Jyllandsposten, 1838-01-01
Mærkeligt er det, at ligesom den jydske Vestkyst i Fortidens Dage skylder de af Havet opkastede Skatte, nemlig Bernsteen og Rav, sin Opdagelse af Phoenicierne, som rimeligviis ved dengang at styre langs Kysterne omsider have naaet vort Norden, saaledes vil der ved indeværende Aars Begyndelse atter blive anstillet Forsøg paa at drage Fordeel af de Skatte Havet gjemmer paa den jydske Vestkyst ved Hielp af det nye opfundne Dykkerapparat. - Det er nu ei længere Rav, den menneskelige Begjærlighed eftertragter, da denne Artikel for Størstedelen er ude af Mode og som saadan kun lidet agtet, derimod er det Guld eller Vare til Guldets Værdi, man attraaer at frarive Havets Dyb, som ved de ulykkelige Strandinger ere blevne Bytte for Storm og Uveir. Siden hiint Tidspunkt, da Phoenicierne i Skibsfartens Barndom uden synderlig Møie og Fare indsamlede deres Skatte, er da den jydske Vestkyst paa den beklageligste Maade bleven beriget med en uvurdeerlig Guldmine, der er hidbragt Kysten ved Skibbrud af de kosteligste Ladninger fra alle Verdensdele. Utallige Skibe, større og mindre, bleve da ved Vesterhavets frygtelige Bølger kastede lig Boldte mod de Rev og Strande for kort efter som Vrag at synke i Havets Dyb, efterat de arme Søefarende med Skræk og Rædsler havde udaandet Livet i den salte Bølge, der blev saa Mangens Grav. Den nørrejydske Vestkyst afgiver i fleersidig Henseender de frappanteste Spor paa Død og Ødelæggelse, idet som bekjendt de veste og nordvestlige Storme og Orcaner med saa uhyre og rædsom en Kraft og Voldsomhed lade Oceanets Bølger, sammenpræssede mellem den norske og skotske Kyst, tørne ned mod de jydske Kyster, at alt Haab om ved Hielp af Compas, Seil og Roer at modarbeide det oprørte Hav, maa opgives som Tant for Naturens Almagt. Uberegnelige ere derfor de Skatte, Vestkysten paa denne Maade har slugt siden Skibsfartens Opfindelse, og hvem veed hvilken Forstyrrelse og Ødelæggelse selv den nørre, og sønderjydske Kyst har undergaaet i Forverdenen, saa mulig Skibsvragene med Liig, Gods og Guld her strande og tumle om paa fordums beboede Egne, Den oprevne med Øer grupperede sønderjydske Vestkyst staaer som talende Beviis for denne Gisning, som endmere bekræftes ved Holsteens fede Marskegne, der ved Diger ere gjenvundne fra Vesterhavet, ligesom Skagens og det store jydske Rev heller ei lader Tvivl tilbage om fordums Landstrækninger, der ved Vandflod eller Jordskjælv ere undergaaede store Omvæltninger og hvorfra maaskee snarest de gamle Cimbrers Udvandringer lade sig forklare. Hvad Fortidens Forvandlinger her har skjult af sjunkne Landskaber i Havets Dyb vil sikkerlig for stedse være unddraget den menneskelige Grand ning og Opdagelse. Men muligt, skjøndt altid forbunden med store Vanskeligheder og Bekostninger, vil det dog være ved Hielp af den opfundne Dykkermaskine (efter i Forveien med Vandkikkerter at have forefundet et Vrag, hvis Dæk man agter at sprænge med Krudtkasser) at kunne fravinde det graadige Hav noget af sit Bytte. Efterat Dykkerklokkens Opfindelse af Sinclair alt i rum Tid var afbenyttet, især ved Perlefiskeriet i Sydhavene, var det vel at formode at andre mere fuldendte Dykkerapparater senere vilde erholde Tilværelse. Det vil derfor være glædeligt, hvis Brødrene Møllers Dykkermaskine endog kun nogenlunde svarer til Hensigten. Vi sige nogenlunde, thi det tør være at vente, at mulige Mangler derved ville kunne rettes, naar Jdeen end meere udvikles ved practisk Anvendelse, og ville vi derved ikke svække Tilliden til det nævnte Kunstværk, der hidtil godt skal have bestaaet sin Prøve og tillige meget skal anbefale sig ved sin Simpelhed. Det er endvidere bekjendt, at Hr. Exam. juris Toft under 10de Mai sidstl. er forundt allernaadigst Bevilling paa Eneret i 10 Aar til Dykkerie under Kysten i Thisted Amt, paa de væsentlige Vilkaar, at 20 pCt. og sædvanlig Told af det Bjergede svares til den kongelige Kasse, og skal han nu have faaet en Maskine fra Brødrene Møller, hvormed han for det Første vil iværksætte Dykkeriet efter den ham givne Bevilling. Hans Kundskab og Erfaringer og Kystens Beskaffenhed, skal have fremkaldt denne Jdee hos ham og tilskyndet ham til dens Jværksættelse. Hans farefulde og høist interessante Foretagende ville vi derfor ønske