Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-10-27
Blandede Efterretninger. General Paskewitsch's Operations Linie i Asten. Vigtigheden af de russiske Erobringen i Asien lærer man at indsee ved en nøjagtig Kundskab om disse lidet bekjendte Landstrækninger, men saadan faaes vanskeligen ved europæiske Reisendes Beretninger. De Giennemreisendes Tid er sædvanligviis for indskrænket til at de skulle kunne om disse Lande, som de hurtigen gjennemreise, levere fuldkomne topographiske Beskrivelser, desuden blive de ved den despotiske Regjering, der hersker i hine Lande, hindrede fra at tage mange vigtige Steder i Øiesyn. Efterretninger fra afsatiske indenlandske Skribentere, naar man har slige ere derfor for største Deel fuldstændigere og sikrere end de strøede Notitser af Fremmede, der ikke sjelden fortælle efter hvad de have hørt siges. De Landstrækninger som Russerne i senere Tider tractatmessigen have erhvervet fra Perserne, og nyeligen erobret fra Tyrkiet, ere af her hjemmehørende Armenier saa nøiagtigen og udførligen beskrevn i alle Hensyn, som nogen anden Landstrækning i Verden. Fra disse armeniske Kilder meddeles her nogle Optegnelser over Steder, paa hvilke Russernes nyeste Seierstog have vækket den almindelige Opmærksomhed. Paa den hele fra Søen Wan's vestlige Grændse, vestnordlig til det sorte Hav hen mod Trapezunt sig trækkende Operationslinie for den russiske Overbefalingshaver Paskewitsch-Erinsky er intet vigtigere Sted end Erzerum, en Stad, der er Nøglen til hele For-Asien og Handelens Middelpunkt for baade For-Asien og endeel af Mellem Asien. Erzerum ligger i den af de Gamle saakaldte Provinds Høj Armenien. Denne Landstrækning er saa høi, at efter de Udtryk en armenisk Historieskriver, Moses af Chorene, bruger, derfra udstrømme Floder til alle fire Verdens Egne. Keiser Theodosius den yngre vilde, i Begyndelsen af det femtende Aarhundrede, som vi vide af en Skrivelse fra ham selv til den armeniske Katholikos Sahag den store, bygge en Stad og en Fæstning, der i Nødsfald skulle kunne yde Armenterne fra den Side, og den græske Hær et Tilflugtssted mod Versernes Forfølgelser. Patricien Anatolius og Overbefalingsmanden over Provindsen Asia overdroges at udsøge Pladsen for det Anlæg der kunde svare til Keiserens menneskekierlige Hensigt. Anatolius valgte det af Armenierne fra utænkelige Tider saa kaldte Distrikt Karin, og byggede der en Stad, som Armenierne kaldte Karun Kachakh, det er: Karins Stad, men Grækerne kaldte den, efter Anlæggeren, Theodosiopolis. Den i en Omkreds af flere Mile sig udvidende flade Landstrækning Karin beskrives af armeniske Historieskrivere og Geographer, som yderst henrivende og frugtbar. Denne fede, vand rige, frugtbare Landstrækning er, heder det hos en af disse Skribenter, ikke langt fra det Sted, hvor Cuphrats Kilder udspringe, og roligen henflydende befugte det muldrige Land. Her er en utallig Mængde Fiske, og en stor Mængde forskjellige Fugler, hvis Æg alene kunde give Indbyggerne deres Næringsmiddel. Markerne ere tæt bevoxede med højt Græs, og bære mangfoldige Frugter; Bjergene ere fulde af Vildt, og der ere overflødige Græsgange. Paa denne Slette ved Foden af et skjønt beliggende Bjerg, hvor mange klare Kilder udspringe, blev paa Keiserens Befaling den nye Stad bygt, omgivet med en dyb Grav og forsynet med Volde med Tugttaarne. Da ogsaa sildigere Grækerne og Perserne fordeelte sig i Armenten blev Theodosopolis i Grækernes Hænder; pel blev Staden i Aaret 502 af den persiske KongeKarvad d. første, og formedelst befalingsmanden Constantins Forræderie, erobret; men inden et Aars Forløb var den atter i Grækernes Hænder. Imod det sjette Aarhundrede blev Staden Karin endnu engang indtagen af Perserne, og en stor Deel af sammes Befolkning sendt til Hamedan, en Stad i det persiske Jrak. J Aaret 617 blev Staden et Rov for Araberne, og der forløb mere end et Aarhundrede førend Grækerne igjen kunde (55) under Keiser Kopronymus bemægtige sig den. Konstantin lod nu Voldene sløife, og alle muselmanske Indvaanere med deres Gods bortføre til de græske Provindser. Det varede dog ikke længe førend Staden af Araberne igjen blev opbygget og beboet; Grækerne bestormede den endnu nogle Gange i Løbet af det følgende Aarhundrede (950; 1019) men kunde ikke varigen forsvare Staden. Sandsynligen blev ved denne Tid Stadens arabiske Benævnelse: Arta eller Arzarum, almindelig. Araberne kaldte den nemlig Rums Land, det er Grækernes, fordi den i lang Tid udgjorde Grændsen imellem de arabiske Besiddelser, og den græske Provinds Asia (Natolien), men Araberne vedbleve deres almindelig og indenlandske Benævnelse af Stedet. Saaledes beretter den armeniske Historiker Kyriakos fra det trettende Aarhundrede, at to armeniske Adelige vare Tributpligtige til Sultanen af Staden Karin. Denne Sultan af Karin er sandsynligen Sultanen af Jconium, i hvis Hænder Staden i den første Halvdeel af det trettende Aarhundrede har været.