Viborger Samler, 1842-10-11
Det hedder i Begyndelsen af den Tale, hvormed den kgl. Commissarius sluttede den roeskildske Stænderforsamling: "Det kan ikke Andet end opvække Veemod at skulle forlade den vel byrdefulde og anstrængende, men dog ogsaa betydende og hæderlige, Virksomhed, hvortil jeg i disse Forsamlinger har været kaldet, at skilles fra de mange indsigtsfulde og fædrenelandsksindede Mænd, med hvilke jeg, skjøndt ofte under en levende Kamp, har samvirket til at udfinde det Rette og Sande, det for Konge og Fædreland Gavnlige, og som, selv under en saadan Kamp, har viis mig al personlig Velvillie. Men end stærkere gribes Sindet, naar jeg lader Alt, hvad der har været foretages i Forsamlingen, træde frem for Erindringen, og jeg da forelægger mig det Spørgsmaal, hvad derved er udrettet for de store Formaal, hvori vi have været samlede, og i Særdeleshed, stiller min egen Medvirken for den indvortes Dommer Herved har jeg vistnok ikke i det Enkelte kunnet finde Alt svarende til mine Ønsker, mindst under det prøvende Tilbageblik paa min egen Virksomhed. Men den hele Betragtning bar dog bragt mig til den glade Overbeviisning, at der i Stændersalen er blevet virket kraftigen til Gavn for Konge- og Fædreland, og at ogsaa jeg med Sindsroter see tilbage paa den Gierning, som jeg her har udført. Mit Hjerte er derfor og stedse blevet fuld af Taknemmelighed, først og fremmest imod den Kraft, der har styrket mig i min Svaghed, men dernæst og imod mine kjære Medborgere, hvis velvillige Sindelag saa meget har lettet det besværlige Kald, der var lagt i mine Hænder. Denne Lykke har ogsaa gjentaget sig med Hensyn til den Forsamling, der idag skal sluttes. De Følelser, der ved endver saadan Leilighed have faaet Overhaand i min Siæl, gjennemstrømme den derfor ogsaa dette Øieblik. Men jeg skal ikke nu gjøre et nyt Forsøg paa at udtale disse Følelser, hvortil Ordet, maaskee mere end nogensinde forhen, vilde nægte mig dets Bistand. Jeg er vis paa, at De, mine høiagtede Medborgere, i Deres eget Jndre finde Noget, der, bedre end min Tale vilde formaae, antyder Dem Hvad der foregaaer i mit Men enhver af de raadgivende Forsamlinger, i hvis Virksomhed jeg har havt den Ære at tage Deel, har ogsaa havt Noget, der fremkaldte særegne Betragtninger. Maaskee har netop den Forsamling, som nu om en ganske føie Tid vil være opløst, mere end nogen af de foregaaende, havt sit særegne Præg. Det vil sikkert være en Jagttagelse, som har paatrængt sig Enhver af os, at de Jnteresser, hvorved de forskjellige Klasser i Samfundet skille sig fra hinanden, dennegang ere traadte frem mod hinanden med større Skarphed end i nogen af de tidligere Forsamlinger. Dette har vistnok stundom virket en Forstemning, som maaskee, end ikke i dette Øieblik, ganske har tabt sig. Saafremt jeg nu kunde troe, at det var en dybgaaende og varig Tvedragt imellem de forskjellige Deele af Borgersamfundet, der laa til Grund for hine Kampe, dersom jeg kunde tænke mig, at den Jndretning, der er bestemt til, ved gjensidig Anvendelse af hvad der kan fremme Landets Vek færd at forene Konge og Folk, og alle Klasser i dette, i en fælleds Erkjendelse og eendrægtig Samvirken, skulde blive et Middel til at nære og befæste en usalig Splid, saa kunde Jntet være længere fra mig, end at ville forbittre disse Aiskedens Øieblikke ved en saa uhyggelig Erindring. Men jeg holder mig tvertimod overbeviist om, at de flere i Sagens egen Natur og Udviklingens Gang begrundede, vel og andenstedsfra nærede stridige Forestillinger og vigtige indbyrdes Retsforhold, der her ere traadte frem i en levende Kamp, efterhaanden ville finde deres Udsøning ved det Udbytte, som er kommet frem af disse Kampe. Vort Fædreland lider vel mindre end andre Stater, hvori de materielle Kræfters Udvikling har taget et større Opsving, af de Onder, som fremkaldes ved de ulige Kaar og den Jndvirkning, disse have paa Stemningerne. Men fri kan det dog ikke være for saadanne Onder, og naturligt er det, at de, som den mindre Lød af Lykkens Gaver tilfaldt, ere tilbøielige til at søge Skylden i Samfundets Anordning i den Brug, som de, imod hvem Lykken har været gavmildere, gjøre af deres Overlegenhed, og i den utilfredsstillende Beskyttelse, som Løvene yde mod saadanne Misbrug. Jsærdeleshed vækkes den Tanke let, naar Lovgivningen i andre Forhold, som kunne synes lignende, har skredet ind til Bedste for en Klasse, der staaer nærmest over dem, som nu anraabe om en saadan Jndskriden. Heller ikke kan man undre sig over, at ogsaa Mange, der selv staae udenfor hine Forhold, af Deeltagelse i deres mindre heldige Broders Kaar, finde sig kaldede til at tale Ordet for de Reformer i de borgerlige Forhold, hvorved de mene, at hines Kaar skulde formildes, men just naar disse, den ringere Klasses Talsmænd, træde frem med at den Kraft, som en levende Følelse og rige Vandsgaver kunne lægge i Talen, naar der ogsaa møder en kraftig Modstand, saavel af dem, paa hvis Bekostning hine Reformer skulde sættes i Værk, som af Andre, der ingen personlig Jnteresse have derunder, og som man ikke har Grund til at nægte en sand og inderlig Deeltagelse i hiin Klæsses Vel, men som en rolig Overveielse har bragt til at være de foreslaaede Forholdsregler imod, naar det ved denne Kamp lægges for Dagen, at de Forholdsregler, der, betragtede blot i deres Umiddelbarhed, vilde være hiin Klasse til Gavn, i deres middelbare Følger vilde blive til dens Fordærvelse, naar det endog i større eller ringere Grad erkiendes af dem, der ere traadte frem som denne Klasses varmeste Talsmænd, – saa vil selv den store Folkemasse, ikke være utilgængelig for Sandhedens Erkjendelse. Efterat den kgl. Commissarius havde frembaaret sin Tak til Præsidenten "den udmærkede Mand, som ved Forsamlingens Valg har staaet i dens Spidse, og til Forsamlingens Bicepræsident, endte den kgl. Commissarius, sin Tale med disse Ord: Men ogsaa Forsamlingen i dens Heelhed har jeg Tak, dybtiølt Tak, at bringe, saavel for den Jndsigt og ufortrødne Flid, hvormed den har behandlet de den forelagte Sager, som for det Venskab og den Velvillie, som dens Medlemmer have viist mig. Gud lønne Enhver for hans redelige Anstrængelse i Kongens og Fædrelandets Tjeneste, og lade ham see velsignede Frugter af denne Virksomhed; den personlige Velvillie, som man har viist mig, staaer med uudslettelig Skrivt indskreven i et erkjendtligt Hjerte."