Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1840-05-31
Blandt de Langelændere, som besøgte mig i Sommeren 1839, var der en Ungkarl, som jeg meget godt kunde lide. Nu traf det sig, at min egen Karl just blev udskrevet til Soldat, og jeg skulde altsaa have en ny Karl til Maidag 1840. Medens jeg tænkte paa at vælge en tro og skikkelig Karl, kom ovenanførte Ungkarl anden Gang hertil forat kjøbe Uld. Ved Samtale med ham viste det sig at han havde udtjent i Kongens Tjeneste, og da han havde været Dragon, var vel vant til at paa Heste o. s. v. Da han nu tilbød mig sin Tjeneste, som han kunde tiltræde, naar min Karl i April Maaned reiste, og da jeg holder Gudsfrygt for den bedste Borgen for Troskab og Skikkelighed, saa betænkte jeg mig ikke paa at fæste denne Karl, som jeg ansaae og endnu anseer for en oprigtig Christen, ligesom han er en dygtig og paalidelig Karl i sin Tjeneste. At jeg tillige tænkte paa den gavnlige Jndflydelse, han kunde have paa mine øvrige Huusfolk og paa andre, som kom i Samqvem med ham, vil jeg slet ikke nægte; men ikke har jeg, som man har villet udsprede, forskrevet ham fra Langeland for at indføre og holde gudelige Forsamlinger her, hvilke han ikke heller, saavidt jeg veed, har holdt, siden han blev Karl hos mig. Det forstaaer sig, at vil man kalde det gudelig Forsamling, naar han i min Borgestue iblandt mine øvrige Folk og hvem der ellers kan være tilstede, taler og samtaler og gudelige Ting, eller de synge en Psalme eller læse i en Bog med hverandre o. desl., saa kan jeg ikke frikiende ham derfor, og paa samme Maade kan det gjerne være, at han har forholdt sig i andre Huse end mit. Men saadant kan jeg ikke erkjende for henhørende under Begrebet af gudelig Forsamling, saaledes som det er betegnet i Frd. af 1741, da man ellers maatte antage, at slet ingen Tale og Religionen eller Udøvelse deraf var overladt til det huuslige og selskabelige Livs naturlige Frihed. Jdetmindste kan det dog vel neppe antages, at det skulde være en Præst formeent i sit eget Huus og under det specielle Tilsyn, som her kan forudsættes, at tillade sine Folk, selv om der var nogle Fremmede derhos, at synge en Psalme, læse i en Bog eller tale sammen om det Ene Fornødne Saavidt er det mig ikke bekjendt, at man nogen finde har udstrakt Forordningen af 13de Januar 1741, og jeg tvivler meget, om den efter sin Hensigt og med Retsgrund kan udstrækkes saavidt. Jkkedestomindre har jeg dog maattet erfare, at i den sidste Tid baade min Karl og adskillige af mine Sognefolk ere blevne stevnede til Politiforhør, som om de vare mistænkte for Deeltagelse i ulovlige gudelige Forsamlinger, og deriblandt nogle, om hvilke jeg maa antage, at det kun kan være skeet paa Grund af, at de, efterat have deeltaget i min Huusandagt, om Løverdag Aften have underholdt sig med mine Folk. Da jeg nu ikke tvivler om, at det kun er falske Rygter, som kan have givet Anledning dertil, saa tvivler jeg ikke heller om, at den retlige Undersøgelse allerede vil have tjent til at afkræfte disse Rygter; men for ogsaa at bidrage Mit dertil i en videre Kreds af dem, der maatte interessere sig enten for mig eller for Sandheden, har jeg dog ikke fundet det ufornødent at offentliggjøre ovenstaaende Fremstilling af Sagen, ihvor lidet behageligt det end kunde være mig saaledes at stille mine personlige og huuslige Forhold til Skue. Vesterborg den 26de Mai 1840. L. N. Boisen.