JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-02-13
Det er bedrøveligt at see hele Amagervogne fulde af pyntede Madamer og Jomfruer en Fastelavnsmandag kjøre ud paa Amager, for at være Vidne til det henrykkende Optrin, at Katten slaaes af Tønden!! Vore Recensenter ivre saa meget imod folsomme Romaner, fordi de gjøre vore Damer for følsomme, at, vilde de gode Herrer dog behage at see, hvorledes mange af disse følsomme Skabninger glæde sig ved Synet af en stakkels Kats Pinster! De vilde da vist anbefale Siegvard som den gavnligste Bog, der nogensinde er skreven for Fruentimmer. Iøvrigt vilde det være meget at ønske, at den skjændige Dyrepinsel: "at slaae Katten af Tønden, maatte, ved en Lov, blive aldeles afskaffet, og at vedkommende Præster maatte foreholde Almuen, hvor usømmeligt det er, især for Mennesker af en sat Alder, at gjøre et lidende Dyrs Jammerskrig til Gjenstand for en Nationalfest. Uforsvarlig Kjørsel.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-02-13
J Formiddags indtraf der atter ved en Bondes uforsigtige Kjørsel det Uheld, at en Kone blev overkjørt. Den vagthavende Officier paa Hovedvagten var saa menneskekierlig, strax at lade sin Gefreiter hente en Kareet og paa sin Bekostning at lade Konen bringe ud paa Frederiks Hospital. Neppe et halvt Quarteer derefter mødte det samme Uheld en Soldat paa Gammeltorv, hvilket ligeledes var en Følge af en Bondes Uforsigtighed, der kom kjørende med en Slæde. Vel søgte Bonden strax at standse Hestene, men da disse, som Bondeheste i Almindelighed, vare meget balstyrige, saa blev Mennesket dog beskadiget af dem, og maatte bringes ind til en Amtschirurgus. Det besynderligste af alt var, at en tredie Person nogle Minuter derefter næsten havde havt samme Skjebne. Det er beklageligt, at man paa en Tid, da man i visse Henseender synes at gjøre saa meget for den offentlige Sikkerhed, ikke skal være nogenlunde sikker for, at blive lemlæstet af Kjørende og Ridende paa Torve og Gader.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-02-13
Kjøbenhavnske Nyheder. De fleste af dette Blads Læsere vide vel allerede, at en fornem Dame i Paris ikke har fundet det ufornemt, at stiæle et Diadem af ægte Stene. Man har egentlig opdaget dette Tyverie paa følgende Maade. Den fornemme Dame var en ung Grevinde, en fortrolig Veninde af en fremmed Prindsesse, som allerede i nogle Aar dagligen havde savnet Perler eller Ædelstene af stor Værdie.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-02-13
Efter Prindsessens Bortreise søgte Grevinden FruDemidoffs Bekjendtskab og var bestandig i hendes Selskab. Denne viste hende engang i Fortrolighed sine Juveler, og da det just traf sig, at Grevinden engang tabte en stor Summa i Spil, vidste hun intet bedre Middel til Tabets Oprettelse, end at besøge sin Veninde. Paa et Bal, som Fru Demidoff gav, forføiede hun sig, medens alle Gjæsterne vare sysselsatte med Dans og Spil, ind i hendes Sovekammer, hvor hun til Ulykke stødte paa Hovmesteren, der istedet for at tage Deel i Ballet, havde begivet sig ind i dette Værelse, for uforstyrret at kunne læse. Denne søgte hun ved et Paaskud at faae ud af Værelset, og stial imidlertid ved Hielp af en Tyvenøgle det omtalde Diamant=Smykke. Da Kammerjomfruen Dagen derpaa skulde tage Diademet frem, var det borte, og det arme Fruentimmer besvimede af Forskrækkelse. Overbeviist om Kammerjomfruens Troskab aabenbarer nu Fru Demidoff det for sin Mand. Han sender Bud til Politiepræfecten. Jmidlertid falder ved Hovmesterens Fortælling