JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Politivennen, 1799-01-01
Om Hønse-Marter. Det er bekiendt, at de, for Stadens Proviantering, alt for omhyggelige Valdbyer, for det meste plukke deres Fiederkreature gandske levende, endog offentlig paa Torvene, fordi dige slakkels Kreature derved kommer til at see meere fyldige og feede ud, og altsaa skaffe Ejerne større Fordeel; men hvor umenneseelig og afskyelig denne Handling er, for en ringe Vindings Skyld, at martre et Kreatar paa denne ugudelige Maade, det vide Valdbyerne nok ikke, thi ellers maatte de inderlig skamme sig. Politiet her i Byen tilkommer det vel ikke saa lige, at sige Valdbyerne, hvorledes de skal slagte deres Høns ere; men deres Præst anmoder man paa det venskabeligste, at bibringe disse, i denne Henseende raae Folk, menneskeligere Begreber om rigtig Forhold mod umælende værgeløse Skabninger. Slet Traktemente dyrt betalt. J Slutningen af forrige Maaned kom et Selskab af 4re Personer med den Lollandske Post til Vordingborgs Færgegaard Kl. 12 om Middagen. Vi begjerte noget at spise, som Konen lovede, naar vi ville være fornøjede med Æggesøbe og Smørrebrød; men i dets Sted fik vi noget som kaldes Øle-ost, som syntes adskilt med Edike, og Brød, som ikke var spiseligt. Vi forlangte da opsat Melk og den fik vi i en skiden Jydepotte. For denne Beværtning blev forlangt 4 Mk., som vi troe alt for overdrevent; imidlertid betalte vi det bestemte og fik, som var det værste, Grovheder af Konen istedet for Tak for vore Penge.
Politivennen, 1799-01-01
Uordener. 1) Paa Fortonget 112 og 113 i Rosengaarden ligge 2 meget lange Træerender, som nok burde afbenyttes, eller ifald de ere ubrugelige, bortføres. 2) For Porten No. 86 i Frideriksborggaden ligge nogle meget store Stykker Træer som neppe der burde have Plads. 3) Ved Reparationen af Gaarden No. 153 i Skidenstræde har ikke været slaaet Skraatræer for at hindre Passagen paa Fortouget. Man troer dog, at dette er bestemt ved en Plakat for at sikkre Fodgiængere; vedkommende ville lægge Mærke hertil. Anmeldelse. Den Uorden paa Hjørnet af Badstuestrædet og Compagniestrædet, hvorover der er indsendt Anke, er ej bleven indrykket, da man ved Eftersyn har befundet, at den er hævet.
Politivennen, 1799-01-01
Noget angaaende Kjøbenhavns Amts Birketings Ret. Siden Kjøbenhavns Amts Birketingsret i denne Sommer for det meste er sat om Efter middagen Kl. imellem 3 og 4, som ofte har forvoldet, at bemeldte Ret undertiden langt ud paa Aftenen (ikke at anføre om Natten) er hævet; saa spørges: Om Lovens 1 Bogs, 3 Capitels 5 Artikel, der byder: at HerredsBirkeog Byeting og andre ordinaire Underretter skulle sættes om Sommeren til otte slet og om Vinteren til ni slet - i Hensigt til Kjøbenhavns Amts Birketingsret er forandret, og i saa Fald ved hvilken en Anordning samt hvilket Klokkeslet man i September Maaned kan vente bemeldte Ret sat, for at man ikke skal udsætte sig for at komme for tidlig eller sildig? Man udbeder sig herom i Politivennen Hr. Birkedommer Bangs behagelige Svar.
Politivennen, 1799-01-01
Nægtet Kjørsel af en Vognmandskarl. Tirsdagen d. 27 Aug. kom en Hige til en Vognmandskarl ved Nyhavn og spurgte ham, om han var fragtet. Da han svarede nej, spurgte hun, om han kunde kjøre en Favn Brænde for hende? Karlen svarte, at naar hun ikkun havde een Favn, kunde han ikke kjøre. Endnu medens Pigen stod og talte med ham, kom en Karl som skulde have 10, Favne kjørt og strax var han villig. Fortjener denne Karl ikke Straf? hans Vogn havde No. 12.
