JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Adresseavis for Børn, 1781-05-02
Slutningen af den Nyehed om den lille Constantins Forbedring. Hvad er det, som man kalder Ederduun, spurgde den lille Constantin. Det skal jeg sige Dem, min lille Ven, svarede jeg, J Jisland gives der et vist Slags Ænder, som man kalder Ederfugle; af disse faaer man det saa kaldte Ederduun. Jislænderne har stor Nytte af denne Fugl. Anden læg ger ikke allene skjønne Æg, men kan endog ligesom tvinges til at lægge samme to til tre forskjellige gange. Denne Fugl bygger sin Rede med sine egne Fjedre, som den udrykker af sit Bryst. Den lægger derpaa tre eller fire Æg. Den Jndvaaner, som tilhører Reden, borttager da Æggene tilligemed Fjedrene. Hunnen udrykker da andre Fjedre af sit Bryst, bygger sig en ny Rede, og lægger Æg igjen ligesom tilforn, hvilke derpaa atter blive borttagne af Eieren. Siden rykker ogsaa Hannen Fjedre ud af sit Bryst, og sætter Reden i Stand igjen, og Hunnen lægger nu Æg tredie gang. Disse lader man dem beholde; thi dersom man borttog dem den tredie gang med, saa skulde de ikke oftere ville hække der, men for bestandig forlade saadan en for dem ulykkelig Egn, hvilket vilde være et anseeligt Tab for Eiermanden, efterdi Ungerne pleye at komme Aaret efter hen til det samme Sted igien, hvor de ere aplete, og der at formere sig. Endnu maae jeg sige Dem, at man har anmerket, at de Fjedre, som Hannen piller af sig, der har mange hvide Fjedre, ere langt skjønnere og finere, end Hunnens Fjedre. Constantin. Ach, Hr. Hofmester. Den Ederfugl maae være et meget deyligt og allerkjereste Dyr. Hovmesteren. Stig mig, af hvad Aarsag De gjør denne Slutning? Hvad er det egentlig, som hover Dem saa vel ved denne EderfuglConst. Fornemmelig befalder den Maade mig, paa hvilken den bygger sin Rede; thi jeg tænker, at den rykker sine Fjedre ud af sit Bryst af Kjerlighed og Ømhed for sine Unger, som den vil udruge, at de kunne ligge ret blødt og godt. Hopm. Den Anmerkning er ret brav. Den Drivt, som Skaberen har nedlagt hos alle levende Skabninger, endog hos dette ufornuftige Dyr, fortjener vor hele Beundring. Men hvad er der mere, som hover Dem saa godt hos Ederfuglen, Const.
Adresseavis for Børn, 1781-05-09
Numer Aar. Tredie Ayr Aargang. for Onsdagen. den 9 Maji. Børn. Ved Ubesindighed man gjør det, man fortryder, Naar uden Overlæg man hidsigt Sind adlyder. De to Udesindige.
Adresseavis for Børn, 1781-05-09
(En Fortælling i dramatisk Form.) Personerne. Hr. von Humber, en Herremand. Frue von Humber. Ludvig, Fritz,) deres Børn. Lotte, Hr. Sebastian, Hovmester hos Børnene. Carl, en Dreng fra Bondebyen, tæt ved Herregaarden.
