Berlingske Tidende, 1836-03-30
Hvad Udkastet i denne Henseende bestemmer, er altsaa ligefrem en Udvidelse af den ældre Lovgivnings Bestemmelser, og en Udvidelse, som vel turde have sine store Betænkeligheder. Committeen frygter meget for, at Følgen af denne Forandring let turde blive, at Man, ad en anden Vei, kom tilbagetil det Resultat, som mange Godseiere i en ældre Periode søgte at gjøre gjældende, at Bonden skulde forbedre Gaardens Bygninger og Jnventarium, hvilket Fdn. af 8de Juni 1787 netop gik ud paa at forhindre. Committeen kan ikke troe andet, end at dette let vil kunne blive Følgen af hine Eftersyn. Den har al Grund til at antage, at det paa mange Steder ikke tages saa nøie med de Syn, hvorved Gaarden overleveres Bonden; at mindre væsentlige Mangler og Brøstfældigheder ved Gaardens Bygninger ikke altid blive udsatte til Afhjælpning og Jstandsættelse, og at den fuldkomne Besætning af saa mange dygtige Arbeidsheste, tilligemed Vogne, Plove, Harver og Sædekorn af alle Slags, som til Gaarlabordes Andragende blev imidlertid med stærk dens Sæd, Avlingens Drift og Hoveriet behøves, at denne Besætning og dette Jnventarium, som Fdn. af 8de Juni 1787 paalægger enhver Godseier, der bortfæster en Gaard, at overlevere Fæsteren i forsvarlig Stand og tilstrækkelig baade til Gaardens egen Drift og til det Bonden paaliggende Hoveri, ikke altid overleveres i denne forsvarlige og tilstrækkelige Tilstand, saa fuldkomment, med saa dygtige Arbeidsheste, og iøvrigt saa godt og rigeligt, som Lovgiveren i den nysnævnte Forordning har befalet. Det følger af Tingens Natur, at dette Syn ikke i Regelen kan antages at være meget betryggende. Godseieren er i Almindelighed interesseret i, at Gaarden. med Besætning overtages af Bonden i dens nærværende Tilstand, om denne endogsaa er mindre fuldstændig. Bonden, som ønsker Fæstet, vil ikke gjøre flere Udsættelser, end høist fornødent. Han vil gjerne beholde Fædrene gaarden; der er allerede tre Gange lyst til Ægteskab for ham med hans Pige, og han har nu tjent for Karl saa længe, at han engang vil være sin egen Mand, og saaledes er det let begribeligt, at han ogsaa i denne Henseende gaaer ind paa Gaarden, saaledes som den nu eengang er, og overtager Bygning, Besætning og Jnventarium som forsvarligt, fuldkomment og tilstrækkeligt, skjøndt dette ikke er Tilfældet, og naar begge Parter deri ere enige, ville naturligviis Synsmændene ikke være tilbøielige til uden paatrængende Nødvendighed at udsætte Mangler ved Gaarden. og dens Jnventarium. Men nu komme de aarlige Eftersyn. At disse tages saa nøiagtigt som muligt, der er Godseieren, som man let seer, høiligen interesseret. Nu ligger der eengang en lovlig Synsforretning, som indeholder, at der ingen Mangel og Brøstfældighed var ved Gaardens Bygninger, da de bleve Bonden overleverede; at Vogne, Plove og Harver vare i god og forsvarlig Stand; at Besætningen bestod af saa og saa mange dygtige Arbeidsheste af den og den Alder, til den og den Værdi (Værdien skal paa sine Steder ikke engang altid nævnes i Overleverelsessynet, skjøndt Anordningen kræver dette.) Dette Syn gunne afhjelpes lettere eller hurtigere end ne det nuværende. Jmidlertid har Finants MiniJmidlertid har Finants Minitil lægges nu til Grund for de tilkommende Eftersyn, og naar en Godseier da med nogen Strenghed vil benytte den ham saaledes tilstaaede nye Rettighed, da vil, som Committeen befrygter, deraf let flyde, at Bonden, hvis han ikke, som let kan blive Følgen, maa forlade Gaarden, fordi han ikke er istand til at opfylde Godseierens Fordringer, dog i ethvert Fald udsættes for at oparbeide Gaarden. og dens Jnventarium til en Fuldkommenhed, som langt overgaaer den, hvori han har modtaget samme, uden at han derfor har Adgang til nogen Erstatning. Det er denne betænkelige Følge af de omtalte Eftersyn, hvorpaa Committeen har troet at burde henlede Forsamlingens Opmærksomhed, og dette saameget mere, da Lovudkastet, som oven bemærket, i en anden Henseende, nemlig med Hensyn til Gjenstanden, har udvidet