Aalborg Stiftstidende, 1834-07-26
Det er idag 20 Aar siden, at Rigsforsamlingen paa Eidsvold undertegnede den Constitution, der ligger til Grund for vor nærværende Statsforfatning. Formedelst denne Begivenhed er det, at den 17de Mai hos os er bleven høitidelig holdt som en Nationalfest, i hvilken Anledning vi her er forsamlede, og ville vi desaarsag anstille nogle Betragtninger over de sidste forgangne Decennier. Det er ikke ved Glassenes Klinken, eller ved et skraalende Hurra, at denne Da værdigen høitideligholdes. J flere Aarhundreder var Norg forenet med Danmark, og i den senere Tid under de danske Kongers Enevælde; men desuagtet under en saa liberal Regjering, at vi aldrig følede Frihedens Tab, og vi kunde regne os for den lykkeligste Nation i Europa, helst i den sidste Tid. De øvrige Lande hæriedes af Krigens Ulykker; den esdansk norske Stat havde den Lykke at forblive neutral og en nyde Fredens velgjørende Frugter, der især virkede heldigt paa den norske Handel og Skibsfart. Norges Jndvaanere vare en bleve fortrolige med den danske Rgjeringsform, der var ligesom indsuget med Modermelken; det var ikke nogen Normands Ønske, langt mindre deres Brødres, at Foreningsbaandet imellem Danmark og Norge blev opløst. - Den franske Keisers seierrige Vaaben blev en Skræk for hele Europa, de øvrige store Magters Regenter opbøde Alt for at standse hans Fremgang og for at opnaae deres Ønsker og Hensigster, vare de ikke samvittighedsfulde i Valget af de Midler, der kunne fremme deres Øiemed. Den danske norske skjøn line og kostbare Orlogsflaade skulde erobres og tilintetgjøres, som endog Danmarks Hovedstad derved forvandledes til en Askehaab; Sverrig skulde drages ind i de store Magters Politik, og Norges Forening med Sverrig blev garanteret dette Riges Konge med samme Ret, som Paven skjænkede Kongen af Spanien alle de Lande, han kunde erobre i den nye Verden. - Vi ville paa denne Glædens Høitidsfest, ikke lade vore Tanker dvæle ved disse for Menneskeheden oprørende Begivenheder, men glæde os over de Følger, hine voldsomme Handlinger havde for vort Fædreneland, og sige som Joseph sagde til sine Brødre, der havde solgt ham til de isralitiske Kjøbmænd: "J tænkte Ondt imod mig men Gud tænkte det Godt. Forsynets Veie ere urandsagelige, vi kunne med Rette sige: Gud har gjort det samme. - Da Efterretningen om at Kongen af Danmark nodtvungen havde maattet afstaae Norge, var indløben hertil, havde dette Land den Lykke, at en ædel Fyrste stod i Spidsen for dets Regjering. Denne foretog strax en Reise gjennem en vigtig Deel af Landet for at erfare Folkets Mening, og da han fandt denne saadan, som man efter en saa krænket Nationalfølelse kunde formode, lod han en Rigsforsamling af valgte Mænd træde sammen paa Eidsvold. Hele Nationen var ligesom elektriseret og vilde heller vove en Frihedskamp, end overgive sig som svenske Undersaatter, og den Enthusiasme, der besiælede Rigsforsamlingen, er det vi for en stor Deel have at takke, at vi erholdt en Constitution, der efter mine Tanker er den bedste, den frieste af alle europæiske Statsforfatninger, en Grundlov, som det til enhver anden Tid og under andre Omstændigheder ikke have været os muligt at erholde. Som et Beviis herfor troer jeg at kunne anføre, at selv den Mand, som havde den væsentligst Deel i denne herlige Bygnings Opførelse, gjorde siden et afmægtigt Forsøg paa at omstyrte eller idet mindste at undergrave en Deel af dens vigtigste Støtter. Men skulde der være Haab om, at den paatænkte Frihedskamp kunde lykkes, da maatte ingen Jndividers Jnteresse tilsidesættes Alle være