Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1828-05-12
Norge (Kongens Ankomst til Christiania.) Allerede længe udgjorde det østlige Europas og den vestlige Halvkugles Anliggender Dagens vigtigste Emmer. Jsær tiltrak hiint sig vor deeltagende Opmærksomhed, baade ford det, som nærmere, havde en umiddelbar Jndflydelse paa vor Verdensdeel og greeb ind i saa mange gjensidige politiske Forhold, saa og fordi det angik et ved sine Fortids Minde, berømt, men nu i Aarhundreder adsplittet og mishandlet Kristenfolks Udrivelse fra det skammeligste Trældoms Lænker, Med blandet Haab og Ængstelse saae Vi den evige Sandheds og Retfærds Lysstraale gjennembryde Nattens Mørke, saae Tillid til den gode Sag væbne Hellas ynste Sønne til at styrte sig i en fortvivlet Kamp med deres glubende Bødler og foretrække Døden for en dyrisk Tilværelse, indtil omsider Menneskelighed seirede og Jordens Mægtige bøie. de Øre til deres Jammerskrig. Saavidt muligt søgde Avisen at fremstille dette vigtige Optrin i Nutidens Histori under een samlet Synspunkt. Vel bliver denne endnu den samme, forsaavidt Oplysning og Menneskeforædling ufeilbarlig ville fremblomstre af denne Kulturens Kamp med Raahed og Barbarie; men ved Keiser Nicolais afsondrede Krigserklæring kræver Tydelighed og de forskjellige Jnteresser en dobbelt Fremstilling. Denne vil Man derfor indtil videre søge at give under tvende Afdelinger, af hvilke den første skal indeholde det Vigtigste af den Russisk tyrkiske Krig. Uagtet der neppe er Tvivl om, at de russiske Hære nu have overskredet de tyrkiske Grændser, vidste Man dog, at de endnu den 19 April stode paa denne Side af Pruth. Somen Aarsag angives, at den strænge Vinter iaar har sat Vegetationen meget tilbage, da Feldttoget i hine Egne ikke kan, aabnes, før Græsset, der er det eneste Fødemiddel for Hestene, er fremspiret, hvilket dog ved en frugtbar Reg kan skee paa een Nat. Af Frygt for et pludseligt Overfalaf de tyrkiske Tropper fra Ruschtschuk, har den russiske Konsul i Bucharest, Hr. v. Minciaky, bragt sin Familie i Sikkerhed og truffet alle Anstalter til, selv at kunne afreiseOveranføreren, Feldtmarskal Grev v. Wittgenstein, har i fra sit Hovedqvarteer udstædt en Proklamation til Fyrsten. dømmernes Beboere, hvori han beder dem modtage sine Soldater som Brødre og Beskyttere; men iøvrigt blive rolige Tilskuere ved Kampen, som han haaber ikke vil vare længe og skaffe dem en lovlig og sikker Tilværelse, til hvilken Ende Keiseren har befalet at nedsætte en provisorisk Central=Bestyrelse med Geheimeraad v. Pahlen, under Benævnelse af befuldmægtiget Præsident i Divanet for Moldau og Wallachiet, i Spidsen. Endelig lover han at holde den strængeste Mandstugt. Hospodaren i Moldau er endnu raadvild, om han ved Russernes Nærmelse skal forlade sin Residents, efter Forlydende begiver derimod den i Wallachier, sig til Konstantinopel, for at dele Skjebne med sin herværende ældste Søn. Paa flere Punkter af Pruth ere Skibs broer opførste til Russernes Overgang. Man troer imidlertid, at de her forsamlede Korps blot ere bestemte til Fyrstendommernes Besættelse, medens Hovedarmeen ved Jsmail vil gaae over Donau og flytte den egentlige Krigsskueplads ind i Bulgarien. Til samme Tid vil efter Foregivende et andet russisk Korps lande i Havbugten ved Sisopolis (paa en Landtunge i Sorthavet, imellem begge Hovedgrene af Hæmusbjerget, i Provindsen Romanien, kun imellem 50 og 40 Mile fra Konstantinopel) hvorved det baade vil kunde operere i Ryggen af den tyrkiske Donau=Armee og efter Omstændighederne nærme sig Hovedstaden. J den Pariser Monitør nævnes den 5 Mai som Dagen, hvorpaa Keiseren vilde forlade Petersburg. J Odessa gjøres store Tilberedelser til Deres Majestæters Modtagelse, da Keiserinden efter Forlydende vil ledsage sin Gemal og forblive her Sommeren over. Sammesteds er paa Keiserlig befaling nedsat en Kommission, for at undersøge deres Fordringer, som maatte have liidt Tab ved Portens sidste Forholdsregler. Forsaavidt de fredeligsindede Paschaer og Ulemas tør tale med, søge de at bevæge Sultanen til at undgaae Krigen, men han er nu engang døv for alle Forestillinger, endskjøndt Russerne maaskee regne meere paa en Bevægelse i Hovedstaden, end Man i Serallet troer. Snarere stoler Man herpaa Splid imellem de europæiske Magter, som det overalt synes at være bleven en fix Jdee hos Divanet, at Engelland og Frankerig snart igjen ville optræde som Portens Allierede, og da en Koureer fra Smyrna forleden indtraf til den nederlandske Gesandt i Konstantinopel, troede Reis-Effendi strax, at det angik Separat-Underhandlinger. Donau=Stæderne og alle Passer ved Hæmusbjerget skulle være stærkt befæstede. De Armeniske Katholikers endnu tilbageblevne Koner, Børn og Oldinger ere nu ogsaa forviste til Angora, og Grækerne saavelsom Frankerne grue for, at Russernes Jndfald vil blive Signalet til endnu værre Forholdsregler. Paa alle Nationers Skibe uden Undtagelse er nu lagt Embargo og Seiladsen baade til det hvide, og sorte Hav ophørt. Efter Sigende har Storherren ogsaa befalet Barbareskerne at gjøre Jagt paa alle kristne Nationers Skibe, de nordamerikanske allene undtagne, og Maroccanerne blokere alt Mellilla, en spansk Plads paa den afrikanske Kyst. Som et Beviis paa Sultanens Virksomhed anføres, at han hver Morgen ved Solens Opgang sætter sig tilhest og lader alle i Kasernerne liggende Tropper udrykke til Vaabenøvelser. Kl. 9 vender han tilbage til Serailet; men efter Badet og Frokosten møder han atter paa Pladsen, for at exercere Tropperne. Efter at have holdt Middag under aaben Himmel, hvorved Sultanen leirer sig imellem Soldaterne og deler Kost med dem, begynde Øvelserne paa ny og vedvare til Aftens Ende. Jmidlertid er det kun de regulaire Tropper, hvormed han befatter sig. Militserne og Kurderne, som yttre en afgjort Modbydelighed for den europæiske Disciplin, see ham aldrig.