Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-11-01
Vi have med denne Titel citeret en af de meest underholdende Levnetsbeskrivelser som i lang Tid er forekommen os. Helten i Biographien, den bekjendte Billedhugger Nollekens, var ikke blot en betydelig Kunstner i sin Tid, men tillige et af de forunderligste Mennesker, som det paa underlige Mennesker rige England nogensinde har frembragt: ikke uden en vis Storhed i Jdeerne som Kunstner, som Menneske af den laveste Maade at leve paa, og de foragteligste Egenskaber. En Original af Gjerrighed og Havesyge, ved fyrstelig Rigdom: avindsyg, misundelig, ondskabsfuld og af den dybeste Uvidenhed i Alt, hvad der ikke stod i Forbindelse med hans Kunst, excentrisk i alle selskabelige Forbindelser og af en Raahed i Sæder som ingen Omgang afslibede, kort en Original, som hører til den menneskelige Naturs Curiositeter. Denne Mand fremstiller Forf. os i sin huslige Stilling med hans ligesindede originale Ægtefælle, der, omendskiønt i hendes tidligere Aar elsket af Johnson, og skildret af ham under Navnet Peknah i hans Rasselas senere ikke stod det ringeste tilbage for hendes Ægtefælle i latterlig Gjerrighed og andre slige Egenskaber, i hans Omgang med de meest navnkundige Kunstnere og Store i hans Tid, paa en saa humoristisk og underholdende Maade, at hans Bog derved bliver til en uudtømmelig Kilde for Stof til Latter. Massen af Anecdoter og levnetshistoriske Skildringer, som her blive os meddeelte om Reynolds, Flarman, Opie, Hogarth, Bank, Strange, Woolett, Fuseli, West, Cosway, Morland og andre Kunstnere og Lærde, er i Sandhed uudtømmelig. Der behøves fuldkommen den Charakteer af Sandfærdighed, som det almindelige Rygte tilkiender Forf. (han er en af Trusties i det brittiske Museum), for at finde alle disse forunderlige Historier, alle disse sælsomme Charakteertræk, Tilfælde og Begivenheder troværdige, hvilke i denne Bog fortælles os. Den indeholder tilstrækkeligt Stof til mere end et literairisk kunsthistorisk Anekdot Vademecum. Men foruden dette yder den ogsaa værdifulde Blik over Englands Kunsthistorie i det 18de Aarhundrede, og giver prisværdige Opklaringer over den eiendommelige Retning af den TidsKunstbestræbelser; og stedse komme vi med Fornøielse tilbage til den naragtige Skikkelse af Hovedhelten og hans værdige Ægtefælle og til det pudseerlige Caricaturbillede af deres ægteskabelige Lykke, deres Tvistigheder, deres lystige Ømhed, Skildringer, som i Originalitet ere meget forskjellige fra andre. Denne Bog fortjener i mere end en Henseende at finde en god tydsk Oversætter. Naturligviis ogsaa, efter denne Skildring, en Dansk, eller Brudstykker i vore Tidsskrifter. Betlermunke før og nu. Det er næppe 40 Aar siden, da Ignazius Schmidt, en katolsk Skribent, skrev om Betlermunkene, at de havde været en todoppelt Plage for Folket; engang havde de villet leve paa dets Sveds Bekostning, derved, at de med Flid holdt det i Uvidenhed og Overtroe. De vare i den Tid yderst overmodige, Fjender af al Lærdom o. s. v. (Schmidt, Tydsk Historie, 8 Bd. 4 C.); hvorledes de vedligeholdt Overtroen, er bekjendt nok. J alle Bøndernes Stalde gjorde de 3 eller strax et tredobbelt Kors. De solgte Amuletter og Helgenbilleder og uddrev Diævelen, kun ikke Dumheden, thi den sad for fast i deres egne Hjerner. Hvorledes de vare Fjender af al Lærdom, derom kun et Exempel. 1790, altsaa for ikke 49 Aar siden, skrev den katolske Præst Geiger i Munchen en liden Bog for Bønder, hvori han benægtede Præstevelsignelsens Virkning paa Here, ja ogsaa Heres Tilværelse. Derfor maatte han gjøre Poenitenz i tre Fjerdingaar(Allg. lit. Anz., 1798, S. 496). Vel, og nu Nei, man skamme sig for at tilhøre det 19de Aarhundrede, Nu søge atter ikke faa Trøst, Lærdom og Underviisning hos disse Mennesker. (Lit. Bl. 218). Østerlandske Haandskrifter i Persien, erhvervede ved Russerne. Det lykkelig fuldendte Feldtog med Persien har ikke alene udvidet det russiske Riges uhyre Strækning, men ogsaa, som vi tør haabe, det Videnskabelige. Professor Senkofsk i Petersborg overgav Regjeringen, endnu under det persiske Feldtog, et Mindeskrift, i hvilket han gjør det Forslag, i Fredsslutningen ogsaa at betinge sig af Perserne et Antal af sjeldne orientalske Haandskrifter. Senkofski havde til den Ende, i Forening med sin lærde Ven Frahn, overgivet en Fortegnelse af 400 af de kostbareste og sjeldneste Haandskrifter, som han ønskede, i den russiske Regjerings Besiddelse. Keiseren, som af Statsgrunde meget begunstigede Studiumet af de persiske Studier, sendte Mindeskriftet med Fortegnelserne til den i Persien commanderende General, og overdrog ham, nøje at gjennemsøge alle Klosterne og Moscheerne i de erobrede Provindser, og at borttage, dersom de fandtes, de i Fortegnelsen angivne Haandskrifter. Jsærdeleshed anbefalede Senkofsk Opsøgningen af Prolomæus's Geographie og andre græske Værker, som vare oversatte af Araberne, men hvis oprindelige Texter ere gaaet tabte.