Aarhuus Stifts-Tidende, 1835-05-19
Af det følgende Nr. af Aarhuus Stiftstidende saae han, at der skulde have staaet, skjøndt den ei kan misforstaaes, hvilken Rettelse rigtignok giver en ganske anden Mening Formodentlig var altsaa den første Læsemaade en Tryk feile?) "Herre Gud, var det en Trykfeil? – – Saaledes maa vistnok enhver Læser have udraabt ligesom Pigen, der roste den tydske Præsts Tale, og overrasket ved Efterretningen om at den havde været tydsk, udbrød: "Herre Gud, var det Tydsk, – J Nr. 59 af samme Tidende søger Hr. Schytte efter sit givne Løfte at fralægge sig Troens og Haabets Nedgravning under den smukt udhugne Liigsteen i Aarhuus Domkirke, sigende, at Forf. af Stykket en mærkelig Opdagelse har udeladt de i Beskrivelsen S. 105 værende Ord: Han er med sin Hustru o. s. d." og at han har tilføiet (hvor uforsvarligt.) Ordet, at, hvorved det Hele faaer et ganske andet Udseende c.). Hvad nu for det Første Udeladelsen af de anførte Ord angaaer, da skete denne med velbergad Hu, eftersom de nævnte Ord ingenlunde kunde komme i nogen Betragtning. Hvorledes man saa end vender og dreier Ordene, bliver dog Meningen efter alle Tænkelærens og Sproglærens Regler at saavel Haabet som Troen ligge begravne under en smukt udhuggen Liigsteen i Aarhuus Domkirke." Forf. for dristig appellere til den hele dansktalende, dansklæsende og danskskrivende Almeenhed. Hvad Hr. Schyttes anden bemærkning angaaer, at Forf. har tilføiet Ordet "at, da indeholder denne Beskyldningen for en Uredelighed, som Forf. paa det Alvorligste maa frabede sig. Kan Hr. Schytte, som dog er Cand. phill., da ikke begribe, at Ordet "ate i denne Sammenhæng var aldeles nødvendigt, da Forf. anførte Bogens Ord indirecte, eller vil han maaskee, at Stedet i hans egen Bedemandsstiil skulde lyde saaledes: At der i samme Kirke findes et Epitasium, paa hvis Sider sees Tro og Haab i tvende store Figurer, og beggeligge begravne nedenfor under en smukt udhuggen Liigsteen. (?) Osancta simplicitas! – Nei, gode Hr. Schytte. hvorledes De saa end vender, dreier, snoer eller krymper Dem saa bliver det dog vist og afgjort, at Æren for Troens og Haabets Nedgravning under en smukt udhuggen Liigsteen i Aarhuus Domkirke ene og allene tilkommer Dem og ingen Anden paa den hele Jord. Deres Forsikring, at Ordene i Beskrivelsen ikke kunne misforstaaes, uden af dem, der ville misforstaae dem, kan derfor ikke have mere Gyldighed i Publikums Øine, end Erich Madsens i Vielgeschreis. "Jeg er ingen Bedemand, i Pokkers Skind og Been Hvortil Publikum med Vielgeschrei maa svare: "Pernille, han siger, at han er ingen Bedemand, Jo min Siæl, er J Bedemand." og Resultatet bliver da Pernilles Ord: "Ja, Herre, det er en af de ældste Bedemænd heri Staden, (og i Literaturen) (see Holbergs Stundesløse 111. 5). For Resten vil Forf. af Stykket en mærkelig Opdagelse lade Hr. Schyttes Spydigheder ubesvarede og gandske overlade ham den nysnævnte Ære. Hr. Schytte synes i Øvrigt at forudsætte, at Forf. til Stykket en mærkelig Opdagelse boer i Aarhuus eller Kjøbenhavn. At hverken det Ene eller det Andet er Tilfældet, vil Redakteuren af Kjøbenhavnsposten kunne bevidne, hvisaarsag Hr. Schytte gjorde bedst i at beholde sine Formodninger for sig selv. - Og nu kun et Ord til Slutning. De ønsker, Hr. Schytte! at see deres Bog recenseret af upartiske Sagkyndige. Hvorledes, Frygter De da ikke for, at den ubøielige Nemesis skal ramme Dem? Thi hatter end Lønnen paa begge Been, Den visselig engang dog kommer!"De har jo selv paa flere Steder i deres Bog ubarmhiertig hudflettet den salig Hertel (en smuk Adfærd mod en død Mand, som ikke kan forsvare sig) Gaa dog i Den selv, og bekjend, at De uden Hertels Forarbeider ikke vilde have været i Stand til at skrive en eneste Tøddel af Deres egen Beskrivelse, og drag først den pommerske Bjælke ud af Deres eget Øie, forinden De prøver paa at trække Skjæven ud af Deres Broders. Turpe est magistro, 5 culpa redarguit ipsum. Denne Sentents skulde De have lagt Dem paa Hjerte og afholdt Dem fra at beskylde Forf. af Stykket en mærkelig Opdagelse for Forvanskning af Deres Bedemandsstill. Maaskee trøster De Dem ved Hr. H. L. Wohls ubetalelige Avertissement i Aarhuus Stiftstidende Nr. 56. Den store berømte Schreder i Hamborg har sagt: J en stierneklar Nat gjøe Hundene imod Maanen; Maanen vandrer sin Bane, og finder sig ikke Fornermet." Hvis saa er, da maa Forf. af disse Linier lade Dem vide, at De hverken kan sættes i Ligning med den store berømte Schreder (sic) eller med Maanen. Og dermed Gud befalet, Anm. Redaktøren af Aarhuus Stiftstidende, og de øvrige Herrer Avisredaktører, som efter Aarhuus Avis have optaget Hr. Schyttes "Berigtigelse, anmodes herved om ligeledes at optage disse Modbemærkninger, da Forfatteren af Stykket en mærkelig Opdagelse, ingenlunde føler Lyst til at staae som en Ordfordreier i Publikums Øine." Ogsaa en Mening om Huusinqvisitioner.