Ribe Stifts Adresseaviser, 1792-04-01
Af alle andre gamle Folkeslag har man intet tilovers uden Metaller og Marmor, som kuns tale til Jndbildningskraften og ere ofte ei de sikkerste Fortolkere af de Sæder og Skikke, som ikke meere ere til Filosofen, forfløttet til Bisnapore ville med et finde sig Øjevidne til det Liv, som Jndiens første Beboere for Aartusender have ført. Han ville blive nøiere bekiendt med dem og følge denne Nasson som Raynal beskriver os den: i sin Fremvext, der har været berømt, saa at sige, fra Vuggen af. Han ville see en Regering danne sig, som, da den har ingen anden Grundvold end gavnlige Fordomme, simple og rene Sæder, Folkets egen Fredelighed og dets Førsters Redelighed, har overlevet den utallige Mængde af Lovgivninger, som ere forsvundne igjen med de Slegter, som de have plaget. Med langt større indvortes Gehalt og Fasthed end de Bygninger, som opførste af Bedrager paa Svermeriets Grundvold, have fortrængt Naturen, trøkket Menneskene og igjen ere begravne under de samme Ruiner, hvorpaa de vare grundfæstede, har Regeringen i Bisnapore, blot som et Verk af Himmel egnen, Tænkemaaden og Nødvendigheden, hævet sig og vedligeholdt sig selv ikraft af uforanderlige Grundsetninger og ei lidt mer Forandring end disse Grundsetninger selv. Dette Lands særegne Beliggenhed har bevaret dets Jndvaanere i deres oprindelige Lyksalighed og fredelige Tænkemaade, ved at sette dem i Sikkerhed for nogensinde at erobres eller for selv at besudle deres Hænder med Menneskeblod. Naturen har omringet dem med Vand, som, blot visse Sluser aabnes, kan oversvømme deres Eiendomme, og de Krigshære, som have været udsendte for at erobre dem, ere saa ofte druknede, at han ganske har opgivet Haabet om at giøre dem til Slaver: Man har valgt, at lade sig nøie med et Skin af Underdanighed. Frihed og Eiendomsretten ere hellige i Bisnapore: Man hører aldrig der tale og privat eller offentligt Ran. En Reisende, hvem han endog er, kommer e saasnart ind i dette Land, før han tildrager sig Lovenes Opmerksomhed, som sørge for hans Sikkerhed. Man giver, ham frit Veivisere, som føre ham fra et Sted til et andet og ere ansvarlige til hans Person og Ejendeele. Naar han skifter Veivisere, give de nye dem, hvis Plads. de tage, Attest om deres Opførsel imod ham, som bliver indført i en Protokol og derpaa sendt Rajaen. Al den Tid han opholder sig paa deres Gebæt, underholdes og befordres han med samt sine Handelsvare paa Statens Bekostning, med mindre han forlanger Tilladelse at opholde sig over 3 Dage paa samme Plads, da maa han betale for sig, hvis han ei standses af Sygdom eller andet Nødfælde. Denne Velgiørenhed imod Fremmede er en Følge af den levende Andel, Borgerne, tage i hinandens Vel indbyrdes. Det er saa langt fra, at de nogensinde skade hverandre, at den, der finder en Pengepung eller noget af Værdi, hænger det op paa det første det beste Træ, og underretter den nærmeste Skildvagt derom, som strax trommer det ud. Disse Ærlighedens Grundsetninger ere, saa almindeligen antagne, at den end- og bestyrer Regeringens Planer selv. Af 30 til 40 Lak Rupier, (a) som Regenten har i aarlige Jndkomster, uden at Agerdørkningen eller Vindskibeligheden. derved lide, anvendes det, som ei uomgængeligen behøves til Statens Nødtørft, paa dens Forbedring. Rajaen kan ogsaa have Overskud til saa ædelt et Brug, efterdi han ei gi Mogolerne uden den Skat, han selv finder for godt. Skjønt hele det øvrige Bengalen er langt fra at være saa løkkeligt, vedbliver dog denne Provinds at være den rigeste og meest befolkede i hele Keiserdømmet.