Corsaren, 1843-10-20
Offentlige Charakterer. Stemann. Naar vi skulde holde "Dansk Pantheon", maatte det være for Biographiernes Skyld; thi Portraiterne kan man jo accurat ligesaa godt betragte i Boghandlernes Skabe. Da salig, Dagen" endnu levede blandt os, havde det ingen Nod; thi den gjorde saameget, som ingen Anden vilde, den eftertrykte ogsaa Biographierne af "Pantheon". Men da den mnu desværre har sogt sig et nyt "Fædreland", og Stemanns Portrait for kort siden udkom, frygtede vi allerede for at maatte kjøbe det, for at kunne læse Biographien. Dog "Berlingske", som allerede heldigt har vidst at udfylde saa mange af de Savn, "Dagens" Afgang lod befrygte, kom os ogsaa her til Hjelp; den aftrykte Biographien med Hurtigpresse, og den skylde vi saaledes nedenstaaende Meddelelse, som vi af Taknemmelighed have illustreret med Træsnit, og tillige, ligesom Hr. Flinch har gjort ved Uglspil, paa de interessanteste Steder sat (Sans comparaison) "Berlingske" i Riim. Det viser sig, at Familien Stemann tidligere (ligesom "Berlingske") har tilhørt Kjøbmandstanden, hvilket forklarer den gode Forstaaelse mellem disse to Huse. En af de gamle Stemænd blev sat fra sit Præstekald, fordi han ikke vilde sværge den svenske Konge Troskab; dette forklarer atter Descendentens Utilbøielighed for den skandinaviske Union, ligesom allerede Navnet Stemann (egentlig Stehemann) antyder en vis for Familien særegen Stædighed i Charakteren. Man kan deraf slutte, at det ikke var med hans gode Villie, at vor Stemanns Fader kun var Minister i 24 Timer; desto længere har Sønnen været det. Faderen faldt ved en Revolution, Sønnen er steget ved Reaction. Sin juridiske Attestats fik han med bedste Charakteer, og det er saaledes ikke urimeligt, at han troer, at alle Candidater kunne faae bedste Charakteer. Vigtigere var det imidlertid, at han samme Aar blev Kammerjunker, og studerede som saadan de danske Bjergværker. Han besaae ogsaa de norske og svenske, hvorfor han blev udnævnt til Medlem af de norske Videnskabers Selskab. Ved Siden heraf var han "Verdensmand" og perfectionerede sig i Ridning, Fægtning og Dands, hvilket kom ham meget vel tilpas, da han just blev inviteret til Balparee i Anledning af Faderens Afsættelse, Og i Menuktten han holdt "Contenancen" Den Aften, hans Fader gik bag af Dandsen. Hvad hialp det nu, at han var Kammerjunker, Medlem af de norske Videnskabers Selskab, og havde studeret Bjergene? Han kastede da sin Kjerlighed paa det bekjendte franske "Bjerg", med andre Ord, han blev Demokrat. Dog, dette har "Dagen" eengang fortalt, og vi kunne ikke udtrykke os skjønnere og dristigere: "Den hæderværdige Olding har aldrig lagt Skjul paa, at han ingenlunde var uberort af hine Tids bevægede Anskuelser, at ogsaa han har gjennemlevet Aar, i hvilke Phantasien havde Overvægt over Besindigheden, og at han nærede Meninger, som først den modnede og provede Erfaring har lært ham at forkaste. Vi troe, at denne Udskeielse hos Ungdommen er en nødvendig Gjæring for den ungdommelige kraftige Aands Opbrusninger, og vi troe, at faa modnede, raandskraftige Mænd kunne sige sig frie for at have gjennemlevet en saadan Overgangsperiode." Efter at denne Gjæring af hans Opbrusninger var forbi, giftede han sig, blev Landmand ved Holbek, og Assessor i Høiesteret, hvor han hørte til dem, som poetice et eleganter) See uden synderlig Væven og Ruelse, At Dommen er mod Cancelliets Anskulse. Da man saaledes her fandsynlig ikke har fundet ham paa sin Plads, blev