Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1811-02-12
Doctoren saa her i sin grønne Atlaskes Slaaprok, foret med rødt Silke, ved sit Skriverbord." har læst Deres Stykke, min kjere Grønberg, begyndte nu Doctoren. Det gjør mig ondt, at jeg reent ud maa sige Dem det har hverken Realitet eller Jdealitet." – Grønberg. At der ingen Realitet har, er mueligt, men Jdealitet pleier dog ethvert Skuespil gjerne, at have, om det er nok saa maadeligt. Doctoren. Ja, jeg hører nok, De er ikke trængt ind i Konstens Helligdom. Hvilke Lærere har De havt, om jeg maa spørge. – Grønberg. Aristoteles, Sophokles, Didelot, Lessing. – Doctoren. Ah, hal Deer altsaa af den gamle Skole? – Grønberg. Jeg har troet, af det Sande og Skjønne aldrig er bunden til nogen Skole eller Tidsalder. - Doctoren (med en vigtig Mine). Har De læst min ny Æsthetik – Grønberg. Det gjør mig meget ondt, at jeg maa svare nei. Doctoren (med Krøller paa Næsen). Da havde det ikke været af Veien. Ja, min kjere Grønberg, Deres Stykke har betydelige Feil. Det er alt for naturligt – alt for meget øst af det platte, betydningsløse Hverdagsliv. Det er alt for tomt for ahnelses og betydingsfalde, døde, indgribende Caracterer og Steder. Naar De vil have en rigtig Jder om, hvad et Sørgespil bør være, saa maa De læse mit ny store Drama, Kronen for mine dramatiske Værker: Sodomas og Gomoras Undergang. Det er hvad et sandt Konstværk maa være – en liden Verden. Der finder De Jdealitet, Realitet og Jndividualitet. Der udtaler hele Tidsalderen sig. Der møder og krydser det Ahnelses- og Betydningsfulde sig i en evig Kreds. J Deres Sørgespil savner man alt dette Betænk, kun to Mennesker dræbes deri. Den Maade. De lader Deres Helt døe paa, har intet Sublimt, intet Selsomt, intet Betydningsfuldt. Vil De lyde mit Raad, min Ven, saa lad De den Fugl flyve. (spodsk) De har inviteret Minerva, men Skade at Minerva ikke har inviteret Dem. - Grønberg. Adskillige agtbare Mænd have dog læst mit Stykke med Deeltagelse. Doctoren. Agtbare Mænd, og ja Men veed De ikke nok, man kan være en god Fader og god Borger, og dog en meget slet Konstdommer. - Grønberg (stødt). Mit Stykke kan have Feil, men jeg kjender ogsaa dem, som paastaae, at Hr. Doctorens berømte Stykke Sodomas og Gomoras Undergang heller ikke er noget feilfrit Arbeide. Doct. Ja, hvem er de dem, om jeg maa spørge, Det er nok nogle af de dumme flade Hoveder, der hverken kan fatte eller begribe mig. En heel Sky af saadanne Myg fordunkler ikke min Soel. Det er, reent ud at sige, Fr. Bæster, Dummerhoveder, Jdioter, som ikke have Sands for andet end den Krybbe, de æde af. Grønberg. Vist nok er Hr. Doctoren ophøiet over den store Hobs Domme, og jeg har heller ikke paastaaet, at de, som finde Feil i Deres Verk, just have Ret heri. Jeg har blot anført det som et Exempel paa, at end ikke den berømteste Mands Arbeide er frit for Dadel. Doct. Jh, hvad Dadel! Saadanne Menneskers Roes vilde være mig værre end deres Dadel. Jeg skriver for Evigheden. - Grønd. Jeg for min Deel har altid troet, at man først maa tænke paa Samtidens Bifald og siden paa Efterverdenens. - Doct. Ja derfor bliver der heller aldrig noget af Dem. Grønb. Glem ikke, Hr. Doctor, at Corneille svarede Racine omtrent det samme, da han viste ham sit første Sørgespil. Doct. Hvad bryder jeg mig om Corneille og Racine? Det var kun Versemagere, i det Høieste Rimere – ingen Digtere. – Grønberg kunde nu læse i Doctorens Ansigt, at han ønskede helst han vilde gaae. Han tog derfor sit Stykke, bukkede koldt, og gik sin Vei. (Fortsættes.) Den 28de Januarii, 1811. Ol Fredrik vor Konge, vor Fader, Dig hilse vi glade, som Mænd! J festlige, smilende Rader, Dig hilser hver Daniens Ven! Vi deele Din Sorg, og Din Glæde, Og Hjertet os lærer at qvæde: J Trængsler og Farer, i Fred og i Krig, Som trofaste Sønner omfavne vi Dig! Du fødtes til tungeste Krone Paa Tidernes stridigste Hav. Hvor mangen en kneisende Throne Hensmuldrer i dybeste Grav, Men, Fredrik, Du stander med Hæder; Din Fasthed den Kjækkeste glæder: Og rammer end Torden vort Fædreneland, Hver Dansk er Din Søn, og i Kampen Din Mand, En fælleds, den herligste Moder Har pleiet os Alle, som Dig!