Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-10-22
I dette Skilderie No. 79 findes under Overskrift: Om Landemode, et Stykke, hvis Tendens ikke allene er igæn at giøre Kirken til en status in statu, men og om vore under Navnet Landemode bekiendte geistlige Forsamlinger, deres Oprindelse og Hensigt, giver en ganske urigtig Jbe. Ved vore nuværende Landemoder, siger Stykkets Forfatter, at han forstaaer et Møde af Landets geistlige Mænd, for at overveie Ting af Vigtighed til Kirkens Tarv. "Overveielse af vigtige Ting! siger han videre som nærmest have Hensyn til Kirkens nuværende Tarv, som i flere Henseender have dens fremtidige varige Vel til Formaal, er efter mit Begreb det Maal, hvortil alle dets Bestræbelser bør sigte." Disse i Forfatterens Hoved vigtige Ting ere da: 1) Nasionaloplysnings Fremme, og 2) Opmærksomhed paa at hæmme indsnegne Misbrug og hindre Uskikke, som ere imod den sunde (sande) Lærdoms Fremme. Disse Gænstande, vil Forfatteren, skulle for vore Landemoder være langt vigtigere, end de nu paa Landemoderne opkomne lærde Undersøgelser, der ikkun tjene til at tilfredsstille Enkeltes Nysigenhed, og at vise deres Lærdom." *). - Saa har da forfatteren ganske glemt, at baade efter Protestantismens Natur og ifølge vor Konstitusion tilkommer Kongen ene baade jus circa sacra og potestas ecclesiastica, hvis jura collegialia Majestæten udøver gænnem sit Kanselli, der igæn fra de Samme, underordnede geistlige og verdslige Øvrigheder indhenter de fornødne Oplysninger. Forf. har glemt, 1) Et lignende Raisonnement kan man læse i de nylig udkomne Videnskabelige Forhandlinger ved Fyens Stifts Landemode, 1 Hefte, Pag. 6, hvor Præsten Hr. Paludan Müller, R. a. D., ikke tager i Betænkning at fremføre følgende Yttring: "Da Geistligheden ikke kan komme i den udelukkende Besiddelse af Videnskaber og videnskabelig Cultur, hvori den i Middelalderen var, kader sig heller ikke indsee nogen Mulighed i, at den paa denne Vei skal kunne opsvinge sig til en Anseelse, der overgaaer de øvrige Stænders." eller vil ikke minde sig, at vi for ikke længe siden have havt en General-Kirkeinspeksion, og hvor slet Kirken bestyredes, da dette geistlige Kollegium havde nogen Jndflydelse, thi herfor haves et offentlig trykt Beviis fra den samtidige Biskop Hersleb *).Et saadant geistligt Kollegium skulde altsaa hvert Stifts Landemode, efter Forf. Forslag, udgjøre, og de Geistlige fik da, hvad de Uoplyste mellem dem altid ønske, Sig tillistet Kirkeregimentet, det er de fik igan indført det i en kultiveret Stat, høist fordærvelige, al Oplysning nedtrykkende Hierark. Thi det maatte blive Følgerne af, at denne Stand ene skulde afgjøre, hvad der hørte til Nasionaloplysningens Fremme, ene bestemme de Misbrug og Uskikke, der stride mod den sunde eller sande Lærdoms Fremme. Paa Geistlighedens større og mindre Oplysning, skulde altsaa Folkets større og mindre Oplysning beroe. Paa denne Stands Dom skulde det vel altsaa komme an, om Borgeren maatte ansees for en sand Kristen, et gudfrygtigt Menneske. Egen Overbeviisning maatte heri ikke følges. Min Sognepræstes Tro skulde være min Tro; og man maatte da sige med Holberg: Jeg haver bestandig troet ligesom alle de, der boede i samme Gade som jeg. Udvortes religiøse Actus, f. Ex. Altergang, skulde Man vel endog tvinges til! - Saa var det nu rigtig nok i den mørke Middelalder, og - jeg tilstaaer det maatte saa være, ifølge den Grad af Kultur, hvori de kristne Prædikanter forefandt de barbariske Nasioner, hvilke i det 4de og 6te Sekul oversvømmede Syd=Europa, nedsatte sig der, og dannede dens endnu værende Stater. For de Tider vare altsaa de af Kirkehistorien bekændte