Viborger Samler, 1783-04-28
Naar jeg læser udi de offentlige Tidender, at allernaadigste Høieste Rættes Dom har bestemt Straffen for de Forbrydere, hvis Gierninger haver været examinerede for saa høie og indsigtsfulde Mænd og efter Loven bedømte, overfalder mig en hemmelig Gysen. Jeg kan ikke undlade at drage et dybt Suk over den Menneskelige Elendighed. At boe udi et Land hvor Dyd og Religion, ved Regieringens vise og kristelige Forsorg, bliver Undersaatterne ligesom med Moders Melken indgivne, hvor der end ikke paa den mindste Kreds hersker Barbare Barbarie eller tyk Vankundighed, men Underviisning i Kirker og Skoler med Jver og Nidkierhed drives; hvor Landets Børn ved de viseste og Naadigste Love og Anordninger, blive advarede, truede og revsede - og dog sammesteds at finde saadan en Mængde Tyve, Røvere, Voldsmænd og Mordere, som jevnligen læses at have faaet deres velfortiente Dom, kan ikke denne Tanke billigen sætte et blødt og føelsomt Hierte i Bevægelse? Mennesker at berøve, bestiele, myrde og ødelægge Mennesker. - O! hvilke forrige fulde Mindemærker af hiin store Ulydighed, som fordunklede Naturens Skiønhed udi dens lyksalige Morgenstund, Jblandt alle de sørgelige Fortællinger, rører mig ingen meere end de Ulyksaliges Dom, som for Barne=Fødsel i Dølgsmaal maae miste deres Hals. Hvad kan være meere fordømmelig, siger man, end at tage Livet af sit eget Foster, vende op og ned paa Naturen, døve sine Øren for Naturens og Blodets Rost og vanslægte, endog dybt under de ufornuftigste og grummeste Dyr, der alle elske deres egen Affødning: Saadanne skeer Ret; Har de, og kan de have saadant et Tiiger=Hierte, saa ere de uværdige til at leve iblandt Mennesker, om end Loven aldrig fordrede deres Borttagelse. J Sandhed, Mine Venner, Det er meget rigtig; men tillad mig at tale et Ord meere om denne store Jammer: Hvad er Aarsagen til disse Ulykkeliges Grusomhed, Er det en umættelig Gierrighed efter Rov - Er det et avindsfuldt og nidst Hierte, som ei kan taale at see sin Næstes Overflødighed? Er det Hevngierrigheds Heede, som ikke kan svales uden i sin Modstanderes Blod? – Er det den høieste Grad af Tung sindigheds Byrde, som for at blive Livet qvit, giør en Ulykke alene for at giøre en, Nei, Jntet af alt dette; Men for at conservere sig selv - sin Ære og sin Lykke. Man Man forestille sig en ærekiær men bedraget Piges Tilstand: "Bliver dit begangne Feiltrin aabenbart, hvad har du saa at vente? Uværdig til at haabe nogen videre Ære eller Lykke foragtet og beskiemmet skal du henslide dit elendige Liv. Dine egne bespytter og bespotter Dig - Du nyder ikke engang den Godhed, som disse under deres Hunde. Du kan aldeles ikke taales med din Spæde ulykkelige. Kort: Din Forseelse er større end den af Menneskene nogensinde kan blive forladt. Nu Hvor skal du hen? Han, som har været din Vanæres Aarsag, som har profiteret af din Skrøbelighed og befordret din Undergang; Op Han kan aldrig være saa haardhiertet, at han vil din Ulykke, Men! - Hvor kan det være mueligt? Evige Gud Er han da ikke lige saavel Fader, som jeg er Moder, Kan han døve sine Øren for Naturens og Blodets Røst? Jo tilvisse, Han leer med en stolt Mine af min Ulykke og svarer mig, som hiine svarede Jndas: Hvad kommer det mig ved see du der till. Men skulle han ikke ved Øvrighedens Love kunde tvinges til at deele Skam og Byrden med mig, Er da min Ære, min Lykke, min timelige Velfærd i Verden, Regieringen aldeles ligegyldig? Har jeg ikke Ret til at fordre det borgerlige Selskabs Fordeele, i hvis Skiød jeg er fød, Jeg læser i Lovens 6 B. 13 Cap. 4 og 5 Artik., dog noget til mit Beste; Men han, som jeg undede min Kierlighed og nu beleer mig i min Jammer, siger mig derimod, at dette er forandret ved