Jyske Efterretninger, 1771-09-20
En Evangelisk Lærers Egenskaber og Pligter forestil lide udi en Præken, holden i Budolphi Kirke i Aalborg ved Jndvielsen til Præste=Embedet den 21. Augusti 1771. af Mag. Nicolai Edinger Balle, Sognepræst til Kiettrup og Gisttrup Meenigheder i Vester=Hanherred i Aalborg Stift. Aalborg 1771. trykt i det Kongel. privil Bogtrykkerie, og findes sammesteds til Kiøbs. Stor 35 S. med. Octav. hvor let for en Forfatter, at skildre en retskaffen Evangelii Lærers Egenskaber og Pligter, naar han selv i sin heele Levetid har gjort det til en af sine vigtigste Bestræbelser, at skaffe sig nøye Bekiendtskab med dem, for ey allene rigtig at vide, men endog, ved enhver given Leilighed, som Lærer ivrig at udøve dem. En saadan Lærer er ei ban Pp. 2 Ro ge for at levere fine Tilhørere et noyagtigt Aftryk, en grundig Fortegnelse paa de Pligter i Hænderne, han agter at udøve, for ei at betinge sig mindste Frihed til med Uagtsomhed og Ligegyldighed at føre sit Embede, deraf kan hans Meenighed see, hvorvidt han ligner sit eget Skilderie, hvornær hans Forhold er afpasset efter hans eget Forskrift. Her have vi en Præken af det Slags at kunne anmælde; Tydelighed i Foredraget, Grundighed og en hældig Veltalenhed ere dens ringeste Dyder, Hiertet taler overalt Denne med en ugemeen Fliid udarbeidede Præken er eene nok til at betage Mængden de Fordomme, de gjerne beherskes af, at udbredet Læsning, nøiagtig Jndsigt og grundig Lærdom er sin Eier til Hinder, at hans Foredrag er kan blive tydelig. Desuden forsvinder den Mistanke, at det er en høy Alder allene, der giver Dygtighed til Embeder, og aldrig den beste Ungdom. Endelig tilintetgiøres de prange Tanker, at Veltalenhed ikke sommer sig for en GudsOrds Lærer. Forfatteren holder Middelveien imellem en opskruet Høytravenhed og en unaturlig kunstlet Veltalenhed. Vi behøve ikke engang at udsøge enkelte Stykker for at retfærdiggiøre vor Dom, men kan tage lige for Haanden. Tilskriften til Deres Høiærværdigheder Biskoppen i Aalborg og Wiborg ville vi overlade vore Læsere selv at bedømme; Det kan ei falde dem vanskeligt, at opdage de Fortrine, denne har, frem for de sædvanlige krybende Tilskrifter, Sandhed taler, Hiertet føler og legger Vægt dertil. Texten er valgt af 2. Tim. 2, v. 15. Prækenen begynder med en aanderig Bon, i den taler Forfatteren Hierte=Sproget; uegentlige og billedrige, skiønt bibelske, Udtrykke, (der ilde no skikke sig, naar de bruges for tit i en Præken, men endnu mindre i en Bon) ere med Fliid ganske udeladte og tilsidesatte, ikkuns forstaaelige Ord og beqvemme Tanker legges den Bedende i Munden. Derpaa følger Jndledningen, hvoraf vi ville anføre Begyndelsen: "Saa mange ædle og veltænkende Siele, som i Dag have været Vidner til den høytidelige Forretning, der under Bøn og Guds Paakaldelse i denne Meenighed er foretaget, jeg er forsikret paa at de alle med glade Hierter have tilønsket os nye beskikkede Lærere den Høyestes Velsignelse; og foreenet deres Sukke med vore Bønner, for at tilbede os kraftig Understøttelse. af Himmelen i det vigtige Ærende, vi have at udrette. Jngen Christen, som kiender en Lærers betydelige Pligter, saavelsom de mangfoldige Vanskeligheder, han frem forandre daglig har at kiæmpe imod, ja intet Hierte, som endnu har Følelse tilbage af Menneskekierlighed, kan med ligegyldige Øyne see sin Broder, sin svage og skrøbelige, Medchristen, ligesom afsondret til et Offer for Verdens Had, og Misunderens Bagtalelse; eller opstillet til et Modværn mod Satans hidsigste Anløb paa Guds Kirke, 1 eller udsat for Spotternes bitterste Forhaanelse og foragtelige Latter. Retskafne Lærere kunde sielden vente sig en mildere Skjebne, allermindst hvor Gudsfrygt og Dyd maae vige for Lasternes Herredømme. Men redelige Christne maatte glemme deres egen Fare, om ikke Medynk bevægede dem til at anraabe Herren om Kraft og Stryke for dem der altid skal være færdige til at forsvare Lærdommen med Livets Forliis, og beskiærme de Troendes dyrebareste Klenodie med Tabet af deres egen timelige Velfærd. Dog denne Dag bør være os en Glædes Dag. Vi ville ikke