Københavns Adresseavis, 1776-08-28
Om Nellikers Rygt. (Af Ugeskriftet Mannigsaltigkeiten.) Jeg vil i denne Afhandling ikkun fremlægge det, som jeg af en syv Aars Erfaring har lært af Nellike=Avien, og hvad der kan siges om dette smukke Blomsters Opelskning, Formerelse og Vedligeholdelse. Jeg har derved ikke efterseet andre Havebøger, men fortæller blot hvad jeg har selv lagttaget, og hvorledes jeg har rygtet min Nellikestor. Først vil jeg tale og Frøeb omsterne, eller om Nellikernes Forplantning ved Frøe. Det er bekiendt, at man af gode Blomsters Frøe ikke altid faaer lige gode Sorter; men de ere blandede, enkelte og dobbelte, gode og slette. Derimod lærer Erfaringen ogsaa, at mange gode Blomster give af Frørt flere gode Sorter, end andre. Følgelig er det ikke i meget, af hvilke Stokke Frøet tages. Jo slettere Blomstret er af Farve, desto mindre Haab har man, at faae gode Sorter af dets Frøe. Jeg forudsætter her af Erfaring, at de Sorter, som give gode Sorter igien, blive gemeenlig ved deres Art saaledes, at jeg af gule kan vente gule Nelliker, og af askegraa askegraa. Det træffer vel ikke altid ind, dog er i det mindste saa meget klart, at man maa vælge de beste Sorter, naar man vil være lykkelig i Frøet; derfor ere de det visselig ikke, som tænke at faae gode Sorter af de hvide Blomster. Kom melde, saa er det en Lykke, hvorpaa ikke er at bygge, efterdi man ogsaa undertiden kan faae gode Blomster ved Frøe af slette. Derfor kan de, som saae Frøe af alle Blomster, ogsaa derved ofte være lykkelige. Men hvo som paa en liden Plads ønsker at faae gode Blomster, maa lære at kiende de Blomster, af hvis Frøe han sikkert tør vente dem. Dertil kan man komme paa følgende Maade: Man giver enhver Sørt, som har Frøe sit visse Nummer, og gjemmer hver Sort Frøe for sig under Blomsterets Rummer, saaer det siden ligeledes for sig selv, og sætter dets Rummer paa Potten, eller hvor man ellers saaer Frøet Det samme maa tages i Agt, naar man forplanter de unge Blomster, og naar man Aaret derefter faaer gode Blomster, mærker man sig, fra hvilken Stamme Frøet er taget. Har man gjort dette i nogle Aar, vil man snart lære, hvilke Nell kestykke aldrig, sielden, eller gemeenlig give gode Sorter, Paa de sidstes Vedligeholdelse maa man ombyggelig være betænkt. De saa kaldte Baars, eller de Blomster, som have mange Farver, bringe sielden gode Blomster i Frøet, fordi Frøet falder gemeenlig i een Art af Farven. Dog maa de Bizars undtages, som have mørke og smukke Farver. Thi om Frøet ikkun faldt i een Farve, saa skulde det dog give en god Sort. De Blomster ere de beste, som enten ere eensfarvede eller dog have en god Grund. Følgelig ere de Gule, de Askegraa, Kobbernellikerne og Flammøserne best at bruge til Frøe. Thi saa ofte man faaer Frøe af dem, kan man vente gode Blomster. Om et Blomster har Frøe eller ikke, kan strax ved dets Aabning kiendes paa de tvende paa Frøehuset siddende Snorer. Man kan ogsaa føle det paa Bægeret, der neden til har en haard Knude naar det har Frøe. Naar Blom ste et har affloreret, voxer Frøehuset stedse høyere op i Bægeret, og Frøet er modent, naar Frøehuset aabner sig oventil, og Frøet seer ret sort ud. Ligesom nu Solen giør her og ved alt Frøe den beste Virkning, saa maa man ogsaa sætte Potten med Frøeblomsteret paa saadanne Steder, hvor det har Søel den hele Dag, og altsaa des før kan blive modent. Man lade ogsaa en Stamme ikke beholde fleer, end i det høyeste tre Knopper, paa det at Frørt desto før kan komme til Modenhed og blive stort. Jo flere Knopper der ere, desto