Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1811-11-23
Skilderie af Kjøbenhavn. anskakkanskee Ottende Aargang. No. 94. Udgivet og forlagt af Boghandler S. Soldin Løverdagen den 23 November 1811. Om Tobakken. Den Vane, at røge Tobak, regner den nyligen afdøde Salzmann i sin Carl v. Carlsberg blandt de menneskelige Elendigheder. "Den tilføier mig en Skade lader han Borgermesteren i Carmin sige som ikke er at beregne. See her denne Øie tand; om nogen havde budet mig tusinde Rigsdaler, saa havde jeg te ladet ham faae den. Hvorfor At erhverve tusinde Rigsdaler, er for en Mand, der har Hoved, en Ubetydelighed. Men der hører mere til at faae en Øietand, naar den engang er borte. Og dog har jeg ved den fordømte Røgen mistet denne Tand. Med den holder jeg bestandig Piben. Derved er den bleven saa afslidt, at man næsten ikke seer noget mere deraf. De øvrige Tænder tre alle sorte, alle angrebne af Røgens Skarphed. Mine Klæder, mine Bøger, mine Breve, alting lugter af Tobak. Naar De kommer ind i min Stue, saa skulde De troe, De kom ind i en Vagtstue. Og det er endnu ikke alt – ved den fordømte Røgning afholdes jeg fra saa meget Godt. Naar min Pibe eengang brænder, saa er det mig umueligt at gaae af Pletten førend den er udrøget. Klokken kalder mig ofte til Raadhuset, jeg føler min Pligt at gaae derhen, men kan ikke komme af Pletten førend Piben er udsmøget. Jeg troer, jeg kunde see mit Barn svømme dernede i Vandet, og var dog ikke istand til at ile det til Hielp førend Piben var udrøget. En tydsk Tønstdommer har bedømt denne Skildring meget strængt og kaldet den en Carricatur. Salzmann svarede herpaa meget rigtig. Efter min Følelse er en Carricatur et Malerie, hvori der hersker Misforhold og mange Deele ere utroligen forstørrede. En Drorg med en Næse, der er saa lang som Hovedet, der bedækkes af en Paryk, som naaer til Jorden, er en Carricatur. Lader os nu see, hvor man finder i mit Malerie Misforhold, eller overspændt Forstørrelse af enkelte Dele, Er det maaskee overspændt, at en stærk Tobaksrøgers Tænder ere sorte og afslidte, eller at hans Klæder, Bøger og Værelser, lugte af Tobak, eller at han ikke kan gaae til sine Forretninger indtil han har røget sin sædvanlige Portion? Den, som selv røger stærkt Tobak, eller kjender en stærk Tobaksrøger, han dømme, Er det nu Carricatur, naar man forestiller Menneskene saaledes som de ere?" Kan man end ikke nægte, at denne Skildring af en stærk Tobaksrøger neppe fortjener at kaldes Carricatur, da der sikkerlig gives Originaler, som i det mindste de fleste Træk, hvoraf Maleriet er sammensat, passe paa, saa maa man dog tilstaae, at den i Almindelighed tagen er overdreven, og at det er at male Fanden sortere end han er, naar man forøger den store Masse af virkelig menneskelig Elendighed med indbildt. At Øietanden afslides er ikke en Virkning af Tobaktrøgen, men af den Vane at holde Piben imellem Tænderne, uden at understøtte den med Haanden, som man enten ikke bør tilvænne sig fra Begyndelsen af eller afvænne sig med, saasnart man begynder at spore de skadelige Følger deraf. At Tænderne blive sorte af Tobaksrøg, er neppe saa ganske afgjort. Der gives mangfoldige Tobaksrøgere, som have meget hvide Tænder. Mange ville endog paastaae, at Tobaksrøg er et Middel mod Tandpine. At alting kommer til at lugte af Tobaksrøg, er let at forebygge. Man behøver jo ikke bestandig at røge der, hvor man har sine Bøger og Breve. At lade sig af sin Pibe afholde fra at opfylde sine Kaldspligter, er en Svaghed, som ingen retskaffen Mand bør gjøre sig skyldig i, og den, som saaledes lader sig beherske af sin Tobakspibe, vil ligesaa let kunne blive en Slave af hver anden Tilbøielighed og Lidenskab. Viide det ikke være uret, at henregne Kortspil eller spiritusse Drikke til den menneskelige Elendighed, fordi der gives Mennesker, der ødelægge baade deres Sundhed og Formue ved Spil og Drik, Alt hvad der paa denne Jord kun kan bruges, maa ogsaa kunne misbruges. Men betragter man Tobakken fra dens medieinske Side, saa have Lægerne meget imod den, andskjønt alt hvad de sige til dens Dadel visseligen kun maa antages at gielde dens Misbrug, thi man seer jo dagligen saa mange Tusinde baad røge og snuse, og alligevel blive meget gamle, uden at spore nogen af de Virkninger, Lægerne spaae dem. Huseland forundrer sig over, "at noget ulegemligt, ureenligt, bidende og ildelugtende Tøi som Tobak kan blive til en saadan Livsnydelse, ja en saadan Livsfornødenhed, at der gives Mennesker, der ikke kunne blive muntre, fornøiede og glade, ja der ei engang kunne tænke og arbeide, forinden de trække Røg igjennem Mund og Næse. Men det samme kan nok siges med samme Grunde om andre vervepirrende Ting. Hvorfor gives der saa mange Millioner Mennesker, der ikke kunne leve uden een eller to Gange om Dagen at drikke et Opkog af brændte, knuste, bittre Bønner, som, førend man er vant dertil, forvolder Beklemmelse og Hjerteklappen, Hvorfor drikker saa ofte Manden med et Slags Lidenskab den Drik, som sammensnærper Munden paa Barnet, naar det kun faaer en halv Theeskrefuld deraf, Hvorfor tygger Tyrken med Vellyst den Portion Opium, om for Europæeren er en reen Gift, Man kunde fremsætte mangfoldige saadanne Spørgsmaale, der ikke lade sig besvare med andet, end at det hos Mennesket findes en Tilbøielighed til at pirre Nerverne, og at denne Tilbøielighed er saa stærk, at den kommer det til at glemme Smagens og Lugtens Ubehagelighed. At stærke Tobaksrøggere, hverken kunne være muntre eller glade, hverken kunne tænke eller arbeide, naar de ikke have Piben i Munden, kommer nok meest af Vanen. Man kunde vænne sig til mange andre Ting, hvoraf man ved Savnet vilde føle samme Virkninger. Dersom alle Mennesker vare Philosopher, vilde de ganske afholde sig fra Tobak, fordi de derved undgik en Fornødenhed mere, og deres Frihed og Lyksalighed blev desmindre indskrænket. Hvad Tobaksrøgens skadelige Virkninger angaaer, da forsikkrer Huse land, "at den fordærver Tænderne, fortørrer Legemet, gjør maver og bleg, svækker Synet og Hukommelsen, trækker Bloder til Hovedet og Lungerne, gjør og derfor tilbøielige til Hovedpine og Brystsygdomme, og kan paadrage den, der har svindsottige Anlæg, Blodspytten, Heste og Lange syge." Snustobakkens Brug, vedbliver han "er ikke meget bedre, og i Henseende til Ureenlighed endog været. Desuden pirrer den Nerverne, svækker dem tilsidst, og foraarsager Hovede og Ølensvagheder." Vi have her hørt Lægen; man høre nu Satirikeren.