Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1817-05-22
Adskilligt. Alle Staters Historie viser, at efter Overgangen fra en Revolution til en rolig Tilstand, gives der stedse Mennesker, som, drevne af Egennytte, Ærgjerrighed, eller andre uædle Hensigter, ere misfornøiede med Tingenes nye Gang, og findes der da Een iblandt, som udmærker sig enten ved Talenter eller Dristighed, savner han sjelden Tilhængere. Selv den blinde Lykke synes ofte at føie slige, Vovehalse. Herpaa kan blandt mange Flere Jrlænderen Thomas Blood tjene til Beviis. J den crommelskeRevolution nævnes han i den Tids Aarbøger snart som Lieutenant, snart som Oberst og General ved den republikanske Armee. Efter Carl den 2dens Tronbestigelse var han 1663 snart Deeltager, snart Hovedmand for to Sammensværgelser mod Lordlieutenanten i Jrland, Hertugen af Ormond, hvilke dog bleve opdagede og qvalte i Fødselen. Begge Gange slap Blood ikke allene fri for Straf, men Frygten for ham var endog saa stor, at da hans Svoger og Medsammensvorne, Præsten Lackie, skulde hænges, flygtede ved det blotte Ord: "Blood nærmer sigt, baade Vagten og Rettens Betjente bort fra Retterstedet, og først da Man blev vis paa det kun havde været et løst Rygte, blev Exekutionen fuldført. Blood gik imidlertid til Holland, hvor han blev meget vel modtaget af mange anseelige Mænd, især den berømte Admiral Ruyter ; men snart drev hans urolige Aand ham tilbage til London, hvor de Sammensvorne saalidet havde ladet sig afskrække fra gjentagne Forsøg, at de selv med Øvrighedens Vidende dannede et Selskab, i Spidsen for hvilket Blood nu traadte. Da imidlertid to af Medlemmerne forraadte Selskabets Planer til Statsraadet og siden bleve greebne af Blod, lod han dem ved en Krigsret! domme fra Livet; men benaadede dem selv, og raadede dem at gaae til Kongen, og i de Sammensvornes Navn udbede sig ved Leilighed en lignende Naade. Herved blev han endnu dristigere, og vovede endog en Aften at overfalde Hertugen af Ormond, som den Tid opholdt sig i Hovedstaden, og der manglede kun lidet i at han havde udført sit Forsæt, som ikke gik ud paa mindre end at hænge Hertugen. Men snart glemtes dette forvovne Foretagende over et endnu større, som ikke angik en enkelt Mand, men Kronens og hele Nationens Majestæt, nemlig: Kroningsinsigniernes Bortrøvelse, hvilket uhørte Bovestykke han iværksatte paa følgende Maade: Klædt som en Geistlig, begav han i sig først til den gamle Opsynsmand, Hr. Edvard, hvis Troskyldighed han benyttede, deels til at udsee Leiligheden og deels til at aftale et Givtermaal mellem dennes Datter og et sin foregivne Fætter. Den bestemte Dag, da Brudgommen, skulde indfinde sig, kom Blood efter Aftale selv Fjerde, alle bevæbnede med skjulte Dolke og Pistoler, til Edvard og stillede en af sine Følgesvende ved Døren, medens han foreslog Opsynsmanden, at vise de nye Gjæster Kronningsinsignierne, hvilket og blev antaget; men neppe vare de komne ind i Salen, før de overfaldt Edvard, stoppede ham en Knebel i Munden, og betydede ham, at det mindste Kny vilde blive hans visse Død. Da han desuagtet prøvede at skrige, gave de ham saamange Slag med en Hammer, og stødte ham i Livet, indtil en af dem tilsidst erklærede ham for død. Han anstillede sig og saaledes, imedens Blood snappede Kronen, den Anden Rigsæblet og den Tredie prøvede at sile Scepteret sover. Men da Edvards Søn imidlertid uventet var kommen hjem, og de hørte ham komme paa Trappen, ilede de bort med Kronen og Æblet. Den Gamle sprang nu op og gjorde Anskrig, hvorpaa Sønnen og en Kapitain Beckmann satte efter Røverne, og indhentede dem. Blood trykkede sin Pistol løs paa Kapitainen: men da Skudder gik forbi, lagde han: "det var ilde det ikke traf, thi her gjaldt det omsen Krone Røverne bleve nu bragte i Fængsel, og Blood syntes meget forsagt, indtil han fik Nys om at Kongen selv vilde see ham, da han strax lagde en Plan til sin Befrielse, som og lykkedes. J Kongens Nærværelse viiste han megen Uforsagthed, tilstod aabenhjertig sine Forbrydelser, og lod sig endog forlyde med, at en saa forvoven Mandsom han ogsaa kunde være Regjeringen til Nytte. Og - hvo skulde have troet det? - denne Forbryder, for hvem Jntet talede uden hans Udaad, blev ikke allene benaadet, og Hertugen af Ormond betydet at afstaae fra al lovlig Forfølgelse mod ham; men endog skjænket anseelige Godser i Jrland, ja vandt saadan Jndflydelse ved Hoffet, at mange