Københavns Adresseavis, 1759-12-07
Videre beraaber Hr. von Haen sig paa nogle Exempler af Jnoculerede, som nogen Tid efter atter har faaet de naturlige Kopper og skal være døde af samme; men han maae selv tilstaae at disse selvsamme Exempler ere underkastede store Tvilsmaal og Jndvendinger. De ere tagne af Hr. Cantwell, og han er saa ofte bleven overbeviist om sammes Opdigtelse, at han aldrig maae holdes værd at troes. J det ringeste maae saadan en Autor ikke bruges til Beviis. Men naar ogsaa hans Foregivende blev tilstaaet som fuldkommen beviist. Saa flød dog intet videre deraf, end at der ved de alleralmindeligste Regler og Erfaringer kand undertiden findes en rar Undtagelse. Men maae man af saadanne vare og sielden forefaldende Undtagelser giøre Slutninger imod et nyttigt Mid deels Brug, Skulde dette engang blive tilladt: Hvor mange unægtelig tienlige Midler vilde da ikke ved saadanne Slutninger blive spildte, Desuden bruger Hr. von Haen nogle Klogskabs og Forsigtigheds Regler, hvis Jagttagelse man har recommanderet for Jnoculationens sikre Fremgangs Skyld, til Jndvendinger imod den. Det er raadeligt, siger Jndculisterne, at opvekke de kunstige Kopper, naar ingen andre smitsomme Sygdomme, eller ingen onde Kopper setter Menneskens Liv i Fare. Deraf slutter deres Modstander, at man aldeles ikke maae bruge denne Methode, siden han troer at kunde bevise, at de Tider ere meget rare, da der ingen epidemiske Sygdomme findes, og han havde dog ikke skuldet slutte noget videre deraf, end at man ikkun sielden kunde følge den bestridte Regel; at man altsaa maatte være tilfreds med en mindre Grad Sikkerhed, siden den høyere sielden forekommer. Endelig anfører Hr. von Haen at han saa velsom andre Læger har gjort mange lykkelige Curer paa dem, der har havt de naturlige Kopper, at ogsaa mange, som der af samme, skulde undgaae Døden, dersom de betroede sig til erfarne Læger, og kunde faae bedre Pleye og Oppasselse, end den store Hob almindelig kand skaffe. Men hvad følger deraf, Naar ikkun den fjortende Deel af Menneskene døer af Kopper, og alle, paa et lidet Tal nær maae overstaae denne Sygdom: Saa kand i Sandhed en Læge giøre mange lykkelige Koppecurer. At mange af de Fattige døer af de naturlige Kopper, af Mangel paa Pleye og Medicinsk Hielp, dette geraader Jnoculationen til besynderlig Fordeel, siden de, der ere Venner af den meenneskelige Velfærd, vilde i Besynderlighed gjerne see den indført iblant Mængden af de Gemene og Fattige. Jeg er her ikke udførligere, siden en Moralist billig overlader til Lægernes Erfarenhed og Jndsigt, at give en nøyagtigere, omstændeligere og grundigere Besvarelse. Men jeg kunde heller ikke undlade, at anføre det Vigtigste, som angaaer Jnoculationens physicalske Fordeele og Jndvendingerne imod samme, siden sammes Moralitæt fornemmelig maae skielnes og dømmes af dens beviisligge Nytte eller Farlighed. Jeg vil ikke nægte, at man i denne vigtige Sag endnu stedse kand ønske meere Lys og Jndsigt. Mue ligt seer de fleste bedre om Middagen, end om nok saa klar en Morgen. Saa meget er imidlertid fuldkommen vist af det, som man allerede veed om de naturlige Koppers sædvanlige Virkninger og om Jnoculationens Tildragelser og Skjebne, at Faren for det men neskelige Liv er i en høy Grad mangfoldigere, vissere og større ved de naturlige, end ved de kunstige Kopper Det er mueligt, aldrig at have eller faae Kopperne. Men hvor ringe er ikke denne Muelighed imod den Muelighed, at blive angreben af dem, Man kand haabe, ikke at døe af de naturlige; men der er uendeligt større Haab, ved de kunstige Kopper