JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-12-01
(Forlangt Jndrykkelse.) Nutidens Unoder. Men naar nu Vaarens og Sommerens Fryd Svinder for Vinterens iskolde Klæder -Men naar nu svinder hen den grønne Sommer Naar Vinteren i al sin Kulde kommer -Men naar nu Nordens Storm med Vinter kommer, Da flygter Elskov og med lune Sommer!
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-12-01
Vaarquad. Escadrons-Chirurg ved det fyenske Regiment lette Dragoner, samt anden Bibliothekar ved det fyenske Militair=Bibliothek, Hr. Mathias Winther, Natur grandsker, Odenses henrivende Skiald p. p., hvis Vaarqvad engang morede saa mange, har atter forøget sit Fødelands Litteratur med et ascetisk Værk, betitlet "Nutidens Unoder, der vist nok fuldkomment fyldestgjør den Forventning, Vaarqvaden gave os om Manden. "Det er en sørgelig Erfaring, at Letsindighed alt mere og meere udbreder sig." Saa begynder hans læseværdige Skrift og i samme djærve Tone fortsættes. Splinternye Erfarings Sandheder om Komoedier, Baller, blottede Bryster, Tobak a., indskjærpes, og det i et saa pædagogisk Sprog, at vist salig Steen svang, dersom han end levede, ret af Hjertet vilde have glædet sig over endelig at finde en Broder i Troen, en Nutidens Unoders Rævser. J det fyndigste Sprog med de lærdeste Citationer, moderneste Declamationer og mest rørende Exclamationer fremstiller han Tidens Unoder, ret som det tilhører Oldingen, der dadler Tiden som er, roser den som var, advarer og irettesætter de Yngre(see Badens Oversættelse af Horatzes ars poet. v. 173). Vel forsikkrede en Ven af Forfatterens Bekjendtskab mig om hans ungdommelige viger, men ifølge min ved det desværre lille Skrift vakte Forestilling, maatte jeg absolut modsige ham. Den Yngre, siger Forfatteren, maa ikke bebreide den Ældre, d. c. Jrettesætteren maa være ældre end den Jrettesatte, nu rettesætter han Prædikanter ialmindelighed (see Bogen Side 28), af hvilke dog største Delen ere midaldrende Mænd, skal han da, som Jrettesætter, være ældre end disse, maa han jo være gammel, thi en saadan Bogs Forfatter kan dog umuelig modsige sig selv, Endvidere, han taler i Oldingens Sprog, dersom han altsaa er ung, men taler som det passer sig en Gammel, spiller han Komoedie, men nu haver han selv alt Komoediespil, og kalder de sig dermed befattende private Personer Narre (see Bogen S. 18), ergo kan han ikke være ung, men maa være som han taler, d. er en bedaget Mand. Jkke nu blot fordi Bogen indeholder saamange Menneskegrandskeren, Moralisten, Opdrageren, Æsthetikeren, Lægen skjulte Sandheder, fortjener den at anbefales, men ogsaa fordi enhver ved den kan mores og glædes over at see hvor frodig Haven blomstrer og hvor mægtig Litteraturens Stemme lyder, selv i Odins Stad. Erklæring.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-12-01
For at forebygge muelige, skjøndt usandsynlige, Feiltagelser, erklæres herved, at et, under Overskrivt: "St. Hans Ormen, Natviolen, Nattergalen og Lærken", i dette Blads næstsidste Numer indrykket Stykke, efter von Halem, ikke er af Undertegnede, der overalt yderst sieldent har ladet trykke Noget, hvorunder hans Navn ei findes. Blok Tøxen.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-12-01
Kjøbenhavns Børs d. 1 December. Cours. Hamb. 2 M. 253, a vista 264. Amsterdam 2 M. - . London 2 M. 10 1/2 Rbdlr. Paris - . Spec. 272. - Specier solgtes til 16 Rbmk. 7 s. a 16 Rbmk. 6 s., for Commiteesedler blev givet (foruden Rente) 101 pr. 100; Oblig. 92. Norske Rigsbanksedler 21 1/2. Svenske Sedler 68 s. - Disconto 8 PC. Af dette Blad udkomme ugentlig to Numert.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-12-01
