Norske Intelligenssedler, 1809-10-31
Den Qvæstion som fremsættes i Jntelligentssedlerne No. 85 om et Universitet i Norge er af den Omfang at det vil være langsomt og bekosteligt at opløse den i Jntelligentseddelen, et Blad hvis Hensigt ikke er at udbrede statistisk Kundskab. Det er altsaa ikke her min Sag at befatte mig med Spørgsmaalet, som desuden synes vrangt nok fremsat, vilde derimod en dygtig Mand i en særskilt Afhandling grundigen forklare, om det var muligt og nyttigt for Norge, især i denne Epoche, at have et Universitet, tør jeg forsikkre, trods ethvert foresse, at, den sanddrue og redelige Mand, der ikke blandede sit Skrift med Grovheder og Sarkasmer, men paatog sig paa at afhandle Sagen fornuftig ei allene vilde være fri for de Uleiligheder der afskrække Forfatteren af Svaret i ditto Ugeblad No. 86, men at sammes Værd vilde paaskjønnes af en viis Regjering. Her vil jeg blot bede den Herr Anonymus i No. 86, der mener, at han diæret har mod Spørgeren i No. 85, at overveie i Koldsindighed, om hans Svar har voldt meer sand Nytte end Spørgsmaalet, Besvareren har imidlertid i mine Tanker Ret at lade Spørgsmaalet ubesvaret; men sæt: at han har Ret til at tugte Spørgeren, ifald denne har blot sagt Jronier, fæt, at han har Gade, drengens Ret, nemlig: Cædimur & totidem plagis consumimus hostem, c: Vi gave ligesaamange Prygl som vi sik. Har han da vel ogsaa Ret til at sige baade directe Grovheder til sin Antagonist, og indirecte Uforskammenheder til den Nation hvoraf han troer Spørgeren at være Dette Tilfælde synes at visse at Besvareren er skyldig i den samme Brøde som han bebreider Spørgeren, ikke at have tænkt meget forinden han skrev; thi jeg haaber bedre om Personen og hans Forstand end at Svaret har voldt ham Hovedpine. Jeg tilstaaer imidlertid reent ud, at jeg ligeledes skriver dette væk uden synderlig Eftertanke; thi, sandt at sige, anseer jeg den her spildt. Enten jeg troede det eller ikke, vilde jeg i Besvarerens Sted ladet Spørgerens Roes passere for oprigtig; thi det var tungt at vise at samme var usand. Da jeg selv længe baade i Ungdommen og Alderdommen har opholdt mig i Kjøbenhavn og kjendt personlig en Kofod Anker, Risbrigh, Jacob Edvard Colbiørnsen og af Renomee en Cramer, Gens, for ei at tale om de Levende bør jeg ikke ansee for Jronie hvad der tales om disse ærværdige Lærere. Udtrykket ægte Dansk Tænkemaade havde man heller ingen Grund til at argre sig over, da samme paa ingen Maade er vanærende, vilde nogen bruge samme som Jronie, kunde man lade denne bruge sin meenløse Spot ubemærket; da jeg bryster mig af at være Normand omfavner jeg som Broder, enhver der er kjæk af at være Dansk - der er stolt af at kalde sig en ægte JydAt vi i den senere Tid har prøvet Ulykker og Overmagtens Ondskab fornedrer ingen af Nationerne. Dersom altsaa Besvareren alvorligen er vred paa Udtrykket ægte Dansk Tankemaade, fortjener han Medlidenhed. Dog lad kun Besvareren tage ethvert af Spørgerens Ord, imod Skriftens Raad, i den værste Mening - om dem begge har jeg ikke meer i den Henseende at sige en hvad den beskjænkede Kone svarede sin Mand: Denne kom hjem og fandt sin mag, aarlig istand, ved derover gav han sig til at udskjælde alle drukne Qvindfolk, og Konen svarede hikkende: "Den derom - det rager ikke os. Men naar Besvareren tager Anledning af det Klammerie, hvori han indlader sig, til at være saa grov og uforskammet imod den Norske Nation, at han ophøier Engelskmanden paa Norman dens Bekostning, saa har man Aarsag at spørge Personen; hvilke Grunde har vel Engelskmanden for en naragtig Patriotisme? Hvad tænker Skriveren sig ved denne Phrase, Lignelsen mellem Normanden og Engelskmanden er ellers pudseerlig nok og minder mig om en Tirade af en fuld Mands Prædiken: "Ligesom Blomsternes Email pryder Engene og Ceres med gyldne Axzirer Bondens Ager, saaledes seer man Folk gaae i Kroerne og drikke Brændeviin.