Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-02-06
En ikke saa sjelden Vanskabelse hos nyfødte Børn er det saakaldte Hareskaar, hvorved enten Tirsdagen den 6 Februari 1821. Overlæden allene, som oftest een undertiden tvende Gange, eller ogsaa de haarde Dele tillige, ere mere eller mindre spaltede. Skulde Fosteret ikke fra den første Dannelse, af os ubekiendte Aarsager, have faaet denne Lyde, maae man antage, at materielle Virkninger, f. Ex. et vedvarende Tryk paa disse Fosterets Dele, i Svangerskabets Tid, lidt efter lidt have kundet frembringe en saadan Forandring af et veldannet Foster, eller og, at maaskee en mere voldsom Virkning, f. Ex. et Stød, Fald eller en stærk Rystelse, i Svangerskabets første Maaneder, pludselig har kundet blive dens Aarsag. Denne maatte den Svangre kunde være sig bevidst, med mindre den havde fundet Sted i en saadan Tilstand, hvori hun selv var berøvet Følelse og Erindring; men den første kunde finde Sted uden at hun var i Stand til tydeligt at mærke den; thi det er noksom bekjendt, hvilke store Virkninger et længe vedvarende, endog mindre mærkeligt, Tryk kan frembringe baade paa levende Dyr og Planter, og hvorledes Vanen, endog hos Levende, kan gjøre dets langsomt tiltagende Forøgelse umærkelig. Skulde derimod Jndbildningskraften, i pirret Tilstand, kunne bevirke saadan Lyde, maatte det enten skee i Undfangelsens Øieblikket, eller siden under Svangerskabet. At det første kan tænkes rimeligt, har man villet bevise med Jacobs Kjæppe, med de Kunster, man har brugt for at faae smukke Fol og Børn, med frappante Ligheder uden for Familien og flere saadanne ret artigt klingende Exempler, men det er saare vanskeligt at tænke sig, hvorledes et Fruentimmer, endog med en høiere Grad af Fantasie, i et saa critisk Øjeblik, hvor man næsten glemmer sig selv, skulde kunne bringes til ret levende at forestille sig andre enten behagelige. eller ubehagelige Ting, og blandt disse et blodig Harehoved. At det sidste skulde kunne finde Sted er endnu vanskeligere at antage; thi hvorledes skulde en veldannet Læbe eller Gane kunne slækkes ved det skrækkende Jndtryk et tilfældig eller pludselig seet blodigt Harehoved kunde have gjort paa et frugtsommeligt Fruentimmer. Kunde man end tage Fornuften fangen under Troens Lydighed møder dog endnu den vigtige Jndvending, at Tilfældet treffer ligesaavel hos den haardt vandte og ikke saa let skræksomme Bondekone, som hos en fiin omfindtlig Byekone. Saavidt hvorledes jeg har tænkt om dette Misfosters Tilblivelse. Maaskee har jeg været for tungnemmet til at fatte og bevare alt hvad man har talt og skrevet i denne Materie. Nu til Exemplet. Som Læge kjendte jeg en Borgerkone, hvis Opdragelse ei havde været forkjælet. Hun blev først Moder til to sunde Børn; men det tredie og fierde, begge Drenge, fødtes den ældre med et simpelt og den yngre med et dobbelt Hareskaar. Saavidt jeg veed, leve endnu baade Moderen og begge Børnene, som af mig bleve opererede i deres yngre Alder, fra det syvende til niende Aar. Da den første af disse blev fød, blev det strax udfundet, at Konen i sit Svangerskabs fierde Maaned var blevet forskrækket over at hendes Mand pludselig havde slængt en skudt blodig Hare paa Kjøkkenbænken for hende, endskjøndt man dog om et Fruentimmer af hendes Opdragelse ikke kunde formode, at Skrækken havde virket overordentligt stærkt. Noget over et Aar derefter blev hun atter svanger; Svangerskabet forløb uden anden Forskrækkelse end den, at hun daglig havde for Øinene den ulykkelige Dreng med Hareskaaret, og da Fødselstiden kom, fik hunden anden Søn med end større Lyde. Hvor kunde man nu andet end tilskrive hendes Frygt, som maatte forstærkes af det daglig bedrøvende Syn dette igjentagne lignende sørgelige Tilfælde, Jeg begyndte selv at tvivle, om det ikke her var mueligt, at Jndbildningskraften i Undfangelsens Øieblik havde havt denne ubehagelige Virkning, end skjøndt jeg meget vel kjendte Konen, som et Fruentimmer, der ikke meget beskjæftigede Phantasien, og følgelig ikke plagede sig med ubehagelige Forestillinger. Min Opmærksomhed blev altsaa meget spændt, da hun følgende Gang blev frugtsommelig hun, som nu tvende Gange efter hinanden havde fødet Børn med lignende Lyde, hvilken daglig maatte svæve hende for Øine, som, under det nærværende Svangerskab, virkelig yttrede mig sin Frygt for et end mere sørgeligt Tilfælde, og som desværre, uagtet al min Modvirkning, meget bestyrkedes der af hendes ufornuftige Beslægtede og Venner. Alles Forventning dreiede sig om det Punct, at dette Svangerskab umueligt kunde love et bedre Udfald end de forrige, men see. - Fødselstiden kom, og gav dem alle en meget behagelig lang Næse, ved at fremvise dem en fuldkommen