Københavns Adresseavis, 1769-06-13
De Væ Aargang. No. 88. Kongelig allene Kiøbenhavns privilegerede. Adres Credito Med Posten forsendende Efterretninger. Tirsdagen den 13 Junii. Efterretning om Nyborgs Slot, dets Anlæg, voxende Anseelse, dets Aftagende, og nu værende Tilstand. Det som jeg er befalet at tale om i Dag, er den første og ældste af dette Steds Bygninger, den stærkeste, om ikke den første af denne Provinces anlagte faste Borge, vores gamle og nu fast nedbrudte Slot, som af sin Stiftere fik det Navn Nyborg, der siden blev et tilfælles Navn for vores strax efter anlagte Bye; thi det var i de Dage ikke usædvanligt, at Byerne tiltage sig det samme Navn, som de Slotter bare, der enten vare eller bleve anlagte ved dem. Saaledes bleve de Sællandske Flækker, som før Waldemari den Stores Tid vare bekiendte af de Navne Orting og Kaalund, fra den Tid af de med Borg og Værie imod Søe=Røverne bleve zirede og betryggede, bestandig siden kaldede, ligesom Slotterne, Vorting og Kaalundborg. Det er da Slottet og ikke Staden Nyborg, jeg denne Gang tænker at tale om, og for ikke at forvilde Eders Opmærksomhed, vil jeg først handle om dets første Anlæg, siden om dets tilhørende Anseelse, og endelig om dets Aftagende og nu værende Tilstand. Angaaende Nyborgs ædle og første Anleggelse, da finde vi ikke alle vore Historie=Skrivere herudi med hinanden enige, da nogle paastaae, at den skal have ey allene været anlagt, men endog været i Anseelse i Kong Erich den 1stes, eller som han kaldes: Erich Eyegods Tid, dog uden at de kunde sige eller bestemme noget om naar eller af hvem den skal være anlagt, men nu omstunder tvivler man ikke meere om dennes Beretnings Urigtighed, efter at man har opdaget Kilden til denne Urigtighed eller Jrring. Man skal, siges der, i forrige Tider været kommen over et sært gammel Exemplar af den Skaanske Lov, som Waldemar den Store har udgivet, og da man, foran i samme har fundet tillige den Kong Erichs Reces, hvorudi paabydes aarlige Sammenkomster at skulde holdes i Nyborg Dominica Frinitates, saa har dette foranlediget nogle gode men ueftertænksomme Læsere til at tænke, og andre siden paa disses Credit til at troe, at denne Reces maatte være ældre end den Skaanske Lov, og altsaa have Erich Eiegade til Autor. Men vores Skrift=Dommere have af samme Reresses Jndhold klarligen beviist, at samme er udgivet af Kong Erich den 5te, med Tilnavn Glipping, og at det Beviis man deraf har vildet tage, for at giøre Nyborg ældre end den er, falder af sig selv gandske bort. Det bliver nok derfore det visseste, hvad Forfædrene har antegnet, og de fleste vore Historie=Skrivere har antaget, at Nyborg er anlagt i den sidste halve Deel af det 12te Seculo, omendskiønt de endnu ikke alle ere enige med hinanden om den Tids Punct eller Æra, hvorfra Slottets Bygning skal regnes; thi nogle skal have forefunden hos en troeværdig Skribent, at Slottet skulde have været anlagt 1157, og af samme Beretning, ey allene taget Anledning til at give Kong Svend Gratteden Ære, men endog siden gjort sig Umage for, at finde i hans Historie noget, som kunde give denne Mening Forsvar, eller i det mindste en Skind-Grund. De sige, at det af hans Historie er bekiendt nok, at han, efter den Seyer som han 1151 erholdt ved Viborg over Knud Magnusen, lod anlegge ved Strand=Kanterne nogle Fæstninger, og iblant dem een i Fyen, som skal have været den anseeligste, og altsaa meener de, at samme kan have været Nyborg, men saasom det er tillige bekiendt, at Svend Gratte 115, blev paa Grathe=Heede ved Viborg ihielslagen, saa synes dette Aarstal ikke at kunde passe sig til denne Beretning. Thi dersom det skulle have været Nyborg, maatte det enten have været anlagt nogle Aar forhen, eller og, om det da var begyndt, umueligt kunde have været saa hastig bragt til den Fuldkommenhed og Anseelse, desuden kan ey heller et saa betydeligt Foretagende rime sig med den Character, man tillegger denne Konge i sine sidste Regierings Aar. Det bliver da en Jrring, hvad i saa Maade berettes, og det er meget rimeligt, at samme haver havt sin første Grund i en Skriverfeyl, i det at een af Uagtsomhed, ved Tallenes Omsatning, kan have skrevet 57 i Steden for 75, og saaledes imod sin Villie givet Anledning til denne Vildfarelse. Man befalder derfor dem hellere, som giør den Vendiske Fyrstes Prebislai Søn Canutus til dette Steds Anleggere, efterdi de herudi følger Forfædrenes gamle Beretninger, som i saadanne Uvisheder altid ere meere paalidelige, end hvad andre har forgieves foretaget sig at giøre troeværdigt. Denne Canutus har været en Søster=Søn af den store Waldemar, opdraget i sin Morbroders Hof, og omsider aflagt til sin Underholdning med adskillige Kronens Forledninger, i Lolland og Fyen, under Navn og Titul af Hertug i Lolland. Men saasom dette Steds Fiord havde været en lang Tid et beleylig Leye og Lure=Sted for de Tiders uchristelige Søe=Røvere, hvorover, ey