Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1786-02-21
Mine Herrer, Vi oversende Dem herved det, som vi ikke kunde bruge, hvormed De faaer at trøste sig. Hører nu, mine Herrer, hvorledes vi have grebet vore Sager an. Alting er skeet med Overleg. Enhver Hindring, som kunde møde os, enhver følge efter den forrettede Expedition, en almindelig Huusundersøgelse i og omkring Lion, ja endog Bekiendtgjørelsen af Befrielse fra Straf, tilligemed Udsettelse af en stor Pengesum for dem, som kunne opdage Tyveriet, alting var forhen betænkt: Medhielperne ved Expeditionen vare og saa godt valgte, at ikke een eneste gik misfornøiet, bort fra Deelingen. Vores høieste Bestræbelse var at undgaae den klarsynede Hr. Prival, (Politielieutenant i Lion) hans Opmerksomhed. Og det irsdagen. Februar. deling. at vi undgik ham, var det Vanskeligste ved hele Arbeidet. Dette skulle De ogsaa vide altsammen. Vi raadte ham i Forveien ikke at have Mistanke, til nogen af sine Betientere. De havde hverken directe eller inddirecte Omgang med os. - Neppe var den første store Pengepost indløbet til Dem, før man allerede om Natten var oppe i Deres Comtoir for at søge om Nøglen til Penge=Kammeret, som pleiede at ligge paa Brettet. Man fandt den ikke, og det var Deres Ulykke. Natten mellem Fredag og Løverdag, da vi vare visse om, at ingen, efter Sædvane, sov i Pengekammeret, kom vi igien. Vi fandt Nøglen, og gik flux til Arbeidet. Enhver havde en Art af en Fellitz, hvori lod sig bære 8 til 10 Sække. Den svageste blandt os tog kun 6. Ved at gaae tre Gange frem og tilbage, som i alt udfordrede halvtredie Time, forrettede vi den hele Expedition. Vi havde allesammen, ja endog vore Skildvagter, uldne Skoe paa, paa det at vi desto sikkrere og meere sagte kunne gaae i Huset og paa det med Jern belagte Kammer. De maa slet ikke tænke, at vi have havt en Hæler, som vi kunde bringe Pengene hen til. Da vi bar Pengene fra Dem, bleve de bragte til et Sted, hvis Herre aldrig har vidst, og øiensynlig aldrig skal blive det vaer, at slig en Skat paa en kort Tid der bliver bevaret. Dersom De indbildte sig, at Salget af de kongelige Effecter i Lion kunne give Leilighed til vores Opdagelse, saa bedrog de sig ret mangfoldig. Havde der været en dum Dievel iblandt os, og havde vi ikke overlagt alleting førend Expeditionen, saa skulde vi maaskee have faldet i Snaren. Det være nu som det vil saa værer forvissede om, mine Herrer, at Deres Penge nu ere vores, og vi glæde os ikke over Tyveriet, men over Pengene. Vi skulle have besiddet meget sorte Siele, dersom vi i Stedet for at sende Dem Lotteriebilletterne tilbage, havde brændt dem. Det skulle paa en Maade have forstørret Deres Tab, som for os var til ingen Nytte. - Da De, mine Herrer, ere bekiendte, som Folk af en ædel Tænkemaade, saa kan De ikke bedre trøste Sig, end med den Vished, at kunne taale Tabet, og den gode Brug, som vi ville giøre af Pengene. Vi ville forvandle dem deels i Livrenter, deels i kongelige Effecter. Vi ville leve som ærlige Folk, vi ville afsige enhver æreløs Handling, og betragte Tyverie som insom og umenneskelig. Verden skal sige: det herligste Tyverie, som nogen Tid er begaaet, har igien omdannet Tyvene, som har udøvet Tyveriet til de nyttigste Borgere i det menneskelige Selskab.