Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1789-02-24
Med hvilken større Tilfredshed kan jeg idag i hans Person forestille Eder en Helt, der igien har frembragt vor Rigsflaades ældgamle Agtelse, og understøttet af en tapper og ædelmodig Adels og erfarne Søemænds uforfærdede Mod, har seiret over en overlegen Søemagt. Mig er det en glædelig Pligt, at prise disse tappre Stridere for det Svenske Folk, og at bevidne dem min Erkiendtlighed. Den Forstyrring, som Fienden paa den østlige Side af vore Grændser har forsøgt, ledede ham snart ind i Hiertet af Riget. Men for destolettere at bringe os under Aaget, maatte opvekkes Mistillid og Tvedragt mellem Mig og Mine Undersaatter. Her kunne man ikke meere betiene sig af de Blendlys med hvilke man forsøgte at forføre Finlands Beboere; det kunde ikke behage det ene Landskab at blive adskilt fra det andet. Men den Frygt, de Farer, som truede Riget, den Usikkerhed i hvilken Riget, ved det der forefaldt i Finland, var geraadet i, de deraf befrygtende Følger, skulle alle legges min Person til Last; og da jeg altsaa blev anseet som Aarsag til alle Ulykkens Tilfælde, maatte Tilbøieligheden til mig kiøles i alle Gemytter; Uenighedsheds Aand hos nogle, Herskesyge hos andre, Svaghed hos mange, Fortvivlelse (da intet Haab til Redning meere var sandsynlig, hos den gemeene Hob, skulle styrte Riget i saadan Forstyrring: at Fienden uden Vanskelighed kunne bringe os under Aan, og foreskrive Eder saadanne Betingelser, ved hvilke han troede bedst at kunne undertrykke Eder. Jfølge deraf bleve alle Erklæringer, alle Skrivter fra Fienden stillede imod mig, og min Person. Jeg var kun allene den, mod hvilken Fienden førte Krig; og da han med bevæbnet Haand trængte ind i vore Stater, da han udskrev Skat og betyngede den gemeene Mand med Paalæg, streed han kun allene imod mig. Jeg allene lod til at være ham farlig, og havde jeg kun bleven forstødt fra Thronen, havde han været tilfreds. Jeg skulle billig og med Rette, gode Herrer og Svenske Mænd, være stolt over denne mod Mig yttrede Jver, det skulle være Mig til største Ære, at en Fiende af Riget kunde ansee Mig for saa farlig, at Rigets Selvstændighed og Uafhændighed kun skulde beroe paa min Person; men det hemmelige Forsæt, at udvirke en Adskillelse mellem Mig og Eder, er alt for fremlysende, for at miskiendes af Mig og Eder. Omringet af saa mange Farer, syntes Rigets Grundlag at ryste; men i store Farer fremlyse og store Dyder. Fienden kiendte os ikke ret, og selv af den mislige Situation opmuntret til fælleds Forsvar, oplivedes igien de Svenskes Fædrenelands Kierlighed. Eder, J reedelige Bønderfolk, var det forbeholdet først at vise det modige Exempel, og liig Eders tappre Forfædre frivillig at lile frem til min og Fædrelandets Hielp Det samme Folk, hvis Forfædre ledsagede Gustav Erickions Kabne, var og nu de første til at gribe til Vaabnerne, og Ærene umodstaaelige Stemme opmuntrede snart alle Stænder til at efterfølge dette ædle Mynster Stædernes Jndvaanere, ja selv den Stand, hvis fredelige Hænder kun ere vide til den Allerhøiestes Dyrkelse, viiste, at den ægte Gudsfrygt kræver Troeskab for Fædrelandet og tapper Modværge, mod Fienden. J, gode Herrer af Ridderskabet. og Adelen, ville ikke vise Eder mindre ivrige end Eders Medstænder viste sig; gamle Stridere, der vare blevne graae under Vaabnene, og som ved deres Mandhaftighed havde erhvervet sig Ret til, uden Skam, at tilbringe deres Alder i Rolighed, tilbøde sig frivilligen, at forlade Huus og Hiem, for med deres Exempel og Kundskab at lyse for de nysbevæbnede Krigere, og da Europa var fuld af Forundring over disse Begivenheder, da de i vor Skjebne deeltagende Magter troede, 8 forladt af os selv, og nesten tvivlraadig raadsløses om vor Hielp, saae man Sverrig paa