Berlingske Tidende, 1826-08-07
Directeurerne for Selskabet i Nord, Ryleieff, Fyrst Troubetzkov, Fyrst Obolensky og deres fortroligste Raadgivere dvælede ikke længe ved den Jder om en bestemt, eller temporair Ophævelse af 6 Selskabet. Snart erfarede de, at Carowitsch var standhaftig i den Beslutning, ikke at modtage Kronen, og denne Efterretning oplivede deres Haab. De smigrede sig med at skuffe en Deel af Tropperne og Folket, i det de indbildte dem, at Storfyrst Constantin ikke havde renonceret paa Tronen, at oprøre dem med dette Paaskud, og ved Hielp af denne Gjæring at styrte Regjeringen og den bestaaende Orden. "For at forene Meningerne", siger Ryleieff, besluttede vil (det vil sige han, Obolensky, Alexander Bestoujeff og Kahovsky, i deres eget og i alle deres Sections Medlemmers Navn) "at udnævne Fyrst Troubetkoy til absolut Overhoved eller Dictator, omendskjøndt Een af os, Alexander Bestoujeff, fandt denne Titel latterlig. Fra dette Øieblik af styrede Fyrst Troubetkoy alene alle vore Foretagender." Men Troubetkoy forsikkrer derimod, at Ryleieff var Sjelen i Sammensværgelsen, at han ledede alle Projecterne, alle Meidernes Foretagender, og at han selv indskrænkede sig til at føre Navn af foregiven Dictator. 4) Jmidlertid virkede Tronbeskoy ikke mindre fra sin Side. Den 8de December holdt han Raad med Batenkoff over de Forholdsregler, der maatte tages, for at tilveiebringe en Revolution, og over den tilommende Regieringsform i Staten. De antoge da følgende af Batenkoff foreslaaede Plan, om man saaledes kan benævne Projecter uden Forbindelse, uden Grundvold, og som hverken passe sig for Ruslands Beliggenhed, eller for nogen sund Idee om politiske Legemers Organisation. 1) Ryleiests eget Udsagn. 2) Fyrst Obolensky lod samme Dag Alexander Mouraviess, Fændrik ved et Regiment i Hestaarden, spørges, om man kunde giøre Regning paa dette Regiment til en Opstand. Mouravies, svarede, at det var et urimeligt Project. 3) Han gjentog siden næsten de samme Ord til Stenheil4) Ryleieff har i sine sidste Forhør erklæret, at dette Udsagn ikke var aldeles nøiagtigt, at fyrst Troubeskov havde havt Andragelsen af adskillige Puucter, og ligesom han overgik ham (Ryleieff) i Klogskab, saaledes var han ham lig i Virksomhed for de Sammensvornes Fordeel. "Jøvrigt ", tilføier Ryleieff, erkjender jeg, at jeg var Hovedophavsmanden til Urolighederne d. 14de December; jeg kunde standse Alt, og jeg gav de Øvrige det hæslige Exempel paa en strafværdig Hæftighed. Dersom Nogen har fortjent Livsstraf, som maaskee Ruslands Fremtids Vel fordrer, da er det mig, uagtet min Anger og den fuldkomne Forandring, som er foregaaet med mine Anskuelser. Oprørerne skulde benytte sig af Leiligheden til1) efterat have hævet den bestaaende Magts Virksomhed, at oprette en provisorisk Regjering, som i Provindserne skulde anordne Oprettelsen af Kamre der skulde vælge Deputerede; 11) at arbeide paa Oprettelsen af tvende lovgivende Kamre, af hvilke det ene, det høie Kammer, borde bestaae af Medlemmer paa Livstid; (Batenkoff vilde giøre dem arvelige), III) til Udførelsen af disse Hensigter at bruge de Tropper, som vægrede sig ved at aflægge Eed til Deres Majestæt, i det de vilde forekomme alle Yderligheder fra deres Side, men søge at forøge Antallet paa dem. Siden skulde man for at sikkre det constitutionelle Monarchie, gaae over til : Oprettelsen af Provindskamre, som tillige skulde have lovgivende Magt paa Stedet; Militaircoloniernes Forandring til Nationalgade, Overgivelse af Citadellet i Petersborg i Municipalitetets Hænder, et Citadel, som Batenkoff med Hensyn herpaa kaldte den Russiske Friheds Palladium, og hvor Municipalraadet og Borgervagten borde være, Uafhængigheds Erklæring fra Universiteterne i Moskou, i Døn pat og i Viina. Efterat have aabenbaret disse Hensigter, bemærkede Batenkosttil Troubetzkoy, at dersom alle Tropperne vægrede sig for at aflægge Eed, og Cæsarowitsch i dette Tilfælde bestemte sig til at komme til Petersborg, vilde den projecterede Forandring blive undførlig; derfor borde de Sammensvorne hellere dele sig, og Nogle proclammere til Reiser H. K. H. Storfyrst Constantin, og Andre erklære sig for Deres Majestæt. Dersom Vægt skaalen skulde synke for den Første, da vilde, meente han, een af disse to Ting blive følge: enten vilde Deres Majestæt indvillige Forandringer i de bestaaende offentlige Indretninger i Rusland, og i Oprettelsen af en provisorisk Regjering, eller De, Sire, vilde opsætte Deres Tronbestigelse, og da vilde de Sammensvorne, ved den Erklæring, at denne Opsættelse var en Frasigelse, udraabe Deres ophøie de Arving, H. K. H. Storfyrst Alexander til Keiser. Fyrst Troubetkoy svarede, at de sandsynligviis kun kunde samt et ubetydeligt Antal