Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1839-03-13
No. 120 til 121. Sagen betræffende Extract af Udkastanorde ningen ang, der under det danske Cancellie henhørende Kasse- og Regnskabsvæsen, med Undtagelse af det, som angaaer Brandforsikkringen, men med Tilføining af den Rigtighed, som for adskillige med Retspleien og Skiftevæsenet forbundne Jndtægter bliver at aflægge til Rentekammeret. - No. 121 til 122: Sagen betræffende Extract af Udkastforordningen for Kongeriget Danmark ang, det under det Kongelige General-Toldkammer- og Commerce-Collegium henhørende Kasse- og Regnskabsvæsen. - No. 122 til 131: Sagen ang. Assessor Ussings Forslag om begge de danske Provindsialstænder=Forsamlingers Forening. (Committee: Bang, Tutein, Haagen, Svane, Drewsen.) Sammes Jndstilling gik ud paa, at Forsamlingen skulde indgaae med en Petition om: "at Østifternes og Nørre-Jyllands Provindsialstænder maae forenes paa en til samtlige Provindsers Tarv svarende Maade; at Hs. Majestæt vil lade udarbeide det i saa Henseende fornødne Lovudkast; og at dette Udkast derpaa maa blive forelagt begge Stændernes Forsamling til Overveielse, for derover at afgive Betænkning. Under den foreløbige Forhandling bemærkede Proponenten, Assessor Ussing, at der i Committee-Betænkningens Præmisser var Adskilligt, som han ikke kunde bifalde, og den forekom ham i det Hele at være affattet i en altfor dedoctrinair Aand, idet den tildeels havde Udseende af en critisk Undersøgelse, der ikke syntes Taleren passende i en Petition t i Hs. Majestæt, hvor Resultaterne formeentlig burde træde langt klarere frem. Statsraad Steenfeldt: den Kongelige Commissarius har i den jydske Stænderforsamling yttret, at det vel lod sig tænke, at Kongen i Tidens Længde kunde finde det tjenligt at forene de to nu afsondrede raadgivende Forsamlinger til een, men at Hs. Majestæt vil blive saameget mindre tilbøielig til at indrømme dem saadan forøget Betydning, naar Stænderne selv utaalmodigen hige efter at gjelde meere, end de efter den engang trufne Jndretning skulle. Jmidlertid maa det bemærkes, at man ei fremkommer med Andragende om Forening, saaledes som i Hertugdømmerne, som om det var en historisk grundet Ret; eiheller har man en utaalmodig Higen efter at erholde en større politisk Betydning, men man øn skeer kun Foreningen som et fuldkomnere Middel til at kunne udføre det overdragne Hverv til Kongens og Folkets Tilfredshed. Vi have formeentligen allerede tilstrækkelig Erfaring, for at indsee det Gavnlige af en Forening. Om end Hs. Maj. ei skulde finde sig foranlediget til, allernaadigst at tilstede Foreningen, da vil dog under alle Omstændigheder begge Forsamlingers Petitioner herom være et maaskee i sin Tid betydningsfuldt Actstykke, der kan vidne om, at begge Provindsers Repræsentanter i Aaret 1838 for Kongen have yttret Ønsket om en Forening. Justitsraad Povelsen, Biskop Mynster og Kammerherre Grevenkop-Castenschiold erklærede sig imod en Petition. Grev Reventlow erklærede sig for Foreningen, men stillede et Amendement, der gik ud paa, at det ved Forsamlingens Jndstilling til Hs. Majestæt maatte foranlediges sat udenfor al Tvivl, at det er Kongens i Forordningen af 15 Mai 1834 udtalte Villie, at det ogsaa der, hvor de Deputeredes Forslag eller private Petitioner af Forsamlingen indstilles til Hs. Majestæt, altid skal staae Minoriteten frit for, at forlange dens afvigende Mening tilligemed de Grunde, hvorpaa den er bygget, indført i den Betænkning, som til Kongen indgives. Agent Voigt: jeg stemmer, ifølge min fulde Overbeviisning, for begge de danske Stænderforsamlingers Forening, og for at Petition derom indgives. Det er ogsaa, saavidt mig bekjendt, et af det danske Folks vigtigste Ønsker, at denne Forening finder Sted. En større Dygtighed, en større moralsk Kraft vil være tilstede under Foreningen, idet da, som jeg formener, et færre Antal Deputerede vil blive valgt. Cancellieraad Hempel: der møde ikke