Corsaren, 1842-05-06
Pressen og Stænderne. Den Rolighed, som for Tiden hersker i de politiske. Forhold, idet. man har opsat alle Forventninger til den forestaaende Stænderforsamling, kunde gjerne sammenlignes med Havblikket foran Stormen, hvis det ikke var, som det er, nemlig en Stilhed foran en anden Stilhed; thi Forskjellen mellem det Nærværende og den betegnede Fremtid er nok kun, at man nu tier af bare Forventning og til den Tid - tier af bare Opmærksomhed, og derefter igjen - tier for at fordøie det, man har erfaret ved sin Opmærksomhed. Hvad os angaaer, da have vi ogsaa vor Forventning om hiin Tid. Vi vente en 3die Augusts Hagel, vi vente en Syndflod af vore gamle Synder rystet ned over os. Vi have allerede bestilt en ægte vandtæt Mackintofh, en Voxdugs Hat og en stærk Paraply. Men Stænderne ville dog være imod os og den øvrige Presse ligesom en rig Slægtning, til hvem man henvender sig i stor Pengetrang. Først skjælder rigtignok den Gamle og holder et dygtigt Huus; men, naar han saaledes har lettet sit Sind, ender det dog med, at han gjør et godt Greb i Pengekassen. Ulykken er kun, at Stænderne ikke selv kunne hjælpe, men selv have "en Gammel" at henvende sig til, og vel begynder denne Gamle ikke med at skjende, men saa ender han heller ikke med at hjælpe. Nei, i Sandhed! vi troe ikke, at en Petition om større Trykkefrihed vil hjælpe det allerringeste, undtagen, i det allerhøieste, til et allernaadigst Afslag, og vi foreslaae derfor en Petition, der maaskee vil have et heldigere Udfald. Man maa nemlig vide, at vi ansee det for bedre at have et Quintin Frihed, som man i Grunden har, end et heelt Pund, som man i Grunden ikke har. Hvorledes det forholder sig med dette Pund Frihed, som vi nok paa en Maade have, men i Grunden ikke have, er viist af "Berlingske" og "Dagen". De have nemlig paastaaet, at vor Trykkefrihed er ligesaa stor, om ikke større end den Franske, og deri have de paa en Maade, Ret. Der var virkelig en Tid, omtrent fra Juli 1841 til Januar 1842, da man her kunde skrive temmelig frit. Men hvor længe var Adam i Paradiis? Hvor længe varede det med denne Skrivefrihed? Accurat til det behagede Regjeringen at vise os, hvor liden Skrivefrihed vi i Grunden havde. Der vankede en saadan Mængde Beslaglæggelser, at, som "Berlingske" vilde sige, selv de ældste Folk ikke kunde erindre Magen. Og Beslaglæggelserne angik for en stor Deel saa lidet farlige Artikler, at det tydeligt viste sig, at Regjeringen i Grunden havde det i sin Magt at lade standse hvert evige Nr. af hvert evige Blad idetmindste for et eller to Aar, efter hvilken Tids Forlob vel endeel Nummere vilde komme frie, imod at betale Procesomkostningerne. Men til den Tid vilde alle Nummere tilsammen ikke være Procesomkostningerne værd, da der ikke vilde være Abonnenter nok til at betale Distributionen, selv med den nye "lettede" Postforsendelsesret. Men Cancelliet har dog frigivet adskillige Nr. og saaledes viist, at det ikke havde saa ondt ifinde mod Pressen - vil man hertil indvende. - J denne Henseende kunne vi kun svare for os selv. Vi have i det Hele havt 2 Frigivelser blandt 15 Beslaglæggelser, hvilket, som "Berlingske" vilde sige, er 13 1/3 pCt. Og ved den ene af disse frigaves en Artikel, om hvilken Folk bagefter sagde, at det nok havde været bedre for os, om den ikke var bleven frigiven, da alle Haandværkslaugene vist vilde blive enige om at slaae os ihjel derfor (det var nemlig om Haandværkernes Optog). Ved den anden, for nyligt indtrufne, løslodes en Artikel imod Constitutionalismen, og, naar Cancelliet herved har tænkt: "Lad kun Republikanerne knække Halsen paa de Constitutionelle - senere skulle vi nok selv blive færdige med Republikanerne", saa har dette, fra Cancelliets Standpunkt, ikke været saa urimeligt tænkt. Hermed ville vi dog ikke i ringeste Maade have antydet, at Cancelliet i nogen Maade har overtraadt Lovene for at komme Pressen tillivs. Men deri ligger ogsaa netop Ulykken; det er netop det, vi jamre over, at Lovene fuldkomment hjemle en saadan Adfærd, at Lovene i Grunden tilstede Cancelliet totalt at ødelægge Pressen, paa samme Tid som vi paa en Maade have en større Trykkefrihed end den franske. Vort Forslag er derfor, at vi aldeles opgive den Trykkefrihed, vi paa en Maade have, der er lige saa stor som den franske, for at faae en mindre, som vi i Grunden have - at vi give slip paa det Pund Frihed, vi dog i Grunden ikke have, for at faae om end kun et Qvintin Frihed, som virkelig er et Qvintin, ikke mere, men i Grunden heller ikke mindre. (Forslaget indbefatter altsaa naturligviis, at vi ogsaa lade den Tanke fare at søge at erhverve endnu mere, Frihed end den franske, hvilket vi nok i Grunden heller ikke faae.) Spørger man nu, hvor megen Frihed vi kunne og ville bortgive for at faae den øvrige sikkret, saa befinde vi os i det lykkelige Tilfælde at kunne svare: Alt, naar blot Noget bliver tilovers. Den, som vil tage det, han ifølge heraf faaer Lov til at tage, skal ikke blive fed deraf. Hvad vi i Grunden have at dele med Andre, er ligesaa vanskeligt at dele som en lille vaad Blækprik paa et Stykke Papiir. Man maa tage sig saare meget iagt for, at man ikke ved at drage en Linie med Pennen igjennem den, trækker hele Prikken med. Stoffet kan ikke indskrænkes. Det er kun den "indenlandske Politik." Tager man denne bort, bliver der aldeles Jntet tilbage. Den eneste Maade at indskrænke dette paa, er at udvide det, med den udenlandske Politik, saa blev det selv mindre brugt og forslidt. - Straffene kunne heller ikke forhøies. De gaae indtil Livsstraf, og længere kan man ikke komme, hvis man ikke vil indføre den preussiske Radbrækning fra neden af op ad. Dog kunde deres Minimum jo blive Forbedringshuset (imod at det nuværende PolitiGjennemsyn og derved Beslaglæggelserne bortfaldt); men saa maatte formeentlig Forbedringshuset have en anden Indretning, for at Journalisten ikke skulde blive til en Røver derinde. - Endvidere burde vistnok Rygte-Placaten bortfalde. Saa kunde dog "Dagen" og "Berlingske" engang imellem gjøre en Mand til Ridder uden at behøve at betale 50 Rbd. derfor, og man bør jo ogsaa gjøre Noget for "Dagens" og "Berlingskes" Skyld. De Stakler! Det var altsaa de Grundtræk, efter hvilke vi indstille vort Forslag til den høie Roskildske Stænderforsamling, hvorefter vi gaae hen for at tage vor vandtætte Mackintosh, Voxdugs-Hat og Varaply paa, for at være beredte itide.