Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-10-23
Forfatteren har allerede tilforn udgivet to lærde Afhandlinger om de tyske Deklinatsioner og Konjugatsioner (anmældt i Dagen for 21de Nov. 1826); til disse er nærværende latinske Konjugationslære et værdigt Sidestykke, udarbeidet med megen Granskning og et filosofisk Blik i det indre af den almen japetiske Sprog bygning, der i Hovedsagen er en og samme overalt, i Sanskrit og Jslandsk, i Latin og Tysk Jkke desmindre er denne maske mindre heldig. end den om de tyske Gierningsord, i det mindste afviger Anmælderen fra Forf. Synsmader i betydelige Punkter, og han tror sa meget mere at burde ytre sig derom, som Forf. selv beskjedent angiver sit Arbeide for et Udkast, og ikke foret Tillæg om Declinationerne af P. Hjort, det Hensyn. noget fuldendt System, samt sandhedskærligen og djærvt foretrækker det rigtige for ethvert anGjerningsordene inddeles her imodsigelig rigtigen i to Konjugatsioner (hos mig Hovedarter), den første indbefattende de Ord, som have en Medlyd til Kiendebogstav (verba impura, lukte Gjo.), den anden dem, der have en Selvlyd, (r. pura, abne Gjo.); men Ordenen burde uden Tvivl være omvendt. Denne stemmer vel overens med den i de græske Sproglærer sædvanlige; men da de abne Gjo. ere de regelretteste og talrigste i alle de Sprog, som have denne Inddeling, bor de unægtelig sta pa første Plads. Ar sagen til den modsatte Fremgangsmaade i Græsken er vel, at de abne Gjo. der synligen ere sammentrukne i Nut. og Dat., og saledes forudsætte Kundskab om de usammentrukne Former; men da denne tilvejebringes ved en Opstilling af de afsondrede Endelser, omtrent som den findes i Prof. Nissens gr. Sprogl. 3. Udg. S. 8389 og 9599, samt ved bemærkningen, at man i Fremtidsformen har dem usammentrukne; saa tror jeg det næppe i Græsken burde afholde os fra at sætte de abne først, hvorved blandt andet vilde vindes en afgørende Bestemmelse af Spørgsmalet, hvormange Tider et gr. Gjo. har, og et tydeligt Beviis for at roro er et ganske uregelret, og altsa til Bøgningsmønster udueligt Ord. J Latinen vilde ved denne Orden, foruden Fornuftrigtigheden i Almindelighed, vindes langt større Lighed med den gamle Jnddeeling, saman næppe vilde mærke, det var et nyt System, samt med den italienske og franske i alle Sproglærer, med den tyske efter vor Forfs, eget System, med den angels., isl., svenske og danske efter alle bekjendte Sproglærer. Kun Dr. Grimm har i sin deutsche Gramm. sat de lukte (hos ham stærke) foran de abne (hos ham svage) men i Portugisisk og Spansk ere de lukte rent bortfaldne, hvilket tydelig nok viser, at de abneere Hovedsagen i de romanske Tungemal, og allerede derfor bør indtage den første Plads. Jeg troede ogsa i Hermod Nr. 5. tilstrækkelig at have drøftet denne Materie, ligesom jeg i ovenanførte Anmæld, i Dagen bifaldt vor Forf., fordi han i sin tyske Konjugationslære havde undgaet denne Klippe. Her har han ikke desmindre forladt den sædvanlige Kas, og ganske ene styret ligeind paden, ud. Tv. forført af den i Anmærkn. S. 102 yttrede Forestilling, at A-Verbernes Dannelse er mere overfladisk (simplere, de luktes Bøining derimod langt grundigere (kunstigere), skont denne bemærkning burde have advaret ham derfor. Alene Overensstemmelsen med Navne ordenes Bøiningsmader synes at kuldkaste denne Orden; de deele sig nemlig ogsa i to, som jeg har fremsat udførlig i min Undersøgelse om det isl. Sprogs Oprindelse S. 173, og som vor Forf. i Tillægget meget rigtig antager; Inddelingsgrunden er