Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-06-30
Næste Morgen gik vi med Dr. Graf derhen Kl. 10. Borgermesteren var imidlertid kommen tilbage. Da det var en meget varm Morgen, saa ønskede Lægen, at hun først maatte blive maanetiseret henimod Aften. - Hun var munter og gik omkring i Stuen, derpaa i Kjøkkenet. - Da vi vilde gaae bort, kom et Barn fra Borgermesteren ind, og sagde: Maria sad i Kjøkkenet og sov. Vi gik til hende og spurgte, hvoraf det var kommet? Hun sagde: Pigen havde i det hun gik forbi, stødt hende paa Armen, og ved denne Rystelse var hun falden i Søvn. Hun begierte et Glas Vand; hun drak dette, og forlangte endnu ect. Een af Selskabet bemærkede, at hun deri lignede en Glasharmonica, der ikke giver Toner fra sig, førend den fugtes. Hun faldt bestandigen dybere i Søvn, og blev i samme Grad munter og levende - sladdrede uophørligen, talde om Borgermesteren, om hans Kone og om alle Tilstedeværende, og forsikkrede, at hun strax vilde gaae ind i Stuen og sætte sig paa Stolen. Øinene vare hos Søvngjængersken lukkede, jeg bandt hende endnu et Tørklæde for - Stolen var hensat paa et usædvanligt Sted; - hun gik ind i Værelset, og satte sig ned. "Nu, sagde hun, tilbinder mig Øinene endnu engang ret, jeg vil vedde, at jeg kan see Alt." Øinene bleve hende paa den sædvanlige Maade tilbundne med to Compresser, og et Tørklæde, og Bomuld stoppedes i Aabningerne. Jeg lod mig derfor binde for Øinene paa samme Maade, og saae intet, hvor meget jeg end bevægede Øjenlaagene under Compresserne. Lidt skimtede jeg vel, men intet af Bogen, som holdtes for mig, eller af det, man lagde mig paa Skjødet. Hun vilde gjerne, at man skulde binde hende for Øinene, thi da, paastod hun, at kunne see bedre. Det synes som billeder i Ganglie=Nervesystemet blive klarere, naar Hjerne Nervesystemets ere aldeles lukkede. Saaledes dækker man ved Speilsextant det directe Billed, naar man opsøger det store Speils, og dette formedelst Gienstandens Fjernhed synes saa blegt, at det ikke er at skjælne blandt den anden Horizonts Billeder. - Man lagde hende først Kattunmønstre paa Skjødet, et Stykke med røde Blomster – et med hvide Stjerner - et hvidt med røde Striber. Hun kjendte dem hver Gang, og nævnte Farven og Mønster rigtigen. Naar man spurgte hende: hvor hun saae dette, saa pegede hun paa det Sted, hvor den store Nervefletning ligger. Holdt man et firefold sammenlagt Tørklæde saaledes imellem Gjenstanden og Øiet, at heller intet utilbundet Øie vilde kunde seet den, saa saae hun det vel, men svagere, og det kostede hende en større Anstrængelse, at kjende den. Dette var Tilfældet med Billeder af Dyr og Kattunstumperne, som forelagdes hende. Det synes som hun saae med den hele forreste Flade af Hovedet og Brystet, og at hun saae mindre, naar ved et mellemlagt Tørklæde denne seende Flade blev halv afskaaren. Man lagde hende derpaa et Ark Papir paa Skjødet, og paa samme var trykt det Ord: Befolkningsliste, med store Bogstaver, Arket var i Forveien bedækket med et firfold sammenlagt Tørklæde, saa man med almindelige Øine ikke kunde kjende et Bogstav. Hun kjendte med Møje nogle Bogstaver, men kunde ikke stave hele Ordet, hvormegen Umage, hun end gjorde sig. Et mindre vilde det snarere lykkedes med, da hun desuden ikke havde bragt det langt videre end til Begyndelsesgrundene af Læsningen. Da Tørklædet var taget bort, og