Berlingske Tidende, 1831-03-05
Fra den russiske Grændse. Den polske Revolution berører en for Jnteresse, af hvi Vedvaren Rolighed og Orden i Europa er afhængig. Men jo dybere dette Anliggende griber ind i al Ordens Væsen, desto mindre bør Eensidighed, Fordom eller Lidenskab, tilegne sig Ret til at bedømme den. Alligevel gives i civiliserte Lande saa kaldte "den offentlige Menings Organer, der i deres Anskuelser i Henseende til Polen forsage al roelig Sindighed og enhver grundig Undersøgelse, blot agte paa Lidenskabernes Stemme, og med moderne Phraser foreslaae en Politik, der, om den kunde bringes i Udførelse, vilde styrte Verden i den vederstyggeligste Forvirring, og kue den under det skrækkeligste Anarchies Aag. Det stemmer overeens med Tidens Tarv, at undersøge nogle af disse Anskuelsen nøjere; thi nu, da Gemytternes Stemning er saa exalteret, finde den dristige Løgn, der bebuder sig som en menneskekjerlig Vendensreformation, ikkun alt for let Indgang hos Hoben i alle Stænder, og forøger derved Øjeblikkets Forvirring. Uden Betænkning erklæres det Oprør, som nu finder Sted i Pøien for retmæssigt, fordi dette Lands tidligere Deling skal have været en Uretfærdighed. Men er det tilladt, at rive Facta ud af deres Sammenhæng og forbigaae Aarsagen, Jngen udvortes Skjæbne har nogensinde berøvet nogensomhelst Nation sin Uafhængighed, som ikke forud selv havde tilintetgjort dennes betingelse. Naboer Erobringslyst vilde ingen Næring have fundet, dersom Polakkerne ikke allerede havde ladet deres adelige Democratie udarte til det rædsomste Anarchie; dette røvede dem Magt, Værdighed, Nationalitet, inden Erobringen gjorde Ende paa Udaaden. Under det borgerlige Samfunds fremskridende Udvikling i Europa, kunde den polske Republik, der desuden var i Strid med Naboernes Jnteresse og Tarv, ikke længer bestaae, ikkun under en almindelig Uorden og Desorganisation havde den kunne haandhæve Borgerret i vor Verdensdeel. Naar den for længe siden bortdøde Republik nu atter fremtræder som et Spøgelse, hvad skulde da kunne berettige os til at hilse den som et venligt Phænomen? Hvo er os Borgen for, at disse vor Tids Oprørere ere mægtige og snilde nok til at gjøre en visere Brug af deres Uafhængighed, end hiin i ældre Tid, der forberedte Polens Deling. At gjenoprette Polens gamle Forfatning, kan ikke være Oprørernes Øjemeed, thi dennes Følge var Undergang; alligevel synes det at være deres hemmelige Ønske, saameget de end søge at skjule det bag liberale Phraser. J Polen gaves fordum ikkun Adel og Livegenskab; endnu yttrer intet Spor sig, at den adelige Demos har i Sinde, at bevilge humane Indretninger til at forbedre Trælle tilstanden. Da Napoleon vilde ophæve Livegenskabet, var den polske Adel ublu nok til at modsætte sig denne Høimodighed. Hvo der har studeret de revolutionaire Magthaveres Forhandlinger, leder deri forgiæves efter en Forholdsregel, som kunde formilde den ringere Almues Skjæbne. - Efteradelse af franske Former, der resulterede af ganske andre Forhold, bemærker men vel, men de skulle dog vel ikke bevise de nyere Polakkers N. denhed? Hvad er det da egentlig, hvorved deres saakaldte politiske Gjenfødelse skal være overeensstemmende med Verdens Jnteresse og Tidsalderens Hæder, Polakkernes Nationalitet - svare man - der blev undertrykt af udlændiske Herskere, optræder nu atter og fordrer ufortabelige Rettigheders Erkjendelse!" - Mender gaves ingen Nationalitet blandt Polakkerne, thi dette Begrehar ikkun Betydning, hvor agtværdige politiske Jndretninger beskytte civiliserede Nationers vigtige Jnteresse, og fremme deres Civilisation. De polske Rigsdages Spektakel lægger ingen Grund til Nationalitet; denne spirer, voxer og blomstrer ikkun under Ordens og Viisdoms Lov. - Det synes, at Polakernes Forsvarere selv føle, at her ei kan være Tale om et forgaaet politisk Livs Regeneration til almindelige europælske Jnteressers Fremme derfor flytte de, efter nogle Declamationer og Polakkernes Tapperhed, Undersøgelsen strax over i en anden Region; de anklaget nemlig Ruslands Magt som farlig for det øvrige Europa, og anprise Polens Gjenoprettelse som en Vold imod den nordiske Kæmpes truende Jndbrud. Hvilket latterligt Sophisteriel Ruslands Magt skal være farlig for hele Europa, men, naar et i et heelt Aarhundrede sønderreve Folk, hvis politiske uafhængige Existents omsider ophørte, med nogle fanatiserede Lieutenanters Bistand improviserer en Revolution, saa er hiin Kæmpe derved pludselig saa aldeles svækket, at han ei engang kan være farlig for Polakkerne, langt mindre for det øvrige Europa, Det er ikke sandsynligt, at de Skribenter, der paastaae Sligt, selv troe derpaa, men heraf kan man bedømme Graden af deres Agtelse for civiliserede Nationer, hvilke de ville paanødde denne Troe. Manifestet, som den russiske Regjering udstædte, en Regjering, der har givet Verden de utvetydigste Beviser paa Retsindighed, dette forkaste disse Folkelærere som usandt og upaalideligt; derimod erklære de revolutionaire Autoriteters Proklamationer som troeværdige Aftstykker, ophøiede over al Tvivl. Enhver Overdrivelse, som polske Demagoger tillade sig, prises af dem som upartiske Sandhedsvenners Udsagn. Forgiæves erklære agtværdige Polaker, - f. Ex. Oldingen, den berømte, Nimeewitzk - sig imod det Lognhaandværk, som Forfatterne af de offentlige Blade i Warschau med den største Ubluhed drive; Avisredacteurerne i London og Paris vide bedre Beskeed og opfordre Verden til at hævne den Magtens Misbrug, hvori Rusland har gjort sig skyldig. De polske Helte der ikke havde Mod til at bringe deres Klager for Keiserens Throne, saalænge en Undersøgelse var muelig, ere pludselig blevne til utvelydige Vidner, hvis Udsagn gjør Ende paa hele Undersøgelsen. Deres saaledes hjemlede Klager skulle endog give andre Stater Ret til at blande sig i de polske Anliggender og afskrække Rusland fra at straffe Oprørerne, Nyelig har jo En af Tallerne paa den franske Tribune yttret sig herom med lignende Phraser, og beraabt sig paa en enkelt Bestemmelse i hine Tractater, hvis mangfoldige Krænkelser i andre væsentlige Punkter ved den Pariser Revolution den samme Taler selv maatte indrømme. Saaledes tager man efter eget Tykke det ud af Tractaterne, der kommen Øjeblikkets Politik til Hielp, og træder andre Betingelser uden Sky under Fødder, fordi de ere til Byrde. Med samme Grundighed haandhæve Nogle, hvis Gudsfrygt er meget tvetydig, den strænge Jagttagelse af eet af de ti Bud, og haabe at erhverve sig Himmelen, om de end overtræde alle de øvrige ni(Fortsætets).