Corsaren, 1844-09-27
Den evige Jøde og Frederiks Hospital. Traditionen om Jerusalems Skomager er for bekjendt til, at vi behøve at hidsætte den. Altsaa var Ahasverus fordømt til aldrig at døe, til at leve evig!... J den første Periode finder Jerusalems Skomager, Ahasverus, at det var ret morsomt, saaledes at overleve sine Børn, sine Bornebørn, sine Børnebørnsbørn, sin Slægt i tredie, fjerde, femte og sjette Led; men efter i henved et tusinde Aar at have nydt Livets Glæder, begynder han at kjede sig gudsjammerlig. Han begiver sig op til Landet under Skjoldungernes Herredømme, hvor der er "født at leve, tungt at døe"; men desuagtet føler han tilsidst en inderlig Længsel efter at lægge sine trætte Been til Hvile. Men han kjender sin Skjæbne, og Fortvivlelsen griber ham. J en af de lange mørke Timer, hvor han med hele sin Sjæls Kraft, med hele sit Hjertes Attraa længes efter at komme til No, betages han pludselig af en lys Tanke... "Selvmord!. .." Og han skrider til Udførelsen. Han beslutter at styde sig efter den af "Berlingske" i sin Tid angivne Methode: sætte Pistolen for Munden og styde sig for Panden. Men det vil ikke lykkes ham. Han styrter sig ud i Provindsialberetningerne om Kongens Reise - ham var der ikke dybt nok. Han vil hænge sig. .. bliver Oppositionsredacteur - til ham kan Cancelliet ikke finde en Strikke. Han styrter sig i et ildsprudende Bjerg ... Bjerget er ikke at spøge med ... det spyer ham ud igien saa let, som Magnus Eiriksson agter at udspye Prof. Martensen, fordi han er lunken. Han forsøger det med Blaasyre, med Aqua Tofana, med Kuldamp, med "Aftenblad" Alt forgjæves... I den yderste Fortvivlelse prøver han paa at ærgre sig ihiel over det kongelige danske Cancelli ...  ham lykkes det ikke!... Skjæbnen er urokkelig. Ahasverus maa atter tage sin Vandringsstav i Haanden, maa atter begynde paa sit urolige, omflakkende, evige Liv, som var blevet ham til en saa grusom Byrde. En Aften, det var netop hans atten hundrede og fire og tredsindstyvende Geburtsdag, sidder han i Cafe mille colonnes i Bryssel, tygger paa sine Negle af Kjedsomhed og læser "Kjøbenhavnsposten"; det er Nr. 201 af indeværende Aar, og han faaer Øie paa følgende Artikel: "Den nylig i Fædrelandet omtalte Correspondence mellem en Cloak ved Fredriks Hospital og Vandrenderne sammesteds er nu ogsaa bleven Gjenstand, for Omtale i et af Provindsialbladene (O. Th. Avis), hvor det med klare Ord hedder: ""Man har længe klaget over den slette Beskaffenhed af Vandet paa Fredriks Hospital, og har endelig besluttet at lade Vandrenden eller Vandrenderne undersøge. Man har derved gjort den forhausende Opdagelse, at en Vandrende ligger klods op til en Rende, der udfører Uhumskhederne fra Hospitalet, navnlig fra Anatomikammeret, og da begge Render ere pilraadne, har Svineriet staaet i den venskabeligste Forbindelse med Vandet. Det kunde være interessant at vide, hvormange Mennester der ere slaaede ihiel paa Hospitalet ved dette Vand."".... Endnu samme Nat lader Ahasverus fine Kofferter pakke, sætter sig i Diligencen og tager Veien til Kjøbenhavn. Han ankommer lykkelig og vel, melder sig syg. Man undersøger ham, og, da man virkelig finder ham radbrækket af Hr. Blicher paa Hosts Forlag, bliver han antagen. Han bliver lagt ind paa Frederiks Hospital, behandles af Lægerne, faaer Vandet til Livs, og det varer ikke otte Dage ... død er han ..død som en Sild! Med Nøgleknippet stander Sanct Peder indenfor Himlens Port og venter paa sine Gjæster. Da bankes der pludseligt voldsomt paa som af En, der har grulig Hast, og Hr. Peder saae gjennem Laagen - han veed ikke, om han tør troe sine egne Øine - det er Ahasverus, det er Jerusalems Skomager, det er den evige Jøde, der staaer for ham. "Hvor kommer Du fra?" spørger Sanct Peder, bestyrtet. "Directe fra Frederiks Hospital." "Er det muligt!..." Ahasverus fortæller de nærmere Omstændigheder; men St. Peder rynker Panden og siger: Det gjælds ikke; vi kunne ikke undvære Sagnet om den evige Jøde. Noget maa der gjøres.. det fordømte Vand! Angst og Fortvivlelse indgiver Jerusalems Skomager en Jdee, han raaber: Det Vand! det kan hjælpe baade Jer og mig! Hvordan? - spørger St. Peder. "Jo," siger Jerusalems Skomager ivrig: "forudsat, at det, som jeg, næst Guds Hjælp haaber, aldrig bliver godt. Der er en Mand dernede, som hedder Repp. Byd, at han aldrig maa døe, saa faae J istedetfor mig: den evige Vandparagraph." Vi ville tænke over det, sagde St. Peder.