Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-01-12
Blandede Efterretninger. Nylig er i Christiania udkommet: "Eventyret ved Rigsgrændsen, af Maurits Chr. Hansen 18 1/2 Ark. 8, hos R. Hvid. Derom læses følgende Anmældelse. "Den ved sine tidligere poetiske Arbeider, Digte og Fortællinger, især ved sin Othar af Bretagne, der er bleven fordeelagtigen bedømt i den Danske LitteraturTidende, noksom bekiendte Forfatter, har ogsaa i Aar, ved sin nylig udkomne Roman: Eventyret ved Rigsgrændsen, hævdet sin Ære som Digter, og tillige beriget vor i dette Fag temmelig ufrugtbare Litteratur med et Product, som i Sandhed fortjener at modtages af et skjøntsomt Publicum med et Bifald, hvorved Digteren fremdeles kunde opmuntres til at lyde sin venlige Muses hulde Bud. Dette Eventyr kan i hver Henseende sættes ved Siden af Nutidens ypperligste Digtninger af dette Slags. Læserens Opmærksomhed fæstes strax i Begyndelsen, paa en levende Maade, og hans Deeltagelse i de handlende Personers Skjæbne forøges ved hvert Capitel. Knuden er, som det bør sig, indviklet; men, hvis dens Opløsning ikke skulde synes aldeles tilfredsstillende, saa ligger Skylden i ei at have lagt Mærke til, at det Hele egentlig er en fiin Allegorie, en Gaade, som ikkun kan opløses efterat have kastet et tænkende Blik paa Videnskabens, Religionens og den skjønne Kunsts nyere Historie. Ei uden Fornøielse gjorde Jndsenderen denne Opdagelse, og bemærkede da med fuld Tilfredsstillelse, at Personerne og Handlingerne aldeles svarede til Fortællingens Plan og Forfatterens Øiemed. Leiner og Margaretha, Lindholm og Eulalia, Linde og Laura, Adlersbergerne og Røverne, Fru Willer og hendes Datter faae saaledes en ganske særegen Betydning, og selve Digtningen et Værd, ligt, flere Noveller af Tieck og Familierne Walseth og Leith af vor geniale Landsmand Henrik Steffens, hvis Tendents alligevel er religiøs politisk. Dog om man end kun betragter Eventyret ved Rigsgrændsen, som Morskabslæsning, opnaaer det alligevel fuldkommen Hensigten. J en reen, let og behagelig Stiil, saasom man nok kan vente sig af en Forfatter, hvis grammatiske Skrifter fortjene Udmærkelse, skildres Mennesker og Optrin, der opvække vor Jnteresse. Samtalerne ere fulde af Liv, Vittighed og Munterhed. Fra Tid til anden høre vi en Sentens, et Tankesprog, hvis Sandhed er indlysende. Troper og Figurer ere vel anbragte og rigtige. Paa en behagelig Maade contrasterer Margarethas lyse Forstand og reene Siæl med Ragnhils blendende Skjønhed og Talenter, Leiners fornuftige Færd med Hermans og den gamle Adelsmands Optøier, og Lauras søde Sværmerie med Frøken Willers nymodens Lærdom. Phantasien føres ved raske Overgange fra det ene Malerie til det andet. En Jagtscene, en Reise i en Vinternat, en Røverkule, Aftengilder og Fester, et Landsted i Sommerens Lys og saa mangen en anden Gienstand, der fornøier Øiet, skildrer vor Forfatter med en sikker og øvet Pensel, ei forbigaaende noget Træk, hvorved den kan gjøres saa levende, som muligt. At sige meere til at anbefale denne fortrinlige Digtning, og nærmere at udvikle Allegorien i Samme, vilde være overflødigt. Gid Forfatteren snart igjen maatte give det dannede Publicum et lignende Værk i Hænderne, ogsaa forsøge sin ikke ringe Kraft i Gebeter af den saakaldte historiske Roman, hvem allerede den store Baco har anviist en ligesaa høi Rang, som den allegoriske. (N. Morgenbl.)(Meddeelte.) Den unge Hertug af Reichenstadt. et under Titel af Wanderbilder, udkommet Skrift, læses følgende angaaende Napoleons Søn.