Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-07-14
J October 1815 saae jeg og nogle flere første Gang Lyset som Sønner af Alma mater. Et Nord=Lys var jeg, og det er alt, hvad jeg har at berette om den Kilde, jeg udsprang fra. Det første Spørgsmaal, som min tutor (Privat-Præceptor) - hvem jeg har al mulig Grund til at bære Ærefrygt for, ikke blot for hans graa Haar, men for al den Artighed, han viste mig - efter de sædvanlige Høfligheder, gav mig, var: "Hvormeget har De læst?" – J klassisk Literatur har jeg ikke gjort stor Fremgang, jeg har gjennemgaaet Virgil, Horats, Ovid, Cicero, Livius, Sallust, Anakreon, Dalzels Collectanea, Homer og kun en Deel af Demosthenes - men jeg har en stor Tørst efter mere." Denne Anvendelse af Ordet Tørst gav mig Anledning til at drikke et Extra-Glas ved Middagsbordet samme Dag, saa ingenis og træffende fandt jeg den. Meget vel!" var Svaret. "Men hvad forstaaer De af Mathematikken?" "Endnu mindre, min Herre! Ludlams Elementer er den eneste Bog jeg, foruden Wallinghams "Tutor's Assistent har læst." - Godt, Men troer De, at De kan huske Hundrededelen af hvad De har læst?" - "Sidste Juul besøgte jeg i Helligdagene London for første Gang, og gjennemvandrede Gaderne om Dagen, og lærte om Natten alle Horatses Oder udenad; men dette er Alt, hvad jeg er sikker paa at kunne gjentage.""Meget godt, for saavidt, men tænker De, at De kunde nedskrive, efter Deres eget Hoved, noget af den Mathematik, De har læst?" – Det var da et Satans Spørgsmaal, jeg hummede og rømmede mig et Øjeblik, og tilstod derpaa, at jeg ikke var i Stand dertil. "Saa viid, Herre (var Enden paa Examinationen) at her gives Alting, Priser og Hæderspladser (sholarships, fellowships) ikke til de største Læsere, men til dem, som uden Hjælp kunne frembringe mest Lærdom paa Papiret. De maa bortkaste deres Tavle, som De udentvivl har bragt med Dem, og begynde at skrive paa Papir. De maa skrive ud Alt, hvad De læser, og læse og skrive 6, 8 Timer om Dagen; da skal De ikke finde Grund til at fortryde Deres Arbeide. Men vær ikke modløs over Deres ringe Fremskridt i Mathematiken; da jeg først kom til Kollegiet, vidste jeg ikke meere deraf end De."Et herligt Liv er dog det Universitetslive, jublede jeg ved mig selv, i det jeg lavede mig til at forlade denne frygtelige, skjønt høist ar lige og milde Præceptor. Han gav mig nu en Liste paa de Bøger, som det vilde blive nødvendigt at sluge" (eram) i det første Aar, og gav mig et Jntroductionskort til Hr. Pope (en Landsmand af mig og nu efter Fortjeneste en af Stedets "tætte Parykker", som skulde have den Ære at "tage mig til Bord. Mellemtiden anvendtes imidlertid paa at metamorfosere Filisteren, til en purpurklædt Trinitetsmand. Jeg spankede derpaa ned af Gaden med ny og ukiendte Følelser, og uden at agte paa nogen, der ikke var kjoleklædt som jeg. Men medens jeg grublede paa disses og min egen Vigtighed (og vel kunde jeg det, thi een af disse Potentater har i det mindste 50 Undersaatter, hvis forskjellige Embeder ere at rede Sengen, børste Klæderne, pudse Sko osv., og hver af dem saa ydmyg, at den Forfængeligstes Forfængelighed vil føle sig smigret) - saa underrettede en Kræmmer, med den ærbødigste men tillige ondskabsfuldeste Mine af Verden mig om, at min Hue sad bagvendt. Ned, fule Hovmods Aand", var det første, der randt mig i Sinde, og jeg saae nu, at jeg var kun en Rus (freshman) og at der endog var Forskjel paa Kjolemændene. Saadanne Feiltagelser hos Russerne gjøre en Slags aarlig Fest for de ældre, der