Aalborg Stiftstidende, 1828-11-19
Warnas Jndtagelse har ellers overalt vakt megen Sensation og i Særdeleshed i Preussen. Det hedder i en Skrivelse herfra, at den utaalmodige Forventning var sat paa en haard Prøve, og man syntes allerede, at nære nogen Tvivl om Udfaldet, da den forønskede Efterretning pludselig indtraf. Ved Preussens Forhold til Rusland er det begribeligt, at i Særdeleshed det preussiske Militair betragter de russiske Krigsbegivenheder med deeltagende Opmærksomhed. Denne Skrivelse udlader sig iøvrigt temmelig diærvt om Tingenes Stilling for Øieblikket og dens Tone har en halv officiel Characteer. Det hedder i den, at, "naar mange Politiker mene, at der med Warnas Jndtagelse kunde være gjort nok for det første Feldttog saavel i Sagen selv som i Henseende til Ruslands Vaabehæder, saa tale derimod alle Efterretninger saavel fra det russiske Hovedqvarteer som fra det Jndre af Rusland og Polen om Foranstaltninger som gaae ud paa, at Keiser Nicolai med Kraft vil gaae frem paa den Vei han engang har betraadt. Det engelske Parties skamløse Udfald i Morning Journal ville ligesaalidet hindre Keiseren deri, som andre Oppositioner, der hist og her yttre sig med mere eller mindre Tilbageholdenhed. De engelske Blades Trudsler ere for størstedelen latterlige. Hvor stor den Skade ogsaa kunde være, som den engelske Søemagt kunde tilføie Russerne, saa vilde den dog aldrig faae nogen afgjørende Jndflydelse paa Landkrigen, og at angribe Rusland til Lands, er vel en Tanke, der vilde have havt ligesaameget Afskrækkende, for en Canning, som Minister, om han endnu levede, som selv for en Hertug af Wellington som Feldtherre. J det mindste er der i den europæiske Politik Jntet forberedt for et saadant Foretagende, og det er et stort Spørgsmaal, om en saadan Forberedelse under nærværende Conjuncturer overhovedet vilde være muelig, uden at foraarsage Forviklinger, som lettelig snarere kunde forhindre Hensigtens Opnaaelse end befordre den. Ruslands store Troppemasser, som af dens kraftfulde stedse villige Befolkning saa let kunde forstærkes, lade det Spørgsmaal endnu uafgjort, om det ikke til en nye Krig, skulde kunde opbyde tilstrækkeligt Mandskab nok, uden at en eneste Bataillon af de Tropper, som agere i det sydøstlige Europa, havde nødig at forandte sin Front. Jmedens saaledes Ruslands Magt paa den ene Side ikke giver Grund til nogen rimelig Formodning om at Freden skulde være nær, bidrager paa den anden Side ikke heller Efterretningerne fra Constantinopel til at nære den. Sultanen er endnu stedse i sin Leir, her maae Statens høie Embedsmand jevnlig begive sig hen for at foredrage Hans Høihed de løbende Statsforretninger. De diplomatiske Agenter, som endnu ere accrediterede hos Porten, fordobble deres Anstrængelser, for at bevæge den til at give efter, men Stor Sultanen er ubevægelig og bliver ved sin Paastand, at der ikke kan være nogen Tale om Underhandlinger forinden de russiske Tropper have trukket sig tilbage over Donau og Pruth og paa Befuldmægtige des Afsendelse til det russiske Hovedqvarteer er derfor ligesaalidet at tænke, som paa nogen Deeltagelse i Conferentserne paa Corfu. Porten forlanger bestemt, at Gesandterne skulle komme tilbage til Constantinopel, for at underhandle om de græske Anliggender og synes for en Tid at ville lade, som den slet ikke veed noget om, at Morea er besat af de franske Tropper.