Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1845-01-20
Lollands Falsters Tidende. Suse. Redigeret, trykt og udgivet af W. F. Laub i Nykjøbing. Mandagen den 20. Januar. No 9. Den Kamp, som allerede saa længe har været ført mellem den danske Stats to forskjellige Nationaliteter, og som Optimisterne saa gjerne have villet fremstille som betydningsløs, som kun udgaaende fra nogle urolige, ærgjærrige Partigjængere og Bladskrivere, er nu traadt saa aabenbart frem i de to Statsdeles Folkerepræsentationer, at det vil være umuligt for Regjeringen længere at ignorere den, hvad den desværre altforlænge har gjort. J Tider, hvor Lidenskaben har bemægtiget sig Gemytterne, maa man ikke tage det saa nøie med Ordene, og det undrer os derfor ikke, at Slesvigholstenerne kalde vort Forlangende en VoldsGierning, ligesaalidet som vi ville haabe, at det vil undre dem, naar vi med ligesaamegen, og maaskee med mere Føie kalde deres en Oprørs-Gierning. Men det maa man indrømme Modstanderne, at de i Bestemthed, Kraft og Udholdenhed ere os overlegne; hos dem er der ingen Ængstelighed i Valget af Udtrykket, ingen Skygge af Tvivl om deres velbegrundede Ret, de vide fuldt vel, at den Part, der selv fremsætter Tvivl om sin Sags Retfærdighed, allerede havlt har tabt den, og de have i den Kamp, de nu føre, fuldelig lagt for Dagen, at deres Forfædres Aand ikke er vegen fra dem, denne dristige uforsagte Aand, der ikke frygtede for at træde i Kamp mod Unionskongernes Magt, denne Aand, der fravristede Danmark Slesvig, og som altid gjorde de i Magt ringe, men i Aand kraftige holsteenske Grever til vort Fædrelands farligste Fjender. Medens man histovre ikke undlader nogen Leilighed til ved Sang og Tale, ved Gjestebud og Festoptog at styrke og vedligeholde den offentlige Stemning, medens man ved Blade og Udsendinge sørger for, at de Troessætninger, som Partiet har opstillet, blive udbredte blandt Folket, for at gaae over i dets Bevidsthed, forholder man sig i Danmark, som om Jntet var passeret, som om Jntet truede Fædrelandets Fremtid. Selv i Kjøbenhavn, hvor dog den største Jntelligens er samlet, omtales Sagen i Regelen kun som en Nyheds Artikel, der nu begynder at blive noget gammel og kjedsommelig, og udenfor Kjøbenhavn er den saa godt som fremmed for den store Masse. Og dog maa Enhver, der endog kun ganske overfladisk vil betragte Sagen, let kunne komme til Erkjendelse af, at det her i Ordets fulde Forstand gjelder for Danmark, To beger not tobe. Vil man endnu tvivle om, at der er en Grundforskjel paa Holstenerens og Danskens Characteer, Den Roeskildske Stænderforsamling venter Underværker af den attraaede Arvedeclaration. Naar det skeer, saa vil Slesvigholsteenismen blive rammet i sin Rod, saa vil Fred og Rovende tilbage, osv. "Men hvad er Enhed uden Enighed har den høiærværdige Prælat for Preetz, Grev Reventlow sagt i den Holst. Stænderforsamling. Vil man virkelig hæve Aarsagen til det Onde, vil man virkelig afskjære Agitationen i sin Rod, saa maa man tilintetgjøre det Phantom af en slesvigholsteensk Stat, som Agitatorerne have skabt af den administrative Forbindelse, som finder Sted mellem Hertugdømmene. Uden dette vil Arvedeclarationen kun hjælpe lidet. Men der er kun et Middel til at tilintetgjøre hiint Phantom, og det er at overskjære hiin administrative Forbindelse, og organisere Holsteen, vel som en Deel af det danske Monarchie, men som en aldeles selvstændig Deel. Derved opfyldes baade Retfærdighedens og Klogskabens Fordringer; Retfærdighedens, fordi Holsteen, som tydsk Forbundstat, har et retmæssigt Krav paa en selvstændig, constitutionel Organisation, og Klogskabens, fordi man derved bliver istand til at bibringe Slesvigholsteenismen et dødbringende Stød. Hvormeget Partimændene derovre frygte, for ethvert Skridt, der kunde føre til en saadan Foranstaltning, vise Debatterne og Afstemningen i den Holsteenske Stænderforsamling over det stillede Amendement i Værnepligtssagen om det holsteenske Armee-Contingents Sondring fra den danske Armee og dets særegne Organisation." Slesvigholstenerne geraadede i den dødeligste Angst derover, de anstrængte alle deres Kræfter for at saa det til at falde, og det lykkedes dem ogsaa, skjøndt heller ikke meere end netop, da der var 21 Stemmer for Forslaget og 21 imod det. Dette burde dog overbevise vore Regjeringsmænd om, at der er Slesvigholsteenismens virkelig vulnerable Sted. Vel erkjende vi, at en saadan Udsondring af Holsteen som selvstændig Stat er forbunden med mange Vanskeligheder, navnlig i finantsiel Henseende, men det bør ikke glemmes, at Holstenerne, saasnart de bleve overbeviste om, at det var Regjeringens alvorlige Villie at indrømme dem alle de Conseqventser, der ere en Følge af deres Stilling som tydsk Forbundstat, for at opnaae dette deres høieste Ønske, sikkert vilde være villige til at gaae ind paa billige Forslag. Vi vide ret vel, at denne Anskuelse er forkastet af den Roeskildske Stænderforsamling, der dog ikke har havt Mod til at erklære, at det danske Monarchie udgjør en Statseenhed, men ligefuldt vil, at Status quo skal bevares. Og hvad opnaaes derved ikke andet, end at man istedetfor alene at have at gjøre med det slesvigholsteenske Parti, tillige gjør sig Holstenerne til Fjender, ikke andet, end at man derved giver Agitatorerne det virksomste Middel i Hænderne til at fortsætte Agitationen til evig Tid. Hvis det var muligt at bevare denne status quo og at udvikle den til en virkelig Statseenhed, da skulde Jngen være villigere til at stemme derfor end vi, der hade alle separatistiske Tendentser; men vi indsee sandelig ikke, hvorledes det i Tidens Længde vil være muligt, og det forekommer os, at de seneste Begivenheder klarligen maa have overtydet den danske Regjering og det danske Folk om, at det eneste Middel til at tilveiebringe Fred og Ro i Landet, er, at indrømme Holsteen alle de Conseqventser, der ere en Følge af dets Stilling som tydsk Forbundstat, Først derved vil det være muligt for Danmark at faae fri Haand over sine indre Forhold indtil Eideren, og først da kan Danmark tænke paa at træde ind i de constitutionelle Staters Række.