Politivennen, 1798-01-01
Et Overfald ved Kalkbrænderieveien. J den Hensigt, at forhindre Desertørers Overgang til Sverrig i Baade, patrollere hver Aften, for nærværende Tid fra Klokken 8 til herimod 10, fjelden længer, en Underofficeer og en Gemeen, begge forsynede med Pistoler, fra Enden af Kastelsveien, langs med Søen, forbi Kalkfabrikerne. Til disse tvende havde den 27 April slaget sig en aldeles uberettiget og ubeordret Underofficeer, men uden Pistoler. To Venner, som samme Aften gik ned af Kastelsveien, til Stranden, i den Hensigt at spadsere forbi Konferentsraad Classens Have, igjennen det gamle Kalkbrænderie, og hjem, bleve af denne Patrol anholdte, og med en raa militærisk Stemme saaledes tiltalte; Hvem er De? hvorhen? March tilbage! hen paa Landeveien! Her er ikke Veien for Dem. Paa de Spadserendes Spørgsmaal: Hvad der berettigede dem til disse Spørgsmaal og Magtsprog? havde den med Pistol bevæbnede Underofficeer den Dristighed, at sætte den Ene samme for Brystet, og under Trudsel af at gjennemskyde ham, at befale ham holde Mund og pakke sig. Da denne imidlertid ikke lod sig skrække, men vedblev, tilligemed sin Ven, den Paastand, at ville see den Fuldmagt, der berettigede til sligt Forhold, drog Underofficeren endelig sin Pistol tilbage, og indbød at følge med hen i næste Vertshuus, for der at læse hans Fuldmagt. Da de Spadserende naturligviis betakkede sig for, paa sligt et  Sted at gjøre Selskab med slige Personer, trak han endelig et besudlet Stykke Papir frem, hvori hans Vext, Udseende og Sprog, m. m. beskreves, og alle Hans Majestæts troe Undersaatter formanedes, at lade ham ubehindret passere og repassere i sit Ærende, der bestod i, at hindre Desertørers Flugt i Baade. Til intet videre berettigede den fremviste Instrux ham - ikke til at anholde, eller bydende tiltale nogen paa Landjorden, paa en almindelig Spadserevej Gaaende. De Spadserende, som, efter at de havde læst denne Fuldmagt, i Følge dens Indhold fandt Patrollen uberettiget til sin Opførsel, og sig ubeføiet til at begive sig bort, fortsatte deres Spadseretour endnu et Stykke; men maatte uophørlig høre de største Grovheder af saavel den med Pistol bevæbnede, som den anden uvedkommende Underofficeer, der hidtil havde tiet. En af dem, jeg troer den Sidste befalede den Gemene at drage sin Pistol frem til større Sikkerhed, om de tvende, ikke engang med Stokke forsynede, Venner skulde vove noget imod disse tre bevæbnede Helte. Kjede af længer at insulteres, vendte de hjem, men bleve endnu engang truede med at vorde gjennemskudte, om Patrollen traf dem paa sin Tilbagemarsk. De besluttede derfor at vende tilbage til Stranden med et par andre Venner, der skulde staae i et Baghold, og være Vidner til det der maatte passere imellem dem og de Militære. Det lykkedes dem kun at bringe Een med sig. Den Eene gaaer foranog i nogen Afstand følger den Anden med den Nykomne. Den Første bliver, i det han møder de Militære, og, uden at mæle, vil gaae dem forbi, af den med Pistolen bevæbnede Underofficeer greben i Brystet, Pistolen sat for Hjertet, og befalet at følge med som Arrestant. Han bliver i det samme to Karle var, der, efter udvortes Anseelse vare Arbeidere paa et af Kalkfabrikerne. Han glæder sig over, at see sine Vidners Antal formeret, men hvor stor bliver hans Forundring, da han, i det han fordrer dem til Vidner, faaer det Svar: at de have Jntet seet! og hvor forfærdes han, da han seer 3 til 4 andre matrosklædte Personer fra den anden Side springe til, og spørge, om det var Een af Canaillerne? Han overgiver sig i denne Bandes Vold; og et par