Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1787-07-28
Løverdagen den 19de Maji sidstleden, bort vinkede det guddommelige Forsyn mig fra en ellers uundgaaelig, lige ynkelig og vis Død, og bortførte mig til Tonstads Annex Sogn udi Bache Sogne-Kald, for der at giøre mit Embede. Under mit Fravær fra denne mig overhængende visse Livs Fare, skeer det, at samme Dags Aften, Klokken omtrent 8te, at udi een af mine inderste Bogfahler, i Anledning af at Jern Naglerne udgav sig løse af Pannel Veggen, nedfalder en fra de andre særskildt Bog Hylde, med 23 Foliant Bøger, indbundne, foruden næsten ligesaa mange uindbundne, og endeel Bøger i Qvart, hvis Vægt siden blev undersøgt, og befunden at være 16 norske Pund i det mindste Lyden af denne svare og nedfaldende Vægt satte de i Præstegaarden Hiemmeværende udi alleryderste Forhavselse. Ved nu og da at styrte med Hest, paa Reisen til min bemeldte Annex Kirke, har jeg seet skinbarlige Prøver paa Jmmanuels vaagne Øye til mit Bedste, men ved denne Tildragelse var Prøven den allermeest skinbarlige; min Død havde her været saa meget vissere, saafremt jeg denne Gang havde været hiemme, som jeg altid Dag og Nat, til langt paa Natten sysler, meget just i dette Værelse med at studere. O at derfor denne mig saa herlig sendte Frelse maatte hos mig og enhver, som læser dette, tænde Vi rach til vore lønlige Andagter og skiulte Sukke til Jmmanuel! Som et svag Taknemmeligheds Tegn af mig under trange Vilkaar, vilde det behage Velædle Hr. P. . . . C. til 4 eller 2 af de Fattigste og Gudfrygtigste i Christiansands Bye, efter selv behagelig Skiønne, at uddeele, denne Een Rixdalers Banco Billet, Aagaards Præstegaard den 25. Maji 1787. R. P. Langhorn. Til Hr. Langhorn, i Anledning af hans merkværdige Frelse den 19de Maji. Overordentlige Tilfælde ere i vore Tider bleven saa sieldne, at man seer dem med største Begierlighed i Møde, uden just altid at være saa nøieregnende med deres Rigtighed. Thi Overflødighed giør kræsen, som man veed, da derimod Trang føder Nøisomhed. Man tager, hvad man faaer, retter og pynter derpaa, saa godt man kand, og er Folk saa ikke fornøiet dermed, saa kand de takke deres egen Vantroe derfor. Deres Tildragelse d. 19de Maji, Hr. L. faldt i gode Hænder. Tak være Dem, De har ikke ladet vor Herres Fugl døe. Deres Beskrivelse derover er ret net. Og, da man altid i saa betydelige Ting giør best i at dømme efter Virkningen; saa har Sagen sin fuldkomne Rigtighed. Thi see, Hr. L. lever. Og han skulle upaatvivlelig været knust af 23 Folianter d. 19. Maji, NBom han havde været hiemme, og om han just Kl. 8 havde syslet i det inderste af hans Bogsahler, og det havde han vist giort; thi han sysler der meget baade Nat og Dag. Men nu var han bortvinket af Forsynet. Thidet var vel ikke et af disse Vink, som Loven giver, naar den byder Præsten, at prædike om Søndagen; endskiønt det skulle synes saa, siden d. 19, var just en Løverdag, og han siger, han reiste til Annexet i Embeds Forretninger, men ligemeget; borte var han, og slap denne ynkelige Død. Ynkelig, Hr. L. Men for Philosophen at døe for Folianter, var det ikke, at døe paa Ærens Seng, som Soldaten for Kuglen, og Søemanden for den oprørte Bølge, dog en Orm krymper sig ved Døden. Men jeg sætter, De ikke havde været bortvinket den ulykkelige Dag, meener De da virkelig, at der havde ingen Redning været for Dem, Mig synes dog, som jeg glimter et lidet Haab om Liv. Lad os see. De beregner disse mordiske Folianter til 16 Punds Vegt. En billig Regning: 23 maadelige Folianter skulle magelig allene udgiøre 16 Pund, foruden hvad Qvarter og løse Papiirer, de beskylder for, at have været i Legtog med Folianterne. Nu er det vist, at 16 Punds Tyngde i concentreret Massa, og rigtig appliceret, er dræbende. Men, naar 23 Folianter, staaende paa en særskilt Hylde, som disse, falder ned, og De af en Hændelse sidder for Hylden, kunde De da naturligviis blive rørt af meer end 3 a 4 deraf, Og maatte ikke Resten øve sin Grumhed med Stole, Borde a. For Resten har man intet imod den Curiosite, at De har beregnet Vegten af Bøgerne. Det røber den grandskende Philosoph. Man vilde vide, hvoraf man kand døe; ikke meer end billigt. Nu kunde det vel og komme i nogen Betragtning, hvor høit den berygtede Hylde stod fra Gulvet. Stod den ikke høiere, end at De (De er en liden Mand, Hr. L.) uden Trappe kunde rekke Bøgerne, saa troer jeg vist, at man endda kunde have gratuleret med Livet. Ellers har andre, der for lang Tid siden har mistænkt Folianter for, at de kunde incommodere de stærkeste Hoveder, udfundet et sikkert Middel, til at holde disse Rebellere i Lydighed. De have anviist dem Plads paa den allernederste Hylde. Hr. L., foragt ikke et simpelt Raad. Giør det samme. Men det være nu som det vil med disse Flyvetanker, saa er der vist noget, hvad det er, i Deres Tildragelse; omendskiønt det for den vantroe Verdens Øine ikke er saa let at see, hvori Hemmeligheden stikker, Jeg hørte en nyelig, som sagde: Havde denne Passage hændet mig, ville jeg fortalt det med 3 Ord, og sagt: Forgangen faldt en gammel raaden Hylle med nogle faa Bøger ned i mit Værelse, og giorde, som enhver kand tænke, ingen Skade. Men han fik Svar, maa De troe. M. Hr. sagde jeg, jeg havde endnu fattet mig korter; thi jeg havde ikke talt et Ord derom. Var det ikke til Pas Jmidlertid seer man deraf, hvor forskiellig Gemytterne ere. Men saadanne Folk var ikke værd, at der skulle hændes dem noget rart. Nu derimod faldt Tingen i en habil og skiønsom Mands Lod, der vidste at giøre sig til gode med en lekker Bidsken, og trække al den Honning der udaf, han burde, og lidt til. Derfor er De og nu i Besiddelse af disse glade Følelser, der løfter dem op over Hoben, og viser Dem tydelig, at De er Himlens Yndling. Giv ikke Slip paa denne Jndbildning, ellers er det ude med Dem. Vær ikke bange for aandelig Hofmod, den er stolte Sieles Føde. Nedleg for alting ikke Deres nydelig Pen. Bliv ved at hiemsøge den onde Verden med Deres Skrifter. Dem er det vel værd. Vær døv til Kritiken; det berveliger Sindet, og styrker Modet. Oplyser det just ikke Forstanden, det vil intet sige. Hvem spørger derom i denne Jernalder, Bliv ved at sysle i det inderste af Deres Bogsahler, med bedre Lykke end tilforn. De kand pusle Dem en liden udødelighed til. Hvem veed P. Bødkers Lykke? Hvilken Triumph, at overleve Deres Folianter Skifte-Sessionen.