JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Corsaren, 1841-11-26
II. Fødsel og Slægtregister. "Og da har Solen født en deilig Datter" "Nordens Guder". "- Zerbrach der Zwvingherrn Burgen, Und zerbrach des Knechtes Joch." H. Heine. Saavidt jeg erindrer, er det alt andetsteds bemærket, hvorledes det altid har været "simple Folk, som bleve udvalgte til guddommelige Gjerninger. Da Maria blev bestemt til at føde Guds Søn, blev der ikke i Forveien spurgt, hvor mange Ahner hun havde, og da Guttenberg blev udvalgt til at fremkalde den nye Verdens Messias, sagde Englen ikke først: Guttenberg! Har Din Fader lært at ride paa seller iblandt fyrstelige Heste? Men denne Mands Aand befrugtedes af Guddommen, og fra den udgik Pressen. Og Pressen vorede op og formælede sig med den menneskelige Aand. Og den Dag, paa hvilken Formælingen stod, var bestemt at skulle blive en Høitidsdag for den kommende Menneskeslægt, og derfor feireredes den med en høitidelig Tournering. Paa den Dag opplantede den gode Ridder Martin Luther sine Theses i Wittenberg og tilbod at forsvare den med sin Landse og sit Sværd imod al Verdens Angribere. Og den menneskelige Aand, formælet med Pressen, bragte en Søn til Verden, og i Fødsels. naiten tændtes Blus, stærke Vlus paa Bjergene - Voldsmændenes Borge brændte i Franken. Og den Søn, der fødtes, var Tidsaanden. Og han voxede op, og hans Forældre udvalgte ham en Brud. Og de udvalgte til ham Erindringen, en Pige, der i lige Linie nedstammede fra Oldtidens Guder, fra Frihedens Guder. Formælingsdagen feiredes med Kanonsalver og militair Paxade: 7000 tydske Leiesvende paraderede forbi Americas Mænd og - strakte Gevær. Nogen Tid efter lød den Efterretning, at den unge Gemalinde befandt sig i velsignede Omstændigheder. Beretningen var affattet i følgende Ord, som Mirabeau, en af de Læger, der vare bestemte til at være Fødselshjælpere, dicterede. "Sig Eders Herre, at kun Bajonetternes Magt skal fordrive os herfra." Endelig kom den Stund, da Barnet skulde see Verdens Lys. Dets Navn var i Forveien bestemt: Det skulde opkaldes efter de Guddomme, fra hvem det paa mødrene Side nedstammede: det skulde hedde Frihed. J kjende Sagnet om Athenes Fødsel. Da den bepantsrede Jomfru sprang frem af Zeus's Hoved, skjælvede Olymp, og Solens Gud standsede sin Vogn. Da Friheden fødtes, løb et Brag over den hele Verden, en Kongekrone styrtede til Jorden, og med Kongekronen fulgte dens blodige Hoved, der havde baaret den. Mangt et Olymp skjælvede, og mangen Sol saae sig forskrækket om. Friheden var født.
Corsaren, 1841-11-26
Veiene i Vensyssel. Man kan næppe gjøre sig et Begreb om, hvor slette de fleste af Vensyssels Veie ere. Den bedste af dem er den, der løber omkring Børglumkloster gjennem Wringsted til Ingstrup, og den er saa god, fordi den kun passeres Fjerdedelen af Aaret - hele den øvrige Tid er den nemlig inpassabel. - Jmellem Øster- Brøndsløv og Hjørring blev for kort Tid siden anlagt en ny Vei, fordi den gamle var aldeles ufremkommelig. Da den nye Vei var færdig og man havde jort lidt paa den, ønskede man imidlertid - forunderligt nok - igjen at kunne bruge den gamle; men saa kunde man ikke engang faae den; thi endeel af den var brugt til den nye Vei. - Og naar det gaaer saaledes hermed saavelsom med mange andre Ting, kan man da undre sig over at Beboerne saa oste geraade paa gale Veie? (ville Beretningerne om Retssikkerhedens sørgelige Tilstand her).
