Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1840-10-20
Endskjøndt en anden Artikel i No 120 af Stifts tidenden alt har behandlet den samme Gjenstand, har man dog troet det rigtigt ogsaa at meddele nærværende, der var færdig fra Forfatterens Haand da den første læstes her i Bladet, og det saameget mere som den afgiver et nyt Bidrag til at kjende den Stemning, der almindelig yttrer sig her i Anledning af de forestaaende nye Stændervalg. Red. Nu da den Tid atter nærmer sig, da det for hele Landet vigtige Valg af Stænderdeputerede til de næste 6 Aar skal foretages, er det paa Tiden, at enhver vælger begynder at see sig om efter hvem han kan ønske til at repræsentere sig i de næste 6 Aar, Stænderforsamlingerne skulle holdes. Et Valg til en Stænderforsamling, hvor Folket kun har en raadgivende, og ingen afgjørende Stemme, er til enhver Tid af stor Vigtighed, men de næste Valg ville utvivlsomt blive af en mere end almindelig Vigtighed for hele Landet, og det er derfor enhver Borgers Pligt at betænke sig vel, førend han giver sin Stemme hen. Efter Alt, hvad der i den seneste Tid er foregaaet, man bedømme det iøvrigt hvorledes man vil, er det nemlig unægteligt, at der har viist sig aldeles utvetydige Ønsker efter en Fremskriden i vore politiske Forhold og en fuldstændigere Uddannelse af vore Jnstitutioner. Den nu ophørte Roeskildste Stænderforsamling har givet Impulsen, til disse Ønskers Realisation, Jyderne ville ikke blive tilbage, og de tilkommende Deputerede maae bygge videre paa den Grundvold, som allerede er lagt med saa megen Dygtighed og Diærvhed. Naar dette skeer, maa Regjeringen gaae ind paa Stændernes Andragender; thi, som Commissarius har sagt, Kongen erkjender selv, at han Jntet kan sætte igjennem, naar det er imod Folkets Ønsker, og, som Professor Bang har sagt: "Noget maa der gjøres, derom ere Alle enige!! Under saadanne Forhold troe vi det baade rigtigt og pligtmæssigt at henlede Opmærksomheden paa den hidtilværende Deputerede Sognefoged West, og spørge hans Vælgere, om de virkeligt antage, at denne Deputerede passer til en saa vigtig Stilling, under de nu saa stærkt opvaagnende Ønsker og en tidsvarende Deelagtighed for Folket i den lovgivende Magt, om han passer til Repræsentant for et Land, der er i en politisk Fremskriden og Udvikling, om han overhovedet passer, hvor der fordres Mænd, der med Kraft kunne paatale Borgernes Rettigheder, og ikke gamle Kjærlinger til at sladdre om det Bestaaendes Fortræffelighed, blot fordi det er Bestaaende, og nedarvet fra vore Fædre, der kun slet have forstaaet at haandhæve deres Selvstændighed og Uafhængighed. Vi skulle i den Henseende gjengive nogle enkelte Træk af den nævnte Deputeredes Virksomhed i Stændersalen og overlade saa hans Vælgere at overveie, om det er paa den Maade at de ville repræsenteres af deres Udvalgte. Hans første Fremtræden af Vigtighed er i Sagen om at tillade de ugifte Bønderkarle at tage Tjeneste i kortere Tid end den hidtil lovbestemte af 1/2 Aar. Efterat de offentlige Blade med tilstrækkelige Grunde havde godtgjort, at Bondestanden ikke bør være mere bunden end de andre Stænder med Hensyn til at søge sin Fortjeneste, og det var urimeligt og fornuftløst, at den myndige Bondekarl ikke skulde have Ret til at tage Tjeneste i kortere Tid, end den nævnte, naar det anstod ham bedre, uden at see sig tiltalt og straffet som Løsgjænger, fandt endelig Regjeringen med megen Liberalitet sig beføiet til at gaae ind paa de lydeligt nok, af de liberale Blade vel at mærke, udtalte Ønsker, og forelagde Stænderne selv et Lovudkast om, at den nævnte Frihed skulde indrømmes Bondestanden. Men Sognefoged West var saa langt fra at respectere den offentlige Mening, eller hans Stands eget Tarv, eller Regjeringens Ønske, eller de vægtige Grunde, der bleve fremførte af de Deputerede, at han havde Dristighed nok til stille sin egen ubegrundede Mening op imod alle de anførte Grunde. Vi behøve ikke at forfølge vor Beviisførelse videre. Men han satte Kronen paa Værket i Sagen og Stænder institutionens Udvidelse og Skattebevillingsretten. Efter først selv at have underskreven en Petition om, at der maatte forundes Stænderne Skattebevillingsret, taler han lige derimod i Forsamlingen; da det med Rette forekastes ham af en anden Deputeret, har han Dristighed nok til at indrømme, at han ikke vidste, hvad han havde underskrevet, og at tilstaae, at han formeente, at Petitionen gik ud paa, at bede Kongen om, at Stænderne maatte faae Lov til at give Kongen Raad, naar nye Skatter skulle paalægges eller nye Laan optages. Han veed altsaa ikke, at Forordningen af 28 Mai 1831 allerede indrømmer Stænderne Ret til at give Raad, naar Skatter skulle paalægges eller nye Laan optages. Hæderlige vælgere af Bondestanden, Kunne J være tjent med at have en Deputeret, der modarbeider eders egne og Landets Jnteresser, der i et høist vigtigt Anliggende ikke har havt den ringeste Kundskab om, hvad han gjorde, der endeligt er aldeles uvidende om, hvad Stænderinstitutionen er og betyder, og blotter sig ved enhver Leilighed, hvorhan træder frem, Betænker Eder vel, førend J atter vælge; thi den nærmeste Fremtid fører maaskee Spiren med sig til Danmark og følgeligt eders egen og eders Børns Held og Lykke!