Aarhuus Stifts-Tidende, 1806-03-26
Da vor nyelig mistede Tøde var Nationens Yndling, tør Udgiveren vente kierkomment for Læserne, at han endnu ofter, som et Tak for sidst, nogle Linier til denne høistmærkværdige Mands Omtale. Det er Pligt at begynde med et kort Omrids af hans Levnet. Dette har han selv beskrevet til i 1801 i den Lahdske Samling af fortiente danske Mænds Portraiter, 3 Binds 3 Hefte, og med sit særegne Lune. Det synes som denne Mand var formeget for een Stat at frembringe og eie; ligesom Danmark, der havde ham heel som Mand og Læge, maae deele ham som Skribent med Tydskland; saaledes kunne Lübeck og Hamborg begge tilegne sig hans Fødsel og Barndom, da han var født ved Elben i de 4re Lande, der i Fælledskab tilhøre hine to Hansestæder. Han kom til Verden d. 24 Junii 1736. Faderløs kom han i sit 16de Aar. til en Søster i Tøndern, hvor han begyndte at studere Chirurgien, hans Svoger var Regimentschirug og han fulgte ham til Regimentet i Rendsborg. 1757 sendte Svogeren ham til Khvn til Dr. Wohlert, menneskekierlig Jhukommelse, hos hvem han antoges. Under ham og ved det nyelig stiftede Frederiks Hospital gik han rask frem paa sin Bane. Overalt i Todes Skrivter fremvælter Taknemmeligheden mod hans Fremhielper og Danner Wohlert. Ved i dennes Sted at følge Hoffet til Fredensborg, fik han Berger og flere til Velyndere. Frederik den 5te lærte at kiende hans Munterhed og yndede den. Meget caracteristisk beskriver Tode paa ovenmeldte Sted, hvor vel han havde det paa Fredensborg. Berger skaffede ham et kongel. Reisestipendium af 3000 Rd. J 1765 reiste han til Holland. Derfra gik han til Edingborg, efterat Kong Christian den 7de havde forøget hans Stipendium til 500 Rd., og samme Aar til London og derfra til Paris. Midt i 1767 kom han tilbage til Khvn. Ved Bergers Yndest fik han nu kongel. Understøttelse til at faae Examen og Graden 1769, og nu begyndte han at holde Forelæsninger. 1770 blev han Læge ved War tov og Børnehuset og 1771 ved det franske Theater. Samme Aar givtede han sig med Johanne Sophie Schønfeldt. Han blev nu Hofmedikus og fik Plads i Colegium Medicum. Strax fra den Tid Tode begyndte at forelæse, begyndte han sin medicinske Skribentbane. 1772. fik han befaling at følge med Dronning Caroline Mathilde, og reiste til Helsingøer, men den engelske Commodore Macbride, som afhentede hende, havde ikke Plads til hendes Doctor paa Skibet. Samme Aar blev han Professor Designatus. Først 21 Aar efter, 1797, blev han ordentlig Professor. Siden 1796 havde han et Tillæg af Kongen af 200 Rd. for at læse medicinsk practiske Collegier for Chirurger. Han var en af Stifterne til det medicinske Selskab, og det var ham, der oprettede det chirurgiske Disputeerselskab, der varede fra 1772 til 1776. Han var Medstifter af Selskabet for Efterslægten, af Døttreskolen i Kronprindsensgade, og Drengeskolen i Pilestræde, hvoraf det Skovboiske Jnstitut er en Affødning. Af sine medicinske Skrivter udmærkede han selv sit medicinisk chirurgisches Bibliothek og sin Bog om den veneriske Syge. "Mange lærde Feider har jeg havt " (hans egne Ord) Vinden og udenlands, men ikkun en Proces, og den ogsaa i litterær Anledning. Forresten har jeg boet 5, 14 og 10 Aar paa eet Sted, og i Embedssager ikke voldet mine Foresatte mindste Tidspilde med at skille nogen Trætte. Jhenseende til hans danske Skribentskab beretter han, at han 1754 først begyndte at lære Dansk ved at læse Haltefanden, og den satiriske