Ribe Stifts Adresseaviser, 1838-04-01
Afgangne Raadmand Peder Christensen Farbermodtog slige Bidrag til nøiere Kiendskab til de forskiellig Binæringsveie, hvorved Landmanden paa Vester- og i Hede Egnene søge at erstatte det, deres magre Agerbrug lader dem savne, og med Nytte anvende den megen Tid, den levner dem men han mente tillige, at slige Meddelelser kunde indvirke gavnligt paa Egnen selv, navnligen paa udøverne af den beskrevne Jndustri, i det de deels gjorde deres Medborgere, opmærksomme paa, at Adskilligt, som de hidtil havde faaet udenlands fra, forfærdigedes lige saa godt i Landet selv, deels vakte Jnteresse for deres Virken hos Avtoriteterne og hos de Samfund, som have gjort Jndustriens Fremme til deres Formaal. Saaledes synes imidlertid ikke Beboernes Anskuelser af være. Saavel Forfatteren af ovenstaaende Skildring, som de Andre, til hvem Redact, har henvendt sig om lignende Bidrag, forsikkre, at deres Forespørgsler overalt have vakt en paafaldende uvillie, og at næsten alle Landboerne have vist en afgjort Ulyst til at meddele de forlangte Oplysninger. De erklære, at de aldeles ikke kunne indse, hvad Nytte for dem det kunde være, at deres Virken blev almindeligere bekiendt; og yttre Frygt for, at dette kunde foranledige, at deres Afgifter forhøiedes, eller at en ny Skat blev lagt paa saadanne Erhvervegrene samt at det kunde volde dem Bryderier og Forfølgelser af Kjøbstads=Haandværkerne og Øvrighederne der. Jeg skulde snart tro, at det især var det strænge Forbud mod Brændevins=Brænden paa Landet (hvortil deres Attraa vistnok i Særdeleshed staar, der har vakt eller bestyrket disse Fordomme. Maa vi ikke brænde, saaledes slutte de maaskee, maa vi ikke paa den Maade giøre os vor Avlings Frembringelser saa nottige som muligt, og derved forbedre vor Avls-Vedrift, saa maa vi vistnok endnu min dre drive andre Sysler, der ikke vedkomme Landbruget – Deelte Red, i mindste Maade ovennævnte Frygt, vilde han naturligvis vogte sig for at meddele et Ord om disse Jndustrigrene thi at Offentligheden ikke skader, maa man i det mindste passe paa, om man end ikke altid ved den stifter den tilsigtede Nytte. Han haaber meget mere, at ovenstaaende Artikel har henvendt vore Landmænds Opmærksomhed paa et brugbart indenlandsk Fabrikat, forsaavidt dette var dem ubekiendt, og bidraget til at Avtoriteterne, saameget muligt, lette og befordre Frembringelsen og Afsætningen af disse Landmanden nødvendige Redskaber, hvorved de Penge beholdes i Landet, som for gik for den til fremmede Fabriker, og en af Landets magre Egne forskaffes en ikke ubetydelig Jndtægt. Red. Anm. og Hustrue Johanne Pedersdatter Schade have ved Fundats af 17de Octb. 1731 givet en Bondegaard i Hygum Sogn, Fæstedtoft kaldet, af Hartkorn 5 Td. 7 Skp. 2 Fk. 1 Alb., som nu beboes af tvende Bønder, der svare i Landgilde 19 Td. 6 Skp. 2 1/2 Fk. Byg, som betales med Penge efter hvert foregaaende Aars Capitelstaxt. Af Beløbet tilkommer Cathrinæ Kirke 1/2 Deel og Cathedralskolen 1/2 Deel. Overskuddet tilfalder Fattigkassen. - Raadmand Farbers Enke skienket de ogsaa Fattigvæsenet Capital 31 Rd. 4 Mk., som altid skulde staae i hendes Gaard ved Nørreport. - Denne Sum er forlængst indbetalt i Fattigkassen; men i Beregningen over Legatets aarlige Jndtægter anføres endnu Rentebeløbet af samme med 1 Rbd. 1 Mk. 9 3/5 s. r. S.