Aalborg Stiftstidende, 1846-05-23
J dette Tidsrum er af vor milde Regjering, saavidt mig er bekjendt, skjænket 6500 Rbd., som ere anvendte til Byens Beskjærmelse, og under hvilke Omstændigheder Sæbys Jndvaanere med al Føie have bragt i sørgelig Erfaring, at selv Hr. Capit. Leth en Mand, som af Regjeringen og hele Riget er erkjendt for sin Jndsigt og Duelighed) kan feile i sine Jdeer og Planer i det for Byen saa vigtige Forehavende, ved at anlægge en Tangskjærm eller Dæmning, der kostede ca. 3300 Rbd., som af Mangel paa aarlig Vedligeholdelse i et Øieblik blev tilintetgjort, og det manglede ikke dengang paa Mænd, der itide paatalte Umuligheden, og førend Arbeidet blev paabegyndt, for dets Bestandighed; det var nemlig den endnu levende og almeenagtede gamle Mand, Hr. Kjøbmand Larsen. Senere blev, hvad der burde have været gjort første Gang, den gamle Steendæmning forhøiet og udvidet, og Arbeidet viste, saavidt det kunde kaldes nogenlunde færdigt, de heldigste Følger, og paa Grund heraf gjorde man sig Haab og Muligheden af en Havn, et for Byen saa saare vigtigt Foretagende til dens Opkomst. For at paabegynde dette, underkastede Byens Jndvaanere sig Ansvaret for et Laans rigtige Afbetaling. Min Stilling og Næringsvei gav mig Leilighed at indhente Kundskaber og Erfaring i et Forehavende, jeg antog at være af Vigtighed for os og efterlevende Slægter, ikke for selv at træde frem med min erhvervede Kyndighed, men skyldigst underrette de Mænd, som vare anbetroede Byens dette saa vigtige Hverv. Alt, hvad jeg indsaae og af flere Aars Erfaring fandt at være vigtigt for at give Arbeidet Kraft og Varighed. Der kunde dog næres Haab om, at under en saa mild, naadig og indsigtsfuld Konge, som vi ere saa lykkelige at eie, vilde endnu skjænkes Byen en naadig Gave, for at udvide et Arbeide, der viste sig at kunne være af Varighed, men dette Haab maa vistnok tabe sig, saalænge vi ved store Opoffrelser (betragtende vore Finantser, maa næste Aar lappe paa det, vi byggede iaar, Skulle vi skjule disse indløbne Feil under Navn af, at Bedrageri er skeet ved Arbeidet, saa er dog Borgerflid og den simplere Jndvaaners Sved bortødslet, hvilket dog i sig selv har sin Grund i et slet Tilsyn under Arbeidet eller Ukyndighed, saa at det burde have været gjort anderledes. Jeg har taget mig den ærbødigste Frihed, at gjøre den respective Commission opmærksom paa Nødvendigheden af en Vatterliste, forsynet med Ankere paa den søndre Steenkiste, der omtrentlig førend Steenkisten bliver opfyldt, vilde medtage en Udgift af 50 Rbd., som jeg hører Hr. Capit. Leth har erklæret for unødvendig. Modsige Hr. Capitainens Erklæring, dertil føler jeg mig at være en for ringe Person, saameget mere som jeg ikke veed, fra hvilket Synspunct Hr. Capitainen har anskuet dette Aflukke, som skal bære Navn af Havn; men skal Hensigten være, at den skal opnaae en Dybde, som Jndløbet forhaabentlig i Tidens Længde, ved rigtigt anvendte Midler vil kunne opnaae, da underkaster jeg enhver af mig givet Anmærkning indsigtsfulde og erfarne Mænds Dom. Hvad jeg forøvrigt har kaldet ufuldstændigt Arbeide, skal engang beviisliggjøres, naar det Hele bliver taget under Syn hvilket ventelig af Byens Jndvaanere vil blive begjært ved indsigtsfulde Mænd