Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1844-01-18
Jndenlandske Efterretninger. De saakaldte Motiver til den af Regjeringen, paatænkte nye Værnepligtslov ere nu sluttede i Collegialtidenden, hvor de have udfyldt henved fir Numere. Det vilde være overflødigt at gjengive denne lange Række af lidetsigende Grunde, vi overlade dette til de Blade, der lovprise enhver Regjeringsforanstaltning, og derfor ogsaa allerede pligtskyldigst have begyndt at blæse Basunen for dette Lovudkast, med den Folket forhaanende Paastand, at dets Ønsker og Begjæringer derved jo nu ville blive opfyldte. De, der have læst Udkastet, ville kunne vurdere denne Roes, og Motiverne dertil ville ikke forandre deres Anskuelser. Foreløbigt skulle vi kun bemærke, at Ordene billighed og billig Hensyn forekomme saa hyppigt i disse Motiver, at man let kunde antage, at Talen virkelig var om lutter Bevæggrunde til at gjøre det Aag, som ved den hidtil bestaaende Værnepligt har hvilet paa Bondestanden, til en for Alle og med Alles Forhold og Kræfter saavidt som muligt overeensstemmende, let Pligt, der kun kaldte til anstrængende Opoffrelser, naar virkelig Fare truede Staten. Men det er ikke denne billighed, hvorom der saa hyppigt tales i disse Motiver. Den nye Lov gaaer som bekjendt ikke ud paa at gjøre den ringeste Forandring i det nuværende Værne= eller rettere Soldaterpligtsystem, hverken med Hensyn til Garnisonstjenesten, Parade tjenesten, eller Soldaternes Anvendelse ved Toldvæsenet, Politiet, Tallotteriets Trækninger, som Slavefogder, som Æresvagter foran kongelige og andre Personers Boliger &c. &c.; men det tilsigter kun, at alle disse heterogene Byrder, som ere inddragne under Navnet Værnepligt, skulle herefter, fra at hvile paa Bondestanden alene, udvides til hele Samfundet. Dog nei, ikke til alle Samfundets Medlemmer: derpaa gaaer netop den omtalte Billighed ud. Den begrunder en Mængde Fritagelser, foruden dem, der ligesom hidtil ville fremkomme ved den odiøse Lodtrækning om Opfyldelsen, af denne Pligt. For Penge kan Enhver opnaae denne Fritagelse; men uden dem, uden at kunne forud erlægge den bestemte Stillingssum for en stedtrædende Mand, vil herefter enhver ung Kjøbstadbeboer, enhver Haandværkssvend, netop i de Aar, da han skulde reise udenlands for at lære noget, være stavnsbundet, om han end, som ofte nok er Tilfældet for flere Haandteringer, ikke i hele Landet skulde kunne finde Beskjæftigelse i det han har lært. - Hvorfor har han ingen Penge, saa vilde han jo kunne reise. Nu kan han trække paa Vagt, og naar Garnisonstiden er omme, kan han vel igjen faae Arbeide. – Men er der ikke ogsaa taget billigt Hensyn til denne Stand ved Bestemmelserne og Fritagelser for den almindelige Værnepligt? Derfor skal herefter, ligesom en 60-aarig Gaardmand erholder en Søn fri til Gaardens Drift saalænge han har en Gaard, ogsaa en 65-aarig Haandværker eller Fabrikant eller Enken efter samme, der har en betydelig Drift og beskjæftiger flere Svende eller Arbeidere, ogsaa erholde en Søn fri til at bestyre sit Værksted eller sin Fabrik; det er vistnok meget billigt. - Men naar en fattig Haandværker, der ikke har bragt det videre end til at arbeide med sine egne Hænder, har en Søn, som han har opdraget og oplært og af hvem han, nu da han er gammel, haaber Understøttelse og Fortsættelse af hans lille Drivt, saa skal Sønnen være Soldat; – thi hvorfor har han ingen Penge, Ligeledes den fattige Huusmand paa Landet, der har gjort sine Hovdage, saalænge hans Kræfter tillode det; hans Søn fritages ikke, for at hielpe ham i hans trængende Alderdom; i Stedet for at overtage Huset og Pligt arbeidet for sin gamle Fader, saa at denne kunde blive hos ham, ligesom han selv i sin kraftløse Barndom var hos Faderen – maa han blive Soldat. Og den gamle Fader, den fattige Huusmand, og Haandværker, Jb, have vi ikke et Fattigvæsen, hvor de kunne søge Tilflugt, medens Sønnen opfylder sin Pligt at værne for sit Fødeland." Det er den moderne billighed; den gaaer som en rød Traad igjennem alle disse Motiver. (Kbhpst.)Man fortæller om en fornem Mand, som foruden mange andre Sorger ogsaa havde mange Creditorer, at han en Dag fandt Livet kun fuldt af Torne Kroner, derfor gik omkring og takkede sine Velyndere for al beviist Godhed, sagde om Aftenen Godnat til sine Nærmeste, yttrede, at han godt kunde see at bestille hvad han skulde uden Lys, og gik ind i sit Sovekammer. Kort efter hørte man et Skud der inde fra, og da man aabnede Døren, laae Manden dræbt og Pistolen sprængt ved hans Side. Som bekjendt betale Livsforsikkringselskaberne ikke, naar den Forsikkrede har taget sig selv af Dage. Forsikkringselskaberne ville naturligviis negte at udbetale Forsikkringssummen uden Hensyn til, hvem Creditorerne ere, og ikke lade sig nøie med den Oplysning, at den Vedkommende er død ufrivillig ved en Pistols Sprængning. Det var i det Hele taget sikkert gavnligt, om der i mange Tilfælde blev gaaet frem med mindre Letsindighed, baade fra Udlaanernes Side i at laane paa Livsforsikkringer, og fra de Laanendes Side ved at gaae ind paa saa haarde betingelser, som saadanne Laan i Reglen ere knyttede til. For den, der med en ringe No 2 Embedsindtægt først begynder at laane paa Livs forsikkring - hvilket skal skee ofte, siden Gratialeuddelingerne til visse Personer ere indskrænkede, er der Sandsynlighed for, at han bestandig synker dybere og dybere i Gjæld, som han saaledes, da Præmierne sluge det Meste af hans Gage, aldrig kommer ud af. Kunde det nævnte Tilfælde ved at vise, at Livsforsikkring dog ikke sikkrer Udlaaneren bidrage til, at heri skeete nogen Forandring til det Bedre, vilde sikkert mangen Regnskabsfører, baade civil og militair, blive befriet fra meget Overhæng, som nu ofte selv i Vidners Nærværelse skal gaae til det Scandaleuse. (Fædrel.)