Adresseavis for Børn, 1781-05-09
En Chirurgus Johan, Tjeneren. Ludvig og Fritz spadsere ude paa en Eng. Noget derfra ligger en Mængde Tømmerstokke; og ved Siden deraf løber en Aae. Qudvig. Dengang narrede jeg ham. Ha, ha har jeg vilde ikke tage en Dukat for denne Stræg. Ha, han har den superkloge Hr. Jnformator har jeg dog endelig eengang faaet narret. Fritz. Men slig mig, hvorledes du baer dig ad, at du fik ham af Veyen, Jeg var saa glad før, at jeg ikke ret kunde forstaae dig. Ludv. Jeg sagde ham, at der i Dag Morges havde ladet sig see en Raabuk i Kalvehaugen, og Jægeren var allerede derude, og at Lieutenanten havde for noget siden faret her forbi Gaarden med sine Jagthunde. Fritz. Og det troede Hr. Sebastian, Ludv. Oja! Du veed jo, hvilken Elsker han er af Jagt. Jeg var endnu ikke bleven halv færdig med min Fortælling, førend han allerede havde Flinten i Haanden, skruede en ny Steen paa den, og var med al sin Viisdom allerede ført bag Lyset. Er Deres Papa og Mama hjemme, spurgde han. Jeg havde nu engang løyet, det var mig altsaa ikke tungt at lyve andengang. Svarede ham derfor med den største Dristighed; Ja, de ere begge to hjemme. (Han sad just og spillede Skak med Lotte, da de reyde hen til Naboen, og saae det ikke.) Fritz. Fy, Ludvig, du har været alt for grov. Det er stygt. Jeg tænkde kun, at du ved en liden Listighed havde formaaet Hr. Sebastian til, at han havde tilladt os at gjøre denne Spadseregang. Ludv.
Adresseavis for Børn, 1781-05-16
Nummer. Aar. Or Tredie Aargang. for Onsdagen. den 16. Maji. Børn. Af Lasternes Frugter de Unge bør lære, At vogte sig for dem, og dydige være.
Adresseavis for Børn, 1781-05-16
Fortsættelse af den dramatiske Fortælling: De to Ubesindige. Johan, de Forrige, siden Carl. Pohan. Der er en Dreng derude, naadige Herre, som forlanger at tale med Dem. H. v. Humb. Med mig? Hvad vil han? Joh. Han vilde ikke sige mig det, men saade, at han maatte endelig tale med den naadige Herre selv. Han er gandske blodig, og seer meget forskrækket og bange ud. H. v. Humb. En Dreng, – og blodig! Lad ham komme ind. (Johan gaaer, og de see allesammen nysgierrige hen til Døren.) Carl. (halv aandeløs, forskrækket og med en bævende Stemme) Jeg beder om Forladelse, Deres Naade – Deres Herrer Sønner – ligge derude ved Tømmerstokkene - og ere ikke i Stand, til at kunne reyse sig. H. v. Humb. (hidsig) Du Gavstrik, saa har du slaaet dem, du er jo blodig. F.v. Humb. Ach Himmel, Hvad er dette (Hun ringer paa Tieneren.) Carl. Ney, jeg har ikke slaaet dem, naadige Herre! – Men de vippede mig ned af Vippe gyngen- og H. v. Humb. (tager ham fat i Haaret) Hvad, og saa har du F. v. Humb. (falder sin Mand om Halsen) Ach, lad ham dog fortælle ud, min Hjerte, Maaskee de har atter udøvet en Stræg af deres Hovmod og Ubesindighed. (Hr. von Humber slipper Drengen.) Carl. (kysser Frue von Humbers Kjole) Jeg gik ved Aaen og leedte efter vare Stene til min Broder, og traf de unge Herrer v. Humber hos Tømmerstokkene. De baade mig, at jeg skulde hielpe dem at gjøre en Vippegynge. Siden satte Junker Ludvig mig imod min Villie der op paa og de vippede mig begge to ned i Skarnet, saa at jeg slog min Næse til Blods. F.v. Humb. Var deres Hovmester da ikke hos dem, Carl. Ney, de vare allene – og de vilde jage mig bort - og jeg H. V. Humb. Og du overfaldt dem ikke saa Carl. Ney, jeg løb min Vey, og sagde, at jeg vilde forklage dem for deres Hovmester, og gik ned til Aaen, for at vaske mig af, (Tieneren kom Avis kommer ind igien.) da hørde jeg, at de trallede og sang paa Vippegyngen - og jeg saae, at de gyngede hinanden meget høyt i Veyret – men med et gave de et stort Skrig, og da jeg atter saae mig omkring, saa vare de faldne ned paa Jorden. H. v. Humb. (til Johan) Hold ham fast(Han løber ud af Stuen.)F. v. Humb. (til Johan) O, spring gesvindt ud, og see, hvad det er. (Johan gaaer. Til Carl) Men hvoraf er du bleven blodig? Carl. Da de vippede mig ned af Gyngen, stødte jeg mit Hoved ved Faldet, og Næsen sprang strax op at bløde. Ach, hvor gjerne vilde jeg endda have liidt mere af dem, dersom de kun ikke F. v. Humb. Hvad? Hvad vil du sige? Carl. Ach, Junker Ludvig skreeg saa forskrækkelig, og den yngste rørde sig ikke. Ach, dersom de kun ikke (han græder) skulde have faaet stor Skade.
