Aalborg Stiftstidende, 1836-06-01
England har mere end 10 Gange saa mange Mennesker og mere end 100 Gange saa store Hjælpekilder. som Danmark, saa følger deraf ikke, at det med Lethed kan stille en Flaade og en Armee, der vilde være tilstrækkelige til Danmarks Erobring, naar vi havde en Folkevæbning. Saameget er idet mindste vist, at en Armee, som den, der sendtes 1807, dertil ikke vilde være tilstrækkelig, og dog var denne Rustning af si saadan Betydenhed, at man just ikke hvert Øieblitivil føle sig opfordret til at gjøre den. Har OberstigBrock ikke Ret, naar han mener, at Englænderne vilde have betænkt sig paa Toget, naar de havde vidst, i hele Befolkningen at træffe en slagfærdig HærksDe fleste Magter, der skulle angribe os, skulle dertil, baade have Armee og Flaade, hvilket overordentlig meget fordyrer og vanskeliggjør Udrustningerne. Naarisk man tænker sig en stor Magts Angreb paa en lille Stat, begaaer man for det meste den Feil, at an=Al tage den store Stats Kraft concentreret og istand til samlet at rettes imod den mindre. Sæt ogsaa, dens havde Penge til at sende en Armee paa et Parskif100,000 Mand ud af Landet, saa er det dog aldeles vist, at den vilde have meget andet at holde Øiels med, saa den ikke kunde henvende al sin Kraft paa soden lille Stats Erobring. Og antag nu ogsaa dets værste Tilfælde, at Fjenden med en overlegen Magtn. kunde overvælde os, selv om vi havde en fuldstændig Folkebevæbning, saa vilde det dog svare slet Regi ning for ham at anvende en uhyre Hær til at holde et lille Land i Tømme - og en uhyre Hærelvilde han behøve, naar der virkelig var Kraft ile Folkets Aand og Haand; thi det vilde da snart se reise sig og anvende Alt for at uddrive Fjenden. Og at kunne vi tvivle om, at et frihedskjært, vaabenøveth Folk efter kortere eller længere Tid vilde udjage sinsFiende, Historien kan endnu ikke paavise noget Folk, st der øvet i Vaaben, enigt og udholdende i Kampen, for nogen lang Periode har maattet bære fjendtligt ma Aag. Og sæt ogsaa, at det ikke skulde kunne tilkæmpe sig Seier og Frihed, saa beholder det dog altid i sin Magt at falde med Ære. sig. A. antager fremdeles, at en almindelig Væbnings ei vilde skaffe større Sikkerhed end det nærværende is System, at der allerede nu mangle Officerer, naar 2 Forstærkningsbataillonerne indkaldes, at det meere kommer an paa en intensiv end extensiv militair Styrke, behat Danmark intet gunstigt Locale frembyder for Guereskrillahobe o. s. v. Dette stemmer ikke heller med hvad Folk af Faget i have yttret. Navnlig har Forfatteren i Maanedsskriftet - E kalde vi ham - viist, at man ret vel kunde danne en stor Deel subalterne Officerer at Mænd, der havde nydt en god Opdragelse og levede r i sædvanlige borgerlige Forhold, at en egentlig militair Dannelse vel er nødvendig for den overe, men ei for den under fordnede Officeer. Han gjør tillige den vigtige og vistnok aldeles med Sandheden stemmende bemærkning, at den Officeer, der tilbringer en det meste af sit Liv eller dog lange Aarrækker i en kjedsommelig Garnisonstjeneste og saaledes aldrig naaer det Maal, for hvilket han egentlig har dannet sig, let er udsat for at udhules og forstenes, og ofte bli liver langt mere uskikket til Krigstjenesten, end den, hvis aandige Kraft er holdt vaagen ved det borgerellige Livs Sysler. - De Øvelser, hvori disse Officerer skulde deeltage med de Menige, skulde vedligeholde deres militaire Brugbarhed. - At en mere