Corsaren, 1841-11-26
Fra Udlandet. - Enkedronningen af Bayern er allernaadigst afgaaet ved Døden. - Da den franske Gesandt i Constantinopel, Grev Pontois, nys tog Afsted med den tyrkiske Premierminister, fandt han sig yderst krænket ved den Kulde, man viste ham, navnlig at man ikke bød ham en Pibe, da man dog havde gjort megen Stads af den engelske Gesandt, Lord Ponsonby, ved dennes Afstedsandients og meget høfligt budt denne en Pibe. Grev Pontois fremkom med Besværinger, og Rifaat Bey gjorde da mange Undskyldninger. Det var en reen Forglemmelse, sagde han, og det burde han (Grev Pontois) saa meget snarere troe, som det kunde bevises, at der paa selve Lord Ponsonby's Foranstaltning var blevet kjøbt ham en Pibe.
Corsaren, 1841-12-03
Charivari. Fremlysning. Hr. Corsar! En af de i Deres Blads Nr. 52 efterlyste smaae Corfarer er i denne Tid funden, død, i et af Politiets Localer. Den Lille var kommen Beslagkassen for nær og havde faaet Hovedet knust. Hof- og Stadsretten har foreløbig besørget det lille Lig bisat og ved denne Leilighed emanciperet sig fra den urigtige Skik at tractere Følget med Kage og spiritueuse Sager. Hele Følget, der rigtignok kun bestod af een Kareth, hvori sad Hr. Fjeldsted, som Bedemand, fik ikke Andet end Vandt og Brød. - Jeg beder Dem bemærke, at det kun var en Bisættelse; man mener, at Høiesteret vil besørge Begravelsen. - Den Straf, som er bleven idømt Fjeldsted, Vand og Brød, er den, der er er fastsat for Lasten af fremmede, i venskabelig Forbindelse med vor Regjering staaende Magter. I Domspræmisserne nævnes imidlertid hans Forseelse et Slags Blasphemi, uforsigtig Omtale af himmelske Ting. Hvis man ikke vidste det bedre, skulde man altsaa heraf troe, at Hof- og Stadsretten ansaae Himlen for en Magt, der stod i venskabeligt Forhold til vor Regjering. - Hr. Buch er bleven idømt 200 Rbd. Mulct, for en Artikel i Nr. 11, betitlet Det Gamle og det Nyes. Det er formodentlig 100 Rbd. for det Gamle og 100 Rbd. for det Nye: Det Nye og det Gamle er lige godt.
Corsaren, 1841-12-03
Vi leve i Besparelsernes Tid: Universitetet har udsat en Priisbelønning for en Lærebog i Verdenshistorien, og Priisbelønningen er af den Natur, at den, der ikke skriver Bogen, vinder Meest (idet han nemlig beholder sin Tid). Der bespares altsaa Tid, der bespares Penge, og dog, o Lykke! og dog - "beskyttes" Videnskaberne.
Corsaren, 1841-12-03
Blok Toxen lader sine Jamber gaae uden Mackintofh! Kjære Hr. Blok Tøxen! Hvad er det dog for et Jndfald! De, mægtige Skjald, som i yndig Prosa besang Meyers vandtætte Mackintoshler, som lærte os, at dette Klædningsstykke, til 15-17 Rbd., sikkrer mod Vandets Gjennemtrængen og al deraf flydende Daarlighed, De lader Deres ustyldige Smaae, Deres Janber, gaae uden Mackintosh! - - De vil indvende: Det er saagu ingen "Smaae!" De maale deres gode sex Fod, det er sande Tre-Alens-Karle, som Fanden selv ikke skulde kunne fordøie i een Mundfuld. Hvor skulde man, som fattig Mand, skaffe Mackintoshler til Dem? - - Hjælper ikke, Hr. Blok Tøxen! hjælper ikke! Jamberne maae, sandt for Gud! have Mackintosh paa, hvis Vandet skal holdes ude.
