Aalborg Stiftstidende, 1835-08-08
Den collegiale Regjeringsform synes især at kunne fore til Repotismus. Her opstaaer nemlig af sig selv et Embedsaristocrati, der, ligesaavel som Adelsaristocratiet, let udarter til at danne en afsluttet Masse, som udeholder Alle, der ei høre til dens Kreds. De collegiale Embedsmænd have i Almindelighed megen Omgang med hinanden, staae i mangfoldige Berøringer, endog udenfor deres Embeds kreds; hvad er da naturligere, end at den Ene hjelper den Anden til at sætte sit Ønske igjennem, for i paakommende Tilfælde at faae samme Tjeneste af sin Med=Collega. Vi Du tjene mig i dette, saa skal jeg igjen tjene Dig ved Leilighed o. s. v. Den ene Haand vadsker den anden, siger Ordsproget, og intetsteds gielder det mere, end hvor collegiale Former ere rodfæstede. Saaledes kan man tænke sig den Mulighed - en Mulighed, der paa nogle Steder ska være gaaet over til Birkelighed - at hele Collegier næsten bestaae af een eller to Familier, saa man næsten skulde troe, hvis Historien ikke lyver, at Pladserne bleve besatte af Vedkommende selv. - Ofte hændes det, at een Nepotstre, giver Anledning til flere Embeders slette Besættelse. Man tænke sig, at en Mand af Jndflydelse vil have sin Søn, Svigersøn, o. s. v. ind i et Embede, f. Ex. ind i samme Collegium, som han selv er Medlem af. (Det er jo altid behageligt at arbeide sammen med sine Slægtninge og have dem i Nærheden). Men det varer forlænge, inden der indtræffer en Vacance. Hvad er herved at gjøre. Den Embedsmand, der er i Veien, maa man søge at faae bort Det skeer, efter givet Vink søger han nemlig en Post, med hvilken han, idet mindste fra Fordelens Side, kan være tjent; efter Vedkommendes Anbefaling erholder han den, og Sønnen puttes ind i hans Plads. Derved hændes da let, at Embeder blive slet besatte. Heller ikke er det sjeldent, at en ny Post oprettes for, at en Stormand kan faae sin Slægtning eller sin Yndling anbragt, og saaledes kan mange Embeders Tilværelse forklares, medens man forgiæves vild søge Grunden i Forretningernes Mængde. Thi ofte seer man den nye Embedsmand, der udtrykkelig er bleven sat ind i en Post, hvis Oprettelse, som det hed, var aldeles nødvendig, føre et sandt Svirelevnet og trække Gage - thi derfor blev han jo Embedsmand - uden at bestille Noget. Jkke blot Regenten og de overordnede Embedsmænd kunne let forfalde til denne Svaghed; Enhver, der har Magt og Jndflydelse, om den end er nok saa ringe, kan i det Mindre gjøre sig skyldig deri. Og at Nepotismer, ligesaavel, ja maaske endnu mere, gaaer i Svang i de mindre Kredse, f. Ex. i Communerne, derom er vistnok ingen Tvivl, ofte herske her underordnede Embedsmænd med en Myndighed, som selv Regenten ei tiltager sig i det Store, og som er ligesaa meget udsat for at misbruges her i det Smaae, som hisset i det Stre." En Jndsender gjør i Dagen opmærksom paa neden staaende Stykke, som forefindes i et af Lector v. Buchwald, forleden udgivet Prøvenummer af et Conversationsblad orskjellige Sprog." og mener, at Samme indeholder saadan i ne Sigtelser, at Vedkommende umulig kunne Andet, end fralægge sig dem. Efter nemlig at have fortalt deri, at han og hele Odsherred, med Omegn, havde anseet det foren afgjort Sag, at hans Broder, Capitain v. Buchwald, til Anneberggaard, vilde være bleven valgt til Deputeret ved Stændersforsamlingen, vedbliver han: Hvorfor det nu ikke skeete, er altsaa et Spørgsmaal, som meget let lader sig besvare. En høi Embedsmand besluttede i sin Viisdom, at hans Fætter fra Fyen var den rette Mand for Odsherred, og nu blev der, i Panglaise, parlamenteret med Bønderne ved Udsendte. Aldeles ingen Bestikkelse! kun paa Overtalelser lod man det ikke mangle. Hvad stete: Bønderne kunde ikke begribe, hvorfor man interesserede sig saameget for en fremmed Adelsmand, og fattede derfor Mistillid. Jblandt Andet skal en Sognefoged, da man med Varme anbefalede ham Grev 2, have svaret: "Nei, skal det være en Hendrik, skal det min Salighed før være Hendrik Larsen, end en Greve fra Fyen, og denne Bittighed fandt Gjenklang i Skjænkestuen. En anden Krafttaler declammerede imod Adelen og oplyste det godt Folk om, hvad der hidtil ikke var faldt dem ind, at Capit. Bokvalt ogsaa var af Adel. Kort sagt, de rolige Gemytter kom i Oprør og bleve forvirrede, og - Hendrik Larsen triumpherede. Vel heed det, ved Valget i Svinninlige, at den nu begunstigede Candidat Dagen i Forveien havde pryglet sin Stedfader; men det maa Valgdirecteuren vel have overhørt, tri, ifølge Forordningen, kræver den Mænd af et ubesmittet Rygte; altsaa havde det vel her været et Rygte at vaske reent, (halso ware wohl hier ein Ruf zu waschen gewesend). Det føier til, at det er en Kjendsgierning, at det ubesindige Valg allerede bliver almindeligt fortrudt og beklaget.