Adresseavis for Børn, 1781-01-03
Til vore unge Læsere og Læserinder. ved det ny Aars Begyndelse. For at opvække den vigtigste Eftertanke hos Dem, vore unge Venner og Veninder, ville vi ved Begyndelsen af denne Aargang forestille Dem nogle Træk af den uskatterlige Frelser, som Gud har sendt Verden, og hvis Fødsels Høytid vi nyligen have helligholdt. Vi ville vise Dem Jesu Kjerlighed til Børn. Og, for strax at forestille Dem denne vor Frelsers Jesu Christi herlige Charakter og gode Hjerte fra den Side, som meest vil befalde Dem, og opvække den største Høyagtelse, Kjerlighed, Taknemmelighed og Tillid i Deres unge Hjerter til ham, saa ville vi af hans Levnets Historie uddrage nogle Omstændigheder, hvoraf De skulle tydelig see, at han har været og er den allerstørste Børneven, og at han paa en ret rørende Maade tilkjendegav saadan sin Kierlighed til alle unge Børn i Almindelighed. De overveye denne hans Kjerlighed til Dem, og lade sig derved bevæge til at elske ham inderlig igjen. Han viisde her paa Jorden en gandske besynderlig Omsorg for Børns Saliggjørelse. Han advarede alle voxne Mennesker, at de ikke skulde give Børn nogen Forargelse; intet ondt Exempel, ingen Aarsag til Synd! Og, for at gjøre denne Advarsel desto kraftigere, saa forestillede han alle de Mennesker, som omgikkes med Børn, at den, som var Aarsag i Børns og unge Folks Fordærvelse, var et af de allerskadeligste og ulyksaligste Mennesker. Han formanede, at ingen maatte ringeagte Børn for deres Enfoldigheds og Forstands Svagheds Skyld, og anførde som en vigtig Aarsag til denne hans Formaning, at Børn vare meget høyt agtete af Gud, og at Børnenes Engle, som Gud havde givet dem til deres Livs og deres Uskyldigheds Beskyttere, vare just for dette Embedes Skyld i den største Anseelse iblandt de himmelske Aander, og bleve med et besynderligt Fortrin værdigete den store Ære af Guddommens Beskuelse paa en nærmere Maade. For endnu at forestille det tydeligere, hvor inderlig han elskede Børn, og hvor hjertelig kjere baade han og hans Fader havde dem, og for at vise Aarsagen, hvorfor man skulde skulde drage den allerstørste Omsorg for deres Sjele, saa forsikkrede han, at han ogsaa i den Hensigt var kommen til Verden, for at antage sig disse fortabte og forsømte Smaa, og at føre og veylede dem til deres Lyksalighed. Han underviisde Folk endog ved adskillige Lignelser, hvor maatpaaliggende at Børns Velfærd var for ham, og at hans himmelske Fader gjorde alt, hvad muligt var, til at rædde og frelse dem. Hvor kjere velartete fromme Børn ere ham, det viisde han derved, at han ved den Strid, som opkom imellem hans Disciple, hvilken af dem der skulde være den største i Himmeriges Rige, tog et lidet Barn til sig, og fremstillede det midt iblandt dem, og anprisede dette Barn for dem, som et elskværdigt Mønster, hvilket de maatte søge at ligne, om de nogensinde vilde komme i Himmelen. Da hans Disciple engang viiste sig noget uartige og ukjerlige imod dem, som bragde Børn til ham, paa det at han skulle lægge sine Hænder paa dem og bede over dem, og velsigne dem, saa gav han dem i den Henseende en Jrettesættelse, og sagde med megen Mildhed og Venlighed til dem, som vilde vise disse Folk med Børnene bort fra ham: Lader disse Smaa komme til mig, og hindrer dem ikke derfra; thi Himmeriges Rige er just for saadanne uskyldige Sjele! Derpaa omfavnede han Børnene, kyssede dem med megen Kjerlighed, og