Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-06-05
Riimkrøniken var i enhver Henseende en sand Folkebog i det 15de og 16de Aarhundrede, og dens Sprog og Tone, der udmærker sig ved en ganske usøgt Simpelhed og Naivetet, et Anstrøg af Jovialitet og Lune, som tilhørte Nationen og Tidsalderne, og lige indtil Holbergs Dage er bleven et charakteristisk Træk i den eiendommelige eller natio"nale danske Poesie, passede fuldkommen til at skaffe den Indgang hos alle Stænder. Høiere poetisk Konst vil Ingen, efter det, som forhen er bemærket om Culturens og Lærdommens Tilstand i Danmark, søge i et saadant dansk "Skrift fra det 15de Aarhundrede, og mindst i en rimet Krønike, men det kan ikke negtes "Forfatteren, at den Jdee, at indføre alle danske Konger, talende og selv fortællende deres Levnet, Bedrifter og Egenskaber, er heldig nok, og tidt giver denne Krønike en naiv og næsten komisk Charakteer; f. Ex. naar en Konge selv fortæller, at han har regieret slet, eller naar han "fortæller om sin egen Død og Begravelse. Af egentlig poetisk Aand vil man kun finde faa "Spor i Riimkrøniken; men betænkes det, hvor raat og udannet Sproget var til Poesie, og hvor gienstridigt Stoffet og Formaalet er, kan man ikke andet end erkiende en vis Sprogkraft, og et naturligt Talent hos Forfatteren, der ogsaa giver sig tilkiende i den ukonstlede, trohiertige Tone, og i endeel, efter den Tids"Maade kort og fyndigt udtrykte moralske og politiske Sententser, hvormed enhver Konges Krønike begynder; hvorfor allerede Langeber har sagt: "at Materien i denne Bog er ikke "ubehagelig at læse, for de mange artige Lær"domme og Ordsprog, Forfatteren her og der "blander ind." (Den videre Udvikling af Riimkrønikens linguistiske Egenheder og dens Jnteresse for Sproget og dets Historie, udelades paa dette Sted.)"Men at Riimkrøniken uagtet de her angivne Fortienester i Formen, fra Begyndelsen af det 17de Aarhundrede tabte sin Popularitet, og efter den Tid ikke meere blev oplagt, er ogsaa ganske forklarligt. Fra denne Periode, eller fra Vedels og Hvitfelds Tid, begyndte "man i Historien at arbeide med mere Lærdom og Kritik., Vedels danske Saxo blev Almue læsning; og Folket læste nu hellere i dennes udførligere og meere underholdende Fortælling "Sagnene om Fortidens Konger og Helte, end i den kortere og mere tørre Riimkrønike, Hvitfeld, den første, der behandlede den danske Historie fra et kritisk og politisk Standpunkt, gav ikke blot Sagn om den mørke Oldtid, men en paa Actstykker grundet Fortælling om senere Tiders Begivenheder. Hans Krønike afløste Vedels Saxo, og blev lige til Holbergs Dage den Bog, hvori det danske "Folk søgte Kundskab om Fædrelandets Historie. "Saaledes, med den nye, paa Kildestudium byggede Behandling af denne Historie, med den forandrede Smag, med den stedse tiltagende "Mængde af Bøger til Læsning baade for Menigmand og for de mere dannede Folkeclasser, "maatte den danske Riimkrønike komme i Forglemmelse - en Skjebne, som den har deelt med lignende Værker hos alle andre Nationer. At vække Bogen af denne Forglemmelse til opfrisket Erindring, eller med andre Ord, at give Sprogets og Litteraturens Venner i Danmark bedre Leilighed, end hidtil, til at giøre sig bekiendt med dette litterariske Oldtidsminde, var hensigten af at besørge Riimkrønikens originale Udgave trykket paa ny; men ei var det Meningen, at en Bog, der kun som et saadant Oldtidsminde eller for den historiske og linguistiske Betragtning har Betydning, skulde kunne blive i vor Tid, hvad den var for Almuen i det 16de Aarhundrede. En moden og ædruelig Betragtning og Bedømmelse af Bogen vil lettelig skiønne, hvor lidt den i sin oprindelige Form kan være skikket til slig en Bestemmelse, og at om man skulde finde det passende, i vor Tid at give Almuen en dansk Riimkrønike i Hænde, maatte denne skrives af ny.