Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-10-14
Efterdi Vi kunne formode, at ved den adelige Herre, som er Overbringer heraf, eller endnu for hans Ankomst til Danmark, Rygtet om den Skotske Dronnings Henrettelse vil udspredes, have Vi holdt for, at burde give C. Maj. en sandfærdig og tro Beretning om hvorledes denne Sag er tilgaaet. J hvor mange Forbrydelser, sigtende til at tage Os af Dage og omstyrte vor Regiering, ikke eengang, men ved oftere gientagne Sammensværgelser, denne Dronning er greben, tvivle vi ikke om, at C. Maj. har erfaret. Dette er paa det klareste beviist, saavel ved mange af Dronningens egne og af hendes Skriveres Breve, som ved Vidnesbyrd af Mange, der efter hendes Tilskyndelser vare Sammensvorne til Vor Undergang; og disse Sammensvorne, der aabenbarligen have tilstaaet hele dette Opspind, enten strax da de bleve grebne, eller da de førtes til Retterstedet, har Lovenes fortiente Straf rammet. Men Dronningen, som dagligen smedede Anslag mod Vort Liv, er ved de trende Stænders Myndighed, som vi kalde Parliamentet, efter en høist retfærdig Dom kiendt skyldig til Dødsstraf, og dette Parliament har ofte og ved gientagne Bønner overhængt os om, at Vi hellere skulde overantvorde hende til den fortiente Henrettelse, end uophørligen, saalænge hun var i Live, kæmpe med hendes Udsendte om vort Liv; ligesom man ogsaa reent ud har erklæret Os, at ved ingen menneskelig Forstand kunde findes nogen Sikkerhed for, at vi, saalænge hun skaanedes, kunde være i Behold. Dog, at lade hende aflive, har vi, formedelst Blodets Frændskabs baand, aldrig villet samtykke i, og kun tilladt at det maatte skee i det ene Tilfælde, hvis nogen Tumult eller Rebellion for bemeldte Dronnings Skyld opvaktes, hvorved Vi kom i Fare. Brevet herom havde Vi givet en af voxe Secretairer at bevare, og strengeligen forbudet ham, ikke at meddele det til Nogen, og ikke at foretage noget i denne Sag, før han først havde raadført sig med Os. Men han, som ganske satte dette tilside, lod med overilet Hastighed, uden vort Vidende, Henrettelsen udføre, efterat han med nogle af Vort Raad havde holdt Overlæg; hvilke dog nu undskylde sig dermed, at de havde frygtet for, at Vi ved Vor alt for store Naade skulde fremskynde Vor egen Undergang. "Saaledes er denne Dronning, imod vor Villie (skiøndt, hvad ei kan negtes, høist strafskyldig) ved bemeldte Secretairs Uhetænksomhed, uden at Vi (som Vi kalde Gud til Vidne paa formodede noget derom, overantvordet til Døden. Dog have Vi ladet Secretairen, for hans aabenbarlige Ringeagt imod vor kongelige befaling, fængsle i Taarnet, for at han paa det nøieste skal giøre Regnskab for en Os saa uventet Gierning." Hvilket Vi ved denne Skrivelse har villet bevidne Eders Maj., ei fordi vi frygte for, at denne Dronnings Henrettelse (som vi baade med al Retfærdighed kunde ladet fuldføre, og visselig burde gjort, om vi allene vilde seet paa vor egen Fare) skulde tilregnes Os; men for at C. M. kunde blive sandfærdigen og oprigtigen, som det sømmer sig vort søsterlige Sind, oplyst om Sagens Fremgang, og erfare, at aldrig noget bittrere, end denne ene Begivenhed, er overgaaet Os i Vort Liv. Paa ny bede Vi den Almægtige, at Han vil skienke Ed. Maj. alt hvad Godt og Lykkeligt er. Givet, som i Brevet." Elisabeth.