J Følge Kgl. allernaadigst Tilladelse, forsendes det med Brevposterne, og kan bestilles paa alle Postcontoirer. Her i Staden modtages Subskriptionen hos Bogtrykker Höecke, i store Helliggeiststrædet No. 144. Kjøbenhavn. Trykt hos J. H. Höecke.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-12-05
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. dog vorhosesFemtende Aargang. No. 97. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Løverdagen den 5 December 1818. Epigrammatisk Theater-Critik. Pigen fra Heilbrunn.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-12-05
En Rosenkildes skiønne Sang, Til Ynders Yndes Yndte, Til Dannebod i Danevang For Stykket selv begyndte: En Ryges kun for gode Spil En Madam Rind, som Pige, En Frydendal, at skue til, Som Keiser, uden Lige En Jldløs, meere fast end løs Og midt i al den Jammer Et Brandraab, hvorved alle giøs Meer end for alle Flammer en Wallichs Tryllemalerie, Af en venedigst Gade. Og Cocchi's Udsigt, lys og fri Bag en Allee af Blade, En Pynt, som næsten selv Athens J Drapperiets Skole, Fornemmelig Madam Dahlens Junonisk smukke Kiole –Et Kys, paa Panden Tøsen fik, Hvorved jeg selv mig glædte og Oehlenschlagers Bifaldsnik, Mens alt om ham sig kiedte: Alt det var skiønt, og røber sand Kultur af Lux i Landet; Men - jeg kun spørger sund Forstand, Hvad var vel alt det andet: Baggesen. Das Kätchen von Heibruun. Hvad alt det andet var, gad Læseren vel vide? Derunder, og derover, og derom Er faldet og er fældet doppelt Dom; Og Tiden lære vil, paa hvilken man kan lide. Baggesen. Den skiulte Theaterdommer.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-12-05
(J Anledning af det mærkværdige anonyme Bulder for Pigen fra Heilbrunn i Dagsbladet No. 286, d. 30te Nov. 1818.) Det var den tredivte November – Just Dagen, før vor Enke gav Blodpølsegildet i December Paa salig Oehlenschlægers Grav Det var (for Nummeret at give Paa samme Lille=Pølsedag)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-12-05
To hundred fem og firsindstive Da heised blev Blodpølsens Flag, Da løste bleve de Kanoner Som os forkyndte Festen selv, Og med et Bulder fra Tre Kroner Bød Kongedybets Havfru, Skiælv, End lyder Buldret, for min Næse Af Underlivets dybe Dom: Man kunde lugte, meer end læse, Paa nævnte Blad hvorfra den kom.) Viid, plumpte det, "at Heilbrunns Pige, Der er i Naade til os reist, Os bringer Tydsk, fast uden Lige, Trods Hugos selv, fra Tydsklands Kleist: "Fra Magnetismens sande Schiller, "Der veed om dyrisk Kiærlighed, "Og, hvad i Underlivet spiller, Langt meer end Göthes Fanst Beskeed. "Den Møe, det bringer paa vor Scene, "Der render giennem Jld og Vand, Paa sine bare Been, allene, "Som om hun rendte fra Forstand "Der intet skyer, der ei kan bæve, Saa dydig gal, og hellig vild, "Og farer, lig en himmelsk Tæve, "Som sagt, igiennem Vand og Jld "Den Mø, der løber giennem Stalde, Alt efter sin hiertelske Knøs, Endskiøndt han tidt laer Pidsken knalde "Om Øret paa den stakkels Tøs Den Mø, som selv hans Heste forer, J Mangel af hans eget Kys, Er meere værd end Schillers Horer) "Og selv end Kruses Enke - Tys Mig synes halvveis at fornemme En Lyd, imellem Hmis og Hume's, "Om liderligt." – en Pibes Stemme, Der vist er ikke Publikums"Hvad liderligt? – Hvad vil det sige? Ja, liderligt, det siger jeg, Men det er dette Liderlige, Hvorover man bør ei slaae Streg. Det er