Københavns Adresseavis, 1779-07-13
J den tredie Mave eller Ladelæberne finder man For deret meget haardt; men dette findes og saaledes i alle andre Sygdomme, naar Kreaturet taber. Drøvtygningen. Man finder og, at den indvendige Hinde i Lade læberne falder fra med Foderet, naar man aabner denne Mave, som tillige nesten altid er besat med Brand=Plætter. Men denne Afløsning af den indvendige Hinde i Ladelæberne er intet særdeles Sygdoms Tilfælde, det skeer saaledes ogsaa ved sunde slagtede Kreature, naar Ladelæberne. har i 24 Timer lagt, uden at være aabnet og udrenset fra Foderet, som de indeholde. Galdeblæren er nesten altid meget stor og udspændt af en Mængde meere end naturlig mørk Galde. De ubestandige Sygdommens Tilfælde ere: 1. J Begyndelsen Stakaandighed, naar Qvæget drives. 2. En usædvanlig Munterhed eller Vildhed, og naar dette Tilfælde indfinder sig, er Pulsen og stærkere og fuldere end ellers i Begyndelsen af Sygen. 3. En større Graadighed. 4. Kreaturene skiær Tænder, faaer Gysninger, Nystelser, og Trækninger i adskillige Kroppens Deele. men bliver under alt dette endnu ofte ved at æde og tygge Drøv. 15. Derefter kommer større Afmagt, de staae paa Tæerne af Bagfødderne; de æde og drikke nu mindre, have og undertiden usædvanlig Tørst. 6. Med Drøvtygningens Standselse og Ulysten til Foderet følger undertiden ligesom en Afskye for Vand, og til andre Tider, dog oftest med Slutningen af Sygen, en heftig Begierlighed til Drikke. 7. Ørene og Hornene ere vexelviis kolde og varme, Halen slattes; Kreaturet hænger ned med Hovedet; Øynene falde dybt ind i Hovedet. Urinen. gaaer i mindre Mængde. 8. Med Slimen af Næsen følger undertiden Blod iblandet. Af Endetarmen gaaer Blod, oftest med Durkløb, undertiden med haardt Liv, og denne Tarm er og ofte betændt og kryber ud, undertiden staaer den ganske aaben. 9. Nogle Syge faaer Knuder eller Skurv og Udslæt paa Kroppen mod Slutningen af Sygen. 10. Undertiden kan Kreaturene ikke stalde. 11. Undertiden faae de Trommesygen, at Livet er meget oppustet og udspændt af Vind. 12. Undertiden sætter sig Luft imellem Huden og Kiødet, og naar man da trykker paa disse VindHævelser, der oftest sætte sig over Lænderne, hører man en Knarken. 13. Ved Aabningen findes Vommen udspændt af Luft, og ligesom de 3 andre Maver besat med blaarøde. Brand=Plætter. Ofte findes i Mast=Tarmen en Mængde Blod. Milten findes undertiden. ganske bleeg, undertiden graa og fyldt med stinkende raaddent Blod. Leveren er hos nogle ganske blød og ligesom raadnet undertiden er den fuld af de saa kaldte Flynder; disse Orme findes da i størst Mængde i den store Gallegang; men dette er Sygen uvedkommende, og findes somme Aar hos det meste Hornqvæg som slagtes, uden at det foraarsager nogen merkelig Sygdom. Nyrene ere ofte blege, og Blæren oftest fuld af Urin, den har og ofte brandige Plætter. Hos Køerne, som ere med Kalv, findes Kalve=Huuset eller Moderen mestendeels besat med brandige, blaa og røde Plætter, Yverne hos dem som er nær ved at kalve ere da og gjerne angrebne og opfyldte med en tyk Melk. Naar man aabner Brystet, findes ofte Lungerne meget angrebne og fulde af brunrøde eller blaasorte Brand Plætter. Undertiden findes dette kuns ved den ene Lunge. Man finder meere sielden Lungerne opfyldte og forstoppede af sort Blod, saa at de ere at skiære i som levet Blod. Luftrøret findes hos nogle tomt for al Vædske, ofteste besat med brandige Pletter. Hos andre er heele Luft røret indvendig blaared. Undertiden og ofte findes det fuld med en skummende Vædske, Struben og Svælget ere meget ofte angrebne af brandig Betændelse. Hiertet har altid været funden ubeskadiget. Hiernen der ligeledes eller jævnlig findes ubeskadiget, er og nogle gange befunden at være angreben af Betændelse nogle berette at have fundet Hiernen omringet af et rødbruunt Vand. Man har intet vist Tegn, hvoraf man kan slutte, om et Kreatur, som er sygt, skal gaae Sygen igiennem eller ikke.Det visseste Tegn paa Kreaturets Bedring tages af Blodet; naar man nogle Dage hen i Sygen aftapper en liden Portion Blod til Prøve og finder da at det baade er ret styrknet og tillige har Vand ved sig, som sundt Blod saa kan man være temmelig vis paa at Kreaturet lever. Ofte begynder Qvæget at pille lidet Foder og drikke, ja at drøvtygge, men falder fra igien og døer. Udslettet, som undertiden kommer paa Kroppen, paa verne, omkring Mulen er ikke heller noget vist Tegn til Bedring. De fleste Syge døe den 3die 4de eller 5te Dag efter Sygens kiendelige Begyndelse, nogle kan undertiden staae, hen 15 til 20 Dage inden de døe. Det er og bemerket, at nogle ere døde samme Dag de have holdt op at æde. Uagtet Sygen nesten altid viser sig i de væsentligste Tilfælde den samme i alle Lande, i alle Grassationer, til alle Aarets Tider, og hos Kreature af forskiellige Kiøn og Alder, saa er den dog ofte i nogle Deele foranderlig i disse Henseender. Saaledes er den i de Lande og paa de Stæder, hvorden ikke tilforn har været i Almindelighed mere dødelig. Da den først begyndte i Europa beholdt man neppe er Kreatur af 100 Syge. Derefter erfarede man, at der levede omtrent 6 af 100, og nu omstunder bliver her til Lands hver 8de Syge ved Live. J de Lande, hvor Lunge=Syger ere meere almindelige end her, indfinder denne Sygdom sig gierne tillige med Qvægsygen. Da her til Lands sielden findes hos det af Sygen bortdøde Qvæg nogen Feyl ved Lungerne, uden det samme Slags brandige Plætter, som findes paa Tarmene, og et hvidt Skum i Luftrøret, men neppe findes dette hos hver 20de. Hos de fleeste ere Lungerne fuldkommen ubeskadigede.