Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1783-04-04
Det er ganske sandt, at man af de lidet stegne Kornpriser i et Land, i en lang Rekke af Aar igiennem, tilvisse ogsaa maa sluttes til sammes tiltagende Folkemængde. Men der flyde deri endnu andre Arsager tilsammen, som man ikke bør tilsidesætte. I en Tid af nogle og 50 Aar have en stor Deel af Jndvaanerne i alle tydske Lande, og vist over den tiende Deel, næret sig med Jord æbler eller Kartofler, og denne sterke Brug af samme holder stredse Kornprisen noget lettere. Det samme gielder og om den idelige Brug af dem ved Qvægfocringen og Mædskningen, hvormed der i forrige Tider blev brugt meere Korn. Og det synes overhovedet, som derfor nærværende Tid mænges mindre Korn i Mædskningen. til Creaturene, end tilforn. Ligesom hernæst Pengenes Formerelse i et Land er den førnemmeste Aarsag til Kornprisernes Forhøielse sammesteds, saa lader det sig ogsaa paa den anden Side slutte at, naar Pengenes Tiltagelse i et Land er kun maadelig og forholdsmessig indrettet r. 217 Rd. efter enhvers Tids Nødtørftighed, da Priisforhøielsen, stedse bliver ikkun maadelig og umerkelig. Dersom et Lands rullerende Pengesummer uophørligen voxte, saa maatte Kornpriserne meget sterkt blive drevne i Veiret, hvis ikke en anden medvirkende Aarsag, nemlig den forholdsmæssige Tilvext af Folkemængden, paa den anden Side stedse holdte dem herunder, eller forhindrede deres overmaade Stigen. Unger har i sin Liste paa Frugtpriserne, ved en ligesaadan Undersøgelse af Kornpriserne, igiennem næsten 100 Aar, sammenlignet med den voxende Folkemængde og Pengenes Formerelse i samme Tid, fundet hvad Staden Hanover angaaer, naar han har taget et Middeltal af Kornprisen, Penge= og Folkemængden fra 1650 til 1750, hver Gang 25 Aar tilsammen og de første 25 Aar fra 1650 til 1675 almindeligen ansatte for 100, at dette Forhold derpaa har forandret sig i de sidste 25 Aar fra 1725 til 1750 paa følgende Maade: Kornprisen 160, Pengeqvantiteten 270, Folkemængden 200. Og han er overhovedet af den Mening, at Frugtpriserne bleve bestemte ved det tilsammensatte omvendte Forhold af de cirkulerende Penge og Folkemængden. Naar jeg kun løseligen betragter denne Dresduer, Kornpriis=Tabel og Dødelisten, saa synes mig, der ikke vilde fattes meget udi, at jo et aldeles ligesaadant Forhold i selvsamme Tidsrum skulde udkomme. Thi det er en overalt rigtig befunden Sætning, at de ringe Kornpriser, saaledes som samme undertiden vare i gamle Tider, efterhaanden ganske ophøre, og at disse Priser nu endeligen hælde sig fra Middelpriserne til de høiere, uag. tet Priserne i det Hele ikke ere stegne saa meget i de sidste hundrede Aar, som man af mange Aarsager forestiller sig. Jmidlertid er en saadan maadelig Stigen stedse noget godt. I det Hr. Forfatteren giør Landets Velstands Tiltagelse Nr. 218 R. og den nyttige Brug af Consumtionsafgivterne, i Særdeleshed Generalaccisen, beviislige af den nu lidet forhøiede Kornprise imod de forrige i gamle Tider, saa er os i nyere Tider bleven aabnet endnu en anden Grund til denne Velstand, som ligeledes tydeligen viser, at disse Afgivter aldeles ikke have forstyrret eller blot svækket Næring og Haandtering, men snarere befordret sammes Opkomst tillige, nemlig Jnteressernes Formindskelse af de i Landet udestaaende Capitaler, som umerkelig er kommes af sig selv. Ringe Jnteresser i et Land ere stedse et Beviis paa, at det i saadan et Land er kommet meget vidt med Vindskibeligheden, og at samme har forbedret sig igiennem det hele Land; thi Pengene maa i dette Tilfælde være i mange Hænder, og altsaa deres Tal mindre, som ville borge, end naar Jnteresserne ere høie. Gaaer man fra denne Følge af de ringe Jnteresser et Skridt videre: saa vil man finde, at Middelerne imod Ødselheden og Yppigheden dog maa have været af en god Virkning, og viist Folkene i noget tilbage til Maadelighed og Sparsomhed. Og iblandt saadanne Middeler er Accisen stedse et af de kraftigste. Endskiønt nu Landets Banko aldeles bidrager til en slig Formindskelse i Jnteresserne, naar samme betaler mindre Jnteresse end Private, som have Penge til Laans; saa er det dog uden Modsigelse vist, at ogsaa Landsvelstanden overhovedet, saa vidt den tillige beroer paa en almindelig Tilstrækning af Pengene i et Land, foraarsager Afslaget i Jnteresserne. En Sætning, som alle Statskyndige fælles paastaae. Det er i øvrigt et meget grundet Svar, som Hr. Geheime FinantSecretairen giver dem, som troe, at naar de Consummerende paa saadan Maade yde Staten deres Afgivter, og tilsammen aarligen betale f. Er en Million, tillige have fortsat dette i hele 20 Aar, deres Formue, da skulde have r. 219 Aar. forringet sig, og ved Enden af denne Tid aftaget 20 Millioner. Staten, svarer han, lader alle disse Afgivter for største Deelen ved andre Kanaler atter flyde tilbage i den arbeidende Deels af Nationen og Undersaatternes Hænder, overhovedet, og sætter samme istand til, stedse at kunne tilveiebringe deres Consumtion i en lykkelig Cirkel. Regieringens Bekostninger ved disse Afgivter beløbe sig og ikkun, efter Hr. Forfatterens Beviis, i det høieste til den tiende Deel af Jndtægten, og de derved beskikkede Personer bestaae, til stor Fordeel for Krigskassen og Pensioners Besvarelse, endnu derforuden af militaire Personer, Før Resten melder Hr. Forfatteren endnu ved Enden af de øvrige Consumtionsafgivter i Saxen, foruden om Land= og Generalaccisen, ogsaa om Kiødskatten, som siden 1628 for Huus=Slagtning er ansat til 1, og ved den offentlige Slagtning til 2 Penge, om Skatten paa Drikkevare siden 1649, Viinskatten; Paalæggene af det stemplede Papiir og Spillekortene; Calendernes Stempling og Mahlgroskener.