bedrove hverandre med traurige Forestillinger og et tilkommende Onde, som Herrens Barmhiertighed kan formilde. En Lærer har meget at sukke, men meere endnu at glæde sig, over i sit Embede, og denne Erindring giør uden Tvivl en tienligere Virkning paa Gemyttet, som desuden er alt for rørt til at udholde sorrigfulde Tanker. Pligterne, mine Brødre, som Embedet forbinder os til, og Egenskaberne, uden hvilke en Lærer aldrig med Ære. kan bære sit Navn: disse ere den nærmeste Betragtning, som i Dag og fremdeles bør være levende i vor Hukommelse. Men Hiertet behøver først en kraftig Opmuntring, at ikke denne Forestilling selv skal indjage os Rædsel, naar vi sammenligne vores Afmagt med Pligternes Mængde og Besværlighed. En Opmuntring- og vi finde den kraftig nok i Embedet selv. Det er et guddommeligt og ærefuldt Kald. Det er en ædel, og for vore Medborgere høyst vigtig, Forretning. Tak være vores naadige Gud, mine ærværdige Brødre vi kunde svare dem mandig, som forhaane vores Tieneste, Vi ere Himmelens og Jordens Guds Tienere, og bygge et Huus, som var fordum bygt for mange Aar siden., Efterat Forfatteren med en ret opvækkende Veltalenhed har udbredt sig over Indgangen af Ex. 5, 11. saa berører han i Overgangen til Tex27de tens Forklaring kortelig den Lyksalighed og Trøst, der ligger i den Sandhed for alle Tilhørere, at Herren har beskikket den Lærere, der skal sørge for deres ævige Velfærd. At Texten blev forestillet, hvad en Evangelisk Lærer haver i Særdeleshed at beslitte sig paa til sit Embedes rette Forvaltning. Remlig: Retskaffenhed, Frimodighed, Jnd sig; disse trende i Lære-Embedet høystvigtige Egenskaber, har Paulus i Ordene fordret af en redelig Lærer, og formanet under Timothei Navn enhver til at stræbe med Jver derefter, Vi maatte udskrive den heele Tale, dersom vi skulde anføre alle de Steder, som vidne om Forfatterens hellige Sprogkyndighed og oplyste Tænkemaade, dog kunne vi ikke forbigaae at anføre det, han i sær taler og Lærere S. 22. "Retskaffen for Gud bør en Lærer være, og ikke forVerden allene. Hans Fliid bør grunde sig paa Kierlighed til Gud, hans Troeskab nedstamme fra en hellig Ærbødighed for de guddommelige befalinger. Af Begierlighed efter Roes, eller i Haab om timelige Fordeele, at være flittig i sit Kald, det er den fordærveligste Misbrug, med sine Pligter. Jntet er vederstyggeligere i Herrens Øyne, end hemmelig Ondskab indhyllet i udvortes Fromhed. Dyder, som ere grundede paa Egennytte, eller egen Ære, vanhellige Religionen, og beskiæmme den sande Gudfrygtighed. Spotteren triumpherer, naar Lærernes Hyklerie retfærdiggiører hans bittre Bebreydelser. Den "Retsindige sukker under martrende Tvivl, de Svage i Meenigheden lide Skibbrud paa Troen, naar Lærerens Opførsel røber en Mangel paa egen Overbeviisning om Lærdommens Sandhed. Og hvad er afskyeligere, end at blinde Verden med forstilte Gebærder i det Øyemærke, at berige sig selv med den fromme Velgiørers Formue. Ligeledes S. 25. , Vi ere satte til at forfægte Guds Ære mod Verdens Foragt, til at stoppe Munden paa "Spotteren, som forhaaner vores Jesu Navn, og overbevise den Ugudelige om sine Synder. Hvilke mægtige Fiender her at stride imod, Man væbner sig med Frækhed og Latter mod vore Formaninger, naar Ondskaben er understøttet af Rigdom, eller de Mægtiges Gunst. Had og Forbittrelse ophidser den Uretfærdige til at undergrave vores timelige Velfærd, om vi ikke tillade ham uadvaret at fortsætte sin forrige Vandel. Hvor mange Fristelser til n at give efter for Verdens Trudsler i Hellere at tilsidesætte sine Pligter, end vove sin jordiske Lykke og Ære, det er det nærmeste Middel, som Kiødet griber til, og fielden vide vore Venner et bedre Raad. Hvad Under, om vi tabte Modet, og tiede, naar vi burde tale? - - Uagtet. vore Læsere ikke behøvede nær saa langt et Udtog, saa skylde vi dem dog nogle Prøver paa Forfatterens hellige Sprogkyndighed, hvor rigtig er ikke hans Forklaring over det Ord: Tiener, Skriften benæner Lærere med, see S. 14. ligesaa grundig er den Forklaring, Forfatteren S. 19. giver over det Ord: retskaffen, og S. 24, over det