Tropper for deres Sag, 1) og at ingen af de høie Officerer vilde tage Deel i deres Foretagende. J dette Tilfælde bør man ikke meere tænke derpaa, svarede Batenkoff. Men naar de indbyrdes overveiede disse fordærvelige Planer, da enten forstode de ikke hverandre, eller ogsaa bedroge de hverandre i mange Henseender. Troubetzkoy og hans Tilhængere bestemte Batenkoff til General-Secretair for den provisoriske Regjering, medens han selv ansaae sig som Medlem af den, og i dette Haab, overgav han sig allerede til en ubegrændset Ærgierrigheds Forestillinger, til den Jdee at blive en historisk Person. Udnævnt til Medlem af denne Regjering, vilde han forene sig med en Prælat, og siden med Fyrst Serge Troubetzkoy. "Da, siger han, i Besiddelse af Majoriteten, (han haabede at beherske Troubetkoy) "skulde jeg have styret Staten, og forandret den provisoriske Regjering til et Regentskab i Alexander den Andens Mindreaarighed." Batenkoff antog desuden efter Troubetzkoys Udsagn, at den Eed, der blev aflagt af Deres Majestæt til H. K. H. Cæsarowitsch skulde betragtes som en Tronfrasigelse, og at man, efter hvad han har hørt Ryleief sige, i det Øieblik Revolutionen udbrød, vilde tragte Deres Majestæt efter Livet. "Endelig, vedbliver Botenkoff, efterat have gradviis bestyrket min Anseelse, efterat have befæstet mig ved Oprettelsen af et arveligt Monarchie og ved de Baand jeg vilde knytte med dette, vilde jeg indrette min Gang efter Omstændighederne. Men dersom Keiser en havde antaget vore Vilkaar, skulde jeg have stillet mig under hans Fane, og jeg skulde ikke have modtaget nogen Embede i den provisoriske Regjering. Iøvrigt har jeg aldrig været ganske viis paa, hvilket Foretagende man vilde sætte i Værk. 2) 1) Efter Ryleieffs Udsagn havde Trønbeskop i Begyndelsen bildt sig ind, at et eneste Regiment vilde være nok til at erholde heldig Fremgang. a) Vatenkoff tænkte ogsaa paa, at overrække Storfyrst Michael og Keiserinde Elisabeth Kronen. Baron Steinheil havde og meddeelt sine Colleger samme Jdee, i det Haab, at Keiserinde Elisabeth, som ikke havde Børn, skulde selv i levende Live bifalde Oprettelses af en Republik. Jkke desto mindre forberedte Andre alleredte Udførelsen. Hos Ryleieff, som det bestemte Sted for en Generalforsamling, kom i de Sammensvorne med Planer, Forslag, eller for at høre Directoriets befalinger. J de sidste Dage saae man i deres Samlinger, ved en bizar Blanding, Ubetænksomhed forene sig med Blodtørst; man saae ved Siden af en urolig Opposition imod de lovlige Autoriteter, en passiv Lydighed imod en ubekjendt Autoritet, som i de troede at have valgt. Den 12te December, efter Erklæring af at et Øienvidne, Medlem af Selskabet, (Baron Steinheil) begave . Fyrst Troubetkoy, Bestoujesserne, (Nicolai, Alexander og Michael), Obolensky, Kahovsky, Arbouzoff, Rumine, Grev Kat sinovnitzine, Fyrst Odojevsky, Suthoff, Pousichine, Batenkoff, 2 Pakoubowitsch, Stchepin=Rostoffski, sig til Ryleieff, men ikke Alle paa eengang; Nogle kom og Andre gik. Nicolai Bestouses, og Arbouzoff borgede for Gardemarinerne; Bestoujeff, Officeer, ved Regimentet Moskou, borgede ogsaa for sit Compagnie, men svagt; Repine begyndte først at indestaae for en Deel af Regimentet Finland, siden vilde han kun svare for nogle Officerer, s. idet han tilføiede, at Jngen af dem, som skulde tage Deel i 1 Oprøret, vilde være istand til at rive dette Regiment med sig; h Fyrst Odojevski indskrænkede sig til at gientage i en ynkelig Enthousiasmes Tone; Lad os døe, med hvilken Hæder ville i vi ikke døe; Alexander Bestonieff og Kahossky viste sig som 6 ivrige Terrorister, istand til at begaae de skrækkeligste Forbrye af delser. Den Første tilstod disse Ord: Jeg gaaer over Rubi= con, og jeg nedsabler Alt paa min Vei. Han paastaaer, at 5 det kun var tomt Praleri og Misbrug af Ord. Kahovski raabte: Vi udrette Jntet med disse Phillantroper ; her er intet Andet at giøre end at nedsable : See, der er Alt. Er i man ikke enig heri, gaaer jeg hen og angiver mig selv Ved disse Ord traadte Steinheil forfærdet tilbage. Ryleieff sagde i til ham, Frygt ikke. Jeg leder ham efter mit Godtbefindende og skal nok styre ham. Jmidlertid sagde Ryleieff, Dagen efter, i Obolenskys, den ældre Pousichines (nylig kommen fra Moskou) og Alexander Bestoujeffs Nærværelse, til Kahovski idet han omsavnede ham: Kiære Ven! Du er ene paa denne Jord, Du har offre Dig for Selskabet, myrd Reiseren. J samme Øieblik sluttede de Andre ham i deres ArmeKahovski lovede at adlyde. Han vilde, den 14de, forklædt som Grenadeerofficerer i Corpset, trænge ind i Palaiet, eller vente i Deres Majestæt paa een af Trapperne; men tilsidst opgav i han sit Forsæt, da han indsaae det var uudførligt, som ogsaa alle de andre tilstode. 1)