fra vor nærmeste Nabokjøbstad, Aalborg, da Havnecommissionen i sidste Raadstueforsamling erklærede deres ringe Jndsigt i Havnebyggeriet, og der kan derfor ikke efter dennes egne afgivne Erklæring, være grundet Tillid til at de kunne indsee Mangler, der blive af Vigtighed for Arbeidets Varighed og Bestaaen. Haardt maa jeg føle, og en Umulighed for mig er det fremtidigt at udrede det Paalæg, jeg i Anledning af det gjorte Laan, for at afbetale til Havnens Gjæld, har modtaget. Jeg har ikke det hele Aar fortjent saameget, som jeg har betalt i Havneafgift, og Tougværk har jeg ruineret paa Grund af Aaens slette Tilstand; men over alt Dette vilde jeg ikke yttre mindste Klage, da Alting ikke kan gjøres paa engang og da sjeldent foretages noget vigtigt Arbeide, uden at det jo er meer eller mindre trykkende for Nøgle end for Andre; men jeg besværer mig høiligt over, at Commissionen ikke førend Arbeidet opførtes, har henvendt sin Opmærksomhed paa Nødvendigheden af et Par Fortøiningspæle paa den gamle søndre Kai, det eneste Sted, hvor et Fartøi kan indtage og op losse nogen Last. Jeg har muligviis trættet den respective Commission, men dette beder jeg ærbødigst mig tilgivet. Det er ogsaa det Sidste jeg saaledes fremkommer med, men jeg skal igjennem de offentlige Blade lade Dette saavelsom mine forhen indgivne Skrivelser, og hvad jeg i Fremtiden maatte troe at være Arbeidet gavnligt, offentliggjøre og saaledes underkaste mig Publicums Dom, og vil slutte med den inderligste Bøn til Gud, at jeg aldrig maa glemme den Agtelse, Ærbødighed og Lydighed, jeg skylder min Øvrighed og hver anden mine Foresatte, at jeg aldrig, som en Hykler eller Kryb, skulde undsee mig med Ærbødighed at tale hvad Samvittighed, agtede Borgere og Med indvaanere maatte kalde Sandhed, og at jeg aldrig skulde imod mine Undergivne, glemme mig selv saameget, at de ved at erindre deres Pligter, naar jeg glemte at udføre mine, gjøre mig tilskamme. Ærbødigst C. F. C. Hvor beklageligt maa det ikke være, naar den mindre Formuende, skjøndt alle sine Bestræbelser, maa see sine Forhaabninger og fremtidigt Udkomme for sig og sin Familie tilintetgjorte, og det ikke alene paa Grund af den paa de forskjellige Tider stedse omskiftende Lykke, men ogsaa formedelst Paalæg, hvormed han bebyrdes langt over sine Kræfter. Turde man ikke med Føie fremkomme med det Spørgsmaal og bede det besvaret: Skal Ansvaret for en saaledes urigtig Anvendelse af en heel Byes Midler hvile paa de Mænd, hvilke et saa vigtigt Arbeide er anbetroet, naar Advarsel om dettes urigtige Udførelse oftere er givet dem, eller skulle Byens Jndvaanere uden Modsigelse være underkastede en vilkaarlig Behandlingsmaade. Skulde Regjeringen eller andre høie Vedkommende beordre en Commission, bestaaende af kyndige Mænd i vor Naboby, Aalborg; blev af disse Arbeidet synet og fremlagt et nøiagtigt specificeret Regnskab; saa vilde vistnok Det bringes for Lyset, som jeg her ikke tør fremføre under det sandfærdige Navn, Til Slutning vil jeg gjøre Publicum bekjendt med Navnene paa de Mænd, hvoraf Sæbys Havnecommission bestaaer: Avlsbruger, Værtshuusholder I. C. Fjeldgaard, Hattemager og Bager Fr. Bech, samt Fisker og Pramsjouer And. Pallesen Mørk. Sæby i Mai 1846. C. F. Christiansen.