Udtryk, ikke at skamme sig. Denne opbyggelige, lærerige og saavel for Lærere, som Tilhørere, læseværdige Præken endes med en kort Jgientagelse af Hovedtingene, en rørende Anvendelse paa Dagens Forretning og en hiertetrængende Bøn. Under 19. Aug. haver Hs. K. Majest. allernaadigst behaget at udgive i det Tydske og Danske Sprog følgende Cabinets Ordre og Reglement, de Forretninger angaaende, som fra Cancellie=Collegierne til Finantz=Collegium overdrages, og Grændsernes nærmere Bestemmelse imellem disse Collegier. Eftersom Jeg haver fundet for got til Min Tienestes des bedre Befordring og til des større Orden i de offentlige Sager saaledes at bestemme de Forretninger, som paaligge Mine første Collegier, og Departements, at ethvert i sær skal besørge de Sager og Lands Anliggende, som udgjøre dets væsentlige Gienstand, eller staae med samme i Forbindelse; og da Jeg har bemærket, hvorledes adskillige hidindtil Cancellierne tillagde Forretninger egentlig henhøre til Finantz=Collegii Departements, saa har Jeg efter nøyere Undersøgning besluttet, at fastsætte følgende: 1. Forbliver ved begge Cancellie=Collegier, og skal fremdeles henhøre til deres Ressort: 1) Expeditionen af alt det, som angaaer Mit Kongel. Huus og dets Arve=Regierings og Høyheds Rettigheder, som og Lovenes Bekiendtgiørelse og deres Jnterpretation, som angaae Undersaatters personlige Rettigheder og Fortrin; følgelig alle Lehns Breve, Naturalisations Breve, Stands= og Rangs=Forhøyelser og alle Diplomata, Patenter og Bestallinger, som derover udfærdiges. 2) Alle Geistlige Kirke= og Skole=Sager, samt Opsyn over de geistlige Personer, og paa funda med sammes Forvaltning. saavel i Almindelighed, som og i de Tvistigheder, der opkomme i Ca 3) Justicens Forvaltning in civilibus, ecelesiasticis og criminalibus, meral Politie=Oeconomiske= og Commercial=Sager, naar samme tilforn for vedkommende Jurisdiction ere ventilerede, og ey ved Lovene kan decideres; tillige alle Extrajudicial=Sager; Arv og Successions Væsen i Stæderne og paa Landet; tilligemed Successionen udi Fæste=Godserne, alle Testamenter, Contracter og Hypotheker, samt Formynder=Væsenet. Derimod skal 2 herefter af FinanCollegio besørges, og altsaa fra Cancellierne derhen overdrages: Alt det, som angaaer Kiøbstædernes indvortes Indretning, og en henhører til Ecclesiastica, Jurisdictionalia, eller nogen anden af de ovenmældte Objecta; følgeligen Land=Huusholdningen og al Næring i Stæderne og paa Landet; Kiøbstædernes Contributions= og Reignings=Væsen, det heele Occonomiske= og Commercial=Politie; Medicinal= og Jordemødie samt Pest= og andre Sundheds Foranstaltninger. Og befatte sig Mine Cancellier i Fremtiden ey videre med Handlings Fabriqve=Laugs=Haandværks= og Axel=Torvs=Sager, ey med Frugt og Korn=Politie; ikke heller med Maal, Alen og Vægt; ey med Marschh=Indqvarterings=Recrute=Land=Millitz eller Søe Enroullerings=Sager. Ey med Dige= og Dæmnings=Foranstaltninger; ey heller med Tugthuusenes occonomiske Forfatning; ey med Anordninger om Tienestefolk og Tyende; ey med nogen Assistenz; eller Laane=Huus, eller Lotterier, ey heller med Veye=Broe= eller Vandlednings Sager; ey med Enke=Casser (de for Præste=Enker alleneste undtagen) og overalt ikke med nogen Ting, som angaaer Politiet, og den occonomiske Forfatning udi Kiøbstæderne og paa Landet, saa længe af alt dette ey nogen Proces opkommer. Denne nye Indretning og Affairernes Adskillelse skal tage sin Begyndelse med første October dette Aar, indtil hvilken Tid disse Sager fremdeles udfærdiges og afgiøres, hvor de hidindtil ere blevne udfærdigede. Men fra anførte Dag af har enhver sig i disse Sager med sine Forestillinger, Ansøgninger, Beretninger a. til det Collegium at henvende, til hvilket Jeg samme efter dette Reglement henlagt haver, hvorfra han Resolution kan vente Hans Høyædle Høiærværdighed Hr. Biskop Doct. Brorson er sidste Løverdags udreyst paa Visitatz og har begyndt samme i Søndags paa Giøl, hvorfra han videre agter at tage Touren igjennem Vester=Hanherred, Hassing, Hillerslef, Hundborg og Reufs=Herred, og den 9. Octobr. at slutte i Kollerup.