Norske Intelligenssedler, 1768-07-27
Efter denne Ceremonie havde de næsten hver Dag noget fornøjeligt, for at fordrive Tiden paa en behagelig Maade for disse to unge Folk, de spillede Commedier, de dandsede, og man fandt hver Dag paa noget Nyt, for at tilbringe Tiden paa en behagelig Maade. Talio glemte ikke at takke Himmelen, fordi han havde trækket ham ud af en saa stoer Fare; han var ogsaa meget glad over, at see sin Søn saa lykkelig og fornøjet, hans største Fornøielse var, at samtale ofte med den ædelmodige Capitain, til hvilken han sagde mange Gange, at det var noget af den største Betydenhed, at enhver tænkte ofte paa, hvorledes det guddommelige Forsyn ledsager Menneskene paa Jorden. Albano og hans smukke Ægtefælle vare meget vel tilfreds, at de vare forenede med hverandre, de gave hverandre hver Dag nye Kiendetegn paa deres imod hinanden havende Kiærlighed; Skibs-Capitainen, saavelsom Lieutenanten, og alle de, der vare paa Skibet, gjorde deres Beste, for at skaffe dem Fornøielser, og paa saadan en Maade ankom de endeligen lykkelig til Madrid. De vare ikke saa snart ankommen der, førend Lieutenanten erindrede alt hvad han havde lovet; han lod strax hente sin Careet, hvori de steeg, og lod dem forind i et prægtigt Palais, som han nylig havde ladet bygge for sig selv; (man maa sige eder, at denne Lieutenant var meget riig, han havde arvet alle sin Faders og sin Søsters Midler, siden han havde tænkt at hun var død, og han var ikke gift han gav strax sine Ordres, og lod tillave alle Ting paa det snareste som muligt kunde være, for at holde sin Søsters Bryllup; thi han vilde ikke, at det skulde koste Talto noget. Tre Uger gik forbi, førend at alle Ting bleve indrettede til dette Bryllup, og da alting var færdig, blev den elskværdige Albane med hans delige Kiæreste offentlig vied i Hoved-Kirken i Madrid, med den største Pragt, som kunde paafindes, til største Fornøielse for disse to unge Folk, af alle deres Paarørende, og endeligen, af alle Mennesker, som vare nærværende. Bryllupet blev celebreret i otte Dage, hvor næsten den halve Bye forlystede sig; efter at denne Ceremonie var til Ende, saa mældte Talio sig hos Consulen, den som havde alle hans Skatter i Forvaring; man gav ham alle hans Midler igien, og efter alle de Ulykker, som han havde havt, saae han sig da ligesaa riig igien, som han havde været tilforn. Han aflagde tusinde Taksigelser til Gud for alle hans Velgierninger; derefter lod han see sin Gavmildhed mod mange Mennesker; han gav først 30000 Rigsdaler til de Fattige, som vare da i Madrid, 70000 Rigsdaler gav han til Byens Hospital og en Summa af 120000 Rigsdaler lod han give til Byens Kirker, for at uddeele disse Penge til Enker og til de fattige faderløse Børn. Han gjorde en Foræring af 60000 Rigsdaler til den ædelmodige Capitain, som havde saa lykkeligen frelset ham, og efter alt dette, saa gav han 100 Rigsdaler til enhver Matros, som var af samme Skib, hvor han havde været paa. Da han nu havde givet alle disse Gaver, tænkte han at reise til sit Fædreneland, igien; han sendte alle sine beste Effecter til Søes til Constantinopel, og han selv, Lieutenanten, med Albano og hans Ægtemage, tog Reisen til Lands; de ankom lykkeligen igien til Monopoly, hvor de levede siden altid fornojede og i den største Enighed indtil deres Død.