Viborger Samler, 1849-03-27
Kongeriget Preussen. "Allg. Zeit." meddeler en Skrivelse fra Berlin af 13de Marts angaaende det danske Spørgsmaal og bemærker dertil: "Vi meddele denne fra en velunderrettet Kilde os tilstillet Skrivelse, fordi den med Klarhed belyser den foreliggende politisk diplomatiske Tilstand." – Det hedder i denne Skrivelse: "J de sidste fire Uger især trækker der fra det halthiske Hav et Uveir op paa den politiske Horizont, som erfarne diplomatiske Veirkyndige allerede længe have forudseet i eller fra hiin Retning, men hvis Afladning over Tydskland nu er nærforestaaende. Det slesvig-holstenske Spørgsmaal er nu traadt ind i sit sidste afgjørende Stadium, – i et Stadium, hvori det enten maa finde dets øieblikkelige fredelige Løsning, eller gaae over til en europæisk Krig. Cabinetterne i St. Petersborg og London have, hvert paa sin Viis, drevet Spørgsmaalet til dette Dilemma. Petersborger=Cabinettet var allerede ligge siden forrige Sommer, i Forbindelse med Hoffet i Stockholm og senere ogsaa med den franske Regjering, uafladelig og med Jver sysselsat i London for at lægge Whigministeriet paa Hjerte, at Sidstnævntes Mæglingsforetagende i denne Differents var baade overflødigt og uantageligt, og hine Magter anbefalede derimod Whigministeriet at overtage Rollen som Medgarant med Hensyn til de bekjendte Tractater, der sikkrede den danske Besiddelse af Hertugdømmet Slesvig, en Politik, der samstemmede med Englands Værdighed og dets Jnteresser i dette Anliggende. Og disse gjentagne, Forestillinger kunde i Tidens Længde saameget mindre forfeile den derved tilsigtede Virkning, som Centralmagten, hindret ved sin tilvisse paa mange Maader forviklede Politik ligeoverfor Nationalforsamlingen og Hertugdømmerne, paa den ene Side ikke ubetinget og fuldstændig kunde gaae ind paa Lord Palmerstons Mæglings Ultimatum, hvis Overbringer hertil (Berlin) og til Frankfurt Geheimer. Bunsen nylig var, og paa den anden Side ingen britisk Statssecretair for det udenlandske Departement, selv da naar han ikke hedder Lord Palmerston, vil i dette Spørgsmaal oprigtig og upartisk træde over paa Tydsklands Side, ligesaalidt som han i det sicilianske Spørgsmaal formaaer at være paa Neapels Side. Dertil kommer, at man ligesaavel i London som i St. Petersborg, ligesaavel i Paris som i Stockholm, er altfor godt bekjendt med vor Regjerings afgjorte Utilbøielighed betræffende Gjenudbrudet af Fjendtlighederne imod Danmark, – en Utilbøielighed, der fuldkommen og almindelig deles af vor Hær og sammes meest udmærkede Anførere. Under disse og andre Omstændigheder har man da hos os ikke kunnet forundre sig overde Meddelelser, der ere tilstillede os fra St. Petersborg og London. Det russiske Cabinet betegner i de meest bestemte Udtryk Krigens Begyndelse paa ny fra de tydske Forbundsregjeringers Side imod Kronen Danmark - den retmæssige Besidder af Hertugdømmet Slesvig - som et uundgaaeligt Tilfælde for Ruslands tractatmæssige Hjelp til Fordeel for denne Krone. Paa sin Side forkynder Lord Palmerston os Enden paa det engelske Cabinets Mæglingsrolle, ligesom og Umuligheden af at kunne, under de nuværende Forhold, garantere Vaabenstilstandens længere Vedvaren fra den danske Regjerings Side. Disse Efterretninger have sat Rigsministeriet i stor Forlegenhed. Ga gern tænker for Alvor paa Krig med Rusland. Han har nylig opfordret vort Ministerium til paa ny at overdrage, General Wrangel Overbefalingen i Hertugdømmerne og at lade foretage saadanne Rustninger, der svare til Omstændighedernes Vigtighed. Men vor Konge ønsker ikke, at den nysnævnte General forlader sin nuværende Commandopost, og hvad Punctet om Tropperustningerne angaaer, da vilde en saadan Forholdsregel øieblikkelig drage, efter sig et Sammenstød med Rusland og senere ufeilbarlig ogsaa med Frankerig. Men en saadan Conflict vilde være for os saameget mere uforholdsmæssig, som vi i en saadan Krig ikke kunne gjøre Regning paa Østerrigs Understøttelse, der staaer i Begreb med at blive af det nu bestaaende Rigsministerium udviist af den tydske Statsforbindelse. Det er saare let for Centralmagten at decretere Fortsættelsen af en Krig, i hvilken ikke den, men nærmest vi, og det ganske alene, vilde være udsatte for Slag og Tab, der vel kun lidt eller slet ikke vilde afficere det sydlige og sydvestlige Tydskland, men derimod ramme os paa den meest indgribende og sørgelige Maade, – Tab, hvis politiske Følger vilde være uberegnelige. Centralmagten er indtil denne Dag ei anerkjendt af nogen af de store Continentalmagter og endog kun halvt og halvt erkjendt af England. Disse Magter holde sig følgelig i Alt, hvad der betræffer det forrige tydske Forbund, nærmest og udelukkende til os og til Østerrig, og da Østerrigs Holdning i det foreliggende Spørgsmaal er tilstrækkelig bekjendt, ganske og alene til os. Nye Statsmagter ere ifølge deres Natur stedse tilbøielige til Uro og Overilelse, og de ville forblive i denne Stemning, saalænge de staae paa en svag, usikker Grund og saalænge de paa det store Verdenstheater og i den daglige Forbindelse med de Mægtige endnu ikke have erholdt den fornødne Erfaring og Holdning. O at Centralmagten maatte lægge sig paa Hjerte det her omden i den bedste og ærligste Hensigt og i dens sandeste Jnteresse Udtalte; den tabe aldrig af Sigte de vigtige Proportioner; thi disse udgjøre ved Siden af Realiteterne navnlig ogsaa i Politiken det Meste; men begge Deele fornemmelig Proportionerne (Forholdene, mangle ganske Centralmagten til at kunne paany aabne Krigen i Slesvig=Holsteen. Jngen vil og ønsker iøvrigt en europæisk Krig for dette beklagelsesværdige Spørgsmaals Skyld. Dette Spørgsmaal vil og maa ved en sund Politik erholde en ufortøvet og fredelig Opløsning; og dette er netop Preussens ligesaa ærefulde som samvittighedsfulde Opgave i denne vanskelige Crisis, der truer Tydsklands Fred, Jndustrie og Velfærd med nye Forstyrrelser og nye Ødelæggelser."