Viborger Samler, 1839-08-22
Udenlandske Efterretninger. Østerrig. Wien, den 8de August. (Leipz, allg. Zeit.) Man kan ikke skjule det, og vi tabe intet ved den aabne Tilstaaelse, at Østerrig er den Magt, hvis Betydenhed, Jndflydelse, Styrke, ja Tilværelse trues nærmest og meest aabenbart af Rusland. Ere Russerne i Constantinopel, da nedstyrtes Østerrig til en Magt af anden Rang. De fleste indsee dette uden videre Beviis; faa Ord ville være tilstrækkelige til at gjøre det klart for Alle. Vor indvortes Magt ligger i vor Velstand, i vor Jordbunds Omfang og Rigdom, i vore Befolkningers urokkelige Troskab. Skulle vi nu beholde denne indvortes Magt, da er det fremfor Alt nødvendigt, at den gyldne Fred i det adriatiske Hav, at den levende Sam færdsel imellem de mange tusinde Skibe paa dette Havs lombardiske, illyriske og dalmatiske Kyster, at fremdeles det hele Løb af vor mægtige Strøm, ved hvis Breder vi maaskee kunne taale et fiendtlig Jsmail, men ikke et fiendtligt eller mistænkeligt Silistria eller Hirsowa, ei udsættes for, eller trues af nogensomhelst Fare, samt at vi tættere sammenknytte vore Forbindelser ved de vestlige og sydlige Kyster af det sorte Hav. Disse ere Betingelser for vor Stats Tilværelse og Fremvært, – Betingelser, der allerede nu ere af ubeskrivelig Vigtighed, men der i Tidens Løb maae blive endnu vigtigere, – Betingelser, hvis Jndskrænkning vi desaarsag paa ingen Maade, kunne taale. Med Hensyn til vor politiske Magt til Udlandet, da ligger den i vor Stilling som Repræsentanter, og første Beskyttere og Forsvarere af det conservative Princip. Naar Østerrig ikke kan negte, at det allerede i længere Tid ikke alene indtager den første Plads, men er nødsaget til at deele den med en vældig Nabo, saa er Faren nær, ved denne Naboes videre Udbredelse efterhaanden at vorde fortrængt af denne Stilling, og nedstyrtet som en Magt af anden Rang til et lavere Trin. Ligge nu, hvilket er almindelig erkjendt, Betingelserne for Østerrigs indvortes og udvortes Magt i disse Forhold, saa ligger dets Svaghed i Forskjelligheden af de Stammer, der ere forenede under dets Scepter: Halvdelen af Monarkiets Undersaatter ere Slaver; mange ved Herkomst og Religion beslægtede med Russerne, og saa meget mere udsatte for deres Paavirkninger som de ogsaa i geographisk Henseende staae dem saa nær. – Saa forviklede ere altsaa vore Forhold til vor mægtige Nabo, at han er istand til ikke blot at formindske vor Magt, men endog at forøge vor Svaghed. Af disse Antydninger, hvis videre Udvikling ei behøves, kan Enhver let begribe, at ingen Magt i Europa er saa interesseret i Tyrkiets Opretholdelse, som Østerrig, men tillige ogsaa, at intet Cabinets Politik er tydeligere foretegnet end Wienercabinettets, en Lykke, det ofte har havt. Det slutter sig altsaa nærmest til den Magt, hvis Politik er foreskreven paa en ligesaa bydende Maade, som Østerrigs, og som tillige kan byde over det mægtigste, i dette Øieblik, da Havet er blevet Skuepladsen, uundværligste Redskab for Anseelse, – et Redskab, Østerrig ganske mangler. Jnteressen er, saaledes vil Verdensløbet det, den sikkreste Grund for politiske Forbindelser, og de ældste Forbund ere de fasteste. Hverken Magt eller Overtalelser kunne skuffe Østerrig, der henviser Muligheden af en stedfindende Udjævning imellem Cabinetterne ved Themsen og Rewa til Chimærernes Gebeet. Jfølge denne Udjævning skulde det sidste Cabinet tilsikkres sit asiatiskeeuropæiske, og det første sit africanske asiatiske Bytte. En saa uhyre Tingenes Vending vilde snart drage efter sig Følger af en endnu frygteligere Natur, og blandt disse, for kun at omtale de nærmeste, den, at de endnu neppe til Rolighed bragte Gemytter i Vesten øieblikkelig vilde reise sig i det vildeste Oprør, gribe med noget Skin af Retefter deres Rov, og saaledes true Jnteresser, hvis Beskyttelse ingen af de europæiske Magter, uden at tillintetgjøre sig selv, kan opgive, allermindst maaskee de tvende, der ved en monstrøs Transaction maatte have foranlediget en saadan Opflammelse.