Viborger Samler, 1847-02-25
Frankerig. Galignant's Messenger er med Journ, des Debats enig deri, at Lorderne Normanbys og Palmerstons sidste Noter ingenlunde have den Vigtighed, man søger at give dem, det var Oppositionens Tactil at skildre Alt med sorte Farver for at Landet kunde geraade i en Uro, der maatte være farlig for Ministeriets Existents, og der kunde vække Frygt for Fredens Opretholdelse; men, saa mener Galignani, Journ. des Deb. omtaler ikke det Jndtryk, som det den engelske Gesandt i Paris givne Dementi har gjort i visse Kredse, og som kun kan tilintetgjøres ved en af hine, i lignende Tilfælde i England saa almindelige Erklæringer, der ikke indeholde den allermindste Ydmygelse for Nogen; thi i alle saadanne Tilfælde kan der tillægges Ordene en dobbelt Mening, og Jntet er lettere for den fornærmende Deel, end at erklære, at han ikke har villet fornærme". – Jmidlertid hentyder endnu Jntet i Journ. des Deb. derpaa, at man vil indlade sig paa at betræde den naturlige Vei for atter at knytte den personlige Forbindelse imellem den franske Udenrigsminister og den britiske Gesandt, med mindre at Slutningsordene i Journ, des Deb, skulde indeholde Hentydninger til en saadan Tilnærmelse. Journ. des Deb. ender nemlig sin sidste ledende Artikel om Forholdene imellem England og Frankerig med de Ord: "Guisot kan i Bevidsthed om sin moralske Styrke vise sig moderat; om faa Dage, ja maaskee om faa Timer, vil det vise sig, hvorvidt Guizot vil drive sit Maadehold." Det er saaledes at ønske, at Pressen paa begge Sider vil moderere sig og ikke tilintetgjøre de møderate Følelser, som begge Regjeringer hidtil have lagt for Dagen. Hverken Galignanis Messenger, eller Journ, des Deb. har følt Lyst til at forøge den stedfindende Uenighed ved at udbrede Rygter, der kun tjene til at forøge Different sen; ingen af disse Journaler har villet befatte sig med det Rygte, at Lord Normanby skulde have tilbagekaldt en Guizot tidligere tilsendt Jndbydelse, der ved en Feiltagelse fra Lordens Side skal være tilstillet Guizot. Jøvrigt er, efter Journ, des Beh., den ministerielle Stemning imod Lord Normanby ingenlunde saa forsonlig, som det engelske Gesandtskabs Organ (Galign. Mess.) ønsker det; thi Journ, des Deb. yttrer sig paa ny med Forbittrelse, imod en i Constit, indrykket Artikel, der synes at stadfæste den Formodning, at den franske Oppositionsjournal er bleven et Organ for fremmed Jnteresse. Vi taale ikke, siger Journ, des Deh., denne usædvanlige Meddelelsesmaade. Naar Regjeringer have at overgive Noter og afgive Erklæringer, da er det ikke Skik og Brug, at de betjene sig af Journalerne dertil, og vi troe ikke, at vort Cabinet, naar det havde Spørgsmaal at adressere til det engelske Cabinet, vilde lade disse i Form af en Oppositionsartikel komme til deres Adresse igennem the Times eller Morn. Post. Af Foranstaaende sees, at Journ. des Deb. aabenbart anklager det engelske Gesandtskab for at være Kilden til en imod Regjeringen rettet Artikel. Til en i Journalen La Presse indrykket Artikel, med Overskrift "Jngen Concessioner, svarer Galignand's Messenger, at det ingenlunde staaer saa slet, som La Presse mener, og at ingensinde - hverken direct eller indirect – den engelske Regjering har havt den Frækhed at forlange Guizots Entledigelse. Vel sagde Journalerne, at der ikke var andet Middel tilbage end eet af Ministeriernes Opløsning og Fald, men Sagerne vare endnu ikke komne til et saa yderligt Punct; den spanske Notestrid var endt, og sikkert vilde ogsaa Differentsen imellem Guizot og Lord Normanbyudjævnes paa en langt mildere Maade end man hidtil har antaget. Naar Journalerne ville overlade Differentsens Afgjørelse til de to Parters Følelse for Retsind og Anstand, da vilde det isandhed ikke være at befrygte, at Sagerne skulde komme til det Yderste. Visse Veie, som endnu kunne vælges, staae aabne for Staksmænd og Mænd af Ære, og til Trods for La Presse, Constitutionnel og endog flere engelske Journaler, vil Jngen vove at erklære: at der ikke maae indrømmes saadanne Concessioner, som den offentlige Mening og det gjensidige Forlangende om Fred maatte paabyde. Epenue fortæller, at Greven St. Aulaire bivaanede Dronning Victorias sidste Lever i St. James, og at han derefter har spiist ved det kongelige Taffel. En anden Journal vil derimod vide, at Dronningen ikke har gjorden franske Gesandt et eneste Spørgsmaal om den kgl. Families Befindende.