Aarhuus Stifts-Tidende, 1838-03-24
Af et Brev fra Slesvig den 4de Marts. Ligesom af den jydske Stænderforsamling flere Medlemmer ere udtraadte af forskjellige Bevæggrunde, saaledes skulle efter Forlydende ogsaa i Hertugdømmet Slesvig flere Deputerede allerede have indgivet deres Dimission, eller være i Begreb med at gjøre det, og det paa Grund af, at de enten troe, ikke at være den svære Opgave voxen, som er opstillet for dem, eller ikke længer at besidde deres Tillid, som de repræsentere. Da derom endnu intet officielt er bekjendt, og man deels ikke kan vide om Dimissionerne ville blive antagne, eller og ogsaa En eller Anden har forandret sit forehavende, saa ville vi her ikke navngive Nogen, imidlertid siger man dog sligt med Hensyn til nogle Smaastæder paa Østkysten, som ogsaa om nogle Land=Valgdistricter i den sydlige Deel af Hertugdommet og mener, at Suppleanterne, hvor saadanne haves, for største Deelen ville følge Repræsentanternes Exempel, idet de holde eller maa holde sig for endnu mindre qvalificerede. Langtfra at dadle en saadan Adfærd, kan man kun høiagte og rose Mænd, der handle saaledes. De skulle tage Deel i Lovgivningen; af dem skulle tildeels de Love fremkaldes, der ere bestemte til at begrunde eller fremme Folkets Vel: i Sandhed en vigtig Forretning, en vanskelig Opgave, hvortil der rigtignok fremfor alt hører en ædel, dygtig Charakteer, men ogsaa Jndsigt, politisk Dannelse, Kundskab, til Folket og Forholdene. Men disse Egenskaber ere ikke givne Hvermand; hos os, hvor et offentligt Liv og virksom Deeltagelse i de offentlige Anliggender endnu er i sit første Stadium, findes de kun hos meget Faa. Dertil kommer, at vor Valglov holder sig strengt til en vis Grundeiendom, at altsaa vel endnu Fleertallet af de intelligente Statsborgere ere udelukkede fra Valgbarheden, og at vælgerne, paa den Tid det første Valg skeete, i endnu langt mindre Grad end nu kjendte dem iblandt Grundeierne, der egne sig til Repræsentanter. Naar derfor Valget maatte være faldet paa mangen Upassende, og denne, ifølge den under første Diæt gjorte Erfaring, nu selv indseer, at han ikke med Ære og til Held for Folket indtager sin Plads, skulde han da ikke for den Resignation, hvormed han giver Afkald paa en Post, der dog endnu stedse er en Ærespost, fortjene stor Agtelse, fremfor Den, der maaskee af pure Egennytte - han kunde jo ved sit Ord, ved sit Votum drive en Lov igjennem til Fordeel for sin Stand, for sin eller af latterlig Forfængelighed søgte Haandtering krampagtigen at holde fast ved sin Plads, Fortjener ikke ogsaa den Mening, hans Valgdistrict har om ham, Repræsentantens Opmærksomhed, Fortjener han ikke ogsaa Agtelse naar han tænker derpaa og retter sig derefter, Jo visselig! Mænd, der af saadanne Grunde træde tilbage, fortjene al Agtelse og ville erholde den, hos Regjeringen saavel som hos Folket. Thi for Regjeringen kan det allermindst være ligegyldigt, hvad for Raad der med Hensyn til Lovgivningen meddeles den. Udygtige Repræsentanter kunne vel hielpe til at opstable en Bunke Papirer, til hvis Ordning meget Arbeide udfordres, men aldrig frembringe noget ægte Dygtigt til gjennemgribende Forbedringer; de kunne ikke tolke Folkets Ønsker og Villie, fordi de ikke have optaget samme i sig. Men derom er det saavel Regjeringen som Folket at gjøre. For Folket maa det endnu være særdeles magtpaaliggende at besidde gode Repræsentanter, thi ved slette eller middelmaadige bliver, uden videre Hensyn til alt Andet, kun Folkets Byrder formerede. Ære være altsaa de Mænd, der træde tilbage fra en Virksomhed der overstiger deres Kræfter, og gjøre Plads for Andre, til Held for Fædrelandet. Ville deres Navn end ikke komme til at nævnes i vore Landdages Historie ved Siden af Navnene paa dem, som fremrage ved Kraft, og Talent, saa vil det heller ikke komme til at staae ved Siden af deres, som Skylden vil tillægges, naar saamange (Khvnsp.) Mangler vedblive at bestaae.