Politivennen, 1799-01-01
Endnu et Par Ord om Spærringen af Spadserevejen fra Østerbroe til Stranden. Ved at læse Spørgsmaalet til Magistraten Spærringen af Spadserevejen fra angaaende ( Østerbroe til Stranden, kom følgende mig i Erindring. For nogen Tid siden gik jeg, en skjøn Dag, med en god Ven fra Østerbroe ned til Søen at spadsere; min Ven erindrede, at Vejen en lang Tid havde været spærret, men da vi saae Porten aaben langt fra, formodede vi at deri var skeet Forandring, og gik trygge hen til Conserensraad Clasens Hange, hvor vi og fandt den Port aaben, som gaaer ned til Stranden, og da vi ikke traf nogen, som viste os tilbage, gik vi til Enden, hvor Stakitporten ved det norske Huus var lukket. Her kom en Kone ud, sagde Porten var lukket og at der ingen Gjennemgang var mere. Vi havde nu forgjæves gaaet saa langt et Stykke Vej, og paa en varm Dag er det især ubehagelig at gjøre samme Vej tilbage, vi bade derfor Konen at lade os igjennem, men Svaret blev, at da Herskabet var der ude (i Haugen) torde hun ikke vove det, da det var hende strængelig forbudet. Vel forestillede vi hende at Hr. Conferentsraaden vist ikke kunde give saa strænge Befalinger, især da Vejen fra Begyndelsen har varet almindelig, og denne Spærring ike offentlig bekjendtgjort, og det desuden ej kunde være hans Vilie, at skikkelige Folk i Iet den Hede skulde vises et saa langt Sente Vej tilbage; men Konen vedblev sin Paastand og forsikrede os, at hun blev ulykkelig, ifald hun lukkede os igjennem, især da Herskabet sluttelig havde seet os gaae denne Vej. Ingen af os havde Kjendskab til Konferentsraaden, vi ville ikke søge den og maatte altsaa i hvor varmt det end var, vende meget misfornøjede tilbyge. At forestille sig en Mand af Conferentsraad Clasens fine Tænkeog Levemaade, der har anlagt den smukke Spadserevej uden for hans Hange ved Stranden og nu at ville nægte Publieum Brugen af den skjønne Allee fra Østerbroe til Stranden, contrasterer med den Jdee, jeg hidtil haver gjort mig om dette Anlæg og dens første Indretning. Snarere synes det at være et smudsigt Portner Indfald, skulde det derimod være Conserentsraadens, kan vel aldrig være Tvivl om, at han skylder denne Forandring Publieitet.
Politivennen, 1799-01-01
Et Sidestykke til den liderlige Lirendreier i Dyrehaven. I Grønningen for ved Kastellet har man hver Søndageftermiddag i Sommer kundet treffe en af sin udvortes Figur bekjendt Mand ved Navn Hans Jørgen, som midt i en Klynge af Mennesker har til sin Violin, hvorved han røber et godt Gehør, sunget endeel liderlige Viser, der meget begfærlig høres og bifaldes af det omstaaende Publikum. Anmelderen bekjendtgjør dette ingenlunde, for at betage den arbejdende Klasse af Folket sin Søndags Fornøjelse af dette Slags, han troer tvertimod at der for lidet er sørget for Nationens offentlige Mufik og Dands under aaben Himmel, men naar han seer, at slig Gift saa begjerlig indsues, at endog Fruentimmer, der ere temmelig godt klædte, kan gotte dem derover ogere saa frække, at de uden at skifte Farve, kan døje omstaaende liderlige Mandfolks Gebærder og Anmærkninger til Visen, saa beklager han inderlig Sædernes Fordærvelse, der omsider bringer Vee over dem selv og Staten, ja