Kiøbenhavns Maanetlige Postrytter, 1737-10-01
Ungarn. Da den mægtige og store Kong Ludewig den XIV. udi Frankerige, i den saa kaldte Pfaltziske Kriig 1688 og følgende Aaringer, havde med sine Vaaben en forunderlig Fremgang, uagtet at den Romerske Kayser, det heele Romerske Rige, Spa men, Engeland, Holland, samt Hertugen af Savoyen havde forenet deres Magt imod de stolte Lilier, saa at de Franske Generaler erholdt een Seyer efter den anden, og indtoge heele Lande og Stæder, tog en vis Fransk Ambassadeur deraf Leylighed at rose sig af sin høye Principals retfærdige Sag udi samme Kriig; Men den Hollandske Gesant, som var nærværende, svarede saa strax med stoer Fynd: at der var intet uretfærdigere og ubilligere, end som at dømme af Vaabenes lyklelig Fremgang, om en Kriig var ret eller uret, og om den af retfærdige Aarsager var begyndt eller ikke, helst naar Tærningerne endnu laae paa Bordet, og Kriigen gandske anderledes kunde falde ud, end som Begyndelsen havde været. Herudi havde den Hollandske Ambassadeur stoer Ret, thi Udgangen viiste, hvor meget den store Kong Ludewig ved Enden af Krigen kom til kort, i det han midt udi alle sine Seiervindingers Løb, formedelst sine Fienders Mængde og andre Raisons, blev tvungen til, at slutte en meget u-fordeelagtig Fred med alle sine Modstandere, og ved Freds-Slutningen igien at indrømme dem en stoer Deel af de Provintzier og Pladse, som han udi de forrige Kriige havde til sig revet. Ligeledes synes de at dømme noget utidig om nærværende Kriig mod Tyrkerne, som meene at det Kayserl. Hoff ikke har haft retmæssige Aarsager, til at forkynde den Ottomanniske Port Kriig, helst da Tyrkerne ey allene udi den store og langvarige Spanske Successions Kriig, og ved fremturende Rebellion udi Ungarn under den gamle Ragogen For October Maaned nogen have siddet stille, men ogsaa ikke have givet nogen Aarsatil Fiendtlighedernes Begyndelse, hvorfore saadanne Politie gjøre sig allehaande Tanker om de i nærværende Kriig paakom ne Uheld. Nu er det vel sandt, og man maae tilstaae, at stor og u sædvanlige Ulykker udi dette Felt-Tog have troffet de Kayserlige, Thi endskiønt de udi Begyndelsen af Campagnen indtoge Fæstningen Nissa par Accord, uden derfor at forliise en eeneste Mand, saa have de dog i Bosnien under Printzen af Hildburghausen, og i Siebenburgen ved de Wallachiske Grændser, liidt temmelige Nederlage, og herforuden maattet stride med allehaande Sygdomme og med Mangelen paa LevnetsMidler, saa at deres Tall er bleven meget formindsket, og de ikke have seet sig udi Stand, med Magt at kunde udføre den Sinde hafte Beleyring af Fæstningen Widdin, men alleene have maattet lade sig nøye med at holde samme Stad langt borte ligesom bloqveret: Dog nu begynder Soelen igien at skinne for de Kayserlige, i det Hans Excellence Greven af Seckendorff har bekommet fast Foed udi det Tyrkiske Kongerige Bosnien, ved at borttage efter en ugentlig Beleyring den Tykiske Fæstning Usiza, og hvo veed, om den overmaade vigtige og stærke Fæstning Zwornick, endnu udi denne Campagne ikke kand have samme Skjebne som Usiza, saa at Enden af dette Aars Felt-Tog kand svare til dets Begyndelse, som formedelst Staden Nissæ Erobring var fordeelagtig for de Christne. Det har og det Anseende, at jo meere de Kayserlige nærme sig de res egne Lande, des nærmere vil ogsaa Lykken være dem, og torde de nu nok opnaae deres Maal, at tage deres Vinter-Qvarteer, udi det fiendtlige Land Bosnien. Herforuden have de Kayser lige været saa lykkelige, at de under Greven af Khevenhuller, ikke langt fra Widdin, have gjort et temmeligt Nederlag paa et Corpo af 15 til 16000 Muselmænd, som vovede et hidsig Udfald fra bemeldte Fæstning paa det Khevenhullerske Post rings Corpo, men bleve ved Forliis af 1000 Mænd drevne un bage ind udi Fæstningen igien, hvor de nu kand spare