Corsaren, 1841-12-03
Skaaner Prof. Sibbern! Det er blevet en sand Mode at angribe Professor Sibbern og spotte ham. "Fædrelandet", "Politivennen", Provindsaviserne - alle plukke de ham, saa at Ordsproget ret gaaer i Opfyldelse: "Hvor Vognen helder, støde Alle paa*) - Forgjæves have vi altsaa forsvaret ham, forgjæves have vi beviist, at han, trods Alt hvad der kan siges derimod, er en fornuftig Mand. Men, naar vi nu bevise, at han er en liberal Mand, at han er mere end liberal, at han er radical, ja mere end radical: at han er Republikaner, og mere end Republikaner: at han er Socialist - ville J da lade ham i Fred? - Vi ville forsøge det. - J kjende hans Artikel om den pantsatte Skrædderdreng; under den Varme, hvormed han har skrevet denne Artikel, har hans hele Sjæl udtalt sig, uden Skjul og Jroni ere alle hans Følelser der lagte for Dagens Lys. Først giver han Oppositionspressen Medhold i dens Anstuelser om Høiesteret. Han frafalder sin tidligere Paastand om Høiesterets Ufeilbarhed og indrømmer, at den har Mangler. - Dernæst gjør han fælleds Sag med Roulund, der i den jydske Stænderforsamling erklærede, at Souverainiteten bestaaer ved en Contract, der kan løses. Men han gaaer endnu videre end Roulund og erklærer, at en hver Contract kan løses og bør løses, naar den ene af de contraherende Parter forlanger det. Men han gaaer endnu videre og opfordrer 9000 Mennesker til at røre sig for at faae Contracten hævet. "Nøre sig" - det er let at gjætte, hvad han mener dermed. Naar denne Yttring blot ikke var kommen, en Yttring, der staaer saa meget i Strid med "Corsarens" fredelige og rolige Hensigter, havde vi optaget Professoren som Medlem af Redactionen. Nu kunne vi ikke gjøre det, men agte *) Det gaaer saa vidt hermed, at følgende Scene har fundet Sted i et Huus. Sønnen: God Dag! Fruen: Naa, hvordan er det gaaet idag, min Dreng? Sønnen: Aa, daarligt! Jeg fik Hand hos Sibbern. Tjeneren (der er ved at dække Bordetj. Ja, men det gjælder nok ikke, hvad den Mand siger. ikke desto mindre hans Grundsætninger og beklage kun, at de gaae for vidt, at de ere for extravagante og derved blive urealisable. - Man vil maaskee undre sig over, hvorledes han har faaet dette trykt. Ol det er bevirket ved en mesterlig Snildhed. Han henvender sig nemlig til Kongen og beder Ham om at stille sig i Spidsen for Oprøret, saa at dette altsaa bliver lovligt. Det gjør Kongen naturligviis ikke; Kongen gjør itte Oprør imod Contracten; men desuagtet er Jndfaldet dog saare snildt.
Corsaren, 1840-12-18
Charivari. Hvorfor bliver der ikke ved Universtetet indsat en Professor i Statsoeconomien? – Fordi der her i Landet ere Statsoeconomer nok, som holde Regnskab med Kongen over hans Jndtægter og Udgifter, saa at han ikke behøver at oprette et Seminarium for flere.
