Viborger Samler, 1784-08-23
Paa en Herregaard i Holsteen tiente en Huusholderske, som kort for Paasken fik de ringere Tienestespigers Løn at uddeele. Pengene, som meest bestod af BancoSedler, forvarede hun udi en Tegnebog, og lagde denne udi hendes Dragkiste. Fruerpigen var Huusholderskens fortroelige Veninde. De havde Kammer sammen, og gik uadspurgt udi hinandens Gjemme. Fruerpigen spøgede med Huusholdersken om den rig Tegnebog, og sagde: at ville besøge den, o. s. v. Derpaa udbetaler Huusholdersken de andre Tienestepiger deres Løn. Et Par af disse forlader Tienesten og begiver sig udi en anden. Da enhver havde faaet sit, ville Huusholdersken giøre Regnskab med sin Tegnebog, og da fattedes en 10 Rdlrs. Banco Sed deel af hendes egne Penge. Huusholdersken var forsikret, hun ikke havde givet nogen meere, end de burde have, ligesom og at hun ikke havde taget Feil af Sedlerne, og for end ydermeere at blive overtydet herom, maatte enhver af Pigerne forevise deres bekomne Løn, som paa nye blev efterseet og befunden rigtig. Hvor var da Sedlen? Den var tyvstiaalen, og hvor kunne det være andet det, Nu galdt det om at udfinde Tyven; Jngen havde Gang i Huusholderskens Kammer - Jngen kunde komme til hendes Nøgler - Jngen vidste hendes Giemmer, og ingen kunde have funden Tegnebogen uden Fruerpigen. Alting blev nøie overlagt og udregnet. Fruerpigen var Tyven, og det efter ald ja den visseste Formoedning: Tyveriet med alle sine Omstændigheder, blev angiven for Gaardens Eiere; Denne, som en hastig og stræng Mand, begreb, strax at Fruerpigen var Tyven. Hun blev sigtet og lokket og truet og overtalt til Sandhedens Bekiendelse. Hun nægter Gierningen; men man har saa mange Grunde, saa mange Formoedninger som Vidner imod hende: Hun og ingen anden, maatte absolut have stiaalen Sedlen. Der blev for at skrække hende til Sandhedens Bekiendelse, fingeret en saakaldet viis Mand, der i Forveien var underrettet om den Roulle han skulle spille, og han skulle slaae Øiet ud paa Tyven og vise det Stiaalne igien. Denne kom. Han gjorde en hobben frygtelige Grimacer, saae altid Stivt og sælt paa Fruerpigen og endelig sagde hende reent ud, at hun var Tyven. Dette hældige Paasund havde den ønskeligste Virkning: Fruerpigen zitrede for denne Fandens Apostel og skielvende tilstod: at have tagen Sedlen. Nu, der havde man jo Beviset i Hænderne, og efter al rimelig Formodning, kunne dette ikke være anderledes. Man spurgte da: hvor hun, havde forvaret Sædlen, dette vidste hun ikke. Om hun hun da ikke havde taget den, jo hun havde. Atter nye Forhærdelse i Ondskaben. Hun blev da truet med, at den vise Mand skulle komme nok engang, og aabenbare det, hun nu søgte at skiule. Men denne havde gjort saa dyb og sæl et Jndtryk udi hendes Jnd bildning, at hun beqvemmede sig til alt, for at undgaae den vise Mands Besøg. Bekiendelsen blev da Dersom hun havde stiaalet Sedlen, saa maatte Fanden have gjort det i hendes Lignelse, for at føre hende i Ulykke, men da den samme Fanden nu siger at hun var Tyven, vidste hun intet til sin Befrielse, men ville give Huusholdersken 10 Rigsdaler Sedle igjen for sin Seddel, om hun dermed maatte slippe. Men da man nu havde hendes egen Bekiendelse som det beste Beviis for Formodningens Ubedragelighed, saa skulle nu Sandheden reent for Dagen og den rette Seddel herfrem. Denne Stokhuus=Jnqvisition paastod nogle Dage. Jmidlertid kommer en Kniplingskræmer indtil en Skræder i Egnen og byder sine Vare fall. Skræderen havde faaet en Rdlrs. Seddeel af Kudsken paa Gaarden, som Kudsken havde til gode ved en af de Piger som reiste af Tienesten, og igien fik betalt ved Pigens Bortreise. Skræderen syntes at Sedlen var ikke som andre Sedler, spurgte derfor Kræmeren, om den Seddel var god, han svarede ja, at det var en ganske god 10 Rdlrs Seddel, Skræderen tang derpaa stille og tænkte efter, om det ei skulle være den Sedde del, hvorom han havde hørt saameget snakke. Han viiste den Reedelighed og gik til Gaarden med Sedlen og den hele Handel udviklede sig til den uskyldige Fruerpiges Befrielse, da Huusholdersken havde ved et Feilgreb tagen denne Seddeel istæden for den mindre og given Pigen som igien gav den til Kudsken o. s. v. hvilken Seddeel igien, som strax blev udgivet af Pigen, ei ved den første Mynstring blev foreviist, da baade Pigen og Kudsken forsikrede, at Sedlen var rigtig nok.