Mistanken paa Grevinden. Der indfinder sig strax en Politiecommissair, som beder om Tilladelse at spise til Middag hos Hr. v. Demidoff, dog paa det Vilkaar, at alle Betientene, hvoraf dog ingen kjendte ham, skulde opvarte ved Tafflet. Over Bordet talede han bestandig skjemtende om det savnede Diadem. Da man havde afspist, erklærede han, at ingen af Folkene havde Deel i Forbrydelsen, da ingen af dem den hele Tid havde skiftet Farve eller yttret nogen Forlegenhed. Man aabenbarede ham nu den Mistanke, man havde fattet til Grevinden. Han kjører derpaa lige hen til hende, erklærer hende, at hun som Udlænding, er anklaget for en strafværdig Brevvexling, og at han maa undersøge hendes Papirer. Grevinden, som i den Punct følte sig uskyldig, leverede ham strax Nøglen. J Pulten fandt Commissairen Juvelerne, som allerede vare brukne ud. Hvorledes, sagde han, "det er jo Fru Demidoffs Juveler, som man har denuceret hos mig? – J det samme tog Grevinden en Kop bort. - Hvad har De der, Madame? – "Jeg beder – Fruentimmersager.,"Lad mig kun see dem; jeg er jo en givt Mand., Grevinden kastede Koppen i Caminen. Commissairen tager den ud igjen og finder, at det er Jndfatningen af Diamanterne, som hun havde opløst i Skedevand, saavelsom adskillige Juveler, der vare kastede i Asken. Han kjørte nu med hende til Politiepræsecten, og herfra blev hun transporteret til Salpetriere, hvor Hendes høigrevelige Høihed bliver to Aar i sikker Forvaring. Men den stakkels Dame gjorde det virkelig af sand Trang, - thi hun havde ikke mere end 30,000 Franker (omtrent 7500 Rdlr.) aarlige Rentepenge og for 150,000 Franker Prætiosa.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-02-13
J Engelland tager Forbrydernes Antal saa anseelig til, at man nyligen har maattet sende 300 til Goree, fordi man ikke vover at seende flere til Botany Bay, hvor der er saa stort et Forraad, at man befrygter et Oprør, dersom deres Tal forøges. Man seer heraf, at den Methode, at hænge Folk endog for ubetydelige Forbrydelser, ikke altid er det passeligste Middel til at forebygge dem.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-02-13
Man venter, Prindsen af Gloucester om sex Uger igjen her til Staden, og formoder, at der da vil blive et offentligt Bal en Masque paa det Kongelige Theater.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-02-13
Financeraad Coes, som i Fredags blev begraven paa Assistencekirkegaarden, var egentlig den, der i Aaret 1771 oprettede Tallotteriet hos os. Han indbød den Tid til Subscription for Actier i dette Lotterie. Det var altsaa først privat, men blev siden Kongeligt.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-02-13
Kjøbenhavn. Trykt hos P. H. Höeckes Enke.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-02-17
Nyeste. e Fyr k i Kjøbenhavn. No. 23. Den 17 Februarii, 1804. Udgivet og forlagt af J. Werfel. Malthe Conrad. Bruun. en Vor Landsmand, M. C. Bruun, udgiver nu, som bekjendt, i det Franske Sprog en almindelig Geographie. Den skal bestaae af 15 Bind med tilhørende Atlas, Universitetsbibliotheket har nyligen faaet de 5 første Vind. Saavel i indenlandske som udenlandske Recensioner an prises dette Værk for sin Fortræffelighed. Det er udenfor dette Blads Plan, at fremsætte: Skrivtets Jndhold, men da det er udgivet og for størstedelen forfattet af en af sin Exil bekjendt Dansk Mand, som paa allende Steder, hvor vort Fædreneland omtales, viser sig det Danske Navn fuldkommen værdig, saa synes det ikke at være upassende, her at tale et Pa Ord om ham selv.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-02-17
