Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1847-03-24
For nogen Tid siden lod Pastor Schrader (nok i BefList i Nordslesvig) indrykke en Artikel i Jtzehoer Wohenblatt, hvori han blandt Andet fremsatte den beskedne svig-holsteenske Paastand, at de kjøbenhavnske Theologer, a Sinker mod de kielske, og dernæst kom med den gamle nak om de danske Theologers Uberettigelse til Ansættelse Elesvig, o. s. v. Herimod tog Pastor Boisen i Vons lak, Haderslev Amt, til Gjenmæle i den Berl. Tidende), en meget velskreven Artikel, der dog kun betragtede Sa en fra det folkelige og religiense Standpunct, men slet te fra det retlige, og overhovedet leed af at for megen Huusk Ydmyghed; thi det er sandelig ikke ved Ydmyghed, i man vil kunne skaffe sig Agtelse hos indbildske og hov dige Mennesker. Denne Artikel er atter besvaret i den derl. Tidende Nr. 58 af Hr. C. Michelsen, Subrector ud den lærde Skole i Haderslev. Tonen i denne Artiil er den sædvanlige slesvig-holsteenske, paa Pastor BoiDens høflige, beskedne, ja ydmyge bemærkninger er der sigt et uartigt, hovmodigt Svar, men det er man jo vant til fra den Side, og derved ville vi ikke videre opholde os. Derimod skulle vi tillade os nogle bemærkninger ved de fremsatte Paastande. Den første Paastand vi møde, er den, at overkalvhundrede i Kongeriget fødte Præster allerede ere ansatte i Nordslesvigs saa geistlige Embeder", hvoraf da Forf. tager Anledning til at yttre sin "Sorg og Vemod er de indfødte nordslesvigske Theologers Udsigter. Denne Anke over de danske Theologers Ansættelse i nordslesvigske kald er bleven til et stadigt Theema i de senere Aar ikke mindre i den slesvigske Stænderforsamling end i Bladene, og er fremsat med stedse stigende Dristighed, da selv den kl. Commissarius i sidste slesvigske Stænderforsamling ile vidste at svare Andet dertil, end at det laae i, at der Kiel ikke kunde faaes tilstrækkelig Underviisning i Dansk, og den danske Presse har hidindtil tiet. Vi have flere Gange taget til Gjenmæle mod denne Anke, og vi skulle ikke trættes i at gjentage vor Jndsigelse, indtil man overbeviser os om det Feilagtige i vor Anskuelse. Vi ville ikke paaberaabe os Forordningen om Jndfødsretten og heller ikke Rescriptet af 20de October 1758, som Berl. Tidende har citeret; thi existerer der virkelig en uafhængig slesvig-holsteensk Stat, og derfra gaae jo Slesvigholstenerne ud, saa have disse Lovbestemmelser Jntet at betyde Vi ville for et Øieblik tænke os, at denne Stat virkelig et kommen i Stand, vi ville for et Øieblik tænke os det trolige, at den danske Regjering og det danske Folk kunde være svage nok til at erkjende den, hvad vilde der da at Hertugdømmet Slesvig høre til den, Jkke Lo og Møgellønder Herred, thi de ere baade i verdslig og geistlig Henseende virkelige Deele af Kongeriget, heller ikke Præstekaldene i Tørninglehn, thi de høre under Ribe Stift, ligesaalidt Præstekaldene paa Als og Ærø, thi de udgjøre i dansk Bispedømme, og have forhen hørt til Fyens Stift. Dette er ikke Noget fra iaar eller fra ifjor, dette er ikke, Artiklen blev ogsaa indsendt paa Tydsk til Jtzehoer Wochen blatt, men efter den gamle slesvig-holsteenske Taktik, ikke at lade Contraparten komme til Orde, blev den nægtet Optagelse. for at tale slesvig-holsteensk, et nyt Overgreb fra dansk Side, men saaledes har det været i umindelig Tid, og denne ældgamle danske Kirkehøihed over slesvigske Sogne vil bestaae, hvad enten der oprettes et Storhertugdømme, Slesvigholsteen eller ikke, og kun ved Vaabenmagt kan den fravristes Danmark, eller ved en frivillig formelig Afstaaelse. Om hvorvidt denne Kirkehøihed strækker sig, har der været Disput, og man har fra slesvig-holsteensk Side efter bedste Evne søgt at beklippe den, men ingensinde for i de seneste Aar have vi hørt eller seet Tvivl reise om det danske Cancellies Berettigelse til at besætte disse Kald, og