Københavns Adresseavis, 1769-08-09
I det 14de Seculo vare i Jylland adskillige heftige Bevægelser, endskiønt Erich Menved, søgte at holde god Fred iblant sine Undersaatter, understoed sig dog 1313, en Deel Jydske Bønder at giøre Opstand og sette sig imod de Kongelige befalinger, klagende over nye Tynger og Paalæg, hvortil de vare ophidsede af Niels Brock og fleere AdelsMænd. Det gik saavidt at de grebe til Gevæhr, og ved Colding nedlagde Rigets Marsk med andre fornemme Mænd som Kongen havde udsendt at stille dem tilfreds. Kongen. herover fortørnet, drog med en Krigsmagt ind i Jylland og indog saadan Skræk i de Oprørske, at de strax bade om Naade, som han og skiænkede dem, ladende sig nøye med at ophænge Anførerne, og at paalægge Bønderne en aarlig Skat, som efter deres Jords Taxt blev kaldet Guld=Korn. De maatte derforuden udgaae nogle fleere Artikle, nemlig: At arbeide for Kongen, ifald han vilde bygge nogen Fæstning, og aldrig at bære Budstikke imod de Kongelige Lehns mænd. Og som de havde angivet nogle af Adelen, som havde styrket til dette Opløb, bleve de samme indstevnede for Landstinget, hvor der vel gik Døds Dom over adskillige, men det er troeligt, at de har forekommet Excutionen og i Tide reddet sig ved Flugten. Under Kong Christopher den 2dens ulykkelige Regiering udstod Jylland meget Ondt, da Greve Gert af Holsteen, som i mangfoldige Aar havde denne Provinz i Pandt, saavelsom hans Stadtholdere, gjorde alt hvad de kunde til at plage og udsue Landet. Efter Kongens Død gjorde vel hans Søn Hertug Otte sig Umage for at redde sit fordervede Rige, og havde 1334, faaet en Hob Hielpe Tropper samlet, hvormed han gik ind i Jylland, men blev af Greve Gert paa Veyen til Wiborg overrumplet og af hannem slagen og til Fange tagen. Det Onde gik saavidt, at da Greven vilde sælge Landet under et Aag, som det ey støttede om, nøddes den Jydske Adel og Almue til at ansee Greven for deres Fiende, og indlod sig i offentlig Feide med ham. Greven for at dæmpe denne Opstand og tugte Nationen, ankom i Jylland med en Hær af 10000 Mand, kaldet Guntzhovere og under en Besætning af nogle 1000 Mand indqvarterede sig selv i Randers. Da var det den behiertede Jydske Adelmand Niels Ebbesen af den Familie Galt, og uden Tvivl en af de fornemmeste EmbedsMænd i Landet, greb til den Helte Gierning, hvorved han der i Landet og i Historien er bleven udødelig, at han uagtet den stærke Garnison, med nogle faae Bevæbnede vogede sig om Natten ind i Staden, trængte lige til Herberget, hvor Greve Geertz den Store laae og dræbte ham i sin Seng, hvorved han frelste sit Fæderneland fra forestaaende Ulykker, og gjorde en Ende paa det Sørge=Spil, som i mange Aar havde sadt Landet i største Forvirrelse. Ved Midten af samme Seculd havde Jylland saavelsom andre Europæiske Lande, den Ulykke, at den store Pestilentz, som kaldes den sorte Død, bortrykkede en stoer Deel af Jndbyggerne, hvorved mange Byer og Kirker bleve øde, som ey siden bleve opbygte. Men Aar=Stæderne i de store Heder viser endnu ved Ager=Rener og andre Merker, kiendelige Spor af gamle Beboere. Hvad nogle af Adelen i Jylland faae Aar derefter i Samfund med Greverne af Holsteen, havde for imod Kong Waldemar, kom ikke til nogen Modenhed eller offentlig Udbrud.