Den Vest-Sjællandske Avis, 1821-09-15
Den 28de August har været en meget uroelig Dag London, da Pøbelen havde forsamlet sig for at ledsage de to Menneskers Liig til Graven, som vare blevne skudte den 14de August ved Dronningens Begravelse. Kl. 12 om Middagen havde omtrent til 500 Personer, for det meste af den laveste Folkeklasse, forsamlet sig paa Qvægtorvet (Smitsields) og ventede med en kiendelig Utaalmodighed paa, at Tegnet skulde gives til, at Processionen skulde derfra begynde. Endelig lod den bekiendte Radicale Dr. Watson sig see; han saae meget bedrøvet og nedslaget ud, og for at giøre Scenen endnu mere melancholsk, havde han tre af sine smaa Børn hos sig, som vare klædte i dyb Sorg, han steeg nu op paa een af de Bænke, som ere opslagne paa Torvet, for at sælge Faar paa og hans forrige troe Fanebærer den lille Waddington holdt paa hans Fødder for at han skulde ikke glide. Han fortalte nu den gabende Mængde: at Committeen for den arbeidende Classe, som holder sine Møder i Værtshuset Jacobsbrønd (som tilforn har været de Radicales Hovedqvarteer) havde gjort de ulykkelige Afdødes Venner Forslag til at udføre Begravelses-Processionen med al den Pomp og Glands, som tilkommer den berømte Radicalismus, og at bære foran den Symbolet paa dets Forening, nemlig et Knippe af Pilegniste og en Møggreb, saaledes som det ved flere Leiligheder tilforn er skeet; men sagde Doctoren og hans skielvende Stemme nægtede ham næsten sin Tieneste. Bestyrelses-Committeen har vægret sig ved at forene sig med os men de Afdødes Venner have besluttet selv at afgiøre Sagen saavidt det staaer i deres Magt. Hvad dette vil sige, det formaaer jeg ikke at fatte; men det maae nu forholde sig som det vil mine Venner; vi ville holde en Procession, og naar J see Tegnene paa vor Forening Qvistene og Møggreben, saa kunne J sætte Eder i Bevægelse, for i Orden at følge Liigtoget. - Under Mængdens larmende Bifalds Yttringer steeg strax Taleren igien ned paa Jorden, og den lille Waddington formanede den temmelige uroelige Forsamling til Fred og Enighed. Man talede om de hidindtil foregaaende Tildragelser, om Begivenhederne i Dublin, om at Kongen vilde komme tilbage bestælet med en sandJrlandsk Aand, om Levnetsmidlernes lette Priis, og imedens denne Samtale varede hengik et Qvarteerstid, efter hvis Forløb Doctoren igien steeg i Høiden, og tilkiendegav sine Tilhørere, at han og hans Venner havde opgivet at foranstalte en Procession fra Smitfields af, og at de, som ønskede at see Liigtoget, giorde bedre i at begive sig til Oxford Gaden, igiennem hvilken han havde hørt at Toget skulde passere. Denne Erklæring blev modtaget med nogle drøie Eeder, og Pøbelen rendte afsted som den var besat. Indgangen til Parken var paa alle Sider nøie tilspærret, og Regieringen havde ladet bekiendtgiøre Dagen tilforn, at dersom man vilde bruge Vold for at gaae igiennem Parken, saa vilde den tage alvorlige Forholdsregler for at forhindre det, hvorfore ogsaa Constabler patrøllerede i Parken. Hovedanførerne for Liigtoget vare Tømmer= og Muursvende, til hvilke Laug begge de skudte Mennesker hørte; disse havde paa Hiørnet af Bondstreet foreenet sig med hinanden med deres Liig, som hver for sig blev kiørt paa en Vogn med 4 Heste for. Efter enhver Liigvogn fulgte 4 Sørge karether tilligemed de Afdødes Slægtninge og en Mængde Mennesker. Da Toget kom igiennem South Audley Street, og