Viborger Samler, 1814-05-28
London 6 Mai. Kongen af Sverrig har atter ladet udgaae en Erklæring til Nordmændene, hvori han forbindersigtil "at lade Nationen beholde Frihed, til at udkaste sig en Constitution, hvormed Han slet ikke vil befattesig tillige loves: at begge Landes Finantsystem, ikke skal blive sammenblandet; men at begge Kroners Gjæld skal blive særskildt, og ingen Afgivt hæves i Norge til Afbetaling paa Sverigs Gjæld, eller omvendt. Efter Fradrag af Bestyrelses Omkostningerne skal Overskuddet anvendes til Almeennytte, og til Nationalgjældens Afbetaling" Men Whitbread yttrede sig dog med sin sædvanlige Diærvhed mod denne og lignende Ædelmodighed, sigende blandt andet: Det er, naar vi betragte Tingenes nærværende Stilling, i et Øjeblik, da vi bifalde de Allierede Magters Høimodighed i enhver anden Henseende, og da vi glæde os ved Virkningerne af den vise, maadeholdne og liberale Politik, som de have valgt, sørgeligt at tænke, at en saa skiøn Scene skulde blive overSkygget, at Glandsen af en saadan Daad paa slig Maade skulde fordunkles: at vi skulde være forpligtede til ved Sult at tvinge en Nation til at undergive sig Sverrig, hvem den som Nation afskyer, og hvem den besluttede at modstaae til det Yderste. Dersomvi, ifølge Tractaten mellem England og Sverrig, vare forpligtede til at fuldbyrde Norges Afstaaelse, og dersom Nordmændene ligesom Faar skulde bringes over fra een Herre til en anden, da havde dette visselig været opfyldt ved den Overgivelse den danske Regiering offentligen og høitideligen har gjort, og da vare de virkelig nu blevne Sverrigs Undersaatter. Spørgsmaalet opløste sig da selv til dette om Huset vilde bifalde vort Lands Regjering, naar den hialp Sverrig ved Sult at nøde et Folk til at undergive sig dets Magt og Bestyrelse, da det virkelig var bleven overgivet forsaavidt som det stod i Danmarks Magt at iværksætte Overgivelsen, Dersom alle de Papirer som der vilde blive gjort Motion for, skulde forelægges dem, da vilde man see, om Sverig saaledes havde efterlevet de Stipulationer det havde indgaaet, at det kunde opfordre England i dets nærværende Forehavende til at medvirke for at udføre en saa afskyværdig Handling. Han vilde blive inderlig glad ved at erfare, at de Underhandlinger, som nu førtes, havde gjort det unødvendigt. Da de svenske Commissairer betraadte Norges Grund, var deres første Forlangende, at Nordmændenes Vaaben, Munition og Fæstninger skulde udleveres. Opfordringen blev strax afslaaet. Han vidste det var bleven saat, at denne Vægring var en Handling af en enkelt Mand, som higede efter at sikkre sig selv Besiddelsen af Norge; men at det norske Folk almindelig ønskede at blive indlemmet i Sverrig og taget under dets Beskyttelse. Men af al den Undersøgelse han havde anstillet, og af al den Kundskab han ved denne Undersøgelse havde indhentet, vidste han, at Norges Jndbyggere, et taalmodigt, tappert og virksomt Folk, havde som een Mand besluttet hellere at opoffre deres Liv i Kampen end at underkaste sig. Denne Følelse bestælede enhver Deel af Landet, fra Nord til Syd, og Bondestanden havde allerede grebet til Vaaben, og udstod de frygteligste Mangler. Det var besluttet, at Norge skulde blive en Ørken hellere end det vilde underkaste sig det svenske Aag. Og under hvis Auspirier var der begyndt herpaa Under en stor Hærførers, som ar bleven valgt til den høie Post, han beklædte, og sort, i det han skyldte et Fols Valg sin Ophøielse, indgik med andre Nationer et Forbund om, at skulde overlevere ham et andet Folk, som ikke havde frit Valg med Hensyn til sin Regjering. - (Hør, Hør, Hør!). Han haabede for Menneskehedens Skyld, for en stor Mands Skyld, som havde bidraget saameget til Europas Befrielse, for Englands Æres og Regjeringens Hæders Skyld, hvis Fremfærd med Hensyn til fremmede Forholde han fra en vis Periode med saa stor Glæde havde bifaldet, at Ministrene vilde være istand til at udrede sig selv af de Vanskeligheder, i hvilke de syntes indviklede i Anledning af denne Gienstand; hvis ikke, haabede han, at det ved en Undersøgelse og Sammenligning af Stipulationerne i de forskjellige Tractater, vilde blive ham mueligt at overbevise Underhuset om, at Regjeringen og Landet paa ingen Maade vare pligtige at understøtte en saa fornedrende Jdræt. For nærværende Tid vilde han ikke meere foruleilige Huset. Han ønskede gjerne at høre af Skatkammer kantsleren hvorfor den danske Tractat ikke var bleven ratificeret, og om nogen dansk Commissair var bleven sendt fra Danmark, for at adskille de danske og norske Fanger, paa det at den ene Deel kunde blive holdt tilbage, og den anden sat i Frihed." Skatkammerkantsleren bemærkede, at man ikke kunde vente, han vilde have Svar paa rede Haand til alle de Spørgsmaal man havde forelagt ham. - Whitebread spurgte, om Tilbudet af en Constitution eller af Deeltagelse i den svenske Constitution (hvilket Skatkammerkantsleren havde behaget at skildre som det ædelmodigste Tilbud, der ifølge Verdens Aarbøger var gjort nogen Nation), ikke var fulgt paa en Opfordring til Nordmændene at udlevere deres Fæstninger og Vaaben, Han vilde ogsaa spørge, om der i et Land, som ikke eiede mere end 7 til 800,000 eller i det høieste neppe en Million Jndbyggere, ikke virkelig stode 30 til 40,000 Mand rede til at modsætte sig Norges Forening med Sverrig? Der blev intet Svar givet og man samtykkede i Motionen om de denne Sag vedkommende Papirers Fremlæggelse. (Af Statstidenden.)