Berlingske Tidende, 1835-06-29
J den franske Pairs-Rets Møde den 19de d. M. var atter en Afdeling Lyonneser-Anklagede med Magt slæbt fra Conciergeriet til Luxembourg, og Antallet af de tilstedeværende Anklagede beløb sig til 39. En Tvist reiste sig først mellem det nylig ankomne Vidne fra Lyon, Oberst Caron, og den bekjendte Anklagede Carrier, da denne forekastede hiin, at han havde ladet ham, da han som frivillig Fange bragdes af Soldaterne, nebles og mishandles, og at han rolig havde seet paa hvorledes Soldaterne fratoge ham 115 Fr., som han i rede Penge havde hos sig. Obersten nægtede denne Kjendsgierning og blev af Præsidenten roest for den Jver, hvormed han havde bidraget til at dæmpe Urolighederne i Lyon. Jøvrigt erklærede ogsaa dette Vidne, at den alt omtalte Politispions, Picots Udsagn var falskt. - Den Anklagede Correa, som dernæst skulde afhøres, maatte man give 24 Timer til at komme sig i efter de Mishandlinger, han havde lidt ved at modsætte sig Transporten hen til Retten. Den Anklagede Lange og dennes Vidner bleve nu afhørte, men hiin hverken svarede eller indlod sig paa Debatterne, skjøndt nogle af Vidnernes Udsagn vare temmeligt drøie mod sam. Da man forelagde ham en blodig Vest, som han havde havt paa ved Arrestationen, erklærede han: "Jal det er mit Blod, det kan jeg takke de Soldaters Brutalitet for, der bragde mig i Fængsel. Jmidlertid tilføiede han - svarer jeg ikke meer, da jeg nok mærker, at Deres Spørgsmaal, Hr. Præsident, gaae ud paa at fange mig. - Ogsaa de Anklagede Vilhard, Cachot og Cherv forbleve stumme ved alle Spørgsmaal og blandede sig ikke i Vidnernes Afhørelse. Medens deres Modstand kun var en passiv, gik den Anklagede Dibler, da Touren kom til ham, over til aktiv Modstand; da man spurgte ham, hvo hans Forsvarer var, erklærede han, at han havde valgt Hr. Thibaudeau ved National, dertil. Da nu denne som Jkke-Advocat nægtedes ham, forlangte han at bringes tilbage til Fængslet, stod op og vilde gaae. Gardisterne spærrede ham Vejen og først efter fem Minutters formelige Kamp fik de ham bragt til Rolighed. Da hans Kræfter endelig vare udtømte ved at brydes med et halvt Dusin Gardister, overtalede Hr. Carrier og flere andre Anklagede ham til at give sig tilfreds og at sætte sig paa sin Plads igjen. Under dette Optrin forlangte General-Procureuren at en Act skulde udstedes ham over Dibiers Opsætsighed, hvilket ogsaa skete. Flere tilraabte Gardisterne at sørge for, at Loven beholdt Overhaand. Nu tillod Dibler omsider at Anklage-Vidnerne bleve afhørte, skjøndt den Ene vilde have seet Patroner hos ham og den Anden hørt ham prale af, at have skudt flere Soldater. Først da hans Forsvars-Vidne skulde afhøres blev han urolig igien og forbandede sine politiske Fjender, Pairerne, der vilde paatrænge sig ham som Dommere. Vidnet blev dog afhørt og udsagde, at Dibier havde under det hele Oprør ikke forladt hans Huus. - Da den Anklagede Margot derpaa skulde afhøres, reiste sig hans Forsvarer, Advocat Plocque, sig og gjorde følgende Paastand: J Betragtning af, at Retfærdighedens første Regler føre det med sig, at en Sag, angaaende flere Anklagede, der, beskyldes for en fælleds Forbrydelse, nødvendigviis maa behandles under Eet; i Betragtning af, at ifølge Code Art: 3347 og 341 en Debatte ikke er lovmedholdelig uden alle Anklagedes Tilstedeværelse: bor Retten erklære, at der intet Forhør kan finde Sted over den Anklagede Margot og den, af den samme Defensor forsvarede Huguet, uden at alle de andre Anklagede ere nærværende. Efter at han tydeligere havde forklaret sit Forslag og, dog ikke uden ofte at blive afbrudt af Pairernes Murren, havde henviist til de vederstyggelige Scener, Rettens regelløse Adfærd endnu i dette Møde havde fremkaldt, tog General-Procureuren Martin Ordet.