JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Corsaren, 1843-12-22
Søndagen d. 26. November 1843. Store Dag! saa er Du bensvunden i Lykkelige Danmark! saa var Du hverken bleven preussisk eller russisk, da den oprandt, uagtet Du allerede har faaet et russisk Kjøretøi, en russisk Kudsk og en russisk Pidsk, med tilhørende Heste i Livet paa Dig. Da jeg aabnede Øinene paa denne Dag, haabede jeg idetmindste at hore Borgernes Jubel paa Gaderne, Kanonernes Torden fra Voldene, eller under alle Omstændigheder, at see Solen smile venlig ned til os. Det var jo rigtignok ikke H. M. Kongens Fodselsdag, men det var Stadthauptmandens Jubilæum, saa kunde da nok idet mindste Solen skinne; men nei! jeg hørte ingen Jubel, ingen Skyden, og Regnen pidskede mod Ruderne. Ulaknemlige Verden! Hvis Jubilaren i 100 Aar havde smeddet Kobbermaskiner og Tragtekander, i 100 Aar virket som en dygtig Haandværker, da havde der ikke været nogen Grund til at prise ham; men nu havde han i 50 Aar staaet i den kjøbenhavnske Borgervæbning, og dog gjorde man ingen større Stads. Men det var kun blandt hans utaknemlige Medborgere, at Dagen hensvandt saa ubemærket, hos ham selv og hans Omgivende var det en Festdag. Hører J? D. 26. November, Stadshauptmandens Jubeldag, var dog en Festdag. Gjerne optegnede vi hans Militairbedrifter; men vi frygte ikke at kunne faae Plads dertil, og kjende ingen af dem. Da han vaagnede om Morgenen d. 26., var den første Grublen, som opstod i hans Sjæl, den: hvilken Uniform han denne Dag skulde iklæde sig, enien den simple borgerlige, som han trak paa 1793, for at hædre den, eller sin nyeste Oberstuniform, for at blive hædret af den. Menda tænkte han: "Idag er det jo Dit Jubilæum, altsaa bør Du hædres", og saa klædte han sig som Oberst for at blive hædret af Uniformen. Snart begyndte: Festen. Tænk Eder, han modtog Besøg af Prinds-Gouverneuren med hans Stab! Manden overlevede denne Glæde, ja han lever endog endnu, skjøndt han hver Dag har Erindringen derom. Senere kom begge Borgercorpsernes Stab, hilsede ham og indbøde ham til et Gildepare paa den kongelige Skydebane. Uagtet han vidste det i Forveien, overraskede det ham dog i høi Grad, og han zittrede af Glæde derved. Men det var ogsaa et Gilde "efter Guds eget Hjerte", og Retterne bleve endmere krydrede af Major Garbrechts Poesier, som vare meget pebrede. Det Udbrud, som især henrev Selskabet, var Folgende, afsjunget til Tappenstregs-Melodien: Velkommen, vor Hovding, velkommen vær! Din Festdag med Jubel vi møde, Den sanket os om Dig i Aftenens Skjær, Af Fryd seer Du Kinden at gløde, :,: Din Konge Dig hædred', vi kjende Dit Værd, Idag vi bekrandse Din Lok og Dit Sværd, :,: Saa læs i hvert Øie, hvad toner fra Bryst: Du længe Comandostav bære!" Vi følge med Troskab, vor Conradt, Din Røst, Og juble en Sang til Din Ære. :,: De henfarne Hovdinge smile fra Skye, Vi trykke Din Haand her i festlige Ly. :. Der blev naturligviis udbragt mange Skaaler og Fader Conradts med. Alle Deeltagerne ved Festen vare temmelig vaade, da de kom hjem, thi man ved jo nok at det regnede stærkt. Saadan hensvandt denne store Dag, og man har nu kun Erindringerne tilbage.
