JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Danske Mercurius, 1670-07-01
Danmark. En Hollandske Gesant, hvis nafn de Vit skal være, Sit indtog hafver holdt med megen pract och ære: Bleef, saa, som det er skik, undfangen och betient Med venlig velkoms ord och herlig tractament. Hand paa den fierde dag til Hofve sig loed føre, Hvor hand for Kongen self sit Herskabs verf loed høre, Som var hans Majestæt at trøste kiærligen, Och ynske Fred og Hæld udi Regeeringen. For Kongens Moder hand oc koem i lige maade Til avdientz, och fik igien af Hendis Naade, Nøy actig svar och tak til Staterne, hves tal Hand self er och iblant, och meget raade skal. Men Hendes Majestæt til Falster lod henlide, Hvor hun i stilhed vil sit Enke lefnet slide. Den rige trøstens Gud med hende selver staae, At hendis høye sorg och qvide lindres maae. Fra Mekelborg och her et Bud var nylig inde, som med Credentz och bref hos Kongen sig loed finde, Och i sin Førstes nafn med Lykkes ynsk udbrøed, Ja der til och al gunst och kiærlighed tilbøed. Skiærsommers elfte dag, som var med frygt i vente, Besynderlig hos dem, som penge maae forrente, Den er vel nu paa bag: men af, ved Jule tid Den och en Søster har, som ey giør mindre splid. Thi Rentenisten vel paa Jødisk veed at skinde, Men vil dog ikke sig til Jøde-Lowen binde: Thi Jubel Aaret der giør i hans bref et skaar. Ney: pending eller pant, det er hans Jubel Aar. Men, arme Mammons træl, och sultne pending puge, Hvis pung ey trættes kand aff idelig at slugge: Ja saa for Dieflet est, at du vel selfver dig Jmellom Aar och dag tørst mætte neppelig: Hvad gafner dig alt det, som du tilhobe rifver; Naar Døden der for dig een times frist ey gifver; Stafn, Och du blant alle Folck, som boe paa Jordens Skalt efterlade dig en giærrig gubbes nafn. Jeg priser nøysomhed, oc den ey rig kand dømme, Som idelig attraaer, i Sølf och Guld at svemme: geg skatte vil, Men den for æfnendis och rig Som nøyes med hvis Gud beskiærer hannem til jeg her och ikke bør Korn-pugen at forgiette: Hans forset var i Aar den armes pung at lette: Men denne Maanets regn, som fast huer anden dag Harlesket Jordens tørst, giør hannem end behag Thi paa den sted, mand ey for nogle tider troede, Sin Sæd igien at faae, der kiendes HErrens gode. Vil Himlen saa fremad, hvor om vi bede fast Sin hielp i tide tee, da faaer Korn-pugen last.
Danske Mercurius, 1670-07-01
Tydskland. 1 Mand fra Chur Beyeren den tiding faaer at høre. Churførsten sig vel stoer begynder der at giøre, For hans Førstinde nu formeeret har hans huus, Och hannem nylig fød en Prinds til Verdens jus. 2. For2 For Grefven af Serin Croatien oprørde, Och hand af Tettenbach budstykke der til førde, Och Frangipani var af same slags och haar, Mand dennem fængslet har, och meget ilde spaaer.
Danske Mercurius, 1670-07-01
Franckerige. 1 Det Spanske Nederland vel noget toeg til fare Frandsosens reyse med saa stoer en Rytter skare: Men der mand saae sig om, da var ikkun hans Sind, At see de Fæstninger, hand fik fra Spansken ind 2 Madamemidlertid sig loed en fart befalde Til Engelland, och med sin Broder Kongen talde: Bleef dog ey længe der, men skyndte sig strax hen Och nu hiemkommen er til Orleans igien. 3 Men hvad mon Hertugen har seet aff Longeville, Der hand sin Broder lod sit Hertugdom tilstille, Och sig frivilligen begaf til Klerke stand. Hvoveed, hvor snart hand det igien fortryde kand Sig Floden mandelig och frisk for Tunis holder, Och mangen handels mand en seker reyse volder. Men den seylads och brug paa Madagaskar staaer Ey til at drifve, men aldeelis undergaaer.
