Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1780-07-21
- Denne Østerlandske Prinz søger især meget Hs. Excellence Hr. Geheimeraad Stads= og Justits=Minister von Carmer, som er kommet frisk og vel tilbage fra Carlsbadet. Siden den Tid har denne brave og flittige Mand paa paa nye, efter Hs. Majst. Kongen af Preussens igientagne Erindringer, alvorligen foretaget Reformationen i Justitz Væsenet og især i Henseende Procuratorerne. Ligesom Hs. Majest. Kongen og selv derom i en Skrivelse til ham anmærker følgende: En Advocat er egentlig, efter hans Embeds sande beslemmelse, en af de allernyttigste og agtværdigste Personer i en Republik, hvori Professer ere saa nund" gaaelige som Sygdomme. De ere egentlige Formyndere og Raadgivere for deres Clienter, og de ere traadde i de Venners Sted, som fordum Rommerne have anseet som Velyndere, og som Patroner for Retfærdighed (amici in auxilia juris advocati); men de ere ogsaa Themis edsvorne Tienere, og de kan ikke være " deres Clienter for meget hengiven, uden at blive deres Dronning utro, og bryde den hende tilforne Eed. Men hvor er det da kommet, at nedrige Tilbøyeligheder have kundet forledet nogle af disse Beskyttere for" en undseelig og undertrykt Dyd, saa vidt, at dette Embede bliver holdt for et Haandværk i en Republik, og en Konst der røver Penge baade fra den vindende, og tabende: Hvorfor gielder den berømte franske Skribents Jnrots"Lignelse, saa vel om dem, som om de slette Dommere? Det gaaer Folk, som tager deres Tilflugt til dem, ligesom Faarene, der, for at søge Beskyttelse. " imod en Platsregn søger Retirade i en Tornbusk. "De finder vel her et Skiul imod Regnen, men førend de kommer bort igien, maae de lade det bedste af deres Uld blive hængende. Hvormed lader sig de utallige Formaliteter, som under saa mange latinske Navne bliver solgt til de Vankundige, som juridisk Velgierninger, og hvorved enten de bedste Forligelser imellem Partierne, eller Dommerens Kiendelse, bliver udsat; hvormed, siger jeg, lader de sig bedre ligne, end med Torngierder, i hvilke Faarene ikke allene taber deres Uld, men endog deres bedste Livssaft, deres Blod, Hvad er som oftest deres " udsvævende og listige Veltalenhed andet, end en Konst, " at give den slemmeste Sag en god Anseelse, og udbrede en tyk Skye over de tydeligste Beviser, for at sætte Dommerne i Affekt, og bringe hans Forstand og gode Villie i Vildfarelse, Hvad, er det en Konst, en Ære, en Ligegyldighed, at de, som har en retfærdig Sag, " saa dyrt maae tilkiøbe sig Retten, og at styrte dem, som Dommerne af Forblindelse eller egen nyttig dømmer, " endnu dybere i Fordærvelse. - - Man maa selv have " seet saadan en Familie, som allerede over tredive Aar, har haft Professer, man maae have hørt og kiendt den bestandige Adspredelse i Gemytterne, og den efterhaanden tiltagende Ruin i Familierne for at erfare, hvorledes de dette uagtet bliver styrket i denne Egen" sindighed af en egennyttig Advokat, naar man vil forestille sig en Mands Forbrydelse i sin rette Storhed, " som giør en Familie, ja en Støtte efter en anden i Staten, vaklende. -De anvende altsaa min redelige von Carmer, ald den Opmerksomhed, at gjøre dem heri hos mig og mine Undersaatter fortroelig og retsindig, som jeg og vil vide at rose dem for. Berlin den 5te Julii 1780. Friderich.