intensiv end extensiv Styrke gjør Udslaget i Krigen, stemmer ikke med de nyere Kriges Historie, hvor det netop har viist sig, at selv den meest udmærkede Hærfører i Længden ikke ved Taktik og Soldaternes Tapperhed kan erstatte det ringere Antal. Der maa baade være intensiv og extensiv Styrke, baade en god Aand og et stort Tal. Sammenligningen med Guerillahobe passer ei paa Folkevæbningen; thi hine samles af Folk, der uovede og bevæbnede med hvad Øieblikket giver dem ihænde, træde sammen i selve Farens Stund, denne derimod skal netop stærkt øves og godt bevæbnes, før Faren kommer paa. Det er forunderligt, at man kan have saa ringe Tanker og hvad en Folkevæbning kan udrette, da man dog ei blot i ældre, men og, og det fortrinligt, i de nyere Tider har havt saa haandgribelige Beviser paa dens store Virkninger. Den franske Revolution taler tydeligt nok. Da Keiser Frants strax efter sin Tronbestigelse (1796) mynstrede et stort Troppecorps og i sin Stolthed over disse Tropper yttrede for en tilstedeværende fransk Officeer: "See her er Noget at banke Eders Sansculotter med, svarede Officeren: "Vi faae at see, Deres Majestæt, og Udfaldet viste, han havde Ret til at tvivle. Men i Revolutionskrigene vare de Franske grebne af en Enthusiasme, der ei saa let indfinder sig. Denne Jndvending gjælder ikke, thi ethvert Folk, hvis Land og Frihed trues, gribes af krigerisk Begeistring. En af de største Vanskeligheder finder han i den forøgede Udgift, som Folkevæbningen vilde medføre. Vi ere enige i, at en Formindskelse i Udgifterne til Armee og Flaade er i høi Grad ønskelig, men det er ingen Umulighed at tilveiebringe den eller dog undgaae en Forøgelse af Udgifterne, om end en Folkevæbning kommer istand. De Mænd af Faget, der havel udtalt sig herover, have ei kunnet give nogen Udsigt over de med en Folkevæbning forbundne Udgifter, men de antage, at de Summer, der nu anvendes paa Armeen, vilde, fordeelte paa en anden Maade, være tilstrækkelige. De vigtigste Midler, hvormed dette skulde opnaaes, antage vi vilde blive følgende. 1) Enhver, der paa nogen Maade har Raad dertil, anskaffer paa egen Bekostning Vaaben, og Uniform, sidste saalidet som muligt afvigende fra den borgerlige Dragt og aldeles simpel. Han gjennemgaaer, ligeledes paa egen Bekostning, Exerceerskolen og bestridet de med de aarlige Øvelser forbundne Udgifter. 2) De, der ei have Raad hertil, maae hjælpes af Staten, der derved faaer Krav paa deres Tjeneste i længere Tid. Af disse Uformuende tages de faste Tropper, som ved Cavalleriet, og især ved Artilleriet behøves, ligeledes de, Garnisonstjenesten gjør fornøden. 3) Gager til en stor Deel subalterne Officerer, spares, hvorimod der ansættes flere overord. nede Officerer, der lønnes bedre, end nu er Tilfældet. 4) En stor Deel af de staaende Tropper gaaer ind. Cavalleriet og især Artilleriet maae have nogle faste Normaltropper, men ved Jnfante. riet kan det betvivles, om de vilde være til synderlig Nytte. 