Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-06-29
Glassliberiet er ligeledes mærkværdigt. J et meget langt Værelse seer man en Mængde Slibestene uophørligen dreie sig omkring. En lang paa Gulvet horizontal liggende Valtse, der drives ved en Dampmaskine under Værelset, sætter dem alle i Bevægelse. Med den største tilsyneladende Lethed slibe Arbeiderne de skjønneste Mønstre paa Glas med en beundringsværdig Nøiagtighed, uden al Foretegning, i det de holde samme for de, ligesom ved Tryllerie, drevne Skiver. Herfra komme for største Deelen de skjønne Girondoler, Lysekroner, Drikkeglas og Pragtvaser, de meest glimrende Prydelser paa store Tafler, som man ofte i Londons Glasboutiker, naar de ere oplyste om Aftenen, hvor de ligne Fee-Slotte, ikke noksom kan beundre. Den sidste Politur gives Glasset formedelst en Træ-Skive istedet for Slibesteen. – J Mynten drives 8 Prægestokke ved en Dampmaskine, hver af samme præger i en Minut 30 til 120 Stykker, ligesom de ere store eller smaae til, og det paa begge Sider. Ved hvert Stempel er anbragt en høist sindrigt opfunden Maskine, der med Lynets Hurtighed bortskyder det nys prægede Stykke og indskyder et endnu upræget i dets Sted. Alt dette synes at drives ved usynlige Aander. Mynternes Præg er i det Hele smukt. De ere alle fuldkomne runde, af lige Størrelse og mueligst lige Værd. - J et andet Værelse skjæres Mynterne førend de præges; i et tredie pudses de efterat være prægede, i det de svinges frem og tilbage i Lærredssække. Ogsaa denne Operation iværksættes ved Dampmaskiner. - Hvad Dampmaskinen selv angaaer, da er i en underjordisk Hvælving anbragt en Pompe, der uophørligen sættes i Bevægelse af den Damp, der kommer fra en indmuret Kiedel med kogende Vand. Denne Pumpe driver adskillige store Hjul, disse Hjul staae i Forbindelse med de mange i de øvre Værelser værende mangfoldige Maskiner og frembringe alle de Underværker, som ovenfor opvække Forhauselse. Vandet maa hele Aaret igjennem holdes i Kog, paa det Maskinerne aldrig standse; dertil medgaaer imidlertid langt mindre Brændsel, end man ved første Øiekast formoder. - Boulton var allerede i Aaret 1812 da Johanna Schoppenhaver besøgte ham, en Olding paa 80 Aar, men af fuldkommen Aandskraft, endskiønt hans Legeme allerede længe havde maattet bukke under for Sygdom, Alder og utrætteligt Arbeide. Han var aldeles lammet af Steensmerte, i Huset lod han sig bære omkring af to Tienere, og i fri Luft kjørte han sig i en liden beqvem Vogn, der i Engelland er bleven opfunden til Trøst for de mange, som der have Rørelse og ere berøvede deres Førlighed. (Fortsættelse af Efterretningen om Persien; see forr. No.) Den evige Jld paa Halvøen Abscheheron er et Naturunderværk, maaskee det eneste paa Jorden, hvorfor den hører til vor Planets mærkværdigste Egne. Den er frugtbar, og frembringer de skjønneste Sydfrugter, Viin &c. Den evige Jld brænder i en ulige langagtig Grube, der er 20 Favne lang og 1 1/2 Favn dyb. Den blev i sildigere Tider stærkt ombygget af de her boende Jldtilbedere. Grubens Grund bestaaer mere af Klipper end Jord. Den brænder ikke overalt lige, de største Flammer stige indtil 3 Favnes Høide; den bliver heller ikke ved den bestandige Jld dybere, og Grundstenene ikke skjøre, uagtet Kalkstene over Jorden snart blive løse og falde i Brokker. Denne evige Jld brænder uden al Røg og Lugt; den hele Egn paa to Werster ( 1/4 Miil, omkring, indbefatter denne Jld. Hver liden Grube, som gjøres i Jorder og tændes, brænder uafbrudt indtil man igjen fylder den med Jord. Mærkværdigt er det, at ved Randen af denne Jldgrube voxer grønt Græs og at 2 Favne derfra findes Vandbrønde. Ved denne Jld opholder der sig altid nogle Jldtilbedere (Efterkommere af de gamle Perser, der dyrke Jlden som Guddommens Symbol) og endeel andægtige Hindschu. De boe i Smaahytter, i nogen Afstand fra og omkring Gruben. Midt i saadan en Hytte er en liden Grube, omlagt med 23 Stene, paa hvilke Madden koges i en Kiedel. De tage nogle Halmstraa eller tørt Græs, tænde samme uden for ved den evige Lue, og kaste det under Kiedelen. Gruben tænder sig strax, brænder i lys Lue, uden Røg og Lugt, og Maden koges hurtigere end ved Brændeved. Dækker man Hullet med en Champion, saa er Flammen slukket. Ved den tændte Grube varme disse Eneboere sig om Vinteren og bruge ingen Lys i deres Hytter. Enhver stikker ved sin Seng i Jorden et Rør, som er en Alen høit og oventil klinet med Leer, og tillige har en Prop af Leer. Tager han denne af, og tænder Aabningen med Halm, saa brænder Røret som et Lys, uden at forbrænde lægger han Proppen paa igjen, saa er Lyse slukket. Denne evige Jld bruges ogsaa til Kalk brænden. Man sætter Kalkstenene i Hobe, tænder noget Halm ved den store Jldgrube og kaster det paa Steenhoben. Derpaa farer Flammen pludseligen med Brag op fra Jorden og opfylder den hele Hob, som man lader i 3 Dage brænde, hvorpaa Kalken er færdig. (Fortsættes.) Petersborg. Siden en Række af Aar have de efter det almindelige Udtryk fra Himlen faldne Stene (Meteorstene) tildraget sig de Naturkyndiges, især Chemikernes Opmærksomhed. En Masse af denne Steenart har i forrige Aar den engelske Skibscapitain Barrow bragt fra det gode Haabs Forbierg til London, den er nu af Chemikeren Simson Tennant bleven analyseret, og han har befundet, at Nikel udgjør en Tiendedeel af dens hele Vægt. Af dette Jern har nu Staalfabricant Sourby i hans Værksted ladet smedde en Sabel, og oversendt den til H. M. Keiser Alexander som Foræring, med den Yttring: denne Sabel, forfærdiget af en fra Himlen falden Substanz, tilkommer Den, Himlen har sendt det betrængte Europa som befrier." Keiseren har ladet Forfærdigeren, ved Ministeren for det Jndre, tilstille en kostbar Brillantring.