Københavns Adresseavis, 1765-08-21
J Anledning af dette Dødsfald er indsendt disse afbrudte Tanker ved den Salig Afdødes Sotte Sæng, fra En af hendes Næstpaarørende. Jeg unddrog mig fra Verdens Bulder, og gik hen i Christophilles Kammer. Himmel, hvilken Scene; Hvor Rædsel fuld, men og hvor lærerig: Eenlighed og Jammer holdte Vagt ved hendes Sæng; Giftige Plager, vare saaede over hendes gandske Legeme; Og Smærterne strømmede om med Blodet i hver en Aare. - Forestiller intet Speyl os bedre, og flatterer os mindre end et døende Menneske: Saa kom Phillante, see dig i dette Speyl; Lær at kiende dig selv: Hvor er nu de Roser, hvormed Christophilles Kinder før prangede. - o! Vemods Syn. – See, hvor Sygdommen blomstrer. Hvor ere de Druer, som før glødede i en angenem Rødme paa hendes forrige Læber: - traurige Forandring: - See hvilken Kuld og Blaane. De venlige Øyne, med hvilke jeg saa tit har talet og faaet Forsikkringer af om et frømt og oprigtigt Hiertelang, ere giennemborede af Graad og Mathed bag tillukte Øynelaage. Den milde Haand, som glædte sig ved at dele Brød ud til Nød trængende, ligger nu ynkeligen bunden med Elendigheds Snorer. Lugten er tilstoppet; Smagen er fordervet, Følelsen er borte i Qvale. Hørelsen allene har nogle svage Kræfter tilbage: Men dem vil Christophille bruge Ja, ol Sallige, at høre Guds Ord var altid Din Lyst imens Du boede hos os, men fornemmeligen i Dine sidste Dage, da ingen Verdens Forretninger fandt Sted og Smag hos Dig. Ach, mit Hierte bløder; Mine Øyne løbe over med Vand; Min Erindring gruer endnu for det udvortes af Din sidste Tilstand. Jo stærkere Dine Piner vare, desto mattere er min Beskrivelse derover. Min Graad har sagt meere, end min Pen nogen Tid kand sige, - Men er det usædvanligt, at et Blomster, der staaer i sin beste Flor, kand blive Ormestukket, viisne og gaae ud, Mennesket er et Blomster. - Omsonst udøseer jeg da min Klage: Thi see, Naar Skjebnen giver et Vink at Sygdom og Døden: Strax ligger Ungdom, Skiønhed og Styrke der; - Jkke den største Forsigtighed kand noforstandse os; Jkke det dydigste Hierte er saa sikkert et Castel, at jo Kummer og Plager kand indtage det. Herpaa var Christophile et Beviis; - Et Beviis, hvorved mit Haab forsvandt som Røg, og min Fornøyelse forgi som en Dands: J Livets Vaar, en Alder af 19 Aar, 2 Maaneder og 24 Dage, ach, da høstede Døden det Forkrænkelige af en i Livet værdig Datter til ømme og omhyggelige Forældres Kierlighed; Paaskiønnende Sødskendes hulde Søster; En elskværdig Mands elskværdige Hustrue; En retskaffen Menneske Veninde. - Meer tillader Slægtskab mig ey at sige; Meer behøves ey heller: Gierninger taler, endskiøndt Tungen tier. - Troe og Bøn J almægtige Vaaben, hvormed en Christen kand indtage Himmelen, endogsaa da, naar Sygdom har gjordt hans Legeme afmægtig: J gav Christophile Seyeren i Hænderne, da Jammer og Elendighed vilde triumphere over hende. Da saae jeg, at Menneskets værste er Guds beleyligste Time. - Men Du godgiørendes Tid, Dig yder jeg min Tak for dit velsignede Forbi, Christophile, fik Ende paa sin Kummer; Jesu Fortieneste var den Stige, hvorpaa hun gik op fra Verdens Usselhed til Himlens Herlighed. O! Tid, gid jeg saaledes maae bruge Dig, at jeg som denne Sallige med Glæde kand tage Afskeed fra die.