Ribe Stifts Adresseaviser, 1842-10-05
J den holsteenske Stænderforsamlings 48de Møde d. 29. Aug., i hvilket den Deputerede Engelbrechts mærkelige Udtrædelse af Forsamlingen skeete, foretoges den endelige Behandling af Justitsraad Klenzes Proposition angaaende en Petition om, at Hs. Maj. vilde give Hertugdommene Slesvigs og Holsteens Statsret et fast Grundlag, navnlig ved en Forening af Stænderforsamlingerne for begge Hertugdommene som en Statseenhed. Kirchspielvogt Engelbrecht, tog først Ordet paa følgende Maade: Efter det ved den foreløbige Behandling Passerede vilde jeg ved nærværende Sag ikke igjen tage Ordet, naar det ikke fornemmeligt var for til min Retfærdiggjørelse at svare paa Noget, som det lærde Medlem for Universitetet har anført i den foreløbige Behandling. Det ærede Medlem sagde, at jeg i Ditmarskens Navn havde nedlagt en Protest, som kun fra min Side kunde være noget Jndividuelt. Ganske rigtigt, derfor har jeg heller ikke protesteret. Men naar jeg siger: Ditmarsken vil ville eller ikke ville dette eller hiint, kan jeg gjøre det med samme Grund, som naar andre ærede Medlemmer, hvilket ofte er skeet, sige, hele Holsteen vil dette eller hiint, eller vil det ikke, hvilket stedse kun kan være individuel Mening. Naar jeg nu i den foreløbige Behandling ikke har nedlagt nogen Protest, tør jeg dog vove nu at protestere mod det lærde Medlems yderligere Paastand; han siger nemlig at Ditmarskerne havde været et herreløst Folk, og at Kongen af Danmark havde erholdt Ret af Keiseren til at erobre Ditmarsken. Jeg maatte ikke være Ditmarsker og der maatte ikke meere boe Ditmarskere i Ditmarsken, naar jeg eller hele Ditmarsken nogensinde tilstode dette. Mod hiin Paastand protesterer jeg og tør jeg protestere i alle Ditmarskeres Navn. Ditmarsken var en fri Republik, som kun stod i et vist Forhold til Bremens Erkebiskop. Efter den anden af deres Modstandere, ikke sjeldent udtalte, Anskuelse have de kun været et oprorerisk Bondefolk. Men med et Saadant slutte Konge og Fyrster ingen Forlig, dem vælge de ikke til Voldgiftsmænd i deres Stridigheder, saaledes som skeet er. Om den foreliggende Sag vil jeg Jntet sige. Efterat jeg i den foreløbige Behandling flere Gange er bleven af Hr. Præsidenten, og Forhandlingen selv er bleven, afbrudt, er Talefriheden mig betagen, min landstænderiske Virksomhed standset. Jeg har som Deputeret Forpligtelse mod mit District, Forpligtelse mod hele Holsteen til at tale og votere her, saaledes som min Overbeviisning byder mig. Jeg vilde have søgt at opfylde den ved flere endnu forekommende Lovudkast, navnlig ved Toldtarifen, ved Fordelingen af Omkostningerne til Chausseernes Vedligeholdelse, ved Loven og Frikjørsler og Flere. Men min Forpligtelse gaaer ikke saavidt, at jeg fremdeles maa underkaste mig en Behandling som den der af Hr. Præsidenten er bleven mig tildeel, som er aldeles utilladelig, og uforenelig med min Ære. Under disse Omstændigheder har jeg intet Øieblik været i Tvivl om, hvilken Vei jeg skulde betræde; jeg kan kun træde tilbage. Dog er jeg afhængig af mine Bælgere og er dem forpligtet; de ville have at bestemme over min Tilstedeværelse her i de følgende Forsamlinger. Kun den bemærkning vil jeg tillade mig, om den til endelig Behandling foreliggende Gjenstand, at naar jeg ikke havde en saaafgjort Mening i denne Sag, som Tilfældet er, naar jeg tvivlede om jeg skulde vende mig til denne eller hiin Side, vilde jeg efter hvad der er forefaldet kun kunne holde Sagen for slet, efterat der af Præsidenten til dens Befordring ere anvendte saadanne Midler som skeet er. Af disse Grunde forlader jeg Forsamlingen. Med disse Ord reiste den Deputerede sig fra sit Sæde og forlod Salen uagtet Præsidentens gjentagne Opfordringer, at han skulde blive, for idetmindste at høre hans Svar. - Efterat Præsidenten havde erklæret ikke paa nogen Maade at være sig bevidst at have fortjent den Deputeredes i saa stærke Udtryk tilkjendegivne Uvillie, og i denne Henseende beraabt sig paa hele Forsamlingens Vidnesbyrd, opstod en kort Discussion, ved hvis Slutning den kgl. Commissarius ansaae det for sin Pligt at gjøre Forsamlingen opmærksom paa Aabningspatentet for iaar, ifølge hvilket Hs. Maj. ikke kunde finde sig foranlediget til at gaae ind paa Stænderforsamlingens Andragender om begge Stænderforsamlingernes Forening, men derimod ønskede Stændernes Mening om Dannelsen af Stændercomiteer. Denne var endnu ikke afgiven og han henstillede til Forsamlingen om den ikke vilde opgive, om ikke Ønsket, saa dog Petitionen om Stænderforsamlingernes Forening. - Den Deputerede, Advocat Claussen, der tidligere (ligesom Engelbrecht) havde udtalt som sin Overbeviisning, at Slesvig ikke kunde forenes med Holsteen til een Forfatning, erklærede, at han, da hans Yttringer i saa Henseende ikke havde gjort noget Jndtryk paa Forsamlingen, og man dog, uagtet hans gjentagne Opfordringer, ikke havde opstillet Modgrunde imod hans Formening, der dog af Mange i Landet ansaaes for velbegrundet, ikke at knune ansee sig for instrueret for det foreliggende Spørgsmaal og derfor at maatte afholde sig fra Afstemningen. - Med 34 Stemmer mod 2 besluttede Forsamlingen at indgive Petition til Hs. Maj om: at Allerhøistsamme vilde varigen begrunde Hertug, dømmene Slesvigs og Holsteens Statsret, navnlig ved en Forening af Stænderforsamlingerne for begge Hertugdommene som en Statseenhed. (O. T. A.)