Københavns Adresseavis, 1773-08-04
Naar man ved Fordeelingen i Eneste Gaarde ogsaa vilde see saa meget paa Undersaatternes Nytte, at man tog ikke meer i Forpagtning af dem, end man hidindtil havde faaet for de samtlige Pertinentier til en Ladegaard, saa skulde man ligefrem dog vinde den Capital, som man ellers havde været nødt til at stikke i Ladegaards Bygninger; man skulde kunne inddrage alt det, hvoraf man almindelig lader Forpagteren have Nytten uden Afkortning, Leye og Renter, af Inventarier, og d. Uden at have gjort sig selv Skade, havde man paa denne Maade fordeelt Lyksalighed iblandt en stor Mængde Mennesker. Der findes gandske vist ingen Egn, hvor denne Fordeelning i enkelte Gaarde ikke tildeels skulde være muelig. Jeg kan med megen Tilforladelighed beraabe mig paa Følgen af ethvert Forsøg, som man i den Fald skulde anstille. Proprietæren kunde altsaa holde sig skadesløs paa enhver af disse 3 Maader i sær. Men han vil, i det mindste for det første giøre bedre, om han betiener sig af dem alle tillige. Han maae fordeele i enkelte Gaarde de Marker og Jorder, som ligge længst borte fra hans HovedGaard, eller som kan forpagtes bort paa det dyreste. eller som ere fordeelagtigst for Undersaatterne. Han maae sette alle sine Hoverie=Bønder for en forholdsmæssig høyere Hoverie=Penge, paa de Vilkaar, at de endda skal giøre ham nogle faa Dages Hoverie, saa mange nemlig som de kan, uden den ringeste Skade, for sig selv. Han maae til Ager Dyrkningens Bestridelse selv endnu holde nogle Spand og Folk for Penge. Da han nu har fordeelt nogle af Markerne i enkelte Gaarde, saa behøver han overhoved ikke meere saa mange Spand= og Arbeyds Folk til Haandgierning. Det lidet Hoverie, som han endnu har forbeholdt sig, kommer ham paa den beleyligste Tid til Hielp. Den forhøyede Hoverie Penge, som han faaer af alle Hoverie=Bønderne, er meer end tilstrækkelig for ham, til at holde de endnu fornødne Spand og Haandarbeydsfolk for Penge. Ved denne Indretning kan Proprietæren endda have Vinding, om han vil Hoveriebønderne vinde aabenbar, og Staten vinder med dem og med Proprietærerne. Den Vinding, som Staten vil have af Hoverlets Ophævelse, Undersaatternes sande Velstand, Vindskibelighedens Befordring, Folkeformeerelsen, Agerdyrkningens Forbedring, den unyttige Fortærings Formindskelse, Folkets større Frihed, og Følgerne af alle disse Fordeele, Næringers og Handelens Flor, det Almindeliges Lyksalighed - giør denne Sag i egentlig Forstand meere til en Angelegen hed for Staten, end for den enkelte Besiddere paa Hoverie Gaardene. Man kan derfor vente, at Landsherre, først skulle forsøge at afskaffe Haveriet ved deres Kammergodser, eller endnu meer ved deres Taffelgodser, om de endog derved skulde tage nogen Skade paa deres umiddelbare Jnteresse. Som Proprie ærer behøve de i det mindste intet at tabe derved, og som Landsherrer nyde de jo al den Vinding, som Staten har deraf. Andre Proprietærer, som Statens Vinding ikke kan overtale og drage saa meget, ville vist nok først efterfølge dem da, naar Erfarenhed lærer dem, hvormeget de derved kan befordre deres umiddelbare Jnteresse. VII Naar man derfor vilde giøre Forsøg ved et eller andet Taffelgods med Hoveriets Ophævelse, saa maatte a) opsøges et, 1) ved hvilket der var mange Hoveriebønder, paa det at der ved en ringe Forhøyelse af Hoverie=Pengene kunde blive et stort Overskud, 2) hvoraf en betydelig Deel af Jorder og Marker lod sig med Fordeel for Undersaatterne eller Herskabet fordeele i Eneste Gaarde, 3) hvor man kunde holde egne Spand og Folk for Penge med maadelig Bekostning. De det besynderlig kommer derpaa an, at Hoverie=Bønderne lærer af Erfarenhed, hvor meget de, uden Skade, kan betale for Hoveriet, saa maatte man lede alle Midler til dette Sigte. b) Man maatte ikke strax gandske og for altid afskaffe Hoveret, men i Førstningen ikkun giøre et Forsøg dermed paa nogle faa Aar. Ved en saa vigtig Forandring kan umuelig alle gode og onde Følger tilforladelig sees forud. Klogskab udfordrer derfor, at man endnu forbeholder sig Midler, at sette Sagen paa en god Fod igien, saafremt den mueligt ved et eller andet Tilfælde skulde ikke falde ud, som man ønskede Tiden til Forsøg kunde ikke vel være kortere, end to Jordens Hviletider. Da mange Hoveriebønder maatte afskaffe en Deel Heste og Redskaber, saa vilde det være skadeligt for dem, ifald Hoveriet maaskee skulde indføres igien, at anskaffe sig inden kortere Tid Heste og Redskaber paa nye. Men i de tø Jordens Hviletider kunde man indhente tilstrekkelig Efterretning om alle gode og onde Følger, og