Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1843-04-11
Ved at læse Commissionsdommen over Deeltagerne i det i Skjæve begaaede Myrderi, maa vist Enhver gyse ved at blive nærmere bekjendt med den skrækkelige Maade, hvorpaa de Domfældte søgte at befrie Egnen for sine Plageaander: Skov-Christian, Bredrene Bark holt og øvrige Beboere af Stagsted Hedehuus eller det saakaldte Hospital i Skjæve Sogn. Som bekjendt var Begivenheden begyndt med et Klammeri og Slagsmaal ved en Legestue i Langholt den 30 Octbr. 1811, hvor de nævnte berygtede Personer vare blevne udjagede og allerede saa ilde tilredte, at de neppe kunde slæbe sig til Hjemmet, hvor de endnu tildeels sengeliggende og afkræftede befandt sig, da de 2 Dage efter om Aftenen af maskerede eller sværtede Personer overfaldtes i deres Hjem og paa den ynkeligste Maade mishandledes, under og efter hvilke Mishandlinger Skov=Christian (c. 25 Aar gl.), Lars Ped. Barkholt (2025 Aar gl.) og Barkholt Moderen, Maren Olesdatter c. 50 Aar), døde, og 4 andre Barkholter samt Skov-Christians Søster, Ellen Marie Nielsdatter, hvilken Sidste var i frugtsommelig Tilstand, heftigen forsloges, dog uden Fare for deres Liv eller Helbred for Fremtiden. J Særdeleshed udviser de af Distriltslægen Knudsen og den const. Stiftsphysicus, nuværende Overlæge Clemensen foretagne Obductionsforretninger over de Afdøde, med hvilken skrækkelig Grusom hed Man er gaaet tilværks, og som selv, under Forudsætning af en grundet Forbittrelse, maa oprøre Følelsen. Paa Christian Nielsen (Skov-Christian) var saaledes: venstre Overarm brækket i smaa Stykker, Lægebenet i hele sin Længde knuust, Skinnebenet kunnst, kort ialt 7 Been i Legemet knuste, flere Arterier og Sener overrevne og betydelige Saar i Hovedet tilføiede. Lars Ped. Bark holt, der med et Reeb om Halsen var slæbt nogen ud i Skoven, og Chr. Ped. Barkholt havde ligeledes modtaget voldsomme Contusioner og Læsioner, der ikke kunde andet end være absolut dødelige. Men skrækkeligst synes dog Moderen Maren Olesdatter at have været mishandlet. Venstre Arm var brudt med udstikkende Been ender; midt paa venstre Been Brud i smaa Stykker; Beenbrud i smaa Stykker af nederste Deel af Laaret; Læggebenet brudt nedenfor Knæet; midt paa Benet og nedad vare begge Knogler aldeles knuste; Bruddene paa høire Laar, høire og venstre Been alle knuste og indvendig under Huden saa sønderslagne, at Muskler, Beensplinter og extravasetykt Blod vare saaledes sammenblandede, at der ikke kunde kjendes andet end nogle enkelte Sener; venstre Skulderblad knunst i monge Stykker og 5 Ribbeen brækkede, ialt 10 Saar udvendig paa Legemet, 1 i Lungen og knuste Brud af 10 forskjellige Been! De myrdede Personer havde rigtignok i en Række af Aar drevet deres Tyverier som en Næringsvei og de vare tillige væbnede med Knive, som de ikke skyede ved givne Leiligheder, at drage frem og true og overfalde med, og var der i Almindelighed paa Egnen en saadan Frygt for disse Personer, at Jngen vel turde gaae rolig tilsengs nogen Nat, og at de Omboende eiheller turde foranledige dem anholdte af Øvrigheden, for at de ikke siden skulde, hvad de ligefrem truede med, tage Hævn over dem, som havde anmeldt dem, og tilføie dem yderligere Skade paa Person og Gods; og bidroge Barkholternes yngre Sødskende, som gik omkring og betlede, ogsaa for endeel til at udbrede denne Skræk, da de bade Folk om at tage sig ivare for deres ældre Brødre, at de ikke satte Jld paa Husene, hvorom de Yngre formodentlig vare instruerede af de Ældre, for saa meget desto bedre at gjøre deres paatrængende Betlerier gieldende. Kun paa denne Maade lader det sig forklare, hvorledes Arrestanterne, der ifølge de dem meddeelte Vidnesbyrd, ikke blot ingensinde have begaaet noget Ulovligt, men meget mere stedse enhver i sin Stilling have været erkjendte som brave og almeenagtede Mænd og hvoraf de 4 ere bosatte og Familiefædre, have kunnet ansee dem opfordrede til at fremstaae som et Slags Repræsentanter for den fredelige Befolkning og i deres Almue=Enfoldighed betragte dem og deres Omgivende for ligesom at være stædte i en Nødværgestilstand imod det Uskud af Menneskehed, der i saa Tid havde udgjort Egnens Plage, og imod hvilket de ikke havde vidst andet Middel end selv at tage sig til Rette, og at fare frem paa den Maade, som skeet er.