Den Vest-Sjællandske Avis, 1835-06-02
21de Aarg. Halle, No. 44. eller: Flagelse Ageblad. Redigeret af Pastor, Ridder Bastholm. Trykt og forlagt af Peter Magnus. Tirsdagen den 2. Juni 1835. Med Kongelig allernaadigst Tilladelse, at forsendes med Brevposten i Danmark og Hertugdømmene. Frederik Ferdinand Aendelbar. Nys til Hvile fulgte vi Din Broder, Nys fra alle Jordens bedste Goder Gik han under vore Taarer bort. End ei Tiden mildned vore Smerter, Endnu sukke kummmerfulde Hjerter, Christians Bane var saa saare kort. Eller sørged' Du maaskee alene? Var maaskee Du den, som følte ene, Hvilket Tab vi leed ved Christians Død; Ak! Du deelte jo dog kun vor Kummer, Ogsaa vore Hjerter Sorgen rummer, Paa hans Grav og vore Taarer flød. Lagde træt da ned Du Vandringstaven, Higed mødig Du alt efter Graven, Havde Du er meere Levekraft, Tæred Tidens Magt alt paa Dit Hjerte? Havde alt saamegen Sorg og Smerte, Tørret hen hver Draabe Livsens Saft? Nys i Ungdoms Kraft Forældres Glæde, Maa de atter ved Din Død begræde. Tabet af en anden elsket Søn. Tyve Aar Du først saa nylig fyldte, Alt dog Døden greb, hvad Jord Du skyldte, Aanden hisset gik til bedre Løn. Ak, Du var den yngste af os Alle, Og dog vilde Herren Dig først kalde Til sin underfulde Glæde ind. Ak, Du gik som Budskab fra vort Hjerte, For at tolke Christian al den Smerte, Al den Sorg, der knuger her vort Sind. Tolk den da i hine Regioner, Hvor i Lysets Glands om Herrens Throner Alt J Begge have hæftet Boe. Mal den Sorg med Evighedens Farver, Som her følte Aandens svage Larver, Da han gik saa tidlig til sin Roe. Der vor Sorg ei skal hans Hjerte plaae, Der han ikke over Herrens Raad vil klage Nærmere han Herrens Viisdom seer, Der han fatter hvad vi bør erindre, J det Større jo, som i det Mindre Alting efter Herrens Villie skeer. Kan J skue hist Forældres Jammer, Som den Sorgens tunge Skjebne rammer Elskelige Børn at see som Liig: Ak, da sender dem en Trøstens Tanke, At de ei i Sorgens Nat skal vanke, Himlens Herre er miskundelig J gik Begge bort til Hjertefreden, Det er kun os Svage, som herneden Fole Hjertesorg ved Dødens Braad. Giv os derfor Fader fra det Høie, Du som skuer Alt med Mildheds Øie, Trøst at skimte giennem tunge Graad. Og Du gamle kummerfulde Fader. Husk, at Gud i Døden ei forlader Dine Børn, om De end Dig forlod. Og Du trøstesløse Moderhjerte. Lær at indsee giennem al Din Smerte, Herrens Villie ene dog er god. Kjøbenhavn den 29de Mai 1835. F. C. H. Fastelavns=Præken, holden af en Franciskanermunk i Aaret 1559. (Af Bogen: Eyn schöner Dialogus von den vier grosen Beschwernus eines jeglichen Pfarrers. Leipzig 1559).Der gives tre Slags Fugle-Slægter, som love Gud Herren. Det er den yndige Nattergal, Drosselen og Ravnen og Kragen. Den første lille Fugl er den søde Nattergal, en liden smuk Fugl, graae agtig som en Munk, som vel ogsaa parrer sig med Graaspurven, hvilken altid qvidrer sit Geri, Geri Geri, som Mesterne (de Naturkyndige sige, denne yndigt syngende Nattergal begynder og Midnat og synger med klar Stemme og af Hiertens Grund, saa Lyden stiger op til Himmelen; thi det er en liden Fugl, som kan synge godt, saaledes priser den Gud med sin Sang, og naar den har lullet sin Vise ud, saa søger den om Middagen sin Føde, saaledes, hvilken Gud beskiærer den.