Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1780-03-24
Paaske=Tanker. Seel det Guds Lam, som slagtet blev, Og paa sig tog al Verdens Synder, Som Dødsens Strikker sønderrev, Og os Retfærdighed forkynder; Nu Morde=Englen ei kan skade, Vi kan i Troen være glade, Hans Liv er os et Naade=Brev Han døde vel, men lever dog J Graven man kun Engle finder, Hans Jorde=Klæder i en Krog Saa sødt vor Kummers Nat forsvinder, Ham selv ei Graven kunde holde, Han gjennembrød med stærke Skjolde, Og knuste vore Fienders Aag. Han lever, o! hvor sødt et Ord, Nu er al Synde=Gield udslettet; Han lever, Satan til et Mord, Det har hans Kierlighed udrettet; Han lever, Død, hvor er din Vælde, Han ene vidste dig at fælde, Til Trøst for os paa denne Jord. Han lever; vi og leve skal; Hans Liv fra Død og skal opvække; Hans Seiers Kraft foruden Tal, Sig til hans Lemmer skal udstrekke; Et Liv i Troe og Dyds Beviiser, En Christens Liv for salig priser Og vidner om hans Naade=Val. Han lever, og igien opstoed, Han har os den Forsikring givet, Til Styrke for vor Troe og Moed, Vi skal med ham opstaae til Livet; Lad Ormene kun Kroppen tære, Den skal igien opstaae til Ære, Og trine Graven under Foed. Saa salig er vor Paaskedag Hvo vilde ei dens Frugter nyde Og med ald Siælens Velbehage Sig i sin Gud og Frelser fryde, Det skee, saa Festen herlig bliver, Og Mørk og Mulm af Hiertet driver! Saa ender sig ald Graad og Klag. Je Kirke=Anmærkninger. Dimmel=Ugen. Hos de Rommerske=Catholske i Tydskland kaldtes Kirk=Tienesten i samme Uge die dunkle Mette; Og som Dimmer, Dima, Dimlio, betyde Mørke, saa er det ei at tvivle, at jo bemeldte Uge har hos os i gamle Dage været holdet for den mørke Uge, og deraf kaldet Dimmel=Ugen. J visse Provindser siger man i Dimlingen, som andensteds hedder i Skumlingen, som kommer af Skummer, og det, som de Tydske kalde Demme rung, hvorom før er erindret. Skjertorsdag kaldes af det danske skier eller reen, som en Renselses Dag til Nadverens Jndstiftelse, som blev anordnet 1692 af Pave Leonde den anden, at ihukommes. Aar 155, da Victor var Biskop i Rom, blev den Maade at gjøre Poenitense paa, med at lade sig pidske og hudflette, anordnet og indbragt, ja gjort gandske almindeligt, og som mange udvalgte sig gandske frievillig, for at spæge Kiødet, og forsyne og aftor deres Synder med deres Blod, hvilket skeede af saadan Mængde og med saa stor en Nidkiærhed, at man udi et eneste Kloster kunde forbruge, 3000 Koster dertil. Man sang Plalmer, hvorved det var saaledes indrettet, at 30 Palmer og 3000 Koster at piskes med holdtes for et heelt Aars Ponitense. - Om Keiser, Henrich den 3die læser man, at han efter Pavens Befaling skal selv have ladet sig pidske godvilligen, og især een Gang af Annoni, Erke=biskoppen af Coln. - Om Kong Richard af Engeland læser man, at han kort for sin Død, til en Forsyning for sine Synder, lod sig pidske af Munkene, at Blodet svømmede over hans gandske Legeme Langfredag. De Tydske kalde den Charfreitag, af det gamle Tydske, som bemærker Skades Erstatning og Fyldestgiørelse. - Den kaldes lang, fordi vore Fædre vare paalagde en lang og streng Faste. Aar 589 blev Litaniet, som endnu er brugelig i vore Kirker, først componeret af biskop Pellagio i Rom, da den gruelige Pest allene grasserede i Rom, hvor mange tusinde Menneskeer