Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1845-10-16
En lignende Begjæring have Fæsterne paa Frydendal Gods ligeledes i Masse forebragt deres Godseier, Kammerherre van Deurs. Disse Fæsteres Bestræbelser have det Eiendommelige, at de synes rettede paa ikke blot at opnaae Gaardmændenes, men ogsaa Huusmændenes Emancipation fra Godstvangen. Det, der umiddelbart skal have foranlediget Bønderne til deres nærværende Optræden, angives forøvrigt at være Gjentagelsen af et Phænomen, der kun altfor ofte indtræffer paa vore Godser. En Huusmand, Sadelmager af Profession, døde og efterlod sig Kone og flere Børn. Denne Familie udsagdes derefter af Kammerherre v. Deurs fra Huset og dets tilhørende forholdsviis betydelige Jord, for at gjøre Plads for en ny, fra en anden Egn ind forskreven, Sadelmager med hans ogsaa temmelig talrige Familie. Vistnok ikke ganske uden Føie kunde Bønderne nu ikke finde det billigt, at Godseieren saaledes igjennem den tvungne Fattigforsørgelse, hvortil de forholdsviis maae yde Broderparten, væltede hiin Families Underholdning over paa dem, efterat han dog selv havde havt mest Fordeel af Manden i levende Live; men de raisonerede fremdeles, og dette atter vel ikke ganske uden Grund, at den nye Familie rimeligviis ligeledes i sin Tid vilde foranledige en lignende ny Udskrivning paa deres Pung. Nogle extraordinære Bidrag, som Godseieren med en vistnok ikke almindelig Liberalitet skal have lovet den førstnævnte Familie, kunde vel noget forsone det Haarde i selve Opsigelsen, men det kunde dog naturligviis ikke forandre det Mislige i hele Forholdet i dets Almindelighed. Samtlige Godsets Bønder paa et Par nær, der i Handlingens Øieblik traadte tilbage, begave sig derfor samlede til Hr. Kammerherren, og forestillede ham, saa godt de kunde, Ønskeligheden og Nødvendigheden af at faae det nærværende Godsforhold for deres Vedkommende afløst og forandret til Selveiendom for Gaardmænd og Huusmænd uden Undtagelse. Det lykkedes dem ogsaa forsaavidt at vinde Kammerherrens Opmærksomhed for Sagen, at han underholdt sig venligt med dem om Forholdene. Dog erklærede han ikke at ville tilstede Afløsning, uden at den kunde omfatte alle Fæsterne og uden at hans Hovedgaard Jntet derved tabte i dens Rettigheder, men i hvert Fald vilde han have Betænkningstid til at overveie Sagen nøiere. Efter Overveielsen har Kammerherren udtalt sig om Sagen i Skrivelse saavel til Gaard fæsterne som Huusleierne. Skjøndt han i disse Skrivelser yttrer, at det er hans Ønske, at imodekomme Bøndernes Forlangende, synes dette Ønske imidlertid, efter de betingelser, han har opstillet for at Forlangendet kan blive opfyldt, ikke at være ret oprigtigt hos ham. Det er vanskeligt at indsee, hvorledes det skulde blive Bønderne muligt at opnaae Selveiendom igjennem disse Betingelser, der ere meddeelte i Fædrelandet, og det synes, som dette Blad med Sandhed bemærker, næsten at maatte nærme sig til det Fabelagtige, dersom Herremændene virkelig skulde have Ret og Sandsynlighed for at kunne udvinde saa uhyre Capitaler af deres under hørende Bondejorder, som dem, Kammerherren her fordrer af Gaardene, der dog idetmindste for en Deel nylig maa være indfæstede, og de yderst tarvelige Huse, hvis Værdi, naar man anslaaer den efter Kammerherrens Fordringer, er saa unaturlig, at man alene med et saadant Exempel for Øie kun altfor vel faaer en Jdee om, hvorfor Kammerraad Drewsen og Valth. Christensen, i Roeskilde saa alvorligt fordrede offentlig og alsidig Undersøgelse af Landboforholdene ved en Landbocommission.