Berlingske Tidende, 1757-12-01
Den imellem det Kongelige Danske Hof og den Keyserlige Ottomanniske Port den 14 Oct. 1756 sluttede Venskabs, Skibsfarts- og Handels-Tractat, er nu paa Latin og Tydsk ved Trykken bleven publiceret; og indeholder samme fornemmeligen følgende Hoved Poster; 1) Der skal imellem Hans Kongelig Majestet af Dannemark, og Hans Keiserlige Orsomanniske Majestet være at bestandigt Venskab, og imellem begge Rigers Kone Criminalsker a overskaarsaDecember Maaneds Undersaatter fri Handel til Lands og Vands, saa at de Danske og alle, som føre Danske Skibe, og ere forsynede med Kongelige Danske Flage og Passer, skal have frie og ubehindret Jndløb med deres Vare, paa hvad Tid det og er, i den Ottomanniske Ports Havne og Handelstæder. Ligeledes skal det staae dem frit samme Steder at lade, for deres egne Penge, deres ved en og anden Tilfælde beskadigede Skibe at forbedre. Med deres Vares Falholdelse og Jndløb i Dardanellerne og Havnene skal de Kongelige Danske Skibe, imod den sædvanlige Afgifts Erleggelse, nyde samme Ret, som andre med Høystbemeldte Port i Venskab staaende Nationer. 2) Dersom noget Dansk Skib skulde forulykkes paa de Ottomanniske Kyster, skal samme bevises al Hielp, dets indehavende Vare overleveres til den nærmeste Danske Consul, for at tilstilles Eiermændene, og intet derfor udbetales, uden den almindelige Arbeids-Løn, skulde noget derimod ved saadan Leilighed blive røvet, skal samme, efter foregaaende nøyagtige Undersøgning, igien fuldkommen tilbageleveres. 3) De Danske Undersaatter skal, ligesom andre med den Ottomanniske Port i Venskab staaende Nationer, betale i Told 9 pro Cento. Told Forvaltere og Betientere maa ikke vegre sig ved at tage imod disse 3 pro Censol Durt, i Fald de vurdere Varene høyere end de ere værd. Af de Sager, som de Danske Consuler bruge til Skienk eller egen Brug, skal aldeles intet svares. 4) Enhver, i Fald han paa et eller andet Sted ikke vil lodse, skal ubehindret have Lov til at henbringe sine Vare, hvor han vil. Naar der paa et Sted er erlagt Told af de indehavende Vare, skal af samme, i Fald de føres andensteds hen, ingen videre Afgift svares &c. 5) J Henseende til Salutationen i Søen &c., da skal dermed forholdes ligesom med andre med Porten i Alliande staaende Nationer. 6) Jmet Dansk Skib, maa med Magt tvinges til at transportere Ottomanniske Soldater, Skytz eller andet deslige, 7) De Ottomanniske Kiøbmænd og Undersaatter, som befragte Danske Skibe, skal i alle Maader ansees ligesom de Franske, Engelske og Hollænderne a. 3) De ved den Ottomanniske Port værende Danske Gesandter skal have samme Fortrin, som andre med denne Magt i Venskab staaende Puissancers der værende Ministre, ligesom og at beskikke Consul og Vice-Consuls, samt omskifte samme, hvor de finde det fornødent. J øvrigt maa en Ge fandt bruge 4 og en Consul 2 Fortolkere i sin Tieneste. 9) De Danske Consul og Vice-Consuls Fortolkere, Kiøbmænd og Underdaner, som boe i det Ottomanniske Keiserdom, skal tilligemed deres Betientere være befriede fra alt Paalæg a. 10) Alle de opkommende Stridigheder med de Dan Staats-Tidender for Aar 1757. Danske, eller dem, som dependere af de Danske, skal efter de Danske Love afgjøres allene ved de Danske Gesandter eller Consuler. De Danske Consuler i det Ottomanniske Rige maa ikke i noget Tilfælde arretteres, ikke heller deres Huuse forsegles eller visiteres. Jngen opkommende Stridigheder imellem begge høye contraherende Parters Undersaatter maa afgjøres uden ved de Danske Consules eller Vice=Consules, med mindre Sagen overgaaer 4000 Asper, da den ved den Ottomanniske Port maa afgjøres. 11) Dersom en Dansk spiller Bankerot eller begaaer nogen Misgierning, da skal saadant falde paa samme Person allerne, og ikke paa nogen Maade tilregnes andre af samme Nation &c. 12) Jngen indfød Dansk maae i det Ottomanniske Rige antages som Fange eller Slave, med mindre samme har befundet sig under dem, som agere fiendtligen imod den Ottomanniske Port, og dersom nogen i saa Fald af Vildfarelse skulde være bleven tagen, skal han strax ved den Danske Consuls Ansøgning løsgives igien; hvorimod ligeledes skal blive forholdt paa Dansk Side med Muselmændene. Dersom nogen Dansk døer i det Ottomanniske Gebet, skal ingen uden den Danske Consul a. have Magt til at bemægtige sig Stervboen, og om ingen Dansk der befinder sig, da skal Stervboen troligen forsegles, og den nærmeste Danske Gesandt a. derom underrettes, for at tage samme under videre Behandling. 14) De Danske skal have en frie Religions-Øvelse, 15) Beskylder nogen en Dansk for at have antaget den Muselmanniske Religion, skal han dog ikke være tilholdt at blive ved samme, med mindre han selv i den Danske Tolkes Overværelse med fri beraad Hu tilstaaer, at han har antaget samme; og skal han desuden betale, om han skylder noget til de Danske. 16) Paa begge de Høye contraherende Parters Side vil man med ald Flid holde denne Tractat i alle Maader ubrødelig &c. &c.