Berlingske Tidende, 1809-05-05
Efter de sidste Privatbreve baade fra Stockholm og Gothenborg er den offentlige Stemme paa ingen Maade imod Kongen. Matroser og Soldater ere ham hengivne saavelsom de lavere Classer i Almindelighed. Det er blot Adelen, som har hævet Stemmen for Fred mod Rusland og Frankrig. Jblandt de Personer af Betydenhed, som have offentlig erklæret sig for den afsatte Konges Partie, er Feldtmarskal Toll. Dette sees af en Brevvexling, som er oversendt hertil, imellem SiArchibald Dixon, Hr. Fenwick, Admiral Kears og Feldttmarskallen. Den svenske General har høit erklæret, at han ikke forlod sin Souverain, om han end skulde døe paa Skafottet for sin Modstand imod Usurpation. Den ny Regiering gaaer imidlertid frem med Forsigtighed og Klogskab i sine Foretagender, og bestræber sig for, om mueligt, at slutte Fred med Sverrigs sidste Fiender, uden derfor paa samme Tid at indlade sig i Krig med Engelland, dets hidtilværende Allierede. Admiral Bertie har begivet sig til Helsingborg. Enhver Forsigtig hedsregel er efter Omstændighederne tagen imod de mulig fiendtlige Virkninger af den sidste Revolution i Sverrig. Følgende Extract af en Skrivelse fra Generallieutenant Sir Johr Moore til Viscount Castlereagh er efter Underhusets Ordre bleven trykt og offentlig bekiendtgjort: I den Stilling, hvori min Armee er for nærværende Tid, er det umueligt for mig nøie at giennemgaae alt, hvad der er skeet, siden jeg sidst havde den Ære at tilskrive Dem fra Astorga. Jeg har derfor bestemt at sende Brigadegeneral Charles Stewart til Engelland som den Officeer, der bedste er i Stand til at give enhver Efterretning, de kan vente, baade i Henseende til vor virkelige Stilling og de Begivenheder, som have bragt os i den. - Deres Herlighed veed, at dersom jeg haade fulgt min egen Mening som Krigsmand, vilde jeg have trukker mig tilbage med Armeen fra Salamanca. Der var ingen Spansk Styrke, som jeg kunde forene mig med og jeg var fornøiet over, at der ingen Anstrængelse gjortes til at hielpe os eller til at fremme den Sag, hvori vi vare indviklede. - Jeg følte imidlertid med Smerte, at den Ligegyldighed, som Spanien viste, aldrig ville have blevet troet og at man havde villet tilregnet Britterne, naar de tra sig tilbage, Tabet af den hele Sag - og det var derfor nødvendigt at sætte vor Armee i Vove, for at overbevise saavel Engellands Folk som det øvrige Europa, at Spanierne havde hverken Kraft eller Lyst til at giøre Anstrængelser for sig selv. Af den Aarsag gjorde jeg Marschen til Sahagun. Som en Diversion er den lykkedes. Jeg bragte min Armee imod den hele franske Styrke og den kunde følge mig i Hælene, uden at der blev gjort den mindste Bevægelse til at dække mit Tilbagetog. Galliciens Folks gjorde, skiøndt de vare bevæbnede, ikke noget Forsøg paa at standse de Franskes Marsch igiennem deres Biergegne. De forlod deres Boepæle, da vi nærmede os, bortførte deres Vogne, Oxer og enhver Ting, som kunde være af ringeste Hielp for en Armee. Følgen deraf var, at vore Syge maatte blive efter, og naar vi mange lede Heste eller Muulesler, som paa slige Marscher og i et saadant Land, vare af yderste Vigtighed, maatte Bagage, Ammunition, Magasiner a. ja endog Penge nødvendig ødelægges eller lades i Stikken. Det giør mig ondt at sige, at Armeen, hvis Opførsel jeg havde saa megen Aarsag at berømme paa dens Marsch igiennem Portugal og ved dens Ankomst til Spanien, har ganske forandret sin Caracteer, siden jeg begyndte at retirere. Jeg kan ikke sige noget til deres Fordeel uden dette, at naar det var nogen Udsigt til Trefning med Fienden, vare Soldaterne ordentlige og syntes med Lyst og Bestemthed at giøre deres Pligt. Ved Villa-Franca kom de Franske i Trefning med Reserven hvormed jeg dækkede Arnens Tilbagetog. De angreb den ved Cacabeløs. Jeg retirerede, dækket af det 95de Regiment, og marscherede samme Nat til Hereskas og derfra