Den Vest-Sjællandske Avis, 1815-11-14
De forrige Franske Ministre Fouche og Talleyrand vare nøie forbundne med hinanden, man betragter deres Fald, som en nye Periode i den Franske Historie, og som en fuldkommen Seier af degamle Roalistiske Grundsætninger over de nye Jdeer, som Revolutionen havde bragt i Omløb. Denne Forandring tilskrives Hertuginden af Angoulemes Jndflydelse; Ludvig d. 18de havde længe sat sig derimod, i Haab om at forene begge Par thier med hinanden, og derved at beroelige Landet, da Ludvig d. 18de drog ind i Paris, d. 8de Juli d. A. var Fouche Frankerigs Herre; det mægtige Jacobiner Parthie var ham hengiven; han havde ofte modsat sig Napoleon i hans Regiering i indeværende Aar; hindret ham fra at antage sig Dictator Titelen, og at gjøre videre Modstand efter Slaget ved Waterlog, og spillet ham i Engellændernes Hænder. Ludvig d. 18de belønnede ham ved at udvælge ham til Politieminister; længe holdt han sig mod den Bourbonske Families Ugunst; men de Allierede Monarker, som vare misfornøiede med hans Jntriquer, da han stedse søgte at holde Giæringen i Landet vedlige mod de fiendtlige Hære, medvirkede til hans Afskedigelse; da han forudsaae sit Fald, saa anholdt han selv om sin Afskeed den 19de Septbr. Fouche er født i Nantes og var for Revolutionen Professor i denne Bye; Departementet af Nederløire valgte ham til Deputeret i National-Conventet; han stemte for Ludvig 6des Død, og forbandt sig med det vilde Biergparthie; da Lyon var erobret i 1793, blev han med Collot Herbois sendt, som Convents-Deputeret til denne Stad, han tog Deel i de Grusomheder, som bleve udøvede mod de ulykkelige Jndvaanere og var isærden som ledede den skrækkelige Apotherse, som blev holdet til Ære for den rasende Jacobiner Challier, som Lyoneserne havde henrettet; de Udsvævelser, som ved denne Leilighed bleve begaaede, gaae til det Utroelige; Fouche indsendte en Jndberetning over disses Udaad, skrevet med det samme politiske Sværmerie, som det der havde frembragt dem. Uagtet sin Republicanske Tænkemaade faldt han dog i Robespierres Unaade, som lod ham udstøde af Jacobiner Klubben; hiins Fald reddede hans Liv. (Han blev siden brugt i forskiellige Diplo matifte Poster. Directoriet udnævnede ham til Politieminister; det var han, da Bonaparte kom tilbage fra Ægypten og tiltog sig Magten i Frankerige; han tog Deet i dennes Plan, hialp ham tilat styrte Directoriet, var hans troe Agent i alle Politie-Anliggender, og raadte til Hertugen af Enghiens Mord. Napoleon udvalgte ham til Hertug Otranto; dog faldt han 1810 i hans Unaade, fordi han paa egen Haand sendte en Politie-Agent Juvard til London for at underhandle med det Engelske Ministerium, han blev vel udvalgt til Gouverneur i de Romerske Departements, men strax afsat og forviist til Aix. Efter Slaget ved Moskan blev han kaldet tilbage; men Politieministeren Savary, Hertug af Rovigo og hans personlige Fiende Cambaceres cabalerede mod ham, og først i April 1814 efter Napoleons Fald kom han tilbagetil Paris, men han var uden Embede indtil Napoleon i 1815 paa nye udvalgte ham til Politieminister; Ludvig d. 18de, som lod ham beholde denne Post, og som havde børt mange Klager over sin Regiering i 1814; yttrede Tillid til Fouches nøie Kundskab om Frankrigs Forfatning, og raadførte sig med ham om det System han i Fremtiden skulde følge. – Min Meening, Sire – svarede Fouche: er at Deres Majestæt ved at bestige den Franske Throne ikke skulde have forandret andet end som Keiserens Sengelagener dersom en Lovtale i Fouches Mund over Napoleons indvortes Regiering kunde have nogen Værd, saa kunde den rigtig nok ikke være større). Høvde Ludvig d. 18de ikke givet ham sin Afskeed, saa vilde fleere Deputerede, især Chateaubriand have indgivet en Anklage imod ham i begge Kammerne formedelst hans forrige her anførte politiske Forhold. (Af Børsenh., Hamb. Corr. og udenl. Journ.)