Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1767-10-05
Viede: J Domkirke-Sogn 1 Par. Døbte: J Domkirken Drenge 3, Piger 3, i Korskirken Drenge 2, Pige 1, i Nykirken Piger 2, i alt 11. Begravne: J Domkirke-Sogn Mandfolk 1, Qvindfolk 1, i Korskirke-Sogn Mandfolk 3, Qvindfolk 2, (blandt hvilke Enken Agathe Ols Datter, gammel 78 Aar) i Nykirke-Sogn Qvindfolk 1, i alt 8. Fortsættelse om Lande-Modet i Mørkhedens Rige, see No. 39. Ja, en Hob Daarer blandt det menneskelige Kiøn begyndte at efter abe Sælskabet, saa at Poesten ikke alene blev vanhelliged, men næsten undertrykket af Skand-Skrivter. Potterne faae ellers sin Geist ved at drikke af Hypocretions Kilde et Vand, hvis Virknign er at opfylde Forestillelsen med spillende Billeder og Hurtet med fine Fornemmelser. Men til denne Kilde faaes ikke Adgang uden med Sang Gudindernes Tilladelse, som derfor længe og troligen maa tilbedes. Denne Vei syntes for de Herrer, Skandskrivt-Skrivtere alt for møisommelig: Ei heller fandt de sin Regning ved de kiælne Virkninger af Hypocrenens stille flydende Aar. De addresserede sig altsaa til Musernes Kammer=Piger og fik af dem et Slags Vand, som de have i sin Forvaltning, hvis Skarphed ypperligen nærede den Klygtighed, som har sit Udspring af Bitterhed og Galde. Disse omtalte Kammer-Jomfruer ere nogle gamle Bedagede, hvilke, saasom de selv have overlevet Tidernes Tvang, kand de heller ikke lide noget tvungent hos sine Opvarteere. De lærte altsaa disse for alle Ting at undflye den barnagtige Blysærdighed, hvorved Porter ellers blive indskrænkede, da de heller opofre det største Jndfald end støde noget Sind eller Øre. De viede dem, at den kjække Frihed, som saa smukt zirer det mandige Kiøn, koster ikke uden nogle faa Forsøg, da man siden kand giøre Alting. Vilde de kun en eneste Gang antaste en uskyldig, saa skulde de see sine Hierter optændte af de frækkeste Flammer. Seepters Majestæt, Forældres Værdighed, Menneske-Kiærlighedens Ubrødelighed og Eders Helligdom skulde da ikke kunde paalægge deres uforskrækkede Mod nogen Tvang. Ja - min Geister for blødhiertig, ach, at man vilde tillade den alene at besynge Menneskelighedens Ypperlighed. - Ja disse gamle Manseller paastode, at da Ædelmann og hans lige alene havde skrevet nogle faa Skandskrivter; saa kostede det dem siden intet at dyppe sin Pen i atherontiske Bespottelser. Disse Lærdomme efterlevede Skand Skrivt-Skriverne saa fuldkommen, at ingen (o Dødelige hvad nøde J mig til at sige!) ingen Helligdom blev ubesmitted for dem. Sælskabet forlod altsaa Verden og lod sig nøie med nu og da at indblæse sine troe og elskelige Skand Skrivt Skrivere og ved deres Ankomst til Luer, nes Rige at imodtage dem med aabne Kløer, Det er utroligt, i hvor stor Anseelse disse Skand skrivt-Skrivere stode i Flammernes Republik. De bleve som lystige Hoveder anseede som HofNarre hos de fornemste Diærle, den stor Værdighed der) og vare tillige deres Fortroelige. Denne Anseelse opvatte saa stor og ubeskrivelig Hovmod hos dem, at de end og paastode Rang og Sæde over Æreskiænderne, en Orden, der, mere end 600 Olyng lader havde været agted som een af de anseelige i Luernes Afgrunde. Førsten Lueiser tænkte i Begyndelsen, ved egen Myndighed at kunde dæmpe den heraf opstaaende Tvistighed. Men den tog tvertimod saaledes til, at man tilsidst formedelst denne daglige Klammer, neppe kunde høre de uophørlige Ach og Vehhvoraf hver Krog i dette Rige giver en ævig Gienskrald. Han saa sig altsaa, for at raade Bod herpaa, nødsaged til at udskrive et almindelige Lande Mode over alle sine Lande og Provintser.