Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1815-05-06
Anmelderen har saaledes begyndt her at tale om Bitingene, netop fordi disse ved første Øjekast synes, at tiltrække sig vor Opmærksomhed, og han gaaer derfor nu over til at tale om Hovedgienstandene selv. Baronessen sidder i en ret utvungen Stilling og lader den venstre Arm hvile paa Klavertangenterne, medens den høire ligger paa Ryggen af Stolen, og synes at være opmærksom paa noget, som Baronen fortæller hende. Hun er klædt i en grøn Fløiels Kjole, som gaaer temmeligt høit oppaa Brystet, om hvilket en opstaaende bred Kniplings Krave er anbragt. Foran paa Skjødet sees et nedhængende rødt Shawl. – Baronen derimod seer man fra Siden, siddende paa en Stoel, med Benene over Kors og har paa Skjødet et Landkort liggende, medens han med den høire Haand gjør en Bevægelse, som har Hentydning paa det, han synes at forklare Baronessen. Han er iført en sort Kjole og lyse Underklæder. Saaledes ere disse tvende Personer anbragte, siddende paa en Balkon, hvorfra de have en Udsigt til Haver. Af den Stilling, hvori Hovedfigurene saaledes ere anbragte, maae man formode, at de skulde see paa hinanden; men enhver, som nøie har lagt Mærke dertil, vil sikkerligen med Anmelderen have opdaget, at dette ikke er Tilfældet; thi Baronessen, seer ud af Maleriet, skjøndt hendes Blik dog vel burde være henvendt paa Baronen, som synes at fortælle hende noget. Ved denne, efter Anmelderens Mening, høist urigtige Fremstillelsesmaade. ophører al Handling imellem begge Figurer, skjønt denne dog maa antages at være saare nødvendig i et historisk Malerie. Den Stilling, hvori Baconessen sidder, er, forsaavidt den Arm, som er henlagt hvilende paa Klavertangenterne, ugractøs, og maae, som saadan, støde Øiet. Det bør derhos anmærkes, at ingen af Tangenterne findes nedtrykte, uagtet dette dog vel, i Følge Tyngdens Love, burde have været antydet. Haanden, som ligget paa Klaveret, forekommer Anmelderen at være hoven, især det øverste Partie nærmest Haandledet. Derimod findes den Haand, som hviler paa Sto sen, at have smukke og vel proportionerte Former, ligesom og at være smukt, skjøndt ængsteligen, behandlet. Hvad Ligheden i Baronessens Ansigt angaaer, da vover Anmelderen ikke i den Henseende at fælde nogen Dom, eftersom han aldrig har havt den Ære, at have seet hende; men han kan desuagtet ikke afholde sig fra at yttre, at han tvivler om, at Konstneren har lagt deri det Udtryk, som bør lagttages ved ethvert Portrait, for, saa at sige, at lægge Siel i Ansigtet, uden hvilket det nødvendigt maae tabe al Jnteresse. Portraltmaleren maae ikke troe, at være paa Tindingen af hans Konst, maar han kan bringe Lighed i sit Værk; thi, derson, han ikke tillige iagttager Caracter og Udtryk, forfalder han letteligen til en Feil, som i Virkelighed ophæver al Lighed, nemlig istedet for at levere et Værk, hvilket ligner levende Hoveder, maler hæn Hoveder, hvilke ikke leve. Coloritten i Ansigtet er kold og tør, saaledes findes den venstre Kind, som ligger i Skyggesiden, at være behandlet med grønlige Tinter, der i Overgangen til Kjødcouleuren, danner en haard og skarp Contur, og hvis Grønhed harmonerer saameget mindre ved Siden af den blaae Grund. Læberne, som den Deel, der i det menneskelige Ansigt, upaatvivlelig bør behandles med de saftigste og livligste Farver, findes her malede uden al Couleur. Som en Følge af denne Behandlingsmaade, har det hele Ansigt aldeles ingen Relief; men er fladt og uden Runding.