Viborger Samler, 1789-12-21
Jm de Vilde i Acadia fortæller Dierville, at de giøre et meget sparsommeligt Maaltid, naar de fortærer alene 18 til 20 Pd. Kied. Den store Wittenbergiske Fraadser Kahls Minde, er 1757 bleven foreviget af Prof. Bøhmer i et særdeles Skrivt. Denne lod sin Apetit see for Penge. Undertiden lædskede han sig med 4re Skpr. Kirsebær, uden at forsmaae Steenene, eller 8te Skokker Blommer, som han ligeledes svalgte heele. Et Sviin, en Beede var ikkun et Maaltid, for ham. Endogsaa de haardeste, uspiseligste og afskyeligste Ting kunde han faae ned. Glas, Gruus, 150 402 ds. Tallerkener, Fade, Blekhorn, Penne Penneknive, Flintesteene, Kaalorme, Fugle, Rotter, Muus. Engang aad han en heel Sækkepibe for en fattiLandsbye Virtuos. Til dette meere end herkuliske Arbeide, manglede han ei den fornødne Styrke. Han bar 4re Karle af den nærmeste Bondebye ind i Staden, en har han paa hver Arm, en paa Ryggen, og en holdt han med Tænderne. Denne Ædekiempbeholdt sin Apetit og sine Kræfter indtil sit 60 Aar, og blev heele 80 Aar gammel. Den ældere Albinus i Leiden har seet en Karl, som gik omkring og aad Steen for Penge, men han førte dem selv med sig. De vare overmaade glatte, da de saa ofte havde gjort den samme Reise. Naar han var mæt, rystede han Underlivet, og lod høre, hvorledes Stenene skulpede og raslede med hverandre. Joseph Kohlniker fra Passau, som døde 1760 i Jeseld har funden en medisinsk Biograph i D. Vogel. Denne Fraadser var bleven saa mærkværdig, at hans døde Legeme blev aabnet og beskuet af 3 Doctorer, og hans heele Liv og Levnet i et ordentlig Forhør protocolleret og henlagt ad Acta. Mandens Forældre havde ogsaa ædt allehaande, og Moderen skal have spiist et af sine egne Børn, ja tilsidst være bleven gal af Sult. Han and aldrig nogen Mad uden at tage Steene dertil; th hellers kunde ingen Ting fylde ham, jo mindre Spise, jo flere Steene. J hvor mæt han undertiden syntes at være, saa varede det dog aldrig længere end et par Timer. Hver Qvarteer maatte han æde, om intet andet, saa Steene: omtrent 4 til 5 Pd. af Gangen: Endogsaa om Natten vaagnede han ofte af bare Sult, a 403 D. og maatte vederqvæge sig med en Haandfuld Flintestene. Engang reiste han til Holland for ogsaa der at gagre med sit Pund; men da man havde sagt ham: at dette Land var fattig paa Steene, tog han heele 260 Pd. med paa Reisen, som et Slags Madpose. Hau maatte virkelig forlade Holland, af Mangel paa sin nødvendige Fyldekalk. Da han kom til det steenrige Tydskland igien, takkede han Gud for denne Velsignelse saa inderligen, som nogen skørbutisk Søemand kan giøre, der kommer til det grønne Land. Man kunde føle Steenene, og here dem rasle i hans Mave. Naar han havde faaet en gammel Hat eller et par Slaver, eller andet Lædertøi, saa var det en stor Hielp for ham, det var ligesom Suul til hans Steene. Ellers fortærte han og Guld, Sølv, Kobber, Tin, Messing, Jernfang, Bliktøi, Porcelain og Steentøi, Trævahre og andet Løsøre, imod kontant Betaling af den meestbydende, Med blotte Stene kunde han til Nød stille sin Sult i en Uges Tid, men da maatte han drikke desmere: og fik han ingen virkelig Fode, saa blev hans Hunger ulidelig. Hans Kone lavede ham undertiden, naar Evnen tillod det, et dygtig fadfuld Suurkaal, dertil kom han en Skofte skaaren i Tærninger, en Haandfuld Salt, og 3 gode Næver fulde Steen, 17 Spegesild og ligesaa mange Kander Øl, var allene en Mellemad for ham. J Wolffenbyttel lod Hertugen give ham 25 Pd. Oxesteeg, og 20 Flasker Viin, hvormed han gottede sig i 7 Timer, dog maatte der Steene til. J Dresden tog han i en Tid af 8 Timer en heel steegt og en heel kagt Kalv til sig, tilligemed nogle Pd. Steen og 12 Fla och 404 B. sker Viin. Han brugte og en Mængde Snuustobak, og tog i det mindste 70 Priser ved et Maaltiid. Han var en lang Tid Soldat iblant de Keiserlige; hvor han laae i Qvarteer, blev han regnet for 8 Mænd. Hans Kammerater kunde ingen Flintestene beholde for ham. Man maatte derfor takke ham af. Drikke kunde han ligesaa got, som æde. Fire Potter reent Vand, var hans Thee om Morgenen, en halv Pot Kornbrændeviin tog han som en Slurk. Stokfisk og Ost var ham overmaade modbydelig, og i hvor sulten han var, saa skulle han dog aldrig æde af noget, hvori han havde seet et Haar, derfor aad han heller intet Smør, Af Smag vidste han ei at sige. Naturens Velgierning havde han eengang om Dagen, men kostede ham megen Tid. Han fordøiede ei som sunde Folk, Purgantser virkede aldrig hos ham, i øvrigt var han altid frisk og stærk. Endelig døde han i et Vertshuus, hvor han havde drukket en Pot Brændeviin, om Natten, af Apoplexie. Man fandt, at Maven kunde rumme 5 Potter, baade i den og i Tarmene, fandt man 72 sikkr. smaa Steene, foruden endeel Knapper, Spender og meere. For nogle Aar opholdt sig i Edingborg en aftakket Husar, som svalgte alle Slags haarde Legemer for Betaling. Lægerne sammesteds hyrede ham strax for at gjøre Experimenter med hans Mave. De toge en liden huul Sølvkugle, bestaaende af 2 Stykker, som kunde skrues sammen, g havde mange Huller, den fyldte de med Ost, Kiød o. s. v., og lod Æderen synke den. Naar den gik bort igien, fandt og optegnede de, hvad Forandring Substantsen havde faaet under Fordøielsen. RostanEt 405. 32 en ganske nye Autor, melder om et vildt Menneske, som nogle Hollænder havde fundet paa en ubeboet Øe, og som spiste Steen og Kiød, forlangte ei heller at spise andet. Hans Bestilling var at æde, drikke, sove, ryge Tobak. Fournier, en Læge i Brest, har aabnet det døde Legeme paa en Galeislave, som havde været en stor Frandser og tillige forrykt. Man fandt i Maven, som var 10 Tommer lang, 25 Stkr. Træe, tildeels af 8 Tommer, og sammenknuset Blik tragter, 5 halve og heele Tinskruer, den største Deel af en Tobakspibe, en liden Jernplade, de fleste Stkr. af et Spænde, 5 Blommesteene, nogle Stkkr. Glas. og Læder, en Lommekniv 4 Tommer lang, et Stykke 14 Tommer lang af et Tøndebaand, hvilket tildeels stak i Halsen endnu.