Aalborg Stiftstidende, 1830-10-25
Saaledes lyder den ministerielle Stemme fra England. Ganske anderledes og ganske modsat lyder den i det franske ministerielle Blad Journal des debats, hvor man i hver Periode tydelig seer, hvilket Partie Frankrig agter at tage i denne skjebnesvangre Sag. "Vi see ugjerne de engelske Blade betragte de sidste Begivenheder i Belgien fra indskrænkede Synspunkter, og endnu at gjøre Spørgsmaalet og Fredens Vedligeholdelse i Europa afhængigt af indbildte Combinationer, som Brussels Modstand for stedse har tilintetgjort. Man bringer altsaa ikke den Afstand, for ikke at sige det dybe Svælg, som ligger imellem den Dag, da Prinds Friedrich med en Adjutant underhandlede om at afhielpe de sydlige Provindsers Besværinger og den Dag, da han viste sig med Kanoner for Brussels Porte, med i Beregningen. Vi ville lade det staae ved sit Værd, om den nederlandske Regjering har overskridt sin Myndighed i den Grad, at den derved retfærdiggjorde, at man overrakte den Bønskrivter, paa Spidsen af Bajonetterne, og om ikke denne Stats indre Velfærd og Udviklingen af de belgiske Jnstitutioner var bedre tjent med særskildte Bestyrelser, særskilte Love, kort, med en i Virkeligheden uafhængig Forvaltning under Huset Nassaus Scepter, dette Spørgsmaal angaaer Belgierne allene og dets Besvarelse tilkommer ikke os. At forandre, hvad der er skeet, staaer ikke i vor Magt, men vel at give det Skeete den fornuftigste Retning. Men nu forekommer det os, at man nu i England og maaske ogsaa andetsteds tager meget feil ved at spørge sig selv, hvorledes man skal ordne Belgiens Anliggender paa en saadan Maade, at Freden i Europa kan vedligeholdes. Spørgsmaalet bliver tvertimod nu, hvorledes man skal vedligeholde denne Fred uden at røre ved Belgiens Anliggender, uden at gjøre en Handling sine Følger stridig og fremfor alt uden at ville bekjæmpe dem. Men har man denne Hensigt, maa man ogsaa have Mod til at stille sig paa det Standpunkt, paa hvilket man nu staaer i October, og ikke gaae tilbage til den 25de Septb. Naar man undtager Antverpen og Citadellet i Mastricht, have alle Provindser, alle Fæstninger anerkjendt den provisoriske Regjerings Authoritet. Opstanden er almindelig: det er ikke meere nogen Borgerkrig, det er en Krig med et Udland; Dagen er kommet til at fordrive Magt med Magt og ved Seieren igjen at nedrive den Bygning, som Erobring havde opført. Den provisoriske Regjering har erklæret Belgien for uafhængig, og løst alle Officerer og Embedsmænd fra deres Troskabseed mod Huset Nassau. En National Kongres er sammenkaldt for at gjøre Udkast til en Forfatning og bestemme en Regjeringsform. Kunde det vel endnu for Alvor falde nogen Statsmand ind at ville foreslaae en Udsoning med Huset Nassau og de belgiske Provindser, Skulde Ruinerne i Brussels Gader, som Kanonerne bestrøg med Kardetscher, ikke have betaget Cabinetterne den Vildfarelse, at Folkeslag kunne vari gen forbindes, naar Nationalcaracteren er gjensidig frastødende? Skulde denne blodige Skilsmisse blot lede til et Forslag om en halv Forening paa ny For med Virkning at kunne gjøre et sligt Forslag i Brussel under disse Omstændigheder, maatte man vel ledsage det med Trudsler; men har man ogsaa beregnet følgerne af en Vægring? Om Belgierne lukke deres Porte, disse med saa mange Bekostninger og saa liden Nytte imod Frankrig opførte Fæstninger, saa vil man bemægtige sig dem. Men er da ikke det første Kanonskud Løsenet, hvis Torden kan og maa gjenlyde fra den anden Ende af Jorden, Synderlige Forsigtigheds-Forholdsregler til at sikkre Europas Rolighed, (Sluttes næste Gang.)