De i dette Værk fremsatte Yttringer vidne tilfulde om, at modnere Alder og modnere Forstand, modnere Erfaring og modnere Eftertanke have lært Forfatteren at sætte sin Hæder i at anvende sin Tid paa Værker, der kunne æres og agtes af hele Nationer, naar hans polemisk politiske Blade og deres ubehagelige Følger ikke kjendes mere af Navn. Jmidlertid opvækker vist dette hans seneste litteraire Product hos enhver sand Patriot det Ønske, at denne Musernes Yndling engang igjen maatte optages i Fædrenelandets Skjød. Det er tungt for enhver Dansk at see en Pode, der i sin Tid kunde blevet det stolteste Træ, hvoraf Fædrenelandets Sønner kunde nydt fædrenelandske Frugter, at være henplantet i en fremmed Jordbund. Store Statsmænd og store Generaler fødes maaskee hvert Aar, men der udkræves hele Decennier til at frembringe en sand og grundig Videnskabsmand. Beklageligt er det tillige, at de første Spor af Bruuns Genie yttrede sig just paa en saa uheldig Tid, da politiske Sværmerier, forenede med Lyst til at glimre, forvirrede saa mange unge Menneskers Hoved. Men tager man Tidspunctens politiske Aands crisis, Bruuns Ungdom og hans stærkere Jndbildningskraft, som Digter i Betragtning, saa vil man maaskee lettelig tilgive Manden Ynglingens Vildfarelse. Med roesværdig Beskedenhed siger Bruun selv, at hans politiske Skrivter baade i Dannemark og Sverrig have gjort større Sensation, end de fortiente. Til Slutning vil det maaskee ikke være af Veien, at anføre her, hvad denne Forfatter siger om vort Kjøbenhavn.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-02-17
Dannemarks Hovedstad holder i Henseende til Sæder og Levemaade Middelveien imellem den i visse andre Handelstæder i Norden herskende plumpe Ligefremhed og den omhyggelige Fiinhed, hvori Stokholm paastaaer at være heldig nok til at ligne Versailles. Man maa i Kjøbenhavn gjøre Forskiel paa Hoffet, det diplomatiske Corps, og Massen af rige eller velhavende Borgere. Ved Hoffet herskede Tydskheden længe i den Grad, at man ikke engang nedlod sig til at tale Dansk, men de høie Personer, som den Kongelige Familie for nærværende Tid bestaaer af, har forjaget denne upatriotiske Tænkemaade; de have formindsket det strænge Ceremoniel, og antaget den ædle Utvungenhed, hvorved det Franske Hof i de senere Tider udmærkede sig. Men ligesom der i alle Statsudgivter hersker den strængeste Oeconomie, seer man heller ikke her den Bram og Pragt, som indskrænkede Hoveder antage at være nødvendig for den øverste Magt: efter det prægtige Christiansborg Slots Ødelæggelse kan man med Føie sige, at det Danske Hof kun er det første af de gode Huse i Kjøbenhavn. – Den høie Adel, Ministrene og de fremmede Gesante rette sig naturligviis efter det, som er Tone ved Hoffet. Man har beskyldt de fornemme Circler, for, at de blandt deres Forlystelser sætte formegen Priis paa Spille og Spisebordet, om saa er, viser det ikke, at Aand og Vid ere her sjeldnere end i Kredse af samme Rang i Frankrige, men kun at man er mere generet af Etiquetten og har Mangel paa offentlige Forlystelser. - J de senere Tider gjøre Grossererne og andre Rige i Kjøbenhavn sig megen Umage for at efterligne Engellænderne, som de staae i nøiere Forbindelse med end med Franskmændene, og hvis flaue Pragt disse i deres Penge- og Handels-Negotiationer fordybede Mennesker bedre kunne komme tilrettes med end med den Parisiske Elegants. Dette Onde, som er slemt nok, kan der neppe raades Bod paa i store Handelstæder, allerhelst