Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-07-23
En god christelig Taler, som en Zollikoser, en Marezol, en Reinhard, en Clausen, en Gutfeld, en Münster og flere, de talede og tale endnu i en ganske anden Tone; de talede og tale endnu til Underviisning, til Advarsel, til Beroligelse og til Trøst, gjøre intet af Strid og Kiv, men gjøre Alt, for at Alt kan vorde til Opbyggelse for Alle. Men til at vorde saadanne Talere, saadanne kristelige Lærere, dertil høre mange Kundskaber, Rhetorikens dybtgaaende og vedholdende Studium, lyst Overblik over hele J. C. Lære, stor Menneskekundskab, egen lys Tænkning og klar, yndig, tiltrækkende og kraftfuld Fremstilling deraf. Hvilken viid Mark aabner sig ikke ogsaa her for vore unge Theologer, hvorpaa deres Tid og Flid hæderligen og til største Nytte kan anvendes. Saaledes kunne J stifte Fred, saaledes kunne J udbrede Jesu Christi Aand vidt og bredt omkring Eder, saaledes kalde Dyden frem af sit Skjul, saaledes trænge Lasterne tilbage i Mørkhedens fule Rige, saaledes udbrede Underviisning og Trøst og Haab trindt omkring Eder, knytte Kjærligheds- og Enighedsbaandet til alt Ædelt og Godt fast mellem Konge og Folk, mellem Medborgere indbyrdes, og Mange ville da velsigne Eder og Eders Minde. Og endelig er der endnu en tredie Green af den theologiske Videnskab, hvorpaa vore unge stridbare Theologer hæderligen kunne anvende deres Flid og Tid, om de fik nogen tilovers fra den foregaaende Disciplin, og det langt gavnligere end paa Kiv og Strid og de øvrige Kjævlerier uden nogen Betydning - det er vort Fædrenelands Kirkehistorie. Samlet er hertil vel ikke nok, thi en stor Deel kan endnu opfindes - men dog meget. Langebek, Skiønning, Pontoppidan, Suhm, Rothe, Münter, Nyrup, Møller og Flere ere hæderlige og lyse Navne i dette Fag; men de give os alle for det meste ikkun Materialier, intet rigtigt og efter ægte historiske Principer udført Heelt. Det er inngt at sige, men næsten ei modsigeligt, at chroniconSchibyense, Katholicismen fraregnet, følger et rigtigere historisk Princip end alle de øvrige. Her er endnu meget at oplyse, meget at berigtige, meget der, naar Sandheden skal følges, maa anderledes sammensættes og forbindes, anderledes bedømmes, altsaa en vidtløftig, halv opdyrket Mark at tage fat paa og ligesom paa ny at opdyrke og rense for det meget Ukrud, hvormed den endnu er begroet. Her, mine ærede unge stridbare Theologer, her er endnu en tredie Øvelsesskole, der kjerligen indbyder dem til derpaa at anvende deres Kræfter og Talenter. De vil ogsaa derved kunne gavne, og gavne meget, dersom De kunne finde den rette historiske Vei og forblive derpaa under hele Udarbeidelsen. Det er vigtigt, høist vigtigt, at Kirkehistorien, den kristelige, fremstilles efter et høiere og renere Øjemed end det, hvori de fleste Kirkehistorier, endnu ere fremstillede. Kirkehistorien er det Speil, hvori Fyrster og Folk skue den kristelige Religions og den kristne Læres og de kristne Læreres Virkning paa Folkene, og som den fremstiller den kristelige Religion og dens Virkninger og dens Læreres Sindelag og Hensigter, saaledes bliver Kristendommen og dens Virkninger og dens Lærere enten begunstigede eller undertrykte, forhaanede eller ærede, og man tør vel med Sandhed sige, at vore Skribenter i Kirkehistorien have til alle Tider, fulde af Sectaand og Lyst til at behage Tiden og Tidsaanden, bibragt den kristelige Religion og dens Indvirkning paa Folkene dødelige Saar, gjort saavel Læren selv som dens Lærere mistænkte, forhaanede og foragtede, og i ubetænksom Jver kastet Feidehandsken imod den, i det de troede at gjøre det Modsatte. Og naar nu Kristendommen frygtes af mangen en Mægtig og Ophøiet, og dens veldædige Løb hemmes, og Folkene holdes i Uvidenhed og Slaverie, og Ligegyldighed derfor udbredes, og den høje christelige Sands og det himmelske Sind efter Jesum Christum da heller ikke udbreder sig, ei heller griber og henriver Mennesket til enhver ædel Daad, Fyrsten som Folket til at gjøre dens høje Lærdomme til Menneskeslægtens Forædling gieldende - saa tager jeg ikke i Betænkning at tilregne de kirkehistoriske Skribenter, en stor og ikke misundelsesværdig Andeel i denne Ting, som jeg vist kan ansee for en af Jorderigs og Menneskehedens største Ulykker. Her altsaa mine ærede Herrer unge stridbare Theologer, her er en Kampplads, hvorpaa De med Ære kunne bruge Deres Vaaben og erhverve Dem sande og store Fortjenester ikke af Fædreneland allene, men af alle Jordens Slægter, saavel dem der ere i en Slags cultiveret Tilstand, som de raae og de vilde; thi det kan ikke drages i Tvivl, at jo mere Fyrste og Folk kjende Kristendommens Hensigter, jo mere ville de virke for dens Udbredelse, og jo mere Kristendommen udbreder det høie og fromme Sind, der hvilte i dens Stifters Barm, desto lykkeligere blive baade Fyrster og Folk. Anvend derfor, mine ærede Herrer, herpaa Deres Talenter, Sæt J. C. guddommelige Lære og dens Jndvirkning paa Folkenes Tilstand i sit sande Lys, men med Rolighed og Klarhed; træd i den uforlignelige og upartiske og lærværdige Tyge Rothes Fodspor, en Mand, der lyser som Luna inter minora sidera; glem al Mennesket fornedrende og den ægte I. C. Tilbeder endnu mere fornedrende Sectaand; kun Sandhedens og Retfærdighedens og billighedens og Menneskekjærlighedens Fakkel lyse for Dem, og det kan maaskee under Guds blide Veiledning da lykkes Dem, at vise Fyrsterne og Folkene, Høje og Lave, Kristne og Jkkekristne: at Kristendommen er Velsignelsen for Folkene, og redde dens mange værdige Læreres ædle Bestræbelser i alle Confessioner fra det sorte Slør og den vanærende Dom Kirkehistorien har kastet over deres Minde, og lære Dem at tildeele saavel disse som hine, hvad der paa Retfærdighedens og billighedens og Menneskekiærlighedens Vei tilkommer enhver af dem. See her, mine Herrer, her er Veien til Hæder og Berømmelse og Fortjeneste af Fædrenelandet og af Verden. Den gjør Dem Ære; men det evige Kjævl, som nu lyder allevegne fra, skader baade den Religion De forkynder, og Dem selv. Dixi Frimodige Yttringer om Skolelærernes Lønninger, og indbyrdes Underviisning. (Fortsættelse; see No. 57.)