Berlingske Tidende, 1792-10-19
Paris den 5te October. Medens man ventede paa nærmere Efterretninger om al blodig Fægtning som skulde være forefalden den 28de St. tember imellem Hertugen af Braunschwrig og Generaae, Damourier og Killermann, faaer man ikke allene at vide, at denne Fegtning har værer en blor Opdagelse, men at de endog ere indløbne omstændelige Efterretninger om en og sulat heel Forandring i Fiendens Operationsplan, efter hvilken han ikke allene har opgivet sit Forehavende at trædet stem til Paris, men endog virkelig tiltraadt Tilbagemarchen, efterat han den 30te September havde afbrækket sin Leir ved Dampierre. Følgende ere Beretningerne om de vigtige Or trin, som have tildraget sig før de slendtlige Armeere Tildgemarch. Den 1ste berettede Ministeren for da udenlandske Sager, le Brun, Nationalcondenten, at der virkelig ta 24de September var ved en indbyrdes Forening imellem Dumourier og Hertugen af Braunschwrig bleven paa nogenTild holdt inde med Kiendtlighederne, for at forsøge en Udderhandling, hvori Østerrige dog ikke skulde være med ne besattet. Ved denne Underhandling var det fra Preus Side bleven samtykt, at Franskmanden vel kunde forandre deres Constitution, men at de skulde derhøvertiende en Ara konge med en anseelig Livilliste. Denne Underhandling re strax bleven afbrudt, da Decretet om Kongeværdigheden. Afskaffelse ankom, og staar derpaa havde Hertugen af Peseweig aflagt sit moderate Sprog va bekiendtgiort et Mansest, hvor han erklærer det for afsindigt at Nationaltøndertingen har kundtaget en Regningsforme som igiennem Aarhundrede var bleven vedligeholdt. Dinerige og Prand vilde vel ikke bland sig i Frankrig indtages Forsam men forlangte uden Madsigelse den Kongang Vardsad Oprettelse. Kongens Redactering, og fordrid, de franske stok, ja Nationalconventionen selv, til at som den i Bart. Efterat Dumourier havde faaet dette der Man. lest afbrød han strax all Underhandlingerne, under denne gangerne vare blevnenderende, og Klandighederne ere: begyndt igien agender omtrent Jndholden af det Dan. hvori Minilleren sagde R. T. aa Rorpaa de paaden. Jgaar Nationalforsamlingen Efterretning. Tilbud som ere blevne gle te Min Damen at Preusine Navn. Paadame Tid har ladet Conseilets Beslutning i saa byen derver om serender, at give noget forslaaede, forene Di Vaaben foristian havde for 2de Fabedens Land hans ere dog maaet mærkværdige saasom drindeholde lade udtrykt Estand at Manang Autoriens Til hos en Repraf mant at Ranen at son paa læn ne med den constitutionelle Konges politiske Eien en anden ikke mindre mærkværdig Tilstaaelse var det, at den gamle ved National. Villien siden 1789 forstyrrede Tingenes Døden, streed imod Nationernes Lykke. En sin nogen forraanende Underhandling kunde lade formode. a fornaadet Nærmelse, som var opkommet af sig selv, nester Mangel havde sendtage Armeen eller andre deslige mende Omstændig der til at rønt paa Fred. Man var ligen ind om et Slags Vaaben ilstand. General Dumougen benyttede sig af samme, til at trække adskillige Corpser tilat som skulde forene sig med hans Armee. Han gjorde anmærkt alle fornødne Bevægelser, for at dragt Nytte at nane Leinghed for at foranstalte en Udverling af Fan Stilling, og alere Eienden besværligere. Han greb gaae hvoriblandt Emigranterne ilke vare indbegrebne. der aabende sig ved samme en Conferauer imellem Hertug, af Braunsand sig, Beenraa Lat stal og Generallieutenant a Semraladjutant Thusene, som var afsendt angaaende ningernes Uderline. J denne Conferene udtrykk de Dertuen af Braunsandrig sig omtrent paa følgende Maade: Vore Nationer ere ikke skabte til at vare Kiender, skuldt ikke et mader gives, til at forlige og i Mindelighed: Vii ere i faae Land, som ved Krigene Onden er sat i Fortvivlelse. løde, at visiteres Rettil at forhiner en Nation fra eller sig Løve og indrette sin andvortes Forfatning; vi for. gge det ikke heller. Kongene Skiæbner der og allene omgiøre. Hvad skal der blive af ham, Man giøre os allene alle i Dansande til ham, man alde ham en Plads i Tinge. mene Anordning under hvad Navn det end maatte være. ant Manstæt Kongen af Perusien skal vende tilhaar til fine. Stalet og ande Eders Allierte. Et saa moderat Sprog af en Mand som har undertegnet da bekiendtgiørte Manifester lande med Rette vare overraskende. Thuventet svarede, at grantlige republienske Aand underkastede sig ingen Jndflylille af gremande, og Nationens Repræs nantere skulde standerligen vedblive Deeretet, som af det almindelige Samtykke var sauctioneret. Conferencenendtes med Forlandelsen af en Mamme som Hertugen af Draunseelse, netinget skulde meddele General Dumourier. Denne Mede en det tredie Mamfæst, fuldkommen passende med delegaaende. Dumeurier har imodtaget det med en Missanille, hvori vi have taget Deel og af hvilke N. C. og det grantrig lig lides vil blivrigiennemtrængt. Han saa at strax, at Vaabenilstanden var brudt, og hans Brev heller var skrever ten Tone der passer sig for en Mand som de den Øinemmelse, at føre Franmænden til Stier enkede i Saar, hvori Kongen af Perussens Generalads sangentlarede, at man urtarig fortaltede Hertuge Hensig. at aab om en ne Sammenkomst og forsikrede, at de kalvig og kongelige Armeer ikke først skulde brække Vaaben. dinanden. Dumourier afslag denne nye Constrene og at ogsaa i Kattegets Operationer, saafremt man ikke denne da at et tidre Hertugen af Braunstige. sit for havn. Denne er Tingenes Ti stand. barn der ved denne Leilighed har i draget sig, vil fremstille den franske Nation under den ærefulde Synspunkt, sæl kommer den. Alle vore Skridt vare fri og kraftfulde; vi have overlade List og Svaghed til vore Fiender, og hele Europa skal vor Opførsel erkiende et Folk, som veed at sætte Priis paa Fred, men tillige ikke er bange for Krig. Brun.