Aalborg Stiftstidende, 1836-09-05
De spanske Anliggenders Udvikling, saaledes som vi nu kjende dem, foranledigede en saadan Forvirring og Uenighed, i det franske Ministerium, at man med hver Dag maatte vente dets Opløsning. Den er imidlertid ikke paafulgt aldeles, men det er ikkun Conseilets Præsident, Hr. Thiers, der har nedlagt sin Portefeuille. De Franskes Konge, der, fortrinlig synes at ledes af det Ønske, at handle overeensstemmende med de nordiske Hoffers politiske System og som allerede var meget imod en Jntervention i Spanien til Fordeel for det hidtil der bestaaende halv-constitutionelle Kongedømme, maatte vel, naar han holdt fast ved det Synspunct, at han maa opbyde Alt for at holde gode Miner med hin Hoffer, endogsaa have meget imod Fortsættelsen af den indirecte Cooperation, som hidtil har fundet Sted, saasnart det ikke meere gjaldt om at understøtte en legitinKrone mod en anden, men derimod at forsvare en, efter Folkets Villie, constitueret Regjering imod Don Carlos's legitimistiske Prætentioner. Med Kongens Anskuelser vilde altsaa kun een Jntervention stemme overeens, nemlig den imod Constitutionen af 1812 og dens Tilhængere, ligemeget om det er for Christinerne eller for Carlisterne. En slig Jntervention vilde imidlertid kalde altfor forhadte Begivenheder fra 1823 tilbage i Erindringen og det er derfor Kongen klart, at der fortiden ikke er at tænke paa en saadan. Han har altsaa maattet give sit Minde til den nylig i Moniteuren læste Artikel, som formelig forsikkrer, at Frankrig aldrig vil intervenere i Spanien imod nogensomhelst Green af det liberale Partii, der blev altsaa kun eet Alter nativ tilbage, enten at fortsætte den hidtil anvendte Cooperation til Understøttelse imod Carlismen, hvilken Forholdsregel iøvrigt allerede længe har været seet med ugunstige Øine, eller aldeles at trække sig tilbage fra al Medvirkning og Deeltagelse i Spaniens Anliggender med væbnet Haand, Hr. Thiers stemmede for det første Alternativ; han gi endog saa vidt, at han foreslog at give de hidtil anvendt Forholdsregler en kraftigere Caracteer, for først og fremmes at gjøre Ende paa Carlismen. Som den, der hylder FolkeSouverainitets=Systemet, kunde han ikke vel være af anden Mening, da den spanske Regjering, ifølge hans Grundsætninger, snarere maatte vinde mere end mindre Jnteresse ved sat modtage et stærkere Præg af hiint System. Han næ frede endogsaa det Haab, at en virksommere Cooperation, ved at kue Carlismen, tillige vilde bortrydde det Brændstof, der nu saa heftigt opflammer Spaniernes revolutionaire Energ- og paa denne Maade kunde det vel, efter hans Ønske, endnu lykkes at bringe det spanske Regjeringsystem igien tilbage indenfor juste-milienets Grændser. Kongen derimod maatte, efter hans ovenfor antydede Anskuelser, sætte sig imod enhver, endog kun tilsyneladende, Berøring med det revolutionaire Spanien. Naar altsaa den spanske Revolution unægtelig vil have mere Fordeel af fremdeles at behandles med en Slags fjendtligsindet Ligegyldighed fra fransk Side end om de halve Venskabs=Forholdsregler af det Thierske Cabinet bleve fortsatte, saa synes det derhos tillige afgjort vist, at den seneste Cabinetsforandring er en følge af de antidemocratiske og antiliberale Anskuelsers Overvægt over det Ideer, som besidde en mere frisindet Caracteer.