Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1830-03-26
Da Mødet var hemmeligt, kjender Man endnu kun Adressens Jndhold af offentlige Blades Meddelelser, som dog i det hele ere temmelig overeenstemmende og angive det saaledes: de tree første Punkter ere blot en Gjenlyd af Trontalen; den fjerde angaaer Portugal, hvis Lidelser Hs. Majestæt ønskes Held til at ende uden at Legitimitetens Princip, der er lige uforkrænkelig for Konger som for Folkene skulde antastes." Slutningen, som viser en kjendelig Bestræbelse efter at forene Ærefrygt i Udtrykket med en utvetydig Yttring af Opposition imod nærværende antinationale Ministerium, lyder omtrent saaledes: "Sire! Jnd kaldte paa Deres Bud fra alle Rigets Egne, bringe Vi Dem et troe Folks Hylding, som tillige er rørt over, Dem at have seet den meest Velgjørende ved den almindelige Velgiørenhed i den strænge Aarstid og et fuldendt Mønster af de ædleste og elskværdigste Dyder. Folket elsker og agter Deres Anthoritet. Femten Fredsaar, hvorfor det kan takke Deres Broder og Dem, have, ved Friheden i Undersøgelserne og dets Deputeredes Deeltagelse i Regieringen, dybt rodfæstet Folkets Hengivenhed for Deres ophøiede Dynastie. Baade Overbeviisning og Pligt fremstille Deres Krones hellige Rettigheder og Deres Prærogativers Ufortabelighed som den sikreste Garantie for dets Frihed og dets Rettigheder. Men midt under denne eenstemmige Følelse af Høiagtelse og Kjerlighed aabenbarer sig i Gemytterne en levende Uroe, som forstyrrer den Sikkerhed, Frankerig havde begyndt at nyde, og som, hvis den skulde vedvare, maatte vorde fordærvelig for dets Rolighed. Vor Samvittighed, Vor Ære, og den Troskab, Vi have svoret Dem, paalægge Os den Pligt at opdage Dem Aarsagen. Sire, Chartet, som Vi have Ludvig VIII at takke for og som De har lovet at opretholde, helliger som en Ret Landets Mellemkomst i de offentlige Anliggenders Forhandling. Denne Mellemkomst er viselig indskrænket inden visse Grændser, hvis Overskridelse Vi aldrig ville tillade; men den udkræver og en bestandig Samvirken af Deres Regjerings politiske Anskuelser med Deres Folks Øn skeer. Vor Troskab fordømmer Os til at sige Dem, at denne indbyrdes Samvirken ikke finder Sted. En uretfærdig Mistroe til Frankerigs Tænkemaade og Jndsigt er forØieblikket Bestyrelsens herskende Tanke. Folket føler Bedrøvelse herover, fordi denne Tanke er fornærmelig for det. Denne Mistillid kan ikke nærme sig Deres ædle Hjerte; ei heller anstaaer den Frankerig, der lige saa lidet vil Anarkie, som De vil Despotisme. Deres Majestæts høie Viisdom maa afsige Dommen imellem dem, som miskjende en saa rolig, saa troe Nation, og Os, som med inderlig Overbeviisning udøse et heelt Folks Kummer i Deres kongelige Bryst. Deres høie Prærogativer have givet Dem Midler i Hænde til at sikre hiin konstitutionelle Eenhed imellem Statsmagterne, der er den første og nødvendige Betingelse for Tronens Kraft og Frankerigs Storhed. Ved flere Steder hørtes under Oplæsningen en lydelig Murren paa høire Side og de paafølgende Debatter vare heel stormende. Hr. Epine optraadte først imod Adressen og ivrede derhos stærkt imod Pressefriheden samt de vedden udspredte Bagvaskelser. Hr. Agier forsvarede Adressen og spurgte blandt andet: "Hvo er Kongens sande Venner, De, som ville den lovmæssige Regjerings Bevaring, eller de, som ville regjere ved Magtbud? Jndenrigsministeren Hr. Montbel ivrede imod Skatte=VægringsForeningerne, og betegnede dem under almindelig Murren som strafværdige Opspind, hvorimod Hr. B. Constant erklærede dem for enhver Franskmands Pligt. Da han i længere Tid har været upasselig, blev han saa angrebet, at han overvældet af Mathed sank ned, idet han forlod Talerstolen; men kom dog snart til sig selv igjen. Ministeren for den offentlige Underviisning, Hr. Guernon de Ranville, forsvarede de Kongelige Prærogativer, og da han iblandt andet tillod sig det upassende Udtryk: at Adressen indeholdt en Slags Opfordring til Kongen om at afskedige sine Ministre, forlangte flere Medlemmer ham kaldet til Orden, hvortil Præsidenten imidlertid erklærede sig ubeføiet, selv om Ministeren var Medlem af Kammeret. Denne indlod sig derpaa i et Forsvar for Ministerier, og opfordrede Kammeret til at forkaste Adressen, som ikke mindre haanlig for Kronen end for Bestyrelsen. Hans Slutningsord, kaldet til vore Forretninger ved Kongens Villie, erklære Vi, kun at ville forlade dem ved Kongens Villie besvaredes med almindelig Latter og Udraabet det haabe Vi, Hr. Dupin den Ældre, som sluttede den almindelige Undersøgelse, tilraabte dem, der afbrød ham De ville Charret, men ikke hvad deraf følger. De ville Vognen, men ønske at bryde Hjulene itu Man skreed derpaa til de enkelte Punkter. Hr. Alexander de Laborde talede imod Algier=Toget, hvis Nødvendig, hed Søeministeren forsvarede. Stedet om Portugal fandt en ivrig Forsvarer i Hr. Hyde de Neusville; men da han forlangte, at Man ligefrem skulde erkjende Donna Maria som legitim Arving til den portugisiske Krone, betraadte Fyrst v. Polignac Talerstolen, sigende: Hjeg kan ikke rive Sløret fra de aabnede Underhandlinger; men jeg kan forsikre, at mit Hjerte slaaer lige saa varmt for Legitimmiteten som Hr. Hyde de Neusvilles." Fornærmet herover, gjentog Denne: "Kongen af Frankerig maa ikke lege med Legitimiteten; det kan passe sig for et Kræmmerfolk. J lignende Tilfælde har en Ambassadeur foretrukket sin Afskefremfor at underskrive en Traktat, som kompromitterede hiint Princip. Han hedte ogsaa Polignac; men det var ikke den nærværende." Paa Spørgsmaal af en anden Deputeret, om Hr. Sesmaisons var udstrøget af Garden, fordi han havde stemt imod Hr. Dudon, hvis Optagelse forgjæves blev bestridt paa Grund af at hans Skattebidrag. ikke var tilstrækkeligt, svarede Fyrst v. Polignac: "Nei, Kongen har givet ham hans Afsked, fordi det saa har behaget ham. Paafaldende var det, at ikke et af de foreslagne Amendements til Adressen blev antaget. Monitøren giver kun endnu en summarisk Beretning herom. Journal des Dehats roser Adressen som bestemt, energisk og ærefrygtsfuld. Gazetten skriger derimod over Attentat paa de Kongelige Prærogativer, som, hvis det taales, er Chartets 13 og 14 Artikel afskaffet, det repræsentative Monar lie tilintetgjort og Republiken igjen opstaaet. Videre forsikrer den, at de roialistiske Medlemmer af Deputationen ville unddrage sig for at overlevere den, og triumferer over at Oppositionen er i fuld Rettrade; den høire Side har vundet fuldkommen Seier; Roialisterne kunne være rolige, da Kongen er med dem &c.