Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1797-03-08
Udgiverne af Fyens Adressecomtoirs Aviser er af en agtværdig Medborger tilhændekommet en Skrivelse, som de have læst med saa megen Deeltagelse og hiertelig Følelse, at de, næst at opfylde Forfatterens billige Forlangende, holde det i flere Henseender for sand Pligt, at meddele Publikum bemeldte Skrivelse selv. Maatte den være et kraftigt Vidne paa, hvilke Talmænd og Venner Sandhed og Dyd ogsaa finde blant og Maatte den vorde en Opfordring til Menneskehedens ædle og oplyste Tilhængere, med gløbende Jver og broderlig Nidkierhed, at foreene sig ved faste Baand, for at virke til at udbrede, en Almeenaand, hvis Grundpille er Viisdom, hvis Fruger vor Arts sædelige Fuldkommenhed og stigende Lyksalighed P. M. "De bevise mig, saavelsom alle sandhedselskende, dydige og retskafne Mennesker en sand Tieneste, dersom de vilde have den Godhed, offentlig at bekiendtgiøre i Deres Ar viser eller Bidrag, om ikke fuldstændig, saa dog, saameget mueligt, et Udtog af vores berømte Prof. Rhabeks danske Tilskuer No. 13, og offentlig at aflægge Forfatteren Taksigelse for samme. Jeg tager mig saameget meere den Frihed, at bede Dem herom, da jeg er overbeviist, at De stemme overeens med mig i, at Dyd og Retskaffenhed fortiener at udbredes mere og mere og Lasten at beskiemmes; hvorved Menneskeslægten udvises en sand Velgierning. Deres hengivne Ven M. L. Saavidt det indskrænkede Rum tillader, skulle vi her opfylde det yttrede Ønske, forvissede om, at danske Tilskuer, der saa mandigen og saa længe, som Anfører for de gode Sæder, har bevaret sin udmærkede Plads paa Kamppladsen, mod Alskens Daarligheder, Laster og Fordærvelser, vil finde vores Erkiendtlighed, Bevidnelsen af vores inderlige Taksigelse derved, at vi, ved at meddele et kort Udtog af hans No. 13, giøre vores til at mangfoldiggjøre den Nytte, dermed samme er hensigtet. Der gives en Ting, som man belægger med Navn af den fine Verden og dersom fornuftig Oplysning, moralsk Forbedring og udmærket Fortieneste have nogen frygtelig Fiende, saa er det unægtelig i dette fine Uhyre; dersom Mishaab og Modløshed hos den bestemte Menneskeven kan fordre Undskyldning, da er det kun, naar han fra denne giftige Kilde henter sit Mishaab, sin Modløshed. Hvor ofte blev ikke Droget i en glimrende Skal, den troløse Nidding med sin bon ton foretrukken den gode Yngling, som enten Opdragelsen nægtede, eller æde Videlyst, eller Karakteers Stør hed ophøiede over brogede Narers og Abers og Spillemænds støiende Omgang, Hvor nedtrykkende, hvor hierteblødende er ikke Tanken, at see en Skabning, hvis Kald er saa høit, og helligt, hvis Virkekreds bærer i den synlige Verden Spo af Almaattens billede, at see den nedsat under Dyret, at seeden ophøie Middelet til Hensigt, at see den vorde Dydens værste Fiende og Forfølger og det i Afguderie med snart ophørende Forlystelser og foragtelige Dukke=Seremonier. Graadens Hav har funden en ikke liden Tilvext i de Taarer, som Dagens Levemaade forvoldte; Sukke, og Udaad og huuslig og borgerl. Ulyksaligh. ere ved den voxne til en græsselig Høide. Det er imod de to Hovedklasser af denne fine Verden Sprader og Flaner - at P. Viator i bemeldte Tilskuer No. 13, fører Feide, og det en Feide, som vilde blive afgiørende, dersom Modpartiet vilde tage til Gienmæle hvad sammesteds siges, og saa vanskeligt nærværende Anmelder end finder det, af slig en kjernefuld Skildring, at meddele enkelte afrevne Stykker, saa har han dog funden følgende i Særdeleshed værd at lægge paa Hierte: "Spraden, der betragter ethvert smukt Qvindeansigt, som Kaperen det ubevogtede Koffardieskib, vil raabe : der skal da ingen Fornøielser være mere, Baller og Concerter skal lyses i Band! Orgelværk, og Prækener, og Sukken, og Beden, og Dagene under Christian den Siette skal fornyes. Og saa god Nat, al Selskabelighed! Tillad mig, Straae junker pyntet og stram, at spørge Dem, hvad De kalder Selskabelighed, Bestaaer den i, at De, der er den Sidste i Livet, naar det gielder og at handle og gavne, skal i Selskaber være den Første, Bestaaer den i, at Pigen, der, hvis De ikke var Slangen, blev en værdig Mands blide Livs Ledsagerinde, skal ved Deres ublue Arm, Deres kaade og vellystaandende Favn, under den Hoved= og Hierte fortumlende tydske Vals, dannes