Berlingske Tidende, 1752-05-22
Den 19de Martii var den ulyksaligste Dag for Beck. Om Morgenen Klokken 8 Slet samledes det store Raad, og skiltes af igien, da Klokken var slagen 10. Den heele Proces blev ført og fuldendt i en eeneste Forsamling. Naar det store Raad under Prætorens Præsidio samles, bestaaer samme af 33 Personer; men denne gang vare der, formedelst Prætorens Fraværelse, ikkun 32 Dommere samlede. Tredive af dem dømte Beck, efter den Stormægtige Præ tors vise Ordre, eendrægtelig til Galgen. Dog Guds Forsyn gjorde, efter Beckes eget Sigende, ret et Mirakel. De tvende sidste Raads-Herrer, som skulde givet deres Stemmer dertil, traadde frem, ligesom hisset den retfærdige Daniel, og sagde: "J Herrer af det store Raad, vil J tage saa fremfusendes afsted, Overveier dog Sagen med bedre Betænksomhed, Betænker, om det er retfærdelig gjort, at domme et Medlem af Schoppen=Raadet, vores Medbroder, førend man tilbørligen har overbeviist ham hans Misgierning? Paa saadan Maade kunde endog den Alleruskyldigst bringes til Galgen." Disse Beckes Skyts=Engler bleve fremdeeles ved at tale saaledes: "Dersom J J gode Dommere, vil fremture udi eders Forsæt, saa vil vi uforsærdeliudraabe, at J ere uretfærdige, at J ere underkiøbte Dommere, ja, at J have fældet eders Dom ikke efter Lands Lov og Ret, men efter en uordentlig Passion. Vi finde den anklagede Beck i alle Maader uskyldig." Dermed vilde de tvende Herrer gaaet ud af Forsamlingen, sigende endnu til Slutning: "Det er nok, at man allerede har styrtet heele Staden i den yderste Elendighed; thi lader os ikke endogsaa drive Ret og Retfærdighed aldeeles af Landet." Beckes. Fiender bleve derved saaledes rørte, som det kunde været et Tordenslag. Saasom de fleeste Stemmer vare imod Beck, saa havde Raadet ikke tordet ved, at agte paa deres Modsigelse; dog man frygtede for, at, om det skulde rygtes i Staden, maatte derved foraarsages et almindeligt Oprør. De spurde derfor de modsigende Herrer af: Om de da vare bedre informerede om Sagen, og om de vilde bebyrde deres de de der hver der her de, der der Samvittighed med Beckes Misgierninger, De sagbe ja dertil. De kaldede alle deres Stemmer tilbage, og forfattede en anden Dom. Uden at Vota bleve tilbørlig samlede, uden at Dommen blev dicteret Secretereren i Pennen, blev Beck eendrægtelig fordømt. Han blev altsaa den 19 Mart. i Steden for at hænges, kuns fra Klokken 2 til 3 Slet stillet i Gabe=Stokken til Kagget. Det er ellers brugeligt, at, naar nogen dømmes til Kagget, bliver hans Misgierning udi faa Ord med store Bogstaver skreven paa en Sæddel, som fæstes ham enten paa Brystet eller i Panden; men saadant havde Criminal-Secretereren denne gang, da han af Confusion vidste ikke af sig selv at sige, enten forglemt, eller ogsaa med Flid udeladt, siden man intet fyndigt vidste til at betegne hans Misgierning med. Derudover spurde den forbausede Almue, som i Hobetall var sammenløben: Hvad da Beck havde gjort for en skammelig Gierning, da imidlertid hans Fiender lige over for Kagget saae deres Glæde paa denne Ulyksalige; ja endogsaa Dommerne selv skammede sig ikke ved at skoggerlee. Beckes Hierte blev imidlertid saa bespændt, at han mistede baade Sind og Sands, saa at han end ikke fornam til det, at han blev brændemerket, hvilket skeede Klokken ved 3 Slet, da ham imod Brug og Skik de 3 Bogstaver G. A. L. med et gloende Jern bleve indprentede. Da dette var skeet, førde de tvende stærkeste Rakker Knægte ham tilbage igien til Fængslet, hvor de underveys paa det grummeste hudslættede ham. Man havde derudi intet foreskrevet dem; hvorudover de pidskede meer end 50 Riis op paa Beckes Ryg. Da Veyen fra Raadhuuset til det Kongelige Fængsel er ikke længer, end at den magelig kand gaaes i et Korteers Tid, saa tilbragte man derpaa dog denne gang en halv Time, fordi Beck blev med Magt tyk ket tilbage i en lang Strikke, naar de meente, at han var for vidt avanceret. Beckes Hustrue lod love Bøddelen : Louis d'Or, at han maatte være nogenledes skikkelig imod hendes Mand; men den gode Karl var allerede af BeckesFiender med mange Penge kjøbt til at forrette sit Doenmed største Grumhed. Derudover kom Beck meere død enlevende tilbage til Fængslet, og den Kongelige Feldtskiærer, havde længer end i 6 Uger at plastre paa hans Saar. Nogle af hans Fiender selv maatte ynkes over ham. Da Executionen var forrettet, blev først en formerlig Dom opsat. Prætoren havde for sin Afreise til Baar den 17 Mart. alvorlig befalet, at ham, saa snart som skee kunde, maatte gives Efterretning om Beckes Dom og dens Execution; i den Henseende lod han en Expres fra 10 til 1 Slet med en Post=Hest holde for Raadhuuset, og da denne Mercurius, bragte ham den Tidende, at Beck skulde ikke hænges, men ikkun sættes i Gabestokken, brændemærkes og pidskes, stampede han med Foden i Gulvet, udøste Eder og Bander, rasede som en Besat, og raabte: Det sidste Puds bliver værre end det første. Hans Følgeskab stræbede, det beste de kunde, at bringe ham til rette igien, og lode opføre en martialsk Concert for ham, med Pauker og Trompeter, ligesom et Te Deum over deres Triumph. Den 21 Mart. behagede det Hans Prætorske Excellence, at begive sig til Strasborg igien. Han forbød paa det strengeste, at ingen maatte tillades at tale med Beck udi hans Fængsel, end ikke hans Hustrue. Dette giorde ham storlig mistænkt hos Generalitetet. Paa samme Tid bebreydede han med en rasende Fremfusenhed Juristerne deres Vankundighed, sigende, at det var alleneste deres Forsømmelse, at Beck var ikke bleven hængt. Men de, som Prætorens Slaver, undskyldte sig, det beste de kunde, skydende all Skylden paa de tvende modsigende Raads-Herrer; men Prætoren blev derved, og sagde ligesom af en Spaadoms Aand, at det sidste Puds vilde blive værre end det første. De tvende fornævnte Raads-Herrer udbredte Beckes Uskyldighed over heele Staden. Almuen knurrede imod Raadet og dets Adfærd. Prætoren lod kalde een af disse Herrer til sig, bebreydede ham saadant paa det eftertrykkeligste, og bad ham at holde en evig Taushed om en Ting, som eengang var skeet, og ikke meere kunde forandres. Men den anden lod han venligen bede, at han ikke ydermeere vilde tale noget om heele Sagens Forløb. Beckes Fiender lode hans Dom udenlands udi offentlige Tidender til deres Glæde og hans Vanære udbasune, og satte selv op, hvad de desangaaende vilde have publiceret; og Abbed Brenni gjorde Prætoren til en Afgud for hans Retfærdigheds skyld, som han udi lumpne Loftaler forkyndede paa Prædike=Stolene. (Fortsættelsen følger)