Viborger Samler, 1843-02-13
Udenlandske Efterretninger. Frankerig. Da Billant, en Ven af Thiers, i Mødet den 1ste Febr. opfordrede Guizot til at erklære sig om han var villig til at antage Redactionen af Paragraphen om Gjennemsøgningsretten saaledes som samme af Adressecommissionen var forelagt de Deputeredes Kammer, vægrede Guizot at erklære sig. Denne Omstændighed, i Forening med mindre tydelige Udtryk angaaende de eventuelle Underhandlinger om Tractaternes enten Tilbagekaldelse eller Modification og de maaskee i franske Øren skurrende Praser, i hvilke han roste den engelske Politik til Ex. "Det er godt at Frankerig slutter sig til England; thi i intet andet Land har vor Revolution (Julirevolutionen 1830) fundet saa varm Anerkjendelse, Agtelse og saa stor Velvillie, synes at have fjernet flere af Ministeriets Tilhængere fra ham. Fremdeles har Udenrigsministeren gjort sig skyldig i følgende politiske Jnconsequents. J sin Tale i Pairskammeret erklærede Guizot, at Conventionerne fra 1831 og 33 maatte bestaae i deres nuværende Form indtil Slavehandelens fuldstændige Ophør, saafremt ikke nye Misbrug opvoxte af samme, og i de Deputeredes Kammer afholdt Ministeren sig fra at stille Tractaternes Bestaaen under et saa problematisk Tidspuncts Ægide, og indskrænkede sig til en momentan Vægring. J Pairskammeret modsatte Guizot sig ethvert, nok saa beskedent udtrykt, Ønske om i Adressen at omtale en Revidering af Tractaterne; i de Deputeredes Kammer indlader han sig i en Debat om Amendements til den oftnævnte Paragraph, og tildeeler saaledes Paragraphen selv sit bifald. Hertil kommer, at Dupin i sin med skarp Jronie og bitter Persiflage krydrede Tale imod Gjennemsøgningstractaterne har givet Adressecommissionens Paragraph en Fortolkning, der – da Taleren er en af Adressecommissionens Medlemmer - paa en Maade kan ansees for authentisk. Af Dupins Tale udhæves Følgende: "Kammeret erindrer sig hvilken Characteer dets Votum i Fjor denne Sag angaaende havde, Kammeret havde kun Nationens Ære, Landets Værdighed for Øiet. Det er mit hjerteligste Ønske, at dette Aars Votum maa have samme Characteer. J sidste Aar havde begge Kamrene den Ære at slutte sig til Landets Ønsker; de ind strede i det rette Øieblik, thi ellers vilde Tractaten være bleven ratificeret til hele Landets, ja til selve Ministeriets store Skade. Sidste Aars Votum implicerede Revisionen af Tractaterne fra 1831 og 33. J Aar ville vi det Samme, som vi forlangte i Fjor. Vil Kammeret, at Tractaterne skulle opretholdes, eller at de skulle ophæves, Vil Kammeret, at de skulle ophæves snarest muligt? Hvad mig angaaer, saa holder jeg for, at det sidste er Landets Ønske, jeg ønsker kun, at det ogsaa maa være Kammerets Ønske. Jeg forlanger, at Tractaterne maae vorde ophævede saasnart som muligt. Man har sagt, at Paragraphen er utydelig affattet. Jeg troer, at den udtrykker Landets bestemte Ønske. Man sige ikke, at Kammeret lægger et Ønske for Dagen med det hemmelige Ønske om at det ei maa komme til Udførelse. – Et saadant Forhold vilde være uværdigt for et franskt Kammer. Guizot har med saadant Jver samlet alle Argumenter for at undgaae en Revision af Tractaterne, saa at kun en Englænder kunde gjøre ham det efter. (Latter.) Jeg agter den Stilling, hvori Tractaternes Stiftere have befundet sig; men trods de bedste Hensigter kan man dog befinde sig i Vildfarelse. Man har opstillet den Paastand, at Gjennemsøgningsretten taaltes under Restaurationen. Man paabyrder Restaurationen altfor Meget. Man maa gjøre Forskjel imellem en Ret til Visitation og en anden Ret, som jeg ei vil nævne af Frygt for ikke at kunne finde et saa træffende Udtryk, som mine Modstandere. – Englænderne gjøre ingen Forskjel imellem den Ret at praie et Skib og fordre dets Passe og Papirer, og den Ret at gjennemsøge et Skib indtil den allermindste Ubetydelighed og tage Notits af alle Artiklerne af dets Ladning. En saadan Gjennemsøgningsret har Restaurationen aldrig taalt, stedse æskede den Forklaringer og Oplysninger desangaaende. – "Derefter oplæste Talerer flere Breve fra Lord Palmersion til Lord Granville under Løbet af Underhandlingerne om de oftnævnte Tractater. Dupin viser, at Lord Palmersion vilde have været tilfreds med en Tractat, som var af samme Art som den americanske Overeenskomst; han tilføier, at den tredie Artikel af Conventionen kun omtaler Tractaten som et Forsøg, (Taleren udtalte Ordet Experience paa Engelsk, hvilket bevirkede en almindelig Latter.) Derefter indlod Dupin sig i en nøiere Droftelse af Clausulerne til Tractaten fra 1831; han fandt i disse flere ikke obligatoriske, – aldeles anvendelige Artikler. "Disse erklære, at der paa ethvert anholdt Skib hviler en Mistanke om at det er bestemt til Slavehandel, Artiklerne burde have antaget det Modfatte. Alle mulige Ulemper ere opstaaede af Anvendelsen af Tractaterne, fornemmelig af Tractaten fra 1833. England har givet alle øvrige Magter Forskrifter. De americanske Fristater have erklæret, at de under ingen Betingelse ville finde sig i Gjennemsøgningsretten. Ligesaa godt kunne vi bryde Staven over hine Overeenskomster uden at lægge enten Daarskab eller Feighed for Dagen. Vi ere ikke af den Mening, at de Blanke ville bekrige hverandre for de Sortes Skyld. Nei; en saadan Krig kan Europa ikke tænke paa. Lader os kun uden Frygt og uden Svaghed, indlede nye Underhandlinger!" Mandaterne imod hine Tractater, hvormed de fleste De Deputerede ere ankomne til Paris, gjøre Visitationsspørgsmaalet til et af de vanskeligste af Verden. Endnu synes det som om det britiske Cabinet aldeles ikke vil udvise, Eftergivenhed imod det franske Ministerium; hiint Cabinet skal det endog være lykkets at bibringe Kongen den Overbeviisning, at England, i det Tilfælde, at et skarpt Amendement imod Gjennemsøgningstractaterne skulde vorde antaget af Kammeret, vilde see sig nødsaget til, om ikke strax at erklære Krig, saa dog at foretage en eller anden energisk Demonstration. Denne Demonstration kunde - saa frygter man - muligen bestaae i en Occupation af de baleariske Øer, hvortil Spanien - under nuværende Forhold – vel maatte gjøre god Mine. Men ved denne Occupation vilde Existencen af den franske Besiddelse i Algier være priisgiven til Englands Godtbefindende, da intet franskt Skib uden Englændernes Tilladelse vilde fra Toulon kunde komme over til Africa. Denne Overbeviisning søger Hoffet at bibringe Kammerets conservative. Medlemmer, og det stereotype Refrain er derfor i Tuileriernes Kredse, Angleterre nous sera une insolence et alors la guerre! (England vil udvise Uforskammenhed imod os, og derefter erklære os Krig!)Men overmodige Trudsker ere derfor ingenlunde et Angreb,