Adresseavis for Børn, 1781-05-30
Numer Aar. 1 Gr Tredie Avi Aargang. for Onsdagen. den 30 Maji. Børn. Hvo andres Feyltrin seer, og sig ey tager vare Kan let begaae dem selv, og styrte sig i Fare.
Adresseavis for Børn, 1781-05-30
Min allerkjereste Syster Da de, medens jeg var hos dig, elskede mig med den ømmeste Kierlighed, saa er jeg overbeviist om, at min Skilsmisse fra dig har sat dig i den dybeste Sorg. Men sørg ikke, elskværdige Pige. Dette Brev skal sige dig, hvor meget du fornærmer din Kierlighed til mig, dersom du endnu herefter vil fælde en eneste Taare meer for mig. Strax – (Hr. von Humber kommer ind, men giver Hr. Sebastian et Vink, at han skal blive ved at læse, og sætter sig ved Siden af ham.) – Strax efter det sidste Kys, som jeg følede at du trykde paa mine Læber, og da du havde forelæst mig det deylige Vers: Evig Lov og Priis dig være Jeg opstiger nu til Ære! Faaer den store Naadeløn, Jesus Christus strømmer Glæde J min Siel. Jeg seer ham træde Venlig mod mig, som Guds Søn. En noget Øye saae Den Glæde, jeg skal faae, Og den i Evighed Skal stedse vare ved. O, min Forløser, Tak og Ære, Dig nu og evig ofret være Strax derefter faldt jeg i den sødeste Søvn, som jeg nogensinde i min hele Livestid har havt. Den varede ikkun nogle Øyeblikke, og min Mand svingede sig op fra det Legeme, som du nu hensvømmende i Taarer, trykker Øynene til paa Og nu fandt jeg, hvad omtrent, dog i undsigelig ringere Grad, en Fange maae fornemme, som efter et ti Aars Ophold i det fæleste, mørkeste og stinkende Fængsel, kommer endelig paa frie Fod og løses af sine Lænker en behagelig Sommermorgen, og indaander den første friske Luft i den smilende Naturs deyligste Kreds.
Adresseavis for Børn, 1781-05-30
(Slutningen følger.)
Adresseavis for Børn, 1781-06-06
Nummer Aar. Tredie Aargang. for Onsdagen. Børn. den 6. Junii. Hvo varsom gaaer paa ujevn Vey, Den let til Skade kommer ey Slutning af den dramatiske Fortælling: De to Ubesindige.
Adresseavis for Børn, 1781-06-13
Numer Aar. Ol Tredie Tyv Aargang. for Onsdagen. den 13. Junii. Børn. Det Barn, som ey agtsomt og flittigt vil være; Man aldrig kan vente, ret meget skal lære.