sjeldent Tilfælde i Livet, hvor den Samvittighedsfulde let bliver raadvild og ligesom neens med sig selv, hvortil han skal beslutte sig, og jeg tilstaaer oprigtigt, at dette er Tilfældet med mig i nærværende Sag. Jeg nægter ingenlunde, at jeg ligge fra første Øieblik har anseet en Forening af de to danske Stænderforsamlinger ønskelig, fordi jeg anseer det meere stemmende med sand Patriotisme, at Mænd fra alle Rigets Egne samles til Raadslagning, da Drøftningen uden Tvivl derved vilde vinde Jnteresse og Alsidighed, Bekostningen i mange Henseendee blive mindre, og megen Tid bespares, ligesom den trættende Gjentagelse af de samme Forhandlinger da kunde undgaaes, forbedrede Love tidligere udkomme, og Almeenaanden i det Hele endmere oplives. Min individuelle Følelse er saaledes uforandret for Foreningen; men ligesaalidet kan jeg nægte, at den har Adskilligt imod sig. Størstede en af disse Modgrunde ere formelle og tillige politiske. Betænker jeg da nu altsaa, at en Petitions Jndgivelse fra flere vægtige Sider erklæres for et Livs=Spørgsmaal, hvortil Stænderne ingen Competence skulle have, saa tilstaaer jeg, at jeg holder det for rigtigst, at stille Sagen i Bero, og med Tillid til Regjeringens Viisdom afvente Jnitiativet fra den, naar den finder en slig Forandring tjenlig. Under den endelige Forhandling udviklede Justitsraad Povelsen sin Formening om, at en Petition i dette Tilfælde var utidig, uforsigtig, og næsten uforsvarlig og uklog. J sit Foredrag mod Stændernes Forening yttrede Kammerherre Grevencop-Castenschiold, efterat have udviklet, at der gives Punkter, saasom Successionsretten, Constitutionen af 1661, Forandring af den herskende Religion og Stænderinstitutionen, hvorom der muligen kunde gjøres Forslag af Hs. Majestæt Kongen, men som ere udenfor Stændernes Competence: "Forordningen af 28 Mai 1821 er Danmark magne eharta; den er det af Dannerkongen, Sjette Frederik, sit Folk skjænkede og octroierede charta. Nurække vi ham det tilbage, fordi vi ikke ville nøies dermed, fordi vi ville have et andet charta, som vi selv have modificeret og indrettet efter vore enten skjulte eller aabenbare Hensigter, vi ville have et constitue190 ege rende charta; vi ville, at Kongen skal gjøre os til en constituerende Forsamling, til en constituante. Dette er Sandheden, men netop fordi det er Sandhed, maa det udtales og reent udtales. Er først Dæmningen brudt, saa vidste jeg ikke, hvor der mere var en Grændse at finde. Saadanne som vi nu ere, knytte vi, hvergang vi samles, Folkets Hjerter fastere og fastere til Kongen, saaledes som vi ville være, fremstaae vi som en Skillevæg mellem Tronen og Nationen; idet vi trække Folket til os, fjerne vi det fra Regenten. Saaledes, det veed jeg vel, dommer ikke den bevægede Nutid; men det er for at bekjæmpe og modarbeide dens Vildfarelser, og for at standse dens ødelæggende Jndvirkninger, at vi ere her forsamlede; det er heller ikke dens flygtige og intetsigende Dom, som vi skulle ændse; det er vore Efterkommere og den Fremtid, der med dyb Rolighed skuer tilbage paa det Forbigangne, der skal dømme og fordømme os. Om faa Øieblikke skulle vi afgive vore Stemmer. og vi skulle gjøre det paa den meest formelle Maade, som Anordningen anviser os, men naar vi da have afstemt, lad os da, Mand for Mand, gaae op for Protokollen og ved vore Hænders Underskrift vitterliggjøre for vore vordende Dommere, hvorledes vi stemte hver især, og Fremtiden skal da med sin kolde ubestikkelige og uundgaaelige strænge Retfærdighed dømme og erkjende, hvo af os der stemte for Konge og Fødeland, og hvo der stemte imod. Prof. Bang udviklede, at Adskillelsen var skadelig saavel for Jnstitutionen i Særdeleshed, som for Fædrelandet i det Hele. Endvidere løde hans Ord: Og er det da en saadan Hovedforandring i Jnstitutionen, der ønskes, Det er sagt og atter sagt, at den foreslaaede Petition skal ryste Jnstitutionen i sin Grundvold; men jeg maa aldeles modsige, at