han jamrer over at denne Fornøjelse ej gives et andet heldigt Sving, i at bibringe Folket paa deres Søndags Spadseretoure, i en Sang ved et og andet Justrument, Fædrelands Kjærlighed, Lyst til Dyd, Huslighed, og Orden, med personificerede Exempler hvorledes det er gaaet saadanne Mennesker, i nogle med et og andet vittigt passende Indfald krydrede Viser. Han kan heller ikke ved denne Lejlighed undlade at anmærke, at det Forbud i den kongelige approberede Plan for Fattigvæsenet i Kjøbenhavn dat. 2den Julii 1799 dens 126 8 forekommer ham haardt, hvorved de som paa offentlige Pladser synge eller spille for at tilvende sig Gave ansees for Betlere, der bør opbringes. Naar de ej paa nogen Maade anmode Folk at give sig noget, indseer jeg ikke, hvorfor ej en Krøbling*) paa en offentlig Plads, ej paa Gader og Stræder hvor man er nødsaget at passere forbi, maae moere sig selv og andre ved sit Spil og Sang, forudsat, at dette ej er umoralske liderlige Viser. Lovgivere. Philosopher! overvejer dette nøjere, hav Hensyn paa den, om Ugen blot ved Legemskræfter arbejdende Klasses Trang, der om Søndagen med Familier gaaer ud i det Grønne for at skaffe deres Siæl Underholdning og Fornøielse, stræber, at lempe sig efter deres Opmærksomhed og Trang i denne Henseende, og heller formere en formindske de offentlige Fornøielser, der skee for alles Ojne. Skaffer den almindelige Mand gavnende Skuespil om Søndag Aften, hvorlæm ge skal den hendøse dens Tid og Kræfter ved at drikke Forstand og Sundhed bort om Søndagen i Brændevinspøler? *) Der ej ved Kræft, Flaad eller venerisk Syge ere desigurerede og væmmelige.
Politivennen, 1799-01-01
Om Huller i Sidevejen ved noedre Allee. Kjære Politiven! I Deres sidste Blad taler de om farlige Huller paa Roeskildevejen, det er og saaledes. Men jeg gjør et betydeligt Veddemaal, om nogen Mand kan vise mig hele Landet igjennem, paa lige Længde og Strækning og hvor Navnet Alfarevej har Sted, saamange Huller, som der findes i den nordre Allee paa begge Sider og især paa den højre Side i Alleen fra Byen (jeg mener Jordvejen, som gaaer ved Siden af Steenbroen) og denne Vej er dog kuns* Miil lang. Jeg har selv seet en Vogn vælte ved lys Dag med Tørv og een med et Læs Høe, hvorpaa sad en Kone, som til al Lykke blev kastet i Grøvten. Hvad om hun nu var kastet med Hovedet lige imod et af Træerne? Og hvad kan ikke skee, naar Benden og andre i nu tilkommende September søge Byen om Aftenen Kl. o a 10? hvem søger ikke de letteste Veje, ngar de holde dem derfor? Desuden kjender man Bondens Ligegyldighed. Han er desuden vant til daarlige Veje, og først naar han har beskadiget sine Lemmer og brækket sit Kjøretøj, kløer han sig i Hovedet med Betænkelighed, sukker over Vejenes Tilstand, ja maaskee gaaer saavidt, at han ønsker dem bedre især paa Steder, hvor han ikke skal bidrage dertil ved eget Arbejde. Anmærk. Nu var Tiden, da vi har havt en Deel Regn et Par Dage, at besee Alleen. Burde Kiæmneren ikke (jeg troer det er hanv Sag) i denne Tid da Broen fra Lassegaards Hjørne til selve Alleen vorder omlagt, lade det herlige Eruus, som der ligger og er fuld af Muurog Tagsteensbrokker, bringe i Alleens Huller, da det tilingen Nytte kjøres hen i Sandgravene?
