Aarhuus Stifts-Tidende, 1842-12-03
Undertegnede have som gode danske Mænd, med Tilsidesættelse af alle underordnede Partispørgsmaal og Parti stridigheder, anseet det for vor undersaatlige Pligt, allerunderdanigst at oplyse Deres Majestæt om den Stemning, der har udbredt sig i Folket, i Anledning af hvad der har tildraget sig i den slesvigske Stænderforsamling, navnlig med vor fædrelandssindede og retsindige Landsmand, P. H. Lorenzen. - Vi have med Forundring, og Bekymring læst, hvorledes man i de slesvigske Stænders Adresse ligefrem har kaldt Slesvig et tydsk Hertugdømme; at Majoriteten af den Comitee, der var nedsat for at afgive Betænkning om de stænderske Comiteer, foreslaaer at henlede Deres Majestæts Opmærksomhed paa det Ønskelige i, at Slesvig indlemmes i det tydske Forbund, for derved at tydeliggjøre, at Slesvig er tydsk, med en fra Danmark forskjellig Arvefølge; vi have seet Borgere i Slesvig understøtte dette Ønske ved Petitioner; vi have endelig seet Stænderforsamlingen fordre Skibsmærket "Dansk Eiendom" ombyttet med et schleswigholsteinsk eller vedkommende Byes Mærke, og hørt vægtige Stemmer udtale sig derfor, erklærende, at slesvigsk Eiendom var tydsk Eiendom, og at det nuværende Mærke var Slaveriets Stempel. Vor Bekymring voxede endnu mere, da vi erfarede, at en brav dansk Mand, fordi han modsatte sig den schleswigholsteinske Majoritet, og af høihjertet Fædrelandskjærlighed kæmpede imod Statens Sønderlemmelse, blev forhaanet og overøst med haarde Bebreidelser, og da han ved et sandseligt Tegn søgte at lægge sin Mening for Dagen, idet han, opfordret af fine danske Committeenter, benyttede sit Fædrelands Sprog, er ved Trusel om Vold bleven krænket i Folkerepræsentantens helligste Rettigheder. – Men til Alt, hvad vi saaledes maae finde beklageligt, kommer der endnu en i vore Øine høist foruroligende Omstændighed. Jkke alene have vi nemlig seet, at en Prinds af det danske Kongehuus ikke, efter sin formeentlige Pligt, med et eneste Ord har modsat sig Forslag og Paastande, der saa dybt krænkede det danske Riges ved Arveloven bestemte Udelelighed; men endogsaa Deres Majestæts Commissarius har baade undladt med Kraft og Energi at protestere mod slige for Staten fordærvelige Forslag, og har nægtet den danske Repræsentant sin Bistand med den Erklæring, at han ei forstod det danske Sprog. – Det er disse Omstændigheder, der opfylde os med Bekymring. – At Deres Majestæt deler denne Bekymrings tunge Byrde; at Deres Majestæt vil hævde og beskytte Deres danske Undersaatters Ret til, paa deres egen Grund i deres eget Tungemaal, at forsvare Fædrelandets Eenhed; at Deres Majestæt aldrig vil taale, at en ringe Deel af det danske Riges Jndbyggere, midt i Fredens Skjød, udriver en vigtig Landsdeel af sin inderlig, historisk vel berettigede Forbindelse med det øvrige Rige, at Deres Majestæt i Deres Viisdom vil, medens det endnu er Tid, tage de fornødne Forholdsregler til at forebygge, at en saadan Opløsning af Riget, begunstiget af ydre Omstændigheder, nogensinde skal kunne indtræde, – derom ere vi fast og urokkeligt overbeviste, og det er netop vor undersaatlige Tillid til Deres Majestæts ædle Villie og ophøiede Jndsigt, der bevæger os til, for Deres Throne at nedlægge Forsikkringen om, at Deres Majestæt trygt kan stole paa, at Deres trofaste Folk med udholdende Kraft og levende Begeistring vil understøtte denne Deres Majestæts fædrelandssindede Stræben." Det er en meget mærkværdig Omstændighed, hvis det er sandt, hvad der, ifølge troværdig Kilde, fortælles fra Kiel, at der til de slesvigske Stænder er indkommet et Andragende om, at Haderslev Amt maa blive saaledes indlemmet i Danmark, at det faaer danske Embedsmænd og herefter kan sende sine Stænderdeputerede til Viborg, i stedet for til Slesvig. (Alt. M.) Fra modsat Side er derimod (ifølge en Beretning i Dannevirke, i største Hast bleven fabrikeret en stor Mængde Afskrifter af en tydsk Bondepetition, og af Advocaternes Haandlangere sidste Markedsdag i Haderslev, puttet Bønderne i Lommen, til videre Circulering. Bemeldte Petition indeholder en Beklagelse over, at man har isinde at adskille Haderslev Amt fra Slesvig og indlemme det i Jylland, og udtaler den Overbeviisning, at naar de omhandlede Deputerede hverken besidde Villie eller Evne til at udtrykke sig i Forsamlingens Sprog, burde de nedlægge deres vigtige Embede og give Plads for andre Dueligere." Vi haabe tillidsfuldt – hedder det til Slutning: at den høitærede Stænderforsamling med Bestemthed vil tilbagevise hiin Proposition, som ikke gaaer ud paa Mindre, end Adskillelsen af vort lille Land, idet vi ønske at blive hvad vi hindindtil have været, nemlig Jndvaanere af Hertugdommet Slesvig, og ikke i fjerneste Maade attraae at træde i et nærmere Forhold til Jylland, end sige ganske at blive forbundne dermed. –Man seer, hvor dyb en Forhaanelse – siger "Dannevirke" – denne Petition indeholder mod Bøndernes eget Modersmaal, og hvilken Galde den udspyer mod de Mænd, der for Tiden kæmpe en saa haard Kamp i Stænderforsamlingen for Bondens Sag. Man anbefalede Bonderne Sagen til den allerskyndsomste Underskrift og Tilbagesendelse til Byen, inden 2 Gange 24 Timer, da en saadan Hast, heed det, var betingelsen for, at "Amt og By kunde frelses." Lorenzen har - ifølge hans egen Forsikkring til Justitsraad With - ikke af Trods, eller for at drille, talt Dansk i den slesvigske Stænderforsamling, men kun for i Gierningen at vise sine nordslesvigske Landsmænd, at han ikke deelte Forsamlingens Had og Haan mod deres Nationalitet, og at han afskyede Forfølgelsen mod deres Modersmaal."¬