Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1846-06-27
Rødding Høiskoles Elever har i "Dannevirke indrykket Følgende: "J Anledning af den Artikel i Lyna Nr. 45, som har til Hensigt at fremstille os som raae og grove Mennesker, hvilket vi nemlig skulle have viist i Gram have anden Pintsedag, tage vi os den Frihed at give Publikum (især Høiskolens Venner) en sandfærdig Fremstilling af Tildragelserne. Efterat vi om Middagen vare tagne fra Rødding, ankom vi til Gram omtrent Kl. 2, hvor vi modtoges af Disciplerne fra Ribe lærde Skole, og da vi i disses Selskab havde drukket Kaffe hos Gjæstgiver Nissen, spadserede vi lidt omkring i Haven, ikke som Lyna beretter, i Stormskridt, 68 med hverandre under Armen, saa at vi spærrede Gangene", men gaaende 2 i det høieste 3 med hinanden og dette vil ingenlunde kunne genere Nogen, da de fleste Gange ere saa brede, at 10 Personer godt kunne gaae ved Siden af hverandre. Derpaa gik vi til det i Haven værende Springvand og sang der nogle danske og svenske Sange, som Lyna siger vi, skraalede; men hvis dette havde været Tilfældet, vilde Omegnens Folk vist ikke have slokket sig omkring os og bedet os at gjentage dem, samt yttret, at de hellere hørte paa vore danske Sange end paa Harpenspillerskens kunstige Meerumschlungen", hvilket tillige beviser, at Lynna igjen har sagt Usandhed, idet den fortæller, at vi ved vor Opførsel bleve Folk utaalelige; thi det var ikke een Gang, Man fulgte efter os, naar vi fang, men det var den hele Eftermiddag, saasnart de hørte os synge. Henimod Aften gik vi alle ind i det af Lyna omtalte Telt for at forfriske os lidt. J dets ene Ende befandt sig det i Lyna kaldte, temmelig store, fornøiede Selskab, bestaaende af Kjunker Amtsforvalter v. Kroghs tvende Sønner, den ene Forpagter paa billeslund, den anden fra Harreby, Godsinspekteur Nissen, Gjæstgiver Nissen selv, et Par andre Herrer, som vi ikke kjendte, men som er sagt os at være Amtmand Johansens Søn fra Lundsgaard og Amtssekretair Vardenburg, samt nogle flere Personer af simplere Stand. Disse omringede en Harpen spillerske, hvem de, ved at yttre, at hvis hun ikke fang hvad de vilde have, ikke fik en Skilling, opmuntrede, eller saa at sige tvang til, saa høit hun kunde, at synge: Schleswig-Holstein meerumschlungen", hvilken delige Sang de af alle Kræfter istemte, for om muligt at overdøve den danske Sang: "Danmark deligst Vang og Vænge, der blev sungen af 68 danske Bønder, som sad i den anden Ende af Teltet. J den Overbeviisning, at have Lov til at synge med hvad Parti vi vilde, stemte vi naturligviis i med Bønderne, hvorved vi maae tilstaae, at "Meerumschlungen" blev overdøvet. Derover blev ovenmeldte Selskab forbittret, og medens vi sad ved Bordet og ventede paa et Glas Punsch, som vi flere Gange havde forlangt uden at erholde, kom den ene Hr. v. Krogh hen til en af Disciplene ved Ribe lærde Skole, ved Navn Riis, der sad bag Bordet, og idet han søgte at komme over Bænken foran Bordet for bedre at kunne naae, hævede han en Knippel (thi Stok var det ikke) i Veiret og pegede paa den danske Kokarde, nemlig Dannebrogskorset, der blev baaren af os alle, spurgte han hvad det var for en Plet, der sad paa Kasketten, og hvem der havde berettiget ham til at bære den, Efterat have faaet Svar som Tiltale: hvad det angik ham?" befalede han, at Kokarden strax skulde tages af, og da dette nægtedes, begyndte han at slaae efter Riis's Hoved med sin Knippel, og skjøndt han i nogen Tid vedblev hermed, var Vedkommende dog heldig nok til hver Gang at afparere Slaget. Hertil kunde vi ikke holde os aldeles rolige og reiste os op fra Bordet, da vi jo gjerne kunde vente mere af det Slags; og nu begyndte Værten, ovennævnte Hr. Nissen, at skrige af fuld Hals, at det danske Pak (som han kaldte os foruden mange andre smukke Benævnelser, der hyppig løde fra hans og hans Venners Munde, f. Ex.: danske Hunde, danske Kieltringer) skulde forlade hans Telt, da vi forstyrrede hans Værtskab. Vi gik da ogsaa ud, ikke fordi vi ved vor Opførsel fandt os forpligtede dertil; men da vi Høiskole-Elever vare ganske ubevæbnede, fordi det aldrig faldt os ind, at vi vilde blive overfaldne ved denne Forlystelsesfest, medens alle Slesvigholstenerne vare bevæbnede med Stokke eller Knipler, og vi hverken havde Lyst til at sidde og lade os slaae, eller see paa, at de sloge vore Kammerater. Nu siger "Lyna", at vi hentede vore Kammerater og brøde atter ind i Teltet under en dansk Sang; men det er atter Usandhed; thi neppe vare vi komne udenfor, førend vi bleve angrebne af Gjæstgiveren og de ovennævnte fornemme Herrer, tilligemed nogle dem formodentlig tilhørende Karle, og vi søgte nu at komme ud af Gjæstgiverens Have, hvori Teltet stod. Nu opstod der rigtignok en Kamp, saavel i Gjæstgiverens Gaard som paa Mølle pladsen, hvori der vankede blodige Pander paa begge Sider; men vi Høiskole-Elever toge ingen Deel i denne, undtagen at en af os, som fik et Slag i Nakken, fik fat paa en Stok og gjengjeldte, Gud skee Lov med udmærket Held, sin Angriber. Vi vare nemlig desværre ikke alene ganske ubevæbnede, men ogsaa kun faa og for det meste smaae, da de fleste af de Store og Stærke vare andetsteds, og det har vel været Aarsag til Slesvigholstenernes store Mod.