Den Vest-Sjællandske Avis, 1832-01-07
(Fortsættelse.) Saa ofte som Krigen imellem de store Magter i Europa end syntes at staae for Døren ved de Belgiske Anliggender, saa blev den dog stedse undgaaet saavel ved Tidsomstændighedernes som ved de Franskes Konges og hans Cabinets Moderation, vist ogsaa ved Storbrittanniens Jndflydelse, som vel ikke kan ønske at Frankerige skulde erholde sit gamle Herredømme paa Fastlandet igien. Det Franske Cabinet var viis nok til at indsee, at det ikke bør indlade sig i nogen Europæisk Krig naar det derved kan faae England imod sig; da dets Handel og Velstand, vilde derved blive ruineret. Desuden leder Fyrsten af Talleyrand i London Frankeriges Politik, og der er Alderdommens Sindighed og Viisdom forbundet med et ungdommeligt Genie og med den høieste Grad af diplomatisk Fiinhed og Færdighed. Ludvig Phillix kunde ikke bevise sit Rige en større Tieneste endat sende denne kloge og erfarne Olding som Ambassadeur til London i den nærværende store Crisis, og allene dette Skridt beviser de Franskes Konges Forstand og Duelighed til at være dette store Lands Behersker. En almindelig Krig i Europa er derfor ikke at befrygte førend Storbrittanniens Jnteresse bliver afficeret; men naar dette skeer i en udmærket Grad, saa har vi den ogsaa frygtelig, vild og omfattende. Finder imidlertid det Engelske Cabinet det engang at være nødvendigt, at Kampen mod Østen skal foretages med Alvor, saa vil man udentvivl faae at see, at det kun vil lede Kampen saadan, at den bliver ført for det meste defensiv og beskiæftigende paa det Europæiske Fastland og i Hiertet af Europa; men det vil da sikkert lede Kampens Gang af den samme Bane, som Cholera har valgt sig, nemlig langs med Van denne, og de store Jndbugtninger af det Atlantiske Ocean ville da blive Krigens fornemste Skueplads. Desuden tør man næsten vædde tre mod to paa, at der om nogle Aar vil foregaae en total Vendepunkt i den Europæiske Politik; den vil nemlig komme til at ligne Oldtidens og drive sit Spil omkring Middelhavets Kyster. Det kan ikke være tilladt at sige sine Tanker frit ud om saa store Forhold og saa mærkværdige Forandringer i Menneskelivet; men den saakyndige, den historiske og geographiske Læser vil forstaae det. At det Franske Cabinet opoffrede sine specielle endog høist vigtige og gamle Jnteresser, for ikke at forspilde sit endnu vigtigere politiske Venskab med det Brittiske, viiste de Jtalienske Forhold i Fjor. Der stod Krigen lige ved Døren, og det var som ved et Mirakel, at den blev undgaaet. Der udkræves megen Characteerstyrke hos en Regent for at holde sig fra at indlade sig i en Kamp, hvortil Erindringerne fra Fortiden, den krænkede Æresfolelse, og Folkets sværmende Stemning syntes at maatte henrive, og miskiendet, ufattet af dette, at opoffre dets Biefald for høiere politiske Grundsætninger, som ikke engang ere af den Natur, at de lade sig offenttig fremstille, men Fremtiden vil opklare deres Rigtighed; og Historien og Frankerige selv vil i Tiden lære, at vurdere Ludvig Philips Viisdom og Fortienester af sit Land. Vist nok synes der at have været en Tid, da det Franske Cabinet vaklede ved denne store politiske Fristelse; men Fornuften seirede; thi den heldigste Fremgang i Jtalien kunde ikke erstatte Tabet af Englands Venskab.