Berlingske Tidende, 1834-12-09
London, den 28de November. Sir Lytton Bulver siger i sit bekjendte Flyveskrivt om den nærværende Crise, blandt Andet: "Hertugen af Wellington har tilkæmpet sig mangen en Sejr, men endnu aldrig har han sejret over det engelske Folk. Nu først skal Slaget voves; det blev tidligere forsøgt, men uden Held. Hiin store Feldtherre forsøger det paa et slettere Terrain, thi den første Bataille leveredes, for at forebygge, at Folket skulde faae Magten i Hænderne; det har faaet den, og det næste Slag maa han prøve, for at gjøre Modstand. Det er de gamle Krigeres sædvanlige Skjæbne, at deres Alderdom bliver deres Hæders Grav. Jngen har læst Englands Historie, uden at føle Medlidenhed for Helten fra Dronning Annas Tid Marlborough paa sin Hæders Spidse, og Marlboroug i sin Alderdoms-Svaghed, hvilken Satire ligger der ikke i denne Contrast! Med Genie for Krigen, hvori han maaskee staaer jevnsides med ham; med Genie for Freden, der unægtelig staaer langt lavere; med færre fleersidige Talenter, og med langt fra ej saa dyb en Kundskab til sin Tidsalder; med lige Snuhed og Dristighed, men uden hans Veltalenhed og Raskhed – er Hertugen af Wellington Marlboroughs Ligemand i Hæder vil han endnu overgaae ham i Alderdommens Taabeligheder, Marlborough var en Rænkesmed, men han forsøgte dog kunat stoppe et Hof Blaar i Øjnene, stræber Hertugen af Wellington endnu høiere, og vil han maaske drage en Nation i Garnet? – En Viismand siger: Ligesom Skorstene, der ere nyttige og Vinteren, men unyttige om Sommeren, saaledes ere Soldaterne store i Krigen, men overflødige i Freden. – Skorstenen ryger endnu raabe hine Physikere, der ej ville give denne Vise Ret, see dog engang, hvor nyttig den er –Men den ryger endnu, fordi Søden fra forrige Aarhundrede et blevet siddende i den, og det var den, der stak Huset i Brand Saaledes er Røgen fra Skorstenen det første Tegn til Bygningens Brand. – Her kommer Hr. Sarums og Families Fare af Anti-Reformeen atter for en Dag; det er atter det gamle Selskab med det gamle Motto: Vivant Rex et Reging! Men m til Dags er selv ved Farcer Komedieplacatens Loyalitet ej istand til at rive Publicum med sig. Gud skee Lov for den politiske Dyds Ære, saaledes henkaster man ikke meer sin Mening; og det kan man ikke heller, Jngen Sammenblanding af Whigs og Torys, – Med Hensyn til Wellingtons foregivne Redebonhed til at indrømme Reformer, siger Bulver: "Omdenne Sag tænker jeg anderledes. Om jeg endog kunde blive overbeviist om, at den nye Tory-Regjering vilde ligne eller endog overtræffe Whigs i nationale Forholdsregler, vilde jeg dog ikke understøtte den. Jeg vilde stemme for dens Forholdsregler, nen ikke destomindre forsøge, at faae Personerne skaffede bort hvorledes, ligger der da ikke noget Oprørende for et redeligt og ædelt Folk i Synet af Ministre, der, bestukne med En beder, pludselig blive Forrædere, i Gjøgleriet af Mennesker, der, saalænge de vare udenfor Embedet, bekæmpe enhver Reform-Forholdsregel, men næste Maaned derimod, naar deres Ansættelse fører det med sig, drive de samme Forholdsregler igjennem Skjuler sig ikke heri et Onde for Folkets Sædelighed? Er det ikke en Gift for den offentlige Mening, Var det da ikke en National-Ulykke, en Grundrystelse af Ordenen, naar man skulde være Vidner til, hvilken uudslettelig Skam hine nederdrægtige Bevæggrunde, nemlig at faae Ansættelse og Magt, kunne paatrykke de offentlige Mænds Charakteer. Og desuden hiint, endnu elendigere Skuespil af et Parlament og en Presse, der regne sig selve Skammen til en Ære, og yde Kappebærerne bifald, Forgiæves ville disse, til et nyt Lys Omvendte, fremføre hine forslidte Tallemaader og opractiske Statsmænd, der tage Hensyn til Tidens Aand – der rette sig efter Tidsalderens Tarv der bringe Folkets Magt deres Theorier til Offern; dette er jo netop de samme Undskyldinger, hvis Gyldighed de have nægtet Hvis de hylde denne Beviisførelse, naar de ere i Embedet, hvi forkastede de den da, hvi forhaanede de den og traadte den med Fødder, medens de vare udenfor Embedet.