JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Politivennen, 1808-01-01
Svar paa Spørgsmaalet om Brændevins Pris i No. 503. (Efter Jndsendt). Vil nærmere Oplysning for Spørgeren i Politivennen No. 503 om: hvad bør en Pot Brændevin koste, naar en Tønde Hvede koster 8 Rdlr.?" tjener, at da Hveden til berørte Pris ikke udgjør det halve Beløb aff Omkostningerne ved Brændevins Fremvirken, saa flyder deraf, at Hensyn til de kgl.Afgivter, samt Maltets, Kullenes, Kommenets, Paasættets, og de flere behørige Tings Dyrhed, har Fortrinet, naar Prisen paa Brændevin (som bør være forskjellig med Varenes Godhed, skal bestemmes; dette foruden, kan Udgivterne til Levnetsmidler og andre Nødvendigheder ogsaa gjøre Fordring paa Opmærksomhed i denne Beregning. Kommer hertil, at man i et rigtigt bestyret Brænderi ikke, uden uundgaaelig Nødvendighed, afbenytter Hveden paa samme Dag som den købes; og at den Hvede, som forbruges, naar Prisen er 8 Rdlr., maaske i Fortiden har kostet 11 Rdlr. og derover; saa seer Spørgeren at han, fra denne Synspunkt betragtet, ikke kan vente sig noget tilfredsstillende Svar.
Politivennen, 1808-01-01
Til en Mand i Annise paa Kronborg Amt. (Efter Jndsendt fra Helsingør). Den Pitring De i f. M. offentlig paa Esserom tilkjendegav om vor brave bekjendte Hr. Lars Bakke, at han maatte være en retskaffen Mand og af god Tænkemaade, fordi han ikke vilde røve fremmed Gods eller afgive sig med Kaperi, er ganske falsk, og den Roes De derved vilde tillægge ham, ophøjer ikke Manden. Han hæves ikke ved slige Mænds utidige Lovtaler. Thi maa De vide, til Deres Græmmelse, at Hr. Bakke, som ægte dansk Mand, var blandt de første, der bleve forsynede med Kaperbrev, og, at det er uden al Tvivl, at han med sin sædvanlige Jver og Fyrighed havde tilføjet sin og Landets fælles Fjende al mueligt Afbræk, dersom ikke en 3 Maaneders vedholdende Sygdom havde lagt Hindring for hans Lyst, Mod og dansk Tænkemaades Yttring.
Politivennen, 1808-01-01
Opfordring til Kbhvns Uhrmagere. (Efter Jndsendt.) Kjøbenhavn lider i denne Tid en sand Mangel paa Kudskab om hvad Klokken et; " Uhrverker ere dels brændte, dels øde. lagte, og var ikke Hovedvagtens og Helliggejstes Kirkes Uhre, vilde Menigmand være meget uvidende om Tiden. Kbhvns Uhrmagere, hvilke for det meste boe i Stuetasjen, vilde derfor gjøre sig den største Del af Kbhvns Jndvaanere forbunden, om de i deres Vinduer ville hensætte et Taffeluhr, som altid viste Tiden rigtig; sligt er desuden en Maade, som følges af mange andre Stæders Uhrinagere, der bruge intet andet Skildt end dette.
Politivennen, 1808-01-01
Ønske, at Vesterport maatte noget længere staae aaben. (Efter Jndsendt.) Jndsenderen, der selv boer uden for Byen, haaber, at det af høje Vedkommende tillades ham, at fremsætte det uforgribelige Ønske, at Vesterport maatte staae noget længere aaben, end til det befalede Klokkeslet Kl. 10. Hans Grunde for dette ønske ere dels, at der bort saamange skikkelige Familier i Forstaden og paa Frederiksberg, som det ofte er vigtigt, enten selv eller ved Bud at være i Byen, dels at Landmanden nu ikke fjelden er ilde faren, da de fleste Stalde paa Vesterbroe ere afbrændte, saa at, naar han i denne besværlige Vej har ilet, for at kunne naae betids til Byes, og der faae Herberg for sig og Heste, maa han holde hele Natten paa Gaden og tage imod, hvad Vejrliget vil give af sig. Thi desuden ere de saa af Krigen lævnede Stalde og Steder optagne af Kvæg. At saadan Bivuakering under aaben dansk Desember Himmel er en drøj Kands, behøves ikke at skildres. Anmælderen tilstaaer gjerne, at der muligen kan være alt for vigtige og af ham ukjendte Grunde, der modsætte sig hans ønske, men, efterat have været Vidne til det her benævnte, kunde han dog ikke bare sig fer at fremsætte det.
