Aarhuus Stifts-Tidende, 1829-04-14
Ved endnu engang nøiagtig at undersøge Cadaveret, opdager Lægen først Spor til, at nogle af Halsaarerne og Arterierne vare trykkede paa en besynderlig Maade. Neppe var denne Undersøgelse endt, før den Karl, han havde kjøbt det af, igjen indfandt sig hos Lægen og falbød ham nok et frisk Liig. Da han var allene i Huset, vovede den unge Mand er at anholde Karlen; men, for om muligt at komme paa Spor efter en Forbrydelse, forlanger han først at see Cadaveret, og har Mod nok til at følge Karlen, da Denne opfordrer ham dertil. Efter at have vandret igjennem mange slet oplyste Smaagader, standsede de omsider i Nærheden af Havnen, udenfor et pænt lille Huus, hvorfra en skraldende Latter lød ham imøde. Paa et givet Tegn, aabnede en gammel Kone Døren, og de traadte nu ind i Stuen, hvor 5 Karle sad om et Bord og drak Brændeviin. En af dem raabte strax til Doctorens Ledsager: "Hvad Satan Nickel, har Du allerede stanget En op igjen!"Men da Nickel erklærte, at det var en Doctor, med hvem han allerede før havde gjort gode Forretninger, reiste sig Alle og toge Huerne af. Nickel gik nu hen i en Krog og sparkede et tykt Lag Straa tilside, under hvilket der laae et øiensynlig nylig død Menneske, og da Lægen, med Rædsel, bøiede sig nedfor nøiere at betragte det, saae han tydelige Spor paa, at Mennesket var qvalt. Denne Betragten syntes ei at behage Karlene, og En af dem trak rask en kort Kniv op af Buxelommen, skilte med et kraftigt Snit den Dødes Hoved fra Kroppen, og raabte: Hovedet kan De ikke faae; det har Doctor Johnston allerede bestilt Da Lægen skjælvende havde udbetalt de forlangte 11 Pd. Sterl. for Cadaveret, hvorhos han neppe var istand til at udholde det stive Blik, Nickel uafladeligt fæstede paa ham, erklærte Denne ham gandske roligt: at han havde nok kikket dem for dybt i Kortene, og maatte nu blive deres Medskyldige! "Og for at Du, føiede han til: skal lære at kjende, hvorledes vi bære os af, saa skal ved vise Dig det!" Neppe vare disse Ord udtalte, før den unge Mand følte sig baglænds reven ned at Bænken, med Nakken imod Jorden, medens hans Fødder bleve holdt fast paa Bænken, idet En af Karlene satte sig paa samme, Nickel Burke, dette gruelige Uhyre, der øiensynlig var Bandens Formand, knælte nu paa hans Bryst og holdt ham for Næse og truede med at qvæle ham. Den Ulykkelige følte alt Blodet, med glødende Hede, stige sig til Hovedet; en undsigelig Dødsangst drev Sveden i Perler ud paa hans Pande, og et sort Flor gjorde det allerede mørkt for hans Øine, da de Skrækkelige slap ham. Fordømte Hund, tordnede det i hans Øre: Var Du ikke saa bekjendt for alle Dine Colleger, laae Du allerede i Morgen paa Sectionsbordet!" - Da den unge Læge kom til sig selv igjen, laae han paa Gaden. Det var mørkt og meget koldt, hvoraf han sluttede, at det maatte være henimod Morgen. Ved hans Side laae en Sæk, og den frygtelige Nickels Stemme hvidskede ham sagte i Øret: "Du bærer den selv hjem; vi har blot pakket Arme, Fødder og Hoved deri, Kroppen ligger, gjennemboret med 6 Stik af Din Bandagekniv, ved Havnen. Vogt Dig for at røbe noget; i Morgen bringer jeg Dig Haandpenge; Haandteringen er fordeelagtig; hver Maaned faaer Du 7 Pund tilsendt med Stadens Post. Nu afsted, det bliver snart Dag!" Næsten bevidstløs tumlede han bort. Efter at have slæbt sig igjennem flere Gader, kom ham en Mand imøde, foran hvem en Tjener gik med en Lygte. Bevidstheden omde skrækkelige Forbrydelser, i hvilke han uden egen Brøde var bleven Medvider, tillod ham ei at flytte en Fod. Han sank i Knæe, og blev kjendt af Manden, en Saarlæge ved Universitetet, der var kaldet til en Syg. Denne lod ham strax bringe hjem til Sit, hvor han faldt i en hidsig Feber, og