Ribe Stifts Adresseaviser, 1839-01-01
J Anledning af Stormfloderne 7de-8de Januar. (Af Redaktøren.) Ei længe efter disse ulykkelige Dage læste man fra flere Sider Opfordringer til det Almindelige om at komme de ved denne Landeplage Ødelagte eller dog Skadelidte til Hielp; ogsaa er der alt nogle Steder skeet en Begyndelse til at foranstalte Jndsamlinger af Bidrag til dette Øjemed. Men i det Hele forekommer det os dog, maaskee fejlagtigen, at der ikke ganske vises den Jver og Redebonhed til at yde de ulykkelige Landsmænd kraftig og hurtig Bistand, hvilken alle Egne af Landet lagde for Dagen efter Stormfloden 1825. Men muligen har man ventet paa Opfordring, fra Regjeringens Side, som officielt Vidnesbyrd om, at Nøden var stor og Hielp gjordes behov; og uden hvilken en almindelig Jndsamling vanskeligen vil kunne bringes i Stand. En saadan Opfordring er nu udgaaet og vil vistnok nære og vække virksom Jver til ved Daad at lægge den Medfølelse for Dagen, som Synet af Medborgeres uforskylte Nød overalt har vakt. Veer vel Tabet, de anrettede Ødelæggelser har voldet, i sin Summa næppe saa stort, som det var i 1825, efterdi Elementets Voldsomhed dog ikke formaaede at bryde Digerne, og følgeligen ingen eller dog kun forholdsvis liden Skade anrettede de frugtbarere og rigere Marsklande, som Ulykkestilfælde have meere at tabe end det maa rere Jylland, og som den Gang led saa frygte ligt. Derfor gjøres maaske ei heller nu slet saa store Summer behov, som da. Men vist er det, at de, der nu have lidt Tabet, ligesaafuldt trænge til Medborgeres kraftige Bistand og ligesaalidt kunne reise sig ved egen Hjelp. Ogsaa hører Limfjords-Egnen, der unægteligen er den, der har lidt mest, dog til de bedre i Jylland, og dens Tab maa være saameget større, som Fjordens Stigen ved Stormfloden, idetmindste i nogen betydelig Grad, hidtil har været noget aldeles usædvanligt, saa at der ikke ved Anlægget af Vaaninger, Forraadshuse, o. s. v. er taget Hensyn dertil, hvilket derimod i andre bestandigt udsatte Egne meere eller mindre er Tilfældet. Da nu ved Gjennem uddene paa Rævlen mellem Fjorden og Havet og ved Bortskyllingen af de beskyttende Sandklitter hele denne vel bebyggede Egn stedse er udsat for Gjentagelse af hine sørge lige Optrin, saa vil det vist blive nødvendigt at flytte mange Bygninger til sikkrere Steder, og flere have altsaa ikke allene seet deres Vaaning beskadiget eller ødelagt, men de have ogsaa tabt Nytten af Grunden, den stod paa. Denne Egn, som i 1825 kun led forholdsvis lidet eller intet Tab, og ikke unddrog deres dengang nødlidende Brødre en hjelpsom Haand, ere vel ogsaa nu berettigede til at vente, at nu, da det er dem, Slaget i Særdeleshed har rammet, deres Medborgeres Bistand ikke vil udeblive. Man har talt og skrevet saa meget om den Gjenoplivelse af Almeenaanden, som er fremkaldt ved Provindsial-Stændernes Jndførelse, man har glædet sig ved de frie Yttringer af den i Skrift og Tale, ved Fester, Toaster, o. s. v., den vil derfor vist ikke svigte nu, da den skjønneste Leilighed frembr. der sig for den til at vise sig virksom i Daad. Man skulde have ventet, at en By, hvori alle som her i Ribe, have været Øie Vidner til Elementernes Rasen og til en Deel af de anrettede Ødelæggelser, hvor Ulykken altsaa maatte have efterladt det stærkeste Jndtryk, skulde have gjort Begyndelsen til veldædige Foranstaltninger baade for Byens egne som og for de øvrige mange Lidende, da de fleste af Jndvaanerne dog ere undgaaede betydeligt Tab. Dette er imidlertid hverken sket her, eller, saa vidt vides, andre Steder, der ere i en lignende Stilling, men derimod er Stødet udgaaet fra de Landets Egne som ere