Den Vest-Sjællandske Avis, 1836-07-19
Den kolette Georgierinde havde imidlertid fortræffeligt fortsat sit Spil og med ægte qvindelig Konst fordobblet sin Opmærksomhed mod St. John fra det Øieblik af, da hun havde bemærket, at en anden Persons Hierte af hendes Kiøn blev derved sønderslidt. - Mis Temple var overmaade indtagende. Hendes Teint besad denne fornemme blendende Hvidhed, som hyppigst forekommer i Østerlandets Haremer, et fiin rødligt Skiær udbredte sig over hendes Kinder, som lignede Aftenrødmens Glands, der skinner igiennem det tykke Blad af en MagnolieBlomst. De nøddebrune Øine vare beskyggede af disse lange sorte Øienbryn, som forhøie Udtrykket af Passion eller af Melancholie, hendes hele Væsen, aandede det imodstaaeligste Koketterie. Da hun havde sat sig ned paa Mosfladen, begyndte hun at sammensætte en Bouket af de Blomster, som laae paa hendes Skiød, og som St. John havde plukket til hende underveis; Bestemmelsen af den var endnu en Hemmelighed. - Der gives for Pigerne i den nye, som i den gamle Verden, efter deres egne Hiertets Anliggender, intet vigtigere paa Jorden, end at befordre eller lægge hindringer i Veien for deres Selskabssøstres, ligesom det kan falde sig. Jmedens Rhododendrerne og andre Blomster bleve af Jsabellassmidige Fingre valgte eller forkastede med en skielmsk og vigtig Mine, dalede Solen efterhaanden; men de 26 Mises, som med spændt Opmærksomhed betragtede deres yndige Selskabssøsters Foretagende, bemærkede det neppe; ogsaa Nunu dreiede Hovedet langsomt om og saae til St. John laae ved Georgierindens Fødder og saae nu efter Blomsterne og nu med en forstaaelig Følelse efter den skielmske Piges indtagende Aasyn. Mis Jlfrington var beskiæftiget med at tegne et Prospekt af Newhaven, og jeg, som medlidende betragtede den dybtkrænkede scherokesiske Piges Aasyn, lænede mig til en Gran stamme og var den eneste Tilskuer, som rigtigt fattede hvad der passerede. Endelig blev en vild Rose flettet ind i Bouketten, og der manglede kun et Baand for at holde den sammen; alle Strikkeposer bleve giennemsøgte; men der var intet til at finde. Nu sprang St. John op, kaldte sin Hund til sig og spurgte om en WampumSnoer kunde giøre det, og han løsnede nu en frin Snor af med konstigt udarbeidede smaae og buntede Glasperler, som var spændt om Dyrets Hals, i et Øieblik sprang Nunu op, greb denne Wampum just, som St. John vilde levere den til Jsabella, kaldte Hunden til sig og bandt den igien om Halsen paa Hunden. Pigerne bleve forhausede og reiste sig, Jsabella blev bleg og støttede sig paa St. Johns Arm, og den forbittrede Jndianerinde, hvis eiendommelige Skiønhed viste sig stærkest under hendes Fortørnelse, betragtede med vilde Blikke sin Medbeilerske og syntes beredt til at kaste hende ned til Jorden. St. John fattede sig efter et Øiebliks Forhauselse, slap Jsabellas Arm, giorde et Skridt fremad og kaldte Hunden til sig. Jndianerinden karesserede Hunden, sagde nogle ischerokesiske Ord tilden, stillede sig foran den i en stolt Stilling og sagde, med Armene overkors, denne Wampum tilhører mig. - St. John blev blodrød, stampede fuld af Vrede paa Jorden, kaldte Hunden til sig, som trak sig tilbage tæt ved Afgrunden, men nu sprang han hen til den, rev Snoren af Halsen paa den og giorde en Gebærde, som han vilde styrte den ned at Klippen. - J dette Øieblik udstødte Forstandersken et Skrig fuldt af Forfærdeelse, alle Pigerne gientoge, det og Ynglingen veeg forfærdet tilbage. - Nunuvar ude af sig selv af Vrede og Jalousie, hun tog fat om Grenen af et Træe, som hængte ud over Afgrunden, stod med Spidsen af Foden paa en udstaaende Steen og svævede frit over Dybet; den røde Folkestammes resolverede Aand afprægede sig med ubeskrivelige Udtryk i hendes Ansigt. Bind denne Wampum strax om Halsen paa Hunden, raabte hun med en Stemme, som bragte alle til at gyse, eller min Død skal hvile paa Din Siæll. St. John kastede Snoren fra sig og slog Hænderne sammen af Forbauselse. Jndianerinden bøiede Grenen ned og svang sig i et Øieblik op paa Klippen; St. John blev overvundet af dette Beviis paa Kiærlighed og Siælstyrke; han ilede hen til hende; men hun vendte sig med et foragteligt Blik bort fra ham, kaldte Hunden til sig og skyndte sig ned af Bierget.