døde. – J samme Tid blev og det Ønske indført, som endnu er brugelig hos os, at naar nogen uyste, da siges enten af den Nysende selv, eller andre, som ere nærværende og høre det: hielp Gud, Gud hielpe, Gud velsigne; thi mange i de Tider, naar de saasedes nyste, saa havde hans Liv strax Ende, og neppe førend at disle faa Ord vare udsagde, laae mange alt døde paa Stedet. Aar 688 anordnede Pave Sergius i Rom, at man skulle synge i Kirkerne: Ol du Guds Lam, ved Nadverens Brug, og at man skulle brække Brødet i 3 Stykker, det ene Stykke skulle kastes i Kalken, og betegne Christi opstandne Legeme; det andet, som blev ædt, skulle betegne hans paa Jorden omkringvandrende Legeme, og det 3die, som skulle blive liggendes paa Alteret indtil Messen var til Ende, skulle betegne Christi Legeme, som det havde ligget i Graven; Han forordnede og visse Litanier paa Maria Hollids=Dage, samt at man skulle tilbede et stykke Træe, som fandtes i Rom, og foregaves at være af Christi Kors Aar 830, i Pave Gregorii den 4de Tid, indførte Paschasius Robertus, en Munk, og siden Abbed i det Kloster i Corbey i Picardie, den Lærdom om Transubstansiationen, eller og Brødets og Viinens Forvandling til Christi Legeme og Blod i Alterens Sacrammente, paastaaende, at Consocrationen var intet andet, end en nye Skabelse, hvorved Christi Legem og Blod, bleve skabte af Brød, og Viin, dog saaledes, at Brødet og Viinen beholdte deres udvortes Sikkelse og Smag, endskiønt de efter denne Substantz ei var det meere; Men i hvorvel mange i de efterfølgende Tider satte sig imod denne Lærdom, saa bliver den dog troet og holdt for sandfærdig af Papisterne den Dagi Dag er. - Aar 121 anordnede biskop Allexander i Rom, at der til den hellige Nadvere skulle bruges usyret Brød, og at Viinen skulle blandes med Vand. Paaske kommer af det hebraiske Pascha, som betyder, en Overgang eller Giennemgang. Vi have Navnet fra Jøderne, som takkede Gud for Morder=Engelen gik forbi de Huuse, som vare betegnede med Paaske=Lammets Blod. 2 Mos. Bogs 12. - Vi helligholde Festen, for Christus vor Paaskee 1 Cor. 5, 7. - At Paaske=Høitiden stedse helligholdes paa en Søndag, er en Følge af den Anordning, som biskop Pjus i Rom Aar 156 anordnede, at Paasken skulle stedse helligholdes paa en Søndag, og siden saaledes vedblive. - I de forrige Tider bleve især gield bundne og andre Fanger satte paa frie Fod, for at forøge Paaske=Glæden. - Aar 152 anordnede biskop Theelesphorus i Rom, at Folket skulle faste 7 Dage før Paaske, og at der skulle synges Gloria in excells De, eller Ære, være Gud i det Høie, og Aar 483 anordnede biskop Simplicius, at man i de 7 Uger for Paaske skulle faste, som endnu er i Brug hos de Catholske, og kalde den Tid den hellige Fastetid. - Aar 314 anordnede biskop Sylvester i Rom at de Døende skulle besmørres med en indviet Olie ligesom Christus, enten før eller efter deres Død. Paaske=Ærg. Nogle vilde lede denne Skiks Oprindelse fra Hedningerne, men venteligst er den kommet deraf, at man i Pavedommet i Fastetiden ei maatte spise Æg; men efter at den var endt, begyndte man i Helligdagene igien at spise dem. De vare i Almindelighed smukt malet, og bleve af den ene foræret til den anden, som en Skienk og Gave, hvilket endnu skal være brugeligt i den Grædske Kirke. - Her bruger man dem til Børns Fornøielse.