Ribe Stifts Adresseaviser, 1836-07-08
Udenlandske Efterretninger. Frankerig. Om Aarsagen til at Attentatet mod Kongens Liv mislykkedes, haves 3 forskjellige Beretninger. I den officielle Beretning hedder det, at Kongen undgik Skuddet derved, at han just i samme Øieblik høiede Hovedet, for at hilse Nationalgardens Vagt, og dermed stemmer det overeens, at Hans Majest. i en Tiltale til Nationalgaden i Neuilly erklærede, at han atter denne Gang havde Nationalgaden at takke for sin Redning. En anden Fremstilling af Sagen have vi sidst omtalt, og den hylder Alibeand (dette er Forbryderens rette Navn) selv, i det han erklærer, at han filet Slag paa Armen, uden at han veed, hvorfra det kom Paafaldende er det imidlertid, at Kongens Redningsmand da ikke har mældt sig. Endelig har Journal du Commerce en tredie Fortælling, ifølge hvilken Kongen, som kjørte baglænds, selv skal have faaet Øie paa det mod ham anlagte Gevær og ved en pludselig Bevægelse søgt at unddrage sig dets Retning. Forskrækket over denne Bevægelse, skal Dronningen, som lad ligeoverfor, have bøiet sig over til ham, saaat Kuglen var nærmere ved at træffe hende end Kongen. Jøvrigt er det jo le forklarligt, at et Skud, anbragt under saadanne Omstændigheder, kunde feile. - Louis Alibeand er født i Nismes og er 26 Aar gammel. Hans Forældre leve endnu og have et lille Gjæstgiver i Narbonne. Deeltagere i Mordplanen synes han ikke at have havt; thi vel ere mange Personer (efter Nogle endog 300) blevne fængslede, meest Saadanne, som tidligere have været indviklede i lignende Sager, og disse Fængslinger have givet Anledning til mangehaande Rygter; men blandt alle de Fængslede findes kun Een, mod hvem der synes at være nogen Grund til Mistanke. Denne Person hedder Fraysse eller Frey, han skal have staaet i venskabelig Forbindelse med Alibeand, en Tidlang givet ham Logis hos sig og siden corresponderet med ham. Hvad der er forefundet i Alibeands Logi vidner om en saadan Armod, at der i det Mindste slet ikke er at tænke paa fremmed Pengeunderstøttelse; han skal ogsaa i den sidste Tid have levet alene af Brød og Vand, hvorfor han i de første Dage efter sin Fængsling havde en forfærdelig Appetit. Maaden, hvorpaa han er kommen i Besiddelse af Mordgeværet, egner sig heller ikke til at vække videre Mistanke. Det er nemlig derom oplyst, at Vaabenfabrikanten Devis mes (den sidst omtalte Sergeant ved Nationalgaden, havde overladt ham tre forskjellige Slags Stokhaaben, forat han skulde medtage dem paa en Reise og skaffe ham Afsætning paa deslige Varer. 2 af disse havde Alibeand igjen sendt tilbage, i det han foregav, at der blev Jntet af hans paatænkte Reise; det tredie var, sagde han, blevet borte for ham paa et Kaffehuus; men han vilde bestræbe sig for, med Tiden, at erstatte Eieren hans Tab. J denne Anledning er der foranstaltet Huusundersøgelse, saavel hos Devismes, som hos andre lignende Professionister, og en stor Mængde af deslige forbudne Vaaben er bleven confiskeret. Pairs retten synes ogsaa at være overbeviist om, at denne Misgierning staaer isoleret; thi det hedder, at den vil skynde sig saameget med Processen, at Sagen kan blive paadømt og Forbryderen afstraffet inden Julifesten, hvilket ikke vilde være muligt, dersom Attentatet var Frugten af et Complot. Der tvivles ikke om, at Alibeand jo kommer til at miste Livet, uagtet der ere Mange, som holde for, at Jkke Anvendelse af Dødsstraf vilde være tjenligere til at forebygge lignende Attentater i Fremtiden. Saaledes skal den gamle Fyrst Talleyrand have raadet til at sende Alibeand til Daarekisten i Charenton. Ligeledes have Mange, navnlig Hertugen af Choiseul, givet det Raad, at lade Sagen vække saa liden Opsigt, som muligt. Flete af Ministrene skulle ogsaa være stemte for ikke at anvende Dødsstraf, og Temps, som er eet af det nærværende Cabinets Organer, tager af denne Begivenhed Anledning til, i en udførlig Artikel, at anbefale Regjeringen et virkeligt Forsyningsystem istedetfor den hidtil anvendte Strenghed, eftersom dog ingen Lov lader sig udfinde, som vil være i Stand til at afvæbne Mennesker, der sætte en Ære i at døe paa Skafottet. Temps giver at betænke, hvilken Virkning Mildhed og Amnesti kunde have frembragt paa det ringe Antal af forhærdede Gemytter, som endnu findes, og siger derpaa til Slutning: "Hidtil har man kun anvendt Soldater, og Love; af Tilgivelse har man endnu ikke gjort Brug. Nu, saa forsøge man dog en Gang at stille Mildhed, og Naade mellem Morderne og det Bryst, der saa ofte er blevet truet af dem, men en fuldstændig, ingen Undtagelser taalende Mildhed og Naade, da ville selv de uroligste Hoveder blandt Folket kun føle Foragt og Afsky for Morderne. Naade og Tilgivelse give det ædleste, der meest kongelige Svar paa Dolkestød." Journal des Debats ivrer imod den af Temps anbefalede Forsonligheds-Politik. Den inddrømmer imidlertid, at den nærværende Lovgivning, ogsaa efter det nyeste Attentat, er tilstrækkelig; men den giver derhos tydelig tilkjende, at den anseer det for høist tjenligt, at kalde de aftraadte Ministre igjen til Roret; thi dem alene tiltroer den Fasthed nok til at haandhæve Lovene med en saadan Strenghed, at lignende Attentatet ville vorde forebyggede. - Allerede om Søndagen blev den holdt Tedeum i Capellet i Neuilly, og senere er der udgaaet til de geistlige Auctoriteter en kongelig Skrivelse om at anordne en almindelig Takkefest over hele Riget.