han forflyttet til Sorø som Amtmand (1798) og Overhofmester ved Academiet. Her kunde han skalte og valte efter Behag, og hans souveraine, absolutistiske Tallent viste sig fornemmelig i "Snekastning", Skole- og Fattigvæsen, og Benyttelse af Skovene. Ogsaa gav han Prøver paa strategisk Talent i Krigens Tid ved at erercere de Bønderkarle, der dannede det saakaldte Landeværn. Ja man paastaaer, at denne hans Virksomhed havde til Følge, at Englænderne, skjøndt de havde seiret i det store Slag ved Kjøge, dog ikke uden stor Forsigtighed nærmede sig Sorø, af Frygt for der at træffe paa en endnu tapprere Modstand. Fremdeles var han med til at afvæbne de oprørske spanske Tropper (1808), Hvorfor han, da de til Spanien droge, Blev udnævnt til Storkors af Dannebroge. Ved Academiets Brand 1813 gik ogsaa hele Stemanns Bibliothek i Løbet; hvem veed, om ikke dette Uheld har været afgjørende for Danmarks Skjæbne? Forresten levede saavel han, som Academiet, længe i fattige Omstændigheder, dog lykkedes det ham senere at ophiælpe begge. Det var saaledes ifølge en en meget rigtig Beregning, at han i den lange uheldige Tid ikke vilde give Slip paa det store Gods Valbygaard, ved Slagelse, trods alle hans "Tab og Opoffrelser", der især skal have bestaaet i ganske uhyre Skatterestancer. Ringstederne, der bildte i sig ind at være Kjøbstedfolk, lærte han at dyrke Jorden, og han forstod saaledes at bearbeide Beboerne og opdrætte sine Embedsmænd, at han herskede som uindskrænket Konge i hele Amtet Og førte sit Scepter med Jernvægt, Og var Gjenstand for "næsten overtroisk Respect". Endnu engang fik dog Phantasien Overvægt over Besindigheden, endnu engang (men det var ogsaa den sidste) blev han et Offer for de ungdommelige Opbrusningers Gjæring, eller Gjæringers Opbrusning. J Anledning af de danske Troppers Uvirksomhed i Slutningen af Krigen skal han have tilladt sig hvist uloyale Yttringer, og faldt herved i den Grad i Unaade hos Frederik den Sjette, at denne Aaret efter gjorde ham til Geheimeconferentsraad, og 1827 aldeles fratog ham Kongedommet i Sorø, og satte ham til Justitsminister og Cancellipræsident i Kjøbenhavn. Cancelliet var dengang et meget muntert Collegium, Enhver skjottede sig selv, og sørgede for sin Morskab og sine Jndtægter saa godt han kunde. Den collegiale Forretningsorden var under den forrige Præsident, Kaas's lystige Bestyrelse næsten opløst i Departementchefernes Myndighed, som saa let aabner Døren for Vilkaarligheder. Stemann kom her som en Hund i et Spil Kegler. Han udjog Duekræmmerne af Templets Forgaard og Duerne af det Jndre. Dette er den store moralske Betydning af hans Ministerium. Som Statsmand er han især bleven berømt ved Negociationen af det store Finantslaan af 1820, ved at modsætte sig Jndførelsen af Stænderinstitutionen, og ved Oplysningen af det skandinaviske Samfund. Han berommes fremdeles for Virksomhed, f. Ex. i at holde Øie med den liberale Presse, og Sparsomhed, f. Ex. ved at fritage Domstolene for at indblande sig i Pressesager, der berøre udenlandsk Politik, samt ved at forbyde fremmede Blades Jndførelse. Hans ubøielige Villie og conservative Sind viser sig bl. A. deri, at han har et gammeldags Meublement og bestandig er vedbleven at boe i Badstuestræde, uagtet de andre Ministre boe i Amalie- og Bredgaden. Som Menneske er han underMiddelhøiden og i sit 80de Aar, men - hans Fader blev 83 Aar. Forøvrigt kan man: Som Statsmand "kalde ham radikal"; Som Privatmand er han hvist jovial.