Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1812-07-11
Skrivelse fra Gert Bundtmager. Høistærede Hr. Udgiver! Jeg er en Mand, som Gud skee Tak, altid har kunne leve af sin Profession, saasom Bundtmageriet er et Haandværk, som alle Folk trænge til vort Clima, saafremt de ikke ville fryse paa Dansk medens de klæde sig paa fremmed Viis. Min Fader, pleiede ogsaa altid at sige til mig: Gert, bliv ved din Profession, den kan føde sin Mand. Jeg har trolig fulgt hans Forskrivt saalænge jeg var Ungbarl, og staaet mig meget vel derved, men siden jeg er bleven gift har Sagen taget en ganske anden Vending. De maa vide, min Kone er ikke af simpel Herkomst; allerede hendes Farfader, som af Profession egentlig var Parykmager, døde som Lieutenant ved Borgerskabet og havde to Gange været Fuglekonge. Hendes Fader havde rigtig nok kun været Fiskebløder, men da han var en beleven og veltalende Mand, blev han to Gange valgt til Directeur i en Klub, hvilket Embede han ikke gjorde sig lidet til af. Hendes Moder var af adelig Bord, saasom hun var Datterdatter af en meget rig Sæbesyder i Bremen, der for 60 Aar siden, da han var kjed af at syde Sæbe, kjøbte sig et Diplom som Baron. Dog, jeg vil ikke kjede Dem med min Kones Stammetavle, nok er det, hun lader mig tidt og ofte nok høre, at hun ventede at faae en ganske anden Mand end en lurvet Bundtmager. Hun har allerede i mange Aar været i Færd med mig, at jeg skulde kaste Professionen Fanden i Vold og lægge mig efter en anden, som hun siger, mere honorabel Haandtering. Hun foreslog mig tusinde Ting. Engang vilde hun jeg skulde blive Bogholder eller Casserer ved et Enke-, Live eller Forsørgelsesselskab, men da jeg aldrig har kjendt det mindste til Bogholderie eller Regnekonst, saa forekom det mig, at være en Skam at paatage mig noget, som jeg ikke forstaaer. Rigtig nok er min Nabo Richard Børstenbinder, Bogholder ved et saadant Selskab, og kalder sig Bogholder Richard istedet for Richard Børstenbinder, uagtet han hverken kan skrive eller regne; men jeg tænker som saa: Ærlighed varer længst. Jmidlertid er min Kone af ganske andre Tanker. Hun kalder mig et Aalehoved, en doven Lømmel, som aldrig vil blive andet end det han er, og river mig bestandig i Næsen, at andre Koner, de kan gaae i moderne Schaller og klæde sig som Fruer, og komme i alle Assemblixer og Concerter og kjøre i Giager, men hun - hun er fordømt til at føre et usselt Bundtmagerliv og aldrig at nyde mindste Fornøielse. Da jeg forleden forestillede hende, at det ikke tilkom hende som Gers Bundtmagers Hustrue at klæde sig anderledes, og at enhver bør leve efter sin Stand, saa satte hun begge Hænder i Siderne og sagde: hvem bryder sig nu om hvad Stand man er af. See engang vor Gjenboes Mads Slagters Kone, Har hun ikke nylig faaet et Schal til 300 Rdlr., Gaaer hun ikke svøbt i Tyll og Kniplinger; Eller hvad synes Du om Visiteurens Kone? Hvilket Liv fører hun ikke," "Ja min Engel, svarede jeg, dersom jeg saaledes havde Lov til at bekige Folks Lommer, som vor Svoger Visiteuren, og kunde gjøre saadan en Fangst, som han forleden gjorde, da han fandt hundrede Stykker Sirtser i et Læs Tørv, saa skulde Du bare see, hvorledes Du skulde faae Stads." "Oh, det er kun Snak! sagde hun, den, der ikke i vore Dage kan gjøre Kupper, han gjør dem aldrig. Speil Dig i din Broders Exempel. Han havde heller ikke lært andet end Du. Men han gav Bundtmageriet Døden og Diævelen, og blev Speculant. Nu leer han ad Dig og hele Bundtmagerlauget, og kjører i sin engelske Karos med en galloneret Tiener bag paa, naar vi som nogle Stakler maa gaae til Fods, og mens jeg maa sidde hjemme ved Rokken eller stoppe dine hullede Strømper eller lappe din lurvede Vest, spadserer hans Kone med sin FranskChæse, som Folk kalde hende, og morer sig paa tusinde Maader baade i og uden for Huset og har altid Selskab omkring sig." "Men Herre Gud, Moer, sagde jeg, vedst Du da ikke nok at Broder, Fabian har faret til Caps og veret heldig, og har siden speculeret i Caffe og Sakker, Hvad forstaaer jeg mig paa sligt?" – "Der hører ingen Forstand til i vore Dage, svarede min Kone. Gid jeg kun ikke var Fruentimmer; jeg skulde gjøre alle saadanne Aalehoveder og Skabhalse af Mænd til Skamme!" - Slig en Tale og Formaning har jeg allerede maattet høre i samfulde to Aar, og ligesom Alting bliver dyrere, blev ogsaa min Kone alt mere og mere høirystet, og Dag og Nut maatte jeg høre, at jeg var et Toffehoved, et Fæ en doven Lømmel, skjønt Himlen veed jeg aldrig har lagt mig paa den dovne Side. Men forleden Dag blev det nu reent