velskabt Pige. Samme Held havde hun i det følgende og sidste mig bekiendte Svangerskab. Hvorledes ville nu de, som troe at burde tilskrive den ved Forskrækkelsen pirrede Jndbildningskraft det første Uheld, som maa finde det saare rimeligt, at den fortsatte og ved det daglige Syn forøgede Frygt frembragte det andet, forklare, at Jndbildningskraften, som dog nu maatte ansees i høieste Grad pirret af Gruen for det forventende tredie Fosters Skjebne, ikke formaaede at flække den lille nydelige Piges Læbe eller Gane? Jo! vilde maaskee Nogle sige: Deres og andre hendes fornuftigere Venners Trøst og Opmuntring har beroliget hendes Phantasie og sat den ud at Virksomhed. Men - vi vare jo dog ikke tilstede i det farlige Undfangelsesmoment, og var Ulykker da skeet, vilde vist al vores Trøst været ganske uvirksom. Ligesaa lidet vilde denne kunne tilhele den Sprække, der allerede laae i den første Dannelse, som jeg kan antage den allerstærkeste Virkning paa Sindet og derigjennem paa Legemet, for mægtig nok til at flække den veldannede Læbe eller Gane. Vilde man end tage sin Tilflugt til Sympathien, hvis mægtige Virkning paa eet og samme Legeme i visse Henseender ikke kan nægtes, og hvoraf man saa ofte har villet forklare flere Børns smaae legemlige Feil, f. Ex. de saakaldte Kirsebær eller Hindbær, som vise sig paa de samme Steder af Fosterets Legeme, hvor en spøgende Mand eller Veninde skal have truffet den Svangre med en lignende Frugt; eller de saakaldte, paa forkeerte Steder anbragte, Muus, som udledes derfra, at en levende Muus, denne Qvindernes almindelige Antagonist, har skræmmet den Svangre, ved uformodentlig at springe over det lignende Sted paa hendes Legeme, saa vil det dog neppe vorde mueligt, at godtgjøre Hareskaarets Frembringelse paa denne Maade; thi disse Dele berøres jo ikke paa den Svangre, og Jndtrykket kan altsaa ikke ved en lignende Sympathie ramme Fosteret. Blandt de mangfoldige Arter af Misfostere gives der og saa mange, som man umueligt kan tilskrive Jndbildningskraften, f. Ex. de saakaldte Hovedløse (Aiephali) hvis Baghoveder for en stor Deel enten ere reent borte, eller dog meget forskjelligt vanskabte, og af hvilke alle de, jeg har seet, baade ved Fødselen og bevarede i Spiritus, ikke have havt nogen rimelig Lighed med Dyr eller andre Ting. Lader os ærligt tilstaae, at vi endnu maa samle i Mørket, og at dette Mørke ikke vil kunde opklares, uden ved Tilvært af Kundskab om naturlige Virkninger. De overnaturlige, om saadanne endnu gives, ville stedse blive fremmede for vore Fattevner. Men, hører jeg Nogle indvende, gives der ikke saa mange imodsigelige Historier om saadanne Misfostre, som bevise baade Sympathiens og Jndbildningskraftens Virkninger, Have ikke saa mange Mødre klogeligen bragt det fatale Mærke paa et mindre skadeligt Sted, ved at tage sig der med Haanden i Jndtrykkets Øieblik, Dertil troer jeg at kunne svare: Jngen saadan Historie kan blive imodsigelig, naar ikke Tildragelsen kan bevises at havt været iagttaget af oplyste, koldsindige og eftertænksomme Mennesker, og at disses Jagttagelser ere uforstyrret fortsatte ligge til Enden. De fleste ere opkomne bag efter, og, som det stedse gaaer, forvanskede af en feilagtig Hukommelse, forenet med Bestræbelsen for at forklare den overeenstemmende med antagne Meninger. Dernæst, at den Kone, som i et Forskrækkelses Øieblik har Aandsnærværelse nok til at ville forebygge Følgerne, neppe kan antages at have været virkelig forskrækket, og at man ikke vel kan fatte Skrækkens Virkning hævet ved en senere Contravirkning af Haanden. Kan Skrækken virke paa Fosterets Legeme, kan den kun tænkes at finde Sted i Skrækkens Øjeblik, og har Virkningen altsaa allerede yttret sig, hvorledes vil da Haandens paafølgende Bevægelse kunne lede Jndtrykkets Virkning fra det første til det sidste Sted, Har Skrækken allerede bragt Lignelsen af en Muus til Fosterets Ansigt, kan Haanden, vist ikke flytte den til Armen eller Laaret. Jkke bebreide man mig, at jeg selv paatager mig at ville forklare, paa samme Tid som jeg ivrer imod, at man vil forklare hvad man ikke formaaer at fatte. Jeg har kun anført min Forklaring, som den, der forekommer mig naturligere og rimeligere end den mere almindelig antagne, uden at ville paastaae dens Uimodsigelig hed. Saadan Egenskab kan kun den Forklaring faae, som soleklart kan bevises at være den eneste muelige. Meget skulde det glæde mig, om vores H. med sine grundige anatomiske og psychologiske Kundskaber, sit lyse Hoved og klare Foredrag, vilde skjænke os det i Forhold til vor Tids Kundskaber, muelige videnskabelige Lys i denne mørke Sag, som dog, om den ikke kan have andre onde følger, endnu vil volde mange unyttige og unødvendige Sorger.