Corsaren, 1841-12-03
Sangerne fra Jtalien. "Dort wo als eweger Leuchtthurm Vesuv, der hohe, glüht. Stand eines Dritten Wiege. Von Lorbeern üverblüht". "Jene Vøgel, die die Augen Eurer Freiheit ausgepickt, Und dann fein Euch vorgesungen Wie Ihr doppelt nun beglückt." Anastasins Grün. De kom da, de længe ventede Sangere, og de skulle synge paa Vesterbroes Theater. Og indhyllet i Düffel, Kalmuk og Mackintosh gik man derud med Passer og Bestik i Lommen for at maale deres Stemme, hvor høi og hvor tyk den var. Og da man havde maalt, fik man sig en Disput om, hvem der havde maalt rigtigst. Lad dem maale, lad dem disputere. Klamres kun, I Herrer, om, hvor meget Mdm. Forconi detonerer, hvor god Skole Hr. Valtrinieri har, og hvor bøielig Hr. Torres Bas er, klamres i Guds Navn, men tillader os blot at lige ind imellem Eder og see paa disse Mennesker, Beseer og behører J kun Skuespillerne og Sangerne (og Sangerinderne) - lad os see og høre Menneskene fra Jtaliens Land. Ja, de ere fra Jtalien, fra det skjønne italiske Land, og de bringe Jtalien med sig, det følger sine Børn allevegne. Tys! Høre J ikke Vinden gaae over Pinierne? Stille! Nu lyder Aftenklokken i Appenninernes Dale. Og den gledende Aftensol kaster sine Straaler hen over Dalen og skinner paa det glødende Øie, den glødende Kjærlighed og det glødende Liv - ah! det er Jtalien! Spotter kun og leer over dette Theater! Ogsaa vi kunne spotte og lee og maae det uvilkaarlig, naar de i en gammel Riddersal have Holbergs Buste, naar der midt paa Himlen hænger en Lygte eller Lampe, og naar en Mand skal kastes ud af Huset, og man da kaster Huset med; men - det er Jtalien: De blege Mennesker med de kjække, mørke Øine og de stolte Aasyn staae imellem Harlekinader; det er Jtalien, det samme Jtalien. Det vilde være frit, og det fik de østerrigske Bajonnetter; de vilde have et luunt Theater, og de fik - Pettolettis.
Corsaren, 1841-12-03
Onsdagen den 1ste December. At vi idag skrive den 1ste December er en vel bekjendt Sag. Men det er vistnok ikke faldet Enhver ind, før han iaftes lagde sig til Hvile, at takke Himlen for, at igaar endte en Maaned, der i de senere Aar jævnligen har medfort saadanne Dage, som Tycho Brahe, om han havde levet, vilde have betegnet som uheldige, paa hvilke man ikke skulde foretage sig noget. Den 1ste November 1837, udkom tvertimod Stændernes indstændige Bønner, den bekjendte Placat om culpose Presseforseelsers Strafbarhed, der gav Mange et practisk Beviis for Stænderinstitutionens Tilstrækkelighed. Reskriptet af 4de November 1840, som tillader Kammerherre Grevenkop-Castenschiold og alle andre GrevenkopperCastenschiolder at indgive Minoritetsvota, virkede i samme Retning som Placaten af 1837. November 1811 bragte Skrivfeilsrescriptet og samme Maaned endvidere den nye Actionsordre mod Lehmann til Verden. December har jo vel ogsaa havt uheldige Dage, saasom 3die December 1839; men det er dog Dage, man kan finde sig i - da man for det paa samme Tabte faaer saa herlig Erstatning.
Corsaren, 1841-12-03
"Dagen" har nu faaet en Medarbeider, der med store Bogstaver forsikkrer, at Kongens Viisdom og Hjertensgodhed er Landets bedste Garanti. Denne Forfatter antages at see saaledes ud:
Corsaren, 1841-12-03
Vore Læsere ville erindre, at vi for nogen Tid siden have skrevet en Artikel om Damernes Emancipation. Denne Artikel har allerede baaret Frugter og lover endnu flere for Fremtiden, især da det første Stød er udgaaet fra den Anstalt, der ifølge sin Natur kan have saa megen Jndflydelse paa Nationens moralske og sociale Tilstand, vi mene: Theatret. Der blev nemlig nedsat en Costume-Commission masenlini generis, der med Hensyn til Damerne ved Theatret skulde bestemme Dragt og Paaklædning, hvormange Knappenaale og Snørebaand, der skulde bruges o. s. v. - I høieste Grad indignerede over denne Bestemmelse reiste Damerne sig en masse, med Fru Heiberg i Spidsen. Commissionen, der kun var 3 Mand stærk, retirerede i Hast bag Theaterdirectionen. Denne samlede sig til et Statsraad for at raadslaae om de meest passende Forholdsregler. Da den ikke godt kunde give Nogen Skyld for en Feil ved Afskrivningen, maatte den lade Ordren forblive uforandret; men dette gav Anledning til en fuldkommen Revolution. Den kongelige Commission, som man dog skulde troe nedsat, om ikke for evig Tid, saa dog for Livstid, suspenderedes - acurat som i Frankrig 1792, da man suspenderede den kongelige Magt. J høieste Grad allarmeret herover, greb Directionen til det Yderste: Hs. M. Kongens egen Geheime-Etatsraad blev tilforordnet en ny Commission. Ah, men vi skulle faae at see, hvad Hs. M. Kongens egen Geheime-Etatsraad vil formaae mod den kvindelige Magt.
