Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1784-06-18
Finants=Raad Fogers og den Franske Skatmæster Frue mødte hinanden 1696, i Goqvilles Gade i Paris. De havde begge i Sinde at kiøre der igiennem, men da Gaden er meeget snæver og den ene Karet var kiørt ind af den eene, og den anden ad den anden Ende af samme, saa maatte den ene nødvendig trykke tilbage igien, om den anden skulde komme igiennem. Jngen af den kunde overtales til saaledes at fornærme sin Ære, og paa denne Maade bleve de holdende fra Klokken 6 om Morgenen til Middag, da de skikkede deres Tjenere hiem efter Høe og Havre til Hæstene, og befalede at deres Middags-Mad, skulde bringes dem i Kareterne. Man kan let forestille sig, at saadan et Spetakel har trakt en Mængde Tilskuere sammen omkring dem, af hvilke enhver længtes efter at see, hvad for en Ende denne sælsomme Rangstriid skulde faae. Endelig gik en Borger fra denne Gade, som vilde kiøre en Karre med Viin hiem, og intet Middel saae at komme igiennem for disse 2 Kareter, Klokken 4 om Eftermiddagen gik han hen til Commissairen i dette Qvarteer, og bad ham at afhielpe denne Uorden. Da Commissairen saae at begge Damerne Egensindig paastoede ikke at give efter, og den ene ikke vilde rykke tilbage for den anden; og han ikke gjerne vilde beskiemme dem af ærbødighed for deres Mænd, saa faldt han paa det Middel at lade begge Kareterne rykke tilbage. paa Engang saaledes at ingen af dem skulde vende om og kiøre ind i Gaden igien. Dette Forslag blev imodtaget og med den yderste Nøyagtighed iverksadt. Damerne som vare kiede af den Urolighed, i hvilken de havde indviklet sig selv ved deres Rangs egensindige Jagttagelse, lode nu ganske roeligen rykke Vognen tilbage, enhver med den Fornøyelse, at have holdt over deres Rang. Een Negers Ædelmodighed og Taknemmelighed. Ven Jndvaaner paa St. Domingo, havde en Neger som i lang Tiid havde søgt om at faae sin Frihed, til hvilken han med sin troe Tieneste havde gjort sig værdig. Men just derved har han bleven sin Herre alt for nødvendig, hvorover han fik intet andet end Fortrøstninger. Negeren tenkte altsaa paa Middel at kiøbe sig løs. Da han ikke allerne blev ved, troligen at forrette de ham overdragne Arbeider, men anvendte endog sine øvrige Øyeblikke, for i samme at fortiene noget for sig selv, saa bragte han endelig den udfordrende Summa tilsammen, og tilbød sig, at kiøbe en anden Neger i sin Plads. Hans Herre blev rørt, han svarede: jeg har lenge nok handlet med mine Medskabningers Frihed, nyd din; Du bringer mig til mig selv igien. Herren vendte herpaa tilbage igien til Frankrig; men var saa ulykkelig, at han i Paris inden en kort Tiid tilsatte alle sine forhværvede Midler. J denne Tilstand, da han saae sig forladt af enhver, begav han sig til St. Domingo, igien, men hans her værende gamle Venner erindrede sig ham ligesaa lidet, som de i Han førte altsaa det Kum Frankrig. merligste Levnet. Jmidlertid havde hans Neger oprettet en Giestgiver Gaard, og ved sin Fliid samlet sig en anseelig Formue. Han faaer sin gamle Herres uløkkelige Omstendigheder at vide, haster hen til ham, og giver ham en forsikring paa en aarlig Liv-Rente af 1500 Livres, som han endnu indtil denne Tiime rigtig bliver ved at betale, uagtet hans Herre befinder sig i Paris igien.