at blive befriet fra den store Fare og sædvanlige Dødelighed, som følger med de naturlige. Nu kommer det derpaa an hvad Moral og Religion svarer paa de Spørsmaal. Maae Mennesket af de Farer, som ere muelige for hans Liv, forretrekke den uvissere for den vissere, Maae han begive sig i den første, siden han kand have et stort Haab derved; siden han har mange sikre Midler i sin Magt imod samme, for at sette sig i Sikkerhed for en Fare, ved hvilken han ikkun kand giøre sig et svagt Haab om at blive frelst, og imod hvilken han ikke er saa mange Midler mægtig, Synder han, naar han giør det, eller er det ham tilladt, Kand man altsaa uden Synd billige Jnoculationen, og maae man recommandere den, og befordre den, eller ey Dersom ingen af de mange Tusinde, der har overstaaet Jnoculationen, var død af den; og dersom det derhos uimodsigeligt var beviist, at alle Menneskeer uden Undtagelse bleve ved den satte i den fuldkomneste Sikkerhed for et nyt Anfald af Kopperne: Saa var den ikke allene tilladt; men den var umodsigeligt en Pligt; at forsømme og efterlade den, var at begaae Synd imod sig selv, imod det almindelige Beste, og imod Gud. Nu kand man spørge, hvad man tør giøre, da der ved de kunstige Kopper er nogen, endskiønt en høyst liden Muelighed at døe eller for Døden: Om Foretagender ere syndige eller ikke syndige, tilladte eller forbudne, dette maae afgiøres og skielnes af vore enten ved de guddommelige eller Øvrighedens Love bestemte Pligter imod os selv, imod andre, terretninger. imod det almindelige Beste, og imod Gud enten umiddelbar, eller ved rigtige uddragne Slutninger af samme. Der findes ikke saadanne Guddommelige og Øvrigheds Love, hvilke fordømmer Jnoculationen, som et syndigt og utilladeligt Foretagende; alt saa maae Sagens Afgiørelse for eller imod den tages af de almindelige Sandheder, som ustridigt derudi ere grundede. Dette maae enhver Hader og Fiende af de kunstige Kopper tilstaae. Mennesket har Pligter at udøve imod sig selv; han maae ikke sette sit Liv og sin Sundhed i nogen Fare, han maae søge at vedligeholde det. Dette er hans Skyldighed. Jngen tvivler om denne Sandhed. Men er den enten andfærdig i en uindskrænket Forstand, eller er den det allene under visse Bestemmelser, Det sidste er unægteligt; lige saa vist, som dette, at Mennesket maae sette sin Sundhed og sit Liv i Sikkerhed for store, visse, og høyst rimelig Viis uundgaaelige Farer, ved at bruge alle af Gud uforbudne Midler. Maae vi ikke sette vort Liv i nogen Fare i noget eneste Tilfælde, paa hvad for Vilkaar og i hvilken Hensigt det end maatte være, og skulde vi efter denne Regel betragte samme, som vort høyeste jordiske Gode: Saa skulde det være Synd at udvælge Levemaader og Forretninger, i hvor nyttige og umistelige de endogsaa maatte være for det almindelige Beste og vor egen Velfærd, saasnart der var nogen Døde Muelighed forbundet med disse Levemaader og Forretninger. Forældre, og Øvrigheden selv skulde da ingen Magt have at forbinde og obligere os til samme. Jntet Fruentimmer torde gifte sig; ingen torde vove sig paa Søen; ingen torde gaae i Krigstieneste; ingen torde begive sig i nogen Fare, for at frelse andre derudaf. For nu af vore Pligter imod vor Sundhed og vort Liv at bestemme, om Jnoculationen er tilladelig eller syndig: Saa maae man ikke spørge: En Jnoculationen syndig, fordi den ikke er frie for al muelig Livs Fare, men Spørsmaalet maae være saaledes indrettet: Maae man, ved den unægtelig store Fare, hvorudi det menneskelige Liv formedelst de naturlige Kopper er sat, begive sig i den overmaade ringe Fare som er ved