eengang oplivet af sit ældgamle Mod. Mægtige foreende Fyrster antoge sig vor Sag. En Konge, forbunden med Mig, ved det nærmeste Slægtskab, laade eftertrykkelig for Dagen, den nøie Deel han lager i vor Selvstændighed, og Skyen der omtaagede os, adspredtes. Vi have vunden Tid, og den er os kostbar, nu kommer det os til, at anvende den vel. - Dette er Aarsagen, dette er Hensigten af Eders Sammenkomst. Men, skiønt jeg nu midt under Krigsurolighederne har sammenkaldet Eder, saa er dog ingen iblandt Eder, der mee elsker Freden end jeg; men, jeg vil have en sikker, en for Sverrig ærefuld, for vor Selvstændighed værnende, og for vore Medforbudne fordeelagtig Fred. Det eneste Middel at erholde den, er at føre Krigen med Eftertryk, og dertil venter jeg Eders Bistand. Jeg venter den med saa meget des større Tillid, som jeg er forvisset, at J svare til den hele Nations Stemme, som i disse sidste Maaneder har erklæret sig paa saa ærefuld en Maade; thi det er ikke ene min Sag, det er Eders fælleds, hvorpaa det her kommer an. Af de Beslutninger J nu tage, vil ikke allene Eders egen Velfærd, men og Eders Efterkommeres Skibne dependere, de sidstes Høiagtelse eller Fordømmelser ville blive afmaalte efter de Skridt J nu giøre. Betænket altsaa, at Eders Jhukommelse, som modige Svenske, der ikke have givet deres Fædreland til Priis, af dem enten vil blive æret, elsket og høitagtet, eller anseet med saadanne Øine med hvilke vi betragte de feige og frafaldne Forfædre, der førte Sturerne bag Lyset, (Afkom af den berømte Slægt af Sturen) og forraadte Fædrelandet i Christians Hænder, og forenedes med Fienden om at paa byrde os et fremmet Aag, og bragte Riget i Lænker, som uden Gustav Eikssons Ædelmodighed og de redelige svenske Bønders Tapperhed maaskee endnu ville have trykket Eder. Aabner Rigets Histories Bøger, og erindrer Eder det skrækkelige Tidsløb af den Calmarske Union, da fremmed Formynderskab under Skin af at forsvare Eders Rettigheder, bleve os paatrængte, for at forøge de Stores Vold og at tilfredsstille nogles Æresyge, alt paa det almindelige Vels Bekostning. Erindrer Eder Tvedragtens og Ødeleggelsens skrigende Blod, som disse falske Venner paadroge Eder, og erkiender samme Sprog og Forsikringer i Fjendernes Forspeialing. Erkiender samme Sindelang, samme Drivefiedre, samme Hensigter; betænker Følgerne, Eders Forfædres Gienvordigheder, den Foragt som deres Hukommelse har forplantet paa Efterverdenen, og dømmer selv, hvad I have at vente, dersom ikke, belæret af deres Ulykke, Vi med Eder, med den Enighed og det Moed, som kun Ære og sand Fædrelands Kierlighed kan indskyde, alle for ten, og een for alle forene os, ved eensstemmig og kraftig Modstand at nøde dem til, at høitagte et tappert Folk, og at tvinge dem til en for os sikker og ærefuld Fred. Fraskiller altsaa fra Eders Beraadslutninger alt, hvad som ikke leder til dette Øiemeeds Opnaaelse. Værer Eder værdig, værdig Eders Medborgeres Tillid, og stifter fra denne Time en Forening mellem Kongen og Folket, der kunne giøre os frygtet hos vore Fiender, og igien kunne frembringe Roe og Tillid iblandt os. Paa min Side er jeg bereed til, at frasige Mig al personlig Hævn, og at opofre al retsmessig Revselse, som ellers retfærdiggjortes ved det, som i disse sidste Maaneder har tildraget sig. Det samme har jeg allerede gjort engang til forn for Rigets Skyld i Aaret 1772, og dette er jeg reede til at giøre igien. Rigets Fiender ere kun mine. Jeg er Konge, jeg er Medborger, og disse Kald fordre, at alt opofres for det almindelige Vel. Den allerhøieste Gud give sin Velsignelse til Eders Beslutninger. Dette ønsker jeg af Mis Hiertes inderste Grund, hvornæst jeg for alle i Almindelighed, og enhver i Særdeleshed med al Kongelig Naade og Huld forbliver Eder velbevaagen.