naar det er en Søstad. Middelstanden, som bestaaer af de fleste offentlige Embedsmænd, Officierer, især af Søe=Etaten og Artilleriet, og nogle Lærde, er her, som allevegne, den elskværdigste Deel af Nationen. Der er i hele Norden ingen Hovedstad, hvor denne Classe, af Statsborgere har mere Oplysning og Honnetetet. Men den huuslige Selskabelighed faaer dog et Stød ved den Tilbageholdenhed, som er et Træk i Nationalcaracteren, og som hindrer Folk fra at komme sammen, paa sin Fransk, uden Tvang og uden Ceremonie, hvortil endnu kommer, at Mænd af Talenter og Elskværdighed for ofte tye til Klubberne, det er Selskaber, hvor man spiller, conversever, spiser og drikker, læser Aviser o. s. v. og hvor Fruentimmerne ikke komme uden de Dage, naar Musik og Dans fordrive Politiken af Salene." Audiencesalen.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-02-17
(Fortsat.) En Figur i en Kjole, der har samme Couleur som Norsk Marmor og med Rubiner paa Næsen, som have kostet mere end de, der sidde i mangen en Førstes Krone, løber travelt op og ned i Værelset og gnider sig i Hænderne. Den hele Figur er saa elastisk, at man kan snoe den omkring en Stok. Han besøger Audiencesalen og overhænger Vedkommende, uden selv at vide, hvad han egentlig vil. J Dag vil han være Hofdigter, i Morgen Præst og i Overmorgen Procurator. Et halvt Seculum har han nu hendrevet saaledes, uden at gavne sig sels eller andre. Sin Ungdom har han tilbragt med at gjøre Drikkeviiser, - sin Manddomsalder med at besøge Drikkehuse. Uagtet han selv er et levende Exempel paa et uopdvaget Menneske, giver han sig dog nu af med at opdrage andre. Om Dagen faaer han Puf i Nakken og Kneps paa Ræsen, af sine egne Disciple, – om Aftenen sidder han paa Værtshuse, spiller Bold med Kroner og Sceptre, og slaaer dybe Rynker paa Panden, naar der tales om Bonapartes Tapperhed. Naar 16 Sopkener Osquaba og 8 Glas Punsch have bragt Rubinerne paa hans Næse til at glimre som Diamanter, saa begynder han at tale om Litteraturens Krebsgang og om vor Tidsalders fordærvede Sæder. Hver Gang han hører, at der er udnævnt en ny Professor, stamper han i Gulvet, fordi man har forbigaaet ham. Saalænge han sidder paa Stolen, er han veltalende som en Cicero og urokkelig i sine Principer som Stevnsklint, – men naar han vil reise sig, kan han ikke staae fast paa Benene.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-02-17
En Mand af Tykkelse som en Øltønde sidder og stønner under Vægten af sit eget dyrebare Jeg. Da den Franske Revolution brød ud, var han een af den nyfødte Republiks ivrigste Modstandere. For at dræbe den i Fødselen subskriberede han endog paa 10 Exemplarer af Folkevennen, og lønnede to politiske Missionairer, der skulde omvende de Vantroende. Han fældte bittre Taarer hver Gang han hørte, at de Franske havde erobret en Fæstning, og var i tre Aar Uvenner med sin Kone, fordi hun ikke kunde beqvemme sig til at troe, at alle Franskmænd burde spiddes. Han celebrerede engang sin Fødselsdag med at lade 100 Exemplarer af Paines Bog brænde paa et Baal. Ved bestandig at tænke paa Europals Bedste, har han forsømt sine egne Anliggender, er kommen i en bundløs Gield, og bestormer nu Audiencesalene, for at blive ansat i Fag, som han ikke er skikket til. 1 En Mand med et Ansigt som een af Propheterne paa Omslaget af en Catechismus sidder ganske henrykte en Krog og støtter Hagen paa en Stok af Jbenholt. Hans hele Aasyn bærer Præg af religiens Sværmerie. Han taler om indvortes og udvortes Lys og er en levende bibelsk Concordance. Han vil omvende de Folk, som vandre i Mørke, og frelse de Sjele, som Lucifer har første Prioritet i. Han har forskjærdset sin timelige Lykke for at befordre den himmelske. Han besøger Audiencesalen, for at faae Tilladelse til at undertrykke enhver frembrydende Lysstraale. (Fortsættes.) Om Mennesker, som paa Gaden betages af Sygdoms tilfælde.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-02-17
