Den Vest-Sjællandske Avis, 1829-08-01
Beretning om en Embedsreise fra Mexico til Guatimala af G. A. Thompson. (London 1829.)(Slutning.) Acayutlo i Guatimala ligger nogle Engelske Miil fra Sonsonate. En Landevei fører fra Havnen til denne Stad, som meest gaaer over smukke grønne Sletter eller igiennem Alleer af Træer, som ere trukne igiennem en tyk Skov, der er saa skyggefuld, at man neppe kan see Veien. Denne Skov er farlig, formedelst en liden Tigger, som dog uagtet sin Vildhed sielden anfalder Mennesker naar man ikke irriterer den; men som hyppig angriber Qvæg, især Kalve og unge Mul æsler; disse sidste kiende dens ondskabsfulde Hensigter saa godt, at de forene sig til fælleds Forsvar, og da maae Tigeren ofte komme tilkort. – Guacoplanten kryber med sine Snyltegrene op ad de kjæmpemæssige Træer, som indfatte Veien og som giver os den Forsikkring, at de allergiftigste Slanger have her deres Hiem; thi overalt hvor disse husere, forsikkre Jndvaanerne os, at Guacoplanten, dette ubedragelige Modmiddel mod al Slangegift, er bestandig ved Haanden. Roden og Grenene af denne Plante, som ligner meget en Viinstok, hvilken er berømt for sine Druer, ere af samme Vigtighed, og deres Kraft er saa hurtig og forbausende, at dersom jeg ikke havde hørt det af troeværdige Personer, som havde gjort Forsøg med sig selv, saa vilde jeg ikke have troet det. Nogle af Slangerne i denne Egn ere saa giftige, at det fordetmeste ikke varer længere end 20 Minuter inden at den Person, som er bidt af dem, maae døe; men den som har et StykkeGuaco hos sig, bider et Stykke deraf og lægger Spyttet paa Saaret, og tillige synker han det Spyt, som fremkommer naar han tygger Planten; han bliver ved dermed i nogle Timer, og han behøver da ikke at være videre frygtsom for at han ikke skulde være fuldkommen helbredet. Et ungt Menneste, som ledsagede mig til England, ved Navn Raseon, fortalte mig, at han engang havde taget den lille frygtelige Øgle, som hedder Tamaulpas, og hvis Bid øieblikkeligen fører Døden med sig, i Haanden; men Slangen var strax bleven ganske ubevægelig og stiv, fordi han just havde et Stykke af denne Rod i Haanden. Et Tienestebud, som var bleven bidt af denne Slange, havde allerede faaet Koldbrand i Armen; men man gjorde et Aftog af denne Rod og blandede det med Brændeviin; derpaa heldte man denne Drik i Munden paa ham og lagde den tillige paa Saaret, og Mennesket blev flrax frisk uden nogensinde at have følt slemme Følger af sit Saar. Mon dette forunderlige Middel ikke ogsaa kunde bruges imod Vandskræk, ikke at tale om at Jndvaanerne bruge det med Fordeel i hine Egne mod Koldfeber, Blodgang og de hidsige Febere, som der grassere. Desuden kan jeg, siger Hr. Thompson, forsikkre, at det er et meget uskadeligt Mid det; thi paa nogle Englænderes Raad, som opholde sig her i Landet, tog jeg det næsten daglig ind, for ikke at blive syg, og jeg maae troe, at jeg naaede min Hensigt; thi ved mit Ophold i Sonsonate og andre Steder, som skulle være farlige for de Europæiske Constitutioner, var jeg dog aldrig syg - Blandt andre naturhistoriske Mærkværdigheder, som vi traf paa underveis var ogsaa Zopilote (den Brasilianske Grib: Vultur aura Lin). Der stod omtrent 50 til 60 af disse Fugle omkring et dødt Mulæsel, og een af dem, som var udziret med en Fjedertop paa Hovedet, stod paa Aadselet og betragtede det med Værdighed og med Lyst. Da jeg sidstegang saae denne besynderlige Commune, saa var den just indsovet efter Maaltidet; men ventede kun paa et Vink, for paa nye at begynde sin Smaus. Don Simon sagde mig: at den Grib, som spillede en saa udmærket Rolle, var den, som først havde hant den Lykke at opdage Aadselet, og at den derfor blev betragtet som et Slags Borgmester eller Alcalde, imedens de andre, der vare saa føielige at hielpe den i at fortære Byttet, vare dens Senatorer eller Raadsherrer, dette var nu ikke saa galt sagt; thi saasnart Alcaden gav Tegn, saa fløi de andre hen og satte sig paa Aadselet. Egnen omkring Hovedstaden Guatimala er meget smuk, ligesom vi nærmede os til den, saa fik den et mere cultiveret Udseende; thi man saae indhegnede Marker og Lede, og da vi kom Byen nær, saae vi mange smukke Villaer og Haver, og visse Strækninger, som vare bestemte til Cochenilleavlen og som vare indhegnede med smaae Damme eller med Mure af Leer. Det var Kl. 4 om Eftermiddagen da vi ankom til Staden. Luften var frisk og balsammisk, og Klimatet var som en smuk Engelsk Dag i Juni Maaned. Egnen, hvorigiennem vi reiste, bestod af Høie og Dale og det fine høie Græs syntes ligesom at voxe under vore Fødder. Foran stod Hovedstaden med fine hvide Kupler og Taarne, som glimrede i Solen; den saae meget større ud end den virkelig er; thi den var blandet med Skyggen og Løvet af de Alleer, som giennemskiære Staden paa all Kanter og som omgive den. Paa høire Haand saae man skyggefulde Lunde, skraae Banker bebyggede med Huse, og Høie, som i en tiltagende Størrelse ragede frem over hinanden indtil deres Toppe ligesom tienende til en Grundvold for de fierne Andiske Bierge, hvoraf tre, som vare bevoxede med Træer lige indtil Toppenhævede sig som Kæmper, der saae ned paa Høiene som en Floaf Dverge. Dette Syn, siger Hr. Thompson, var saa skiønt og saa henrivende, at jeg allene blev tilbage for at betragte det med Rolig