Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-06-27
Blandede Efterretninger. Den første Døvstummelærer. Efter den almindelige Angivelse vare Abbe de Epee, i Frankrig, og Sammel Heinicke i Tydskland de første, som theoretisk og praktisk begrundede Døvstumme-Underviisningen. Begge opstode eenstidigt, uden at den Ene i lang Tid erfarede og vidste noget om den Andens Bestræbelser. Maaskee har de Epee aldrig erfaret noget om Heinicke. Men meget tidligere end begge de Ovennævnte, har en dannet Jøde, Pereira fra Portugal, udmærket sig deri i Frankrig. 1749 forestillede han Academiet i Paris, flere af ham dannede Døvstumme, og udviklede i en Forelæsning den Maade, hvorpaa han havde underviist dem (11 Juni 1749). Forelæsningen staaer i "Mere de Pr. 1750. Senere bleve hans Lærlinger prøvede endog ved Hoffet i Versailles, og indhøstede ny Roes for deres Lærer. Hvorfor Peretras Bestræbelser bleve ganske forglemte, vide vi rigtignok ikke. Men overhovedet har sikkert ogsaa Mange, førend ham praktisk og theoretisk beskjeftiget sig med disse Ulykkeliges Underviisning, uden at dog deres Navne ere blevne bekjendte, især naar de Jntet have skrevet, og deres Bestræbelser kun gjeldt enkelte, saa, unge Mennesker. Til dem hører navnligen Joh. Konr. Amman, en Læge, hvis "Surdus loquens sen methodus qua, qui surdus est, loqui discere possit udkom i Amsterdam, 1692, 12, 53 S. Han gav Heinicke Tanken om den Mulighed og den Maade hvorpaa man maatte undervise Døvstumme, og havde fortreffelig dannet en Datter af en af hans Velyndere og Venner, som og endnu nogle andre Børn, til at tale. Ogsaa forsikkrer han, i tolv Maaneder at ville bringe ethvert døvstumt, allerede i den modnere Alder staaende, kun forstandigt Barn (modo sana ipsi surdo, mens constesaavidt. Om andre, eller hvilke allerede før Am man har skrevet over denne Gjenstand, er os, er bekjendt. Hans System grundede sig paa Tonens Dannelse formedelst Struben, Ganen, Tænderne og Læberne. Som Stifter af Døvstummeunder viisningen i Tydskland kunde man altsaa antage ham; thi i Hemickes Biographie, af hans Svigersøn M. Reich (Denkmaler verdienstvoller Deutschen, 1 Bind, bemærkes udtrykkeligen, hvorledes H. har draget hans "Surdus loquens til Raads. da Tilfældet tilførte ham den første Døvstumme Lærling. Derfra vel og Heinickes Stræben, saa meget som muligt at uddanne selve Taleorganerne hos hans Lærlinger, medens de l'Epee kun lod Tegn sproget gjelde. (B. f. I. U. 103.) Anagram. Det skjønneste Anagram, som maaskee nogentid er gjort, hidrører fra en forhenværende Hofprædikant i Berlin, Jablonski. Da Stanislaus Lesczinsk, før sin Tronbestigelse, vendte tilbage fra en Reise, modtog hele Familien Lesczinske ham i Lissa med en pragtfuld Fest. Jablonski, som dengang var Skolerektor i Lissa, skulde forherlige denne Fest med en Forestilling, til hvilken han klædte sin Skoleungdom som Helte. Han udvalgte 13 Drenge og gav enhver et Skjold i Haanden, som indeholdt et Bogstav af Ordene Domus Lescinia (Familien Lesczinski.) Med disse lod han udføre en Dands, som faldt i 6 Afdelinger. Ved Slutningen af den første Act traadte Dandserne saaledes sammen, at Skjoldenes Sammenstilling udgjorde Grundordet: Domus Lescinia. Ved Enden af den anden Alt forestillede de Ordene: Ades incollumis (Du vende lykkelig tilbage;) efter den 3. viste de Ordene: Omnis es lucida (Du er ganske Lys;) efter den fierde Manes sidus loci (Du blive vores Stierne;) efter den femte: Sis columna Dei (Vær Guds Støtte), og efter den sjette: 1, scande solium (Gaae, bestig Tronen). Denne sidste Tanke blev til et prophetisk Forudsagn, snart derpaa blev Stanislaus kaldet til sit Fædrelands Trone. (ibid.