Ribe Stifts Adresseaviser, 1827-02-13
Subscriptions-Indbydelse. Da jeg har havt den Ære at male et Portrait af Hs. Ex. Geheime-Conferenceraad v. Moltke Over=Præsident i Kjøbenhavn, Storkors af Dannebrogen, Dannebrogsmand a., og smigter mig med heldigen at have udført dette Arbeide til Kienderes Tilfredshed, saa giver jeg mig den Ære, for at opfyld en Deel af denne agtede og elskede Hædersmands Venners Ønske, at indbyde til Subscription til SammeLithographering. Saasnart jeg seer mig skadesløs ved et tilstrækkelig Antal Subscribenter, skal Arbeidet strax blive iværk sat. Prisen vil blive 2 Rbd. Sedler for hvert Aftryk Kjøbenhavn, den 12te December 1826. Ærbødigst L. Franckel, Portraitmaler, Gothersgaden Nr. 331. Subscription modtages her paa Adressecontoiret. 1827. Tillæg til Riber Stifts Addresse-Avis No. 13. Erklæring. d. J Anledning af det mod Slutningen af forrige Aar i Trykken 1. udgivne Skrift, betitlet "den kongelige Lands Overrets samt Hof og Stads=Rets Kiendelse og Dom i Sagen Dr. Prof. Theol. H.N. Clausen contra Pastor N. F. S. Grundtvig, bedømt af J. C. en Lindberg Cand. Theol. og Adjunct ved Metropolitanskolen, har ge jeg fundet mig foranlediget til, under 5te Decbr. f. A. at indgive til den kongelige Direction for Universitetet og de lærde Skoler en K Forestilling, af følgende summariske Jndhold: at Hr. Adjunct Lindberg, som allerede tidligere fra Tid til anden har i trykte Skrifter fremført beskyldninger imod mig at folignende Natur med dem af Pastor Grundtvig, som jeg har maatantet paatale paa Rettens Vei - uden at jeg dog har fundet mig foranlediget til at reflectere paa hine Udladelser, saalænge nysnævnte Sag svævede for Retten -, i sit sidst udkomne Skrift har gientaget de samme beskyldninger, og fremhævet samme med endnu stærkere Udtryk, navnlig S. 12, 13, 1 1/4, 31 :at efter min Formening vistnok Resultatet og Hovedsummen af et disse beskyldninger falder sammen med de grundtvigske, som ved Dom ere mortificerede, og at Hr. Lindberg, naar han gientager disse, og endog erklærer dem for beviste og unægtelige Sandheder, " og Hr. Grundtvigs Forhold i denne Sag for i høi Grad priis, et værdig, kun kan giøre dette, ved formeligt at underkjende Rettens Dom: at jeg for min egen Person maatte finde liden Opfordring, til anden Gang at gaae en Rettergangssag imøde, for at rense mig for beskyldninger, som allene synes beregnede paa den ukyndig Mængde, der imponeres ved den dristige Tone, hvorimod den opPimærksomme Læser, ved at eftersee de paaberaabte Steder i min ri Bog, lettelig vil overtyde sig om Beskaffenheden af de fremførte Ankeposter: thi nogle af dem finde end ikke det ringeste Medhold i Bogens Ord, andre angaaer ikke Lærdommen selv, men alene er bestemt dogmatisk Udtryk, eller en bestemt Forklaring af et fleertydigt Udtryk, idet Forf, som bekiendt bruger sit eget indvidnelle System som Maalestok for den sande og den falske, den christelige og den uchristelige Lære; hvortil endnu kommer, at, naar jeg, efter den eiendommelige Plan og det hele Anlæg i min Bog, har ud tildraget almindelige Resultater saavel af alle de lutherske og reformeerte, ældre og nyere Bekiendelsesskrifter, som af de tydske og schweitzerske Reformatorers Privatskrifter, og sammenfattet disse Resultater under den almindelige Benævnelse: den protestantiske Lære, i Modsætning til den cotholske Lære, da har det behaget Hr. Lindberg allevegne at forklare dette Udtryk om den danske Kirkelære, hvorved han faaer Leilighed til at fremstille mig som Moddestander af vor Kirkes Lære, saa ofte som jeg anstiller Critik over enkelte Læresætninger i de senere Confessioner eller i Luthers og Calvins Controversskrifter; Friheder, ved hvilke enhver Theolog kan blive bragt paa Kietterlisten at jeg formener, med Hensyn til mig selv at kunne saameget mere være ligegyldig ved slige Beskyldninger, som jeg nu, efter Løbet af halvandet Aar, tør antage min Bog tilstrækkeligt bekjendt og som de nyligt udkomne Recensioner i den hallische Litteratur Zeitung og den danske Literaturtidende i den sidste tilmed skrevet af en Forfatter, som baade har erklæret og i Gierningen viist sig lidet sompathiserende med mange af mine Anskuelser  ved et nøiagtigt og udførligt Udtog af min Bog indeholde en sikker Veiledning til Bedømmelse af dens Jndhold og en authentisk Retfærdig giørelse mod enhver uretfærdig beskyldning; og at jeg derfor er rolig i den Overbeviisning, at Partieaandens lidenskabelige Udgidelser hverken ville formaae at svække den Tillid hos min høie og i høieste Øvrighed, som tilforn er bleven udvist mig ved det vigtige Embede, mig er betroet, eller at forringe min litteraire og borgerlige Agtelse hos den oplyste og retsindige Deel af mine Medborgere; at det imidlertid paa den anden Side ikke lader sig nægte, at de ovennævnte Angreb, forsaavidtsom de gaae ud paa enkelte bei stemte Yttringer i min Bog Læren angaaende, have tildeels en anden Retning og speciellere Tendents end de grundtvigske, ligesom jeg heller ikke vidste, hvorledes min Embedstilling kunde tilstede, at en Forfatter, uden at anføre Grund og Beviis, uden at ændse nogen theologisk eller juridisk Auctoritet, vedbliver i Flyveskrifter, med en Myndigheds-Tone, som hos en theologisk Candidat er uden Mage i vor Litteratur, at overøse mig med de groveste Beskyldninger; at jeg desaarsag, for ikke at udsætte mig for Mistydninger, jeg endog for Skin af at forsømme, hvad der efter Lovene paaligge mig som Embedsmand, om jeg under et saadant Angreb forhold mig rolig, henvender mig til den kongl. Direction med den under danige Begjæring, i Henhold til Forord. af 27de Septbr. 1799 9.10: at Samme gunstigst ville udvirke en Bestemmelse for mig, hvorledes jeg i nærværende Sag maatte have at forholde mig.