Københavns Adresseavis, 1771-11-29
Vi have tilforladelig Efterretning om en Opførsel af Hr. Borgemester Bredal, som vores Ære befaler os offentlig at paaanke. Hr. Borgmesteren har i Selskaber ladet sig forstaae med, at vi skulle have udsendt nogle for at begiere af ham, at hans nydelige Dramatiske Journal maatte opføres paa Stuepladsen. Om andre Collegier eller en kelt Personer have gjort det, er ikke vores Sag: men vi vilde nok paa den gode Smags Vegne have bedet os friet fra Deelagtighed i en Begiering, som vi aldrig have gjort eller agte at giøre af Agtelse for Hr. Bredas Perion; og endnu mindre af Jndbildning om hans lystige Original, Stykkes Forer ffelighed. Jmidlertid maae Hr. B. og forlade os, om vi endnu ikke have fattet saa nedrige Tanker om røre studerende Medborgere, saa at vi kunde troe, noget heelt Collegium eller betydeligt Selskab skulle have ved en Begiering opmuntret ham til at giøre sig endnu mere latterlig for det fornuftige Publicum. Ney, kiere Hr. B. vi have selv mere Medlidenhed med Deres Skrøbelighed, og vi tiltroe ogsaa andre den. - Om vi og formodede, at de kunne troe, den gode Smag lod sig commende. re ved Kaarder, Stokke, Skieldsord og sag, skulde vi da vel ønske, at De offentligen gav derpaa et Deres egen Ære saa fornedrende Beviis. - Dersom det eller lyster Hr. B. at vide, hvad Virkning hans ubetænksomme Skri have gjort hos os, da forsikre vi høytideligen: At om vi ti forn undertiden med Fornøyelse besøgte den Danske Skueplads, da haver den skiændige Voldsomhed sidste Mandag, til hvilken Hr. B er første og fornemste Aarsag, gjort os Skuepladsen saa væmmelig, at vi ikke blive der igien Til stuere, førend Hr. B. enten offentligen forsoner sin Forbrydelse mod Publicum, eller og ved at nedlægge sit Directeur-Embede, helper os til at glemme sig og sit udesigdige Foretagende. Saa længe til Publicum ved høyere Foranstaltning (og den vente vi vist) igien kan bruge sin ædle Frihed, uden fiendtlig at behandle hinanden, saa at een Stand især, som vi ellers bær megen Agtelse for, sværtes, maae Hr. B. gjerne for os føde sin Vellyst med Gallerie Bassisternes Hurra. Den Heftighed og Haardhed, hvormed de Herrer Dramanske Journalister angrebe Hr. B., syntes os ogsaa vel meget: men hans paafølgende Fremfusenhed og Uærbødighed mod Publicum lærer os, at han gjerne kunde fortiene den Skruppelse. Saa god, saa ædel, som De Herrer Journalisters Sag er, saa megen Standhaftighed venter vi hos Dem: og det var fornærmeligt for Dem, om vi vilde troe, at Hr. B. usle Væd, taabelige Støyen, eller Hr. Roses latterlige Dom kunde indjage dem Skræk. NB. Vi ville ikke dølge, at et Par af os ikke har samtykket i denne Forklarings Bekiendtgiørelse. Om de skulde findes paa Listen, maae Hr. B. til sin egen Vederqvægelse selv umage sig at eftersee. Fornuftige skiønne ellers letteligen, at der kan være andre og flere Aarsager, hvorfore to eller tre ikke stemmer overeens med de øvrige. Men vi have slet ingen Grund til at troe, at nogen af disse, for at styrke Hr. B. Hævne=Lyst, skulle have paadigtet os andre sin Smag. Borch. Collegium den 28de November 1771. Saa stor en Ligegyldighed kan vel ikke det veltænkende Publicum vente af os Klum paa Ehlerses Collegio, at vi ved Tavshed skulde tilegne os en beskyldning, som Rygtet siger man har gjort imod os i Anledning af de saa almindelig bekiendte Stridigheder, som nyelig have reyst sig i Stadens comiske Cirkel formedelst den saa kaldede Dramatiske Journal og den over samme forfattede Critige, som nyelig paa Theatret, skal være bleven opført, at vi nemlig tilligemed andre skulde have søgt at formaae Hr. Borgemester Bredal til at lade denne sin Critiqve offentlig opføre, og saaledes indvikled os i en Sag, som var os gandske ligegyldig, og som vi aldeles ikke havde Aarsag at tage nogen Deel i. Vi finde derfor fornødent at erklære hermed offentlig, at saa lidet som bemeldte Beskoldning imod os i Almindelighed stemmer overeens med Sandhed, saa lidet have vi endnu besluttet at forene os med nogen af disse