Berlingske Tidende, 1791-09-23
Paris, den 9de September. En meget merkvardig Tale, som Hr. Nogilles holdt den 5te i d. M. i Nationalforsamlingen, over Frankrigs nærvarende Forfatning, endtes med dette Forslag: at Krigsministeren tilligemed Generalerne Rochambeau, Luckner og Jngenieur= og Artillerie=Cheferne skulle træde sammen paa Grandsen, holde der Conferencer og aftale en OperationsPlan til Forsvarelse for alle Delene af det Franske Rige. Vi dere, da selv de meest uindskrænkede Magter ikke foragtede den almindelige Dom i den ene Stats Feiltagelser imod den anden, saa kunde den Franske Nation i Henseende til de Tydske Fyrsters Besværinger, som have Eiendomme i Elsas og Lothringen, ikke længer tie stille; men de Kongelige Ministre maatte holde de Documenter og Papirer ved Haanden, som maatte behøves til Europas Oplysning i den Sag, og strax, efterat Kongen havde antaget Constitutionen, maatte Underhandlingerne herom med Keiseren og Rigs=Fyrster, ne begyndes. Talen blev befalet til Trykken. Nogle af de meest udmarkede Steder i samme ere følgende: "Efterat Constitutionen er nu bragt til Ende, hvis Grundsætninger skulle for Eftertiden leede vore selskabelige Bevægelser, er det Tid, at Byer og Land nyde igjen en fuldkommen Sikkerhed, at vi kalde Folket tilbage til nyttigt Arbeide og fornøden Roe, at der udvirkes for vore Love en fuldkommen Lydighed, at fredsforstyrrere blive afstraffede og de Rolig beskyttede. Men først maae vi være sikkre for den Fare, der truet vore Grændser, og kaste et alvorligt Øie paa den Sammensværelse, der udenlands er gjort imod vor Frihed, og befordret ved vor bestandig vaklende Forfatning. Vi maae tale i en Tone, der er Nationen værdig, med de Magter, der giøre sig mistænkelige for os. Modige Beslutninger, virksomme Forholdsregler, maae afvende Farerne fra os. Vi maae vise hele Europa, at den Franske Nation, fordi den erhvervede sig Frihed, derfor ikke tabte noget af den Magt, for hvilken den bestandig haver været frygtet. Herpaa talte han vidtløftig om de fremmede Magt ters formodentlige Hensigter, om den Fare, i hvilken Frankrig havde været, dersom det havde bleven angrebet ved den Tid Kongen flygtede. Han klagede over den saa meget fornærmende indvortes Mistillid, over Armeens slette Tilstand, og over alle Rustnings=Anstalternes Langsomhed. Han yttrede derpaa den Formodning, at enten endnu i dette Efteraar eller i følgende Foraar kunde vi angribes. Skede det i Efteraaret, skulde vi have omtrent 59000 Mand Rigs tropper og 45000 Mand Østerriger, tilsammen 104000 Mand imod os, og fra det rige Tøihuus i Magdeborg kunde desuden lettelig et betydeligt Artillerie=Train indskibes paa Elben, og føres over Hamborg til Holland og Namur. Skede Angrebet først i tilkommende Foraar, saa kulde Angribernes Tal forøges med 60000 Spanier og Savoyer og kunde bringes til henimod 400000 Mand. Her viste han de mange og store Vanskeligheder, som saa talrige Fiender og saa stor en Forbindelse fører med sig; her angav han mange Aar sager, som vi ville forbiegaae, hvorfore denne Forbindelse er ikke saa frygtelig, som den synes, opfordrede ogsaa Fransk mændenes Mod med den Trøstegrund, at Friehed maae kiøbes dyrt, at Schveitserne, Hollænderne, Engelænderne og Amerikanerne havde mange Aar maattet bløde og fegte for den, og sluttede endelig med følgende Afskildring af den Tingenes nye Tilstand, som derved maae begynde, at Kongen efter at have antaget Constitutionen, igien paatager sig sin Forretninger. Kongen maae, sagde han, herudi ansees, som om han kom tilbage fra en lang Reise, i hvilken Til utallige Forandringer vare gaaet for sig i Landet, som stedse vare blevne ham forestillede, som stridende imod hans Hensigter. Han maatte være den allerulykkeligste af alle Mennesker, dersom han ikke vilde fatte den faste Beslutning, at understøtte Rigets nu værende Constitution med al den ham betroede Magt og med sit fuldkomne Samtykke. Denne Vener for ham til Franskmændenes Velvillighed. Har har Tvivlsmaale over visse nye Loves Godhed, da yttre han dem han har Ret dertil. Men det maae han vide, at sine Tvivlsmaale kan han ikke faae opløste i Anarchiets Forvirring, Jkkuns de ere hans største Fiender, som foruroelige ham dermed, at hans Magt er formindskeet, og som skiule deres egen Herskesyge under Masken af en hykkelsk Omhue for den Kongelige Magt. Som Chef for den exseqverende Magt i et Rige, som Frankrig, beklædes Kongen allerede derved med en betydelig Magt, og blot Forretningen, at lade Loven regiere, er en utilstoppelig Kilde til Ære. Kongen maae, frem for alle andre erkiende, at det er en langt større Mængde Franskmænd, der forlanger Fornuftens Regiering, og der forestaaer ham og hans Familie den største Ulykke, dersom han ikke med Jvrighed foretager sig Revolutionens Stadfæstelse. Lovene skulle binde de indvortes Fiender, men det Partie, som Kongen tager imod de udvortes Fiender, skal fælde Dommen over hans sande Sindslav; thi ikkuns han allene kan ende alle Bekymringerne, standse alt Hadet, og indføre Sikkerheden igien paa Grændserne. C. St. Constitutionens Antagelse af Kongen, hvilken nu med Vighed nærmer sig, skal gaae for sig med største Høitide, lighed. Kongen skal først undertegne Constitutions=Acten Nationalforsamlingen, og derpaa ledsaget af alle Deputere de, under den hele Pariske Armees Paradering og al Skyttets Affyring, begive sig ud af Ridebahnen ligge til Frue Kirke. hvor han, efter holdt Communion, paa det af Biskop Gaa bel for ham holdende Evangelium skal høitideligen berdigConstitutionen. Hans Gemahlinde, Børn, Søster og Prasidenten for National Forsamlingen med alle Deputerede skal omgive ham. Strax herpaa skal afsynges TeDeum, bekiendtgiøres en almindelig Amnestie, og alle Franskmænd indbydes til Forliig og Broderskab. Paa denne Dag skal være Taffeler, Sang og Dands for Folket paa alle Gader, og allene Kramboder, Handelstuer o. s. v. udzirede.