Corsaren, 1843-12-22
Det er en stor Feil af vor Tid, at Poesien, ikke beskjæftiger sig med Livet. Anderledes var det i gamle Dage, da enhver mærkelig Gjerning i Folkets Mund formede sig til et Digt. Derved opkom Kjæmpeviserne, der, eftersom den bundne Stil vedligeholder sig nøiagtigere ved Overleveringen end den ubundne, stjænke saa værdifulde Bidrag til Fortidens Historie. For de kommende Tiders Skyld ville vi optage denne Maneer ved kommende Leiligheder og aftrykke des- aarsag her følgende Kæmpevise, som dog ikke er nogen rigtig Kæmpevise. Hr. Schach Just Gudenrath, (Mels Peder Slott fra Barndomsalder). Gudenrath fra Barndomsalder Var en rar og artig Dreng, Legede med Boldt og Skralde. Og de føde Lam paa Eng Derfor blev han Faders Lyst Og de brave Frænders Trøst. Men, da han var bleven større, Havde faaet Trøie paa, Vidste han, hvormange Tørre, Paa en Snees der pleier gaae. Ydermeer det lille Lam Spilte kjont paa Redekam. Da hans Fader saae, der boede Noget Stort i liden Schach, Sa'e han: "Bor et saadant Ho'de "Ligge uden Dyrkning brat? - Nei det bor det ei - ved Gud !!" Naabte hoit den Fader ud. Tyve Aar foruden Sorger Svandt for Schach Just Gudenrath Han blev academisk Borger, Sex Aar efter Candidat. Og han gjorde Lykke stor, Kom paa Fogedens Contoir. Efter Jura han sig lagde, Saa det var en Ank at see, Og gemeenligen man sagde, Han Assessor var in spe. Kongen svarte: "I har Ret, Gudenrath skal have det." Men en saadan Dommer hadde Ogsaa man, ved Gud, behov; Thi de græsselige Blade Skraalte med en Rost saa grov. Uden Schach Just Gudenrath Var det gaaet reent desprat. Man var gaaet bag af Dandsen, Derpaa sværger jeg ved Gud. Der var denne hersens Hansen, Som gi'er "Fædrelandet" ud; Om Regjeringen den Knegt Skrev foruden al Respect. Ei engang han sig afstrække Lod ved Mulcternes Dictat. "Jeg skal nok Din Vinge stække" Mæled Schach Just Gudenrath. Og han satte pinedøde. Hansen hen paa Vand og Brød. Og den Cuur hjalp ganske prægtigt, Skjondt der blev et Satans Skraal, Buntzen brolte nederdrægtigt, Men han blev saa slemt til Aal. Det er Sandhed ligefuldt, Bedste Cuur er den med Sult. At - vor Tid er saa ustyrlig, Man vil styrte Alting om, Derfor er det saa natyrlig, At man slaaer derfor en Bom. Der maa handles expedit, Det er Gudenraths Merit.
Corsaren, 1843-12-29
Nytaarsnat-Kl. 12-Scener. Naar En Nytaarsnat Kl. 12 gaaer til den Kirkedør, hvor Forf. af "Hverdagshistoriern pleier at holde sine Heltes og Heltinders Brullup, eller til en anden stor Kirke, og seer gjennem Nøglehullet, medens han fremsiger en vis Formular, saa vil han pludselig see, at Jorden holder et Øieblik stille, og at Levende og Døde blande sig imellem hinanden. Den, som ikke gider gjøre sig den Uleilighed, eller som ikke kjender den rette Formular, kan hjemme og i al Mag see Alting beskrevet i "Corsaren", ganske som vi gjorde det forrige Aar.
Corsaren, 1843-12-29
Holger Danske. Glædeligt Nytaar! Jeg er Holger Danske! En Borgermand. Det er sigu det Samme; jeg gier Ingenting. Holger. Den Mand er da gal .... Danske! høre J ikke? Det er mig! Op alle Mand! Til Vaaben! Aux armes, citoyens! For nu skal jo Alt være paa sin Fransosken. En anden Borger. Endnu er det kun i Udkast. Jeg har ikke nødig at bære Vaaben, før Forordningen har været forelagt Stænderne. Holger. Jeg bryder mig Se om Stænderne. Ussing. Det skulde De dog ikke sige, Høistærede! Naar man er seig.... Holger. Seig.... det er bestemt Hr. Ussing, jeg har den Fornøielse at tale med? Ussing. Til Tjeneste. Holger (tager ham fortrolig om Halsen). Kjære Hr. Ussing! Jeg er i Politiken i Grunden en Dumrian og sætter derfor min Lid til Dem. Sig mig: Skal jeg vende det Laadne ud?... For jeg kan det, og saa skal De see Løier.... Ussing. Nei, De skal sigu paa det seigeste blive ved at vende det Laadne ind. Holger. Godt; men der er nu blot det Ene: denne hersens Trykkefrihed. Ussing. Den har ingen Nød. Kongen er Trykkefrihedens varme Ven. Holger (betænkelig). Ja, men disse Vand- og Brød-Geschichter. Ussing. Aa, hvad! Jmellem Venner tager man det ikke saa nøie.