Politivennen, 1799-01-01
Bekjendtgjørelse. Naar de Herrer, der gjøre mig den Ære at skrive imod min Besvarelse af Spørgsmaalet: Om Khvns Amts Birketings Forflyttelse, ere færdige med Foredraget af deres Erindringer (Jeg har altid den Skik, at høre en Mening ud, førend jeg svarer) skulde samme udførligen blive besvarede.
Politivennen, 1799-01-01
Hvorledes hænger det sammen med Translatør Heibergs Mulet af 200 Rdlr. i Aaret 1790 til almindelig Hospital? Saaledes spørger en Mand, der kunde være sindet, engang at give noget til denne Stiftelse. Hejberg siger jo i No. 18 af Læsning for Publikum, at de ham ved Dom i Sagen med Holmen 1799 til det almindelige Hospltal idømte 200 Rdlr. ikke findes anført i Pontoppidans Maga;in. Har Pontopidan blot glemt dette, hvorfor godtgjør da ej de det vedkommer, at Mulkten virkelig er kommet Hospitalet til gode? Det er besynderligt og viser liden Agt for Publikum, naar man efter at være opfordret saaledes, som i ovenmeldte No. 18 af Læsning for Publikum reent tier stille. Hvad skal man tænke herom? Da Pengene ere offentlige, kan man vel ej fortænkes, at man offentlig spørger herom, og maaskee det er Ting man let kan blive oplyst om, naar kun Vedkommende vil værdige Publikum nogle Ord til Gjensvar paa samme. Jeg standser derfor og opsætter denne Post i mit Testamente, til at man har offentlig besvaret Hr. Hejbergs Pttringer herom saavel i forommeldte Blad, som ogsaa i et af ham forhen i Notarialfejden udgivet Skrift.
Politivennen, 1798-01-01
Bekjendtgjørelser. 1) Den i No. 9 paaankede farlige Tagrende i St. Annegade er af den veltænkende Huusejer strax istandsat, og Hjørnehusets Ejer har ogsaa begyndt at tænke paa sin. 2) Fortoget for Hjørnehuset af store Kjøbmagergade og Kannikestræde, som i Politievennen No. 4 og flere Steder paaankedes, er nu for en temmelig Deel blevet tjenligere for Gaaende ved to nye og gode Rendesteensbrætters Anbringelse. 3) Den i No. 10 anmeldte farlige Jernfod paa Brættet uden for Hr. Holms Urtebod i lille Torvegade er rettet. 4) Ligeledes er Fortoget i St. Annegaden lige over for det Huus som staaer under Bygning, for en Deel gjort ryddelig.
Politivennen, 1799-01-01
Om Taarn-Uhre i Kjøbenhavn. Naar Taarnuhre vise, eller (som man kalder det) gaae urigtige, var det bedre, at de ikke vare til. Deres Tilværelse er for at enhver derefter kan rette sig; og naar et saadant Uhr gaaer urigtigt, hvor let forledes man da ikke til ej at møde til en bestemt Tid, som kan være til Tab, hvorom kan tjene til Beviis ej at møde til bestemt Tid i Retterne, Forligelses- og andre Kommissioner. Uagtet det ved en Anordning er befalet, at de, som have Opsigt med Taarnuhre her i Staden, nøje skal paasee at de gaae rigtige, har dog Helliggejstes Kirkes Taarnuhr i nogen Tid viist urigtig; desaarsag anmodes Vedkommende om at afhjelpe denne Mangel.
