JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-03-28
Foruden de kongl. Understøttelser er Stiftelsen, betænkt ved Gaver og Legater af private Veldædige. Saaledes har den faaet: 1. Af Hofraad Amsel Meyers rige Legater blev den tillagt 7500 Rbd. Sølv i kongelige Obligationer. 2. Af afdøde Veiermester Thomsen er skjenket 10000 Rbd. 3. Af afdøde Vinhandler Eller 50 Rbd. 4. En i Kjøbenhavn født, men siden i England boesat og der død Dr. Med. William de Brodum, i Great Coram Street, Grevskabet Middleser, bestemte ved sit Testament af 18 Februar 1822, 100 Pd. Sterl. til 4 offentlige Stiftelser i Kjøbenhavn. Deraf har Døvstumme-Jnstitutet faaet 30 Lstl. 5. Afdøde Justitsraad og Lotto-Administrator Ole Hougaards Enke, siden afdøde Frue Ane Hougaard, fød Wind, har ved Codicil af 20 Jan. 1826, til et forhen udstedt Testament (med kongel. Confirmation af 1 Dec. 1827), givet 4000 Rbd. Repræsentativer til denne Stiftelse. Stiftelsen har i Vente 6 Stkr. kongl. Obligationer lydende paa i alt 3500 Rbd., skienkede ved Testament af 24 August 1822 af afdøde Eqvipagemester ved Søe-Etaten Halfdan Lasson, hvoraf Renterne dog skulle tilflyde en Legators Søsterdatter, saalænge hun lever. Stiftelsen har et Fond, som især fra Lega terne har sin Grund, og udgjør over 20000 Rbd. Sølv i kongelige Obligationer, under Cancelliets Bestyrelse. Dens Indtægter bestaaer i: 1. Renter af Fondet. 2. Hin Betaling for hvert døvstum Barn. 3. Et Bidrag af Finantserne, aarligen 2600 Rbdl. Sølv. 4. Indtægten af en Tavle, som ifølge Institutets Fundats § 13 bliver paa Confirmationsdagen ombaaret til Fordeel for Institutet. Det har og havt Indtægt af Skuespils Opførelse paa det kongel. Theater, og engang af Paalæg paa Hartkorn (Pl. 20 Juli 1816.). Vigtig for Stiftelsen er Plac. af 10 Maj. 1827, hvorved det, for at sætte de i dette Institut oplærte Døvstumme istand til, ved deres Udgang af samme, at erhverve det fornødne til deres Underholdning, blev i Lighed med hvad forhen var anordnet i Henseende til Døvstumme i Hertugdommene Slesvig og Holsteen, bestemt. I. De Døvstumme, som ved dette Institut have lært et Haandværk, og med Beviis fra Directionen for Institutet godtgjøre, at de tilbørligen forstaae samme, skulle være berettigede til, saavel paa Landet som i Kjøbstæderne, uden at erhverve særdeles Tilladelse eller Borgerskab, at udøve deres saaledes lærte Haandværk, og dertil betjene sig af en Svend eller en Dreng. 2. Frimestere og Landhaandværkere, der ellers ikke ere berettigede til at holde Svende, skal det dog staae frit for at antage Døvstumme, der ere oplærte ved dette Jnstitut, som Medhielpere.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-03-28
Det er ved kongl. Resol. af 2 Maj 1827 er ter Cancelliets Jndstilling bifaldt, at de Døvstumme, naar de udgaae af Institutet, og vende tilbage til deres Hjemstavne, skulle være under Tilsyn til deres 25 Aar, og at saadant skulde være overdraget Fattigkommissionerne, der aarligen indgive Beretninger om saadanne Døvstummes Ophold, Næringsvei, Opførsel m. m., hvilke Indberetninger skulle afgives til Directionen for Institutet, for at samme kunde holde Control, og beholde Kundskab om Elevernes Skjæbne. Den Orden, der hersker i Stiftelsen, og den Renlighed, som allevegnelsees, i Underviisningsværelserne, Værkstederne, Soveværelserne, Spisestuerne, Sygestuen o. s. v., indtager. Ved Stiftelsen, er en liden Bogsamling, som indeholder især hvad der vedkommer Døvstumme-Undervisning.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-03-28
