Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1835-02-19
Valgforhandlinger. De for Kjøbenhavn valgte Deputerede have siden Midten af Decbr. f. A. ugentligen holdt forberedende Forsamlinger, deels for at raadslaae om de Gjenstande, der kunne antages at ville komme under Overveielse ved Provindsialstændernes Sammenkomst, deels for indbyrdes at gjøre sig bekjendte med hverandres Anskuelser, om vigtige nationale Anliggender og for at enes om visse Hovedpunkter. Til en extraordinair Forsamling, som de i disse Dage agte at afholde, have de indbudet samtlige for Kjøbenhavn valgte Suppleanter. Hr. Kammerraad Drewsen til Strandmøllen (en af de valgte Deputerede til Stænderforsamlingen i Roeskilde) har i Aalborg Avis meddeelt nogle læseværdige bemærkninger i Anledning af Hr. Kommerceraad Tommesens tidligere fremsatte bemærkninger i samme Blad. Hr. Kammerraaden erklærer sig der først overbeviist om, at Dannebrogsmand Knudstrup (der er valgt til Deputeret i 11te Val distrikt, hvori Kommerceraad Tommesen kun blev Suppleant), hvem han i mange Aar har kjendt som en Mand med naturlig sund og ei udyrket Forstand, Evne til at udtrykke sig tydeligt og bestemt, Sindighed, Utvungenhed og Beskedenhed, saa værdigt, som en dansk Bonde formaaer, vil indtage sin Plads i Jyllands Stænder. Derimod tilstaaer han, at han deler Kommerceraadens Frygt for, at Bønderne ved Stændernes Forsamling muligen kunne komme til at sidde som Stokkemænd, og at han derfor aldrig kan tiltræde deres Mening, der antage: at Bønder fortrinlig burde vælges til Deputerede for de mindre Landeiendommes Distrikter. "Naar Bonden - siger Forf. - formener, at han, for at gjøre sine Rettigheder gjeldende, for at see sine Byrder lettede, for at see sig sikkret mod ny Uret, nødvendigviis maa sende Bønder, jo flere jo bedre, til Stænderne, saa er dette saare naturligt. Betragte vi Bonden et Øieblik i hans nærværende Stilling til Samfundet, paa hans nærværende Kulturtrin, saa maae vi erkjende, at han, saavel ifølge dette som hiint, maa handle saaledes." Herefter omtales Bondens forhenværende sørgelige Kaar; hans i det sidste halve Aarhundrede vistnok betydeligt forbedrede Tilstand, skjøndt han endnu ikke i alle Dele nyder lige Rettigheder med de øvrige Klasser; hans Mistroiskhed og kun halve Oplysning. Fies hertil - hedder det videre – at Bonden paa ingen Maade kan gjøre sig klar Forestilling om vore Stænders Øiemeed, som et Heelt betragtet; at han ikke ahner, hvilke svære Forpligtelser en Deputeret, ved at modtage sit Valg, overtager mod Almeenheden; til hvilket frygteligt Regnskab denne, for Nutid og Fremtid, kan og vil kalde ham, om han befindes uduelig eller viser sig efterladen: føles dette til, siger jeg, saa bliver det end meere begribeligt, at han giver sin Jævnlige Fortrinet. Kun denne sure Frugt kunde groe paa det af Forfædrene plantede Undertrykkelses=Træ. Maae vi end saaledes beklage, at Bonden ikke vel kunde paa anden Maade handle, end han har handlet; saa ville vi dog haabe, at han inden de 6 Aar, da han atter skal gjøre sin Valgret gjeldende, vil indsee, at hans Sag ei bedst nedlægges i deputerede Bønders Hænder, da Bønder ei ere de, der kunne holde de meest begrundede Foredrag, fordi de dertil savne de fornødne Kundskaber; men at der i Stænderne ei ville fattes Mænd, der, om Bondens Sag bringes paa Bane, ville offre Kundskab og Talent for denne hans mindre lykkelige Broder. - Gid Bonden stedse vilde erindre, at i den Kommission, vor endnu regjerende Konge i 1786 befalede ster, Sal nedsat, ingen Bonde sad, og at det dog var ved denne Kommissions Arbeide, at Bonden fik Menneskerettigheder; at han, istedetfor et Gods, fik en Stat at bevæge sig i, at han, istedetfor mange smaae Herrer, kun fik een: Loven. - Erindrer han endvidere, at Tidens Aand og Tidsalderens Stræden er Trældommens Tilintetgjørelse Verden rundt; at enkelte privilegerede Personers Stræben, at give denne en anden Retning, er forgiæves, og at disse, om de ei vige for den, ville bortskylles af Nutidens Meningers ustandselige Strøm: erindrer Bonden dette, vil hans Mistro til de andre Stænder forsvinde, og han vil kaste et upartisk Blik paa sig selv, der maa lære ham, at han af anførte Grunde ikke gavner sin Sag ved at sende mange Bønder til Stænderne; men endog udtrykkelig skader den, ved saaledes derfra at udelukke Mænd, der, med flere Kundskaber og meere Dygtighed, langt bedre og langt friere, end Bønder, kunne tale Bondens Sag. Den ærede Forfatter veed ikke bedre at slutte, end ved i saa Ord at udtale sin Mening: at faa Bønder ere gavnlige, mange skadelige, i vore Stænder.