Udgiveren af dette Blad har nyligen faaet et Brev til Jndrykkelse i samme, hvis væsentlige Jndhold omtrent er saaledes: "Sidste Tirsdag kom jeg om Eftermiddagen Kl. 3 forbi en Amtschirurgus's Huus her i Staden, hvor jeg hørte et jammerligt Skrig. En stor Hob Menneskeer stod omkring et fattigt Fruentimmer, der paa Trappen laae i et heftigt Krampeslag. Jeg spurgte strax en Feldtskjærersvend, der var en uvirksom Tilskuer til dette Optrin, om der ikke i dette Huus boede en Amtschirurgus, og om det ikke var hans Pligt, at sørge for et saadant Menneske, men han svarede, at hans Herre ikke var hjemme. Jeg paa stod, at man skulde tage det syge Fruentimmer ind i Stuen, og om mueligt søge at lindre hendes Smerter, men min Anmodning var frugtesløs; Svenden lod hende ligge uden endog at fæste et Blik paa hende. Jeg besørgede da strax paa min Bekostning en Kareet, og en anden Person var saa menneskekierlig, at hielpe mig at holde hende i Vognen og bringe hende ud paa det almindelige Hospital."
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-02-17
Da Jndsenderens Hovedøiemed formodentlig kun er, at denne Begivenheds offentlige Bekjendtgjørelse skulde bidrage til at forebygge en, efter de anførte Omstændigheder at dømme, skadelig Ligegyldighed for Medmenneskers Lidelser, saa har Udgiveren anseet det tilstrækkeligt, blot at anføre her det paaankede Factum, uden i øvrigt at anføre Gadens eller nogen Persons Navn. Udgiveren har eengang for alle gjort sig det til en Lov, aldrig uden Nødvendighed at nævne Personer, som, ved at nævnes, maaskee kunde comprometteres. Da Jndsenderen selv siger, at Amtschirurgen efter Svendens Sigende ikke var hjemme, og der til den sidstes Undskyldning maaskee kunde siges noget, om ikke just fra Menneskelighedens, saa dog fra andre Sider, saa vilde det været ubilligt at nævne her Principalens Navn. Desuden gives der, saa vidt Udgiveren veed, en Lov, der byder enhver Stuebeboer at tage enhver, der bliver syg paa Gaden, ind i Huset. Man maa altsaa forudsætte, at mindre følende Mennesker i de fleste Tilfælde maa her gjøre af Tvang, hvad de ellers burde gjøre af Pligt. J øvrigt vilde det være meget at ønske, at Jndsenderens roesværdige Exempel maatte erindre ethvert Menneske om, hvad det skylder sit lidende Medmenneske og at Amtschirurgerne vilde i Fremtiden paalægge deres Folk i saadanne Tilfælde at efterkomme Menneskelighedens og Lovenes Bydende. Et frappant Exempel paa det Modsatte af den ovennævnte Mands Handling havde man d. 2 og 3 April 1801, da man maatte kjøre de Saarede paa simple Vognmandsvogne, uden at en eneste Equipage Eier kom paa det Jndfald, at sende sin beqvemmere Kurvevogn eller Kareet ud paa Toldboden, for dog nogenledes at lindre de Menneskers Smerte, som med deres Blod havde forsvaret Kongestaden.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-02-17
Kjøbenhavnske Nyheder. Vandet er nu lagt til næsten ligge til Sverrig. - Skibet Kronprindsen, som skal gaae til China, er indefrosset.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-02-17
