Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-05-30
Fra Skolerne kaste vi et Blik hen paa den Opdragelse, som de fleste Børn kunne vente sig Forældrenes Huse. Disse undskylde sig enten med, ikke at besidde Kundskaber, eller ikke at have Tid. De Første ere virkeligen at undskylde, dersom de tillige kunde fremføre gyldige Beviser for at de ei heller nogensinde have været istand til at forskaffe sig Nogen. Tallet paa dem, som foregive ikke at have Tid, er større. Forretninger afholde allee. Men forudsat, at ingen burde indlade sig i Ægteskab, førend han var istand til at underholde en Familie, da bliver at undersøge, hvorvidt det Foregivne kunde være rigtigt eller ei. Haandværkeren, Handels- og Embedsmanden, kort Alle, kunne ikke have noget større Kald, end det at skaffe Staten kloge og retskafne Borgere. Forfeiles dette, er en vigtig Deel af deres Kald forsømt; de maa forresten med nok saa megen Samvittighed opfylde deres øvrige Pligter; eller ogsaa leger man med Ord og undskylder sig med Betydninger, som man selv have laant dem. Jeg vil forklare mig tydeligere. Enhver, mener jeg, har sine Fritimer, og dem troede jeg, at han aldrig kunde anvende bedre, end ved Opmærksomhed paa sine Børn. Nei, siger man, deri fordres formeget. Den anvender jeg paa mine Fornøielser og Adspredelser. Rigtigen, nu ere vi ved Maalet. Fornøielse er det Første, hvorom Barnet i vore Dage faaer et tydeligt Begreb. Haandværksmanden arbeider herfor baade Nat og Dag; Handelsmanden grubler, spekulerer og har mangen en suur Time, kort, Enhver borttræller en stor Deel af sit Liv blot i den søde Tanke siden, efter sin forskjellige Tilbøielighed, at kunne gjøre sig til gode. Dette er paa en vis Maade Natur, og jeg var et Umenneske, om jeg miskjendte den. Men lader Os see, hvad det er, man kalder Adspredelser. Store Selskaber, Klubber, Spil, Komedier, og Baller, offentlige Concerter staae med paa Listen, meer for den herlige Commerses Skyld, end for Musikens Behagelighed. Jngen fortænker mig i, om jeg herved giør en lille Anmærkning, og, uden Frygt for den store Modsigelse, som jeg er overbeviist om, vil lyde imod mig fra alle Kanter, spørger, om ikke en fortrolig Omgang med sin Familie og nogle faa udkaarede Venners eller Veninders Selskab vilde være langt mere morende og gavnende for Forældre og Børn, end den, som kan hentes fra de store Selskaber, Selskabelighed maa være nok saa fortræffelig, jeg indseer dog ikke, hvorledes den kan opveie mod de renere Huusglæder. Thi meget vel veed jeg baade Det, at Mennesket ikke blev skabt for at være Ene, og jeg kjender ogsaa de Fordele, som hele Samfundet kan have af en udbredt Forbindelse med hverandre og Meddelelse af giensidige Tanker, men hverken gaaer min Paastand ud paa en Bestridelse af det Første, heller ikke begriber jeg, hvorledes man i de ovennævnte Sammenkomster kan meddele sig uden til Faa, skifteviis, eller ogsaa blot være Øre, og da forekommer Nytten mig for omflagrende, uden Sammenhæng og allermindst anvendelig paa Barnet. For Ynglingen kunne de maaskee have den Fordeel, at han der ved at være opmærksom Tilskuer og rigtigen anført, lærte at kjende Endeel af de forskjellige Karakterer og Virkninger her i Livet; men for Manden burde Saadant allerede være bekjendt, og af ham kan man derfor fordre, at han mere trækker sig tilbagetil sin Families og sine Venners Kreds. J Forældrenes Huse lærer altsaa Barnet tidligen at deeltage i Selskab. Faderen er om Dagen sysselsat med Forretninger, Moderen med Huset, Pynt, med at tage imod eller aflægge Visiter, og Børnene ere, udenfor Paktetiden, næsten ikke at regne med til Familien, naar man undtaget den Tid, som anvendes til Spiisning eller andre Forlystelser. J den yngre Alder maa de fordrive Deres Fritimer iblandt Folkene, i den ældre enten omtrent paa samme Maade, som Forældrene, kun i det Mindre, eller ogsaa med at gabe og hendangle Livet. Nu har man baade Børne Selskaber, Børne=Komedier, Børne-Baller o.s. v., og som i Dragten, saa Vaner og Levemaade er Forholdet imellem Voxne og Børn eens.