Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-12-31
(Fortsættelse.) Maden var nu kommen til det tydske Rige, og de mange franske Troppers Ophold i Tydskland, midt under Freden var ingen Gaade mere. Den samme Churerkekantsler, - den, som Skribent bekjendte Carl Theodor - Baron Dalberg - der i Aaret 1805 spurgte Rigsdagen: "Skulde Navnet Tydskland, Navnet af et Folkeslag, der fordum beseirede den romerske Kjæmpe, der ved Troskab, Arbeidsomhed og nyttige Opfindelser har gjort sig saa fortjent af Menneskehedens Ven, udslettes, – lod i Aaret 1806, Rigsdagen i Negensburg, ved Statsministeren, Baron Albini vide, at han af hans pavelige Hellighed havde til Coadjutor og Efterfølger udbedet sig Cardinal Fesch, den franske Keisers Morbroder. J den Skrivelse, hvori dette tilkjendegaves Rigsdagen, hedte det tillige, at Cardinal Fesches Forfædre allerede i det 16 og 16de Aarhundrede havde udmærket sig i tydske Landes offentlige Tjeneste, at han selv var en Herre i sine bedste Aar, havde allerede længe været den hellige Stoels Cardinal, og besad i fortrinlig Grad alle en Coadjutors væsentlige Egenskaber. Vi have allerede engang tilforn omtalt denne Prælets Herkomst og Levnetsomstændigheder. Om man end vilde antage, at meget af det, Modpartiet har sagt om ham, er overdrevent, og en Frugt af den Misundelse, som den Lykkelige sjelden er aldeles fri for, saa er det dog imodsigeligt, at han ikke har været andet end en ganske simpel Geistlig, og at han i de italienske Feldttoge i en Alder af nogle og tredive Aar var Opsynsmand over et Magazin, en Post, han neppe havde valgt, dersom han virkelig havde besiddet "alle en Coadjutors væsentlige Egenskaber." J det mindste vilde det være høist besynderligt om den, der indtil sit 34te Aar ikke kunde bringe det videre, nogle Aar derefter, paa eengang skulde være bleven begavet med saa overordentlige Talenter. Men betænker man hvad et Ord fra Napoleons Mund i de Dage havde at betyde, saa er det ikke at undres over, at den afmægtige Pave prydede den Mand, hvis Søstersøn styrede Europas Skjebne og paa hvis Vink det beroede, om der skulde være en Pavekrone, med det romerske Purpur. Ligeledes var det ikke at undres over, at Churerkekantsleren, der ved Napoleons Keiserkroning i Paris, havde i adskillige Uger Omgang baade med denne Verdens behersker og Paven, der, blændet af den overvettes Glands og Smiger, havde givet efter for Magtsprog, og i en kortere Tid end syv Maaneder, ganske havde forandret sine Grundsætninger i Henseende til hans tydske Fædreneland. Ligesom Baron Albini forsikkrede i Churerkekantslerens Navn, at denne havde udbedet sig Fesch til Efterfølger, saaledes forsikkrede ogsaa siden Moniteuren at Sagen aldeles ikke havde været nogen Gjenstand, for Underhandlinger, men at Churerkekantsleren. selv havde fattet Jdeen dertil og foreslaaet den som nyttig for Fædrenelandet. Allerede den 18de Maji, altsaa otte Dage førend Valgets Kundgjørelse for Rigsdagen, afreiste Fesch fra Rom til Paris, for at bringe dette vigtige Anliggende i Rigtighed, og det blev fuldføre, under fransk Beskyttelse, uden at man agtede paa Keiser Frans's alvorlige og grundede Jndsigelse i en Skrivelse til Churerkekantsleren. Fesch's Udnævnelse til Coadjutor var Løsenet til den tydske Rigs forfatnings Opløsning, og det sydlige og vestlige Tydsklands paafølgende Omskabning til franske Provindser. Allerede ved den presburgske Fredsslutning var Grunden til en saadan Hovedforandring lagt. For at have en Modvægt mod Østerrige havde Napoleon ikke allene forøget Bayerens Magt anseeligen, men endog ophøjet det til et Kongerige og knyttet et Slægtskabsbaand med dette Fyrstehuus. Würtemberg havde han givet en Kongekrone og en anseelig Tilvext af Lande; den sølvgraa Churfyrste af Baden lod han vel beholde den gamle Titel, men udvidede dog Omfanget af hans Stat og gav ham Souverainitet derover. Cleve og Berg lagde han under sin Svoger, Prinds Murat, og gjorde disse Lande derved til en fransk Provinds. Alle disse Fyrster vare saaledes Napoleons Skabninger, bundne til hans Tarv ved Taknemmelighedens og Slægtskabets Baand. Ogsaa Jndbyggerne i det sydlige og vestlige Tydskland søgte han i Begyndelsen at indtage til sin Fordeel. For at bøde paa den i Bayern herskende Nød, sendte han 40,000 Tønder Korn did fra Mainz, Strasburg og Verona, og lod tillige en stor Mængde Tvebakker uddeele blandt de meest Trængende. Han skal ogsaa, for saavidt man kan troe en bayersk Tidende, have ladet betale Bayerns Jndbyggere 1 Mill. Franker, som Erstatning forJndqvarteringen, i Grunden en Ubetydelighed i Forhold til de uhyre Brandskatter, han udskrev i Østerrige, og, som han for en Deel dog havde Bayrerne at takke for. Han forlangte ogsaa en Fortegnelse paa de i sidste Feldttog saarede bayerske Soldater, for at give dem, der vare udygtige til videre Tjeneste, en passende Naadeløn, og skjænke de andre nogle Maaneders Sold, om de nogensinde fik disse Naadegaver vides ikke, men vist er det, at Keiseren, tilligemed Begjeringen om hiin Fortegnelse lod følge over 50 Kors af Æreslegionsordenen til Belønning for udmærkede bayerske Krigere, ligge fra Generaler til Soldater. Men disse Keiserlige Velgierninger kunde umuelig opveie de Ulykker, der, som en Følge af deres egen og Napoleons Magtforøgelse havde hjemsøgt disse Lande. Mange Egne af Schwaben og Bayern lede den skrækkeligste Mangel, og trængt te til engelsk Hielp mod Hungersnød. Ulm havde i en Tid af syv Maaneder havt over ni Hundrede Tusinde Mand i Jndqvartering, og i dets Hospitaler herskede en pestagtig Nervefeber, der bortrykkede mange Tusinde. Man gjorde mange Besparelser, men de frugtede kun lidet. Wurtemberg var ligeledes ilde medtaget. Det maatte endog efter Freden føde talrige Skarer tilbagevendende Franske og hjemdragende østerrigske Krigsfanger. Den ny Kongeværdighed og Forbindelsen, med Frankrig krævede Krigshærens Forøgelse, og for at beholde Creditten, maatte Renterne af den gamle Gield betales, hvilket under saadanne Omstændigheder faldt vanskeligt. Baden leed ikke mindre af Krigens Efterveer; Hessen-Darmstadt, var, foruden de 10,000 M. Landet selv holdt, beladt med 20,000 Mand Franske, og blandt Undersaatterne, især i det forrige Vestphalen, som denne Byrde var for tung, herskede stor Misfornøielse.