længst fjernede fra Ødelæggelsens Skueplads. Jmidlertid ere vi overbeviste om, at nu, da Opfordring dertil er skeet, ingen vil nægte sin Skærv for at lindre Nøden. Ligeledes tør man være forvisset om, at vore holstenske Brødre er heller ville svigte ved denne Leilighed, navnligen ikke Beboerne af de Egne, som Havet altid truer, men denne Gang saa godt som har skaanet; og hvorledes deres Stemning end i andre Henseender kan være, paa deres Redebonhed til at staa Vandlidte bi, kan den ingen Jndflydelse have For en stor Deel kan Medborgernes kærlige Bistand tilvisse lindre, ja vel endog erstatte det lidte Tab, men vistnok ikke overalt eller ganske, da der gives mange Tilfælde hvor Tabet ikke lader sig endog kun nogenlunde bestemme. Skade paa Bygninger, Møbler, Tab af Varer o. s. v. kunne saaledes vel omtrentlig vurderes og altsaa erstattes, vel ogsaa skøndt vanskeligere det bort flydte Brændsel, Landmandens bortskyllede eller bedærvede Vinterfoder og deslige. Men høist vanskeligt bliver Tabet at bestemme, naar følgen, af det er en Standsning for stedse eller for længere Tid af den Forulykkedes Næringsdrift, naar videre en Eiendom betydeligen synker i Værdi, fordi Erfaringen nu viser, at den er i høi Grad, udsat for en Fare, for hvilken den hidtil har været forskaanet, som er Tilfælde med Egnen om Limfjorden, siden de ere blevne udsatte for Vesterhavets Anfald. Endelig kan det ogsaa være umuligt eller vanskeligt at flytte en saadan nu for Undergang udsat Bygning til et sikkrere Sted, selv om man havde eller kunde erhverve et saadant, uden at formindske eller vel endog tilintetgjøre den hidtil deri drevne Næringsgren. Disse forskjellige Tilfælde synes, for at anføre et os bekiendt Exempel, at støde sammen ved Staarup Mølle i Nærheden af Skive, hvis unge, dristige Eier vistnok er af dem, Stødet har rammet haardest. Aldeles umuligt er det at bestemme Værdien, af den Skade, Floden har gjort paa Agere og Enge i de oversvømmede Egne. Her er ikke allene Talen om det rimelige Tab af det Meste af den nedlagte Vintersæd og Jndflydelsen paa det indeværende Aars Afgrøde. Langt betydeligere, forsikkrer man, er Tabet, der foraarsages ved den varige, fordærvelige Jndvirkning af Saltvandet paa Jordsmonnet, hvis Kraft til at frembringe den i en Række af Aar formaar at standse. Saaledes har Forfatteren, der selv ingen Stemme har i Landbosager, hørt Landmænd her paa Egnen bevidne, at det først er i de sidste Aar, at Sporene af Skaden, Stormfloden i 1825 gjorde paa Jorderne heromkring, ere udslettede, og at de mest medtagne Agre have vundet hele deres forrige frodige Grøde igjen. Ved sidste Flod maa de overordentlige Jsmasser, som den overalt heromkring førte med sig og som den har ladt tilbage paa Markerne, vist have bidraget til at forøge den skadelige Jndvirkning, i det disse svære Kampe ved at fare hen ad Jorden kunne have oprevet Grønsværet og ødelagt Græsrødderne. Egne, der, som den her om Byen, ere ubeskyttede ved Diger og idelig udsatte for en saadan fordærvelig Standsning af deres Agerbrug, synes fortrinligen, ligesaavel som de, der trues af Sandflugt, at egne sig til Skattenedsættelse ved Formindskelse af det paa dem hvilende Hartkorn. Dette Ønske synes saameget rimeligere, som det ikke allene ere disse sjeldnere indtræffende Storm floder, de have at frygte; men selv de sædvanlige, saa godt som aarligen indtræffende, Oversvømmelser af deres ubeskyttede Marker, maa berøve dem baade Evne og Lyst til at arbejde paa at forbedre deres Agerland, naar de ofte Aar efter andet se Havet bortskylle den Gjødning, de have ført ud og spredet paa deres magre Marker, og alt det anvendte Arbeide atlsaaspildt.