Politivennen, 1799-01-01
Tanker for den Sultne, den Nøgne og den Forfrosne. J et varmt Klimat trænger Mennesket kun til lidet; den milde Himmel kan bruges af den Husvilde til Tag, uden at hans Helbred strax nedbrydes, Luftens Varme kræver snarere ingen end mange Klæder, og ingen Ild behøver nogentid at brænde for ham, uden den hvormed hans lille tarvelige Maaltid skal tilberedes. Anden blev Nordboens Lod: Føde, hvoraf endog en større Deel er ham nødvendig, maae han som Sydlændingen erhverve, men naar denne dermed næsten ganske har stillet Nødtørfters Krav, seer Nordboen endnu to andre Nødvendigheder tilbage, der hver især koster lige saa megen Anstrængelse at erhverve, og hver især byder med lige saa ueftergivende Strænghed, Klæde og Varme. Nordboen burde være udrustet med tre gange Sydboens Snille og Styrke, tregange saa længe burde hans Levetid vare, hvis han skulde erkjende, at Naturen havde skiftet lige imellem ham og hans søelbrændte Broder! Lidet, men langt fra ikke nok, synes Naturen at have følt denne Sandhed. Med vedholdende Flid, med fortærende legemligt Slid maae Stedbarnet her udbøde Mangelen, medens Kæledæggen hisset udhviler fra magelige Syssel i Skyggen af vellugtende Sitronlunde, eller i sit af milde Vinde gjennemviftede Kammer anvender de mange Fritimer til aandoplysende Læsning og Betragtning. Lad den Rige i det varme Klima kunne nyde mere med sine Midler, lad ham i det Kolde kunne hastigere forøge dem, det er ligegyldigt, hvorledes den Rige har det, han har det saa alletider vel uden fra - men unægteligt er det, at Fattigdommen er fordrageligere i det varme end i det kolde Land. Er Følgen heraf: at den Fattige ikke ved Arbejde, ved idelig Anstrængelse søger at arbejde sig op til en bedre Tilstand, saglænge den nærværende er taalelig, men at det modsatte har Sted hvor den Fattige paa engang drives af Sult, Nøgenhed og Kulde, er denne Følge end for Statshusholderen en frugtbar Tanke; saa er den lige saa visse Følge: at der dog altid i det kolde Klimat vil blive Fattige, der med al Lyst og Flid ikke kunne arbejde sig løs fra hine tre grusomme Fjender, ikke mindre smærtende for Menneskevennen. J de store Stæder i Norden, i London, Berlin, Petersborg, Hamborg, Kjøbenhavn, Stokholm, o. a. borttage Kulde, Sult og Nøgenhed hver Vinter nogle ulykkelige Offere, medens Hundreder og Tusinder slippe med at pines svækkes og forknyttes for deres øvrige Levetid. Antallet af disse Vinteroffere retter sig paa ethvert Sted efter de Anstalter Øvrigheden eller Medborgere træffe, til at skaffe og fordele Arbejd, til at opdage den Dovne og nøde ham til Flid, til at holde Levnetsmidler og Brændsel i en taalelig Pris, til at føde, klæde og varme den, der ikke kan arbejde, endskjøndt han vil. Hamborg har saaledes i de sidste Tider, ved frivillige Medborgeres Flid, lindret de Fattiges Kaar i en Grad, som gjør den i dette Stykke til et Exempel for de andre nævnte Stæder; Hidindtil har endnu ingen havt Kraft til at efterligne dem. Hovedreglen for et godt Fattigvæsen er denne! gjør det mueligt for den Arbejdsomme, ved egen Flid at undgaae Mangel paa Livets Nødvendigheder. Med denne Regel staae disse to i den nøjeste Forbindelse: tving den dovne Fattige til Arbejd og: understot den arbejdsomme Fattige, naar Sygdom eller Alderdom borttager hans Kræfter. Ethvert Fattigvæsen, som gaaer frem efter een