lige deelagtige i Lovgivningen og i Beskatnings retten, ingen Adel og ingen Stands=Forrettigheder skulde for Eftertiden finde Sted. Paa disse Hovedgrunde byggede Rigsforsamlingen den Forfatning, som blev dateret den 17de Mai 1814, der først af Rigsforsamlingen og siden af Nationen blev beediget, og til hvis Minde vi med glad Erindring ville høitideligholde denne Dag. Lykkedes det end ikke hiin ædle Fyrste, der blev valgt til at staae i Spidsen for den norske Nation, at bøie de seirende Herskeres Politik saa var han dog et Redskab i Forsynets Haand, til at befordre vor Lykke, vor Frihed. Et ikke mindre Held var det for Norge, at en ligesaa ædel Fyrste stod ved Roret i Naboriget, en Mand, der selv i en Række af Aar havde kjæmpet for Friheden, og som saaledes ogsaa agtede og ærede Andres Friheds=Følelser, og hvis ædle og liberale Grundsætning bidrog til, at vi beholdt den besvorne Grundlov med saa liden Forandring, som Rigernes Forening kunde tillade. Men selv denne ædle Fyrste med hans bedste Villie havde det vanskeligt, formedelst den svenske Adels mægtige Jndflydelse, været muligt at skjænke os en saa fri og saa libera Forfatning, som den, der nu, formedelst Eidsvold=Grundloven af 17de Mai, blev os tilstaaet. Havde denne ikke allerede existeret, da er det tvivlsomt, om vi ikke mildest vare blevne indlemmede under Sverrig og sammensmeltede med dette Rige, maaske aldeles udelukkede fra de Rettigheder, der gere tilstaaede de svenske Stænder. Maaske var Norge anseet som en erobret Provinds, over hvilken Sverrig havde villet skalte og valte efter Behag. Man har villet bebreide, Danmarks Regjering, at den behandlede Norge stedmoderlig, at det, som Principalstat, trak de vigtigste Indretninger didhen, at de største Embeder i Norge bleve besatte med danske Adelsmænd. Disse Fakta kunne ikke afbevises, men det kan være tvivlsomt, hvorvidt saadant kan lægges den danske Regjering til Last. Indretninger, der vare til fælles Gavn, kunde med mere Oekonomie bestyres under Eet, og de danske Embedsmænd, friere med Hensyn til Familieforhold eller nærmere Bekjendtskaber, havde bedre med at hæmme de underordnede Embedsmænds Uorden og Vilkaarligheder. Mulig, de derover førte Klager vare mere foranledigede af Mænd, der troede sig eller Beslægtede tilsidesatte, end at der var nogen Grund til at anke over hines Ansættelse, eller Embedsførelse; desuden bleve norskefødte Embedsmænd ansatte i indbringende vigtige Embeder i Danmark. Men er den nogen Føie i disse Bebreidelser imod den danske Regjering, saa var der ikke mindre Grund til at frygte lignende Behandling af Sverrig, og en lang Række af Aar havde villet hengaae, inden den norske Nation var bleven fortroelig med de svenske Embedsmænd, det svenske Sprog, den svenske Lovgivning, det svenske Pengevæsen. Det er ikke muligt for nogen Dødelig at beregne, hvor store og mange Goder der bleve Norge til Deel formedelst Grundloven af 17de Mai; hvem veed, om ikke Norges Sønner vilde i Tilfælde af Krig blevet dem, som havde allerførst maattet marschere i Feldt; dette er nu ved Grundloven forebygget. Vel har Norge, siden Foreningen med Sverrig, maattet gjøre mange og store Opoffrelser, men disse ere for det Meste en Følge af vor Forening med Danmark. Den Krig, hvori dette Rige blev indviklet, forvoldte store Udtællinger, og forat undgaae større Skattepaalæg blev desaarsag udstædt en Masse danske Courant=Sedler, hvis Værdi sank til næsten Intet. Dette var endda ikke nok. Danmark blev nødsager til at gjøre betydelig Gjeld. Ved Skilsmissen maatte Norge tage en Andeel i denne Gjelds