saa krystet denesaftigt Som Floristanes modne Kys, "Saa simpelt stærkt og sundt og kraftigt "Som Babli der blev malet nys: Naivt i Søvne det os rører Hvor høist naturligt ligefrem Den indre Mordet os afflører "Naar Digtren bliver lidt for slem! Den Slemhed, lig en Nyre-Dirkning Ved Hielp af Sandsens krumme Søm, Forfeiler ingen Tid sin Virkning: "Den vækker sødt af Uskylds Drøm Den letter Marmorhiertets Blødning, Og jager kunstig Blyhed bort Ved Charakterers Sammenstødning, "Hvor selv Naturen kom til kort. Der er, endogsaa paa Tre Kroner, (Hvor Shakspear sad paa Brød og Vand) Udtænkte faa Situationer Saa skiønne, som i Borgens Brand, Hvor Digtren viser os, hvorlunde Han veed, at trykke Lastens Byld "Med Handlingen af Kunigunde For hendes egen Fordeels Skyld. Hvor man seer gjennem Luer rende "Den søde Tøs til Slottets Gavl, *) Øie Horen von Schiller. Og Ridderen lar hende brænde, "Som ingen Ting, med Top og Tavl. Vist nok er slemt, at Rosenkilde Har taget meget Kraftigt bort, "Og gjort (hvad der især er ilde) "Den allerlængste Alt for kort "Har slettet ud de største Klatter, Hvor Kleist sit Rødt og Sort har ødt, "Og omgjort en naturlig Datter, "Til en saa godt som ægte født. Vel Omarbeidelsen af Stykket, (Jeg siger det, som Kunstens Ven) Er, skiøndt lidt mindre forulykket, "Ei som man kunde ønske den; Vel Handlingen bliv retarderet Ved Chorene, som os Herr Zink"Har lidt for musikalsk leveret, (Endskiøndt han musicerer flink) Uagtet dem, og andre Pletter J femte Alt, etcetera, Forfeiler (som mig alt beretter) "Dog Stykket Virkningen langtfra"Modsætningen af Stolt og liønligt, "Af haabefuldt og hemmeligt, Af elskende og ydmygdønligt, "Har noget Uforligneligt. Thi, hvorvel billedrigdoms Kleistring.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-12-05
J lyrisk, hartad dyrisk Sprog, Forgyldt med Smag og med Begeistring, J Dramaet giør Virkning og, "Saa gaae dog Handling, Sammenstødning "Af Charakterene, som sagt, "Og Udtryk over al Forødning. Af samtlige Personers Pragt. Og saadan Handling har Krabaten, Vor Digter, saa det er en Gru"Som han kun, satte sig Soldaten J Göt von Berlichen paa Hu Det hedder Göts von Berlechingen J Dommen selv - i Dagens Dom; Men slig Forandring bryder ingen Lidt genialsk Skribent sig om, Og Læseren vel ikke heller Jeg Meeningen har tro leveert, Hvis han, der skrev om Dagens Leer, Og finder mangt et Ord forkeert. Men hvem kan vel i Dagen være Hin ny Theater-Recensent, Der Publicum vil klappe lære Sin elskte tydske Tøs, paa Prent: Han det tør for sin Domstol stevne, Jfald det Tøsen piber ud, Og vover ei sit Navn at nævne? Den Gaade giør mig Hovedbrud. Naar saae man Frækhed være listig? Det knap er Tylten i en Sum Thi, vel er denne heel dumdristig, Men neppe og saa dristig dum. Min Mening er, jo meer jeg grunder Paa hiin brutale Klappens Bud, Der stikker noget Skiult derunder, Som, selv i Dumhed nuomstunder, Maaskee kan stikke Tylten ud. Baggesen.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-12-05
