Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-11-07
Handelspeculationer." hvad beholder du vel tilbage af din Storhed, efterat man saaledes har afklædt Dig? Hvilket Blendværk har fortryllet os og vore Forfædre, da *) Karakteristik af Kong Christian den Fjerde, ved R. Nyerup. Kbh. 1816 S. I. de og vi henrevne ved dine Bedrifters Glands, grebne af Ærefrygt og Beundring for din Aandskraft, din Mandighed, din Selvvirksomhed, din klare Forstand og omskuende Klogskab, troede at see hos dig en sjelden Forening af ophøiede Kongedyder. - Jo! du var dog noget, Du har dog ikke levet ganske forgjeves, skjøndt du spildte din Kraft, var du end ingen stor Konge, saa var du dog egentlig en stor Huusfader! - Ja i Sandhed, dit Huus var stort, thi det indsluttede det hele danske Rige, hvis Fader du var, saaledes som Kongerne ere beskikkede til at være det; thi dine Rigers Velfærd var din høieste Lov og, næst Gud, din første Tanke. J Alt hvad du som Konge virkede, stod dit Folk dig stedse for Øje, og kun engang var det Religionen og den aandelige Frihed, som du med Rette satte høiere, end den timelige Klogskab, der bragte dig til at gribe til Vaaben for en Sag, der syntes ikke umiddelbar at vedrøre dit Folks Vel og din Krones Ære Men din Begeistring for den Gudsfrygt, hvormed du følte dit Rige styrket, kalder man nu en Statsfeil; dit ringere Vaabenheld tillægges dig som en Brøde; hvad du i et halvt Aarhundrede med en i vore Dage forhausende Kraft, Udholdenhed og Sielstyrke virkede - dette skal ikke have efter ladt sig nogen Frugt, som er værd at kaldes vigtig og betydelig. Hvorfra da vel din Samtids Beundring og dine Undersaatters Kjærlighed, som du bevarede din hele lange Regjering igjennem, uden at Uheld formindskede den Mon denne Beundring ene udrandt fra dine private Dyder (som vi dog ret vel vide, vare forenede med ikke faa menneskelige Skrøbeligheder), Mon dit Folk ikke elskede dig, som dets kongelige Velgiører, og mon det ikke saae, hvor gjerne du havde strakt din faderlige, samvittighedsfulde Omhu for dets Ve endnu videre, om ikke en ved Tidens Forhold indskrænket Magt havde standset og hindret dig, ofte i dine ædelste og skjønneste Planer, Dette sidste bør vel den, som retfærdigen vil bedømme Christians Regjering, aldrig slippe af Syne, og overhovedet er intet lettere, end efter nogle afrevne Træk og enkelte, vilkaarligen udsøgte Begivenheder at bryde Staven over en stor Regent. Men mere Møie koster det, at sætte sig ind i den Tid, hvori han levede, at gjøre sig bekjendt med det hele Statsværk, som det i hans Tid var beskaffent, med de Midler og Kræfter, som vare til hans Raadighed, og med alle de Details, som ofte ere nødvendige for at danne sig et klart Begreb om Statsforhold og Jndretninger, der for længe siden have undergaaet en total Forandring. Man er maaskee netop i den indenlandske Historie meest tilbøielig til at ville overføre den nærværende Tids Vilkaar paa længst henrundne Tider, fordi man, ved Siden af meget, som kjendes at være Grunden til det endnu bestaaende, møder saameget andet, der synes bekiendt og fortroligt, men som dog, naar vi i Virkeligheden saae det, vilde forekomme os ligesaa fremmed, som det, der tilhører Andre, fra vort Fædreland vidt fjernede Lande. Neppe er den Forfatter, der har seet Fjerde Christians Regjering i saa slet et Lys, fri for denne Feil. Formeget vant til at betragte Tingene saaledes, som de efter det 19de Aarhundredes videnskabeligt uddannede Systemer burde være, og saaledes, som de paa denne Vei kunne bringes fremad til det Bedre, har han ikke givet sig Tid nok til at see dem i en forbigangen Alder saaledes som de da vare, og maatte være. Det kan ikke skee andet, end at meget af Fortidens Storhed maa forekomme os liden, hvis vi ville betragte den gjennem vore Dages Lorgnetter, og dette siger i sig selv ikke mere, end naar f. Ex. de gamle Dages Costume, Pragt og Luxus forekommer os grotesk og urimelig, fordi vi ikke kunne løsrive os fra de moderne Moder. Men lad hiin Storhed i Historiens eget Lys træde frem i sin rette Skikkelse, lad den vise sig for os uden fremmede Tilsætninger, uden alle moderne Paahæng, af en mønstrende Haand, da skal denne Storhed, ligesaa vist gjøre sin Virkning i vore Dage, som i de forbigangne, og saaledes er det med Fjerde Christians Billede, der, i hvorsomhelst det blot vises os i sin egen Lysning, om endog kun i svage Omrids, henriver os til Beundring. Jeg vil noget nærmere betragte enhver af de Ankeposter, som den her modsagte Censur over Christian den Fierde indeholder. Men jeg gjentager det, at ligesaa lidt den store Konge behøver et Forsvar hos de Danske, ligesaa lidt er det min Agt, at de faa og korte bemærkninger, jeg endnu vil meddele, skulle være et Forsvarsskrift, Hvis Nogen vil betragte dem som et saadant, da maa det være Historiens Ret til i slige Tilfælde at hævde sin Myndighed, og Fædrelandets Ret til at frede om sine Heltes evige og hellige Minde, som de ville forsvare.