Jnoculationen, i den Hensigt, at frelse Livet for den anden, Og maae man dette, just fordi man derved vil sørge for sit Liv og sin Sundheds Vedligeholdelse og Forlængelse Jngen kand tvivle om denne Hensigts moralske Godhed og Retmæssighed, siden vor Forbindtlighed imod vort Liv just bestaaer derudi. Følgelig er det lige saa meget, som om man spurgte: Maae man undflye en større og vissere Døds Fare, derved, at man, Ee 2. uden uden høyere og andre Pligters Fornærmelse, exponerer sig for eller begiver sig udi en meget ringere og uvissere Døds Fare. Jngen tør tvivle om at jo dette er tilladeligt, og paa det at dette kand sees ustridigt tydeligere: Saa tør man ikkun sette det Tilfælde af en Sygdom, hvorudi det er mueligt, om endskiønt meget uvist, at blive befriet fra den, naar man lader den have sit naturlige Løb; men hvorudi man lettere kand blive reddet ved at bruge et Middel hvis lykkelige Udfald er vel nogenledes, men dog ikke i saa høy en Grad uvist, som et lykkeligt Udfald paa Faren, saafremt det ikke bliver brugt. Nu ere alle Mennesker i en unægtelig stor Fare, for at faae de naturlige Kopper og døe deraf, i hvor friske og sunde de endogsaa kand være for nærværende Tid. Jkke heller kand nogen sige, hvor langt borte denne Fare er, siden sammes Kiendetegn ikke nu viser sig. Denne Fare kand Mennesket undflye ved at udvælge en meget ringere Fare ved Jnoculationen, ifald han er et dygtigt Subject dertil, hvorom det bliver Lægernes Sag at dømme, Hvorfor skulde han da ikke torde sørge for sit Liv ved at udvælge en ringere Fare, da han udvælger den som et Middel til et lykkeligt Udfald paa denne Omsorg, Alt hvad man med noget Skin kand indvende er dette: J den Fare, at blive anfaldet af de naturlige Kopper, og døe af samme, er jeg ved Naturens Lølsat af Gud; men i den Fare, at og døe af de kunstige, setter jeg mig selv, omendskiønt den er nendelig ringere end hin Her bliver jeg Skyld i mit Livs Forliis, i fald jeg døer; men ikke om jeg døer af de naturlige Kopper. Man er uskyldig, naar man døer af en Sygdom, som man ikke paafører sig selv. Men Spørsmaal. om man bliver ligesaa uskyldig, naar man døer af en, som man har paaført sig selv, Denne Jndvending kand forblinde, men det Forblindende forsvinder ved en nøye Undersøgelse. J den Fare, at døe af de naturlige Kopper, er Mennesket sat af Gud: Det er i vis Henseende sandt, for saa vidt nemlig, som nu denne Fare ved Naturens Løb er beskieret over det menneskelige Kiøn, men i vis Henseende falskt, saa fremt Menne skeet vil blive i denne Fare, uagtet at han kand redde sig ud af samme, eller formindske den. Kan han begge Dele ved Jnoculationen: Saa maae i det ringeste dette blive tilstaaet, at dens Brug ikke er syndigt hos dem, som af Erfarenhed overbevises, at de maae tilskrive sig selv Skylden, dersom de bliver overfaldne af de saa særdeles dødelige naturlige Kopper og bortrevne af dem, siden de kand forekomme dem ved den i høyeste Grad sikre og nyttige Jnoculation. Vidste man forud af en anden Sygdom, at den forestod os, efter al Rimelighed skulde være dødelig, vidste man ikkun tillige med samme Rimelighed, at vi kunde undgaae denne Sygdom, i fald vi vilde bruge et Middel, som just ikke var frie for al muelig Fare: Kunde vi da vel sige, at vi ikke selv havde paaført os den høyst rimelig dødelige Sygdom, naar vi havde forsømt at bruge forbemeldte Middel, Ved hvem er en Fare større, eller mindre, end ved Gud, som saaledes anordner og indretter Naturens Løb, at just en er større, en anden mindre, og at stedse en er et Middel imod den anden? Hvorledes kand altsaa den