Aarhuus Stifts-Tidende, 1835-10-23
Af Kjøbenhavns=Posten No. 219 sees den Yttring at det var ønskeligt at Hoveriet mod en for Bonden billig Erstatning maatte blive betaget Godseieren, hvilket enhver Rettænkende maatte ønske. Hertil maa vi bemærke, at ligesaavel som Godseieren skal give Bonden fuld Erstatning naar han tager Jord fra ham til Skov, i dennes Jndfæstning, Hoverie og Landgilde, fordi Bonden ellers tabte af det som tilkom ham efter den indgaaede Contract, ligesaavel burde vel Godseieren, have fuld Erstatning for hans Hoverie, der i Contracten med Bonden var betinget, og dette burde ei aftvinges ham paa nogen Maade, men da Godset saavelsom Hovedgaarden er hans lovlige i Loven begrundede Eiendom (hvorom dog vel Jngen meere kan tvivle, saa bør det overlades til hans frie Villie, og ifølge Lovens 5-12, som siger, at en hver Contract, som ei strider imod Lov og Ærbarhed, bør staae, kan vel ei den af Bonden frivilligen indgaaede Contract brydes, fordi det kunde være godt for Bonden at der tildeeltes ham herved Noget af Godseierens Eiendom, og billighed kan vist ei tale for at Godseiere end mere skal indskrænkes, fordi han begrundet paa de Rettigheder, Fortidens Jnstitutioner gav ham, da var bleven det i sin Eiendoms frie Brug, og endnu fra den Tid er det, uagtet bemeldte Jnstitutioner, som vare til hans Fordeel, længst ere hævede. Desuden kan en Godseier ei, uden at maatte udparcellere sit Gods, uden alt for stort Tab undvære Arbeide in Natura, og følgelig, som alt forhen bemærket, ei undvære andet af Hoveriet, end til Nød Pløiningen, Saaningen og Harvningen, men for alt det andet, især for Hielpen i Høsten, kan ingen Erstatning bestemmes, og Bonden hverken kan eller vil give fuld Erstatning for samme, ei heller et heelt Godses Bønder blive enige herom, ei heller vil Godseieren kunne gives Sikkerhed for en saadan Erstatning. Den bedste Maalestok for Hoveriets Værd (hvad det nu er, nemlig bestemt Arbeide istedetforPengeafgivt af Gaarden) for Godseieren af den Godtgjørelse han burde have for samme, vilde være at spørge hver Bonde i de forskjellige Egne, hvad han vilde have i Penge for Spænd- og Gang-Dage i Høsten, og uden for Høsten, samt i Pløie, og Saaetiden, samt for at kjøre Gjødning ud, kjøre Reiser med Korn og Fedevarer til Kjøbstaden 3 a 4 Mile, og man vil vist derved komme til det rigtige Resultat nærmest og lære at indsee at Beregningen i Dagen i Martii d. A., (som Svan paa No. 25 og 26 optaget af Lollands og Falsters Stiftstidende, betitlet Hoveriefrihed) ei var for høi, i hvormeget man endog indvendte derimod, dog uden at møde med de belovede Grunde. Kun naar man ensidigen og samvittighedsløst vil afgjøre Sagen, og frarøve den ene Stand sin lovlige Eiendom for at berige den anden (som Jngen bør og ingen honnet Mand eller sand Rettænkende kan ville) kan saadant let afgjøres ved en Commissions=Kjendelse; men her er et andet Forhold imellem Bonden og Godseieren i en frie Contract, end imellem Kirkeeieren og Tiendeyderen, hvor den Første (som i Almindelighed var Godseier tabte ei alene Foderet og fik det mindst mulig ansat i Korn efter Capitelstaxten, men det blev ved den første Accort gjort umuligt at hans Jntrader ved Agerdyrkningens og Oplysningens Fremme kunde stige, da derimod den seneste Cancellieresolution i denne Anledning beviser, at Kirkeeieren kan faae forøgede Udgivter, han aldrig kunde giøre Regning paa, da han kjøbte Kirken, da denne viser at det ei er nok at Kirken holdes i den Stand hvori den oprindeligen var, thi ved Tiendebestemmelserne ere Jndkomsterne nedsatte til noget fast, imedens Udgivterne efter bemeldte Cancellieresolution ere uberegnelige. Ved i øvrigt at henvise til Alt hvad der er skrevet i denne Sag - see Dagen for Marts d. A. og No. 291 