Norske Intelligenssedler, 1775-06-28
Sedler. Jntelligen Nor No. 26. Onsdagen den 28 Junii 1775. Følgende er uddraget af det Medicinske Ugeskrift Lægen 115de Stykke. Verschieden uberall und doch an seinem Ort. von Haller. Min Herre, Da De i Deres 47de Blad har viist os, hvordan man kand bringe forfrosne Personer til Live igien, saa skal det visselig ikke være Deres Plan imod, naar jeg indsender en kort Beskrivelse, hvorledes man og kand give druknede Personer deres Liv igien. Slige Personer døe af Qvælelse, ligesom de Hængte; thi man finder mestendeels intet Vand hos dem enten i Bryst eller i Maven. Men da de ordentligviis fare med en Skræk under Vandet, hvorved de meget dybt trække Luften ind i Lungen, men en hæftig Krampe paa Øjeblikket tilslutter Luftroret under Vandet, og formener Luften Udgangen; saa finder man mestendeels, at de af Vandet opdragne Druknede have et meget udspændt Bryst og et højt fremstaaende Underliv. Men saasnart Luften tilstædes Udgangen af Lungen, synke disse Deele sammen igien; og da dette er Aarsagen, hvorfor Hiertet og Bloddets Kredsløb maatte gaae i Staae, saa befinder den Druknede, saasnart han kuns befries fra denne indsluttede Luft, sig igien i Stand til at drage Aanden og at leve, dersom man allerne anvender en liden Opirring, for at bringe Levekræfterne i Gang igien. Dersom man efter disse Reglers Forskrivt forholdt sig med Druknede, saa skulde næsten alle de, der efter nogle Timers Forløb findes igien, og nogle endnu den følgende Dag, kunde blive reddede; thi man har ikke faae Exempler paa, at man efter een eller flere Dage igien har bragt Druknede til Live, uden at man havde fornøden at behielpe sig med nogle tvivlagtige Jagttagelser om en meget længere Tid. Deslige har Lancelott, Bechlin, Alexander, Benedictus, Zacchias og andre. Den væsentlige Kuur for Druknede bestaaer i at man befrier dem fra den i Brystet indsluttede Luft, og at man derpaa bringer Levebevægelserne tilrette. Til den første Hensigt at opnaae tiene mange Slags Forsøg, Man lægger dem paa Ryggen med Hovedet noget nedhængende, og trykker Underlivet ved Riven, med varme Klæder, eller med oliagtige Hænder op ad imod Brystet. Man pirrer Struben med en olliet Fieder, eller paa anden Maade, for at opvække en Brækning, hvorved Luftrøret kunde aabnes igien. Men dersom disse Forsøg synes frugtesløse, endskiønt de undertiden vel ikke giøre deres Virkning, førend efter en Times uafladelige Arbeid, saa er det Beste, at man, for ej at spilde Tiden, ikkun strax skrider til Luftrørets Aabning, om hvilken Forretning nu er noksom bekiendt, at den ikke har ringeste Fare. Den leydenske Professors, Hr. Deckers, Maade, er herved den korteste. Man støder en Troicart med sit Rør i Luftrøret, og trækker saa Prenen ud igien, i det man lader Røret tilbage i Saaret. Luften farer hvidslende ud af Brystet, og naar man igiennem samme derefter nogle Gange opblæser Lungen, og lader den falde sammen igien, saa begynder Hiertet igjen at slaae, hos dem der endnu staae til Redning, og Aandedrætten fornyer sig med et Suk. Detharding og Heister ville, at man først for alle andre Forsøg skal foretage denne Operation; men saasnart den kuns har frembragt det ringeste Livstegn, saa er det fornødent, at man og tager Midler til Hielp, for at sætte Levebevægelserne (Fortsættelsen følger.) i Lave igien.