Aarhuus Stifts-Tidende, 1837-07-12
Dagens Redacteur, Hr. Th. Overskou, har, i Anledning af en bekjendt Stridssag, den 1ste ds. med Fodposten modtaget følgende anonyme Epistel, som man rigtignok maatte ønske, at ingen dansk Student kunde have skrevet. Bemeldte Epistel har Hr. Overskou ladet aftrykke i sit Blad: "Søndagen", hvorefter den her meddeles: Hr. Overskou. De har modtaget vort Senioriats Skrivelse; men, som det lader til, ikke ret fundet Smag deri; og det var jo gandske naturligt; thi det, som paa eengang skal smage en Sukkerhuussvend, en Skuespiller, Tragoedie, Comedie= og Vaudevilleskriver, en Avisoversætter og en Aspirant af Dannebrogs ordenen, maa have en gandske aparte Smag, eller maaskee rettere slet ingen. Dog, maaskee De finder endnu mindre Smag i denne venskabelige Skrivelse, der maaskee ikke er saa loyal som Dagens Redacteur muligen turde ønske sig den, – der ikke indeholder saadanne nysselige Ting, som flere af Deres Digte; men hvo finder vel Smag i en god Kindhest, og uartige Drenge have dog engang imellem godt af en saadan. Vi skrive Dem til, fordi vi interessere os for Deres Perfectibilitet, og deres Universalgeni, af hvilket Fædrelandet sikkert maa vente noget Stort, især siden De er traadt i Compagni med salig Sibbern – (Fred med hans Askekrukke!) - og ville da give Dem et Par gode Raad: 1) ikke oftere at optage Meddelelser og Foreningens Anliggender. Hvad vilde De vel tænke, om vi fandt paa, at indrykke i offentlige Blade (vi tvivle paa, at andre Blade end Raketten optoge saadanne private Meddelelser, hvad De i sin Tid har talt om med Sukkerhuussvendene, Deres Colleger, eller med Skuespillerinder bag Coulisserne; 2) aldrig at indlade Dem paa at raisonnere; vi ere nemlig ikke saa gandske enige, med Hegel i, at Forstanden sidder i Nyren; men antage at Hjernen er dens Organ, og mene altsaa, at naar Hjernen er forstyrret saaledes som hos Forfatteren af "Farens Dage, seer det galt ud med Raisonnementet; 3) ikke at indlade Dem for meget med Kjøbenhavnsposten; thi De kjender jo nok Ordsproget: Gale Katte faae revent Skind; og blev Deres Skind revet, kunde De jo ikke længere agere Comedie; De maatte da sagtens pensioneres, og gjorde saaledes den uendelige Pensionsliste endnu uendeligere. Gjødwad er et fortræffeligt Menneske, i høieste Grad retfærdig*) Min Fader var Mestersvend paa Sukkerraffinaderiet i store Larsbjørnsstræde; jeg har aldrig været "Sukkerhuussvend;" hvis jeg havde været det, vilde jeg være stolt af at vedgaae det; thi da jeg har arbeidet mig frem ved min egen Kraft, vilde jeg hos enhver fornuftig Mand staae saameget høiere nu, som jeg i min Fortid var sat lavere af Skjæbnen. taler Enhver efter hans Gjer imod Enhver, idet h ninger, og De har derfor Jntet at lamentere over naar han tracterer Dem som han hidtil har gjort; De kunde tvertimod, som vi allerede flere Gange paa Deres Vegne have gjort, takke ham derfor; 4) ikke at optage flere Artikler fra sindssvage Personer, som Bibliothekar Thaarup (jevnfør Artikel om Orla Lehman); 5) at skrive dygtig mange Vers til Kongens og Dronningens Geburtsdage med saadanne Refrains, som: at den Danske seer en Gud i sin Konge - en Gudinde i sin - - *). Men nævn for Dronning; thi saa Guds Skyld ikke det unge Danmark eller "Juli Daaben; thi saa kunde De let ikke alene gaae Glig af Ridderordenen, men endog faae Afsked uden Pension, gud non alind pecus. Læg disse Raad paa Hjertet, og De kan være overbeviist om, at det ikke vil fortryde Dem; thi at vi nærede tilbørlige Følelser, for D. V., er Dem vist allerede klart af Ovenstaaen, de. - For at De ikke skal være gandske ubekjendt med Brevskriveren, skal Nedskriveren af disse Linier erklære Dem, at vi alle ere Medlemmer af Studenterforeningen (og, om De vil af det unge Danmark, og ikke have ringe Part i den Reprimande, Senioratet gav Dem, at vi iaften ere forsamlede paa et privat Sted i Nærheden af Khvn., og at vi, da vi ved Regnveiret ere forhindrede fra at gaae til Byen, have troet det pas sende, at benytte Tiden til af vore egne Lommer at afbetale Dem endeel af den Gield, hvori Foreningen endnu er i til Dem, fordi De saa tidt paa en høist uforskammet Maade omtaler dens hæderligste Medlemmer, som Gjødwad og Lehmann osv. Ligesaalidet som man kan antage - hedder det i Vib. Samler og forbemeldte Brev - at et Product af den Natur er udgaaet fra et Antal af Studerende, ligesaalidet har man paa den anden Side Ret til uden Beviis at ansee det for at være fremkaldt af Hr. Overskou selv eller nogen af hans Tilhængere for at sætte Studenterforeningen eller dens Sentorat i et slet Lys. Det Hele er upaatvivleligt en Mystification.