Dansk Litteraturtidendes æsthetiske Møllekroe. Jeg seer nu grant at Brøvlevad, Naar jeg betragter Alt lidt nøie, Som Krohold for jeg veed et hvad En Bygning er med tvende Fløie. Vandmølleren i første boer, Vindmølleren boer i den anden J hvilken af de tvende Kroer Der prøvles keedeligst, veed Fanden. Keed af den førstes Kiælderskuur, Hvor Peer og Povl jeg hørte hvæse, Jeg i den andens Fadebuur, Stak for Forandrings Skyld min Næse. Hvor stor blev min Forundring ei, Da her jeg ganske fandt det samme, Og midt i Svirens Hurlumhei Punschskiænkerinde Tyltens Amme. Jeg havde troet, det lærde Huus Stod aabent kun for kydske Muser, Men der var Dands i Suus og Duus For dem, som Dagen selv ei huser. Naar galt skal være, tænkte jeg, Jeg titte vil til Dagens Gammen; Der er jeg, midt i Tyltens Leeg, Maaskee dog fri for Snak af Ammen. Men, da jeg kom, var Dørren lukt For hver i Tylten uindviet, Og Klinken i, og Lyset slukt, Man gratis fik fra Skilderiet. Saa, sagde jeg, gid Fanden meer "Oplyse disse Dagens Huller, "Hvor ind af Vindverne det sneer Mens ud og ind en Hiulbor ruller; Jeg gaaer til Skilderiets Hal"Med Sko og Strømper paa herefter Og løb fra Dandsebod til Bal, Klædt om i Hast, af alle Kræfter." Her er jeg da, forsynt med Svovl Mod Dunster, der er alt for slemme - Og nu skal baade Peer og Povl, Dog ogsaa lidt fra mig fornemme. Baggesen. Til Tylten. Skiøndt hver en Stud, der træder op paa Prent, Just ei er en abbreviert Student. Og hver Student just ikke Studiosus, Fordi han svarer paa Latinens o Sus! Skiøndt hvert et Fol er ikke Hest engang, Og hver en Hest ei Pegasus i Sang, Skiøndt derfor hver en Stald er ei saa lige Staldbrødrenes, jeg kalder mine Lige, Og altsaa trods Fortalen, jeg gav udTil Lettelsen af Brødres Hovedbrud, Jeg ei har nødig, Publicum at more Med, hvert et Krik i hver en Baas at fore Og, skiøndt jeg finder, at af mig vor Tylt Ei mindste Hakkelse paa Rim er skyldt, Vil jeg medlidende dog her til Davre. For Spøg dem give lidt Studenter-Havre, Knud. In Oehlenschlaegrianos. Nissis epistolis Pieridum ad me, Secutus sum in litteris: "præl, (Subintelligitur 1. Baggesen lanus) Provocationibus Duodesimiæ, Dum clamor unus sonet: "sequarter, Me sequitur quid, Oehlenschlagri AnusBaggesen. In Eosdem, Lie itur, siger jeg, had astrak, naar Jeg seer den lille Hob, som Veien gaaer (Der burde gaaes imedens Verden staaer) Saa sielden fast, som giennem Solen Venus; Tør ingen, qui latine loquitur, Og skiælner prodit fra progreditur, J Munden tage tenus proditurFordi Horaz har sagt: "prodire tenus, Jeg siger nu, som forhen, igitur(Ovamvis Lucanus vivit, utitur)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-12-05
J Romersproget: "Paucis civitur, Med samme Hensyn paa humanum genus. De Klammerter, hvori jeg sætte lod, Hvad efter vivitur, var Overflod, Hvis ene, for sig selv, Sententsen stod, Var underveis til Trykningen bortfløine; Men vee hver enkelt Peer, og alle tre! Ja hele Tylten selv tolv Gange Vee! Der ikke her kan Syn for Sagen see, Fordi det just ei sees i Gaaseøine! De faae dog neppe Danmark til at troe, At han, som, da han gik i deres Skoe, Rev Holbergs Klim af den latinske KloOg lod den frit i Modersmaalet flyve, Nu, han, som Mand, forsikkrer: at han veed Saa meget om Latinitet Beskeed, Som hver en Pog i Sinkelexen veed, Tolv Gange selv, og lidt til – skulde lyve. Baggesen. Pigen og Enken. Øjeblikkets store Fattigdom paa politiske og andre vigtige Nyheder, henvender en Deel af det Kjøbenhavnske Publicums Opmærksomhed paa mindre vigtige Gienstande. Skuepladsen maa, under saadanne Omstændigheder, ideligen forsyne Nyhedslystne med Æmne til Samtaler og Under holdninger. Konstsmagens Tribunal har faaet saamange Medlemmer, at den nu har stor Lighed, med den saa berygtede hemmelige Ret, der i sin Tid var udbredt over hele Tydskland. Requisiterne til at kunne være Medlem af hiin Tribunal, ere et Par dygtige, ikke for tyndhudede Hænder, og en god Pibe, ligemeget om den er af Blik eller Been. Med begge disse Vaaben kan man opklappe et Stykke til Skyerne og ned pibe det i Afgrunden. Til at være Piber udkræves, foruden et Par gode Hænder, ogsaa en dygtig Ryg, da Argumenterne sædvanligen afgjøres her mere a posteriori end a priori. Den stakkels "Pige fra Heilbronn, der, saalænge hun gik tydsk klædt, gjeldte for en meget hæderlig Mø, er i Dansk Dragt bleven behandlet af
