vil snakke og ikke veed hvad det skal sige. Deres Udgivere tager jeg det ikke ilde op; de have aldeles intet imod mig personligen; men de have som oftest Kone og Børn, og ville leve. Jeg bidrager altsaa umiddelbart, uden at det koster mig noget, til hele Familiens Underhold og til at stille mangen Hungrigs Sult." "Men Deres Hvalfisk maa jo lide derved?" Min Hvalfisk have allerede saa mange Grønlandsfarere gaaet paa Jagt efter i en Række af Aar, uden at kunne fælde den. Den har saa mange Har puner i Livet, danske, spanske, arabiske, grønlandske, hudsonbayske, at den allerede for længe siden maatte have været creperet, dersom den ikke var af en stærk og fast Natur." "Men det maa jo dog gjøre Dem Afbræk i Deres Jndtægt der2" - Den bryder jeg mig ikke om. Jeg er ugift, har tarvelige Fornødenheder, og er ligegyldig ved, om jeg ogsaa i Morgen den Dag seer min Hvalfisk trækkes op paa Kysten af en Sværm Matroser, sønderhugges til Spek og forvandles til Tran for de mangfoldige Lamper, der haabe at finde Næring derved.