Viborger Samler, 1825-07-25
Det kan neppe være Jndsenderen ubekjendt, at Overgangen fra den forrige Drivtsmaade til en nye og meere hensigtsmæssig, hverken bør eller kan, hvor den lader sig indføre skee pludselig. Den forarmede Agerbruger har aldeles intet at vove. Forsøg i det Mindre maae altsaa gaae forud forinden der kan indføres noget fuldkomnere Agerbrug; men som disse fordre Forskud, der for Øieblikket næsten umueligt lader sig tilveiebringe, og hvis Nødvendighed det Kongelige Landhuusholdnings=Selskab erkjender, naar det som Opmuntring skjænker de Bønder der ville indføre Vexeldrivten et passende Honorarium. Men ikke alle Agerbrugere kunne vente Adgang hertil. Den fra saa mange Sider trængte Landmand, ville ved at vove det sidste Angreb vorde total aftræftet, med mindre Anmelderen af Hiint skulle kunne paavise de fornødne Resourcer, og for at komme til den forbedrede Faarerace, den Jndsenderen ikke nærer mindste Tvivl om at være en fortrinlig Jndtægtskilde, da er herved for det Første at bemærke, at ikke alle Landets Egne ere skikkede til Skæferier og dernæst maatte ogsaa i denne Henseende flere Aar forløbe inden en klækkelig Jndtægt deraf ville kunne tilflyde den tomme Kasse, men hvad gjør Landmanden forinden, Afgivterne til Konge og Fædreneland skulle først udredes, og de blive det med langt større Anstrængelse end Anmelderen maaskee troer, men neppe kan det blive til Opmuntring for den agerdyrkende Klasse at see sine Bestræbelser offentligen miskjendte. Gjensvar: Ovennævnte Forfatter behager at anføre: "At en Unævnt har ladet Anførslen om Uldproductionen indføre i Samleren No. 80." Men det er ikke saa; Det staaer under Materierubriken og aldeles uden at være afsondret fra det Øvrige under Indenlandsk, altsaa er det fra Redactionen; ligesom jeg undertegnede, der skrev Dette, har i No. 86 vedstaaet at være Anmelderen. Hvad nærværende Jndsenders Anskuelser af denne Sag angaaer, da maae jeg svare: Ligesom enhver Mands Mening er hans; saa tillade man og, at jeg, i nærværende nu til Pennekrig og Avisfeide forvandlede Almue=Velfærds-Sag og beholder min. Jeg kjender vel de mange Vanskeligheder, især paa Pengevæsenets Vegne, der afskrække enhver simpel Bonde og mindre Jordbruger, fra at anlægge Skæferier i det Store - Aldrig bar det kundet falde mig ind, at nægte: at jo Tiden forden trællende Landmand nu er yderlig trang, som Aviserne, der bebude mangfoldige Gaardes Salg for resterende Kgl. Skatter tilke lader Tvivl underkastet - Saameget er imidlertid Vished: At de store Heder i Jylland - cone de sig end itte til Spanske Faareracer, da kunde og burde de dog, som i det Hannoverske og flere Lande anvendes til den bedste Indenlandske Races Underhold - ikke af Enkelte; men som i Hannover er ved store Skæferier, hvortil Enhver mod billig Vogterløn om Sommeren kunde sende sine Faar. Paa Sandbunden kan man og give disse Dyr Staldfoder ved at faae Spergel og andre den vorende Græsarter. Jeg har aldrig, som Jndsenderen behager at anføre - "miskjendt den agerdyrkende Klasses Bestræbelser." Jeg har skrevet formeget som Den, der ønskede denne hæderværdige Stands Vel til heri at stilles i et ufordeelagtigt Lys. Jeg har i 38 Aar selv været Agerdyrker - og er fattig - hvad skulde da bevæge mig til at miskjende den trællende og svedende Medborgeres Bestræbelser og daglige Sorg for Udkommet, Jeg har kun søgt at paavise denne værdige Borgerklasse: at Modløshed er den største Ulytte for Stats borgeren, der vaander sig under Tidens Tryk - Dette Tryk føler enhver Stand og Klasse i Landet i fuld Maade. Udlandet gaaer det ligesaa. Det er ikke Sted i saa indskrænket et Rum at føre statsekonomiske Feider. Men, jeg tør henvise for at blive i dette Fag alene, til Mosers Udtørring, Enges Anlæg og Forbedring, Kløversæd, Kartoffelavl, udskiftning, Hegn, Vexeldrift og forbedrede Qvægracer - Hvormeget Modstand fandt ikke disse, siden for Landmanden gavnrige Ting i Begyndelsen, Hvad har de sandige Egne i Nederlanden hvad det bedre England ikke gjort, for at drive Agerbruget i det Store, da Skatter og Udgivter ogsaa der, som næsten overalt, overstige Jndtægterne af Agerbruget. At staae Stille - og ikke gaae fremad er Det, der mindst passer for Mennesket; At ville mene: at hvad Mange alvorlig ville, jo kan realiseres om ikke øieblikkelig, saa dog om saa forTid, at det vil lønne Umagen, det tilstaaer jeg strider med den Erfaring, ikke alene jeg, men saamange Klogere have i Landbrug, denne Statens sandeste Velstandstilde.