Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-05-06
Den spanske Jnquisition. (Fortsættelse; s. No. 34.) Denne Beskrivelse over hiin Autordasse er saa meget mere paalidelig, som den er et Udtog af een af Jnquisitionens Retsbetjenteres udførlig trykte Fortælling derom. Denne, som kalder sig Joseph des Olmo, har skildret det hele Rædselsoptrin med en Troskyldighed og Aabenhiertighed, som maa bringe hver Menneskeven til at gyse. - Ellers holdes en Autorda=Fe aldrig førend man har faaet endeel Offere samlede, og Misdæderen maa derfor sidde hele Aar førend den over ham fældte Dødsdom fuldføres. Sædvanligen vælges til en saadan Henrettelse, der betragtes som et offentligt og glimrende Beviis paa Religionsiver, Søndagen mellem den Hellige Trefoldighedsfest og Adventstiden. Ved Solens Opgang ringes med Domkirkens store Klokke. De anseeligste og fornemste Folk forføje sig, paa dette Losen, til Jnquisitionens Huus, og tilbyde sig at ledsage Jnquisiterne. Naar Alt er i Beredskab, stiller Storinquisitoren med en Notarius sig for Porten af dette Huus og oplæser de Domfældtes Navne. Paa samme Tid oplæser Notarius ogsaa deres Navne, som beæres med at følge hine til Baalet. De ordnes derpaa og føres i et To ganske barfodede til Brændestedet. De, som ikke skulle brændes, have Sanbenito paa og den med Diævler bemalede Hue, hvorpaa Flammerne vende nedad; de, som skulle brændes, bære Huer, hvorpaa Flammerne vende opad; men de, som have anklaget sig selv, eller viist sig bodfærdige, have aldeles djævel- og flammeløse Huer paa. Dominicanerne med Jnquisitionens Fane aabne Toget. Først komme de Misdædere, som ikke skulle miste Livet; efter dem følger een, som bærer et Crucifix, og efter ham de til Døden dømte; derpaa kommer en sort med Diævler og Flammer bemalet Kiste, hvori de Flygtedes og de i Fængslerne døde Forbryderes Billeder og Been ligge. Præster og andre Geistlige slutte Toget, som gaaer igjennen de fornemste Gader til Kirken, hvor der holdes en høitidelig Præken om Troen. Efter Prækenen træde to Personer frem, og oplæse med høi og tydelig Røst Forbrydernes Dom, og de, efter Foregivende, dem overbeviste Forbrydelser og tildømte Hver Jnquisit staaer, under sin Doms Straf. Oplæsning, med et slukt Lys i Haanden for et Crucifix. Endeligen tilkjendegiver man dem, at de ingen Naade have mere at vente, hvorpaa een af Jnquisitionens Embedsmænd giver hver et Slag for Brystet, som Tegn paa, at nu Jnquisitionen ikke har mere noget at gjøre med dem. En verdslig Øvrighedsperson fremtræder derpaa, og modtager Forbryderne. Man paalægger dem i Jnquisitorernes Overværelse Lænker, og fører dem først til Fængslet, og dernæst til den høieste Kgl. Dommer. Denne spørger dem ikke om deres Forbrydelse, men blot i hvilken Re gion de ville e. Den, som vælger den catholske Religion, føres da strax til Retterstedet, og bliver, som en Naade, qvalt førend han kastes paa Jlden. De, som ville døe i en anden Religion, brændes levende. Paa Retterstedet staae saa mange Pæle, som Forbrydere, der skulle døe. Først henrettes de Frafaldne, derpaa de, som nægte deres Forbrydelse. De Ubodfærdige føres til Pæle, som ere 12 Fod høie. En halv Alen fra Spidsen af Pælen er befæstet et smalt Brædt, hvorpaa siden den Ulykkelige maa sætte sig. Han føres derpaa af to Geistlige lige op til Sædet. Naar disse i et Korteers Tid have formanet ham til at forsone sig med Kirken, forlade de ham. Bøddelen stiger derop, lader Synderen sætte sig paa Bænken, og binder ham med Lænker tæt til Pælen, hvorpaa han forlader ham, og de Geistlige igjen fremtræde. De gientage deres Formaninger, og finde de ham endnu ubøielig, saa erklære de, at de nu overlade ham til Diævlen, som allerede ganske begierligen staaer ved hans Side, for at modtage hans Siel. Efter denne Erklæring skraaler Folket ganske forfærdeligen, gjører Hundene Skjægge. Dette skeer saaledes: man befæster brændende Riiskoste paa en lang Stang, og kaster den Ulykkelige dem saalænge i Ansigtet, indtil dette er blevet ligesom et Kull. Under disse djævelske Piinsler udstøder Folket uophørligen et store Frydeskrig. Derpaa tændes Træet nedenfor ved Pælen, men den Ulykkelige sidder saa høit, at Flammerne sjeldent naae ud over Sædet. Naar der kun blæser en svag Vind, saa stiger den sjeldent op til Misdæderens Knæer. Men naar en heftig Blæst bortdriver Luen, saa døer en saadan Mishandlet først efter to Timers Forløb. stille Luft varer Pinen omtrent en halv Time. Saalænge han kan tale, raaber han i en jamrende Tone: Misericordia por amor de Deos! Det Skrækkeligste herved er, at ingen har mindste Medlidenhed med en saadan Beklagelsesværdig, men alle er med største Rolighed Vidner til hans ubeskrivelige Qvaler, og prise med høit Skrig Jnquisitionens Naade. Dagen efter Henrettelsen blive de Henrettedes Billeder ophængte i Dominicanernes Kirke, og derunder sat en kort Efterretning om deres Fædreneland, Familie, foregivne Forbrydelse o. s. v. De Misdædere, man har skienket Livet, blive fra Retterstedet, hvor de henbringes, for at give et afskrækkende Exempel, førte til deres Fængsler, næste Dag forestilles de Jnquisitionen; de mindes høitideligen om deres Forbrydelse, og trues med den haardeste Straf, naar de ikke ydmygen forrette den dem paalagte Bod. Egne dertil beskikkede Jnquisitionsbetjenter, føre dem til deres Bestemmelse. De til Galeierne dømte, kastes i de afskyeligste Fængsler; andre pidskes igjennem Hovedgaderne, og atter andre maa bære Sanbenito, hvormed det yderste Kiendetegn paa Æreløshed er forbunden, saavel for deres egen Person, som deres Familie. Men alle maa gjøre Eed paa, at de ville fortie hvad de have sagt og hørt, og overhoved hvad der er foregaaet med dem for den hell. Ret og andre Jnquisitionen tilhørende Pladser. (Fortsættes.)¬