Viborger Samler, 1843-03-28
Den 23de De om Aftenen havde den musicalske Forening en af dets sædvanlige Onsdags Aftenunderholdninger, hvori Medlemmerne nøde en usædvanlig musicalsk Fornøielse, idet nemlig den lille August Winding (en Søn af Pastor Winding) foredrog nogle Variationer for 4 Hænder med sin Fader. Endskjøndt de musicalske Fordringer i vore Dage ere temmelig store, vilde man neppe med Rette kunne fordre mere end hvad her udførtes af den lille August, hvis smaae Fingre endnu ikke kunne spænde en Octav. Hans Foredrag var ikke alene ingenlunde barnligt, men røbede et af Naturen sjeldent herligt medfødt Geni og ædel Følelse. Det var interessant at see hvorledes de Tilstedeværende kappedes om at vise dette sjeldne Barn deres Hylding. A. Winding fuldendte samme Dag sit 7de Aar. (Dg.)J Statskalenderen for 1842 læses Pag. 96 blandt Hofjunkerne Navnet: Frederik Julius Wilhelm Constantinopolitanorumque v. Benzon, Secondlieutenant i Kongens Livcorps. (De.) i Kongens Livcorps. (De.)De Eibyske Mordere, Carl Larsen og Christian Jensen, ankom i Tirsdags Aftes Kl. 8 fra Kjøbenhavn til Roeskilde i lukket Vogn. Paa Veien skal Carl Larsen, have spøgt og stræbt at opmuntre sin Ulykkesfælle, der var meget nedslaaet, og der, efterat han var kommen til Roeskilde, flere Gange besvimede. Pastor Visby, der havde beredet dem til Døden og var fulgt med dem fra Kbhvn, til Roeskilde, besøgte dem baade Tirsdag Aften og Onsdag Morgen. Mordernes Slægtninge fik Tilladelse til at besøge disse om Tirsdag Aften; blandt disse var Christian Jensens Moder, en smuk midaldrende Kone, der var vel anseet blandt sin Omgivelse, medens hendes Mand derimod er indviklet i det store Tyvecomplot i Vensløv, den ulykkelige Moder var dybt nedbøiet. Efter deres Ønske erholdt Forbryderne Tilladelse til at være sammen den sidste Nat; de skal have sovet omtrent en Times Tid. Kl. 7 1/2 om Morgenen kom Pastor Visby kjørende til Retterstedet ved Galgebakken omtrent 1500 Skridt udenfor Roeskilde, og et Qvarteer efter kom Forbryderne, hver paa sin Bondevogn, omgivne af en stærk Vagt af Bønder bevæbnede med Pigkjeppe; Christian Jensen, for hvem Straffen, som tidligere berettet, var allernaadigst formildet til simpel Livsstraf, kjørte strax optil Retterstedet, sprang selv rask ud af Vognen, hørte Dommen oplæse af Herredsfogden, Secretair de Coninck, talede med Præsten og lagde sig derpaa rolig ned ved Blokken. Han var et velvoxent, ret smukt Menneske, med et ingenlunde slet Physiognomi. Efterat det dræbende Hug var faldet, blev hans Liig strax lagt i en Kiste og kjørt bort til den nærliggende Himmeløv Kirkegaard. Medens denne sørgelige Handling foregik, sad Carl Larsen paa Vognen, der holdt nedenfor Bakken, saa at han ikke kunde see den Andens Henrettelse; han talte næsten Jntet i denne Tid – omtrent en halv Time, – men tog blot Afskeed med nogle hosstaaende Bønder, af hvilke han gav En Haanden. Han talede flere Gange med Præsten og saae meget bevæget ud. Hans Hoved faldt først ved det andet Hug, hvorpaa Legemet, efter Dommens Lydende, blev lagt paa Steile og Hovedet sat paa Stage. Han var en lille uanseelig Person, og hans Phystognomi havde mere et indsluttet end et ondt Udtryk. – En overordentsig Masse Mennesker, især af Bondestanden, hvoriblandt ogsaa mange Fruentimmer, var strømmet sammen, for at overvære denne usædvanlige Begivenhed, og fra Kl. 4 om Morgenen vare Byens Gader opfyldte af Kjørende, Ridende og Gaaende. (Dag.) – Jfølge en Artikel i Bl. Tid." udførte Skarpretteren sin Gierning heelt maadeligt. Christian Jensen, som havde en noget svær Hals, mistede ikke Hovedet ved første Hug, der kun trængte igjennem noget over Halvdelen af Halsens Tykkelse, hvorfor et Efterhug og nogen Filen med Øren maatte anvendes for at fuldføre Hovedets Adskillelse fra Kroppen. Jkke mindre uheldigt gik det med Carl Larsen, paa hvem der ligeledes blev ført tvende Hug, af hvilke det første slet ikke traf ham, idet Øren med Eggens nederste Deel ramte den ene af de Jernbøiler, hvorimellem Hugget skal falde, saaledes at endog Øxens Eg blev noget beskadiget. Da en Dødsdoms Fuldbyrdelse paa den sikkreste og for Delinqventen mindst smertelige Maade saalidet som muligt bør være afhængig af et enkelt Menneskes manuelle Færdighed eller øieblikkelige Stemning og Disposition, formener Jnds. af nævnte Artikel, at man i Stedet for den hidtil hos os brugte Henrettelsesmaade burde betjene sig af en eller anden Mechanisme, en Guillotine, eller noget Lignende. At i hvert Tilfælde en Skarpretter ikke bør være en Olding, som den nuværende er, synes indlysende.