Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-02-13
Nyeste. Skilderie af Kjøbenhavn. Adsaa saadan anlanSyvogtyvende Aargang. No. 13. Udgivet og redigeret af Fr. Thaarup, Etatsraad. Forsendes, ifølge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Den indiske Sultaninde Aline i Paris. ommuDersom en kongelig Prindsesse af Frankrig, ved Ganges's Bredder og i Hinduernes Sprog, udgav Betragtninger over Bramas Religion, over indiansk Politik og Moral, over Hindostans Philosopher og Digtere, vilde en saadan Bog sikkert, hvad enten dens literaire Værdie var stor eller liden, vække Opmærksomhed hos alle Lærde paa den store Halvøe. Dette har vel ingen fransk Prindsesse gjort i Calcutta, men en indiansk Sultaninde i Paris. - Kun Faa er det bekjendt, at en indiansk Sultaninde, en af Tamerlans Efterkommere, Aline af Eldier, har levet fattig og forglemt i Paris over i fyrgetyve Aar. Arvingen til et stort Rige blev bortført næsten fra Vuggen, og af sine Røvere udsat paa Frankrigs Kyster. Hun blev forestillet det gamle Hofs Prindsesser, og følte sig især hentrukken til Prindsesse Lamballe; men da hun, i en Alder af ni eller ti Aar, allerede røbede en altfor stor Skjønhed, kunde hun kun ved en Lettre de Cachet bringes i Sikkerhed, for en høi Persons Forfølgelser, og hun ombyttede derfor Klostermurene med et Statsfængsel. Ved Revolutionen fik Aline sin Frihed igjen. Paa den Tid, da det egyptiske Felttog foregik, skal den Mand, som engang skulde herske over Frankrig samt næsten over hele Europa, og som maaskee allerede dengang henvendte sin Opmærksomhed paa Løverdagen den 13 Februar 1830. Jndien, have tænkt paa Tamerlams Arving og fattet den Plan, at føre den høibaarne Fremmede tilbage til hendes Fædreland. Josephine interesserede sig dengang for Sultaninden; imidlertid havde dette ingen Indflydelse paa hendes Skjæbne. Ulykkelig, uden nogen anden Raadgiver end fromme Klosterdamer og hendes Skriftefader, af svoer hun Mahomeds Troe og blev en Christen; men den 19de December 1818 kom en indiansk Scheik, ved Navn Goolam, til Paris med det Ærinde, at reclamere Prindsesse Aline fra det franske Hof. Gesandten opsøgte Sultaninden, erklærede hende, at hendes Slægtninge fordrede hende tilbage, hun skulde atter faae den Rang, som tilkom hende, hun skulde gjensee Asiens Himmel, blot paa det Vilkaar, at hun paany ombyttede Christus med Mahomed. Denne Betingelse kunde Neophyt inden dog ikke bevæges til at opfylde; Goolam vendte tilbage til Indien med uforrettet Sag, og denne Begivenhed havde aldeles ingen Indflydelse paa hendes sørgelige Stilling. To Aar senere erfarede hun, at en indiansk Fyrste var landet i England med et glimrende Følge, hvoriblandt der fandtes tre Fruentimmere, men at den engelske Regjering havde tvunget ham til, strax at reise tilbage til Indien. Aline var overbeviist om, at denne Tildragelse stod i Forbindelse med hendes Historie, men hun erfarede intet Nærmere derom. Disse Noticer ere tagne af Beretningerne i Journal des Debats og af den Fortale, som Marquis de Fortia har skrevet til Prindsessens Bog. Ham var det ogsaa, som ædelmodigen har understøttet den Forladte, der nu er bleven tredsindstyve Aar gammel i et fremmed Land. Hendes Bog udkom i Aaret 1828 i Paris med Titel. Meditations en prose, par une Dame indienne, og den er i mange Henseender meget mærkværdig. Orientalsk Stiil er naturligviis obligat hos en saadan Skribentinde, og Christendommens og Orientens Blomster findes ofte sammenbundne paa en underlig Maade. En af Bogens franske Recensenter mener, at Udtrykke, som Skkoerne frydes ved Harmonien, Stjernerne hæve sine straalende Hoveder i det umaalelige Rum, der gives Blomstersjæle og s. v., smage efter den nye romantiske Poesie, eller at der ved denne Skole altid hefter noget af de fremmede, fjerne Literaturer, som ikke kjende synderlig til Kunstregler. De egentlige Betragtninger, meest Allegorier, angaae Religion og Moral. Følgende, om Udødeligheden, kan tjene til Prøve: Frugtens Siæl ligger i Sæden; see Ferskenens Duun, det er dens Omgivelses Pryd; men naar denne Glands falder af og Frugten fordærves, da fremkommer et nyt Liv af Kjernen, saaledes skiller Menneskets Legeme, naar det ophører at være til, Sjælen fra det jordiske Stof, for at den skal leve evindelig." Paa Betragtningerne følge Tanker, som Stoltheden ligner en udspændt Linie, som hvert Øjeblik kan briste." Jkke Digteren frembringer Poesien, men Poesien frembringer Digteren." Portraiter udgjøre Slutningen. Mærkværdigt er iblandt andet Marie Antoinettes: Hun havde Frankrigs Ynde, Englands Klogskab, Jtaliens Munterhed, Nordens Alvor og Asiens Majestæt. Originalt er dette Træk af Madame Elisabeth: "Hendes Sjæl svømmede i det Godes Kilder." - Er Bogen end ikke noget Mesterstykke i den franske Literatur, saa indeholder den dog mange gode Tanker, som blive dobbelt interressante ved Erindringen om Forfatterindens Stilling, og tillige er den det første, maaskee ogsaa det sidste Værk, som en hindostansk Prindsesse i Paris har skrevet paa Fransk. (N. M. 25.)