Kiøbenhavns Postrytter, 1793-01-04
Fortsættelse af Forhøret over Kongen. Præsidenten. J Nimes, Montauban, Mende og Jales fandtes det i Friehedens første Dage meget uroeligt. De giorde ingen Anstalter til at qvæle denne Spire til en Contrarevolution, førend den Saillantske Conspiration brød ud. Kongen. Jeg har udfærdiget alle de Ordres, Ministrene foreslog mig. Præsidenten. De har beordret 22 Batailloner imod de Marseillere, som vare paa Marchen for at tæmme Contrarevolutionisterne i Arles. Kongen. For nøye at svare herpaa, maatte jeg have Papirerne desangaaende for mig. Præsidenten. De har givet den sydlige Commando til Witteenstein, som den 21de April 1792, kort efter hans Tilbagekaldelse, skrev Dem saaledes til: "Endnu nogle Øyeblikke, og jeg vilde omkring Deres Majestæts Trone forsamle nogle tusinde Franskmænd, som igien have giort sig de Ønsker værdige, Deres Majestæt gior for deres LykkeJeg erindrer mig ikke dette Brev, men Kongen. det er jo skrevet efter hans Tilbagekaldelse. Og han er siden ikke blevet igien ansat. Præsidenten. De har beholdet Deres forrige Livgarde i Coblenz. Septeuils Papirer vise dette, og af adskillige af Dem Selv underskrevne Breve godtgiøre, at De har sendt betydelige Summer til Bouille, Rochefort, Labonghon, Choiseul, Hamilton og Madamt de Polignac. Kongen. Saasnart jeg fik at vide, at min Livgarde var paa hiin Side Rhinen, forbød jeg at give den Sold længer. Videre erindrer jeg mig ikke derom. Præsidenten Deres Brødre forsamlede, som Statens Fiender, Emigranterne under deres Faner, hvervede Regimenter, gjorde Laan, og sluttede Alliancer i Deres Navn. Dette nægtede De ikke, førend i det Øyeblik, da De var vis paa, at De ikke længer kunde være deres Projecter til Hinder. Deres Forstaaelse med dem er tydelig nok af følgende af begge Deres Brødre underskrevne billet; "Jeg har skrevet Dem til; men det var med Posten. Jeg kunde altsaa ikke sige Dem, hvad jeg vilde. Vi ere her to, som udgiøre et, samme Sindelav, samme Grundsætninger, samme Jver have vi begge for at tiene Dem. Vel tie vi længe; men dette skeer kun, for ey at compromittere Dem ved for tidlig at bryde Tausheden. "Saasnart vi see os sikkre paa almindelig Understøttelse, ville vi tale; og dette Øyeblik er ikke langt borte Naar visse Folk tale til os, høre vi det ikke; skeer det fra Deres Side, saa høre vi, men følge ligefuldt vor Plan. Dersom man altsaa vil, at De skal lade os noget sige, saa giør det kun uden ringeste Tvang. Vær ganske roelig for Deres Sikkerhed. Vi ere her blot for at tiene "Dem, vi arbeyde med Jver derpaa, og alting gaaer ret godt. Selv vore Fiender have alt for stor Jnteresse ved Deres Beskyttelse, til at giøre sig skyldige i en unyttig Forbrydelse, som vilde giøre Deres Undergang fuldkommen. Lev vel! Ludvig Tavier. Carl Philip. Kongen. Efter Constitutionens Forskrivt har jeg misbilliget mine Brødres Forhold, saasnart det blev mig bekiendt. Jeg kiender forresten intet til denne Billet. Præsidenten. Liniearmeen, som skulde sættes paa Krigsfod, var ved December Maaneds Udgang ikkun 100000 Mand stærk. De har altsaa ikke tilbørligen for get for Folkets udvortes Sikkerhed. Deres Agent, Narbonne, havde fordret en Forstærkning af 50000 Mand, men lod det beroe, ved at recrutere blot 26000, og forsikkrede, at alting var i god Stand, endskiønt det var slet bestilt overalt. Efter ham foreslog Servan en Leyr ved Paris af 20000 Mand; Nationalforsamlingen decreterede det ogsaa men De nægtede Decretet Deres Sanction. Kongen. Jeg havde givet Ministrene alle fornødne Ordres, for at faae Tropperne sat paa Krigsfod, Sidst i December blev Tilstanden Nationalforsamlingen forelagt. have Ministrene feilet, er Skylden ikke min. Præsidenten. Patriotismen kaldte Borgerne fra alle Kanter til Paris. De udfærdigede en Proclamation, hvis Hensigt var at sinke deres March. Jmidlertid var der ved vore Armeer Mangel paa Mandskab. Dumourier, Servans Anklager, havde erklæret, at Nationen havde hverken Vaaben, eller Munition eller Proviant, og at Fæstningerne vare i slet Forsvarstand. Først ved en Requisition fra Ministeren Lajard, som Nationalforsamlingen i denne Anledning spurgde til Raads, lod De Dem tvinge til at foreslaae 42 Batailloners Oprettelse. De havde underhaanden givet Troppernes Commandeurer i Commission at disorganisere Armeen, bringe hele Regimenter til at desertere, og lade dem gaae over Rhinen, for at træde under Deres Brødres og Leopolds Commando, med hvilke De stod i Forstaaelse. Dette sees af Commandanten Toulongeons Svar i Franche-Comte. Kongen. Jeg veed intet af alt dette, og der er ikke eet sandt Ord i denne Beskyldning. Præsidenten. De har givet Deres diplomatiske Agenter i Commission at favorisere de udenlandske Magters og Deres Brødres Coalition imod Frankerige, og især at sætte Freden imellem Porten og Østerrige paa saa fast Fod, at Østerrige ey behøvede at holde sine Grændser til Tyrkiet, besatte, og altsaa kunde bruge desflere Tropper imod Frankerige. Et Brev fra Ambassadeur Choiseul Gouffier hos Porten beviiser dette Kongen. Hr. Choiseul har der sagt Usandt. Det er aldrig skeet. Præsidenten, Preussen rykkede frem imod vore Grændser. Den 8 Julii blev Deres Minister opfordret til at giøre Regnskab for vort politiske Forhold til Preussen. De svarede den 10de, at 50000 Preussere marcherede imod os, og at De, efter Constitutionens Forskrivt, gav Nationalforsamlingen Efterretning om de forestaaende Fiendtligheder. Kongen. Først dengang til jeg selv Efterretning derom. Den hele Correspondence gik igiennem Ministrenes Hænder. Præsidenten. De betroede Krigsdepartementet til Dablancourt, Calonnes Fætter. Og Følgen af Conspirationen var, at Longwy og Verdun overgav sig, saasnart Fienden viiste sig for disse Stæder. Kongen. Jeg vidste ikke, at Dabancourt var Calonnes Fætter. Jeg har ikke heller blottet Fæstningerne; ligt vilde jeg aldrig tilladt mig. Er det skeet, saa er det uden mit Vidende. Præsidenten. De har ødelagt vor Marine; en Mængde af Officererne ved Marincorpset vare emigrerte; og der var neppe saamange tilbage, som udfordredes til Tienesten i Havnene. Alligevel udgav Bertrand hver Dag nye Passer, og da Nationalforsamlingen den 8 Mar til forelagde Dem hans strafværdige Forhold, svarede De at De var vel fornøyet med ham. Kongen. Jeg har gjort alt hvad jeg kunde, for at holde Officererne tilbage. Og da Nationalforsamlingen ey anførte noget imod ham, der qvalificerede ham som skyldig, troede jeg ikke, jeg burde afskedige ham. Slutningen følger).