Den Vest-Sjællandske Avis, 1818-08-15
Om Studenter Oprøret i Göttingen har man nu faaet omstændeligere Efterretninger. Anledningen dertil gave Misforstaaelser, som allerede fra Fortiden af have hersket imellem Studenterne og Borgerne (hvilke af hiine kaldes: Philistere). De kom i denne Sommer til Udbrud, en Student kom i Klammerie med en Slagter, flere Studentere rottede sig sammen, toge hans Partie, og gik om Natten ind i Slagterboden, hvor de kastede Hugge blokkene overende. Den 11te Juli tog Allarmen til; en Student gaaer forbie Slagterboden, og støder af Uforsigtighed et Barn overende; en Slagtersvend springer derpaa ud og mishandler Studenten; denne klager til Politiecommissairen, men denne sender Klagen tilbage, og svarer ham, at det ikke gaaer ham an. Nu bliver Studenten og hans Venner forbittrede, nogle hundrede forene sig for at hævne sig, slaae Vinduerne ind hos Politiecommissairen, og bestorme en Slagters Huus som de aldeles spolere; de academiske Politiebetiente (Hascherne) blive drevne tilbage; Prorector selv træder frem og formaner til Orden, uden at det hielper noget; alle Vinduer blive slagne itu, alle Meubler sønderbrudte. Huusets Beboere toge Flugten af Frygt for Mishandlinger. Man klagede derpaa til Regieringen i Hannover, og denne sender Hofraad Falke, som Commissair, og med ham 50 til 60 (nogle Beretninger sige 150 Husarer, for at bringe den offentlige Rolighed igien tilveie; disse besatte strax Gaderne; Studenterne tilkiendegive deres Misfornøielse derover, og begynde at giøre Allarm; man lader dem advare ved opslagne Plakater; men forgiæves, næste Aften forsamle de sig paa nye, og Tumulten begynder igien; Husarerne finde sig længe med Taalmodighed i deres Fornærmelser; men da de ikke kunne formaae dem til at skille sig ad og gaae hiem, saa sætter Commanden ind paa dem med dragne Sabler, hvorved 8 til 10 Studentere blive let saarede; men dog ingen dræbte. Jmidlertid tager Tumulten til; Magistraten seer sig nødsaget til at tage strænge Forholdsregler for at ikke Haandværksvendene skulle forene sig med Studenterne, og at det Onde ikke skulde blive værre, især da det var Markedsdag. Dagen derpaa lod man en Forstærkning af Landeværn komme ind i Byen, som trak op igiennem Gaderne i Geleeder. Da Studenterne nu faae, at de ikke kunde modstaae Overmagten, besluttede de at forlade Byen, og at begive sig til den lille Hessiske Bye Witzenhausen, som ligger nogle Mile fra Göttingen; de trak nu ud af Byens Porte i smaae Hobe, foreenede sig derpaa udenfor den, og omtrent 800 unge Mennesker, begive sig paa Marschen. Kun de Syge bleve tilbage og nogle faae Studentere, som Anførerne havde givet Ordre til at blive hos dem og bære Omsorg for deres Pleie. Paa Marschen havde en Student det Vandheld at kantre med en Baad, hvorved han druknede. Da de vare komne til Witzenhausen begyndte Eftertanken at komme tilbage; de afsendte de Herrer von Wickede og Forckenbeck som Deputerede til Hannover, for at bede om Amnestie for det passerede, og at Militairen maatte kaldes tilbage fra Göttingen; men dette blev afslaaet, og svaret dem, at den juridiske Undersøgelse af Sagen maatte først bringes til Ende, tillige blev en Bekiendtgiørelse fra Regieringen sendt med Staffet til Göttingen, for der at opslaaes og at bringes til de Studerendes Kundskab; det hedder deri, at Universitetets Berømmelse ikke beroer paa de Studerendes Antal, men paa deres Sædelighed, Lydighed mod deres Foresatte og paa deres Fremgang i deres Studeringer, og at det slet ikke kan betragtes som et Tab for det, at de som ikke have Lyst til at studere, men kun ved deres uroelige Sindelag biedrage til at forstyrre deres flittige Medstuderende drage bort derfra; tillige blive de Udvandrede paalagte i denne Bekiendtgiørelse strax