Aalborg Stiftstidende, 1840-01-22
Hvad de plastende Avissartikler angaaer, som Hr. Th. frygter for en saadan Muur kunde drage efter sig, da en saadan Frygt vist temmelig utidig og kan vel neppe være oprigtig Grund til at tilbageholde Udførelsen af et foretagende, som ellers maatte befindes rigtigt. Den offentlige Anke eller Dadel eller, som Hr. Th. saa stærkt betegner den, de lastende Avissartikler, har man vistnok kun at frygte for, hvor noget virkelig Lasteligt er tilstede: thi den ubeføiede Dadel vil altid falde ved sin egen Kraftløshed. Jeg skal iøvrigt ikke nægte, at jeg, ved Siden af den Agtelse, jeg med mine Medborgere deler for Hr. Ths. Indsigter og Dygtighed, ogsaa havde tiltroet ham at holde mere Skridt med Tiden, end at man skulde rente at see ham fremtræde med en saadan Uvillie mod Offentlighed, som der aabenbar ligger i hans ovenfor nævnte Yttringer, og som jun ikke charakteriserer den borgerligsindede Raadmand. Med Hensyn til Byens pecuniaire Forfatning, da maa jeg give Hr. Th. Ret i, at Fattigvæsenets Capital danner et rigeligt Æqvivalent imod Skolevæsenets Gjæld. Fattigvæsenets Capitaler have imidlertid deels til Legater deels til Fattighjælp en fan aarlig Anvendelse og kunne altsaa ikke bidrage til at afhjælpe den Gjæld, Byen paa andre Steder er i og hvori den ved Anvendelsen af 12,000 Rbd. til nye Arrester end mere vilde forsættes. Forresten er det desværre vel noksom bekjendt og for de Fleste føleligt, at Skatteborgernes Kaar heri Byen i det sidste Tidsrum ved de vigtigste Næringskilders Standsning, have betydeligt forringet sig, og Hr. Th. har sikkert i sin egen Embedsstilling allermeest havt beklagelig Leilighed til at overbevise sig om Byens stedse meere dalende Velstand. tor derfor vignok sikkert være Grund til, snarere at tænke paa at formindske de allerede noksom tunge Byrder, end endmere at forøge dem; og i ethvert Tilfælde er det vistnok mildest talt urigtigt, at man, naar Nødvendigheden, til en ny Acqvisition i en Commune maatte synes at blive fremtrædende, da søger denne dækket ved at fremstille et prangt billede, for ved Tilsidesættelse af nødvendige Udgifter og med illusoriske Jndtægter at fremdrage som en fordeelagtig Entreprise, hvad der i pecuniair Henseende, og denne Betragtning er vigtig, dog kun vil blive en ny Byrde. Hr. Th. slutter sit Jnserat med det Varselsraad, at Enden er ikke enddal; men jeg troer ikke, at dette bør at skrække Borgerne fra at handle efter bedste Overbeviisning om det fortiden Rigtige i denne Sag; thi om der endogsaa, som man seer, gives stærke Henpeg til Arresternes Cassation, saa vilde dog vistnok de færreste af Communens Medlemmer antaae det for rimeligt og billigt, at en Cassation vil finde Sted; og skulde denne ogsaa imod Forventning bevirkes, da behøver man dog sikkert ikke, ved den Besparelsesaand, hvoraf vor faderligsindede Regjering og Landets Justitscollegium viser at være besjælet, at befrygte, at en saa exorvitant Udgift, som den paatænkte, skulde blive Communen paabyrdet. J raatrængende Nødvendighedstilfælde vil vistnok en Ombygning af Raadhuset eller Tilbygning til Samme blive fuldkommen tilstrækkelig. Efter den almindelige Mening og efter Localiteten at dømme, er Raad stuens Grund saa sikker, at en 3die Etage baade med Tryghed og uden stor Bekostning vilde kunde paabygges. Den vilde da efter Rimelighed kunne træffes hensigtssvarende Forandringer med Localiteten, saavel med Hensyn til Ar resterne som til Raadhusets øvrige Afbenyttelse og Kasser nes sikkre Bevaring. Jeg troer nu tilstrækkeligt at have udtalt mig saavel for mit eget Vedkommende som til Sagens Belysning, og vil, for ogsaa at ende med en lille Sentens slutte med disse Hr. Thorbrøggers Ord: "Meget er endnu skjult for os Mennesker og saaledes vil ogsaa Tiden lære, hvem Byen havde Aarsag at takke. Redacteuren.