Om Jnstitutets Fremgang læser man aarlige Beretninger i Collegial=Tidenden, saasom for de sidste Aar 1825 No. 9, 105-109. 1826 No. 21, 299,307. 1827 No. 28, 385401. 1828 No. 19 og 20, 263274. 1829 No. 11, 265-272. See og, i Henseende til Institutets første Aars Historie, Pema 1814, 134.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-03-28
Literatur. Walter Scotts sidste Roman, St. Valentines Dag eller den smukke Pige i Perth, er bleven modtagen med meget bifald i England og Frankerig, og særdeles fordeelagtigen bedømt. Originalen maatte allerede, et Par Maaneder efter at være udkommen, paa ny oplægges, og af den franske Oversættelse bleve 3000 Expl. i yderst kort Tid afsatte. Da Værket nu ogsaa er udkommet paa Dansk (oversat af Prof. Dr. Meisling, 3 Dele, 1829, 3 Rbd. 4 Mk. heftet, hos A. Soldin), vil en Bedømmelse derover, indført i Revue encyclopedique, vist ikke læses uden Jnteresse. Vi meddele den derfor her. Man troede, siger Rønne, at Walter Scotts Jndbildningskraft var udtømt, ligesom og Skotlands Historie selv formedelst de mange forskellig Digtninge, til hvilke den har ydet ham Stof Den berømte Romanforfatter har ved nærvarende Værk paa en glimrende Maade gjendrevet denne Mening, som nogle af hans senere Arbeider syntes at retfærdiggjøre. Han har ikke forladt Skotland, det Land, hans Talent har valgt til Spillerum og som har seet ham fødes, men, fordybende sig i fjernere Aarhundreder, har han seet det fremstaae med aldeles nye Træk. Det bærer vel endnu det samme Phystognomie, men med saadanne Afverlinger, som grunde sig paa den forskjellige Alder. Det gamle Skotlands krigerske og urolige Sæder have en endnu mere skarp og vild Characteer. Selv de fredelige Classer i Stæderne deeltage i denne Raahed, og Ridderskabets Aand besjeler endog den simple Borger.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-03-28
Skildringen af den stridvante Vaabensmed i Perth, den skjønne Catharinas Elsker, som haandterer Sværdet ligesaa godt som han smedder det, er maaskee noget af det meest Originale i Romanen. Omkring ham danne den pralende Hattemager, den alvorlige, strenge Handskemager, Fader til den smukke Pige i Perth, og hele denne Folkemængde, saa begeistret i Forsvar for deres Rettigheder og Friheder, saa redebon til Oprør og Kamp, tiltrækkende Grupper. Ei langt herfra gjenfinder man Høilænderne med deres Stolthed, deres Troskab, deres Clanstvistigheder og en Vildhed, som Omgangen med Lavlandene endnu ei har formaaet at forandre. Over disse tvende Klasser, hæver sig Kirken, riig, mægtig og ærgjerrig, men alerede ængstet ved en begyndende Reform og antydende sin Forfølgelsesaand, dernæst de store Vasaller, et Slags Konger i Adfærd, hvis modstræbende Fordringer uophørligen støde an mod Staten og Kongemagten. Midt iblandt saamange fjendtlige Interesser, viser Forfatteren os den gode gamle Kong Robert den Tredie, altfor menneskeligsindet for saa grusom en Tidsalder, ømt begrædende sit Folks Ulykker og Yderligheder, hvilke hans Svaghed ei formaaer at lindre eller styre, ved hans Side hans Søn, Hertugen af Rothsay, en besynderlig Blanding af Laster og Ynde. Disse tvende Characterer, beundringsværdigen udførte, fortjene første Rang blandt de talrige Personer, Walter Scotts Kunst har skienket Livet. Værket er iøvrigt riigt paa de meest afvexlende og levende Scener. Man eller fra Lavlandets Sletter til Høilandenes Bjerge, fra Byen til Hoffet, fra en natlig Sviir til Kongens Statsraad, fra et Folkeoprør til