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-12-05
Nogle, som een af de Aftenbakker, der pleie at flaggre omkring paa Østergaden. Pigens Fader er den bekiendte Henrik von Kleist, om hvis Aandsbørn, den heilbronnske Pige inclusive, det i hans Fædrenelands critiske Skrifter hedder: "at de røbe Eiendommelighed i Opfindelse, et ualmindeligt Sving i Phantasien, en dyb Følelse, en sjelden Kraft i Characteristiken, der finder Behag i det Plastiske, en udmærket Jronie og en overstrømmende Livsfylde. (See ConversationsLexicon under Henrik v. Kleist.) Men dette gode Skudsmaal uagtet, er Stakkelen dog, som sagt, af Nogle bleven modtagen værre end den værste Taske, jaget ud af hendes Condition, og Thalia veed, om hun nogensinde kommer der igjen. Endskiønt hun, efter Tid og Leilighed, var temmelig stadselig klædt, saa ville mange dog paastaae, at om hun havde været saa brillant udstafferet, som man er vant til at see hende i Tydskland, saa havde Piben faaet en anden Lyd. Jmidlertid vil hun, saafremt hun udgiver sin Reise i Danmark paa Tydsk, faae Anledning til at gjøre sig lystig over den hos Adskillige her til Lands herskende besynderlige Smag, der modtager Kotzebues Korsriddere, hvoriblandt der virkelig findes Riddere, man kan sige "Kors!" til, med Pauker og Trompeter, medens hiin stakkels Pige, som man i det Høieste kan tilraabe: "Du er en Gaas!", jages med Blik-, Been- og Fingerviber tilbage til Heil bronn. Man kan her sige om hine strenge Herrer: Ustadig er Pibernes Mening De klappe og pibe i Flæng Strax efterat denne Pige var traadt fra Scenen, meldte en Enke sig, klædt i Sort fra Top til Taa, men danskbaaren og danskfødt. Hendes Fader, en dansk Mand, har i mange Aar boet og bygget i de danske Musers Tempel. En Enke Hod agter og ærer vel ikke hendes Stand, hendes Ulykke, Men, hvor godt et Skudsmaal hun end medbragte, hvor tydeligen hun end kunde godtgjøre sin Jndfødsret, og med hvor megen Føie hun end kunde beraabe sig paa Lovens Ord at Landets Børn skulle nyde Landets Frugter, saa mødte hende dog strax, da hun skulde til at træde frem, et Uheld. "Den Aand", der skulde være hendes Lavvorge, "var vegen." Men en anden Aand traadte i den Vegnes Sted, Fablicum forberedtes derpaa ved en Prolog, som ikke turde fremsiges, Dagen førend Enkens offentlige Fremtrædelse, og ei allene modtages den ny Lavværge, med tre Gange gientagen Klap og Bravo, men Enken ydes den Agtelse, hendes Stand, Skjebne, Stilling, Adfærd kræver, og sikkres end- og en bestandig Pension i Publicums bifalds- og i Theatrets Enkekasse, Det hænder vel ikke sjeldent, at en Enke, især naar hun er ung, smuk, indtagende, tager Luven fra en Pige, men at en Enke i den Grad, som her, har vundet Prisen for en syttenaarig Pige, det er et Særsyn, ligesaa sjeldent i vove Theaters, som i det virkelige Livs Krønike. Trøster eder derfor, J mange, mange Enker, som sukke og græde og hulke i eders Enkestand, og frygte for de mange Piger, som komme eder i Forkjøbet næsten ved alle Leiligheder, Lærer af. hiins Exempel, at naar Lykken vil, saa kan en Enke gjøre ti Gange saa stor Lykke som en Pige.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-12-05
