Aarhuus Stifts-Tidende, 1813-05-01
Frankerigs Alliance med Rusland syntes nu at borge for Preusens Troskab; dog vidnede dets Opførsel allerede i det første Aar om en gandske anden Aand en Erkiende lighedens. Langtfra at opfylde sine Forbindtligheder, syntes det et udspridt Leiligheden og veme paa det lykkelige Tilfælde for at unddragt sig. J Aaret 1809. saae Man hele Regimenter giøre Opstand og begive sig under D. M. Fienders Faner en i sit Slags mageløs Skandall i Regieringernes Aarbøger. - Da i Aaret 1811 Ruslands kiendelige Forandring lod befrygte en Krig i Norden, indsaae Preusen Nødvendigheden at bestemme sig for et Partie, imedens det en nu stod i dets Magt. Det anholdt hos D. M. om den Gunst at vorde optaget i Deres Alliance, og De reddede Preusen, anden Gang. I Dresden indfandt Kongen sig, og gientog her mundtlig D. M. sin ubrødelige hengivenhed for det valgte System. Saalænge D. M. var Herre, over Begivenhederne blev Preusen troe; men da den franske Armee nu ogsaa erfarede Lykkens Omverling, blev Berliner=Kabmettet ogsaa dristigere. General Yorks Frafold kaldte Fienden ind i de preusiske Stater, og nødte vore Armeer at forlade Weichselen. For at skiule sine Planer, tilbød Preusen sig at stille et nyt Kontingent. Det havde i Schlesten et tilstrækkeligt Antal dannede Tropper og Kavallerie, der kund have mod sot sig de fiendtlige lette Troppers Jndfald. Men Preusen havde beslattet ei at holde sit Løfte, Kongen afreiste pludselig fra Potsdom og gik finden imøde. Strax derpaa fugte General Bülow Yorts Exempel og nyhvervede Preusere ledte Russerne for Berlins Porte Det preusiske Cabinet havde afkastet Masken. Den 1ste Marts fuldførte det ved en Traktat med Rusland hvad General York havde begyndt. Petusen har altsaa erklæret D. M. Krig til Briønning for Tilsit-Traktaten, som satte Kongen igien paa Tronen, og for Pariser Traktaten, som optog him i Alliancen." - Dom Modstykke til har er følgende: Skrivelse af den preusiske General v. Krusemark til Hertugen af Bassens, dat. Parts d. 27de Marts : " De russere Vaabens Fremskridt i Middelpunktet af Monarkiet tillade ikke længer Preusen at blive i Ugished. Paa den ene Side tilbyder Keiseren af Rusland, forenet ved personligt Venskabsbaand med Kongen, i dette Øierlik Preusen sine Armeers Bistand; paa een anden, tilbageviser ten franske Keiser vedvarende en Allieret, der har opofret sig for hans Sag, og holder det ikke engang Umagen værd at erklære sig over Aarsagerne til sin Taushed. For lang Tid siden har Frankerig i alle Punkter brudt de Traktater som knyttede det til Preusen. Efter den ligesaa haarde som ydmygende Tilsiterfred behandledes Preusen som et erobret Land under det tungeste Jern dag. Tvertimod Traktaterne bleve de franske Hære i Landet; Kongen sukkede over de uhyre Byrder som ned trykkede hans Undersaattere. Sine Grundsætninger troe, og villig at opholde Nationens Existenz for enhver Priis, følte han, da mørke Skyer trak op mellem Rusland og Frankerige, at han havde Alt at frygte af det sidste. Han opofrede da sin Tilbøielighed, og sluttede et forbund med det. Men før endnu Efterretningen om denne Traktat kunde være i Berlin, indrykkede franske Tropper i Pommeren og Mark. Preusen udtømte alle sine Hielpemidler for at levere de bestemte Produkter til Magasinerne, medens de franske Armeer levede paa Jndvaanernes Bekostning. Ved Slutningen af f. A. havde Preusen ei allene betalt sine Kontributioner, men dets Forskud beløb sig endog til 94 Millioner Livr. Enhver Erindring herom blev bevaret med en foragtelig Taushed og strax paafølgende nye Fordringer. Nye Tildtagelser oplyste Preusen tilfulde om hvad det havde at vente sig. Da Kongen saae sine Provindser deels besatte og deels truede af Fienden; uden Haab om Bistand af Frankrigs Armeer, og desaarsag var nødt til at forstærke sine egne, behagede det Vicekongen at forbyde al Rekruteren i de af Franskmændene besatte Provindser - et Forbud som udførtes paa det strængeste og uden engang at melde Kongen det. En Handlemaade, som saa aabenbar nedbrød Souverainens Rettigheder, vakte den dybeste Uvillie i Kongens og hans Undersaatteres Hierter. For at forbeholde sig et Fristed, og ikke sættes i den grusomme Nødvendighed, at rømme sine egne Stater, meddele Kongen Keiser Napoleon, at han vilde anmode Ruslands Keiser om, at erkiende den Deel af Schlesiens Neutralitet, som Frankrig havde erkiendt. Keiseren modsatte sig stolt dette Skridt og værdigede det ikke engang noget Svar. Kongens Beslutning kunde nu ikke længer blive tvivlsom! J hele Aar havde han ofret Alt for sin politiske Existence, som nu sattes paa Spil af Frankerige, der Jntet gjorde for hans Beskyttelse. Sine Grundsætninger og Pligter troe, forener han nu sine Vaaben med Keiser Alexanders ; han forandrer sit System, men ikke dets Formaal. Ved dette Brud haaber han, det skee enten ved en ærefuld Fred eller ved Vaabnenes Magt at gienner holde sit Folks Uafhængighed og sin fraranede Fædrene Arvedeel. Med Forhauselse har Europa seet en NationsResianation, som ved sit Mod og Standhaftighed havde erhvervet sig et udmærket Navn i Historiens Aarbøger. Ledet af de helligste Bevægg unde findes vist Jngen iblandt os, som jo er beredt at offre Liv og Blod og Alt for Konge, Fædreland og Europas Uafhængighed.