Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1826-03-25
Anmelderen, som i en 60 Aar har seet sig om iblandt de latinske Klassikere, og har gjort sig bekjendt med de over Sproget udkomne Grammatiker, haaber at kunne uden Miskjendelse, og uden at fremkalde Nogens Uvillie, fremsætte den Anskuelse, han har abstraheret sig om en god dansklatinsk Grammatik. At lære det latinske Sprog anseer han som en skjøn Bygning, der skal opføres. Grundvolden maa først lægges – men den maae endeligen lægges ordentligen og fast, saa at den hverken er for indskrænket, og mangler Noget i Grundlaget, eller for vidtløftig og omgribende, eller forkunstlet. Siden maae der bygges paa denne Grundvold – og endeligen, naar Bygningen er fuld bragt, maae der arbeides paa dens Forskjønnelse. Vil man udi Et sammenhobe det hele Værk, udarter det til et uoverseeligt, kjedende, tilbagestødende Miskmask. Med saadan Anskuelse tog Anmelderen den lærde og flittige Overlærers Hr. N. V. Dorphs dansk latinske Grammatik i Hænder. Og hvor behageligen overraskedes han ikke strax ved at see den netop af saadan Størrelse, som han ansaae for den passende. Med megen Opmærksomhed gjennemlæste han Bogen og havde nær, – idet han lagde den fra sig, – glædeligen udraabt: vennæ Kom nu med Hanen!" Her tænkte han, har Man jo alt det Fornødne, der hører til en god og fuldstændig Grammatik. Paa denne fattelige, denne let overseelige Grundvold kan Bygningen snart og med Fornøielse opføres. Den Lærer, der forstaaer sin Dont, føler sig ved sin Docering i sit rette Element, og ved sit tækkelige Foredrag har vundet sine Lærlingers hele Agtelse og Kjærlighed, vil nok vide, at bringe sine Ynglinge til at arbeide paa Bygningens Fuldbringelse, i det han ved Stiiløvelser, og ved Classikernes Læsning gjør dem opmærksomme paa de lærte Reglers Anvendelse, paa Sprogets Egenheder, Ziirligheder, og vellydende Ordføring. Men naar Anmælderen anseer den Dorphske Grammatik for den bedste, han hidtil har kjendt, saa troer han dog, at den hist og her kan modtage en større Grad af Fuldkommenhed. Til saadant Øiemed vover han at nedskrive nogle Anmærkninger til den lærde Forfatters nærmere Bedømmelse. S. I. "Formlære. – Var det ikke bedre, at der ved dette ei letteligen forstaaede Ord, blev i Parenthes tilføiet: (Læren om Ordenes Dannelse.) 1. Latinsk Grammatik er en Anviisning til at forstaae og udtrykke sig i det latinske "Sprog." – Er denne Beskrivelse fuldstændig? Skulde det ikke rigtigere være saaledes: Latinsk Grammatik er en skreven (eller trykt) Anviisning til at forstaae, og udtrykke sig rigtigt efter Reglerne i det latinske Sprog. 6. "Substantivum er et Ord, som betegner en Gjenstand &c." – J Stedet for dette tydskartede Ord var det nok bedre, at bruge det Danske: "Ting eller sætte det i Parenthes ved Gjenstand. S. 2. En Enkelthed, en enkelt Ting. saadan tilføiet Parenthes var nok til Forbedring: S. 6. Hvor der anføres latinske Ord, var det godt, at Dansken blev strax tilføiet ved ethvert Ord, og hvor der anføres mange, da helst i Rubriker. S. 10, 11. Alle disse Ord paa ne, eris og oris ere neutra, undtagen Venus og lepus. Dette staaer ei her paa det rette Sted, og maatte anføres S. 21. S. 10, 11, 12, 23, kunde endeel sjeldent forekommende, og græske Ord udelades. S. 12 er encumis, nok urigtigt anført blandt parisyllaba. S. 21. At "hie fructus, er kommen paa uret Sted, da det burde været anført i Linien derovenfor næstefter: "Masc. ere Nomina paa us maae være en Trykfeil. S. 32. Talordet 20 bør nok ikke skrives tyve, men altid, tive. S. 35. Beskrivelse over verbum tronditivum og intrandit. – det første: "hvis Virkning gaaer over paa en Gjenstand" – og det andet, hvorfra ingen Virkning gaaer over paa en Gjenstand er for abstract. Neppe kan Ynglingen derved danne sig et bestemt Begreb, Heller havde Anm. skrevet: v. trøns, er det verbum, der forestiller en Person eller Ting som virkende, og intransit. det der forestiller en Person eller Ting som lidende, eller Noget der behandles. S. 36 ved conjunctivus" ønskede Anmælderen de Ord udeladte: "som bruges i afhængige Sætninger." Ved "upinum maatte Ordene der bruges ligesaa udelades. S. 58, 59. Havde det været nok at anføre v. imperson, med Dansken hosføiet. Hvorledes de bruges i at danne Sætninger, det henhører til Syntaxis. S. 61. "Om Ordenes Overeenstemmelse." - Dette "Overeenstemmelse synes altfor ubestemt og ufatteligt. Det rigtige var nok: "om Ordenes rigtige Sammensættelse efter bestemte Regler. S. 65. Øren, i Fleertallet ansees for urigtigt. Ører, Ørerne er det rette. No. 176 og 177 ansees for abstract og uforstaaelig. Hvorfor ikke det simple, let fattelige: "Naar efter Compar. udtrykkelig følger: qvam (end), maae samme Casus følge efter, som gik næst foran. Men udelades qvam sættes det følgende substantin i ablativo.