Københavns Adresseavis, 1759-09-17
Den hedenske Religion laae i det sidste Aandedræt, da Hmmacbus gjorde sig Umag for, hos Keyserne Valentinian, Theodosius og Arcadius, at faae restaureret de Vestalske Stiftsprivilegierigien, og det Alter, som var indviet til Seyeren. i Capitolio. Men hele Verden veed, med hvilket Mod Ambrosius satte sig derimod. Jmidlertid sees af hans berømmelige StridsSkrifter, at Rom var den gang endda meget hedensk, thi Ambrosius spørger Hommacbue; om det ikke var nok, at Hedningene havde opfyldt de offentlige Pladse, Børser og Bode, med deres ontoirs Efterretninger. Billeder, og om Seyerens Alter endnu skulde staae i Capitolio, der var et Sted, hvor de fleste Christne forsamledes, paa det at, skriver han de Christne med stor Fortrydelse skulde faae Røgen af Offerne i Øynene, Musiken i Ornene, Asken i Halsen og Stanken i Næsen, Men endog paa den Tiid, da Rom under Honorius blev beleyret af Alarich, var det endda fuldt af Afguds billeder. Losimus siger: at ligesom alting den gang stemte overeens til denne ulykkelige Stads Undergang, saa borttog man ikke allene Gudernes Prydelser, men smeltede endog en Deel af dem, som vare af Guld eller Sølv, og siden Dyden eller Styrken var iblant dette Tal, saa forlod samme fra den Tiid af ogsaa Rommerne aldeles. Losimugtvivlede heller ikke paa, at jo dette deylige Jndfald havde været den rette Aarsag til Roms Erobring. Hvo veed, om man kand fæste Troe til følgende. Historie af denne Skribent. Honorius forbød dem, som ikke vare Christne, at komme til Hove med Side=Gevær, eller at faae den ringeste Command. Generid, en Hedning, ja ydermeere en Barbar, men en meget vakker Mand, som commanderende de Pannoniske og Dalmatiske Tropper, kom ikke meere for Keiseren, ja aflagde sin Kaarde, og forrettede ikke meere sit Embede. Da nu Honorius engang spurgte ham, hvorfor han ikke meere lod sig see ved Hoffet, naar Touren kom til ham, hvortil han dog var forbunden, svarede han: at der var udgaaet en Forordning, hvorved det var blevet ham forbudet, baade at bære Kaarde og føre Commando. Keyseren svarede, at denne Forordning gik ikke saadanne Folk an, som han var. Men Generig sagde: at han kunde ikke antage saadan Forskiel, hvorved han skulde adskilles fra alle dem, der vare af samme Religion som han. Han tiltraadede virkelig heller ikke sit Embede igien, førend Keiseren af Nødvendighed saae sig tvungen til at igienkalde sin udgivne Forordning. Dersom denne Historie er sandfærdig, saa kand deraf let sluttes, at Honorius contribuerede ikke meget til Hedenskabets Udryddelse og Undergang. Endelig blev al hedensk Gudstieneste under Livsstraf forbudet ved en Forordning af Keiser, Valentinian den III og Martia Anno Christi 451. Dette var det sidste Stød, som man kunde give denne falske Religion. Jmidlertid finder man dog, at de samme Keisere, som vare saa ivrige i at befordre Christendommen beholdt dog en Deel. og endda temmelig grove Lævninger af Hedenskabet. De toge sig, for Ex. endnu Titel af Ypperste Præster, og det var saa meget som Oberst for alle Sandsigere og Spaamænd, ja og for alle Selskader af Hedenske Præster, og Formænd for den gamle Rommerske Overtroe. Losius foregiver, at den store Constantin selv samt Valentinian og Valens toge meget villig imod den ypperske Præstes Titel og Dragt af de Hedenske Præster, som man efter Sædvane pleyede at overlevere dem, saasnart de kom til Regieringen. Gratian derimod skal have forkastet den Præstelige Prydelse, og da man bragte Præsterne den tilbage igien, svarede den Fornemste af dem: Si princeps non vult appellari pontifer, admodum brevi pontisex Maximus fiet. Hvorudi ligger en Tvetydighed, som ikke lader sig fordanske, og grundet sig derpaa, at Macimus samme gang havde Oprør med Gratian, og vilde tage Riget fra ham. (Fortsettelsen følger.)¬