Aalborg Stiftstidende, 1841-04-17
Jfølge de Jagttagelser, jeg har bekjendtgjort i Oversigten over det danske Videnskabernes Selskabs Forhandlinger for 1840, er en Linie fra Nissumfjorden til 1 Miil sydlig for Nyborg Grændse for Landets langsomme Hævning. Alle de Steder, der ligge nordøstlig for denne Linie, hæves, og de hæves i Almindelighed mere, jo længere Punctet ligger borte fra Linien. Denne Hævning har forandret Landets Tilstand paa en høist paafaldende Maade; den har gjort Kolindsund til en Jndsø og Rougsø til en Deel af Fastlandet, der har tilstoppet de mange Forbindelser, som Liimfjorden i ældre Tider havde med Vesterhavet, og gjort Holmene i denne store Fjord til Halvøer. Den har hævet den Vig, som gav Visborg (Vigsborg), hvor efter Sagnet en Nissekonge har regieret, sit Navn, og forvandlet den til en stor Slette, og Faarene græsse nu i Borgens Grave og Nissekongens Baads-Havn. Den har udslettet den Charakteer, som Danmark havde i allerhøieste Grad i ældre Tider, hvorved de gamle Nordboers Vikingeliv blev bestemt det talrige smaae Fjorde og Sunde overalt gjennemskjarKysterne og tilbød Sorøverne en sikker Tilslugt. Vikinge borgene ligge nu ikke længere ved Havet, men hist og her viser et Skibsanker, fundet i Enge eller Tørvemoser, de gamle Forhold. Man maa tænke sig denne Hævning frembragt derved, at Jordskorpen spændes og trykkes op fra Jordens Jndre, sandsynligviis ved Vanddampe og den nylig omtalte Kulsyre; men da Jordskorpen ikkun har en ringe Clasticitet, brister den snart paa et, snart paa et andet Sted, og de derved fulgte Bevægelser ere Jordskjælvet. J Almindelighed vil man derfor forgiæves vente, at disse smaae Jordskjælv stod skulde staae i Forbindelse med Jldudbrud eller voldsomme Jordrystelser paa andre Steder og Jordskjælvet fra Kjøbenhavn (1829) viser paa en mærkværdig Maade, hvor indskrænkede disse Bevægelser undertiden ere. Vel kan man ikke nægte, at Jordskjælvet af 3die April er langt betydeligere, end de andre; men ikke destomindre forekommer det os, at dets Charakteer er af samme beskaffenhed og at derfor dets Aarsager maae søges i Skandinavien. Vi finde i det nordlige Jylland og paa Bornholm Spor af andre Jordbevægelser, der, endskjøndt de høre til den nuværende Jordperiode, ere aldeles forhistoriske. Robertsknude i Vensyssel er et høit, de Søfarende velbekjendt Forbjerg, hvorpaa Venneberg Kirke ligger. Det bestaaer af Leer- og Sandlag af samme Beskaffenhed som de, der endnu afsættes af Havet med Muslinger som Vesterhavet endnu opkaster, og Bendeltang der indhyller Ravstykker. Havet afsætter disse Lag horizontalt, men i denne, over 100 Fod høie, Kiint, staae de næsten lodrette og hentyde paa Revolutioner, der kunne sammenlignes med de stærkeste Jordskjælv i Calabrien, og Sydamerika, eller maaskee have overgaaet dem. Lignende Bakker forekomme igjennem hele Vensyssel og indtil Omegnen af Hobro og i Nærheden af Aalborg findes paa de saakaldte Østerbakker, der ere maaskee de høieste i Egnen, et mægtigt Østerslag nærved Toppen. Vi have ingen Grund til at antage, at lignende Phænomener ere i Begreb med at vende tilbage, men vi tør paa den anden Side ikke glemme, at ogsaa disse Virkninger kunne fornyes. Af særdeles Jnteresse vilde det være, hvis man paa de Steder, hvor Jordskjælvet har været, og især omkring Liimfjorden og Mariagerfjorden, vilde lægge Mærke til, om ikke Niveauet har forandret sig, hvilket, hvis en virkelig Hæv ning har fundet Sted, nærmest vilde vise sig ved en usædvanlig lav Vandstand.