Den Vest-Sjællandske Avis, 1817-11-29
Nyeste Post-Efterretninger. Det Rygte har været almindeligt udbredet, at Napoleon var flygtet fra St. Helena; men det har ikke stadfæstet sig; derimod er en Begivenhed indtruffet, som let kan nøde ham og alle til at forlade Øen. Breve fra St. Helena af 23de October melde nemlig: at den 21de October Kl. 10 1/2 om Aftenen ere flere stærke Jordrystelser fornemmede paa Øen, som varede næsten i to Minuter. Rystelsen var saastærk at forskiellige Sager, som stode paa Caminerne faldt ned. Huusdyrene og Fuglene viiste den største Angest. Et Selskab, som var forsamlet i Gouverneurens Huus forlod det med stor Forskrækkelse. Ogsaa i Longvood, hvor Bonaparte boer, blev Stødet meget stærkt følt. Bonaparte vilde forlade sit Huus; men Skildvagterne viste Europas forrige Behersker tilbage. Havet var i et heftigt Oprør og Klokken ringede i Kirken paa Øen; ogsaa to Huuse styrtede ind. (Denne Begivenhed er ingen Spøg, St. Helena er en udbrændt Vulcan, vil den til at aabne sig paa nye, saa gielder det om hvem der først kan komme til at flygte.) Napoleon har ikke forladt St. Helena; men hans berømte Fortroelige, Greve las Casas er kommen fra Cap hvorhen han var forviist, til England; der finder han alt i Sorg, og en større Tungsindighed omgiver for Øieblikket Brittanniens Kyster end St. Helenas Biergspidser. Den 19de November blev Prindsesse Charlottes Liig bisat. Sørgetaler bleve holdte i alle Kirker, og de fleste af dem vare inden i behængte med sort Klæde; Messer bleve læste i de catholske Gesandters Capeller. Fra om Morgenen tidlig vaiede det Kongelige Flag paa Tover med halv Høide, alle Skibe paa Themsen havde heiset Sørgeslaget; efter Ordre lød Minutskud fra alle Søe havne; Trængselen i Kirkerne var overordentlig især i Pauls Kirken, som allerede Kl. 11 var ganske opfyldt med Mennesker, og maatte tillukkes; men her viste sig igien den Løndoner Pøbels Hang til Udsvævelser, alle Dørre og Vinduer bleve stagne ind, og i faae Øieblikke blev Forvirringen saa stor, og Choret saa opfyldt af Mennesker, at Gudstienesten ikke kunde begynde. Saaledes hengik nogle Timer. Man hentede Lord-Majoren og de øvrige Magistratspersoner som vare i Kirken, men det hialp ikke, to Gange opfordrede hiin forgieves til Roe og Orden. Endelig blev det forkyndet, at Præsterne havde forladt Kirken fordi Gudstienesten ikke kunde begynde. Dette foraarsagede en almindelig Misfornøielse, man bad Lord-Majoren om at lade een af sine Capellaner hente, og lovede at man vilde rømme Choret naar han kom. Lord-Majoren gav sit Samtykke dertil, og efter megen Snakken frem- og tilbage, begyndtes Gudstienesten Kl. 3, og blev bragt til Ende med Roe og Opmærksomhed. Kl. 2 om Natten kom Liiget til Vinsor i det foreskrevne og pompøse Optog. Da det var bragt ind i Kirken saa blev det sat paa en Forhøining i Choret, hvori der var anviist Sæder for Ridderne af Hose baands Ordenen, Prinds Leopold sad i Lænestoe, paa den Side hvor Hovedet vendte hen, en Herold forkyndte nu at det havde behaget den almægtige Gud at bortkalde Prindsessen fra dette Timelige. Prindsen befinder sig dog nu vel, han havde fattet den Beslutning at forblive i det Gemak hvori Prindsessen var død, indtil hun var begravet; men da nogle Venner fik ham til at gaae ind i et Side gemak, saa betiente man sig af dette Øieblik for at lægge Prindsessen ned i Kisten. Prindsen havde ladet Lord Landerdale, som just var paa en Reise i Skotland, bede om at komme til sig, da han var kommen tilbage til Claremont og traadte ind i Prindsens Gemak, saa kastede denne sig i hans Arme, og blev staaende næsten en halv Time i denne Stilling, under Taarer og Klager, for at henvende hans Opmærksomhed paa en anden Gienstand sagde Lorden endelig: hvor behageligt dufte dog ikke disse Blomster, det er her som her var et evigt Foraar, her er et sandt jordisk Paradiis. Prindsen svarede herpaa, ligesom han følte sig trøstet: ja jeg vil leve og døe i Claremont og fra nu af anvende mit heele Liv paa at bringe alle de Jdeer i Udførelse, som bevartes i den himmelske Engels Siæl, som jeg har mistet. En Strøm af Taarer afløste disse Ord; Lord Landerdale forblev i tre Timer hos Prindsen, og maatte love ham at ville besøge ham to Gange hver Uge.