Danske Mercurius, 1670-07-01
Spanien. Sølff floden kommen er med sine Gallioner, Och har til lading fem och tive Millioner Men hvor kand sige mig, hvorledis det tilgaaer, At Kongen self tildeel saa lidet der af faaer, Det maa vist komme paa de store drage-dukker, Som der af snappe bort, hvor fast hand der for lukker, Si Sig ingen Skat kand for de store Tyfve fri, Det end tii klingers Staal var lagt och skiult der i Holland. 1 Mand i Ostindien vel fix paa Skandsen passer Har och en Slagting holdt med Kongen aff Makasser, Och fanget seyer hiem: Ja, som ey tit er hørt, Vdi Triumf med sig tre fangne Konger ført. 2 Hvad Engelland paa Tin sig hidindtil fortiente Hvad Norden for sit Jern och Kaabber har at vente, Det acter Holland self til sig at drage snart, Den stund hun hafver saa til Indien sin fart. Thi saadan Malm hun der af Jorden och opgrafver, Och der af nyligen i mængden fanget hafver; Samt anden herlig Skat och dyrbar eyedom, Som ofver Salten Haf u-skad och vel hiemkomPolen. 1 Kosakken lader vel, som hand tilfreds vil være. Har ofver Kongen dog sig altid at besvære. Ja, paa det hand sig self kand raade, som hand vil, Hand heller seer, at straf och Herskab ey var til.
Danske Mercurius, 1670-07-01
Hvad Dorosenske vil, som och har same griller, Det vil Kosakken och: Siet inter dem adskiller. Men Tyrk och Tartar der paa gifve flittig act, Och Polen til forderf, forsamle deres magt.
Danske Mercurius, 1670-07-01
Jtalien. Den store Hertug af Florentz er lagt i grafve. Hans Søn Regeeringen igien skal fanget hafve. Och det er hand, som er saa vel forsøgt och kiendt. Envelforfaren Prinds best tien til Regiment.
Danske Mercurius, 1670-08-01
Den Danske til den 1. Augusti 1670.
Danske Mercurius, 1670-08-01
Danmark. Vd glæde Kongens Sind, och al hans lefnet smykke Medære, velbehag och fast bestandig lykke Saa glad som hand sit Folck oc Undersater giør, det hand selver dem och deres Sager hør. Forfaldeløs hand ey den Høye Ret forsømmer, Men self vil sidde den, och det, som hver berømmer, Foruden gunst och vild randsage flittelig Til hvilken side meest af Retten holder sig. Hand alting midler saa, at ingen paa kand anke Sin Naade-titel hand har idelig i tancke Giør, hvor forbedring sees af Miskundhed og Straf En ligevect, naar hand skal sige Dommen af Hvo kand udsige nær den Kierlighed och ære, Hand der med skaffer sig; Hvovil ey færdig være, Til sig at kaste need, med baade lif och blod. For slig en Dydefuld och Naadig Konges foed. Chur-Saxens Prinds har sin Gemal til hendes Moder Af færdiget, hvor hand sig self och snart formoder, Sig Holsteins Hertug och med sin befinder der. Hvad trøst hun der af har, ey kand beskrifves nærMen dig o Dyders Speygl, Princesse Vilhelmina, Som oc tillige med eest kaldet Ernestina, Dig dig det giælde vil, thi din bilagers Dag, Och Høytids glade Fest sig nu fremskynder fag. 25. Thi see, den store Prindtz, som dig trolofvet hafver, Och med sin Dapperhed och Sindsens høye gafver, End och fraværendis, udi dit kyske Sind Sig rum och sted har gjort, hand kommer snart her ind Den Engelske Gesant med alt sit Folck och følge Sin afskeed taget har och ofver falten bølge til Lybke dragen er, och deden lige frem Vil gange til Hamborg, och saa paa reysen hiem Den Hollandske De Vit udi de same Dage Gaf och god nat, och loed til Stranden sig ledsage; Foer saa til Dandsig hen, hvor hand til Hollands Och noget handle skal udi sit Herskabs nafn. gafn.
