Corsaren, 1843-07-07
Fra Hr. Candidat Goldschmidt har jeg, Kragh, faaet tilsendt følgende Brev, hvilket jeg offenliggjor tildeels for at fylde en Spalte: Maa trykkes. C. Reiersen. "Den 5te Juli. "Fra mit nærværende Fængsel skriver jeg Dem til for at erfare, om De og "Corsaren" blive spægede godt derved, at jeg ikke faaer Noget at spise, for det er vel egenlig Hensigten. "Det kunde iøvrigt være godt for mig, eftersom jeg nu med Hensyn til "Corsaren" er i samme Casus som Præstens Dreng. Deres Synder komme over mit Hoved eller rettere: over min Mave. "Jeg siger "Deres Synder"; thi i juridisk Henseende bor jo en Trykkefrihedsovertrædelse i "Corsaren" blive Deres Feil, selv om jeg egenlig var Gjerningsmanden. Nærværende Brev er det bedste Beviis herfor. De kan lade det trykke uden at generes af den Censur, jeg er underkastet*); det Offenlige holder sig altsaa til Dem (som lader Brevet trykke) uden at bekymre sig om mig (der har skrevet det). Derfor kan jeg heller ikke faae i mit Hoved, hvorledes jeg kunde blive dømt af Høiesteret, hvorimod jeg fandt det aldeles i sin Orden, at jeg ved Hof- og Stadsretten blev dømt i Mulct for Antagelsen af de "ansvarhavende Redacteurer"; ..... men hvad hjælper det, om jeg end bortraisonnerer Dommen, dermed raisonnerer jeg mig dog ikke en Tallerken Kjødsuppe ind"Hvad det angaaer at sidde paa Vand og Brødda kan jeg af min practiske Kundskab dertil forklare, at det er en Straf, der bedst passer sig for Kameler. De kunne forsyne deres Maver for hele Uger, det kan et Menneske ikke. Men det er kun en Overgang, som Ræven sagde. da de flaaede ham. Jeg kunde have stor Lyst til at see den Efterretning gjendreven, der staaer i flere Provindsaviser, at jeg nemlig skal have ansøgt om Benaadning. Jeg vilde saa nodig have, at Folk skulde troe det. For det Første vilde det være grulig dumt; thi jeg mistede saa min Hævn. Jeg revancherer mig nemlig som Konen, der sagde: "Jeg har faaet Hævn over min Fader; den Mand, han tvang mig til, prygler mig." Jeg sidder, til Hævn, paa det Vand- og- Brød, Høiesteret har idømt mig. - For det Andet vilde det være overmaade dumt, sordi jeg, selv om jeg blev benaadet, formodenlig skulde sidde 1 Gange saalænge i simpelt Fængsel. Jeg vilde tvertimod, hvis jeg var dømt i simpelt Fængsel, istedet derfor vælge Vand og Brød, kort og kraftigt; jeg tager ligesom Fængselsstraffens Kraft-Essens, hvilket dog ikke maa forstaaes i samme Betydning som Biskop-Essens, KaffeEssens o. s. v. Jeg faaer imidlertid meget bestilt herinde, jeg skriver f. Ex. nogle Betragtninger over Fængselsvæsenet, som De engang kan faae til at lade trykke. Hvis jeg ikke vilde være Andet i Verden end Journalist, *) Endskjøndt et Exempel i "Fædrelandet" ved et Brev fra Balthazar Christensen beviser dette, har jeg dog frivillig ladet "maa trykkes" sætte paa, for at undgaae en mulig Beslaglæggelse for en saadan Ubetydelighed. Kragh. burde jeg virkelig, for ei at mangle Stof og Otium, i sørge for altid at være i et eller andet Fittefad. J mit nærværende Fittefad forbliver jeg. "Deres P. S. o. s. v. Den Fløite, jeg hørte forleden Aften fra Nabolanget, lader sig iaften høre igjen. Det er Marseillaisen, der spilles. Er Fløitespilleren leiet dertil af Cancelliet for min Skyld? Eller er det Skjæbnen, der i har sin Fornøielse af at lade mig høre: "Marchez!" hvorpaa jeg ikke kan svare: Marchons!