Viborger Samler, 1781-03-19
Mandagen den 19 Martii. Guineisk Adel. Jndvaanerne i Guinea inddeeles i fire Klasse. Den Kongelige Familie er den første, Adelen, den anden, den gemene Mand, den tredie, og Slaverne den fierde. Adelen inddeeler sig igien selv i mange. mange Klasser, hvoraf Kaboschirerne udgiør den fornemste. De have et fastsat Antal, udvælge derfor selv i en afdød Medbroders Sted, en anden blandt de ældste og beste borgerlige, og sette ogsaa de uværdige igien af. Jndsettelsen skeer ved Overgivelse af et StykkeKoekiød, og en Flaske Palme=Viin. Disse Kaboschirer forestaae de fleeste Embeder, og indskrænke meget Kongernes Magt. En anden Slags Adel er den, hvori Kongerne ophøie deres Yndlinger eller andre Mænd af Fortienester. Den der skal optages i Adelstanden, kaster sig ned paa Jorden for Kongen, kommer Sand paa sit Hoved, og bliver derpaa af Prinsen betydet sin ny Rang, samt opmuntret til Troeskab og Tapperhed. Efter dette er skeet, skienker Førsten, ham en Throne og nogle Elsenbeens Trompeter, giver ham det adelige Privilegium at handle med de Hvide, at kjøbe og selge Slaver i sit heele Rige og saa fremdeles. Efterat derpaa den udvalgte nok eengang har nedkastet sig til Jorden, bliver han baaren hen paa sine Slavers Skuldre og ført gjennem alle Byens Gader. Optoget er støiende nok; thi Trommer og Trompetter gaae foran, en Mængde Fruentimmer dandser med underlige Gebærder om ham, og hans Beslægtede med det heele Folk ledsage ham. En En Fest, der varer i tre Dage, hvorved Pøbelen bekommer nogle stegte Oxer, og Palmeviin i Overflødighed, giør Ende paa Ceremonien. Vil en tilkiøbe sig Adel, hvorved mange Negere ødelegge sig, saa maa han foruden andet, skienke den øvrige Adelstand, en Hund, et Faar, en Stud, og en Koe, hvorpaa han melder sit Navn for Kongens Statholder, og binder en Stud ved en Pæl paa Torvet, da imidlertid Statholderen lader udraabe, at den og den vil lade sig adle. Naar saa derpaa et otte Dages Gjæstebud er tilbereedt, saa tager Jndsettelsen sin Begyndelse. Statholderen setter sig midt paa Torvet, omgivet af en Vagt af rødt og guult bemalede Soldater, hvorom atter Adelen og de Fornemmeste, forsynede med Trommer, Horn og andre støiende Jnstrumenter, slaae en Kreds, og uden om disse forsamler sig igien Folket. Nu bliver da Kandidaten bragt frem; en Adelig fører ham af Klæderne, og giver ham andre kiønnere paa, og en Dreng bærer en Stoel efter ham, for at betegne, at han nu kan sidde ophøiet over andre, (thi ellers sidde Negerne kuns paa huk); Ligeledes bliver den Adledes Dame frembragt og udpyntet, hvorved hun ikke bilder sig lidet ind af hendes Koerumpe, til at jage Fluerne bort med. Herpaa gaae Lykønskningerne gerne an, hvorved tillige bliver strøet Straa under den nybagte Adeliges Fødder. Festen endes med en prægtig Procession, og et stort Maaltid, hvorved den fastbundne Oxe bliver givet Pøbelen til Priis; men Hovedet bliver bemalet med mange Slags Farver, stukket fuld af Halm Frtisser, og som Adelspatentet ophængt i den nye Adelsmand Værelse. Hornblæserne ere en Art halv Adel. Hvo der har Penge nok, til at kiøbe sig et halvt Desin Horn af Elefant Tænder, lærer si. Børn at blæse paa samme, og naar de ere noksom afrettede her il, saa kalder han sine Venner og Slægtninger sammen, lader dem blæsse nogle Stykker for og beverter dem, og dermed er han en Adelsmand, og har Ret til at blæse overalt. Et Trin oven over disse, ere Skjolddragerne. For at erholde denne Adel, maa man i fuld Krigs=Rustning, have sovet en Nat under aaben Himmel, og de syv øvrige Giæstebuds Dage, øve sig i Vaaben, som Skyden, Dandsen, og alleslags Krigs Øvelser. Derved erholdes den Frihed, at maatte ved Høitideligheder og i Krigen, bære to Vaabenskjolde. Saa kloge ere imidlertid Negerne endnu ikke, at de som vi, have lært at giøre disse velfortiente Fortrin arvelig. Det Det var at ønske, Authoren til den i Viborg Samler No. 10 fremsatte Fortællings Pligter af Hosbonder imod deres Tieneste=Tyende, ville tillige forestille Tienere deres Pligter imod Hosbonderne, som ligesaa høist nødvendig som det første, undtagen han, frem for de fleeste i disse Tider, har den Lykke, at have Tienestefolk, som ei behøver Jrettesættelse.