stridige Parter, men det bliver vores Forsæt dette Tilfælde at slutte med Philosophen : Det, som er uden for os, gaaer os ikke an. Overalt troe vi det kan være enhver af os tilladt at tænke efter Behag om disse commiske dog meere tragiske Stridigheder; men at vise nogen Tid en ugrundet Partiskhed paa en Maade, som maatte stride mod Velanstændigheds Regler, ja sigte til at forstyrre den almindelige Røe lighed, bliver os altid ligesaa modbydeligt, som en ufortient Mistanke hos Publicum maae være os mishagelig. Ehlersens Colleg. den 29 Nov. 1771. Det er unægteligt, og bliver af alle Tiders Historie bekræftet, at de største Mænd har begaaet Feyl, ja vel og undertiden store Feyl; Derimod er det lige saa stor en Sandhed, at intet har geraadet saadanne Mænd til større Ære, end naar de offentlig har tilstaaet deres Feyl og tilkjendegivet deres Fortrydelse derover. Exempel paa den første Sat har vi disse Dage havt. En Mand, som for det øvrige fortiener Høyagtelse, begik i Mandags Aften paa den Danske Skueplads en stor Feyl, enten samme nu reyste sig af et urigtigt Begreb om Tingens Natur, om Venskabs og TienstagtighedsPligter ic., eller det var en Virkning af Ubesindighed, Overlelse, Paastaaenhed i at udføre en foresat og ikke vel overlagt Plan, eller andre den menneskelige Naturs Skrøbeligheder. Nok er det, at det efter alle Fornuftiges Dom var en Feyl thi blandt Fornuftige bor de ikke henregnes, som ere saa uhlusat meene, at Ærekjærhed ikke ligesaa vel kan findes hos civile og borgerlige Personer som hos militaire. Hvor var det nu ikke at ønske, at denne samme Mand, som saaledes blev et Exempel paa den første Satz, maatte ligeledes blive det paa den anden. Dette kunde skee ved en offentlig Erklæring paa egne samt Underhavendes og Clienters Vegne enten paa det Sted, hvor Forftelsen blev begaaet, eller ved et lidet offentlig Svar, eller paa en anden offentlig og eclatant Maade. Dette vilde i Henseende til Mandens egen Caracteer blive et Beviis paa, at vore Tider endnu frembringer saadanne høye Siælle, som besidde den rare Egenskab, den sande og ædle Courgge at tilstaae deres Feyl, ligesaavel som den menneskelige Skrødelighed ved en falsk og utidig Courage at begaae dem. Det vilde i Henseende til Publicum være den visseste Maade igjen at tilveiebringen Manden sine fornærmede Medborgeres Høyagtelse og Kierlighed, som man haaber, at han ikke med Ligegyldighed bet agter, og det kraftigste Middel til at grælle den Bitterheds, Mistroes og Urorligheds Sæd, som er udstrøet saa mange Herter, og til at forekomme de for en og anden ubedagelige Følger, som sammes Udbrydelse ved forefaldende Leyligheder maatte foraarsage. Ja jeg tør sige, at Manden er sig selv og Publicum saadan Satisfaction skyldig. Skulde han derimod være uvillig dertil, som man ingenlunde bør troe; thi hvad Skam kan det være at tilstaae det, som alle veed, at man er et Menneskee, saa spørges, om ikke Regjeringen, som efter een og samme Grundregel er alle Undersaatters fælleds Forsvar, kunde med Rette paalegge ham sligt, da det grunder sig paa billighed, og sigter til den almindelige Roeligheds Stadfæstelse : NB. For at indføre dette i Morgen den 30te Huus, gives til Frieskolerne 1 Rdlr. Kiøbenhavn den 29de Nov. 1771. Mange honnette og sindige Folk ere blevne frygtsomm for at komme paa den Danske Commoedie, siden der i Mandags den 25de Hujus lod sig høre to stridende Partier paa Parterret, det ene med en naragtig Klappen og Skraalen, der andet med en utaalelig Trampen, Piben, hvorover Stokke at første Partie bleve fremviste, og Skields Ord udraabet, som ikke har Sted, hvor alle har lige Ret, og som, muelig passer sig bedre paa dem selv, end paa dem, de i fleng sig tede til. Man ønsker derfor, at en almindelig Roe paa dette Sted maatte indføres, ikke paa nogen nedrig Maa de ved Stokke=Prygel og tølperagtig Commando, af nogle dertil ubesindig Hværvede iblant Tilskuerne; men ved forordnede og anstændige Midler. Kiøbenhavn den 27de November 1771. En upartisk Tilskuer. 5. Efterretning.