galt. Da vi bedste sad ved vort Øllebrød, som smagte os ret godt, traadte min Broder Fabians Stuepige ind i Værelset og spurgte, om vi vidste den vigtige Nyhed, at hendes Herre havde vundet i Gaar 15,000 Rd. ved Caffe, og om vi havde hørt, at han havde kjøbt sig et Lyststed i Virum for 40,000 Rd., og om man ikke havde fortalt os, at han havde ladet sig gjøre en ny Kurvevogn med lakerede og forgyldte Sæder, som har kostet 5000 Rd., o. s. v. Min Kone blev ligesaa perpler ved disse Efterretninger, som Kong Friedrich af Preussen, da han hørte, at General Schwerin var skudt. Hun blev saa bleg som et Liig, tabte Skeen af Haanden, tog Hofmandedraaber, bandt sig et Tørklæde om Hovedet, og lagde sig paa Sengen. Jeg blev angest og bange for, at hun skulde falde mig i en Sygdom, og det er ingen Spøg for en Mand i mit Fag. Giv dig tilfreds, min Engel! sagde jeg. Jeg skal koste Bundtmagerprofessionen ad Helvede til og begynde at speculere." Nu kom hun til sig selv igjen, rakte mig Haanden og nikkede til mig, som om hun vilde sige: "det var ret min Engel!" – Nu blev jeg ligesom desperat af bare Courage. Ei hvad, tænkde jeg, frisk Mod MesterGert, Hvad andre have gjort kan du ogsaa gjøre. Det Høieste man kan komme Dig, til Livs med er at sætte Dig i Slutteriet. Jnden den Tid kommer, at Du skal derind, saa er det ny Slutterie færdigt, og det er jo et ordentligt Slot. Nu fik jeg Mod, og foresatte mig at gaae lige op paa Børsen for at speculere. J det jeg vilde gaae kom min skjævbende Dreng Sivert og begiette Graaværk til en ungersk Hue. "Flab, sagde jeg og gav ham i det samme et dygtigt Øresigen, er det nu Tid at komme efter Graaværk, nu du seer jeg staaer paa Springet og skal ud!" - Men den fremmede Herre skal jo reise Kl. 4 med Posten og Mester lovede ham jo Huen ganske bestemt til den Tid, sagde Drengen fløbende. – "Lad den fremmede Herre reist til Helvede, sagde jeg, jeg har andet at tænke paa nu end hans lutvide Hue." Nu gik jeg lige op paa Børsen. Her stillede jeg mig hen ved een af de store Piller, hvor der sommetider er Dit og Dat at læse paa, og luede paa, om der ogsaa skulde flyve mig et Par stegte Duer lige ind i Gabet. Efterat jeg havde staaet her lidt, kommer Commissionair Bogfinke til mig. Jeg kjendte ham fra Viinkielderen fra den Tid af, da Viintapperne endnu havde Fade Viin, istedet for at de nu kun have Viinfade, ligerviis som Folk nu eie Guldtønder istedet for Tønderguld. "Jh, god Morgen, Mester Gert!" sagde Commissionairen: er der noget at fortjene eller at speculere, siden vi skal traffes her, Jeg. Jeg gad nok fortjene noget, det veed vor Herre, naar det kun lod sig gjøre. J denne Tid kan man nok behøve det. - Commissionairen. Der behøves kun Courage, min kjere Broder. - Jeg. Men jeg har ingen Penge. Commiss. Destobedre - saa er Du just min Mand. J denne Tid kjøber og sælger man uden at betale eller eie en Skilling. Alting gaaer i Veiret. Hvad der er dyrt i Dag er godt Kjøb i Morgen. Kun Courage, - Jeg. Men hvor skal jeg da blive af med Varene, naar jeg har kjøbt dem, - Commission. Det skal Du lade mig sørge for. - Jeg. Men kan Du da sige mig hvad jeg skal kjøbe. - Commiss. Det er ligemeget hvad Fanden Du kjøber. Lad see, (blader i Bogen, Her er et lille Partie Campeschetræe, circa 10,000 Pd. Det kan Du faae paa gode Conditioner. Jeeg. Men jeg forstaaer mig ligesaa meget paa Campeschetræe som en Bonde paa Agurkesalat. Hvad skal det ellers koste. - Commis. 64 Rdlr. pr. 100 Pd. - Jeg. Er Du fra Din Forstand, jeg kan jo kjøbe en heel Favn Bøgebrænde for 64 Rdlr. og den veier jo mange tusinde Pund. Commiss. loe nu i Skjægget og sagde: det er ikke saadant Brænde, som man brænder, det er Træ, som raspes og bruges til Farvetræ. - Jeg. Ja, det er en anden Sag - saa vil jeg nok kjøbe det. Men kan Du sige mig hvor jeg skal lægge der, J mit Bundtmagerværksted er der ingen Plads, Commiss. Det skal ingen Sted lægges, Du skal tage Din Profit, og lade det stryge. - Jeg. Ja det er en anden Sag - saa kjøb det kun for min Regning. Det er jo de bedste Conditioner der kan cænkes. - Nu løb Commissionairen som de vidskede ham hen til en anden Mand, som han søgte op i Vrimlen, derpaa førte han Manden hen til mig, og nu blev Kjøbet sluttet. Da jeg kom hjem til min Kone og fortalte hende at jeg havde kjøbt 10,000 Pund Campeschetræ, blev hun saa glad, at hun faldt mig om Halsen og kyssede mig og raabte: "nu kan jeg dog see, at Du er en Mand, som vil frem i Verden, Nu haaber jeg med Guds Hielp ogsaa snart at kunne kjøre i min egen Equipage, til Trods for din storagtige Broderkone.