Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1818-08-18
Offentlige Foranstaltninger. Selveier=Gaardmand Jens Hansen af Rans i Gaarslef Sogn har med megen Anstrængelse og egen Livsfare reddet 6 Menneskers Liv paa den saakaldte lille Strand, der er en Arm af Veile, Fjord, og hvorover den nærmeste Vei gaaer for Beboerne af Gaarslef Sogn til Fridericia Bye. Det var paa Hjemveien fra Fridericia Marked den 16 Mart. d. A. at 8 Personer satte sig i 3de saakaldte Kanner eller udhulede Egestammer, som Egnens Beboere bruge til at staae sig fremmed, naar de siske og skjære Siv i Fjorden; Veiret var meget stormfuldt og uroligt, og da de omtrent vare komne midt ud paa Fjorden, der er 1/2 Miil bred, kastede Stormen den ene Kanne, hvori vare 2de Personer, omkuld; paa disses Anskrig om Hielp, ilede den nærmeste Kanne, hvori vare 4 Mennesker, hen til dem for at redde; men da Kannen derved blev for overlæsset, sank ogsaa denne, og alle 6 Personer kom nu til at staae i Vandet lige op til Halsen, hvor Bølgerne gik over Hovedet af dem, saa det ikke var dem muligt paa nogen Maade at naae Landet; men de maatte over 2 Timer, styttende sig til hinanden, staae i denne farlige Stilling, uden mindste Haab om at kunne blive freddede. Nogen Tid efter kom oftnævnte Jens Hansen i hans Kanne, hvori han desuden havde en Pige, til det Sted, hvor de ulykkelige 6 Menneskeer vare sunkne, og da han hørte deres ængstelige Skrigen og Jammer, og mærkede at der var Menneskers Liv i Fare, besluttede han at anvende alt for at redde dem, skjøndt det var forbunden med megen Anstrængelse og Fare, især da hans Kanne var saa liden og ringe, at den endogsaa i stille Veir vanskelig kunde bære mere end 2 Personer. Han satte derfor først til Land med det Fruentimmer han havde hos sig, arbeidede sig derpaa atter ene ud paa Vandet, og med megen Anstrænelse og Forsigtighed naaede han omsider i Mørkningen til Stedet, hvor de vare sunkne. Da han indsaae, at hans Kanne var alt for liden til at kunne bære dem alle paa eengang, og tillige frygtede for, at de strax ved hans Ankomst til dem, vilde styrte sig over i Kannen, og derved ganske gjøre deres Redning umulig, havde han Betænksomhed nok til at raabe til dem, forinden han naaede ganske hen til dem, at de maatte forholde sig rolige, da han saa haabede, efterhaanden at redde dem alle, men forestillede dem tillige, at det i modsat Fald vilde være ham aldeles umuligt. Den paa fik han først een Person paa sin Kanne, stagede til Land med ham, og fortsatte saaledes, uagtet han var høiligen udmattet og Stormen og Mørket tog til, sit Arbeide, indtil han tilsidst fik dem alle lykkeligen reddede. Den første han reddede, var den eneste som kunde hjelpe sig selv, da han kom paa Land, de øvrige vare meere eller mindre aftræftede og bevidstløse, og den sidste Reddede var saa aldeles forkommen af Kulde, da det tillige sneede, at der kun sporedes svage Tegn til Liv hos ham. Ved Hielp af de Folk, som imidlertid fra Rans Bye vare komne ned til Fjorden, bleve de Reddede førte til deres Hjem, saasnart de vare satte paa Land, og ved omhyggelig Pleie have de alle igjen erholdt deres Helbred. Paa Kancelliets allerunderdanigste Jndberetning herom, har Hs. Majestæt allernaadigst resolveret, at Selveier Gaardmand Jens Hansen, foruden at tildeles de ved Plakaten af 1 Juli 1813 bestemte 16 Rbd., Sølv for hver af de reddede 6 Personer, tillige for denne Handling skal benaades med Medaillen for ædel Daad i Sølv, med Tilladelse at bære samme paa Brystet i det samme Slags Baand, hvori Hæders=Medaillen for dem, som have udmærket sig i Søeslaget den 2 April 1801, bliver baaren.