fornemme Personer beilede til hans Gunst, hvorimod den ærlige, tro Edvard blev for sine Anstrængelser kun anviist 200 Pd. og Sønnen, 100, hvis Udbetaling endog forhaledes saalænge, at Sønnen nødsagedes til at sælge dem for det Halve, for dermed at betale sin syge Faders Kuur. Blood nød sin Lykke tin kort, thi atter anklaget for Deeltagelse i en Sammensværgelse, blev han arresteret; dog kom han mod Kaution paa fri Fod, og døde endelig den 24 August 1680. Men snart lød Rygtet at hans Død var kun paa Skrømt, blot for at bane sig Vei til nye Optog, og dette troedes saa vist, at hans Legeme kort derefter blev opgravet, for at overtyde Folk om hans virkelige Død. Til Trøst og Opbyggelse for de Godtfolk, som saa ivrige virke for at faae Fornuften jaget i Landflygtighed og den tjenstaglige Overtroe med alle dens Følgesvende igjen sat paa Tronen, behøver Man ei engang at gaae tilbage til Aaret 1667, da Retten i Gottorf endnu dømte en formeentlig Her til først at qvæles og derpaa Kroppen at brændes. Det forstaaer sig, at Man i Forveien havde afholdt ordentlige Forhører, og saavel ved Vandprøven som Torturens Hielp bragt Synderinden til at bekjende en heel Hob Galimathias, saasom: at hun havde forheret baade Mennesker og Dyr, Alt efter Jnformation af en Geist, som hedte Claus og viste sig for hende snart i en lille Hund, snart i et Menneskes Skikkelse, ja endog stod i nøieste Forbindelse med hende; men omsider forlod hende i Nødens Stund. Følgende Tildragelse, som fortælses i Sl. Holst. Lauenb. Provinzialberichte af den agtværdige Udgiver selv, lærer, at hvorvel Hexeprocesser ere afskaffede, lever endnu den sammeAand, som frembragte dem, og vil ved nogle passende Fremstød vel atter kunne gjenninde sin gamle Anseelse: Paa et adeligt Gods i Holsteen kom for 2 Aar siden en voxen Pige tidlig om Morgenen ganske aandels styrtende, ind i Præstens Huus og søgde grædende Beskyttelse, foregivende, at hendes grusomme Fader inden lukte Dørre havde fastbunden og heel barbarisk pryglet hendes sygelige og af Gigt plagede Moder, fra Kl. 8 om Aftenen til 4 om Morgenen. - Præsten fulgte den ulykkelige Pige til Stedet, hvor Mishandlingen var udøvet. Ved hans Ankomst var Forbryderen undflyet, og har siden den Tid ei været at finde Den mishandlede Kone laae paa Sengen, fra øverst til nederst opsvulmet af de hende tilføiede Slag. Umennesket havde, som meldt, pryglet hende i bunden Tilstand uafbrudt i 8 Timer med et tykt Reeb, saa at intet Sted paa hele Legemet var bleven forskaanet. Efter hendes Udsigende og tvende smaae Børns Bekræftelse, som vare Vidner til deres fæiske Faders Ugierning, havde denne Barbar ikke givet hende meere Pusterum end de faa Øieblikke, han behøvede til at samle nye Kræfter. Paa Spørgsmaal om Aarsagen til denne Misgierning, erholdt Præsten til Svar: at en vis K. havde givet Anledning dertil, ved at gjøre hende fordægtig hos hendes Mand for et Hexeries Udøvelse. - Efterat Præsten havde foranstaltet hende sat under Politiets Beskyttelse og en Læges Pleie, forføiede han sig hjem, for nærmere at undersøge Tingens Sammenhæng og erkyndige sig om Foranledningen til hiin fabelagtige Beskyldning. Den omtalte K. indfandt sig, efter given Ordre, og gjorde følgende Forklaring i Sagen: Hans Kone havde nemlig for et halvt Aarstid siden født ham et Barn til Verden, hvorved den Mishandlede i Fødselsstunden betjente hende i Gjorde moders Sted. Fosteret havde siden den Tid, alle brugte Midler uagtet, ei kunne trives det mindste. Man havde raadet ham at henvende sig desangaaende til den kloge Smed S. Denne havde forsikret ham, at det var forgiæves at søge flere Midler til Barnets Helbredelse, da det af et eller andet ondskabsfuldt Menneske var bleven forgjort eller forheret, og stod ei til Redning. Paa Spørgsmaal, hvo der havde gjort det, udlagde Smeden, at det var den Kone, som først havde havt Barnet i sine Hænder. Dette havde just været den stakkels Konc. - Fuld af Sorg gaaer den overtrøiske K. med den Underretning til Kroen, hvor han ogsaa traf E. Da denne spurgte ham hvor han havde været? fortalte han ham Anledningen og Resultatet af sin Reise og at, efter den kloge Smeds Udsagn, ingen anden end hans Kone kunde have tilføiet Barnet hiin Ulykke. Skamfuld og yderst opbragt tog E. endnu flere Snapser til sig, hvoraf han desuden har en Elsker, gik derpaa i Forbittrelsen hjem og straffede den formeente Her, sin Kone, paa foranførste Maade.