Corsaren, 1843-12-29
Et andet Sted. Kjøbenhavnsposten. Er Jurvindretningen anbefalelsesværdig eller ikke? Torben Oxe. Fordømt er den; for jeg blev hængt, og det var de 12 edsvorne Bønder, der gjorde det. "Aftenbladet". Jeg stemmer ogsaa imod Juryen. En Borger. Er Herren maaskee i Familie med Torben Oxe. En anden Borger. Ja, Du, paa Efternavnets Side; veed Du ikke det?"
Corsaren, 1843-12-29
Tredie Sted. (En schleswigholsteinsk og en dansk Bonde slaaes, den danske Bonde giver sig til at skrige.) Berlingske. Bravo! Guddommeligt! Hvad den Madm. Cecci-Corsi har for en Stemme!.. . . "Fædrelandet" (iler til den danske Bonde). Slog han Dig haardt? Den Stakkel! hans Næse bløder. Op med Kongeloven! Til Hjælp! En Politibetjent (viser sin Stok og Skildt). Jeg skal hilse fra Kongeloven. Jfølge den skulle alle Oppositionsjournaler undergives Censur. "Fædrelandet". Ned med Kongeloven! En Matros (der allerede havde nærmet sig Kongeloven). For skreg han: op med den, nu skriger, han: ned med den, saa er det vel bedst, vi lade den staae.
Corsaren, 1843-12-29
Fjerde Sted. Tordenskjold. Jeg har slet ikke Noget imod Svenskerne forresten; jeg vil nok gaae ind i standingvisk Selskab. Jeg siger.... Præsidenten. Hr. Tordenskjold har Ordet. Tordenskjold. Mine Herrer! Jeg har, som sagt, ikke Noget mod Svenskerne; tvertimod kunde vi, ved at forene vor Flaade med den norske og svenske... Stiftsprovst Tryde. J saa Fald melder jeg mig ud af Selskabet. Jeg stemmer kun for en reen aandelig Forening. Tordenskjold. Giv mig da et Glas Punsch; saa drikker jeg Sverigs Skaal. Spisecomiteen. Hr. Admiralen ville gunstigst undskylde; men Værten.. har sorget daarligt for Punschen. Tordenskjold. Naa, jeg forstaaer - det er Stiftsprovsten; her drikkes ogsaa aandelig Punsch. Bellmann (stikker Hovedet ind af Døren). Saa kan jeg ikke være med ved mit eget Gilde. Tak, Skjæbne!
Corsaren, 1841-02-19
"Dagen" skal have ifinde at udgaae i større Format for saaledes mere at nærme sig sit Forbillede, "den Berlingske". Dette kunde opnaaes paa en nemmere og mere passende Maade, naar nemlig "den Berlingske" blev mindre. - (Vi havde forresten denne Gang, som sædvanligt, en heel Deel at sige om "Dagen ". Men, da nu endog Folkevennen vil gjøre Nar af den, have vi anseet det for passende for os at tie stille indtil videre.)
Corsaren, 1843-12-29
Femte Sted. Frederik d. 5te (til Folket). Russerne true Landet. Mine Børn, ville J rolig see Fædrelandets Uafhængighed i Fare? Folket. For os imod Russen! To Politibetjente. Vi skulde hilse fra Justitsraad Reiersen o. s. v. Saa veed de vel.... det er udenlandsk Politik. Kong Fredrik. Men, ere J gale? Jeg kalder mit Folk til Kamp for Rigets Selvstændighed, jeg er Konge, jeg vil forsvare mit Land. De to Politibetjente. Ja, det var dengang! (De forsegle Pressen.)
Corsaren, 1843-12-29
Corfarens Aabenbaring. (Sluttet.) 3. Og Bjørnen oplod sin Mund og taug.