Politivennen, 1798-01-01
Et Par Ønsker. J forrige Tider var det godt, da man undertiden af gamle Mænd med lange Skjæg kunde faae Ønsker opfyldte. Dette er nu desværre forbi som er stor Skade: for hvormange herlige Ting vilde man ikke paa den Maade faae i Stand, som man ellers aldrig seer mindste Bestræbelse for. Jeg kunde let regne over tusinde ønsker op, som alle Stadens Politivenner ville være enige med mig i. Saaledes vilde jeg ønske at Gaderne altid holdtes rene, at Skarnagervognene vare tætte, at de store Møddinger i Nyboder engang imellem flyttedes uden for Byen, at ingen skyllede Vandhuse ud i Rendestenen, at Huller paa Fortogsbretter lukkede sig, at disse forbandede Lænker og Jernslaaer paa Fortogsbretter, hvoraf mangen Taa har faaet Meen, og som Tode saa stærk har ivret imod borttoges, at Fortogene holdtes ryddelige for de Gaaende, som dog ere deres rette Eiere, at alle Slagtere boede uden for Byen, eller umulig kunde overtale sig til at slaae deres Tarmeskarn i Rendestenen, at - dog det vilde blive uendeligt, og da jeg kun har en saare svag Troe, saa frygter jeg intet opfyldtes derfor bedre, end nu, naar det aldrig paatænkes. Et Slags ønsker er der imidlertid, som blot med et par skrevne Linier kan opfyldes, og disse kunne vi da snarere vente at see i Opfyldelse. Jjeg vil derfor tillade mig et Par slige Svar ønsker: Jeg ønskede at vide hvorledes det opererer i en Politiemands Tæer, naar han i et skikkelig Trav, helst med tynde Sko paa, spiller imod sin Villie billiard par Pinettis Maneer (med Fødderne) med disse uysselige, saa mange Steder midt paa Gaderne løsliggende Brostene? Jtem: Hvad Raritet Brolægningens Bestyrelse finder ved Afvisere, siden de allevegne blive staaende, og dog gjøre ingen Gavn, men megen Skade? Mangen Kirurg kunde fortælle sørgklige Knæ- og Beenskader, som disse urimelige Stene ere Skyld i. Mangt et Fald, hvis Følger endog i Tidens Længde have endet med Døden, have disse vansirende Tingester afstedkommet. Svarene indrykkes med Glæde og ufortøvet i Politievennen.
Politivennen, 1799-01-01
Jsbjerget paa Nye Amagertorv. Besynderligt er det, hvor man er kommen paa det Jndfald at sammendynge nogle hundrede Læs Js og Skarn paa en af de smukkeste Pladse i Byen. At det er skeet efter Politiets og Magistratens Foranstaltning, kan man formode deraf, at Politiets Betjentere nu og da har ladet sig see ved Aflæsningen; men at det er en Uskik kan selv Politiet ikke nægte. Indtræffer der nu en pludselig Tø paa denne Frost, saa behøves der jo lige saa lang Tid til at føre det bort, som der er medgaaet at bringe det hid; ja vel endog længer, da det altid fryser mere og mere sammen jo længer det henligger, og af hvem skal det da bortføres? De almindelige Gade-Renovations-Vogne faae da nok at bestille med at holde Gaderne rene paa den Tid, saa der vil neppe levnes Tid til at tænke paa Højbrotorvet. Herskabskudske og andre, som nu har fundet deres Regning ved saa magelig fra deres Gaarde at kunne henbringe hele Læs Sne blandet med Urenlighed, vil neppe deltage i at føre det bort. Skal det ligge til det efterhaanden borttøer, saa ve Beboerne! hvis Kældere da maae fyldes af Vand, for, ikke at tale om det forskrækkelige Søl dette Snevanddræk vil afstedkomme. Nu bliver det et Spørgsmaal: Er Magistraten eller Politiet berettiget til at udvise en saadan offentlig Plads til Renovations Aflæsning, som man vil sige de omkringboende Husejere med ikke ringe Summer skal have bidraget til at indrette til Torv? Eller var det ikke bedre; at Js og Sne blev ført enten til Kanalerne eller uden for Byen efterhaanden som det i Gaderne blev opsanket, istedet for at opstable det i Midten af Byen? Man skulde snart falde paa at troe at denne nyttige Jndretning var skeet for at favorisere det respektive Vognmandslaugs Kudske og Heste paa de omkring Pladsen boende Borgeres Bekostning; thi hvorfor kunde da Sne og Skarn ikke ligesaavel føres bort i Aar som de øvrige Aar da der ingen Højbroplads var til. J Nyboder skal der paa Østerportsvejen være et lignende Jsbjerg; men paa en Plads hvor der dog kun paa den ene Side boer Folk, hvis Huse desuden ere saaledes beliggende, at om Tø indtræffer de dog ikke oversvømmes af Vand, for hvilket sidste at blive fri ønsker Jndsenderen, og derfor beder at Sneen maatte snarest bortføres.
