Aalborg Stiftstidende, 1839-12-17
Jdet Høiesteret i Onsdags paany aabnedes holdt de tvende Advocater, der mødte i den Sag, der skulde foretages, Dhrr. Justitsraad Blechingberg og Schaffer, hver for sig en Jndledningstale. Vi meddele her efter de kbhavnske Blade Justitsraad Blechingbergs Tale, der er saalydende: "Stormægtigste, allernaadigste Arveherre og Konge! Ef ringe Tal af Dage er hensvundet, siden denne Retfærdighedens Helligdom sidst var aabent, og dog - hvor skjæbne. svangre Dage. – En ædel Fyrste, som i mange Aar bar Kronens tunge Vægt, hvis Tanke og hvis Ønske kun var Landets Lykke, som utrættelig til sidste Stund røgtede sit høie Kald, – han er ikke meere blandt sit Folk, hans varme Hjerte slaaer ei længere, og, medens Folket trindtom sørger, er dette Tempel klædt i Sorgens Dragt. Jkkun naar Retfærdigheden værner om de Tavler, paa hvilke Lovens Order prentede, kan Borgerlykke blomstre; dette erkjendte og følte Kong Frederik saa klart, at hans hele Liv derom bar Vidne; han var isandhed en retfærdig Hersker og vel maa derfor hans Bortgang bringe Kummer og Beemod i denne Hal. – Dog – allernaadigste Konge! – den Aand, der besjælede den Hedengangne, er ikke vegen bort, men svæver end om Thronens Høisæde. Deres Majestæt vil ogsaa gjøre Kong Christian Vs Ord til Deres: at Gudsfrygt og Retfærdighed ere de tvende fornemste Støtter og Hovedpiller, med hvilke Lande og Riger udi deres bestandige Flor og Velstand befæstes og opholdes. – Og et taknemmeligt Folk vil da sige, at der er godt at bygge i det Land, hvor Folket af sin Konge lærer at frygte Gud og agte Loven. - Dertil give den Almægtige sin Vesignelse!" Fra Kbhavn, berettes under 6te ds. i Altona Mercur, at Conferentsraad Ørsted og Bankdirecteur Bang de sidst foregaaende Dage til forskjellig Tid havde været hos Kongen; imidlertid vidste man ikke, om man kunde tillægge denne Efterretning nogen sikker Grund eller om den kun var udsprungen af den almindelige Tillid, som disse udmærkede Mænd nyde. Ogsaa i Fædrelandets Tirsdags-Nummer hedder det, at man med Glæde har bemærket, at Conferentsraad Ørsted temmelig ofte og længe har havt Audientser hos Kongen." "Kjøbenhavnsposten" tilføier hertil Vi kunne ikke andet end deele denne Glæde, men vi kunne ikke følge Fædrelandets Red, naar han fra sine første sangvinske Forhaabninger paa eengang daler til den mistrøstige Anskuelse, at Kongen skulde ville indskrænke sig til halvt umærkelige Reformer." Tvertimod ville vi holde fast ved Etatsr. Ørsteds ingenlunde saa indskrænkede, for Thronen udtalte, Overbeviisning: "at Hs. Majestæt, med sin fra al Ængstelighed fjerne Aand, paa eengang med Kraft vil paaskynde og med viis Forsigtighed lede de store, indgribende Forbedringer, hvortil Tidsalderens raske Gang opfordrer." Vi kunne ikke overtale os til at troe, at Statsmanden Anders Sandøe Ørsteds Anskuelser, om end nok saalænge hildede af "det hidtil be fulgte Regjeringsystems Traditioner", i denne Henseende skulde divergere betydeligt fra hans frisindede Broders. Heller ikke maa man noget Øieblik forglemme, at en Mand, der har havt en saare væsentlig Andeel i Affattelsen af den Eidsvoldske Constitution, stedse har staaet og er vedbleven at staae meget nær Hs. Majestæts Person; og at denne Mand, der vist ikke kan antages at have forandret de Principer, han dengang saa aabent vedkjendte sig, efter al Sandsynlighed ikke vil blive uden Jndflydelse ved Raadgivningen hos vor nugjerende Konge."