meddelede dem sin Velsignelse. O. J gode og fromme Børn, hvor undsigelig kjere maae dog den Herre Jesus Christus have eder da han udtrykkelig har sagt, at han vil ansee og belønne enhver Velgierning, som man beviser eder, ligesom den var beviist ham selv. Synes eder, at der kan være nogen større Kjerlighed til, end den, som Jesus Christus har til eder; – thi, han elsker eder som sig selv.Men for det, at Jesus nu er saa kjerlig, saa god, saa trofast, og saa velsindet imod eder, J unge Mennesker, saa maae J ogsaa altid leve til hans Velbehag, altid med Lyst lære at kiende eders Pligter, og altid med Glæde gjøre hans Villie. Men hans Villie er denne, at J stedse skulle blive forstandigere og frommere, paa det at det maae gaae eder vel i denne Verden, og J engang kunne komme ind i Himmelen. Ogsaa denne Avis for Børn er en Hensigt og et Bidrag med, for at gjøre eder saa lykkelige, saa salige. Vi tør anprise dens Læsning, og at den 1 Rdlr., som udgives for hver Aargang, skal aldrig være stædt ilde, eller fortjene Fortrydelse. Aar. Numer Ol Tredie ar Aargang. for Onsdagen. Børn. den 3 Januarii. Et Aar er vel langt, men dog snart i sin Flugt. Ved Enden der spørges: Hvordant er det brugt, Korrespondence. Høystærede Lærer! saa denne gode Nytaarsdag, da jeg fylder mit trettende Aar, og som næsten alle Mennesker har gjort til en almindelig Lykønskningsdag, maae jeg ikke forsømme min Pligt, at takke Dem for alle de Velgierninger, som Dehar beviist mig; thi De er min største Velgiører, Jeg bør især ønske Dem Lykke og megen Velsignelse i det ny Aar, da jeg elsker Dem besynderlig fremfor alle andre. Jeg anseer det for en stor Lykke for mig, at De er bleven min Lærer. Deres Skarpsindighed har ret gjennemtrængt og blottet mit Hjerte for Dem. De har lært mig, at kjende mig selv og at kjende Verden; De har lært mig, at kjende den Lykke, som Christendommen har forskaffet det menneskelige Kjøn; De har overbeviist mig om de Dydiges Lyksalighed, og om deres Ulykke, som ere udydige og følge deres sandselige Begjeringer og Lyster. De var den første, som sagde mig, at alt, hvad Gud, den algode Fader, har befalet sine fornuftige Skabninger Menneskene, det har han blot befalet dem til deres Lyksalighed. De lærde mig først at bruge min Eftertanke, og at læse GudsOrd, Bibelen, med Forstand. De paatog sig med megen Villighed den store Møye og Umag, saa ofte og saa tydelig at igientage at det formig, og med en vanlig Lyst at forklare mig det, som jeg ikke forstod, indtil saa længe at jeg fattede det. De hialp mig til rette, naar jeg begik Feyl, viisde mig Følgerne af samme, viisde mig Fordeelen af den modsatte Dyd, gav mig altid de bedste Raad, anviisde mig de bedste Midler til Dyden, og gjorde alt, hvad der stod i Deres Magt, blot i den ædle og uegennyttige Hensigt, at bilde og danne mig til et lykkeligt Menneske, og til en velgjørende Medlem af det menneskelige Selskab. O, min velgjørende Lærer, Jeg takker Dem derfor af mit Hiertes inderste Grund. Min Taknemmelighed imod Dem skal ikke ophøre, saa længe min Siel virker i dette Legeme. De har opofret Deres Tid og Deres Kræfter for min Skyld, og jeg beklager, at De desuagtet har udrettet saa lidet. Jeg er endnu gandske ufuldkommen, har lært saa lidet af de utallige Kundskaber, og er saa fuld af Feyl endnu, uagtet al min Bestræbelse at lære, og at forbedre mig. Avis mig. - Men i dette tilkommende Aar vil jeg gjøre mig Umag for