Man formoder, at een af Landhuusholdningsselskabets Medlemmer, som skal have indleveret en Afhandling angaaende Beensuppe, vil blive tilkjendt den for dette Æmne udsatte Guldmedaille. 42 Hr. Professor Nyerup fortæller, i sidste Numer af lærde Efterretninger følgende Exempel paa de Franskes Nøiagtighed i den Danske Geographie. J Beskrivelsen over Kjøbenhavn i den geographiske Deel af Eneyelopedie methodique hedder det om Langebro, som forbinder Christianshavn, med Kjøbenhavn, at den er 60 Skridt lang og en halv Miil bred. Og paa det man ikke skal troe, at det er en Trykseil, lægges meget betænksomt til denne Brover, som man let kan tænke sig, ikke andet end en Chausske; thi naar dette ikke var Tilfældet, vilde den være den største og bredeste i Verden. Sammesteds fortælles der, at der er en Plads i Kjøbenhavn, som hedder auf der Wasserkunst. – De Engelske Geographer ere ikke mindre nøiagtige i deres Beretninger om Dannemark.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-02-17
Heron's universal Geography fortælles: at det om Aftenen Kl. 11 er ligesaa roligt i Kjøbenhavn som i en Landsby, og at man da neppe hører en Kareet rassle paa Gaderne; at offentlige Steder vrimle af Land- og Søofficierer &c., at den almindelige Henrettelsesmaade er at halshugge eller hænge Forbrydere.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-02-17
Hr. Dr. Nissen har taget til Gjenmælimod Hr. Justitsraad Skov i Anledning af en Recension over hans Skoleprogram.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-02-17
J et af de sidste Hefter af Magazin eneyclopedique omtales to af vore fortjente Landsmænd, Hr. Prof. Engelstoft og Hr. Prof. Münter, med megen Berømmelse. in Hr. Justitsraad og Prof. Bugge er bleven optagen til Correspondent i den physiske og mathematiske Classe i National-Jnstitutet i Paris. Hr. v. Rosenkrantz gaaer efter Forly . 20 Aug. 1266 dende ikke tilbage til Rusland som Dansk Gesandt. Hr. Kammerherre Blome, som hidtil har været Dansk Minister i Stokholm, er nu bleven Minister i Petersborg. Hr. Hillehaaer fra Stokholm som Engelsk Chargende Affaires til Kjøbenhavn, da den Engelske Gesandt, Hr. Liston, reiser herfra. Til Amagernes Ære være det sagt, at man sidste Fastelavnsmandag ikke slog en Kat, men en Dukke af Tønden. Man seer altsaa, at de af egen Drivt have givet Slip paa den Uskik, som er bleven paaanket i forrige Numer. Hr. Capitain Ole Petersen, som for Hr. Grosserer Prætorius's Regning skulde gaae til Vestindien, havde sidste Søndag om Formiddagen Kl. 11 det Uheld, at komme paa Grund ved Hammermøllen, 3/4 Miil fra Helsingøer. Godset maatte igjen losses.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-02-17
Sidst i Januarii strandede et Skib, som førtes af Capitain Kornbech, nogle Mile fra Øeland. Skibet sank, men Mandskabet og Ladningen bleve bjergede.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-02-17
Ved en Parisisk Politieforordning er det, under en Mulct af 300 Franker, forbudet dem, der handle med Melk, at gjemme den i Kobberkar. Det vilde være at ønske, at samme Forbud maatte skee hos os.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-02-17
I Amsterdam er der nyligen død en Holstener, som var 103 Aar gammel. Siden sit 10de Aar havde han faret til Søes og han havde liidt 3 Gange Skibbrud. 1747 givtede han sig første Gang og avlede 14 Børn, som tilligemed Moderen døde førend han. 1777 givtede han sig anden Gang og avlede endnu en Datter. Hvorvidt den sidste Omstændighed i alle Henseender er authentisk, kan man ikke bestemme.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-02-17