mere maa Stokken deele sine Kræfter, og da kan Frøet ikke blive saa godt, som naar de kun anvendes paa nogle faa. Megen Regn er den eneste Fiende, som Frøeknoppen, er udsadt for, thi deraf begynder den at raadne, og Frøet fordærves. For at forekomme dette, binder jeg Frøehusene med en Traad, og bøyer dem ned til Jorden, paa det at Regnen kan løbe af. Dog maa man passe paa naar Frøet begynder at modnes, at det ikke falder ned paa Jorden, naar Frøehuset springer op. For at forekomme, dette, kan man, naar Knoppen begynder at tørres, lade samme komme op i Veyret igien, eller ikkun flittig passe paa, at man i Tide brækker den af, naar den begynder at aabne sig, hvilket skeer efterhaanden, og vel neppe i en Tid af 3 til 4 Timer. Dog er det første af den Aarsag farligere, fordi Frøet atter kommer i Fare for at forraadne, naar der falder en sterk Regn ved Frøehusets Aabning. Det modne Frøe kan enten gjemmes i Knopperne, eller udtages. Det fryser ikke og Vinteren, naar det kun ikke ligger paa et fugtigt Sted; thi da trækker det Fugtigheden, til sig, og kan lettelig faae Skade af Frosten, eller forraadne. Vil man have ret godt Frøe, tager man ikkun de nederste fem Korn af hvert Frøehuus; disse modnes først, og ere derfor de beste. Men hertil udfordres vist nok en stor Mængde Frøthuse. Man giør bedst i at lade Frøet ligge Vinteren over, og først saae det Aaret derpaa, som kan skee i Martio eller April. Men skeer det alt for tidlig, bliver Stokkene førend Vinteren for store og tykke. Deraf flyder en dobbelt Uleylighed, først drive de fleste Skud i Blomsterstængler, følgelig faaer man vel Blomster nok, men ingen Afleggere, og Stokken gaaer alligevel ud det første Aar. Dersom den og faaer Afleggere, saa blive de dog for store og for høye, og ere siden ikke gode at aflegge. Dernæst bliver en alt for stor Stok, som har udstaaet Vinteren, om Foraaret gjerne huul og raadden, og forderves førend man seer Blomsteret. Man kan vel standse deres alt for store Vext ved at omplante de unge Nelliker nogle Gange det første Aar; men alt dette Arbeyde kan man være foruden, naar man saaer Frøet sildigere, nemlig først i Majimaaned, og for retager Forplantningen først i Julio. Nogle meene, at man skulde forplante de unge Nelliker to Gange, og love sig derefter langt større Blomster. Jeg har ogsaa forsøgt det, men i begge Fald faaet store og smaa, gode og slette Sorter, hvorfor denne Umage synes mig forgieves. Frøet faaes i en løs og nærende eller frugthar Jord; thi denne udfordre Nellikerne. Træjord, som ikke i det mindste har ligget i nogle Aar, er skadelig, fordi den angriber og forderver Rødderne. Ligeledes er ogsaa frisk Giødning af samme Aarsag skadelig. Derfor tager man slet, det er naturlig Jord, som er gjort nærende med lidet gammel og til Jord bleven Giødning, og blandet med lidet Sand, saa at Jorden bliver løs og har Hede ved sig. Derudi saaer man Frøet, og holder Jorden stedse maadelig vaad, paa det Froet ikke skal blive hindret i at grødes og komme op. Naar Frøet er kommet frem, holdes de unge Planter, strax fugtige, indtil de er omtrent en Finger lang, da man forplanter dem. Saaes det i Begyndelsen af Mai, saa skeer Forplantningen i Julio. Planterne sættes næsten en Fod bredt fra hinanden, paa det de kunde beholde Rum at voxe, og beqvemt tages op. Jorden, hvor de sættes, maae være løs og frugthar, som faaes ved at blande den almindelige Muldjord med grov Bekkesand og Træjord, enten af Skove eller Ved= og Tømmerpladse. Naar man har sadt Planterne, lader man dem staae, indtil de komme i Flor.