Minutter efter komme hans Venner til, som han kræver til Vidne paa sin besynderlige Arrestering. De mange Uvedkommende, som omringede ham, og som han tydelig mærkede at være hvervede af de Militære, lode ham troe, at Arestering ikke var deres Hensigt: Han troede sig imellen en Hov Stimænd; han troede sig ikke sikker enten paa Lemmer, eller Liv. Det gaaer hans Venner ikke bedre: De gribes og overlades til de Tilhvervede, som den uvedkommende Underofficeer anfører; Han selv føres mellem Patrollen, Underofficeeren paa Venstre, og den Gemene, der nu og begyndte at snakke med, paa Høire, begge med Pistolen i Haanden. Endnu idelige Fornærmelser af Underofficeren. Saaledes gaaer Toget til Østerbro. En der boende, almindelig agtet Embedsmand kommer til, og faaer ved et par alvorlige Ord de to løs, som førtes af Patrollens Appendix. Det vilde ikke have kostet ham mere, at faae den af selve Patrollen Førte løs, dersom ikke denne, af Tillid til sin Uskyldighed, havde paastaaet Arresteringens Fuldbyrdelse. Den uvedkommende Underofficeers Forlegenhed var ved denne Paastand meget kjendelig, og han forsøgde endog, at overtale den Anden til at løsgive Arrestanten. Det var imidlertid dennes faste Forsæt, at følge med i Arresten. Men hiin agtbare Mands Overtalelser og Forestillinger af deraf flydende Uleiligheder, samt egne Forestillelser om, hvor skadeligt det kunde være for hans Forbindelser i Byen, naar det udspredtes, at han var bleven sat i Vagten af Patrollen; hvor ilde urigtig Underrettede kunde dømme om ham, overvandt hans Beslutning; og ved at mumle et par Ord om Forseelse imod sin Villie, slap han ud af de Bevæbnedes Hænder. Om ovenstaaende Tildragelses Jndrykkelse i Politivennen beder Jndsenderen dens Udgivere. Han beder om Undskyldning for, at han ikke har kundet fatte sig kortere; men overlader det til Dem, at indrykke Historien i Deres Blad, saa forkortet som Mueligt. Jngen kan være bedre underrettet om Sagen, end han, da han just selv er Ven af de Antastede, og netop Den, der sidst slap ud af de Militæres Vold, der maatte under Bortførelsen taale de største Fornærmelser imellte. hans bevæbnede Røvere. Han troer ikke at han og hans Ven have syndet deri, at de forlangte, at see og læse Patrollens Fuldmagt til at tilspørge og kommandere dem; ikke at have viist sig som Opsætsige, i det de, efter at have læst Justruxen, og ikke fundet et Ord deri, der berettigede Patrollen til slig Opførsel, ikke adløde dennes Commando. Han ønskede det oplyst, hvad der kunde give Patrollen Ret til, at overskride sin Instruxes Grændser, ved at spørge, befale og true de Spadserende? om Uniformen og Pistolerne kunde give denne Ret? Især, hvad der berettigede dem til at hverve Haandlangere til deres Paagribelse? Jligemaade hvad den uvedkommende Underofficeer havde der at gjøre? Om slig Patrollering, dersom og Patrollen ikke har gjori uden sin Skyldighed, ikke burde være almindelig bekjendtgjort? Endelig, om der ikke kunde treffes Midler, hvorved Desertørers Flugt kunde hindres uden at derfor menig Mand blev en saa uskyldig og Sindet muntrende Fornøielse berøvet, som den er: en Foraars eller Sommeraften at spadsere, ene eller med en Ven, paa en saa almindelig yndet Spadserevei, der ved de skjønne Anlæg paa den ene, og den muntre Seileds paa den anden Haand, gjøres maaskee til den behageligste i Nærheden af vor Stad? At undersøge, hvad Nytte den omtalte Patroll gjør, i det den vandrer omkring ved Strandbredden i Aftenskumringen, og vender tilbage, naar Mørket er Desertørers Flugt behielpeligt, anseer Jnsenderen ikke for sin Sag. (Jndsendt.)