Almuevennen, 1842-05-25
Vi saae i Nr. 18 hvilke de væsentligste Vestemmelser, i vor Trykke-Forordning ere, og jeg tænker de Flest ere enige i at mene, at disse Forbud og disse Straffe paa Livet, eller Slaveri, Landsforviisning, Forbedringshuset, Vand og Brød m. m. at de maatte synes fuldkommen tilstrækkelige til at værne imod strafværdt ge Misbrug af Pressen, og at Regjeringen i Danmark vist uden Fare kunne lade det forblive herved uden at bruge forebyggende eller forhindrende Forholdsregler imod Pressens Brug. Dog har, siden hiin Forordning udkom, Regjeringen troet at burde indskrænke Trykkefriheden, ved flere saadanne hemmende Baand, medens Folket siden hiint Tidspunkt er gaae frem i Oplysning og Dannelse, og ligeledes under de flere Tab og Modgangs-Storme der ere dragne herover Landet, har viist en usvækket Troskab og Hengivenhed for Kongen og Fædrelandet, saa er det en Baand, det ene Tvangsbud udgaaet efter det ande mod Trykkefriheden, og det er ved her korteligen at opgive og paavise dem og deres Virkninger, vi ville gjøre hvad vi kunne for at enhver Mand i Landet kan lære at kjende hvad vi har og hvad vi mangler. Det første Baand der paalagdes den Trykkefrihed Forordningen af 1799 levnede os, er Placaten af 18de October 1805. som forbyder under en Mulct af 50 til 200 Rbd. af indføre i de offentlige Tidender Rygter om almindel ge eller offentlige Foranstaltninger. Det er klart at dette Lovbud umuelig kan overholdes, thi da kunne intet Blad meddele Andet end hvad der har været givet i Collegial-Tidenden og Stænder-Tidenden, da alt Andet kunne henføres til Rygter, som ikke er officielt bekræftet. Det regnes et heller saa nøie med denne Placats Overholdelse, men netop denne høist sjeldne Anvendelse af Placaten sætter Skribenten i stor Usikkerhed om hvad han tør meddele, thi Cancellie kan jo anvende den naar og mod hvem det vil, og selv om det Meddeelte er fuldkommen sandt, og Medde lelsen aldeles uskadelig, saa kan Forfatteren da ikke undgaae at blive dømt i Mulct fordi han har meddeel det. Hvor umueligt det er for en Forfatter at vogte sig for denne Rygteplacat, skal jeg oplyse med et Par Exempler. Det berettedes 1835 i Hamburger Correspondent, at begge Cancelliepræsidenterne tilligemed begge Procureurerne holdt hyppige Conferentser, og at man satte disse i Forbindelse med Rygtet om en forventende ny Presselov. Den samme Beretning læstes i Kieler Correspondenzblatt og i "Aarhuus Stiftstidende" som begge ere underkastede Censur, ligeledes optoges den i "Kjøbenhavnsposten, og intet af disse Blade bleve tiltalte for at have meddeelt denne Beretning; men nu blev den ogsaa optaget i et Blad der kaldtes "Unionen for den frie Presse og dette blev sat under Tiltale og dømt for at have overtraadt Placat af 18 October 1805, uagtet det havde opgivet hvorfra det havde sin Efterretning, uagtet den upaatalt havde staaet i flere andre Blade, og uagtet man var saa enig om Sandheden af Beretningen, at over 600 af Landets meest anseete Mænd deraf toge Anledning til at bede Kongen om, ikke yderligere at indskrænke vor Trykkefrihed. – Kjøbenhavnsposten, berettede i Januar 1838, at de jydske Stænder skulde sammenkaldes til den 28de Mai og at Ørsted var beskikket til Commissarius. Denne Efterretning var rigtig, og det bekjendtgjordes Dagen efter af Regjeringen, selv, men Bladet lagdes under Beslag paa Grund af Rygteplacaten. – Ligeledes er en Blad Redacteur sat under Tiltale og dømt, fordi han samme Dag Kongen havde bekræftet Dødsdommen over en Forbryder, men førend denne Bekræftelse var kommet til offentlig Kundskab, havde berettet det i Bladet. Da den ommeldte Placat saaledes i enkelte Tilfælde bringes i Anvendelse, uden at det kan sees hvorfor den just i disse og ikke i andre lignende Tilfælde er gjort gjældende saa kan det faae Udseende af, at den bestaaer for ved den at kunne fælde de Forfattere der maatte have paadraget sig Collegiets Misgunst, hvilket den jydske Stændersamling anførte i sin Petition til Kongen om Placatens Ophævelse. Tillige gjordes deri opmærksom paa at det har en ufordeelagtig Virkning paa Stemningen, at Nogen skal blive dømt i Mulct for Efterretninger der ere overeensstemmende med Sandheden og aldeles uskadelige; ere de derimod usande da er det jo bedre de blive offentligen fremsatte, end at de forplantes fra Mund til Mund, thi deres Ugrund kan da blive ligesaa offentligen meddeelt og erkjendt. Det stod ingenlunde til Forfatterne