Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1824-09-23
Sandfærdig Tildragelse. J en Bye nær Chorley boede en ung elskværdig Dame, der var meget agtet af enhver, der havde den Lykke, at gjøre hendes Bekjendtskab. En ung Herre, der boede i samme Bye, saae hende og elskede hende. Han underrettede den skjønne Gienstand for hans Kjerlighed, om det Jndtryk hun havde gjort paa hans Hjerte. Hun tilstod ham, han var hende ikke ligegyldig, og giengieldte Kjerlighed med Kjerlighed. Den unge Herre dyrkede Videnskaberne og hans Kald fordrede snart at han skulle forlade sin Tilbedede og dyrke sine Studeringer paa et fremmed Sted. De toge Afskeed fra hinanden med gjensidige Løfter om evig Troskab. Strax efter forlod den unge Student Byen, en anden Beundrer indfandt sig og forlangte den unge Dames Haand; men desværre for ham: Forgiæves løb hans ømme Tale om Kjerlighed. Damen erklærede ham, at hun havde kun et Hjerte at bortgive, og dette havde hun skjænket en Anden. Det gamle Ordsprog, Ugiengieldt Kjerlighed snart uddøer, gik ikke her i Opfyldelse: Den unge Herre havde fast besluttet at indtage den Andens Sted, selv ved de nedrigste Midler. Til den Endeskrev han et falsk Brev til Damen i hendes Elskers Navn, som indeholdt at han nu havde forandret sit Sindelav; at han overlod hende fuldkommen Frihed til at vælge hvem hun i vilde og sluttede med at han ønskede hende lykkelig i en Andens Arme. Listen lykkedes efter al Tilsyneladenhed ret godt. Damen følte sig derved saa fornærmet, at hun øieblikkelig ville give den anden Tilbeder sin Haand. Man eenedes snart om Sagen, og den Aften da de skulle have Bryllup var bestemt, Selskabet inviteret og en halv Time meere vilde have forenet dem med Ægtestandens hellige Baand. Men see engang i dette kritiske Øieblik, ankommer hendes første Elsker til Byen, stiger af hos en Ven, som fortæller ham, at i Følge det Brev han havde skreven sin forrige Kjereste til, skulle hun denne Aften givtes med en Anden. Høiligen forundret, forsikkrer han ham om hans Uskyldighed, erklærer Brevet for falsk og beder hans Ven strax at gaae med ham, for om muligt at forhindre Giftermaalet. Denne Herre kommer just dertil, da Brudeparret skulle til at give hinanden Hænder; han bad om at faae Tilladelse til at tale med Damen et Øieblik i næste Værelse. Der underretter han hende om Bedrageriet, og at hendes første og oprigtige Elsker just var ved Haanden. En gjensidig Forklaring fandt strax Sted, hendes virkelige Elsker, førte hende hen til en Chalse som ventede ved Døren og strax kjørte bort til et Værtshuus i en Naboebye, hvor Damen holdt sig skjult Da den intenderede Brudgom og Selskabet havde ventet med Utaalmodighed nogen Tid, og slutteligen søgte efter Bruden, afandt de Fuglen fløien af Buret." Efter en frugtesløs Søgen, adspredte Selskabet sig, til den største Ærgelse for Bruddommen. Den unge Student vendte tilbage, efterat have kuldendt hans Studeringer, og ægtede sin Kjere sie, som besidder hans hele Hjerte og gjør ham undsigelig lykkelig. Hymne til Friheden. Held Frihed dig Naturens Herskerinde, Du evig throne i hver Ædlings Bryst. Ved dig hver Fryd vi til fordoblet finde, Du altid bliver hver en Skabnings Lyst. Ei Manden blot men Myriaders Brimmel, Tilbede Dig og knæle ved din Fod. Røv Friheden - strax mørknes Glædens Himmel, En Ørken er hvor før et Eden stod. Ja Evige, der skienkede os Livet, Hvis Bliv fremtryllede vor skjønne Jord Du Frihed os som Arvelod har givet Du talede, saa huldt gjenlød dit Ord: Gaa Menneske, nyd Friheds skjønne Morgen, Den blive Kilden til dit Hæld, din Dyd. Flye Slaverie, der blegner ikkun Sorgen Som Himlens Søn - vær stedse glad og nyd. Skue Uskylds Søn, som hist i Fængslet hviler. Paa blege Kind en Taare rinder ned, Med svage Skridt han alt mod Graven liler; Han tæller mat, hver Dag hver Stund han led Da iler du ol Junos skjønne Datter, Med stærke Arm du bryder Fængslets Baand, Flux Smertens Blik forvandler sig til Latter Frie hæver sig til Himlens Blaae hans Aand. Ol gid hver Barm af lige hellig Varme For Frihed, Ret og Brødres Lykke slaae Mod Tyranie med lige ædel Harme, Som Klippen i det stolte Nordhav staae. Da skulde du Retfærdigheds Gudinde Omsvæve huld ethvert af vore Fjed; Og Uskylds Engel Blomsterkrandse vinde Om hver en Broders tause Hvilested.