Norske Intelligenssedler, 1798-06-20
I den i disse Blade indrykkede Elegie staaer i 9de Strofes 1te Linie tindrer for lindrer og i sammes 3die Linie staaer Taarer for Gjer. I Anledning af Lieut. von WINDELDTS Död. Tabte Ven! Du er ikke meere! Du bortkaldtes i en Alder, som Döden meest skaaner, Men Dit Minde skal længe leve hos enhver den kiendte Dit Værd, Soldatens hæderfulde Bane betrædede Du med ligesaa megen naturlig Beqvemhed som ved Flid erhvervet Duelighed, Ofte led Du Mangel. thi Du opofrede Dig ikke allene for Dine Venner men og for den Ubekjendte, Behagelig var Dui Selskab, thi Din Munterhed og Vittighed var uskyldig! Om Du end med andre Dödelige mis kjendtes, seyrer Du dog nu med den Redelige og Retskafne over alle skjæve Domme, Du trænger, er til Lovtaler, modtag dog disse Linier, som en Giæld jeg skylder det Venskab Du skiænkede mig Til den lærde Præst i Dahlen. Okiære Præst vær stille som en Muus Og pas kuns paa dit eget Huus. J Freed og Roe tag Korn fat, Vi ønsker dig en roelig Nat Dens Been i Roe vi ønsker dig at gnave, For dit Forsvar vi ønsker dig at blive Pave Og det af første Skud, Foruden mindste Liigkoe Pus, Og døer din gode Kone kiære Mand, Som Pave maae du hædre denne Stand, Og ved din Side kan din Dona tage Plads, Al Verden vil dig det ej nægte: Til Lykke da, du faaer dig saadan en til ægte, Og da vil vi dig see paa CapiroliumMed din Madam saa saare grum Her har De og noget af min Lærdom. Den sidste Salve i Liigkoe Feyden besvares med et Glaslag. Velkommen hellige Broder med det tilsendte paa Jntelligens-Bladet No. 9. Det vil misnøje den hæderværdige Stand, at Cardinal-Hatten ikke passer hans indvendingsfulde Hoved; De ville derfor ikke misbillige om man i dens Sted recommenderer Munke-Hætten, som skrives: er et Arvegods af Diævelen, bedæk dermed Deres udvidede Hoved, eller en gammel Bistop-Stav med behørig Pig i Enden. Maaskee disse Mindemærker kunde tiene til et Skiul og værne over dem som Hr. B. Holberg tilfældigviis kalder fule Hunde under hvide Klude, formodentlig paa Grund deraf, at Standen har begaaet saadanne Feil som de bebreides for, see i Esale 56, 11. Jngen Ædeltænkende fornærmen Manden, ej heller Standen, uden han har haanet sig sølv. At den geistlige Stand haver fra de ældste Tiden af og end nu paa sine Steder holdt Mennesket underet Jernsepter, fængslet Menneskeforstanden, understøttet Fordomme, som den burde have udryddet og Laster som den burde have underkuet. At den mindre har sagt Menneskets Forbedring og Lyksalighed, end at tilfredsstille dens Egennytte og dens Hævskelyge, det ere Sandheder som man ikke kan nægte, uden at nægte at historisk Troværdighed. Hvor føelsomme maatte ikke Ligkor Mændene og dens Lige blive, da de sinede det lange Hiørne spind og Pralerie, men hvor er hans faste Grundsætninger, Toer Eders Hænder, vorder reene, af tael Sandhed til hvilke J ere kaldet, og paamindet af den Reisende. Man smigrede sig ved, at den lærde Dahlmand havde nøyagtig besvaret Spørsmaalene paa Jntelligens-Sedlerne No. 17 f. A. og No. 5 d. A., men her tang de stille. Hr. Car har bekiendtgjort at Præsterne lever tarvelig. Hvad Sandhed skulle gielde? Er det da Løgn hvad vi læser paa Avisen No. 42 f. A. Not: at de vildfarende Lærere anrette kostbare Giæstebuder paa Søn- og Helligdage til almindelig Forargelse etc., (man legge Mærke til at her ved forstaaes ikke den hele Stand).Man legge Mærke til Deres artige Jndbydelse, Not. tarveligt Ophold, skiønne og statiske Kundskaber kan den Reisende ved den erhverve; men da han er som forvisset om, at saa ædel og goddædig en Mand ikke er bleven nedværdiget af Jupiter til Skolemester, saa de paatager dem Embedet, og desuden giør man sig det sunde Begreb, at formegen Læsning og Overoplysning kan sløve Hiernen, thi maadelig Æ en og Lærdom og brav Arbeide giør vise og dydige Jndbyggere i et Land og er mere frugtbringende end den anstikkende Gierrighed blandt Liinkoe-Mændene og de som hæver Tienden i Natura. Er ikke det sidste en Brøde imod Kongens befaling i hans aabne Brev, Lader den broderlige Kierlighed blive ved, kommer de Bundne ihu, som Medbundne; dem som lide ilde, som de der og er i Legemet; b) glemmer ikke at giøre Vel og meddele Not. af deres efter Skikken indhøstede Jndkomster og deres fordeelagtige Jordebrug og s. v., især De som hæver Tienden i Natura og tillige mælker Liigkorn og siden indsønser deres Kiød med indianske Kryderier, hvoraf det lugter saa fiint i Aggershuus Stift fra Norden til Sønden, lige over til de svendske Grændser. a) Esa. 1, 16, 17. b) Chr. 13. Tak velærværdig Lærd og snild, som gamle Skikke skiærme vil; Men fattig Bønder Suk ej høre ville, og det er ilde, ej Enkers Suk at høre ville. Er nu deres Vrøvlen og Kægler til endebragt, saa lev i Fred og Roe, efter Lov og Evangelio; Thi at leve høit og blive riig, passer ej i denne Tiid. Saa byder Loven, var derpaa. 5 Mos. 18, 8 see 14, 29. Math. 5, 17, 18, 19.