Berlingske Tidende, 1833-04-20
J de sidste otte eller fjorten Dage har man i Paris føje overordentlige Foranstaltninger, for at forebygge et mueligt Udbrud af Klubbernes Jntriguer. Den egentlige, store Klub, Jacobinerklubben, hvis Organ er Bladet Tribune, et for Øjeblikket aldeles et Jnstrument i den Bonapartiske Families Hænder; Joseph og Lucien, som nu opholde sig i England, staae i den nøieste Forbindelse med denne Klub, og erklære sig uden Sky for Republikanere. En vis Hr. Belmontet skal være Bonaparternes fornemste Agent, og have bragt den nærmere Forbindelse imellem dem og vore Pleudo=Republikanere i Stand. Men alle anseete Mænd af den gamle Armee, ei allene Marskalkerne, men ogsaa de bekjendte Generaler Jacqueminot, Pajok, o. s. v. vilde ikke vide noget af disse Bonaparter at sige, saavel de, som de mere anseete civile Embedsmænd fra Keisertiden, Bassano o. s. v., have sluttet sig til den ny kongelige Throne Joseph og Lucien have aldeles ingen Popularitet og ere nu næsten ubekjendte blandt den store Masse af Folket; da denne Forbindelse med de oprørske Jacobinere ere en Rædsel for Borgerne, saa komme Bonapartisterne tilkort med deres Jntriguer, og et Udbrud af Klubberne vilde netop være Regjeringen meget velkomment, thi Borgerne vilde dennesinde blive rasende, og ikke give nogen Pardon. Endskjøndt Klubberne anslaae deres Mandskab til 10,000 Jndividuer, (hvilket synes at være meget overdrevet, saa forsikkrer man dog, at kun 20000 af dem ere formeligt bevæbnede, og de øvrige søge at bevæbne sig, saa godt som Tid I og Leilighed tillade. Oppositionen benytter naturligviis denne Tingenes Tilstand, for at bedreide Ministeriet, at den ved fin Forsigtigheds- og Politieforanstaltninger søger Paaskud til at anledige Oprør, hvilket den da machiavellistiskt vil benytte, for at hæve sig over Lovene. Det er sandt nok, at Klubberne, deres Blade og i deres Forsamlinger holde vældige Haranguer, prale med deres Styrke og Held. Det er ganske vist, at de blot vente paa Leiligheden, som f. Ex. dersom de kunde fremkomme med beskyldninger mod Politiet, for at kalde sig undertrykte, og da gribe til Vaaben. Men dersom den nærværende Tilstand varer længe, saa vilde det Hele være blind Larm om ingen Ting, Klubberne vilde blive til intet ved deres egen Uvirksomhed. - Bladet National, har aldeles intet at gjøre med Tribunes Bonapartiske Anslag og plumpe Republikanisme, og har sit eget Jdeal af Sansculottisme. Dette Blad og dets Redacteurer ere spartanskindede, og foragte al Pøbelagtighed. Tribune intriquerer underhaanden, ved Klubberne og ved bittre og forstaaelige Hentydninger, meget stærkt mod Hr. Carrel, i hvem dette Blad allerede seer en tilkommende Consul i dens imaginerede Republik, da den gjerne ønskede en Klub i Spidsen, og har Mistillid til Spartiaterne. National, som stod altfor isoleret, og ikke kunde adopteres af Lafayettisterne, fordi disse vel endnu ikke have opgivet deres Forhaabninger i Henseende til Ludvig Philipp, havde holdt det for nødvendigt, at tage Tri bune og den raa Klubisme, som den iøvrigt foragter, nogen lunde i Beskyttelse og speculere paa deres eventuelle Bistand; men en Coalition imellem begge Redacteurers, Hr. Maraskes og Hr. Carrels, fra hinanden saa aldeles forskjellige Anskuelser er u nuelig. Hr. Marast er et aandløst Menneske. - Følgende Træk characterisere denne Klubs raa Gemeenhed. Deres Baller og Drikkegilder, deres Maskerader og costumerede Parader, -(thi i Vinter have de paa deres Viis udmærket sig paa en høist smagløs Maade i alle disse Henseender), - holde dens Medlemmer netop paa den Tid, da de christelige Høitider indfalde, nemlig i Juulen og i Paasken; den stille Uge have de vanbelliget med politiske Bacchanalier. Ved nogle af deres Sammenkomster viiste de sig uden Sky med røde Huer, kaldte sig citoyens", og Personer, som aldeles ikke kjendte hinanden, sagde strax "Du" til hinanden. Disse Klubister finde Behag denne Raahed; de affectere den største Foragt for ægteskabelige Forbindelser, for Familieforhold, for Børns Pligter mod Forældre. Jdeligen føre de menig Mands Dannelse og Ophøielse i Munden; dermed have de ingen anden Hensigt, end at skaffden øverste Magt i den laveste Almues Hænder. Men, som sagt, Hovedstadens Almuesmænd og Omegnens Bønder, især disse sidste, have et erklæret Had mod alle disse Tillokkelser, og tilkjendegive derved sund Forstand. Da en Deel af vor klubstiske Ungdom klæder sig i Haandværkmandens Dragt, i grove Kitler, uden dog at ville forsage Reenlighed og et Slags koket Elegants, saa bemærker Arbeidsmanden snart dette Konstgreb, forhaaner de hvide Ansigter, vil see de hvide Hænder, og mange, som i dette Proletaircostume vovede sig ud paa Landet, have bragt en god Dragt Prygl hjem. I ere ikke som en af os, sige Bønderne, J arbeide ikke; J have andre Midler til at erhverve det daglige Brød; bliver ved Eders Midler og Eders Stand, og fusker ikke paa vort Haandværk." - En bedre Text kunde man umueligen læse disse bizarre Carricaturmennesker.