Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-03-16
Jurisprudencen, Statskonsten, som tusinde Blade og Tidsskrifter nu levere Klubber, Restaurationer, Spiseqvarterer, Marketenderier, Ølhuse mere end Materialier og Stof nok til at debattere omEr da Dramaturgien helligere og uforkrænkeligere end alle de anførte Videnskaber og Konster? Hvad Ondt er der altsaa i det, at brave Haandværksfolk og en haabefuld Skoleungdom give deres Skilling med i Lauget, naar Digtere skulle krones eller annihilleres, tiljubles bifald eller tilpibes Forsmædelse, Var Marcus Fabius Qvintilianus, der skrev de institut orat, i Begyndelsen andet end simpel Procurator i Rom, Var den berømte romerske Lystspildigter Terentius andet end en simpel Slave, og Plautus andet end en fattig Diævel, der længe maatte arbeide i en Mølle, forat fortjene sit Brød, og siden bestyre en Comedianttrop, som ikke engang kunde bære Vand mod den Franckske eller Steinerske Kunde saadanne Personer endog blive Skuespildigtere og Konstdommere, som man bærer saa stor Respect for, hvorfor skulde da en brav og velholden Professionist, der har svoret sit Borgerskab, der holder ti Svende og tolv Drenge, der svarer Byens Tyngder og Skatter, ikke kunne støde i Piben, naar et Stykke mishager ham, Vi ere jo alle Jyder for Melpomene og Thalia. "Hvorfor skulde man have mere Lov til ved et Krus Øl at afsætte og indsætte Potentater, slaae Generaler paa Flugten, degradere Ministere, end i et Skuespilhuus, hvor man har betalt forud hvad der opvartes med, at pibe, fløite, tude, støie, stampe, trampe, og gjøre sig saa lystig, som man vil – Rigtig nok siger Theatrets Overskrift: "Ei blot til Lyst, men en Theateroverskrift er, som Paaskriften paa et Brev, ikke altid saa bogstaveligen at lide paa. Til hvor mangen Uædel skriver man ikke Velædel, til hvor mangen Lavbaaren Høibaaren, Sletbyrdig Velbyrdig, og Skrutrygget Velbaaren, – Havde jeg noget at sige, saa skulde det Ord ei udslættes; thi tusind dagligdags Erfaringer lære, at Skuespillet er blot til Lyst."(Slutningen af det i forrige Numer under Jndsendt, P. 324, 327, Jndrykte.)At den Begeistring, Rec. troer at savne i Forfatterens Bønner, rigeligen erstattes ved den hjertelige, inderlige, tillidsfulde Tone, Forf. saa heldigen veed at gribe, og som nok er den rette for Bønnen, det vil Du sikkert tilstaae mig; ligesom jeg og tilstaaer Dig, at de fleste af Bogens Læsere ikke med Rec. ville ønske Bønnerne kortere. Rec. troer og at savne Liv i Forfatterens Bønner, og anfører strax derpaa, at hans Foredrag er jævnt, tydeligt, hjerteligt. Kan da det Hjertelige mangle Liv, Eller mangle Jesu simple og hjertelige Taler Liv, – Og nu Res Yttring, at Bogen, skjøndt nærmest for Almuen, kun skulde tjene Almuen og ikke enhver Christen, af hvilken Stand han er, til Opbyggelse. Have da de forskjellige Stænder forskjellig Religion, forskjellige Troesartikler, – Man har ofte dadlet Higen efter at pryde det religiøse Foredrag for at vinde de mere Dannede eller mere Oplyste, og man har paastaaet, at det simple, tydelige, hjertelige, christelige Foredrag var ligge passende for mere og mindre Dannede, mere og mindre Oplyste. Hvorledes forlanger man heri en Undtagelse med vor Forfatters Bog, Thi dette, at her f. Ex. findes enkelte Betragtninger for Landmanden, kan ikke motivere Recensentens ialmindelighed fremsatte Dom.