Corsaren, 1843-12-29
Paa Søndag fylder Prinds Wilhelm af Hessen sit 56de Aar. Vi ønske ham endnu ret mange Leveaar, for i dem, ligesom hidtil, at kunne virke til held og Fordeel for vort Fædreland og for sig selv. Man siger, at Gudenrath er bleven opmærksom paa et Tvangsmiddel!, der er kraftigere end Vandog Brød. Herefter vil han nemlig sætte gjenstridige Folk paa en "Sexa."
Corsaren, 1843-12-29
Skizzer. Dette er det russiske, nys ankomne Kjøretøi. Naar de danske Heste længe have seet det, faae det naaskee ogsaa Lyst til at blive kjørte paa russisk. De ville naturligviis raisonnere som saa: Hvad gaaer det os an, om Pidsten hedder russisk eller dansk? Som Heste betragtede have de Ret. Gud, lad mig komme ind og klappe for Rossi. "Gaae vi virkelig Censuren imøde?"
Corsaren, 1843-12-29
Vi have modtaget et Brev, undertegnet "ærbødigst H. P. M. Alling, Capitalist", boende i Kronprindsessegade 397, 3die Sal, hvori samme Hr. Alling besværer sig over at være forbigaaet af Comiteen, der indsamler Bidrag til Statuerne paa Studiigaarden, da man har modtaget Bidrag "fra ligesaa uvedkommende Mænd som han i Gaden", og han gjerne ogsaa vilde betale. Hvilket han beder os gjennem "Corsaren" underrette Comiteen om, og hvilket, vi ikke forstaae er Ord af.
Corsaren, 1843-12-29
Breve fra Udlandet. VIII Paris, den 9de November. Hvis mit timelige og evige Vel, hvis min Sjæls Frelse, ligger Dem paa Hjerte, saa iil hertil for at redde mig ud af den frygtelige Fortryllelse, der har lagt sig om mig, og som jeg ikke selv har Kraft til at bortmane. Jeg har forelsket mig! De drager atter Aande, De mener, at i Varis døer man ikke af ulykkelig Kjærlighed. Men har De ikke hørt Fortællingen om den unge Tydsker, der en Aften i Aaret 1794 gik over Place de la Revolution (de la Concorde). Ved Skafottets Fod laa en ung Pige, aldeles sortklædt, og græd og jamrede. Han traadte nærmere, saae hendes Ansigt, hun var overordenlig smuk. Det lykkedes ham at trøste hende, hun fulgte ham til hans Hjem, hun blev hans Kone. En Morgen, 14 Dage efter hiin Aften, laa hun død ved hans Side! Han gjorde Allarm, og Husets Folk sendte Bud til Commissairen. Denne kom, og da han saae Pigen, sagde han: Min Tro, denne Pige kan sagtens være død; vi have guillotineret hende for 14 Dage siden. Med disse Ord løste han et sort Baand, hun havde om Halsen, og - hendes Hoved trillede paa Gulvet. - Kjære! Mig er arriveret noget Lignende. Jeg har forelsket mig ..... i en Fyrstinde ..... og hun er gift .... og medens hiin unge Tydskers Elskede var en Levende, som var død, saa er min Tilbedte en Død, der er blevet levende, det er Eleonore af Østerrig, Kong Frants den 1stes Gemalinde, som Paul Veronese har malet i sit store Værk: "Brylluppet i Cana." Jeg kan ikke gaae forbidette Ansigt ind i de andre Sale. Jeg staaer som fortryllet. Kom og hjælp mig - dog nei! kom ikke; thi saa blive vi staaende her begge to. Jeg troer, at Paul Veronese har været oppe hos Vorherre og stjaalet en Sjæl, som han har lagt i disse Øine. Og jeg kjender dette Væsen.. kan det ikke forklares paa anden Maade, saa troer jeg paa Sjælevandringen, jeg har levet paa samme Tid som denne Kone, maaskee var jeg endog hendes Gemal, maaskee var jeg Kong Frantz den 1ste. Hvad mener De? J saa Fald kan De see, at det er Bagvadskelse, hvad man fortæller og Frantz den 1stes Ubestandighed. Nu have vi været gifte i 320 Aar, og jeg elsker hende endnu. Og jeg bliver ærgerlig, naar en Anden betragter hende. Der kom en elegant klædt ung Mand og coquetterede med hende gjennem Lorgnetten. Maaskee gjør jeg hende Uret; men jeg troede at kunne see paa hendes Øine, at det morede hende. Hvad skulde jeg gjøre? De veed, her i Paris bliver man latterlig, naar man er jaloux, og for at undgaae endog Skinnet af Jaloust gaaer Manden bort, naar Elskeren kommer. Altsaa gik jeg bort. Men! Jeg skal nok see at træffe min Nival og under et andet Paaskud yppe Klammeri med ham og duellere med ham og dræbe ham - ja! jeg maa have hans Blod, hans Hjerteblod. . .. den Laps.