at udbrede løgnagtige og skadelige Beretninger og Statens Tilstand eller Regjeringens Foranstaltninger, om ogsaa Rygteplacaten ophævedes, thi Forordningen af 1799 § 6 fastsætter jo tilstrækkelig Straf for slig Forseelse. (Fortsættes.) Landpolitivæsenet. Herredsfogderne blive endvidere ved i Bladet "Fædrelandet at klage over deres Magts Utilstrækkelighed til at oprette og vedligeholde et godt Landpolitivæsen; de mene stedse, at endeel lønnede Hjælpere under deres Ordre og Opsigt vilde virke til det Vedre. Vi derimod mene, at jo flere Politiherskaber, det ene over det andet, der skabtes, desmere Politiherskesyge vilde der avles, og desmindre Politiorden fremmes. – Forleden Dag skeede det i Taarnmark paa Grevskabet Holsteinborg, at en ung Karl og en Smed, begge fra Ladeby i Næstved-Egnen, kom ridende med to Heste med Seletøi paa og toge ind i Gaardmand Hans Hansens Gaard i Taarnmark, hvor de, uden videre, trak en Vogn ud, spændte deres Heste for den, hentede en Agestol ned af Loftet og satte den i Vognen, og da Konen i Gaarden, som var ene hjemme, medens hendes Mand var i Marken at pløie, spurgte dem: hvad de vilde med Vognen, sagde de, at den hørte dem til, og at de derfor nu tog den. – Jmidlertid fik Konen Bud i Marken efter hendes Mand, som ogsaa strax kom, men da vare de allerede komne ud af Gaarden med Vognen. Her paa Gaden greb han dem da an som de Ransmænd, der ranede hans Vogn, holdt fast i Tømmen ved Hestenes Mund, og hans Kone snittede den ene Skagle over, hvorpaa de deels truede med dødelige Slag paa Konen, deels sloge paa Hans Hansen, indtil de fik Overhaand og kjørte deres Vei med Vognen. – De andre Bymænd af Naboerne vare ogsaa i Marken, men dog stode der et Par Huusmænd og et Par Tjenestekarle udenfor paa Gaden og saae derpaa, uden at komme Hans Hansen til Hjælp med at beskytte hans Vogn for dette Røveri, fordi de, som de sagde, ikke vidste om Vognen hørte dem til, der tog den, eller ikke. – Den unge Karl, der, tilligemed hans Følgesvend (en Smed), saaledes ranede Vognen, er nemlig en Søn af Rasmus Hansen, der ifjor solgte Gaarden (en Arvefæstegaard) til Hans Hansen, og med samme tillige solgte Vognen og øvrige Besætning til ham. Vel havde Rasmus Hansen, efter Gaardens og dens Besætnings Afhændelse, gjort Paastand paa, at have forbeholdt sig denne Vogn, men ved Rettergang i denne Anledning var det oplyst, at den med øvrige Besætning var solgt til Hans Hansen tilligemed Gaarden; alligevel lod Rasmus Hansen den saaledes hente til Ladeby. Hans Hansen meldte naturligviis strax dette Vogneran til Politiet, i hvis Hænder Sagen nu er. – Om der nu ogsaa her i Egnen havde været nok saa mange Politiassistenter og Betjente strøede omkring, – hvor havde de saa været, og hvad kunde de her i dette og lignende Tilfælde have gjort meere end de, der stode og saae derpaa, ogsaa kunne have gjort, hvis de havde været resolverede dertil som de burde – nemlig: resolverede til at anholde, fange og arrestere dem paa færsk Gierning? Det gjælder nemlig ved Politiordens som ved alt Almeenvels Fremme først og fornemlig om Sindelaget med Lyst og Jver til at afværge Ondt og fremhjælpe Godt hos andre som hos sig selv. Er et saadant Sindelag ikke tilstæde i Folket, og ikke tilstæde, i Politiet, da kan man skyde en hvid Pind efter Forbrydere og Overtrædere, selv da om Politiets blot udvortes Vaaben vare i hvert Huus rettede imod dem. Det er da indvortes Politivaaben vi skulle lære at bruge imod Skarnstykker og udvortes Forbrydelser. Vi maae ingenlunde indbilde os, at Forbryderne ove deres Udaad uden indvortes Aarsag, blot af Lyst til at skade deres Næste og styrte sig selv i Fare og Ulykke, nei, der er noget andet Ondt, der trykker dem og fordærver deres Sind, førend de kaste sig i den Søle, hvor Politiet skal trække dem op af. – At efterspore denne indvortes onde Aarsag hos dem, at afhjælpe dem dermed, og hæve den hos dem, naar den er funden, see, det er den sande Politiorden, som lærer og nøder Forbryderne, de smaae som de store, at holde Politiorden med sig selv, saa de ingen Betjente behøve dertil, uden vor Herre selv, hvem de maae lære at tye hen til. – Betragte vi, der kjende benævnte Rasmus Hansen og hans Søn, bemeldte Vogneran efter denne Anskuelse, da vide vi strax, at Brændeviins Drik er den udvortes Aarsag til denne Forbrydelse, og Lysten til Drukkenskab er den indvortes Aarsag. Skulde der nu altsaa virkes noget til sand og varig Politiorden