Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-05-28
Man kan være en retskaffen Sagfører, uden just at være en umenneskelig, man kan være Retfærdighedens Forsvarer, uden just at være dens Bød deel, man kan være nidkier i sine Pligters Opfyldelse, uden just at drive sin Nidkierhed til følesløshed og Grusomhed. Vil nogen bruge Dit Talent til at rage de stegte Castanier ud af Jlden, under Løvte af Broderpart, saa slig: "behold Du Dine Castanier, og see Dig om efter et andet Redskab. Men vil Du end aldrig ganske kunne undgaae Miskjendelse, saa stræb dog at undgaae den saa meget som mueligt, og søg altid at handle saaledes, at selv Dine Miskjendere ikke kunne nægte, at Du er en ærlig Mand. Hvor meget jeg end ønsker, at Du maatte have Dit gode Udkomme i Verden, og at Du maatte høste Frugter af Dit Arbeid, saa raader jeg Dig dog for Alting at flye Egennytten som en Pest, thi intet vil lettere bringe Dig til at spige Dine Pligter og gjøre Dig hadet og foragtet i Dine Medborgeres Øine, end denne lede Dæmon. Er Du i Forvejen overbeviist om, at en Sag er uretfærdig, saa paatag Dig den ikke, raad heller Din Client at frafalde den. Sieldent er der nogen Velsignelse ved den uretfærdig erhvervede Mammon. Det, som kommer i Synden, forgaaer i Synden, og endnu aldrig har jeg seet Blodpenge blive til noget sandt Gavn for deres Erhververe eller for disses Efterkommere. Derimod vil det i Tiden blive Dig til stor Anbefaling, naar Dine Medborgere vide, at Du er en Mand, som vel gjerne vil fortjene Penge, men ikke ved at forsvare uretfærdige Sager, og Domstolene have lært at kjende Dig, som den, der aldrig befatter sig med noget, han i Forveien er overbevist om, ikke kan bestaae med den strængeste Ret. En saadan Tillid og Agtelse er tusinde Gange saa meget værd, som den Vinding, Du kan tilvende Dig ved at paatage Dig at forsvare enhver Nederdrægtighed og Skurkestreg. Gjør Din Stilling Dig det til Pligt, at paatage Dig en Forbryders Forsvar, saa søg at fremsætte til hans Undskyldning, efterdi der ikke gives nogen Forbrydelse, til hvis formildende Dom der jo altid lader sig anføre noget, Alt hvad Menneskeligheden byder, og Fornuften tilsteder. Men gjør det paa en Maade, der altid viser Dig som den retskafne Mand. Sog ei ved diglectisk Glimmer og tomt Haarkløverie at aflægge Prøver paa Din Skarpsindighed, og vogt Dig ved for, at man skal sige om Dig: han kan gjøre Sort til Hvidt. Det er en ligesaa slet Compliment for Dit Hjerte, som for Dit Hoved. Vest nok vil Dy derved kunne drage alle Optrækkere og Skurke til Dig, der tye til saadanne Folk, som uhelbredelige Syge til kloge Koner og Qvaksalvere. Ogsaa Din Pung vil i Begyndelsen befinde sig meget vel ved saadan Praxis. Men glem ikke, min Søn, at hundrede Rigsbankdaler, fortjente paa en redelig Maade, bør være Dig langt kjerere end Tusind, som der klæder Blod ved En Røver kan vinde endnu mere ved en eneste Reisendes Plyndring, men hvor meget sødere smager ikke den arbeidsomme Landmand et Stykke tørt Brød, end en Stimand den stegte Capun, han har kjøbt for ranede Penge? Embedsiver har jeg altid betragtet som een af Embedmandens første og helligste Pligter, og Brutus, der bragte denne Pligt sine egne Sønner, til Offer, vil, hvorledes man end forklarer hans Handling, staae, til evige Tider, som et lysende Exempel. Men ogsaa denne Jver har og maa have sine Grændser. Agtelse for Dine Foresatte og deres befalinger, anbefaler jeg Dig paa det alvorligste. Men