Corsaren, 1841-12-03
Orchestret paa Vesterbroes nye Theater (hos de italienske Sangere) har bekjendtgjort, at det vil lægge Sag an mod "Dagen" formedelst en i nævnte Blad indeholdt Kritik af deres Spil. - Saa Dhrr. Musici derude kunne ikke lide ugunstig Kritik? Ja, ja! Saa siger man dem Complimenter, hvorfor de dog ikke kunne anlægge Sag: Mine Herrer Mucisi paa Vesterbroes nye Theater! De spille sjældent slet.
Corsaren, 1841-12-03
"Figaro" som Oversætter. Man har saa tidt bebreidet "Figaro", at den mangler Originalitet i sine egne Frembringelser, og, da Hr. Figaroe egentlig er en godmodig Fyr, har den taget sig dette til Hjerte og besluttet, til Gjengjæld at være desto mere original i Oversættelser. Saaledes oversatte den for nogen Tid siden en Tirade i Victor Hugo's Tale til Academiet: Overalt i Verden, hvor der findes en herlig Ider, "un livre francais Pa semée" (ɔː har en fransk Bog udsaaet den) ved. "Har den udsaaet en fransk Bog". - J sit næstsidste Nr. siger den: En Søn af den rige Schultz, (des reichen Schulzen o: den rige Foged) kom til Landsbyen Kirms (Kirms ɔː Kirkeindvielsesfesten). Sapperment, Hr. Figaro! Sie seid eine tüchtigen Kerl.
Corsaren, 1841-12-03
Skizzer. V. "Et nøisømt Folk har mange Ressourcer mod ugunstige Aar".
Corsaren, 1841-12-03
Dette skal være en Diligence. Ovenstaaende Syn er seet paa Veien mellem Snoghøi og Fredericia.
Corsaren, 1841-12-03
Operatert à la "Gemma di Vergy" og flere andre Operaer. (Vor Corpus-Artikel var ude paa Pettolettis Theater og hørte de italienske Sangere, og over Sangen glemte den, hvad der blev sunget. Vor Charivari-Artikel stod ved Siden af og sikkrede sig imod et lignende Tilfælde ved at lukke Ørene. Den saae altsaa Handlingen i "Gemma di Vergytt, og ved at sammenligne den med adstillige Operaer paa det kongelige Theather (hvor Sangen ikke er saa heldig at lade det, der synges, blive overhørt, faldt den paa at levere en god Operatext i samme Smag). Operaen hedder, hvad det skal være. Texten af vor Charivari, Musiken ligeledes; thi saa bliver der større Eenhed. NB. Om nogle Dage vil Musiken være at faae i Hof-Musikhandelen. Personerne: En Gondoliere, Kongen, Dronningen (stum Person), Prindsessen, Hertugen, Erkebispen. Rigets Store og Smaae, Hoffolk og andre Folk. Fjender. Første Act. (En Skov med Maane og Kilde. Gondolteren og Prindsessen; senere Kongen.) Gondolieren. Gud, hvor jeg flammer! Prindsessen. O. Hjertejammer! La, la, la, la, la [bis]. Gondolieren. Himmelske Maane! Prindsessen. O, jeg maa daane! Begge. Himmelske Maane! Gud, vi maae daane! Li, li, li li, li [bis]. (De omfavne hinanden.) Kongen (ilende ind). Ha, ved min Hue! - Kjærligheds Lue. Lo, lo, le, lo, lo, lo, lol Ru, ru, ru, ru [ter]. (Gondolieren flygter, Prindsessen daaner, Publicum raaber da capo; Prindsessen reiser sig og daaner endnu engang.) Anden Act. (Et Kapel, hvor Kongen og Dronningen, Hertugen og Prindsessen, Erkebispen og Hoffolk ere forsamlede til Prindsessens og Hertugens Vielse.) Hertugen. Gud, hvor jeg flammer! Puh! ly, ly, ly! Ah! lo, li, lo! (Romance.) Prindsessen (afsides). Uf! Hjertejammer! (græder.) Hertugen. Sig, hvi