Aalborg Stiftstidende, 1831-06-27
Blandinger. De slesvig holsteenske Prælaters og Ridderskabets Promemoria til det slesv. holst. lauenborgske Cancellie. J denne P. M. bede de Befuldmægtigede om, at Collegiet vil lade hiin allerunderdanigste Forestilling komme i vor allernaadigste Monarks Hænder og gunstigst intercedere for, at den kommer i allerhøieste Betragtning. "Dersom Prælater og Ridderskab - hedder det - tøvede indtil det i Medfør af det allerhøieste Reskript af 11te Jan. sidstleden til Forelæggelse bestemte Forfatnings Udkast havde faaet allerhøieste Stadfæstelse, eller og ikkun indtil samme, som bebudet, var forelagt erfarne Mænd i Landet til Betænkning, hvilke neppe ville have at yttre sig om Principer, men sandsynligviis kun om de enkelte Bestemmelser, og i ethvert Tilfælde uden afgjørende Stemme, saa maatte de vente den retfærdige Bebreidelse af deres Medborgere og Efterkommere, at de havde ladet den gunstige Tidspunkt hengaae ubenyttet til at tale paa Landets Rettigheder, den Tidspunkt, da Sagen endnu er res integra, da Mod forestillinger endnu kunne gjøres uden at tilsidesætte den hellige Pligt: ærefrygtsfuld Lydighed, og uden at sætte den offentlige Rolighed i Fare. Naar de nu - hedder det fremdeles - tage sig den Frihed at gjentage deres i Adressen af 22de November f. A. fremsatte Yttring, ere de langt fra at ville optræde forstyrrende og hindrende imod Hs. Majestæts landsfaderlige Hensigter til at forbedre Landets Tilstand, navnlig i administrativ Henseende; meget mere ere de ligesaa beredte som vil lige til, ogsaa fra deres Side ved opfordrende Medvirken at komme imøde hvad der kan tjene til at opnaae dette heldbringende Øiemed, og, i det de erkjende Tidens Fordringer, ville de ikke hævde det upassende og Anmaliske i deres eget Corpses Forfatning imod nyere Indretninger, der sigte til Landets almene Bedste. Dernæst henholde de sig til deres ærbødigst vedlagte Forestilling af 8de Octbr. 1816, hvori med uigjendrivelige og historiske Grunde er beviist: 1) at den nøie Forbindelse mellem begge Hertugdømmer er det ældste af de slesvig-holstenske Privilegier; 2) at dette aldrig er ophævet, men altid anerkjendt; 3) at dets Stadfæstelse allerede indeholdes i Stadfæstelsen af Privilegierne overhovedet; 4) at samme altid har bestaaet til høieste fælleds Gavn for Slesvig og Holsten, ja til Gavn for hele Riget, og ligeledes for Eftertiden lover samme Gavn i en Grad, som ingen anden Indretning; saa at følgelig ikke lettelig nogen Sag i den Grad forener alle Synspunkter for sig, som Vedligeholdelsen af den møie Forbindelse imellem begge Hertugdømmer. Efter at have bemærket, at foranførte Skrifts Jndhold ikke bogensinde er grundigen gjendrevet, og at omstændighederne ikke have forandret sig, vedblive de: "Ogsaa nu forkyndes den Hensigt, at vedligeholde nexus socialismellem Ridderskabet, men ogsaa nu begriber man ikke, hvorledes denne nexns socialis kan være af nogensomhelst politisk Betydning og af nogensomhelst Nytte for Landet, naar dette betages Ret til en fælleds Landdag. ogsaa nu er Bekymringen i begge Hertugdømmer stor, større end i 1816, betænkeligere formedelst Tidsbegivenhederne, der ryste Alt og rive mægtig med sig, og Alles Hine ere henvendte paa Prælater og Ridderskab, som de ansvarlige Depositarier for Landets Rettigheder." Sluttelig formenes, at en Underhandling om fælleds saadgivende Stænder for begge Hertugdømmerne vilde nyttes under de gunstigste Forvarsler, naar det maatte behage Hs. Majestæt at erklære: "At Jndførelsen af saadanne fælleds raadgivende Stænder kun er en provisorisk Forholdsregel, hvorved efter allerhøieste Villie begge Hertugdømmernes gamle fælleds Forfatning ingenlunde skal ophæves, men sammes Gjenoplivelse ikkun forberedes ved Modificationer, der svare til Tiderne."