Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1813-10-02
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. Ind- Tiende Aargang. No. 79. Udgivet og forlagt af Boghandler S. Soldin. Løverdagen den 2 October 1813. Til en Ven paa Landet. De kan ikke gjøre Dem nogen Forestilling, min Ven, om den Omveltning, der er foregaaet i vor nærværende Handel og vort Pengevæsen. J en Haandvending har alting forandret sig. Før vilde alle kjøbe, nu ville alle sælge. Før vilde alle være af med deres Sedler, nu ville alle være af med deres Sølv og Varer. Før faldt Sedlerne med hver Dag, nu falde Specierne med hver Time. Og den hele Revolution er kun fjorten Dages Værk. J, fjorten Dage har vor Cours forbedret sig 10,000 PC. Men jeg maa oprigtig tilstaa Dem, havde hine slemme Conjuncturer endnu staaet nogle Maaneder paa, saa havde det seet ilde udfor os alle. Det gik saa vidt, at man overalt maatte lade sig kaste i Næsen: "En Rigsdalet er jo kun en Skilling; har De Sølvpenge, saa tage viden Skilling for en Rigsdaler o. s. v. Livets Fornødenheder vilde tilsidst ingen sælge, og Alt blev henlagt til forestaaende Vinter, som alle Pugere og Prangere med Længsel saae i Møde, modens alle andre Mennesker gruede for den Skjebne, der ventede dem. De fleste Handlende vare ligesom slagne af Blindhed. Ved Børsauctionerne opdrev man Varerne til en utrolig Priis. Bomuld 40 Rdlr., Caffe 38 Rdlr., Havanna Sukker 32 Rdlr., Candis 46 Rdlr. Pundet, Tran 3000 Rdlr. Tønden, vare Dagens gjængse Priser. Alt dette skeete medens der strømmede Sølv ind til Banken, og medens enhver lettelig maatte kunne indsee, at vore Financer umuelig kunde være sjunkne saa dybt, at 140 Banksedler ikke skulde være mere værd end en Specie. Men Forblindelsen havde nu eengang udbredt sig, liig en smitsom Syge, fra Huus til Huus. Enhver søgte at skille sig ved sine Banksedler, og indkjøbte Varer til de meest overdrevne Priser, uagtet Pengemangelen allerede den Gang var saa følelig, at man betalte 30 PC. Disconto. Men med eet hørtes, ligesom et Tordenslag, at Specierne gaae ned, og at de tilbydes for 130 Rdlr. J Begyndelsen troede man, at det var blind Allarm, og holdt Ørene stive. Men efterhaanden mærkede man, at det var Alvor. J en Tid af 8 Dage faldt de fra 140 til 50 Rdlr., og med dem alle Varer. Nu vilde alle sælge, den ene hellere end den anden. Caffeen faldt lige til 11 Rdlr. Den ene Vareauction fulgte ovenpaa den anden. Nogle Artikler faldt 400 PC. Norsk Kronglas f. Ex., som man havde budet 3000 Rdlr. paa for Kurven, solgtes nogle Dage derefter for 1600 Rdlr. Fødevarer faldt vel ogsaa, især Kornvarer, men ikke i lige Forhold. - De vil maaskee spørge, min Ven, hvad kan være Aarsagen til denne pludselige Falden, Jeg kan ikke svare dem bedre end, den samme Aarsag, som drev Alting saa urimelig i Veiret, driver det ogsaa ned igjen, nemlig den herskende Opinion, og denne er det, som, snart klog, snart taabelig, under hele Krigen har regjeret vor Handelsverden. Jmidlertid har Regjeringens vise Foranstaltninger i de senere Tider bidraget meget til, at Coursen maa forbedre sig. Det Princip, ikke ved Laan, men ved Skatter, at arbeide til det tilsigtede Maal, have de meest dybt skuende Statsmænd allerede længe anseet for det rigtigste. Den Laanendes Jnteresse er det, at arbeide imod Courson, den Skatteydende at arbeide for den. Det nytter Capitalisten kun lidet at forøge Massen af sine Banksedler, naar man i Forveien er viis paa, at hans Udgivter voxe tillige med hans Jndtægter. At Skatterne ville blive fordeelte efter det rigtigste Forhold, at de ville komme til at hvile paa dem, hvis Skuldre ere bedst skikkede til at bære dem, det er, vor Regjerings Retfærdighed. os fuldkommen Borgen for. Den har altid viist, at den tænker som Alexander den Store, der svarede dem, der forestillede ham, at han kunde paalægge det store persiske Rige en langt betydeligere Skat: "Jeg hader de Urtegaardsmænd, der oprykke Urterne med Rødderne, i Stedet for blot at afplukke Bladene.