Berlingske Tidende, 1811-12-02
Det er de nordamerikanske Fristaters Constitution, hvorefter Fristaterne i Vinenzuelas og Caraccas have dannet sig, og Nationaltor grissens Præsident har den fuldbyrdende Magt, er Generallissimus til Lands og Vinds, kan sammenkalde Congressen, med de 2/5 af Congressens Stemme slutte Tractater, udnævne Gesandter og udøde BenaadelsesRetten. Men den Mand, til hvem det nordlige Sydamerikas forenede Fristater overdroge denne den udøvende Magts hele Fylde, og som de fandt værdig til, iblandt sine Medborgere, at indtage den Plads den udødelige Wasschington saa hæderligen beklædte i Norden, er General Francisco Miranda. Denne Mand, som egentlig var den første der fattede den høie Tanke at omstyrte det spanske Herredømme paa Amerikas Fastland, er født i Caraccas, og nedstammer i lige Linie fra de første didhen styttede Europæer, af en Familie, der er en yngere Green af en værdig Slægt i Gammel-Spanien. Hans Bestefader var Gouverneur i Provindser, Carraccas. Forgieves bestræde hans Fader sig for at erholde denne Post; der ver spansk Politik ikke at befordre Jndfødte til høie Embeder. Allerede tidlig varslede Mirandes Genius for sig i Ord og Jdrætter. Endnu neppe 20 Aar gammel gi naemvandrede han hele Amerikas Fastland til Fods, klædt som en Landmand, for ret at blive bekiendt med sit Fødeland. Denne Reise kan han takke for den nøiagtige og rigtige Kundskab om Egnene, paa hvilken han siden har grundet sine modige Foretagender. Fra denne Reise var han ei endnu vendt tilbage, da Krigen i Nordamerika udbrød. Som Frivillig tog han hæderlig Andeel i Fædrenelandets retfærdige Sag. Her sluttede han Forbindelser med franske Oficerer, der have havt en betydelig Jndflydelse paa hans Livs senere Bestemmelse. J romantisk Lys fremstillede hans Mod og Ungdom, samt hans Haug til alt Eventyeligt og Stort, ham for den franske Armee. Efter Freden fulgde han med den, giennemvandrede Frankrig. Engelland og Jtalien til Fods, og opsøgde enhver gammel General. Ti sidst besøgde han Gammel-Spanten, mod hvilket et gloende Had lud i hans unge Barm. Derfra vendte han til bage til Sydamerika, forsynede sig med sin Fader, efter hvem har arvede en stor Formue, og giennemvandrede paa nye Syd- og NordAmerika indtil Newyork ; men denne Gang havde han en gandske an i den Hensigt med sin Reise end den første. Ei vare nu Ditrge og Skov mere Gienstanden for hans Undersøg lser; Stæder var det han besøgde, Fæstninger og militaire Anlæg han prøvede. Fra Newyork kaldte Revolutionen ham tilbage til Europa, og 1789 landede han i Rouen. Han forblev i Frankrig under de indvortes Storme; det herskende Partie finde ham til Engelland, for at afgiøre adskillige vigtige Ting med William Pitt, der stedse omtalde ham med inderlig Beundring. Da han igien var kommen tilbage til Frankrig, forskaff de er gelsk Jndflydelse ham en høi Militalecommands i Armeen. Pethion begunstigede ham, og hans udmærkede Kundskabet som Jngenieur, understøttede den mægtige Anbefalelse. 1792 var han Næstcommanderende under Dumourier i Champagne. Deres i fulgde han denne General til Belgien, og blev i September General ver Nørkermeen og overten Commenden over Cortralermen i Dumeuriers Fraværelse. Mastrichts Beleiring maatte han, formedelst kanours Uagtsomhed ophæve, hvorpaa han commanderede Dumouriers 6 venstre Fløi ved Neervinden. Det var Miranda, som gav Dumourier de det dristige Raad at erklære sig for Frihedens Sag og føre Armeen mod at Magthaverne i Paris, og det var ligeledes ham der tilskyndte til Con vents-Commissairernes Arrestering samt Dumouriers Apellation le til Folket. Selv længslet af Revolutions-Tribuualet blev han allene i ræddet ved Thomas Pavnes Veltalenhed, der forkyndte Bloddommerne hans Stræben for sit eget Fædrelands Frihed. Snart blev han igjen so hefter, og fik først sin Frihed da Biergpartiet var styrtet. 3 October 1795 tiende han Conventet imod de oprørske Communer ; 3) Forsøger mis ykkedes, han skulde deporteres, og deserterede fra Gendarmerne. Den 18de Fructivor blev han med dømt til den store Deportation, men flygtede til Engelland, og vendte 1803 tilbage til Paris, fra endskiøndt Consulerne ikke havde tilbagekalde ham i Aaret 1799 med de 2 andre Proscriberte. Paa nye landlyst fra Frankrig, flygt de han til Pitt, og lovede med 10,000 Mand at løse ve hele Sydamerica fra Spaniens Herredømme. Ministerens Død tilintetgjorde denne Plan. J Januari 1806 traadte han desuagtet igjen frem i Newpork ; med 60000 Pd. St., 3 Skibe og 900 rask Americanere forsøgde han fra denne Pucaf at befrie sit Fædreland, og det var alt 5 Aar tidligere nærved at den store Plan var lykkedes, som først nu bringes til Modenhed og Udførelse. Alt den Gang rystede hen mærlig det spanske Herredømmes svage Støtter, hvilke den nyeste Tids store Begivenheder ganske omstyrtede. Miranda er allerede til Aarene; men elligerel endnu fuld af Jld og Kraft. Styrke forkynder hans vildannede Ligeme, Tørst efter Daa og et høit genialske Mod hans forrige Øie; og mangeaarig Erfaring tales af det truugule Ansigts dybe Træk. Et skarpt Blik i Beslutning ger, Mod og Raskhed i Handlinger, Urokkelighed, Bestandighed og Udholdenhed ere hans Særkiender. Store ere hans theoretiske og practiske Kundskaber ; han agter Videnskaberre og elsker Kunsterne. Pintarch og Livius ere hans Yndlingsskribentere; Timoleon, Thrasyhuus, Epeminondas hans Helte. Prinds Anton af Sichsen og hans Gimalinde ere nu komme tilbagetil Deesden.