Dagens fulde Lys faldt paa Ordet, stavede, hun det. Man lagde hende en Læsebog paa Skjødet. J denne stavede og læste hun med nogen Færdighed, der vel ikke var stor, men dog større end en Professors, der i saadanne Tilfælde og med tilbundne Øine hverken seer Bogen eller de Bogstaver, den indeholder. Ved at læse og kjende Tingene syntes det at fornøje hende meest, at hun beholdt Ret mod dem, der paastode, hun kunde ikke see med tilbundne Øine. Muntrest sysselsatte hun sig, naar hun, overladt til sig selv, efter eget Tykke, kjendte og benævnede de Ting, der netop vare hende tydeligst. Hun fortalte da Alt hvad der foregik i Værelset, hvad enhver gjorde, hvorledes han stod. Der blev nu meget Usædvanligt foretaget for at skuffe hende, og hun glædede sig hver Gang overordentligen, naar hun opdagede Bedrageriet. Borgermesterens Frue tog et rødt Tørklæde paa. Hun saae, og sagde det strax. Denne tog hurtigen et hvidt paa, men ogsaa dette sagde hun strax, og bemærkede: "at hun ikke lod sig føre bag Lyset. Hr. Dr. Graf havde i den høire Haand et blaat og hvidt Tørklæde, med den venstre pillede han paa Halstørklædet; Borgermesteren havde en Æske i Haanden, hvori der vare sex Nøgler Bomuldsgarn. Hr. Kötten, drak af et tomt Glas for at skuffe hende . . og saaledes sagde hun nøiagtigen Alt hvad der foregik. Da dette havde varet omtrent en Time, blev der spurgt, om hun vilde vækkes, og hvo der skulde vække hende? Hun sagde: Hr. Borgermesteren, og da hun laae i en dyb Søyn, saamaatte han ti Gange sprøite Jld paa hende (saaledes kaldte hun Spargeringen). Dette skete. Da den tiende Gang var forbi, saa varede det endnu nogle Secunder, førend hun bevægede sig; derpaa begyndte hun at strække sig, fortrak Ansigtet, som Børn naar de ville græde – aabnede Øinene, saae sig forlegen og skamfuld omkring, - lukkede dem igjen, - gned dem, – aabnede dem paa ny - og gik stille og noget undseelig ud af Stuen. Hun havde sagt, at hun ikke vilde falde igjen i Søvn i Dag. Men da jeg henimod Kl. 7 igjen besøgte hende, var hun atter faldet i Søvn, og det uden al udvortes Foranledning, i det hun sad ved Siden af Konen i Huset og syede. Der var adskillige Fremmede tilstede, og hun morede sig med, at hun, ligesom om Morgenen, skjælnede Alting med tilbundne Øine, naar det holdtes for hende. Naar hun saae ret klart, begierte hun, at der i hurtigere Vexling stedse skulde holdes nye Ting for hende til Skjælven. Hun fandt heri, som det synes, samme Morskab, som Børn, naar de have overvundet de første Vanskeligheder i at udtale et tungt Ord, og nu øve sig paa andre, for at blive sig deres Ævne bevidste. - Da det allerede var sildigt, og jeg endnu samme Aften reiste tilbage til Elberfeld, saa oppebiede jeg ikke hendes Opvaagnen. Jeg har her blot fortalt hvad jeg selv har seet. Andre gjøre ligesaa, og berette blot, hvad de have seet, uden paa nogensomhelst Maade, at indlade sig i Overlevering af det, de have hørt af Andre. Eftersnakken avler Løgn, og det Sikkerste, at ingen Vilfarelse finder Sted, er, at man blot meddeler de Erfaringer, man selv har gjort. De, som læse dette, kunne nu efter eget Behag, troe det eller ikke troe det. Magnetismen har liidt meget af sine Fiender, men endnu mere af sine Venner. J det disse havde den Svaghed, at ville indtage Verden for deres Meninger, have de overdrevet Tingene, og talet lydeligere end fornødent