Berlingske Tidende, 1813-02-01
Paris, den 18de Januar. J afvigte September Maaned havde Engellænderne meget haardt indsluttet den faste Plads Santona, og gjorde sig al muelig Umage for at faae den til at overgive sig. De satte sig endog i Beredskab til at forvandle Blocaden til en formelig Beleiring, og kaldte af denne Aarsag alle Bander derhen, oprettede Batterier, løde Nabolandsbyerne rømme og samlede i St. Ander en saa betydelig Land og Sømagt, at man ikke meere kunde tvivle om deres forehavende. General Caffarelli følte derfor Nødvendigheden af at undsætte denne Plads, og begav sig i Slutningen af December derhen, i Haab om der at kunne finde og bekiæmpe den største Deel af Banderne. Generalen ankom ogsaa virkelig til Santona, men uden at træffe eet eneste fiendtlige Corps. Ved hans Nærmelse adspredte de sig i al Hast. - Allevegne fra giver man de skiønneste Beviser paa sin Hengivenhed for Keiseren, og Uvillie over den preussiske General Yorks Troløshed, Følgende er en Adresse, som i denne Anledning er tilstillet Hs. Majestæt fra Nedre=Seinedepartementets Generalconseil. Sire! Allerede var Deres Majestæts seirende Ørne plantede paa Charernes gamle Borg, da nedrige Oprørere med en lykkeligviis afmægtig Afsindighed forsøgte at omstyrte en Regierings Grundvolde, som Nationens eenstemmige Ønske har proclammeret som den eneste det stemmer overeens med det franske Riges Vel. Neppe havde Deres Majestæt bortfiernet Dem fra hine kolde Lande, son Aarstidens Strænghed endnu alene beskytter, førend et afskyeligt Forræderi lod Legioner, som De havde gjort deelagtige i Deres Krigs dands Hæder, gaae over til Fienderne. Sire, Medlemmerne i Nedre=Seinedepartementets Generalconseil hør ikke kunne erfare hine Tildragelser, uden at deeltage med heele Frankrig i den Uvillie de opvække. Frivillig forenede have de sagt til hverandre: Forræderiets Held er kuns flygtigt: Keiserens Viisdom og hans uovervindelige Phalanters Mod skulle snart straffe hine Forrædere og bringe deres Medhieltere til at skiælve. Deres Majestæt veed hvad De kan vente af de Franske, naar Æren kalder dem: de ville vise sig Dem værdige; men medens nye Armee, dennes, medens alt gienlyder af de Tilberedelser Frankrigs Jnteresse, og Ære fordrer, være det os, det troe Nedre-Seinedepartements, Eders kjække Normangers Redskaber, tilladt at bringe for Deres Majestæts Fødder det Ønske som Kierlighed til Deres hellige Person og Hengivenhed for Deres Trone indgive. Sire, byd at en Departementalaarde skal oprettes, at enhver Deel af Deres store Rige skal afgive et Antal af sine Borgere i Forhold til dens Befolkning, at det skal være Børn af de Familier hvem Embeder, Eiendomme og Jndsigter meest anbefale, at denne Nationens Kierne, tilligemed hine gamle Soldater som udgjøre Kiernen af Armeen, skal beskytte Tronen, at den stedse nær ved Deres Majestæts Person, Deres dyrebare Gemalinde, og hiint Barn, der er Gienstanden for saastore Forhaabninger, skal vaage over sine Beherskere, over dette kostbare Pant som bliver den betroet, og at den er hele Nationen ansvarlig derfor. Den vil i Tienestens Beskaffenhed selv finde den skiønneste Belønning for sin Hengivenhed. Hvor skiønt, Sire, at see Undersaatter fra alle Deele af Deres prægtige Rige forsamlede omkring Dem at samblande deres Troskabs og Kierlighedsfølelser! Da skulle de Franskes Bekymringer for stedse forsvinde; da skulle de være sikrede mod alle de Forsøg Ondskab kunde fornye; da skal vor Lykke være vis, og vi skulle tilsikre vore Efterkommere denne Arv af Hæder og Held som Deres Majestæts Viisdom og Hierte have givet os. Vi ere med dybeste Ærbødighed Deres Keiserl. Kongel. Majestæts underdanige og troe Undersaatter o. s. v.