Viborger Samler, 1842-11-17
Udenlandske Efterretninger. Storbritannien og Jrland. London, d. 8de Novbr. Efterretningerne fra Ostindien og China have gjort et fordeelagtigt Jndtryk paa Børsen i London; Statspapirerne ere stegne. Med Vished imodeseer man Efterretningen og Jndtagelsen af Cabul, og af Privat efterretningerne fra China slutter man, at Krigen ogsaa i denne fjerne Egn snart vil ophøre. Det synes, at den engelske Regjering endnu vedbliver at afsende Forstærkninger til China. Saasnart den næste Post indtræffer, derfra, skal Linieskibet "Thunderer, paa 84 Kanoner, der ligger seilfærdigt i Plymouth, enten directe afseile til China eller ogsaa afløse det ved Rio Janeiro krydsende Linieskib "Malabar, paa 72 Kanoner, hvilket da strax skal begive sig til de chinesiske Farvande. Alle Londonerjournaler, Morn. Herald alene undtagen, have med Bifald optaget Efterretningen om de engelske Troppers Fremrykken imod Cabul. Man føler tilfulde, at den engelske Krigerære vilde for stedse være bleven brændemærket, dersom Generalerne Pollock og Nott havde tiltraadt Tilbagetoget uden nogen offensiv Bevægelse, endog i det Tilfælde, at de fangne Briter vare blevne udleverede af Afghanerne, – et Resultat som de under Underhandlingerne opstaaede Vanskeligheder endog gjorde meere og mere tvivlsomt. Man er i Bombay i Almindelighed af den Mening, at Generalerne Pollock og Nott først da ville tiltræde Tilbagetoget, naar det britiske Banner vaier fra Cabuls Volde og Fangerne ere befriede. For denne Anskuelse synes den Foranstaltning navnlig at tale, at de mod Cabul marscherende Tropper kun have erholdt Tilladelse til at medtage deres letteste Bagage. Kun i det Tilfælde turde de engelske Troppers Ophold i Cabul blive forlænget, dersom en, som det synes, ikke meget troværdig Beretning i DelhiGaz, skulde bekræftes, at nemlig de fangne Englændere – da Efterretningen ankom om Englændernes Fremrykken - vare blevne bortførte paa faa Undtagelser nærbenimod Retningen af Hindu-Kusch. Dog ogsaa dette Tilfælde skal ikke være undgaaet den indo-britiske Regjering, der formelt har erklæret, at Dost=Mubammed og hele hans Familie, som nu befinde sig i britisk Fangenskab i Ludiana, ufortøvet ville blive transporterede til England, naar de britiske Krigsfanger ikke udleveres. Om denne Beslutning skal Dost Muhammed være bleven underrettet, og den skal have gjort et saa stort Jndtryk paa ham, at han sikkert vil anvende Alt for at stemme Athbar-Chan til Fred. Af de engelske Toryjournaler synes the Standard fornemmeligen at være den, der aldeles ikke vil tillægge den nuværende Generalgouverneur nogen Udvidelsesplan. The Times's velunderrettede ostindiske Correspondent er derimod af en ganske anden Anskuelse. Ved at omtale et Middagsmaaltid, der blev givet til Ære for Lord Ellenborough førend hans Afreise til de nordvestlige Provindser, og under hvilket der udbragtes en Togst for Lorden, melder Correspondenten, at Lorden i sin Taksigelse yttrede, at man af Aare vilde have langt mere skjellig Grund end nu til at drikke hans Skaal. Hans Bordfæller vare Officierer, og det synes derfor rimeligt, at han pønser paa et eller andet stort Foretagende. (Sandsynligviis paa Pendschab troer og ønsker Times's Correspondent.) Rygtet om at Shire Sind finder Kronens Byrde trykkende, og at han har tilbudet Englænderne Landet imod en klækkelig Pension, vinder mere og meere Tillid. Correspondenten anfører derefter den glimrende og imponerende Hærmagt, der i Decbr. Maaned vil staae til Generalgouverneurens Disposition, naar den fra Cabul under Generalerne Pollock og Nott tilbagemarscherende, 20000 Md. stærke, Hær trænger indi Pendschab og der forener sig med den fra Bombay hidilende 5000 Md. stærke Hærafdeling under Sir Charles Napier. Et Felttog med en saa overlegen Magt formener Correspondenten vil kun være en Seiersmarsch. Et eneste Hovedslag vilde være nok til at sprænge den hele Forbindelse, og tilintetgjøre Sind og Holkar.