Norske Intelligenssedler, 1764-10-03
Ligesom det nu er den udendelige Viisdom, som overseer og skiønner enhver Deels Forbindelse med det Hele, saa er det Almagten, som er i Stand til at giøre disse Mueligheder til Virkeligheder. Den er det, som udfører hvad Viisdommen seer at kunde befordre det Heles Vel. Men kand den Guddommelige Viisdom see, kand Almagten bestyre alleting, saa at enhver Deels Omstændigheder bliver til det Heles Beste, saa er det derimod den bundløse Kiærlighed til sin Skabning, der giør, at intet tillades, intet iværksættes, ey nok med Engler og Kloder, ney ogsaa med det Kræ, som intet Glas opdagede, eller med et Sole-Gran, som jo hensigter til det Heles Beste, ey nok den nærværende Tid, men endog udi Evighedens Fortgang, Mindre tillades noget, som strider herimod. Naar vi ret begribe denne Grundsætning, da ere vi først ret i Stand til at giøre os, saa værdige Begreb om Guds Huusholdnings-Maader, som vi, efter de os, som fornuftige Væsener, givne Ævner, ere pligtige. Da først ere vi i Stand til at modtage Guds Villie med en stille Hengivelse. Da adspørger vi allerne Guds Rige og Hans Retfærdighed, thi vi troer, at Hans Viisdom seer, Hans Almagt kand, og Hans Godhed vil, alt det som er os tienligt, i Sammenheng med det Hele. Da bede vi først rettelig: skee Din Villie, hvilket bliver Tillægget i alle vore Bønner. Da overhænge vi ikke længere Gud med utidige Bønner. Vi veed Han styrer alt til det Heles Beste, hvorav vi ikkun er en liden, ja en saare liden Deel, og derfore troer vi med Overbeviisning: at Han allerede av Evighed har seet og besluttet vore Hendelser til det Beste. Da sige vi ikke længere med Forfatteren: At Udfaldet lærde, at havde den ulyksalige Arving ikke været fød, og den formodentlig alt for kielne opdragne Prinds ikke bestiget Thronen, da havde Jerusalems Tempel staaet længere. Thi da inseer vi lettelig, at havde det være tienligt, saa kunde Gud ligesaa let givet Egekias, og Jnda Rige, en David eller Salomon, som nu en Manasse, og da Han havde givet ham, meget lettelig alligevel frelset Tempelen. Mon Han, som vil, som kand, som seer det Allerbeste, En giør det? Usle Kræ, tør Du fornedre Gud? Hvad, som vi, hvilke her allerne beskuer Viiser=Skiven av Forsynets forunderlige Styrelse, ofte anseer med Skræk og Bevelse; dette skal, naar vi eengang bag Forhænget kommer, til at kige i det Ganske, blive Texten til et hellig, Halleluia. Jeg saae en graadig Lyst udkiente Verdener deele, Dit Navn blev gjort for Guld til Jndianers Spot; Hvor zittred mit Begreb, men Du, som seer det Heele, Du seer og styrer saa, at det, som skeer, bliv Godt. Du tvinger Laster selv, at knæle for Din Throne; Og føre herlig ud Din Viisdoms skiulte Raad; Du giør, at eengang hist Haleluigers Tone, De Scener aabne skal, som entes her med Graad Din Forsyn er det, som utæmte Lyster tæmmer, Den dæmper dem vel ey, men styrer deres Fart; Maaske Tyraners Sverd, med Blod Din Villie fremmer; Maaskee - - - Men dette giør Din Evighed vel klart, Lad Dievle rase fort, Fornuften skal dog lære, At Du Almægtigste, er i Din Viisdom god; Den Siæl, som sukket her, skal hist Dit Fodspor ære Og see, at Du var der, hvor Grumhed tappet Blod. Tul. Fortsættelsen følger næste Uge.