Jndenlandske Efterretninger. Udtog af en Skrivelse fra det Slesvigske af 3 Dec. 1818. Den 1ste i denne Maaned ankom H. H. Prinds Christian til Flensborg og tog ind paa Postgaarden, hvor der var Cour den 2den. Høisamme bliver i bemeldte Stad indtil næstkommende Tirsdag og begiver sig derpaa til Augustenborg. Under Prindsens Ophold i Staden bliver givet et stort Diner og et Bal i Harmonien, samt opført et eller flere Skuespil. - En almindelig Søbad=Indretning maa unægtelig ansees som en sand Velgierning for det Land, som dertil egner sig. Staden Apenrade synes især beqvem til en slig Foranstaltning, baade formedelst det derværende fortrinlige Saltvand, som formedelst Omegnens Skjønhed. Man er nu ogsaa betænkt paa der at indrette et saadant Bad, og man smigrer sig med, at Jndretningen vil blive et beqvemt og behageligt Opholdsted, saavel for indenlandske som udenlandske Badegjæster.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-12-05
Odense. J Anledning af den store Strækning af Træer der til Assens=Veiens Prydelse og til Sikkerhed for de Veifarende ere plantede langs med den nye Chaussee imod Grøvterne her ved Odense, gjentages det Ønske: at de maatte staae i bedre Fred end de fleste af vore nye Landevei bære sørgeligt Vidne, hvor de fleste findes brækkede af kaade Lapsers eller Tyve=Haand. Man kan ved dette Ønske ikke undlade at bringe det gode Exempel igjen i Erindring, som for nogle Aar siden gaves af en Kjøbstæds Øvrighed i Hertugdommene, da et Par Lapser bleve røbede der havde brækket en Mængde unge Træer, som bemeldte Øvrighed havde besørget plantede til en Promenade for Byens Jndvaanere, Gierningsmændene maatte staae i Gabestokken, hvorover læstes med store Bogstaver: "Baumfrevler og fik derefter rigtig tilmaalte saamange Stokkeprygl, som de havde brækket Træer. (Jversens Av.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-12-05
Odense. Kullets Vigtighed som Bevaringsmiddel er i nyere Tider erkjendt. At Vandet paa Søereiser holder sig længst, naar dertil bruges indvendig forkullede Kar, er ved Krusensterns Reiser bleven Erfaringsvished. At raaden Vand og fordærvet Brændeviin kan ved Kul betages den ubehagelige Lugt, er beviist ved de Lowitzske Forsøg i St. Petersborg. Paa dets vand rensende Kraft beroer Filtronens Opfindelse. Men at Jernet ogsaa derved kan bevares for Rust, er en nyere Opdagelse. – J en Have ved Salzburg har Man opgravet over 100 Urner, en Mængde Billeder og Redskaber, hvoraf det Meeste er vel vedligeholdt og viser, at her for halvandet tusinde Aar siden har været en romersk Begravelsesplads.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-12-05
Blandt det forskjellige Jerntøi her findes, seer noget ud som nyt, andet derimod er ganske eller halv fortæret af Rust. Man fandt Søm, saa gode, som om de nylig vare komne fra Smeden, endog med den Metallet egne Glands. Det opdagedes, at alle de vel vedligeholdte Søm havde ligget imellem Trækullene, som omgave Urnerne. Efter Texturen at dømme, var det Ege= og Fyrre kul. Det var altsaa Kullet, der havde beskyttet Jernet mod Rust. Mærkeligst var dette ved nogle Søm, der ikke ganske havde været skjulte af Kullene. De saae ud som nye, saavidt Kulbedækningen var gaaet, men hvor de havde ligget blotte i den fugtige Jord, vare de forrustede. Kullet er altsaa et saa sikkert Bevaringsmiddel, at Jernet kan ligge i fugtig Jord, som her nær ved en Flod, Aarhundreder igjennem, uden at lide det mindste af Rust. En vigtig Opdagelse især ved Jern- og Staalvarers Forsendelse til Lands og