Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1784-01-27
Vi ere ikke uvidende om, at der er Nationer, iblandt hvilke Adelskab og medfødt Ret til udvortes Glimmer give Mænd, en saadan Værd og Anseelse, at Jndustrie og Borgerpligts retskafne Opfyldelse derimod kan aldrig komme i Betragtning. Men vi ere Britter. Vi vide at den nyttigste Borger er den meest anseete Mand i vort Land. Som nyttige Borgere, som en stor Samling af Mænd, der biedrage vældigen til vort Fædrenelands Lykke og Anseelse, er det først at vi retskaffen tor være os selv bekiendte, at vi ere Britter. - Saadanne Sir, ere de Mænd, som have udbedet sig at maatte regne Deres Excellence, i deres Tal. Vor Grundsetning er brittisk, vi ansee enhver udmerket nyttig Borger for en Mand, ved hvilken hefter udmerket Hæder, enten saa Fødsel fæller Nationens Opmerksomhed paa ham eller ei, enten han bær udvortes Kiendetegn paa en Sonverains Naade eller ei. Vort Laug sætter mange tusinde Britter i Stand til at leve beqvemmeligen i vort Fædreneland, at blive Fædre for Britter, og at opdrage dem i de Grundsetninger til Vindskibelighed og Kiækhed, som giøre os lykkelig. Vort Laug sætter mange fremmede Nationer i Contribution til vort Fædreneland, som aarligen ved vor Flid vinde Millioner. Vi baade hædre og gavne vort Fædreneland, og følgelig uden Skrømt kunne giøre Fordring paa vort Fædrenelands Agtelse, som ingen Britter nægter os. Paa denne Maade, Sir, undvære vi alt fremmet, al betiet, og al borget Glimmer, og foragte den. Der er ingen Mand i Britannien, Sir, han maatte bære nok saa mange Kiendetegn paa vor Regierings Agtelse, paa alle Hoffers Gunst; han maatte have nok saa megen Jndflydelse i Tingenes Løb og Verdens Skjebne, som vi ville indbyde til Medlem i vort Laug, naar denne Mand ikke høiligen fortiente det brittiske Folkes Agtelse og Hæder. Men ligesom vi in corpore ikke kunne vise en Mand noget større Kiendetegn paa vor Agtelse, end at tilbyde ham Broderskab i vor Laug; saa ansee vi det, som vi bør, for en virkelig Forhøielse, som et sandt Kiendetegn paa vor Nations Agt for os, at saadan en Mand vil erkiende vort Lang og dets Lemmer, som værdige Landsmænd, som værdige Britter. Sir, førend Deres Excellence i den uforglemmelige Seier den 12te April 1782, vandt den uforviisnelige Laurbærkrands, tilfægtede deres Fædreneland den udødelige Hæder, som, hvad Optrin end Fremtiden vil vise, skal stedse til Albions sildigste Aar staae i uforglemmeligt herligt Minde, og udbrede Lys og Glands over vort Aarhundredes Historie, kiendte Deres Fædreneland i Dem en Mand, som gjorde det brittiske Navn sand Ære. Efterat deres brittiske Tapperhed, Deres vise Anlæg, alle de Dyder, som giøre Helten stor, da fremstraalede i saa herlig en Glands, kan Deres Ære ikke forøges, fra den Dag af, staaer det ikke længer til Dem at modtage, men blot at meddele Ære. Vi havde ellers troet ligesaa vel at giøre Dem, som De os Ære, naar De tiltraadte vort Laug, som Laugsbroder, men nu, da Deres Ære ikke længer kan voxe, er det først, at vi erkiende, at det er os og ikke Dem, der beæres ved Deres Gunst i at ville antage Broderskab i vort Laug. Og dermed Velkommen, vor høie Laugsbroder, Gid De stedse finde os værdige den Ære, De nu bevise os. Dette er at ønske for os, for Dem have vi intet. De er alt hvad De kan blive, og vi vide vist, at De stedse vil blive, hvad De er. Tag Sæde iblandt os, og vi ville derved opmuntres, til stedse at fortiene denne Ære. Vore Efterkommere om Secler ville ophidses til at naae det Vidnesbyrd Historien vil give os : Hvod ansaae det londonske Jssenkremmerlang værdig til at være dets Laugsbroder. Naar De forlade os Sir, for at omgaaes med dem, som efter Verdens Maade kaldes Deres Lige; men blandt hvilke De sielden vil finde nogen enkelt, som maaskee burde beæres med dette Navn, da erindre De disse om, at det ikke er Rigdom og Stand, men Handling og Tænkemaade, som giør en Mand, end sige en Britter agtbar; og sig dem, at De iblandt det uglimrende londonske Borgerskab har fundet Mænd, som De har villet beære med Brødrenavn. Vi ville i vore borgerlige Kredse tale med Stolthed om, at Britanniens Hood er vor Laugsbroder, og hvor reent vil da al Lyst til betlet Storhed forsvinde i den Stand, som maae hele den, om den vil have den, naar vor Helt, vor sande store Hood, agter den glimrende Verden saa lidet, at han nedstiger til Borgerne, for at modtages af Brødre. Efteral Lorden havde aflagt den sædvanlige Eed, skal han have svaret saaledes: Gentlemen! Med den dybeste Følelse af Erkientlighed modtager jeg den sande Ære, mine meget højt agtede Landsmænd, nu mine Brødre, bevise mig. Kunde jeg end troe, at ikke min Lykke, og Eders Patriotisme havde forledet Eder til at ansee mig for meget mere, end det jeg har overbeviist mig selv om, at jeg er, saa burde jeg dog forsikre Eder, som jeg her giør, at jeg anseer i mit Hierte enhver retskaffen Borger, hvis Flid gjor ham hæderlig, sætter ham i Stand til at give sit Fædreneland og Efterverdenen gode Borgere, og beriger sin Nation, for en langt agtværdigere Mand, end den lykkeligste Stridsmand. Uden at mistænkes for Smiger kan jeg efter denne Forsikring paa det ydmygste takke Eder for den Ære, hvormed jeg føler mig overvældet, og som jeg ville være stolt af at kunne fortiene lidet af o. s. v., Det er vanskeligt at sige, hvo der nød meest Ære, enten Londons Jssenkræmmere eller Admiral Hood, men Hensigten er allene at giøre Læserne af Borgerstanden opmerksomme paa det, hvorved de kunde tilvinde sig en saadan Stolthed, at de som den londonske Borger kunde foragte al borget Ære, og ikke ansee, sig meere ophøiede, om deres Lang er prydet med tilelrige Brødre, eller ei. 1. Derpaa gav Jssenkremmerlauget et stort Giestebud, hvorved Rearadmiral Sir Francis Drake, og forskiellige Capitainer, som havde bivaanet bemeldte Slag den 12te April 1782, vare nærværende.