Almuevennen, 1843-09-27
Efterat undertegnede Medlemmer af Sogneforstanderskabet, i Møde den 18de f. M. ere blevne valgte til som Comitee at afgive Betænkning i forannævnte Henseende, have enhver af os udtalt vore Anskuelser i særskilte Betænkninger, som herved vedlægges: fra Formanden Lars Hansen, fra Gaardmand Christen Hansen, og fra Forvalter Houg. Ved et Møde, som Comiteen derefter har holdt, ere de i disse særlige Betænkninger udtalte Anskuelser, nærmere tagne under fælles Overveielse, og hvorefter man til Sogneforstanderskabet skulle henstille som Comiteens Formening om denne Sag: 1) At Huusmandstanden og den hele Arbeidsclasse, i Karrebek Sogn saaledes som anført i Forvalter Hougs særskilte Betænkning, vel i Almindelighed kunne antages at være iblandt de mindre fortrykte end i flere andre Communer, men at dette dog efter Comiteens Medlemmer Lars Hansens og Christen Hansens Formening og større Locale-Kjendskab alene gjælder for Beboerne af denne Classe i de under Forsløv Gods og Baroniet Gaunde førende Byer, hvor disses Afgifter præsteres i Penge, og hvor deres Antal er indskrænket til en passende Størrelse, medens derimod Beboerne af denne Classe i Karrebeks Bye, under Saltøe Gods, føle det fulde Tryk af at præstere Arbeide i Afgift, og af et der etableret uforholdsmæssigt stort Antal Huus- og Jnderste Beboere. 2) At der fra Sogneforstanderskabet burde andra ges paa, at de Misligheder i Huusmandstandens og den hele Arbeidsclasses Vilkaar, og de Byrder, der trykke samme saaledes, som disse findes fremhævede i Forvalter Hougs særlige Betænkning, ved de der angivne Midler maatte søges hævede, hvorhos dog efter Comiteens Medlemmer Lars Hansens og Christen Hansens Formening mere indgribende Forholdsregler ville være fornødne til at sikkre den arbeidende Classe imod vilkaarlig Behandling, og til at betrygge den en selvstændig Stilling, hvilken Henseende disse Medlemmer af Comiteen, og saaledes Comiteens Majoritet i Henhold til de af dem i deres særskilte Betænkninger udtalte Anskuelser, henstiller til Forstanderskabet endvidere at andrage paa: a) at Regeringen ville søge at bidrage til, at Huse med Jordtillæg, saavelsom Fæstegaarde, saaledes som det ansees for et almindeligt Ønske i Folket, maatte overgaae til Selveiendom eller Arvefæste, og at indtil Saadant kunde iværksættes, alle Leiecontracter og Huse maatte overgaae til Livsfæste, b. endvidere, at alt Naturalarbeide maatte afløses af en billig Penge- eller Kornafgift, samt at de aarlige Afgifter maatte normeres ved et Lovbud til en passende Størrelse, som af Eierne ei maatte overskrides, og saaledes for jordløse Huse og Jndersteboliger ei over 8 a 10 Rbd.; c. fremdeles at det maatte tillades den tjenende Classe, naar denne ved Prøve havde godtgjort at forstaae Bondearbeide, da at arbeide paa den Maade samme Classe bedst forstaaer at fortjene sig Opholdet paa; d. og endelig at Værnepligten maatte paabydes som almindelig for alle Stænder. Comiteen maatte slutteligen bemærke, at forsaavidt der i Forvalter Hougs særlige Betænkning er foreslaaet, at Godseiere opmuntredes til at treffe saadant Arrangement, at der ikkun betingedes Arbeidsafgift af et saa stort Antal Huusmænd, som Eieren til enhver Tid af Aaret maatte see sig istand til at forskaffe stadigt Arbeide, er Meningen deraf den, at en Forpligtelse i saa Henseende alene skulle hvile paa Godseieren, uden at det paa nogen Maade skulde være Huusmanden formeent, udenfor sine Pligt-Arbeidsdage at søge andet Erhverv, hvor saadant fordeelagtigere for denne maatte tilbyde sig. Karrebeksminde, i Comiteemødet den 15 September 1843. Christen Hansen. Lars Hansen. Houg. Den Deel af Forvalter Hougs særlige Betænkning, som Comiteen i ovenstaaende Betænkning henholder sig til, er følgende: Som Misligheder i Huusmandstandens og den hele Arbeidsclasses Vilkaar og Byrder, skulle jeg tillade mig at fremhæve: 1. De Collissioner det medfører for Arbeidsmanden i Almindelighed og for Huusmanden med Jord i Særdeleshed, at staae i et dobbelt Afhængighedsforhold med hans Arbeide, nemlig til Huuseieren for en større eller mindre Deel af hans Afgivt og til Gaardbrugerne for den fornødne Kjørsel, og hvad Huusmanden med Jord angaaer tillige for Jordens Dyrkning med Alt dertilhørende, og som ikke sjelden fra den ene eller anden Side paadrager Arbeidsmanden Tiltale, og lægger ham Hindringer for et stadigt Erhverv. 