Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-04-09
Det Svenske Hofs Declaration mod Rusland, med Oversætterens Anmærkninger. (Sluttet.)At forlange, at Sverrig skulde tjene Rusland til Bolværk, efterat det havde behaget dette, at udæske Engelland, at Sverrig skulde opofre sig laade og sin Handel, for at forsvare Kronstad og Reval, det var dog virkelig for meget (19). Ogsaa be(19) Rusland har aldrig forlangt, at Sverrig skulde tjene det til Bolværk. Hvor man er forskandset med Steemure pleier man ikke at betrygge sig med Gjærder. Forbittret over den mod Dannemark udøvede Skjændselsdaad, fordrede Keiser Alexander, at Kongen, overeensstemmende med sine Alliancer, skulde beskytte Østersøen mod enhver Voldsomhed og medvirke mod Engelland. Keiseren fordrede altsaa at Sverrig skulde tjene Østersøen, ikke Rusland til Bolværk, at det skulde forsvare dette Hav, ikke Eronstad og Reval: to Stæder, som Rusland er mægtigt nok til at forsvare selv. At Sverrig ikke kunde medvirke til Østersøens Forsvar, uden at opoffre sin Flaade og sin Handel er en qvindagtig Frygt, som ikke harmonerer med den stolte Tone, der hersker i den hele Declaration. Sin Handel har det allerede gyndte Rustningen paa de Russiske Grændser strax med disse Forslag. Kongen ansaae dem endnu med Tryghed; saalænge som man ikke anførte nogen Anke, og som der ikke var noget Afgjørende i Forslagene. Jøvrigt fremstillede det Tilbud, at fredlysØstersøen ved Convention, en Udsigt til Rolighed og Fordeele for Rusland og for hele Norden, der syntes et at kunne forkastes uden stort Ansvar Friere, end de under hele Krigen havde været, kunde de Russiske Havne aabnet sig for en saadan Afsætning af deres Frembringelser, der hidtil ikke kjendtes. Nærmælse mellem begge Hoffer, Handelslivelighed, Ro efter en ulykkelig Krig, nogle opoffret ved at udelukkes fra Fastlandet – sin Flaade kunde det næsten ikke opoffre, fordi det for største Delen allerede har opoffret den i Krigen med Rusland, og det, som det endnu har tilbage deraf kun ere ubetydelige Levninger. Det eneste, som Kongen har vundet ved sit Forbund med Engelland, ere de Naadepenge, som det betaler ham under Navn af Subsidier. Men disse flyde i Kongens Casse. Det Svenske Folk vinder intet derved. Det har mistet sin Handel, det føler Krigens Trængsler og maa mætte det Brittiske Søuhyre med sine Sønners Blod. Bifaldsyttringer efter en end ulykkeligere Fred, see det var alt, hvad Kongens Tilbud indeholdt for Keiseren. Det gjordes med fuld Tillid til Engellands Jndvilligelse: Hs. Maj. ventede Bekræftelsen derpaa længe inden den saa frygtede engelske Flaade kunde bringe Havnen ind i Østersøen (20) Man drev paa Svar, Kongens Ambassadeur skulde udvikle det fælles Tarv i en særdeles ham lovet Audients den 15de Febr., da Ambassadens Meddelelse med Sverrig med Magt afskjæres og de Russiske Tropper gaae ind i Finland med følgende Proclamationer (her følge den Russiske Proclamation til Svensk Finlands Jndbyggere, (see Skilderiet No. 44), een til Præsterne ved Grændsen (g) og een til den Svenske Armee (h). 12) Denne lyder saa: Min Herre, Vær saa god at modtage disse Proclamationer, som en Sikkerhed, og meddeel deres Sognefolk Jndholden, hvorefter strax skal følge en Sikkerhedsvagt fra Hs. Maj. Keiseren af Rusland." Disse Sedler vare haandskrevne. 1) Denne er saalydende: Salater. Det er med (20) "Bringe Hævnen ind i Østersøen!" Retfærdige Himmel! Saaledes taler en Regjering, der bekiender sig til den evangeliske Lære og som straffer Gudsbespottere, Saaledes taler en Konge, der ved Slægtskabs og Albancers Baand er saa nøie forenet med Dannemark, Altsaa var det Hævngjerrighed, der drev Engelland til at begaae een af de blodigste og meest uhørte Volds gjerninger, Men hvad og hvem skulde da egentlig hævnes her? Hvor ingen er fornærmet, lader Hævn sig ikke tænke. Rusland har ikke fornærmet Engelland, Dannemark endnu mindre, Sverrig, var, og er jo endnu, dets inderligste Bundsforvandte. Hvorledes kan Kongen da sige, "at den Engelske Flaade bragte Hævnen ind i Østersøen, Men det Svenske Cabinet vil undskylde en uundskyldelig Fremfærd og derfor har det ligesaa liden Agtelse for sund Menneskeforstand som for de ubrødeligste Løvter og helligste Forbund Nu dømme enhver lovlig Regjering, enhver kæk og retskaffen Militair, enhver trofast Undersaat, om denne Fremfærd: Et svigefuldt Jndfald i en fredelig Naboes Land, forudgaaet af Opbud til Oprør, er uhørt endog i disse sidste Tider, der ellers ere saa rige paa Voldsomheds og Uretfærdigheds Exempler. Det Russiske med Frankrige allierede Rige er ikke mægtigt nok til at udsætte sig ved Folkerettens Formaliteter for nogen Modstand i en ved Aarstiden afskaaren Provinds: det behøver Overraskelse og Bestikkelse. Regjeringen stræber at kjøbe Folket i Masse ved Frihedsløfter: Generalen vil kjøbe Soldaterne stykvis, som han har kunne kjøbe Vornede paa Torvene i Petersborg eller Riga. Trofaste Jndbyggere i Finland, agtværdige Folk, Eders Konge har, under sin hele Regjering, Smerte, at min allern. Keiser seer sig tvungen, imod sin Villie, til at lade sine Tropper marchere, ind i Finland, hvilket blot har til Hensigt en kraftig Beskyttelse, Fredens og Rolighedens Vedligeholdelse, saavelsom Finlændernes Vel. at udføre denne billige Forholdsregel har Hs. Keis. Maj. befalet ikke at lade fyre først, indtil J, forglemmende Eders Frihed og foragtende Rolighed, begyndte at være virksomme; og til vor store Misfornøielse have J alt gjort dette. Vi fornye disse Hs. Keis. Maj. Ordrer, forsikkrende den Finlandske Nation om hans oprigtige og sande Velvillighed for dette Land, og garanterende Eder paa ny, Soldater, at J have Deel i Hs. Keis. Maj. Naade. J gode Finlændere, som Eders Skjæbne, har ladet henhøre til Landets Krigerstand, J er mere at beklage; J forlade Eders Arne, Eders Frænder, og gaae at søge Døden for en uretfærdig Sag. Soldater, min allernaadigste Keiser har befalet mig at love hver af Eder, der frivillig nedlægger Vaaben, at han kan gaae hjem eller hvorhen ham tykkes, og desuden at betale for hvert Gevær 2 Rubler, for en Sabel eller andet Vaaden en Rubel, og for hver Hest 10 Rubler. Hvoraf Eder elsker saalidet Rolighed, at han ei vilde ile at modsætte sig enhver uretfærdig Opbydelse til Krig, for at forskaffe sig et roligt og lykkeligt Liv, under min allernaadigste Keisers Beskyttelse.