synde, der betragter en ringere Fare, naar den er et Middel til at undflye og forekomme en større, som et Vink af det guddommelige Forsyn eller i det ringeste, som en Tilladelse af samme, Denne Regel: Jngen maae giøre Ondt, paa det at der kand komme Got af kand ikke bruges her til Sagens Afgiørelse; thi det Onde, hvorom den taler, er beviislige og virkelige Overtrædelser imod Guds Lov. Men her spørges først: Om det kand blive Jnoculationen overbeviist, at den er syndig, Da nu det, som er tvertingd, er unægteligt af det, jeg har sagt: Saa skulde det være en uforsvarlig Misbrug, at betiene sig af denne Regel til Sagens Afgiørelse, uden en foregaaende grundig Jgiendrivelse i henseende til det Gotgjorte og Beviiste. Er det nu klart af alle disse Betragtninger, at den, som ved Hielp af de kunstige Kopper søger at undflye de mangfoldige og store Farer der ere i Følge med de naturlige, ikke synder imod de Pligter, han er sig selv skyldig: Saa synder han i Sandhed endnu mindre imod de Pligter i henseende til andre, og i henseende til det almindelige Beste, siden dette i Særdeleshed i en høy Grad ved Jnoculationen bliver befordret, formedelst mange Menneskers unægtelige Vedligeholdelse. Andre Menneskers Lyksalighed er nimodsigelig lige saavel et væsentligt Øyemed af vore Bestræbelser og Foretagender, som vor egen. Vort Livs høyeste muelige Sikkerhed henhører iblant de nødvendige Midler, til dette Øyemed. Bliver nu denne formeret i den Grad, i hvilken en meget stor Dødens Vished bliver formindsket; og dette, efter de overflødigste og ustridigste Erfaringer, skeer saa besynderlig ved Jnoculationen, at den Fare, at døe af de naturlige Kopper, bliver ved den næsten fuldkommen ophævet, i det at den Fare, som bliver tilovers ved samme, kand snart ikke regnes for at være nogen: Saa har vi et ypperligt Middel meer, til at befordre den almindelige Velfærd: Den er desuden et Middel, hvis Nytte er grundet i det Guddommelige godgiørende Forsyn, og Naturens turens Løbs Regiering, siden vi har Gud at takke for saadan en Jndrettelse af vort Legeme, formedelst hvilken der næsten slet ingen Fare er forbunden med de kunstige Kopper. Hvorledes kunde altsaa saadant et Middels Brug være syndigt i henseende til andre, og en Fornærmelse imod vore Pligter i henseende til det almindelige Beste, Maaden, hvorledes det bliver brugt, kand blive syndig; men det regelmæssige Brug kand ikke være det. Det er ikke allene tilladt, det bliver endogsaa en dydig og Gudbehagelig Gierning, naar den er forenet deels med Taknemmelighed imod Gud for et saa ypperligt Middels Opdagelse: deels med en ydmyg Tillid til hans Bistand og Velsignelse, deels med en trøstig Overladelse og Hengivelse i hans Villie i Henseende til Udfaldet, deels med den Hensigt, at vedligeholde sit Liv for andre, at kunde med des større Sikkerhed opofre samme til deres Lyksaligheds Befordring, eller og at opmuntre sine alt for frygtsomme Medborgere ved sit Exempel til en nyttig Efterfølgelse. Heftige, ubillige, og muligt meere uforstandige end ubillige Fiender af de kunstige Kopper har vel baade i Engelland, saa vel som her, foregivet at de foraarsagede de naturlige Koppers Epidemie, og derfor skulde Jnoculationen være syndig. Men ubilligere kand aldrig nogen Bebreydelse være end denne. Thi har der vel, førend Jnoculationens Opfindelse, nogen Tid været et Aar, at jo i det ringeste ikke nogle har faaet de naturlige Kopper i store Stæder, ikke at tale om, at man ved de kunstige kand forhindre befængelsen, men ikke ved de naturlige, siden de ikke kand sees forud? (Fortsettelsen følger.)