Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-07-16
Fortsat.) Landeveien. Da jeg havde forladt Værtshuuset, var det forste Sted, jeg henvendte mig til, Bernstorffs Hædersminde. Jeg faldt ned i Støvet og kyssede denne Støtte. Min Ledsagerinde yttrede sin Forundring derover. Men jeg svarede hende Har ikke een af vore bedste Digtere for rum Tid siden beviist en vis stor Mand i Frankrige den samme Ære. At kaste sig ned for et levende Menneske, var han end den største, Jorden nogensinde har baaret, er Hykklerie, men Held den Mand, hvis Minde den upartiske Efterverden kan væde med Taknemmelighedstaarer, Naar Bonden reiser Herremanden et saadant Minde, som Gjentoftes Bønder have reist Bernstorff, da er det velmeent, og et saadant simpelt Eftermæle hædrer tusinde Gange mere end de usle Smigerstøtter, som Tidsalderens fordærvede Tænkemaade opreiser og mangen en Tyran endog i vore Dage er stolt af. - Medens jeg fordybet i disse Betragtninger, offrede den ædle Bernstorff nogle Taarer, rullede hele Skarer af Vogne i tykke Støvskyer ud til Kilden. Disse Kjørende saae ud som Odin og hans hele Slæng, naar de i Valders Død komme ned fra Theaterloftet. De bleve ligesom baarne paa Skyer af Støv, og den stakkels Vandrer havde her det sørgelige Alternativ, enten at lade sig overkjøre af Vogne eller at styrtes i Grøvten af Ryttere, som vare ufornuftigere end deres Heste. Jeg maatte hvert Øieblik gjøre en Pause, thi deels havde jeg ingen Lyst til at blive overkjørt eller kastet i Grøvten, deels ansaae jeg det for raadeligst, at komme til min Bestemmelse i en Positur, der just ikke saa lige røbede, hvad Befordring jeg havde valgt. Jntet Menneske, der endog kun gjør nogen Fordring paa Fornuft, maa lade noget Øieblik eller nogen Stilling i Livet gaae unyttet hen. Den, der er opmærksom paa alt, hvad der foregaaer rundt omkring ham, vil idelig finde Stof til at anstille Betragtninger. Ogsaa jeg benyttede mig af de Pauser, jeg saae mig nødsaget til at gjøre, til at philosophere over adskillige af de Optrin, jeg her havde for Pinene. Hvor megen Lighed har ikke det hele menneskelige Liv med en Kilderelse? Næsten alle de Vandrende paa Livets store Kongevei ligne de Reisende, jeg saae her. Vel ere Befordrings midlerne, ligesom her, meget forskjellige: den ene kjører i Karet, den anden paa en brillant Kurvevogn, den tredie rider, den fjerde gaaer, den men alle komme dog tilsidst til Maalet ene lidet tidligere end den anden. Hver Gang jeg saae Familier med store Madposer og uhyreMadkurver, faldt de Mennesker mig ind, som proviantere sig her i Livet, som om de skulde leve hele Aarhundreder, uden at betænke, at Reisen igjennem Livet, ligesom Reisen til Kilden, kun varer meget kort. Saae jeg en opblæst eller indbildsk Rigmand fra sin brillante Vogn at kaste et haanligt Blik paa enhver, som reiste til Fods, saa randt mangen en af Jordens Mægtige og Store mig i Tankerne, der med ydmygende Øiekast seer ned paa enhver som den blinde og uretfærdige Lykke ikke har sat istand til ogsaa at kjøre med en brillant Equipage igjennem Verden. Saaledes ere Menneskene hvad enten de reise til Kilden eller til Graven. Jeg havde her ligeledes Leilighed til at enstille Betragtninger over den Velstand, som maa herske i Hovedstaden, en Velstand, som endog kan bringe den største Fritænker til at troe paa Jertegn og Miracler. Folk, som kun have 200 Rdlr. Jndkomster om Aaret, kjørte her i deres brillante Kurvevogn eller Gig, og unge Mennesker, Skrivere &c., som kun have 50 Rdlr. eller