Viborger Samler, 1844-11-05
Stænderforsamlingen i Roeskilde. J Anledning af Prof. Larsens Andragende om Foranstaltninger i Slesvig til den danske Nationalitets Opretholdelse, blev der med 53 mod 11 St. besluttet Nedsættelse af en Comitee. Denne kom til at bestaae af Prof. Larsen og Godseier Tutein (hver med 33 St.) og Etatsr. Bang, Prof. David og Høiesteretsadvocat Lehmann (hver med 32 St.). Dette Andragende mødte altsaa nogen mere Modstand i den roeskildske end i den viborgske Stænderforsamling. Flere meente nemlig, at man ikke burde forvexle Sagen om den danske Nationalitet med Sprogsagen, og at, hvad de dansktalende Nordslesvigere nu ene ønskede, var at det Sprog de tale maatte holdes i Hævd og skee sin Ret, men ikke at komme i nøiere Forbindelse med Kongeriget, end det allerede er; at, ligesom det her ikke syntes at staae klart for Enhver, hvad det egentlig er, man kalder den danske Nationalitet i Nordslesvig, saaledes kunde det ogsaa blive Tilfældet, at Beboerne i Hertugdommerne misforstode de herfra udgaaende Bestræbelser for det danske Sprogs Opretholdelse, som om vi vilde paatrænge en Deel af Slesvig en Nationalitet, som de ansaae for fremmed, som om vi vilde indblande os i Noget, som alene vedkom dem selv; at, hvor der ingen Enighed var, der vilde Ledet vedblive at være af Lave, og at Jntet vilde skade Enigheden mellem Statens forskjellige Dele mere, Jntet mere stode den bedre, den sindigere Deel af Befolkningen saavel i Slesvig som i Holsteen fra os, end naar vi gave den Anledning til at troe, at vi stræbte at indblande os i deres indre Forhold, hvis Ordning de ansaae for at være, og ogsaa er, deres uomtvistelige Ret. - Af Discussionerne ville vi meddele følgende Repliker: Høiesteretsadvocat Lehmann. Hvis der kunde tilveiebringes en Compromis om, at man saa lidt som muligt rørte ved Sagen fra begge Sider, kunde dette have noget for sig, men vor Passivitet alene vilde ikke frugte det Mindste, i alt Fald vilde den ikke have anden Virkning, end at fremdeles som hidtil De, der have det aabent udtalte Ønske at udrydde det danske Sprog af Slesvig, endog af de Enemærker, hvor det, trods Tidernes Overlast, endnu har holdt sig, uforstyrret vilde fortsætte deres Virksomhed. Jeg maae oprigtig tilstaae, at den blotte ufrugtbare Erklæring om, at man føler en Jnteresse for Noget, som enhver Mand af Ære ikke uden at stemple sig selv som Fjende kunde fralægge sig, ikke kan forslaae, men at man maa vise sin Tro af sine Gierninger og ikke som Motto for alle danske Forhold opstille den Sætning, at man bør søge at undgaae at inritere sin Fiende. – Kammerherre, Grev Moltke. Dette er saaofte sagt, at jeg kun skal svare, at jeg ikke veed, med hvad Ret den ærede Taler antager, at Beboerne af Slesvig ere vore Fjender. Jøvrigt vedkjender jeg mig, at, naar jeg har min Fjende lige over for mig, irriterer jeg ham ikke, men slaaer til Høiesteretsadvocat Lehmann. Jeg veed ikke, med hvad Ret den ærede Taler tillægger mig Ord, som kunde berettige til den Meening, at jeg skulde ansee Beboerne i Slesvig for vore Fjender. Derimod gjentager jeg, at De, der aabent have udtalt det Øiemeed, at de ville stræbe at fortrænge det danske Sprog fra de Dele af Slesvig, hvor det endnu bestaaer, ere det danske Sprogs Fiender. – Kammerherre, Grev Moltke. Deri er jeg enig, men Stændertidenden vil iøvrigt vise, om jeg har havt Føie til den bemærkning, jeg gjorde, og det er let at tale om, at der ere dem, som søge at undertrykke den danske Nationalitet og det danske Sprog, men det er ikke saa let at bevise, hvor de ere. Om man endog i alt Fald kan nævne enkelte Mænd, om hvilke dette med Bestemthed kan siges, er man dog derfor ikke berettiget til at bruge Yttringer, der kunne forstaaes, som om en stor Deel af Slesvigs Beboere deelte den samme Anskuelse. – J Anledning af det af Professor Larsen indleverede Andragende fra Prof. Schouw og Besværing over Justitscollegiets Fremgangsmaade ved Beslaglæggelse af Dagblade uden Recurs til Domstolene, – blev der saagodtsom uden foregaaende Discussion, med 55 Stemmer mod 6 besluttet Nedsættelse af en Comitee, til hvis Medlemmer bleve valgte Godseier Tutein med 64, Prof. Larsen og Directeur Sager med 63, Justitsraad Ussing med 45 og Etatsraad Bang med 37 St. Natten til den 21de October afbrændte, ifølge "Lollandsposten af 22de, Gaardmand Niels Nielsens Fæstegaard i Abed i Stokkemarke Sogn. Gaardens hele Jndavl, nogle Sviin og Gjæs samt Størstedelen af Fæsterens Jndbo fortæredes af Luerne. Den Brandlidte, som er en bekjendt skikkelige Mand, havde ikke assureret og er derfor saameget meer at beklage. Da Jlden opkom var Nielsen og Kone i et muntert Gildelag uden at ane den dem overgaaede Ulykke. Aarsagen til Jlden vides ikke.