Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-02-20
Man erholder det fra Bjergværker og Flodleier, sædvanligviis i smaa Dele, hængende ved Stene, men ogsaa i Masser og betydelige Aarer. - Guldbjergværkerne ere Regjeringens udelukkende Eiendom, den tillader kun at drive og afbenytte dem i en Egn der er sytten Dagsreiser fra Lhassader har den bortforpagtet dem. - China's Indflydelse forhindrer andre Bjergværkers Drivt; thi man frygter med Grund for at vække Pengebegjerligheden hos Naboe-Englænderne i Jndien, som, under Paaskud af videnskabelige Reiser, sende Emissairer til Grændserne af Tibet, for at forskaffe sig nøjagtige Kundskaber om dette Lands Rigdomme og Producter. Man finder megen Zinober, men Mangelen paa Brændsel, som i Tibet er almindelig, gjør det umueligt, at uddrage Mer kuren. - Borax er i Overflødighed forhaanden; den krystalliserer sig paa Randen og paa Grunden af nogle Søer; den er en betydelig Udførsels-Gjenstand. - Der gives ogsaa nogle Lapis Lazule- og Turkos Gruber. - De Sidste ere især hyppige og tjene de tibetanske Damer til Pynt. - De Bjerge, som i Norden danne Tibets Grændse mod Sandørkenerne, ere rige paa Steensalt, der er hvidt, rødt eller violet. Dette Lands tørre og høitliggende Overflade bidrager til Selvdannelse af Salpeter, som man paa mange Steder samler. Blandt Dyrene ere at nævne: Yaken eller den tangutanske Bøffel, fortreffelige Heste, Geder, af hvis fine Haar Shavler forfærdiges, Desmer dyret, og et Slags store Flaggermuus, Cherre kaldet, der ere meget hyppige. - Hundene i Tibet ere de største, som man kjender, de have et stort Hoved, lange Haar og ere meget stærke og modige. - Landets almindeligste Frugter og Hauge vexter ere: et Slags graat Byg, der udgjør Beboernes Hovednæringsmiddel, almindelig Byg, Hvede, Erter og Bønner. - Da Tibets Bjerge ere kun lidet bevoxede med Træer, saa betjener man sig, ligesom i Asiens Stepper, af Hornqvægets Gjødning til Brændsel. – Tibet beboes nu af to forskjellige Menneske Racer. De egentlige Tibetanere, saa kaldte Bod, ere de talrigste og indtage den største Deel af Landet. J Nord og Nordost boe Mongoler, kaldet paa Tibetansk: Hor eller Sagh Bu. Dette sidste Navn betyder Hyrder eller Nomader i Engene, og virkeligen føre disse Mongoler, med deres talrige Hjorder, et vandrende Liv paa de skjønne Græsgange Bjergdalene. Disse Bodh's adskille sig fra Mongolerne ved deres eenstavelses og kun lidet vellydende Sprog, men fortrinligen ved deres Ansigtstræk, der ikke have noget tartarisk, og som mere ligne Jødernes og andre Folkeslags af den semitiske Race. Terrainets bjergfulde Beskaffenhed tillader ikke, at Landet kan være saa beboet, som dets Omfang kunde lade forudsætte, og Beboernes Totalantal beløber sig, i det Hele, kun til omtrent syv Millioner. Efter Landets Traditioner var Tibet i Fortiden beboet af forskjellige barbariske Stammer, der levede af Jagten og af Udbyttet af deres Hjorder eller Opdræt af ungt Qvæg. Først henimod Slutningen af det femte Aarhundrede, før vor Tidsregning, erholdt denne Tribus den første Straale af Civilisation ved en hindisk Prinds, ved Navn Upadho. Efter et stort Slag som hans Fader havde tabt, havde han reddet sig med Sine i Tibets Sneebjerge og han blev Landets nomadiske Beboeres Fyrste. En Søn af en anden Konge i Jndien kom snart derefter derhen, og blev Stammefader for Kongernes Familie i Tibet. Denne Begivenhed fandt Sted i Aaret 813 før vor Tidsregning. Først omtrent syv Hundrede Aar sildigere blev Budha-Religionen indført i Tibet. Denne Troe bidrog fornemmeligen til at udbrede Civilisation i Landet og at formilde dets Beboeres endnu barbariske Tilbøieligheder; men Videnskaber og Kunster begyndte først at trives under Kong Srongdzan Gambo, som i Aaret 632 sendte en af sine Ministre og sexten andre Personer til Indien, for der at studere Budha's Lære og at danne et Alphabet, der var skikket til, at skrive det tibetanske Sprog. Paa denne Tid begyndte ogsaa Forbindelser imellem Kongerne af Tibet og Kaiserne af China, som Tid efter anden gav dem Prindsesser af deres Hof til Gemalinder. Paa denne Maade udbredte den chinesiske Literatur sig i Tibet, og den udgjør, med den fra Indien, Grundlaget til den, som endnu existerer der; denne Kjendsgierning beviser klart det Urigtige i den af Bailly, og andre Lærde af hans Epoche, yttrede Mening, hvilke paastode, at Tibet har været Menneskeslægtens Vugge, og at Videnskaber og Kunster have i dette Land havt deres Oprindelse. Srongdzan Gambo og hans Efterfølgere bleve Erobrere; de underkastede sig hele Mellem Asien, lige indtil Tianchan eller de himmelske Bjerge, og indtil Kilderne af Orus og Jarartes; de udholdte blodige Krige imod Chineserne og Araberne, som havde erobret Persien, og bleve frygtelige for alle deres Naboer. Jmidlertid begyndte under Dherma's Regjering, i det niende Aarhundrede, deres Magt at aftage; og i den første halve Deel af det tolvte Aarhundrede vare de allerede igjen indesluttede inden deres gamle Grændser og saa svage, at de saae sig tvungne til, at erkjende China's Overherredømme. Tihinghiskhan erobrede Tibet i Aaret 1806. Under hans nærmeste Efterfølgere blev den vestlige Deel af dette Land aldeles heriet af Mongolerne. Siden den Tid har Tibet stedse, mere eller mindre, været Keiseren af China underkastet, der smigrede Budhas høje Geistlighed, i det de uddeelte Æres=Poster og Titler, Segl af Guld og kostbare Stene iblandt den. Dette Lands Konger førte da Titel af: Dheba; den Sidste af disse Dheba's, der havde gjort Opstand imod Chineserne, blev henrettet 1750; den kongelige Værdighed blev derpaa afskaffet og Regieringen, med Dalai=Lama's Samtykke, anbetroet chinesiske Generaler, der skulle føre Overbefalingen i Lhassa og erholde Lønning saavel af Keiseren af China som af Dalai-Lama. Man anslaaer den Sidstes Indkomster til 8 Millioner Unzer Sølv aarlig.