Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1815-12-25
Fæstningen Landau er nu den 11 de besat af Østerrigerne. Under 26 Novbr. havde Ministeren for det Jndre, Grev v. Vaublane, underrettet Mairen om, at fredstraktaten, som en Følge af en forbryderske Sommensværgelse, der bragte Ulurpatoren til Frankerig, paalagde Kongen den smertelige Nødvendighed, at aftræde de Allierede 4 Læstninger, hvoraf Landau er den ene, hvorhos har ønsker, at Jndvaanerne ville finde en Lindring ved Skibs missen i Tanken om, at dette tunge Offer bidrager til Frankeries Redning. Den østerrigske Baron v. Wimpser her ligeledes under 7 d. udstædt en Prokkamation til Beboerne af Nederrhin=Departementet indtil Lauterflodens venstre Bred, hvori han siger: "Overgangen under Keiserens Herredømme kan ikke falde Eder smertelig; thi Tydskere af Herkomst, af Sprog og Sæder, blive J atter Tydskere a. Hertugen af Wellingtons Hove qvarteer skulde den 20d forlægges til Cambrai og Paris med Omegn til samme Tid ganske kommes af de engelske og hannoverske Tropper. Hertugen selv bliver i Paris til Begyndelsen af Januar, da han atter paa nogen Tid at reise til Engelland. Statsraad, Grev Reinhardt er af Kongen udnævnt til fransk Minister ved den tydske Forbundsdag samt den fri Rigsstad Frankfurt, hvor han allerede er indtruffen den 15de. Foruden den alt bestemte Sjælemesse i alle Kirker den 21 Januar har Hr. v. Laroche auceult i de Deputeredes Kammer forestaaet, paa denne Dag at bære Sorg over hele Frankerig for den ulykkelige Ludvia VI. Amnestie forslaaet er optaget med stor Enthusisme i Kammeret: men Bonapartisterne skulle og saa siden den Tid være blevne meere trodsige. J den fyndige Tale, hvormed Hertugen af Richelien anbefalede hiin Lov, bemærkede har blandt andet: Efter Revolutioner gives der farlig Mennesker, som ikke kunne blive i det Fædrelands Skjød de have sønderrevet og fremdeles true. Men hverken var det retfærdigt eller politisk, at straffe alle dem, som have der taget i den sidste Rebellion. Den offentlige Stemme har angivet de Skyldigste. Maaskee gives der dem, som ere endnu strasværdigere. Men saa maae de, som Loven rammer, finde sig i deres Skjebne og derved fortjene, at Kongens Naade engang kan formid den. Lemmerne af en Familie, som har tilføiet Frankerig saa megen Elendighed, kunne ingensinde vent Tilladelse at komme tilbage, og Loven maa bestemme Straff for dem, som skulle vove det. Alle øvrige Borgerklasser maae betrygges. Aarvaagenhed og Strænghed imod dem, som maatte vove at stifte nye Komplotter, vil være saa meget retfærdigere, som Kongens Mildhed var grændseløs. Den viisledte Anmer har tøbt en tiende Deel i Waterloslaget. Nogle af dens Chefer have siden lidt en Død, som de heller havde fundet paa Valpladsen. Adlydende Kongens Villinos Frankerigs Ønske er Armeen nu opløst. Fordeelt i deres Familier blive Soldaterne atter Borgere, og ville snart indsee at Konge og Fødeland ere undskillelige. Ludvig Avls Testament væver stedse Kongen i Minde, og hans hellige Ord, i at overholde en af Konstitutionens vigtigste Bestemmelser, er Nationen Borgen for alle øvrige &c., Efter at Lovndkastet var oplæst, tilføiede Hertugen: "De foreslaaede Forholdsregler ere ikke nye i vore Annaler. Henrich 18 hvis Minde Vi saa gjerne gjenkalde Os, bekjendtgjorde i Aaret 1594 en lignende Amnestie=Lov, og Frankerig var reddet Fra alle Tribuner optoges disse sidste Ord med det almindelige Fryderaab: leve Kongenin, hvilket de Deputerede, svingende deres Hatte, istemmede. Eiendommenes Konfiskation, som foruden Dødsstraffen var i Napoleons Lovbog dikkeret for Majestætsforbrydelser, er nu ved Kongens Mildhed afskaffet. Det er ogsaa Dødsstraffen, hvormed Bonapartes Familie trues efter Amnestie=Loven.