i No. 294 s. A. S. og Svarene, som den foreslaaede Reformation i No. 194 i Kjøbenhavns=Posten har foranlediget, nemlig om Hoveriet i No. 164, bemærkninger til No. 161 i No. 178 og 179, Giensvar paa samme i No. 185 og 186, Svaret i Dagen og flere Aviser, deels herpaa deels paa Adelens Jntelligents og Ret til jus proponendi, som blev angrebet i Kjøbenhavns Posten No. 173 og 174, samt tidligere i Vestsjellandske Avis No. 10 af 3die Febr. d. A. samt Kjøbenhavns=Posten No. 219 d. A., endvidere den nu iblandt Publikum udbredte Brochere af Niels Mortensens Levnet, som er gjendrevet aldeles i Aarhuus Stifts-Avis No. 143 og 145 d. A., ved at henvise til alt dette, sige vi, sees det vist at Godseierens Stilling til Bonden er høist difficil for ham og at han har megen Vanskelighed ved at faae Ret over Bonden, og faaer det næsten aldrig uden Tab (som i Giensvaret i Kjøbenhavns=Posten No. 185 og 186. tydeligen viist og i Sagen imod Niels Mortensen, beviist.) Det synes desuden forbausende at bemeldte Niels Mortensen ustraffet (blot fordi han er Bonde, især paa en Tid hvor man tager saamegen Notice af Sligt, saaledes kan attaqvere saavel Godseier som Embedsmand og injuriere disse, samt at Den som skriver for ham kan undgaae Til Hvorvidt det altsaa nu kan være ønskeligt og billigt, og hvad enhver Rettænkende maa ønske, at Godseiernes Rettigheder ved eensidig Contract om Hoveriet skulde angribes og indskrænkes i deres lovlige Eiendom i Staten, som denne bør soutenere demi, kan ei indsees. Da nu Godseierens og Bondens gjensidige Forhold betydeligen er forandret, ikke alene ved de udkomne Love, men i Særdeleshed ved hvad der ideligen skrives over denne Sag og derved, at man deels directe, deels indirecte søger at opbringe Bonden imod Godseieren og indbilde hiin, at han stedse forurettes, i Særdeleshed ved Hoveriet (uagtet han frivilligen har indgaaet det ved Gaardens Modtagelse) saa var det vist ønskeligt at der i Forholdet imellem Gods. eieren og Bonden skeedte en Forandring paa en for Begge tjenlig Maade. Denne Forandring troer man bedst kunde skee ved at ophæve at Fæsteforpligtelse og derimod give Eieren Ret til at gjøre sig sin Eiendom saa nyttig som han bedst kunde, ved at forpagte den bort paa de Conditioner han kunde blive enig om med Forpagteren, enten blot Penge eller Penge og Arbeide. Bonden leed intet Tab, thi 1 blev ingen Contract brudt, 2 har Bondestanden ei Privelegium paa at faae Bøndergaarde ubetinget i Fæste, da disse kunde bortfæstes til enhver Anden, følgelig er det kun Bøndergaards Jorder, der have dette Baand paa sig, og Bonden kan jo ei forrettes ved at det hæves, 3) fik Godseieren sin Eiendomsret fri igjen for disse Baand, hvilket var billigt, da han ei mere har Rettighederne, hvorfor disse Baand i Fortiden vare ham paalagte, Jngen forurettedes derved eller havde end- og blot billigt Krav paa at nyde denne Fordeel paa Godseierens Bekostning, 4) vilde Agerbruget, vinde i det saavel Hovedgaardens Marker som Bøndergaards Jorderne vilde blive i høiere Priis og bedre drevne, som var en Fordeel for Staten uden Tab for eller Vilkaarlighed imod Nogen. Da vi dog ideligen faae Raad om at følge denne eller hiin udenlandske Skik, som ei godt kan forplantes eller trives i vort Clima, især hvad angaaer Sydens, indsee vi ikke, hvorfor vi ei skulde følge den Nations Jndretning, som vi i alle Henseender ere nærmest beslægtede med, nemlig England, hvor denne Jndretning findes, og det er klart at alle Godseiere og Forpagtere der staae sig vel, samt at Agerdyrknings Culturen der er paa sit høieste Trin og at Fattigdom i England ei skal søges hos Forpagteren men i Arbeids- og Fabrik-Standen, hvorfor man vist ikke behøver at befrygte at det her vilde forøge Fattigdommen iblandt Bondestanden.