Danske Mercurius, 1670-08-01
6 Strassborger Biskop her hos Kongen och har været, Och som en Første bør, undfangen blef oc æret: Men hvad hans ærinde var om, det veed Jeg ey Hand nøy som svar bekom, oc der med drog sin vey.
Danske Mercurius, 1670-08-01
Tydskland. Den Ungerske tumult begyndte vel at true Med farlig undergang och bister feydes lue. Den dog, Gud være lof, ey gænge fick och magt: Men blef i retter tid udsluct och nederlagt. Ragotzky naade fick, och tøsser sig besinder, Før hand en anden gang til Stempling sig forbinder Men de, som vare med i same verck och spil, Dem Keyseren saa læt af haand ey slippe vil. 3 Margrefven af Bareve med forrig er omfangen, For hans Førstinde nyss ved døden er afgangen. Hun til Chur-Saxens Prinds fuld-søster var af bloed, Och ret, som Dyden self, var from och eyegod. 4 ma 4 Men hand af Wirtenberg har aarsag sig at fryde, J det hand til en Prinds nu Faddere kand byde. Vort lefnet ved en Dør med rette lignes saa Den eene kommer ind, herud den anden maae. Den skick som Landgængs er, mand faar at efter lefve Sit Land oc Herredom den Hæssiske Landgrefve Til Fane-læn i brug antoeg af Keiseren, ved sin Gesant, som hand fremsende til Wien. 6 Af Donaws stride Floed, och af en Sky, som stødtes Jmod et Bierg och brast, et farligt Vandlob mødtes Omkring och i Wien, och brugte saadan magt, At hvad som forekom, i grund blef ødelagt. Hvad nød af Jordskiel och til Regenssborg har været, 8 Oc Himlens Torden-Jld har til Stralsund fortæret, Det har mand nylig spurt. Och der af actes kand Gud leeger ey, naar hand vil straffe Folk och Land Frankerige. 1 Saa snart Madame koem af Engelland tilbage, Tilholdte Døden sig, och hende toeg af dage. Det en Førstinde var af største pris oc lof hi Sørger Kongen dybt med alt sit Folck och Hof 2 At handel och seylads kand merkelig tiltage, Mand lader ingen flid och møye staae tilbage. Men Floden, som til trods for Tunis sig har lagt, Har intet end bestilt, som paa kand ligge magt. 4 Om Troldoms sorte kunst mand her til dags vel siger, At den har meest haft hiem i Nordens kaalde Riger: Men neyedens Schole sig til fleere strekker hen. Hvo der paa tviler, gaae sig til Normandien. Thi hvor u-gængs det før var Troldom der at giøre, Mand det i mængden der nu fanger dog at høre. Men at udrydde slig en skadelig u-krud, Mand nogle straffet haar, och nogle drefvet ud Spanien. befalings Herren i de Spanske Nederlande Sin afskeed toeg, och hiem til Spanien loed stande. Monteri, til en tid, blef der indsat igien. Maa skee, Don Jean ey vil saa langt fra Hoffet hen Polen. 1 Chur Brandenborg sit Bud til Warschaw loed hendrage, Forlænings vis for sig af Kongen at antage De Læne Lawenborg och Bitaw. Fick och det Saaledis der bestilt, at hand til freds blef slet. 2 Ukrain splidactig er, och har indbyrdis trette Hanankow vil sin plict mod Kongen ey forgiette: Men Dorosenske gaaer al skyldighed forbi, Och heller være vil med Tyrken i parti De begge deres Bud op til Rixdagens Moede, Forsende, som sig der imod hin anden loede Formerke vredelig med hødings oerd, hvor paa Kindheste vexledes Gud gifve hvo det saae.
