Aalborg Stiftstidende, 1832-10-06
Den udkomne Forordning om Skudsmaalsbøger befaler: at ethvert Tiende, istedetfor det hidtil brugte løse Skudsmaal, herefter skal være forsynet med en gjennemdraget og authoriseret Skudsmaalsbog, liig de for reisende Haandværkssvende anordnede Vandrebøger, paa idet mindste 3 Ark Papiir, hvoraf dog kun det første behøver at være stemplet Papiir efter den for Skudsmaale anordnede Taxt. Forinden en saadan Bog maa bruges, skal den i Kjøbenhavn og de øvrige Kjøbstæder være forsynet med vedkommende Politiøvrigheds Segl; men paa Landet med Sognepræstens. Denne Forordning træder i Kraft fra 1ste Jan. 1833; dog skulle de allerede med lovligt Skudsmaal forsynede Jndivider kunne afbenytte det saaledes engang anskaffede stemplede Papiir til fremtidigt Skudsmaal, uden at være forpligtet til at anskaffe sig Skudsmaalsbøger, forinden hiint Papiir er fuldskrevet. 3 1) En Mand, der kalder sig D., har under Overskrift Nogle Ord til Hr. Fischer, i Kjøbenhvansposten drøftet Fs Svar til Conradsen, paa dennes Opfordring om at ride fra Hamborg til Aalborg. Om F. Yttring, ikke at ville indgaae noget nyt Væddemaal førende hans er antaget, siger D. at den tydelig bærer Præget af en Rettrade. Han mener at C. ikke har proponeret noget, nyt Væddemaal, men at det er sine Vilkaar for at modtage det af F. foreslaaede Væddemaal, som C. bekjendtgjør Finder Hr. Fischer Veien - siger D. - fra den ene Ende af Landet til den anden for lang for Mirza, saa kan han jo foreslaae Hr. Canradsen at afkorte den noget. Vil Hr. F. ikke ride paa en Fuldblodshest, som han maaskee ikke eier, eller som kunde synes ham for kostbar til en saadan Prøve, især i Forhold til Præmien, saa kan han jo, og det med Rette, gjøre til betingelse, at ride sin Mirza, og dette synes Hr. C. ei med Grund at kunne nægte ham. Finder Hr. F. at Hr. C.s Forslag fattesund Menneskeforstand, saa vise han hvor Mangelen er, og det paa en høflig Maade om han behager og kan. Paa saadan Maade kunde Meningerne enes, og et Væddemaal, der kunde give mere Lys i en vigtig Sag, end det vi endnu have, fremkomme. Skulde Hr. F. ikke endnu vide, at i vor Tid kan man ikke paa saadan fornem Maade afgjøre en Sag, der er bragt for den offentlige Menings Domstol, De nylig tilendebragte Væddeløb have bekræftet, at vore Landheste staae, ved kort Løb, i Hurtighed, tilbage for Halvblodshestene. Men endnu staaer, blandt andet, tilbage at bevise, at de ogsaa besidde den Udholdenhed, som vi, med Ret eller Uret, hidtil have tillagt vore Landheste. Et Vædderidt efter en stor Maalestok maa give noget Lys herover, og gjentagne Prøver, der, ved den Deel Nationen synes at tage i denne Sag, neppe vil udeblive, ganske opklare den. Hr. C. synes, ved sit Forslag, at antage, at Udholdenheden er paa den danske Hests Side; Hr. F. synes, ved sit saa godt som ubetingede Afslag, at erkjende Rigtigheden heraf. Hr. F. har, da han letsindigen gjorde sit Forslag, der skulde bringe hans Modstandere til Taushed, ei indseet, at der fra dem kunde gjøres ham Forslag af en saa ubehagelig Natur, som det Hr. C. fremkommer med, og han har derved ei lidet skadet den Mening, som han vilde gavne. Forfatteren af disse Linier er blandt dem, der, støttende sig til Landets Erfaringer, troer, at Fuldblodshesten besidder Egenskaber, der, til vor Hesteraces Gavn, kan og bør med Sagkundskab forplantes paa denne. Han har med Fornøielse seet et af Blodets Fortrin - Hurtigheden - beviist. Det Jndtryk, som derved er gjort paa Manges ældre Mening, er ei bleven ham ubemærket. Men han har tillige indseet, at Halvblodshesten maa endnu lægge andre gode Egenskaber for Dagen, inden almindelig Tiltro skjænkes den hos os. Han har derfor med Fornøielse seet de Forslag, som Deres Durchlauchtigheder Hertugen og Prindsen af Augustenborg gjorde Hans Excellence Hr. Overkammerherre v. Hauch, og har haabet at see dem, om end modificerede, modtagne. Men han saae, med Tvivl om et heldigt Udfald, det Forslag, som Hr. F. gjorde om et Vædderidt, og med Mishag, den daarlige Rettrade, der nu skal dække ham. Sagen er derved skadet, og har Hr. F. derved havt noget andet Øiemeed end at vinde en Præmie, saa har han, saavel med sin første, som især med sin anden Annonce, baaret sig heelt bagvendt ad, især da han har med Hr. C. at gjøre, hvis Mening neppe har saa liden Vægt, som Hr. F. synes at antage, og som vist ikke bliver ham Svaret skyldigt. Skulde Forf. af disse Linier enten af Hr. Fischer, eller Andre, kaldes den tobenede Harlequin=Patriot vi have jo nylig modtaget Gaven af en fiirbenet - saa vil han dog ei undlade, med patriotisk Følelse, at takke Hr. Fischer, fordi han har henviist de Jyder, der ved ham ønskede at erholde en Fuldblodshingst og tvende saadanne Hopper, til England. Der, vil man sige, skulle de rigtignok kunne erholdes; men - som der staaer i Visen: Den Vei, den Vei den er saa lang, Det er ei en Spadsergang. og da kun faae Private kunne have Leilighed eller Evne til derfra at skaffe sig Fuldblodsdyr, saa har Hr. F. jo, saa at sige, beviist, at det er roesværdigt og gavnligt, at Selskabet. for Hesteavlens Fremme i Danmark vil paatage sig at anskaffe saadanne Dyr, ihvormeget det end derfor er bleven dadlet. Det skulde gjøre Forfatteren heraf meget ondt at erfare, at Hr. Fischer, for dette vist velmeente, om end for ham noget uforsigtige Raad til mine Landsmænd Jyderne, skulde i Holsteen blive udstødt af de Rettroendes Kreds og iført den uheldsvangre san benito.