var. - Man regner, at afde 1000 Millioner Mennesker, der beboe Jorden, endnu ikke fuldt een Million troe paa dens Omdreining. - At de øvrige 999 Millioner ikke troe det er aldeles ikke til nogen Skade, og naar man lader falde Kugler fra en stor Høide, saa skeer saadant ikke, for at overbevise de Vantroe, da denne Vantro bør være dem uformeent. – Saavidt jeg veed, er den sædvanlige Maade at see med Øinene endnu aldeles ikke oplyst. Den anatomiske Kniv finder ved Øiets Sønderlemmelse Seenerverne udbredte paa den hele indere Flade, hvor den danner Net huden. Ogsaa lader det sig optisk bevise, at Billedet falder paa denne Sencegens Flade, og paa samme det Nederst er øverst. Men hvorledes Sielen nu staaer bag Nerven og betragter Billedet derom har Christian Wollf i sine fornuftige Tanker vel anført Adskilligt, men dog endnu ikke oplyst Sagen. - Lyset har dannet sig ved Øiet et skarpt afsluttet Organ, som hører til Hjerne Nerve=Systemet. Ved Gangliehjernesystemet (Nerveknudesystemet) synes det at være anderledes, og netop i disse katoleptiske Sygdoms tilstande synes begge Systemmer at staae længst fra hinanden, og hvert at drive sin Oeconomie for sig. J det Smaa har dette hvert Menneske hver Dag, hvor i den vaagnende Tilstand Hjernesystemet er udelukkende virksomt, og med Bevidsthed, - og i Søvne Gangliesystemmet med sin Drømmeverden og Drømmephilosophie, hvorom Lichtenberg anfører saa mærkværdige Exempler af egen Erfaring. - Men ved Nattevandringen og Somnambulismem er denne Forskiel i en langt høiere Grad, hvor da ganske usædvanlige Phænomener finde Sted. - Det Mærkværdigste er uden Tvivl Opvaagnelsen, det Øieblik, hvor Overgangen af Virksomheden fra det ene System til det andet finder Sted. Det er da som om der i Mennesket gives et dobbelt Valtseværk, hvor Sielen, springer fra det ene til det andet, og, hvor den efter at have sprunget over, strax begynder at spille et andet Stykke - med andre Følelser, og med ganske andre Phænomener. - Sagen er reen physiologisk, og kun paa Erfaringens Vei kan man komme den nærmere. Hvad der har gjort den meget vanskelig, var at Opfinderen, Hr. Mesmer, ikke var nogen synderlig Physiker, og i den Konst at skrive slet om saadanne Ting virkeligen havde bragt det til en Grad af Virtuositet, hvori da mange af hans Lærlinger og Modstandere efterfulgte ham. Jstedet for at lade sig nøie med, skarpt at fatte de Erfaringer, han havde gjort, derpaa at sammenstille det Ligeartede, og knytte det Nye til det allerede Bekjendte, tabte Mesmer sig i en nebulerende Theorie af almindelige Verdenssiele, og forlod den sikkre Erfarings Bund. Hertil kom, at Erfaringerne, over Clairvoyance (Klarsynethed) ere vanskeligen at anstille, netop fordi de ere sjeldne, og man ikke til alle Tider og paa alle Steder kan giøre dem. De havde i den Henseende megen Lighed med Meteorstenene, og man kan ikke fortænke Physikerne, at de saalænge nægtede, at Stene falde ned fra Luften, endskjønt nu saadant Factum aldeles ikke er at nægte, hvorvel det endnu stedse ikke er at forklare. At endelig Charlatanerie har blandet sig i Magnetismen, som først ret har gjort Sagen forvirret og latterlig, det var ikke at undgaae; thi til alle Tider gaves der saa changeante Genier, der have en falsk Appetid til Naturvidenskaben, og disse falde stedse paa det Nye, paa det Vibunderlige og Ubegribelige, fordi de derved