Aand foer af Bøgen i ham; "Hvi blev det ikke, siger han, Taarepersen der først kom i min Haand? Det var hans Stolthed at kalde sig alle Danske Skribent, og han var det. Todes Navn som Forfatter, Om arbeider eller Oversætter, findes paa 127 forskiellige Litterærproducter, uden at regne hans samlede Værker eller Fortaler, Jndledninger eller Noter til andres Bøger. Af disse ere 70 skrevne paa dansk, 33 paa tydsk, 22 paa latin, og 2 paa fransk. Hans Aands Alskensheds, om man tør bruge dette Ord, sees deraf, at af ovenstaaende Antal Værker, ere 58 af medicinsk Jndhold, 12 af me dansk og meerende, 31 af æsthetisk, 4 af blandet, 7 at linqvistisk Jndhold, 5 ere resenserende Journaler, 6 Stridsskrifter, og 3 har han ikke villet føre under Rubrik. Hans Sundhedstidende var i Aarene 78-81 den mest elskede Almeenlæsning. Af hans Theaterstykker har Søeofficererne været oftest opført og opføres endnu. Ægteskabsdiævelen, der med Rette holdes for hans bedste Comoedie, har i mange Aar været savnet af Theatrets Besøgere. Hans andre Stykker ere alle meget bedre, end endeel af de Stykker, der senere kiendes. Kobalen mod Syngestykket Husarerne er endnu i frisk Minde. Gid vi dog aldrig faae slettere Syngestykker, Den ærgrede midlertid Tode meere end man kunde ventet. J 1797 fik han et Anstød af Apoplexi, hvorfra dog Callisen og Winsløv saavidt curerede ham, at der blot blev en vanskelig Udtale og en Slags Lamhed i Haanden tilbage. Men alt tidligere havde Huuslivssorger brudt voldsomt paa hans muntre Siæl, og Aftagelsen indfandt sig med bestandig Fremskridt. J de sidste Par Aar var han yderlig svag paa Siel og Legem. Hr. Chirurgus Blechhavde længe udvist ham en Hielpsomhed, der gjør denne Mands Hierte den største Ære, men nu indfandt sig hos vor Tyde, der underskrev ethvert Gieldsbeviis, man misbengende vilde forelægge ham, en yderlig Uorden i Pengevæsenet, hvis Omfang Hr. Blech hverken kiendte eller havde kundet afbøde, og som Tode skiulte for sine bedste Venner. Hverken Professor Winsløvs bestandige Venskab eller Kiøbmand Lunds ved Mandens Værd fremkaldte inderlige Deeltagelse havde anet, hvad de først for faa Maaneder siden opdagede, at denne elskværdige Olding, der havde udbredt saa megen Munterhed og Glæde om sig, der havde uddeelt Lægedom og Gaver med runde Hænder, der ved sine Skrivter havde stiftet Gavn, for de kommende Slægter, var nøgen og hungrende i Ordets sande Forstand, at denne Mand, der havde 2000 Rdr. Jndkomst, eiede intet, uden en gammel Frakke og ofte maatte for at faae et Maaltid Mad støtte sig hen til sin Svigerinde Mad. Schønfeld. Det vilde være for smerteligt at dvæle længere herved, men saameget maatte siges, thi en Nation bør vide hvad der angaaer dens Hædersmænd. Nu fik alt et andet Udseende; de nævnte Mænd erholdt af ham selv Magt til at hielpe. Han blev nu flyttet til Mad. Schønfeldt, og anstændig forsynet og pleiet. Kun en kort Tid havde han tilbage at føle denne Forandring. Jeg siger med Flid føle, thi hans Mæle var ham nu næsten aldeles betaget. At udbringe de faa Ord: "Her er jeg vel, kostede ham usigelig Møie, men at føle ophørte han aldrig. Da han døde, kastede han et talende Blik paa de Omstaaende, vendte sig til Mad. Schønfeldt, smillede, og opgav Aanden. Han skiænkede denne ufortrødne Pleierinde saaledes sit sidste Smil, den sidste Levning af den Aandsblidhed Naturen saa rundelig havde udstyret ham med. Saaledes levede og døde Tode, hans Navn er udødeligt.