Berlingske Tidende, 1762-01-18
Man seer nu her følgende Krigs=Erklæring fra Hans Storbritanniske Majestæt mod Kongen af Spanien. Vi Georg Konge &c. Det store Øyemærke af al vor Agtsomhed, siden vi ere komne paa Tronen, har været af al vor Formue at standse de Elændigheder, som Krigen foraarsager, og at oprette den almindelige Rolighed paa en fast og bestandig Fod. J den Hensigt at forekomme, at disse Elændigheder ey skulde blive større og strække sig videre, og efterdi den fuldkomneste Overeensstemmelse imellem Storbritannien og Spanien har bestandig været en reciproqve Nytte for begge Nationer, saa har vort fornemste Ønske været at vedligeholde det nøyag tigste Venskab med Kongen af Spanien, og paa den venligste Maade at jævne de Tvistigheder, som kunne være imellem Os og denne Monark. Vi have aldrig ladet dette Øyemergaae Os af Sigte, uagtet den store Partiskhed, som dette Folk har ladet see til Gunst og Vilie, for de Franske vore Fiender, den heele nærværende Krig igiennem, hvilken aldeles ikke stemmer overeens med dets Neutralite, omendskiønt det Storbritanniske Hof stedse har givet Kongen af Spanien og Hans heele Familie de virkeligste og oprigtigste Beviis paa sig Venskab og sin Agt; Efter en saadan Opførsel, saa fuld at Venskab og Redelighed paa vor Side, ere vi blevne i høyeste Maade forundrede ved Modtagelsen af en Memoire, som blev den 23de Julii sidst ved Mr. Bussy, befuldmægtiget Minister fra Frankrig, overleveret til een af vore fornemste Stats Secretairer, hvilken angik de Tvistigheder, der kunne være imellem Os og det Spanske Hof, og erklærede tillige, at dersom disse Ting bleve engang Materie til en Krig, saa maatte den Franske Konge være forbunden til at tage Deel deri. Men det, som forøgede vor Forundring, var, at et saa uden ordentligt og anstødeligt Skrid, gjort af en Magt, som en virkelig i Krig med Os, blev dog ratificeret af det Spanske Ministerio for vor Ambassadeur ved Hoffet i Madrit, da Ham blev erklæret, at det var gjort med den Spanske Konges Bifald og Minde. Men, som der med denne Tilstaaelse fulgte den tilbørligste Apologie fra denne Monarks Side, ved at foregive, at Spanien kunde og var endog færdig til at jævne alle Tvistigheder med Storbrittannien, uden Frankriges Mellemkomst og Vidskab, og vi strax der paa have havt den Fornøyelse at fornemme fra vor Ambassadeur ved ved Hoffet i Madrit, at det Spanske Ministerium, der havde faaet Underretning om et Rygte, som man havde gjort sig Umage for at udsprede om en nær forestaaende Ruptur, havde erklæret for ham, at Kongen af Spanien aldrig har havt et fastere Forsæt at vedligeholde en god Forstaaelse med Os, ligesom Ambassadeuren, ved vort Hof har gjort samme Erklæringer; saa have vi, for at handle efter Retfærdigheds og Forsigtigheds Love, troet Os Forbundne til at undflye at lade det komme til det Yderste. Men den kiærlige Omsorg, som vi bør have for vore kiære Undersatters Lyksalighed ved at holde Os fra for hastig at de klarere Krig mod Spanien, saafremt det var mueligt at undgaa den, har forbundet Os til at giøre os al Umage for at være sikkert underrettet om dette Hofs Forehavender og Forbund. Desaarsag, da vi havde erfaret, at der skulde være sluttede visse Forbund imellem Hofferne Madrit og Versailles, og Frankrigs Ministre havde foretaget sig med al Fliid og muelig Konst at udsprede, at Hensigten af disse Foreninger var at forkynde Storbritannien Krig, og at Spanien var aldeles færdig til at gaae ind i Krigen, saa have vi befalet vor Ambassadeur paa den venligste Maade at begiære Part af den Tractat som sidst var sluttet imellem Spanien og Frankrig, og i sær at de Artikler, som kunde have nogen umiddelbar Jndflydelse i Storbrittanniens Anliggender, dersom der vare saadanne eller dog endelig en Forsikring, at der ikke var nogen, som en kunde bestaae med det Venskab, som var imellem os og Hoffet i Madrit. Vi blev sat i en overmaade stor Forundring da vi fornam, at det Spanske Ministerium, langt fra paa behørig Maade, at fyldestgiøre en saa retskaffen Hensigt: har vægret sig for at svare derpaa, udtrykkende sig derom paa en Maade, han sigtede lige til en aabenbar Krigs=Udbrydelse; og da Vi paa samme Tid vare underrettede om, at man i Spanien gjorde stor Tilrustning baade til Vands og Lands, saa have Vi troet, at det var uomgiængelig fornødent, at forsøge endnu engang, for at see, om det vare mueligt, at undgaae at komme til en Ruptur. Det er derfor Vi befalede vor Ambassadeur paa en kiæk, skiønt venlig Made at forespørge sig, om Hoffet i Madrit vilde slaae sig til de Franske, vore Fiender, for at handle fiendtlig mod Storbrittannien, eller at slaae sig fra Neutralitæten; Og saafremt han befandt, at det Spanske Ministerium ikke vilde give noget tydeligt og positive Svar, da at give det paa den anstændigste Maade tilkiende, at det Afslag, som det gav paa at svare til et saa billigt Spørsmaal, kunde ikke hindre os fra at være overbeviiste om, at Kongen af Spanien var allerede engageret, eller havde i det mindste besluttet at tage Parti imod Os, og at man ikke kunde ansee en saadan Opførsel, uden som en fiendtlig Hensigtes Tilstaaelse, og noget ligesaa gyldigt, som en Krigs=Erklæring, samt, at Han i saa Fald havde udtrykkelig befaling til at forlade Hoffet i Madrit. Det Spanske Hofs bestandige Afslag i at give den mindste Fyldestgiørelse i noget af saa billige Spørsmaale, som vi have ladet den giøre, og den høytidelige Erklæring, som den Spanske Minister ved denne Tid gjorde, at hans Hof ansaae Krigen, ligesom om den allerede virkelig var forkyndet, viser tilstrækkelig, at de paa en nødvendig og uigienkaldelig Maade havde foresat sig at agere offensive, hvilket de ikke kunde meere dissimulere eller nægte. Det er derfor Kongen af Spanien er bleven bragt til uden nogen retmæssig Aarsag fra vor Side, at ansee Krigen, ligesom den allerede var begyndt imod Os, hvilken og allerede er bleven forkyndet i Madrit.