Københavns Adresseavis, 1773-10-26
Udi Adresse Avisen No. 143. den 15de Sept. 1773 findes anført en Engelmands meddeelte Underretning om en nye udfundet Giødningsmaade, hvilken vel og tildeels kan ansees for nye, men er dog ikke gandske ubekiendt og ubenyetet i vore egne Riger og Lande, omskiøndt der ikke bruges Vandkiærrer med Sprøyter paa, til at udsprede Dyngevandet paa Agrene. Men som samme Dyngevands Gjødsel er hverken tilstrækkelig for hver Jordbruger, ey heller fy dest gavnlig til maver og tør Leer, samt sandfulde Agre og anden tør, haard og gruset Grund, men meget god og gavnlig til maare Muld Jords Agre, saa veed jeg derfor, at enfoldige og ukyndige Jordbrugere behøver en nøyere Forklaring, om bemeldte Dyngevands Gjødse rettelig at benytte; thi formedelst Mangel af tilstrækkelig Oplysning seer man meget misbrugt, af det som i sig selv er baade godt og gavnligt, og naar Misbrugen har foraarsaget den Eenfoldige Tab og Skade, saa forkaster han siden alle tienlige Underretninger, og betrygger sig med intet andet, end det han meest og bedst har været vandt og øvet udi. Havde den gode Engelsmand havt, enten maver Leer eller tør og løs Sandjord, eller anden tør, haard og gruuset Jord at dyrke, saa havde han nok ikke efterladt, at udbringe Møg=Gjødselen paa sine Aare, men han har nok uden Tvivl havt god Muldjord, eller og af de beste Slags Leerjords Agre paa flad Grund; thi paa saadanne Agre kan Dyngevandet giøre fyldest Gavn, uden at udbringe Mog derpaa; men Fæe Møgen er og bliver nok altid den beste og tienligste til maver Leer= samt gruusige, haarde og sandfulde tørre Agre, og Heste Møgen paa vaade eller meget fugtige Agre, dog først vel sammenraadnet i sin Dynge i 1 a 2 Aars Tid, hvilket alle erfarne, eller vel kyndige Agerdyrkere, noksom veed tilforn. ournal No. 27, for Aar 1773. Jeg veed ikke hvad enten forbemeldte Engelsmand har glemt, elle han ikke har vidst og udprøvet, at Fæe Vand og anden Urin, samt alle Slags Gaardsvand, saasom Vasker Vand, Lund, Bærmee og Saltlage a. tilligemed en Deel tilført Dilgevand, eller salt Søevand og samlet Regnvand, bør i Giødnings Parken eller den dertil opkastede særdeles Grøft, i det mindste henstaae en heel Sommer over, at det kan genere res, eller vel sammenraadne og beblandes, thi ellers har man ikke halv Nytte deraf paa Agerne; thi saadanne sammenblandede Materier give hverken god eller rigelig Korngrøde af sig i det første Aar, naar det uforraadnet bliver udbragt paa Ager eller Eng, varer heller ikke saa længe med Frugtbarhed, i Jorden, som den forud vel forraadnede Dynge=Vands Gjødsel. De, som ikke vil troe hvad jeg her kortelig har meldet derom, de maa da gjøre retskafne Forsøg, og giøde 2 lige store Stykker af een og den samme Ager, ved Siden af hiinanden, med vil forraadnet og uforraadnet Dynge=Vand, begge af lige Blanding af Materier, og besaae begge Deele med et og samme Slags Korn, paa eens Tid, i sær med Byg eller Hvede, thi Vaar=Ruug og Havre er dertil utienlig, fordi de komme ved saadan Gjødsel til en meget stor og usædvanlig Vext, og moednes meget silde og heel ujævnt efter den uforraadnede Giødsel, og skiønt det undertiden hænder, naar megen og langvarig Regn tilfalder i den første halve Tid af Sommeren, at der da, efter Øyesynet, kan være lige stor og tæt Vext af Straa og Ar paa begge bemeldte Prøvestykker, vel og, til Deels, en større Mængde Straa og meere brusende Ax, efter den uforraadnede Gjødsel, saa maa man dog dermed ikke lade sig nøye, eller forblinde, men undersøge det end nøyere, baade ved Maal og Vægt, naar først baade Straa og Korn er bleven velførret ved Vind og Veyr paa Ageren, thi baade Straa og Korn, efter den uforraadnede Gjødsel, indsvinder meget meere, baade i Maal og Tyngde, end som det der er avlet efter reel forraadnet Giødsel, det første har og jævnlig langt meere let og kjærnet Korn paa sine Ax, end som det sidste, derfor maa man, ved Kastningen, bruge Fliid med at skille det kiærved Korn vel fra det lette og ukiærnede, og lade begge Deelene siden ver tørres, og derefter maale og veye, hvert for sig adskil, da man skal finde en uventet Forskiel ved Vægten, skiønt ikke altid ved Skieppemaalet, thi det Korn, som er avlet efter vel forraadnet Giødsel, er altid meere tungt, samt fast og compact, og indsvinder heller ikke saa meget, som hiint, udi sin Tykhed eller Størrelse; videre kan samme udmerkes ved Kogningen, hvad enten Kornet er bleven malet til Gryn eller Meel, da det faste og tyngere yttret eller øges meere, end som hiint ved Kogningen. Her kan nu og eftertænkes det, som de fleeste Agerdyrkere veed tilforn, at det Korn, som er avlet paa meget tør, men ellers i sig selv meget god Jordbund, eller i de saa kaldede Slim Aar, da man knap faaer halv Korngrøde paa de beste Agre, men er dog meere Drøyelse eller Forslag der, end som en dobbelt Mængde, avlet paa samme Agre i de meget vaade Sommere, som ellers kaldes Grøn=Aar.