Berlingske Tidende, 1751-11-29
Hendes Keyserl. Majestet har ved Hr. Ministre-Plenipotentiaire hans Hiemkaldelse ikke villet forsømme, at forsikre ham først og fremst om Sit oprigtige Venskab og Høyt agtelse for Hans Majestet, Kongen af Danmark, dernæst ogsaa at bevidne Sin Contentement over Ministerens prii selige Forhold i den Tid, hen har været ved dette Hof hvilket Allerhøystsamme agter altid med Keyserlig Naade og Propension imod ham at erkiende. Resten. følger.) Tredie Relation om Bierget PlainejourDen 24 Aug. tog jeg atter hen til Fieldet udi Possy Sogn efter at man havde bragt mig adskillige Beretninger om, hvorledes Klippe=Steenene faldt ned fra Bierget, som ved en tyk og vedvarende Rog der hængde saa fast sammen, som en Skye, og blev ved Vinden dreven hid og did, uden at skilles ad ved den stærkeste Blæst, saa at den skiulede Solens Straaler) som syntes at forkynde en ny Volcan eller Jldsprudende Bierg. Da jeg, saa meget som mueligt var, havde nærmet mig til Gabene, hvorfra Klippe-Stykkerne rives løse, og det just samme Dag var klart Veyer, hvortil der kunlede en maadelig Norden Vind, som efterhaanden drev Dunsten i Veyret fra os, kunde vi egentlig see Stædet, hvorfra hvert Stykke reves løs, og trildede ned. Jeg dømte strax rigtig nok, at saadant var intet andet, end en Virkning af det, at Klippen er inden i brændt mør, og derudover er revnet, og falder nu Stykkeviis ned, saa længe der er noget af. Dette skeer med saadan overordentlig Forre, at det heele Bierg skælver deraf, hvorudover ved Serve; Sogn et stort Stykke af Klippen paa mange Foder revnet, og truer med det første heele Sognet med Undergang. Hertil komme end ydermeere de bedrøvelige Virkninger, som Støvet af de knuuste Stykker forvolder udi samme og næstliggende Sogne, fornemmelig paa Fællederne imellem Biergene, saa at Hyrderne have været nødte til at forlade dem, siden intet Qvæg meere kand drives derud, formedelst den Mængde Støv, der ligger paa Græsset. har sanket noget deraf, som følger indpakket, med denne Relation, for at give Liebhaberne Leylighed, at undersøg dets Beskaffenhed og Virkninger, saasom jeg intet veed at dømme om en Ting, hvor jeg finder intet andet, end hvad som kommer aldeeles overeens med Steenens Natur, som Bierget bestaaer af: hvilket i Proportion af Tiden Løsningen og Nedfaldelsen er nu meere, nu mindre, kiendeligt. Naar man ogsaa betragter Subtiliteten og de fiine Partikler, hvoraf Steenen bestaaer, saa tør man ikke meere undres paa, at Støvet stiger op i Veyret som en Røg, der holder sig længe i Luften. Angaaende Jlden, som nogle meene sig i Mørket at have seet staae op af de aabne Rifter; da kand den ikke foraarsages ved andet, end at tvende solide Legemer, naar de støde sammen, gnies paa hinanden. Dette gotgiøres deraf, at det er kuns Gniste, og ingen ret Lue. Dernæst sees ingen Raison, hvormed det kunde bevises, at der er virkelig nogen Lue, saasom det fra Bierget ned rindende Vand er uden fremmed Smag og uden all Varme. Jeg vil kuns endnu legge det til, at dette Vand, som løber ned udi smaa Bække, der som det af de nedfaldne KlippeStykker bliver opholdt, formerer ligesom en Søe, som i en Slette af omtrent en Fierding Miil i Omkreds, neden for Bierget, voxer øiensynlig til; og det synes meget troligt, at denne Vand-Samling torde overvælde Jorden, og oversvømme den heele frugtbare Egn og alt det dyrkede Land, der strækker sig ned af indtil Arva Floden &c.