Bondens Forpligtelse, g det netop til saadanne Gjenstande, der efter deres Natur let kunne paakaste Bonden et betydeligt Arbeide, og om hvis gode og meere eller mindre fuldkomne Beskaffenhed ved Overleverelsen det ikke altid er let i Synsforretningen at give saa nøiagtige Bestemmelser, at Fæstebonden ikke derved kan blive udsat for meget vilkaarlig Behandling. Da det nu derhos, som viist, er en ny Rettighed for Godseieren, hvorom her er Spørgsmaal, og da denne medfører en ny Forpligtelse for Bonden, den nemlig til enhver given Tid at holde Gaarden, Besætning og Jnventarium i enhver Henseende i samme Stand, hvori disse Gjenstande, efter Synsforretningen, skulle være ham overleverede, hvilket, især under tilstødende Uheld, kan blive en for ham uoverkommelig Byrde som, under en streng Godseier, vil gjøre hans Stilling høist mislig, og udsætte ham for, selv for mindre væsentlige Mangler og Brøstfældigheder ved de ommeldte Gjenstande, at miste den livsvarige Besiddelse af Gaarden, som Lovgivningen med saastor Omhu har søgt at betrygge ham, og som han, efter de nu bestaaende Forhold, ikke vilde blive berøvet paa Grund af enhver Mangel ved Gaardens Besætning og Jnventarium, som han ikke til en vis Tid har istandsat, men kun for de meere væsentlige og betydelige Mangler, hvorimod der for de mindre Mangler er tillagt Godseieren en fortrinlig Ret i Bondens Bo, saa troer Committeen at burde indstille til Forsamlingen, at samme vil andrage paa, at det i den her omhandlede Henseende har sit Forblivende ved den bestaaende Lovgivning, saaledes at Jorddrotten forbeholdes Ret til at tiltale Fæsteren til Fæstes Forbrydelse paa Grund af saadanne Mangler ved Gaarden og dens Tilhørende, som efter den hidtil bestaaende Lovgivning kunne berettige hertil, men uden at Fæstebonden paalægges den nye Forpligtelse, at have Gaarden med Besætning og Jnventarium til enhver given Tid i den samme Tilstand, som den er ham overleveret, og det med den Virkning, at enhver Mangel ved samme, som ikke inden en vis kort Tid blev istandsat, skulde medføre Fæstets Forbrydelse. Skulde Forsamlingen finde sig foranlediget til, under visse Betingelser, at anbefale en Bestemmelse, som den i Paragraphen indeholdte, da holder Committeen for, at denne bør indskrænkes til de Godseiere, der for bestandigt have afskaffet Hoveriet paa deres Godser imod en passende aarlig Afgift. For dette Tilfælde finder Committeen ligeledes at burde foreslaae en Forandring ihenseende til den Tid, som er tilstaaet Bonden tilAfhjælpning af de forefundne Mangler. Udkastet tilstaaer nemlig Fæsteren Frist til Slutningen af September Maaned til at afhjælpe de Mangler, der ere oplyste at finde Sted ved det, inden Udgangen af April Maaned næstforhen, afholdte Syn. Men September Maaned er, efter Committeens Formening, ligesaalidet som den foregaaende August Maaned, nogen passende Tid til at afhjælpe de Mangler, som ere forefundne enten paa Bygninger eller Mark indhegninger, m. m. i foregaaende April Maaned; thi i disse to Maaneder har Bonden altfor meget at varetage med Jndbjergning af Ho- og Korn, med Sæde- og Føde-Korns Tærskning, med Vintersædens Nedlægning, og andet Mere, til at han kan overkomme Jstandsættelsen af hine Mangler. J det Committeen derfor holder for, at der, hvad Bygningsfældens Afhjælpning angaaer, kunde være Anledning til at forkorte Tiden til Juli Maaneds Udgang, forsaavidt Fælden ikke maatte være af den Betydenhed, at en længere Frist for ham var fornøden, hvilken da formenes at burde bestemmes af Synsmændene efter Manglernes Beskaffenhed og Omfang, saaledes maa Committeen være af den Formening, at Tiden, hvad Besæt Mark-Fælden angaaer, burde. nings- og udvides til den 15de November. Ligeledes der Committeen for, at den længere Frist, Udkastet bestemmer, naar Bygningernes stfældighed er paadraget fra ældre Tid, eller mtidigen paadrages ved Mangel af treaarigt en, ogsaa bør tilstaaes Fæsteren, naar Byg gerne ved ham utilregnelige Omstændighesaasom ved Orkanstorme, tilføies betyde Skade.