Politivennen, 1808-01-01
Opfordring til det oekonomiske Velfærdsselskab. (efter Jndsendt fra Landet). Det er almindelig bekjendt, at det oekonomiske Velfærdsselskab udsatte en Præmie af 50 Rdlr. for den heldigste Jdee til Jldapparaternes bedre Jndretning for - men at Landalmuen i Almindelighed, ingen saadan belovet Præmie blev uddelt - uagtet flere tænkende Mænd meddelte Selskabet de Jdeer, de ansaae at være hensigtsmæssige til Opnaaelsen af det tilsigtede Øjemed. Eftersom Selskabet ej fandt sig beføjet til at uddele den lovede Præmie, maa man formode, at Selskabets Medlemmer endnu kjender nogen heldigere Jdee end nogen af dem, som ere sendte Selskabet. - Selskabet vilde derfor vist nok gjøre sig fortjent af det menneskelige Selskab, naar det vilde seemsætte den Al almindelig Kundskab, og derved udbrede megen Nytte for det Almindelige. Aldrig vil det falde Anmælderen ind, at Selskabet vil uddrage Fordele af andres Sjælsanstrængelser, og allene forbeholde sig den indhentede Kundskab om denne vigtige Gjenstand, uden at Medborgere skulde høste Nytte af de indsamlede Oplysninger. Selskabet vil ikke benytte sig af andres Lucubrationer og Anstrængelser, uden paa nogen Maade at vise sig skjønsom paa den anvendte Flid. Det maa derfor have været Selskabets Hensigt, at uddele den udsatte Præmie. Jmidlertid er det at befrygte, at ingen flere sætter Pen til Papir, for at skrive mere for Selskabet i denne Materie, uvis om hans Flid vorder belønnet. - Særdeles nyttigt vilde det vist være, om Resultaterne af de indsendte Jdeer blev almindelig bekjendte, da de kunde lede til heldigere.
Politivennen, 1808-01-01
Opfordring i Anledning af den for Stenkuls Opdagelse i Sjælland og Møen udsatte Premie. Undertegnede har det Haab, red flere gode Medborgeres Samvirken, at faae den af en enkelt Patriot (see Politivennen No. 502) udsatte Premie for Opdagelsen af Stenkul i Sjælland og Møen betydeligen forøget. For imidlertid, at gjøre slig Opdagelse saameget mere vis, og lette Arbejdet for Dem, der maatte stræbe at gjøre den, opfordres enhver veltænkende Mand, der veed noget, enten om allerede forefundne Spor af Stenkuls Tilværelse i Sjælland og Møen, eller paa Rejser har gjort sig over noget særskilt Sted Formodninger desangaaende eller paa anden Maade kan vide noget, som det var nyttigt, forud at have Kundskab om, for dem, der foretage sig at arbejde paa Opdagelsen, at ville mundtlig eller skrivtlig (Portoen betales gjerne) meddele Undertegnede samme. Da brugelige Steenkuls Besiddelse i Sjælland eller Møen vilde være en saa uberegnelig Nationalvinding, at man næsten kunde glemme Niddingstogets Onder, hvis det gav Fødsel til et saadant Gode, haabes det sikkert, at enhver ægte dansk Mand gjør alt til at fremme en saa vigtig Sag. K. H. Seidelin.
Politivennen, 1808-01-01
Spørgsmaal eller Ønske. (efter Jndsendt). Dersom der forhen skulde være udstedt noget kgl.Reglement for danske KaperKaptejners Uniform ønskedes samme offentlig bekjendtgjort, hvis ikke at et saadant maatte allernaadigst bestemmes og bekjendtgjøres. Engelske og Franske Kaperkaptejner bære endog Epauletter og Pordepe.
