Ribe Stifts Adresseaviser, 1792-10-31
Ligeledes maa Notarier og Procuratorer ikreunderstaae sig at fordre meere af Hebræerne for Acter og andre Skriverier, end Taxten fastsætter. Saa have Vi og allerede for Fremtiden, anordnet, at i de Retssager, som føres saavel af christelige som hebraiske Kiøbmænd, Handelen angaaende, skal den ene Deel nyde samme Ret som den anden til Sagernes hastige Afgiørelse. J Civile=Sager skulle Hebræerne ikke indstævnes til at møde paa deres Fest- og Helligdage, ei heller skal nogen Dom imod dem paa samme exeqveres. 8. Skulde blandt Hebræerne Stridigheder, indtræffe imellem Slægtninge og Venner, saa ville Vi, at der efter Tilladelsen af 1ste Mai 1786 kan vælges hebraiske Dommere, dog saaledes, at, naar den ene Part vælger Dommere, men den anden Part ikke vil antage samme, skal saadant andrages for vedkommende Øvrighed, som da efter Omstændighedernes Beskaffenhed, endog ved Straf, tilholder den anden Part at vælge sig nogle Dommere for hvilke begge Partier have at forebringe deres Klage. Men ifald begge Partier ikke ville vælge slige Dommere, eller, om det behøves, en Trediemand, eller ingen vilde lade sig bruge dertil, have Rabbinerne ved den øverste Skole, i Mantua at udnævne Dommerne og Trediemanden, som de finde det tienligt. De udnævnte bør efter de hebraiske Love og billighed, kiende og dømme i Sagen, hvilket ansees som første Jnstants, og den afsagte Dom skal at vedkommende Øvrighed bekræftes. Vi ville og at, om den ene Part skulde finde sig fornærmet ved bemeldte Dommeres Kiendelse, staaer det samme frit for at appellere, inden den foreskrevne Tid, til den kongelige Oberret i Mantua, og ifald begge Domme ikke skulle udfalde ligelydende, kunne Parterne forlange Processens Undersøgelse paa nye, ligesom det skeer i alle andre civile Sager; dog at Revisions Commissionen dømmer efter de hebraiske Love og Skikke, ligesom der er skeet i første Jnstants. Men skulde i flige Klager blandt Hebræerne indløbe et Bedragerie eller anden Forbrydelse, som efter Anordningerne, henhører for den criminale Ret, saa har denne Ret er officio Fuldmagt til at dømme efter den forurettede Parts, eller Fiscalens eller og en 3die Persons Angivelse. 9. Dersom en Hebræer sælger en Fordring, Vahre eller andet Tilgodehavende hos en Christen, eller samme skeer af en Christen imod en Hebræer, saa forholdes dermed efter de udstedte Anordninger, og skulle Kiøbmænds og Fabrikanteres Bøger staae til Troende. Men Creditor skal inden den bestemte Tid give til sin Debitor en specificeret Regning over sine Fordringer, og ifald Debitor ikke i Mindelighed vil betale, indstevnes han for Retteen; dog finder den hidtil værende Skik i at behandle Skyldneren ikke meere Sted; saa maa og den accorderede Afgivt af Capitalierne betales efter Landets Forordninger, i Overeenstemmende med den almindelige Folkeret. Der skal og imellem Christne og Hebræer ingen Hævd (Præscription, Verjahrung) mere gielde, efter de Statuter quanta et qualis etc., som tiene til beskyttelse for Christne og Hebræer. 10. En Hebræer, kan af de Penge, som han har laant til en anden, tage Renter efter deres Brug, uden at falde i Straf for Renterne; dog undtages herfra alle hebralske Baneli og Menighedernes Kasser, med hvilke dette ikke maa have Sted; Vi ville, at disse Kasser skal holdes paa samme Fod, som andre vore Undersaatteres, til almindelig Nytte. Efter Forordningen af 30te April 1779 tillade Vi Hebræerne, at de ogsaa kan laane vil de Christne imod Renter, dog vel at mærke, at Renten af de Christne efter Landets Brug ikke maa udgjøre meere end 6 af Hundrede, men vel mindre. Fra saadant Pengelaan, eller at kiøbe Vahre paa Borg, ville Vi have udelukt det ganske Militair og de Mindreaarige, som staae under deres Forældre eller Formyndere. Saa ville Vi og at hvad Vi desuden herefter i dette Fald anordner, nøie bliver efterlevet. (Resten følger.) Politisk.