Aarhuus Stifts-Tidende, 1838-10-29
Den Fest, som Studenterforeningen - hedden det i Kunstbladet af 20de ds. – foranstaltede til Ære for Thorvaldsen den 13de de, var saa poetisk tænkt og smagfuldt arrangeret, at dens Udførelse kan ansees for et fuldendt Kunstværk. Om Aftenen Kl. 8 forsamlede Selskabets Medlemmer sig i den af Begfakler og Blaalys stærkt oplyste Have, hvor tillige et talrigt Musikcorps befandt sig. Thorvaldsen blev afhentet af to Seniorer og ført igjennem de rig oplyste Værelser ud paa Havestuens Altan, hvor han modtoges af den i Haven forsamlede Mængde med en Fakkelsang af en Anonym. Derpaa bød Senioren H. P. Holst Thorvaldsen et Velkommen i Studenterforeningen, som ledsagedes af et mange Gange gjentaget Hurra. Derefter førtes han igjennem et Værelse, hvor hans laurbærkrandsede Buste stod paa en Piedestal, ind i den store Læsesal, hvor der foredroges adskillige danske og italienske Sangnummere, saavel af comisk som alvorligt Jndhold. Denne Concert sluttedes med en skjøn Sang af Oehlenschlage til en characteristisk Melodi af Krøyer. Efter denne Sang, som modtoges med Jubelraab, førtes Kunstneren op i den store Concertsal, hvor der var dækket til 100 Personer. Denne Sal (som ender i et halv rundt ophøiet Orchester eller Tribune, hvorfor der var draget et mystisk Tæppe) var paa det smagfuldeste oplyst og decoreret. Blandt Andet vare de tvende lange Borde decorerede med tolv thorvaldsenske Statuer en miniature. Den første Sang ved Maal. tidet var af H. C. Andersen: et academisk Borgerbrev, affattet med megen Humor. Efter Sangen udbragtes Thorvaldsens Skaal, som optoges med stor Jubel under Affyringen af en Salve fra en kunstig Kage, der forestillede Engelsborg i Rom. Paa en ligesaa sindrig som lunefuld Maade besvaredes denne Salve med en lignende fra Batteriet Trekroner, som i en lille Maalestok fandtes paa et andet Bord. Jnstrumental=Musik og Sangnummere afvexlede hele Aftenen med hinanden. Flere Skaaler udbragtes blandt andre en for den Digter, der kappes med Thorvaldsen om at udbrede Danmarks Hæder i fjerne Lande." Den gladeste og behageligste Stemning besjællede Selskabet, men den skjønne ædle Tone, der var udbredt over det Hele, naaede først sit Culminationspunct ved Enden af Maaltidet, da Slutningssangen af H. P. Holst istemtes. Et ligesaa smagfuldt som uventet Syn overraskede nemlig Selskabet, da efter at de tre første Vers vare afsjungne, det omtalte Tæppe for Tribunen droges tilside, og Baggrunden frembød Skuet af en pragtfuld, med Statuer og Søiler smykket, Bygning, der i sin glimrende Belysning fast blendede Øiet som et Feeslot. Medens Alles Øine som fortryllede hvilede derpaa istemtes et usynligt Chor med en Følelse og i Toner, der næsten virkede paa de Tilstedeværende som en salig Drøm, som et lifligt Eventyr af Tusind og een Nat; det var Skjønhedens og Poesiens Triumph over det daglige Liv. En hellig Begeistring greb Alle, da H.P. Holst udbragte en Togst for Thorvaldsen og hans Museum." (Det vordende Museum var udført af Decorationsmaler Tilly efter Architect Rebelongs Composition.) Den reeneste Glæde og den meest ophøiede Beggeistring havde afvexlende bevæget Gemytterne; det var saaledes i sin Orden, at man tilsidst istemte Chr. Winthers fortræffelige Champagnervise og at en Skaal for Sentorerne, som med saa megen Smag og Sands havde arrangeret denne Høitid, udbragtes af Etatsraad Kolderup=Rosenvinge. Til Slutning ledsagede alle Tilstedeværende, med Musikcorpset i Spidsen, Thorvaldsen til hans Bolig, hvor de bragte ham endnu et mange Gange gjentaget Hurra. Niels Krabbe Juul, Ritmester og Eskadronschef ved Husarregimentet, der for nylig er død paa en Udenlandsreise til Badet, som han foretog for at gjenvinde sit Helbred, var af den berømte juul taalingske Slægt og en Broder til den nulevende Stambesidder af Taasinge. Han udmærkede sig i Krigen i 1813 og 1814, og erholdt til Belønnig, derfor Dannebrogsordenens Guldkors. J 1835 fik han ogsaa Dannebrogsmændenes Hæderstegn. Han var bekjendt som en duelig Officeer og var meget afholdt af Mandskabet. (Aalb. Av.)