Den Vest-Sjællandske Avis, 1827-11-13
Siællandske Avis, Den Vest, eller. Ugeblad. Slagelse. den for landske Historie. uden- og in denfor tigste Nyeheder. Dagens vig Redigeret af Pastor Ridder Bastholm. Trykt og forlagt af Peter Magnus. Nr. 91 Tirsdagen den 15 Monbr. 17. No. 91, Tirsdagen den 13 Novbr. 1827. 13de Aarg. Med Kongelig allernaadigst Tilladelse, at forsendes med Brevposten i Danmark og Hertugdømmene. Jnqvisitionsretten i Limaa under det Spanske Herredømme. Jeg havde fortæller Stevenson i sin Reisebeskrivelse, en Dag indladt mig i en Dispute med Dominicaner-Munken Pater Bustamente om den foregivne undergiørende Kraft af et billede i Dominicanerkirken af Madonna af Rosenkrandsen; men han afbrød pludselig Samtalen og forsikkre, de mig, at jeg snart skulde komme til at hørs noget fra ham. Den samme Aften besøgte jeg en Billardstue, hvori Greven af Montos de Orns spillede. Jeg bemærkede at han saae efter mig og at han derpaa talede med nogle Venner paa den anden Side af Bordet, strax faldt mig Pater Bustamentes Trudsel ind; thi jeg vidste at Greven var Jnqvisitionens Alguazil mayor. Jeg gik forbi ham og gav ham et Vink, hvorpaa han strax fulgte med mig hen i Gaden. Jeg sagde nu tilham at jeg formodede at han havde et Ærinde til mig; han spurgte om mit Navn, jeg gientog det Bustamente havde sagt, og erklærede, at jeg var beredt til hvert Øieblik at forklare mig desangaaende. Efterat han havde betænkt sig lidet bemærkede han, at Sagen var af en alvorlig Natur, og kunde ikke forhandles paa Gaden, hvorfor han ledsagede mig hiem, hvor han efter nogen Tilbageholdenhed erklærede for mig, at jeg næste Morgen skulde ledsage ham til det hellige Troens Tribunal. Jeg svarede ham: at jeg var hvert Øieblik beredt dertil og vilde fortælle ham hele Historien; men han holdt Hænderne for sine Øren og raabte nei for Guds Skyld ikke et Ord: jeg er ingen Jnqvisitor og det sømmer sig ikke for mig at kiende det hellige Huses Hemmeligheder, hvortil han endnu føiede det gamle Spanske Ordsprog, del Rey y la inqvisition, chi ton, som Kongen og Jnqvisitionen, tys! Han raadte mig meget høitideligt til at forblive i mit Værelse, ikke at tale med nogen eller at udelade mig til nogen med at jeg skulde citeres for Retten, da det egentlig stred imod denne hellige Rets Love at han havde sagt mig det Jeg betog ham alle Bekymringer angaaende dette sidste Punkt, og forsikkrede ham, at jeg skulde gaae tilbage til Kaffehuset og derpaa hiem, hvor jeg skulde forblive og vente paa ham til næste Morgen. Paa den bestemte Tid ankom ogsaa en Under Alguazil i mit Huus, og meldte mig, at Alguazil mayor ventede paa mig paa Hiørnet af den næste Gade, men naar jeg traf ham der, at jeg da ikke skulde sige noget; men stille ledsage ham til Jnqvisitionen. Jeg giorde det, og jeg saae nu denne Underbetient og en anden Person følge os i en Frastand. Efterat vi være gaaede ind i Portalen, i den hemmelighedsfulde Bygning spurgte Greven mig: om jeg nu var beredt, og da jeg lagde ja, saa bankede han paa den indvendige Dør, som blev aabnet af Portneren. Man talte ikke et eneste Ord, og eft rat vi nogle Minuter havde sat paa en Bænk, bragd Jnspecteuren i Huset det Svar tilbage, at jeg maatte endnu vente noget. Den gamle Greve gik nu bort og hans Øiekast syntes at forraade, at han nu tog en lang varig Afsked med mig, kort efter borte