Afbetaling. Dansk-Courant=Sedlerne bleve ved Rigsbankforordningen betydeligt reduucerede, men der var endda en uhyre Masse af dem, som ikke vare funderede uden paa den Hæftelse, der skulde, efter Enevældets Bud, hvile paa al Jordeiendom i Danmark og Norge. Den Andeel af disse Sedler, som skulde falde paa Norge, blev af Rigsforsamlingen paa Eidsvold garanteret. Denne Garantie blev i Storthinget 1816 forkastet, og en ny Bank skulde funderes. Dette havde det trykkende Bank indskud og 10 Aars Næringsskat til Følge; det var muligt, at en anden Fremgangsmaade havde været mindre trykkende. Men vare disse Byrder end store, er det derfor ikke afgjort, om de vare blevne mindre, hvis Foreningen med Danmark var vedvaret fremdeles. Rigsbankhæftelsen, Jndkomstskatten, Mobilieskatten og de mange flere Skattebenævnelser, der i den sidst forløbne Forenings Periode bleve paalagte af den danske Regjering, vare nogle ikke videre gode Aspekter. Og for de danske Undersaatter, hvis Skatter senere bleve paabudne i rede Sølv, vare Pengenes og de udtømte Kassers Organisering ikke mindre trykkende. Da nu de store Paalæg, som udfordredes til Pengevæsenets Jstandbringelse for det meste ere forvundne, mange for vor ny Stat nødvendige Indretninger tilveiebragte og Statsgielden begynder at formindskes, og Skatterne ere nedsatte til snart mindre end hvad de vare under den danske Regjering: saa have vi den største Aarsag til at være tilfreds med vor Forfatning. Vel ere Commune=Udgifterne i den senere Tid stegne til det Mangedobbelte. Hertil har Friskydsens Ophævelse meget bidraget; men derved er denne Byrde ligeligere fordeelt paa det hele Land. Amtsygehusene, Gjordemødre, nes Lønninger, Vaccinations=Regninger samt Steenbroer, Opførelse, bidrage alt til, at de Summer, som reparteres ved Amtet, ere blevne saa betydelig forøgede. Der kan være Haab om at endeel af disse Byrder med Tiden kan forminde skes. Det meest Betænkelige i vor nærværende Stilling, er maaske de mange offentlige Laaneindretninger, hvorved de fleste faste Eiendomme ere blevne betyngede med Renter Svarelse. Vel fordeles Renterne forstørstedelen igjen paa norske Jndivider; men som oftest er det kun paa indirecte Veie, at disse komme tilbage til den Skatteydende; og det er med disse Laaneindretninger, som med enhver anden god Indretning, at de kunne misbruges. Det var nødvendigt, at Laan fra offentlige Indretninger kunde erholdes, hvis ikke Eiendommenes Værd altfor pludselig, til mange Familiers Ruin, skulde falde, thi de Privates Formue var ved Pengenes Forandring næsten tilintetgjort, saa at hos disse intet Laan var at erholde. Vel staaer det til Enhver, om de ville søge disse Laan, men Ordsproget at Leilighed giver Tyve er ogsaa herpaa anvendeligt. Men da Skatterne. nu ere saa meget formindskede, saa ville vi ogsaa haabe, at fordums Velstand, lidt efter lidt, ved Nationens Bindskibelighed og Flid, skal vende tilbage. Lader det være vort faste Forsæt, vore ivrige Bestræbelser, at gjøres saa frie og uafhængige af andre Lande som muligt, lader os nøies ved Bruget og Nydelsen af Landets egne Produkter, lader og kaste velfortjent Foragt paa de Spaak, der søge at udmærke sig ved udenlands Stads og Pragt, lader Fred og Eendrægtighed og ædel Daad udmærke vor Commune: da ville ved og vore Efterkommere vorde lykkelige, da kunne vi sige, som hiin ædle Fyrste, der bidrog saameget til denne Dags Udmærkelse, engang ved Betragtning af tvende Dødningehoveder og et udrundet Timeglas sagde: Fred i Hjertet, Fred med Gud! Døden vente vi fortrolig. Dette Viisdoms store Bud, Giør Livet let og Sovnen rolig - .