Berlingske Tidende, 1836-01-23
Kjøbenhavn, den 23de Januar. Vi modtoge i Gaar Nr. 27 og 28 af Jtzehoer Stænder-Tidende. De indeholde Beretningen om de holsteenske Provindsial-Stænders ni og tyvende Møde, den 30te Decbr. Først meldte Præsidiet Forsamlingen, at Committeens Beretning over Reguleringen af de oeconomiske Forhold af Straffeanstalten i Glückstadt nu var indløbet. Til Dagsordenen stod den foreløbige Beraadslaaning overden af Hr. Overretsadv. Löck indgivne Proposition om Jndførelse af Offentlighed for Stænderforsamlingerne. Den herover nedsatte Committees Beretning blev foredraget af Hr. Etatsraad Falck, og der bemærkedes: de Grunde, der tale for Offentligheden af StænderForsamlingernes Møder i Almindelighed, ere allerede saa ofte udviklede og saa almindeligt erkjendte, at en kort Antydning af dem turde være tilstrækkelig. Man kan dog ligeledes ingenlunde miskjende de med Offentligheden forbundne Ufordrageligheder, da de gjøre den Ængstelige endnu meer ængstelig og kunde for den Ærgjerrige vorde en farlig Fristelse til at underordne alle Hensyn Bestræbelsen efter Glands og Udmærkelse. Dog maatte man herved overveje, tildeels at idet man tilstod Offentligheden, kunde Modificationer bestemmes, der virkede mod de skadelige Følger, tildeels at de Fordele, som Offentligheden i ethvert Tilfælde kunde yde, og de for samme talende Grunde turde være saa overveiende, at man for et saa stort Godes Skyld ogsaa maatte taale de Onder, der maaskee ikke kunne bortfjernes. Som Hovedgrunde for Modernes Offentlighed fremhævede nu Committeens Majoritet, Hr. Etatsraad Falck og Hr. Ovetretsadvocat Lock, at en Forsamling, der efter sin væsentlige Characteer er repræsentativ, kunde ikke indhylle sig i Hemmelighed for sine Committeenter, fremdeles, at der ved Siden af de authentiske Beretninger, som Forsamlingen selv lod udgaae over sine Forhandlinger, maatte, hvis de skulde finde fuldkommen Tiltro, kunne stilles ved Siden af andre Beretninger af Privatpersoner, af Personer, der af egen Sagkundskab og ligesom fra første Haand kunde berette, da, som Erfaringen ogsaa allerede har viist i denne Session, Beretninger, der blot beroe paa Rygter, særdeles let kom til at lyde ganske vanskabt, og endelig at de valgte Tilforordnedes Forhold i Forsamlingen maatte paa en authentisk Maade vorde Vælgerne bekjendt, for at de ved et følgende Valg kunde handle med Sagkundskab; ligesom da ogsaa det sidstnævnte Moment havde bevæget den bekjendte Bentham til at erklære Modernes Offentlighed for absolut nødvendig foren valgt Forsamling, der fra Tid til anden skal fornyes ved Folke=Valg. Dette var ogsaa ufeilbarligt Grunden, til at Offentligheden var antaget i flere tydske Stater. Desuden maatte man betænke, at Offentligheden i mange Tilfælde særdeles meget kunde bidrage til at holde den Tilforordnede inden for Pligtens Skranker, og tillige at befordre Tiltro saavel mellem Vælgerne de Valgte, som mellem Begge og Regjeringen. Beretningen fremstillede nu de Jndvendinger, der kunde gjøres imod Stænderforsamlingens Offentlighed i Hertugdommet Holsteen, ledsagende saadanne med be dømmende Anmærkninger. Den første Jndvending maatte være den, at den holsteenske Stænderforsamling kun er en raadgivende og at derfor det, der gielder og saadanne stændiske Forsamlinger, der have større Rettigheder, ingen Anvendendelse kan finde paa den herværende Forsamling. Man kunde endog tilføje, at i den Stat, efter hvis Jnstitutioner de raadgivende Stænder i de Kongelige Danske Lande ere dannede, Offentligheden hidindtil ikke er blevet erklæret for passende; men dette Exempel kunde ikke afgjøre Sagen; det maatte komme an paa, om Mødernes Offentlighed staaer i Modsigelse til en raadgivende Forsamlings Natur og Væsen. En anden Jndvending var den, at Offentlighedens Jndførelse vilde indbefatte en Forandring i den første, under 15de Mai 1834 udstedte Forordning, og at Paastanden om en saadan Forandring kom for tidlig. En tredie Jndvending kunde være, at det maatte mangle Forsamlingens Medlemmer paa den nødvendige Parlamentariske Øvelse; men denne Øvelse kan kun erhverves ved selve Offentligheden. En fjerde Jndvending vilde endelig ligge i at antage, at der udenfra laa Regjeringen Hindringer i Veien for at tilstede Offentligheden; men at der findes saadanne Hindringer, maa meget betvivles. Hvis nu ogsaa herefter Majoriteten fandt sig beføiet