Ribe Stifts Adresseaviser, 1834-09-23
Udenlandske Efterretninger. Spanien. Medens Efterretningerne fra den spanske Grændse vedblive at være ligesaa ubetydelige, som de pleie, ere derimod vigtige Nyheder indtrufne fra Madrid, hvor Ministrene d. 5te og 6te have lidt saadanne Nederlag i Procuradores=Kammeret, at en Forandring i Ministeriet synes at være uundgaaelig. Efterat nemlig den bekiendte Petition om Menneske- og Borger=Rettigheder, hvis 1ste 5 Ministrene fik lempet efter deres Ønske, atter var optagen til Drøftning, blev dens 2den 5, om Pressefrihed, Gienstand for Raadslagningerne d. 5te. Den første Taler, Hr. Ochon, erklærede sig imod, den anden, Hr. Domech, for Pressefrihed. Derefter tog Ministeren Marti nes de la Rosa Ordet og gjorde sig al mulig Umage for at overbevise Kammeret og Nødvendigheden af at forkaste denne Artikel i Petitionen. Han beraabte sig især paa Frankerigs Exempel, erklærede med stor Heftighed den franske Presse for en skjændig Presse, og paastod, at i Spanien, som i saa mange Henseender endnu stod tilbage, kunde Monarchiet umulig bestaae tilligemed Pressefrihed. For videnskabelige Værker, vilde han gjerne indrømme denne Frihed, men ingenlunde for Avisartikler, til hvis Affattelse slet ikke udfordredes en modnet og dannet Mand, men kun Overspændthed, Bagtaalelsessyge og ond Villie. Hans Yttringer vakte en almindelig Murren iblandt Tilhørerne, saa at Præsidenten maatte formane til Rolighed. Hr. Florez-Estrada udhævede Overdrivelserne i Ministerens Tale og erklærede sig for Pressefrihed. Hr. Riva Henera var af modsat Mening og foreslog en Modification af Artiklen, i Overeensstemmelse med Regjeringens Anskuelser; men hans Forslag blev modtaget med en saa uhyre misbilligende Larm fra Gallerierne, at Præsidenten med Nød og næppe formaaede igjen at bringe Rolighed tilveie. Efterat endnu Ministeren Torren havde talet, ikke saameget mod Pressefriheden selv, som mod dens Anvendelse under de nærværende Omstændigheder, da den vilde give Regjeringens talrige Fiender store Fordeele i Hænderne: sluttedes endelig Debatterne med en Tale for Pressefriheden af Hr. Caballero, som selv er Journalist og een af Kammerets Secretærer. Ved den derpaa følgende Afstemning seirede Pressefriheden med 57 Stemmer mod 55. Da Udfaldet blev bekjendtgjort, forlangte Torreno selv at see og undersøge Afstemningsprotokollen, for hvilken udelicate Opførsel han maatte tage mod en Deel drøie Gluffer. Derpaa hævedes Mødet; Oppositionen, som, glad over sin Seier, forlod Salen, modtog udenfor sine Tilhængeres Lykønskninger, og saa populær var Sagen, at selv Soldaterne, da de efter en stærk Jldebrands Slukning vendte tilbage til Casernerne, udbragte et "Høit leve! for Pressefriheden. Den følgende Dag blev Petitionens 3die §: "Jngen Spanier tør forfølges, fængsles, eller hentes fra sin Bolig, uden ifølge Lovenes udtrykkelige Bydende" ligeledes, til Trods for alle Ministrenes Anstrængelser, antagen med 50 Stemmer imod 45. Efter dette nye Nederlag holdt man en Ministerforandring for uundgaaelig, og virkelig skal Martine; de la Rosa d. 8de have indgivet Ansøgning om sin Afskeed, og tilligemed ham alle de andre Ministre, paa Torreno nær. Ham siges Sammensætningen af det nye Cabinet at være overdragen; men han skal have erklæret, ikke med Held at kunne udføre dette Hverv, og navnligen ikke at være i Stand til at sætte sine Finantsplaner igjennem, med mindre de vigtigste Medlemmer af Oppositionen fik Sæde i Cabinettet. Endnu er det af Vigtighed, at de sidste Efterretninger fra Madrid have bragt Visheb om, at Finants-Commissionen endelig har besluttet fuldstændig at anerkjende Cortes-Laanet, men derimod at erklære de øvrige Laan siden 1823 for aldeles ugyldige.