at komme tilbage igien, under Trudsler til de Jndfødte, at de ikke i modsat Tilfælde kunne vente sig at blive emploierede, og til de Udlændinger, som have Stipendier, at disse skulle fratages dem. Professorerne fik med det samme Ordre til strax igien at begynde deres Forelæsninger. Dette er skeet. Studenterne ere komne tilbage, og alt er igien roeligt; men mange Udlændinger true med at ville forlade Universitetet; Regieringen giør intet for at raade dem derfra, og de begyndte Undersøgelser og begangne Uordener, blive uafbrudt fortsatte. Et Mørke hviler endnu stedse over den langt betydeligere Gjæring, som har fundet Sted i Frankerige, nemlig den Ultra Roalistiske Sammenrottelse; at der virkelig er noget deri, og at Fortællingen derom ikke er en Opdigtelse, sees af Følgerne. Man veed at General Canuel er bleven arresteret og bragt til Conciergeriet; i 18 Dage havde han absenteret sig fra Paris, imidlertid skal der i hans Papirer ikke være forefundet nogen Anledning til videre Anklage mod ham; man paastaaer, dog at han blot er kommen tilbage igien til Paris, fordi Cheserne for de Ultras, som gjerne vilde give sig en Mine, af at der ikke har været noget i den heele Sammenrottelse, have formaaet ham dertil; især skal Hr. Chatoaubriand have søgt at bevæge ham dertil, ogsaa har man opsat en Tale til hans Forsvar, imidlertid har Kongen dog befundet, at derer saa meget deri, at han ved en Forordning af 24de Julii har afskediget Baron Vitrolles, som Geheimeraad og Statsminister. Man fortæller ogsaa at Marqvis Puyvert, Commandant i Vincennes (hvilken Fæstning bruges til at bevogte Statsfanger), skal være tilsendt en skriftlig Ordre at holde endeel Værelser i Beredskab for at modtage en Mængde Statsfanger; da den Ordre var saa treffende efterskrevet, at han ikke kunde andet end holde den for ægte, saa begav han sig til Politieministeren for at aftale det nærmere med ham, hvorved denne kom paa Sporet om Sammenrottelsen; og saa skal mani et Huus i Gaden Fontaine have fundet en Bogtrykkerpresse, som de Sammenrottede skulle have betient sig af. Der er forresten umaalelig mange Rygter i Omløb om denne hemmelighedsfulde Begivenhed, især ere de Engelske Blade fulde deraf; der fortælles endog at Planen var at luure paa Ministerne, naar de begave sig tilbage fra St. Cloud til Paris og at anholde dem paa Veien ved Hielp af de Ultraroialistiske Officerer og Garden, især Hr. Delaroche Jacqvelin og af Sveitser-Tropperne; men da de Sammenrottede vare forsamlede om Aftenen den 24de Juni, som at Conspirationen skulde udbryde den følgende Dag, og da der blev spurgt hvad man skulde giøre dersom Kongen bestemt vilde vægre sig ved at afgaae fra Regieringen, saa svarede en anden, at man da maatte handle med ham, som med Keiser Paul; men dette Forslag opvakte almindelig Afskye og Hr. Dambray gik strax hen og aabenbarede ham Anslaget. Dette og mange flere Rygter ere i Omløb; imidlertid siges det for vist at Kongen skal have udeladt sig til sine Ministere med de Ord: at da hele Anslaget gik ud paa hans Person, saa vilde han ikke paa sine gamle Dage handle strengt imod Personer, som altid havde været ham hengivne og at det meget mere var hans Forsæt at ville tilgive og glemme alt. Hele dette Anslag betragtes som det sidste Forsøg af den gamle Adel paa at benytte Tiden imedens de fremmede Armeer endnu ere i Frankerige for at styrte den nye Adel og de under Revolutionen fremkomne Stormænd, for at sætte sig i Besiddelse af alle de Fortrin og Eiendomme, som den havde havt for samme; og hvori den viise Monark uden forresten at være den ugunstig eller at miskiende dens Fortienester af hans Slægt, ikke troer at kunne og burde understøtte den ved en saa stor og langvarig Forandring og Omvæltning, som er foregaaet i Riget.