Viborger Samler, 1784-01-19
Om Juuls Navn. Kristus fød den 25 December, hvorfor kalder man den Dag, ei heller Hans Fødselsdag, end Juuledag? Jeg paatager mig ei her at bevise eller afvise Dagens Ret til Kristi Fødsel, da hver Maaned har villet giøre Paastand paa denne Ære. Jeg vil med den Grædske og Latinske Kirke tilstaae Dagen sin Ret. Kuns Juule Tid og Navn vil jeg giøre nogle nogle smaae Anmærkninger ved, til mine LandsmændeBedemmelse og Fornøielse, som have Lyst til Tingenes Grund og Oprindelse. Forunderligt er det, at de Europæiske Hedninger, sær i Norden, skal have Høitideligen holdt en Fest den 25 December eller vel rettere i December Maaned, i største Fylderie, og Liderlighed, deres Afguder til Ære. Angel=Saxerne, Skotter, Danske, Norske, Svenske, Jslænder, Finlænder og andre Nordlige kaldte denne Høitid Juul. Det var egentlig til Erindring om en lykkelig Høst denne Glædskab holdtes, ligesom ongefæhr vore nu saakaldte Skaargilder (Skaar af skiære, meie, høste) Landvæsenets Gudinde var Ceres som og skal være kaldet Julo, og saaledes givet Fæsten Navn. Men da den gik hen i Sviir og Fylderie, saa meener jeg, den deraf fik sit Navn, og det, som vi nu kalde en Aria, Vise, Drikkesang, have i deres Lystigheder været kaldet en Juul, af det Grædske Ord Ulos, der bemærker got, frisk, fermt, som de ville sige, Gudinden Julo har været ferm og god mod os i afvigte Høst, vi ville derfor julere og leve høit af og for hendes Godhed og Frugtbarhed, ligesom endnu somme i deres Lystighed synge: Ula, Hula, Got Taar min Hiertens Ula, Venteligt er det, at de Nordiske Folk for den kolde Klimaa have paa den Aarsens Tid levet varme og lystige, og givet denne Decembers Glæde Navn af deres Lystigheder. De Svenske kalde et Begger Juul, Grækerne Gaulos, og siden Begere ere brugelige ved lystige Gilder, saa have nogle nogle meent, at disse havde givet Juul sit Navn. Andre have udledet det af Hjul, som det skulle betegne en omløbende Tid, hvilket dog synes forlangt søgt, uden man ville sige med Klim, at derpaa den Tid kommer vore Landsmænd en Syge paa, at de ei kan være stille i deres Huse, men løbe om fra Sted og Bye til andet. Hvorom alting er, saa seer man vel, at Juul har sin Oprindelse af Svirerie og Lystighed, som var Nordens Geist i Oldtiden. Mærkeligt er det, at Navnet har en Overeenstemmelse i adskillige Sprog. De Svenskes Jolla. De Engelskes Jolly. De Franskes Joli. De Danskes og Norskes Juul, siger alt et og det samme. A. Tydskerne ei kalde denne Tid Juul, reiser sig fra Gothernes Tid og Sprog, som ei havde synderlig Indgang i Tydskland, men naar De dog kalde den Weihnacht, d. e den vide Nat, saa have nogle kaldet den Viin Nat, for at sige, at slige Fæster gaae løs paa Viin og Fylderie. Mærkeligt er det og, deels at vor Helligste Frelser er fød paa den vanhelligste Tid i Hedenskabet, deels at de Kristne have ligesom arvet af deres Hedenske Forfædre denne Jnule=Lyst og Svier, som Lovgiveren nogle Gange haver offentlig forbudet. Ved det første har Jesus villet gaae den Hedenske Gallenskab imøde med en reenere Glæde. Ved det andet opdagen man, at der ere Nationale Arve=Laster til m. m. Raad. Raad mod sprukne Læber og Hænder. Dette Middel er meget simpelt, og meest nyttigt for dem, som boe paa Landet, og nødes til at være meget ude i slet og koldt Veirligt. Der behøves intet meere, end at smøre de saarede Steder med Hvede=Olie. Denne Olie kan erholdes paa den Maade: Man presser Hveden ganske stærkt imellem tvende vel opvarmede Jernplader. Dette Middel er tienligt for Vorter og andre Hudens Ujevnheder; ligeledes kan og de, som give Die, naar deres Brystvorter vil sprekke, betiene sig med Fordeel af samme Middel. Jndfald.