Viborger Samler, 1841-09-06
Storbritannien og Jrland. J den sidst afholdte Forsamling paa Dubliner-Børsen henvendte Daniel O'Connell sig til Forsamlingens Formand, Hertugen af Lein ster med det Spørgsmaal: "Har De ikke læst i den sidste Tid Ludvig Philips Avis, Journal des Debats, Denne Journal viser med megen Glæde Englands Arvefiende – Franskmanden - byder Peels kommende Toryministerium velkomment. Franskmanden er listig nok til deri at erkjende det bedste Middel til at svække den britiske Magt, og gjenvinde den tabte gloire." Nedstammede jeg fra det gamle celtiske eller sachsiske Blod, og ønskede jeg England al mulig Ulykke, da vidste jeg intet bedre Middel til at opnaae min Hensigt, end under de nuværende Conjuncturer at kalde Peel og Torierne til Statsroret". . . . Repealforsamlingerne i Dublin og andre irske Stæder gaae deres rolige og retmæssige Gang. J en i de sidste Forsamlinger i Dublin, hvor en af O'Connells Sønner havde Forsædet, holdt en gammel, biskoppelig protestantisk Kriger, Mr. Steele, en Tale, der er et Exempel paa ægte irsk Veltalenhed, – en Tale, som for saavidt er mærkelig, da den beviser, at Agitationen i Jrland uden O'Connells Sindighed, i hvorvel hans Sprog synes heftigt, formodentlig allerede for længe siden vilde have taget en betænkelig Vending. "Søn af O'Connell udbrød den gamle Kriger, taug jeg ved denne Leilighed vilde jeg gjøre mig skyldig i en Forbrydelse. En Forræder imod Jrland vilde jeg være, dersom jeg tang til de rædsomme og afskyelige Bagvaskelser, som hine djævelske Skurke udstøde, der ikke undsee sig ved at kalde sig, den protestantiske Association af England." Saadanne forbandelsesværdige Uslinger fortjene at have til deres Præst hiin med Blod beplettede Pater Ryder fra Ratheormac (den anglicanske Geistlige, der for nogle Aar siden - under en Udpantningsforretning hos catholske Landmænd i Anledning af en ubetydelig Tienderestance – lod en Enkes ene Søn skyde), denne Morder af Enkens Søn, hiin Diævel i menneskelig Skikkelse, Satans Apperstepræst paa hans Flammethrone. Og nu, Søn af O'Connell, et Par rolige Ord om et andet Anliggende. Jeg er en gammel Soldat, jeg har været Øievidne til mange Krigstildragelser; med en dyrebar Ven og Staldbroder havde jeg engang den Lykke - det var et herligt Vovestykke! -at bringe et betrængt Folk (Grækerne) Krudt og Vaaben, midt igjennem en Blokadeescadre – netop saaledes som America vilde tilføre Jrerne Krudt og Kugler, naar den frygtelige Nødvendighed paalagdes os at reise Jrlands grønne Banner imod de engelske Undertrykkere. - Nu Søn af O'Connell. Jeg taler uden rhetoriske Floskler, jeg taler ganske rolig; lægger Mærke til min rolige Tone; betragter mit Ansigts rolige Træk. - Hører mig; naar Jrlands ophøiede Regenerator, naar Daniel O'Connell, hvis høieste Formaal er at tilkæmpe ved aandig Kamp - uden Sværdslag og Blodsudgydelse – det grønne Erins - hans Fædrelands Frihed, naar han desuagtet af den orangistiske Scorpionyngel skulde tvinges til at plante Jrlands Fane paa Valpladsen, ja, naar Castlereaghs og Stanleys skulde tvinge ham dertil, da forunde han mig som det høieste Tegn paa hans Yndest og Venskab, at fegte ved hans Side. Forundtes mig gamle Dreng den Ære at kæmpe i Slaget imod de bigotte Torytyranner i England, og kunde jeg bevare for Jrland og Verden O'Connells Liv ved at opoffre mit eget, da vilde jeg ligesaa gjerne, ja endnu mere redebon og bered villigere udøse mit Blod for ham, end jeg i Anledning af hans Fødselsdag fyldte til bredfuldt Maal min Pocalfor at tildrikke ham Sundhed og et paa Lykke og Hæder langt Liv. (Stormende Bifald.)