Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-01-24
Hvorvidt den af Hr. G. imod mit Forslag, at trykke et større Oplag af Krønikerne, gjorte Jndvending, at det kommer for silde, er grundet eller ikke, formaaer jeg ikke at bedømme, af Mangel paa Kundskab om de særegne, med Trykningen, og Udgivelsen af disse Værker forbundne Omstændigheder. Dog lader det af Hr. G. brugt Udtryk, at der nu, saavidt, er for silde, mig formode, at sammes Udførelse just ikke maa være plat umuelig, ligesom jeg heller ikke kan skjønne rettere, end at man, naar Trykningen af en Bog allerførst er begyndt, endnu efter Behag maa kunne gjøre Oplaget større eller mindre. Jeg troer derfor ved min Forsømmelse at kunne trøste mig dermed, at, bliver mit Raad ikke fulgt nu, saa var det heller ikke bleven fulgt, om det var kommen tidligere. Desuden har jeg kaldet min i Skilderiet No. 2 fremsatte Mening en uforgribelig : en saadan Mening, som ikke gjør Paastand paa at være Regel og Rettesnoer, og først ved at læse det af Hr. G. i Skilderiets forrige Aargang Nr. 92 indrykkede Stykke, hvorledes gaaer det med Saxo og Snorro, faldt jeg paa, offentligen at yttre den, ikke saameget, fordi jeg haabede derved at bevirke, at et større Oplag blev foranstaltet, som meget mere, fordi den stod i naturlig Forbindelse med mit Forslag, af de indkomne Bidrag at oprette en Fond til litteraire Foretagenders Understøttelse. - et Forslag, paa hvis Gavnlighed jeg tilstaaer endnu at troe, og som det heller endnu ikke var for silde at udføre. At jeg har sagt, jeg fandt det ikke stort bedre end Jntet, at man ved Hielp af de indkomne Bidrag solgte 2000 Expl. af meerbemeldte Skrifter, til en meget lav Priis, dette kunde Hr. G. ikke taget mig saa ilde op, dersom han ikke, og jeg troer uden min Skyld, ganske havde misforstaaet denne min Yttring. Han forklarer den, som om jeg vilde nedsætte hans Arbeides Værd, og som om jeg agtede det for Jntet, at vi have erholdt en nye Oversættelse af Saxos og Snorros Krøniker, fra hans Haand. Den største Deel af hans Svar paa det jeg skrev, dreier sig om denne aldeles urigtige Forudsætning, som jeg heller neppe troer, nogen roelig og upartisk Dommer vil finde Hjemmel for i mine Ord. At jeg har erklæret et Oplag paa 2000 Expl. af Saxos og Snorros, ved Hr. Grundtvig oversatte, Krøniker, for utilstrækkeligt, og andraget paa, at et større Oplag, maatte foranstaltes, dette kan dog umueligen vidne om Ringeagt for hans Arbeide, men maa jo snarere kunne gielde som et Beviis paa det Modsatte. Desuden har jeg med tydelige Ord sagt, at det var med Hensyn til hiint attraaede Maal, at disse Skrifter skulde blive Almuelæsning, at jeg kun ansaae det for Lidet, og ikke stort bedre end Jntet, at 2000 Expl. af samme kunde sælges til en kan Priis. Hr. Grundtvigs Forfatter eller Oversætter Ære berøres jo ikke i fjerneste Maade ved denne min Paastand, som jeg ogsaa endnu som før drister mig at forsvare, ligesom ogsaa det herpaa grundede Forslag, ikke at udsælge Oplaget, enten det nu bliver stort eller lidet, til en lavere Priis, end hvorved Omkostningerne kan dækkes, saa at man, naar det er udsolgt, har den Capital igjen, man ved de indkomne Bidrag har faaet samlet, ved Hielp af hvilken man des lettere igjen kunde gjøre et nyt Oplag, som vel snart vilde behøves, og hvoraf der siden atter kunde erholdes Understøttelse til andre gavnlige litteraire Foretagender, og især til andre Oldskrifters Udgivelse, som endnu staae tilbage. At de indkomne 14000 Rbdl., som dog er, hvad man kalder, en samlet Skilling, paa denne Maade anvendt, vilde stifte en langt mere udstrakt og varig Nytte, end om man ved Hielp af dem, skaffer 2000 Jndivider, iblandt to Millioner, den Fordeel, at kunne kjøbe titbemeldte Bøger til den ringe Priis af 1 a 2 Rbs. Arket, dette synes mig, maatte være indlysende for enhver. Og hvilke skulde disse 2000 Subjecter være? Skulde de vælges iblandt Middelstanden, hos hvilken man dog vel maa formode den meste Lyst til Læsning? Men iblandt disse fandtes der dog visseligen vel 2000, som kunde og vilde kjøbe Krønikerne til en billig Bogladepriis. Skulde de vælges af den lavere og ganske uformuende Klasse? Her var det at befrygte, at de for en stor Deel blev lagt ulæst paa Hylden, og forkom i Støv og Røg. Og hvo skulde i alt Fald gjøre Valget? Derfor, dersom Committeen ikke vil eller kan afvige fra den, fra først af gjorte Bestemmelse, at anvende Bidragene til at kunne sælge Krønikerne til ommeldte lave Priis, da maatte jeg stemme for, at man lod eet Expl. komme til hver Skole, om ellers Oplaget kunde strække til, hvilket jeg forØieblikket ikke veed; thi herved kunde dog Kundskab om disse Krøniker, og Lyst at læse dem, ventes udbredt blandt Almuen; Børn vilde fortælle deres Forældre om de moersomme rare Bøger de havde faaet at læse i, og Skolecommissionen vilde Tid efter anden kunne udlaane dem til dem iblandt de Ældre, hos hvem den kjendte Lyst at læse, og Evne at fatte eller forstaae noget af disse Skrifter. Dog, i dette Tilfælde, og overalt, paa hvad Maade end Krønikerne uddeles, vilde det være ønskeligt, om de ledsagedes af et Tillæg, som indsholdt en inden verum et verborum, hvoraf der kunde hentes Oplysning om Ord, hvis bemærkelse ikke er almindeligen bekjendt, hvoraf der, efter de udgivne Prøver at dømme, ikke vil forekomme saa faa i Hr. Grundtvigs Oversættelse, og om Ting, som den med Oldtiden Ubekiendte maa formodes at være uvidende om.