Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-06-05
Hr. Dr. og Prof. Castberg har i hans nyligen udgivne læseværdige Skrift om Kjøbenhavns Fattigvæsen ført grundet Klage over vore Fabrikers Forfald, som een af Aarsagerne til Fattigdom, og fremsat den Formening, at hvis det er afgjort, at Danmark ikke kan have Fabriker, saa burde man lade det bekjendtgjøre og advare Forældre mod at bestemme deres Børn til Arbeide Fabriker, og at vi, hvis de kunde bestaae iblandt os, naar de understøttedes af Nationalaand, burde bede Britten sende os noget deraf, istedet for Porter og Chester Cheese. - At ethvert Land kan have Fabriker, altsaa og Danmark, det seer man paa Engelland, der endog kjøber Materialet til sit Klæde i Jylland. Men et Land, der vil have Fabriker, behøver især, vindskibelige og nøisomme Arbeidere, der vide at holde godt Huus med Tid og Fortjeneste, og naar de skulle drives i det Store, anseelige Capitalister, der, ligesom Engellænderne, i Begyndelsen ikke bryde sig om, at de kun have 2 pCt. af deres Capital. Begge Dele mangle i Danmark. Arbeiderne behøve formeget til deres daglige Underhold og søge for meget Adspredelser; derfor bliver Arbeidslønnen for høi, og det saa meget mere som Entrepreneurerne ikke ville leve tarveligen og som det tilkommer Fabricanter, men langt over deres Stand. Capitalisterne kunne sjeldent udholde Concurrencen med de udenlandske, og om de end kunde det saa gide de ikke vente saa længe paa en Fordeel, som de paa andre Veie kunne finde hurtigere og større. Alt hvad der siges om Britternes Nationalaand synes overdreven. Allerede for tredive Aar siden klagede Goldsmit i sin Citizen of the World over Engellændernes og Franskmændenes Lyst til det Udenlandske. Engelskmanden, sige han, spørger i Boutiken om fransk Klæde, og Franskmanden om engelsk. Det ligger nu eengang i de fleste Nationers Characteer, at give det Usædvanlige Fortrin for det Sædvanlige, altsaa det Udenlandske for det Jndenlandske. En Hovedbetingelse derved bliver det i hvert Tilfælde, at det første i det mindste er ligesaa godt og smaa fuldt som det sidste. Om det end var den største Patriot vil han dog ikke give sine Penge hen for det Slettere og Dyrere Jndenlandsk, naar dets hele Anbefaling kun bestaaer i at det er indenlandsk. Efter Pontoppidans temmelig nøiagtige Opgivelser, var Beløbet af de i Aaret 1758 fra Danmark udsendte Fabrikvarer 253,883 Rd., rigtig nok ingen stor Sum, men dog altid et Beviis paa, at Fabrikerne, under lige Omstændigheder, kunne drives hos os, og sært nok er det, at endog de Nationer, som hente Ulden fra os og svare endog nogle 30 pCt. i Told af Productet, kunne undersælge vore Klædefabricanter. Skulle altsaa vore Fabriker kunne bestaae, saa maa Arbeidslønnen være billigere, og Entrepreneurerne lade sig nøie med en ringere Fordeel og deres Bestræbelser for at levere Varer, der kunne staae ved Siden af de udenlandske, være større. Hvor der fordres mindre til at leve af, der vil ogsaa saa mange flere kunne leve, og Klagerne over en til Aareladning trængende Befolkning ere neppe grundede, saa længe Fremmede endog maa spinde og væve for os. Ordsproget siger vel: Nød lærer nøgen Kone at spinde, men dertil mærker man intet her til Lands. Allerede for 50 Aar siden, da Huusfliden unægteligen var større end nu, udgik aarligen for grove og fine Lærreder 200,000 Rd. Nu udgaaer der maaskee henved 1 Mill. Hvormange Fattige kunde ikke allene leve af den Spindeløn, som nu gaaer udaf Landet, om vi end, som vi ikke behøvede hentede al vor Hør og Hamp fra Udlandet, Hvorfor kan Sverrig forsyne sig selv med Lærred, og endnu desuden have endeel tilovers til Udførsel, Her kan man ikke undskylde sig med et bedre Clima og konstigere Maskinerie. En Rek kan Enhver anskaffe sig. Kjøbenhavn, som Danmark i det Hele, har altsaa ikke for mange Hænder, men for mange Munde, og naar de første ikke tilbørligen ville understøtte de sidste, saa har man rigtig nok Aarsag til at klage over Over befolkning; saa sende man Ladninger Fattige til Nicobarøerne, og standse med Magt Befolkningens Forøgelse, saa tilintetgjøre man Forfædres og Fædres hæderligste Bestræbelser, saa gjenindføre man Børnekopperne, og forbyde Slagtere, Garvere og Lysestøbere at have deres Værksteder uden for Hovedstaden. Den formindskede Folkemængde vil da desto bedre kunne overlade sig til Dovenskab og Lediggang, og over denne Befolkningens Synken istemme en glad Lovsang. Men ønsker man at bringe Menneskene deres sande Bestemmelse nærmere, saa søge man den eneste Talisman mod de befrygtede følger af for stor en Folkemængde i Arbeide og Sysselsættelse. Man bandlyse hvert skadeligt Medlidenhedsprincip og sige til den Arbeidsføre: "Vil Du have Brød, saa maa Du arbeide; da vil med den voxende Arbeidslyst, det til offentlig Understøttelse trængendes Tal aftage af sig selv.Men alle vore Bestræbelser for at afhielpe egentlig Fattigdom ville være forgjeves, saalænge den umaadelige Brug af Brændeviin anretter saa store physiske, oeconomiske og moralske Ødelæggelser. Brændeviin og overalt stærk Drik er den Kilde, hvoraf al Usselhed i Almindelighed udspringer. Allerede i Aaret 1807 fandtes, efter Lallisen, allene i Kjøbenhavn 2000 forskjellige Brændeviinsskjænkere, altsaa hvert 50de Menneske en - Brændeviinskjænker. Vanskeligheden i at standse dette Onde nu, da det har taget saa stor Overhaand, indseer enhver, og Tallet af Brændeviinskjænkere er virkeligen allerede bleven indskrænket. Men det var at ønske, at det maatte skee endnu mere. Offentlige Skjænkehuse - af hvad Navn nævnes kan – burde ikke være længer aabne end til Kl. 10, og hvo som blev truffen der over denne Tid med Mulct anseet. Med Kroerne paa Landet maatte der især haves strængt Opsyn. Om Søndagen, hvor de simplere Classer have meest Leilighed, og altsaa meest fristes til at søge Kroen, burde de være lukkede for egentlige Krogjæster. Mangen Kilde til Lediggang og deraf flydende Fattigdom vilde derved stoppes. Man har med Rette i de sleste Lande forbudet Apothekerne at udsælge Gift til Andre end dem, der ere forsynede med en Læges Vidnesbyrd, men det, som, nydt i overdreven Grad, bliver til den værste Gift, baade for Siel, Legeme og Borgersamfund, kan frit udsælges til Enhver, som vil ødelægge sig selv og sin Familie, i saa stor Mængde han kun ønsker det. Overopsynet over Sæderne, siger Mirabeau, er enhver Regjerings helligste Rettighed, og den er næsten den eneste Deel af Lovene, som den bør forbeholde sig selv den øverste Bestyrelse af.