Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-12-22
Nyeste de kilder. øbenhavn. nedenhederne, Sexogtyvende Aargang. No. 102. Udgivet og redigeret af Fr. Thaarup, Etatsraad. Forsendes, ifølge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Tirsdagen den 22 December 1829. Den overordentlige Duel. og ogsaa Det hændte sig, for føje Tid siden, at en vis Hr. B. i et Selskab fortalte saa mange vidunderlige Historier, hvortil han foregav selv at have været Vidne, at Adskillige af de Tilstædeværende ikke kunde bare sig for at yttre deres Tvivl om Sandheden. Hr. B. blev fornærmet herover og paastod Sandheden heraf, saameget desto heftigere som Major Johnson tog hans Parti. Dette opvakte Alles Forundring, da Majoren var almindeligen bekjendt for sin Retskaffenhed og Sandhedskjerlighed. Forundringen forøgedes endnu mere da Majoren saaledes tog til Orde: Efter min Mening har Hr. B. Aarsag til at støde sig over deres Tvivl M. H., da det ofte hænder sig at intet synes meer usandsynligt, end hvad dog virkeligen er Tilfældet; da jeg studerede i Jena, gik jeg med en af mine Venner, en Baron v. Zitzerling, som jeg havde lært at kjende i Weymar, paa Komedie en Aften, hvor man gav Pigen af Orleans, denne Rolle spillede en vis Mad. Wulff, og gav den saa fortræffeligen, at jeg ikke kunde bare mig for at yttre mit lydeligste Bifald. Baronen, der protegerede en anden Theaterprindsesse, som denne var en Torn i Øinene paa, tog dette meget ilde op og gav mig knuppede Ord, hvoraf det ene tog det andet saa længe til vi gik begge lige fra Komediehuset til en Allee tæt ved, hvorjeg ved Maanens fulde Lys skjød Baronen ihiel paa Stedet. "Men, anmærkede een af Selskabet, hvorfra fik de Pistoler i saadan Hast?" "Jeg frabeder mig al Afbrydelse, raabte Majoren, tillad mig at fortsætte min Fortælling, det Hele vil klare sig om lidt, som sagt, jeg skjød Baron Zitzerling paa Stedet. Jeg var nu nød til over Hals og Hoved ikke blot at forlade Weymar, men ogsaa hele Saxen, da det er bekjendt, at den Zitzerlingske Familie er meget udbredt og af ældgammel tydsk Adel." "Jeg har dog aldrig hørt det Navn før, sagde en af Selskabet." Det kan nok være, men skal jeg blive ved i min Fortælling, vil jeg min Sjæl ikke afbrydes. Alt vil give sig i Enden. Dette uhøflige Svar af Majoren saa uovereensstemmende med hans almindelig erkjendte, Artighed og Blidhed i Omgang, bragte alle Tilstædeværende til at studse og at see paa hinanden. Majoren syntes ikke at lægge Mærke hertil, men i det han vendte sig til Hr. B. vedblev han saaledes: "Jeg ilede tilbage til Jena, skrabede hurtigen mine Pakkenilliker sammen og tog Extra Post til Wien; Dagen efter min Ankomst der besøgte jeg Apollos Salen, som netop var kommen i Moden og blev besøgt af alle Folk af Tone – et ungt Menneske trængte sig igjennem Mængden hen til mig og spurgte mig i en bydende Tone, Maae jeg spørge, er De ikke Major Johnsen?" "Jo til Tjeneste. Har De ikke skudt Baron von Zitzerling i en Duel i Weymar?" "Jo jeg har "Baron von Zitzerling var min Broder, jeg maae hævne hans Død. De vil behage at møde mig paa Pistoler, i Morgen tidlig Kl. 4 i Prateren." Med megen Fornøielse sagde jeg, lod min Hest sadle til bestemte Tid og fandt min Modstander ved Indgangen til Prater, vi gik til et afsides Sted, fyrede, og jeg skjød ham ihiel; det gjorde mig virkeligen ondt for denne Sags Skyld at maatte frasige mig Wiens Fornøjelser, men der var Intet andet for, jeg maatte ilende flygte fra Wien for Følgernes Skyld, men for imidlertid at undgaae alle de mulige tilkommende Ubehageligheder af denne Sag, besluttede jeg at foretage en længere Reise, tog igjennem Jtalien og standsede ikke før jeg kom til Rom – en Dag da jeg stod nedsjunken i Betragtninger ved Tivoli, slaaer et ungt Menneske mig pludseligen paa Skuldren og spørger: Er De ikke Major Johnson." "Jo til Tieneste. Har de ikke skudt to Baroner Zitzerlingen i Duel, den ene i Weymar og den anden i Wien, Jo jeg har Disse Zitzerlinger vare mine Brødre, jeg er nød til at hævne deres Død, jeg udbeder mig deres Selskab henne i hiin Skov. Med megen Fornøielse sagde jeg - og gik med ham, vi fyrede – og jeg skjød ham ihiel. Derfra skyndte jeg mig til Paris. Dagen efter min Ankomst gik jeg op paa Musæet, hvor et ungt Menneske kom til mig og sagde: Er De ikke Major Johnsen?" Jo til Tjeneste. Har De ikke skudt tre Baroner Zitzerlinger i Duel, en i Weymar, en i Wien og en i Rom!" Disse tre Baroner von Zitzerlinger vare mine Brødre, jeg maae hævne deres Død; De er saa god at møde mig i Eftermiddag Klokken 3 præcise i Bois de Boulogne paa Pistoler. Med megen Fornøielse sagde jeg og reed ud til det bestemte Sted, hvor min Modstander allerede havde indfunden sig - vi spredte os og jeg skjød ham ihiel." Da jeg nu ikke havde Lyst til at befordre flere Baroner von Zitzerlinger ind i den anden Verden, besluttede jeg hurtigen at forlade Fastlandet, for ikke at blive purret udaf flere af de muligen efterlevende Baroner von Zitzerlinger; jeg ilede altsaa til Calais og ankom i god Behold og uforstyrret til Dover. Det lod til som om oftbemeldte Familie enten ikke vidste mit Opholdsted eller havde slaget denne Familie Sag hen. Jeg levede i Fred og Ro en Tid lang i London, uforstyrret af denne Zitzerlingske Yngel – men hvad skeer, Allerbedst, som jeg sidder og spiller et Partie Schak i Whiles Kaffehuus, slaaer jeg Øjnene af en Hændelse i Veiret og bliver saa forvirret ved at see et ungt Menneske staae og see stivt paa mig, at jeg trak Feil og stod i Fare for at tabe mit Spil; arrig herover sprang jeg op og sagde i en vred Tone: "Maae jeg spørge Dem min Herre, hvorfor seer De saa vist paa mig?" Er De ikke Major Johnsen, Jo til Tjeneste, Har De ikke skudt fire Baroner von Zitzerlinger i Duel, en i Weymar, en i Wien, en i Rom og en i Paris, "Jo jeg har, Ja saa maae jeg bede Dem at følge mig; disse Baroner vare mine Brødre, vi maa skydes. Med Fornøjelse sagde jeg, lad mig blot ende mit Spil og saa kan vi afgjøre siden denne Bagatel; han samtykkede heri, og da Spillet var forbi gik vi ind i et Bagværelse - vi fyrede og Ja ja og De skjød ham ihiel raabte Hr. B., hvis Utaalmodighed var stegen til det høieste. Nei jeg beder om Forladelse, svarede Majoren, der havde vendt sig til Siden for at nyse, det var ham som skjød mig ihiel." Den stakkels Nok.