Den Vest-Sjællandske Avis, 1816-03-02
Da jeg var 10 Aar gammel, var jeg en Pintse-Eftermiddag paa Marken; da et Bud kom ud til mig og lod mig vide, at min Fader, som allerede et heelt Aar havde været sygelig, var død, og at jeg strax maatte komme hiem. Jeg skyndte mig saameget jeg kunde, og allerede vare Folkene i Færd med at omklæde ham, da jeg sagde de skulde gaae til Side, kastede mig over min Fader, rystede ham og bad Gud inderligt, at han dog endnu vilde lade ham leve i 4 Aar. Derpaa slog min Fader sine Øine op og der kom nyt Liv i ham. Jeg spurgte ham, hvad han havde gjort, han svarede: at han havde været paa et godt Sted; dog talte han aldrig meere derom. (Man har ingen Grund til at tvivle paa denne Begivenheds Sandhed, men man behøver derfor ikke at betragte den som noget overnaturligt; den lader sig ret godt forklare; thi Døden kan forklares af to Aarsager, enten af en aldeles Ødelæggelse og Fordærvelse i det legemlige Redskab, saa at Siælen, som formodentlig er det samme som Livets Kraft, efterhaanden maae skille sig fra det, saaledes i Alderdommen; dette var Tilfældet med Müllers Fader, som hans langvarige Sygelighed udviiste, i dette Tilfælde er det meget begribeligt, at man ved at kaste sig paa en Døendes Legeme, ryste det, og tiltale det heftigt kan endnu kalde Livskraften, tilbage i det for en Tid, naar den er i Begreb med at forlade Legemet; men det var ingen Velgierning som Müller beviiste sin Fader; at han netop døde 4 Aar efter, er meget troeligt; thi Tankru derom kunde let føre den gamle Svækkelse i Legemet med sig tilbage og dermed Døden; at Faderen fortalte, at han havde været paa et godt Sted, lader sig godt forklare af den behagelige Følelse, som hans Siæl har havt, da den var i Begreb med at arbeide sig ud af Legemet og at udvikle sit Jndvortes Siæleorgan, uden Tvivl følger en meget behagelig Følelse lige oven paa Døden, ved Overgangen fra Svækkelse til Kraft; hvilken Behagelighed han har troet at komme af, at han havde været i Himmelen, og han har ikke talt videre derom, fordi han vidste intet mere at sige derom, det var blot en hunkel Følelse. – Denne Fortælling udviser Müllers godmodige Sværmerie). Müller fortæller nu videre at, da hans Fader var død, tiente han som Karl i 8 Aar hos sin Faster, giftede sig, og læste flittig i Bibelen om Søndagen. Mit første Syn, siger han, havde jeg Nytaars Nat imellem 1804 og 5. Den Skikkelse, som viiste sig for mig, sagde mig: J dette Aar opstaaer en Krig imellem Frankerige og Østerrig, og giør dette ikke snart Fred, saa vil det tabe meget. 1805 saae jeg det samme Syn, som paa samme Maade forkyndte mig Krigen imellem Preussen og Frankerige. J 1807 viiste sig en aldrende Mand for mig i glindsende lys Skikkelse, hvis Ansigtstræk tydelig kunde kiendes, og befalte mig strax at gaae til Keiseren af Rusland og Kongen af Preussen. Jeg vidste ikke hvor disse Lande laae, og hvad jed skulde giøre der, og sagde det til Aanden; den svarede mig: Gud vilde lægge mig Ordene i Munden, og forsvandt (man seer her Forestillinger, som let kunne opvækkes i en Mands Siæl, der flittig og med Troe havde læst den hellige Skrift) Dagen derpaa talte jeg med min Kone og min Reise, men da hun sagde, at hun ikke vidste at hielpe sig, saa besluttede jeg at blive hiemme. Men den 7de Nat kom Synet igien og sagde mig, at hvis jeg ikke gik afsted, saa skulde alt det Blod der udøses, blive paa min Regning. Nu tænkte jeg, at jeg dog maatte gaae afsted, og da jeg vilde oppebie Marts Maaned, saa havde jeg ingen Roe paa mig, der var en Angest over