hungre efter Vittighed. Men for at komme tilbage til Bordet. Hr. Pope, som satte mig sammen med en "Treaarsmand" havde alt, til min Forfærdelse, sænket mig over begge Øren i fransk Mathematik - Lacroix's 3 Qvarter over Differential- og Jntegral-Regningen forskrækkede mig mest – da Klokken ringede sammen til Middagsbordet. Vi spadserede afsted, omringede af Magistere, Adelsmænd, borgirlige follows, i deres sølvbroderede Togger, alle tænkende paa eet Objekt det ene Nødvendige, da en stadselig Laken nærmede sig og sagde mig, at hans Herre ønskede i Øjeblikket at tale med mig. Og nu blev min Ringhed indført i den høiærværdige (næstsidste) Biskop af Bristols Audiens=Værelse. Hvorfor Forat modtage en alvorlig Jrettesættelse og den Trusel, at naar jeg atter vovede at vise mig i lange Buxer, skulde jeg berøves min Madrettighed, sinings and commous *). Andre havde for denne grove Fornærmelse maattet bøde haardere; jeg slap med Jrettesættelsen, da det, skjønt med Nød og næppe, lykkedes mig at overbevise Hans Ved at sende til Køkkenet og Spisekammerne en Lap Papir med det Ord sinings og sin Underskrift har man Ret til at annamme" (sine) Spisevare til 3 Shill. 6 P. Værdi. Ved commons" forstaaes Ret til at spise i Salen. høiærværdige Herlighed om at det var en Feiltagelse af en Rus. Derpaa fandt jeg min Ven igjen og kom uden videre Afbræk i den pragtfulde Spisesal. De Læsere, der ikke have seet denne, kunne ikkun gjøre dem en svag Forestilling om den ved min Beskrivelse, hvor flittig udarbeidet den end maatte være. Det være derfor nok at sige, at den sædvanligviis beværter fire til fem hundrede, i forskjellig Orden. Ved den øverste Ende, under Newtons, Bacons og Barrows Portræter, sidde Adelsmænd og fellows med saadanne Fremmede, som de have Ret til at invitere, under Præsidium af the vicemaster. Langs med den høire Væg løber et Bord, med Gjæster af samme Rang, men under the Dean's Forsæde. Paa venstre Side staae to Borde, det ene for Baccalaurei, det andet for Skolarerne (the scholars upon foundation). J Midten ere Borde for Pensionærerne. Alle Vægge ere prydede med Malerier af berømte Døde i fuld Legemsstørrelse, hvis himmelske Aasyn ofte have mindet mig om det gamle Ord: "Jeg æder for at leve, jeg lever ikke for at æde, men om de derfor formindskede min Virksomhed ved Bordet et Øjeblik, eller subtraherede en eneste Mundfuld af min Tæring, er noget, jeg ikke bestemt tør afgjøre. Alt hvad jeg kan sige, er at jeg aldrig bemærkede saadan Virkning paa de andre. Hele den foran beskrevne lærde og videnskabelige Forsamling gjør visseligen sin fulde Skyldighed imod de mange gode Ting, der ere fremsatte Gud til Ære, dem til Gavn, og med Undtagelse af Pensionærernes Borde, hersker der hver Dag en Overflod, som grændser til Ødselhed. Den Dag, jeg her skildrer, var en Helgens (saints) eller Faste-Dag, og selv Pensionærerne vare rigeligen regalerede. Ved saadanne Høitider bugner ethvert Bord under de fede Lækkerbidskener, der indbyde den lystne Gjæst. Dog gjøres der Forskjel, og de Fellows have en betydelig Forrang i Falstafferiet. Og sandelig, mange af dem kunde som Stephan Kemble upaatvivlelig spille den fede Riddersmand uden at udstoppe sig. Men hvad den "vittige Ridder angaaer, saa er det et stort Spørgsmaal, og dog manglede det ikke paa muntert Lune, ja lynende Vittighed, men tog jeg ikke seil, saa kom den fra "de magre Køer. Nu til Dags er Vittigheden, tynd nok i sig selv, det kjender Gud; det er dens Venner og Patroner som lee og blive fe(Fortsættes.)de.