Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-05-22
Blandede Efterretninger. Slutning af Hr. Froe de la Belayes Commissionsberetning i de franske Deputeredes Kammer (see No. 38.). Man vil sætte Skranker for denne Agitage; man vil tage Forholdsregler, at man kun kan sælge det, som virkeligen er tilman vil bringe Renten fra Spillehuset i Faderhuset. Der faaer den et stort, fast Grundlag, hvorpaa støttet, den ikke mere svinger frem og tilbage efter Agioteurernes Tykke; da vil den søges og bevares af Udlændingerne, fordi den bærer en maadelig Rente, men som dog er langt større end den, de kanne vente at faae i deres eget Land. Da vil Capitalerne strømme til os: Rentenererne, Agerdyrkningen, Handelen og Konst siden ville tage Deel deri. Alle disse Kilder til Nationallykke ere beslægtede, hielpe hinanden gjensidigen til Flor, og Rentens fordeelagtige Stand, virker heldbringende paa hele Statssamfundet. Speculanterne vide, at Capitalernes Bevægelse mangfoldiggjøres, i det de i en Følgerække anvendes til forskjellige Forretninger. Denne frugtbringende Bevægelse ophielper enhver Haandtering og er langt fra at være skadelig for Nogen. Man frygter, at denne Opfordring drager alle Pengene fra Provindserne, og Manufacturister, Jorddyrkere og Grundeiere lide der Mangel derpaa. Jndlade Departementerne sig virkeligen paa Renterne, saa er Spørgsmaalet blot, hvilke Renter vore Statsfonds give, og til hvilke man i Provindser gjør Laan, Det er troligt, at hine Fonds hæve sig til 6 a 7 pCt. Borge Manufacturisterne og Grundeierne ikke til en meget lavere Rente, Forskjellen falder fordeelagtigen ud forUdlaaneren og Sikkerheden for Laanet tjener til Erstatning. - Generalcassererne ville ikke sælge nyskabte Renter. De Collectiv-Regnings Bureauer, der skulle stiftes, have intet andet Øjemed, end at gjøre Skatkamret bekjendt med Hvor meget, der er at betale i Renter, paa det de til dette Brug nødvendige Fonds ikke mangle, en nødvendig Forsigtighedsregel, da, efter Lovudkastet, de strax maa betale, naar den aarlige Rentebetaling begynder. - Men naar Capitalisterne i Departementerne ikke finde det fordeelagtigt, at kjøbe Renter, hvortil nytter da Lovndkastet? Da, sige dets Forsvarere, tjener det i det mindste dem, der allerede have Renterne i Hænde, til ikke allene selv lettere at overdrage dem til Andre, men ogsaa at modtage deres Renter, uden Mellemmand eller Tidsspilde. – Naar man frygter for, at de allerede i Provindserne fastliggende Renter ikke bliver mobile og flot, saa svarer man, at man ved en fastliggende Rente ikke forstaaer en saadan, som befinder sig i Portesenillen, for altid at blive liggende, men for i Nødsfald at gaae ud derfra. De, som befrygte, at denne Forretning dog vil vedblive at være concentreret i Hovedstaden, svarer man, at Lovudkastet søger intet saa ivrigen, som Fondsforretningernes Udbredelse af alle Retninger. - Antager man, at Massen af rede Penge er forsvunden fra Frankrig ligesom ved et Trylleslag, saa modsiger man dette ved dets Vexelcours, med den Mængde Fremmede, der yde vo Jordbund en mild Regn af de Penge, som ansees for forsvundne, og tilføjer, at man maatte vide tilbørligen at skjælne imellem de Udlændinger, der ere vore Creditorer og de blotte Speculanter. De første gjemme ikke deres Fonds, de sælge dem, saasnart de kunne, de sidste operere efter deres Beregninger, der berøe paa Coursen, jo mere der faldbydes, desto mere ere de Herrer over Torvet, desto fordærveligere er deres Spil. Disse forlade ikke Paris, de eller deres Agenter staae der altid paa Luur. - Den Frygt, at man ikke vil kunne sælge efter Behag, maa paa den ene Side forjage Angesten af dem, som Agiotagen gjør bange. Man spiller, man agiotører kun, naar Kjøbere og Sælgere strømme sammen. Men naar man paa den anden Side ikke kan sælge i Provindsen, saa bliver Paris's Børs dog altid tilgængelig, og man kan laane mod Underpant. - Jøvrigt er Summen af de i Provindsen fordeelte Renter allerede nu ikke ubetydelig og udgjør henved 10 Mill. - At Vovespillet med Renten kan virke fordærveligen paa Departementets Beboere, derimod indvende Lovudkastets Forsvarere, at nemlig Landeiendoms besidderne sjeldent ville føle nogen Lyst dertil. Det er, sige de, alt for behageligt at besidde Jorder, der dog altid yde større Sikkerhed end Statsfonds. Landeiendomme forunde borgerlige Rettigheder; man kjøber i det Haab at forbedre Jorden; man forbedrer den virkeligen, man elsker Skyggen af det Træ, Faderen har plantet; man glæder sig ved den Podes Opvært, som vil unde Børnene Ly; Jndflydelse, huuslig Rolighed, behagelig Sysselsættelse, Tab, uden egen Brøde, og Vinding, uden Samvittighedsnag, ere Landeiendomsbesiddernes Fordele, og disse Fordele opveie alle andre. Samler derfor de kostbare Skjærv, som vor Landboes Besparelse uafladeligen yde, forunder ham Fordelene af Laanene, sikkerligen bliver det derved ene mueligt, at lette vor Statsgields Byrde og virkeligen at forhøje vor Credit.