til Nogles og Lügo, hvor jeg havde beordret de forskellige Divisioner, som vare foran, at giøre holdt og samle sig. Ved Lugo kom vi atter i Trefning med de Franske. De angrebe vore Forposter den 6te og 7de, men bleve tilbagedrevne med betydeligt Tab paa vor Side. Jeg hørte af de indbragte Fanger, at 3 Dipisioner af den franske Armee havde viist sig under MarschaSoults Kommando; jeg ventede altsaa at blive angrebet Morgenen, den 3de. Det var mit Ønske, at det maatte komme til Trefning Jeg havde fuldkommen Tillid til mine Troppers Topperhed, og det var blot ved at svække Fienden, at vi kunde giøre os Haab om, enten at kunne trække os tilbage eller indskibe os uden at blive foruroligede. Jeg gjorde enhver Foranstaltning til at møde Angrebet og førte meen udom Morgenen for at tilbyde Bataille. Dette var ikke Marschal Soults Hensigt. Enten ansaae han sig ikke stærk nok dertil eller har ønskede at gaae en sikker Vei ved at angribe os paa vor Marsch eller under vor Indskibning. Terrainet var couperet og hans Stilling al for stærk for mig, til at jeg kunde angribe med en ringere Styrke Mangel paa Levnetsmidler satte mig ud af Stand til at blive der længere. Jeg marscheerte altsaa om Natten og i to Jilmarscher og under 6 til 3 Timers Bivouar i Regn naaede jeg Betanzos den 10de næstefter, Da jeg var i Lugo, holdt jeg det urimeligt at naae Vigo, som var i al for stor Frastand, og der kunde ingen Fordeel være ved at indskibe under Fiendens Øine. Min Hensigt blev derfor at retirere til Halvøer, ved Betanzos, hvor jeg haabede at finde en Stilling til at dække Armeens Jndskibning i Ares eller Redes Bugten ; men da jeg sendte er Officeer til at recognoscere den, blev jeg ved Rapport bestemt til at forretrække denne Plads. Jeg gav Admiralen Efterretning om min Hensigt og badom, at Transportskibene maatte blive førte til Corunna Havde jeg funden dem der den 11te, vilde Indskibningen let have blevet iværksat; thi jeg vandt adskillige Marscher for de Franske. De have nu naaet os; Trangportskibene ere endnu ikke ankomne; min Stilling i Fronten af denne Plads var virkelig meget slet og Fæstningen, om jeg blev nødt til at kaste mig ind i den, domineret paa Musketskud og Havnen kan blive saa bestrøget ved Kanoner paa Kysterne, at ikke et Skib er i Stand til at lægge ind i den; kort, Mylord, General Stewart vil underrette Dem om, hvor kritisk vor Stilling er Jeg blev raadet at giøre Forslag til Fienden, for at bringe ham til at tilstaae os roelig Indskibning, i hvilket Tilfælde han snart fik os ud at Landet og vilde erholde Pladsen med alle dens Magasiner &c. og at vi om det blev nægtet, havde Kraft til at giøre et langvarigt Forsvar, som maatte foraarsage Byens Ødelæggelse; men jeg følte Afskye for at giøre et saadant Forslag og jeg tvivler meget om, at det vilde have havt god Virkning. Men hvad jegend beslutter i denne vigtige Sag, haa der jeg Deres Herlighed vil være overbeviist om, at jeg ikke antagen noget Vilkaar, som i mindste Maade er vanærende for Armeen eller mit Fædreneland. Jeg finder, at jeg er bleven vidtløftigere end jeg troede at have Tid til. Jeg har skrevet under bestandige Afbrud og min Siæl har været særdeles beskieftiget med andre Gienstander Mi Brev kan altsaa under slige Omstændigheder blot betragtes som privat. Naar jeg faaer bedre Leilighed, skal jeg være mere nøiagtig. J dette Øieblik afsender jeg General Stewart, for at give Dem Underretning og nøiagtig Forklaring om hvad jeg har udeladt. Jeg maae beklag hans Fraværelse; thi hans Tienester have været meget udmærkede men hans Øiensvaghed giør det umuligt for ham, at tiene, og dette Lander desuden saadant, at Kavallericikke kan være af megen Nytte. Jeg er i Færd med at indskibe Armeen, som jeg sender til Engelland. Den er ganskenskikket til videre Tieneste, førend den bliver forfrisket, som bedst kan skee der. Til Lord Viscont Castlereagh. John Moore.