dem er det, at Hr. Michelsen maa have havt for Øie, naar han klager over, "at over halvhundrede i Kongeriget fødte Præster allerede ere ansatte i Nordslesvigs saa geistlige Embeder", thi ellers vil han aldrig kunne faae dette Tal ud. Foruden Lø og Møgeltønder Herred, der ikke hører til Hertugdømmet, og som tæller 12 Kald, findes der nemlig i hele Hertugdømmet Slesvig kun 116 Sogne med dansk Kirke- og Skole-Sprog; hvormange Pastorater disse Sogne danne, er os ubekjendt, men ifølge Statskalenderen tælle Tørninglehn, samt Als og Ærø 45 Præster, der alle ere opførte under den danske Geistlighed og ikke under Hertugdømmernes; i de Sogne, der sortere under Slesvigs Generalsuperintendent, findes vel ogsaa nogle danskfødte Præster, dog ikke mange, og langtfra ikke halvhundrede, da der neppe er saamange Pastorater. Hr. Michelsens og Slesvigholstenernes Besværing over, at der ansættes danskfødte Præster i Nordslesvig, reducerer sig saaledes til en Besværing over, at der i de to danske Bispedømmer Ribe og Als ansættes danske Candidater. Man maa virkelig være en Slesvigholstener for ikke at undsee sig ved at komme frem med saadan en Anke. At udelukke Nordslesvigerne fra disse Kald, vilde være i høi Grad uretfærdigt, men det skeer heller ikke, tvertimod er det bekjendt, at naar de ved Kbhvns Universitetet studerende Nordslesvigere, hvoraf der findes adskillige, søge Kald i deres Hjemstavn, komme de i fortrinlig Betragtning, og skulde der findes færre Nordslesvigere, end indfødte Danske, i disse Kald, saa maa det hidrøre fra, at Kaldene ere store og indbringende, saa at ganske unge Candidater vanskelig kunde opnaae dem. Vi holde os overhovedet for overbeviste om, at selv Candidater, der have absolveret deres Exammen i Kiel, og kunne godtgjøre tilstrækkelig Kundskab i det danske Sprog, ingenlunde ville blive nægtede Adgang til de dansk-slesvigske Kald; men en puur ung kielsk Candidat kan naturligviis ikke gjøre Fordring paa meere Ret end en kjøbenhavnsk Candidat søger en Ældre Kaldet, maa han vige. Hvad Kaldene paa Als angaaer, som Hertugen af Augustenborg for en stor Deel besætter, saa har man forsikkret os, at Hs. Durchlauchtighed ikke ansætter andre end kielske Candidater. Naar derfor Hr. Michelsen med store Bogstaver citerer en velbekjendt dansk (?) Mands Ord om denne Sag: "Først Retfærdighed mellem Statens forskjellige Dele, siden Foreningsmaaden, saa kan det nok være muligt, at Manden) er velbekjendt, men han er til*) Det skulde dog vel ikke være en velbekjendt Sansculotte og national Renegat, som desværre redigerer et dansk Blad visse ikke velbevandret i sit Fædrelands Forhold, thi det, hvad han vil have at der skal skee mod dette, er Uretfærdighed, At Hr. Michelsen og hans politiske Venner ville forsøge paa at jage de danske Præster ud af to danske Bispedømmer, er dristigt, men det er klogt, det er politisk rigtigt af Mænd, der tidt nok have lagt for Dagen, at ethvert Middel er dem lige kjært, naar det blot fører til Maalet, ved at opstille denne Paastand kunne de dog altid gjøre Regning paa de Danskes Uvidenhed om Forholdene, paa deres besynderlige Tilbøielighed til at være uretfærdige mod sig selv; kort, man kan altid gjøre sig Haab om at faae den Sag trukket ind paa Disputationens Gebeet, og derved er allerede meget vundet; men der hører dog virkelig en Sufficance, som kun vil kunne findes hos en Slesvigholstener, til at komme frem med den gamle, tidt gjendrevne Paastand, at der ikke tales Dansk i Nordslesvig. Anderledes kunne vi idetmindste ikke forstaae Forfatterens noget mørke Yttringer om, at "Nordslesvigs Menigheder have deres eget kirkelige Sprog og "at de kjøbenhavnske Theologer neppe nogentid lære det daglige Tale- og Almue-Sprog, fordi de her have at gjøre med et levende Sprog, som ei læres af Literaturen", en Paastand, der har vakt Berl. Tidendes danske Tvivlesyge i den