af disse to sidste Regler eller efter Dem begge, men ikke gjør hin første Sætning til sin Hovedregel vil aldrig udrette noget synderligt. For et Aars Tid siden taledes i Kjøbenhavn om et nyt Fattigvæsen. En Direktion traadde sammen. Virksomme Borgere bleve frivilligen Forstandere. Tingen blev begyndt med brændende Jver. Siden den Tid fornemmes intet mere dertil. Den, som skriver dette, veed ikke, efter hvilken Plan Sagen skulde anlægges, men efter de Skemater, som tildeeltes Forstanderne, troede han at maatte befrygte, at det Hele løb ud paa at virke efter den tredie af de ovenanførte Regler. At skaffe den arbejdsomme Fattige Mulighed til ved egen Flid at erhverve Føde, Ly, Klæde og Varme indbefatter: at løse Næringsvejene fra betyngende Baand, at frembringe nye Erhvervmaader, at foreskyde raa Materialier, at aftøbe forarbejdede Vare, at oplyse Arbejderne ved bedre Kundskaber om Materialierne og om fordelagtige Arbejdsmaader, at ophielpe Verktøjfabriklerne, at indrette gode Hospitaler, at sørge for at en tilstrækkelig Deel af Stadens Huse have Lejligheder for smaae Familier, at bygge slige Huse efter videnskabelig Plan, at holde Prisen paa grove Klædningssorter, paa Fødevare, paa Brændsel i en taalelig Pris at formindske Brugen af Brændsel til Kogning og Husvarme o. s. v. Jndsenderen af dette indseer fuldeligen hvormeget lettere det er, saaledes summarisk at opregne hvad der er at gjøre, end fuldkommen at udvikle hver enkelt Fordring, og angive dens Udførelse, han troer desuagtet at der er dem; som en slig Oversigt dog kan gavne. Han er langt fra at tiltroe sig de til den nøjagtigste Udvikling udfordrende mangehaande *) Jndsenderen veed, at Mange ivre og at Nogle have skrevet imod al Jndflydelse ovenfra paa Varers Stigen eller Falden i Priserne, item at denne Mening er overmaade yndet af Købmænd ligesom den modsatte Mening til alle Tider er bleven forfægtet og undertiden drevet for vidt af Jkkekøbmænd. Han vil i et andet Nummer søge at finde Middelvejen imellem Købmændenes og deres Modstanderes Paastand. Kundskaber, disse ville ogsaa sikkert findes hos mange af vore agtværdige Embedsmænd. Kun i den eneste Post, Omsorgen for de Fattiges Opvarmelse, tillader han sig en udførligere Udvikling. Endnu har ingen af de Nationer, hvor Opfindelse gjores, fordi Opfindelse belønnes, sat nogen anden Maade, til at frembringe Køkken og Stuehede paa, iUdførelse, end den der hidtil udelukkende har Sted, Forbrændelse af Stenkul, Brænde, Tørv eller deslige. At koge Mad eller at opvarme sig ved Gnidningshede er endnu kun en Tanke; alt det gjørlige indskrænker sig altsaa til: at gjøre Brugen af Brændsel mindre, og at levere Brændsel for ringere Pris. Ved bedre Stueovne og ved bedre Arner, begge indrettede paa sande Principer, vil unægteligen meget kunne gjøres til at formindske Forbrugen af Brændsel, men Forandringer af de nærværende Ovne og Arner, eller Anskaffelse af nye, er over den Fattiges Kræfter, der desuden kun har disse Ting til Leje og ikke til Eje; det vil derfor medtage mangfoldige Aar, inden de Erfaringer og Opfindelser, som i denne Deel af Oekonomien ere gjorte eller gjøres, kunne fremvirke nogen Besparelse for den Klasse af Medborgere vi her have for Øje. Ved offentlige Varmehuse og ved offentlige Kogehuse kunde derimod den Fattige strax vinde en anseelig Besparelse. (Fortsættelsen følger.)