Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-08-16
Fremdeles fremsætter den ærede Hr. Forf.:"Man spørger, siger han, hvorfor ere da saamange Eiendomme uophørligen anmeldte til Salg : hvorfor er man saa forlegen for at faae Prioriteter i Eiendomme, og erholde andre Privatlaan, Jeg svarer, ere hans Ord, ikke fordi der er saa stor Pengemangel, men fordi der er saa stor Circulations- og Creditmangel. Herimod maa jeg bemærke: For at bestemme, om den præsumtive Pengemangel ikke er Pengemangel, men ikkun Circulationsmangel, maa først bestemmes, hvad Landet behøver, og dernæst bevises, at den til Landets Behov fornødne Sum virkelig existerer uden for Banken og i Privates Eie. Ingen af Delene har min ærede Modst. bevist. Jeg formener derimod, at have paa de af bemeldte Herre opgivne Data bevist, at der ikke er den fornødne Pengesum i Landet, og som Følge deraf ogsaa godtgjort, at det er reel Pengemangel og ikke Mangel paa Circulation af de forhaanden værende Penge, deels ved Sammenligning mellem Rigsdaler Dr. og Rigsbankdaler, deels ved den siden 1807 forøgede Folkemængde og sammes fornødne Andeel i den circulerende Pengemasse. Man vil endydermere overbevise sig derom af Følgende. Anslaaer jeg det egentlige Danmarks Folkemængde - 1,000,000 som den omtrent er, og fordeeler de 18,000,000 Rigsbkdlr. paa den, saa kommer kun 18 Rbdlr. for hvert Jndivid. Men ikke et Fattiglem kan underholdes med 18 Rbd. aarlig. Det kommer i det allermindste paa en 30 Rbd. At udvikle dette videre ansees ufornødent, da Slutningerne ere lette at gjøre. Men det vil derved ogsaa blive let at indsee, hvorfor der er saa stor Creditmangel, nemlig af den ganske naturlige Aarsag, at kun meget Faa kunne have noget at betale de indgangne Forpligtelser med, fordi Middeelet, hvormed der skal betales, ikke existerer i den dertil fornødne Mangfoldighed. Credit mangel udspringer af Uformuenheden til at kunne betale, og denne igjen af Pengemangelen. Hver Rbdlr., der altsaa inddrages under den forhen beregnede og fornødne anseete Sum, uden at andet Middel sættes istedet, forøger Creditmangelen, og formindsker formeentligen Statens virkelige Værd. (Fortsættes.) Om Spanierne og deres Troesarmee. Spanierne høre til de Folkeslag, som Naturen rundeligst har udrustet med netop saadanne Gaver, der gjøre en god Opdragelse saa meget nødvendigere, naar de ikke skulle blive fordærvelige. Hertil kan man især regne deres brændende Phantasie og deres forrige Mod, hvilke Egenskaber, da de ikke tilbørligen dannes og tæmmes, forlede dem til de besynderligste Yderligheder i deres Handlinger. Jntet Folk styrter med større Uforfærdethed og Raserie løs paa Fienden; men intet tager tillige med større Hurtighed Flugten. Jntet besidder mere Selvfølelse og Nationalstolthed, ja selv Frækhed; men alle de spanske Flygtninger, der reddede sig paa fransk Bund, hilsede alle de Franske, som de underveis mødte, med en Ydmyghed, der overgik al Forestilling. Man behøver kun at betragte deres smukke Ansigtstræk, deres forrige Øine, deres levende Bevægelse, forat erfare, hvor kraftigt det besjelende Livsprincip, virker i dem, og hvor energisk deres Sielekræfter, ere. De kunde være i Jndsigt, Villiens Kraft, og Characteerstyrke alle andre Nationer overlegne, naar ikke netop deres Forstand manglede tilbørlig Uddannelse og derfor ogsaa deres Virkekraft, det nødvendige Maadehold og Concentrering. Hvad deres nuværende Tilstand angaaer, saa ere de det Folk, der allermeest trænger til en ordentlig Opdragelse og allermindst har faaet samme; af hvilken Aarsag de ogsaa ere blevne meest tilbage blandt de europæiske Nationer i Henseende til Civilisation. - Man tilskriver dem megen Fasthed og Udholdenhed; men jeg troer, at man feiler heri, i det man tillægger deres Characteer Varigheden af deres Tilstand, der egentligen har sin Grund i deres udvortes Stilling og Forhold. Spanierne have, efter lang Kæmpen, fordrevet Maurerne og forjaget Bonaparte, heraf uddrager man den Slutning, at de besidde den urokkeligste Haardnakkenhed. Jeg troer vistnok ogsaa, at de ligeledes nu ville udholde paa samme Maade, og Fiender, der trænge ind i deres Land, sikkert ikke ville slippe bedre; men af ganske andre Grunde. Spanierne vare i Middelalderen de Første, der lagde Vind paa Konstflid; men Americas Opdagelse standsede dem deri. J Besiddelsen af Guld lode de sig nøie med at kjøbe Alting hos andre Nationer og intet at gjøre selv, ligesom man ogsaa i Almindelighed finder, at den, der kjøber og betaler, anseer sig for bedre, end den, der sælger og modtager. Hertil kom deres Uvidenhed