Den Vest-Sjællandske Avis, 1826-03-04
Den af Hs. Majestæt Keiser Nicolaus nedsatte Undersøgelses-Commission ifølge Begivenhederne den 26de December, har vel endnu ikke tilendebragt sine Arbeider; desuagtet er det dog lykkedes den at bevise en Række af Facta, som udbrede Lys over Oprindelsen, Udviklingen og de forskiellige Former af de hemmelige Forbindelser, hvis rædsomme Planer, dersom de vare gaaede i Opfyldelse, vilde have udbredet store Forbrydelser og store Ulykker over Rusland. Vi ville levere en foreløbig sammendraget Oversigt af disse Kiendsgierninger, som ere uddragne af de Skyldiges Forhør og Tilstaaelser. Deres Planer vare af den Natur, at deres Antal, som toge Deel deri og toge sig paa at udføre dem, maatte nødvendigt være meget lidet denne trøstende Overbeviisning har man aldeles erholdet til Ære for det Russiske Navn og til en Glæde for alle gode Borgere. De Omstændigheder man vil erfare, bevise iblandt andet, at Rædselen for Complottet har været ligesaa stor, som det i sig selv var en Daarlighed. Til Beviis for, at det ikke kunde lykkes, behøver man kun i Korthed at anføre Mangelen paa Sammenhæng i alle de Sammenrottedes Planer, deres Uvished, den Maade, hvorpaa de ofte selv ere vegne tilbage for deres egne Planer, og den Omstændighed, at det stedse har været umueligt for dem at forskaffe deres Grundsætninger og Complotter nogen Udstrækning. Den første Jdee til denne Sammenrottelse er udgaaet fra unge Mennesker af en brændende og uordentlig Jndbildningskraft, som henrevne af Revolutionernes fordærvelige Exempler, hvis Skueplads Europa har været i 30 Aar, og grebne af den blinde Begiærlighed efter at ville omstyrte Alt, hvilken har bragt saa store Ulykker over den Tidsalder, hvori vi leve, forglemte de ædle Traditioner af ægte Fædrenelandskiærlighed, hvilken gjemmes af det Russiske Folk, ligesom deres helligste Pligter imod Souverainen og Staten, den Eed, som de havde aflagt og den sociale Stilling, hvori de befandt sig, for at overlade sig til den Drøm, at indføre en total Reform i Rusland, og i Mørket at forberede de Midler, som kunde tiene til at udføre den. Det giver sig nemlig tilkiende af deres Tilstaaelser. 1) At de for at opnaae deres Hensigter arbeidede paa imod Enden af 1815 og Begyndelsen af 1816 at stifte et hemmeligt Selskab, som skulde bestaae af mange Under-Afdelinger og have et dobbelt Formaal. Det aabenlyst angivne var Velgiørenhed, og det sande; men som kun meget faae af de Jndviede kiendte, var at bevirke en politisk Reform i Riget. 2) At de i 1817 først derved aabenbarede de Hensigter, som besiælede dem, at de raadsloge med hinanden i Moscau om Midlerne til at skille Keiser Alexander ved Livet i det Øieblik da han besøgte med sin ophøiede Familie denne Hovedstad, som hans Daad og Gavmildhed havde opreist af sine Ruiner. En tilbedet Monarks Liv forekom dem at være en uovervindelig Hindring for at udføre deres Planer. De vilde kaste Lod imellem sig om hvo der skulde være hans Morder, da een af de Sammenrottede tilbød sig frievillig at være det. Men hvad enten nu den sidste Rest af deres Samvittigheds Paamindelse opfyldte dem med Skræk i det afgiørende Øieblik, eller de holdt det for nødvendigt, at lade deres Planer til en almindelig Revolution bedre modnes, saa besluttede de at opsætte dette Fadermord. 3) Da de fandt i Aaret 1818, at deres Forbindelse ikke erholdt nogen tilstrækkelig Udvidelse, saa forsamlede de sig paa nye i Moskau og gave deres Selskab en nye Organisation under Navnet af Vennerne af det offentlige Vel, eller af den grønne Bog. Dette Selskab havde en dobbelt Hensigt; dets samtlige Medlemmer skulde ikke blot tage Deel i de velgiørende Handlinger; de vare ogsaa forpligtede til at medvirke til Oplysningens Fremskridt og Sædernes Forbedring. Den politiske Reform forblev Chefernes Hemmelighed, og disse bestræbte sig for at forberede Gemytterne dertil og til dette Øiemed at forøge de Jndviedes Antal saameget som mueligt. 