Den Vest-Sjællandske Avis, 1830-04-03
(Fortsættelse.) Freden imellem Katholikerne og Protestanterne af 1570 tilveiebragte en Ophørelse af Fiendtlig hederne; men ingen Udsoning, Pave Pius d. 5. tilforn Jnqvisitor, og Konge Philip den 2den i Spanien anvendte alleslags Jntriquer og Bestræbelser for at overtale det Franske Hof til at krænke den Fred, som var bleven Protestanterne tilstaaet; Guiserne og Enkedronningen, Catharine af Medicis, handlede i Forening med dem. Protestanterne vare dengang ikke deres Fiender voxne i Kræfter, deres øverste Anfører, Henrik af Bearn (siden den saa berømte Konge Henrik den 4.) var kun i sit 17de Aar, og Partiets eneste Støtte efter Prinsen af Condes Mord, var den vise, tappre og standhaftige Adm. Coligni, imidlertid vare Protestanterne dog bestandig farlige formedelst deres Enthusiasme. Man lagde derfor den Plan, at ville udrydde dem ved et Forræderie, for at kunne udføre dette, maatte man indgyde dem Tillid, Catharina af Medicis paatog sig at udføre denne troeløse Rolle: J 1571 inviterede hun Henriks Moder, Dronning Johanne af Navarra, og Admiral Coligni til Hoffet, men de modtoge ikke Jndbydelsen. Heller ikke lykkedes et nyt Forsøg paa at faae ham lokket til Paris ved at tilbyde ham Commanden over Armeen ved en foregiven Krig mod Spanien. Da disse Konstgreb ikke vilde lykkes, saa resolverede hun sig til at foreslaae Dronningen af Navarra Ægteskabet imellem hendes Datter Margarethe af Valois, Carl den 9des Søster, og den unge Henrik. Paven, som var indviet i Planen, gav den fornødne Tilladelse til Prinsessens Ægteskab med en Protestant, og Catharinas Gesandt, Biron, comporterede sig med saamegen Duelighed, at Dronningen af Navarra lod sig overtale. Det Franske Hof begav sig til Blois, hvor Sammenkomsten skulde finde Sted, og den gamle Coligni lod selv sin Mistænkelighed overvinde; i Blois blev han modtaget med det meest udsøgte Galanterie af hele Hoffet, især af Catharina og hendes Søn. Carl den 9de kaldte ham sin Fader, overøste ham med Presenter og Hæderstitler, og udgav selv nogle Resolutioner til Protestanternes Fordeele; Coligni blev fuldkommen blendet. Med samme Udmærkelse modtog Carl Dronningen af Navarra, kaldte hende sin Tante og sin høitelskede. Spiller jeg ikke min Rolle godt, sagde han om Aftenen til sin Moder, da han var bleven allene med hende. Meget godt, svarede hun, men det nytter ikke, som ikke kan holdes ud til Enden. Lad mig kun raade, svarede Kongen; jeg skal snart faae dem i Garnet. - Et hemmeligt Conseil blev holdet for at aftale Forræderiets Jværksættelse. – Begge Hofferne begave sig til Paris, hvor Brulluppet skulde staae; men her døde pludselig Dronningen af Navarra, Henriks Moder. En samtidig Skribent fortæller, at man under Paaskud at ville moere hende, fik hende til at besøge Catharinas anden Haand, Claude Marcel, Forstander for Grosseer-Societetet. Her bød man hende nogle Jtalienske Conferturer, hvorpaa hun lagde sig paa sin Seng saasnart hun kom hiem, af hvilken hun ikke meere reiste sig op, tem Dage derefter var hun død; Catharing anklages for denne Forbrydelse; men det kan ikke historisk bevises. Hverken dette Dødsfald, eller en opfanget Coureer til Cardinalen af Lothringen, som dengang var i Rom, hvis Depescher røbede, at en Plan imod Protestanterne var i Værk, eller de mange Advarsler, som bleve givne Admiral Coligni af flere Protestanter, formaaede at svække hans Tillid til Kongens og dennes Moders Oprigtighed og velvillige Sindelag Jmedens man holdt Raad hemmeligen om hvorledes Forræderiet bedst kunde iværksættes, og Hertugen af Guise overtog det Hverv at lade Admiralen myrde, vedblev man at overøse Protestanternes Høvdinger med Smigrerier og at træffe Tilberedelser til Forlystelser ved den forestaaende Formæling.