2. Den Mislighed for Arbeidsklassen, at Godseiere, og Selveiere etablere Huse efter Behag og saaledes ei sjeldent et større Antal af disse, eller tillade deres Fæstere og Leiere at etablere et større Antal af Jnderste Boliger end der efter de locale Forhold kan findes Erhverv for disse Beboere, og som in parentes igjen afholder forøgede Byrder for Fattigcommunerne, og 3. den precaire Stilling for Huusbeboerne, naar Huse, saaledes som det i den senere Tid er bleven temmelig almindeligt, af Godseiere saavelsom af Selveiere, istedetfor at bortfæstes paa Livstid, ikkun udleies paa heel- eller halvaarig Opsigelse, og hvorefter Beboerne ei ere sikkrede imod vilkaarligen at blive udsatte af sammes Besiddelse. Til at forbedre Arbeidsklassens som i Særdeleshed Huusmandstandens Kaar i disse Henseender anseer jeg følgende Midler, vel ikke som de eneste, men dog som hensigtsmæssige og iværksættelige uden Krænkelse af Nogens lovlige og billige Ret. 1. At Landets Godseiere og Godsbesiddere saavelsom enhver Anden, der som Eier eller Benificiair maatte være i Besiddelse af Huse være sig Fæstehuse, Leiehuse eller Jnderste-Boliger, af Regjeringen opmuntredes til efter en passende Frist at træffe saadant Arrangement, at der ikkun betingedes Arbeidsafgift af et saa stort Antal af disse, som Eieren til enhver Aarstid maatte see sig istand til at forskaffe stadigt Arbeide, – og som saaledes i Forening med at af tjene deres Afgift tillige kunde have stadigt Erhverv hos Eieren. – Men for at et saadant Arrangement kunne træffes ved Godser, hvor Huusmændene som almindeligt have et Jordbrug, for stort til at behandle med Spade og for ringe til at holde Hestekraft og bekoste Redskaber til dets Dyrkning, formenes det tillige, at Godseieren ligeledes af Regjeringen maatte opmuntres og gives Bemyndigelse til, hvor Hoveriet er afløst at udstykke det fornødne Antal Gaarde i passende Parceller, af hvis Besiddelse da maatte kunne betinges den Forpligtelse: at dyrke de saaledes til stadigt Arbeide for Eieren ansatte Huusmænds Jorder, og i det Hele afgive alt det Spanddagsarbeide, som Huusmanden nu for Arbeide maa forskaffe sig hos Bønderne. 2. At der ved et Lovbud maatte sættes passende Grændser for Establering af Huse og Jndersteboliger, og at det til den Ende maatte paalægges vedkommende Eiere at afgive et klækkeligt Bidrag, og i alle Tilfælde den fornødne Beboelses-Leilighed for disse Beboere, naar de formedelst Alderdom eller Svaghed ei længer selv kunne - og sørge for deres Ophold, 3, at Overdragelse paa anden Maade end til Livs fæste ligeledes ved et Lovbud maatte indskrænkes alene til jordløse Huse, og til saadanne Huse med Jord, hvis Beboere som foreslaaet i foranstaaende 1ste Post bleve ansatte til stadigt Arbeide hos Eieren, hvorhos det maatte blive en Selvfølge, at der ved Benyttelse af Opsigelsesretten for de tilbageblivende Leiebuse vilde paahvile Eieren lige Forpligtelse som i 2den Post ommeldt, naar de der anførte Betingelser fandtes tilstede. Paa den anden Side maatte det da formeentlig findes billigt, at Eieren, ved en hurtig og mindre bekostelig Rettergangsmaade i Søgsmaal til Fæstes Forbrydelse, sættes istand til at sikere sig imod Tab og Chicane af den uordentlige, forsommelige og stridlystne Fæster. Frederik den Sjettes Bondekrønike.