Viborger Samler, 1835-12-15
Hr. Registrator N. M. Petersen har, i Continuation med sit tidligere i Dagen indførte (see Samleren No. 140), om det fundne Liig i en Tørvemose i Skibet Sogn ved Veile, i bemeldte Blad ladet indrykke Følgende, som han fra anden Haand derom har erfaret: "Liget var pælet ned i Jorden, i det baade Hænder og Fødder vare befæstede ved Trækroge, der vare tilspidsede i Enderne, og Pæle vare ligeledes lagte tvære over Liget; Jndvoldene og Kjødet vare fortærede, saa at Liget kun bestaaer af Knokler og Hud, hviken sidste er saa haard som Pergament og ganske sortebruun; Haaret var gaaet af, men laa ved Siden, og om det var der et tykt Baand; Dragten, en stor Skindtrøie, er ligesom Liget sortebruun af Mosevandet. Fremdeles: at den Mose, hvor dette Lig fandtes, der paa Egnen endnu er bekjendt under Navnet Gunildsmose, at der efter Sagnet spøger der paa Stedet, og at en Pige er omkommen der for 40 Aar siden. Begge disse Efterretninger ere mig venskabelig meddeelte af Breve der fra Egnen. Gjerne saae jeg dog, at man ogsaa offentlig vilde bekræfte det her Meddeelte, og tilføie endnu yderligere Oplysninger, om der f. Ex. ingen Smykker eller lignende er fundet ved samme Sted, og hvilke Variationer der haves af hint Sagn om den omkomne Pige. Skulde det fundne Lig maaskee være hende? Men ved Retten er det jo oplyst, at ingen der paa Egnen er savnet; Liget var ikke af en ung Pige, men af en midaldrende Kvinde, skulde nogen, som i vore Tider vilde dræbe en Pige, bruge alle de Omstændigheder, hugge saadanne Pæle til og iføre hende Skind, og pæle hende ned, og det i halvanden Alens Dybde? Dersom dette Sagn da maa antages opstaaet ved et Slags Minde omden ældgamle Udaad, eller blot som en Bekræftelse paa Spøgeriet, saa skjønner jeg ikke rettere, end at det maa ansees for høist rimeligt, at det mumicagtige Lig er Liget af den norske Dronning Gunhild Kongemoder, Denne i mange Henseender mærkelige Dronning, som Folket ansaae for en Troldkvinde, blev med sin Mand Erik Blodore og Sønner fordreven fra Norge, og flygtede over til England, hvor Familien antog Christendommen. Efter at Kong Erik var falden i et Slag tyede Gunhild med sine Sønner til Kong Harald Blaatand i Danmark, hvor de fik et Lehn til deres Underholdning; de bekrigede herfra Norge, og en af Sønnerne, Harald Graafeld, blev der Konge. Men Omstændighederne forandrede sig; Harald Blaatand lod Harald Graafeld fælde i Limfjorden ved Guldharald, og denne blev igjen dræbt af Hagen Jarl, thi alt dette skeete, for at han kunde vinde Norge. Men skulde dette Maal naaes, saa maatte ogsaa Kongemoderen skaffes af Veien. Hagen Jarl sendte derfor Bud til Danmark, og bad Kong Harald skrive hemmelig til Dronningen og beile til hende; Harald gjorde det, og skreve Danmark vilde blive lykkelig ved en saadan Dronning, han selv var allerede en aldrende Mand, og ønskede sig derfor ingen ung Kvinde. Dronningen fik Kong Haralds Brev, glædede sig i sit stille Sind til dette Giftermaal, og var lettroende nok til at reise ned til Danmark. Men der lod Kongen hende strax gribe og nedsænke i en Mose(in quandam paludem demergi fecit). Denne Beretning findes hos Theodoricus Monachus de regibus NorvagLangebek Scriptor, rer. Danic. T. 5, S. 317. En anden Fortælling siger omtrent det samme om Giftermaalet, og vedbliver: at Harald Blaatand og Hagen Jarl havde overlagt med hinanden, strax naar hun kom til Danmark at dræbe hende; hun kom seilende med tre Skibe, da hun kom til Land, sendte Kong Harald hende og hendes Folk en Vogn imøde, og hun blev sat i en prægtig Vogn, og man sagde til hende, at der hos Kongen var anrettet et kosteligt Gilde for hende. De kjørte med hende om Dagen, og om Aftenen, da det var blevet merkt, kom de ikke til Kongens Hall, men i dets Sted var der en stor Mose for dem, og de grebe da fat i Gunhild, og trak hende af Vognen, og handlede ilde med hende . . . . . . Strikke) . . . . . . derpaa ud i Mosen, og druknede (eller nedsænkte, drektu) hende der, og saaledes lod hun sit Liv, og det Sted kaldes siden Gunhilds Mose. Derefter droge de bort, kom hjem til Kongen, og fortalte ham hvad der var skeet. Kongen sagde: Det er godt; der har hun nu den Hæder jeg tiltænkte hende." (Jomsvikingesaga, Kap. 7). Tiden er saa omtrent 90. Disse Beretninger antoge Suhm, Langebek, Münter o. fl. for historisk sande, hvorimod Torfæns forkastede dem; ogsaa mig forekom denne Begivenhed saa oprørende, den sidste Kilde desuden i flere Henseender saa usikker, at jeg hidtil ansaae Fortællingen for*) Her mangler, desværre, noget i Haandskriftet, og kun Ordet streng, Strikke, kan læses, hvilket er ret mærkeligt med Hensyn til det tykke Baand, der fandtes om hint Ligs Haar. et Sagn, der let kunde opstaae om en Dronning, der var christnet og saa forhadt, som Gunhild, og paadigtes en Konge som Harald, hvem man heller ikke havde nogen god Tro til; men ved det nysfundne Lig træffe alle Omstændigheder sammen med begge de gamle Beretninger til at bekræfte, at det er Dronning Gunhilds, at hun der er nedsænket og der kan da heller ikke meere være Tvivl om Harald Blaatands nedrig feige Tænkemaade. At Mosen endnu bærer Gunhilds Navn, at Almuen veed at der spøger, at denne Mose findes just der, hvor Gunhild maa være bleven dræbt, i Nærheden af Kong Haralds Residens, at endelig et saadant mumiagtigt kvindeligt midaldrende Lig er fundet just paa dette Sted med alle Beviser paa at det henhører til en meget fjern Tid; det synes mig, maa hæve enhver Tvivl, skjøndt det snart lader som et Under. Gunhild er da seilet oplige til nuværrende Skibet, hvor der den Gang var Havn. Man har foregivet at ville føre hende til Jellinge, Kong Haralds Sæde, men paa Veien udført hans grusomme Befaling. Hvilket Beviis er ikke da dette Lig paa Historiens Nemesis. som efter næsten ni hundrede Aars Forløb bringer det Skjulte for Lyset. Uden Tvivl vil det Offentlige allerede have draget Omsorg for, at der er ydet et i ethvert Tilfælde saa mærkeligt Lig den Opmærksomhed det fortjener og der maa have skinnet en sand Ulykkestjerne over denne Dronning og Kongemoder, hvis hun, efter et stormfuldt Liv og en saa skrækkelig Død, endnu i vore Dage skulde gives til Priis for uværdig Behandling.