Almuevennen, 1843-08-23
Hr. Redacteur. Bladet "Almuevennen" har jeg læst fra det Første, og troer at have opfattet Hensigten med Samme som den i Virkeligheden er, ei alene at belyse Fortid og Nutid, men og at give Nutiden Anledning til Betragtninger over Saadant som det er Umagen værdt at holde for Øiet. Jeg har seet hvorledes borgerlig Friheds Nødvendighed og Umistelighed for et Folk der skal være dygtigt til mandig Færd, er godtgjort, og hvorledes Ønsket, at Tyranniets Lænker der nedværdiger Menneskeheden og lænkebinder baade Legeme og Siel snart maatte brydes aldeles, er bleven end meere lydeligt jeg har seet Bondelivets Forhold i Nutid og Fortid fremstillede uden Sky og malet med ægte Farver; hvorledes Borger- og Kjøbstad-Livet, og navnlig Haandværks væsenet kyndigt er omtalt, ja selv de Ting som gaae ud*) Skjøndt de egentlige religiøse Anliggender ligge udenfor dette Blads Plan, have vi dog ikke troet at burde negte nærværende lille velskrevne Bidrag Optagelse. Red. over dette snævre Jordlivs Grændser have ikke været uberørte. Jeg har saaledes glædet mig til hvert Rum mers Modtagelse og Bladet har ikke været uden Jndflydelse paa en Deel af mine Betragtninger. Af de Seneste kunde jeg ønske at meddele nogle, og henstiller hvorvidt de kunne optages i "Almuevennen" eller ikke. Det veed jeg, at ogsaa jeg gjerne vilde være Almuens Ven, jeg veed at jeg ikke vil den ilde, jeg hører selv til den, er af den, har levet og bevæget mig i den mit Liv igjennem, saavel paa Landet som i Kjøbstæder i mangehaande Forholde, og dens Paavirkning har været mig heel kostelig; saa jeg tør sige at den har været mig en ubetalelig Skole. Jeg har lært Folket, Almuen, at kjende saavel som mig selv; det er visselig store Ting at sige, men mine Øine have seet det, mange Vældige ikke have seet, og mine Øren have hørt hvad mit Hjerte søger at bevare, skjøndt jeg inderlig ønskede at jeg kunde gjøre saare Mange deelagtige i mit Gode. Vel har jeg ikke nogen borgerlig Betydning, og attraaer ei heller videre at lægges Mærke til, men krybe i Skjul vilde jeg allermindst, naar jeg med min Person kunde være til nogen Nytte, og det torde jeg kanskee være ved at lægge Læserne følgende Linier paa Hjerte til alvorlig Betænkning. Det er os jo alle, som have fulgt med Tiden vitterligt, at der med Hensyn paa det aandelige Liv i vort kjære Føde- og Fædreland er et kraftigt, et alvorligt, dybt Røre, saa vi maae sande at det nu er Tid at opstaae af Søvne. De materielle Kræfter gaae med raske Skridt deres fuldkomne Udvikling imode; Alt sættes nu paa Spidsen – men, er den aandelige Udvikling i lige Skridt hermed, – Jeg frygter nei. Man læser daglig en Mængde, Leiebibliothekerne og Bladentrepreneurerne kunne neppe bringe nok tilveie, men Bøgernes Bog, eller Bogen over alle andre, Bibelen ligger urørt i de fleste Huse, og dog er den hellige Skrivt det eneste sande Væld hvoraf Viisdom for Livet udvælder, thi hver den som frygter Gud gjor hans Bud, som hvert Menneske bør at gjøre thi Herrens Frygt er Viisdoms Begyndelse. Ordsprog 9,10. Nu er det vistnok godt og nyttigt at vide hvad der hører til dette Livs Fremdragelse som gode Jordborgere, men vi have jo et bedre Borgerskab i Vente og hverken Cramer eller Ursin have i deres Regnebøger viist os hvad et Menneske kunde vinde ved at eie al denne Verden og tabe den Himmelske Borgerret, eller givet os Opløsningen paa den gamle Opgave, hvad gavnede det et Menneske, om han vandt den ganske Verden, men tog Skade paa sin Siel – og det findes hverken i Schous Udtog af Forordninger eller i Fogtmanns Rescriptsamling, hvad Vederlag et Menneske kan give for sin Siel men dette burde man først at søge, det Øvrige vilde Vor Herre saa give, baade ved at vi bleve dygtigere til at varetage vort eget Kald, og ved at vor Omgivning blev retfærdigere og kjærligere og det vilde være godt at boe paa Jorden. Denne Sag var det jeg havde til Hensigt med nogle faa Ord at omtale, dersom de kunde finde Plads i Bladet, nemlig: om Mangel paa den rette Kundskab. Det er ikke godt, siger Salomon, naar en Sjel er uden Kundskab, Ordsp. 