Politivennen, 1799-01-01
Et Par Ord til Svar paa det i Politivennen No. 41 Jndrykkede om Selskabet i Adelgaden No. 299. 1) Der er ingen i det omtalte Selskab, som kan kaldes et Barn. Det bestaaer foruden nogle saa Ældre, af unge Mennesker, der allerede hver især have betraadt den Bane, ad hvilken de skulle vandre, og ved bestemte Kaldsforretninger gavne deres Fædreneland. Troligen, tør man frit paastaae, opfylder enhver af dem disse Kaldsforretninger, og opfordrer hven det skal være til at bevise, at nogen af dem savnes enten i deres Kald eller Hjem, naar deres Pligter fordre dem der. Dagdriveren taales ikke i Selskabet. J øvrigt er man forvisset om, at den fordomsfrie og oplyste Mand holder et Skuespils Opførelse for ligesaa tilladelig som enhver anden sindsopmuntrende Forlystelse. 2) Opsigten med Lysene har hidtil været, og vil for Eftertiden kun blive betroet til ældre Folk, og skal i denne Henseende den muligste Forsigtighed vorde anvendt. For Resten er den Mening urigtig, at Skjødesløshed med Lys skulde allene være unge Mennesker egen. 3) Det røber enten Vankundighed eller Ubesindighed - for ikke at bruge et haardere Udtryk - at man vil ansee Fjas med Elskov og Følelse som Øjemed af Selskabets Forlystelser. Er da Kjerligheds Handlingerne i et Skuespil ikke som oftest den ubetydeligste Deel deraf? Og Ve. den Elendige, der kun læser seer eller paatager sig en Rolle i et Skuespil for at opvække øjeblikkelige Elskovsfølelser hos sig. Hvor skildres Dyden og fremstilles mere beskuelig end i Skuespil? hvor seer man nogentid Lasterne saa sandseligt afmalede som i Skuespil? Og er det ikke det sandselige, der gjør meest Jndtryk paa Øyglingen? Er det ikke lige saa sandsynligt, at Forestillingen af borgerlige og huslige Dyder, kunde gjøre velgjørende og varige Indtryk paa ham, som at han blot skulde føle for Elskov? er det ikke lige saa muligt og sandsynligt, at et ungt Menneske, ved i Skuespil at beskue Laster i deres hele Fælhed, kunde fatte Afskye for dem, som at disse Forestillinger skulde lokke ham ind i dem? Er det ikke muligt, at et Menneske engang i højere Alder kan komme til at velsigne det Øjeblik, da han i et Skuespil lærte at kjende og undgaae de Snarer til Fordærvelse, der i hans yngre Aar bleve ham lagte af moralske Misfostere, af hvilke der desværre altid gives nogle? Gid man vilde betænke dette, inden man fælder nogen Dom om et Selskab af den Natur. Dette engang for alle om denne Sag, fra et af Selskabets Medlemmer. Ultimatum til Hr. SS For sidste Gang vil jeg endnu melde: Det hele er en offentlig og ingen privat Sag. Vedkommende skulle man haabe vil nok selv drøfte Tingen. At man har gjort dem opmærksom derpaa skader jo intet. De vil nok indsee om Hr SS eller jeg har fejlet. Min Hensigt var at gavne det Offentlige, om det ligeledes har været min Modparts, har jeg saameget mere Grund til at betvivle, som jeg synes han da havde handlet værdigere ved at bevise Skadeligheden af mit Forslag. At han væbnede sig imod mig med Vinkælder-Ridikul foragter jeg og vil i denne Henseende blot laane Fichtes Ord: "han bør cultiveres før man kan disputere med ham. De have fundet for godt at stride for de tvende Meninger: om det vakante Skorstensfejer Embede bør deles eller ikke? Dette har givet Anledning til at følgende fremsættes til Vedkommendes Eftertanke. En uomstødelig Sætning er den, at et Menneske ikke bør mæske sig medens hans Broder hungrer. Hvorvidt denne er anvendelig i det omtvistede Tilfælde vil jeg ikke give mig af med at godtgjøre; Vedkommende dømme. Kun har jeg her et Forslag at fremsætte: Om der i Fortværks Sted, og i alle de Kvarterer som han havde, bliver anbragt een Skorstensfejer syntes det da ikke billigt, at den gamle Skorstensfejermester Schult; fik dette Levebrød; efter deres fælleds Udsagn, mine Herrer, kjende de begge Manden, de veed altsaa at han nu i mange Aar har havt det lille og besværlige Brød paa Broerne, og dog bestridt det upaaklageligt, burde han da ikke ogsaa i hans tiltagende Alder foretrækkes? Han paatog sig vist ogsaa gjerne at betale Forværks Geld, og da han er en Mand til Aars saa kunde man saameget snarere vente der igjen blev vakant, og da, - efter Deres, min Hr. SS, første Forslag - deele samme. Peer Viinkælder.