allene de Søefarende, men end- og Jndbyggerne i Egnen, som vare under hans Forlehning besværede sig, saa resolverede han til, for at beskytte Undersaatterne, og holde vaaget Øye over Søe=Røverne, at anlegge 1175 denne Borg, som han kaldede Nyborg. Det er ventelig, at der i Nærværelsen forhen har været imod Søe=Røverne og Rigets Fiender opbygt en anden Borg, og dersom man kan troe, hvad der efter gammel Fortælling siges, skal samme have staaet imellem Dyre=Haugen og Windinge ved dens Aar, og endnu længe derefter have haft Navn, som den siden maae være givet, af Gammelborg. Vist nok er det, at der endnu findes Kierde=Tegn paa Stædet til saadan Bygning; Man kan og fremvise et Brev udgivet af Kong Valdemar den 4de og dateret fra Windinge Aar 1355, og det kan være muelig at samme enten af Svend Gratthe, eller endnu længere forhen i Tiden have været funderet. Ved denne Leylighed kan jeg ikke forbigaae, at anføre hvad jeg ihenseende til denne vores Canuti Genealogie finder i Historierne afgjordt. Jngen tvivler om, at jo hans Fader Prebislaus var en mægtig Fyrste i Verden, som holdte hardt ved den Hedenske Troe, og at han var den fornemmeste iblandt de mægtige, som Knud den Hellige Waldemari Magni Fader undertvang for at udvilde tilligemed den Christelige Troe sit eget Herredømme. Det er og vist, at, da han ved sin Broder Niclot længe havde siddet fangen til Slesvig, lod sig omsider Christne og i Daaben fik Navn af Henrich, og dereftet fik sit Land igien. Men om han fik tillige Pernillie den Store, Waldemars Fuld=Søster, eller og Witzla eller som andre kalder hende Voisilava samme Valdemari Halv=Søster, derom er man ikke enig. Lyscander som er Autor til den første Meening, siger: At denne Canutus er aulet af St. Knuds Datter som Faderen gav ham tilligemed sit Land igien, hvilken han lod sende til Danmark som Gidsel og forsikring og sin Troeskab, og at han efter sin Faders Død af sin egen Farbroder Nielot blev udstødt af Regieringen. Men i Erich Krabbes antiqvitatibus berettes det anderledes. Frue Jngeborg eller Ingilbertha, heder det, der var Canuti Sancti Gemahl en Datter af den store Russiske Fyrste Jarislan, som paa Mødrenes Side nedstammede, af Svenske Konger, hun træder efter sin første Mands Hertug St. Knuds Død anden gang i Ægteskab med Borge Bøsse Jvel i Sverrig og ved ham avlede den Dater, Witzlaa, som blev gift med Prebislig, som avlede ved her de foruden mange andre Børn til sidst denne Søn, hvilken den Store Valdemar baade fordi han var hans Moders Datter Søn, saa og fordi han har hans Faders Navn, lod indkalde og opdrage ved sit Hof, og omsider med rige, Forlehninger skienke. Men for at komme til mit Forseet igien, saa seer man af Historierne, at det var just under den Store Kong Valde maar, man begyndte paa at forskaffe Søen og Strømmen, Sikkerhed for Grændse Søe=Røverie ved de mange Slotte Borger og Værn, som paa den Tid ere blevne anlagte fornemmelig paa de Steder, der var ligesaa beleylige for Rige, til at afholde Søe=Røverne fra Strømmene, som de samme hidindtil havde været for dem til at overfalde Søefahrende, det er der for vist at formode, at denne Hertug Knud har haft samme Hensigt med sit Nyborg, som hans Morbroder Kongen med sit Wordingborg, biskop Absolon med sit Axelhuus og Snarre med sit Callundborg, og det Vaaden som vor Stad siden er givet synes at sigte paa det samme. Man kan og troe, al det saa kaldede Knuds Hoved haver Hænd paa sit Navn, fra de Tider af, Hertug Knud gav Søefarten denne Sikkerhed, og at Hertugens lovlige almindelse hellere derved, end ved hans prægtige Bygning bevares og foræviges hos Efterkommerne. Omsider gav Hertug Kund sig 1183 i St. Knuds Kloster i Odense, hvor han og kort derefter Døde, og skal lige begraven. Siden er dette Slot særdeles i det 13de og 14de Seculo kommen i største Anseelse da er det her, hvor Kongerne en Tid lang ey allene har meest opholdet sig med deres Hof=Stat, men endog ladet holde de fleste Domme Hoffe og Moeder. Jntet Sted kunde heller paa den Tid udsees dertil enten angenemmere eller beleyligere; thi foruden Stedets behagelige Situation og den angenemme Prospect, man herfra, havde over Beltet indtil Siælland og Langeland laae det og ligesom mit i Hiertet af Riget, aller beleyligst i alle Rigets private angelegenheder, saavel for Kongen som for Adelen, Bisperne og øvrige Undersaatter. Desforuden udfordrede de Uroligheder man fra Synder=Jylland og Holstein paa de Tider vare ofte anfægtede af, og altid havde sig at befrygte for at Kongerne maatte Boe i Sikkerhed, og Jlden saa ligge saa nær, at De, naar den antændtes kunde begynde at indstaae dens Magt, i fald de ikke kunde strax udslukke den. Men efter at Rigets Farligheder begyndte at blive større paa den anden Side fra Sverrig af, saa har Kongerne siden med Deres Hofstat nærmet sig mod dette Rige og Kiøbenhavn er ved denne Leylighed bleven til Residentz=Staden.