Berlingske Tidende, 1834-05-26
Constantinopel, den 13de April. En Tildragelse, hvis Vigtighed snart vil vorde følelig, er udenlands maaskee bleven ubemærket. Hr. Zographos, Kong Ottos Gesandt, har havt sin Tiltrædelses-Audients hos den Ottomannske Port. Han var neppe landet, førend alle Grækerne i Constantinopel vilde vise ham en glimrende Modtagelse; Alle ledsagede ham til Kirken i Pera, hvor han blev conplimenteret af den Græske Patriarch og hørte en høitidelig Messe. Man maa tilstaae, at Hr. Zographos, Sultanens Er-Undersaat, har spillet sin Rolle temmelig vel. Graviteten forlod ham intet Øjeblik og han førte en Ambassadeurs Person med megen Færdighed. Man veed, hvorledes vort Ottomannske Rige er sammensat af Stumper og Lapper, og hvorledes den Græske Befolkning er adspredt over hele Landet. Disse Grækere i Constantinopel, i Smyrna og i alle andre Stæder ere aldeles ikke forskjellige fra dem, der bleve befriede. Alle ville skynde sig med at kalde sig Græske Undersaatter, og Porten vil, ligesaa lidet som den GræsteGesandt, have nogen gyldig Grund til at nægte dem denne Titel Dette kunde blot da skee, naar man i den ene eller den anden Stat havde Midler til at udforske Enhvers Herkomst, saa at man kunde sige til den Ene: Du er Rajal, til den Anden: Du er det ikke. Her ligger da en Aarsag til fremtidige uophørlige Stridigheder; det er dette, som Grækerne strax den første Dag, ved deres Fremtræden for at modtage deres Repræsentant, førte i Munden. Og man maa ingenlunde troe, at det vil være et Middel til at løse denne Vanskelighed, og at man kan ende Sagen derved, at Sultanen – imod al Sandsynlighed – erkjendte alle Grækere som den ny Stats Borgere. Da vilde Denne eller Hiin, som allerede havde stillet sig under Gesandtens Beskyttelse, saasnart det faldt ham ind og han fandt sin Fordeel derved, sige: at han staaer under Porten og Patriarchen i Constantinopel. Saaledes have alle de Grækere, som bleve beskyttede af langt mægtigere Gesandtskaber, hidtil stedse baaret sig ad imod disse i Dag ere de ydmyge Rajaher, i Morgen Franske, Engelske, Russiske Undersaatter, og i denne Tingenes Tilstand vil Hr. Zographos endnu i lang Tid Jntet, kunne forandre. En anden Omstændighed er ei mindre vigtig. Under Revolutionen have Tyrkerne gjort mange Jndividner til Slaver, og man tæller adskillige Tusinde saadanne i Constantinopel. Antage vi – thi det er umueligt, at dette Tilfælde ikke ofte skulde forekomme – at en saadan Slave tog sin Tilflugt til Hr. Zographos's Boelig: vil denne da udlevere ham til sin Herre, eller tage ham under sin Beskyttelse? At udlevere ham vilde stride imod Tractaterne, Folkeretten og Humaniteten; at beholde ham er ingen let Sag, thi Tyrkernes Sæder og Fanatisme gjør Befrie rens Rolle høist farlig. Frankriges, Englands og Ruslands Gesandter have i et saadant Tilfælde stedse undgaaet at gjøre Brug af deres Rettigheder. Hver Gang, de have reddet en Slave, gjorde de det hemmeligt, og de lode ham hellere undslippe end toge ham i Beskyttelse. Man maa ikke glemme, at Ruslands hele Gesandtskabs-Personale blev myrdet i Persien, fordi det aabenbart vilde fuldbyrde denne Deel af en Tractat, som efter Seieren var bleven sluttet med Persien. Og hvad Rusland ei mægtede at gjøre i et Land, hvor det næsten er Herre, det skulde en lille Græsk Gesandt turde vove midt i Constantinopel, Man seer, at det endog med den største Dygtighed maa i denne Henseende vorde næsten umueligt at undgaae Collisioner.