Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1842-08-18
Candidat Lehmann. Det har meget glædet mig at høre, med hvilken Kraft og Jver den kongl. Commissarius har tilbageviist enhver Formodning om, at den nuværende Regjering skulde være mindre gunstig stemt for Selveiendom, end Regjeringen i tidligere Tid har været. Sin egen personlige Overbeviisning har den kongl. Commissarius oftere forhen, og endnu for ganske nylig, bestemt udtalt; men hans Forsikkring, at dette ogsaa er Regjeringens Anskuelse, kan jeg kun betragte som et gunstigt Auspicium for denne Sags heldige Fremgang; thi Regjeringens Anskuelse er, om end ikke det afgjørende, dog et vigtigt Moment, hvorfor jeg heller ingenlunde kan ansee det som Sagen vedkommende, naar en foregaaende Taler har søgt af Facta at udlede Formodning og Regjeringens Stemning. Det første Spørgsmaal er, om Selveiendom kan ansees for ønskelig; og naar man antager dette, maa man stræbe at komme til Erkjendelse af, hvad der, uden Jndgreb i Andens Ret og Skade for offentlige Jnstitutioner, kan skee, for at fremme den. Jeg kan nemlig ingenlunde med Grev Holck betragte Sagen som væsentlig eller alene angaaende Fideicommisbesidderen, eller med ham antage, at den Comitee, som skulde nedsættes til Sagens Bedømmelse, alene burde bestaae af Saadanne. Forsaavidt han, som Argument herfor, har anført, at han selv er besidder af et Fideicommis, hvoraf en væsentlig Deel er gaaet tabt, ved at behandles paa den Maade, som i Andragendet foreslaaes, synes deraf snarere at følge, at Comiteen burde sammensættes af de tilkommende Besiddere, end af de nuværende, da Bevarelsen af Jordeiendommene er i de Ufødtes Jnteresse, og hos de nuværende Besiddere, netop kunde befrygtes en Tendents, til at tilegne sig personlig Fordeel ved Afhændelsen af Fideicommissets Eiendomme; men at sammensætte en Comitee af endnu ufødte Fideicommis-Successorer, vilde unegteligen have sine Vanskeligheder. Men Spørgsmaalet angaaer ikke blot Fideicommisbesidderne, men er et almindeligt Landspørgsmaal, der bør afgjøres efter store politiske og statsoeconomiske Grundsætninger, hvorved de private Jnteresser og Rettigheder vistnok bør komme i behørig Betragtning, men ikke kunne være afgjørende. Jeg kan derfor heller ikke betragte det som en Mangel ved Forslaget, at det er fremkommet fra en Deputeret, som nærmest repræsenterer Bondestanden, – altsaa de præsumtive Kjøbere, skal Sagen endelig bringes ind under et saa snevert privatretligt Synspunkt, maa Forslaget nærmest betragtes som et Tilbud fra Kjøbernes Side, hvori der ikke er noget præjudiceerligt for Sælgernes Ret og Frihed. At Selveiendoms Udbredelse er i Bondestandens Jnteresse, forekommer mig aldeles klart. Det er af Mange udviklet, at Bondestanden ikke under Fæsteforholdet har den Fasthed i Besiddelsen, som er en saa vigtig Basis for fuld Virksomhed og Fremadskriden. Vel er Besiddelsen paa Livstid saa lang, at det ikke skulde synes, som om dette Moment kunde komme synderlig i Betragtning; men det er dog med Føie bemærket, at en Fæstebonde har en større Opfordring, til at samle Capitaler, end til at benytte dem til Eiendommens Forbedring, og at det naturlige Ønske, at hans Søn maatte faae Gaarden efter ham, under Fæsteforholdet saaledes maa have samme Virkning, som en Præmie paa Ladhed og Straf for Flid og Anstrængelse; thi jo daarligere Gaarden er des ringere, bliver Jndfæstningen for Sønnen; men har Faderen bragt Eiendommen i