Den Vest-Sjællandske Avis, 1835-01-20
Nyeste Post-Efterretninger. Den udenlandske Post har medbragt mange og vigtige Efterretninger, af hvilke den nordamerikanske Præsidents Budskab til Congressen af 1ste December maa staae øverst, som Paketbaaden Sully har overbragt til Havre de Grace fra Nyeyork. Dette Budskab, som er meget vidløftigt, men meget lærerigt, skal siden blive meddeelt i sin hele Udførlighed. Det indeholder især to vigtige Ting, først, at den 1ste Januar 1835 bliver der sidste Rest af Nationalgielden afbetalt, og at der desuagtet, efter at alle Statens Udgifter i 1834 ere bestridte, bliver en Beholdning i Skatkammeret af 440,000 Dollars; og for det andet, at Præsidenten har, efter at have vidløftigt deduceret Forholdenes Beskaffenhed med Frankerige, foreslaaet Kongressen en Bill, hvorved den udøvende Magt skal auctoriseres til at lægge Beslag paa fransk Eiendom, i det Tilfælde, at de franske Kammere i deres Session i Aaret 1835 ikke ville votere Fonds til at betale Frankerigs Gield til de forenede Stater. (Man veed, at Kongen vilde, at Gielden skulde betales; men at Kammerne forkastede Lovforslaget; det kommer nu an paa, om disse kunne forskaane Frankerige for en Krig, eller for en Ydmygelse, een af Delene synes ikke at være til at undgaae; det kunde muligen her blive Tilfældet med Kammerets talrige Personale i Forhold til Kongen. som med Griffenfeld fordum, at en enkelt Mand kunde bedre giennemskue en Sag end det hele Raad.) Sagen gjør en umaadelig Opsigt i Frankerige, og har bragt Statspapirene til at falde. Journal de Commerce yttrer sin Forundring over, at en Republik, som staaer i Spidsen for Liberalisme vil driste sig til midt i den dybeste Fred, at opstille det barbariske Princip, at tage Repressalier mod privat Eiendom. (Men ifald de forenede Stater have Ret, hvorledes skulle de paa nogen anden Maade komme til at faae Erstatning for deres Tilgodehavende; Meeningen er ikke, at den nordamerikanske Regiering vil lægge Beslag paa Eiendomme hos Franske, som ere boesiddende i Nordamerika, men at den vil borttage saamegen fransk Eiendon paa Søen, indtil den har faaet fuld Erstatning, og derpaa overlade det til den franske Regiering at erstatte sine Undersaatters Tab. Forfatteren havde forresten ikke undret sig over denne Fremgansmaade af en Republik naar han havde gjort sig bekiendt med Historien; thi den lærer, at ingen Stater ere meere krigerigske, begiærlige, paastaaende ligesom haardere mod deres Slaver end Republikerne, som Athens og Carthagos, Venedig og Hollands ældre Historie tilfulde stadfæste.) Samme Blad yttrer: at dersom Trudselen, gaaer i Opfyldelse, saa maa de Franske igien lade opbringe enhver amerikansk Kaper, som krydser paa fransk Eiendom, og behandle ham som en Søerøver, da ingen Krig er erklæret. Under saadanne Omstændigheder er det ikke at tænke paa at forelægge Lovforslaget paa nye, og endnu mindre paa at antage det. Denne Mening skal være den herskende blandt Publikum i Paris. Man troer tillige der, at en Krig vil blive meere til Skade for de forenede Stater end for Frankerige, da dette Land udfører for 30 Millioner Franker meere af amerikanske Producter (især Bomuld, end det sælger af sine egne. Journal des Debats, som tilforn havde ivrigt forsvaret Lovforslaget tilstaaer nu, at Sagen er bleven meget værre, da nu den nationale Ære forbyder at give efter og anfører, at Præsidentens Forhold er blevet aldeles misbilliget i det nordamerikanske Blad National Jntilligencer. Oppositionsbladene, som altid ville kaste al Skyld paa Regieringen, paastaae, at Ministerne ere Aarsag til denne Forlegenhed, da de have underhandlet om Erstatningen i en Tone, som den ikke beroede paa de Deputeredes Kammers Bekræftelse, uden som en Formalitet. (Men havde de talt i en anden Tone, saa havde dog vist den nordamerikanske Regiering paadrevet sin Fordring paa Erstatningen naar den ansaae den for grundet.)