Jyllandsposten, 1839-03-18
Atter hengik nu en Tid, Berberisserne bleve staaende og formeredes. Rugen snart lykkedes, snart mislykkedes mere eller mindre, som forhen, indtil Beboerne, ængstede ved disse Uheld og den store Usikkerhed af deres Brødsæd, som tidligere meldt, baade deres ædle Huusbond, Hr. Grev Frys, som dog ikke kunde være ligegyldig ved sine Fæstebønders Vanskjebne, tiltagende Armod og Bekymringer, at anmode Commerceraaden om, dog endelig at gjøre Alvor af at bortrydde sine Berberisser. Han lovede det og holdt Ord; han bad for dem, men til Afslag. – Da var det, at Beboerne, i den tillidsfulde Forudsætning, at det nu var bragt til Vished at Berberissen virker skadelig paa Rugsæden, i August Maaned 1838 indgik med en Supplik til det Kongelige Rentekammer, hvori de paa ny anholde om, at det maatte blive Commerceraaden paalagt at borttage de for deres Rugsæd saa fordærvelige, ham lidet gavnende Berberisbuske, som i talrig Mængde nu forskandse hans Bopæl, paa hvilket Andragende allerede d. 18de Septbr. blev reskriberet at Rentekammeret ikke fandt sig beføiet til at foretage Noget i denne Sag. Saaledes staae Tingene til Dato; Berberisserne florere og udbrede Aar for Aar deres ødelæggende Virkninger; Beboerne sukke og tie, thi Frygtens Blyvægt ligger paa deres Tunger, dog meere taknemmelige og velvillige imod ham, som saa utrættelig, skjøndt forgiæves, havde forfægtet deres Sag og under Striden havde maattet døie saamegen ufortjent Tort og Spot, end mod ham, der stedse vilde have det anseet og straffet som en Forbrydelse, at yttre nogen Mistanke imod eller Klage over Berberisserne, og hvis Grundsætning efter hans Fremfærd synes at sympathisere med hiin romerske Keisers: "lad dem længe nokhade mig, naar de kun frygte mig."Et ganske nyt Forslag. Jeg har givet adskillige til dHrr. Stændermænds nærmere Overveielse; men da Jngen har taget Notice af Noget af disse, saa maa jeg vel ansee dem for urimelige eller umodne. Men istedetfor nu at haabe nogen Opmærksomhed henvendt paa Fædrelandets Forsvar, og slige pia desidderig, vil jeg nu, efter modent Overlæg, fremkomme med Noget, som jeg sikkert haaber, vil finde Gjenklang. Dette griber nemlig ind i eet af de allervigtigste menneskelige Anliggender, nemlig Rang og Titler. Jkke som om vi jo vare temmelig godt assorterede med disse solide Vare; men man kan af saadant aldrig have formeget. Vi have for Exempel mange Slags Raader, ligefra Geheimeraader og ned til Commerceraader; men mig tykkes ikke, det er nær nok, ei heller bestemt markeret. Lad os blive staaende lidt ved Kammerraader, Hvad Betydning har egentlig denne Titel, Sigter den til Rentekammer eller Toldkammer, Jeg har kjendt Kammerraader, som aldrig enten har seet, eller corresponderet med Rentekammer eller Toldkammer, og som neppe vare istand til at beregne deres egne Renter, ja som, naar det var gjørligt, slog Toldvæsenet Plader. Jeg har derfor paatænkt, om det ikke skulde være tilraadeligt, at nuancere og specificere denne laxe Titel Der ere nemlig mange Slags Kammere; og man burde dog vide, af hvilket en Kammerraad egentlig havde gjort sig fortjent, i hvilket han egentlig var hjemme. Saaledes synes mig, at Nr. 1 i denne Klasse kunde være Spisekammerraad, og Nr. 2 i naturlig Følge Sovekammerraad (den første kunde egne sig for fede Folk; den sidste f. Ex. for Klokkere og Branddirecteurer). Nr. 3 kunde være Pigekammerraad, og være passende for rige Pebersvende. Dernæst kunde komme (i hvilken Orden de skulde staae, fordrister jeg mig ikke til at bestemme) Loftkammerraad, Kvistkammerraad (for fattige Skribentere), Melkekammerraad (for Mejeriebesiddere) og Pulterkammerraad, til hvilken Titel at erholde jeg vilde foreslaae de Embedsmænd, hvis Sager og Papirer vare i mere end almindelig Uorden. Dersom dette mit Raad vinder bifald hos dem, der egentlig ere kaldte til at raade, da haaber jeg, at man taknemmelig foreslaaer mig selv til at blive Spisekammerraad, hvilken Titel af dem alle har for mig det meest Tiltrækkende. P. Spillemand.