Politivennen, 1808-01-01
Noget om Slagtere, Kjød og Taxter. (Efter Jndsendt.) Sidste Juleaften sendte Anmælderen sit Bud i Byen for at købe et Stykke Oxekjød til Steg, men Budet kom tilbage forsikrende, at samme ej kunde faaes for ringere Pris end serten Skilling Pundet og ikke et mindre Stykke end paa 10 til 12 Pund. Han maatte altsaa bekvemme sig til at betale denne, den givne Kjødtaxt saa skammeligen overstigende, Pris. Endskjøndt Anmælderen efter sin individuelle Mening ikke er nogen Elsker af Taxter (om hvis Gavnlighed eller Skadelighed han heller ikke paa dette Sted vil anstille Betragtninger), saa antager han det derimod paa den anden Side som en uimodsigeligen afgjort Sandhed, at, saalænge Taxter engang ere der, bør de, ligesom andre Love, efterleves, og det saameget mere, som de ere spesielle Love, hvor alt er meget nøjere forud beregnet, end ved almindelige skee kan, og altsaa ingen Undtagelse undskyldelig. Og falder det Anmælderen højst forunderligt, hvorledes en Slagter tør, for sin egen Samvittighed, begaae en slig Handling, om han endog torde for Loven, ikke agtende de skjønne Ord i vor Kronprindses Svar til Grosserersostetetet: J Danmark gives Lovene ikke paa Skrømt.
Politivennen, 1808-01-01
Uorden i Springgade, paa Trinitatis Kirkegaardsgang og i Nabolaget. (Efter Jndsendt). J de senere Tider er det hændet adskillige Personer, Embedsmænd, aldrende Fruentimre, og flere, at vorde uforskammet begegnede af Skoledrenge paa de ovenfor benævnte Stedet. De agtværdigste Mænd har man seet overkastede med Skarn, lige udenfor Kirkedøren i Rundekirkegaardsgang, anstændige Fruentimmer ere blevne puffede, stødte, begloede, begrinede og udskældte af disse uforskammede Knægte. Det er et slet Vidnesbyrd om den Sædelære deres Lærere indprænte dem, og om den Skoletugt de holde, at see saa unge Mennesker allerede saa ubændige, ubeskedne og uforskammede. Man foreslaaer derfor enhver Skoelærer, der troer muligt, at Klynger af hans Skoles Drenge kunne findes i Runde Kirkegang og i Springgaden, engang imellem at patrolere paa passende Tider paa disse Steder, og siden med Alvor at straffe dem, som han finder i nogen Maade skyldig i ovenstaaende Lumpenhed og Usædelighed.
Politivennen, 1799-01-01
Nattekonversation i Amaliegade. Sidste Mandags Morgen 1 3/4, blev hørt oppe i 3 Etage af en Gaard, en paa Gaden, holdende højrøstet Samtale, der lignede Skænderi. Man laae i en rolig Søvn, og ved Samtalen blev vækket, stod op, aabnede Vinduet, og blev vaer at det var to Personer (ikke Matroser, Soldater, Burscher) i Kavajer, som gik og spadserede med hinanden under Armen, op og ned af Gaden fra St. Anne Plads til Kongens Pallai, og ofte blev staaende stille, men vare saa højrøstede, at flere Folk i Gaden upaatvivlelig maae være vækket af Søvnen. Saaledes blev denne Vandring og Snak ved til Kl. 2 1/2 omtrent, da man ej hørte videre til dem. Da det nu ej var Skjenderi, og fra Samtalen at slutte, vare Personerne ejøllede, heller ikke af den laveste Folkeklasse, saa er det ubegribelig, hvor disse Mennesker saa ganske kunde glemme, at de skylde deres Medborgere, at lade dem, uden naar Nødvendighed vil, ligge uforstyrrede i deres Søvn. Vægteren i Gaden, maae enten af Frygt have tilladt denne utilbørlige Nattevandring og Prat, eller hans Mund været tilfrossen paa den Tid, som snarere er troligt, da man i al den Tid hverken hørte eller saae ham, førend Uhret i Garnisons Kirke havde slaget 3, og han raabte. Bør Vægtere ikke have Frihed, ifald de ej have den, at anmode slige højrøstede Nattevandrere, at de nedstemme deres Røst, saaledes at man i 3die Etage, idetmindste kan være fri for at vækkes af sin Søvn, og ikke nødes til i Sengen, at ligge og høre paa deres Samtaler.
