Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-11-06
J mod denne Fordring maa jeg, for det første, indvende, at det vel er for høit at tale om Fornuftrigtighed i Conjugationers eller Deklinationers blotte Orden, en Ting, som ofte maa bestemmes efter ganske empiriske Hensyn; hvorfor ogsaa enhver Skolelærer udentvivl vil sande med mig, at den philosophiske Sproglæres fornuftrigtigste Love undertiden maa glemmes i Fremstillingen af et enkelt Sprogs Grammatik. For det Andet indseer jeg ikke hvorfor f. Ex. flo. Havi, flatum, flare, skulde være regelmæssigere end f. Ex. sumo, sumst, sumtum, sumere, eller audio, audivi, auditum, audire regelmæssigere end dico, dixi, dictum, dicere. Jeg troer, at de, som paastaae dette, ikke nok adskille Eensformighed og Regelmæssighed. For den af mig fulgte Orden kan derimod anføres: a) at første Conjugations Verber indeholde de ældste og rigeste Rødder i Sproget, hvorimod anden Conjugations regelrette Verber, især er og a Verberne, ere for en stor Deel ufrugtbare, fordi de ere afledte, og altsaa yngre b) At man i min første Conj. (den gamle 3die heelt igjennem kan see Flexionerne rene, f. Excarpo, carpam, carp-unt, carp-ebam, o. s. v., hvorimod de i anden Conj. oftere sammensmelte med Roden, f. Ex. amo, amem, ames, amant, amabam, monent, o. s. v. for ama-0, ama-am am-aas, am-aebam o. s. v. Det er derfor et stort Spørgsmaal, om den Conj., hvor Flexinerne snart sammentrækkes med Roden, snart ikke, er simplere og lettere at lære end den hvor de altid blot vedhænges Roden. c) Af min Orden medfører den væsentlige Fordeel ved Underviisningen, at alle de Verber af anden Conj., som synes ganske uregelmæssige, fordi de i Perf. og Sup. følge Lovene for Kiendebogstavet i 1ste Conj. f. Ex. rideo, rist, hære hæst, suade, suast, sentio, sens, o. s. v. ligesom claudo, clausi; eller auge, auxi, luceo, luri, vincio, vinzi, o. s. v. ligesom duce, duxi, ogsaafr.) langt lettere og med klarere Jndsigt læres, naar de læres efterat første Conj er lært, da man saa strax forstaaer Grunden til hvert enkelt Verbums særegne Bøining. Disse to sidste empiriske Hensyn, mener jeg maa gjøre Udslaget i en Sag, der ligger indenfor Empiriens Grændser, og jeg kan derfor endnu ikke opgive den Mening, at Bøiningsmaadernes Orden bør være anderledes i Latin end i Tydsk, i hvilket sidste Sprog jeg forresten og saa af lignende Hensyn følger den der antagne omvendte Orden. 2) Min første Conjugations Verber deele sig i 4 Slægter efter de fire Arter af Kiendebogstav, som der forekommer hos de regelmæssige Verber, nemlig: Halvvokalen eller Halvkonsonanten u, en Labial, en Lingual, en Guttueal Og da, efter min Mening, al Grammatik kun er Naturbeskrivelse, saa har jeg beholdt denne af Naturen selv angivne Jnddeeling. (Saaledideles anden Conj., af sig selv, i 3 Slægter efter det at e eller i, som i den behøves til forbinde Flexionen med Roden.)Hr. Prof. vil nu i denne første Conj. slaae anden og fjerde Slægt sammen og danne en ny 2den Slægt af emo, lego, scabo, capio, o. fl. a. Men herimod maa jeg indvende: a) at Delingsprincipet forstyrres. Jeg deler, som sagt, efter Kjændebogstavet allene, men Prof. vil deels dele efter Vokalens Længde i Perfectum (hvilken for Disciplen desuden ikke synlig kan vise sig), deels efter en indtrædende Forandring i Kiende bogstavet. b) De 13 Verber, som saa denne nye 2den Slægt skulde bestaae af, ere næsten alle meer eller mindre afvigende fra de almindelige Regler for samtlige Verbers Bøining. J ago, capio, facio, jacio forandres Grundvokasen i Perfectum. J rumpo, vinco, linquo, frange kastes Liquida bort i Perfectum. J legofremkommer, i tre Composita, Conjugationens regelmæssige Perfect. Js, nemlig i negleri, intelleri, dileri. J emo er det samme Tilfældet, nemlig i demsi. (Thi Festus siger udtrykkelig, at den ældste Betydning af emo var tager".De tre eneste regelmæssige, som blive tilbage for at udgjøre Stammen i den ny Slægt, der skulde dannes, ere scabo, lambo, ico. Men det er dog saa godt som Intet. c) Ved de andre Verber, i denne Conj., som i Perfectum mangle det ellers almindelige, kan der angives en sprogrigtig Grund, hvorfor dette ikke der fremkommer, men ved Verberne i denne Slægt lader det sig ikke gjøre, hvilket atter stærkt taler imod at sætte dem i lige Rad med de øvrige regelmæssige Verber. 3) Det er Uagtsomhed af mig, at Exemplerne dele, fleo, impleo (S. 98) ere angivne med langt e. Hele Stykket handler om Perfektum og her skal ogsaa staae deleri, flevi, implevi istedenfor Præsens. Ordet Danning har jeg ikke brug istedenfor "Dannelse," men jeg har dannet det fra ny, for dermed at betegne en bestemt Forestilling, hvortil intet Ord haves. Det kan meget vel forsvares med Skabning, Levning, Bygning, o. s. v. Jeg takker Hr. Prof. for hans opmuntrende og lærerige Bedømmelse af mit Skrift og gjentager min Undskyldning for den Ligefremhed hvormed jeg maatte yttre mig. Sorøe, d. 26 Oct. 1827. P. Hjort. Reisen til, Strøbeck.