jeg en Klokke ringe og en Pedel lod sig see, som bragte mig igiennem forskjellige Døre ind foran Tribunalet, som var lidet; men oprettet paa en Forhøining. Jeg betragtede dette frygtelige Tibunal, som havde taget Plads paa denne Forhøining, under en Baldakin af grønt Fløiel, indfattet med Lyseblaat. Bag ved hængte et Crusifix af naturlig Størrelse, og foran den stod et langt Bord med to brændende Voxlys, et Blækhorn, nogle Bøger og Papiir. Jovellanos beskriver Jnqvisitionstribunalet med faa Ord saaledes: Det bestaaer af un Santo Christo, dos candileros, y tres majederos, det vil sige: at et Crusifix, to Voxlys og tre Dummerhoveder, (Blockheads). Jeg kiendte disse tre Jngbisitorer, personlig; men hvor ganske anderledes viiste de sig ikke nu for mig end tilforn paa andre Steder hvor jeg havde seet dem. Den svagelige magre, Abarka satte i Midten, og kunde neppe udfylde Halvdelen af sin Embedslæhnestol. Paa den venstre Side af ham sad det fede Uhyre Zalduequihvis tykke Bug kunde knapt faae Plads imellem begge Armene af hans Stol, og som pustede som et forædt Sviin. Paa høire Side af ham saad Fiskalen Sobrino, som trak sine sorte Øienbryne i Rynker, hvorved han søgte at give sit ubetydelige Ansigt et Anstrøg af Viisdom. Paa enhver Ende af Bordet stod en Secretair, som befalede mig at komme nærmere, hvilket jeg ogsaa gjorde, ved at stige op af tre Trappetrin, hvorved jeg kom til at staae lige over for denne Trefoldighed af Harpyer. Fiskalen spurgte mig nu i en høitidelig Tone, om jeg vidste Aarsagen hvorfor jeg var stillet for det hellige Tribunal. Jeg sagde ja, og vilde strax begynde at forklare mig; men han befalede mig at tie stille og sagde, at jeg maatte først giøre Eed paa, at jeg vilde sige Sandhed, jeg svarede ham: at jeg vilde ikke aflægge Ed; thi da jeg var en Udlænding saa vidste man desuden ikke sikkert om jeg var en Katholik og om jeg følte mig bunden ved en saadan Eed. Efter nogle hemmelighedsfulde Vink, som Fiskalen og Overinqvisitoren havde givet hinanden, blev jeg atter spurgt om jeg vilde sige Sandhed, hvorpaa jeg svarede ja. Nu kom man endelig til Sagen; da man forelagde mig det Spørgsmaal om jeg kiendte den ærværdige Pater Bustamente. Jeg svarede at jeg kiender en MunkBustamente, som jeg ofte har seet i Kaffehusene; men jeg formoder at den høiærværdige Pater, som J taler om maae være en meget agtværdig Person, som ikke besøger saadanne Steder. HarDe nogentid talt med Pater Bustamente og Religionssager, Nei, men vistnok om Ting, der angaae Overtroen. Om saadanne Ting maae man ikke tale i Kaffehuse, sagde Zalduequi. Vistikke, svarede jeg, jeg har selv sagt til Pater Bustamente. Men saa burde De selv have tangt stille. Ja vist og ladet mig skrige Ørene fulde af en Munk Zalduegui blev rød i Ansigtet og spurgte mig hvad jeg meente dermed, at jeg lagde saadan en stærk Eftertryk paa det Ord Munk, hvorpaa jeg svarede, at han kunde forklare det som han vilde og jeg netop saadan meente det, som han selv havde forstaaet det. Efter flere Spørgsmaale og Svar af dette Slags, som varede en Time, ringede Abark, hvorpaa en Pedel kom frem- og nu befalede man mig at træde tilside. Kort derpaa blev jeg kaldet ind igien, og der blev sagt til mig, at jeg næste Morgen Kl. 8 skulde indfinde mig i Fiskalen Sobrinos Huus, hvilket jeg ogsaa gjorde, og hvor jeg spiste Frokost med ham. Han