Viborger Samler, 1842-07-23
Nyeste Postefterretninger. Frankerig. Paris, d. 15de Juli. Den ligesaa uventede som frygtelige Catastrophe, der har rammet den kongl. Familie og hele Frankerig, fylder, som begribeligt Journalernes Spalter. Efter den omstændelige Beretning i Journ, des Deh. meddeles Følgende: Det var Hertugen af Orleans's Plan at afreise til St. Omer for at inspicere flere Regimenter af Marne=Hæren, og senere led fage sin Gemalinde paa Tilbagereisen fra Badet i Plombieres. Kl. 11 om Formiddagen steg Prindsen i Vognen for i Neuilly at tage Afsked med Kongen. Vogner var en Cabriolet med 4 Hjul, i Form af en Calesche, for spændt med 2 Heste a la Daumont, hvilken Vogn Prindsen ofte afbenyttede paa sine Kjørsler i Paris's Omegn. Jngen af hans Officierer ledsagede ham. Ankommen til Høiden af Porten Maillot, blev den Hest, Postillonen red paa, sky og satte sig i Galop, og strax derefter hvirvle des Vognen hen i Retning af Chemin de la Revolte. Da Prindsen saae, at Postillonen ei kunde styre Hestene, fatte han Foden paa det meget lave Vogntrin og sprang ned paa Chausseen. Hans tvende Fødder berørte Jorden, men Springets Voldsomhed bragte ham til at vakle han faldt med Hovedet paa Steenbroen, og Faldet var frygteligt. Bevidstløs blev han liggende paa Stedet. Man ilede til Prindsens Hielp, og førte ham ind i en Kræmmers Huus ved Veien. Jmidlertid havde Postillonen faaet Bug med Hestene og vendte tilbage. Prindsen var ikke kommen til sig selv; Dr. Baumi, en Læge fra Nabolavet, aarelod ham, men uden Resultat. Sørgebudskabet havde naaet Neuisty; Kongen og Dronningen ilede afsted til Fods, og bleve senere indhentede af deres Equipager. Ledsagede af Mad. Adelaide og Prindsesse Clemmentine, ankom Majestæterne til Prindsen, der næsten ikke meere gav noget Livstegn. Strax efter indfandt Prindserne af Anmale og Montpensier og Hertugens Livlæge, Dr. Pasquier, sig Efterat have undersøgt Saarene, erklærede Lægen Prindsens Tilstand for høist farlig. Man befrygtede en Ud træden af Hjernen, og alle Symptomer forenede sig for at stadfæste denne Frygt. Ondet tiltog med hvert Minut, og Prindsen var endnu intet Øieblik kommen til sig selv. Kun nogle forvirrede tydske Ord, som tonede fra hans Læber, indgøde et flygtigt Haab. De af Kongen sammenkaldte Ministre mødte i Sablonville, hvor alle de Store ved Hoffet og deriblandt de graahærdede Veteraner – Marschallerne Soult og Gerard – indfandt sig. Den meest energiske Lægebehandling tjente kun til at forlænge Prindsens Dødskamp; Livet veg langsomt, ei uden heftig Kamp med den Døendes ungdommelige Kraft. Kun i et eneste Moment vovede man at haabe; Aandedrættet, syntes mere let; Pulsen slog stærkere, men snart, snart svandt det sidste Haab. Jngen Pen formaaer at beskrive det hjerteskærende Syn ved Dødsleiet. Dronningen, Prindsesserne, Hertuginden af Remours knælede ved Sørgeleiet og vædede den Døende med deres Taarer; Prindserne hulkede; Kongen, staaende, ubevægelig, Øinene stivt heftede paa den døende Prinds's blege Ansigt, fulgte, nedsænkt i taus Smerte, det Ondes Fremstriden. Præsten i Neuilly og hans Clerus havde efter Kongens Befaling øieblikkeligen indfundet sig i Sablonville. Kl. 4 viste sig de meest utvetydige Tegn paa Prindsens nær forestaaende Endeligt. Kl. 4 1/2 udaandede den Ulykkelige, i sin kongelige Faders Arme, under den kongl. Families Taarer og Jammer; Ludvig Philips Læber hvilede paa den døde Prinds's Pande. Man styrtede for Dronningens Fødder. Hvilken Ulykke for vor Familie, udraabte Dronningen, men hvilken frygtelig Ulykke ogsaa for Frankerig!" – Alt henflød i Taarer. Kongen nærmede sig den grædende Marschal Geraard, og trykte hans Haand med et ubeskriveligt Jndtryk af faderlig Smerte, ophøiet Resignation og kongelig Fasthed. Prindsens Liig lagdes paa en Baare, og bedækkedes med et hvidt Liigklæde. Jmidlertid var et Elitecompagnie af det 17de Regiment ankommet for at escortere Liget til Neuilly, hvor det bisættes i Capellet. Saaledes ledsagede disse Tappre, der havde ledsaget Kronprindsen paa Toget i "JernportenesDefile og paa Høiderne af Mouzaia, nu ogsaa hans Liigtog. Mange af Krigerne fældte Taarer. Generallieutenant Athalin gik foran den af 4 Underofficierer baarne Liigbaare. Denne fulgte Kongen, Dronningen og hele den kongelige Familie; Alle tilfods. Om Aftenen indesluttede de kongelige Personer sig i deres Gemakker, kun Cantsleren og Ministrene stededes for Kongen. - Siden den sørgelige Catastrophe er Hoffets Hovedtanke rettet imod Plombieres, hvor Hertuginden af Orleans opholder sig ved Badet. En af Hertugens Adjutanter og Hertugens Livlægafsendtes strax til Plombieres, og 2 Timer efter afreist ligeledes derhen Hertuginden af Remours og Prindsesse Clemmentine, ledsagede af General Rumigny; de overbringHertuginden Breve fra Kongen og Dronningen. Hertugen af Aumale er, ledsaget af en Adjutant, afreist til Pavillon Marsan, for der at forsegle den Afdødes Papire og Skrifter, Greven af Paris (Thronfølgeren) og hans Broder Hertugen af Chartes ere fra En, hvor de brugte Badene, afhentede til Neuilly. - Kongen lægger for Dagen sin sædvanlige Fatning og faste Characteer. Kun i et Øieblik, efterat han med Sønnens Liig var kommen til Neuilly, overvældede Smerten ham; han var nær ved at falde i Afmagt. Næste Morgen havde han imidlertid fattet sig. Samme Resignation udviser Madame Adelaide, der foreløbig modtager hos sig de unge Prindser. Dronningen derimod befinder sig i en til Vanvid grændsende Tilstand. Alle i Paris tilstedeværende Gesandter, Pairer, Deputerede, Overofficierer, de store Statscorporationer, mange Damer - Alt i den dybeste Sorg – strømmer ud til Slottet i Neuilli. Flere end 10,000 Personer have ladet indskrive deres Navne; Veien til Hovedstaden ligner en uafbrudt Række af Equipager; ingen Vogn tilstedes Adgang til Slotsgaarden; stærke Troppedetaschemente omleire Haven; alle Portene til Parken ere lukkede. –