Berlingske Tidende, 1832-09-05
Blandt de mange alderstegne Statsmænd og Hærførere, der siden Julirevolutionen have forladt Jorden, nævnes nu ogsaa en fyrstelig Yngling, hvis Lod det i blomstrende Ungdomsalder blev, at han ei skulde opleve de Gaaders Opløsning, der svæve som truende Uveirskyer over vor Verdensdeel. Napoleons Søn, Keiseren af Østerriges Dattersøn, Hertugen af Reichstadt, - som fordum kaldtes Konge af Rom. - er den 22de Juli død i Schønbruun ved Wien, efterat han med rørende Fromhed havde styrket sig i den religiøse Troe og forberedet sig til Døden. - Hvo der under Tidsaandens Brusen endnu har bevaret Sand for Betragtninger af dette Slags, maa nødvendigen kaste et alvorsfuldt Tilbageblik paa denne unge Fyrstes Fødselsdag og den vidunderlige Omskiftelse af alle Forhold, som siden skeete. En saadan Skjebnens Vending prædiker paa nyt, at en guddommelig Verdensregjering styrer alle menneskelige Anliggender, paa en Maade og til et Maal, som Mennesket ikke formaaer at udgrunde, prædiker denne Sandhed for en Slægt, hvis Troe paa dette en evig og almægtig Villies Herredømme i Historien gaaer til Grunde i samme Grad, hvori ubegrændset Tillid til menneskelig Forstands Beregninger og Planer næsten har naaet sit Culminationspunkt. - Fem Dronninger - siger en fransk Skribent - holdt den Keiserlige Bruds Slæd, da Procuratorsønnen fra Aaction blev viet til hende, frydende sig ved den Tanke, at en Datter af det ældste Fyrstehuus i Christenhed maatte beqvemme sig til at vorde hans Gemalinde. Og da ham, der nu var bleven den Mægtigste i sin Tid, fødtes en Søn, Arving til hans Rige, stode Syv Konger, som tjenende Vasaller, omkring dette Keiserlige Barns Vugge! *) Ved det Navn som den Mægtige gav sin Førstefødte, bebudede han vidtustrakte Planer til den Riges Gjenoprettelse, som fordum havde indbefattet Jordens Kreds dengang spaaede Verden hans Slægt, at denne skulde vedvare giennem en Række af Aarhundrede. Men da hans kolossalske Vælde var bleven omstyrtet, og da siden det Barn, hvis Fødse syntes at paatrykke hans Lykke et Segl, der stadfæstede dens ) Disse Syv Konger vare de af Sachsen, Würtemberg, Bayern, Westphalen, Holland, Neapel og Spanien, der alle vare af Napoleon, tilsagte, at møde i Paris. Varighed, - opvarede ved Hoffet i Vien, til sin ædle Mar faders Glæde, haabede Verden, engang at erfare store Bedrifter, af ham, der var født under saadanne Omstændigheder; thi aldeles uden Spor kunde dog den Mands Navn og Slægt ik forsvinde, der siden Aartusinder var et gigantiske Phænomen, vor Tids Historie. - Men anderledes var det besluttet i hans Raad, fra hvem Magten kommer og efter hvis Raad Fyrsterne regjere, inden Rapoleons eneste Søn naaede Mandomsalderen segnede han i Graven, uden at efterlade noget andet paa seligt Minde end det om en rigtbegavet Aand og herlige Ar læg. Hans Død befrier de Franskes Borgerkonge fra sig farligste Rival. Thi vel kan med den fuldkomneste Visheforudsiges, at den Østerrigske Politiks store Retsindighed, og dens bekjendte Charakteer - om hvilken Historien saa hæderligen vidner - aldrig vilde have benyttet den Franske Keisers Nav som et Redskab til at opnaae chimæriske Planer eller til at gjøre saadanne Fordringer gjeldende, der ikke i enhver Henseende vare retmæssige, - men alligevel maatte Napoleons Krigshæder - i hvilken den franske Nationalforfængelighed i flere følgende Generationer, vil finde Næring - have gjort det uundgaaeligt, at Folkets Mening og den militære Faktion vilde under en muelig Soldateropstand - et, som det synes, nodvendigt Moment i den fremtidig Historie og Frankriges Revolutioner - slutte sig til dette Navn som hans Søn bar. Denne Frygt er nu forsvunden efter Keisersønnens tidlige Død, og den Orleanske Families Herredømme har nu, foruden Revolutionsaanden og Nemesis, der ikke døer! - ingen anden Fjende end den unge Henrik Vtes Liv