Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1826-09-05
Ligesom det nordlige Sielland er overflødigt forsynet med Skove og Tørvemoser, har og det Øvrige af Øen ingen Mangel paa samme. Det er indlysende, at hele Øens Forraad af begge Dele, ved god Behandling, bør kunne tilveiebringe mere end det Nødvendige for samtlige Beboere, Hovedstadens begrebne, naar i Fredstider Steenkulsforbrug til Brænderierne vedvarer. Foruden betydeligt Tørveskiær udenfor Skovene findes i selve disse Tørvegrund paa mangfoldige Steder, og Skovenes Areal er, det Nordsjællandske uberegnet, over 60,000 Tønder geom. Maal, den største Deel god Bøgeskov. At især i Skovegnene forbruges mere Brænde, end ved ordentlig Oekonomie skee burde, kan vel ikke nægtes, men saadant Misbrug lod sig nok afskaffe. Hos de fattigste Beboere træffer man næsten dræbende Hede i Stuen, hvormed der begyndes førend Kulden byder, og vedblives efterat Varmen er indtraadt. Mod ødelæggende eller ødslende Forbrug af Brænde paa Skorstenene har man alt længe ivret, men desværre ikkun faa benytte de givne Vink og forbedrede Indretninger paa Jldstederne, saavelsom ved Kakkelovnene. Ved al saadan Overflødighed og Ødselhed er det harmeligt paa Heden eller i skovløse Egne, at finde aldeles Afsavn af al Sands for Plantning af Træsorter, Ja paa hele Strækninger af mange Miles Omkreds øines neppe andet end en enkelt Hyld eller Piil, uden Frugthaver, levende Gjærder eller Hegn. Hvor skadelig er ikke her Tilsidesættelsen af Lovens 31818, og hvor beklageligt, at ikke Vedkommende have paaseet dette fortræffelige Lovbuds Opfyldelse. Er det ikke besynderligt, at Landvæsens Commissionerne ved Udskiftningerne have forsømt Paadrivelsen deraf, Generationer maa beklage Tabet og hver Skjønner, maa herved ihukomme det tydske vigtige Sagn; "Jmengsten Raum planz einen Baum und pleg in bieder, er giebt Dir's wieder. Forinden Vornedrettighedens Afskaffelse eller Stavnsbaandets Løsning var det ei saa sært, at den naturlig trevne Bonde ugjerne befattede sig med Plantninger, eller anden Gierning for Efterkommernes Vel, thi selv fik han det Fornødne fra de da næsten overalt aabne Skove og blev, efter Datids Fæstebreve, desuden tildeelt Skovudviisning, ligesom Tørvemoserne, for det meste, overlodes ham til fri Raadighed og deraf flydende Fordærvelse. Men hvor ynkeligt er det ikke nu, ved forbedret Dyrkningsmaade og efter forbedrede Kaar, at skue samme Ligegyldigheds Aand! Det var at ønske, at en tvungen Be plantning allerførst foretoges ved Landeveiene, ikke med levende Gierder, som ved Sneefog gjør Veien ufremkommelig, men med høje Træer paa begge Sider i behørig Vide, for ikke at forhindre Luften fra Gjennemstrygning til bevarende Tørhed. Veifarende ville frydes og betrygges ved Dag og Nat ved saadan Beplantning, og de Plantende kunne, under behørigt Opsyn, have samme Nytte af Træernes Beskjæring eller Stevning, som af slig Plantning i andre Grøftevolde paa deres Lodder. - Undtager man en Forhøining i det ellers flade Jordsmon af det sydostl. sydl. og vestlige Sielland, som befindes næsten heelt igjennem sammes Midte, saa er Jordsmonnet for øvrigt af saa ypperlig Art, at det, ved ordentlig Drivt, ikke blot er skikket til den fortrinligste Sæd af Hvede m.v., men endog bruges med god Fordeel til Rapsæd, som ellers forhen har været forbeholdt Marskegnene, eller de fedeste Jordarter. Næst Marsken og den lollandske Bund er viist omnævnte Deel af Sielland, altsaa den største Deel af Landet, saa produktiv, at ved lige Beskaffenhed Danmarks andre Provindser med samme ville qvalificere sig til et Rige uden Lige i bedste Kultur.