Berlingske Tidende, 1809-05-01
Stockholm, den 21de April. Overadjutant Major de la Grange, som den 15de Marts afreiste herfra, for at overbringe en Skrivelse fra Hs. Excellence Feldtmarskal og Overstatholder Grev Klingspor til den keiserlige franske Marskal, Fyrsten af Pontecorvo, har under 30te f. M. indberettet, at han i Dresden traf bemeldte Fyrste og er bleven modtaget med udmærket Hof lighed og Velvillie. Majoren har selv fortsat Reisen til Paris, men hidsendt Lieutenant Herkepe som Coureer med Fyrstens Svar paa Hr. Feldtmarskallens Skrivelse, som indeholdt et efter Hs. Kongl. Høihed, Hertug Rigsforstandernes Ordre gjort Forslag til Stilstand. Fyrsten melder, at han i den Henseende maae afvente Keiserens, sin Herres Beslutning; men i Overbeviisning om, at denne vil blive af tilfredsstillende Natur, har han strax udstedt Ordre til Generallieutenant Gratien, som har Commanden i Hansestæderne og paa Kysten af Østersøen, at ophøre med alle Fjendtligheder mod Sverrig. Major de la Grange beretter tillige, at Breve ere afsendte fra Fyrsten af Pontecorvo til den franske Ambassadeur i Petersborg og den franske Minister i Kiøbenhavn, med Anmodning at udvikke et lige Forhold fra det Russiske og det Danske Hofs Side. Da den Russiske Kammerherre, Hr. von Alopens har været sendt fra Keiseren sin Herre til H. K. H. Hertug=Rigsforstanderen, er Hofstaldmesteren, Friherre W. Schwe kin udnævnt paa Hs. Kongl. Høiheds Vegne at giengielde denne Sendelse, og afreiste herfra den 6te d. M. Han har under 9de næstefter underdanigst indberettet fra Abd, at han sammesteds er bleven udmærket vel modtaget af de Russiske Befalingsmænd og at han den følgende Dag fortsatte Reisen til St. Petersborg. Man havde forsikkret ham, at en Forstærkning af Tropper, som var afgaaet til Aland, hvor man blot forhen havde forlagt 1000 Mand, ikke var bleven sendt derhen i fiendtlige Hensigter, men allene af orkonomiske Aarsager. Generalmajor og kommanderende General=Adjutant m.m. Friherre Adlertreutz har overgivet nedenstaaende underdanige Skrivelse, tilligemed vedlagte Rapporter til Hs. Kongl. Høihed Hertug Rigsforstanderen : Stormægtigste, allernaadigste Fyrste og Rigsforstander. Med den dybeste Smerte maae jeg denne Gang overgive til Deres Kongl. Høihed de fra Nokdre=Armeen nylig ankomne Rapporter. J en Tidspunkt, da den svenske Nation viser den største Anstrængelse til Rigets Redning og Selvstændighed, capitulerer en Deel af den finske Armee, denne Armee, som har gjort mange og store Opoffrelser, saa modigen kæmpet for sit Fødeland og med Standhaftighed trodset alle Farer. Hærdede ved saa mange Modgange og saa mange Fristelser, som satte deres Standhaftighed paa Prøve, har jeg aldrig formodet Mueligheden af hvad der nu er skeet og i Særdeleshed i dette Dirblik, da de kunde have Haab om, snart at see Enden paa de Ulykker og den Elendighed, som saa længe omgav dem, hvorefter de med Ære og overøste med det ædle svenske Folks Taknemmelighed og Velsignelser, kunde vende tilbage til deres Familiers og Venners Skiød. - Betragtning af alt dette kan jeg ikke andet end paa det ømmeste tage Deel i hvad der hændet denne Armee, med hvilken jeg saa ofte har deels Farer, Møisommeligheder og Seiervindinger, og hvorfor vi saavel af Regieringen som af den større og ædle, skiøndt for nærværende Tid uden egen Skyld mindre lykkelige svenske Nation, ere blevne overvældede med Æresbeviisninger, Taknemmelighed og Velvillie, som overgaaer alle Belønninger. Tillad mig imidlertid, naadigste Fyrste, at forsikkre, at denne Armee, dette redelige Folk, hvis Troskab saa ofte har været sat paa Prøve uden at svigte, ikke endnu bør ansees aldeles uværdig til al den Naade og Velvillie, de have nydt, og at de fortiente en blidere Skjebne. Deres Kgl. Høihed vilde værdige den at kaste et Blik paa alt, hvad de forhen have gjort og udstaaet endog i den Gund, at mange have troet, at deres vedholdende Bestræbelser allene have tient til at forlænge Sverrigs Ulykker; og maaskee vil Deres Kgl. Høihed, med Medlidenhed, Mildhed og Tilgivelse betragte, hvad der nu er skeet. Underdanigst vover jeg at forsikkre, at denne ulykkelige Armee i dette Øieblik er besielet af samme Troskab og Hengivenhed for Æren og sine Pligter som nogensinde tilforn. Nogle svage Anførere have misledt dem og forstørret de Farer, som omgave dem. Afskaarne ved Umeanog forfulgte af en overlegen Fiende, blev alting forestilt dem, som forloret, Proviant, og Fourage=Tilførselen som umuelig m.m., hvilket alt bragte dem til Mistrøstelse og næsten Fortvivlelse; thi havde de med Sikkerhed vidst, hvad der var forefaldet, og det Haab Sverrig under Deres Kgl. Høiheds milde Styrelse havde erholdt om at see Enden paa dets grændseløse Ulykker og Lidelser, havde sikkert intet kunnet virke paa den Standhaftighed, hvormed de ved Ny- og Gamla=Carlebye brod igiennem imod en langt overlegen Fiende udenat miste en eneste Trosvogn, Kanon eller Fane. Fleve Breve fra Officerer ved Armern, hvilke jeg har havt den Naade at vise Deres Kgl. Høihed, lægge for Dagen den Smerte og Kummer, hvormed saa vel de som de ellers saa hiemsyge finske Soldater betragte deres nækværende Skjebne; det er saaledes blot Anføreren og nogle faa, som han raadførte sig med, der have været Aarsag i det ulykkelige Skridt, man har gjort.