Aalborg Stiftstidende, 1838-09-22
Indsendt.) Theater=Reminiscentser fra Ugen. De var ikke paa Commedie igaar Aftes Nei Fr. a. Det gjør mig sandelig ondt, thi jeg er overbeviist om, at De ikke vilde have forladt Forestillingen mindre tilfredsstillet end jeg. Paa Mad. Werligts Spil vilde De nu den Aften bestemt ikke have havt Noget at udsætte, thi gjeg kan forsikkre Dem for, at hun spillede yndigt, og det øvrige Publicum syntes at dele min Mening. Jeg har nidet mindste ikke længe fundet Mad. Werligh saa vakker, som i Pariserdrengen", og hun vilde vist i denne Rolle have bestaaet Proven for enhver nok saa ængsteligt dom mende Direction og - nok saa skarpt seende Recensent; Den elskværdige Trods, som er saa eiendommelig for Rollens Charakteer, i Forening med det overalt fremtrædende fortræffelige Hjertelag havde hun paa en saare rigtig og smuk Maade vidst at giengive. Fra Udførelsen af Adolphines Parti i List og Phlegmal skilte hun sig ikke mindre heldigt. Det Svenske klædte hende nydeligt. At det ikke var Svensk, men Dansk indklædt i svensk Dialect, maa formodentlig ikke kunne tilregnes hende, men Stykkets Bearbeider. Hr. Sørensen var ogsaa den Aften meget gode og jeg troer ikke at have feilet i min Formening om, at han har taget deres sidste bemærkninger en Smule til Hjerte. Dog, hvad enten nu dette med Hr. Sørensen, og maaskee Mad. Werligh tillige, har været Tilfældet eller ikke, fortjener dog vist den Skuespiller i dobbelt Grad vor Agtelse, der villigt lytter til Kritikens Stemme, mod den, der i sin Selvtillid troer sig hævet derover og, blændet af egen Daarlighed, derfor neppe nogensinde vil vide at naaden. Jeg maa iøvrigt bemærke, at jeg som Dame vel ikke har betragtet Forestillingen med det skjærpede Blik, som min strænge Hr. Recensent, og hvad jeg har udtalt, er ogsaa kun min ringe Mening, men som Anmelderen, i Erkiendelsen af dens Competence, gjerne underskriver som sin egen. - Det kan kun glæde os, at vi paa nogle Enkeltheder nær tilbageholdt vor Mening om Md. WerligheTalent for det tragiske Fag, indtil vi i Svend Dyrings Huus" saae hende udfolde dette paa en Maade, der ikke kunde andet end tilfredsstille, og som afgiver det sikkreste Vidnesbyrd, da Ragnilds Partie vist med Grund tør betragtes som en Provesteen for tragisk Fremstilling. Dog maa Mad. Werligh ikke tage os ilde op, hvis vort Øie har troet at bemærke en og anden Smaafeil, der skadede Fremstillingens Heelhed, eller om en og anden Mislyd har stødt vort Øre. Mo. Werligh veed at iagttage den for en tragisk Rolle værdige Holdning, men giver kun sommetider, af en maaskee tilfældig Uopmærksomhed, Slip paa den, hvorved hendes Gang og Stillinger taber den fornødne theatralske Skjønhed. Det gjor os ogsaa ondt, i hendes ellers rene Udtale, som endmere hæves ved et smukt, sonort Organ, stundom at træffe Dialect, der i Tragodien, gjør et ubehageligt Jndtryk (f. Ex. Udtalen af Faarene, paa Engen som Forene", Bogstaver, som Boogstaver, og nogle andre). Jøvrigt kunne vi ikke tillægge disse enkelte Smaafeil nogen Vægt ved en i det Hele saa roesværdig Fremstilling og maae vi til dennes Fordeel heller ikke glemme at udhæve det smagfulde og rigtige Costume, der gjorde Beskuelsen behagelig uden at svække Jllusionen, Skade var det, at Mad. Werlighs Spil den Aften stod saa isoleret; thi med Undtagelse af Hr. Sørensen, der dog var temmelig mat og med Hensyn til Dictionen stundom kom tilbage til sin tidligere omtalte Feil, samt Hr. Beck, det gav en ret sand Fremstilling af den gamle Tjeners Charakteer, vare de øvrige Medspillende neppe deres Rolle voxne. Fru Guldborg, den onde Qvinde, viste Mad. Lindgren fra en altfor god Side og glemte til sine Tider aldeles, hvilken Charakteer hun havde iført sig. En Gjenganger maa naturligviis tale i en Gravtone, dog maa denne, især under lange Repliker, ikke være saa monoton og trættende som Mad. Becks, hvis skarpe Organ og vel lille Statur i det Hele ikke egnede sig for denne Rolle Forestillingen vilde udentvivl have vundet, hvis Mad. Lindgren og Mad. Beck havde vexlet Roller. Regisses Parti oversteg Mad. Sørensens Kræfter, men det vilde være ubilligt gen. Hr. Hansen var ret vakker under den lette Conversation. i 1ste Act, men i det Følgende mindre heldig. Hans smukke Organ vilde have været Rollen tjenligt, hvis Dictionen ikke ofte havde været kold der hvor den skulde være folsom. Hr. Sichlau var just ikke meget ridderlig og mindede vel meget om sin Rolle i Debatten i Politivennen. - Hr. Sørensen gav i Dominiquel igaar Aftes sin Rolle efter den Maade, hvorpaa han tog den, meget godt. Hr. Hansen, og Md. Werligh og Beck vare ikke mindre brave i Udførelsen af deres Partier og Stykket blev i det Hele givet godt. Kun syntes de la Heaumeries Rolle ikke at egne sig for Hr. Werligh, der bevæger sig bedre i det Lunefulde og Komiske. - Syngestykket, De to smaa Savoyarder, var af mindre god Virkning og Selskabet gjorde udentvivrettere i at indskrænke sig til Skuespil og Vaudeviller. - Anmelderen vil muligt være forhindret fra, i næste Uge at give en Fortsættelse af disse kritiske Smaabemærkninger, men maa kun her tillade sig at tilføie, at man vil have mistydet saavel disse som de foregaaende, hvis man troer dem nedskrevne for at ove Kritik, da det tvertimod kun er deres Hensigt at vise, hvormeget Selskabet fortjener at være Gienstand for en saadann. B.