dette er rigtigt og sandr. Der søges kun om Stændernes Forening. Vel har Committeen fundet, at der taler Meget for en Reduction af Medlemmernes Antal; men ligesom den dog ingenlunde har villet, at Forsamlingen skulde udtale sig derfor, saaledes maa jeg, efter Alt, hvad dernu er anført, holde det for rigtigere, at Regjeringen for Tiden indskrænkede sig til den blotte Forening, at de Deputeredes Antal, Districternes Størrelse, Valgeensus og Valgmaade blive som de ere, og at man forbeholdt en yderligere Udvikling af disse Forhold for en senere Periode. Men hvor bliver da den voldsomme Forandring af, hvorpaa man saa heftigen støtter sit Angreb mod det foreliggende Forslag, Jeg kan ei see, at Jnstitutionen derved forandres eller rystes, Nei, den bliver den samme, men den styrkes, eller bedre, den befries fra en Adsplittelse, som maa svække den. Om Samlingsstedet er ei Tid at tale, forinden Foreningen vedtages af Kongen, og da kan Regjeringen efter min Formening et komme i Forlegenhed med denne Gjenstand; thi den bør formeentligen forelægge de flere Alternativer til begge Forsamlingers Bedømmelse og derefter vælge det Sted, den holder for det rette. J Anledning af Kammerherre Grevencop-Castenschjolds Foredrag yttrede Etatsraad Steenfeldt: "Jeg har foresat mig, ikkun at tage Ordet for at udtale min Mening angaaende Jncidents=Spørgsmaalet, om og hvorvidt Minoriteten kan fordre sin Mening indført i en Petition til Hs. Majestæt, som er foranlediget ved et privat Andragende. Jmidlertid kan jeg ei tilbageholde Yttringen af de Følelser, hvormed jeg har hørt den 6te Deputerede for de sjellandske Sædegaardseiere, idet han talte mød en Forening af Stænderne. Dersom den af ham gjorte Skildring, af en Deel af Forsamlingen var svarende til Virkeligheden, dersom hans Forhaabninger om de tilkommende Valg derhos vare grundede, saa maatte det være Kongens og Folkets ivrigste Ønske, at denne Forsamlings Virksomhed snart maatte ophøre, og nye Valg foretages. Thi Taleren har skildret dem af Forsamlingen, der stemme for en Petition om Foreningen, som urolige, altfor bevægelige, hvis Hensigt er, at man skal gaae videre, end man bør, ligesom han i dem, der vælges igjen, venter at see Dannemænd, der uafhængige af en utilbørlig Jndflydelse og selvstændigen ville bruge en roligere og meere loyal Fremgangsmaade. J denne Skildring er han uretfærdig mod en stor Deel af Forsamlingen, og det kan ei billiges, at han offentligen fremkommer med saadanne Yttringer. Man attraaer, som Prof. Bang har yttret, mere Ophævelsen af et hæmmende Onde, som ligger i Afsondringen, end egentlig et større Gode. Som jeg under de foreløbige Discussioner har yttret, er Foreningen ogsaa Gjenstand for, Attraa som et fuldkommere Middel for Forsamlingen til at udføre sit Hverv og ei som en forøget politisk Betydenhed." Kammerraad Drewsen: "Endnu maa jeg kun anmærke, at Kammerherre Castenschjold har tilladt sig at tiltale en Deel af Forsamlingen paa de - en Maade, som jeg for mit Vedkommende ei vil bære med Taalmod. Han har tillagt den Deel af Forsamlingen, der tillader sig at tale til Fordeel for Foreningen, Bihensigter; han udpeger os som dem, der ville en constituerende Forsamling, Noget, der strider mod vor Regjeringsform, med mere Saadant. Da efter vore Love Præsidenten kalder den til Orden, som tillader sig en Personlighed, og da nu Kammerherre Castenschiold i høi Grad har fornærmet en stor, maaskee den større Deel af Forsamlingen, og jeg ei kan troe, at Fornærmelse mod enkelt Mand kan straffes, men derimod ei Fornærmelse mod adskillige Personer, saa opfordrer jeg herved Præsidenten til at kalde Kammerherre Castenschiold til Orden." Præsidenten: "Saaledes som jeg har opfattet Talerens Ord, forekomme de mig at være fremsatte i saadan Almindelighed, at de ikke kunne ansees at indeholde en bestemt Beskyldning mod Forsamlingens Medlemmer, og jeg kan derfor ikke antage, at her er Grund til at kalde til Orden.