Dine Foresatte ere Mennesker, altsaa underkastede alle men neskelige Svagheder og Feil. Paalægge de Dig derfor, at fremkalde en Straf over den, som, efter Din fulde Overbeviisning og Din Kundskab om Loven, ikke fortjener den i den Grad, eller, som endog i Dine Øine synes aldeles uskyldig, saa vil Du vel ikke – dertil kjender jeg Dig for vel – modsætte Dig en befaling, som kommer fra dem, Du skylder Lydighed, og hvis Bevæggrunde det ikke anstaaer Dig, som Undergiven, at bedømme; men Du vil heller ikke være Din Samvittighed og Overbeviisning mindre tro end Dine Foresatte. Skulde derfor et saadant Tilfælde, – som Gud forbyde - indtræffe, saa søg at vise den i Dine Øine Forurettedes, Mis kjendtes eller for haardt Medhandledes formeentlige Brøde fra en saa mild Side som mueligt. Stræb at opdage de hemmelige Rænker, der mueligen have misledet Dine Foresatte, og alle de Grunde, der kunne godtgjøre den Forfulgtes Uskyldighed. Dette er Lovkyndighedens sande Triumph. Men lad Dig aldrig forlede til at troe, at Anklagerne maa have Ret, fordi de ere Dine Foresatte. At enhver Tanke om, ved saadan falsk Embedsiver, at tilkjøbe Dig disses Bevaagenhed, er Dig aldeles fremmed, veed jeg alt for vel, til at jeg i saa Henseende vil give Dig her flere Forskrifter. Om det end lykkedes Dig, med Loven i Haanden, at fælde en saadan Ulykkelig, saa vilde de Ædlere blandt Dine Foresatte dog i deres Hjerte foragte Dig som en Sycophant, som et Menneske, der mere har sin Egennytte end Retfærdighedens Tarv for Øine. Husk paa den herlige Malesherbe, der udsatte sig for et convulsivisk bevæget, revolutionairt Folk hele Forfølgelse, blot for at have sin Samvittighed fri og blive Retfærdigheden tro. Er Du nødsaget til at være en haardt Beskyldt Anklager, eller den haarde Beskylders Forsvarer, saa gjør det med den meest ubegrændsede Agtelse for Sandhed, Fornuft, Menneskelighed og Velanstændighed. Sandheden og Retfærdigheden trænge til ingen Sminke. I deres naturlige Skikkelse finde de lettest Adgang til den Ubestuknes og Fordomsfries dømmekraft. Lad ikke en utidig Vittighed spille ved en saadan Leilighed; søg ikke at fornærme og krænke den Fornærmede og Krænkede endnu mere, ved at gjøre Udfald paa hans Characteer, ved at gjennemrode Byens Chronique scandaleuse, og fortælle ethvert ondskabsfuldt Rygte til hans Forkleinelse. Hold Dig til Sagen, og lad enhver af Dine Yttringer vidne om, at det kun er Retfærdigheden, Du søger og attraaer. Jntet er lettere, end under det tomme Paaskud, det er min Bestillings Pligt - det maa jeg gjøre for min Principals Skyld, eller, hvad der endnu er langt værre, det er mit Levebrød, at nedrive skriftligen eller mundtligen en Mand, som aldrig har fornærmet Dig, og det med en Alvor, Haardhed og Jver, som om han havde slaaet Din Fader eller Broder ihiel. Du maa ikke indbilde Dig, at den, som læser Dit Jndlæg eller hører Dig plaidere, jo nok veed, at Du vilde sige ganske det Modsatte, dersom Du var bleven den Paagieldendes Forsvarer istedet forat Du nu er hans Anklager. Jeg vil just ikke paastaae, at Alle skulle troe, at Du har ladet Dig indvie til Themis's Præst, blot for at tjene som Frivillig i Gudindens Tempel; men jeg vil heller ikke at Nogen skulde sige om Dig, at Du for et usselt Salariums Skyld paatager Dig at udskjælde, haane og nedrive hvo det end er. Det er en Fornedrelse for Faget, som jeg ikke kan tænke mig uden den inderligste Afsky. Din kierlige Fader. Sempronius.