Danske Mercurius, 1670-08-01
Jtalien. Hvor gammel Pafven er, hand dog sin Hest kand ride, Ja vil af alderdom og svaghedintet vide. Som hand loed see, der hand sin residentz antoeg, Och der ind ridendis med sine Klercker drog. 2 Den store Told af Meel, hand slet har eftergifvet Och meere lofver end om hannem vindes lifvet. Men det er eengang vist, en ung vel haabes kand Til mangen dag oc aar; men ey den gamle Mand.
Danske Mercurius, 1670-09-01
Den Danske LS. til den 1. Septembr. 1670. Danmark. Or Konges Søster, af Chur Saxens Egn udgangen, Sin Moder har besøgt, och bleef saa vel undfangen: Koem och til Kiøbenhafn, hvor hende bleef beteed Af Kongen Broderlig medfart och kiærlighed. 2 Det andet høye par af Holstein och her inde Sig hos hans Majestæt fast same tid loed finde. De med Lykynskninger til hannem kome frem, Och siden gafve sig igien paa reysen hiem Saa loed och Biskopen af Osnabryg tilkiende, At hand til Dannemark ey ringere var Frænde Fra Wolffenbyttel och en unger Hertug kom. Saa Kongens huus ey for besøgelse var tom 5 En ung Printzesse loed sit nafn och her angifve, (Mand sige vil, at hun til Zwibruck sig skal skrifve Koem der paa selfver strax, och vil en tid lang henJomfrukammeret opvarte Dronningen. 6 De Lybske deres Bud och sende frem til Hofve. Med alærbydighed, och naaboe venskab lofve Begiære der hos och, at deres handelmaae Stadfæstes, och, som før, ved magt och lige staae. J langsom tid och Aar laae Dansborg u-beseylet, Vdi Ostindien. dog der til tit bleef beylet, Aff andre Rigers Folk. Men hun sin eyermand Dog stedse trofast bleef, som nu befindes kand. Hun med det første skib, som var med hielp til hende Fra Dannemark udgjort, igien tilbage sende Vel mangen dyrbar læst af ædle Vrters kram, Saa mand om sligt ey nu tør gaae til Amsterdam. Tilbage nu kun staaer, fortienisten at regne, Oc hver af Rederne sin børlig deel tilegne, Som skal beløbe sig, som os er vorden sagt, Til meer end dobbelt det, som der udi var lagt. Ja det sig self forstaar. Naar Jeg min Skilling vofver, Jeg och fortiene vil, hvor noget løber offver Men seer Jeg ingen gafn, och fanger ey profit, Jeg vel en anden gang, skal holde da ved mit Mand tit begynde kand af det som vel er ringe; Kand dog til der ved til høy rigdoms maal opspringe. En ringe Bi-stock kand berige snart en Mand: En liden Fart oc brug til større giøres kand. Men saa som Bierne for den ey lykkes ville, Som sig ey redelig och trofast vil anstille. Saa vil Seylads och brug for den ey lykkes vel, Som sig til ladhed slaaer, och handler med u-skiel Tydskland. Melonens leckre smag vel kand forlyste munden, Men er for Mafven dog tit skadelig befunden, Naar den u-maadelig er vorden brugt oc ædt: Som Keyserinden self maa gifve magt oc ret. Hun der af bloedgang fik, och ikke nær til tide Gik med sit Foster ud, men med høy nød och qvide Det fødde lifvelost, hvor ofver stoer u-lyst Til Hofve dages op, oc Keyseren er tyst. 2 Sig Vageren igien til rolighed har slaget, Och, hvor fornøden var besetninger indtaget: Saa Keyseren er tryg, och efterdags ey tør som før, for bulder och oprør. Befrycte sig.
Danske Mercurius, 1670-09-01
Frankerige. Frandsosens Geistlige vist ikke deert maa trængge: Thi de selfvilligen vel stoer en sum aff penge Til Kongen gaffve bort. Oc som mand ofversloegTil tvende tønder Guld den gaffve sig bedrog.