Byøvrighedens Forsamling. En Tourneerkamp paa Liv og Død mellem tredsinstyve Høilændere, skildret med beundringsværdig Kraft og spændende Interesse, ender Romanen paa en værdig Maade. Saadanne Skjønheder kunne vel undskylde enkelte noget langtrukne Steder og melodramatiske Effecter, samt lidt Skjødesløshed i Ordenen." En ikke mindre anbefalende Bedømmelse læses i det engelske Blad the Atlas. Æmnet, hedder det her, er eet af dem, Walter Scott altid behandler med Genie, og de forskjellige Characterer roses meget for deres beundringsværdige Originalitet, Livlighed og fortræffelige Tegning. Den blodige urolige Tidsalder, Forfatteren har valgt, siger Atlas fremdeles, frembyder ikke blot mærkelige Characterer og forhausende Begivenheder men ogsaa en besynderlig Sædernes Tilstand. Lovene bleve saa svagt overholdte og deres Beskyttelse saa lidet agtet under den godmodige, men svage Konge Robert den Tredie, at Enhver var beredt til selv at forsvare sine Rettigheder. Sværdet og det fredelige Værktøi bleve vexelviis førte, Pantseret, som Borgeren drog over sin Klædning, og en god Rustning anseete for de bedste Beskyttere af Liv og Eiendom. Saadanne voldsomme Tider have naturligviis forskaffet Forfatteren talrige Leiligheder, til at fremstille den Classe af Scener, i hvis Skildring han allermeest udmærket sig, nemlig Strids scener, de physiske Anstrængelser af Mænd, som kjæmpe med al deres Kraft for Bytte eller Magt.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-03-28
Anekdoter. I et Selskab, hvor Bonaparte som General første Gang saae Mad. Stael, fik Samtalen et Udfald, som hun ikke kunde være tilfreds med.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-03-28
Denne berømte Kone havde meget levende interesseret sig for Generalen. Hun søgte at nærme sig ham, knyttede en Underholdning med ham, og i Løbet af Samtalen, hvori hun vilde hæve sig over sin Sphære, undslap hende et Spørgsmaal, der tilfulde viser hendes Ærgjerrighed. Hun spurgte ham nemlig om, hvilken Qvinde der i hans Øine var den største, Madame, svarede han, den, som føder de fleste Børn. Madame Stael, stod der forbauset, thi hun havde ventet sig et ganske andet Svar. (Hert. af Rovigos Memorer.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-03-28
En Landsbyggeistlig vilde gjøre Skolebørnene Jordklodens Skikkelse ret begribelig, og viste dem derfor ofte den flade Side af sin runde Tobaksdaase, med de Ord: "See her Børn, saaledes seer omtrent Jorden ud. Men Præsten betjente sig paa Søn, og Festdagene af en anden Daase, som var fiirkantet, og da Superintendenten ved næste Skoleexamen uheldigviis spurgte om Jordens Form, tog en Dreng, der troede sig klogere end de andre, strax Ordet og svarede: "Til daglig Brug er den rund; men om Søndagen fiirkantet. Butter, den berømte Forfatter af Hudibras, kom i Bekjendtskab med Lord Buckhorst, Greve af Dorset, en af side bedste Venner, paa følgende Maade: Lorden, som ønskede at kjende Digteren, bad Flenword Shepherd om at bringe Butter engang med sig i en Sammenkomst, de en vis Dag ugentlig havde i et Vinhuus. Det skete. Ved første Flaske syntes Butter yderst mørk og tungsindig, ved den anden var han overmaade glad og munter, men ved den tredie sank han tilbage i en saadan Aands Sløvhed, at man umuligt kunde tro i ham at finde en lærd Mand, endsige Forfatter til et Digt af saa megen Lune og Kundskab. Den næste Dag spurgte Shepherd Lorden, hvad ham tykkedes om Butter, og fik til Svar: han ligner et Spil Kegler, lille i Hjørnerne, stor i Midten.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-03-28
