Aalborgs Stifts Adresseavis, 1825-04-25
Tyrkiet. Endnu levere Efterretningerne herfra dennegang 2 Actstykker, der vel ere af en ældre Datum, men dog synes saa interessante, at vi maae meddele dem in toto. Det første er et Brev fra den græske Statssecretair Rhodios paa den provisoriske Regjerings Vegne til den engelske Minister Canning af 24de August f. A., saa lydende: "Deres Excellence, J fire Aar have Grækerne i fast Haab paa det guddommelige Forsyn, og ikke uden Held, forsvaret deres Fædres Land. Jeg siger, de have forsvaret Landet, thi de bekymre sig kun lidet om Stæder, Landsbyer, Huse og Privatbesiddelser. Dette har tilstrækkeligen viist sig ved de forskjellige Jndfald af Fjenden, hvorved Grækerne have opoffret med ligesaamegen Tapperhed som Ædelmodighed det, der var dem det Kostbareste og meest Dyrebare. De foretrak Friheden under deres Telte i deres Dale, paa Toppen af deres Bjerge for de glimrende Boliger i Slaveriet. Maa ikke denne, i Hellenernes Forsvars skrig mærkværdige Omstændighed indgyde alle christelige Sjele den Overbeviisning, at Grækerne, da de aabnede Kamppladsen for at tilkjæmpe dem deres Ret ved at afryste et utaaleligt Aag, havde det hellige Øiemeed at befrie deres Troe, deres Fædreland, deres hellige Tempel, deres Fædres Grave, deres Qvinder og Børn, og at de politiske Hensigter vare dem fremmede, som satte Europa i Bevægelse? Ledede af disse Grundsætninger i den Kamp, som de maae udholde, have de ei forsømt at anraabe deres Brødre i Christenheden om Medlidenhed, og paa officielle Veie at bede Monarkerne paa Wiener=Kongressen om at tage den forhaanede Menneskehed i deres Beskyttelse. Men den europæiske Politik, der har andre Jdeer om vor Sags Grundsætninger, og langtfra ikke har en nøie Kundskab om det ottomanniske Dynastie, vilde hverken skjænke Grækernes Memoirer Tiltroe, eller høre deres Suk og Klager, men besluttede at indskrænke sig til en unyttig Neutralitet, der nogle Gange er bleven ødelæggende for Grækerne. Da Grækerne ikke naaede Hensigten af deres offentlige Bønner, saa maatte de, stolende paa sig selv, indvie sig alene til at føre deres hellige Sag, og overlade det til Tiden, at bringe deres Bevæggrunde og deres Grundsætninger for Dagens Lys. Regjeringen fortsatte virkeligen det System at tie og vilde ogsaa have blevet derved, naar ikke en fra Europas Norden udgangen Note havde nødt den til at bryde Tausheden. Denne Note har Grækenland til Gienstand og afsiger sammes Lod efter en Villie der er det fremmed. Det er haardt at tænke, at en (saadan) Note skal være udgaaet fra et Hof, som det Russiske. Jmidlertid kunne Grækerne ikke bedrage sig over Sandheden af disse Kjendsgierninger, og den græske Nation, som ogsaa dens Regjering - hvis Organ i at frembringe dens Hyldest for Hs. storbrittaniske Majestæt ved Deres Excellences Mellemkomst jeg har den Ære at være - erklære høitideligen, at de foretrække en roesværdig Død for den skjændige Lod, hvorunder Man vil bøie dem. Det er ikke troeligt, at Hs. storbrittaniske Majestæt, der har viist saa menneskekjerligt et Sindelag mod Sydamericas Folk, vil tillade, at Grækerne udelukkes, som uværdige, af civiliserede Nationers Række, og gives til Priis for En eller Andens Vilkaarlighed, uden at have Ret til at constituere sig selv som Nation. Grækerne befinde sig dog vist, med Hensyn til deres Fordringer, i en fordeelagtigere Stilling, end Sydamericanerne. De have sat Skjændsels Stempel paa den tyrkiske Svaghed; de have beviist, at de ere værdige til at være frie. De kjæmpe ikke imod Moderlandet, men imod et indtrængt Folk, som usurpeerte deres Land og behandlede deres Sønner, som Slaver. Grækerne afrystede Barbarernes Aag til alle Folks store Forhauselse; de foretog Krigen uden at besidde Midler dertil, i den Overbeviisning, at de kun ved talløse Offere kunde vedligeholde deres Uafhængighed; de erobrede Fæstninger, Steder og en Mængde Poster, som befandt sig i deres raae Despots Magt. J flere Træfninger have de slaaet den talrige frygtelige tyrkiske Flaade med smaae Koffardieskibe, de have indført Love ligesom de civiliserede Nationers; de have indsat en Regjering og underkastet sig dens Befalinger. Kan man endnu drage i Tvivl, om Grækerne ere Uafhængighed værd? Hs. storbrittaniske Majestæt vil det vist ikke være bleven ubekjendt, at det befriede Grækenland, saavel ved sit Folks Aand, som ved sin geographiske Beliggenhed, kunde fremme Storbrittaniens Jnteresse. Handelen er civiliserede Nationers Livsprincip, og hvor kunde denne Handel trives med meer Fordeel, end i Grækenland? Hvad stærkere Dæmning kan Europa finde imod Tilvexten af en uhyre europæisk Magt, hvilket gunstigere Standpunct til at vedligeholde den europæiske Ligevægt, end hine naturlige Volde, i hvis Midte Grækenland ligger, Det er unægtelige Sandheder, som Tiden vil udvikle. Af disse Bevæggrunde har, som jeg troer i Grækenland Ret paa sin Side saavel i moralsk, som politisk Henseende, til at vente enhver Slags Bistand og Beskyttelse af den menneskekjerlige engelske Nation, og i Særdeleshed af Hs. storbrittaniske Majestæt, hvis høiagtelsesværdige Sindelag er bekjendt over hele Verden. Det kan ikke mere drages i Tvivl, om Grækenlands Uafhængighed staaer i Samklang med de europæiske Nationers Jnteresse; og denne Omstændighed vil være en mægtig Bevæggrund til at den græske Nation ei vil vorde berøvet sine hellige Rettigheder, og til at den engelske Nation, hvis Vægt i den politiske Vægtskaal er saa almindeligen erkjendt, ei vil blive ligegyldig ved det rørende Exempel paa den saa uretfærdigen og saa uværdigen nedtraadte Menneskehed. Jeg har den Ære at være &c. (Undert. P. J. Rhodios, Generalsecretair.)