den Dar Aar 1787. Dapperhed og store Courage, indtil bedre Leylighed, og maaskee, til den Tiid, naar de udi deres egen Rede formeligen blive beleyret. Man seer altsaa, at oven omtalte Politici deres Domme ey holde Stik, efterdi end ydermeere Hans Romersknyserl. Majestæt nødvendigen, da alle anvendte fredelige sidler hos de stolte Barbarer ikke have villet det ringeste frugte til sidst i Følge af de med Rusland oprettede Pacta har maattet gribe til Gevæhr, for dermed at hævne den sin troe Bundsforvandt (Rusland) tilføyede Uret og Skade, hvoraf vi forhen med Venetianerne udi forrige Krig mod Tyrkerne 1716. have haft et tydeligt Exempel. Det lille Tartarie. Ligesom den Naturlige Ret siger os, at vi ikke imod andre maae giøre det, som vi selv ikke ville have at det skal vederfare os; Saa maae og de, som ikke undsee sig ved forsætlig at handle herimod, ey heller tage fortrydelig op, naar de faaer med den samme Skieppe indmaalet, hvormed de have udmaalet til andre. Tartarerne ere, som bekiendt er, et ustadigt og røverisk Folk, der ikke legger sig efter solide Viidenskaber, nyttig Handel, eller skikkelig Handtering; Deres daglig Haandværk bestaaer udi Røven, Plyndren, Skiænden og Brænden, hvormed de foruroelige alle deres Naboer, det maae være i Freds eller Kriigs-Tider. Saaledes have disse Ødeleggere udi disse Tilder ogsaa huseret paa det Russiske Gebeet, og derved opvakt Russerne til Hævn, helst da hverken de, eller deres Ober Herre den Tyrkiske Sultan, for saadan foraarsaget Skade, have vildet give Russerne nogen Satisfaction. Rusland har altsaa paa den Maade seet sig nødt til at forskaffe sig selv Ret og til den Ende ved tvende store og talrige Armeer først bemægtiget sig den vigtige Fæstning Azoff, hvorpaa man udi nærværende nu til Ende gaaende Felt Tog har hentet Staden, Octakow efter, og derved sat sig i Stand, at holde dette Tartariske Røver-Folk nogenledes i Ave. Dog for at sætte dem ret Kniven. For October-Maaned Aar 1787. Kniven paa Struben, og for at betale dem efter deres Fortieneste, har den Russiske General Felt-Marschall af Lascy med sin flyvende Hær begivet sig ind udi den Crimmiske Halv-Øe hvor disse Barbarers Hoved-Sæde er, og hvor deres meeste Bytte og Røver Koster fra ældgamle Tiider have befundet sig. Dette Land har velbemeldte Hr. General, for kort Tiid siden, mod Østen og Vesten saaledes udplyndret, fordervet og i Grund ødelagt, at Skaden, som fornemmes, udi meere end som 20 Aar ikke kand opreyses. Nu skulde man vel have tænkt, at denne Expedition vilde have faldet Russerne tungt at udføre udi et Land, hvor de af Tartarerne vare omringede, der ydermeere vidste deres Fædernelands Beskaffenhed at bruge til deres Fordeel; Men tvert imod Russerne have ey fundet nogen synderlig Modstand, efterdi Tartarerne forstaae sig bedre paa at plyndre, brænde og sælge deres Fanger, endsom at holde ordentlige Træfninger: Foruden adskillige smaa Skermydsler, er, som berettes, intet mellem Russerne og Tartarerne passeret, dog at de første allevegne have spillet Mestere, og ved deres Udgang af bemeldte Land, med sig ført et overmaade riigt og herligt Bytte, hvoriblant i Særdeleshed mange tusinde Faar have befundet sig. Det er derfore ikke at forundre sig over, at Russerne, i Fald Freden ikke skulde blive sluttet, ere betænkte paa, udi nestkommende Foraar ligeledes at besøge den syndre Deel af Crimm, efterdi den Satisfaction, som man har i Sinde af Tartarerne at forskaffe sig, endnu ikke torde være tilstrækkelig. Ydermeere fornemmer man, at Russerne ved denne Leylighed have i Sinde i Fremtiden at forskaffe sig en fuldkommen Sikkerhed for disse Tartarer, og er det een af de fornemste Freds-Forslag, som de have gjort til den Ottomanniske Port, at samme, som Tartarernes Over-Herre, skal tilholde dem ey herefter at foruroelige det Russiske Gebeet.