Ribe Stifts Adresseaviser, 1803-01-21
J Hensigt til Viinhandlere, Ølltappere og andre som handle med saadanne Vare, hvortil disse Haner kunde bruges, er det rigtig nok mueligt, og med dem burde Politiet ikke bruge nogen Skaansel. Men at hver enkelt Mand skulle giøre Rede for, hvad han bruger i sin Huusholdning, og at Politiet skulle have Rettighed til desangaaende at giøre Huussøgning, det var noget haardt, og neppe troer jeg, at man med haarde Midler skulle søge at faae det afskaffet. - Det er vel heller ikke for Sundheden, gavnligt, at man i nogle Huusholdninger bruge, til de saakaldte syltede Augurker at kaale Ædiken i Kobberkar, og at lade Augurkerne staae deri en Nats Tiid, paa det at de kan blive ret grønne, thi farlige Tilfælde have undertiden deraf havt sin Oprindelse, og kunne det afskaffes, saa var det got, men Tvang ville vel heller ikke hertil være tienlig. - Endelig er det paa nogle Steder brugeligt i ufortinnede Messing og Kobberkar at kaale Saltmad, og maaskee at den imellem Bønderne saa meget gængse Kolik derfra har sin Oprindelse. Uden Tvivl var det ogsaa got, at dette blev afskaffet, men ved Tvangsmidler vilde det neppe være giørligt. Jmidlertid troer jeg dog, at det er mueligt med Lempe at komme til Maalet, og efter mine Tanker kunne det best skee paa følgende Maade: J enhver Kirke burde ophænges et sort Bræt enten i Vaahenhuset eller andet beqvemt Sted, og det saa høit, at Smaaedrenge ikke kunne komme til at giøre det Skade. Paa et saadant Bret burde opslaaes, hvad man ønskede afskaffet, og naar man viste nogle af de farlige Følger, som med deres Brug kunne være forbundne, saa kan man have Aarsag til at troe, at det skulde giøre god Virkning. Folk som komme til Kirke, læse det, de tale derom med hverandre, og dersom de ikke nøie nok kan forstaae det, saa maae Præsten derover giøre dem en fuldstændig Forlaring. J Kiøbstæderne kunne det tillige opslaaes paa Raadhuset, og da skulde det ikke vare længe, førend det blev almindelig bekiendt. Det er got nok, at man hidtil har ladet Præsterne fra Prækestolene oplæse, hvad man vil have bragt til hver Mands Kundskab; men dette er for hastig glemt, og de fleste Tider bringes ikke meget fra Kirken, af det Præsten har sagt. Derimod naar det læses nogle Gange, hvad man vil have bekiendtgjort, saa hænger det omsider ved, og saa kan det formodentlig giøre sin Nytte. Man vise tillige, hvorledes Tingen kan giøres bedre og meere uskadelig end hidtil, og jeg tør forsikkre, at det ikke skal blive uden Virkning. Veed for Exempel Bonden, at han kan paadrage sig Kolik ved at kaage sin Mad i Messing og Kobberkar, og at han kan undgaae det ved at kaale i Jerngryder, saa er han ikke saa haard, at det ikke skulle giøre noget Jndtryk. Men det maa være nok talt om disse Poster, og det maa undskyldes, at jeg nu vil berøre en anden, som vist nok for den Fattige er af megen Vigtighed. I det gjorte Udkast loves en Medicinaltaxt, som efter Omstændighederne kunne være passende saavel for Sælger som for Kiøber. Jeg kan meget got indsee, at denne Post kan staae under et Medicinal Politie, og ønskeligt var det, og Politiet altid i dette Tilfælde ville efterkomme sin Pligt. Nogle Gange og Aaret sættes Taxt for Føde= og Drikkevare, og hvorfor kunne da ikke i det ringeste engang om Aaret sættes Taxt for Apothekervare; Thi Omstændighederne kan forandre sig, og en Apotheker bør ikke allene være skadesløs, men endog have en anstændin Fordeel. Det medicinske Fakultet i Kiøbenhavn tilligemed nogle af Stedets Apothekere kunde i dette Tilfælde giøre en god Gierning, og mange ville derfor blive dem Tak skyldig. For den Fattige, som skal bruge Medicin er der just ikke saa meget vel sørget, naar han for etogdet samme Middel paa et Apothek skal betale dobbelt, imod hvad det koster paa et andet, og dette burde ved en bestemt Taxt forebygges. Sandt nok, ikke enhver Mand er i den Stand, at han kan forstaae en Medicinaltaxt, men naar den er tydelig forfattet, saa skulle udentvivl enhver, som i Medicinen havde tilbørlige Kundskaber, være i Stand til at kunne forstaae den, og altsaa kunde han igiengive andre den nødvendige Underretning. Skiøndt var det, om en Læge, naar han foreskrev den Fattige et Middel, strax kunde sige, det koster saa meget, og da vidste den Fattige hvorefter han kunne rette sig. Ofte nødes den Fattige at lade Lægemidlers Brug fare, fordi de ere saa overdrevne kostbare, og ved en for begge Parter taalelig Taxt kunde dette afværges. Det forstaaer sig selv, en Medicinaltaxt burde saaledes bekiendtgiøres, at en hver Sagkyndig Mand derom kunne faae Kundskab, og det er ikke nok, at Lægere og Apotekere have denne Kundskab. Jeg formoder at de fleste Præster kunde forstaaen Medicinaltaxt, og altsaa burde og disse forundes et Exemplar deraf.