at blive gandske forandret, at gjøre Dem og mine kjere Forældre meere Glæde, end i det forrige Aar, være flittigere, lydigere, ydmygere, mildere, venligere og kjerligere; jeg vil forbedre mine Sæder, og adlyde alt det som De siger mig. Lykke og Glæde skal da ledsage mine Dage, og jeg skal da engang ved Deres Side nyde den Lykke, som Gud har lovet alle Retskafne. Med dette Ønske, dette Løvte og dette Haab forbliver jeg Deres lydige Discipel. Nyeheder. Henriette, (sagde i Gaar til sin Moder) Ach, min hjerte Moder, jeg vilde heller gjøre den lille Taskepung færdig. Moderen. Men, Henriette, Lovise vil heller have Strikkepungen; du veed jo, hvor meget hun holdt af din? Henr. Hvilken, Mama. Mod. Den med den virkete Devise. For Flittighed, som blev dig foræret paa din sidste Fødselsdag. Henr. O ja – nok – men jeg veed vist, at det er hende ligemeget, Mod. Mig er det og ligemeget, min Datter; men hvor vil du blive færdig? Der fattes endnu saa meget paa Taskepungen, men kun lidt paa Strikkepungen. Jeg veed dog vist, at du og gjerne vil bringe en Foræring med til Lovise paa hendes Fødselsdag. Henr. Oja, det vil jeg visselig. Men Mama skal see, at jeg nok skal blive færdig. Mod. Ogsaa, mener du, om din Fader vil spille Fjederholdt med dig inde paa Salen, førend han gaaer hen til Lovise. Henr. O, det vil han nok ikke. Mod. Sagde han ikke, at hvo der ey var færdig med sit Arbeyde Klokken fire, den skulde ikke gaae med. Henr. Men jeg meende, han sagde Klokken, fem Slet. Mod. Henriette Henriette, Du tænker ikke paa, hvad jeg saa ofte har sagt dig. Du skal vænne dig af med den hæslige Feyl, stedse at for Børn. ville vide og gjøre alting anderledes, end man siger dig, kort sagt, den evige Modsigelse skal du vænne dig af med; eller du vil engang derved straffes meget emfindtligt Henr. Men, min hjerte Moder naar jeg dog nu gandske vist veed, at Papa sagde, han vilde først gaae derhen Klokken som Slet. Mod. Nu godt, vi ville see, hvem der da er færdig. Henr. O, til den Tid er jeg vist færdig. See kun her engang, Mama, hvor flittig jeg har været. Mod. Det er brav – forsink dig kun ikke. Henr. Ja – men søde Moder. – see denne Som kommer jeg vel til at sprætte op igien, den gaaer saa skjevt. Mod. Den kunde have været meere lige; men den gaaer dog nok an. Du har ingen Tid at spilde. Lad den derfor kun sidde. Henr. Ach ney, hjerte Moder, den gaaer alt for skjevt. Jeg faaer sprætte den op igien. Mod. Saa bliver du ikke færdig, Pige, Henr. Jo jeg skal nok blive færdig, maatte jeg kun først lave mit Tøy til Mod. Hvorfor det? Henr. Jo, hjerte Moder, saa har jeg det i Stand, og siden gaaer det bedre fra Haanden. Mod. Men saa forsinker du dig jo saa længe. Henr. Ach, det er snart bestilt. Mod. Ja, for mig kan du da gjerne tage dit Tøy frem. Men erindre dig, Henriette, at dersom du ikke er færdig, naar din Fader vil gaae, saa kommer du ikke med. Jeg har sagt dig det tilforn, og siger dig det endnu. Henr. Jo, Mama skal nok see, at jeg skal blive færdig, til hun kommer ind igjen Mod. (som havde været ude) Naa Henriette, hvor gaaer det Er du færdig? Henr. Ney endnu ikke, min søde Moder, men Klokken er heller ikke fem endnu. Mod. Jkke fem, Henriette, men fire. Nu slog Klokken inde paa Salen. Henr. Klokken paa Salen, Jeg hørde det ikke. Mod. Men jeg hørde det. Og om det nu er just det Klokkeslet, at din Fader kommer med dine Brødre, for at gaae hen til Lovise, hvad da eur.