Kjøbenhavns Børs d. A. Marts 1819. Hamburg 2 M. - a vista M. Species 299. Specier solgtes til 12 Rbmk. Sk. Bank-Disconto 4 pCt. Norske Speciessedler. Rbd. Sal. pr. 100 Specier Svenske Sedler 51 1/2 Rbs. Tegn. pr. Rdlr. Rigsgield. Rbd. Sedl. 4 pCt. Kgl. Oblig. (u. R.) i Banco. Dito Dito. . . . . . . . . . Nationalbank-Obligationer 102 102 1/2 Rbd. r. S. (af Laanet 4 Febr. 1820) Dito Dito. ....... i Sedler. 4 pCt. uopsigel. Rigsbkobl. 100 r. S. Renter pr. 6 Januar 6 pCt. norsk Laan, ved Hambro & Søn, 106 100 i Banco. 4 pCt. nye norske Obligat. ved Dito lydende paa r. S. 97 97 1/2 r. S. 4 pCt. Dito Dito. .... i Banco. 4 pCt. uopsig, norske Statsobligat. Rd. Banco. 3 pCt. nye danske Obligationer, 62 - L. Sterl. jøbenhavn. Forlagt af S. Soldin. Trykt i L. J. Jacobsens Bogtrykkerie.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-03-31
Nyeste Skilderie a jøbenhavn. donancommandanSexogtyvende Aargang. No. 26. Udgivet og redigeret af Fr. Thaarup, Etatsraad. Forsendes, ifølge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Tirsdagen den 31 Marts 1829. Forrige Tiders Prædike Smag. avannaag. a. Foromtrent 100 Aar siden.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-03-31
Vores sal. Konge har ei havt mere end tre glædelige Dage i sin Tid. – (Den Dag, da han blev salvet til Konge, Reformations Jubelfesten, og Christi Himmelfartsdag, da han nedlagde ved Graven sin Regjerings Krone og annammede den evige og uvisnelige Ærens Krone i Himlen hos de Udvalgte. Nu fortælles, hvorledes den salig Herrre levede 1. for sig selv, 2 blandt fremmede 3, blandt sine egne Undersaatter). Han har baade Nat og Dag været i mange 100 Ulykker, og Farer, saa er det gaaet ham som der staaer i Pfalmen: hos hans venstre er falden 1000, og hos hans høire 10000, og dog har den Høieste beskærmet ham i alt dette. Hvad mon have været Aarsagen." - Det var Dronning Lovises "Suk og Taarer Nat og Dag for den Sal. Herre, tillige med Undersaatternes Bønner, som har forskaffet de Guds Engle tilveje, som have bevaret den salig Herre paa saa mange farlige Steder og Veje, saa at vor sal. Konges Symbolum er opfyldt som lyder saaledes: Dominus mihi adjutor, Herren er min Hielper." Vi kan. og berømme vores sal. Konge af tre Ting, han i sin Tid haver gjort: 1. At han udgav den christelige Forordning om Vokation til Præstekald Gud give, den var bleven holdet, dog det var er den sal. Herres Skyld. 2. Angaaende de Fattiges Væsen, at skikkelige Folk, som komme i Fattigdom, ej skulde plages med en forsmædelig Armod. 3. At han blandt Hedningerne i Finmarken har ladet bygge Kirker og Guds Huse, saa og sendt Lærere til Hedningerne andre Steder, ja og her i Riget ladet hans Fodspor mærke, ved det at han og her har ladet bygge saa mange smaa Synagoger paa Landet til at oplære Bøndernes Børn udi; saa at den sal. Herres Jhukommelse bliver altid høilovlig efter ham; dog har der ingen Konge, ja er nogen Helgen levet saa gudfrygtig, at der jo har været nogen Forseelse at tegne efter dem, som der staaer i anden Samuels 15 om David, at han vandrede i Herrens Veie, undtagen i den Handel med Uria, den Hethiter, videre taler Texten intet derom. Tre Ting kan vi berømme Kongerne for af den Oldenborgske Stamme fremfor andre Konger. 1. At de aldrig have forfulgt Guds Ord eller Menighed. 2. At det aldrig skal bevises, at nogen af dem har været Præstehader. 