til en letsindig Flane omsider, Bestaaer den i Vedligeholdelsen af Russen, der værre end Matrosens Brændeviins Ruus - forvirter Moderens Hierne, saa hun glemmer Mand, og Børn, og Huus, og Pligter, og farer og i Klubber, til dramatiske Bønhasers Fielleboder, og overlader de Smaae, som skal opdrages for en Verden og et Fædreland, til Tienestepiger, der, fordærvede ved hendes Exempel, selv ere, eller vorde Skiøger, Nu ja! saa gid da, at denne Selskabelighed ved mig kunde begraves, og at DuStraaejunker, i Din Ordensdragt maatte ved denne Haand, sættes, for dog at giøre noget Gavn, over dens Grav, som en Mindestøtte. - Efter saaledes at have affærdiget de Herrer Spradere vender Forf. sig til Flanerne sigende: "Og lad nu Flanen i Søstrenes Kreds fortælle: "det er Misundelse af Viator, ham fattes det Talent, hine velopdragne Herrer have, til at behage og Hm! jeg misunder ikke hine, Deres Pudlinge, min Naadigel thi jeg har selv aldrig søgt, end ikke paa de fierneste Veie, Pyntedukkers bifald, Jeg misunder altsaa disse Halvmænd, der ansee Dem, som enhver anden Berlok, man kan lege med, ikke meere, end jeg misunder Ræven, at den omsider falder Saxen, som den nu gaaer og snuser om; thi den, der faaer en Klubjægerske og Balsværmerske til sin Ægtemage, er værre faren end Ræven i Saxen. Denne mister Liver strax, eller slipper af med et Been mindre; men hiin vaagner eengang af Drømmen, og, efter et Liv, der var en Kiædaf Haan og Græmmelse, forbander i Dødstunden sin Daarskab, seer til de Børn, han forlader uden Opdragelse, uden Tilstød, uden Moder, og gyser - seer mod Regnskabet, der hist skal aflægges, og gyser! Og, hvad Talentet angaaer, da, i hvor stort eller lidet Talent Viator har, takker han dog Gud, at han ikke fik kiælent Ansigt nok, ikke blev velskabe nok, ikke er dandsebesat, vindig, puddret, vellugtende nok, til at kunne faae Dagens Sommerfugle i Flagren omkrivesig. Disse opregnede Egenskaber, eller rettere Jkke=Egenskaber, med en Legio flere lignende, udgiøre just det omskraalte Modens Talent. Derimod er han stolt af at vide, at han eier værdige Koners og umodens Pigers Yndest og Agtelse: men netop af disse har han lært, at qvindeligt Værd i sin skiønne tryllende Blomstren ikke maa søges i Spradekredsene; thi Rosen bedærves, og dens blide Farve falmer ved Støver paa de alfare Veie. Og at dette er hans Troesbekiendelse, tilstaaer han kiæk; De Fornuftige og Usmittede sige Amen til den, og Trodset, om det end, som han ikke troer, udgiør den største Deel, maa gjerne i Alskens Conversationer slaae om sig med Spradevid og Flanekiøgt mod ham. Det smudser ikke, og Striden vorder just ved Modstanden hæderlig for den, der vinder. - Derpaa gaaer Forf. videre og beviser end mere Rigtigheden af den Paastand, at de uværdige Forlystelser have Usamdrægtighed og tusende Øde læggelser i sin Følge: "Mange ere Følgerne, siger han, og uafseelig Skaden, de medbringe af det Forlystelses Raserie, der beruser Mængden. J den huuslige, sande Selskabelig hede Kreds kan man komme i sine Hverdags Klæder, og ingen Næse bliver længere eller skiævere, end den forhen var. Men i disse mylrende Cirkler, hvor Selskabelighedens større eller mindre Grad beregnes efter det større eller mindre Tal af uselskabelige Personer, hvor man overalt kommer for at sees og vises, ligesom Vare til et Marked, der staaer nød vendigviis Dørren aaben for Pragt, og Ødselhed, og Kappesyge, liig Frøens, der maalde sig med Oxen og brast Forlystelses=Raseriet giør, at alle Tanker blot ere henvendte paa Jagen efter Fornøielser, saa man glemmer, først ved Daad at vinde Ret til at fornøie sig. Konen og Pigen afdrages da fra deres Pligter, hiin er ikke, hvad hun bør være; denne vorder ikke, hvad hun kunde vorde; thi i Dager der Concert, i Morgen Bal, i Overmorgen Assemblee, saa drammatisk Conversation, og den ene Dag kan man ikke vise sig som den anden. Overalt indsniger sig i disse store Kredse, just fordi dem fattes Selskabelighed og Glæde, Koketteriet, og disse Leflekunster, der vanære enhver, som tør haabe at vorde en Mands Hustrue, Moder for et Huus, Moder for opvarende Borgere og Borgerinder, og alle saadanne smukke Lærdomme, som der gives og modtages, skal da nu tiene til at udfylde det Tomme, Hoved og Hierte føler i de talrige Cirkler, om det end benægtes, at