Københavns Adresseavis, 1782-03-19
Det almindelige Biefald, som min første komiske Fortælling: Skuespilleren i Kiøn, har forskaffet mig, kan ikke andet end give mig den opmuntrende Forsikring, at jeg har langt flere Velyndere, end jeg nogentid havde kundet forestille mig. Jeg begynder da nu en ordentlig Samling af mine muntre Luner, og kommiske Fortællinger, og udgives to, tre eller fire Stykker maanedlig. Begyndelsen af det første Bind indeholder: 1) En munter og afbrudt Lune til M... og 2) Fem komiske Fortællinger, nemlig: a) Fastelavns Mandag eller Ridderspillet paa Amager, b) det forstyrrede Kontusse=Bal, c) Portneren uden Syn og Mæle, d) Ræven, som Tingstud og Dommer, e) Min Soelhat brænder! - og kan saavel af de Herrer Subskribentere, som andre mine Velyndere, fra Kl. 1 til 5 om Eftermiddagen afhentes hos mig paa første Sal i Hummergaden No. 375. Prisen er 12 s. paa Trykpapiir og 16 s. paa Skrivpapiir. Subskription modtages saavel af Hr. Boghandler Proft paa Børsen, som af mig selv; og de faa Exemplarer, som endnu er tilovers af Skuespilleren i K. 1, udgives gratis til dem, som inden denne Maaneds Udgang tegner sig for heele Samlingen. Sigvard Lyche. Følelser ved Hr. J C. Kolpins Dødsfald den 6 Martii. sørgeligst bevidnede af den Salliges Familie paa Wemmetofte. Han død vor evigelskte Ven, o Skræk, og rædsomt Bud, Han ikke meer blant os at see Vor Klage bryder ud, Hvi maatte ey hans Videnskab, og ey hans Ungdoms Styrke, Og ey hans Dyd bevare ham fra Gravens skumle Mørke, Og hvi en Venskabs søde Baand, som bandt ham til vort Bryst, Da ved Natur og Dyd han var vort Haab, vort Held, vor Lyst; Saa skal da Dødens grumme Magt saa sterke Baand afbryde, Og Overmagten ikke vil et saadant Brud forbyde. Ach, saaret er vor ømme Barm; Gud! læg den ved dit Raad. Ach ! Taaren triller paa vor Kind; Gud, stil vor salte Graad. Naar bittert Afsavn af vor Ven vort Hierte vi nedbøye, Gud til hans Glæder da opklar vort taareblendte Øye. Nu seirer i den stolte Roe hans englelige Siel, Nu er den blandt de Salligste og lever evig vel. Vor Ven er død, men lever dog, og vi hans Dyder, minde, Jndtil vi komme hiem hos Gud, og ham igien skal finde. Brudesang. paa Hr. Cancellieraad Bildsteds og Frøken Rothes Bryllupsdag, den 15 Martii 1782. Lyd høyt min Sang, som Lærken, naar den stiger J høye Luft, og synger Vaarens Fryd, Og flye i Sysker, tunge Tanker, viger Jmedens jeg besynger fæstlig Fryd. Kun Foraars=Glæder Harpens Toner stemte, Og føde klang de af min Strenge=Leeg, Og hver en Dissonant sig frygtsom giemte, Selv melancolisk Lyd fra Harpen veeg. Thi skulle den vel ey af Glæder lyde, Naar Himlen samler de Harmoniske: Og skulle jeg den Vellyst ikke nyde, At synge Brudesang for Dydige, Jeg saae Din Dag, Du Mand med ædelt Hierte, Da Du for Himlens Øyne rakte Haand, Til Dydens Datter, Hun Din Siel begierte, Og knyttet blev Dit tredie Ægtebaand. Og jeg blev froe, og ønskte Dig til Lykke; Men stille var min Bøn; - Gud hørte den. Dit Vel, og fælleds Vel, og salig Lykke Var Jndhold af min Sang for Himmelen. Og Gienlyd Haabet gav. At Himlens Gode, Ey nægtes skal de Ædelmodige, At ædle Bildsted med sin fromme Rothe Skal Dydens Løn endog i Tiden see. E. B. Ved Commandeurinde Krogs Grav. Spørg Eftertid, spørg naar du vil Om den hvis Jordepart her gjemmes, Da Eftermælet uden Tvivl vil, Til sidste Slægt forfremmes. Forstanden lyste her saa kiæk, At den til Lys og andre tiente; Den styrte Villien, hver Affect Sit reene Øyemed foreente. See denne Dydens Adles=Steen. Var og i Skiønheds Guld indfattet; Hvad Under, den af Ægteven, Af Barn og Venner høyt blev skattet. Hvad Under, De dens Mistelse, Med Sind og Taarer høyt beklager. Sørg Eftertid, naar du maae see, At du har gandske faa dens Mage. - Givet af en oprigtig Ven, som boer langt borte. Føelte Tanker. ved Mad. Drewsen, fød Finkenhofs Død. Ømt føelte du hos dig i dine Levedage, En Lyst og Glæde ved at sørge for mit Vel. Ømt føler jeg og nu, med Sorg og megen Klage, At i dit Logem boer nu ingen virksom Siel Og næst din Børne=Flok, der vist nok seent vil glemme En Moder, from og god, i Dyd sig altid liig, Hvem tilkom meer end mig, din Roes at burde fremme Udi et Sørge Digt, som svagt ophøyer dig, Mod det som du er værd og billig kan fortiene Af dem du kom til Hielp, da Livet syntes svagt: Og det i Ungdoms Aar, naar Kræfter ere seene, At vove sig i Kamp mod Morder=Englens Magt. O! kunde svage jeg ved Almagts Haand udrette, At du fik Liv igien, som samme Almagt tog, Da var det jo min Pligt nu strax at giøre dette Ved den der frelste mig, da svagt jeg Aanden drog. Dog ney, du leer hertil og agter ey at bytte, Med os, (som blot omsonst bekymre sig om dig) Omvankendes paa Støv udi en fordisk Hytte, Du derimod er hist de hellig Engle lig. Ved salig Mad. Drewsens Grav den 18 Martii. Hvor ypperlig i Døden er den Trøst Samvittigheden, giver.