Aarhuus Stifts-Tidende, 1836-03-11
Stænderforsamlingen i Roeskilde. Som bekjendt havde En af Khvns Deputerede, Mekanikus Gamst, andraget for Stænderforsamlingen angaaende en Petition til Kongen om Ophævelse af Pl. 23 Octbr. 1835 (ang. Forbud mod at de i Danmark hjemmehørende Haandværkssvende paa Vandring maa besøge eller opholde sig i de Lande eller Stæder hvor Associationer og Forsamlinger af Haandværksvende taales.) Samme Gjenstand betræffende var Fors, bleven tilstillet en Petition fra 1036 khvnske Haandværkssvende. Der blev nedsat en Committee for at afgive Betænkning om denne Sag. Proponenten havde formeent, at Den der reiser forat uddanne sig i sit Fag, kun tager Hensyn til, hvor Leilighed til saadan Uddannelse tilbyder sig, saa at det i Pl. indeholdte Forbud vil hindre ham i at opfylde Øiemedet med hans Reise, naar de Foreninger, hvis Characteer Pl. ikke udtrykkelig angiver, maatte findes i de Lande, der tilbyde Leilighed til størst Dannelse, ligesom det ogsaa er en Ulempe, at danske Haandværksvende, ifølge Lovbudet, skulle forlade de Steder, hvor de allerede, for Pl. udkom, kunne have fundet et fordeelagtigt og lærerigt Engagement. Han havde derfor meent, at, da der vel ingen Grund er til Frygt for nogen Fare for det Offentlige, om end en enkelt Haandværksvend hjembragte friere Anskuelser, er der Anledning til at andrage paa dette Lovbuds Ophævelse. Committeen var enig med Pry. i, at Pl. indeholdte Forbud var en Jndskrænkning for Haandværksklassen, som derved hindres i sin hidtil havte personlige Rettighed, efter frit Valg at søge ved Reiser i fremmede Lande den Kundskab og Dannelse som Fædrelandet ei kan give den. Committeen fandt derfor Stænderforsamlingen opfordret til at anvende sin moralske Jndflydelse hos Regjeringen, for at see denne personlige Jndskrænkning, der træffer en talrig Borgerklasse, hævet eller modificeret. Algreen-Ussing yttrede under Sagens Discussion, at den almindelige Opmærksomhed var især bleven hendraget paa denne Anordning ved den Omstændighed, at den er bleven udgivet, uden forinden at være forelagt Provindsialstændernes Forsamling, uagtet der efter den 45 i Forordn. 28 Mai 1831 ingen Lov fremtidigen skal udgives som gjør Forandring i Undersaatternes personlige Rettigheder førend Stænderne derover have afgivet deres Betænkning. At Pl. 23 Octbr. 1835 gjør en meget betydelig Jndskrænkning i den personlige Frihed behøver neppe vidtløftig at deduceres. Af de personlige Rettigheder er det vistnok en høist vigtig, at kunne frit besøge fremmede Lande, og der erhverve sig den Uddannelse i det Fag eller den Kunst hvortil man har bestemt sig, som her i Landet ikke kan erholdes. Dette er forHaandværkeren, under den Næringsløshed, som for Tiden hersker her i Landet, en Sag af megen Vigtighed. Men denne Frihed er nu bleven væsentligen indskrænket derved, at det er bleven Haandværksvenden forbudt at reise til de Lande, hvor saakaldte Associationer og Forsamlinger taales, naar han ikke vil paadrage sig Følger, der maa være ham særdeles ubehagelige og kunne indvirke forstyrrende paa hans Fremtids VelOm han end allerede har fordeelagtigt Arbeide paa et saadant Sted, skal han dog, efter den udkomne Anordning, strax forlade dette Sted, og han nødes derved til saaledes at afbryde Forbindelser, hvorved han maaskee kunde giøre sin Fremtids Lykke. Han tilføiede derhos, at naar en Lov af foranførte Slags kan udgives uden Stændernes Medvirkning, vil det samme kunne skee med andre mere indgribende