3. At de alle ere døde salige og sagte hen paa deres Leie, og ej lagt i deres eget Blod, hvilket den mægtige Keiser Augustus altid har ønsket sig, at han maatte dø en stille, sagte og fornøjelig Død, saa at vi kan samle alle de Velsignelser fra de sal. afdøde Konger, og lægge dem sammen, som en Olie, hvormed vi ville salve vores allernaadigste Konge og Herre, med Ønske, at det maa flyde fra hans Hoved-Isse til hans Fodsaale, og over alle Sømmene paa hans Purpur, saa og at han maa staae i Herrens Vingaard som en Vinstok, der ingen Ræve kan komme til at gjøre Skade. b. Festprædikener i Aaret 1749.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-03-31
En Deel Præster i Aggershuus Stift udgave deres Jubeltaler i Octbr. 1,49, trykte i Christianig i Qv. Præsten Gerh. Winge gav en kort historisk Efterretning om enhver især af de Oldenborgske Konger. Det samme gjorde Præsten Ole Hannibal Hof - (en Mand der som Skribent i det økonomiske Fag gavnede). - Han begyndte sin Historie fra Wittekind af, og gjorde sine gudelige og andægtige Tilhørere bekjendte med Huus guden Jrmenseul, han gav dem ogsaa en heel Deel Latin, især om Kong Christian 3dies Regjering. Præsten Leganger har ikke allene sin Tale fuld af Ord som Posteritet, Seculum, Prærogativer, Versikler, inficere, men talede end videre om romerske Herolders Udraab: vente Spectatum ludos quos ne spectavit quisquam, ne spectabit inposterum. Præsten Pet. J. Nyrup viser i sin Jndledning, at Mennesket er et animal sociabile at Menneskene vel alle ere lige ratione naturæ men ikke saa ratione status & ordinis. Arborhonoretur, cujus nos umbra tuetur, at Ærbødigheds Pligten bør være ei blot corde, men og opere, denne Mand havde endog græsk i sin Prædiken. Men hvorledes foregik ikke Biskoppen, N. Dorph de andre, Hans Prædiken er et Mosaik af Bibelstykker. Han fortæller om Benaja, en Øverste for Krigshæren, Assaria, Øverste for Befalingsmænd, Hofmesteren Ahisar, Rentemesteren Adoniram, Secretairen Josaphat; fremdeles om Tertullus, Felix, Benhadad o. fl. Samtlige disse Præster høre til Kong Christian den 6tes Tidsalder; hvilket bemærkes i Anledning af de rosende Yttringer, Nogle have gjort om Videnskabernes Tilstand hos os paa den Tid. Bedste Grundsætning. Ligesom Jglen i Fablen sagde til Ræven; Jeg har kun een Methode for at komme til mit Maal, men den lader mig aldrig i Stikken, saaledes kan og den retskafne Mand sige: Jeg har kun et Middel for at erholde et godt Rygte, men dette Middel slaaer aldrig feil, Vær hvad du vil ansees for, det er den hele Hemmelighed. Hvor mangen qvæler sig derimod og spiller Intriquer, og lyver med Miner og Ord, og kommer aldrig til Maalet. Den snedige forslagne Ræv kjender alle Veie, kun ikke den ene, der aldrig slaaer den ubehielpelige Jgle feil. By.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-03-31
Indenlandske Efterretninger. Fattigkolonien Frederiksgave, har meget god Fremgang. Den administrende Direction har i Februar dette Aar udgivet den 8de Beretning over samme (i Alt. M. 46 og 48). J det forløbne Aar ere omtrent 10 Tdr. Land a 240 Qvadratroder optagne under Dyrkning til Ager og Eng. Paa Kolonisternes Marker har Rugen givet fire Fold, Boghveden 5, Havren 3, Kartofler 8, Erter 4. Endnu 6 Familier, bestaaende af 34 Personer, ere optagne i Kolonien, ved hvilken Forøgelse Indvaanernes Antal er steget til i alt 106 Personer, Qvægstanden er 25 Køer, 9 Oxer, 1 Tyr, 4 Heste, 8 Svin, 6 Geder, 111 Faar. De forskjellige Plantninger, bestaaende saavel i Alleer, som i andre Slags Anlæg, have, tilligemed Kolonisternes Haver, den