Aalborg Stiftstidende, 1829-06-15
London, den 2den Junii. Det mægtige Englands udvortes Politik bringes nu atter paa Bane i Parlamentet, efterat de indvortes Anliggender paa en saa tilfredsstillende Maade ere ordnede. Sir James Mac-Jntosh har i en mærkelig Tale fremsat sine Anskuelser af Tingenes nærværende Stilling, efter først høitideligt at have erklæret, at han paa ingen Maade anseer sig i Opposition mod det nærværende Ministerium. Nogle af hans Yttringer maae finde Plads her"Saa almindelig Kjærligheden til Fred ogsaa kan være, saa naturlig en Følge af de langvarige Krige den ogsaa kan ansees for, saa befrygter jeg dog, at man fremsætter visse Principer, som Borgener for denne Fred, som snarere ville føre til at afbryde, end til at opretholde den, jeg mener det ottomaniske Riges Jntegritet betragtet som Grundprincip for den europæiske Politik. J mine Tanker gives der neppe noget Tilfælde, i hvilken en slig Garantie mindre fortjente at billiges, da dens Jværksættelse neppe nogensinde kunde tænkes vanskeligere. En saadan Overeenskomst blandt de store europæiske Magter vilde jo dog fordømme den største Deel af Middelhavets Kyster fra det sorte til det atantiske Hav til det meest trøstesløse Barbarie og Slaverie og opoffre de ulykkelige Lande til Grækenlands Skjæbne, nemlig et evigt Slaveaag og navnløs Elendighed. Alle slige Combinationer ende dog tilsidst med Udvidelsen af de store Militairstater, som spotte de fraliggende Magters Lettroenhed, da disses Kraft, hvor stor den ogsaa kan være, dog aldrig kan strække til den umiddelbare Mellemkomst, som alene er i Stand til at sætte Skranker for de befrygtede Onder. - Han berørte fortrinligt Portugals Anliggender og skildrede med de sorteste Farver de Lidelser, hvorunder et Land, som i næsten 5 Aarhundrede har staaet i nær Forbindelse med Storbrittanien, nu maa sukke, under en Tyran, hvem den offentlige Mening paadutter private Forbrydelser af alle Slags, og som ved Bedragerier og Meeneed har banet sig Veien til Thronen. "Don Miguel har ved sine Handlinger trodset alle Monarker, han har opvakt den hele civiliserede Verdens Uvillie, hans Tyrannie gjenlyder i hele Europa og hans Hovedstad staaer øde, som om Pesten havde raset i den." Ministeren Peels Gjenmæle var ikke mindre mærkeligt, han bad Huset betænke, at det ikke var Udlandets Jntriguer, men det portugisiske Folk, som holdt Don Miguel paa Thronen, og at Alt syntes at vise, at han ikke egentlig herskede imod Folkets Villie. Cortes havde udraabt ham, og Folket antaget ham. Vel havde en Opstand fundet Sted, men dens Udfald havde ikke svaret til Forventningen. Betræffende Ægteforening mellem Don Miguel og hans Niece erklærede Hr. Peel, at den brittiske Regjering, i den senere Tid, slet intet Skridt havde gjort for at naae dette Maal, og heller aldrig vilde giøre Noget uden Keiseren af Brasiliens fuldkomne Samtykke. Lord Palmersion var stræng i sin Dadel over Regieringens Fremgangsmaade. Han ansaae Monarkens personlige Ære fornærmet, brittiske Undersaatters Rettigheder krænkede og hele Europa maatte med Forundring see paa, at England indskrænker sig til Forestillinger, hvortil saamegen Taalmodighed? haver Regjeringen da slet ingen Æresfølelse mere? aadan Pengetrang? Dette troer dog vel Jngen. Don Miguel er ved bleven vort Cabinets Skjødebarn og det er en bekjendt Sag, at der gives Forældre, som ei kunne føre det over deres Hierte at tugte forkjelede og uartige Børn". Samme Lord berørte ogsaa Englands Politik mod Grækenland. - "Fortjenesten for den unge Stats Udvidelse tilkommer Frankrig, medens England maa bære den Skjændsel at ville indskrænke den. Hvilke Forsøg have vi egentlig gjort for at oprette Freden i Europa, og hvortil have de nyttet? Hvormeget forskjellig fra nu var ikke Englands Stilling for 2 Aar siden, da Cabinettet handlede i en liberal Politiks Aand, imedens det nu maa forene sig med Enhver som fra Talos til Bosphorus's Bredder erklærer sig for Frihedens Fiende.