Københavns Adresseavis, 1765-12-27
Gravminde. Dødelige, stands her et af dit flygtige Livs Øyeblik, ved at betragte et nyt billede paa dette Livs Ubestandighed, og, er du tillige en Christen Menneske Ven, kand du her let blive rørt af Medlidenhed og de ømmeste Følelser ved den bittre og billige Klage og de salte Taare, her udøies af de sørgende Efterladte over dette Gravsted, som skiuler det Forgiængelige af Velædle og Vellærde Hr. Jens Peders Søn Brandt, Philos. Bacc. Theol. Cand. og Catechet ved St. Knuds Menighed i hans Fødebye Odense, hvor hans Levnets Lys blev oplændt den 2 Julii 1723. og siden med Aarenes Tiltagelse saaledes opklarede først af en oplyst, gudfrygtig og omhyggelig Fader, derefter paa Stedets Gymnasium, og Kiøbenhavns Universi tæt, at det fra hans 26de Aar kunde offentligen lyse for Ungdommen i ovenmeldte Menighed, hvilken han saavel i Skolen, som i Kirken, oplyste og underviste i den Sandhed, som er til Gudfrygtighed, og alt Guds Raad til Salighed. Dette var hans Hoved=Arbeyde i et Embede, af stor Vigtighed og Nødvendighed; skiønt af mindre Anseelse Agt og Værdighed i vore, end i vores Christne Kirkes første Tid=Aldere. Denne besværlige og arbeyds fulde Tieneste offrede han de ham her oven fra meddeelte Sinds og Legems Kræfter, indtil det behagede Livets Herre ved et herligt Himmel-Kald (1), efter 9 Dages Svaghed, paa Herrens Dag, den 15 December 1765, i hans Alders 42 Aar 5 Maaneder og 13 Dage, at udslukke hans jordiske Livs Lys og Lampe (?), for at give ham til Naade Løn for hans Gienløsers Skyld en ævig og fra alle Verdens Byrder og Snarer frie og rolig Sabbath og Hvile. Men ak. - Hvilken ubeskrivelig Smerte og hierte qvælende Sorg foraarsager dog ikke denne uforventede Om siskiftelse og Skilsmisse hos en kierlig og lier Ægtefælle, Johanna Margaretha Sibbern, og 5 unge Børn, nemlig 3 Sønner og 2 Dattre, som dette Tab haver omspændet med de sorteste Modgangs Skyer og et saa tyk ge Sorrigs Mørke, at de fast ikke formaaer at skimte og fornemme den beste og ret qvægende Trøst, som Trøstens Gud vil benaade dem med, at de i en stille Hengivenhed kand kaste al deres Omsorg paa ham, som er rette Enkers og Faderløses altid levende og styrende beste og kierligste Fader, som baade kand og vil sørge for dem, indtil de veden virksom og levende Troe til Jesum Christum kand blive lodtagne iblandt de Udvalgte, som Guds Aand saa herligen beskriver i Aabenbaringens 7 Cap. 14 til 17 Vers Hvil sødt, o Sallige! af dette Lives Møye, Nu Land Din himmelsk Siel fuldkommen sig fornøye J Guds Beskuelse, til, efter hans Behag, Dit Legem ævigt Liv og faaer paa Dommens Dag. Det himmelsøde Haab os eene Trøst land give, J Sorgen efter Dig, at, naar vi her i Live Fuldender Troens Strid og Kamp med Dages Tal, Vi ævig uden Sorg (3) med Dig hist samles skaal. L. A. Seneca in Fragmento libri de consolgt, ad Polybium. Cap. 28. p. 139. inedt. Elevitiana 1649. - In hos tam procelloso, & in omnes tempestates exposito (vite) mari navigantibus, nullus portus nisi mortisest. Ne itaqve invideris fratrictuo: quie seit, tandem liber, tandem tutus, tandem ternus eft. - Fruitur nune aperto & libero cæld, ex humili atqve depresse in eum emicult locum - qui solutasrinculis animas beato recipit finu, & nune - omnia - bona cum summa voluptate perspicit. Fr ras, non perdidit lucem frater tuus, sed securiorem for titus eft. Omnibus illo nobiscommuneest iter. Hvid fata deflemus, non Feliquit ille nos, se antecessit. Hæe Seneca, cujus verba, non censu Stoico, sed sobrio, i e. Christiano sua facit inopinatam unici & amantissimi fratris mortem cum fororum triadelugens mærensqve. Christians Brandt. Havni den 22 Dec. 1765. Jerm. 49, 11. (a) Matth. 25, 23.2 Corinth. 5, 1. og 1 Corinth. 15, 54 til 58. Overvey desuden PrædiAabenb. 21, 4. 6. 7. kerens 7, 1. 2. 15.