Berlingske Tidende, 1794-12-15
Paris, den 26de November. Man taler her meget om Fred, men man troer endnu ikke, at den saa snart kan komme i Stand. Man anseer her Freden og især den Vaabenstilstand som bliver bragt i Forslag, som en Lokkemad vore Fiender benytte sig af, for at vinde Tid paa det de med nye Magt kunne overfalde Frankrig. Det er tilforladeligt, at her ikke er begyndt nogen Migling hverken fra Sverrigs eller Dannemarks Side. Verninge Republikens forrige Gesandt i Sverrig, skal vel gaae til Sweitz, men det er endnu ikke bestemt, om han skal blive i Sveitz, eller gaae til Sverrig. Adskillige Deputerte ere deels offentlig, deels incognito afreiste til Armeerne, og man troer, at deres Reiser have Negotiationer til Hensigt, men med Vished kan ikke noget siges derom. Man hænger her meget ved den Jdee at faae ved Fredslutningen Rhinen til Grændse. J øvrigt er det Partie, som hidtil har arbeidet med Freden endnu ikke ganske undertrykt, og kun et lidet Tilfælde kan udvirke, at det, og tilligemed samme Skrekken, igien faaer Overhaand. Jkke alle er tilfreds med Jacobiner=Klubbens fuldkomne Ophævelse, især da Folket endnu ikke har saaet Tilladelse til, meer end en Gang i hver Decade at forsamle sig i sine Sectioner. Man indster ikke, hvad Garantie Folket havde for sin Frihed, dersom det skulde fald Regierings Commissionerne ind, at indføre en aristocratisk og monarkisk Regieringsform. Natten til den 24de var paa Port St. Paul et fuldkommen Oprør. Omtrent 12000 Qvinder vare forsamlede for at hente Kul, og for denne fornødenhed var ikke et eneste Skib tilstæde. Man udsendte Rytterier, for at ladsprede dem. Disse som man bebreider at de vare drukne, huggede ind. J samme Øyeblik fløy Stole og Stene fra alle Sider paa dem, Alt faldt dem i Tøylen; en Deel blev afvæbnet, en anden reddede sig med Flugten, og disse Qvinder have den 24de leveret Conventen en Petition, hvor i de anholde om Cavalleriets Aftakkelse i Paris. - Under nærværende Omstændigheder, da Tyranniet ikke meere de sker. faaer Ludvig 16 Søn ogsaa en bedre Skjebne. Sikkerheds Commissionen har tilforordnet ham 3 Commissarier, som er: brave Mænd, og af hvilke 2 skulle beskiæftige sig med hans Opdragelse, og een sørge for, at den unge Prinds ikke mange ler noget af det fornødne. Man læser nu her følgende Bre trykt, hvilket den bekiendte Baron Trenk kort for sin Henrettelse den 26de Julii har skrevet til sin Gemalinde: "Kiør gode Kone, Jeg gaaer Døden i Møde med den eneste Bekymring, at jeg har forladt dig. Det er Cot, som har nede mig til, at begive mig til Frankrig. Jeg døer uskyldig. Hevn min Død paa de Ondskabsfulde, som opofre mig. Forglem, kiære Kone, den Ulykke, som jeg medens mit elendige Liv har foraarsaget dig og mine Børn, mod hvilke jeg beder, at du stedse vil fortsette din Ømhed. Adien kiere Kone, Adien kiere Børn, Gud være edere Fader! Jeg giveneder min Velsignelse. Ærer min Aske i den gode Oldings Person, som overbringer eder dette Brev. Han var min Compagnon i mit Fængsel i Frankrig og en Støtte i min sørgelige Alderdom. Adien for bestandig kiere bedste Konet Adien, Adien. Friderich, Baron von Trenk. Den bekiendte, for saa mange Misgierninger beskyldte og allerede i sit Huus arresterte Cactier blev den 21de November bragt for Conventen og begyndte sit Forsvar, men da han var meget udmattet af at tale, blev Sagen opsat til den følgende Middag, da Carrier igien mødte, og søgte at gjendrive Klapuncterne, eller ligeftem ganske at ægte dem. Sagen blev atter udsat til den følgende Tag Kl. 11 1/2, men den Heftedes Venner synes at ville forlænge den, og han lod sig ogsaa melde syg. Men hverken det ene eller det andet hialt noget; han maatte mede, og man besluttede ikke at skilles ød, førend Sagen var sluttet. Han mødte altsaa, begyndt te igien sit Forsvar, og sluttede det med de Ord, at han ikke frygtede for Døden, at han tog Socrattes. Cato, Cicero og især Marat til Mønster, hvilken sidste stedse havde været hans Mønster, og var ligeledes bleven ombragt ved Sammensvorne. Neppe havde Carrier sluttet sin Tale, da man forlangte at gaae over til Stemmegivning, hvilket ogsaa blev decretert, med det Tillæg, at enhver som vilde, kunde tillige angive Aarsagen til sin Mening. Den mindste Deel gjorde dette, og af 300 Stemmet var ikke en eeneste mod Ankage Decretet. Kun to føiede til, dersom de originale Artstykker, som man ventede fra Nantes, stemmede overeens med Afskrifterne. J Følge dette erklærte Præsidenten den 24de om Norgenen Kl. 3, at der var Grund til Klage mod Folkerepræsentanten Carrier, og Forsamlingen skildtes først af Kl. 4, hvorpaa den vagthavende Officeer med den fornødne Bedækning og de sædvanlige Formoliteter bragte ham fangen til Conciergeriet. Men artier forsøgte først med en Tercerol, som han havde skielt i nu Seng, at skyde sig, hvorfra han dog blev hindret af Officeren. Det udstædte Anklage Decret mod Carrier har her foraarsaget ligesaa megen Fornøiel, se, som Jacobiner Salens Billuktise. J. N. C. Forsamling den 25de meldte Richard, i De fords Commissionens Navn følgende: Republiken har erholdt en nye Seir over Spanierne, men en stor General - General Dugommer (som igien indtog Toullon og Fæstningen Beil garde) har den mistet. Richard oplæste derpaa de off cieste Breve, hvori meldes, at den franske stige Potenne Armee har den 17de angrebet den spanske Armee, og næsten ganske nedhugget samme venstre Fløi. Alt fiendtlig Felttøi er faldet i vore Hønder. De erobrede Telter. ere tilstrækkelige til 12000 Mand. Vi have ogsaa gjort meget Artillerie til Bytte. De fransk. Emigrerte, som man har truffet have ingen Naade erholdet. Trættet af at dræbe, have vore Tropper skienket 1000 Spaniere og Portugisere som nedlagde Vahrene, Livet.