beqvemmest kunne overlade sig til og more sig med allehaande tomme Fjaserier. Men en Sag, som i sig selv er god, maa altid kunne taale, at Tidsalderens Taaber, syssle dermed. - Det ligger i Naturen, af de over Magnetismen gjorte Erfaringer, at i disse maa være megen Vildfarelse. Det er Tilfældet med alle Erfaringer, som ere vanskelige. – Saaledes ligger det i Jagttagelsernes Natur, at naar man seer Jupiterdrabanterne med uvæbnede Øine, tager man ofte Feil af deres Stilling, netop fordi dette ligger paa Grændsen, af Seekraften, som selv de fortrinligste Øine besidde. Men naar man iagttager dem i hele fjorten Dage, og nu har fundet, at man saa ofte har seet rigtigen, og saa ofte urigtigen, saa lader det sig endnu stedse, efter Sandsynlighedens Love beregne, om man virkeligen har seet dem med ubevæbnede Øine, eller om hiin Rigtig seen kun har været Tilfælde, ligesom det kun er Tilfælde, naar nogen gjetter en Qvarterne i Lottoriet, og derpaa besætter den. – Naar man saaledes er enig om denne Punkt, saa er allerede et stort Skridt til at forlige Meningerne om Magnetismen gjort. Man vilde ogsaa være ilde faren i Naturvidenskaben, naar man vilde give Slip paa alle de Capitler, hvori urigtige Erfaringer ere muelige. Herschel har lagttaget, at Sa turns Ring dreier sig i ti Timer om sin Axel. Schrøter har iagttaget, at den ikke dreier sig, men staaer stille. Begge Astronomer have fortræffelige Teleskoper, og een af begge har dog iagttaget feil eller sluttet feil. - Det er ligeledes at vente, at mange Udsagn af Somnambülerne ville være urigtige og modsigende - især da, naar de endnu ere uøvede i denne Maade at see paa, eller, naar de ved for mange Spørgsmaale vildledes. Man veed hvor lang Tid Børn behøve til paa den sædvanlige Maade at lære at see rigtigen og bedømme Tingenes Afstand, og et Barn, over sig dog hver Dag i denne for det nye Konst, hvilket en Somnambul sjeldent gjør Og hvad den Forvirring angaaer, der ved formegen og for hurtig Spørgen opstaaer, saa er den i den vaagnende Tilstand endnu større, som enhver veed, der har været tilstede ved et Vidneforhør, hvor hos de lavere Stænder sjelden træffes den Ævne at kunne besvare et Spørgsmaal hurtigen og rigtigen. Men iøvrigt er Færdigheden i Talen og Svaren sædvanligen større i Søvn vaagen end i den sædvanlige Vaagen; i det mindste taler Marie Rübel med meget større Sikkerhed og Færdighed i Søvne, end i den vaagende Tilstand. At man hidtil endnu ikke har kunnet bringe Magnetismens Phænomener til simple Grundsætninger, det er meget begribeligt, da disse ere saa meget indviklede, og især blive det, fordi Magnetismens Jndflydelse paa de Syge ofte gjør Phænomenerne saa betingede, og to forskjellige Mennesker føre ligesom et Tve-Liv. Hos Marie Rübel bliver Sagen simplere derved, at hendes Magnetismus er en naturlig, og at hun ikke staaer i Rapport med en Enkelt, men med Enhver, som er i Værelset. - Jøvrigt kan Magnetismen over denne Mangel paa en simpel Grundsætning, som alle gode Jagttagelser forklarende fremstille, netop igjen trøste sig med Astronomien. Da Newton fandt den almindelige Tyng des Lov, saa varede det endnu et halv Aarhundrede, førend man efter denne Lov kunde forklare Forstyrrelsen i Jupiters og Saturns Bevægelser. Jagttagelserne vare gode og Loven rigtig, men Tilfældet meget indviklet. Bentzenberg. Beediget Erklæring. (Af engelske Tidender.)