Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-02-17
Vi ansee den nuværende Regjering for at være udmærket god; vi lade de Mænd, som ere Magthavere og bestyre Statens Midler vederfares fuldkommen Retfærdighed. Uden at granske efter Forsynets mysterieuse Midler og hemmelige Veie, som have sat det i Stand til at opdynge al Slags Viisdom paa den første Ministers Hoved, tilstaae vi trohiertig, at han besidder alle de dyrebare Egenskaber, alle de mangfoldige Kundskaber, uden hvilke den Post, hvorpaa han staaer vilde vorde usurperet, men ikke udfyldt. Villigen erkjender jeg i ham Armeens General, det Materielles Chef, den militaire Ingenieur, den dybe Diplomat, den Mand, som er indviet i den subtille Fortolkning af gamle og nye Tractater, alle Universiteters Cantsler, Hovedet for Militair= og Bygningsskoler, den fuldendte Kjøbmand, den bedste og meest upartiske Bedømmer af det, som hører til Fabrikvæsenets Fremme og som udfordres til Manufacturernes Afsætning; Banquieren og Financieren, den Lærde og Kunstneren, den Mand som i sin Aand kan omfatte Gjenstandene i det Store, saavelsom have Nationalmagtens og Nationalrigdommens mindste Bestanddele for Øine. Man indvende ikke, at saadanne Enkeltheder kunne udrettes ved underordnede Folk, dem interesserer det altfor lidet, paa bedste Maade at skille sig ved deres Hværv, og hos dem vilde Statens Anliggender altid svæve i Fare. Hvilke Kneb, hvilke Vildfarelser og Ufuldkommenheder kunde vi ikke anføre uden Møie, som et Resultat af dette System, dersom vi ikke havde gjort os til Regel, at bortfjerne fra vor Thesis alt det, som kunde vække Bitterhed eller ligne en Satire. Ja, vore Ministre opfylde sine Pligter i videste Omfang, det have vi allerede flere Gange sagt, men just derfor frygte vi saa meget mere, at mindre heldige eller mindre duelige Efterfølgere eengang kunne indtage deres Plads, og at disse da, formedelst Mangel paa de Kundskaber, som vi finde hos de nuværende Ministre, kunde lade Statskibet strande paa ubemærkede og farlige Klipper. Er Administrationen ikke afvexlende, Ere Ministrene ikke dødelige, Andre, Administratorer ville komme istedet for dem, som regjere os nu, og blive valgte af den Klasse, som vel forstaaer Latin, Græsk og Arithmetik, men ikke kjende til de praktiske Kundskaber, hvis Nødvendighed er saa indlysende for mig og, som jeg haaber, ogsaa for mine Læsere. Skulle Anliggenderne da gaae i Staae, eller besørges paa Lykke og Fromme, godt eller slet, Naar de Riges Opdragelse, istedetfor at indskrænkes til døde Sprogs Studium, udstrakte sig til de Gjenstande, som jeg enkelt har opregnet ovenfor, naar Videnskaberne, de nyttige og praktiske Kunster, Næringsfliden i alle sine Grene traadte istedetfor Cicero og Demosthenes, da kunde de høiere Stænder frembyde en betydelig Masse, for hvem ingen positiv Kundskab var fremmed, og af hvis Midte der da let kunde vælges duelige Administratorer, allerede bekjendte med Alt, hvad der maa tiltrække sig de Regierendes Opmærksomhed. Videnskaben, som saaledes ikke længer blev foragtet, vilde da have en velgjørende Indflydelse paa det politiske Corps, Oeconomien vilde da komme til at staae under strenOpsigt, og ved Midlernes velberegnede Anvendelse vilde man udfinde dem, som hurtigst kunde frembringe de største Virkninger. Jstedetfor at samle i Mørke og paa Maae og Faae at anordne Reformer og Arbeider, som de selv ikke ere i Stand, til at bedømme, vilde de Regjerende idetmindste have den Fornøielse, at være paa det Rene med sig selv om det, som de foretage sig. Alle deres Foretagender, alle deres Beslutninger vilde have et Maal, for hvilket de selv kunde gjøre sig Regnskab. Det vilde smigre deres Stolthed, ja selv deres Ære vilde fyldestgjøres derved; Følelsen af opfyldt Pligt vilde holde dem skadesløs for deres Embedes Keedsomhed og Møisommeligheder, og i Anseelse og Agtelse vilde de vinde ved dette Bytte. Endelig vilde denne, nu saa