Danske Mercurius, 1670-09-01
2 Johannes Cassimir, som Konge var i Polen, Och selver sig undstoeg, och gik fra Konge Stoelen. Hand har sin Klerke dragt och orden taget an, Och vil sin alders rest hendrifve til FecanMand hafver Hertugen af Bukkingam med ære Til avdientz opført. Hans meeste verf skal være, Sig at beklage for Madames hedenfart. Men hvad hand meere vil, ey vides kand saa snart 4 Almuen sig med hast i Vivaretz oprørde. Men Kongen dem med magt til bedre tancker førde. Monbrun som skyldtes for, at hafve Candien Ey redelig undsat, er til Paris igien.
Danske Mercurius, 1670-09-01
Engelland.
Danske Mercurius, 1670-09-01
Den tvist, som Engelland med Spansken om den næring Vdi Vest Jndien, har holdt med stor fortæring, Den er af parterne fordragen endelig, Saa hver aff dennem nu fornøyet er for sig. 2 Mand et særdeelis Raad til Londen loed oprette. Som skal med Folck til Stift, de Steders Egn besette, Som Engelsken med magt i begge Jndier Sig efter haanden har tilegnet her och der. Ost Jndifarerne, som Engelsken tilhørde, Paa Tæmsen kome nyss, och meget got hiemførde. Her Worden, som Gesant, til Sverrig hen er sendt. Men hvad hand drifve skal, det end er ubekiendt.
Danske Mercurius, 1670-09-01
Holland. 1 En flyfve-tiding gaaer, at Frandsken sig bereder Til tog och strid igien imod de Flamske Steder. Om noget der om er, mand dog ey vide kand: Men dette veed mand vist. Hand er en aarlogs Mand. Thi frycter Holland sig, at det oc naaer til hende, Har derfor sendt Herr Groot, til saadant af at vende. Naar Jeg min naboe seer, at være nær i brand, er Jeg forsiunlig da Jeg bær i tide Vand. 2 Chur Braudenborg sin streng har sat paa høye toner, Och taler om en giæld paa nogle millioner, Som hannem skal endnu hos Holland stande til. Skal venskab staae ved magt, hand af betales vil. Polen och Tydsland. Til Polens gamle stand igien at faae paa foede, Mand hafde vel begyndt en sammelkomst och moede: Men Stænderne vel hart mand veed ey snart for hvad, Jndbyrdis tvistedes, och vrede skildes ad Casan och Astrakan, de tvende Kongeriger, Fra Muskowittens aag, sig har som Fama siger, Afsondret endelig; Thi nødes hand at gaae Did hen imod sin act, och lade Rydsland staae Jtalien. Af Jldens heede brand til Rom mand Borri spaaede: Men hand af Pafven dog fik ævig fængsels naade. Af Gløder og af Jld hand før sin næring nøed; Thi loed og Jlden sig ey bruge til hans Død.
