Adresseavis for Børn, 1782-03-06
Vi ville her gjøre vore unge Venner bekjendte med en flittig og velartet Dreng, og fremstille ham som et følgeværdigt Mønster. Jørgen Ludvig er denne levende muntre Drengs Navn. Han beholder med en usædvanlig Lethed alt det i sin Hukommelse, som hans Læremester fortæller og giver ham Oplysning om, og han viser en overmaade stor Glæde over at kunne lære noget ret grundigt og retskaffent. Det er ham ligeledes en stor Fornøyelse, at kunne fortælle andre det igjen, som han har lært, og han besidder den ædle Stolthed, at bestræbe sig efter Roes og Bedømmelse af retskafne Folk, som en ret flink og duelig Dreng, der veed mange skjønne og nyttige Ting. Da han, som mældt, hidindtil med en usædvanlig Lethed begreb, fattede og beholdt i sin Hukommelse alt det, som man sagde ham, saa var han ogsaa i Stand til, snart at kunne indlade sig i Samtale med større og ældre Folk, end han selv er. Historien og Geographien lærer han i Særdeleshed gjerne. Navnene paa Keisere, Konger, Fyrster, Krigsheelte og andre store Mænd ere ham bekiendte. Han kan ogsaa meget let erindre sig, hvad det ene eller andet er for et Land, Stad eller Plads, hvad der eller der voxer, eller bliver forfærdiget, og hvormed man der handler. Det kommer deraf, at han har en levende Jndbildingskraft og et muntert Sind, og hans Lærer har stedse for tælt ham det Behagelige og Nyttige af alle Tidender, og Jørgen Ludvig er vant til, strax at spørge Læreren og faae Oplysning af ham, naar der forekommer noget, som han ikke veed Han læser gjerne i Raffs Geographie, og da hans Underviisning er skeet paa Tydsk, saa har han deraf lært at bogstavere og læse. Naar han noglegange har læst om en Egn eller et Land, saa har Læreren altid gjort en liden Lystreyse med ham derhen i Tankerne. Fandtes der ikke Leylighed til saadan Fornøyelse paa andre Tider, saa foretoge de sig altid samme over Maaltidet, da Læreren talede med ham ligesom med en fremmed Herre, der var kommen fra en langtborte liggende Egn, og da valgde han gemeenlig saadan en Egn, om hvilken han i sine Læretimer havde læst og hørt. Man gav ham ogsaa den Leylighed, ved Spørgsmaal, som man gjorde Avis. til ham, at han ikke lettelig kom til at standse, og ey kunde udføre sin Rolle. Hvem skulde nu ikke med Fornøyelse have søgt, endnu mere at opmuntre dette saa lærvillige Barn, Saaledes har han for Exempel allerede ofte reyst med Keyser Joseph til Frankerig, og med Kong Gustav til Petersborg. Paa denne Maade bragde han det inden kort Tid saavidt, at han kunde læse de offentlige Tidender, og var i Stand til at indlade sig i Samtale med større og ældre Folk om det Nyeste, som var forefaldet i Verden. Jørgen Ludvig leger gjerne, og er en Elsker af Artigheder og elskværdige Smaa heder. Et smukt Baand, et Billede, og en net pyntet Dukke finder han stort Behag. Han beholder en Historie langt lettere i sin Hukommelse, naar derudi forekommer kun noget besynderligt, hvorved hans Jndbildingskraft kan øve sig. Han spurgde vel sin Lærer tigange om, hvorledes han vel troede, at den Vugge saae ud, som den russiske Keyserinde forærede Dronningen af Sverrig, endog førend vi af Aviserne vidste, hvad Navn den kongelige Prinds skulde have Læreren lod den unge Jørgen Ludvig med al Fornøyelse have saadan Glæde; thi han saae at ogsaa vigtige Ting vilde derved blive ham saa bekjendte, at han aldrig kunde glemme dem Hans Lærer kjender ham ogsaa gandske, og veed, hvori Jørgen Ludvig finder meest Fornøyelse; og da de elske hinanden ret inderlig, saa gjør han det saa let for ham at lære alle Ting, at han ikke merker til den allermindste Tunghed derved Han ansaae sin Lærer i lang Tid ikkun som en Ven af Huset, der havde ham ret kjer, fordi han gjorde sig saa megen Umag med ham. Det meste af den bibelske Historie havde denne unge Lærvillige lært blot af Kobberstykkernes og Billedernes Betragtning, førend han endnu kunde læse, og om hvis Betydning, som man forklarede for ham, han øvede sin Eftertanke. Og da han var en Elsker af Vers, saa lærde han mange saadanne smaa Vers udenad, ved hvis Hielp der altid faldt ham en vigtig Historie eller en nyttig Lærdom ind, som Læreren havde sagt ham. Dette var nu saa meget lettere, siden han intet maatte lære udenad, som man ikke i Forveien havde lært ham at forstaae; og det giorde ham saa fær for Børn. dig i sine Giensvar, naar man anstillede smaa Prøver med ham og hans Lige. Saasnart han kunde skrive lidet, blev det ham strax tilladt, at skrive smaa Breve til sine Venner og Veninder, og han bragde det derved inden kort Tid saa vidt, at han under sin Lærers Anviisning kunde skrive temmelig artige Breve, og derudi vise gode Jndfald. Til at lære udenad, blev han aldrig tvungen af sin Lærer. Derimod beholdt han altid det i sin Hukommelse, hvoraf han fandt nogen Glæde. Saasnart han kunde læse, fornøyede han sig ved alle Leyligheder med saadanne Bøger, hvorudi der fandtes smukke lærerige Vers og behagelige Historier om Børn. Han lærde endog om Morgenen tidlig imedens han blev friseret. Han blev aldrig tvungen til at læse saa flittig, men han gjorde det af egen Lyst og Drivt, thi han kan ikke være ledig, og er vant til, stedse at sysselsætte sig med noget. Alt dette gjør ham elsket af alle, og han er velkommen i alle Selskaber. Smukke og fornuftige Fruentimmer gjøre sig en særdeles Fornøyelse af at holde Samtaler med ham. Hvad mene J vel, J unge Venner, at der kan blive af dette Barn, som endnu ikke er meer end otte Aar gammel, naar han bliver ved, fremdeles at gjøre saadan Fremgang, Af det, som nu er fortælt, kunne J nok slutte, at Jørgen Ludvig er ikke ligegyldig i Henseende, til Æren, og man kan sige om ham med Sandhed, at han er ret ærekjer. Men man holder ham til, aldrig at søge Ære i noget andet, end i det, som er æreværdt, og fortjener sand Ære, Derfor giver han sig aldrig af med gemeene, slette og tidspildende Lege, men ikkun med saadanne, som ere vittige, og hvorved man kan lære noget. Han foragter ikke Gemeenmand og Tjenestefolkene i Huset, men er altid høflig imod dem; dog indlader han sig ikke saaledes med dem, at han, som mange uartige Børn pleye at gjøre, skulde hænge efter dem, og lære mange uartige og latterlige Ting af dem, eller at han skulde finde Fornøyelse i, saadanne Folk gave ham Ret og Frihed til alle Ting, og opmuntrede ham til alle Slags Skalkestykker. Ney, han er alt for stolt til, at han skulde finde Smag i nedrige Pudserier. Der findes vel ogsaa hos ham, ligesom hos andre Børn Avis, Børn i Almindelighed, meget, som fortjener at dadles; men saadant bør man her oversee, da ingen Tilbøyelighed hos et Barn er af Naturen saa slem, at den jo kan forbedres eller blive drevet til det Gode.