der skulde derfor heller ikke behøves længere Tid. c) Man søge at giøre dette Forsøg, saa vidt som muelige er, med Hoveriebøndernes gode Villie, og betroe Udførselen. til Folk, som hverken af Egennytte eller af Fordomme ere derimod. De beste Forslag bliver for den største Deel fordærvede i Udførelsen. d) Man overregne nøye, hvad de Jorder og Marker skal indbringe, som man vil fordeele, hvor meget Hoverie man vil fremdeles have, hvor høyt man skal anflaae de egne Spand= og Haandarbeydsfolk, som man behøver til at bestride de Jorder, og Marker, som man har beholdt, og derefter bestemme Hoverie=Pengenes Forhøyelse. Man vil gandske vist finde, at der kommer en meget ringe Forhøyelse ud. Men skulde dog alligevel endnu nogle Hoveriebønder ikke ville beqvemme sig de til, saa kan man lade disse blive ved at gjøre Hoverie, og sette de øvrige, som selv forlanger det, paa Penge. Disse Gienstridige ville snart betænke sig til det bedre. Naar de to Jordens Hviletider ere til Ende, vil man vist endda kunde forhøye Hoverie=Pengene noget til Proprietærens Fordeel. Hoveriebønderne ville da forsklade sig det befalde, efterdi de nu først forstaaer at skattere den Velgierning, som HoverieFrieheden er. e) Da Befrielse fra Hoverie er saa fordeelagtig for Hoveriegaardene, at de ogsaa derved lettere kan blive i Stand og staae sig, saa har Beboerne viist megen Skyld derudi, naar deres Gaarde uden gandske besynderlige ulykkelige Tilfælde dog alligevel maae sælges og overlades andre igien. Man kunde derfor, Proprietær Retten ubeskadiget, treffe den Indretning, at Hoveriepengenes Forhøyelse ogsaa i Afstaaelsens eller Pantnings Tiden skulde i saa Fald betales, men af den Sælgendes eller Afstaaendes Undentog. f) Naar man ved disse Forsøg var bleven overbeviist, at Hoveriets Ophævelse bragte Staten saa megen Fordeel, saa kom det derpaa an, at bestemme Hoverie Æguivalentet saaledes, at hverken Proprietæren eller Hoverie=Bonden kunde lide derved for hele Fremtiden, og dersom dette Æquivalent skulde udreedes i Penge, da at fastsætte sammes Værd efter en uforanderlig Maalestok. VIIl. Førend jeg slutter, maae jeg endnu vedrøre nogle Spørsmaale, som meget naturlig maatte falde mangen en ind ved denne Undersøgelse. 1) Hvad vil Hoveriets Afskaffelse hielpe Hoverle=Bonden, naar han dog alligevel maae blive Land=Soldat, gjøre Ammunitions=Reyser og andre offentlige Arbeyder under tusinde Navne? Dersom disse offentlige Arbeyder i et Land vare saa mange, at nogen maatte holde særdeles Heste eller Folk dertil, som ogsaa imellem kunde hielpe til at giøre hans Hoverie med: saa skulde Hoveriets Afskaffelse vel ikke hielpe ham saa meget, men dog skaffe ham den største Deel af de førhen beskrevne Fordeele. Dog kan denne Fald ikke møde i et velindrettet Land i Fredstider. 2) Har man ikke mange Exempler paa, at HoverleGaarde ved Friekiøb fra Hoverie, ere før komne i slettere end i bedre Omstændigheder, Ja; jeg veed gandske vist mange af disse Exempler, Gaardbrugerne har slaget sig til Overdaadighed og forsømt deres Agerdyrkning. Men giør da en Sags Misbrug Sagen selv skadelig, Skulde nogle Gaarde ved Hoveriets Ophærelse staae saa got, at deres Opsiddere maatte blive over mødige, saa kan man so fordeele dem imellem flere af den sidste Opsidderes Børn. 3) Hvorfra skal Forpagterne paa de Hoverte frie Godser faae Folk nok til Haand=Arbeyde, Jeg svarer: 1) Behøver de ikke saa mange til Haand Arbeyde, som de forhen havde Hoverie=Fork dertil, efterdi Daglønnere, som bekiendt er, forretter meget meere Arbeyde; 2) Mister Landet ved Hoveriets Afskaffelse slet ingen Folk. 4) Naar ved Høveriets Afskaffelse nogle Ladegaards Marker maatte blive fordeelte i Enestegaarde, hvad skulde man da fange an med Jndelukkerne, Man skulde anlegge Hollænderier paa Jndelukket for Horngvæg; den til Faar skulde man forpagte bort til Sogne=Forket. Paa den til Sviin ligger ingen Magt. Slutning: Den gamle Tydske Forfatning sigtede ikke til et stort Gandske Lyksalighed, men allene til enkelte Familier, eller, om man heller vil, smaa Herskabers Vilstand. Disse brugte ikke meere Vindskibelighed, ikke meere Spatsomhed i Huusholdningen, ingen kunstigere Anleg, end de behøvede til deres enkelte Fornødenheders Tilfredsstillelse. Naar disse smaa Herskaber ogsaa undertiden samledes og sloge sig sammen i et heelt Land eller under een Lands=Herre, saa skeede det dog ikkun i en vis Hensigt, uden at deres Jnteresse derover var bleven fælleds, eller deres Forfatnings Geist var bleven forandret. I Hoveriet seer man denne Forfatnings=Geist endnu heel og holden.