Aalborg Stiftstidende, 1830-07-26
(Fortsat.) Samme Aar (1811) blev Prindsen af Wallis valgt til Rigets Bestyrer, men med næsten de samme Jndskrænkninger som i 1789. Valget gik igjennem i begge Huse med stor Stemmeflerhed og Hs. Kgl. Høihed, modtog Regentskabet i sin Kongelige Faders Navn og paa hans Vegne, under Titel af Prinds-Regent. J Aaret 1812 bortfaldt alle Jndskrænkninger, og PrindsRegenten blev nu i alle Henseender Rigets Souverain, indtil han besteg Tronen efter sin Faders Død, der paafulgte den 29de Januar 1820. Det første Brug han gjorde af sin nye Værdighed, var, at han udnævnte Lorden (nu Hertug) af Wellington til Pair, formedelst dennes glimrende og lykkelige Heltedaad paa Halvøen. Krigens seierrige Tilendebringelse i Aaret 1815 ved det evig mindeværdige Slag ved Vatterlod udbreder en Glands over Hs. Kgl. Høiheds Regentskab, der straaler i det skjønneste Lys i dette Riges Historie. For at anføre en Omstændighed der fandt Sted i en tidligere Periode af Krigen, maa vi gjøre et lidet Skrid tilbage. Georg den 3die har aldrig villet samtykke i Prindsen af Wallis gjentagne Ansøgninger om at maatte avancere høiere i Armeen end til den af ham beklædte Post som Oberst. Da Fjendtlighederne atter udbrøde i Aaret 1803 og det tillige truede med den med samme forbundne Jnvasion, anholdte Prindsen med Magtpaaliggenhed om en til hans Rang svarende Militairpost, og der blev i denne Anledning ført en temmelig vidtløftig Correspondence (der senere kom i Trykken) imellem Prindsen, Kongen, Hertugen af York og Premier-Ministeren Addington. Det Singen geraader ham til største Ære. En Skrivelse tilKongen vidnede om den største Veltalenhed og den varmeste Fædrenelandskjerlighed. "Jeg beder - sagde Prindsen - "at maatte lægge min Karakteers fulde Energie for Dagen, at forde udgyde min sidste Blods, draabe i Forsvar for Deres Majestæts Person, Kron og Værdighed; thi denne Krig er ingen Kamp for Herskervælde, Hæder eller Land, men for Existencen. Ti denne Kamp ere Deres Majestæts ringeste og laveste Undersaatter opfordrede; det vilde derfor ikke sømme sig for mig, der er den Første iblandt disse, og har min Plads ved Tronens Fod, at forblive en feig, ørkes: og livløs Tilskuer ved den Ulykke, at være ubekymret med den Fare, der truer os, og ligegyldig ved følgerne der kunde indtræffe. Hannover er tabt - England trues af en Jnvasion - Jrland er i Oprør - Europa ligger for Frankrigs Fødder. J et saadant Øieblik tillader sig Prindsen af Wallis, den ikke staaer tilbage for nogen af Deres Tjenere i Jve- og Ærbødighed, ikke for nogen af Deres Undersaatter i noget hvad Pligten byder, ikke for nogen af Deres Børn i Ømhed og Kjerlighed, at gjentage sin Tilbud, som han alt har gjort ved Deres Majestæt, Minister. Ægte Ærgierrighed, Følelsen af det, som jeg skylder mig selv og min Familie, og for AltinFrygten for at synke i Agtelse hos den tappre Armee, som torde være en Støtte for Deres Majestæts Kron og senere min bedste Forhaabning, byde mig, ikke at give efter, og at forsikkre Deres Majestæt i al Underdanighed og Agtelse, at, forvisset om mit Forlangen des Retfærdighed, ingen menneskelig Magt nogensinde vil kunde formaae mig til, at afstaae fra dette Forlangende. Tillad mig, Sire, den Erklæring: at ethvert Motiv, der er mig dyrebar som Mand, hellig som Prinds forpligter mig til saadan Adfærd. Skulde jeg staa tilbage i et Øieblik naar magesløs Vanskelighed og Fare er paa Færde, Skulde jeg, der ved Nederlaget har Alting at tabe, ikke tage Deel i Seirens Hæder De yngere Grene af den Kongelige Familie bekladeDeres Majestæts høieste Embeder og Poster; mig allene er ingen Plads anviist; man holder mig ikke engang værdig til at være den yngste Generalmajor Deres Armee. Var jeg istand til at underkaste mit saadan Tibagesættelse med Taushed, saa maatte jo tilvisse fortjene saadan Behandling og ifølge Deres og mine Fjenders Ønske give Beviis paa, at jeg er alder les udygtig til Udførelsen af hvad min Fødsel og Tide omstændighederne kalde mig til. J min Nedværdigelse, jeg som staaer Tronen saa nær, krænkes ogsaa Kongerigets Sag. Jeg kan ikke synke i den offentlige Mening, uden at drage Deres Majestæt med. Saa er jeg da foranlediget til, ved ethvert Motiv af Selvførlelse og den offentlige Pligt, at anraabe Deres Majestæt indstændigst om, at De overveier Deres Beslutning endnu een Gang og sætter mig i den Stilling, som jeg er berettiget til at gjøre Fordring paa ifølge min Fødsel, min Stillings Pligter, mine Forgjængeres Exempel og de Forventninger hvorpaa Englands Folkefærd giør Fordring. (Fortsættes.)