Berlingske Tidende, 1836-02-22
Paris, den 10de Februar. – J Pairs-Rettens Mandags løde, kom der egentlig intet Nyt for Dagen, kun flere og flere Jndicier mod Pepin. Der af hørtes især saadanne Vidner, der ved at tilvejebringe. Materialier havde været Fleschi behielpelige ved Tilberedelserne til hans Attentat. De ti Flinteløb, som Fieschi havde kjøbt til 6 Fr. Stykket, havde han ladet pakkes ned i en Koffert og adresseres til Navnet Alexis; de for Fieschi bestemte Klædningstykker, som man fandt hos Papin, vare adresserede til samme Navn. Dette gav General-Procureuren Leilighed til, atter at rette nogle Spørgsmaal til Papiin, som dog standhaftigt nægtede at have havt noget at bestille med Kofferten og Flinteløbene. For af anden Vej at gribe ham i Logn, spurgte Procureuren ham dernæst, hvor ofte han havde været hos de April Anklagede i St. Pelagie, Pepin forsikkrede, kun trende Gange at have været der, medens Fieschi beraabende sig paa Fangevogterens Vidnesbyrd, paastod, at Pepin havde i det ringeste været der fire Gange, og han havde besøgt Cavaigna og Guinard; han havde ogsaa engang yttret for Fieschi at han ikke talte meget med Guinard, men desto meere med Cavaignat, som var et meget elskværdigt Menneske. Pepin nægtede alt dette. Hans Forsvarer, Hr. Dupont, yttrede, at han havde kjendt Cavaignae, og denne havde kort for sin Afreise fra Paris paalagt ham at erklære for Pairs-Retten, at han aldrig havde seet Pepin i St. Pelagie. Herspugte Præsidenten Hr. Dupont, hvornaar han sidste havde seet Hr. Cavaignac (der, som bekjendt, undveeg i August Maaned fra St. Pelagie. Det vakte almindelig Forundring, da Advocaten svarede: "For fjorten Dage siden; thi Dagen efter Flugten arbejdede Telegrapherne strax i alle Retninger, derfor ansaae Cavaignae det for hensigtsmæssigst, endnu at opholde sig nogen Tid i Paris, indtil Politiets Opmærksomhed var noget slappet. Guinard, for hvem en Postchaise holdtes beredt, afreiste strax samme Dag til Belgien; men for Cavaignac var der ikke blevet sørget saa godt. Efter nogle nye Rodomontader fra Fieschis Side begyndte nu Forhøret over de, paa hans Forlangende fremkaldte Vidner. Hr. Bonnet, Læge i Conciergeriet, afgav følgende Beretning over Fieschis legemlige Tilstand under Fangenskabet: Den Anklagede var dengang frygteligt tilredet; Hjerneskallen var sønderrevet, saa at Hjernen laa blottet; den venstre Haand var saa stærkt saaret, at man i Førstningen troede, at tvende Fingre maatte sættes af: han havde et tredie Saar paa Overlæben. Paa Fieschis Spørgsmaal bevidnede Lægen, at han ved alle, til Saarenes Behandling nødvendige Operationer havde viist det største Mod og en saadan Rolighed, som om han slet ikke kjendte til Smerte, og da Fieschi gjentagne Gange spurgte Lægen, om han aldrig havde bemærket nogen Aandsforvirring hos ham, svarede hiin, at Fieschis Sjæletilstand havde bestandig været fuldkommen god; han havde aldrig tabt Aandsnærværelsen. Hr. Bourier, forhenværende Jnspecteur for Cinbruns Fængsel, udsagde, at Fieschi havde, da han sad i Fængsel der, udmærket sig ved sit gode Forhold og ved sin Duelighed i den Grad, at man snart havde gjort ham til Opsynsmand ved Drapperi-Arbeiderne, en Stilling, hvori Fieschi havde erhvervet sig Roes fra flere Sider. Ogsaa Hr. Bande, Medlem af Deputerede-Kamret, som tidligere havde kjendt Fieschi, udsagde, med Hensyn til hans Characteer: "Jeg saae i Fieschi en Mand af usædvanlig Fasthed, en Mand, der kunde gjøre Godt og Ondt. Jeg beklager inderlig, at han er geraadet i slette Hænder; jeg troer at han havde kunnet yde sit Fædreland glimrende Tjenester. J de Tjenesteforhold, som han stod i til mig, fandt jeg bestandig stor Hengivenhed og Troskab hos ham. Ligesaameget talede Canal-Jnspecteuren, Cannes's Udsagn for Fieschi; denne havde været Portier i et Huus, hvor Hr. Cannes boede; han havde gjort sig afholdt af denne sidste og var tilsidst af ham blevet ansat ved Canal-Arbeiderne i Møllen Croullebarle. J Aaret 1832, sagde Hr. Cannes blandt Andet, blev jeg pludselig syg af Cholera; Fieschi bragde mig til sin Mølle, og pleiede mig med den største Opoffrelse; jeg kan sige, at jeg har ham at takke for mit Liv. Men jeg er ham intet skyldig, jeg har afbetalt min Gield, deels med Penge, deels derved, at jeg forskaffede ham forskjelligt Arbejde. Med Hensyn til Fieschis Forhold under Urolighederne i Juni 1832, yttrede Hr. Cannes, at Fieschi var som en Stridshingst, der lystig steiler, saasnart den hører der skydes; han havde overalt villet være med; men paa Madame Petits Ønske (Fieschi stod dengang i Forhold til hende havde han om Natten den 6te Juni holdt sig tilbage i sin Bolig, saa at han ikke havde kunne deeltage i Emeuten. Men Fieschi modsagde den Tilsætning af Hr. Cannes, at Madame Petit havde talt til ham om Fieschis konge morderiske Planer. Saalænge, sagde han, jeg ikke havde fattet den Plan, at ombringe Kongen, kunde jeg heller ikke tale med Nogen derom. Men havde jeg først fattet den, saa var jeg klog nok til ikke at tale med Nogen derom. Det kan iøvrigt være, at Madame Petit har fortalt Hr. Cannes saadant noget; vidste denne Kone ikke at sige noget Sandt, saa fremførte hun Usandhed.