da det passerede forbi det Huus i Gaden, som den afdøde Dronning tilforn havde beboet, saa toge alle de Personer, som ledsagede det, Hattene af Hovedet, og Musicanterne spillede Liigmarschen. Processionen bevægede signu til den høire Side forbi Parken, og Liivvagtens Caserne igiennem Kensington til Hammersmith, Præsten besteeg derpaa Prædikestolen og holdt en Liigprædiken. Derpaa bleve Ligene nedsatte i Begravelsen paa Kirkegaarden, hvorved Pøbelen udstødte de skrækkeligste Forbandelser imod Regieringen, Ministrene og en høi Person. – Paa Veien til Hammersmidt var alt gaaet temmeligt roeligt af; endskiøndt der blev, da Toget passerede forbi Gardernes Kaserne udstødt flere Skieldsord, imod Soldaterne, som stode ved Vinduet, thi Porten var lukket, og Pøbelen viiste en stor Lyst til at slaae Vinduerne ind; men Sheriffen Vaithmann, som havde fundet for godt at anføre Processionen personlig til Hest, forhindrede dog dennegang Udbruddet af Tummulten. Jmellem Kl. 7 og 8 vendte Toget tilbage fra Hammersmidt og Garderne, som stode uden for Casernerne, bleve nu udpebne af Pobelen og tillagte allehaande Skieldsord. Sheriffen Vaithmann raadte dem til at de skulde gaae indi deres Qvarterer, hvortil de i Begyndelsen ikke havde Lyst; men de løde sig endelig overtale dertil og gik ind, hvorpaa Porten blev lukket efter dem. Pøbelen som ansaae dette for at være en tilfægtet Seier, begyndte at opløfte et vildt Skrig, og derbaglede nu Stene ned paa Vinduerne i Casernen, Hhorved i et Par Minuter alle Ruderne bleve slagne istykker. - En Trompeter, som ulykkeligviis havde været i et Olhuus og kom derfra for at gaaerind i Casernen blev angrebet af Pøbelen, overvældet og kastet ned og behandlet paa det meest ubarmhiertige. Hans Kammerater kom ham nu til Hielp; da de lode sig hidse ned paa Gaden ved Reeb fra Vinduerne i Qvisterne og nu begyndte en Nævekamp; men hvorved Soldaterne kom til kort; da de maatte kjæmpe imod et alt for stort Antal; da nu Resten af de Gardere, som vare i Kasernen saae, at deres Kammerater laae aldeles under og bleve skrækkeligt mishandlede, saa var det ikke mueligt at holde dem mere tilbage. Porten blev sprængt op- og en heel Sværm styrtede ud bevæbnet med Sabler, Carabiner og Prygle kastede sig imellem Pobelen og befriede en Kammerat, som Pøbelen trak omkring i Skarnet, og hvis Hoved blødte. Garderne dreve Folket, som forsvarede sig med Steenkast nogle 100 Skridt tilbage fra Kasernen. J dette Haandgemeng gaves der blodige Hoveder paa begge Sider. Sheriffen Vaithman reed imellem begge Partier og forsøgte paa at formaae Soldaterne til igjen at gaae ind i Kasernerne. Da han reed paa Fortouget, og en Sergeant vilde tage hans Host i Tømmen for at lede den ind paa Kiøreveien, saa fik han af Sheriffen et Slag med hans Stok. Dette var nær bekommet ham galt, havde ikke Officererne lagt sig derimellem. Endelig lode Soldaterne sig overtale til paa nye at gaae ind i Kasernen, og Porten blev lukket. Pøbelen vedblev at kaste med Stene bandede og rasede paa det frygteligste. Man foreviste et stort Malerie, som forestillede en Soldat, der hængte i en Galgen, og Tumulten syntes bestandig at tage mere til end af, indtil en af MagistratsPersonerne blev nødt til at oplæse OprørsactenSfterat det var skeet og Pøbelen ikke brød sig derom, saa begyndte Politiet at angribe det, og efter een Times Tid Forløb var hele Hoben løbet sin Vei.