Adresseavis for Børn, 1781-06-20
Bekjendtgjørelse. Det oprigtige Barn. Den lille Sophies Charakter har altid været, at vise sig oprigtig og aabenhiertig. Naar hun i Skolen ikke fatter det, som Læreren har sagt, fordi hun har ikke givet ret Agt derpaa, saa tilstaaer hun det strax for Læreren og siger: Jeg har ikke givet ret Agt paa det og det; men jeg vil forbedre mig. Jeg beder Dem derfor, at De vil sige mig det nok engang." Naar hun ellers har forseet sig i noget, og hendes Forældre sætte hende i Rette derfor, saa undskylder hun sig aldrig, eller søger at formindske hendes Feyl, men siger stedse: "Jeg har Uret, og jeg fortjener Straf, som jeg vil ogsaa gjerne lide. Men jeg vil bede mine kjere Forældre, at De ville tilgive mig det, og siden ikke elske mig desmindre derfor, thi det skulde smerte mig allermeest, om jeg skulde tabe Deres Kierlighed. Med saadant et Sindelav befalder man Gud og Mennesker vel. De ulige Brødre. Carl og Christian vare to Brødre, som i deres Tænkemaade vare meget ulige. Carlærrede sine Forældre, adlød dem, og vogtede sig omhyggelig for at gjøre dem noget imod. Christian derimod gjorde hvad ham selv godt syndes, slog alle de gode Lærdomme i Veyr og Vind, og gjorde dem megen Hjertesorg, fordi han handlede stedse uforstandigt. Da de nu begge bleve store, fik Carl en god Herre, hvor han manglede intet, var flittig i at lære, og fik de bedste Skudsmaale, da han havde udlært Han givtede sig, fik en from og flittig Kone, og levede meget fornøyet og lyksalig med hende Christian derimod blev, som han fra sin Barndom af havde været, grov, dum og doven. for Børn. Han kunde ikke blive i Lære hos nogen; thi der var ingen god Herre, som kunde lide ham, eller vilde beholde ham. Det gik ham derfor meget slet, og han maatte paa hans Alderdom gaae omkring at tigge. Børn maae derfor ikke glemme, at ære Fader og Moder, og adlyde deres Lærere, om de ville vente, at det skal gaae dem vel. Alt for meget er usundt.
Adresseavis for Børn, 1781-06-20
Naar den unge Christoffer blev indbudet til et Bryllup eller andet Giestebud, saa aad og drak han saa meget, at han blev berøvet sine Sandser og Forstand, og blev derefter syg. Jmedens han drak, førend han endnu blev gandske fuld, begyndte han stedse at giøre Klammerie med Folk, saa at han desuden hvergang blev slaaet brun og blaa, førend han blev bragt hjem; thi han holdt for, at man paa saadan en Dag og paa saadan en Maade skulde giøre sig ret lystig, og at der blev just af den Aarsag frembaaret saa megen god Mad og saa meget godt Drikke, for enhver skulde æde sig syg, og drikke Forstanden bort. Men Christoffer havde i sin Barndom ikke villet lære noget godt hverken af sine Forældre eller i Skolen, og der var siden intet forstandigt Menneske, som skjøttede om at være i hans Selskab Værer derfor glade J unge Mennesker, ved at nyde Guds gode Gaver; men lader aldrig eders Tunge eller Gane forføre eder til Umaadelighed. Holder altid Maade i alle Ting; thi Umaadelighed er en større Synd, end man troer.
Adresseavis for Børn, 1781-06-20
Lammet. En Febr. Et Lam, der var saa hvidt som Snee, Omkring i Engen hoppede, Men sprang og op paa steyle Klipper, Hvor Fødefæstet Lammet slipper, Saa det faldt ned fra en høy Steen, Og brækkede sit ene Been. O kjere muntre Børn, og skriver Det dybt i eders Hierter; De Glæder, som man overdriver, Forvandle sig til Smerter.
