Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1844-07-22
Det Andragende, vi herved i dybeste Underdanighed frembære for Deres Majestæt, angaaer en Gjenstand, der vækker Uro og Bekymring i hele Landet, saa langt som det danske Sprog strækker sig, saavel hiinsides som dennesides Kongeaaen. Det er i 20,000 Medborgeres Navn vi udtale disse Følelser, - Borgere i alle Dele af Kongeriget, i alle Stænder, af forskjellig Dannelsesgrad, som alle mødes i een fælles Tanke, Tanken om at bevare den danske Nationalitet og det danske Sprog, der er Nationalitetens Bærer, som dens udvortes Stempel, bevare dem indenfor deres nærværende Grændser og sikkre deres Tilværelse i Fremtiden. Det var et Glædesbudskab, der gik igjennem Landet, da Deres Majestæt erklærede det for en naturlig Ret for den danske Slesviger, at benytte sig af sit Modersmaal i Stænderforsamlingen. Men denne Ret vil kun da i Udøvelsen blive en Virkelighed, naar den erkjendes uden Jndskrænkning og uden Betingelse, saa at det beroer paa den Deputerede selv, hvilket Sprog han vil betjene sig af, thi ellers bliver Retten ikke fælles for alle danske Slesvigere. Men det er ikke blot en naturlig Ret for den enkelte Deputerede, at han kan benytte sig af sit Modersmaal, det er ogsaa en naturlig Ret for den hele danske Befolkning, der udgjør idetmindste Halvdelen af Hertugdømmets Jndvaanere, at dens Sprog bliver sideordnet, ikke underordnet det tydske Sprog; thi naar dette erklæres for det herskende, hiin blot som det taalte, da gives der et ydre Tegn paa, at Hertugdømmet er tydsk, medens det dog er baade dansk og tydsk, og i Fortiden næsten var aldeles dansk. Vi vide vel, at man vil gjøre gjældende, at Forretningsgangen nødvendigen kræver, at ikke to Sprog benyttes i Stænderforsamlingen; men vi vide ogsaa, at dette er et tom Paaskud for at vinde et ydre Tegn paa Hertugdommets Tydskhed. Vistnok medfører Brugen af to Sprog i samme Forsamling nogle Ulemper, men disse ere ikke større, end at de ere blevne overvundne i flere saadanne Forsamlinger i Udlandet; ikke større, end at Deres Majestæt selv har bestemt, at to Sprog skulde bruges i den islandske Forsamling, hvilket ogsaa maatte være blevet Tilfældet i de stænderske Comiteer, om disse vare blevne oprettede. Vi holde os saaledes overbeviste om, at Deres Majestæts Viisdom vil finde Midler til at gjennemføre denne Lighed, som den danske Nationalitets Opretholdelse kræver, og at det Lovudkast, der er forelagt de slesvigske Stænder, ikke maa blive endelig Lov, selv om det eenstemmigen vil blive tilraadt af Forsamlingen. Thi vel bør en Stænderforsamling betragtes som Befolkningens Organ, men dette kan dog ikke gielde om nationale Spørgmaal, naar det er vitterligt, at to Nationaliteter staae fjendtlig overfor hinanden, og at ved unaturlige Forhold kun den ene er repræsenteret. Den tydske Stemme kan ikke være Organet for den danske Befolkning. Den lydelige Stemme derimod, der har udtalt sig hos den danske Befolkning selv og den store Gjenklang, den har faaet i det øvrige danske Folk, maa da være et langt sikkrere Vidnesbyrd om de Danskes Ønsker, end et Minoritets-Votum af nogle faa Deputerede i Stænderforsamlingen. Det er en Ulykke for et Land, naar to Nationaliteter staae fjendtlig overfor hinanden, – men det er under saadanne Forhold Fyrstens skjønne Lod at træde op som Fredens Bringer, – men Freden kan kun naaes derved, at begge Nationaliteter gives lige Ret. Vi bede Gud, at han vil skænke Deres Majestæt Viisdom og Kraft til paa denne Maade at bringe Deres Folk Borgerfredens Velsignelser. Herpaa behagede det Hs. Maj. at svare: "Jeg erkjender gjerne det patriotiske Sindelag, som har fremkaldt denne Adresse, og som jeg deeler med Dem: de offentlige Foranstaltninger, der ere trufne for det danske Sprogs Opretholdelse i det nordlige Slesvig, vidne noksom derom. Angaaende det Anliggende, De har udviklet for mig, kan jeg nu ikke give Dem Svar, da det behandles ved den slesvigske Stænderforsamling. - Ved denne Leilighed vil jeg iøvrigt yttre for Dem, at fædrelandsksindede Mænd hellere maae optræde forsonende imellem de stridende Parter end ensidigen, og at det er lettere at forurolige Gemytterne, end at berolige dem; det Første skeer ved at indsamle Underskrifter paa Adresser rundt og i Landet; det Andet overlader De til Kongen; dog jeg vil haabe, at Kraften ikke skal mangle mig, for at dette maa lykkes. (Fædrel.)