bedste Fremgang, og Kolonien faaer hvert Aar et trærigere, og venligere Udseende. Formælingsfesten den 1ste November blev højtideligholdt ikke allene ved Uddeling af Levnetsmidler og Vinterklædning etc., men et varigere Minde om Dagen blev Oprettelsen af en Forsørgelses Anstalt for Koloniens Enker og forældreløse Børn. Enkerne skulle derved erholde fri Vaaning med Have, og et Stykke Jord til Kartoffeldyrkning, Brændsel, fri Skole-Undervisning for Børnene, en Qvantitet Brødkorn, og Boghvede og nogle rede Penge, alt efter Omstændighederne, og Kassens Kræfter. Kolonisterne vælge af deres Midte to Forstandere for Forsørgelses Anstalten, hvilke under et af Directionens Medlemmers Overtilsyn forvalte samme. Anstaltens oprindelige Fond bestod af 200 Rbdl. Sølv, i en kongl. Obligation paa 160 Rbdl. S., der, som Beløbet af en Aktie i Kolonien var af en af Anlæggets Velyndere skienket samme, og nu blev anvist Enkekassen, i aarlige Bidrag af 22 Rbdl. 383 s., som ligeledes af nogle Velyndere vare forsikkrede det for 5 Aar, og i 24 Rbdl. fra nogle tildeels ubekjendte Velgjørere; men strax efter Enkekassens Stiftelse modtog den fra den ædle Fyrste, hvis Forsorg og vise Raad Kolonien, lige fra dens Anlæg, skylder saameget, nemlig H. Durchl. Landgreve Carl af Hessen-Cassel, en fyrstelig Gave af 1600 Rbdl. Sølv i ti Kolonie-Aktier. Derfor bliver et Enkehuus opført med den Jndskrift, som det er tilladt at give samme: Wilhelminen-Hof. Territoriet til Enkehuset, Haven, og den for Enkerne bestemte Jord er allerede opdyrket og indhegnet. Den staaer i Forbindelse med en større ny anlagt Plantage, som, naar den efter Forhaabning fremvoxer, vil forskjønne Husets Omgivelse, og blive baade til Ziir og Nytte for Kolonien.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-03-31
Fremdeles nævner Directionen som veldædige Gaver for Kolonien, 2 Kolonie=Aktier, hver paa 160 Rbdl. S., et Forraad af forskjellige Vinterklæder, nogle Uldstrømper og Handsker, 300 Skovtræer, endeel Frugttræer og Buske, forskjellige Læs Gødsel, 100 Pd. Hvedemeel, nogle Medikamenter, Rokke, Bibler ere.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-03-31
Om en mærkværdig Bygning i Aalborg har Hr. Professor Molbech, i sine Optegnelser paa en Udflugt til Jylland i Sommeren 1828, følgende: "Det nu saa kaldte gamle Apothek (eller Svane-Apotheket) er bygget 1623 af en Kjøbmand, efter hvem det længe havde Navn af Jens Bangs Steenhuus." Det er ganske et Mønster paa en borgerlig Pragtbygning fra Christian den 4des Tidsalder, og fortjente, medens det endnu næsten heel uforandret er til i sin oprindelige Skikkelse, at bevares for sildigere Tidsaldere i en nøjagtig Aftegning. Det har ikke mindre end 44 Stokværk, foruden Kieldere, og desuden endnu oven over disse og jevnsides, to meget høje, murede og med udhugne Prydelser i Sandsteen forsynede Gavle paa den længste Side af Huset, som er en Hjørnegaard 37 Alen lang, og 18 Alen bred. En tredie lignende Gavl har været paa den smalle Side af Huset, men er for ikke mange Aar siden nedtagen. De to overblevne gaae formodentlig samme Vei, og da er Jens Bangs Steenhuus, ikke mere en af de mærkværdigste gamle Privatbygninger i Danmark. – J øvrigt er i Aalborg en Mængde andre endnu ældre langt større og vidtløftigere Borgerhuse, der baade inden og uden udmærke sig ved en usædvanlig og forældet Bygningsmaade, men intet saa anseeligt, og i sin Art saa prægtigt, grundmuret Huus som dette Apothek. - Jeg har især lagt Mærke til endeel store Gaarde af