Adresseavis for Børn, 1781-06-27
I Pengepungen fandtes sexten dobbelte Dukater, og omtrent 10 Rigsdaler i Sølvpenge. Det er ikke mueligt at beskrive hvor rørt den unge Robert blev ved denne overordentlige Gavmildhed. Han løb Dagen derefter hele Staden igjennem, for at ville opsøge og takke sin Velgjører; men det var forgjeves, han var ingensteds at finde. Robertes Familie blev imidlertid ved, utrættet at arbeyde, for, om muligt, at faae samlet den fornødne Summa, En Dag, da de just vare i Begreb med at gjøre et tarveligt fattigt Maltid, som bestod af Brød og tørre Frugter, saae de med eet - og hvor stor blev ikke deres Forundring! – deres kjere Fader Robert, meget vel klædt, at komme ind i Kammeret til dem. Han overrumplede dem midt i deres Kummer og Elendighed. Ach, min kjere Kone ach, mine kjere Børn, raabde han, og faldt med det samme enhver af dem om Halsen. "Hvorledes har det været eder muligt, saa snart at kunne befrie mig af Slaveriet, og det ydermere paa saadan en Maade, som J har gjort det? Seer engang, hvor prægtigt J har udstafferet mig, Og desuden endda forsynet mig med hundrede Ducater, som bleve udtælte til mig da jeg steeg ombord paa Skibet, hvor min Hjemreise og min Kost var allerede i Forveyen betalt For Guds Skyld siger mig, hvorledes det har været eder Avis. eder muligt, at J har kunnet fortjene saa meget i denyderlige Fattigdom, hvorudi jeg finder eder, Moderens store Forundring over det, hun hørde sin Mand fortælle, betog hende i Førstningen af Kraft til at kunne svare ham. Hun kunde ikkun omfavne sin kjere Mand, og henflød i Glædes Taarer op til hans Bryst. Begge Døttrene gjorde det samme. Men den unge Robert blev siddende ubevægelig paa en Stoel Han havde tabt baade Sands og Mæle, og faldt endelig daanende ned paa Gulvet. Efterhaanden blev Moderen sit Mæle mægtig igjen, hun omfavnede hendes Mand endnu engang, og sagde, i det hun vægede hen til deres Søn. Der seer du din Befrier, min føde Mand, Vi skulde have 2000 Rdlr. til din Befrielse; men vi havde nu først faaet samlet noget lidet over det Halve, og den største Deel af denne Summa har vi vor kjere Søns Arbeyde og Kjerlighed at takke for.
Adresseavis for Børn, 1781-06-27
Dette gode og veltænkende Barn har uden Tvivl fundet nogle Venner, som ere blevne rørte ved hans Dyd, og maae have forstrakt ham med Penge til Din Befrielse. Ham har vi uden Tvivl, at takke for vor nærværende Lyksalighed. Han har endnu vildet, at vi saaledes uformodentlig skulde overrumples deraf. Ak, see det gode Barn, see hvilken om Følelse han har af den Lykke at see dig igjen Men lad os skynde os, at see ham bragt til sig selv igjen. Moderen sprang derpaa hen til ham, og hans Systre skyndte sig ligeledes derhen. Det var ikke uden med megen Møye, at de fik bragt ham til Live igjen af hans Besvimmelse. Strax kastede han sine maatte Øyne hen til sin Fader; men han havde endnu ikke nogen Kraft til at tale. Faderen derimod tang med eet gandske stille; stod længe i Tanker, vendte sig endelig derpaa med en bestyrtet Mine til sin Søn og sagde: Odu Ulykkelige. Hvad har du gjort, Hvor kunde min Befrielse fra mit Slaverie blive en Hemmelighed for din Moder, uden at den var kiøbt ved en eller anden slet Gierning af dig? Hvor er det muligt, at du paa din Alder og i din Stand, kunde fortjene saa mange Penge, uden at du for Børn. skulde have gjort dig skyldig i en eller anden skrækkelig og afskyelig Uret og Misgierning? Jeg skielver ved at høre Sandheden; men bekjend den kun reent ud, og lad os døe allesammen, om du har kunne ophøre at være en ærlig Mand. Vær gandske rolig og uden Bekymring i den Fald, min Fader, svarede den unge Robert, i det han med Møye reysde sig op, omfavn De Deres Søn, han er ikke uværdig til dette kiere Navn, De har hverken mig eller nogen af os allesammen at takke for Deres Friehed. Jeg kjender vor Velgjører. Ach, min Moder, den libe kiendte, som gav mig sin Børs - Han er visselig vor Veldæder. Han gjorde saa mange Spørgsmaale til mig om min Fader. Jeg vil opsøge ham, i hvor han endogsaa er at finde; Han skal komme, for at nyde sine Velgierninger, for at dele dem med os, og udgyde søde Glædes Taarer tillige med os, Han fortælde derpaa sin Fader den Begivenhed med den Ubekjendte, og Faderen blev derved rolig og tilfredsstillet.