intet i Gage om Aaret, rede i fuldt Fiirspring som Grever og Baroner, Fortiene. Givtefærdige Piger. Manseer, at Kiøbenhavn har mange givtefærdige Piger. De staae, som Roser paa en øde Mark, og de visne meget ofte, uden at have opfyldt deres Bestemmelse. Der hører saa mange Forbereddelser til et anstændigt Ægteskab, at Pigen, forend hun træffer en Mand, og Manden, førend han faaer et Levebrød, førend han faaer Mahagoniemeubler, Netteldugsgardiner og Sopha og Stole med sort Atlask, ere gamle, tvære og uskikkede til at opfylde Forældres tunge Pligter, Ungdom, Talenter og Skjønhed gielde ikke mere noget i vore Dage; Midler skal der til, om en Pige skal blive givt. Et Skabilkehoved paa 50 Aar med 30000 Rdlr. vinder i den Henseende Prisen for den derligste Pige paa 18 Aar, uden Medgivt. En af de helligste Forhindelser i Verden er saaledes i vore Dage bleven til en reen Speculationshandel. Ægteskab og sande huuslige Glæder høre nu med til de gamle Taabeligheder, som stride ganske imod Modetonen. Alting skal i vore Dage være let og ugeneret. Endog Fruentimmere ansee den ugivte Stand for den passeligste til at agere Dronning paa alle Masquerader og alle Baller, og til at fortrylle Friskfyrene ved de Yndigheder, som deres Moderpligter maaskee kunde gjøre et Skaar i. Kun Prakkere ere villigst til at indtræde i Hymens Tempel, hvilket efter Aspecterne at dømme tilsidst maa blive til en reen Garderstald. De mere Formuende Stænder givte sig meget sielden eller i Almindelighed i en Alder, hvor de ikke avle mange Børn mere. De fleste unge Mennesker see sig ogsaa meget sildig istand dertil, og træffer det engang, at der er en ung Mand, som allerede tidligen er i en saadan Vei, at han kan fødde en Familie, saa ægter han ikke sjelden en gammel tandløs Enke med mange Grunker eller en skrutrygget Frøken, hvis Fader, Farbroder, eller Tante kan snoe ham ind i Lykkens og Forfængelighedens Tempel. Hvad bliver Følgen heraf. - Menneskehedens Forplantelse overlades saaledes kun til Prakkere, som ikke kunne give deres Børn nogen ordentlig Opdragelse, og til moralske og physiske Krøblinger, som igjen sætte en heel Generation af moralske og physiske Krøblinger ind i Verden. Rigdommene samles i enkelte Masser og hos enkelte Familier, og Ligevægten i det hele forstyrres. Babylonierne, der rigtig nok vare saa naragtige at bygge et Taarn, der skulde naae lige op til Himmelen, havde dog en fornuftig Skik, som fortjente endog i vor Tidsalder, at efterlignes: Man sankede alle givtefærdige Piger paa et offentligt Torv, hvor unge Mennesker kom og kjøbte de smukkeste, de Penge, der indkom, bleve anvendte til at skaffe de stygge og forladte en Medgivt, Man burde opmuntre og i visse Henseender belønne tidlige Givtermaal. Gamle Ungkarle burde betale en Skat, som kunde hedde Pebersvendeskat, enhver Pige, som blev overbeviist om, at hun havde givet tre Friere efter hinanden Kurven, skulde dømmes til i sex samfulde Aar, hverken at komme om Sommeren i Dyrehaugen eller om Vinteren paa Masque rade, dernæst skulde det paalægges hende i tre Maaneder at gaae med een og samme Hat, og i et heelt Aar ikke at læse i nogen Røverroman. Den ugivte Stand maatte især først afskaffes i Soldaterstanden, thi denne giver i de fleste Lande unegteligen Anledning til store Uordener, Subordination lader sig ikke tænke i Kjerlighedssager. Ved at bortrydde de Hindringer, som Forskjellen paa Religionsmeninger lægge i Veien for Givtermaal, vilde man ligeledes gjøre et vigtigt Skridt til at befordre dem.