Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-10-08
Nittende Aargang. No. 81. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Tirsdagen den 8 October 1822. Ønsker om Fængslers Forbedring. prygnede for besien, tog ovededeueret. Hebr. 13, 3. Skjøndt Forbrydere ere strafværdige, saasnaForbrydelsen er begaaet, saa bør dog ingenlunde deres Anholdelse i Fængsel ansees at være Strafor dem, førend der er kjendt i Sagen, men kun en Forsikkring for det Offentlige om deres Tilstedeblivelse, for i sin Tid, efter ergangen Dom i Sagen, at finde dem til fortjent Straf. Den synes altsaa urigtigt, naar Fængslet er saaledes beskaffent, at Opholdet deri er at ansee som Stra- og ofte større Straf end den siden efter idømte J den Anledning tillader jeg mig at fremsætte Noget angaaende Fængsler og hvorledes det formenes at de burde være, og det formenes tillige, at de danske Loves Aand ere paa Forfatterens Side. 1. Først troer Forf. at Fængslerne bør være reenlige. - og til den Ende feies 2 Gange ugentlig. Spindelvæve saavelsom anden Ureenlighed, der hænge paa Loft og Vægge, nedstøves. Vinduerne bør være reengjorte, tætte med hele Ruder, bør kunne lukkes op. Væggene helle, opmurede 9, ikke nedfaldne, og hvidtede een Gang aarligt. Dørrene, tætte, hele og disse tilligemed alt Træværket 2 Gange aarlig afvaskes. Madratserne udbankes og eftersees hver 8de eller 14de Dag, ligesom og udluftes naar Veirliget tillader det. Ureenligheden af Fangerne udkastes hver Dag, og Locum indrettes saaledes, at det kunde være uden for Fangens daglige Opholdsted. Linned maa haves til Skiftning 4 Sæt, naar Fangen selv intet havde, og dette maa holdes tilbørligt reenligt. Fangens Reenligheds- og Sundhedstilstand maa undersøges ved Ankomsten, af den nedenfor nævnte Commission, og det Fornødne i den Henseende foranstaltes til hans Sundheds Vedligeholdelse, saavelsom og til hans Reenlighed. Oplag af Victualier maatte ikke være hos Fangerne. Deres Fangekost maatte af Slutteren rækkes i ordentlige Maaltider og Levningerne borttages. 2. Fængslet bør være saaledes indrettet, at fornøden frisk Luft kan indlades og vedligeholdes. At Fangen bør have dette Hoved reqvisit til Sundhedens Vedligeholdelse, haabes tilstaaet af Allee. Naar Veirliget tillod det burde Vinduerne aabnes, ligesom og tillades Fangen at nyde frisk Luft uden for Fængslet i et dertil indrettet Locale. Ved Fængslet maa være en Gaard beplantet med Træer, indhegnet enten med Muur eller Plankeværk saa høit og glat mod Gaarden at ingen Overklaring kunde finde Sted. Her tillades det ham at nyde den friske Luft nogle Timer daglig eller ugentlig under fornøden Opsigt. Jmidlertid udluftedes Fængslet. Skulde man have noget at befrygte af Fangen, blev ham paalagt Jern, saaledes, at det Offentlige sikkredes baade for Undvigelse som for anden Ulempe. At der mod Vinterens Kulde maatte være fornøden Varme, følger af sig selv. Der maatte gjøres Forskiel paa Forbryderne med Hensyn paa deres Medfanger, og ingenlunde de gode og de onde sættes samlede i eet Fængsel; thi ellers vil en endnu yderligere Fordærvelse finde Sted, hvilket maa antages at være mod Hensigten af Straffe indretningen. At Fangerne, paa nogle Undtagelser nær, sattes eenligt, var tilraadeligt. Kan det ikke for Mængdens Skyld skee, da maa det nøje paasees, at Fanger af omtrent eens Moralitet komme sammen. At opdage dette vil ikke blive vanskeligt ved det over Fangen optagne præliminaire Forhør, naar vedbørlig Flid og Skjønsomhed derved anvendes. Man glemme ikke, at selv de største Forbrydelser ere Vildfarelser enten fra Forstandens eller Hjertets Side, og at opdage disse er for den kundskabsrige, skarpsindige og ædle Menneskeven ikke vanskeligt. At Personer af eet Kjøn kunne blive samlede i eet Fængsel, behøver man ikke at anmærke, da dette følger af sig selv. Ved nye Opbyggelse eller Forandring af Fængsler, som flere Steder vel kunde behøves, kunde meget i denne Henseende til Vedkommendes Gavn iagttages. Dybe og mørke Kieldere kunne vel, som Levninger af Barbariet, aldeles afskaffes, ligesom de heller ikke skjønnes i nogen Henseende at være nødvendige. At alt mueligt Torturvæsen bortvistes, formenes ogsaa at være tilstaaet. De for Betlen og Løsgjængerie, der nok fylde en stor Deel Fængsler, bleve efter optaget Forhør og snarest muligt ergangen Dom, straffede efter Lovene ved Standret, og ufortøvet anviste fornødent Arbeide eller Tjeneste. Smaa tyverier straffedes paa lignende Maade ufortøvet og Fangen løslodes. Dette vilde gjøre fornøden og passende Plads i Fængslerne til de egentlige Forbrydere. 