vanskelige Bestyrelse af Forretningerne da blive dem en saare let Sag; sikkre paa at undgaae det Bedrag, de Blendelser, og Vildfarelser af alle Slags, som omgive Uvidenheden, vilde de velsigne den nye Opdragelses Øiemed. Disse ere de umaadelige Fordele, som de høiere Classers videnskabelige Dannelse vilde forskaffe Regjeringen. Om den Udvidelse, som dette nye System kunde forskaffe Videnskaben selv, og den derved bevirkede Forbedring i de Lærdes Kaar, vil jeg kun fatte mig kort om en fortjent Mand døer af Sult, eller om han lever i Velstand, derpaa ligger ikke synderlig Magt, det veed jeg nok, men Staten er det magtpaaliggende, at dens Manufacturer drives med Jndsigt, dens Arsenaler holdes i Orden, dens Anordninger og Kjøb udføres godt og fordeelagtigt. Bestyres alle Regjeringsgrenene af Mænd, som ere deres Fag voxne, saa kan Staten gjøre Regning paa, at dens Anliggender blive bestyrede vel, og jo mere de positive Videnskaber tiltage i Agtelse, desto større vil Antallet blive af de udmærkede Mennesker, som opoffre sig til dem. Regjeringen er ufeilbar og dadelfri, det er en Grundsætning, jeg allerede har bekjendt mig til, og ikke vil afvige fra. Vilde man imidlertid laane visse Folk Øre, kunde man let blive fristet til at troe, at, dersom Regjeringen havde taget Videnskabernes Fremskridt mere paa Raad, skulde den have kunnet udrette Mere med mindre Bekostning og forrettet Tjenesten med større Fordeel. At dette er sandt, kunde lettelig bevises af Dokkerne eller de indvendige Havne. De nyere Forbedringer, som lette Arbeidet og formindske Bekostningen, findes ikke ved dem, man kjender jo Statsmændenes Modbydelighed for Alt, som bærer Præg af noget Nyt. Enhver Privat-Speculant søger at tilegne sig de nyttigste Opfindelser, men den offentlige Bestyrelse kan, dersom den savner de Jndsigter, som kun en videnskabelig og industriel Uddannelse er i Stand til at give, kun med langsomme Skridt følge de tiltagende Forbedringer, som indføres i Kunsternes Rige. Hvorledes kan den dømme om Noget, som den ikke kjender, Kun engang har den, imod Sædvane, prøvet noget Nyt og benyttet Hr. Brunels Talenter ved Arbeiderne i Portsmouths Havn. Man veed, hvilken umaadelig Fordeel den har havt af denne Undtagelse fra den sædvanlige Regel, men man veed ogsaa, at i hele den lange Krig, som England førte i den senere Tid, gaves der ikke en eneste Dampmaskine paa Statens Værfter, og at Regjeringen følgelig stod langt tilbage for den private Jndustrie. Desuagtet vilde det være uretfærdigt, at dadle Regjeringen. Opdragne til Forretninger, og vante til at betragte Virksomhed, Punktlighed og et talentfuldt Foredrag som de eneste Egenskaber, der ere dem nødvendige, skjønne Statsmændene ikke engang, at Videnskaben behersker Alt, hvad de have at udrette, at deres Fortjeneste, deres Gavnlighed, Virksomhed og Oeconomie er afhængig af deres egne Kundskaber i de af os anførte Fag. De tidligere Exempler give dem ikke andet end Routine, og til denne holde de sig alene; projecterende og speculerende Mennesker trænge sig til dem, men vises tilbage. De følge den betraadte Bane, tage kun det Forbigangne til Regel for deres Handlemaade, ville ikke vide af nogen Forbedring, af Frygt for at faae at bestille med Skielmer eller Narre, og nøies med at gaae redelig til værk og efter bedste Overbeviisning at styre den gamle gothiske Maskine, som holder deres egen Kraft tilbage, og som, under det Hjul, hvorved den drives frem, udhuller et Spor, der daglig bliver dybere og dybere. (Fortsættes.) Dannerfolkets Kongesang. Til Nationalmelodien: Kong Christian stod ere Under saadan Titel har en Sang bestaaende af tvende Stropher i disse Dage gratis været at faae hos Hr. Major Seidelin. Den staaer baade i Skilderiet Nr. 11 og i den Liungeske Kjøbenhavnspost No. 21, og er i Anledning af Kongens høje Fødselsdag bleven afsjungen paa d. 5 Febr. i det kongl. Kjøbenhavnske Skydeselskab og danske Broderskab.