Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-02-19
Nyeste. Skilderie Kjøbenhavn. mod Rode- Ellevte Aargang. No. 15. Udgivet og forlagt af Boghandler S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevydsterne. Løverdagen den 19 Februarii 1814. Gelly Latour, den uforbrændelige Spanier. (Af en Skrivelse til en Ven paa Landet.)De har fuldkommen Ret, min Ven, naar De beundrer den Lykke, som vor Hovedstad i de senere Aar har havt, at blive besøgt af de sjeldneste Virtuoser, af Mænd, som J Landsbyfolk maa lade eder nøie med at læse Beskrivelser over i Aviserne, ligesom vi Kjøbenhavnere maa lytte med begge Øren efter alt gammelt Nyt og nyt Gammelt, eller med andre Ord alt det politiske Gammel og Nyt, man meddeler os fra Udlandet. Neppe har Bugtaleren forladt os, førend den uforbrændelige Spanier beviser os den Ære at besøge os, og endog lover, naar han ved Subskription og Prænumeration seer sig skadesløs, at kryde lyslevende ind i en 180 Sr. varm Ovn, med en ukogt Lammefjerding, og ikke at komme ud igjen førend han bringer denne stegt med sig; et Experiment, som han, hvis den Hamborgske upartiske Correspondent" ikke er partisk, virkelig skal have udført i Hamborg, hvilket en M. C. D. (maaskee Mag. com must. diab.), har ladet sammesteds bekjendtgjøre med den Forsikkring, at han, som har et Par forsvarlige Lunger, for at overtyde sig om Sagens Rigtighed, krøb ind i Ovnen, men ikke kunde ud S. No. 249 af samme Avis for 1813. holde længer den fortyndede Luft, forenet med Kulsyre, end nogle Secunder, og takkede Gud, at han kom ustegt og ubrændt ud igjen. J Kjøbenhavn har Hr. Gelly Latour endnu ikke viist dette hans Konsts Non plus ultra, og man kan næsten sige, at snarere den stærke Kuldegrad, som smelter den sidste Krone, og forbrænder den sidste Seddel, Folk i denne Tid have i Lommen, end den Vurmegrad forhindre Konstneren i at gaae indi Ovnen, og man faaer da heri, som i saa meget andet, lade sig nøie med det, der staaer paa Papiret. Jmidlertid maa jeg tilstaae Dem, at de Jldprøver, som denne Uforbrændelige har viist os, overgaaer den dristigste Forestilling. Han gjør sine Experimenter i Concertsalen i den forrige Brunske, nu Cassadebanske, Gaard paa Kongens Nytorv. Naar Latour træder frem for Tilskuerne, gaaer han med opsmøgede Skjorteærmer, og uden Sko eller Strømper paa. Han stiller sig i denne Positur op paa et Bord, og fortæller blandt andet Tilskuerne, at han ikke er uforbrændelig, men at han besidder et hemmeligt Middel til at gjøre sig uforbrændelig. Han opregner derpaa alle de Konster, han vil fremvise, iblandt andre den, at gaae ind i Ovnen, som han ikke viser, og ender med, at han er villig til at lære andre for en billig Betaling sin Hemmelighed, som er af stor Vigtighed i Jldebrandstilfælde &c. Derpaa lader han sig bringe et ganske rødt gloende Jern, men som ikke er gjort gloende paa den Side, han holder ved, og med Kanten af dette stryger han Fødderne, Armene, Haarene, Bakkenbarterne. Derpaa tager han en gloende Jernstang, og træder paa den adskillige Gange. Han gaaer endnu videre. Han viser Tilskuerne en Flaske med Olie. Denne slaaer han i en Confur, lader den sætte paa Jlden, og derpaa bringe brændende ind. Han putter en Tinsker deri, men den smelter; han putter en anden Skee, som han siger er af en vis Composition, i Confuren, og holder Skeen med den brændende Olie i paa Tungen, saa at det ordentlig sprutter. Nu lader han sig bringe en Confunmed smeltet Bly. Han putter et Øieblik Fodsaalerne og derpaa Hænderne deri, kommer, som det lader, smeltet Bly i Munden, og spytter smaae Klumper deraf ud igjen. For at overbevise Tilskuerne om, at Blyet virkelig er smeltet, øser han det ud paa Bordet, og træder paa det med de bare Fødder. - Havde Gely Latour gjort disse Konster for fire, fem Hundrede Aar siden, saa havde man med Loven i Haanden nok viist ham den Uforbrændeliges Forbrændelighed, og han havde ligesaalidt ved sin Konst kunnet redde sig fra Here eller Kjetterbaalet, som nu nogen vil være istand til at redde sig ved den i Jldebrandstilfælde. Men Tak skee de nyere Tiders Grandskningsaand, der bestandig opsøgte de naturlige Aarsager til hvert tilsyneladende overnaturligt Optrin. - Jeg kjender Deres Videlyst, min Ven! og har, for at tilfredsstille den, søgt at faae i denne Sag alle de Oplysninger, som min Tid tillod mig at søge. Konsten, at kunne bære gloende Jern i Haanden, eller gaae paa gloende Jern, er selv i vort Norden meget gammelt. Den saakaldte Jernbyrd eller Jldprøve blev i Kong Harald Blaatands Regjeringstid indført i danske Rettergangs sager istedet for Tvekamp. Biscop Poppo, der (formodentlig i Aaret 996) betiente sig af Jernbyrd, som Mirakel, til at omvende de Danske til Christendommen, har, saavidt man af Historien kan skjønne, givet første Anledning dertil. En gammel Forfatter, Anders Sunesen, lærer os, at det allerede i hans Tid var almindelig bekjendt, at Jldprøven kunde illuderes ved Hielp af en eller anden Saft eller Salve. Han siger: Gestaturus forrum lota manu nihil debet contingere priusqvem forrem levet, nye capur nee ernes nec aliqvod vestimentum, ne pertactum alicujus succi vel ungventi per frandem porius qvam per innocentiam ferri candentis effugiet læsionem. Jldprøven var tre Slags, hvoraf den ene kaldtes Trygsjern (maaskee Trugsjern), og bestod i, at et gloende Jern skulde bæres med blottet Haand i en Afstand af tolv Fod, og kastes i et Trug; og dersom det faldt udenfor dette, atter kastes deri; Trygsjern brugtes allene i Tyvssager. En Tyv var, efter de Tiders Tænkemaade, langt meere foragtet end Morderen eller en anden nok saa grov Forbryder, fordi denne Brøde ansaaes som et Bevis paa et nederdrægtigt Sindelav, og fordi det vel som oftest vare Trælle, der gjorde sig skyldige deri, saa at man endog vilde forebygge, at de ikke sammenblandedes med andre Forbrydere, naar man maatte tage sin Tilflugt til Jernbyrd. Det var under de Geistliges Tilsyn at Prøven skede, hvorfor de og fik en vis Betaling, nemlig af Sagvolderen, naar han befandtes uskyldig (maaskee fordi der dog havde været grundet Formodning imod ham, men af Sagsøgeren, dersom hiin fældtes ved denne Beviismaade. Derfor maatte de Anklagede ogsaa forberede sig til denne Prøve ved Fasten, i to Dage, og iføres egne Klæder. Det var den tredie Søgnedag i Ugen (endnu i vore Dage den sædvanlige Executionsdag) Prøven gik for sig, og næste Søndag aabnedes de tilbundne Hænder eller Fødder af Præsten i Klagerens Nærværelse (Jvf. P. K. Anchers samtl. jurid. Skrifter, T. J. S. 9-10).