Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-01-14
Blandede Efterretninger. J den norske Rigstidende af 4de Jan. d. A. læses følgende, med Overskrivt: "Til Forfatteren af den sandfærdige Beretning om Danmark politiske Forbrydelser mod Norge. – Jfald den Sætning staaer urokkelig fast, at Mennesket er ufuldkomment og kortsynet, saa kan det ikke andet end ofte vælge deels urigtige, deels endog skadelige Midler, hvor god og gavnlig end Hensigten monne være, og hvad der gjælder om det enkelte Menneske i Almindelighed gjælder om Statstyreren, i Særdeleshed. Den Forfatter, som nu foretager sig at udpille af et Menneskes eller af en Statsstyrers Liv ene og alene de urigtige og skadelige Midler, der valgtes, hvorved ofte maaskee de bedste Hensigter forfeiledes, ja, som udgiver for en sandfærdig Beretning, at de ere valgte til at opnaae onde og skadelige Hensigter, hvilke han dog ikke kan kjende, naar de ei udtrykkeligen ere nævnede, fordi han ogsaa er et kortsynet Menneske, og det uden at ville ommelde og fremstille tillige det meget gode og gavnlige, hvilket maaskee ligesaa ofte er bleven udført ved Valg og Anvendelse af de tjenlige og rigtige Midler – kort den Forfatter, som ikke skildrer Menneskets eller Regentens Forhold i fuldstændig Sammenhæng, hvorved saavel det gode som slette kan vorde erkjendt, skriver en saa lidet historisk sandfærdig Beretning, at den kun kan henstilles ved Siden af de Døgnblade, der saa ofte sammensmedes for at skade. Hertil kommer, at med samme Grund, som den Danske Regjering fordømmes, forsaavidt den ofte feilede i Valget af Midler til at lykkeliggjøre Norge, eller fordi den, tvungen af Nødvendighed eller hindret af Tidens Medfør, ei stedse kunde handle overeensstemmende med Folkets Ønske, kan hver Regjering paa Jorden, som et ufuldkomment Menneskeverk fordømmes, og kan Forfatteren ligesaagjerne finde Anledning til at skrive alle Kongers politiske Forbrydelser mod deres Folk ligefra Adam til vore Dage, ja, med samme Grund fordømme sin nærværende Konge og det Norske Storthing, thi ogsaa disse kunne feile i Valget af Midler til at opnaae deres bedste Hensigter, fordi de ere Mennesker. Sæt nu ogsaa, at Beretningen om de gjorte Misgreb var sandfærdig, til hvad Ende skal den da gjøres, og kan den, som eensidig og partisk, fortolkes anderledes end som nædel og ondskabsfuld, og maa ikke en saadan Handlemaade opvække den billigste Harme hos hver den, som retfærdigen bedømmer Mennesket og Alt hvad menneskeligt er. Det er desuden til Vanære for det Norske Folk og til Haan for dets hedenfarne Fædre, at antage som historisk Sandhed, at det Broderfolk og det Kongehuus, som Norge i flere Aarhundreder med urokkelig Troskab var hengivent, stedse har arbeidet paa at undergrave dets Held, uden at dette enten har villet eller har kunnet paaanke samme, men ligegyldig har ladet sig nøie med den uværdigste Behandling som et slaviskt, lastværdigt Folk. Endelig er det uværdigt, nu at fremstaae som Anklager, fordi den Tid er forbi, da Anklageren kunde befrygte Tiltale og Straf, og end uværdigere, naar Anklagen skeer af en geistlig Mand, der har modtaget sit Levebrød af det Kongehuus, han nu utaknemmelig vil brændemærke i Verdens Øie, men som han dog engang under andre Omstændigheder frembragte sit Hjertes Hylding ved offentlig at tale til dets Ære ved en Dansk Fyrstes Ankomst til den Stad, han opholder sig udi; men jeg vil troe, at Rygtet nævner den urette Mand, som Forfatter af flere Grunde. Den, der ønsker sig en sandfærdig historisk Beretning om den Oldenborgske Kongestammes Regjering læse Holberg, Sum eller Snedorffs Forelæsninger over Fædrenelandets Historie, og han vil ingenlunde ubetinget underskrive hiin Forfatters eensidige og partiske Dom. Jøvrigt gjælder, jo om Regenten som om det enkelte Menneske: fordømmer ikke, at J ikke selv skulle fordømmes." Garmann, resid. Cap. ved vor Frelsers Kirke. i Christiania.