Norske Intelligenssedler, 1765-06-19
Jntelliger. Nordske No. 25. Onsdagen den 19 Junii 1765. de SeS. D. Onsdagen den 19 Junii 1765. SeS. D. I denne vidtløftige Vrimmel av Forslage kunde J vel, LESERE taale et Nyt. J ere dog Elskere av Forandringer, Og deri gjöre Jvel: thi hvad blev der av Friehed, hvad blev av Lyksalighed, ja hvad blev av Menneskelighed uden disse. Den er allerne Besterne, som hverken har Fornuft eller Mæle, (thi vi forstaaer dem jo ikke) det er dem allerne, som fører et altid eens, et altid selv ligt Levnet. Og fandelig dette anstaaer dem; men os, som ere ædlere, en høyere, en ypperligere Skabning, Jordens Herrer, sömmer den ikke. Der bør være Forskiæl paa Herr og Slaver. Dette vide J, og J har altid viist Eders Kundskab; Eders Klæder har samme Perioder som Maanen, Eders Rætter fleere end Dagen, Eders Tanker ligner Vindene i Fart og Stridighed; Eders Gierninger Hvad større, hvad mægtigere Beviis for Menneskets Fortrin for alle andre Jordens Indbygger. Men et forundrer mig: Denne Orcan av Omvexlinger, som har tumlet og hvirvlet alle menneskelige Ting, indtil Miner, Udtale, Stiil og Tænkemaade, Denne Orcan har faret oven over vore Gothiske Bogstaver. Bogstaver, som ere næsten 400 Aar gamle. Er dette Menneskeligt? Hvorfra denne Tvang i saa uindskrænked en Friehed, Ere ikke Bogstaverne i Eders Magt, Men J beholde dem. Er det for at være eens i een Ting, og ved et Skrit vige over til den anden Side, Maaskee, for at kunde fremvise en Hævd paa Eders Fædreneland. Kiære, hvorfor har J da forviist saa mange ægte Norske og Danske Ord til hine udyrkede Fielde, og reent, skiönt uskyldigen, forbandet andre av Jorden, for at gjøre Plads for tvetydige Fremmede, Hvorfor har J omvendt Eders Munde og Penne til udenlandske Hermapbroditer, Eller, hvis Jendeligen vil hævde Eders Fædreneland, hvorfor beholder J ikke Træerne paa Eders forgroede Marker. Fordeel har udryddet disse, og Frugten var Korn. Men hvad Haab, hvad Hensigt, skulde forviise Bogstaverne? Om aldrig andet, saa var Forandring nok hos Fornuftige. Det gyser i mig, og jeg er forvisset, at de fiine Læsere maa besvime ved den blotte Tanke om een Farve og et Snit paa Klædedragten 400 Aar igiennem. J væmmes ved at see en Hollænder, og J vil efterfølge en Nation, som det heele, vittige, slebne, ustadige, vægelsindede, det er fornuftige Europa kalder grov og u poleret. Men tænker ikke, at jeg alleene vil grunde mit Forslag paa Forandringer. Neil omendskiønt jeg er en Førstegangs, saa er jeg dog ikke saa daarlig en Projecmager. Landets Ære, det Almindeliges Vel, er min Pens ædle Drivere. Jeg appellerer först til Eders Öyne, Eders fornuftige Öyne. Seer engang denne Skrift, sammenligner den med hiin Gothiske, hvilken Forskiæl paa denne og den Franske, thi det Navn Romersk er allerede væmmeligt. Eders Öye har Syn og Skiönsomhed nok til at tildømme det Glimrende Prisen. Tilstaar, at de Franske Characterer fortiene Rangen: Eders Udskrifter paa Breve vidner med mig. Dog, det er ikke det Pralende allene, alle Motiver ere samlede, Fordeel selv tilbyder sin Magt for at overtale Jer. Kunde Jmodstaae Fordeel, Jordens høyeste Gudinde Tænker engang, hvilken Tiid, og fölgelig hvilke Bekostninger, thi heri kiender, fuldkommen Tidens Værd, hvilke Bekostninger J maa anvende paa Eders dyrebare Avfödninger, for at danne deres spæde Hænder til alle disse slags Skrifter, som Vanen har indbragt. Men dette er ikke nok. Tænker J ikke at Böger ville blive lættere, naar Bogtrykkerierne kunde nøyes med en Skrift, Böger Ja- J læser dog alle sammen Romaner og Comædier. Hvor lidet Rum indtager de Franske Characterer Jeg kunde gjöre en Beregning som skulde skille pro Cento. Siger mig engang Aarsagen, hvorfor vore mangfoldige store Skribentere ikke læses av de Udenlandske, J studser, Jeg tör sværge paa at intet andet end disse barbariske Figurer forvolder det. Nu LANDSMENo behøver Jendnu fleere Bevilser, thi J ville vel ikke imodsætte mig, at Forandringen ophører ved denne Skrivt, saavel som ved den Gothiske. Hvad er en Indvending imod saa mange Grunde, Og er det da ikke bedre at fölge den største, den slebneste Part av Europa, end av en utidig Egensindighed at storme mod Fornuften, Tilstaar LANDSMENB: at jeg har Ret, eller i det mindste, at jeg har vævet vel, thi dette er den høyeste Roes som en Orator og Skribent kand forlange. Farvel og Klapper.