Politivennen, 1808-01-01
Om Frue Kirkes Jstandsættelse. (Efter Jndsendt.) J tydske Aviser læses, at vor agtværdige Bygnester, Professor Hansen, har gjort en Plan til Frue Kirkes Jstandsættelse. Jfølge samme, hedder det, skulde Taarnet ikke forhøjes, men faae en Kugle oven paa. Skjøndt Anmælderen gjerne ønskede, at see Frue Taarn tilbagevinde noget af sin tabte Højde, ikke ved noget nyt Spir, ligt det afbrændte, men ved et smækrere paasat Stentaarn, af sirlig Dannelse, og endende med en saakaldet Platform eller fladt Tag, og forsynet allerøverst med et Værelse, for hvem derfra ønskede eller behøvede at tage Omegnen i Øjesyn, saa er han villig paa den anden Side at tilstaae. at Tiden er højst ugunstig for alle Forskjønnelses Foretagender. En saakaldet Kugle, en Kuppel eller et Tag, synes ham derimod aldeles ikke at være den bedste Maade at affærdige dette eller noget Taarn i en Fæstning med, hvis slige Paabygninger, som formodentlig, blive af Træ. Disse ere jo af brændbar Materie, ligesaa fuldt som det høje Spir, og altsaa vel af en mindre Fare, men dog stedse af Fare for Staden. Ethvert Spir bør forkastes. Er det af Sten, da er det et Middel til at henødsle mange Penge til ingen anden Nytte end blot Sirat. J vore Lande kjende vi heller ingen slige, og i Belgien og Frankrig, hvor de haves, har man seet, at ogsaa disse, skjøndt langt varigere, Spire, kunne vorde farlige, nemlig ved Nedstyrtning. Er et Spir af Tømmer beklædt med Bly, eller Kobber, da kjende vi nu fra 1795 og 1807 dets Farlighed. Og hvad om det gælder, er ogsaa gældende om en Kugle, en Kuppel, eller et Tag af Tømmer. Et fladt Tag er derimod af ingen Farlighed; det er tillige smukt; og det er kun Fordom, at det ej kunde være vandtæt.
Politivennen, 1808-01-01
Drenge Uorden paa Frue Kirkegaard. (Efter Jndsendt.) Dersom der ikkun er een Vagt ved Frue Kirke, maatte dette synes utilstrækkeligt, til at paapasse hvad Sager af Værdi der efter Branden findes henliggende omkring den. Anmælderen er bragt til denne Mening, da han for nogle Dage siden gik over Kirkegaarden, og der saae nogle Drenge, der vare forsynede med Poser, og laae og ragede i Jorden ved Kirken. J Førstningen troede han de søgte Orme. Men paa hans Spørgsmaal svarede de, at det var Metal. Virkelig saae han ogsaa, at der i Jorden var Mængde af smaae Klumper og Knollinger af Metal, som havde været smeltet. Vagt saae han ikke. Da han sagde til Drengene, at det var Tyveri, svarede de. Nej der er en Jøde som har købt det, og Vagten har givet os Lov. Men da han begyndte at tale alvorligere, løb de hurtig hver sin Vej. Paa denne Maade kan allerede meget være gaaet fløjten; hvilket han holder for sin Pligt at underrette Kirkens Værger om.
Politivennen, 1808-01-01
Om Uorden paa Frue Kirkegaard (see Politiv. No. 506). Strax efter Jldebranden til den 26de Septbr. blev holdt 6 Karle og en Dreng til at opsamle, indbære og sortere i Kirken alt det Kobber, Metal og Jern, som fandtes paa og omkring Kirkegaarden, og imedens denne Jndsamling varede, havde stedse de to Gravere (den tredie var syg) Vagt ved Arbejderne, ligesom Kirkens Arkitekt Hr. Guivne og jeg idelig vare tilstede, indtil man kom saavidt at faae Kirken tillukket. Saalænge noget af Værdi fandtes ude paa Grunden, havde man, foruden de 3 Taarnvægtere, som endnu gjør Dag og Naar Vagt der, 3 betroede Mænd at holde Nattevagt; men fra den Tid Kirken blev lukket, har man anseet 3 Vægtere for nok. - Ligesom jeg fra den Tid af med Ligegyldighed har anseet enhver, der har opsøgt den Ubetydelighed, som kunde findes tilbage enten paa Jorden eller i Gruset; Aarsagen dertil er, fordi 7 Pd. af saadant Metal koster at rense fra Gruset 2 a 3 Rd., og fordi dets Værdi er af Klokkestøber Gamst vurderet til 6 Sk. Pd., som er det højeste han vil give for det. - Dette er Aarsag, at det bortkørte Gruus ikke er solgt, men bortakkorderet til den der fik det, imod at han selv lod det transfortere og læsse. Jeg troer derved, at have besparet Kirken de Udgivter, den ellers derved nødvendig skulle have. Kbhvn den 15de Jan. 1808. Friborg, borgerlig Værge for Frue Kirke.
