Ribe Stifts Adresseaviser, 1824-03-26
I Dagen No. 68 læses, efter Pol. Journal, nogle træffende Betragtninger over Nutidens Stilling og Udsigter, hvoraf især Slutningen angaaer os; den lyder saaledes: Men for Øieblikket maae Følgerne af den Krisis, som Americas Uafhængighed bringer med sig, være føleligst for de agerdyrkende Stater; det er vanskeligt at sige, hvorhen de ville føre, endnu vanskeligere at arbeide imod dem, thi man maa oprigtig aflægge den sørgelige Tilstaaelse, at der gives ingen Grunde til at formode, at Landproducterne, uden indtrædende Misvært, i en lang Række af Aar ville stige. Der gives nemlig tre Grunde, som bestandig ville nedtrykke deres Værd, først fordi Landeiendommene under de langvarige Krige overalt bleve saameget opdyrkede, da der var saa fordeelagtigt at afsætte deres Producter, hvilket ligeledes blev befordret ved Regieringernes og Privatpersoners Bestræbelser og Understøttelse. For det Andet, fordi Colonierne i America, istedetfor som tilforn at modtage Europas Lundproducter, nu, siden de ere blevne beboede og uafhængige Stater, tilføre Europa deres egne, og de rigeste Kornlande, som Ægypten og det sydlige Rusland, blive opdyrkede, og producere i Mængde. For det Tredie, fordi America i sine Kartofler har skienket Curopa et stedse voxende Product, som frembragte en total Revolution i Agerdyrkningen og forhøiede Landproductionen til en Grad, som ikke lader sig beregne. Denne Tingenes forandrede Stilling kunde med alt det ikke kaldes nogen Ulykke, naar den kun ikke stod i et altfor stort Misforhold til de Byrder, som de langvarige Krige have paabyrdet Staterne, til de kostbare Statsindretninger, som gunstigere Conjuncturer fremkaldte, og fornemmelig til den Begiærlighed efter en fremmed Verdensdeels Producter, som opvakkes hos de europæiske Nationer igiennem en Periode af 300 Aar af modsat Beskaffenhed, og som de ikke i den følgende Tid kunde overlade sig til uden deres egen Ruin. - Ved Spørgsmaalet om, hvilken Udvei de blot agerdyrkende Stater maae gribe til under disse Udsigter, ville vi springe over de Reformer og Jndskrænkninger i Statsministrationerne, som Tidsomstændighederne kunde fordre, og overlade dem til Regieringernes høiere og mere omfattende Jndsigt og deres faderlige Forsorg. Men for Statsbeboerne selv gives der alene to Udveie at gribe til, hvilke Omsorg for deres eget Vel opfordrer dem til, saasnart som muligt at benytte. Den ene er, at fatte det Forsæt, saa meget som muligt, at ernære og klæde sig af indenlandske Producter; den anden er, saameget som muligt, at udvide Landets Production til Alt, hvad man maa kiøbe af Andre. Hertil maa en patriotisk Følelse hos Nationen selv vaagne, og maaskee bør Staten selv kraftigen medvirke til dette Maal, hvis den ikke tilsidst vil blive aldeles blottet for Penge; thi, vedbliver man at producere Varer, som Jngen vil kiøbe, og bruge Ting, som man hverken kan eller vil produceere, saa styrter man sig øiensynligen i en Elendigheds Afgrund. Det er og bliver derfor en unægtelig Sandhed, at de menneskelige Forhold ganske have forandret sig; vi leve i en ny Tingenes Orden, som alt mere og meere udviller sig, og ikke kan gaae tilbage, og det Eneste, som bliver os tilovers, er at rette os efter Tiderne!!