Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-12-20
Det sidst udkomne Hefte af det Skandinaviske Litteraturselskabs Skrifter aabnes med Forsøg over 2 Spørgsmaale: 1) Er Krigs-Tilstand uværdig for Menneskets moralske Natur 2) Er en billig Fred at vente fra Engelland med mindre et vældigt Stød udenfra tvinger det dertil, af Justitsr. Kierulf. J No. 1 godtgjøres, at Krigen ikke er en Tilstand, der kan kaldes Menneskets moralske Natur uværdig; og at de, der med Ære falde som dens frivillige Offre, ikke bør beklages, men prises lykkelige, ikke begrædes, men hædres som Mennesker, der have gjort et stort Skridt, fremad mod deres høiere Bestemmelse, altsaa ikke ynkes, men snarere, om man saa maa sige, misundes. J No. 2 paastaaer Forf., at det fra den brittiske Regjerings og Nations Side ikke er at haabe, at den skulde gaae tilbage fra de nu fuldeligen erklærede Grundsætninger, eller erkiende anden Ret imellem Folkene end den Vilhelm den Tredie selv i sin Tid kaldte den canoniske Ret, eller nogensinde aflade at begegne overvundne eller overmandede eller svagere med Haan og Overmod, førend Nøden og Frygt for dens egen politiske Tilværelse aftvinger den Retfærdighed og Villighed, eller rettere sætter den ud af Stand til at være systematisk uretfærdig og sophistisk umenneskelig. Forf. beviser endvidere, at Regjering og Folk ere i Storbritannien saaledes eet, at intet kan ventes af det ene, uden det, som kan haabes af den anden, og fremsætter derpaa et Malerie af det brittiske Folk, som viser, at den nulevende Slægt er opvoxen i Fordomme for dette Folk, dets Constitution, Værker, Aand, og at denne blinde Beundring er ubeføiet. Dets Constitution kan lovmæssigen krænkes paa tusinde Maader; dets borgerlige Frihed kan constitutionsmæssigen anvendes til alskens Chicane; dets Parlaments fleste Medlemmer have erholdt deres Post ved alskens Kneb, og dette Corps Stemmer kjøbes for Penge; det lader sig i fremmede Lande forestille ved Draker, Taylorer og Jaksoner, hvilke Navne ere velbekjendte; dets Høvdinger, ved hvilke det lader sine Krige føre, bruge deres Vælde med Overmod, behandle de Overmandede med Haan og udmærke sig ved alle Leiligheder ved nedrig Vindesyge, dets Litteratur fremviser vel store Genier, men ikke nogen hele Menneskeheden omfattende Geist, dets Digteres Characterskildringer ere Jdealet af Mennesket som Britte, men Forf. savner det som Menneske J. Brittisk Patriotisme er bekjendt og unegtelig, men hvor sjelden er ikke brittisk Humanitet, Pharisisk Bortødslen af Guld ved visse Leiligheder til Bram for Verden, derpaa have vi adskillige Exempler, men vi have ogsaa Exempler paa, at der i Britanniens lovgivende Senat er spottet med den lidende Menneskelighed, naar den kun led udenfor Britanniens Øe. Hæderligt kan man umueligen kalde et Folk, hvis Regjering i alle Classer finder Haandlangere til den Udædiskhed, den i sildigere Tider har gjort sig skyldig i, og hos hvilket alt hvad der handler i dets Navn viser Foragt for Retfærdighed, Ligegyldighed for moralsk Ære, Graadighed efter Guld, uden Hensyn til Midlerne. Britternes Vindskibelighed er stegen saa høit som mueligt, og andre Nationers *) Men er Shakespear da ikke en saadan Geist Savnes da ogsaa hans Caracteer Skildringer, Jdealet af Mennesket, Var det i Naturens Bog eller i old Englands Sæder, at denne udødelig Aand studerede Mennesket. Ukyndighed og Dorskhed have bragt Fabrikfliden til det høieste; men Handelsaanden er udartet til den laveste Kræmmeraand, hvert Hav, hvorpaa Britter fare, er farvet med Blod, som brittisk Guldtørst har ladet rinde, Millioner fredelige, rolige Naturens Børn ere i Jndien døde Hungersdød, for at mætte Høkeraandens Graadighed. J Henseende til Folkets private moralske Caracteer spørger Forf. er der herskende Sædelighed blandt et Folk, hos hvilket en ædru Mand er en Sjeldenhed, en Løverdag Aften, og, er det moralsk Skjændsel, for et Folk, at Ægteskabet ikke almindeligen holdes helligt hos det, skulde det da ikke være en endnu større Skjændsel, at den fornærmede Ægtemand, selv af Rigets Ypperste, modtager Betaling for de lidte Fornærmelser, Denne Caracteer-Skildring sluttes med de Ord, at man uden at fornærme nogen ædel brittisk Mand kan paastaae, at det brittiske Folks Caracteer er fordærvet, vanartet, uværdig til den Høiagtelse, den saa længe har nydt og af saa mange endnu nyder.