Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1775-03-24
Qvækernes Historie. Svækerne bruge Christi Fødsel til da deres Tids=Regning, som vi og de holde tillige for at Christus selv var den allerførste Qvæker. Samme Religion, sige de, blev fordærvet strax efter han var død, og forblev i denne Fordærvelse og Udartelse henved 1600 Aar. Men der vare dog altid nogle skiulte Qvækere i Verden, som bare Omsorg for at vedligeholde den hellige Jld, som forresten overalt var udslukket; indtil endelig Lyset ubbrod i Engeland 1642. Det var just i den Tid, da 4 eller 5 Secter ødelagde Stor Brittannien ved Borgerlige Krige, som alle bleve førte i Guds Navn, da en Person ved Navn Georges For, af Grevskabet Leicester, en Søn af en Silke-Arbeyder, fik i Sinde at prædike som en sand Apostel, for saa vidt som han selv paastod; det er at sige, uden at forstaae hverken at læse eller at skrive. Han var et ungt Menniske af 25 Aar, ustraffelig i Opførsel og gal paa en hellig Maade. Han gik klæd i Skind fra Top til Taae. Han vandrede fra den ene Bye til den anden, og raabte uophørlig mod Krigen og mod Geystligheden. Havde hans Prædiken ikke tornet imod andre end Krigsfolk, havde han vist intet haft at frygte for; men han angreb Lærerne i Kirken. Han blev altsaa strax sat i Fængsel. Man Man hentede ham til Darby og stillede ham for Forhør for Dommeren paa Stedet. For stillede sig for Dommeren med sin udslagen Læder=Hat paa Hovedet. En Raads-Tiener gav ham derfor et hæftigt Øresigen, sigende: veed du Prakker ikke saa meget, at du bør blotte dit Hoved naar du staaer for din Dommer, Fox rækkede strax frem det andet Kind, og bad Betienten endnu være saa artig at give ham et Øresigen, til, for Gilds Skyld. Derpaa vilde Dommeren lade ham giøre Eed, førend han gjorde ham Spørsmaal. Min Ven, sagde han til Dommeren, Du maae vide, at jeg aldrig tager GudsNavn forfængelig. Men da Dommeren mærkede at For sagde Du til ham, ved alle Leyligheder, skikkede han ham til Daarekisten i Darby, for der at blive pidsket med Riis. Georges Forgik hen til Daarekisten, lovende og takkende Gud paa Veyen, og da han kom der hen, feylede man ikke at exeqvere den Dom, som var fældt over ham, og det efter yderste Haardhed. De som pidskede ham, bleve ikke lidet bestyrtede, da han bad dem endnu at maatte faae endeel Slag til, for hans Siæls Beste skyld. Desse Folk lod sig ikke bede 2 Gange. For fik sin dobbelte Portion, og betakkede dem hiertelig derfor. Derpaa gav han sig til at prædike for dem. J førstningen loe man, derpaa hørte de ham an, og da Enthousiasmus (Sværmerie.) er en smitsom Sygdom, bleve mange omvendte af dem, og just de samme, som havde hudflættet ham, bleve hans allerførste Disciple. Han kom endelig løs, og gav sig til at løbe Landet igjennem med en halv Snees eller fleere Discipler, prædikende uden Ophør mod Geystligheden, hvorfor han ogsaa den ene Gang efter den anden blev hudflættet. En Dag blev han sat i Gabestokken, og der holdt han en Tale for Folket med saadan Eftertryk, at han omvendte et halv Hundrede Tilhørere, og de øvrige af dem fik han saaledes paa sin Side, at man under Folke-Mængden fik ham løs, og gik hen for at hente den Engelske Præst, som havde forvoldt For denne Straf, og satte Præsten i Føres Sted i Gabestokken. Han understod sig endogsaa, at omvende nogle af Crompels Soldater. Disse forlode strax deres Soldater Haandværk, og undsloge sig for at aflægge Eed. Crommel syntes ikke meget om en Sect, som ikke havde Lyst til at slaaes, ligesom Sixtus Qvintus spaaede sig ey synderlig Fordeel, som hans Uvenner sige, af en Sett, dove non si chiavava. Han betiente sig af sin Myndighed for at forfølge disse nye Brødre, Man opfyldte alle Fængslerne med dem; men Forfølgelser udi Religions-Sager giøre gjerne intet andet, end at den Religion, som forfølges, bliver videre udbredet. De vandrede ud af deres Fængsler, bestyrkede i deres Troe, ledsagede af Stokke=Knægte ne, som de havde omvendt allesammen. Men nu kommer jeg til det, som gjorde det allermeeste til at samme Sect blev udbredet: For troede selv at han havde guddommelige Jndskydelser. J Følge deraf troede han, at han burde tale, paa en langt anden Maade, end alle andre Mennisker. Han gav sig til at faae Kystelser, at giøre Ophævelser og Grimacer, at holde sin Aande længe, og derpaa igien at puste med Hæftighed. Præstinden i Delphos kunde aldrig have have gjort det bedre. J kort Tid fik han en stor Færdighed i at bekomme Jndskydelser; og det varede ey længe, førend det ikke engang stod i hans Magt, at tale paa anden Maade. Dette var ogsaa den første Aandens Gave, som han meddeelede sine Disciple. De gjorde troligen efter alle de Grimacer, som deres Mester havde gjort for dem. De rystede af alle Kræfter, naar det Øyeblik kom, at de fik Jndskydelsen. Deraf fik de ogsaa allerførst det Navn af Qvækere, som betyder skiælvende. Pøbelen fordrev Tiden med at gjøre den sligt efter; man rystede, man talede igiennem Næsen, man fik Convulsioner, og man troede at have den Hellig Aand. Nu feylede alene at giøre Miracter. Disse bleve og efterhaanden, satte i Værk. Patriarchen For sagde engang offentlig til en Dommer, i en folkerig Forsamling, disse Ord: Min Ven! ta dig i agt, inden kort Tid vil Gud straffe dig, for du forfølger Hans Helgene. Dommeren var just en Drukkenholt, som drak sig hver Dag beskænket af slæt Øll og Brendeviin. Han døde af Apoplexie 2 Dage derefter, just da han havde underskreven en Anordning til at lade nogle Qvækkere sætte i Fængsel.