Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1846-01-01
Lollands-Falsters Stiftstidende. Udgivet i Nykjøbing af W. F. Laubs Enke. Redigeret af Chr. Jørgensen. Torsdagen den 1ste Januar. No 1. Nytaarsdag 1846. nogle Egne finder man paa Landeveiene ved enhver Milepæl hensat en beqvem Bænk under skyggefulde Træer, hvor den trætte Vandrer kan nyde en kort Hvile og lade Blikket glide hen over den allerede tilbagelagte Deel af Veien, medens han samler Kræfter til at fuldende Reisen. En saadan Milepæl paa Livets Vandring er Nytaars dagen. Det maatte være et meget sløvt og ligegyldigt Menneske, som ikke paa denne Dag lader Tanken med Alvor dvæle ved det Forbigangne og det Tilkommende, fremkalder for Sjælen billedet af det svundne Aar, fornyer Sorgen over det, som er tabt, Glæden over det, som er vundet, ikke for at overgive sig til Hvilens Ro, men for af de vundne Erfaringer over Fortiden at lære at forstaae Fremtiden, at styrke og ruste sig til selv at udføre sin beskikkede Deel af Fremtidens Gierning, selv at bidrage Sit til at skabe sin Fremtid. J det stille Kammer, i Familiens Kreds maa hver Enkelt opgjøre Regnskabet over det henvundne Aar, i Guds Huus hæver Tanken sig til Ham, som har Skjæbnens Traade i sin Haand, stemmes Selvprøvelsen til Angerens Følelse, som er Sjælens sande Gjenfødelse, Opgjørelsen med den forgangne Tid, Styrken, ved Begyndelsen af et nyt Livsafsnit. Men ogsaa Folkene have en Samvittighed, og aa Folkene kunne angre, og det er et stort Fremskridt, som de senere Aar har bevirket i det danske Folks Tankegang, et Fremskridt, fra hvilket ingen Tilbagegang mere er mulig, at hver Mand stedse meere føler sig som Borger af et Folk, stedse meere hæver sig over den sneverhjertede Egoisme og betragter Folkets Vee og Vel som sit eget, ikkun føler sig tilfreds, naar det gaaer hans Fædreland godt, ikkun troer at have opfyldt sin Pligt, naar han efter sin Stilling og sin Leilighed har gjort Sit til for Folket og i Folket at fremme Lysets og Sandhedens Seier. Derfor optager den danske Mand ogsaa hele Folkets Liv i den alvorsfulde Betragtning, hvormed han paa Aarets første Dag skuer tilbage og skuer fremad: Fortidens Sorg og Glæde, Fremtidens Haab og Forventning er uadskillelig fra det Borgersamfunds Skjæbne, af hvilket han er Medlem. Kaste vi da et flygtigt Blik over Danmarks Skjæbne i det forgangne Aar, da maae vi for det Første med Taknemmelighed erkjende, at Forsynets Velsignelser i rig Fylde ere blevne Landet skjænkede. J Fredens trygge Ly er Næringsflid og Handel roligt og sikkert gaaet fremad, og Landmanden kan neppe mindes et bedre Aar. Vel er denne Velsignelse bleven meget ulige fordeelt, og medens Jordeierne sidde i Overflødighed, trues flere Handlende, med følelige Tab og mangfoldige agtværdige og stræbsomme Familier see med Ængstelse Vinterens Strænghed imode; men netop denne ulige Fordeling har i høi Grad bidraget til at styrke det Baand, som sammenknytter de Enkelte, og sjelden har noget Aar kunne opvise et saa skjønt Exempel paa stor og almindelig Velgjørenhed, som de heldige Bestræbelser, der, idetmindste heri Stiftet, næsten overalt ere gjorte til ved frivillige Sammenskud at lindre de Trængendes Nød. J politisk Henseende har Aaret været fattigt. Der er i vor Politik en vis regelmæssig Ebbe og Flod, thi saavel Regjeringens som Folkets politiske Virksomhed er saaledes knyttet til Stænderinstitutionen, at der meget naturligt indtræder Ebbe i det Aar, da Stænderne ikke ere samlede; men desuagtet hviler Arbeidet ikke, standser Udviklingen ikke, den foregaaer kun mere i Stilhed, men derfor maaskee saa meget sikkrere, og det er umiskjendeligt, at denne Udvikling i det forgangne Aar har ført det med sig, at Antallet af dem, der ønske Fremskridt og Reform ad Lovlighedens og Overbeviisningens fredelige Vei, er blevet forøget, og deres Ordføreres Overbeviisning styrket og klaret. Af vigtige Begivenheder, som ville hævde sig en Plads i Danmarks Historie, fordi de med usædvanlig Kraft have grebet Folket og bidraget til at hæve det op af Hverdagslivets indskrænkede Kreds og saaledes ville blive følgerige i Folkets hele Fremtid, vide vi kun her at nævne tvende: den Ene er det store nordiske Studentermøde i Kjøbenhavn, den Anden - Cancellicirculairet af 8de November. Vil det danske Folk nu spørge: Hvad kunne vi vente af Fremtiden, hvad i Særdeleshed af det idag begyndte Aar, – da lyder Svaret. Dette beroer for største Deelen, paa Eder selv, J skulle selv skabe Eders Lykke! Vil hver Mand i Folket efter Evne og Jndsigt arbeide for det Heles Vel, ærligt og modigt kæmpe for Ret, for Sandhed, for Frihed, da kunne vi med Tillid til Forsynets Bistand forsikkre Eder Opfyldelsen af vort oprigtige og inderlige Ønske: Et glædeligt Nytaar!