Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1768-09-19
J de Bergenske Addresse-Efterretninger (No. 29. for 1768.) har det behaget Dem at lade indføre endeel Erindringer i Henseende til den mellem og mig holdte Samtale. Jeg, for min Deel, havde visseligen ventet en skarpere Sitique end denne. Men jeg havde og foresat mig dertil ei at svare cet Ord. Jeg forestillede mig nemlig dette, at det til en Tid kand ansees for lige saa stor Mandhaftighed at foragte sin Fiende, som det til en anden Tid bliver en virkelig Tapperhed at gaae ham under Øiene. Thi Alting har sin Tid. Men, min Herre! De har været mild og beskeden i Deres Censure. At tildage holde mit Svar derpaa eller rettere sagt mine Tanker derover, vilde derfor være at overtræde Billigheds og Høfligheds Grændser. Deres Spørsmaale ere i sær tvende, først; Om der ei hos os ere mange Haandverks Mænd, som klæde sig over Stand og Ævne? For det andet: Om et mange af disse gode Folk paa visse Dage i Ugen i Kroe-Husene aflægge en Skat, som saa meget overstiger deres Formue, at den giør dem vanmægtige til siden at yde til Landets Tarv og Fattiges Underholdning, men meget mere giør, at de siden ynkelig klage over formeente ubillige Paalæg m.v.,At Silke og Fløiel blandt vore HaandverksFolk skulde være ligesaa almindelige som blandt de Rige og Ædle, har visseligen hidtil været mig ubekiendt. Thi er der een og anden, som til Hæders kand bære en Silke-Vest og detslige, saa har den øvrige Deel for sig og sine neppe det til Klæde og Føde Nødtørftigste. Mig synes og (De forlader mig dette, min Herre!) at De gaaer for vidt, at dette skeer af den utidige Ambition at giøre sig lige de Rige, Ædle og Mægtige. Thi, om der end og fandtes en og anden saadan Daare blandt Haandverks Folk, saa var det for meget deraf at vilde udlede den følge, at alle eller de fleste skulde være Ligesindede. En saadan Vanskabning, i hvilken Stand han er, er intet Beviis paa, at alle de, som ere hans Fige i Stand og ere hans Lige i Daarlighed. Jeg negter ei, at jeg selv besidder Ambition. Men den holdes altid inden sine rette Skranker. At komme mit gode Navn og Rygte for nær, anseer jeg som at røre ved min Øiesteen. Et Menneske af et nedrigt Gemytte og en utidig Ambitionered ere mig begge lige ufordragelige. Det er en Christens Pligt at blive i en sand Ydmyghed og give enhver den Ære, ham med Ret tilkommer. Men, min Herre, kand vel og en sandOdmyghed kiendes af ccas Klædedragt, Kand ei ofte en diabolisk Hovmod ligge skiult under en Vadmels Kofte, under vide Kapper og revne Klæder, Clementis Alexandrini Mening: at brogede Klæder vare Tegn til Løgnagtighed, kand jeg ei bifalde. En sømmelig Kiædedragt pryder, et Menneske. Den, som klæder sig vel, naar han redelig fortiener og ærlig betaler det han klæder sig med, er vist nok det Almindelige nyttige re end en giærig Guier. Det, som kommer overeens med antagne Moder og Sædvaner, kaldes jo sømmeligt, og det, som strider derimod usømmeligt. Det var før mod visse Nationers Slik og Sædvane at slide Silke-Tøi. Men saa snart det blev Romerne tilladt at bære Silke Klæder, ophørede strax den formeente Uanstændighed. Det, som er nyt og usædvanligt ansees til udanstændigt, ja udaturligt. Men det, som nu holdes for gandske Naturligt, grunder sig dog til kun paa antagne Moder og Sædvaner. Det som er usædvanligt, ansees til anstændigt, da det dog ofte er ligegyldigt, ja nyttigt. Da man før har meere end et Hundrede støbte Sølv-Knap pe i sine Under- og Over Klæder, hørte man eien Hane gale derimod. Hvorfor, Det var da Mode. Nu derimod skriges meget over, at en Haandveiks Mand bærer en Silke-Vest. Gid en sligt reisede sig deels af Avind deels af Vankundighed in Studio moral. Mon det ei tilkommer den høie Øvrighed, og ingen anden, at fastsætte hvad der skal være sømmeligt eller uanstændigt i ligegyldige Ting, Min Herre kand ei bevise, at Silke og Fløiel er ligesaa almindeligt blandt Haandverks-Folk som blandt de Rige og Ædle. Betænk, min Herre, at man gaaer alt for vidt, naar man vil tillægge alle det, som kun med udhed kand siges om faa. Dom ei altid om Hesten af Sadelen, ei om Manden af Klæderne. Er det ikke undertiden en Viisdom at rette sig efter Landets Moder, Men hvor ervel den, som kand giøre alle til Nøie, Der har De Svaret paa Deres første Spørsmaal. Det andet skal siden besvares.