Corsaren, 1843-12-29
Nodolphe! Gak som sædvanlig. Foruden de ordinaire billetter er Brev til Hr. Durchlauchtikowski. Altsammen Løverdag Eftermiddag.
Corsaren, 1844-01-05
Proclama. Vi Corfaren den 123de, af Abonnenternes og Reiersens Naade Corsar til Danmark, Norge og Sverig, de Venders og Gothers, Corsar udi Schleswig-Holstein, etc., gjøre vitterligt: Vor synderlige Gunst fremdeles! At, eftersom vi i vor Viisdom kunne i det forløbne Aar have glemt at betale enkelte af vore Creditorer ): saadanne Folk, hvem vi ere en fortjent hæderlig Omtale skyldige, saa indkalde vi herved med 8 Dages Varsel fra Dato bemeldte vore Creditorer til at møde hos os for at fremlægge behørige Documenter og Attester for deres dumme Streger o. for deres Adkomster til at hædres af os med velfortjente Lovtaler. Hvorefter alle Vedkommende sig godhedsfuldt have at rette og for Skade at tage vare. Befalende Eder et glædeligt Nytaar! Corsar Cl. XKlll. (L. S). Louis Touscher. Reiersen.
Corsaren, 1844-01-05
Skizze. Det danske Folk og det russiske Folk. Glædeligt Nytaar, Svoger! Tak, Svoger, iligemaade!
Corsaren, 1844-01-05
"Skinnet bedrager". Originalt Lystspil i 5 Acter. Lad dem sige om dette Stykke, hvad de ville - det faldt dog med Ære, det faldt som den gamle Garde ved Waterloo: der blev ikke en Stump tilbage af det. "Skinnet bedrager" døde, men overgav sig ikke. Men der var nu heller ingen Overgivelse mulig; thi det forbittrede Publicum reiste sig en masse, og naar de Danske reise sig en masse, saa.. sætte de sig ikke, før Gongonden kommer. Det er nu engang deres Natur. Forresten have vi derved mistet den Fornøielse at give os rigtig i Lav med Stykket; thi hvad Fornøielse er der ved at slaae paa en Død? "..ringen, ingen Moderssjæl kan slaae tilgavns en Død ihjels", og vi ere ikke saa grusomme som "Kbhposten" der med Dolken endnu rygende af den Dræbtes Blod søger Faderen, men ikke kan finde ham. Vi holde os derfor til Spillet. Da nærværende Anmelder gik ud af Theatret, saae han en Skomagerdreng, der med ængstelig Opmærksomhed søgte en Anden, formodenlig en ældre Collega. Endelig fandt har ham. "Naa, hvorledes gik det?" – "Det gik s'gu sk...". - "Fik Gundersen ingen Klap?" - "Nei, de sagde, at det var en ækel Kammerjunker" - "Saa! udbrød Spørgeren mørk og spyttede i Næven: "Næste Gang gaaer jeg!"
Corsaren, 1844-01-05
Til Callundborgeren. - Ved et privat Gilde har Justitsraad G. Lov til at gjøre hvad han vilfor os.