Du sørger. Prindsessen (afsides). Uf, hvor han spørger! Begge. La --- ah - ah! Erkebispen. O! Himmel, sku i Naade ned Til denne rene Kjærlighed! Gienden bryder ind og dræber Kongen, Dronningen og Hertugen; Prindsessen daaner.) Tredie Act. (Kongen, forhen Gondolier, træder ud af Kirken med Dronningen, forhen Prindsesse, og fulgt af en stor Skate.) Stort Chor. Kongen. O, min Elskte! (Stor Arie, som gives da capo.) Dronningen. O, min Elskte! (Dito Arie, som gives 3 Gange.) Begge. O, min Elskte [bis]. (Umaadelig stor Duet.) Dands. (Tæppet falder.) (Prindsessen og Gondolleren frenkaldes af det af Begeisting grædende Publicum.)
Corsaren, 1840-12-18
Prædiken efter Visby's "Huuslig Andagt" Nr. 47. - Kjære Brødre udi Christo! Lader os takke Gud, fordi vi have begge vore Øine; thi Blindhed er en slem Ting. Sandelig, jeg siger Eder: der gives mange Slags Blindhed. Nogle ere blinde paa begge Øinene og kunne slet ikke see; disse ere de værste Stakler; de ere aldeles blinde og kunne ikke engang see min Callot. Andre ere blinde paa det ene Øie og see daarligt med det andet; disse ere de næstværste Stakler og see kun daarligt min Callot. Atter Andre ere ikke blinde paa noget Øie; men dog see de ikke godt og troe, at min Callot er en Bispehue. Jeg siger Eder: dette er en Løgn. Der skal mange Aars Arbeide i Asylerne til, før dette sorte Fløiel bliver rødt, det vil sige høirødt, og bliver omgivet med Guldtresser. Jndtil da lader os forkorte hinanden Tiden med Bøn og Gudspaakaldelse og lader os være salige udi Christo i Guds Navn. Amen!
Corsaren, 1841-12-10
Charivari. I disse Dage er udkommet en dansk Oversættelse af den berømte gamle Roman "Æslet" af Apulcius. Ved at læse den bemærker man ret, hvor høit de Gamle stode: at de ei alene skreve for den daværende Tid og om den, men ogsaa for og om den kommende En ung Mand ved Navn Lucius (Andre sige, at han hed Danaus) plages stærkt af Nysgjertighed -  en Plage lig den, hvormed Adelsaristocratiet kunde trykke et Folk - og for at faae den tilfredsstillet eller blive af med den skaffer han sig en Salve, der kunde forvandle ham til en Fugl - lade ham flyve frit om, utynget af Adelsaristocratiet.. hvad vi vilde sige: Nysgjerrigheden. Men ved et ulykkeligt Tilfælde faaer han en feil Salve og bliver ikke til nogen Fugl, men til et Æsel: ombytter kun den ene Plage med en anden endnu værre! Det var en sørgelig Feiltagelse, en førgelig Skuffelse! Jstedetfor at indsuge den attraaede Frihedslykke i dybe Drag, at maatte vanke om som et Æsel og bære store Byrder og faae Prygl til! En venlig Aand har imidlertid lært ham, at, naar han spiser Roser - Frihedens Blomster med de røde Blade og Tornene, der saa let stikke dem, der ville plukke den - saa er hans Plage borte, saa bliver han atter Menneske. Efter usigelig mange Forsøg, som koste ham baade Skjældsord og Prygl, da naturligviis hans Paapassere ikke ansee ham moden til at spise Roser, opnaaer han det. Med eet Slag er da Æselsnaturen borte og den gamle Plage ikke mindre, og han har ikke tabt Andet end - en lang, lang Deel af sit Liv, som kunde været benyttet til saa meget Godt.