Love, og denne Anordning udkom just paa en Tid da Stænderne vare samlede. – Den kongl. Commissarius bemærkede foreløbigen herimod, at han ikke kunde finde, at Gjenstanden for den omhandlede Placat var af det Slags, at Provindsialstænderne i Overeensst. med Frd, 28 Mai 1831 § 4 derom burde været hørte. Den gjør ikke egentlig nogen Forandring i Undersaatternes Rettigheder, men indeholder blot en temporair Jndskrænkning, som Forholdene gjorde nødvendig, og som meget muligen kunde være ophørt, inden Stændernes Betænkning kunde haves. Det kan ikke antages, at Kongen ved Anordn. 28 Mai 1831 har saaledes villet vinde sig, at han skulde have sat sig ud af Stand til at give Love af fornævnte Slags Saadanne kan Regenten i de konstitutionelle Stater give uden Medvirkning af de Forsamlinger, der have Deel i den lovgivende Magt. Under foranførte Forudsætning vilde Kongen end ikke kunne give de Politilove, som i et Opløbstilfælde var øieblikkelig fornødne for at sikkre den offentlige Orden, og han vilde saaledes være sat ud af Stand til at opfylde sine væsentligste Regentpligter. Naar det bemærkes, at, dersom en Lov af foranførte Slags kan gaae Stænderne forbi, saa vilde og andre mere indgribende Love kunne gives uden Stændernes Medvirkning, saa maa det erindres, at den hele Jnstitution er grundet paa og forudsætter gjensidig Tillid, og at Folket til hvilket Kongen ved at stifte samme har viist Tillid, ingen Anledning kan have til den Mistillid, at Allerhøists, skuld ville unddrage de Sager Stændernes Medvirkning, der efter deres Natur fordre og tilstede saadan Medvirkning. At Provindsialstænderne netop vare samlede paa den Tid Placaten udkom var kun Tilfældet med dem for Øestifterne, hvorimod der kunde hengaaet flere Maaneder inden Betænkning kunde faaes fra Provindsialstænderne for Jylland og Slesvig, saa at de Forhold, hvortil Anordningen har Hensyn, letteligen forinden kunde været ophørte, og at høre hine førstnævnte Stænder, naar ikke de øvrige kunde høres, vilde vistnok været upassende. – flere Medlemmer erklærede, at de understøttede Proponentens Andragende i dets rene og oprindelige Form, og anbefalede den til Forsamlingens fortrinlige Opmærksom hed, dog saaledes, at intet det Uvedkommende deri indbland tes. Ussing bemærkede, at der ikke er noget i Anordninger som viser, at den kun skal gielde for en kort Tid. Naturlig viis tilføiede han, bliver den uden Virkning, saasnart de ingen Lande mere gives, hvori de omhandlede Associationer taales, men det kan sandsynligviis endnu vare længe, og saalænge vil Anordn. ogsaa blive i Kraft, naar ikke Stænderne andrage paa dens Ophævelse. - Under Sagens Behandling bemærkede den kgl. Commissarius, at den nærværende Sag hørte til dem, hvorom Forsamlingen vanskeligt kunde have nogen Mening. Den havde nemlig Hensyn til Associationer, som findes paa visse Steder i Udlandet, og hvis Characteer ei kan være Forsamlingen bekjendt. Commissarius, der selv ingen nøiagtig Kundskab havde om disse Associationer, havde søgt nærmere Oplysning desangaaende, og havde fra den muligst paalidelige Kilde erholdt følgende Beskrivelse over be(fortsættes.) meldte Gjenstand. Fra det Polsteenske. De Wagr. Fehm. Blatter melde om den høitidelige Modtagelse, Borgerne i Oldenburg d. 22de f. M. havde beredet deres Borgermester, Kammerjunker d'Aubert, ved hans Tilbagekomst fra den holst. Stænderforsamling, hvor han, som Deputeret for Stæderne Pløen, Lütjenburg og Oldenburg har viist megen og kraftig Virksomhed.