Den Vest-Sjællandske Avis, 1833-11-30
En Dag anmeldte Tarogi for Markgreven, at han havde faaet en Coureer fra Greve Alexis Orloff, Seierherren ved Tichesme, med den Anmod. ning, at han paa dennes Tilbagereise fra Jtalien vilde besøge ham i Nürnberg. Han forslog nu Markgreven at betiene sig af denne Leilighed for at lære denne berømte Mand at kiende. Forslaget blev antaget og Forfatteren til dette Stykke ledsagede ham til Nürnberg. Orloff kom Greve Tzarogi, som nu første Gang har en Russisk Generals-Uniform, imøde med aabne Arme og kaldte ham flere Gange Caro Padre! Caro Amico. Han modtog Markgreven med udmærket Høflighed og takkede ham flere Gange for den Beskyttelse han havde forundet hans værdige Ven og udlod sig derved med nogle Ord, som lode formode, at St. Germain havde spillet en stor Rolle ved Revolutionen i Rusland i Aaret 1762 (da Peter den 3die blev stødt fra Thronen.) Man spiste til Middag hos Greve Orloff, Samtalen, var meget interessant; man talte meget og Feldttoget i Archipelet, men endnu mere og nyttige Opfindelser. Jblandt andet viste Orloff Markgreven nogle Prøver af uforbrændeligt Træe, som naar man bragte det i Jlden hverken frembragte Luer eller Kul, men svulmede og som Svamp og derpaa faldt hen som en løs Aske. Efter Taffelet gik Orloff med Tarogi ind i et andet Værelse, hvori de forbleve en Tid sammen. Forfatteren til dette Stykke, som flod ved et Vindue, under hvilket Grevens Vogn var placeret, bemærkede at en af Grevens Folk tog en stor Pung af rødt Læder ud af den og bar den op i Værelset; Greven reiste nu bort, men paa Tilbagetouren observerede man at Tarog, havde alle Lommer fulde af Venetianske Zechiner, hvormed han syntes at lege paa en skiødesløs Maade, og man var ganske vis paa, at han før Grevens Ankomst havde Mangel paa Penge. Han fremviste nu første Gang sit Patent som Russisk General, forsynet med det store Keiserlige Segl og fortroede Markgreven at hans egentlige Navn var Ragotzi, og at han var den sidste Descendent af denne mærkværdige Siebenburgske Fyrste. Markgreven erfarede imidlertid i Neapel i 1775, hvortil han for tog en Reise, at ogsaa dette var en Løgn, og at den sidste Descendent af dette Huus var for længe siden død; og han erfarede først af den Engelske Konsul i Livorno, Sir John Dyk, at den Ubekiendte va. den berygtede Greve St. Germain, som i Jtalien havde vidst at vinde Orloffernes Tillid og Hengivenhed. Af en anden og troeværdig Kilde erfarede Markgreven: at han var født i den lille St. Germand i Savoyen, at hans Fader hedte Rotondo og var Toldkasserer, havde været formuende og givet sin Søn en god Opdragelse, men var siden bleven forarmet. Sønnen havde nu kaldet sig St. Germain efter sin Fødebye, streifet derpaa omkring i forskiellige Lande som en Avanturier under forskiellige Navne, og kunde i Aaret 1775 være 75 Aar gammel. Markgreven blev opbragt over at St. Germain vilde saaledes holde ham for Nar, og sendte, da han kom tilbage i 1776, Forfatteren til disse Beretninger til St. Germain for at tilkiendegive ham sin Fortørnelse, forbyde ham at komme for sine Øine og forlange sine Breve tilbage. Han maatte forblive i Schwabach, naar han adløb, hvis ikke skulde han arresteres og derpaa bringes over Grændsen. Han forsvarede sig med megen Tillidsfuldhed og Klogskab, gav Brevene tilbage, paa stod at han var den Person, som han havde bekiendt sig for at være for Markgreven, opholdt sig i nogen Tid i Schwabach ganske stille og begav sig derpaa til Schlesvig, hvor han døde af et Slagflod, som man troer nogle og firsinds yve Aar gommel. (Naar man ikke maatte befrygte at trætte Læserne, saa kunde endnu en Deel Mærkværdigt fortælles om denne besynderlige Mand.)