Adresseavis for Børn, 1781-06-27
Efterat den gamle Robert nu var kommen i Rolighed igjen, lykkedes alt, hvad han tog sig for, særdeles vel. Efter to Aars Forløb var han en rig Mand, og hans Børn, som alle vare forsørgede og lykkelige, nøde med ham og hans Kone en Lyksalighed som ikke skulde have havt nogen Mangel, dersom det havde lykkedes hans Søns uophørlige Efterforskninger, at opdage den for dem skjulte Velgiører, som de havde gandske og allene at takke for denne deres Lykke. Endelig tilsidst fandt han ham en Søndags Morgen, da han gik gandske allene og spadserede ved Havnen. - "Ach min Skytsengel!" var alt, hvad han for Glæde kunde faae udsagt; og med disse Ord kastede han sig ned for hans Fødder, og daanede i det samme hen, uden at vide noget af sig selv. Den Ubekjendte skyndte sig at hielpe ham, og fik ham ogsaa formedelst noget sterklugtende Vand bragt til sig selv igjen. Derpaa spurgde han om Aarsagen til denne hans Tilstand. Den unge Robert Ach, min Herre kan De spørge mig derom, Har De forglemt den Robert og hans ulykkelige Familie, som De gjorde.
Adresseavis for Børn, 1781-07-04
Den ærlige og bemidledede Borger og Skrædermester F. r. i den lille Bye tæt uden for Leipzig, havde to Sønner, der udmerkede sig saavel ved Forstand og Dyd, som ved en smuk Skabning og anselig Vext, og det allerede medens de vare Drenge. Faderen havde sørget for at give dem en anstændig Opdragelse, og da han, foruden det, som han havde forhvervet paa sit Værksted, var endda besidder af nogle faste Eiendomme i Jordegods, saa besluttede han, at lade den ældste Søn, ved Navn Carl. studere; men den yngste, ved Navn Henrich, bestede han til at lære Professionen og blive ved Huusvæsenet. Carl blev altsaa sat i Skolen, reysde til Universitetet, og kom hjem igjen efter nogle Aars Forløb, som en duelig Candidat, med de bedste Vidnesbyrd fra sine Lærere, for nu at bane sig Veyen til videre Befordring.
