Berlingske Tidende, 1836-04-25
ved Afstemningen blev Capitain Bierres Amendement forkastet med 39 Stemmer, imod 17. Procurator Nye fremsatte det Amendement: "At Afgiften paa formalet Sæd til Brug i Brænderierne maatte nedsættes saaledes, at den ikke blev høiere end den Afgift der svares af formalet Sæd til anden Brug, og at Nedsættelsen i Afgiften paa Sæden igjen lægges paa Redskabet." Proponenten formeente nemlig, at det var den sletteste Beskatningsmaade at lægge Afgiften paa Sæden, thi da Jndsmugling af formalede Sæde varer i aabne Byer ikke kunde forebygges, men der gik i Svang, saa var det indlysende, at Kongens Kasse derved tilføiedes betydelige Tab. Da Afgiften af formalede Sædevarer, naar de forbrugtes af Andre end Brændeviinsbrænderne til Brænderierne, ogsaa var meget lavere end den, disse maatte svare, saa gav dette ogsaa Leilighed til Defrandationer til Tab for den kongelige Kasse. Taleren antog derfor, at Afgiften burde saa lidet som muligt lægges paa Sæden, men derimod saameget som muligt paa Redskaberne, saaledes at Afgiften paa formalet Sæd til Brug i Brænderierne ikke blev høiere end den, som svaredes af formalet Sæd til anden Forbrug. Brændeviinsbrænder Sidenius fremsatte det Amendement: "At der maatt blive bestemt, et Minimum af Korn, som skulde angives pr. Tønde af Karrets Jndhold." Han motiverede dette Amendement, idet han bemærkede, at han havde fremsat det, for at afværge, at Brændeviinsbrænderne i de andre aabne Byer, skulde kunne anvende et større Qvantum Korn til hver Brænding end det, hvoraf de havde erlagt den befalede Afgift. Vel havde Told forordningen 1ste Februar 1797 taget Forholdsregler imod den Brændeviinsbrænder, som angav et efter hans Kars Størrelse for ringe Qvantum Korn til Formaaling, men disse Forholdsregler vare byrdefulde for Opsynet, og ei fuldkomment betryggende. Erfaring og Theorie lærte, at man for at udvinde det størst mulige Qvantum Spiritus af Korn, eller ethvert andet sukkerholdigt Legeme, maatte, for at bringe det i Gjæring, tilsætte et vist Qvantum Vand, som ei uden Tab for Fabricanten betydeligt kunde formindskes eller forøges. Dette Forhold mellem Vand og Korn var efter de dygtigste Brændeviinsbrænderes Erfaring saavel her som i andre Lande 6 a 7 Vægtdele Vand mod 1 Vægtdeel Korn. Dette havde Taleren selv ved mange Aars Erfaring, fundet stadfæstet og rigtigt, saalænge man maatte betale Afgiften af Kornet eller af Ned skaberne. Naar det altsaa blev befalet, at ingen Brændeviinsbrænder maatte angive mindre end 1 Pund Korn for hver 6 eller 7 Pund Vand, hans Kar rummede, da vilde det, som kunde besviges, blive meget ubetydeligt. Den som vilde anvende meere, end det her angivne Qvantum, maatte naturligviis angive dette Mere. Den kongelige Tilforordnede viste, med Hensyn til Procurator Nyes Amendement, det Undførlige i at ansætte al Formalingsafgift saavel til Brændeviinsbrænden som af Brødkorn lige, naar ikke enten Rugmeel skulde modtage et for alle Consumenter, især af den lavere Klasse, trykkende Paalæg, eller ogsaa Statskassen lide et betydeligt Tab ved Nedsættelsen i Afgiften paa Hvedemeel. Den Tilforordnede erkjendte, at den af Brændeviinsbrænder Sidenius foreslaaede Bestemmelse vilde indeholde en ikke uvæsentlig Control imod Afgiftsbesvigelser og altsaa forsaavidt maatte ansees ønskelig; hvorvidt den derimod muligen kunde medføre et Baand paa Brænderiernes Bedrift, som kunde være hinderligt for samme, turde den Tilforordnede ikke med Bestemthed udtale sig om, uagtet Saadant ikke forekom ham sandsynligt, naar Minimum ikke blev ansat alt for høit. Referenten bemærkede, at Committeen ved Sagens Prøvelse havde været af den Formening, at Formalingsafgiften skulde ansættes lavere og Redskabsafgiften derimod høiere. 111 Tdr. 101 uestere, den 16de Octbr. 1817 thinglæst Obligation, stor efter Omskrivning 120 men især ved at see hen til, at, om Consumtionen engang skulde blive ophævet, Brændeviinsafgiften da alene kunde lægges paa Redskaberne, havde man maattet forlade denne Anskuelse, da Formalingsafgiften for Hvede til Brændeviin ikke kunde ansættes lavere end for Hvede til anden Brug; men en Nedsættelse af Consumtionen derfor vilde foraarsage en Formindskelse i Statsindtægterne, hvilken manikke paa nogen anden Maade havde vidst at dække. Referenten meente derfor, at Forsamlingen ikke for Tiden kunde gjøre noget Forslag i den omhandlede Henseende.