Sidst i December f. A. blev et stort Skib, uden Master og Bogspryt bragt ind i Havnen ved Gibraltar. Der var ingen Mennesker ombord paa samme, men det var ladt med Sukker, Rum, Tobak, Mahagony og andre Varer. Efter Udseende var det af Norsk Bygning. Af nogle Papirer, som man fandt ombord, har man erfaret, at Skibets Navn var Anna Boletta, og at det havde indtaget sin Ladning ved Christiansstad paa St. Croix. Den derværende Vice-Admiralitetsret har bemægteget sig Skibet, under den Forudsætning, at det kunde være en Hollandsk Eiendom, men den Danske Consul har gjort den fornødne Reservation, for at betrygge den formeente Danske Eiers Sikkerhed.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-02-17
J forrige Aar er der, Epidemien uagtet, dog blandt andre kommet 107 Danske Skibe til Mallaga.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-02-17
J Jempteland i Sverrig er der udbrudt en Sygdom, som, efter Sigende, skal være bragt derhen ved nogle fra Norge tilbagekomne Svenske.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-02-17
Americanske Tidender have udbredt det Rygte, at et Danske Skib paa Henreisen til China østligen paa en øde Øe har fundet en Officier og fem andre Personer, som hørte til den berømte La Peyrouses Mandskab, men som vare saa udmattede af Hunger, at de døde et Par Dage efter at man havde bragt dem ombord paa Skibet. Dog skal man have reddet adskillige Skrivter, som angaae La Peyrouses Opdagelsesreise.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-02-17
J Nærheden af Paris er der for kort siden begaaet et skrækkeligt Mord. En Anbergist, hans Kone, hans Børn og alle de Reisende, som befandt sig i hans Huus, i alt 14 Personer, bleve myrdede af bevæbnede Folk, som om Natten trængte ind i Huset. Den Ulykkelige havde Dagen i Forveien faaet 60,000 Franker udbetalte. Da det blev bekjendt, forenede adskillige af hans Naboer sig, trængte om Natten ind i Huset, og dræbte alle de Mennesker, de forefandt, paa Vertens lille Datter nær Denne havde ved Mordernes Ankomst fundet Leilighed til at undflye og skjule sig i en Mog dynge. Hun forklarede siden, at hun den ulykkelige Nat kunde kjende Stemmen af en Smed, som var hendes Faders Nabo. Den paafølgende Nat begave Politiebetientene, forklædte som Vognmænd, sig hen til Smedens Huus, lode som de vare drukne, og forlangte Viin, da Smeden ogsaa skienkede Viin. Da man vægrede sig for at aabne Døren for dem, bro de de med Magt ind i Huset, og fandt Smeden i Kielderen, hvor han just var i Færd med at dele de 60,000 Franker med sine Medskyldige.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-02-17
Ved den Franske Armee, som skal gaae til Engelland, er der et Feldttrykkerie. Formodentlig er der ogsaa Feldtskribenter! og Provst Forsman i Bjørk har opfundet en ny Farvestof af den Moos, som voxer paa Fjeldene ved den Finske Bugt. Han har indsendt en Prøve deraf tilligemed noget Uldgarn, som var farvet med samme, til det frie occonomiske Selskab i Petersborg og faaet en Belønning af 25 Ducater.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-02-17
Den af Høiesteret over Jessen dicterede Straf er af Hans Majestæt formildet til Forbedringshuusstraf paa Kongens Naade. Trykt hos P. H. Høeckes Enke.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-02-17
Kjøbenhavn.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-02-20
Nyeste. k i derie
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-02-20
Kjøbenhavn. No. 24. Den 20 Februarii, 1804. Udgivet og forlagt af J. Werfel.