4) Da de indsaae i Aaret 1821, at disse Forholdsregler havde endnu ikke svaret til deres Forventning, saa holdt de en tredie Forsamling i Mo scan, hvortil der indfandt sig Deputerede fra alle Selskabets Afdeelinger; men hvorved der yttrede sig en Meenings=Forskiellighed, saa at Cheferne, efterat de havde overbeviist sig om, at Majoriteten af Medlemmerne misbilligede deres politiske Hensigter, giorde det Forslag, at opløse Selskabet for at bortfjerne disse; et Forslag, som nogle oprigtig antoge, men andre kun tilsyneladende. Siden den Tid have de fleste Personer, som have hørt til dette Selskab, ophørt med at tage Deel deri. 5) At imidlertid Levningerne af dette Selskab, eller de sande Sammenrottede, indgik nye Foreeninger, hvori ingen blev optagen uden med overordentlig Forsigtighed, og hvis giensidige Forhold bleve indhyllede i den største Hemmelighed. 6) At der fra dette Øieblik af bleve oprettede to Selskaber under Navn af den nordlige og sydlige Foreninger, hvis dirigerende Committeer havde deres Sæde i St. Petersborg og i Tultschin, og hvoraf igien andre Committeer vare afhængige og som bleve kaldte Distrikts Jurisdictioner, og at der med Tiden blev oprettet et nyt Selskab, und Navn af de foreenede Slaver, med hvilke to Med lemmer af den sydlige Forening stode i den nøieste Forbindelse. 3) At Cheserne for disse Selskaber foreenede deres Anstrængelser og fattede den Jdee, at bevirke en revolutionair Bevægelse ved Hielp af Armeen hvorfor de fornemmelig søgte at lokke militaire Personer og især Regiment og Compagnie-Chefer til at gaae ind i deres Foreninger. 8) At der i de omtalte Foreninger bleve foreslagne forskiellige Hensigter og Jnterresser, saa at nogle foresloge en Regiering, hvorved den øverste Magt skulde foreenes i et Triumpirats Hænder, hvori de smigrede sig med at deeltage; andre vilde dele Rusland i flere afhængige Administrationer; men som skulde foreenes ved eet Forbundsbaand, hvilke skulle kaldes Stater, og hvis Chefer de haabede at blive; andre tænkte paa at skille forskiellige Provinser fra Riget; enten for at giøre dem aldeles uafhængige, eller for at aftræde dem til Nabormagterne. 9) At der ved denne Forvirring i Jdeerne, ved denne Conflekt af isolerede, ligesaa blinde som forbryderiske ærgierrige Lidenskaber ikke blev antaget nogen definitiv Plan; men at nogle af Hovedforbryderne bragte det skrækkelige Forehavende paa Bane, som de havde besluttet i 1818, at skille Keiser Alexander ved Livet. 10) At endog to Medlemmer af disse hemmelige Foreninger vilde bringe dette skrækkelige Complot i Udøvelse; at de begave sig derpaa til Bobruisk, som Keiseren skulde passere igiennem; men at de bleve forhindrede ved det, at deres Medskyldige ikke lode sig see, for at fuldføre den Forbrydelse som de havde i Sinde. 11) At denne Forbrydelse blev endnu engang besluttet i 1825, at et Menneske, som Keiseren havde overøset med sine Velgierninger, tilkiendegav med Voldsombed det Ønske at myrde ham; at han ikke vilde høre noget om Opsættelse; at det derpaa blev besluttet, at sende Keisermorderen til Taganrog, hvor Hs. Keiserlige Majestæt opholdt sig; at disse Mordere opholdt sig midt i de forenede Slavers Selskab; men at det ikke destomindre blev afgjort efter nye Raadslagninger at Keiseren skulde først myrdes i Mai 1826, hvor han efter de Sammenrottedes Forudsættelse skulde lade Tropperne passere Revne i Egnen af Balatscherkoff. 12) At endelig en rasende Forbryder kom i Høsten af 1825 til St. Petersborg fra den yderste Ende af Rusland, lod sig optage i den Nordiske Forening og tilbød sig til at myrde Keiseren. 13) At, da en kort og frygtelig Sygdom udførte det guddommelige Forsyns uigiennemtrængelige Beslutninger og berøvede Rusland en Souverain og en Fader, saa smeddede de Sammensvorne nye Revolutions Planer, hvorved alle Medlemmer af den Keiserlige Familie skulde være de første Offere, alle skulde dræbes paa den samme Tid og Opstand skulde med det samme bevirkes i St. Petersborg, Moskau og i flere af Armeens Cantonneringer. De Mennesker, som smeddede disse Planer, og som ere uværdige til at bære Navnet af Russer, bedroge sig paa en besynderlig Maade, saavel i Henseende til Udstrækningen af deres Resoureer, hvilke vare et Nul, som i Henseende Mueligheden, af den Opstand, som de troede at have forberedet. Deres Forsøg den 14de (26de) December i St. Petersborg og det af Mauraview Apostol i Egnen af Kiem have beviist at de ikke kunne giøre Regning paa den mindste Biestand af nogen Folk, klasse; thi de faae Soldater og selv nogle Officere som fulgte dem, vare kun bedragede og troede at fægte for at holde deres Eed; de have beviist, at saadanne Complotter, selv naar deres Grundvold var mindre urimelig, ikke kunde opnaae deres Hensigt i Rusland.