Adresseavis for Børn, 1781-07-04
En Officeer, som laae der i Egnen paa Hverving, havde neppe faaet Efterretning om, at disse to unge Personer vare her, førend han fik Lyst til at hverve i det mindste en af dem til Sol for Børn. dat. Man veed, at Hververne ere gemeenlig meget sindrige og hurtige til Paafund, for herudi at naae deres Øyemed. Officeren skaffede sig altsaa Adgang der i Huset. Han kom som en foregiven Kjøbmand, der havde noget at bestille der i Egnen, og bestilde noget Arbeyde hos Fr., gav noget paa Haanden derfor, og betingede sig det færdigt til om nogle Dage, da han skulde reyse bort igien. Jmedens han talede med Mester F. r. sad Carl ved et lidet Bord for sig selv hen i Stuen, og havde nogle Bøger for sig Officeren spurgde, hvad det var for en ung Person, som sad der og læsde saa flittigt F. r. Det er min ældste Søn, som for nogle Dage siden er kommen hjem fra Universitetet, og har Gud skee Lov lært noget, efter de gode Attester han har, men nu venter han efter, at han kan faae et lidet Levebrød, eller for det første komme an som Hovmester hos unge Herskaber, thi han er endnu ikke meer end to og tyve Aar gammel. Offic. Jh, det er ret ønskeligt. Jeg kjender en vis Hr. Baron v. B. i Nærheden, hvor jeg har hjemme, en ret rig Cavalier i det Hildesheimiske, han har en eneste velartet Søn, til hvilken han ønsker at faae en god Hovmester. Junkeren skal snart være i Stand til at gaae til Universitetet, hvorhen Hovmesteren skal følge med ham, og siden derfra reyse med ham udenlands. Med denne brave Herre har jeg i lang Tid havt meget at bestille, og han har givet mig i Commission at skaffe ham en brav Mand til sin Søn, (til Carl) Havde De vel Lyst, Hr. F. v.,at tage imod denne Condition? Carl. Ja, med megen Fornøyelse, min Herre! Oific Godt, Hav da Taalmodighed lidet, min kjere Ven! Da jeg endnu opholder mig her i nogle Dage, saa vil ieg strax skrive Baron v. B. til. Jeg merker, De bliver den Mand, som jeg kan være tjent med, og jeg haaber gandske vist, at indlægge mig Ære ved Dem. Jnden tre eller fire Dage kan Svaret være her. F. r. Vær saa kierlig, min Herre, vi ville med Længsel vente efter det, og jeg og min Søn skulle ansee Dem som vor største Velgjører. Sag.
Adresseavis for Børn, 1781-07-04
Avis. Saa vidt gik dette Optrin. Officeren havde herpaa skrevet et Brev i Baronens Navn og med hans Underskrivt til den foregivne Kjøbmand og Commissionær, hvori han takkede for havte Umag, bad om at haste med Candidatens Reyse, og lovede ham for det første frie Befordring, samt hundrede Daler i Løn aarlig, og lod tillige følge fom Louisdorer med til Haandpenge paa Reysen. Den fjerde Dag efter den første Samtale indfandt den formeente Kjøbmand sig hos F. v., kom frem med det gunstige Svar, som havde været forseglet med et friherskabeligt Signet, leverede de fem Louisdorer til Carl, drev paa, at han snart skulde reyse, og lovede at følge ham personlig hen til Stedet. Efter mange varme Taksigelser og Venskabs Forsikringer, tog denne Familie Dagen derefter den ømmeste Afsked med hinanden, og Carl reysde bort med sin formeente Befordrer. Men, o Himmel, hvilken Forandring. J Stedet for at føre Hr. Hovmesteren, til Baron v. B., saa afleverede hans Ledsager ham, saasnart de vare komne over Grændserne, paa Hovedvagten i Mag. En heel Skare Officerer forsamlede sig rundt omkring ham, gottede sig over ham, og han blev strax derpaa ført med en Transport Rekryter til B., og under den Forevending, at han havde taget fem Louis dorer Haandpenge, afleveret som Soldat til det Laaske Regiment. At raisonnere eller sætte sig paa nogen Maade derimod, skulde have været farligt; han maatte altsaa give efter for sin Skjebne. Hans Reysekammerat blev borte fra det Øyeblik af, da han havde aflevert ham, og hverken Carl eller hans Familie har siden kunnet faae at vide, hvem det var, undtagen at dette Udfald lærde dem, at det maatte have været en Hverver. - Nu ventede den gamle F. br. med Smerte efter Efterretninger fra sin kjere Søn, men de bleve ude. Efter nogle Maaneders Forløb erkyndigede man sig om Hr. Baronen v. B.; men hverken sammes opdigtede Gods, eller alt det, som var angivet om Baron v. B. var at opspørge enten der i Egnen, eller vidt og bredt deromkring.