Berlingske Tidende, 1827-04-30
Oberstlieutenant Purdon udarbeidede en Plan, der gik ud paa at ordne de Danske og Engelske Tropper i Slagorden ved Frederiksberg, 4 a 600 Alen fra Forterne, og der vente Fienden, for med Musket og Kanonild at fordrive denne. De Danske, som ikke saae sig istand til for Tiden at underholde 6 a 7000 Mand, kunde ikke billige denne Plan. Desuden havde Negerne til Hensigt at modtage Fienden ovenfor deres Plantager, fordi de antoge, at naar Asiantheerne først havde disse i Besiddelse, vilde det være dem let, ved Hunger at tvinge de Danske Negre til Underkastelse. Efterretninger og Fiendens Nærmelse foranledigede de Danske Negre til Afmarsch til de nærmeste Plantager. De Engelske Negre rykkede derpaa efter. Seendrægtighed fra de Engelske og Hollandske Negres Side i at samle sig m. v. medtog imidlertid 11 a 12 Dage, og Hungeren vilde som følge her af snart have indfundet sig, hvis Opholdet endnu skulde have været længere. frem, og bekjendt med deres Modstanderes Nølen, i havde ifinde, til en bestemt Tid at være ved Temma og andre smaa Byer, for at forskaffe sig Salt, Fisk a., hvorpaa de havde Mangel. Dette bestemte de allierede Negre til den Beslutning, at rykke Fienden under Øinene, og Løverdagen den 5te August forria Aar havde de Allierede, circa 11 a 12000 Mand, opslaaet Lei lige for Asiantheerne. Man ventede, at det var kommet til Slag, Søndag Morgen, ved Solens Opgang ; dog - heraf blev intet. Slet Vand, Mangel paa Provisioner og Frygt for Overfald, hvis nogen bortjjernede sig, bragte de Allierede til den endelige Beslutning : at 500 Mand skulde Mandag Morgen, forsaavidt Angreb ikke forinden skeete fra Asiantheernes Side, begynde Slaget; dog med den Ordre, at retirere til det Sted, hvor Armeen stod i Slagorden. Mandag Morgen, mellem Kl. 8 og 9. da alt netop var bragt i Orden, nærmede Asiantheerne sig paa Skyd Distance, hvorpaa Slaget begyndte. Strax i Begyndelsen af Slaget, flygtede flere Tusinde Fantheer (Engelske Negre, fra den venstre Fløi, uden at have været i Jlden. Asiantheerne angrebe Centrum med Rasenhed, gjennembrød Linien, og trængte heelt i ind i Leiren; men her kom Reserven, de 4re Feldtstykker og 120 Mand disciplinerede Tropper til Nytte, ved at trænge Asianthaerne tilbage, ved hvilken Leilighed de Engelskes Raquetter anrettede betydeligt Nederlag. Desuagtet blev Seiren længe tvivlsom, og syntes at helde til Asiantheernes Fordeel, da Aqvambud, Kongen, som fra det Danske Fort havde erholdt Krigstyr, og med 2000 Mand havde omgaaet Asiantheerne, pludselig faldt disse i Ryggen, hvorved de geraadede i største Uorden, og deres i Høvding, paa 8de Steder let saaret, reddede sig kun ved en Krigslist, i det han, omtrent Kl. 3 Eftermiddag, befalede sine Folk at bortkaste deres Bagage og Eiendele, hvorover de Allierede styrtede sig med Begjerlighed, og hvorved han fandt Leinia, hed til at undkomme. Jnden Solens Nedgang var Slaget endt, og den ærefuldeste Seier vunden. Fiendens Nederlag var betydeligt, thi af hans bevæbnede Hær paa circa 10 a 11000 Mand, regnes Tabet at være 5 a 6000 Mand, deels fangne og deels forblevne paa Valpladsen. Tabet paa de Allieredes Side anslaaes til 800 Faldne og 12 a 1300 Saarede; hvorimod de have gjort et betydeligt Bytte af Fanger, Guld, Sølv og andre Kostbarheder, hvilke Asiantheerne havde efterladt sig. Den i 1824 faldne Engelske General Sir Charles Mar Carthos Hoved blev frataget Asiantheerne ved Aquapimmerne (Danske Neare og er senere af det Danske Gouvernement overleveret den Engelske Oberstlieutenant Purdon. Jngen af Europæerne omkom i dette Slag, hverken af Danske eller Engelske Undersaatter.