og deres Mangel paa Kundskab om fremmede Nationer, som de ikke lærte at kjende i deres egne Lande og hvis Fortrin de derfor ikke kunde bedømme. Deres Præster indbildte dem altid, at de, der tænkte anderledes end de selv, vare foragtelige; de troede disse Forsikkringer og ansaae sig for Guds udvalgte Folk. Til disse Grunde for Ringeagt mod Udlændinger komme endnu andre, for hvis Skyld de stedse paa deres Halvøe ville føre en uforsonlig Ødelæggelseskrig mod indtrængende Fjender, deres Fattigdom og Mangel paa hyggelig Tilstand, der kunde fængsle dem til en rolig Hjemmeblivelse. Et maadeholdent Folk, der næsten ikke kjender noget Behov, ingen Høst har at oppebie, let kan undvære sin Bolig, og med sin slette Flint ofte veed at forskaffe sig et Underhold, som det hjemme savner, et saadant Folk vil stedse være beredt til at reise sig i Masse og tilbageslaae et Jndfald, og dets Udholdenhed i Modstand vil være at søge i den Omstændighed, at det har en afgjort Smag for Krig, hvorved det stedse kun kan vinde, da det har intet at tabe. Her ligger ogsaa, efter min Mening, Grunden til den Udholdenhed, Spanierne have vist i at forsvare deres Fædreneland, og ikke i en særdeles Egenskab af deres Characteer: et saadant Characteertræk vilde desuden staae i Modsigelse til deres ber endte opbrusende Temperament; men det er ikke Mennesket forundt, at forene Alting i sig, og saaledes heller ikke den Livfuldhed og Vedvarenhed af Lidenskaber, som stedse pleie at staae i modsat Forhold dertil. -Der kan imidlertid ikke være nogen Tvivl om, at Spanierne ogsaa nu ville gjøre det samme, som for ti Aar siden, da deres Stilling jo endnuer ganske den samme, og de hverken for Udlændinger eller for en rolig Levemaade hidtil have fattet en større Hengivenhed eller Forkjerlighed. Man maa desaarsag beklage den Uforsigtighed, der fører vore unge Landsmænd ind i et Land, hvor vore ældste Krigeres prøvede Tapperhed ikke formaaede at seire. - Man kan vel sige om et enkelt Menneske, at det er tapprere eller frygtsommere end et andet, men ikke fælde en saadan Dom om Hundrede; thi i hver Masse findes alle Temperamenter og gode og slette Egenskaber i mangfoldig Blanding samlede, mellem Massen gjør intet nogen Forskjel, uden det Heles Organisation: Disciplinen. Jeg er derfor overbeviist om, at Hundrede af Troesarmeens Soldater, der næsten stedse toge Flugten, vare lige saa tappre, som Hundrede af de Constitutionelle, der stedse vare de Seirende; men de sidste ere godt disciplinerede og organiserede, have ordentlige Anførere og faste Planer, medens Troessoldaterne ere et Sammenskrab af Eventyrere og Jntriganter, og uden egentlig Jnteresse og Enthusiasme for deres Sag. af hvilken Aarsag det heller ikke er at undret over, at de stedse komme tilkort. Maaden, hvorpaa Troesarmeen engang lod sig forjage fra Puycerda, var meget paafaldende. Regentskabet havde allerede længe forflytted sin Residents derfra til Livia, men holdt sig endog der ikke for sikkert nok, og tilbragte, som man siger, Natten i den lille franske Raboby, hvorfra det da begav sig hver Morgen tilbage til Livia, for igjen at gribe Regjeringsroret i Spanien, og atter at indgyde Tropperne ved sin Ankomst og Tilstedeværelse Mod. Den 27 Nov. erfarede man i Puycerda, at Minas Fortropper nærmede sig. Disse, der bestode af omtrent 10-1200 Mand, anførtes af Grev Linati, en Piemonteser, der havde tjent med Udmærkelse i Frankrig, og ankom for Puycerda d. 28 om Morgenen Kl. 9. Greven deelte sine Tropper i 3 Afdelinger, med hvilke han rykkede frem mod Staden, og hvilken han, efter den første Salve fra sit Infanterie, uden videre Fægtning, besatte, i det Troesarmeen, der befandt sig deri, efter nogen Skyden fra sin Side, roligen overlod Fienden Pladsen. Denne Armee bestod af i det mindste 3000 Mand, var altsaa tre Gange saastærk, som de Constitutionelle, og havde desuden Fortrinet i Henseende til Sted og Stilling. Vor Armee stod hele Morgenen ved Bredderne af Lazre opstillet i Slagorden, for at oppebie Sagens Udfald, og forhindrede enhver muelig Krænkelse af det franske Gebet. Troessoldaterne trak sig bag denne tilbage, og adskillige benyttede sig af denne Beskyttelse til at skyde paa Fjenden. Det var uden Tvivl deres Hensigt, at bringe den franske Armee i Fægtning med de Constitutionelle. Men Grev Linati lod sine Folk strax holde inde med Skydningen og vor General forsikkre, at hans Øiemeed og befaling var at respectere det franske Gebet; men han maatte derhos begiere, at de Flygtninger, der havde trukket sig tilbage i Ryggen af os, strax maatte blive gjort vaabenløse.