5) Hvad Flaaden angaaer, da bør der snarere lægges Vind paa at have en god Skjærflaade og Dampbaade, end paa store Krigskibe. Herved vilde en Deel kunne spares eller og Mere udrettes til at sikkre Landet. Naar altsaa A. paastaaer, at en almindelig Værnepligt vilde koste Mere, end det nuværende System, saa kunne vi beraabe os paa Mænd af Faget, der mene det Modsatte. Men sæt nu ogsaa, han ansaae dette for afgjort, hvorledes kunde da følgende Ords undslippe ham. "Overstige disse Udgifter Landets Kræfter, og bør man ønske en Reduction deri, das kan der vel saa meget mindre være Tale om at anvende Statens Formue paa en forøget Væbning, der i en Række af Aar vilde koste langt meere end Landets Occupation af en Fiender. Vi afholde os frask al Commentar over disse Ord, der ogsaa, saavidt vil af Tidenden kunne see, have faaet deres fortjentegRevselse i Forsamlingen. bi Endeligen betragter A. Sagen fra det statsoeconomiske Synspunct og spørger: hvilken Stand kanske med mindst Tab præstere Værnepligten?" "Bondestanden, svarer han. Li Mangfoldige have gjort opmærksom paa det Ubillige i, at Værnepligten udelukkende hviler paa Bondestanden, og i den holstenske Stænderforsamling blev det Ubillige heri udtrykkelig erkjendt. Besynderlig nok, at A. kunde være af anden Mening, da han dog selv spørger, hvilken Stand, der med mindst Tab, kan præstere Værnepligten. Et Tab er det altsaa, og hvorfor skal Bondestanden alene bære det? Hvad Bønderne give for at faae deres Sønner frie for Tjesynesten ved at stille en Vikar o. desl. er ikke ganske nubetydeligt, Beviis nok for, at de enten nødig ville lade deres Sønner komme i Tjenesteen, eller betragte det Tab, som de lide ved Savnet af deres Arbeide, for større end det directe Pengetab. A. lægger Væg paa de Fordele, Bonden ved Militairtjenesten opnaa ger: ydre Cultur, større Arbeidsdygtighed, Sands for Orden og Lydighed. Han dresseres vistnok og faaer derved lidt raskere Sving paa sig, men vi tvivle meget paa, at Karlen ved at forlade Tjenesten er meere arbeidsdygtig, end da han kom. De fleste Mænd af Faget, der have yttret sig om Garnisonslivet, have betragtet dets Virkning i denne Henseende som skadelig. A. ender med at skildre, hvor skadeligt en almindelig Værnepligt vilde virke paa den bedre Klasse. Han er gaaet ud fra, at Alle uden Undtagelse skulde deeltage i Garnisonstjenesten, og deklammerer nu over de skadelige Virkninger, denne vilde have paa de bedre Klasser baade i legemlig og aandelig Henseende. En velgrundet Utilfredshed vilde, siger han, opstaae, dersom man vilde sætte den cultiverede Klasse, i lige personligt Pligtforhold til Almuen og tvinge det dannede unge Menneske til i Leir og Garnison at dele Qvarteer, Seng a. med Mennesker af raae i Sæder". Hverken Oberst Brock eller nogen af de betydningsfuldere Forfattere, der have udtalt sig om dette Æmne, har givet A. Anledning til denne Deklamation. Oberst Brock siger udtrykkeligt, at der ved Garnisonstjenesten burde tillades Vikariering, og selv om dette ikke skeete, saa fulgte dog ikke deraf, at en Herremands Søn skulde dele Seng med en Huusmands Søn. F., som vi her nærmest have fulgt, bemærker udtrykkeligt, at Staten ved at væbne og uniformere dem, der ei selv kunde udrede det dertil Fornødne, af disse medrette kunde fordre en noget længere Tjeneste end af dem, der selv bekostede deres Equipering. Derved vilde altsaa den Collision aldeles undgaaes, som A. frygter saa meget. Træffende viser F. ogsaa, at ligesom man kun med Uvillie finder sig i det, som man ikke anseer for nødvendigt, saaledes finder man sig uden Jndvending i det Nødvendige. Han fordrer derfor, som væsentlig Betingelse for en almindelig Værnepligts Jndførelse, at Tjenesttiden, med Hensyn til Jnfanteriet, i Fredstider, ikke maa overstige Læretiden, saa at den, der mødte som fuldkommen forberedt, strax efter overstaaet Rekrutexammen kunde gaae hjem igjen. Og ligesom Exerceerskolen