Den Vest-Sjællandske Avis, 1832-07-28
En lille Jtaliener, som hørte til en Trop Sangere, som var godt bekiendt i London, forsvandt pludselig. Hans Slægtninge søgte forgiæves efter ham; endelig fandt de hans Liig i et Hospital, hvor det var solgt til de Studerende af de saakaldte Resurrectionister (Opstandelsesmænd, Liig tyve) som havde foregivet at de havde gravet det op paa en Kirkegaard. (Lægerne og Chirurgerne ere nødsagede i England til at forskaffe sig Cadavera paa denne Maade, da de ere absolut fornødne for dem for at dyrke deres Fag, og det Engelske Folk har den Fordom, ikke at ville tillade Ligene at bringes fra Hospitalerne paa AnatomieKammeret. For at bekæmpe denne skadelige Fordom have flere anseelige Personer, blandt andre, Hertugen af Susser, Kongens Broder, i deres Testament skiænket deres Legemer dertil). Da man næsten ikke kunde opdage paa det ulykkelige Barns Liig noget Spor til en voldsom Dødsmaade, saa kunde man næsten ikke omtvivle, at han var faldet levende i Qvælernes Hænder, og at han var bleven et Offer for deres rædsomme Speculation. Man arresterede strax dem man havde mistænkt derfor, og iblandt andre en gammel Søemand, ved Navn Bishop, som boede ved Bredden af Themsen. En meget indsigtsfuld Politieagent undersøgte nøie Huset, imedens hans Kone var ene hiemme; hun lod sig, mere ved listige Løfter end ved Trudsler, bevæge til at bekiende, at deres Huus var Opholdstedet for en ResurrectionsBande, og at man dagligen bragte Liig derfra for at sælge dem til Hospitalet. Vi ere ærlige Folk, sagde Madame Bishop, vi handle kun med døde og ikke med levende Menneskeer; dette formilder ogsaa noget Eders Forseelse, svarede Politie agenten. To store Meisler, en Hammer, en Tang og andre Jerninstrumenter bleve fundne i en Skuffe, og Mad. Bishop bekiendte, at hendes Mand og hans Kammerater brugte Meislerne for at sprenge Hierneskallen og Tangen for at trække Tænderne ud paa Ligene; thi, sagde hun, de Herrer Chirurger bruge kun Kiævebenene til deres Studium; men vi andre profitere lidt ved at sælge Tænderne til dem, som giøre falske Tænder. Ogsaa fandt Politieagenten et Brev fra Bishop til den Chirurg, som pleiede at kjøbe Cadaverne; hvori han besværede sig over, at han og hans Kammerater bleve beskyldte for at have qvalt en Dreng; men de kunde bevise at de havde kiøbt hans Liig af en ubekiendt Person; han vilde nu bede Chirurgen om et Forskud til at føre des Sag for Retten. Sagen kom under Forhandling; den lille Jtalieners Liig blev udersøgt i de mistænkte Personers Overværelse; man overbeviste sig om at han var qvalt; men Bishop vedblev at paastaae, at de havde kiøbt Liget af en ubekiendt Person, saaledes sagde han, som man kiøber et Stykke Vildt af en Vildtyv. Da man ikke kunde bringe det videre, saa saae det ud som man maatte lade sig nøie med at anklage Bishop og hans Kammerater som Resurrectionsmænd, da man ikke kunde bevise at de vare Mordere. Der indtraf imidlertid en Omstændighed, som gav Sagen en anden Beskaffenhed; man opdagede, at den unge Jtaliener var ikke det eneste Menneske, som var blevet pludselig borte: Børn, som vare forladte af deres Forældre, og som levede af at tigge og af Spidsbubestreger, lode sig ikke meere see paa de Steder, som de pleiede at besøge; man formodede, at de havde havt samme Skjebne; en Kirkeforstander i Sognet St. Paul udlovede en Belønning af 200 Pd., Sterling for Opdagelsen af denne Forbrydelse. - En Piemontesisk Skorsteensfeiermester Pagarolli udviste den største Virksomhed for at opdage sin Landsmands Morder. Den Jtalienske Dreng skulde have været Skorsteensfeier; men forlod sin Herre for et Aar siden og havde ernæret sig ved at synge paa Londons Gader; han lokkede Folk til sig ved at forevise en Skildpadde og en hvid Muus, og det lykkedes ham. En Mand, som handlede med Klædningsstykker, meldte sig for Politiet og foreviste de Klæder, som skulde have tilhørt den unge Sanger, og sagde, at han godt kunde kiende de Personer, som havde solgt ham dem; han blev nu strax bragt til Arresten i Newgate og confronteret med Bishop. Jmidlertid kom derikke noget ud deraf, han kunde ikke bevise, at de Klæder han foreviste havde tilbørt den unge Jtaliener. Foruden Bishop vare tre andre Personer: May. Williams og Shield satte under Anklage; den sidste, en liden, sygelig Olding, havde bragt Jtalienerens Liig til Anatomiekammeret; han syntes meget roelig og ligegyldig ved alt det, som passerede; men de andre tre vare meget nedslagne. - Edvard Chand, Marqveur i Værtshuset Kongen af Danmark, sagde: at den 4de Novbr., den Dag Forbrydelsen var begaaet, vare Mai og Bishop Kl. 5 om Aftenen, komne ind i Værtshuset, ladet sig give Viin og Brændeviin og nødet Drengen til at drikke. Mai havde af Spas kommet Brændeviin i Bishops Thee, som havde sagt til ham: vil Du beslaae mig. Marqveuren meente at disse Konstord skulde betyde saa meget som saa: vil Du maaskee burke mig for at sælge mig? Heinrich Mann, en Hyrekudsk, forklarede: at May var kommen til ham den 4de Novbr. imellem Kl. 5 og 6 om Aftenen og bedet ham om at kiøre ham og hans Kammerat tilligemed en Pakke til Bethnal-Green; men han havde ikke villet indlade sig derpaa. - En Madam King, som boede lige over for Bishops Huus, havde seet den lille Jtaliener tidlig om Morgene i Nærheden af dette Huus, og beskrev omstændeligt de Klæder han havde paa. Denne Forklaring giorde følgende Vidnesbyrd af Politie-Constablen Joseph Higgins høist vigtig: Det var blevet ham overdraget med nogle andre at foretage Eftergravninger i Bishops Huus og Have; de sonderte Grunden med lange Jern-Jnstrumenter; endelig stødte de paa en svampet Substants, og de tvivlede nu ikke længere paa, at de havde fundet hvad de søgte, og da de derpaa hakkede Jorden op, fandt de saadanne Klæder, som Madame King havde beskrevet, og som kunde passe til en Drengs Legeme; paa Trøien fandt de Blodpletter. Ved nøiere Undersøgelser overbeviste Retten sig om, at disse Klædningsstykker havde tilhørt den lille Jtaliener. En Savoyardinde, Augustine Brun forklarede for Retten: at Drengen hedte Joseph Ferarri, at han havde en meget god Forstand, at hun havde bragt ham med sig fra Piemont til London, og der sat ham i Lære hos en Skorsteensfeier; men han var løbet bort fra ham, og havde ernæret sig ret godt med sin Skildpadde, sin hvide Muus og sin Sang.