Politivennen, 1799-01-01
Om Afvisere. Om der forhen er skrevet i Politivennen om Afvisere paa Gaden veed Indsenderen ikke; men var end dette Tilfældet, haaber han, at et Par Ord i denne Anledning ikke vare saa gandske af Vejen og altsaa kunde faae Plads i samme. Hensigten af de paa Gaden nedsatte Afvisere har uden Tvivl været, at Vogne ikke skulde komme Rendestenene fornær, hvorved disse, om man kjørte ned i dem, kunde være udsat for at tage Skade og de Kjørende vælte; men dette synes ved de nyere anlagte skraae Rendestene ikke let at kunne skee, og altsaa undgik man Brugen af en Ting, som baade betager Gaden endeel af sin Brede og tillige vandirer den. Det er afgjort, at disse saa højt opstaaende Stene meget let kan være Aarsag til bedrøvelige Uheld, paa Østergade f. Ex. satte en gammel Mand Livet til for 2 Aar sid en ved at snuble og falde over en Afviser og meget ofte seer man Folk støde an paa disse farlige Klipper, som ofte ere afstumped; og altsaa saa meget vanskeligere at undgaae for den Svagsynede. Midt paa Gaden kan Fodgjængere ikke holde sig formedelst de Kjo. rende og paa Fortougene er han meget usikket, især dersom han ikke har en stærk lokal Hukommelse. Der staaer endog om Aftenen Tønder, gamle Kister og Kufferter i Lænke ja undertiden ligge hele Træstammer flere Maaneder i Vejen. Den sikkerste Passage er altsaa det yderste af Gaden ved Rendestenen; men her møde som sagt disse farlige Anstødsstene, som Indsenderen troer gjør mere Skade end Gavn. Han indstiller altsaa til Broelægningsvæsenets nøjere Overveielse, om ikke Afviserne efterhaanden ved Gadernes Omlægning kunde afgaae, og han troer, at Mængden ville befinde sig vel og skjønne paa denne Forandring, om den fandt Bifald og blev iværksat.
Politivennen, 1799-01-01
Møller i Falster Landevejene for nær. Ved at læse Politivennen No. 60, især Rubrikken e To farlige Nøller paa Landevejen etc.) erindrede Indsenderen3de ligedanne Møller i Falster, som troes at fortjene samme OpMærksomhed. Det er Oure, Blesebjerg og Riserup. Af Fidei-Commisset for de Classenske Godser, eller dets Befuldmægtigede maa man forvente saa megen Menneskekjærlighed, at de tager samme i Betragtning ved OureByes Udskiftning, og den Vej som skal aflægges gjennem den Deel af Marken (som før har tilhørt Bønderne, men nu er henlagt til Karensfelts Hovedgaard) forbi Nølien til Stubbekjøbing; ligesom og den Vej som gaaer eller slal gaae til Veiringe bliver taget i Betragtning. Vejen forbi Blesebjergmølle vil man haabe Schiørringe Godses Ejer S. T. Hr. Seeretair Stampe, eller og Vejcommissionen, om en saadan existerer i Falster, lader lægge længere fra Nøllen, enten Byen Lillebrende bliver udskiftet eller ej. Ved den Vej, som løber forbi Riserupmølle, er just ej saa megen Farlighed, men det troes den burde og været lagt længere fra ved Udskiftningen.
Politivennen, 1799-01-01
Østerports Stadsgrave. Ved en Spadseretour forleden Dag blev jeg vaer, at Østerports indre Stadsgrave ere gandske begroede med Siv eller Rør, der true, inden kort Tid aldeles at tilintetgjøre en stor Strækning af disse Grave. Det faldt mig strax ind, hvor urimeligt det er, at lade en saadan Indretning, som engang er der og vist nok er der kun med store Bekostninger, forfalde, saa meget mere, som Nødvendigheden uden Tivl fordrer, at disse Grave, efter engang i Tiden at være aldeles tilgroede, igjen skal udgraves, og altsaa den derved medgaaende ikke ubetydelige Udgivt ganske henkastet, da den derimod kunde spares, naar Vedkommende vilde værdige disse Linier nøjere Overveielse.