hos denne Fader og Søn, da maatte det jo være deres indvortes Sjælelyst til Brændeviin, der maatte angribes og overvindes ved saadanne Vaaben, som man strax vil sige Politiet ikke har i Eie, men som vi dog mene det virkelig kunde eie. – Aldrig nogensinde føler en Dranker med dybere Gru, hvoraf al hans fordærvelige udvortes Last og Skjændsel udrinder hos ham, end i den Stund han skal dømmes for de Forbrydelser, han alene maa ansee sin Brændeviinslyst som Ophav til, og mon ikke den Politidommer og det Politivæsen, i hvis Hænder han da staaer, skulde kunne formaae andet til hans Forbedring, end dynge hans Forbrydelsers Straf paa ham og dermed lade ham synke dybere, Jo vi mene med Grund, at Politiddommeren og hele Politivæsenet kunde dersom de vare practiske Sjælekjendere og practiske Moralprædikere, formaae at bøie hans Sind derhen, hvor de ikke alene viiste ham Frelse fra den fordærvelige Brændeviinslyst, men virkelig hialp ham til at aflægge den. Hvorved, vil man spørge. Vi svare: hvorved har den over al Verden berømte Mistres Fry og hendes Broder Gourney af Engelland formaaet at hjælpe Forbrydere og Fanger i hardtad al Verdens Fængsler, ja netop formaaet at afhjælpe dem med deres Laster, at stoppe den indvortes Kilde i deres Hjerter, hvoraf det Onde, som deres Forbrydelsers Aarsag udrandt hos dem, ja hvorved Ene og alene ved christelig Menneskekjærlighed, ved at udvise i Gierning et Sind og en Bestræbelse, for at redde dem af Fordærvelsens Pøl, som lod Forbryderne føle og erfare, at de vare deres Venner og vilde dem vel, at de gjorde alt mueligt saavel til deres timelige som deres evige Redning – ja alene derved have de vundet selv de forvorpneste Forbryderes Tillid og Agtelse, saa at disse ikke alene have villet lade sig legemlig pleie og hjælpe af dem, men ogsaa villet lade sig lære og styre af dem til ordentlig Arbeidsomhed og Troskab, til Aflæggelse af deres Laster og til Omsorg for deres Sjæles Frelse efter Guds Ords Formaning. Lad os sætte, at istedetfor Forbryderne nu ansee Politivæsenet og Politidommeren for deres Fiender (imod hvem de ville værge sig med Løgn og Svig, Vold og Magt, saalænge mueligt) de derimod paa saadan Vei, som oven nævnt, kom til at ansee dem for deres Venner, mon det da vilde være en urimelig Antagelse, at Drukkenbolte, Lediggjængere, Spillere o. s. v., lode sig af Politiet ikke alene med al villig Bekjendelse af Sandhed, straffe for de Forbrydelser, disse deres Grundlaster havde forledt dem til, men lode sig endnu meget hellere afhjælpe af Politiet med selve deres Grundlaster, med Kilden til deres Forbrydelser og Straf, hvorved de da vare hjulpne for stedse? – Vi mene Nei, det vilde da ingenlunde være en urimelig Antagelse, men tvertimod den rimeligste af alle. – Vi have tilforn saaofte læst i Aviserne om den uhyre megen Brændeviins Drik blandt de lavere Folkeklasser i Engelland, især blandt Matroser, Fabrikarbeidere, Dagleiere og Sjouere; men efter Beregningen af det forbrugte Brændeviin i hele Engelland for Aaret 1841, bliver Fordelingen deraf til hver Person af hele Folkemængden ikke uden 1/2 Part af det Qvantum Brændeviin, som i samme Aar kommer paa hver Person her i Danmark, naar vi ligeledes fordeele det hele Qvantum Brændeviin, her er brugt i samme Tid, paa hver Person af hele vor Folkemængde; – altsaa i Engelland, hvorDrukkenstab for endeel Aar siden almindelig antoges forlangt større end her i Danmark, er den nu fem Gange mindre end her – og hvoraf er denne paafaldende Forandring da kommen, og hvoraf den Formindskelse af alle de Forbrydelser kommen, som altid er en nødvendig Følge af Drukkenskabs Formindskelse, Vi svare, denne lykkelige Forandring er i Engelland kommen af de engelske Afholdenheds-Selskabers store Virksomhed til en fuldkommen heel Aflæggelse af Brændeviin for alle dem, der af Overbeviisning om dets fordærvelige Følger frivillig indgik i de Afholdenheds-Selskaber, hvor de slet intet Brændeviin eller destilleret Spiritus, nyde. – Mange engelske Politiddommere saavelsom mange Præster og Skolelærere og overhovedet saamange af dem i alle Folkeklasser, der bekymre sig om Almeenvel- og deres Næstes Vedste, have i denne Anledning viist saare megen heldbringende Virksomhed. – Vi spørge nu. Er det ikke Tid, at vi her i det lille Danmark ogsaa forene os i slige aldeles hjertelig frivillige Bestræbelser til det Ondes Afværgelse og det Godes Fremme. De mindre Landeveies Grundforbedring.