Landemoder, d. c. Konsilier, meget nyttige, ja nødvendige. Vist nok vare disse geistlige Samlinger, af megen Vigtighed, og - som Forf. siger - de grebe ikke sjelden ind i den verdslige Statsbestyrelse. Men just derfor maae man ikke heller fra disse Middelalderens Konsilier udlede, som Forfatteren, vore Nutids Landemoder, der i Oprindelse som i Bestemmelse ere noget ganske andet; - med mindre det skulde være for at faae dem (hvilket dog Gud forbyde!) formede efter hine hierarkiske *) Se Hr. J. Møllers theologiske Bibliothek. Konsilier. Vore Nutids Landemøder have nemlig ikke, enten i deres Oprindelse eller i deres Hensigt og Tendens, enten i deres udvortes eller indvortes Form, noget Lignende med Fordums Konsilier. Først maae jeg bemærke, at det Ord Landemode, hvormed disse geistlige Samlinger i daglig Tal benævnes, er ganske upassende, som det og ikke heller findes i vore Love enten yngre eller ældre, hvor de derimod rigtigen kaldes Provstemoder. Disse Provstemoder synes hos os, i det mindste i en Deel Stifter, at have fundet Sted straks efter Reformasionen. Det er fra disse Moder vi har opbevarede de deels hos Pontoppidan og Bloch trykte, deels endnu i Haandskrift henliggende, mange skjønne monita fra den Tids Bisper, der give saa herlige Bidrag til Datids Sædershistorie, dem jeg og har afbenyttet i mit Bidrag til Sædernes og Oplysningens Historie i Danmark i det første Aarhundrede efter Reformasionen I. For disse Provstemoders Organisasion ved Reformasionen er mig ingen Lov bekændt, thi Kirkeordinantsen taler Jntet om dem. Udentvivl have de ved Reformasionen i Bispernes Sted indsatte Superintendenter Selv organiseret disse Provstemoder, hvorved de ingenlunde have havt til Hensigt eller tænkt sig Fortidens Konsilier. Thi vore Provstemoder havde mindre noget Liigt med Middelalderens Konsilier end med de tydske Send (Synoder), der vare at ansee som et Slags Sæderetter, dem enhver Biskop holdt i sit Stift, og ligge fra Christendommens Jndførsel til de forfaldt den i 12te Sekul havde en saare betydelig velgjørende Jndflydelse paa Sæderne og Kirkedisstplinen, og hvorom kan eftersees Schmidts Ges. d. Dentsch. og Schløzers Kir historie. - Dog kan ikke heller nægtes, at der efter Reformationen i 16 og 17de Sekler gaves nogle enkelte Forsamlinger, der mere og mindre havde noget Ligt med den katholske Middelalders Konsilier. Men disse institueredes paa Regeringernes Befaling, præsideredes som oftest af selve Kongen, og bestode af de lærdeste Geistlige, fornemmelig biskoppen og Professorerne af det theologiske Fakultet ved Københavns Universitet **) Minerva, October 1802. 7) Pontoppidans Annaler, 3 Th. v. 43. Disse Kirkemøders Formaal angik vel stundum det hele Kirkevæsen, men ofte og kun en enkelt Sag, fornemmelig naar en anseelig Geistlig sigtedes og tiltaltes enten for Kætterie eller Ulædelighed. De have efter Aaret 1660 ikke fundet Sted, og kan og bør ifølge den da indførte Regeringsform ikke finde Sted, efterdi høisalige Kong Frederik 3, ligesaaled, som Kong Kristian 3, vilde "at Dannemarks Regimente skulde hænge af Ærkebispen eller andre Bisper. Vore saakaldte Landemoder bestaae derimod af ganske andre Lemmer, og deres Indretning har og en ganske anden Tendens. Til hine Kirkemøder efter Reformasionen udsøgtes de Lærdeste blandt de Geistlige, og det var, og efter Kirkrordinantsen skulde Superintendenterne eller Biperne være, som da disse Embedsmænd, saalænge de skal vedvare, altid burde være lærde Mænd som en Manter, Birch, eller Bloch. Men til Provstemoderne saaes i Lemmernes Valg fornemmelig paa dem, der vare kyndige i Lov og Ret; og det skulde ifølge samme Kirkeordinants altid Provsterne være.