Den Vest-Sjællandske Avis, 1832-08-04
Ordet Fakir betyder egentlig en fattig Mand men tillige ogsaa en Sværmer, Hykler og hvad der er detsamme, en Skurk. J Almindelighed giver man i Jndien visse Mennesker, som tilhøre, en aparte philosophisk religiøs Sekt, dette Navn, som ernære sig af at tigge; undertiden leve de som Eremiter og undertiden i Selskab med hinanden, og paalægge sig visse Bodsøvelser, De udlede i Almindelighed deres Herkomst fra en Helt af deres Rajas, eller Jndiske Fyrster, som Guden Rama har frataget sine Lande, og som derfor have besluttet at føre et Pillegrimsliv i Fattigdom, og Usselhed. Denne Levemaade har noget tillokkende ved sig, da de kunne tilbringe deres Dage i Lediggang og tillige staae i Orde for at være hellige Personer. (Derved adskiller sig desuden den ægte Gudsfrygt paa en afgiørende Maade fra den falske, at hiin er stille, indsluttet i sig selv og skyer al Opsigt; imedens at den falske bestandig lægger Vind paa at opvække denne og søger at forskaffe sig en udvortes Løn i Menneskenes Beundring og Biefald.) Disse Sværmere ere meget talrige i Jndien og have existeret der fra gamle Tider; de gaae næsten nogne, udsætte sig for alle Aarstidernes Besværligheder, og udholde Sult og Tørst med en saadan Taalmodighed, at man næsten maae holde dem for at mangle al Følelse. Desuden paalæg ge de sig alleslags Bodsøvelser: de søge at overvinde Tilbøieligheden til at sove, og overlade sig kun til den i yderst besværlige Stillinger. De berøve sig Brugen af deres Lemmer ved at holde sig overmaade længe i den samme Stilling, hvorved de nødes til at bede andre Mennesker om at have Medlidenhed med sig og at hielpe dem ved de nødvendigste Forretninger. Mange af dem leve sammen i hele Flokke, anraabe Publikum om Hielp i Sange, som de afsynge, og forlange i en temmelig bydende Tone, at man skal forsyne dem med Levnetsmidler. Andre formene at de erhverve sig en særdeles Fortieneste og Velbehag hos Gud, naar de med Magt holde deres Hænder sammen og lade Reglene udvoxe saalænge, at de giennembore Haanden og voxe ud paa den anden Side. Nogle troe at opnaae en større Lyksalighed i hiin Verden, naar de tilbringe deres Liv i Huler, eller naar de giøre Jndsnit i alle kiødfulde Deele af deres Krop. J denne Tilstand, staae de ved Dørene af Pagoderne (de Jndiske Templer) og forvente, at de Lettroende skulle ofre til dem, og saa anstille de sig som de vare henfunkne i en Erstase eller Henrykkelse for at bestyrke den underfulde Troe paa deres Hellighed; de lade sig derved see i de anstændigste og skammeligste Positure, og desuagtet spørge de sædeligste og devoteste Jndiske Fruentimmer dem paa det fortroeligste om Raad (det samme Phoenommen, og endnu paa en værre Maade sees ved de nogne Santoner, eller Ægyptiske Munke, som sværme omkring paa Gaderne i Catro og andre Stæder.) Deres Bodsøvelser ere overladte til deres eget Valg: Nogle leve med forskiellige Slags Dyr, især med Krybdyr. Andre foragte denne ubetydelige Maade for at giøre Poenitence og søge at giøre Opsigt; de vælge dertil store Feste, naar Folket er forsamlet, og lade sig med dobbelte Jernkroge, som blive stukne i Ryggen paa dem, befæste til en Bielke, som bliver lagt paa tvers over en anden Bielke, som er reist op i Veiret, saa at alle Folk kunne see dem. J denne svævende Stilling giøre de forskiellige Konststykker med Sabler og Skjolde, blæse i Trompeter og afskyde Gevære. Uagtet de heftige Smerter, som Jernkrogene maae foraarsage dem, da de gaae dybt ind i Kiødet, saa vide de dog at antage en saa roelig Holding, at man ikke kan forklare hvorledes de saaledes kunne være Herrer over sig selv, uden af deres Sædvane at indtage Opium i stedse større og umaadelige Portioner.