Danske Mercurius, 1670-10-01
Den Danske Te til den 1. Octob. 1670. Danmark 1 Taaer hofved-støtten fast, som huset paa skal hælde, Den gandske bygning staaer, och er ey god at fælde. Naar Kongen er frisk op och dapper i sin færd Da glæder hver mand sig blant baade Leeg och Lærd. De Bønner som af os for Kongens Velstand giøres, De trænge sig hen op til Himlen, och bønhøres Hans Naade, Gud skee loff, frisk, færdig och beqvem Til al sin gierning er, og gaaer med Lykke frem Hvad Riget tienligt er, och felgis nytte fremmer. Er hand aarvaagen til, och ingen tid forglemmer Sit Konge næfn och plict. men stedse fyldistgiør Alt det, en Potentat och prislig Herre bør Hvad hand af Tiden fra Regeeringen har ofver, Det hand ey spilder, och u-nyttelig hensofver Nu render hand til rings. nu tumler hand sin Hest. Men altid self er den, sligt irligst giør oc best. Særdeelis er det lyst, at see, hvor vel det falder Hans Naade, paa den Jagt, som hand Par forre kalder, Hvis brug och øfvelse, mand her i voris Land Har ingen sinde for af vidst, och mindes kand Mand ingen Hjort i Skow och vilden Moese kiender Saa rask, och frisk, och stoer af takkers vext och ender, Hans Majestæt til Hest kand hannem trætte Jo, Och hannem gifve fang, før nogen skulde troe. Saa Saa Sadelfast er hand, saa fix veed hand at bruge Som i forgangen Vge, Sin Hest paa saadan tog Med trende store Diur i sær loed kiende sig; Och hand er ellers der med altid lykkelig. Ja Ridderspil och Jagt, och anden saadan foere, Som er saa brugelig och gængs iblant de stoere, Giør baade Tidsfordris, samt och anleding er Til anden dapperhed och Helte gierninger. Chur Saxens ædle Prinds, som er saa giæf en Herre, At baade Dansk och Tydsk beviser hannem ære, Hand kommen er med sin Gemal og Daatter hid. Thi glæder Kongen sig, og er af hiertet blid 3 Med dem vaar Hertug Ernst af Synderborg i skare. Men Jeg ey sige kand, hvor længe det kand vare, At de fortøfve her. Dog troer mand visselig, At Kongen dennem ey bortslipper snart fra sig.
Danske Mercurius, 1670-10-01
J Spanskens nafn Marchis de Bellemontes lagde Sit budskab af, och med ærbydighed tilsagde, Hvad Kongen tiene kand til ære, trøst och gafn. Det same giør och snart Terlon i Frandskens nafn. Tydskland. 1 Der siges, at en Orm var til i fordom Dage Med mange Hofveder, och kunde det saa mage, At naar mand it af dem afhug, it andet koemJ steden op igien, før nogen saae sig omEnd dog mand dette kun for tant oc fabel regner; Det dog Oprørs natur och egenskab betegner: Den aldrig er saa snart afstillet och tilfreds, Den Jo med sin Forgift udbryder andensteds. Numeente Keyseren, at ingen var tilbage Blant Vngerske, som loed sig til oprør bedrage. Nadast Men det sloeg hannem feyl. Thi Grefven af svig befunden bleff, och der paa tagen fast. Mand sige vil, at hand et Mord har haft i Sinde Paa Keyserens Person, och vilde der til finde Beleylig tid og sted, naar Herren var paa Jagt, Och allermindst paa falsk och ofvervold gaf act.
Danske Mercurius, 1670-10-01
Den sag med Brandenborg og Lünborger Herre Om Regensteins forbeed, sig dag fra dag forværrer.
Danske Mercurius, 1670-10-01
Chur Brandenborg har sig tilegnet Fæstningen, Och, ind til videre befæster sig i den.
Danske Mercurius, 1670-10-01
Franckerige. Det Tyrkens mundhæld er vens ven, och Fiendes Fiende. Ja: det er Alliantz, och Pacters stil oc ende; besynderlig i det, som Fred och Krig angaaer. Hvad anderledis skeer, god ende siælden faaer For hand af Lottringen sig der til loed forvilde, At hand sig sloeg til dem, som ville Frandsken ilde, Hans Land af Frandsken er indtagen hastelig: Med største nød hand self undkom och frelste sig.
Danske Mercurius, 1670-10-01
Spanien. 1 Hvad Mazarin var før udi det Frandske Rige, Det kand den Cardinal af Arragon och sige Om sig. Thi Spansken har ophøyet hannem saa, At hvad bestilles skal, ved hannem drifves maae. 2 End dog hand bunden er til Klercke-Stand och Orden, Hand Øfverst er dog for Lif-Regimentet vorden EnEn Geistlig ofte paa Raadstuen bruges kand: Men det er sært, om hand er och en Aarlogs Mand Den sorte Troldoms Kunst sig flytter meer och meere, Och nylig har begynt hos Spansken at regeere: Thi der den var forvist ud af Normandien, Den over grændsen foer, och kom til Spanien. Det siunes Fanden nu for Nordens kuld er bange, Och vil her efter til de varme Steder gange. Ja. gifve Gud, at hand med hans bandsatte flok, Af ævig heedes Jld maae fange dobbelt nok. 4 Den Stad ved nafn Sanct Crux som i Marokko findes, Af Taffilet med storm och magt ey kunde vindes. Hand af det Spanske Folk, som der til verge laae, Fick ofverflødig hug, och deden maatte gaae.