Politivennen, 1799-01-01
Et Par Ord om Passers Udstedelse. At Passers Udstedelse er en vigtig Gjenstand, nægter neppe nogen Fornuftig. Det var derfor ønskeligt, om der kunde treffes en bedre og forsigtigere Indretning, saaledes, at ikke enhver Bedrager saa skammelig skal bortrejse uden Rede og Rigtighed. Saavidt som jeg kjender til den nærværende Indretning, bestaaer den jo blot deri, at naar En vil have et Pas, foreviser han en Seddel fra en eller anden Borger. Indsenderen har i disse Tider maattet føle, at denne Indretning ikke svarer til den Sikkerhed, som Tingens Natur fordrer, da tvende Svende som skyldte ham en anseelig Sum Penge, ere bortkomne uden hans eller noget retmæssigt Beviis. Det formenes langt bedre og sikkrere, at en Borger fulgte med den, der vilde have et Pas, og fremviste sit Borgerbrev; thi ved hiin Irdretning er det jo en let Sag for en Spid, at skrive, eller lade skrive, et falskt Bais. Det er sandelig en vigtig Ting, her tales om; og det skal inderlig glæde Indsenderen, om en eller anden af hans Medborgere kunde og vilde fremtræde med Forslag til en bedre Indretning i denne Henseende; og at det maatte tages i Betragtning.. - En Medborger.
Politivennen, 1799-01-01
Om sønderbrudte Bontellier og Glas i Skarnbunkerne. I 30 Aar har jeg boet her i Byen, men aldrig har man været saa skamløs, som man er nu, med at kaste sønderbrudte Bouteiller og andet Glas i Skarnbunkerne paa Gaden, saa det er umueligt for nogen Hest at træde derpaa, uden at blive skamferet. Det lader ligesom der i den Post hverken var Politi eller Opsigt mere. Ikke allene er denne Uskik en uforsvarlig Grumhed imod dette nyttige og for Mennesket uundværlige Kreatur, men ogsaa til betydelig Skade og Tab for hver der holder Heste. Burde det ikke paalægges Politimesteren, at betale og erstatte al den Skade, som heraf opkommer, imod Negres til Gadekommissairerne og de Huusejere, for hvis Huse Glas saaledes ligger udkastet? og disse sidste burde uvægerlig betale, hvad enten det kunde bevises, at de havde ladet det udkaste eller ikke; -thi hvis Ingen skal betale, uden de som bevislig have udkastet, saa skeer heri desværre aldrig nogen Forandring. I modsat Tilfælde vilde nok enhver holde over denne Orden paa sin Gadestræknin.. Kbhvn. d. 26de Augnst 1799.
Politivennen, 1799-01-01
Om Nummere paa Huse og Gaarde. At Nummere paa Huse og Gaarde har sin meget store Nytte, derom kan vel ingen tvivle; men at de meget ofte ikke svare til Hensigten Derom kan man let overbevises, naar man med Opmærksomhed vilde gjennemgaae vore Gader. Paa nogle Huse ere Nummerne af behørig Størrelse, men derimod saa højt anbragte, at et Menneske som ikke har det bedste Syn, med Vanskelighed øjner dem og paa andre især hvor der er Port sidde de i en Slags Skygge, som ligeledes hindrer dem fra at sees saa tydelig som man burde. Man treffer Huse, hvor de ere saa usselt paasmurte; -thi malede kan man vel ikke kalde dem, at der virkelig hører Konst til at opdage deres Betydning og paa andre ere de næsten reent udslidte. At de paa nogle Steder ere anbragte med Romerske Tal bør ved denne Lejlighed anmærkes som en Fejl; thi hvor saa af vore Tjenestefolt forstaae dette Slags Ciffre og for dem er Nummerering af yderste Vigtighed, naar de henvises til at rygte et Ærinde. Kjøbenhavn vrimler som bekjendt af kortsynede Mennesker, som deels ere blevne det ved alt for hyppig Brug af moderne Øjeglas, men tildeels ogsaa har denne Synsmangel fra Hødselen. At Støvet paa Gaderne især det kalkagtige efter den store Ildebrand saavelsom hvide Bygninger og Mangel af viid Udsigt for Øjet, hvorved det kunde