Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1847-07-29
Fiendtlighederne ere som bekjendt, atter udbrudte mellem Englænderne og Chineserne. Der afsluttes den ene Tractat efter den anden, men Tractaterne brydes af Chineserne ligesaa hurtigt som de indgaaes. Man kan saaledes vente sig en fortsat Kamp mellem det himmelske Rige og England, og Resultatet af den er det ikke let at forudsige. Der er allerede nu foregaaet en stor Forandring i Chinas Forhold til Europa. Endnu i Aaret 1833 var det tildeels kun Missionairer, der trængte ind i China, og det engelsk ostindiske Compagni, der drev Handel derpaa. J 1834 foregik der en stor Forandring derved, at Handelsmonopolet blev hævet, da Compagniets Privilegium, hvis Tid var udløbet, ei blev fornyet. Som Følg deraf begyndte mange Private at handle med China. Herved opstode allehaande Forviklinger, idet Mange ei vilde holde de chinesiske Love i Ære, og navnlig dreve en stærk, Smughandel med Opium, hvis Jndførsel i China og strængt forbudt. Følgen heraf var, at Chineserne foretog, betydelige Confiskationer, og at flere engelske Borgere bleve mishandlede. Da Englænderne ei erholdt den Statsfation, de fordrede, udbrød der en Krig, som afgav et slag ende Beviis paa det vidtstrakte Riges Svaghed. Med saare ringe Kræfter og med en utrolig Hurtighed trængte Englænderne frem og tiltvang sig en Fred, hvorved der blandt Andet tilstodes dem en betydelig Pengesum, flere faste Puncter i China og vigtige Handelsfriheder. Det er sandsynligt, at Englænderne havde ønsket i det Mindste for en lang Tid at blive staaende derved. Hovedopgaven for den var at erholde et nyt mægtigt Marked for deres Jndustri og ei den at foretage Erobringer. Ostindien giver den nok at bestille til at de kunne ønske at bringe andre store Stater under deres Herredømme. Ethvert Angreb paa China er ogsaa forbundet med store Vanskeligheder. Fra Landsiden beskyttes det ikke ved den colossale 300 Mil lange Muur, der ikke hjælper stort, hvor Aanden i Folket mangler, men ved Naturen, der frembyder næsten uovervindelige Vanskeligheder for ethvert Jndfald med en Hær saa at saavel Englænderne som Russerne vel ville betænke sig længe, førend de forsøge et saadant, og en Krig fra Sosiden vil i Længden medføre meget store Bekostninger Dersom altsaa Chineserne havde opfyldt de indgaaede Forpligtelser med Samvittighedsfuldhed, vilde de maaskee i lang Tid havt Ro; de vilde have nydt Fordelene af en fri Handel og dog bevaret en nogenlunde Uafhængighed. Men deres Svaghed og Feighed synes næsten at overgaaet af deres Falskhed. Saasnart de see sig istand dertil, bryde de indgaaede Forpligtelser. Englænderne maae saaledes stedse være beredte paa Krig. De ville muligt tilsidst trættes af de evige Smaakampe og de brudte Løfter, og det synes, at de med Lethed ville kunne styrte det fortiden herskende Dynasti. Mandschuernes Dynasti har nu hersket i omtrent 200 Aar i China. Deres Fyrster vare tidligen Vasaller af den chinesiske Keiser, men bleve fra Undertrykte, til Undertrykkere. Den første Keiser af Mandschu-Stammen rykkede ind i Peking under Folkets Raab: "Leve Keiseren, han leve 10,000 Aar. Nu er han svag og afmægtig efter 200 Aar. Overalt hersker der Uro, Misfornøielse og Anarchi. Befolkningen venter paa mange Steder kun et beleiligt Øieblik for at afkaste Aaget. Den tilsyneladende Orden og Ro, der fandtes i China, var saaledes kun paa Overfladen. Det er endog kommet dertil at man fra forskjellige Kanter har søgt Beskyttelse hos Englænderne. - Dersom altsaa Englænderne ville, ere de vistnok i Stand til at indsætte hvilket Dynasti, de ønske paa Chinas Throne. Man tænke sig hvilken Omvæltning i Verdensforholdene dette vilde fremkalde. Herved vilde et Land med 250,000 Qvadratmile, med en Befolkning, som anslaaes til omtrent 360,000 Millioner Mennesker, komme i et Afhængighedsforhold til en lille europæisk Nation. Og dette store Land er for en Deel rigt og frugtbart, Folket har en høiere Civilisation end noget af øvrige asiatiske Folkeslag, men det har i lang Tid tildeels holdt sig paa det samme Standpunct, da det har undgaae Samqvem med andre Folkeslag, og for en Nation af Stillestaaen, eller en meget langsom Fremgang, den vis Død. - Under alle Omstændigheder kan det ansees som afgjort, at Europæerne ville faae langt fastere Fodfæste China end tidligere. J den sidste Tractat, Englænderne have afsluttet, er det saaledes fastsat, at brittiske Borgen fra 6te April 1849 skulle have Ret til at nedsætte sig Canton, og, da der er en riig Leilighed til Fortjeneste ville vistnok Mange gjøre Brug af denne Ret. Handels med China maa derfor stedse stige i Betydning. Naar og først er skabt en stærk Handelsforbindelse, naar mange Europæere nedsætte sig der, saa vil, selv om der ei opstaaer nogen egentlig Afhængighed af en europæisk Stat, dog den europæiske Civilisation trænge ind. Hvad Europæerne begynde, det ville de nordamericanske Fristaters Borgere sandsynligviis fuldende. De sætte sig meere og mere fast paa Vestkysten af Nordamerica, og derfra vil Forbindelsen med China vel i Fremtiden være lettest og meest betydningsfuld.