Politivennen, 1808-01-01
En utilbørlig Puddel i Kristenbernikovstrædet. J det Sted, hvor Brændevinsmanden boer i Kristenbernikostrædet, ligefor Antonistrædet, er en stor Pudelhund, som beskadiger Mennesker ved at bide og rive dem, hvilket kan bevises med et tiaars Pigebarn, som den 4de Jan. om Eftermiddagen gik op i Huset, hvor det blev bidt af ovennævnte Hund, og spørges, hvad Straf der er for dem, som har slige unyttige Ædere, til at beskadige Mennesker med. J. G. Buseh, Perykmagermester og Damerifør.
Politivennen, 1808-01-01
Spørgsmaal til Vedkommende, (Efter Jndsendt). Hvormange Dele af Holbergs Skrivter kan endnu forventes, og naar den Sidste?
Politivennen, 1808-01-01
Spørgsmaal i Anledning af Kbhans Brændeforsynelse. (efter Jndsendt). Dagligen seer man Bøndervogne fra Landet indkøre Brænde til Stadens Brændemagasin, og samme igjen strax derfra at blive afhentet ved Vognmandsvogne. Da det efter de nuværende Omstændigheder er nødvendigt at bruge dette Brænde strax, saa er Jndsenderen heraf faldet paa den Tanke, heri, som Spørgsmaal, at fremsætte til Vedkommendes nærmere Bedømmelse, om det ikke kunde være gjørligt, at dette Brænde strax blev tilkørt de Trængende med Bøndervogne, og hvorved da følgende spartes: 1) Bønderne undgik for en Del at køre til Oplaget, og derved sparede endel af Vejen og mulig hastigere kunde expederes. 2) Sætning og Omsætningen af Brænde og det deraf følgende Ansvar til Maalet 3) De stakkels Vognmandsheste undgik en stor Del Strabads og deres Køremænds umaadelige Prygl, hvorunder man kan see disse Kreature sukke, naar de af Mangel paa Ævne ej kan opfylde deres Husbonds Villie. Værdiges dette Vedkommendes Opmærksomhed, og der fandtes Kontrol om hvem der er berettiget til at faae Brænde, kunde Kultorvet eller en Plads uden Stadens Porte bestemmes, hvor Vedkommende kunde møde, for at modtage Brændet efter den derfor bestemte Pris, alt under en der ansat Kontrol og Patrol af Politibetjente til Ordens Vedligeholdelse. De hertil medgaaende Bekostninger vilde muligen kunne bestrides af det, som ellers medgaaer til Favnsætter og Læsser, samt Vognleje og Brændets Afhentelse fra Oplagsstedet, uden at tale om Sinkelse og nødvendigt Ophold, saavel med Folk som Heste og Vogne, for at blive expederet efter Turen.
Politivennen, 1808-01-01
Et Ord fra en sine Medskabningers Ven, tilegnet Kbhvns Møllere, Vognmænd, Køresvende o. fl. (Efter Jndsendt.) At umulig i Vintertid Hestene kan udholde at trække et saadant Læs, som de paa andre Aarstider meget godt kan, er letteligen at indsee, hvor ønskeligt da, at vedkommende Vognmænd, Møllere o. fl. maatte tage dette i Betragtning til Lettelse i disse arme Kreaturers tunge Skæbne, hvilke ved overvældig Byrde ofte staae Fare for at styrte under deres Anstrængelser. At see den mod disse gode og nyttige Dyr af adskillige Kudske, ved overdreven Paalæsning og uophørlig Pidsken, udviste voldsomme Medfart, kan umulig andet end opvække Medlidenhedsfølelse hos enhver Tænkende, samt frembringe det inderlige ønske, at dog den mod disse lidende Dyr skyldige bedre Omgang, i Almindelighed, maatte sinde noget mere Sted.