gav mig nu det Raad, at jeg i Fremtiden skulde søge at undgaae alle Samtaler og religiøse Materier især med Personer, som jeg ikke kiendte og han tilføiede, at han havde ladet mig komme hiem til sit Huus, da han ikke havde kunnet tale med mig paa denne Maade foran Tribunalet; jeg maatte betænke, at jeg ligesom alle de Personer, som levede i Hs. Katholske Majestæts Distrikt, vare underkastede Troens Ret. Derpaa begav han sig bort og lod mig selv finde Veien ud af hans Huus, og jeg begav mig ogsaa strax bort. Om Aftenen gik jeg hen paa Kaffehuset, hvor jeg traf min gode Ven Pater Bustamente. Han blev rød i Ansigtet, hilsede paa mig med dobbelt Høflighed og indbød mig at sidde tilbords med ham; men jeg trak paa Skuldrene og gav ham tydelig at forstaae ved mine Gebærder at jeg foragtede ham. Han forstod mig og forlod Værelset. Kort efter mødte jeg Greven af Montes de Ord, som syntes forundret over at han faae mig igien; men efterat han havde besindet sig lidet derpaa saa gik han hen til mig og tog mig i Haanden uden at sige et Ord Den Mildhed, som dette frygtelige Tribunal udviste i dette Øieblik, maae vel tilskrives den Omstændighed at det allerede havde Kundskab om sin forestaaende Opløsning. – Virkelig blev det ogsaa formelig opløst, ved et Dekret af de Cortz, hvilket kort efter denne Begivenhed blev publiceret i Lima. Vicekongen Abascal havde ved denne Leilighed givet flere Perioner, hvoriblandt ogsaa jeg var, Tilladelse til at besøge dette hemmelighedsfulde Ex-Tribunal, men en stor Mængde af nysgierrige Personer, som ikke havde faaet Tilladelse dertil, stimlede sammen for at tage dette Uhyre i Øiesyn, som man nu ikke var bange forat kalde det. Man fandt nu i det Værelse, hvori Retten blev holdet, at det Cruffix, som hængte over Jnqvisitorernes Hoved, havde et Hoved, som kunde bevæges, og at der bag ved Baldakinen var skiult en Stige, hvorved man nu kunde forklare det mirakuløse ved denne Figur, som ofte naar de Anklagede bleve forhørte rystede med Hovedet eller ogsaa nikkede, og hvorved de ofte ere blevne erklærede for at have begaaet en Forbrydelse, hvori de vare ganske uskyldige. J et andet Værelse var Archivet i hvis Papirer jeg fandt mange af mine Venners Navne og Levnetshistorie optegnet, som det aldrig var faldet ind at et helligt Tribunal vilde controlere deres Opførsel, flere af de tilstædeværende Personer fandt deres egne Navne blandt Overskrifterne og puttede Papirerne til sig. Man fandt en Mængde forbudte Bøger i dette Værelse og mange fik nye Herrer. Vi bleve ikke lidet forbausede over at see en Mængde confiskerede Bomuldslommetørklæder, som havde paadraget sig Jnqvisitionens Forlørnelse, fordi der stod malet paa dem en religiøs Figur, som holdt en Kalk i den ene Haand og en Crusifir i den anden. (J at confiskere disse Tørklæder havde Jnqvisitionen just ikke saamegen Uret.) J andre Værelser fandt man et temmelig fuldstændigt Apparat af Torturredskaber, som opvakte Tilskuernes Forbittrelse i høi Grad, da de erindrede sig om, hvormeget uskyldigt Blod der var bleven udgydet af Torturen. De bleve derfor alle slagne i Stykker, hvilken Skjebne ogsaa traf mange uskyldige Meubler f. Ex. Borde, Stole o. s. v. Fragmenterne deraf ligesom Lommetørklæderne, Papirerne o. s. v. tog man hiem med sig, eller ogsaa de bleve deelte omkring iblandt de Personer, som stode udenfor Døren.