Corsaren, 1844-01-12
Brudstykke af en Coopersk Roman. fra Aar 2844. Paa den Tid var Colonisationen af Landet syd for Kongeaaen endnu i sin Barndom, og Colonisternes Boliger laae midt imellem Jndianerstammerne. Colonisterne vare derfor stadig under Vaaben, og selv i Byerne var det ikke sikkert. Saaledes fortæller et Sagn, der endnu er gængs i Egnen, at den hæderlige Dr. Fencher en Nat kun ved at drage sin Pennekniv formaaede at forfage en Horde, der havde samlet sig i Byen. Bortførelsen af de to Colonister eller Bønder, som vi i det foregaaende Capitel have fortalt, udbredte imidlertid en forøget Uro og vakte megen Smerte i Gemytterne. Det var et hjertesønderrivende Syn at see de Bortførtes Familier; thi, selv om de ikke maatte frygte, at deres Forsørgere vare blevne dræbte, saa maatte de dog ængste sig for den næsten endnu større Fare, at de, inden de befriedes, bleve vilde, saaledes som det pleier at gaae med dem, der maae leve mellem Jndianerne, og at man altsaa en Dag kunde see dem begge i Jndianerskikkelse. Vi kunne her passende gjøre Læserne bekjendte med disse Jndianerstammers Sæder, Skikke osv. De ere inddeelte i 4 Klasser, af hvilke den første, de simple Krigeres, er afbildet ovenfor. Den næste Klasse er Høvdingenes, eller som de paa Jndiansk kaldes Advocat og Censor. Den 3die Klasse er Overhøvdingenes, der ere tilhest og danne en Art Ridderskab. Den 4de Klasse er Besværgernes, der staae i stor Ære formedelst deres Brugbarhed til at indvirke paa den overtroiske Almue, og ere et Slagsgeistlig Orden. Selve den øverste Anfører havde Colonisterne aldrig seet, da han sjelden eller aldrig viste sig personlig; men man vidste, i hvilken Egn han boede. Didhen kom de lavere Høvdinge hemmelig, om Natten, og modtoge befalinger, og sære Rygter løbe om paa Øen om de Skikkelser, der undertiden saaes. Dette er den Jndianerstamme, imod hvilken Colonisterne saaledes droge i Krig. (Fortsættes.)
Corsaren, 1844-01-12
De nye Criminelforhør. Da allerede flere og saagodtsom uvedkommende Versoner ere blevne afhørte i Criminelkammeret for at afgive Forklaring over, hvad de kjendte til den afgangne Redacteur, Krags, Forhold til "Corsaren", vil denne Sag formoendlig allerede være adskilligt omtalt i Byen, og vi troe derfor ikke at burde tilbageholde de Oplysninger, vi kunne give derom. Hr. Krag - eller for at nævne ham ved hans fulde Titel - Hr. Literatus, Kobbertrykker, Overbrandmester, forhenværende Skuespiller og Dandsemester Krag blev antagen til Redacteur af "Corsaren" imod en bestemt aarlig Gage, og saaledes at han skulde have tilstrækkelig Magt til at forhindre Optagelsen af Artikler, om hvis Lovlighed han tvivlede, samt at mulige Mulcter og Bøder skulde betales for ham af Bladets Jndtægter. I hans fiirdobbelte Egenskab af literair Verson, Borger, Embedsmand og forhenværende practisk Udøver af det Skjønnes Theori troede man at finde tilstrækkelig Garanti imod alt muligt Vrovl fra alle mulige Kanter. Justitsraad Reiersen havde virkelig heller ikke Noget imod hans Competence, Bogtrykkeren ligesaa lidt, og Krag selv endnu mindre; thi han lod sig rolig dømme i to Sager og modtog forinden Forlæggerens Afreise til Udlandet en Anviisning paa Hr. Universitetsboghandler Høst, hvori sikkredes ham en tilstrækkelig Sum til at betale Mulcterne med, naar de ved endelig Dom vare ham paalagte. Men næppe var Forlæggeren reist bort, før Krag formodenlig raisonnerede som saa - eller fik det Raisonnement indgivet: Naar Du nu skyder Alt over paa Forlæggeren, saa slipper Du fri, og han kommer maaskee aldrig meer tilbage og slipper altsaa ogsaa fri. Som sagt, saa gjort, Krag erklærede, at han ikke havde havt det Ringeste at bestille med Bladet, han fremstillede sig selv som en fuldstændig Dumrian - forgjæves Møie; thi vel blev der nu optaget Forhør, Creti og Pletibleve afhorte, men imod den soleklare Sandhed, som Bogtrykkeren og Justitsraad Reiersen ville beedige, at Krag har gereret sig som bevidst Menneske og Redacteur, kan Krag vel næppe i Længden staae sig. Den Eneste, som ikke strax blev afhørt af Criminelkammerdommeren, Hr. Gudenrath, var Forlæggeren, Cand. Goldschmidt, uagtet han meget hurtig kom tilbage fra Udlandet; og da heller ikke nærværende Redacteur havde været tilstode ved Forhørene, kunde vi Jntet melde om Sagens Skjæbne; men endelig i Fredags var Forlæggeren for Criminelkammeret, og Publicum veed nu det Samme om Sagen som vi. Hvad vi senere maatte erfare, skulle vi offenliggjøre.
