Viborger Samler, 1847-05-10
Nyeste Postefterretninger. Storbritannien og Jrland. Udsigterne til Høsten i Storbritannien og Jrland ere – forsaavidt man endnu tør dømme om samme - i Almindelighed tilfredsstillende, endskjøndt ogsaa Vegetationen der, saaledes som overalt paa det europæiske Continent, har lidt ved det ugunstige Veirlig. Examiner venter i det mindste en Middelhøst. I Debatten om Forskud til de tre irske Jernbaner deeltog Sir Rob. Peel. Han talte imod den ministerielle Forholdsregel og søgte at godtgjøre, at der om denne Forholdsregel ikke alene kunde anføres de samme Jndvendinger, der vare anførte imod den af Lord George Bentinck indbragte, men af Huset forkastede Jernbanebill men at den ministerielle Bill endog i flere Henseender var skadeligere end Lord G. Bentincks. Han opfordrede med Energie Skatkammercantsleren til at spare paa Skatten og sammes Ressoureer, for at Finantserne ikke skulde see sig nødsagede til at skride til et Laan hos Banken, under de nuværende Conjuncturer var det høist upassende af gjøre Forskud til Jernbaners Udførelse. Hvad der nærmest havde irriteret Sir Rob. Peel vare tilvisse de skaanselløse Angreb, man fra alle Sider i Huset havde gjort imod den af ham bevirkede Bankbill; han retfærdiggjorde med Varme Bankloven fra 1844; han bestred den herskende Mening, at Banken var reduceret til en simpel Maskine; han paastod, – og her hævede han sin Stemme til en sjelden Høide, at Sorgløshed og Ringeagt for Sagernes truende Tilstand saavel fra Bankens som fra Handelstandens Side ligefra Aug. Maaned forrige Aar maatte i Almindelighed ansees som Hovedaarsagen til Omfanget af den nuværende Calamitet. Men en endnu stærkere Dadel fortjener Banken, fordi den ikke allerede i Januar Maaned i dette Aar havde sat en Grændse for den svimlende Handelsaand. Allerede i Jan. Maaned burde Banken have forudseet hvad Følgerne vilde blive, og et saadant Blik i den nærmeste Fremtid var man berettiget til at vente hos Bankdirecteurerne, der i flere Uger havde været Øienvidner til den Formindskelse, som Pengeafløbet bevirkede i Bankens Contanter. Havde Banken dengang forhøiet Disconton til 5 eller 6 pr., da vilde Forlegenheden i de sidste Uger have været langt mindre. Man havde dadlet den af ham indførte nye Banklov, fordi den indskrænkede Noternes Enission til 14 Mill. Lstl.; man havde uden al Sagkundskab - forlangt, at flere Sedler skulde emitteres. Havde da Europas Finantshistorie ikke lært de Herrer Modstandere, hvilke undeblivelige Følger, Seddelmassens Forøgelser maae føre med sig, Efter hans inderligste Overbeviisning - en Anskuelse, som hyldedes af en Adam Smith og dygtige Financiers - bestod den eneste Beskyttelse for Pengemarkedet deri, at Noterne kunde indfries med Valuta. Faren vilde være overhængende, naar Papiret tabte sin Værdi, naar Coursen sank: Bankens Credit vilde da staae paa Spil. Med ligesaa stor Varme forsvarede Jord John Russell Bankloven, efterat han havde gjendrevet Sir Rob. Peels Jndvendinger imod den foreliggende Forholdsregel ved nemlig at henvise paa hvor nødvendigt det var at yde Jrland en grundig Hielp, og en saadan kunde kun ydes, naar man paa en hensigtsmæssig Maade fremmede Communicationen. Resultatet af Afstemningen var, som bekjendt, gunstigt for Ministeriet.