Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-06-26
Det Persiske er hos de Fornemme Modesproget, ligesom man nu overalt under persiske Sæder og Moder. De Store og Rige tilbragte, af Tilbøielighed til Pragt og Ødselhed, den største Deel af deres Tid i Jspahan. - Grusinierne have fra Arildstid af yttret Kierlighed og Anlæg til Videnskaberne og Konsterne, men, stedse plagede og trykkede af deres urolige Naboer, Perserne og Tyrkerne, sjeldent havt Leilighed til, fortrinligen at sysselsætte sig dermed. Under deres berømte Zarinde Tamars Regjering, fra 1171-1198, blomstrede deres Literatur. Endnu eie de classiske Skrifter fra den Tid, især af 4 Forfattere, hvoriblandt 2 Digtere, hvilke de betragte som deres Yndlinger. J Klosterne opbevares deres Lands Krøniker og Annaler. Meget yndede ere gamle historiske Folkesange, hvori deres Heltes Bedrivter, og deres Forfædres Lidelser besynges. Bibelen og alle græske kirkelige Bøger, have de allerede længe havt i Oversættelser af det Græske. Den grusiniske Bibel blev 1745 første Gang trykt fuldstændigen i Moscau, didtil havde man den kun deelviis trykt. Zar Heraklius og den samtidige lærde og meget fortjenstfulde Katholikos (Patriarch, Kirke-Overhoved) Anton anlagde Skoler; den Sidste oversatte mange Bøger af det Latinske og andre Sprog, blandt andre Wolts Physik. Saaledes eie de i deres Sprog Marmontels Belisair, Telemach, Qvint. Curtius og Æsops Fabler. Nu, under Ruslands Septer, ville de videbegierlige Grusinier sikkerligen snart faae større Leilighed til at undervises. Elskere af Literaturen holdt sig hidtil til den persiske Lærdom, mange Fyrster besidde smaa Samlinger af persiske Bøger. Deres i Tiflis anlagte Bogtrykkerie blev to Gange ødelagt af Perserne. Nu findes her 2 Trykkerier, et for kirkelige Bøger, og et andet for det borgerlige Sprog; thi de have to Slags Bogstavskrift, kirkeligt og borgerligt. De skrive som Europæerne, fra Venstre til Høire. Deres Nationallovbog blev i den første Halvdeel af det forrige Aarhundrede samlet af Zar Wachtung og kundgjort for Folket. Deres nuværende Behersker, Keiser Alexander 1., anordnede ved den nye Regjerings Jndførelse, at denne Lovbog skulde tillige med Vedtægterne tjene til Grundlag ved borgerlige Retssagers og ved Processers Afgjørelse. - Allerede i Constantin den Stores Tid antoge Grusinierne den christelige Religion og bleve den orthodore græske Kirke stedse tro, om end stundom Enkelte, endog Zarer, gik over til den muhamedanske Tro. Kirke-Episcopatet har Katholikos, sædvanligen en Prinds af deres Zarers Hans, som har 12 Erkebisper, Biskopper og Metropoliter, og 13 Archimandriter under sig. Nu fører han den Titel Eparch af Grusien. J Kartalinien ere 6, i Kachetien 5 Munkeklostere for den grusiniske og 2 for den græske Nation. Alle besidde Jordegodser; Nonneklostere gives her ikke. Kirker tæller man henved 3000; men den største Deel deraf er ødelagt og forfalden ved Persernes Jndfald og Hærsen. - J den 1813 erobrede persiske Provinds Schirwan fortjener Staden Der bent og de 3 sjeldne Naturmærkværdigheder; Naphtakilderne, de voxende Bjerge og den evige Jld især at besøges af hver Reisende. Derbent (Porta caspia), en meget gammel Stad, allerede tidligen bekiendt under Navn af Jerne eller det caspiske Pas, skal, efter et gammelt Sagn, være bygt af Alexander den Store, ligesom og den store Muur, som herfra naaer til Bjergene; men sandsynligviis er den anlagt af Derbicerne, der i Cyrus's Tid boede paa de sydøstlige Kyster af det caspiske Hav. Stadsmurene ere et dristigt Værk: de hæve sig frem af Havet, og ere opførte af lutter store Qvaderstene, 5 Favne høie og 10 Fod tykke, forsynede med mange Taarne. Den herværende Havn rostes allerede i det 12te og 13de Aarhundrede, i hvilken persiske, arabiske og indiske Varer ankom, og derfra førtes videre til Rusland. Ogsaa beskriver Rüsbrück allerede Derbent som det er nu. Det tager sig meget smukt ud Omegnen er romantisk og Luften sund. Vandet ledes igjennem en bedækket Canal ind i Staden. Naphtakilderne ere i Egnen af Baku, men de egentlige Brønde paa Halvøen Abscheron. Af de hvide Naphtabrønde vare ellers kun 5, de give ikke saa meget af sig som de sorte, af hvilke der ved Balachani var aabnet 52. De hvide holdes forseglede, øses maanedligen kun engang og Naphtan betales meget dyrt. De sorte ere 20 Favne dybe, øses dagligen, og levere saa meget Naphta der føres til Baku, bruges der til Brændsel og sælges. En Brønd, hvor den største Deel vældede frem af, gav dagligen 75 Centner. Brøndene selv tilhøre Regjeringen. Den sorte Naphta brændes i Lamper, bruges til Kjøkkenild og Brødbagning; thi den er i Baku det eneste Brændsels middel, dog tage Russerne til Brødbagning heller tørre Urter. - De voxende Bjerge ligge imellem Baku og Nawagi tæt ved Landeveien i en Strækning af 2 Mile, ere ikke høie, askefarvede, uden Græs og af en Skikkelse som en Kegle. Jorden er intet uden saltagtigt Leer. Hvert Bjerg har paa sin Top en Kilde af saltagtig, dyndet og grumset Vand, der ofte spruder i Veiret og løber over, da det derpaa rundt omkring sætter sig fast, og stedse gjør Bjerget høiere og høiere. Nogle temmelig høie Bjerge ere nu ganske forsvundne; derimod fremstaae ved deres Side nye, der stedse udstøde Dynd og voxe. Der gives ogsaa endnu i andre Egne af Landet enkelte voxende Bjerge. Ad Havet til er et Bjerg, som stundom har udkastet Jld. (Fortsættes.) Anckdot.