Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-09-26
J adskillige Lande, hvor den catholske Religion er den herskende, skal efter Beretningen findes Mangfoldige, der ei kan læse udi trykte Bøger, men deraf følger ingenlunde, at de ere uvidende om Hovedlærdommene udi den Religion, som af Staten er sanktioneret at være den herskende. Julius Cæsar, der i otte Bøger har beskrevet de Krige han førte i Gallien eller det nuværende Frankerig, giver hist og her Underretning om dette Folkeslags Sæder og Skikke. J den 6te Bog 14 C. melder han om visse Personer, der bleve kaldede Druider, og som vare at ansee som et Slags Præster. Forinden Nogen maatte beklæde slig en Post, var han forpligtet til at lære en stor Mængde Vers udenad, hvis Jndhold var historiske Tildragelser, philosophiske og moralske Læresætninger, som ei vare skrivtlig affattede, og dog bleve lærte udenad, ved at høre dem mundtlig fremsagte af andre. Grunden, hvorfor Druiderne ei vilde have deres Læresætninger skrivtlig affattede, meente Cæsar at have været denne: Først ønskede de ikke, at deres Læresætninger skulde blive offentlig bekiendtgjorte, saa befrygtede de og, at deres Lærlinger vilde alt for meget stole paa Papiiret eller det Opskrevne, og derved vise mindre Omhyggelighed for at dyrke Jhukommelses Evnen, thi det skeer som oftest, at man i Tillid til de skrivtlige Hvor almindelig brugt Müllers Evangeliske Hiertespeil er bleven, sees iblandt andet deraf: J Aaret 1704 udkom den første danske Oversættelse, og i Aaret 1781 blev det 2 Oplag trykt. Optegnelser ei hører andres Foredrag med en anspændt Opmærksomhed, og bliver efterladen i at skiærpe Hukommelsen paa behørig Maade "). Af det anførte sees, at det er muligt at komme til Kundskab om en Deel Ting, uden dertil at betiene sig enten af skrevne eller trykte Hielpemidler, og altsaa giøre de Forfædrene Uret, der udraabe dem for vankundige og uvidende, fordi adskillige iblandt samme ei kunde læse trykte Bøger og Skrivter. Have vi i visse Ting Fortrinet for Forfædrene, saa have de i andre Henseender gjort os Forrangen stridig. Ved at sammenligne Fortidens og Nutidens Sæder, Skikke og Jndretninger med hinanden vil upartisk Fornuft sande hvad Tacitus skriver udi sine Aarbøgers 3 B. 55 C.: Maaskee alle Ting løbe i en Kreds, saa at ligesom Tiderne have deres Skiften saa ogsaa Sæderne, og Forfædrene ikke have havt Alting bedst, men vor Alder ogsaa frembragt noget Roesværdigt og Vittigt, som fortiener at efterlignes af Efterkommerne. Men gid vi stedse i anstændige Ting maatte kappes med vore Forfædre. Meenige Mand er vel af Adskillige i ældre og nyere Tider bleven udraabt for saare vankundig og eenfoldig, men at dette ei forholder sig saaledes, derfor have vi lærde Mænds uforkastelige Vidnesbyrd. Luther skal til sin Tid have sagt: Alle Bønder ere ikke Giæs. Da Biskop Hersleb engang indviede nogle Candidater til Præsteembedet, formanede han dem til med Omhyggelighed at udarbeide deres Prædikener, anførende til Grund: En guddommelig Jndgivelse er nu ikke mere at vente; Prædikanten maa derfor saaledes forfatte sine Prædikener, at de ei mangle Kraft og Fynd til at overbevise og formane. Løber han Texten saa løseligen over, siger altid omtrent det samme, uden at bestyrke hvad han siger med Beviiser, ) Noget lignende med anførte findes i Gesners prima line isagoges in eruditionem universalem, hvor det hedder: Qvi omnia literis mandant et scriptura sidunt plerumqve evadunt obliviost. Quum contra ii mazimepolleant memoria, qvi scribere neqveant. Tom. 2, S. 143, efter J. N. Niclas Udgave. tagne af den hellige Skrivt, saa vil hans Prædikener ligne en Tale, som enhver ligesaa godt kan holde, der vel har fattet Christendommens første Grundsandheder *). Selvsamme Tanker yttrer Professor Møller i det theologiske Bibliothek, hvorudi han paa et vist Sted ønsker, at Præsterne ei maatte besværes med al for mange verdslige Forretninger, der vilde forhindre dem fra at anvende den fornødne Tid til deres Prædikeners Udarbeidelse. Revisorerne (saa hedder det i d. 12 Bind S. 175) af den evangelisk kristelige Psalmebog havde vist nok for ringe Tanker om den christne Almues Fatteevne og poetiske Sands. Bliver denne kun næret, da udvikler den sig lidt efter lidt, saa at den tilsidst fatter, hvad der i Begyndelsen var den dunkelt. Byder man derimod Folket i Sang som i Prædiken aldrig noget andet end hvad der ligger inden for dets Synskreds: hvorledes skal da denne næres Salig Biskop Balle har bevidnet, at han paa sine Visitatsreiser, har fundet mange iblandt Almuen at være langt meer oplyste end han forestillede sig. J hans Pastoral=Skrivelse S. 6 siges: "At frugtbar Christendoms Kundskab blomstrer yndig i mange Landsbye=Menigheder, hvor man tvertimod skulde formode det anderledes, haver jeg ofte erfaret, ikke til mindre Forundring end Fornøielse." Hvor der af Erfarenhed kiender Almuen, maa sande disse lærde Mænds Paastand, at samme er i Almindelighed ei saa vankundig og stupid, som den er udraabt for. At en Deel af Almuen lader sig regiere af Fordomme, kan ikke nægtes, men viser ikke Historien og Erfarenhed, at store Genier og sieldne Lærde stundom og have ladet sig lede af Fordomme, havt uduelige og sære Nykker, og taget forkeert afsted, Enten Folk bliver mere eller mindre cultiverede, saa ville dog visse Fordomme vedblive, og ei lade sig ganske udrydde. Naturen gaaer over Optugtelsen **)(Fortsættes.) Erbauliche Reden, 7 Theil, S. 310. Naturam expellas furca, tamen usqve recurret, siger Horatz.