Berlingske Tidende, 1832-01-09
Efterretninger af blandet Jndhold. J den sidst hidkomne Engelske Journal The Polar Star Novemberheftet 1831, Pag 394 og 395, findes adskillige Uddrag. af et meget interessant Værk, der indeholder en stor Masse af lærerige Beretninger, Beskrivelser og Anecdoter, hvilket nyelig i London har forladt Pressen, under følgende Titel: "Campaigns and Cruises in Venezuel and New=Grenada etc., from 1817 to 1830. 3 Vol. Heraf meddele vi følgende characterie stiske Anecdote, som Forfatteren erfarede i Lima. - En af de Jndianere, der boe imellem Bjergene, havde ladet sig døbe, hørte jevnlig Messen og gik til Skrifte i en Kirke paa et af Bjergene, ikke langt fra Hovedstaden. Han havde fattet en saa overordentlig Hengivenhed for Kirkens Geistlige, Pater Cura, der engang havde viist ham megen uegennyttig Bistand og trøsten ham under en haard Sygdom, at han skienkede Pateren, som et Beviis paa sin Taknemmelighed, nogle Stykker purt Guld Foræringens Beskaffenhed opvakte Paterens Nysgierrighed; har udspurgte Jndianeren, hvor han havde faaet Guldet, og erfarede omsider, under ubrødelig Tansheds Løfte, at hiin havde opdaget en Huaco, det er: et Sted, hvor Landets Eiere i fordums Tid, sandsynligviis omtrent paa den Tid, da Spanierne bemægtigede sig det, havde skjult sine Skatte. Deslige hemmeligen bevarede Gulddynger ere meget talrige, og i Særdeleshed i Peru. Mange af de Huler, i hvilke de gjemmes, kjende Jndianerne saare vel, men høist sjeldent gjøre de Brug af den Rigdom, disse indeholde. De troe stadigen, at Yncoernes Slægengang vil komme i Besiddelse af deres Forfædres Vælde, og holde derfor hine Skatte samvittighedsfuldt dulgte, at de kunne være rede til deres Souverainers Brug, naar Restaurationens Ojeblik engang kommer. Ogsaa Pateren havde hørt tale om dette Sagn; Fortællingen overraskede ham derfor ikke, og Jndianeren vedblev, efterhaanden at bringe ham betydelige Qvantiteter Guld, indtil han omsider havde samlet saa meget, det var tilstrækkeligt til den lille brøstfældige Kirkes Nedrivelse og en ny og prægtigeres Opbyggelse, hvilket var den uegennyttige Pa ters beskedne Attraae. Da han henvente sig til Ærkebispen i Lima for at faae Tilladelse til en ny Kirkes Opførelse, ængstede Bispen ham med Spørgsmaal om Maaden, hvorpaa han var kommen til denne store Capital, og tvang ham omsider ved Trudsler til at tilstaae Sammenhænget. Nu paalagde Prælaten ham, at anvende al hans Jndflydelse hos Jndianeren, for at opdage Huacoens Beliggenhed, paa det at de Rigdomme, den indeholdt, kunde anvendes til at forskjønne alle Hovedstadens Kirker. Efter meget Overhæng, samtykkede Jndianeren i at følge Pateren om Natten til Huacoen, der var en Hule, hvis trange Indgang var skjult med Riisbrænde midt i en tyk Bjergskov. Da Patteren havde seet sig om i Hulen og gik hjem, skar han er Stykke Bark af hvert Træe, han kom forbi, for at sættes i Stand til atter at finde Veien til Hulen. Men han blev skuf set i sit svigfulde Haab om at komme i Besiddelse af Skatten, thi Jndianeren, der var ligesaa listig som Pateren, havde fattet Mistanke til denne, beluret ham og opdaget hans Konstgreb, Han mærkede nu mange Træer i Skoven i enhver Retning paa samme Maade, saa at Pateren, da han kom igjen, foer vilde Naturligviis kom Jndianeren aldrig mere i hans Kirke.