burde lade alle unødvendige Fordringer fare saaledes maatte disse ogsaa opgives med Hensyn til Disciplinen, der under denne Forudsætning da heller ikke vilde være vanskelig at tilveiebringe. Naar saaledes de høiere Klasser deeltoge i militaiUnderviisning og Øvelser med de lavere, men ikke brugtes til Garnisonstjeneste, og naar Fordringerne saavel med Hensyn til den militaire Dannelse som til Disciplinen betingedes af det virkelig Nødvendige saa frygte vi aldeles ikke for, at der skulde opstaa Utilfredshed hos disse Klasser, i al Fald vilde den ikke være velgrundet. For et Folk er ligesaavel som for det enkelte Menneske en vis Grad af Selvtillid nødvendig, naar den ret skal udvikle sine Kræfter og bruge dem til størst mulige Nytte for sig og Andre. Denne Selvtillid kan umulig opstaae, naar Folket af dem, hvis Stemme i flere Henseender maa antages at have Vægt, skal høre, at det selv med de største Anstrængelser, ikke er istand til at forsvare sig, at det kun kan stole, paa Andres Hjælp eller Andres Rivalitet, at det i al Fald hellere maa underholde en fjendtlig Armee i nogle Aar, end udrede aarlig i lang Tid store Summer til Landets Forsvarsvæsen. Modet kan ikke dæmpes i een Retning uden at dæmpes i alle, ligesom det, naar det vaagner i een, vaagner i alle Retninger. Folkets Mod og Selvtillid kan ikke nedbrydes. med Hensyn til Landets Forsvar, uden tillige at nedbrydes i alle andre Forhold. De, der komme med saadanne Lærdomme, som de af A. fremførte, gjøre, saaledes, vistnok uden at ville det, hvad der staaer i deres Magt til at standse Folkets hele Fremskriden. - Men, er det sørgeligt, at saadanne Lærdomme, overhovedet fremføres, saa er det dobbelt sørgeligt at høre dem fremførte i en Stænderforsamling, der netop er beregnet paa at oplive og styrke Nationalfølelsen og sikkert ogsaa vil bidrage dertil, naar de Stemmer, som der lade sig høre, røbe frisk, mandig Selv. stændighedsfølelse. At dette Forslag ved en af de næste Forsamlinger, igjen vil blive bragt paa Bane og der møde bedre Held, derom tvivle vi ikke); den store Minoritet i den jydske Forsamling tyder allerede derpaa. At det Jværksættelse vil vare længe, mulig endog være af hængig af andre betydelige Forandringer, er at forudsee; men vigtigt er det, at Overbeviisningen omen Folkevæbnings Nødvendighed for Danmark faaes Tid til at slaae Rødder, og at den allerede nu ved Ungdommens gymnastiske Dannelse bliver forberedet og lettet. En almindelig Værnepligt var almindelig c) Vi henvise til den Deputeredes Ole Kirks Forslag i Stænderforsamlingen i Mødet den 31te Mai (see Stæneet i gamle Grækenland; kun de Ringeste vare ude, lukkede, fordi man ei turde betroe dem Statens Forsvar. Man ansaae det som en Forret at forsvare sit Fødeland, ei som en Forret at være forskaanet for denne Møie. J Palæstraen dannedes den Unge saaledes, at han var vel forberedt, naar han traadte indi Krigernes Rækker. Vigtigheden af gymnastisk Færdighed og Øvelse i at føre Vaaben med Hensyn til høiere Øiemeds Opnaaelse begyndte man atter i vore Dage at indsee, og kort efter den saakaldte Befrielses=Krig i 1813-15 oprettedes Turnselskaber rundtomkring i Tyskland. Ogsaa her er den gymnastiske Underviisnings Jndførelse caracteristisk for vor Tid, og kan, lidt efter lidt udvidet, blive et vigtigt Hjælpemiddel for en tilkommende Folkevæbning, der er det Eneste, der kan sikkre en saa lille Stats Uafhængighed, som Danmarks. (Fædrelandet.)¬