Viborger Samler, 1845-08-23
Den 15de Aug. udstedede Raadet i Leipzig følgende Bekjendtgjørelse: Under de nuværende indtrufne Forhold og paa Grund af den kraftfulde Medvirkning, som Communalgarden og de sig til samme sluttende Herrer Studerende med største Beredvillighed have ydet Byens Auctoriteter, tør vi hengive os til det Haab, at Stadens Rolighed ikke længere vil blive afbrudt. Kun i de meest trængende Tilfælde tør vi imidlertid for Eftertiden gjøre Krav paa et saadant Omfang af store Anstrengelser, saa ledes som de i de forløbne Dage ere ydede af Communalgarden og de Studerende. Desaarsag vente vi med Tillid af alle Borgere og Jndvaanere i vor Stad, at Enhver for sin Person og i sin Stilling vil gjøre Sit til at opretholde Rolighed og Orden, da det er af den høieste Vigtighed, at fuldstændig Gjenoprettelse af Orden snarest muligt ogsaa kommer til offentlig Kundskab i Udlandet, for at ikke en af vor Stads vigtigste Jnteresser, nemlig den uforstyrrede Afholdelse af den nær forestaaende Michaelismesse, skal vorde truet. Med Hensyn til vor Stads Tarv maae vi indstændigen lægge alle Borgere og Jndvaanere paa Hjertet at drage Omsorg derfor, Leipzig, den 16de Aug. Den til Leipzig sendte kgl. Commissair Geheimeraad v. Langenn har efter en afholdt Tale til Byraadet, Stadens Repræsentanter, Commandeuren og Bataillonscommandeurerne for Communalgarden oplæst Kongens Svar paa de ham fra Staden Leipzig overrakte Adresser. Det lyder efter Leipz. Zeit, saaledes: "Jeg har modtaget de Deputerede, som vare komne fori Staden Leipzigs Navn at bevidne mig deres Deeltagelse i Anledning af den sørgelige Begivenhed og forsikkre mig om deres Hengivenhed og Troskab. Jeg finder mig bevæget til desangaaende at meddele Staden Leipzig Nedenstaaende, og vil ogsaa at dette skal komme til offentlig Kundskab. Jeg satte min Lykke og min Stolthed i at herske over et trofast Folk, som saa ofte og under de vanskeligste Forhold har lagt for Dagen dyb Agtelse forLov og Ret og fast Vedhængen ved Fyrstehuset. Støttet paa den Landet forundte Forfatning, turde jeg stole paa, at det sachsiske Folk, overalt gjennemtrængt af dens Aand ogsaa vilde holde fast ved samme i en bevæget Tids Storme, og kun vandre paa Lovlighedens og Ordenens Vei. Desto dybere har det smertet mig, at Landets anden Slad, hvor jeg saa gjerne opholdt mig, hvor jeg saa ofte modtog Beviser paa tro Kjærlighed og høihjertede Følelser, at det i saa mange Henseender lykkelige og blomstrende Leipzig har været Skuepladsen for en fræk Udaad, at Lovens Hellighed er bleven krænket sammesteds, krænket i min høitelskede Broders Person, der uden Svig og fuld af Tillid havde begivet sig i Leipziger-Borgernes Midte for at opfylde det Kald, som han har overtaget af reen Kjærlighed til Fædrelandet. Det opfylder mig med stor Bedrøvelse, at man ikke har undseet sig ved ligesaa grundløse som uværdige Rygter at ophidse Folkets Mening, og jeg advarer alvorlig og faderlig om ikke at tillægge dem Troværdighed. Jeg beklager inderlig de maaskee ganske skyldfrie Offre, der ere faldne i Følge af den bevæbnede Magts nødvendige Indskriden. Streng Undersøgelse af de stedfundne Uordener og en uhildet Betragtning af Auctoriteternes Forhold vil udbrede Lys over det Hele, og den fremdeles Sammenvirken af alle Velsindede vil bevare den gjenoprettede udvortes Orden, saa at det ei er at haabe at der skulde behøves mere alvorlige Forholdsregler forat gjøre Lovene gjældende. Men med dyb Smerte maa jeg udtale det: Min gamle Tillid er bleven vaklende til en Stad, i hvis Midte endog om Tanken om en saadan Handling kunde opstaae, under hvis Øine den lunde udføres. Med Alvor og Mildhed henvender jeg derfor til Leipzigs mange Velsindede – hvem Fædrelandets og Stadens Vel og det sachsiske Navns Ære ligger paa Hiertet – mit Kangelige Ord: Lad dem slutte sig fast til Thronen og Forfatningen; lad dem med Værdighed og Kraft træde imod Bestræbelser af de Jndivider, derikke ville forfatningsmæssig Orden, men Alles tøilesløse Herredømme, for at Loven kan holdes hellig til enhver Tid, og jeg med Tillid atter kan vende Birkket tilbage imod en Stad, som stedse har været mit Hjerte dyrebar. Pillnitz, den 15de August 1845. – Friedrich August. v. Falkenstein.