Aalborg Stiftstidende, 1844-09-24
Aalborg, den 24de September. Af den kgl. Commissarii sidste Tale i Stænderforsamlingen hensætte vi endnu følgende, hans Personlighed betræffende, smukke Slutningsord, "Jeg tør ingenlunde gjøre Regning paa endnu i fuldt Maal at være i Besiddelse af den udeelte Kjærlighed, der forhen mødte mig overalt i og udenfor Stændersalen. Men ligesom jeg har fuld Vished om, at ikke saa af mine ædle Medborgere have bevaret deres venskabelige Sindelag imod mig usvækket, saaledes forekommer det mig, at der i det Hele er blevet mere tilbage af den forrige Velvillie end der kunde ventes efter den store Omskiftning, der er foregaaet i de Begreber, hvorefter man dømmer og min Virken. Vel har Sammenligningen med det forrige lykkeligere Forhold sin Smerte, men ligesom jeg til hin Tid, i dyb Erkjendelse af det Overdrevne i den Priis, som mine Medborgere satte paa mine Bestræbelser, stedse var beredt paa, at denne maatte dale, saaledes siger min Bevidsthed mig, at jeg med ikke mindre ærlig og anstrængt Villie er vedbleven at arbeide i Retfærdighedens og Fædrelandets Tjeneste, at jeg ikke har fornægtet nogen Grundsætning, der forhen ledede min Virksomhed, at den Gierning, som jeg i den seneste Tid har udført i mit Kald, ikke har været mindre overveiet og prøvet, eller den Overbeviisning, hvorefter jeg er gaaet frem mindre fast. Stærk ved denne Bevidsthed vilde jeg, om end med Veemod, saa dog med fuld Sindsrolighed, kunne bære min Skjæbne, saafremt jeg skulde blive uheldig nok til i høiere Grad end hidtil at savne mine Medborgeres Bifald, Saa meget dette end kan opmuntre Manden under hans redelige Bestræbelser for at opfylde Pligtens Kald, er det dog kun et betinget Gode, hvorpaa han, naar det gjælder, maa kunne give Slip, uden derfor at tabe Lyst og Mod til at fortsætte sine Bestræbelser. Denne Betragtning, der aldrig har været mig fremmed, men som jeg især paa mit Livs Aften har havt Anledning til at lægge paa Hjerte, viser hen til det Sted, hvor den Retsindige finder det rette og sikkre Tilhold. Men idet Sjælen i dyb, undsigelig Tak hæver sig til Ham, hvis ledende og beskjærmende Haand jeg ogsaa under den Gierning, som idag er bragt til Ende, saa ofte har fornummet, glemmer jeg dog ikke de Medborgere, der have lettet mig denne Gierning ved den vedvarende Velvillie og Tillid, hvormed de have glædet mit Hjerte. Jsærdeleshed maa jeg frembære min inderlige Tak til Forsamlingens høitagtede Formand. Har han Krav paa Forsamlingens Erkjendelse af den Jndsigt og Nidkjærhed, hvormed han har varetaget det Kald, den havde nedlagt i hans Hænder, saa har han ikke mindre Krav paa min Erkjendelse af det venskabelige Sindelag imod mig, som han stedse har bevaret. Paafaldende er det forøvrigt, at Commissarius i denne Afsked til Stænderne intet Takkeord henvendte til Forsamlingens fortjenstfulde Vicepræsident, Professor Larsen, uagtet han sædvanlig ved hver Stænderslutning tillige adresserer sin Tak ikke blot til Vicepræsidenten, men ogsaa til Forsamlingens øvrige Functionairer og navnlig forrige Gang ydede Takken til Vicepræsidenten, som dengang var Kammerherre Lüttichau, med en saadan Overstrømning af Roes, at han dermed næsten forbunklede selve Præsidenten, der i forrige Session ikke mindre end i den nu udløbne udelukkende havde fungeret ved Præsidiet. - Vi kjende ikke de Regler, der følges ved Gratistpladses Besættelser her i Cathedralskolen, men det kan dog vel ikke feile at Forældres trykte Stilling maa være første betingende Grund for at nyde en saadan Begunstigelse. Under saadan naturlig Forudsætning kan det da ikke andet end vække høi Grad af Forundring, naar man i det sidste Programs Skoleefterretninger seer Sønner: af en Brigadegeneral, af en af Egnens større Landeiendomsbesiddere, af en bekjendt velhavende Godsinspecteur, af en Compagnichef, altsaa alle af Familier i Stillinger, der ikke bør at succurrere til det Offentlige, – være blandt dem, der nyde aldeles fri Underviisning. Det er efter Rectors Jndstillinger, at slige Stipendier tildeles, og det turde derfor vistnok være ønskeligt at kjende de Principer og Regler, der herved følges; thi ved en Skole, der af 73 Elever kun har 1582 Rbd. 48 s. i samtlige Skolecontingenter, er der vistnok al Opfordring til ikke at strække Fri underviisning videre, end Nødvendigheden byder. Priserne ved det den 20de de her afholdte Marked vare: Kalvekøer og Slagtekoer 25 Rbd. a 30 Rbd.; golde Køer 12 a 16 Rbd.; fede Beder 4 Rbd.; Lam 1 Rbd. a 1 Rbd. 2 Mk., Alt pr. Stkt.; Smør 18 a 20 sk. pr. Pd.; Ost 1 Rbd. 2 Mk. pr. Lpd.; Gjæs 8 Mk. og Ænder 3 Mk. Parret.