Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1778-03-06
Fortsættelse af No. 9. Nogle faae flygtede hen til Tyriis og oprettede en lige saadan Regiering som i Sidon, dog af mindre Begreb og Vidløftighed. Thi Sidon havde heele Phoenicien i sin Magt, mellem Syrien og Canaan og nogle af dette Lands nordiske Grændser. Jeg vil gaae forbie deres Religion og Guds Dyrkelse; Thi den var slem og afgudisk, ligesom deres Naboers. Dog kan man kiendelig see af den latinske Autors Ord, at de Sidoniers Guds Dyrkelse i de ældste Tider har været simpel, at de har kun dyrket et høyeste Væsen, under Navn af BaalHichron, og at deres Guds-Dyrkelse, har været en Theologia Naturalis, omtrent som nu hos de fornuftige Chineser. Men til sidst ere de forfaldne til grove Afguderier og Offringer. Man finder dog, efter den latinske Authors Ord, at de har haft og længe beholdt et kort Udtog af deres Lærdom om det Guddommelige Væsen, om at kiende samme af Skabningen og Verdens Bestyrelse, om Menneskets Pligter mod Guddommen, mod sig selv og sin Næste og sær mod sit Fæderneland, dets Regiering, og Medborgere. Hvilket Udtog er saa smukt og grundigt, at man maae troe, at de første Sidons Jndbyggere, medens deres Religion endnu var reen og simpel, har forfattet samme, og kan samme Udtog ansees baade som en the logisk, moralsk og politisk Cathechismus, den de længe efter siden beholdte og underviste deres Børn udi, snart fra Vuggen af. Jeg kan ei undlade (siger Abbeden) at udtrække noget af dette Udtog: 1) Alle skabte Ting falde under vore Sandser og ere i stedsevarende Forandring, kan derfor ej være ævige, men maae have en Begynder og Skaber, som er det uendelige Væsen; At saadant Væsen maae derfor være til, være uden Begyndelse og ævig, ja almægtig. 2) Den heele Skabning, saavel de Ting, der har Liv, som de Livløse, have saadan Overeensstemmelse med hinanden, og det i saadan Orden, baade i Henseende til Sted og Tid, at ei allene alle Ting kan bestaae sammen, men end- og det ene er ligesom Aarsag til det andet. Altsaa maae det uendelige Væsen Dyr som i sær Mennesker, bliver daglig forsyned med Livs Ophold, baade til Fornødenhed og til Fornøyelse. Samme Væsen maae da være algod. Det være alviis. 3) Alt Levende, saavel alvise Væsen bør derfor æres, dyrkes og elskes af alle fornuftige Skabninger. Og jo meere disse kiende og ære det, jo større er deres Sinds Fornøyelser og rette Lyksalighed i Værden, med fleere detslige Regler. J Henseende til Pligterne mod Næsten, mærkes iblandt andre disse: Du skal elske alle Mennesker og ingen giøre Uret, ligesaa lit som du vil dig selv af andre skal tilføyes Urætt. Jntet Menneske, hvor formuende, frisk og beqvem han end er, kan hielpe sig selv og undvære andre. Mindst kan han ene forsvare sig mod andres Vold og Uræt. Derfor er Societeter fornødne, hvor mange slaa sig sammen for fælles at forsvare hinanden og ophielpe hinanden. Skal et Societet bestaae, maae det have en Regiering, som kan beskierme de Gode og hemme samt straffe de Onde. Man bør derfor især elske Societetet og dets Lemmer, som sine Medborgere, ophielpe det af alle Kræfter, og det fremfor andre Mennesker og andre Societeter, nemlig naar der er Collision. Man maa derfor og elske og hielpe Societetets Regiering af alle Kræfter, om man end derfor skal vove Formue, Ære og Liv. Hvo anderledes handler er en Forræder mod sit Fæderneland og dets Regiering, hvilket er den største Vanære et Menneske, som Borger kan paadrage sig, med meere dets lige.