Politivennen, 1799-01-01
Er en Husbonde forpligtet til at bevise Rigtigheden af det Skudsmaal han giver sit Tyende i Tilfælde at samme paaklages af Tyendet for usandfærdigt? Det saa kaldte Tyendeselskab, eller det Forhold hvori Tjeneren staaer til sin Herre er grundet paa en Kontrakt, hvorved den første overlader den sidste et større eller mindre Brug af sine Kræfter for en vis Betaling. Af denne Kontrakt flyder Forpligtelse for Tjeneren til at forrette den fastsatte Tjeneste, og for Herren til at betale den betingede Løn i rette Tid, og enhver af Parterne erholder saa store Rettigheder, som behøves for at tvinge hinanden til at efterkomme, enhver sin Forpligtelse. Herren erholder altsaa ved Kontrakten selv ingen Myndighed over Tjeneren, som ikke er grundet, eller er en Følge af den Forpligtelse Tjeneren frivilligen har paadraget sig, følgeligen heller ikk Ret til at yttre sin 3 ening om Tjenerens Forhold efter Gotbefindende, ligesom Tjeneren heller ikke er forpligtet til at taale, at Herren yttrer hvad Mening om hans Forhold han lyster; ja saadan Rettighed for Herren og Forpligtelse for Tjeneren kan, saa meget mindre tænkes, som Følge af den mellem dem oprettede Kontrakt, som det ligefrem er moralsk umligt for den sidste at paadrage sig en saadan Forpligtelse. Giver altsaa Herren et usandfærdigt Vidnesbyrd om Tjenerens Forhold, saa fornærmer han Tjeneren og denne faaer derved alle de lovlige Rettigheder imod Herren, som flyder af Fornærmelse. Efter almindelig Retslæres Grundsætninger, er altsaa Tjenerne beføjet til at søge Skadens Erstatning af sin Herre, naar denne giver et Vidnesbyrd om hans Forhold, der er ham til Skade og som Herren ikke er i Stand til at bevise. Betragter man derimod Herrens og Tjenerens Forhold til hinanden efter vore Love, saa er Spørgsmaalet ikke saa let afgjort. Herren har her som Familiens Hoved en Myndighed, som den strænge Retslære ikke indrømmer ham. Tjeneren underordnes her i flere Henseender Herrens Villie og som staaende under denne betænker man sig ikke paa at tillægge Herren eller Husvonden Troværdighed fremfor Tyendet. Jeg tilstaaer at dette vel i flere Tilseite kan være rigtigt, ligesom det ogsaa synes som Lovene selv giver denne Mening Medhold. 6 B. 5 K. 5 Art. tillægger Husbonden Ret til at revse sit Tyende med Kjæp eller Vond, altsaa Ret til at fælde og exegvere en Dom, han har bygget paa sin egen individuelle Mening om Tyendet uden Hensigt til, om denne er rigtig eller ikke, og uden Hensigt til om Tyendets Forhold virkeligen er strafværdigt eller ikke. Har altsaa Husbonden saa stor Ret over sit Tyende, saa synes det ogsaa som Herren er beføjet til at karakterisere Tyendets Forhold, efter sit Tykke, uden Hensyn til, om det kan bevises eller ikke. Følgende Omstændighed formener jeg imidlertid bør tages i Betragtning ved Besvarelsen af hint Spørgsmaal. Begrebet om Fornøielse og Misfornøjelse er aldeles relativt; det Forhold som En finder sig misfornøjet med kan en Anden være fornøjet med; ja det kan endog virkelig i sig selv være ulasteligt. Nuvredes en Herre fordi hans Tjener ikke har gjort hans Støvler saa blanke som han ønskede, en Anden fordi hans Tøfler ikke bringes ham hurtig nok; Madmoderen klager paa Pigen fordi hendes Lehnestoel ikke staaer i Dag som i Gaar, eller fordi hun finder Støv i et Vindue, ja det skeer vel endog undertiden at den gud-hengivne Enke dømmer den 18 Aars Pige letfærdig, fordi hun foretrækker Holgerdanske og Helena for Brokmann og sin Visebog for salig Kingo. Skal nu Tyendet, der forlader sin Tjeneste være fornøjet med at Husbonden eller Madmoderen fortæller i dets Skudsmaal: at sammes Opførsel har været utilbørlig? og har dette Skudsmaal ubetinget Troværdighed, uden at Tjeneren, der desaarsag ingen Tjeneste kan faae, maae fordre det utilbørlige Forhold beviist? Loven bestemmer intet udtrykkeligen; Følgende fortjener udentvivl Overveielse. 3 B. 19 K. 12 Art. og af 3 Dec. 1755 s. 11 byder: at enhver skal give sine Tjenestefolk, naar de forlade Tjenesten, Pasbord d. e. Skudsmaal, saaledes som de have fortjent. Loven siger fortjent, d. e. efter Fortjeneste. Her gaaer det neppe an, at tillægge Skudsmaalet, blottet for Beviis, Troværdighed uden videre; thi ved at bevises (i Fald det fordres) er det først at man faaer Vished om, at det er givet efter Fortjeneste, som Loven udtrykkeligen befaler, og Skyld derved sættes først Andre (for hvis Skudsnaal gives) i Stand til at bedømme, om Tyendets Forhold i og for sig, har været utilbørligt. Plakaten af 3 Dec. 1755 paalægger i den 8te 5 Husbonden, at bevise de gyldige Aarsager han har til at forvise Tyendet af sin Tjeneste, den paafølgende 9 8 taler ligeledes om gyldige Aarsager ogfordrer altsaa Beviis. Maaskee man i Anglogie heraf kunde slutte til det her omhandlede Tilfælde, naar Tyendet, der leed Skade ved et ufordeelagtigt Skudsmaal, benægtede samme og fordrede Beviis for dets Rigtighed Sagen er tvivlsom, saa meget er imidlertid vist, at man intet Argument kan drage af omtalte 6 - 5 - 5; thi naar Tyendet forlader sin Husbonds Tjeneste ophører det Forhold de tilsorn stod i til hinanden, ligesom og, at naar Herren giver Tyendet et Skudsnaal hvorved dette sigtes for et kriminelt Faktum, da er han altid forbunden til at bevise samme.