Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-06-03
Naar et Barn dræber sine Forældre, Forældre deres Børn; den ene Mage den anden; eller Yndlingen sin Velgjører: da kan det ikke nægtes, at en skrækkelig Smerte kan bemægtige sig Mennesket, og lade det en Tidlang blive som forstenet. Men hvo veed om ei Forældrene selv have lagt Spiren til det fremvoxende Onde, om ei centnertunge Sorger af forvildede Børn have henrevet de bedrøvede Forældre, om ei lønlige Synder have opirret den ene Mage mod den Anden; eller fordærvede Sæder have ladet forglemme den velgjørende Haand, ja hvo kan opdage de utallige Drivefjedre til alle Livets Handlinger, Hvo kjender ikke den gyldne Regel, den, som elsker sit Barn, tugter det tidligen. Dersom Stater mindre hængte ved Bøger, men mere ved Naturen; dersom de reysede tidligen, saa behøvede de ei at straffe saa sildigen. Jndsenderen er derfor af den Formening, at om det borgerlige Selskabs Vel end ei tillader, at lade skadelige Handlinger blive ustraffede, saa burde dog Straffen ene bestaae i en kraftig Belæring, og det Tilsyn, som en Stats Sikkerhed, udkræver. Men er Straffe, som Dødsstraffe m. fl., hensigtsmæssige? Den, som ei er i lignende Omstændigheder, vil aldrig begaae lignende Handlinger, og for en Saadan behøves da Straffen, som et afskrækkende Exempel, ikke; og den, som befandt sig i lignende Forhold, vilde ingen optænkelig Straffraholde. Denne Slutning er grundet i den menneskelige Natur. Den borgerlige Sikkerhed udfordrer vist ei heller Dødsstraffe, thi kan man sikkre sig for rasende Mennesker og glubende Dyr, saa kan man det vel og for forvildede Mennesker, yder man Hine Omsorg og Pleie, hvorfor da ikke Disse, som have Krav paa Medmenneskers Deeltagelse, og Ledning paa rette Vei, Jndsenderen foreslaaer da at inddeele alle Handlinger, hvorved det borgerlige Selskabs Vel vilde lide Skade, i trende Classer, nemlig: i Store, Mellem= og Smaae=Forbrydelser. Til de første kunde henregnes, paa Grund af den større Fordærvelse, som formenes at være forenet dermed, Angreb paa Statens Constitution og Regentens Person, af Børn paa Forældre, Mord og Mordbrand, Røverie, Jndbrud, Voldtagelse m.v. Til det andet Slags: Alt Tyverie uden Jndbrud, Ægteskabsovertrædelse og al Utugt; at Bedragerie, Forfalskning; Forførelse; Bestikkelse; Jndsmugling m. fl. Og til de sidste Uforsvarlig Omgang med Jld og Lys, Pligters Forsømmelse, Jnstruxers Overtrædelse m.v. Der kunde anordnes Tvangsarbeide paa 10 Aar for det første Slags; Forbedringsarbeide paa 5 Aar for det andet Slags, og Arrest for Embedsmænd og Borgere, samt Fængsel paa Vand og Brød for Andre for det tredie Slags. Tvangsarbeidet maatte medføre Frihedens mere eller mindre Jndskrænkning; ringe, skjøndt sund, Føde, og ingen Betaling. Arbeidet maatte være hensigtsmæssigt for enhver, saaledes at de Fremtiden kunde være nyttige for Staten. Paa deres moralske Dannelse maatte der anvendes en ikke mindre Omsorg. Det maatte komme an paa Omstændighederne, hvorvidt den bestemte Tvangs tid var nødvendig eller kunde nedsættes. Fra Tvangsarbeidet maatte de afgives til Forbedringsarbeidet, og her forblive i 5 Aar, hvorimod de til sidste Slags Arbeide dømte, ogsaa kunde eftergives 1 a 2 Aar. Forbedringsarbeidet maatte skjænke de almindelige Fritimer, ordentlig Føde, og gangbar Betaling, med hvilken dog ingen Misbrug maatte sinde Sted. Her maatte den sidste Dannelse gives, og Qvindekjønnet især øves i Alt, hvad der udfordres til at forestaae et Huus. Ved Udgangen, som maatte skee til visse bestemte Tider om Aaret, maatte en passende Høitidelighed finde Sted, hvorved de igjen optoges i Borgersamfundet.