Københavns Adresseavis, 1762-09-17
blant de Videnskaber, som ere stegne til en høy Fuldkommenheds Grad i vore Tider, frem for samme har været hos de Gamle, maae Skibsfarten med billighed regnes. Grækerne og Romerne, samt andre Nationer har for nogle hundrede Aar siden ey været saa vise og erfarne i Skibsfarten, som Folk nu omstunder ere. De have fordet første ikke meget brugt andre Skibe, end saadanne som de kunde roe frem med Aarer, og har bestandig seylet tet under Landet, siden de ikke torde vove sig langt ud paa den rumme Søe. Naar de enten med Frievillie har vovet sig ud paa det vilde Hav, eller ere drevne derud af Storm og Uveyr, saa har de ikke vidst eller havt andet Middel, end at see til Stiernerne, og give Agt paa deres Løb. Ofte skede det, at Himmelen var overtrakt med Skyer, saa at Skibsfolkene ikke kunde see en eneste Stierne, og da seylede de ikke uden største Livs Fare hen i Taaget, eftersom de kunde selv giøre sig Gisning. Nordstiernen, den lille og store Biørn, Aftenstiernen, Tvillingerne, Maanen a. vare deres Veyvisere. De Folk i Ostindien derimod, som lage lige under Linien midt imellem Norden og Sønden, og aldrig kunde see Nordledningen, for derefter at styre deres Seylads, toge nogle Fugle med sig og Borde, af hvilke de undertiden lode en flyve, og satte deres Cours efter den, saa vidt skee kunde, siden Fuglene af Naturen altid flyver til det Land, som er dem nærmest. Denne Mancer at seyle paa var i Brug saa længe indtil Søe=Compasset blev opfundet, der nu er de Søefarendes Rettesnor baade i klart og mørkt Veyr. Ved dette Middel kand enhver Skipper, som har Forstand derpaa, fare ud paa det store og vilde Hav, og altid vide paa hvad Plads i Søen hans Skib er og seyler. Vel har de Gamle ogsaa vidst, at Magneten drager Jern til sig, men at den vender sig imod Nordledningen og Sydledningen, det har været dem gandske ubekiendt, og derom findes ey et Ord hos de gamle Skribentere. Syvsovere. Hvorledes det er beskaffent med de naturlige Aarsager til et Menneskes Søvn, er endnu ikke en afgjort Sag iblant Naturkyndige. Den naturlige sunde Søvn skal foraarsages af de opstigende Dunster, som anfugter Hiernen, og falder ned igien ligesom en Dag, og betager al Bevægelse. Søvnens Aarsag maae ellers være en hastig Aarsag, og kan ogsaa foraarsages af Mathed, Stilhed, liflige Toner a. Disse udvortes Aarsager befordrer de indvortes. I hvorledes det ellers gaaer til, saa er Søvnen, Gudernes Konge, som Orphens kalder den, som giør Rige og Fattige, Store og Smaa lige, og det menneskelige Liv kand ikke længe bestaae uden Søvn. Søvnen er Beviis paa en god Sundhed, en Vederqvægelse for Kræfterne, og et Plaster paa Sorg, samt en Hvile for Legemet og en Forretning for Tankerne formedelst de naturlige og andre Drømme. Der findes ogsaa besynderlige og extraordinaire Sovere. J Papisternes Legender findes, at der har været 7 Mænd, som for at undgaae Forfølgelse begave sig fra Epheso op paa det Bierg Cælium, hvor de krøbe ind i en Hule og faldt i Søvn, og komme først for Lyset igien, da de havde sovet i 196 Aar, just i Paaskedagene, og vidste ikke andet da de kom til Ephesum, end de ikkun havde sovet en Dag og Nat. Ligeledes fortælles, at syv forfulgte Christne i Keyser Domitiani Tider sove i syv Aar bag ved en gammel Muur, og deraf er Ordsproget uden Tvivl kommet, at man kalder dem Syvsovere, som ville nødig af Sengen, og ofte sover længer end til Klokken 7 om Morgenen. Albertus Cranzius skriver issin Wen discher Geschichte 8 B. 40 C. at i Lybek har været en Skoles Discipel som sov i 7 Aar, og blev efter den Tids Forløb først funden og opvakt. Der fortælles ogsaa, at Epimenides, som var fød paa Creta, blev af sin Fader udskikket, at opsøge et Faar, som var blevet borte; men da han mod Middag kom op i en Kløft, faldt han i Søvn og sov 57 Aar, og da han endelig vaagnede begyndte han atter at søge efter sit forlorne Faar, men fandt det ikke, og gik hiem til sin Faders Huus, hvor hans yngste Broder, imidlertid var bleven en gammel Mand, og kunde neppe liende ham.