skjærpes, tillige er Aarsag til den mere og mere tiltagende Øjensvaghed, er neppe Tvivl underkastet. Det bliver altsaa nødvendigt, at der sørges for ordentlig Nummerering paa Huse og Gaarde. Ved de nye Bygninger havde det været let ved Anordning at paabyde, at Nummerne skulde anbringes i lige Højde ikke over 3 Alen over Grunden ved Siden af Døren eller Porten, og naar man undtager at Bekostningen vilde være lidt større, som dog indhentedes i Tiden, vilde det være til megen Nytte, om Tallene vare af Metal og anbragte lidt fremstaaende paa Brættet. Den Tilrejsende kunde da, naar han blot kjendte Gadernes Beliggenhed, i Mørke finde Vejen til det Sted, hvorhen han var addresseret, og Tjenestebud og andre vilde spare mangen forgjeves Gang, som nu saa ofte indtreffer. Vedkommende Gaardog Huusejere, som endnu ikke have nummereret deres nye Bygninger, ombedes at ville tage dette Forslag i nærmere Overveielse, og andre vilde maaskee værdige det den Opmærksomhed, at de gjorde en Forandring i det brugelige, naar de fandt Tingen at være til Nyttet. Anmærk. Kunde der ikke, for at gjøre Forslaget saa oeconomist som Mueligt, bryges et sort Bræt enten ovalt eller aflang siirkant af omtrent en halv Alens Længde og lidt over et Ovariers Breede, hvorpaa man indhamrede Nummeret paa Huset, med smaa Messingsøm. A faae Tallene smukt paaskrevne med Kridt vilde være en let Sag og hvem kunde ikke selv nedslaae Sommene? Den Indvending, at disse Messingsom let vilde løbe an og derved blive ukjendelige, kan let hæves; thi man kunde jo ved dem, som ved andet Messingtøj i Huset un og da bruge Poleerkluden og faldt et Søm herved af, var Fejlen let at ændre. Den som ikke saae paa Bekostningen, kunde jo som sagt bruge heeie støbte Metalbogstaver paa en smuk Plade.
Politivennen, 1799-01-01
Om Slavers og Arrestanteres Undvigelse. I Anledning af det nyelig fra Cronborg Fæstning averterede om 2 Slavers Hans Jensens og Claus Vebekes Undvigelse, som siges at være 2 for den offentlige Sikkerhed farlige Mennesker, kan man med billighed gjøre det Spørgsmaal, om Opsynet med disse Mennesker, der sængsles for haarde Forbrydelser og hvis Straf vanskelig kan skjærpes, er svarende til Hensigten, at holde Menneskeligheden sikker for deres Doldsomhed. Disse Slaver have intet at tabe og blive derved saa meget farligere. Landevejene bor være sikkre, og hvorledes kan dette skee, naar disse Mennesker saa tit anmeldes som undvigte fra vore Fæstninger? Der er ingen Ting naturligere end at de gjøre Komplot og dette bliver dem en let Sag, da Skielskjørs Arresthuus alt for jevnlig fournerer dem med værdige Medlemmer, som kan bevises ved Hr. Byefoged Payngs Avertissement af ste Ang. d. A. Man troer det Pligt at gjøre Vedkommende mere opmærksom paa deres Pligts Opfyldelse. Sagen er meget vigtig for det Almindelige. Danmark har hidtil været befriet for det engelske Fortrin at have Landevejsrøvere, og vil nok neppe misunde hiint Land denne Lykke; imidlertid har man i disse Tilfælde Aarsag at frygte derfor. Var det ikke godt, om man offentlig i Aviserne bekjendtgjorte slige Menneskers Paagribelse ligesom man har anmeldt deres Undvigelse, for at spare en krygtsom Rejsende den Angest, som enhver med mistænkeligt Udseende lunde sætte ham i? Det var i det mindste en Menneskekjerligheds Pligt.
Politivennen, 1799-01-01
Anmeldelse. Tirsdagen den 8die September sad en Kapriolet fast i et af de i Politivennen omtalte Huller uden for Taarbek ned imod Papirsmøllen. Mand, Kone og Børn maatte stige ud og gaae tilbage til bemeldte Fiskerleje, hvor de havde hjemme og ventede kun at vide om Vognen var i Behold eller ikke.