Corsaren, 1844-01-12
-Dhrr. Leander og A. F. Nr. 6 tilmeldes herved, saasom de have begjært Svar: Nei, ellers mange Tak!
Corsaren, 1844-01-19
Hr. Robertus von Agerkaal - Næste Gang. Følgende Gevinster fra Corfarens Juletræ henligge endnu uafhentede og udleveres imod Qvittering, paa "Corsarens" Contoir: Nr. I. En Pilegrim paa Vandring. Devise: Ak! fatter nu kjære et andet Sind, Saa skal jeg føre Jer i Himmelen ind. Tilfaldt ved Gevinstfordelingen Hr. Pastor Lorentzen fra Schleswig. Nr. 2. En Gadescene. En rødkjolet Mand, som slaaer en sortkjolet. Devise: "Hvi slaaer du mig saa grumt, jeg arme Kræ?"  ""- Kan Han ei raabe Hurra, det dumme Fæ?"" Tilfaldt Hr. Politibetjent Leerbeck. Nr. 3. En harniskklædt Mand med en Kasse under Armen og en Rulle Papir i Haanden. Devise: Naar Pengene i Kisten klinger, Strax Vinden om til Syden springer. Tilfaldt Landinspecteur Tiedemann. Nr. 4. Pudsig Strid om Ingenting. Devise: A. Liften er min, det er en afgjort Sag. B. Passiar! hvad har Aften at bestille med Dag? Tilfaldt Bøotius og Verlingeren, som faae at slaaes derom. Nr. 5. Hverdagsmaleri. Sønnen vil have lidt Godt af Faderen, da han har skrevet sin Bog ud. Devise: Kjæreste Fader, nu har jeg gjort mit, Nu er det til dig, ogsaa at gjøre dit. Tilf. Pensionist og Jnvalid Hollard-Nielsen. Nr. 6. En stor Ørn, som flyver bort med et lille Lam. Devise: Naar ei det Store sig tog af det Smaa, Hvordan vilde det saa i Verden gaae? Tilfaldt vor høie udenlandske Velynder. Nr. 7. En Mand i Maadeholdsforeningen, og som dog drikker. Devise: Naar ingen det seer, kan Du gjerne lidt drikke; - Saa nøie man taler det da heller ikke. Tilfaldt Forfatteren af Maadeholdsartiklen i "Fædrelandet". Nr. 8. Hverdagsmaleri. En Mand som giver, men ogsaa vil modtage. Devise: Galskabs Jdee til forenes med Klogskab, Og Klogskabs Jdee til forenes med Galskab. Men Klogskab er - at faae et Præstekald. Tilfaldt Magister Lindberg. Nr. 9. En Pose med 500 Hurraer. Deraf 7 gode, fulde, vægtige og noble Hurraer og 493 havarerede. Devise: Naar stundom du dig rev paa "Løgnens" hvasse Tjørn, Saa Sandhed dog du hørte af "Narre" og af "Børn". (See Salomons Ordsprog.) Tilfaldt en høi indenlandsk Velynder. Nr. 10. Et lille bitte Kors. Devise: Husk paa, hvad Herren sagde Ved Kedrons hellige Elv: "Hvo som vil Korset tage Maa sig forsage selv" Det er den skjønne Stemme Som aldrig vi maae glemme. Tilfaldt Ussing og Alle dem, som ville følge i hans Exempel.
Corsaren, 1844-01-19
Udnævnelse. - Dr. Niese i Æroeskjøbing allernaadigst udnævnt til Hofstolemager.
Corsaren, 1844-01-19
Det sees af Bladene, at Hs. M. Kongen med faderligt Velbehag har erfaret Maadeholdsforeningens Bestræbelser for at modarbeide altfor megen Nydelse af Spirituosa.