Danske Mercurius, 1670-10-01
Polen. 1 Det Budskab Brandenborg til Polens Konning sende, Koem med sit ærinde til ingen rictig ende. Men paa det felgis gafn i tide rammes kand, Rixdagen er begynt, og holdes nu paa stand. Tydsland. Resin som hofved er for den oprørske Skare, Som tør med Sverd och Brand mod Rydsen sig forklare, Hand i begyndelsen vel ringe var af værd, Men efterhaanden sig har større gjort ved Sverd. Den Tydske General hans Broder loed ophænge; Maae skee for liden Skyld. Thi dvældes hand ey længe, Før hand til Stempling greb, og dennem til sig toeg Som Rydsens haarde tvang och aag for panden sloeg. Nu triumfeerer hand och er det, som mand siger, Hand snart den fierde part af Muskovittens Riger Sig undertvunget har. Det ofte saa tilgaaer: Afvel en liden gnist en farlig brand opstaaer.
Danske Mercurius, 1670-11-01
Den 2. anske VII til den 1. Novemb. 1670. Danmark. Comeere mig min ven er kiær och vel behager, Tobedre Jeg mod hans Person och komme tager: Jeg paa beflitter mig, altingest at betee, Som hannem kand til lyst, behag och ære skee. Chur-Prindsen, al den stund hans tid var her at være, fik al den tractament, som nogen kand begiære., Samt anden tidsfordris med Jagt och Ridderspil Som slig en deel Prinds sin lyst kand have til. Ja Kongen der til med for hannem och loed tænde Et herligt Fyrverck an, som ud paa natten brænde. Der paa den Herre vel til freds och kiærligen Sin afskeed toeg, oc foer til Saxen hiem igien. Frandsosens Afgesant Terlon, hvis nafn och minde Blant os er velbekient, for hand saa tit her inde Tilforne været har hand med tilbørlig pract Sit indtog hafver holdt, och sin Credentz aflagt. 3. Hvo kand med stil och pen, som det sig bør, forkynde, Hvor u-forgængeligt och stoert et nafn och ynde Sig Daner Konning har indlagt och tilfortient, Hos alle dem, som hand har under Regiment, Thi der hans Naade fick den rette grund at vide, Hvorledis Landet ey med Salt i retter tide Forsørget bleef, och at ey der med ret tilgik, Hand der om gjorde strax en anden Low og skik Hand Hans øye merck oc maal vaar felgis gafn och nytte: Saa vel som Kiøbmands brug her ind til os at flyttTil Borgerskabet hand Salt-handelen fordi Oploed, och gaf sit bref paa deres Compagni. Nu tør ey Fiskeren sig efterdags befrycte, For Saltetz dyre kiøb, naar hand sit garn skal rycte. Nu tør hand ey, for trang til Salt, sin rige fang Bortkaste grædendis, som skeed er mangen gang. Gud være Kongens løn, som ey sit Folk forglemte, Men hialp och der stoed bi, som Skoen haardist klemte. Gud hannem gifve, hvad hans hierte glædes af, For hand saa mildelig sit minde der til gaf. Gud fremme deres gafn, som hiulpe til at drifve Paa sligt et nyttigt verck. Ja Gud och Lykken gifve, At hvad til selgis tarf och forsvar ud er Jet, Och noget paa begynt, maae for sig gange ret. 4 Men det var ingen synd mand den i taarnet lagde, Som fra Vort Salt-Skib os den falske tiding sagde. Ney, ney dis bedre, det med holden Last oc Mand Sig finder end, och hver Dag ventes hid til Land.