Corsaren, 1841-12-10
Af Præmisserne i Lehmanns Sag (hvorom endeel Mere i dette Nr.'s Jndmad) seer man, at Hr. L. for en Deel er bleven dømt, fordi han havde spurgt sine Tilhørere, om de vidste, om Kongen og Kronprindsen vare ligesaa varme Venner af Bondestanden som Frederik den Sjette, og efter en Pause tilføiet: "De tier. Jeg veed det heller ikke." - J denne Pause har Retten fundet, at der var udtrykt en Fornærmelse mod de nævnte høie Personer, og Lehmann er altsaa, medens man staaer i den Formening, at han er dømt for en Tale, tvertimod væsentlig dømt for en Pause.
Corsaren, 1841-12-10
Vore Læsere kjende Sagen mellem Capitain Tscherning og de øvrige Officierer af Artillericorpset. Da Tscherning ifølge sin aabne, retskafne Characteer havde erklæret, at han havde kjendt den Artikel i "Fædrelandet", som ved en Misforstaaelse syntes hine fornærmelig, før den blev trykt, indgik de med en Petition til Hs. M. Kongen om, at Tscherning maatte faae sin Ansøgning om Afsked bevilget - ved hvilken Adfærd de ikke alene tilsidesatte de Regler, der ellers pleie at gjælde for Satisfaction i saadanne Anliggender, men endogsaa, som et conservativt Blad med megen Ømfindtlighed udtrykker sig, søgte at drage Hs. Majestæt fra sin ophøiede Stilling ned i lavere Tvistigheders Sphære. - Denne Opførsel har vakt megen Omtale i Byen og naturligviis ogsaa endeel i "Corsarens" Redaction. Vor Mening derom er imidlertid, at alt det Underlige i Sagen er foranlediget ved den Vaabenart, hvortil Dhrr. Officerer høre: De ere af Artilleriet, ere vante til at træffe langtfra; derfor have de ogsaa nu langtfra truffet en officier- og cavaliermæssig Forholdsregel.
Corsaren, 1841-12-10
Dr. Dampe og Admiral M. Bille. Det er ingen Sammenligning, som vi ville drage mellem disse to Mænd - de vilde formodentlig Begge frabede sig Sligt. Vi ville kun paavise en mærkelig Forskjel imellem deres Stil, saavidt vi kjende den af Dampes Forsvarsartikel i "Kbhposten" og Billes dito i "Fædrelandet" (hans Jouralforslag betræffende). Dampe, Democraten, Frihedens Talsmand, skriver de fleste Sætninger i Activ. -Retten sankede Vidner imod mig" "Jeg anklagedes o. s. v. Bille, Admiralen, den fornemme Mand, som har ansøgt hos saa mange Hoffer, taler i Passiv. "Regjeringernes Kjendelse imødese es med Tillid", "Forsvarsord fra en Misforstaaet modtages vanskelig med Overbærelse", o. s. v., o. s. v. Og der ligger noget Betegnende i denne Forskjel imellem dem: Dampe, Democraten, veed, at man for Folket skal være activ; Bille, den HofAnsøgende, veed, at man for at gjøre Lykke ved Hofferne maa være passiv.