Jyllandsposten, 1838-09-24
Saaledes tillade vi os til den ærede Forsamling, at indstille, at der ikke om det i Forslag Bragte indgives nogen Petition. Minoritetens (Brocks) dissentierende Votum lyder saaledes: Det er af den ærede Majoritet, saavelsom af Enhver, der har udtalt sig om denne Sag, anerkjendt, at Bekjenderne af den mosaiske Tro, der boe her i Landet (altsaa ikke ere fremmede, ere i de senere Aaringer betydeligen gaaede frem i Cultur, og vel i Totaliteten kunne ansees at staae paa lige Trin med Landets øvrige Børn. Med disse bære de alle de Byrder, som Samfundslivet medfører, og det synes derfor ogsaa, at de kunne have Krav paa alle dettes Rettigheder. Majoriteten mener imidlertid, at ligesom Mosaiternes Forædling vistnok for en Deel maa tilskrives det høie Trin i Samfundet, hvorpaa Regjeringen har stillet dem, saaledes hidrører den ikke mindre fra deres stigende Velstand, hvilken skyldes den udbredte Forbindelse, de under for Andre uheldige Handelsconjuncturer have vedligeholdt, og hvorved de have undgaaet det Tab, som andre Handlende have lidt. At den forøgede Velstand ogsaa har bidraget Sit til at forædle Jøderne, lader sig ikke nægte, men dette maatte vist blive Tilfældet med ethvert Folk. At Jødernes Driftighed og Virksomhed forbedrede deres Kaar, medens mange Christne gik tilbage, fortjener vist at roses, og ikke mindre det, at de holdt hverandre op ved den indbyrdes Samfundsaand, der hersker iblandt dem, og som havde sin Oprindelse fra deres tidligere forknytte Forhold. At Jøderne, naar de forøvrigt fortjene at nyde statsborgerlige Rettighedde, skulde være udelukkede fra Sæde i Folkeraadet, fordi der kunde forekomme enkelte Gjenstande, hvorom de ingen Mening kunde have, kan jeg ikke erkjende, da vist ogsaa næsten ethvert Medlem af Forsamlingen vil kunne støde paa Spørgsmaal, der ligge udenfor hans Sphære. Det vil dog kun blive de egentlige geistlige Anliggender, hvorfra Jøderne af den Grund maae afholde sig. At Alt, hvor der kunde blive Spørgsmaal og Edens Hellighed, skulde unddrages dem, vilde være høist synderligt, naar man erindrer, at der iblandt dem findes agtbare Sagførere; Eden agtes ikke mindre høit hos dem, end hos de Christne, kun aflægges den paa en forskjellig Maade, men maaskee med nok saa megen Høitidelighed. Den kongl. Commissarius bemærkede slutteligen: at den Sammenligning, som Proponenten har anstillet, mellem den Fremmede, der kun i 5 Aar har opholdt sig her i Landet, og den indfødte Bekjender af den mosaiske Religion, er neppe træffende. Det er nemlig alene fordi den Sidste ikke bekjender sig til den christelige Religion at han er udelukt, og altsaa staaer dette ikke i nogen Forbindelse med de Bestemmelser, som man maatte gjøre med Hensyn til Folk af fremmed Fødsel som saadanne. At disse, skjøndt bosatte her i Landet, skulde være udelukte fra hiin statsborgerlige Rettighed, vilde have været en Jnhumanitet, hvorved Loven vilde have sat sig i en sælsom Contrast med andre europæiske Staters Love, der, ligesom Frong. 15de Mai 1834 § 4 Nr. 4, tilstaae Personer af fremmed Fødsel efter visse Aars stadigt Ophold i Landet alle politiske Rettigheder, hvortil de iøvrigt efter deres Stilling ere qvalificerede. Det forholder sig rigtigt, at Bekjendere af den mosaiske Religion stundom paa Vedkommendes Begjæring udnævnes til Skiftecommissairer, og i denne Egenskab blive berettigede til at paakiende de Tvistigheder, som i paagieldende Boer maatte forefalde; men udenfor denne indskrænkede Sphære vilde neppe et Dommerembede her i Landet blive en Mosait tildeel. Forsaavidt det er anmærket, at en Bekjender af hiin Troer Medlem af Sundhedscollegiet, saa bemærkes, at Lægefaget er det af alle videnskabelige Embedsfag, hvorfra hiin Religions Bekjendere allermindst bør være udelukte. Referenten maatte gjentage, at det var en reen Mistydning af Committeens Majoritets Betænkning, naar man paastod, at der var kastet Skygge paa Jsraliterne, fordi de havde udbredte Handelsforbindelser, og gjort dem Bebreidelser, fordi de elskede deres Folk, m. v. Majoriteten havde i saa Henseende Jntet lagt dem til Last men blot udhævet, hvad den ansaae for at være Tilfældet, at der var Forskjell paa Handelsforbindelse og den Forbindelse, som fandt Sted imellem det jødiske Folk, hvilket sidste maatte bevirke, at de havde en høiere Kjærlighed for deres eget Folk end for det, iblandt hvilket de boede, hvis Jnteresse derfor altid hos den oprigtige Jsralit maatte blive underordnet det jødiske Folk, og hvilken Forbindelse altid satte dem istand til at drage deres Formue derhen, hvor den under forefulde Omstændigheder var sikkrest, eller var meest frugtbringende. At Majoritetens Mening atter var erklæret for en Fordom, skulde han ikke indlade sig videre i end gjentagende erklære, at hans Mening om denne Sag er hans fuldkomne Overbeviisning, og, som han troer, bygget paa Grunde og ikke paa Fordomme. Naar det var anført, at der ingen praktisk Hindring er i Veien for at optage Jsraliter i Forsamlingen, da maatte han yttre den Formening, at det dog vistnok vilde have en betydelig praktisk Virkning, om Forsamlingen her erklærede, ikke at ville see nogen bedre Garantie for den Deputeredes samvittighedsfulde Pligtfølelse, i den christelige eller Folkets Religion, end i hvilkensomhelst anden Religion.