Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1833-11-08
J Marts 1814 løsladt af Napoleon fra sin Fængsling i Valenzau, hvor han havde været paa Fæstningen siden Scenerne i Bayonne, opholdt sig han rum Tid i Valencia, for at unddrage sig fra at beedige den af Cortes proclamerede Forfatning, som selv Keiseren af Rusland i den bekjendte Tractat til Wielik=Luk (20de Juli 1812) udtrykkeligen havde erkjendt som retslig forbindende. Her var det, hvor Cardinalen af Bourbon, hans Onele, som Præsident for Cortes-Deputationen, sagde de mærkværdige Ord: "Den spanske Nation, som midt iblandt Ruinerne endnu holdt sig opreist, kunde til sit Overhoved vælge enten den af sine Krigere, som tapprest havde fægtet for Friheden, eller den Magistrats-Person, som modigst havde beskyttet Fædrelandets Rettigheder. Men sine Eder mere tro, end at den kunde adlyde Jnteressens Stemme, sætter den den affaldne Krone, som den uden Deres Medvirkning har tilkjæmpet sig for Dem, atter paa Deres Hoved. Tab aldrig af Sigte, at De kun skylder National-Høimodigheden denne Krone, samt at Deres hele Liv, og Deres Efterfølgeres, ikke vil være tilstrækkelige til, at afbetale Deres Gjæld til den. Snart derpaa forkastede Ferdinand i en fra Valencia udstædt Erklæring Cortes-Constitutionen, og befalede Gouverneuren i Madrid, at adsprede Cortes og kaste de meest Anseete iblandt dem i Fængsel. En Proclamation som han ved den Leilighed udstædte, søgte dog endnu at vedligeholde Forhaabninger hos Folket. "Jeg sværger Eder, tro og hengivne Spaniere! - hedder det deri – jeg sværger Eder ved de mange Lidelser, som J have udholdt, Eders ædle Forhaagninger skulle ikke vorde skuffede. Jeg afskyer Despotismen; den Oplysning og Civilisation, som hersker iblandt Europas Nationer, tilstæder ikke længer dens Tilværelse." Hvorledes et rædselfuldt Reactionssystem tog Plads i Stedet for disse Lovter, hvorledes Jesuiterne, Klosterne og Jnqvisitionen atter indførtes, Brugen af Pinebænken efter Pavens Ønske atter tilstædedes Storinqvisitoren, hvorledes det hemmelige Politi drev sit frygtelige Spil, og Spaniens ædleste Mænd blev indespærrede eller henrettede, er noksom bekiendt. Med stor Strænghed revsede Ferdinand Minas, Poliers og Lasens Forsøg paa, med Magt at vække den af ham lovede folkerepræsentative Forfatning. Hvad der ikke var lykket dem, det satte de dristige Hovedmænd for de paa Øen Leon forsamlede Tropper, Quiroga, Riego o. fl., igjennem i Aaret 1820. Længe værgede Fordinand sig; endeligen decreterede han den 7de Marts samme Aar: "Da Folkets Villie almindeligen har udtalt sig, har jeg besluttet mig til, at besværge den af de almindelige overordentlige Cortes i Aaret 1812 promulgerede Forfatning." Det Blod og de Taarer, som siden udgydedes i Spe nien, efter at han den 1ste October 1823, i Følge Cadix's Capitulation, atter havde faaet den absolut Magt i Hænderne, ere endnu i for frisk Minde, til at behøve nærmere Omtale. Spanien, hjemsøgt af saa mangen en tyrannisk Regjering, har vel aldrig oplevet en Periode af saa mange og store Lidelser af alle Slags som de, under hvilke det sukkede under Ferdinands Scepter; det tabte under samme i Forbigaaende være det sagt næsten alle sine transatlantiske Colonier - Historien vil fælde en stræng Dom over Ferdinand Maatte han kun hisser finde den Barmhiertighed, om hvilken saa mange Tusinder herneden forgiæves have anraabt ham,