Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1774-10-07
Den 5te October blev den høysalig Frues, Frue Majorinde Sophia v. Rosenkrantz, fød bille, hendes Liig, som var hidført fra Sælland, nedsat i Søebye Kirke i Aasum Herred her i Fyen. Ved denne Leylighed er følgende begjert indtrykt i disse Tidender. Velkommen her til Hvile, Velsignede Aske. - Gak ind med Fred i dit Sove=Kammer - Hviil dig ud, indtil din herlige Opreysnings søde Dag, der var dit Haab i Live. - Tillad, at vi med Taare væde din Urne, et Offer, som dine Dyders hellige Minde billigen bør vente. – Nu tør vi nævne Disse, uden Frygt for at mishage dig, uden Mistanke for at ville ved smigrende Roes behage dig. - Salige! Enten var Du, eller Ingen, Dydig. - Dine uforlignelige Egenheder ere vare Sieldenheder. - Din Engle Dyd skildres ey værdig nok af os Uværdige. - Bød Pligt os ey at tale, vi ville tie, for ikke at fordunkle Dine Dyders Ære. - Have vi en Miskiendt Dig, da var Du blandt os det, Du nævnedes: Sophia Rosenkrantz. Den Viisdom fra oven ned, som er reen, fredsommelig, billig, lader sig gjerne sige, er fuld af Barmhiertighed og gode Frugter, upartisk og uden Skrømt (a) besiælede alle Dine Drifter. - Dine Dyders Roser, ægte Frugter af vor allerhelligste Troe, gave en yndig Lugt for Herren, en fyndig Frugt hos Kiendere. - De flettede Dig en ævig og uforviisnelig Ære=Krands. - Dit Smykke var Hier(a) Jac. 3, 17. tets skiulte Menneske i en sagtmodig og stille Aand. - Din Lykke, at leve i Samfund med Gud - Din Ære, at bære Christi Forsmædelse - Din Rigdom, Aandens Fattigdom - Dit Liv, at døe daglig - Din Viisdom, at kiende Forsoneren - Din Lyst, at beskue ham i Troen - Din Glæde, at høre hans Hyrde=Stemme, og følge den - Din Styrke, at holde fast ved ham - Din Vederqvægelse, at elske ham - Din Mad, at giøre hans Villie, stedse Frygt, som for ei at have gjort Pligterne fyldest - Dit Alt, hans Naade - Dine sande Venner, de Stille i Landet - Dine Fiender Jngen blandt Mennesker. - Som Fremmed og en Giæst i Verden var dit HrerteHiemme hos Gud - Dit Løn=Kammer et Guds Huus, et Puel. - Der streed du for Dig og os med Bøn og Graad, og bad om Naade. - Der holdt Du Dig Fyrstelig med Gud og vandt. Dit Gud hengivne Sind brød Din Søvn, rev Dig af Dit Leie for i Nattens Stilhed at knæle med Andagt for Naade=Thronen. - Du skiulte i dit ømme Bryst din egen for at lindre andres Smerte. - Dit Aasyn gav Haab for den Nedslagne, Din Haand Hielp for den Trængende. Dine Goddædigheds Gaver forhøiedes i deres Værd ved Naaden, paa hvilken Du uddeeler dem. - Den Forlegne, den Faderløse og Enken veed det. - Hvi øvede Du Dine beste Gierninger i Løndom, Frygtede Du, at Din Dyd skulle blive mistænkt? – Fuldkommenhed var det ædle Maal, Du jagede efter. Du fandt Din Afmagt til at blive dette mægtigt i Ufuldkommenhedens, Du langede dertil, før vi ønskte det, i de fuldkommede Aanders Verden. - Dit sidste To Aar udmærkede den forborge Gud ved heel skiulte Førelser. - Du blev smelted i Elendighed Ovn. Her saae vi Naturen bøies, Naaden ophøies. Du selv blev mindre end Intet, Din herlige Forløser Alting. - Her prøvedes Din Troes Guld, og blev befunden ægte. - Her øvedes Dit Mod og Haab, og holdt Stand. - Du prydede, Din Lampe, gik ud imod Brudgommen, som Kongens Dotter, herliggjort indvortes. Her ere Dine Juveler, Du var i Live, Fornuftig uden Indbildning, Gudfrygtig uden Maske, Andægtig uden Ophævelser, From uden Dumhed, Forsigtig uden Mistænkelighed, Ædelmodig uden smaa Hensigter, Høimodig uden Stolthed, Sagtmodig uden et krybende Væsen, Taalmodig uden Følesløshed, Ydmyg uden Nedrighed, Sparsom uden Gnien, Rund uden Ødselhed, Goddædig uden Tyrannie, Gavmild uden Vind, Medlidende uden Svaghed, Huuslig uden Stolen, Retskaffen uden Miine, Oprigtig uden Snak, Taugs og Talende uden Utidighed, Veldømmende uden Overilelse, Overbærende uden at glemme dig selv, Bestandig uden Haardhed, Maadelig i aling, Retfærdig ved Troen, Fuldkommen som Menneske, uden at vide det Adelig og dog Medmenneske, En Christen uden Parade=Kiol. I Livets Forandringer lod du Dig see, Som en Haabefuld Datter, Ulignelig Ægtefælle, Retskaffen Moder. Mageløs Veninde, Elsket og dyrket Huusfrue, Paalidelig Patronesse, Kort: En Herrens Elskelige i Liv og Død. Vi tør røbe dine Feiler. Du ønskede at leve, da Døden nærmede sig; om meere for din egen end andres Skyld, vide vi ikke. - Vare fleere Feiler hos Dig, da har Du snildeligen vidst at skiule dem. Ak, hvorfor maatte vi ei være Vidne til den Seir, som kronede din sidste Strid? – Mueligt, fordi det skulde undes de 3 vigtigste Landskaber i vort Fædreneland hver for sig at have en Deel i den Dydigste. Saaledes skulle i Jylland, Steenalt glædes ved din Fødsel. i Fyen. Arreschou æres ved en Deel af Din Anførsel, Søebye=Søegaard belykkes ved Din Formæhling. i Sælland. Giesegaard opbygges af Din Død. Dog skal vore Egne have den Lykke at forvare Dit ærværdige, Støv. - En velsigned, men saarende Lykke. - O! at hver Gang vi øine det Guds Huus, som gjemmer Din forkrænkelige Deel, Dine Dyder, maatte faae nyt Liv i vore Hierter. - J Disse være reist Dig et ævigt, gid! værdigt Mausoles. - Religion har den Kraft hos Dine Sørgende, at De vide, hvorledes at trøste sig ved det Hierte=Saar, De fik, da Du ved Din Død gjorde dem første Gang imod. 32 Aar var Din Alder, et langt Liv; thi det var ført i Dyden. Et Ord til Læseren. Et deligt Ansigt behøver ingen Sminke, hvad her er sagt, er reen Sandhed i ukunstled Dragt. Bør Præstens Læber bevare Sandhed, hans Pen endnu meere. Denne lade sig ei misbruge til at hykle, mindre til at lyve! Vor fortreffelige Frue Rosenkrantz viiste os med sin Van deel, hvorledes at være det, vi ville synes: Christne. - Gak hen, Læser, øv dig ved Naaden i denne vor Saliges Dyder, saa fortiener Du ved din Bortgang Hendes Eftermæle.