det bedste Held, da det altid vilde gavne Staten og den private Velfærd, at Havet atter kunde fravindes endeel af sit Bytte, ligesom dette Exempel kunde lede til en lignende Erhvervelse under andre Landets Kyster, hvorForliisninger pleie at finde Sted. Vi føie til denne Anmeldelse, at det skal være en sikker Kjendsgierning, at ligesom visse Vinde tilføre og bedække de under Vandet liggende Vrag med Sand, saaledes have andre Vinde igjen den Virkning i Havet, at føre Sandet bort, hvoraf følger, at alt det forliste Gods ikke kan være underkastet en evig Begravelse, naar det er givet ved et hensigtsmæssigt Dykker=Redskab, at arbeide under Vandmassen. Thordalsen. At benævnes Velgjører og Forbryder paa een og samme Tid synes at indbefatte en Modsigelse, endskjøndt dette Tilfælde vistnok undertiden i Livet frembyder sig, men for een Person at blive tillagt begge Benævnelser foreen og samme Handling, dette hører til de Sieldenheder, som til Held for den velordnede Stat næsten aldrig indtræffer, og dog formenes den for 5te Gang for Qvaksalverie dømte Thordalsen, som har tildraget sig saa megen Opmærksomhed, herpaa at afgive Beviis. For Landets Underretter saavelsom for Høiesteret staaer Thordalsen nu som Forbryder, og herom er altsaa fra den juridiske Synspunct intet at sige, da den endelige Dom er hævet over al Kritik, men af Krøblingen og den til Døden overgivne Patient, som ved Thordalsens helbredende Curer, efter at være opgivne af de autoriserede Læger, atter erholdt nyt Liv, af disse Frelste vil han altid erindres som en Velgiører, og af dem nedbedes Velsignelse for deres Hielper, som til Belønning for sin Daad maatte see sig henkastet i Tugthuset, og hvem det indenfor Fængselets Jernstænger nu er umuliggjort at udgrave den hentærede Syge den Beenædder eller Kræftskade, der saamangen Gang under hans Behændighed paa nogle faa Uger bleve helbredede, efter undertiden i henved en halv Snees Aar af andre Læger at være behandlede og tilsidst uden alt Haab om Frelse. For at yde Læserne et kort Overblik, hvorledes denne mærkelige og høist interessante Sag ved Landsoverretten. i Viborg er bleven deduceret, tillade vi os at fremsætte saavel den beskikkede Actors som Defensors læseværdige Jndlæg. Den Første, som var Hr. Landsoverretsprocurator Otterstøm, udtaler sig saaledes: "Tiltalte har siden han førstegang efter Dom ved Vesterhanherred Ret af 14 Juli 1827 var hensat til Arbeide i Viborg, Tugt- og Forbedringshuus i 2 Aar for Qvaksalverie, paa nye befattet sig med en Mængde Curer, af hvilke de, som ere blevne bekjendte, findes detaillerede i Actors Jndlæg ved første Jnstants. Det kan vel synes, at endeel af disse Curer ere udførte med megen Held og at Mennesker, som havde opgivet Haabet om at gjenvinde deres Helbred, ere under hans Haand blevne fuldkommen helbredede; men det maa ogsaa derved bemærkes, at i alle saadanne Tilfælde havde den Syge længe været under Behandling af en autoriseret Læge, og det er rimeligt at Curen med samme Held vilde have været fuldbragt af denne; men maaskee meere langsomt, da Lægen maa gaae systematisk frem for at forebygge andre Tilfælde, som kunne opstaae, naar et langvarigt Onde for hastigen heles, hvorimod Qvaksalveren, blot søger at læge den synlige Skade uden at bekymre sig om hvad Følgen deraf i Tiden maatte blive. Hans Dristighed med at bortskjære Skipper Skougaard i Lemvig den høiligen angrebne Underlæde, har efter al Sandsynlighed været velgjørende, da Districtslægen synes at have manglet en saadan Dristighed; imidlertid er det derfor ikke ønskeligt, at en for alle anatomiske Kundskaber blottet Mand i Almindelighed skulde have Tilladelse til at bruge Kniven. Kun den Kortsynede kan lade sig blænde af Virkningen; den som fatter Lægekunsten i sin hele Bestyring kan aldrig ønske, at der sees igjennem Fingre med at Mennesker uden videnskabelig og theoretisk Dannelse befatte sig med at helbrede deres Medmennesker, thi sædvanligen høres kun om dem, som tilfældigviis havde erholdt deres Sundhed tilbage; men de Mange, som ere overleverede til Graven, forkyndte ikke Qvaksalveriets Uheld. Da den Tiltaltes idømte Straf iøvrigt er aldeles overeensstemmende med Forskrivterne i Frang. 5 Septbr. 179465, har jeg kun at paastaae at Herredstingsdommen stadfæstes. (Fortsættes.)