Den Vest-Sjællandske Avis, 1827-05-05
Det er netop vor Tidsalders Hovedmærkværdighed, at den politiske Skueplads er bleven fordobblet, og er nu udbredet saavel over den nye som over den gamle Verden; for 50 og især for 300 Aar siden var det anderledes; da var den gamle Verden allene Politikens Skueplads, og Asion og Europa afvexlede med hinanden i Kampen om Herredømmet. De store Monarkier opstode først i Asien og bleve frygtelige for Euro pa; men Persernes Angreb paa Europa mislykkedes og nu vendte Bladet sig om og Europa fik Overhaand over Aften; Alexander den Store endte sin Løbebane 324 Aar før Christus, efter at have fuldkastet det mægtigste Rige, i denne Verdensdeel. Jngen Dødelig har marscheret saa langt med en Armee som han ingen har forskaffet sig saa berømt et Navn som han (af Jordbeboere staaer ingen nærmere ved ham i Hoftedaad og Heltenavn end Napoleon) Jntet enkelt Menneske synes at have været nærmere ved at oprette et Universal Monarchie end han; Alt det, som var dengang stort paa Jorden, hensvandt aldeeles for hans Glands, og man maae formode at det var blevet hans Bytte ifald han havde levet. Grækenland, Chartage og Rom, hvilken sidste dengang endnu ikke engang var bleven Herre over Jtalien figurerede kun som underordnede Stater. Et historisk Mørke bedækker Jndiens og Chinas daværende Tilstand. Men Alexander, lykkeligere end Napoleon, døde i den endnu fulde Glands og Storhed; en af hans Generaler, Pyrchus, kom først efter hans Død i Berørelse med Romerne og lært at kiende deres Farlighed. – Jmedens Alexander nærmede sig til et Universal-Monarchie blev der i Stilhed gjort Tilberedelser til et andet som skulde forbunkle hans eget, saaledes kommer ofte Faren i Politiken fra den Kant, hvor man mindst forventer den. Hvad om Alexander havde levet og vendt sig med sin heele Magt mod Jtalien, hvilket andet Udseende vilde Menneskeslægtens Tilstand da ikke have faaet? Men de store Slag i Menneskelivets Begivenheder synes ligesom de store Revolutioner i Naturen kun at have til Formaal at befordre nye Udviklinger. Saa udstrake Marscher og Erobringer som Alexanders vare maaskee i hine Oldtidens Dage, da Jordens Tilstand endnu var saa ubekiendt, ligesaa meget grund de i Nysgierrighed, som i Higen efter et berømt Navn Alexanders Erobringer vare det første store Slag hvorved den Europæiske Cultur udgiød sig over Asien; Englændernes og Russernes udgiøre i vore Tider det andet. J dette Mellemrum har Asien saa oft hævnet sig ved at udgyde sit Barvarie over Europa. Hunnernes, Mongolernes, Tyrkernes Jndfald minde derom, og kun Arabernes Jndfald i Spanien giør heri tildeels en Undtagelse. Det var ikke Forsynets Villie, at nogen stor Mand skulde opstaae i Alexanders Familie og efter hans Død sammenholde hans Erobringer; alle Omstændigheder vare derimod; det var derimod Bestemmelsen, at disse Erobringer skulde opløse sig i enkelte cultiverede Stater under idelige Kampe, ligesom i Tiden det Romerske Rige. Rom skulde bemægtige sig Jtalien, undertvinge Chartago og Alexanders Erøbringer skulde derpaa blive dets Bytte; dog skulde det aldrig opnaae hans Magt imod Østen, Persien skulde undfange Parthien og sætte en Grændse for dets universelle Herredømme. Romernes Bestræbelser og Culturen skulde først tage en Retning imod Vesten og først i en sildig Tidsalder skulde den vende tilbage imod Østen. Saaledes har Tingenes Gang været beskaffen i den gamle Verden. Asien og Europa have ligget i Kamp mod hinanden; hiin har bestræbt sig for at udbrede sit Barbarie over denne; denne sin Cultur over hiin Verdensdeel; men i den langvarige Kamp vil tilsidst Culturen seire som alt det Gode og Fornuftige i Alverdenens Kamp. At vinrme os til den Tidsalder, hvori Europas Cultur vil seire over Asiens Barbarie, kan ikke omtvivles, Englænderne have længe plantet deres Faner ved Ganges og nyeligen ogsaa ved Jrravadys Bredder. Rusland er et Rege hvori den Asiatiske Cultur gaaer i Skole hos den Europæiske, og naar dets 60 Millioner Jndvaanere blive til et tre og fiirdobbelt Antal, saa vil en cultiverende Folkevandring derfra udgyde sig over Asien; alt dette er uundgaaeligt. Krigen med Persien synes at ville pludselig aabne nye Baner for dens Udbredelse, og de Erobringer, som ville blive gjorte eller kunne giøres i dette Rige, ville sandsynligen tiene til en Balance ved de Underhandlinger og Foretagender, som kunne finde Sted paa den Tyrkiske Halvøe; vil iman sætte en Grændse for Udbredelsen af den Europæiske Cultur paa denne Side, saa vil den sikkert udbrede sig saameget stærkere syd for Caucasus. Hvad der ligger i alt dette kan lettelig enhver, som er vant til at tænke over Politik udfinde ved sin egen Overveielse. At Poten vil omdanne sit militaire System paa Europæisk Fod, giør dens Undergang næsten til en Nødvendighed for Naboestaterne, ja for heele Europa; thi ellers kan let den heele Mahomedanske Folkemasse og Fanatisme komme til at styrte sig over Europa, og Asien kan atter faae Leilighed til at udgyde sit Barbarie over vor Verdensdel Man soutineres kun Grækernes Uafhængighed under hvilken somhelst Form, saa er Portens tidlige eller sildige Fald uundgaaeligt; det føler den og derfor modsætter den sig standhaftigt ethvert Forslag dertil. Fra hvilken Synspunkt vi derfor betragte Sagen, saa er det en indlysende Sandhed, at vi staae ved Jndgangen til en nye Udviklings Periode af Menneskeslægtens Begivenheder, og det Decennium, som forestaaer vil ikke blive saa roeligt som det der er bengangent; thi hvor noget skal fødes ville og saa Veer lade sig fornemme.