Grad, at Red. mener, at dens Besvarelse ikke kan være uden væsentlig Jndflydelse paa Spørgsmaalet om Kirke- og Skole-Sproget i Slesvig. Vi ville hertil bemærke, at for 116 nordslesvigske Sogne kan der aldrig blive Tale om "Besvarelse af det Spørgsmaal, hvad der skal være Kirke- og Skole-Sprog; thi det er og har fra umindelig Tid ikke været Andet end det danske Skriftsprog, og der vil med Guds Hjælp ingen Forandring, skee førend Danmark er udslettet af Staternes og det danske Folk af Nationernes Række. Allerede heraf fremgaaer ligefrem, at Hr. Michelsens Paastand er usand, naar han siger, at Nordslesvigerne have et levende Sprog, som ei læres af Literaturen", thi det Sprog, der læres i Menighedens Kirke og Skole, er dens levende Sprog. Men Almuesproget vil Hr. Michelsen gjøre gjældende, og Berl. Tid, synes at tiltræde hans Mening, det er hverken Tydsk eller Dansk, det er et ganske eget Sprog, som først maa læres. Hvis Red. af Berl. Tid, virkelig skulde tvivle om, hvad Sprog der tales i Nordslesvig, saa ville vi bede ham om at gaae hen i den i Kjøbenhavn liggende 10de Jnfanteri=Bataillons Caserne, hvortil Adgang sikkert ikke vil blive nægtet ham, der jo staaer sig godt med Autoriteterne. Denne Bataillon bliver recruteret fra Als, Ærø og Haderslev Amt, nogle Enkelte fra Tønder og Apenrade Amter. Vi ville bede Hr. Red. om at gaae fra Stue til Stue, og tiltale Mandskabet paa Tydsk, og vi ville love ham for, at af 50 Mand ville neppe 5 Mand forstaae ham, og maaskee ikke to være istand til at svare ham, vi ville bede ham, at henvende sin Tale til dem paa Dansk, og de ville svare ham i et Sprog, der er bedre end i Almindelighed Sjællænderens, og med en Accent, hvori han neppe vil kunne opdage nogen synderlig Afvigelse fra den almindelige danske, og som i ethvert Tilfælde er langt mindre fremmed, end f. Ex. Bornholmerens, vi ville bede ham om at spørge dem, hvad de kalde det Sprog, de tale, og de ville, vistnok med Forundring, svare "Dansk, paa Sporgsmaalet, hvad Landsmænd de ere, ville de svare forskjelligt: "Sønderjyde, Slesviger, Holstener, eller jeg er fra Haderslev o. s. v., men vil han fatte Spørgsmaalet i en bestemtere Form, og spørge, om de ere Tydske eller Danske, vil han faae et ligesaa bestemt Svar: "Danske. For at møde den Jndvending, at Mandskabet først i Kbhvn. har lært Dansk, ville vi bemærke, at Bataillonen hvert Aar faaer en Forøgelse af 160-180 Mand, og at det nu kun er en sjelden Undtagelse, at nogen Mand ligger over 16 Maaneder til Tjeneste. Naar Hr. Redacteuren har anstillet denne Prøve, saa holde vi os for overbeviste om, at han ikke længere vil være i Tvivl om, hvilket Sprog der virkelig tales af Almuen i Nordslesvig. Det er en Folke=Mundart, ligesom den bornholmske, sjællandske, jydske, der kan have bevaret visse Egenheder, men disse Egenheder maa selvfølgelig forsvinde, hvad ogsaa er Tilfældet overalt, jo meere Skoleunderviisningen forbedres, og naar Hr. Michelsen derfor fremsætter den Paastand, at Nordslesvigerne tale et ganske eget, uforstaaeligt Sprog, saa reiser han derved en haard Beskyldning imod Nordslesvigs Præster og Skolelærere; thi det er med andre Ord at sige, at de røgte deres Kald samvittighedsløst. Det er beklageligt, at man skal anvende saamange Ord paa at bevise, hvad der er ligesaa uomtvisteligt, som at Solen, og ikke Maanen, skinner om Dagen, men vi høre ikke til dem, der mene, at man bør lade Slesvigholstenerne beholde Ordet; de have destoværre altfor længe, ført det alene, og naar de nu, med affecteret Patriotisme, arbeide paa at faae de danske Præster og Skolelærere, jagede ud af Slesvig, saa er Hensigten dermed aabenbar ingen anden, end derved at blive istand til at spille Kirken og Skolen i Hænderne paa veldresserede slesvigholsteenske Candidater, og vinde et Middel meere til at opnaae deres forbryderske Øiemed, at sprænge den danske Stat.