ogsa den selvsamme som her, alden første Hovedart er nomina pura (abne No.) den anden n. impura (lukte No.), hvortil dog ogsaa høre de pare, is og u, us (a), fordi de indbefatte et svagt 1, 7 efter sidste Selvlyd(maria for maria, cornua for cornuva). Denne 2den Hovedart antager Forf. S. 137 ogsa udtrykkelig for anden Deklin, skont den efter hans Fremgangsmade ved Gjo. burde være den første; men det vilde ud. Tv. ved Underviisningen være høist ubekvemt, at sætte den 3. Deklin. (efter gammel Jnddeeling) foran 1. og 2, og ligesa at sætte 3. Konjug foran 1. og 2. Man bør vist nok i enhver Deel af Sproglæren, ja maske af al menneskelig Underviisning, da udfra det simpleste, almindeligste og regelretteste, og derfra siden skride frem til det kunstigere mere indskrænkede og uregelrette. Adskillelsen imellem de to Hovedarter af Gjo. bestemmes S. 7. omtrent saledes: ved den første (lukte) forandres Rodens Mærkebogstav efter visse Regler; f. C. lædo, læsei, regorer i, rectum; i den anden (abne) forbliver det overalt det samme; f. F. landare, land anmonco, mouere, og en af de tre Vokaler af en i, star som oftøst imellem Roden og Fleksionen. Dette er ingenlunde fyldestgarende. Kiendebog stavet (som jeg kalder det, overeensstemmende med Kiendesifne o. desl.) er her ikke forklaret, sædvanlig forstas vel derved det sidste væsentlige Bogstav i Roden, altsaa i lædo, a i landere, o i monere, f. Prof. Nissens gr. Sprogl. S. 65, ned, altsa star a ikke imellem Roden og Endelsen, men slutter Roden, og der er intet imellem den og Endelsen i de abne Gjo. hverken i Lat. eller Sr., kun i de lukte Gjo. træder stundum en kort Hjælveselplyd imellem (lædere). Dernæst udgor Kiendebogsts. Forandring eller Vedligeholdelse, som mig synes, ikke Forskjellen, imellem disse Arter, men blot den klare Beskaffenhed deri, om det er en Selvlyd eller Medlyd, saat uden alle videre Bestemmelser de Gjo.,der have en Selvlyd til Kib. ere abne, de der have en Medlyd ere lukte, hvortil dog og høre de med u, og i visse Mader de med i, fordi disse Selvlyde indeholde et svagt v og i; (sta to for Statuvo, audiam for audam. Man kan ikke engang sige, at Kib. forandres i de lukte og beholdes i de abne: ti det forandres jo ikke i carp-o, carp si, carp tum, carpere, et heller beholdes det i laudo (for landa-o) laudaitum. Enhver af dets Hovedarter deles atter af vi, lauda fum, end sige i mone, mouui, monForf. i Slægter (sædvanlig Klasser), efter Kiendebogsts. Beskaffenhed. Ved de abne er denne Underinddeeling iöinefaldende rigtig, som og sædvanlig (umare, implere, audire); ved de lukte kunde maske tvivles derom; jeg har selv allerede 1817 udførlig fremsat denne Jnddelingsgrund i min angels. Sprogl. S. 61. men da mange med forskjelligt Kib. gadens, og omvendt mange med samme Kib. ga forskjellig; f. C. ens trego, rexi, rectum; lego, legi, lectum; saa er det ud. Tv. rettere, at inddeele dem efter Böjningens Beskaffenhed, og det især i Fortiden. forskjellig, Jscribo, scripsi, scriptum; Man vilde da erholde 4 Klasser, n. a) statur, statni, statutum; b) emo, Emi, emtum; c) carpo, carpsi, carptum; d) clande, clausi, clausum. Det danske Kunstord Bøiningsmade, synes at kaste et Lys pa Sagen, hvorved Striden afgores; ti nar der spørges om Ordenes rigtige Fordeling i Böjningsmader, synes det klart, at man bør regne sammen, hvad der bøjes paa samme Made. Men sa falde Forf. 2 og 4. Slægt carpere, ducere) sammen, da de bade böjes og dannes aldeles ens. Ligeledes mategere, scribere, sumere regnes til samme Klasse.