Berlingske Tidende, 1836-05-24
Paris, den 14de Maj. - Debatterne over den saaofte omtalte Supplementar-Credit til en Mængde Monumenters Fuldendelse i Hovedstaden have ved Conseil-Præsidentens Yttringer i Dag faaet en særdeles Betydning. Talen er ikke alene om en Sum Penge, men meget mere, om Kamret skal slutte sig til den Dadel, som den ved Grev Jaubert aflagte Commissions-Beretning udtalte mod Hr. Thiers, og det finantsielle Spørgsmaal er saaledes trængt tilbage af et ministerielt-politiske. Efterat man i Kamrets Møde i Gaar havde stridt over denne Materie, og Hr. Dugabs i Mødet i Dag havde talt mod den foreslaaede Credit, besteeg Hr. Thiers Talerstolen. Kamret – sagde han – vil finde det indlysende, at jeg med Utaalmodighed har ventet paa det Tidspunkt, da det skulde være mig tilladt, at møde de paa mig gjorte Angreb med nogle Oplysninger, der kunne godtgjøre hine Angrebs Uretfærdighed. Jeg vil imidlertid ikke forsøge paa, at skjule nogle begaaede administrative Feilgreb. Talen er ikke om nogle smaa Vildfarelser, som Administrationen kan have gjort sig skyldig i, men kun derom, hvorvidt en virkelig Uret er skeet, og om samme, hvis den er skeet, er at tilskrive Regjeringen, eller dog et eller andet af sammes Medlemmer. Jeg vil sætte ud fra hinanden, i hvilken Aand vore Anordninger ere blevne opfattede i de enkelte Tjenestegrene. Da vil det vise sig, at det aldrig er faldet mig ind, at gjøre et urigtigt Brug af Statens Penge. Fra mig er deen udgaaet, at lade de offentlige Mindesmærker fuldføres, og da nu alle de ubehagelige Følger af denne Beslutning storme ind paa mig, maa det dog ogsaa være mig tilladt, for mig selv at reclamere den ved samme stiftede Nytte." Her henviste nu Hr. Thiers til, at der aldrig under noget Ministerium er blevet foretaget saa mange Canal- og Vei-Anlæg, som netop under hans Forvaltning af de offentlige Arbeiders Departement. Derpaa gik han over til Mindemærkerne og paastod, at den bevilgede Credit aldeles ikke var overskredet af ham. "Da jeg - vedblev han – fremlagde Loven, der foreslog den første Credit til hine Mindemærkers Fuldendelse, havde jeg fast besluttet, at holde mig strengt indenfor Grændserne af de Bygge-Anslag, der vare gaaede forud for Lov-Forslaget. Denne Beslutning har jeg udført; thi saasnart den bevilgede Credit var opbrugt, lod jeg indtil Videre holde inde med Arbeiderne. Derved har jeg kun opfyldt min Pligt, Ministrenes Ansvarlighed medfører, at de ikke uden en øieblikkelig trængende Nødvendighed maae overskride den bevilgede Credit. Statens Finantser ere altsaa ingenlunde bragte i Forlegenhed af mig, og om det end ikke er lykkedes, at skaffe Monumenterne færdige efter de oprindelige Anslag, saa er dette et Onde, hvis Undgaaelse laa udenfor min Villie og Kraft. Bygge=Planerne og Anslagene, med Hensyn til Omkostningerne, vare udkastede til et langt tidligere Tidspunkt end det, da man først fattede Jdeen, at oprette hine, af mig som ufuldendte forefundne Mindemærker. Men Smagen er foranderlig, og saaledes skeete det, at de oprindelige Bygge-Udkast som forældede ikke længer fandtes udførlige. Da nu Regjeringen, efter den første Credits Bevilligelse, maatte lægge Haand paa Værket, for at Arbeidernes talrige Classe kunde finde Beskjeftigelse, viste det sig snart, at Anslaget af Omkostningerne, nemlig ifølge de oprindelige Planer til Udførelsen, ikke vilde slaae til efter de nyere, modificerede Udkast, og det saameget mindre som Priserne paa Bygge-Materialier vare stegne. En Sammenligning af de oprindelige Afrids med dem, efter hvilke Arbeiderne ere blevne fortsatte under min Veiledning, vil i al Fald give Kamret den Overbeviisning, at hine Afvigelser fra de oprindelige Udkast ikke have været nogen Følge af Særhed eller Lune fra min Side, men at de meget mere ere blevne paabudte af Nødvendigheden og af en god Administrations allersimpleste Regler.