Viborger Samler, 1838-08-12
Fra en Borger her i Staden er der blevet meddeelt Redactionen Gjenpart af en Klage, som under 3die August af ham er indgiven til Politidirecteuren, Herr Statsraad Bræstrup i Anledning af den krænkende Behandling, for hvilken hans Kone har været Gjenstand. Da Meddeleren imidlertid ønskede, at Navnene ikke maatte blive offentliggjorte forinden Sagen var tilende, saa ansee vi det for mere passende at give et Jnserat af Klagen, for hvis Rigtighed den Paagjældende har erklæret at ville indestaae. Onsdagen den 1ste d. M. om Formiddagen imellem 11 og 12 blev nemlig Klagerens Kone paa Høibroplads greben bagfra i Skulderen af tvende Politibetjente (i Uniform) der erklærede, at her var en Pige, der vedkjendte sig det Shawl, hun bar. Konen forklarede, at hun i lang Tid havde eiet dette Shawl og opfordrede Politibetjentene til at medfølge til en ganske nærved boende Silke- og Klædekræmmer, hos hvem det i sin Tid var kjøbt og som sikkert vilde gjenkjende det, men i Stedet derfor bøde Betientene hende, som Klagen siger, paa en høist uhøvisk Maade, at følge med til Politikammeret, hvorhen hun saaledes ved høi lys Dag igjennem et af Byens mest besøgte Strøg blev ført, omringet af hujende og pibende Gadedrenge, efterfulgt og overgloet af en stor Sværm Nysgierrige, tildeels offentlig forhaanet af dem, for hvem den forhen omtalte Pige med stor Jver forklarede, at det var hendes Shawl, hvormed Konen var greben. Naar man hertil vil lægge, at Konen var høi frugtsommelig og meget svag, saa vil man kunne forestille sig, i hvilken Tilstand hun ankom paa Politikammeret, hvor hun blev hensat i et med Folk opfyldt Væresse, og dernæst tagen i Forhør af en Politibetjent. Klagen bemærker herom, at om der end ikke kan navnligen paapeges nogen hende speciel tilføiet Jnjurie, saa var dog den hele Behandling, for hvilken hun her var udsat, af den Beskaffenhed, at det tydelig fremlyste, at man betragtede hende som en overbeviist Forbryder. Hendes fuldkomne Uskyldighed blev imidlertid omsider oplyst. En paa hendes Bopæl foretagen Huusinqvisition udfandt naturligviis intet Mistænkeligt; hendes Mands Forklaring om, hvor, naar og for hvilken Priis Shawlet var kjøbt, stemmede fuldkommen overeens med hendes egen; den paaberaabte Silke= og Klædekræmmer gjenkendte Shawlet – og hun blev saaledes dimitteret. Herefter har nu Manden reist Klage, nærmest imod den Pige, hvis usandfærdige Sigtelse var den første Aarsag til al den Konen overgangne Tort og Skade men ogsaa imod de Politibetjente, der paa en saadan Sigtelse havde tilladt sig en saa uskaansom Fremfærd mod en agtværdig Kone, mod hvem ellers Jntet var oplyst, og som ved Tilsidesættelse af enhver mildere Udvei havde anvendt det haardeste Middel, der lod sig tænke, og hvorved de havde paaført en aldeles Uskyldig en Krænkelse og – navnligen under den paaberaabte specielle Omstændighed, der ikke kunde være undgaaet deres Opmærksomhed, – muligen endog en Skade paa Sundhed og Liv, for hvilken ingen Opreisning var tænkelig. – Vi behøve ikke at erindre, at hvad der saaledes er hændet denne Kone hver Dag kan vederfares Enhver, der vover sig ud paa Kjøbenhavns Gader, og at vel ikke enhver tør gjøre Regning paa at være saa heldig strax at kunne paavise og bevise sin Hjemmel for ethvert Klædningsstykke, han bærer. Selv om man her i denne Sag mere vil see et uheldigt Sammenstød af Omstændigheder end nogen grov Forseelse fra Vedkommendes Side, saa vil den dog indeholde et nyt Beviis paa Nødvendigheden af kun at betroe den udstrakte Myndighed, der er nedlagt i Politibetjentenes Hænder, til Folk af nogen Dannelse og Conduite.