4. Fangen straffes for at forbedres. Denne Grundsætning haabes at være inconfesso. Men det formenes, at moralsk Forværrelse maa befordres ved Fangens Ophold i Fængslet. Forbedring kan kun fremmes ved Underviisning og ved Exempel. Underviisning nyder, saavidt vides, Fanger ingensteds i noget Fængsel. Exempel til Forbedring vides heller ikke at Fangen, nogensteder har for sig. Naar Mennesket, i Følge sin moralske Natur, ikke enten ved Undervisning eller Exempel forbedres, saa maa han forværres, da Stillestaaen ikke finder Sted. Er Hensigten af Straffe-Fængslerne den at forbedre, og man vil den, saa maa man og ville Midlerne. Fangen maa da gives Underviisning, religiøs moralsk, maatte og fremstilles Exempler til Efterlignelse. J Christne Lande maa dette vel ansees som en Ret Fangen tilkommer, og som ikke med Rette kan ham nægtes. Religiøs-moralsk Underviisning bør da gives ham fra hans Ankomst i Fængslet og fremdeles saalænge han der opholder sig. Et nyt Testament bør da forefindes i hvert Fængsel, og et andet passende religiøsmoralsk Skrivt, som f. Ex. Bastholms Viisdoms- og Lyksalighedslære eller Staal's Viisdomsbog. Skulde man ikke finde et passende Sted i Kirken for Fangerne, hvor de kunde anhøre Prædiken, da burde der i det mindste hver Maaned holdes en Prædiken i Raadstuesalen for dem, ligesom og Sacramentet dem gives efter foregaaende Forberedelse. At dette bør skee under tilstrækkelig Borgervagt behøves ikke at anmærkes, da det følger af sig selv, ligesom i Magistratens og vedkommende Justitsbetjents Overværelse. At nægte Fangerne dette, formenes ikke at kunne skee, uden at nægte de Rettigheder, der tilkomme dem som Medlemmer af det Christne Samfund. S. Til at holde fornøden Opsigt over Fængslet udnævntes en Commission, bestaaende af 3 eller 6 Medlemmer, der vare aldeles uafhængige af hinanden, og om hvis Jndsigter, Retskaffenhed og Menneskekierlighed man kunde være forvisset. At Magistraten, eller Byfogden, hvor ingen Magistrat var, udgjorde et af Medlemmerne, fulgte af sig selv. Fremdeles Sognepræsten, Districtslægen, og en anden Embedmand, som dertil kunde ansees qvalificeret. Tvende af dem forpligtedes eengang ugentlig at undersøge alle Fængslerne, og nedskrive i en dertil indrettet Protocol, hvorledes de have befundet samme. Ved Maanedens Slutning holdtes Møde. Protocollen fremlagdes, og man raadslog om, greb Midlerne til Mang lernes Afhielpning. Hvilket alt nøiagtigen indførtes og underskrevedes. Havde nogen Fange noget at andrage for den samlede Commission, da maatte det være Enhver af dem særskilt tilladt, at fremstille sig for den og der mundtlig og sømmelig at fremføre sit Andragende, som ligeledes blev ført til Protocollen og behandlet i Overeensstemmelse med Ret og billighed. Al vilkaarlig Behandling mod Fangerne af enkelt Medlem maatte forbydes. Men gjordes det fornødent at give øieblikkelig Revselse, skulde samme skee efter formelig Standret. Men man tør antage, at ved menneskelig og god Behandling, som og ved passende Underviisning vilde saadanne Optrin saare sjeldent indtræffe. Det er kun den uforstandige og haarde Behandling, der i Almindelighed frembringer deslige Optrin. Forslagene til Forbedring, som denne Commission ikke selv var bemyndiget til at iværksætte eller ved egne Kræfter kunne afhielpe, indsendtes til vedkommende Foresatte til videre fornøden Foranstaltning. Eengang aarligen bleve samtlige Fængsler af en fra vedkommende høje Collegium udsendt Herre i Forening med Amtmanden for sammes District, nøiagtigen efterseete, Oplysninger og Forklaringer givne, og Forslag gjorte til vedkommende Collegiums videre gunstige Foranstaltning. Maatte disse mine Ønsker vinde de ædle Menneskers Opmærksomhed, som ogsaa i de mørke og sørgelige Fængsler ikke glemme Mennesket, og vide med retfærdig Aand at veie Straf og Forbrydelse, skjelne imellem Menneskeværd og Menneskeforvildelser, og som kunne bidrage ogsaa i dette Stykke til Forbedringer for de Ulykkelige, 30 Aars Kundskab til Fængsler og inderlig Omhu for saavidt det staaer i Forfatterens Magt at bidrage til at afhielpe deres Mangler og forbedre de der indsluttede Ulykkeliges Kaar, har ført Forfatterens PenHaarprydelser. Man skulde ikke troe, at Dele af det menneskelige Legeme, ligesom Dele af det dyriske, ere Gjenstande for Handel, og dog er dette Tilfældet.