Aalborg Stiftstidende, 1833-02-09
Den overhaandstagende Brændeviinsbrænden og Kræmmer handel paa Landet ere væsentlige Grunde til det Anførte, thi ei allene at mange ørkesløse Mennesker, hvoriblandt især og med Føie, klages over de saakaldte Ribe=Kræmmere, der strøife hele Landet om og, da de ei betale Skatter eller Told, sælge Alting for Spotpriis, at disse fordærve Handelen, men mangfoldige Landsbyer gives 1 a 2 bosiddende Kræmmere, der ofte drive det saa vidt, at de af Bønderne lade sig kalde Hr. Kjøbmand. Saaledes have, for kun at nævne Enkelte, Bonden Eskildsen i Nørkjær og Niels Smed i Afstrup fuldstændige Boutikker, hvilken sidste endog trodser Aalborg=Kjøbmænd med at byde over for dem paa Vare=Auctioner og giør større Jndkjøb end mange af disse tilsammen tagen, som ikke er at undres over, naar man seer hans Varelager og hans Boutik, der er af betydeligt Omfang. Den Skade, der derved afstedkommes for en Kjøbstad er uberegnelig og kan Meddeleren heraf, der har været Øievidne til, da dette Uvæsen blev afskaffet i Aarhuus og Randers Amter, forsikkre, at Randers især derved er opblomstret i Handel og Vandel, og at det Liv der i disse Erhvervsgrene pludselig var indtraadt der, tilfulde maa vidne herom, thi aldrig saasnart var der gjort Jagt efter ulovlig Brænden og Kræmmeri, førend Bønderne strømmede Skareviis, ind til Kjøbstaden, saa at Onsdag og Løverdag var mer Commerce der end naar der er et stort Marked i Aalborg, Bonden, der vilde enten sælge eller kjøbe det Ringeste, maatte nu tye til Kjøbmanden i Kjøbstaden, hvorved i Førstninger vel endeel baade Kjøbmænd og Bønder vare misfornøiede da de første mistede deres Kræmmere og de sidste maatte tye til Kjøbstaden for det ubetydeligste Ærindes Skyld, men snart indsaae Kjøbmanden, at Tabet blev ham erstattet ved desto stærkere Søgning, og Bonden ikke mindre, ved at faae sine Frembringelser bedre betalt end af Kræmmeren, og desforuden ved at erholde reelere og bedre Varer, som Kjøbmanden nødvendigviis maa lægge sig efter at forskaffe. Desuden er vel intet Misbrug saa stort, at dets Udryddelse dog har sine Modstandere. Afdøde Major Tetens, Byfoged i Mariager og Herredsfoged i adskillige Herreder, var, saavidt Meddeleren mindes, den første, der hemmede dette Uvæsen, først ved Indskjærpninger af de Kongl. Forordninger til Sognefogderne, og siden ved selv at foretage Reiser for at incurrere efter Brændeviinstøier og Varelagere paa Landet, og han har ikke for seilet Maalet, efter iforveien at have forskaffet sig Underretning om, at Bønderne gjemte deres Brændeviinstøier enten paa det yderste Kirkeloft, ved Hielp af den Bonde der ringede, eller nedgrov dem i Lader, Potter og Damme, ligeledes at Varelagerne vare at opdage i Fadeburene. Da det confiskerede Gods nu ei allene maatte vandre med den strænge Herredsfoged, men en klækkelig Mulct paafulgte tillige, saa tabte Bonden Lyst til ulovlig Haandtering og tog igjen fa paa Plov og Harv. Denne Herredsfogeds Plan blev trolig fulgt af hans ligesaa værdige og dygtige Eftermand, sal. Krigsraad Schütz, saavelsom af flere Herredsfogder i Randers Amt. Til een af disse, Hr. Krigsraad Wesenberg, skal Aarhuus Kjøbmænd, der havde gjort Jagt paa Omløbere, have henvendt sig med Anmodning om, ved hans Sognefogder, at faae disse anholdte, naar de kom paa hans Jurisdiction, hvorpaa han skal have givet det nidkjære Svar: "Jkke mine Sognefogder, men jeg selv skal gjøre mig al mulig Flid for at udrydde dette Onde.