Københavns Adresseavis, 1763-04-18
Nu kommer efter forhen foresatte Orden de Grunde i i Betragtning, hvilke Hr. H. S. har i No. 25 til kiendegivet, paa hvilke hans Tvivlsmaal i dette Stykke beFor at være kort vil jeg kuns med Tal betegne de roer. Tvivlsmaals=Grunde, som her besvares uden at igientage dem, da man kand efter Behag læse dem igien i forbemeldte No. 25. angaaende den 1ste) Tvivlsmaals Grund, da har Hr. H. S. ikke af Historien indseet, hvor betydelig og eftertrykkelig den Modstand var, som skeedte det Hildebrandiske Pavedom af Keyser Henrich den Fierde og hans Efterfølgere. Naar man herom læser med Eftertanke enten i Baron Holbergs Kirke=Historie eller i Professor Ewalds Tids=Register fra Aaret 1076, indtil 1177, saa seer man let, at dette Saar af Sverdet var et dødeligt Saar hvorved den af Pave Gregorius den Syvende eller Hildebrand og hans Eftermænd paastandene Pavelige Independence og Myndighed over Keysere og Konger var nær ved at blive til intet, ja maatte efter menneskelig Formodning nødven bleven til intet, dersom ikke saa extraordinaire uventelige og forunderlige Helbredelser i Tide havde hiulpet paa Sagen. De andre farlige Tilfælde som videre sloge sig til dette Saar, saasom de Schismata og Spliid imellem flere Paver, saa og den Opstand som de verdslige Herrer i Staden Rom imidlertid ofte gjorde, forøgede Saarets Farlighed ikke lidet. Men herom kand foruden Historien læses mere i Bengels erklarte Offenbarung til dette Vers, og om alt dette endnu udførligere i Silvesters Einleitung in die hent zu Tage hochstnothige Erkentnis des dreien HauptWidersacher Christi unter dem dritten Weh. Naar disse Stykker ret overveyes, saa findes der, at Beskrivelsen i Texten faaer sin tilbørlige fulde Eftertryk opfyldt. Dog kaldes det ingensteds et døende Saar i den Grædske Text. Det heeder kun i Aabenb. 13, 12, dets Døds Saar. Da nu Dyret ikke beskrives nogensteds som virkelig dødt, men kun som flagtet til Døde, det er, saa ilde medhandlet i Hensigt at ville dræbe det, saa at det vist nok maatte have døe(eller det Pavelige Over=Herredømme maatte have gandske undergaaet) dersom det ikke snart havde faaet saadan overordentlig Hielp; saa sees noksom, at dets Døds=Saar beqvemmelig nok og uden Afbræk i sin Eftertryk pleyer at oversettes med de Ord: Dødeligt Saar. Det Ord i Grædsken, hvilket Hr. H. S. sigter til med det Ord Levendegiørelse, bruges vel undertiden i saadan Forstand, dog hverken først ey heller tiest, og af hele Sammenhængen i Texten seer enhver lettelig at der i Slutningen af det 14de Vers i Aabenb. 13de Capitel ikke kand tales om at blive levende igien af Døde, men at leve eller blive ved Live. Ellers er herved vel at merke, at Saaret og dets Helbredelse betraf ikke saa meget den Rommerske Kirkes Afvigelse fra Lærdommens Reenhed, ey heller allene den Rommerske Biskops og Pares Fortrin for andre Hoved=Stæders Biskopper (som for Hildebrands Tid ligeledes kaldtes Paver) ikke heller betræffede det saa meget den verdslige Magt og Regimente over den saa kaldte Kirke=Stat eller Patrimonium Petri i Jtalien, som den Rommerske Pave havde længe tilforn bekommet; (See Historien i Aarene 606, 607, 608, 727, 755, 774.) men meget mere og egentligen angik det den Jndependence (Frihed fra at erkiende nogen paa Jorden for sin Over=Herre) og den Geistlig=Verdslige høyeste absolute Magt og Myndighed over alle verdslige Potentater i Christenheden og i visse Maader over al Verden. (See Historien til Aar 1080 og 1081, hvor Hildebrands eller Gregorius Syvendes Dictatus eller MagtSprog findes paa Dansk anførte i Ewalds Tids=Register.) Kort jagt: Saaret og dets Helbredelse angik Pavens Monarchie, i hvilken Henseende Paardømmet forestilles under det billede af et sterkt Dyr, ligesom ellers store Riger og Magter forestilles i den Hellige Skrift under saadanne sterke Dyrs Sindbilleder, f. Ex i Daniels 7de og 8de Capit. saa betegnede ogsaa Dyrets 7 Hoveder ey allene 7 Bierge men og tillige 7 Konger, Aabenb. 