høi Cultur, maa Sønnen betale dette, hvis han vil blive ved det Sted, hvor han er født og voxet op. Jeg troer ogsaa, at Forslaget er i Godseiernes Jnteresse, idet det ikke gaaer ud paa at fratage dem nogen Ret eller at paalægge dem nogen Forpligtelse, men kun paa at give dem en Tilladelse, som det staaer til dem, efter eget Tykke at benytte eller lade ubenyttet. Vel have de nu allerede denne, forsaavidt de besidde deres Eiendomme uden sideicommissarisk Baand, men, naar de ville benytte den, møder dog den store Betænkelighed, at de derved i visse Tilfælde kunne miste de Forrettigheder, som besiddelsen af complette Sædegaarde medfører. Disse ere vel i vore Dage mindre betydende, end tidligere men jeg troer dog ikke, at der er Mange, der betragte dem som intetsigende, og navnlig synes de ikke at betragtes saaledes af den Klasse, der er i Besiddelse af dem, af Godseierne selv. Ogsaa fra denne Side betragtet, seer jeg saaledes ikke mindste Grund, hvorfor man ikke skulde gaae ind paa Andragendet; hvo der sætter Priis paa at beholde si Bøndergods, skal dette være uformeent; hvo der ikke gjør dette, skal det staae frit for at afhænde det. Hvad Staten i det Hele angaaer, da er det almindelig bekjendt, at Totaludbyttet af Landbruget stiger, som Fæste gaaer over til Selveiendom, og den forøgede Velstand, som saaledes udbreder sig og den større Uafhængighed i Sindet, der flyde af Uafhængighed i Stillingen, har den største Jndflydelse paa den hele aandige og moralske Udvikling hos en stor Klasse af Folket. Jeg troer og saa, at der for Forsamlingen ligger en særdeles Grund til at tage denne Sag under Overveielse deri, at den oftere er moveret her i Forsamlinger uden Fremme, enten fordi den er fremkommen i Forbindelse med andre Forslag, der maaskee ere blevne anseete for meere mislige, eller, saaledes som sidste Gang, af Mangel paa Tid. Den jydske Forsamling har derimod viist stor Jnteresse for Sagen; og da en harmonisk Sammenarbeiden af de desværre endnu adskilte, Stænderforsamlinger er høist ønskelig, ligger heri en Grund mere for denne Forsamling, til i det Mindste at skienke Sagen den omhyggeligste Overveielse, og det saa meget mere, som det er bekjendt, hvad der jo ingenlunde er at beklage, at Regjeringen helst indlader sig paa en Sag, naar den har fundet Understøttelse hos begge Forsamlinger. Det eneste Punkt i Andragendet som kunde synes betænkeligt, er, at det skulde tillades Besidderne af Lehn og Fideicommisser at afhænde Bøndergods; men jeg antager det da for en fuldkommen Selvfølge, at Kjøbesummerne bleve belagte med et sideicommissarisk Baand, ligesom det maaskee ogsaa i saadanne Tilfælde kunde være ønskeligst, at Afhændelsen af Fæstegodset skete til Arvefæste og ikke til Selveiendom, hvorved de tilkommende Besiddere af Lehnet erholdt en sikkrere Jndtægt af Bøndergodset, og Bønderne mod en lettere NeJndkjøbspriis dog erholdt Sikkerhed for Gaardenes vedvarende Besiddelse i deres Slægt. Men al dette er Specialiteter, der efter nøiere Overveielse kunde reent udelades eller modificeres efter Forsamlingens Forgodtbefindende. Spørgsmaalet er reen og klart dette, om det ikke, ifølge statsoeconomiske Grunde, maatte være rigtigt at virke for Selveiendoms Udbredelse ved Midler, der i sig ere hensigtsmæssige uden at være præjudiceerlige for Nogens Ret. At dette har Krav paa Stændernes høieste Opmærksomhed, forekommer mig utvivlsomt, og jeg stemmer derfor for en Comitee. (Fortsættes.)¬