Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1779-01-22
Hvo som ikke vil bruge den i forannævnte Billag Litr. C. foreskrevne Forsigtighed, saavel i Henseende til Hudernes Aftagelse, Tørring og Bearbeidning, med videre, som og i Hensigt til Klæders Omskiftning efter Arbeidet, Redskabers Reengiørelse, og saa videre, han bør være pligtig at nedgrave sit Qvæg med Huden paa, ligesom det skeer i den Tid, naar Nedslagningen vedvarer. Og paa det der kan haves Vished om, at denne Post om Hudernes Behandling af Vedkommende vedbørligen efterleves, skal enhver, saasnart han haver ladet aftage nogen saadan Hud, anmelde det, Bønderne for deres Hosbond eller Rettens=Betient paa Stedet, men Jordegods Eiere, Forpagtere, Selveiere og andre paa Landet, for Rettens Betient, hvilke bør antegne saadan Anmeldelse; Og naar Huderne siden sælges eller bortføres fra det Sted, hvor de ere faldne, haver Eieren fra dem at forsyne sig med Attest, ei alene at den fastsatte Tid af 3 Maaneder allerede er forløben, men og at Hudernes i Bilaget Litr. C. foreskrevne Behandling er lagt tagen, hvorpaa til Beviis de tillige for den, som skal udstæde Attesteen, skulle fremstille 2de saadanne Personer, som efter Loven ere at ansee som dygtige til Vidnesbyrd, hvilke saadant paa deres Samvittighed bekræfte, saaledes som de sig tiltrøste i fornøden Fald at beedige, Kiøbstædernes Jndvaanere forholde sig i denne Post paa samme Maade, undtaget at dem ikke tillades, til Huder nes Behandling at betiene sig af Lud, eller Aske, men alene af Kalk, og er saadan Kiøbstæd selv forsynet med Garverie, maa Huderne der garves; dog at al ved Garvningen affaldende Ureenlighed ufortøvet besørges nedgravet. Men haves intet Garverie i saadan Kiøbstæd, og Huderne altsaa maatte bortføres til videre Bearbeidning, forholdes med Anmeldelse og Attester i saadan Henseende (hvilke Attester af Magistraten eller Byefogden paa ustemplet Papirenden Betaling udstædes) saaledes som før er meldt Skulde nogen herimod befindes at handle, straffes han med Fæstnings=Arbeide efter Omstændighederne. H. 3 Skulde Sygdommen tage saaledes Overhaand, at det ikke længere kunde agtes betænkeligt, at lade Eierne af det styrtede Qvæg føre sig Talgen af samme til Nytte, da forbeholde Vi Os, efter indhentet nølagtig Oplysning, at tillade saadant, dog med den Jndskrænkning: at baade Tal gens Udtagelse og dens Smeltning og Kogning foretages med al mulig Forsigtighed paa det samme Sted, hvor Qvæget er nedgravet, hvor og Affaldet fra Talgen bliver at nedgrave; Og have Folkene ligeledes ved denne Forretning at bruge den anordnede Forsigtighed af Klæders Omskifning, med videre. S. 4. Som det ellers erfares, at af saadant Qvæg, som fra friske Egne bedrageligen sælges for giennemsyget og bortføres til befængte Steder, undertiden Hornene og Huderne, naar Qvæget der døer, blive af de Kiøbende tilbagebragte til Sælgerne paa de friske Steder, for dermed at bevise Qvægets Død, og paa det Kiøberne derved kunne tilvende sig Afslag i den, undertiden vilkaarlig betingede, høiere Priis, til hvilken saadant Qvæg, som giennemsyget, er indkiøbt: saa ville Vi hermed aldeles og strengeligen have denne for Smit tens Udbredelse høistfarlige Omgangsmaade forbuden, under selvsamme Straf, som foran i 1 Capitels 6 Art. for forbudne Vares Udførsel fra befængte Steder i Almindelighed er fastsat. C. 5. De Lægemidler, som, naar Sygdom indfalder iblant Hornqvæget, kunde forsøges til det sunde Qvægs Bevaring eller det syges Helbredelse, overlade Vi billigen til enhvers eget Valg og Godtbefindende, siden det meeste herudi beroer paa enhvers egen Efterforskning og Opdagelse. Jmidlertid maa de af Os beskikkede Physici og Chirurgi ikke vegre sig for, efter deres Pligt, at være alle dem herudi behielpelige, som maatte raadføre sig med dem; Ligesom Vi og have den Tillid til alle andre duelige og erfarne Læger, at de i slige Tilfælde, der saa nær røre Landets Vel, godvilligen giøre alt det, som staaer til dem, til at befordre det almindelige Bedste. J. 6. For at sette Publicum, og i Særdeleshed de Øvrighedspersoner og Embedsmænd, hvilke det paaligger at holde over denne Anordning, for Fremtiden i Sikkerhed for Underslæb og Bedragerie med Qvæg, som maatte foregives at have gjennemgaaet Sygdommen, skal alt det Qvæg, som tilforn beviisligen haver gjennemgaaet Sygen, saasnart muligt, efter at denne Vores Forordning er publiceret, brændes paa Halsen med et Merke, og Eiermanden forsynes med tilstrekkeligt Beviis desangaaende. Og om Sygen herefter skulde indfinde sig, da skal det Qvæg, som igiennemgaaer saadan senere Syge, ligeledes brændes 14 Dage efter Jndsperringen er ophævet. Merket skal indeholde tvende Bogstaver af Stadens, Herredets eller Birkets Navn, tilligemed det mindre Aarstal, (til Exempel: Cr. B. - 78, det er: Cronborg Birk 1778) og bliver Qvæget ikke saaledes brændt, førend sammes Eier, eller den som er i Eiers Sted, tilligemed tvende af hans Nader eller Huusfolk, haver indfundet sig hos Underdommeren paa Stedet, (som derover skal holde en Protocol, samt stedse have Brændejernene i sin Forvaring) og der, tilligemed disse, under den for Meen=Eed fastsatte Straf, haver bekræftet, at det Creatur, som skal merkes, har overstaaet Sygdommen. Naar Dommeren derpaa har protocolleret dette Udsigende, tilligemed en Beskrivelse over Creaturets Alder, Kiøn og Aftegning, og Brændingen er skeet, meddeler han Eiermanden, imod at denne erlegger 8 Skilling i Skriverpenge for ethvert Høved, en Attest derom paa ustemplet Papiir. J Protocollen bliver det Qvæg, som skal merkes, anført under fortløbende Nummere, og anføres ethvert Stykkes Nummer tillige paa det udstædende Beviis, som ikkun maa lyde paa eet Hoved, paa det de siden stedse kan følge med samme fra Eier til anden. Men for at lette Jndbrændingen for Betienten, kan denne fastsette en vis Dag, paa hvilken en heel Byes eller Hovedgaards samtlige Qvæg, der har giennemgaaet Sygdommen, skal samles, og, efter foregaaende Protocollation, med Merket indbrændes. De udfordrende Brændejern besørger Amtmanden forfærdigede og til enhver Underdommer overleverede, og Bekostningen lignes paa det heele Amts Hartkorn, Grev= og Friherskaberne iberegnede, dog paa den Maade, at Hovedgaards Eierne udrede en trediedeel deraf. For Kiøbstæderne anskaffes Brændejernene ved Stedets Øvrighed efter Stiftamtmandens Foranstaltning, og hver Kiøbstæd betaler Bekostningen paa sine, efter Ligning.