17, 9 og 10. Den 2den) Tvivlsmaals Grund falder af sig selv bort, naar man merker det som forhen (No. 28.) ved Dr. Bengels anden Grund er erindret. Fordi Dyret med de 7 Hove ver og 10 Horn er i det 13de Capitel beskreven efter sin hele Varinhed NB. ingenere, deraf følger ikke at det sammesteds ogsaa skal være beskreven in specie efter sine besynderlige Foretagender og Skjebner i Begyndelsen, i Midten og i Enden af dets Tid. Og da den specielle Beskrivelse, om Dyrets sidste Tildragelser findes utvivlagtigen i det 17 Capitel, saa kand vi ikke uden at fornærme den allerhøyeste Autor Viisdom, formode eller sette forud at samme uden Fornødenhed allerede tilforn var skeet i det 13 Capit. allerheldst i en saadan Bog, som Aabenbaringen, der i sin Korthed indbefatter saa mange Ting baade i det Synlige og Usynlige fra Apostelens Johannes Tid af og indtil Verdens Ende, ja endnu videre i Ævigheden selv. Desuden, dersom ikke saa uventet og forunderlig Helbredelse Tid efter anden havde hiulpet saa mægtig paa Pavernes Sag i Hildebrands og hans Eftermænds Tider, saa havde det Saar af det veyserlige Sverd uden Tvivl maattet blive lige saa betydeligt for det Pavelige Regimente, som Hørens Opsvingelse derpaa i sin Tid vil være Ved Saaret tales i Texten hverten om nogen virkelig paafulgte Død ey heller om Levendegiørelse, som nye er erindret. Den Talemaade om Dyrets Tilstand imedens Høren sidder paa det (at det er ikke) fand ikke forstaaes slet hen og absolut, thi ellers blev det ikke sandt at Høren sad paa Dyret og det kunde da ey heller være det samme Dyr, som siden opstiger af Afgrunden, og som tillige med de 10 Horn eller Konger skal ødelægge Høren tilsidst, Aabenb. 17, 6. men det maae nødvendig forstaaes rolative, i Ligning imod dets forrige Magt som det tilforn selv efter eget Tykke kunde udøve vidt og bredt i Verden. Den 3die Tvivlsmaals Grund eller Jndvending har mindst paa sig. Lige Ting er derfor ikke det selvsamme, naar man ellers har andre Merker til at skille det ene fra det andet, ligesom man her har til at skille Dyrets Saar og Helbredelse fra dens Underkuelse under Høren og nye Opstigelse af Afgrunden, som deels i denne Besvarelse er viist, deels videre vises af Sallig Doctor Bengel og hans Efterfølgere i Forklaringerne om samme første Syv=Hovedet Dyr, som først opsteeg af Havet og til sidst af Afgrunden. Derforuden, medens Horen sidder paa Dyret, kaldes Dyret ikke dødt og livløst, det er endda et virkeligt og levende Dyr, skiønt det er saa tagen med Fordeel af Horen, at Dyret ikke selv er sig raadig til at øve sin Magt efter eget Tykke, men Høren styrer det og betiener sig af dets Magt og Styrke efter sit Behag, ligesom en Rytter styrer Hesten og betiener sig af dens Styrke efter sit Behag Paa den 3de Jndvending tiener til Svar: At Texten ikke forestiller os just at den falske Prophete var saa høyst bekymret for at afværge de ubehagelige Følger, som Saaret maatte kunde have for det første Dyr (som ellers slet hen kaldes Dyret) thi dette Saar og dets Helbredelse meldes strax i Begyn i delsen af Dyrets specielle Beskrivelse Anbenh. 13, 3 men det dødelige Saars overordentlige og forunderlige Helbredelse bliver i det 12te og 14de Vers af den falske Prophet bragt i Erindring og afmalet meget stort for Folk, ja fore i tillet som en Aarsag, der skulde bevæge Folket til at tilbede det des hellere, da denne Helbredelse bliver anført som et Beviis paa at Dyret eller Pavens Magt i geistlige og verdslige Ting maatte nødvendigen være af Gud selv. Hertil finder man allerede Prælgelig og Forberedelser i Historien, som ikke her kand udføres. Til 5te) Jndvending: (som Hr. H. S. ikke gjør saa meget af, som af den 2den, 3die og 4de) er det nok at merke, at Dyret ikke beskrives at være blodigt, imedens det bærer Høren, men Skarlagens farvet (Aabenb. 17, 3, sammenlignet med det 4de Vers) da Texten ellers venteligst havde blevet ved i den engang begyndte Lignelse eller Sindbillede af et saaret Dyr, dersom dette havde været Meningen af dette Sted. Dette er nu et kort Forsøg paa at opløse de af Hr. H. S. beskedentligen fremsatte Tvivlsmaale angaaende Dyrets dødelige Saar. Dersom denne Besvarelse giør Hr. H. S. fyldest, som jeg haaber; saa skulde dette giøre mig mere munter til at svare paa de øvrige Tvivlsmaal, som han kunde finde for godt at bekiendtgiøre. J det øvrige maatte det ikke legges mig til Last, at jeg i disse Blade ikke kand være meget vidtløftig og andre Forhindringer undertiden giør, at jeg deels maae længe opsette Tiden til Besvarelsen, deels ey kand synderligen polere Stilen deri. Saa vilde jeg og gjerne forud bede, at ingen Tviolsmaal unødvendigen maatte igientages, som allerede tilforn af Dr. Bengel eller andre i deres Skrifter længe siden kunde findes opløste. Dette maae være nok for denne Gang. Fortsettelsen om de af Hr. H. Skyttre, de Tvivlsmaal om Dyrets Stoels Formørkelse og s. v. Landen anden Gang følge.