Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1787-11-30
Om Fruentimrets huuslige Klædedragt og huuslige Liv, Novbr. 1787. En Datters Brev til sin Moder. Kiereste, beste Moder, At jeg ikke meere har Den os mig og om mig, ikke meere kan spørge Dem om Alt; det er mig saa fremmed, saa besynderligt. Jeg kan ikke vænne mig dertil: at undvære Dem, min Skytsengel. Mig synes jeg staaer nu allene, paa en glat Jis; jeg tumler, og hvo rækker mig Haanden, at jeg ikke glider om, Mændene; ja naar de ere gode, forstandige og ædle, som min, da ere de ypperlige, elskværdige Skabninger; de ere vore Støtter og os uundværlige for vor Lykke; det føler jeg; men i Henseende til tusinde Ting, kiereste Moder, tilstaaer De mig det selv, i Henseende til tusinde fruentimmerlige Omstændigheder, Forlegenheder og Følelser, ere de dog slet ikke oplagte, og kunde hverken raade eller hielpe een. De føle hvad jeg vil sige dermed. Ellers var et Ord, et Vink af Dem, gode Moder, mig nok, naar jeg kom i saadan Omstændighed. Jeg vidste strax, hvorledes jeg skulle tage mig deri, hvad jeg skulle sige. Nu staaer jeg ofte allene og skiælver, af hemmelig Angest for at støde an her eller der. De veed, at min Mand er særdeles bebyrdet med Forretninger, og kan lidet tage sig af Huusvæsenet. Ofte seer jeg ham fra Morgen til Aften kun den Time, da vi spise tilsammen. Var jeg en af de Koner, som gierne ville have Herredømmet, saa var intet mig lettere, end at bemægtige mig Zepteret. Dog for denne Klippe, kiereste Moder, har Deres gode Raad og min Kierlighed til min Mand sat mig i Sikkerhed. Men der ere endnu andre Ting, hvori jeg behøver Deres Raad, og hvori min Mand, der, formedelst sine alvorlige Forretninger, ikke ret meget bekymrer sig derom, ikke kan raade mig; ja hvor jeg selv maa skee var for deelikat, at spørge ham derom. En det Undseelse, er det Frygt for ikke at give mig blot? Jeg veed det ikke; men kort, jeg vover ikke at spørge nogen derom, uden Dem, beste Moder. Deres Raad skal og maa lede mig, at jeg lykkelig kan slippe igiennem imellem Verden og min Mand. - De har vel i de fire Uger, da De ledsagede mig herhid, allerede temmelig lært at kiende vor her værende Tone, og den huuslige Levemaade, som her hersker. Tilbøieligheden til det selskabelige Liv, er meget stor, og det er nu bonton, at gaae til hverandre i Haugen til Frokost, og Morgenen i Negligee. Mændene gaae da til deres Forretninger, og Konerne blive tilsammen indtil Middags Maaltidet, da de alle gaae hiem, og først efter Middags-Bordet igienpaaklæde sig til Eftermiddags=Partiet. Saaledes er det alle Dage. Jeg maa bekiende, at denne Levemaade er mig til Byrde, efterdi den ikke tillader mig at leve for mit Huus og for mig selv.Men kan og tør jeg unddrage mig derfra, Tør jeg afsondre mig, og vove det, at maaskee den hele Bye spotter over mig, eller at jeg derved sønderriver Familieforbindelser og andre Forhold, hvori min Mand her staaer, og skader ham eller mig selv hos ham, De veed han er føielig og god; alting hvad jeg giør er ham ret; men De veed ogsaa, at han giør noget deraf, at vort Huus har Navnet for at være af god Tone, og De kiender de høist deelikate Familie-Forbindelser, i hvilke jeg maa leve med 6 og 27. Leed og føer De mig, kiereste, beste Moder; forlad De mig ikke i denne Tilstand med Deres Raad, og udtegne De mig en Plan for mit huuslige Liv, saaledes som den passer sig for min herværende Existents, som De nu kiender; og hvorefter jeg kan giøre mig og min Mand lykkelige. Skriv De mig snart, snart, men med 7 Jeg trykker Dem til mit Hierte, evig elskede, dyrebare Moder. Deres Charlotte (Moderens Svar herpaa, skal følge i neste Nummer.)