19 2, og denne Mening bifaldes ganske; thi ligesom en fornuftig Siel ophøier Mennesket over Dyrene, saa ophøier og en, med en ret Kundskab begavet Sjel, os over andre ligefremme Menneskenaturer. Blinde som ville være Blindes Veiledere indtil de tilhobe falde, torde ville negte dette, ja der torde findes og findes virkelig dem, som med Hensyn paa hvad vi her have for os, paastaae, at jo mindre Folket veed af Oplysning at sige, jo bedre holdes det til den sande Ærefrygt for Gud. Man maa dog skamme sig over sin Uvidenhed, og gjør det og, naar Talen er og hvad der hører til denne Verden, men er det saa med Hensyn paa det Høiere, Er det ikke en fortrædelig Handel, ja en stor Feil og Daarlighed, at Menneskene for Alt anvende deres Tid og Flid paa at naae en fuldkommen Kundskab paa jordiske Ting, men forsømme aldeles de himmelske. En Historiker gjør Overslag paa Tiden og hvad de gamle Grækere og Romere gjorde, og veed ikke hvad han selv bør gjøre den Tid han nu lever. En Procurator er mesterlig til at føre sin Consulents Sag for denne Verdens Dommere, men veed ikke at føre sin egen Sag for den himmelske Domstoel. En Astronom forstaaer til Prikke at beregne forud enhver Soelformørkelse, men om hans Livs Soel skal være formørket i Evighed, beregner han ikke. Hvad kan det nytte en Læge, at han veed at bedømme Andres Sygdomme, naar han ikke kan forstaae sig paa sin egen Samvittigheds Puls enten den slaaer haardt eller sagte, til evigt Liv eller til evig død. Mange studere Landkort til den fineste Punct eller Linie og reise Lande og Egne igjennem, for at see sjældne og mærkelige Ting, men over Veien til Himmelen have de intet Kaart og spørge ikke om noget, eller om de Rariteter som der ere, ja de agte end ikke at læse Beskrivelsen som den findes hos de hellige Skribentere og visseligen skal befindes sandfærdig, saavist som Herrens Ord ere sande og saavist som de hidtil have beviist deres Kraft, hvorom jeg kunde have Lyst til at sige meget fordi det glæder mig, og jeg søger at voxe i den Kundskab, som visselig er en saliggjørende Kundskab, at komme efter hvad Gud har beredt for dem som ham elske, og fra hvad han ved sit underlige Raad har friet hver den som vil komme til ham. Uvidenhed er Synd og Aarsag til Synd. Blindhed er en Lyde paa et Menneskes Ansigt, men Vankundighed er Lyde paa Sjælen. Et uviist og uforstandigt Menneske er som en Haandværker uden Værktøi, som en Tegnemester der er starblind, som en Arbeidsmand uden Hænder, et Skib uden Seil og Roer, som en Fugl uden Vinger, ja som en Maskine Maskinmesteren er løbet fra. Hvor Kundskabs Dør er lukt, der aabnes Døren for Ugudelighed, Vantroe, blind og falsk Gudstjeneste. Uvidenhed var det som hængte Herlighedens Herre paa Korset, 1 Cor 2, 8. Den har ført mange Mennesker til Baal og Brand – den gjorde Paulus til Menighedens Bespotter og Forfølger, 1 Tim. 1, 13. Fare J ikke derfor vild, sagde Jesus (Mare. 12, 13) fordi J ikke kjende Skrifterne. Et uforstandigt Menneske gjør sig ingen Betænkning om hvad han taler eller gjør imod Gud og imod Christum, men samler Brede paa Vrede over sit Hoved. Kjender jeg ikke Gud kan jeg ikke heller tjene ham – og skulde jeg ikke tragte efter den som retfærdiggjør mig, og fører mig til det evige Liv, Jeg vil da ikke ved Gudsforglemmelse nedværdige mig under mit Dyr, thi en Oxe kjender sin Eiermand, og et Asen sin Herres Krybbe. Ere vi som de, til at kjende Den som os kjøbte. Her er ikke Tale om at Nogen skal drages hid eller did for at vælge sig noget af de religiøse Partier som ere her i Landet, som tidligere heri Bladet er paa sine Steder omtalt. Jeg ønskede kun at vise Alle hen til Jesum Christum, der er bleven Lovens Fylde til Retfærdighed for hver den som troer paa ham. Han er min Frihed og min Retfærdighed. Ja gid alle vilde betænke og gribe efter den aandelige Frihed, da skulde de ogsaa naae den timelige Frihed, Jordelivets høieste Gode.