Adresseavis for Børn, 1780-06-14
Skuespil. Foræringen. Et Skuespil i eet Optog, for Børn. Personerne. Hr. Ahlvard. Frue Ahlvard. Amalie, atten Aar gammel. Ernst, tolv Aar gammel. Deres Børn. Lovise, ti Aar gammel. Ferdinand, syv Aar gammel. Johan, en Tjener. Hartvig, en ved Jldebrand forarmet Møller. (Scenen er i Ahlvards Huus i Dagligstuen.) Første Avis Første Optrin. Amalie, Ernst, Lovise, Ferdinand, og Tjeneren. (Amalie sidder, gandske paaklædt, ved Bordet, og skienker Kaffee i Kopperne. Ernst og Lovise blive just færdige med deres Paaklædning, og Ferdinand lader sin Kjol afbørste af Tjeneren. Amalie. Nu Børn ere J snart færdige Veed J vel, at vi maae være hjemme igien, førend vore Forældre komme tilbage fra Besøgelsen. Ferdinand. Oder er endnu langt til. Ernst. Jeg er færdig. Lovise. Jeg ligesaa. Amalie. Der er desuden en lang Vey ned til Torvet. Og førend vi forsee os dertil, er det Aften; og saa lukke Kræmmerne deres Boder til. Ferdinand. Og saa kunne vi intet meere faae at kjøbe Amalie. Ney. Ferdinand. O saa skynd sig, Johann, ellers faaer jeg ingen Ridehest, saadan en galant Ride hest, som jeg vil kjøbe mig. Johann. Strax, lille Ferdinand! – See der, nu er de færdig. (Han sætter Hatten paa ham, forvarer Klæderne, og legger alting til rette i Stuen.) Amalie. Men hør nu, Broder Ernst, du vil dog vel aldrig blive ved dit Forsæt, og kjøbe Kanoner for din hele Louisdor, Du skal jo ikke være Soldat, Ernst. Ney, min Syster, jeg vil kun kjøbe mig tre Kanoner; men jeg maae og have Krud. - Hvad jeg saa beholder tilovers af Pengene, det vil jeg Amalie. Give til de Fattige, Jkke saa Ja gid du vilde det. - Veed J hvad lille Børn, Der falder mig noget ind. (Hun tænker efter.) Hvad synes eder, om enhver af os legger noget hen af det, som vore Forældre har foræret os at kjøbe for hvad vi selv ville, og sender saadant Sammenskud hen til de Fattige. Jeg vil gjøre Begyndelsen af mit. Jeg legger tre Daler hen af mine for Børn. tre Louisdorer. Naar nu Ernst giver en Daler af sin, Lovise tre Mark af sin Ducat, og Ferdinand tolv Skilling af sin Krone, saa blev der allerede en vakker liden Sum samlet. – Tænk engang, hvor mange Ulykkelige vi kunde glæde dermed, som maaskee uden denne Hjelp maae endnu i Dag forsmægte af Hunger og Tørst. Lovise. Ach ja, lille Syster, jeg vil gjerne give tre Mark dertil. – men jeg faaer dog alligevel nok det jeg har talet om at ville kjøbe mig, Am. Det skal du gandske vist faae. – Ferdinand, vil du og give dine tolv Skilling til de Fattige gerd. Naar du kun skaffer mig en Ridehest. saa kan du gjøre med det øvrige hvad du vil. Havde jeg den kun, saa skulle vi lege Soldater, Jeg rider da foran, og Ernst fyrer bag efter mig, (han gjør allehaande glade Bevægelser.) O, jeg skal ikke blive bange, om det knaller nok saa sterkt, Men, Ernst, hvor skulle vi da fyre, paa Loftet, eller i Kielderen, thi her i Stuen tør vi ikke; det fordrager Papa ikke Ernsk. Cael dog ikke saa barnagtigt, J Hangen skulle vi skyde. Ferd. J Haugen, Jl det er deyligt, der har vi ret Rum. Am. Men du, min kjere Broder Ernstl. du vil dog vel ikke være den eneste, som ey vil tage Deel i vort gode Forehavende. Ernst. Hvorfor skulde jeg ikke være med Men – af sex Daler at give een Daler til de Fattige, og det for slet intet Er det ikke noget formeget? – jeg tænke, en halv Daler kunde være nok, Desuden seer jeg ikke, hvad de Fattige i Hospitalet kunde være stort tjente med et Par Dalers Penge; deres Antal er alt for stort, og mange af dem ere vist heller ikke saa fattige som de synes, Nogle af dem skal endog have Penge paa Rente Lad os heller beholde Pengene saa længe, indtil vi engang frembedre kunne faae Leylighed til at hielpe en eneste Ulykkelig dermed. (Fortsættelsen følger).