Aarhuus Stifts-Tidende, 1828-05-09
Archipelaget. Breve fra Corfu af 5te April melde, at 3 engelske Linieskibe vare komne dertil og have de landsat 6000 Md. brittiske Tropper. Da Jbrahim ikke med det Gode har villet rømme Morea, blive Havnene ved Navarino, Modon og Coron strengt blokerede e af 10 engelske, franske og græske Krigskibe. Jbrahim skal desaarsag have erklæret, at naar man paa denne Maade afskjar ham al Tilførsel, saae han sig atter nødt til at kaste sig ind i det Jndre for at søge sin Føde. J Tripolitza har Ødelæggelsen været fuldstændig. Selv gav han sine Tropper Exemplet ved at hugge løs med en Øxe paa Fæstningens Porte. Voldene, Kirkerne og alle offentlige Bygninger bleve sprængte med Miner, og Husene stukne ibrand. Hver Morgen gav Trommen, Signal til Ødelæggelsen, og efter endt Daggjerning opsendte Muselmændene hver Aften Bønner til deres Propher. For deres Afmarsch den 16de Februar antændte de endnu de overblevne Huse, og paa et Par Bygnintiger nær, er nu hele Staden en Gruusdynge. Med de andre Skrækkeligheder begynder nu ogsaa Peset at forene sig; den er udbrudt i to Regimenter af Jbrahims Hær, som desaarsag ere satte under Qvarantaine. - Scio er nu gandske i Tyrkernes Hander. Fabrier, og hans Folk vare blevne reddede af en fransk Fregat. - Følgende Efterretning har gjort megen Sensation. De engelske og franske Skibe som vare stillede til Grev Capodistrias Disposition, havde gandske uventet forladt Ægina; kun den russiske Fregat Constantin var blevet der. En Expedition som Præsidenten lod udruste for at gaae til Candia, er bleven standset paa de Allieredes Forlangende, uagtet Tyrkerne der havde overfaldet og ødelagt en heel Deel græske Byer. Til Milo var der indtruffet en ny fransk Eskadre. Den pyrenæiske Halvøe. Medens Tilstanden, i Portugal vedbliver saa temmelig ved det gamle, uagtet Don Miguel skal have erklæret: "Det haster ikke med min Proclammering, thi jeg er dog saa enevældig Regent, at hvis Broder Peder kommer til Portugal, vilde jeg lade ham arrestere i Kongens Navn, har Forstaaelsen mellem Spanien og Frankrig taget en heel anden Vending, der kan blive en Kommentar over Ordsproget: "selvbuden Tjeneste bliver gjerne forsmaaet. Efter at Frankrige havde truet med at lade sine Tropper blive tilbage i Cadix og Seo d'Urgel, indtil Spanien betalte sin Gjeld eller stillede antagelig Sikkerhed for visse Betalingsterminer, har Kong Ferdinand givet det ligesaa lakoniske som bydende Svar: De franske Tropper skal rømme begge Fæstninger øieblikkelig! Og hvad Gjelden angaaer, da er vi saa langt fra at skylde Frankrig noget, at dette tvert imod er Spaniens Skyldner. Man har nemlig i Statsarkivet fundet en Tractat mellem Napoleon og Carl IV, sluttet i Paris den 10de Mai 1806 ved den fr. Finantsminister Mollien og den sp. Gesandt Udqvierde, der viser: at Frankrig, bemyndiget til at inddrage adskillige Fordringer, har hævet en Sum, som er nogle Millioner større end dets nuhavende Krav paa Spanien, bl. A. Vexler for 50 Mill. Fr. paa de amerikanske Kolonier. Dette er nu ikke allene bleven Gjenstand for en diplomatisk Noteverling, men Finantsmanden Uriarte skal endog med nogle Kommissarier sendes til Paris for at gjøre disse gamle Fordringer gieldende. Frankrigs Rustninger ere i denne Tid saa betydelige, at enhver tænkende Politiker maa studse derover; thi at de gjøres for at befrie Grækerne, vil man ikke længer troe, men Flere mene, at de gielde Røver, staten Algier, som unægtelig fortjente en dygtig Tugtelse. Men da Staden Algier ligger paa en Skraaning og er spækket med svære Batterier, hvortil kommer, at disse Barbarer ere ypperlige Søfolk og seile som Mestre, er det fra Søesiden af umuligt at betvinge dem; den eneste Maade er, at angribe Stadens Landside, men ogsaa dertil behøves en betydelig Magt, da man ikke rigtig kjender hvad Reden har i Baghold. Hvis Frankrig faaer Bugt med Algier, og de andre i Sømagter ville tage fat paa Tunis og Tripolis, som de nu saa skammelig maa betale aarlig Tribut til, saa de ville rimeligviis disse Europas Plageaander vorde nødt at til at søge dybere ind i Afrika. Europæerne bleve da Herrer over Middelhavets og de nordafrikanske Havkyat ster, og kunde saalunde tale med Tyrkerne baade tillands og tilvands. Der menes, at Frankrige vil i saa Fald de benytte Algiers korn- og frugtrige Land som en Kolonie til at modtage den Folkemængde som Frankrig ikke selv kan føde og rumme. (Man veed ikke hvor stort det algierske Gebeet strækker sig ind i Landet, men anslaaer det omtrent til 30,000 engelske Mile, altsaa halv saa stort som Frankrige; det udbreder sig fra Tunis til Marocco, langs med de sydlige Kyster af Middelhavet.