Berlingske Tidende, 1831-07-01
Paris, den 21de Junii. Gjenstand for almindelig Omtale er Ministeriets Beslutning, at lade alt politisk Nyt, som kan interessere Capitalister og Kjøbmænd, opslaaes paa Børsen. Jo meer Valgene nærme sig, desto meer antage de forskjellig Partier en bestemtere Charakteer. Frankrige er i dette Øjeblik deelt i store Masser af Meninger, der staae truende mod hverandre, Med et lovligt og parlamentariskt Udtryk kalder det ene Partie sig Bevægelsens Mænd", det andet kalder sig Ordenens Venner, men egentligen skjule disse Benævnelser det fjendtligste Sindelag mod den nugieldende Regjeringsform. Bevægelsens Partie repræsenterer Republikanerne; de, som kalde sig Ordens og Grundsætningers Venner, ere hemmelige Tilhængere af Henrik Vies Legitimitet, og begge disse Factioner ere i Opposition mod det saakaldte Partie: Fjuste milien, d. er det nuværende Ministerium. Der gives endnu en anden Menings nuance, nemlig Napoleonisterne. Navnet Napoleon har efterladt meget populære Erindringer hos Almueklassen; imod dette Partie virker den Omstændighed, at Napoleon II har nydt en heel fremmed Opdragelse, og at Familien Bonaparte ingen Popularitet har. Det Bonapartiske Partie sammensmelter sig med Bevægelsens, uagtet neppe noget Heterogenere kan tænkes, end Keiserregimentet med dets Despotisme og den gamle Lafayette med sit Frihedsutopien. Jmidlertid skjule de forskjellige Factioner sig med et lovmæssigt Slør og søge ved Valgene gjensidigen at gjøre hverandre Seiren stridig. Paa Regjeringens Side staae Maade, holds og den offentlige Religheds Venner. J denne Henseende kan man sige, at der just ikke hersker nogen besynderlig Prædilection for "de Franskes Konge; men hans Valg betragtes som et Sikkerhedspant og som en fuldbragt Kjendsgjerning, som man vel maa vogte sig for at tilføje mindste Ulempe. En af Regieringens Bekymringer i Henseende til næste Session er Uvisheden, om den Stilling, som de saakaldte Karlister agte at vælge. De Overspændte ville maaskee vægre sig ved at aflægge Eden og saa ledes ikke tage Deel i Valgene. De Sindige ile med at understytte Regjeringen; thi hvad vil man egentligen, Ordens Haandhævelse. Man vil vide, om Eiendom skal respecteres, og Personer beskyttes mod Angreb. Hvilken anden følge kunde ved ogsaa en Seir af Bevægelselsmændene have, end at de ville stille sig hen ved Statsroeret, og da maa Gud vide, hvad den blev af Karlisterne, thi man maa ikke skuffe sig, de udgjøre virkeligen Minoriteten, dette beviser det i Tarrasion Forefaldne. Soldaterne selv ere snarere Patrioter end Karlister; gav man dem, med deres Hang til Uorden, Tøilen, hvad vilde dette lede til - Derfor burde den gamle Regjerings Tilhængere af alle Kræfter for ene sig med den nuværende, dersom de ikke ville udsætte sig for de sørgeligste Følger. I Øvrigt er Hr. Perier ikke fjendtlige stemt imod dem; han vilde maaskee endog i paakommende Tilfælde vise dem Yndest. For deres Skyld har han lagt sig ud med fine naturlige Underflyttere blandt det liberale Partie. Forblive de uvirksomme mellem to Farer, uden Understyttelse fra nogen af Siderne saa vil Bestyrelsen komme i fjendtlige Hænder, og dette maatte man for enhver Priis søge at undgaae. Der gives allerede Daarer, som, for at bevise, at Usurpation er en Aarsag til Uorden, søger at vække denne; men Massen af Jnteresserne vil stedse samle sig omkring Hr. Perier. Ministerium gjør Alt, hvad der staaer i dets Magt, for at vinde de royalistiske Stemmer. Det har afsat de Præsekter, der alt for dybt saarede hines Sympathie, og befalet, at tilveiebringe Roligheden i Vendeen uden Blodsudgyndelse. Ligeledes søger det at henvende Opmærksomhed paa Alt der har gunstig Jndflydelse paa Departementerne. Kongens Reise har især dette Ørmed. Han relser for Valges Skyl Men slige Reiser høre til de alt for ofte gjentagne og desaarsag uvirksomme Midler. Man har ladet Carl X. gjennemreise alle Frankriges Provindser, og hvad gavnede det, Det store Spørgsmaal, der deler Valgmændene i Partier, er det om Pairsværdighedens Arvelighed. Over hele Frankrige hersker Følelsen for Liighed, saa at dette Spørgsmaal vil finde en heftig Opposition i Alt, hvad der strider mod den almindelige Stemning. Ogsaa troe vi, at Pluraliteten i de Deputeredes Kammer vil stemme imod Arveligheden, og Ministeriet uden Tvivl vogte sig for den store Feil, at vedblive sin Paastand derpaa, da det let kunde nødes til at bøje sig under en Villie, der er Udtrykket af heele Frankriges Anskuelser. Pairskabet er nu engang ikke populært i Frankrige og har især gjort sig forhadt ved Hertugen af Fitz=James's Tale i den sidste Session. Derfor en det blevet umueligt, at forsvare dets Sag. Alligevel indeholdt det i Frankrige en stor Masse af Kundskaber, og ingen Jnstitution opviste flere glimrende Navne. Jlde, at det selv paadrog sig Nationens Had, ved at stille sig uden for Revolutionen, og, som Corporation, kæmpede mod et fuldbragt Værk, Man taler nu omet blandet Projekt til Pairskabets Redning, som Dhrr. Pasqvier- og Semonville have forelagt Ministeriet.