Bindingsværk med saakaldte Svaler, eller bedækkede Gallerier af Træ, der løbe langs med Huset for Vinduerne, saaledes at man kan gaae uden for disse under Svalens Tag; ja et Par af disse Bygninger have endog to Corridorer af denne Art, een over den anden, og hver uden for sin Etage. Denne og flere Egenheder ved Aalborgs gamle Huse, (hvortil ogsaa hører. at i endeel Kjøbmandshuse er Krampoden i en Kielder, eller meget lav Stue, lige med Gaden, og, ved Siden af denne, Opgang ved en høi Steentrappe til de beboede Værelser), angiver man forat være en Efterligning af Bygningsmaaden i Lybek, og de ældste Huse af denne Art holder man for at være dem, der ligge i Nærheden af Havnen og Toldboden, hvoriblandt ogsaa er det ældgamle, historisk bekjendte Gildehuus, eller saakaldte Compagniehuus, hvor Kjøbmændene nu have deres Børs og Byen sin Klub, der tæller omtrent 150 Medlemmer.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-03-31
Forrige britanniske Viceconsul i Christiansund Knudtzon jun. har bekjendtgjort en Skrivelse, hvor han oplyser sine Venner om Omstændighederne, der have foranlediget hans Fratrædelse. Ogsaa dette Blads Læsere modtage sikkert med Interesse denne overalt baade i fremmede Blade udbredte, og i vore Blade omtalte Skrivelse, der giver et Bidrag til Tidshistorien. Christiansund den 23 December 1828.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-03-31
Ministeren for de udenlandske Anliggender i London, Hs. Excellence Carlen af Aberdeen, har behaget at foranstalte mig entlediget fra mit Embede som Kongl. Brittannisk Vice-Consul her stæds. Enhver, som erfarer denne min Entledigelse, uden at kjende Aarsagen dertil, maa eller kan troe, at jeg ved begaaede Forseelser eller udviist Forsømmelse har opvakt min Foresattes Misnøie, og at ene Hr. Consul Durie's eller andre Britters Klage over mit Forhold kunde have givet Lord Aberdeen Anledning og Føie til at bevirke den. Saadan Mening vilde være feilagtig. Jkke Tilsidesættelse af mine Pligter, ikke Forseelse eller Forsømmelse af nogen Art i min Embedsførelse er paaklaget, hvilket det hæderlige Vidnesbyrd fra min Foresatte noksom beviser. Saaledes retfærdiggjort, anseer jeg det for Pligt, at underrette mine Landsmænd og det Brittiske Folk om Sagens Sammenhæng, hvorved et nyt Beviis erholdes paa, hvorledes under en constitutionel Forfatning den borgerlige Frihed kan betragtes og behandles. Til den Hensigt er jeg nødsaget at offentliggjøre en Deel af min Brevvexling med Hr. Consul Durie i Christiania, hvorved tilstrækkelig Oplysning vil erholdes.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-03-31
Af Hr. Consul Durie's Skrivelse til mig, d. d. 13de Juni d. A., vil bemærkes: at Hs. Excellence Hr. Grev Wetterstedt allerede den Tid havde anholdt om min Suspension, og at den eneste Grund derfor synes at være den: at jeg, som der yttres, i Egenskab af hans Brittiske Majestæts Vice-Consul ikke nøiagtigen havde efterlevet Hans Majestæts Kongelige Kundgjørelse, af 7de Mai, men tvertimod taget en meget virksom Andeel i Høitideligholdelsen af 17de Mai d. A.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-03-31
J mit Svar af 1ste Juli giver jeg den mig affordrede Erklæring, hvoraf sees, at jeg ikke i Egenskab af Brittisk Vice-Consul, men som Norsk Borger med sand Glæde deeltog i Høitideligheden den 17 Mai. Da denne min Beretning meget afviger fra den officielle Anmeldelse i Rigs tidenden Nr. 43 d. A., benytter jeg denne Leilighed, for at berigtige bemeldte officielle Artikel.