til at tale Offentligheden Ordet, saa siger dog allerede Propositionen selv, at man kun under visse Jndskrænkninger kunde udbede sig Offentligheden. Hr. Overretsadvocat Lock meente, at kun naar samtlige Stænderforsamlinger havde fundet Offentligheden passende, kunde man yttre sig derover, derefter foreslog han følgende Bøn: "at Forhandlingernes Offentlighed maatte tilstaaes næstkommende Stænderforsamling under Forbeholdenhed af de Undtagelser, den selv efter Tid og Omstændigheder maatte fastsætte. Hr. Grev von Reventlow-Criminil udtalde sig derimod i Beretningen over det omtalte Andragende paa følgende Maade: "J de for Offentlighedens Tilstaaelse anførste Grunde indeholdtes ogsaa til samme Tid Modgrunde, der aldeles ikke maatte synes ubetydelige for enhver Upartisk, der ikke vender sit Blik bort fra Historien og Erfaringen. Naar nemlig Publicums Nærværelse paa Tribunen skal tjene til at holde de Tilforordnede indenfor deres Pligts Skranker, saa vilde øiensynligt dette Publicum udøve en Jndflydelse, der ligesaa godt kunde være rettet paa at foranledige de Tilforordnede til Overtrædelsen, af deres Pligts Skranker, eller afholde dem fra deres samvittighedsfulde Opfyldelse. Dette maatte man saa meget desto for antage, hvis man ikke vilde tilskrive alle paa Tribunen kommende Jndivider, hvilke, som af gode Grunde lod sig vente, vistnok hverken besadde Valgret eller Valgbarhed, en bedre Jndsigt, en større Samvittighedsfuldhed, end de af Folket valgte Tilforordnede, hvem man viiste saa megen Mistro. Naar man derhos vilde tage de fleste Menneskers Forfængelighed, Ærgjerrighed i Betragtning, naar man overveiede det større Publicums Tilbøielighed for heftige Optrin, for ordrige Declamationer, ligesom den almindelige menneskelige Hang til at udøve Jndflydelse, det vil sige, til at regjere, saa kunde man neppe betvivle, at denne Jndflydelse ikke stedse vilde og kunde virke fordeelagtig saavel paa de Svage, Ængstelige, Usikkre, som paa de Lidenskabelige og Ærgjerrige, altsaa paa Fleertallet af Menneskene og enhver Forsamling i Almindelighed. Jkke heller vilde nogen Upartisk kunne nægte, at denne Jndflydelse desto lettere vilde vorde en forkeert, i et Land, hvor der hverken hos den Tilforordnede, eller hos Publicum havde udviklet sig en tilbørlig Tact, eller en fuldstændig Jndsigt af Stænder-Forholdene og deres Resultater, hvor Beskaffenheden af beraadslaaende Provindsialstænder ogsaa tillige angav en meer indskrænket Virksomhed. Hvis man med disse Overvejelser endnu forbandt den Betragtning, at Regjeringen havde forekommet Folkets Ønsker, da den først havde kaldet Provindsialstænder til Virksomhed, at Forsamlingen nylig havde udtalt sin Tak for den Lov, hvorved den var traadt sammen, og hvis høist liberale Grundsætninger og Bestemmelser ere indlysende, og at samme nu allerede androg paa en Forandring i denne Lovs Grundbetingelse – som umiskjendelig ikke intenderede paa Offentligheden, mod vor Konges liberale Villie, i Stedet for iforveien at benytte de givne Jnstitutioner saaledes som de vare givne, og at vente paa deres trinvise Uddannelse og Udvikling i Tidernes Løb, saa maatte han ansee denne Grund for tilstrækkelig til hos Forsamlingen at andrage paa Propositionens Forkastelse. Med Hensyn til den for Offentligheden anførte, paa Erfaring allerede stottede Omstændighed, at herved vilde falske Beretninger over Forhandlingerne undgaaes, saa bemærkede Hr. Grev v. Reventlow Criminil derimod, at man fra Tilskuerne og Tilhørerne paa Tribunen dog ikke turde vente tilforladeligere Beretninger end de, der udgik fra de Tilforordnede selv, ligesom saadanne alene hidtil havde kundet udgaae fra disse. Men enhver Beretning kunde forfalskes, det være nu af Vildfarelse eller ond Villie; men en meer authentisk Kundskab, end den, der tages af Protocollerne, hvis fuldstændigere Offentliggjørelse ogsaa forekom ham at være ønskelig, kunde man ikke tænke. Skulde imidlertid disse Grunde for hans Minoritets Anskuelse, der iøvrigt udelukkende var fremgaaet af den ligesaa varme som oprigtige Stræben efter Almeenvellets Befordring, ikke erholde Fleertallets Bifald i Forsamlingen, saa erklærede han sig eventnaliter og fremmest for de i Efterstaaende indeholdte, af Hr. Etatsraad Falck udviklede Modificationer og Jndskrænkninger. Rummet tillader og først i næste No. at meddele Fortsættelsen af denne vigtige Discussion.)