tilSøes, ved Jerns, Geværers og Vaabens Jndpakning i fugtige Magasiner, i Lande og paa Øer, hvor Rusten i kort Tid fortærer Alt. Dette Middel er saameget vigtigere, som der er allevegne at erholde, og ikke, som de olieagtige og feede Midler, eller som Fernis, betager Jernet og det polerede Staal dets naturlige Glands. Rimeligviis beskytter det ogsaa andre Metaller mod Rust, da Kullet indsuger alle Syrer, og hindrer Oxydationsprocessen, som frembringer Rusten. Thi ogsaa andre Ting af Metal, som Mynter af Kobber eller Messing, fandtes ved Urnerne uden Rust.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-12-05
- Hofraad Ostander har efter en Reise til Salburg givet Beretning om disse Opgravninger og foreviist Prøver i det Kongel. Videnskabers Selskab i Göttingen, hvorfra Bekjendtgjørelsen derom er udgivet. - Rangstriden imellem Kaalstok kene og Kaalhovederne vedvarer. Saaledes erfares nu, i Anledning af den sidste Anmeldelse om det 16 Punds Kaalhoved i Viborg, at Hr. Asmussen i Appenrade i Sommer har avlet et Kaalhoved, som vog 24 Pd. og som endnu en Sieldenhed, er af en anden Mand sammesteds produceret en Sellerie=Rod, hvilken, efter at Top og Rodstenglerne vare fraskaarne, saaledes som Roden sættes i Kielderen, vog 2 3/4 Pund. - For de Mange, som ere i den Nødvendighed at maatte bruge stemplet Papir, synes det et grundet Ønske: at dertil maatte vælges en bedre Bonitet, end Tilfældet har været i de sidste Aar, da meget af dette kostbare Papir falder saa skrubbet og u limet, at Skriften slaaer igjennem og bliver ofte reent ulæselig. Dette er ingenlunde af Ligegyldighed ved Dokumenter, der kunne blive gieldende efter hundrede Aar, som det ikke heller bidrager til at vække hos Udlændingen fordeelagtige Tanker om vor Nationalstid. - Ved det milde Veir komme stedse flere i Haugerne fritstaaende Blomster i Flor, saasom Recita, Gyldenlakker, Nelliker, Aurikler, Fløielsblomster &c. Karniol=Kirsebærtræet har stærke Blomsterknopper; Valskebønner sees ligeledes i Blomster, og Havre, saaet i Marken først i August, er skredet ud til at sætte Kjern.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-12-05
J Kjøbenhavn falbydes endog friske Skovmærker. Saaledes er Vegetationen her til Lands i stærk Drift i egentlig Vintertid, hvorved den Gisning omsider vinder mere Styrke, at Kloden kan have taget en anden Retning, eller Naturens Orden paa en anden Maade være forrykket. (Hempels Av.)¬
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-12-05
J Hr. Hempels Avis af 30 Novbr. læses følgende: Saalænge Jndsenderen mindes, har han hørt tale om, at der arbeidedes paa en ny Lovbog for Danmark. Sikkert vilde det være en af vor faderlige Regjerings store Velgierninger, at Landet fik en eneste, til Tidens Aand og Fremskridt passende Lovbog, istedenfor de mange Hundrede Bind, der nu haves over Loven, hvori selv den Lovkyndige let kan fare vild. Saasandt Jndsenderen ellers erkjender, at Udarbeidelsen af en ny fuldstændig Lovbog ikke kan eller bør være noget Hastarbeide, saa kan han paa den anden Side ikke tilbageholde det Ønske: at der jo maatte arbeides med Jver paa den nu, medens Danmark eier, en saa grundig lærd og skarpsindig Lovphilosoph i Hr. Etatsraad Ridder Ørsted, som alt har saa mange Fortjenester af den danske Jurisprudents. Med sand Glæde vilde jeg, og sikkert Mange med mig bidrage til Omkostningerne ved Lovbogens Trykning, og en Subskription dertil maatte, efter min Formening, være baade gavnligere og ønskeligere end saa mange andre. Arnesen.