Aalborg Stiftstidende, 1829-09-24
Hvorledes den græske Qvæstions Løsning under saadanne Forhold maatte være at forstaae, blev meget snart rigtigt opfattet baade af Cabinetterne og af Nationerne. Man aabnede Udsigt til Grækenlands Befrielse fra Tyrkerne, thi uden Sikkerhed for Fremtiden var Qvæstionens Løsning ikke tænkelig og for denne Sikkerhed var Uafhængighed atter en nødvendig betingelse. Men andre Cabinetter kastede sig imellem Nicolai og Mahmud, for at denne Uafhængighed kunde opnaaes, uden at ryste det ottomaniske Riges Grundstøtter. Det gjaldt fra deres Side om et Forsøg paa at komme til Maalet ved Mægling, og til dette Skridt kunde Rusland saameget lettere give sit Samtykke, som Tractatens Bestemmelser dog i Grunden kun viiste sig som en Form, under hvilken man uden Vaabenmagt vilde opnaae af Porten, hvad der var nødvendigt til Grækenlands Uafhængighed. Men efterat Døden havde kaldt den store brittiske Statsmand, Stifteren af Tractaten af 6te Juli, fra Verdens Skueplads, efter at hans politiske System, forskjelligt fra Castlereaghs og Wellingtons, kort derefter var fulgt ham i Graven, da traadte Englands Politik mod Grækenland tilbage i hiin Stilling, som vi ovenfor have beskrevet, imedens den russiske stod fast paa sin naturlige Grundvold og med Standhaftighed blev sig selv troe. Saaledes saae Verden det sælsomme Skuespil, maaskee eneste i sit Slags, at 2 store Riger traadte sammen i eet Forbund til de meest modsatte Hensigter. Thi efterhaanden maatte enhver Tvivl forsvinde om, at England ved Tractaten af 6te Juli ikkun havde Grækenlands Undergang, Rusland derimod dets Uafhængighed til Hensigt. Derfor var det, at Capodistria, da han valgtes til Overhoved for den græske Regjering, af Keiser Alexander modtog Lykønskninger og Forsikkring om hans Beskyttelse, imedens England ansaae hans Optrædelse i hiint ødelagte Land stridende mod sine Planer, og den Orden, han sigtede til at oprette, som en Hindring for samme. Derfor var det, at denne samme Monark hilsede Slaget ved Navarin som en Begivenhed, der var heldbringende for Menneskeheden og Civilisationen, imedens England stemplede den som en Begivenhed, der virkede mod dets Hensigter. Da omsider det engelske Cabinets Utilbøielighed til at virke i den Canningske Tractats Aand, aabenbart viste sig, blev det paalagt den russiske Gesandt i London, stadigt at holde sig til Tractatens oprindelige Mening og overalt, hvor Talen var om de Fordringer, der maatte gjøres til Porten for Grækenland, at gjøre disse gieldende i deres videste Udstrækning. Derfor mødte Jndskrænkningen af den nye Stat til Morea og Cycladerne den bestemteste Modsigelse fra Ruslands Side. En egen Gesandt blev sendt til London, for at gjøre Grækenlands naturlige Grændser gjeldende og det er bekjendt, at England saae sig nødt til at give efter i dette væsentlige Punkt. Vel vidste Englands Politik, at give det Hele Udseende af et blot Forslag til Porten og at knytte Grækenlands Forstørrelse til saadanne Betingelser, at det under disse ligesaa lidet vilde kunne bestaae og vedvare, som om det forblev inden for de indskrænkede Grændser, imidlertid, hvis Rusland i hiint Øieblik, bevæget af Englands truende Stilling, hvilket, efter at have beroliget Jrland, kunde lægge sin hele Vægt i den politiske Vægtskaal, og med Hensyn til de Omvexlinger af Krigslykken, som den haarde og endnu uafgjorte Kamp om Silistria og Schumla, endnu dengang gjorde muelig, fra sin Side, for at forebygge et Brud, for et Øieblik gav efter for de to andre Magter, saa var det vel foruden Omstændighederne ogsaa den Overbeviisning, at Sultanen ligesaavel vilde forkaste disse nyere som det tidligere Forslag og saaledes gjøre Mæglingen unyttig, som hertil bestemte det russiske Cabinet. Kom imidlertid den russisk tyrkiske Kamp til en fordeelagtig Afgjørelse, saa kunde Seierherrens Bestemmelser træde i Stedet for den tilbageviiste Mægling og den Overvundne maatte da beqvemme sig til at kjøbe Freden saavel ved Grækenlands Uafhængighed som ved andre Offre. Denne Anskuelse er aabenbar den, fra hvilken det russiske Cabinet, til hvis Jndre den europæiske Politiks Viisdom og Kundskaben om Europas sande Jnteresser havde taget sin Tilflugt, i de sidste Maaneder er gaaet ud, og den har i Begivenhedernes følge viist sig som den ene rigtige. Sultanen har til trettende Gang tilbageviist den tilbudne Mægling, og forinden vi saae ham i det Tilfælde, til fjortende Gang at fornye det samme Spil, ere hans Hære i Bulgarien og Armenien ødelagte, Balkanens Passe forcerede, Burgas og Erzerum besatte, og for Ruslands seierrige Hære staae Veiene til Pera, til Scutari, til Smyrna og til Bagdad, alle lige aabne. Det ottomaniske Rige er som Magt tilintetgjort, og det vilde være Forblindelse at antage, at Rusland endnu i den græske Sag skulde antage, at befinde sig i samme Forhold, i hvilket det var, da det gav efter for Englunds Planer med Grækerne, da den sidste Protocol blev undertegnet. Perioden for hiint uforlignelige Actstykkes Varighed var udløben, da Sultanen vægrede sig for at vedkjende sig dets Jndhold, og Partiernes senere Stilling fordre nu en Afgjørelse efter nyere Anskuelser, i det den har ført Qvæstionen tilbage til det Standpunkt, paa hvilken den befandt sig, forinden Mæglingen forsøgtes. Fædrenelander.