mig hvor jeg var, min Kone bad mig at gaae i Guds Navn, og da jeg havde bedet en anden Bonde at sørge for Kone og Børn i min Fraværelse, saa tog jeg til mig et Brød, et Stykke Kiød og 1 Rdlr., tog Afskeed med Taarer i Øinene, og begyndte nu min Reise med Tillid til Gud. Da jeg kom til Prenzlau, hvor de Franske stod, spurgte man mig om mit Pas, jeg havde ingen, man bragte mig for Commandanten; men slap mig dog igien. J Stolpe arresterede Preusserne mig som en Spion, endelig bragde man mig til Pillau. Jeg leed meget ondt, men da jeg forudsaae at derikke skulde røres et Haar paa mit Hoved, saa havde jeg godt Mod. Man forhørte mig i Pillan, sendte Protocollen i Forveien og mig bag efter paa et Skib til Kønigsberg; jeg blev bragt der i GeneralRücheels Huus, hos ham var General Blücher og flere Generaler, som omgave mig; de forhausedes over, at jeg allerede i Pillau havde bestrevet dette Huus og dets Haver, og man forhørte mig paa nye. Jeg fortalte alting omstændeligt, og at jeg maatte tale med Kongen og Keiseren, da de ogsaa kunde høre de Ord, som jeg ikke nu kunde sige dem, med kun maatte sige Kongen; men hvorved de skulde være tilstæde. Jeg blev forestilt Dronningen, og blev i General Rüchels Huus, til Kongen kom, hvor jeg paa Dronningens Befaling, fik Qvarteer, Kost, daglig en Gylden, og arbeidede i Huset. Da Kongen kom, som opholdt sig i Heiligenbeil, blev jeg forestilt for ham, han havde allerede faaet, min skriftlige Angivelse og det optagne, Forhør. Bibelen laae paa Bordet og jeg maatte forklare Kongen alle de angivne Kapitler. Jeg aabenbarede ham nu alt, at Frankerige skulde deeles i 4 Dele, at de Franske skulde gaae til Grunde i Norden, at Preussen skulde blive saa stor som det aldrig havde været, og have de troeste Undersaat rer. Kongen sagde mig, at han ikke vilde fortsætte Krigen, og at alt dette derfore ikke kunde træffe ind; hvorpaa jeg sagde ham, at han maatte giøre hvad han vilde, det vilde dog skee. Næsten et Aar opholdt jeg mig i Memel og Omegnen, først hos General Rüchel, og da han havde faaet sin Afskeed hos General Knobloch. J den Tid blev jeg hentet i mange fornemme Huuse hvor jeg maatte giøre Forklaringer over Bibelen. Ved mit Ophold i Memel havde jeg endnu fleere Syner, som tydeligere opklarede mig Fremtiden. Saaledes viiste sig for mig en stor Forsamling af Nationer, og en stor Jld mod Solens Organg fra Memel af (Moscaus Brand og fleere Forbetydninger. Eft den Tid reiste jeg med General Knobloch til Kønigsberg, som jeg 8te Uger i Forveien havde forudsagt denne Reise, og som indtraf paa den Dag han havde antegnet sig. Her var de russiske Storfyrstermed deres Over-Hofmester, som jeg maatte for tælle alt det, som var passeret. Dog vorte min Længsel efter mit Hjem, og efterat jeg havde faaet et frit Postpas, saa reiste jeg hiem efter halvanden Aars Fraværelse. Jeg besøgte Kongen af Preussen i Heidelberg, hvor han talte længe med mig, og hvor jeg ønskede ham Lykke til at nu alt det var truffet ind, som jeg dengang havde forudsagt ham i Kønigsberg. Førend den sidste Krig (i 1815) udbrød, faae jeg i Aanden to store Feldtslag forud; det første ved Brüssel, og det andet imellem Elsatz og Lothringen, men som skulde blive endnu meere skrækkeligt og blodigt end som det første; d. 13de Junii sagde jeg dette til Feldmarskal Blüchers Adjutant, og betegnede ham nøie Stederne, hvor det første Feldslag skulde leveres, endskiønt jeg aldrig har været i de Egne; dog da Slaget allerede begyndte d. 15de, saa kom det Bud for sildigt, som skulde forudsige dets heldige Udfald.