slige virkeligen føles. Narren og Lapsen, der finder Dørren lukt for sig til private Huse og Omgang med disse, finder den derimod aabnet for sig til Klubber og Privattheatre; thi kan han dandse, spille, og drikke, saa er han en Selskabeligheds Kandidat, som man med aabne Armee og et ømt Broderkys modtager. Derfra kan han nu siden indsnige sig i Familierne, som Snogen fra Marken gjennem Gitterværket ind i Haven; og har han først saaledes faaet Jndpas, saa, hvis man besidder for stor utidig Høflighed til igien at vise ham en billig Udgang gjennem Vinduet, skal han no i kort Tid danne Hustruen eller Datteren til sit Alters lydige ste Offerpræstinde. - Endelig giør P. Viator blant andet sine Læsere opmærksomme paa, hvor ulykkelige og skadelige de hyppige Skilmisser mellem forlovet Mand og for Pige ere for det borgerlige Samfund eller Staten. Disse ere, som Forfatteren udtrykker sig, just nu ordre du jour. som man beqvemt kan henføre med under de offentlige Forlystelser. Forf, sidste bemærkning er alt for skiøn til, at Anmelderen, uagtet han har givet et meere end kort Udtog, som han kuns lovede, kan nægte sig den Fornøielse, endnu at afskrive samme: "Man kan daglig i flere Huse see, at, naar man har Mod til at trodse Dagens gale Tonne, Mod til at sætte Tæring efter Næring, Sindighed til ikke at sværme og flane med Hvirvelen, Ærlighed til at betale hver sit, Retskaffenhed til at lægge sig som en ærlig Mand, engang i Graven, saa lever man vel med lidet, og opdrager sine Børn vel, og nyder Borgerens Hæder og Borgerens Minde a. a. Kan man vel efter disse Sandheder afholde sig fra at udraabe: O Mennesker, naar ville J vende tilbage til Eder selv og vorde Menneske! - Den kriftelige Religions Undertrykkelse i Frankerig *), hedder det i v. Archenholzes Miner va for Febr. Maaned, og den af mange Menneskeer sammesteds stærkt følte Trang til en fælleds Gudstieneste har i Paris givet Anledning, til et Selskabs Opkomst, hvis Lemmer kalde sig Theophilantroper, Guds Tilbedere og Menneskevenner, og helligholde re) J Frankrig, hvor en almindelig Religions=Frihed hersker, kan den kriftelige Religion ikke siges at være undertrykt, Dog - det er ikke første Gang, at Hr. v. Archenholz har givet sin Un partiskhed Vidnesbyrd; ligesom det heller ikke er første Gang, at man ved at skrige i mod Undertrykkelse, forstaaer Savnet af den føde Ret, til at undertrykke andre ligisse Feste. De dertil fastsatte Dage ere de, hvorpaa Søndagen falder hos de Kristne. De Andægtige forsamle sig denne Dag om Morgenen Kl. 11 i Huset No. 34 i Densgaden J Forsamlingssalen er et Slags Alter med en Jndskrift, som erindrer om Guds Tilværelse og Sielens Udødelighed. For dette fremtræde, med blottet Hoved, en dertil udn. Husfade, (og i denne høitidelige Forretning afvexle de alle) og anraaber Gud med lydelig Stemme, hvilket alle Tilstædeværende staaende ligesom han, sagte efterbede. Herpaa følger et kort Stille, under hvilket Enhver giør sin Samvittighed Spørgsmaale over Forseelser; ligesom det ogsaa er den forbedende Husfader tilladt, ved forskiellige Spørgsmaale, som enhver besvarer ved sig selv, at komme den indvortes Prøvelse til Hielp. Siden sætte alle sig ned, for at høre en theophilantropisk Forelæsning, som har Hensyn til det forenede Selskabs Læresætninger og Moralen; herpaa følge andre Forelæsninger og Taler med afvexlende Sange, hvilke samtlig have Menneskers Pligter til Gienstand. Disse Theophillantropers Grundsætninger ere: at holde alle politiske og religiøse Meeninger, som andre Menneskeer have, i Ære, og bloat besatte sig med Moralen, som gielder for alle Tider, for alle Lande, for alle Sekter og for alle Regieringsformer Dette Selskab holdte sin første religgiøse Fest d. 15 Jan. 1797. Fædre og Mødre, omringede af deres Børn, Lærere, af begge Kiøn, fulgte af deres Elever, og andre Personer, udgjorde den talrige Forsamling. Forelæsningerne og de pathetiske Taller handlede om Guddommen og Dyden; imellem samme sang man rørende Hymner. Alt skeete med en høitidelig Andagtsstille uden Afbrydelse. Ved Gudstienestens Ende lovede Selskabet hinanden indbyrdes, saaledes at forsamle sig hver Søndag. Ogsaa staaer Adgangen aaben for Enhver; der behøves ingen anden Formalitæt, end desaarsag at melde sig hos Selskabets Sekreteer, som boer i samme Huus.