først efter 9 Dages Forløb igjen kom til sig selv i - Fængselet. - Under Forhørerne lykkedes det imidlertid den saa haardt mistænkte Ulykkelige at bevise sin Uskyldighed, og at drage Misgierningen frem for Lyset. Faderen sin Sons, og Sønnen sin Faders Anklager. Et frygteligt Mord er begaaet i Egnen af Portsmouth. En Olding, Hr. Langtrey, der ansaaes formeget gjerrig, og hans gamle Huusholderske, bleve myrdede i et afsidesliggende Huus, hvor de boede allene. Da man ei tvivlede om, at Bevæggrunden til denne Forbrydelse var Begjærlighed efter at komme i Besiddelse af hans Skat, saa indrettede Politiet derefter sine Undersøgelser. Mistanken faldt paa en vis Stacey, hvis tvende Døttre just vare blevne tilkjendte to Maaneders Fængsel for et simpelt Tyveri. Faderen, Stacer, hans Søn og Dennes Stedmoder, bleve arresterede; man blev snart overbeviist om, at Sønnen Staceer var Morderen, hans Fader idet mindste Hæle ten af det Stjaalne, og Stedmoderen Medviderske i Misgierningen. Stacer søgte at redde sig ved at fremtræde som sin kjødelige Søns Anklager; han betegnede det Sted, hvor Tyvekosterne vare blevne skjulte Natten efter det dobbelte Mord. Det var paa en Hede, hvor Bøhmerne eller Ægypterne (gypeys, Zigeunere) hvert Aar opslaae en Slags Bivouak. De didsendte Politi=Agenter troede, da de saae en Hob af disse omstreifende Folk leirede neppe 20 Skridt, fra Stedet, hvor det Stiaalne skulde være nedgravet, at deres Søgen vilde være forgjeves, og at vel disse Vagabonder allerede havde faaet fat derpaa; men denne Frygt var ugrundet. Man gravede i en af Faderen Stacey betegnet Leergrav, og fandt der et Tørklæde med 627 Pd. Sterling i gamle Guld-og Sølvmønter og en endnu større Sum i Handelseffecter efter et for lang Tid siden opløst Huus og en Mængde gamle engelske, ude af Cirkulation værende, Bankonoter. Det synes som den gjerrige Langtrey ikke havde vovet at bytte disse Sedler, af Frygt for at forraade, at han eiede en saa betydelig Summa. Disse Papirer, der laae i en ormstukken Portefenille, vare alt fugtige, og havde nær været tabte for den Afdødes Arvinger. Efter al Sandsynlighed er Mordet begaaet af Sønnen Stacer gandske allene, der en Søndag Aften under et eller andet Paaskud har listet sig ind i Oldingens Huus og qvalt ham og hans gamle Huusholderske paa en græsselig Maade. For hans Fængsling var Sønnen Stacer blandt alle Hr. Langtreys Naboer Den, der harmedes meest over Udaaden, og han sagde, at han vilde give meget for, at Misdæderne bleve opdagede. Man hørte ham fremsætte Formodninger om de Midler, Røverne havde anvendt, for at slippe ind i Huset, og han tilføiede, at han vilde fryde sig ved at see dem hængte. Netop disse Talemaader vakte Mistanke. Fængslet efter bestemtere Beviser, affekterede han megen Rolighed og Tillid, søgte sin Trøst i Bibellæsning, og erklærede, at han ansaae en Begivenhed, der vilde godtgjøre hans Uskyldighed for al Verden, for en Lykke. Da han erfarede sin Faders Fængsling, sagde han: "Det gjør mig ondt; jeg havde ønsket at være det eneste Offer og vilde taalmodigt have taalt min Skjæbne, thi naar jeg overveier det rigtigt, kan man dog kun eengang blive hængt." Men Opdagelsen af den stiaalne Skat frembragte hos ham en pludselig Forandring. Nu er han snart rasende, snart nedslagen. Han siger, at hans Fader er et gammelt Skarn, der uden Tvivl har begaaet Forbrydelsen eller ladet den begaae af en Anden og nu vil vælte den paa ham. Stacer, Fader og Søn, og den Førstes anden Kone, skulle nu overleveres til de overordentlige Assiseretter. Man kan forestille sig, hvilken Folkemasse der i den Anledning vil komme paa Benene. Det forsikkres, at de Skyldige ville vorde henrettede udenfor den ulykkelige Langtrers Huus.