Forordningen af 5 Martii 1734; Med en stolt og triumpherende Mine læser han mig for." Hvis nogen uberygtet Dannemands Datter eller Møe, lader sig, uden foregaaende Trolovelse eller Ja-Ord beligge, da tager hun Skade for Hiemgield. Vil jeg end foreholde ham hans Løfte, hans Troskabs= og ubrødelige lige Kierligheds Tilsagn - Hans utrættelige Hiigen efter at føre mig i Fald under Kierligheds=Maske, læser han videre" Kan saadan uberygtet Qvindespersohn, som uden Trolovelse eller Ja=Ord er besvangret, ikke bevise det hende gjorte Ægteskabs=Løfte, da værge den beskyldte sig derfor med sin Eed og være siden Angerløs. "Nu! saa er jeg da dømt til at være en Høre. Skam, Forfølgelse, Foragt, Bebreidelse, Haandhed, Mangel og alle Livets Elendigheder er da alt hvad jeg kan haabe og vente, og hvorfor, Fordi jeg haver været for svag til at dempe den af min Skaber mig medskabte Drift; Fordi jeg ikke haver haft Kræfter nok til at modstaae en Fælleds Fristelse, som Naturen byder og Ungdom og Styrke saagierne vil adlyde. Fordi hiin uforskammede satte Dyd og Ærbarhed tilside og overskreed Velanstændighedens og Dydens Love, der jo dog til alle Tider burde være ham ligesaa hellige, som de burde være mig. Fordi mine Skuldre ere de svageste, derfor skal jeg ene bære mit Ulykkes Aag. Jeg - jeg skal tage Skade for Hiemgield. Hvad Hielp! Hvad Redning. - Døe da, høist ulyksalige Foster, Skulle det ikke være best for dig aldrig at blive Beboere af det Land, hvor din Moder er fordømt til at leve i Vanære, og hvor din Fader ved en græsselig Eed har afsoren sin Faders=Pligter og i Følge deraf vil bære samme Omsorg for dig som en Handhund for sin Hvalp. Det fæleste Mørke skiule da din og min Skam og din og min Ulykke. Saa tænkte den Ulykkelige, ømme og forhen dydige Pige, og bliver et Umenneske og med det samme et Aadsel for Verden, og en Skam for Menneskeligheden. Jeg misbilliger hendes Forhold udi lige saa høi en Grad, som jeg beklager hendes ulyksalige Skjæbne. Hun udstaar sin Straf og denne Moder. der dræbes med sin gandske Afkom. Jmidlertid gaaer Æreskiænderen med opreist Hoved. Maaskee han endog overværer, hendes bedrøvelsesfulde Afsked. Lumpne Kreatur, kan du see paa dette Spektakel uden at brændes i Samvittigheden? Hvi myrdede du hende ikke langthellere strax efter din skidne Lystes Fyldestgiørelse, da havde du dog i det mindste ikkun begaaet et Mord, og havde reddet hende for en langvarig Qvale af Fængsel og længe forud forkyndet Dødsstraf. Nu saa søg da Beroligelse i din Siæl længe nok, om du kan, udi de Ord: Da tage hun Skade for Hiemgield. Jkke for din egen, men for min Skyld, ønskede jeg gierne, du ville give mig fornuftig Svar paa nogle faae Spørgsmaale, og vil du ikke det, saa indfind dig hellere ved de aarlige Møder, som Forordningen af 23 December 1778 befaler, og lad dig der Mærke og vedbørlig authorisere; Muelig stemmer dette nøie overeens med din Smag. Spørgsmaalene ere disse: 1. Er det, at være Fader, mindre vigtig end at være Moder, 2. Har en Fader ingen Pligter paa sig, enten i Henseen. de til Moder eller Barn og bør han tillades at sværge sig fra disse? 3. Er det meere Skam at være Moder til et uægte Barn, end at være Fader til samme? 4. Kan Forældres ulige Stand ophæve Forældres Naturlige Pligter, 5. Bør Fælleds=Forseelse eene skrives den svageste til Regning? 6. Angaar det 6 Bud ikke Mandkiønnet og kan Besvangrelse henregnes til Nødværge? Alder end Tænderne, 9. Hvad er befunden for beste Raad at holde Kaalormene fra Planter, 10. Har man den Sagn af ofte igientagen Erfaring, at Bovgrisen aldrig kan blive yngelsom 11. Har det nøiagtig Erfarenhed for sig, at naar man i et Frugt-Træe indborer Honning eller andet, gives Frugten Smag deraf: Nyeheder.