JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Danske Mercurius, 1673-07-01
Den Danske Til den 1. Julii Anno 1673. Danmark. en tid Themistocles sin Toft i fordum dage Til kiøbs opbøed, hand ved Herolden loed andrage, Hvorledis den i sær var trint omkring besat Med gode Naboer: thi soldtes den och brat Men det er ynk, mand snart ey veed det Folk och Rige, Der sig forsekret kand, i dig Evropa, sige Forsine Naboer: heldst nu, som eed och tro Tit och blant Brødre self omstøbes til u-ro. Den ødeland Gradiv vil med sin morder klinge, Trods ret och billighed, altingest undertvinge. Ja sin blodtørstighed och herske-febers smeed. Tør kalde djærfvelig en del ifrighed. Hvor kjær mand hafver Fred, och med sit eget nøyes, Mand dog for den fortræd, mand andre seer tilføyes Af hannem her och der, med skiel maae frycte sig, Och mod hans ofvervold sig væbne mandelig. Vor Daner Konning och did hen sit øye skyder, J det hans Majestæt Rosstienisten opbyder, At den tillige med hans anden Aarlogs Hær Kand ferdig staa til strid, om nogen gaaer for nær 2 Her Gyldenløwe bort til Norges Egn er dragen, Hvor hand med velbehag af hver imod er tagen: Och der skal, efter sin bestillings høye nafn, Altingest mage til bestandig Fred och gafn. Mand hannem venter snart her need igien tilbage. Dissmidlertid hvor hand til Lands och Vands skal drage, Hvad hand och drifver paa, da gifve Gud det maae For hannem lykkelig och efter ynsk afgage. 3 Til Bergen kommen er vel rig en Hollands Flode, Hvor den sig gjeste ret och tryghed vil formode. Men vil, saa snart den kand til sig Convoier faae, Sig deden skynde strax, oc hiem til Holland gaae. der Millioner Guld den siges værd at være. Men hvad om Lykken os och vilde tilbeskiære Saa dyrebar en skat! Dog see, Jeg mig forseer: Det os er rigdom nok, at Gud os Fred beteer. Tydskland. 1 Endnu til Regenssborg, om Tydskland at forsvare, Mand samlet er paa raad. Menfør en fluctig Hare Med tromme gribes kand, och Sneylen fanger haar, End deris lange raad sit maal och ende naaer 2 Paa same vis mand och paa Nider Saxens vegne Til Brunswig mødes tit: men hvo kand der paa regne. Det er den ting, der ey med oord forrettes vil Der ville middeler af Folk och penge til. 3 Af mange tusinde mand tale vil och skrifve, Som Keyseren sig med vil need til Rhin begifve. Men om hand bedre vil end i forgangen Aar, Med dennem giøre ljust, til at forsøge staaer. 4 Turaine midlertid med vel en mægtig skare Ved Fulda færdig staaer, och Passen skal bevare. Trods hvem det er imod hand af sit blanke sverd Sig der til tager lof, och findes u-forfærdt. Mand alle parternes fuldmyndige Legater Til Cölnesanket har, med verf, om Freds tractater At handle flittelig. Men saa som det udseer, Da vil det rykkes hart for noget der af skeer. En hver paa sit nip staaer, och intet efterlader. En hver fornøyes vil, Gud gifve hvem det skader. Och kortelig en hver henseer och ficter til Siteget maal. Dog Gud kand giøre hvad hand vil 6 Den taxt, mand nyligen paa Myntens værd loed sætte, Vil ingen, eller faa sig meget efter rette. Rigs Daleren forblef alt ved sin gamle skik, Och lige dyr och giæf nu til den Elfte gik.
Danske Mercurius, 1673-07-01
Ja Rentenisten och vel torde ni begiære, Naar hand strax Specier ey saae forhaand at være. Hvad hielper taxt och Lowe det gaaer dog nu som før, Ney. Rentenisten self sig taxt och Lowe giør. 7 Land Grefve Carl har holdt bilager med Princessen Af Churlands høye Blood, och det til Cassel Hessen. Hanofres Hertug velsaa glad befinder sig, For hannem nyss er fød en Daatter lykkelig.
Danske Mercurius, 1673-07-01
Frankerige. 1 Nu bruger Frandsken sig. och staaer Mastricht i fare: Thi Kongen hende med vel stor en Aarlogs skare Beleyret hafver fast, och stræber Dag och Nat, At faae med hende magt, och vinde Seyer brat Vel verger hun sig end, och intet eftergifver. Men see det stander dog i tvil hvad der af blifver: Fordi mand veed, at hun ey kand undsættes let, Maae derfor snart, maa skee, sig ofvergive slet. 2 Et anslag var paa rok, med ofverfald at trænge Den Frisiske Provintz, men fik dog ingen gænge. Thi formand saae sig om, da var det gandske Land Formedelst Sluserne slet ofvertact med Vand. 3 Mand af America den tiding och har fanget, At sig det Frandske Folk for vel har ey beganget, Thi der de skulde stræbt, Curassow ind at faae, Stoed Lykken Holland bi, til dennem af at slaae. Engelland. 1 J tvende Dræbninger, som vel saa skarp afginge, Mand Holland hafde tænkt, vel haardelig at tvinge; Men hende baade veyr och Lykke gik til mag: Thi fik mand hiem at gaae med u-forrettet sag. 2 Med sexten tusinde stridbare Folk och Knecte, Prinds Jork sig lafver til, dig Seeland, an at fecte, Saa snart hand ellers kand til Landgang æfne faae, Och Floden bedret er, som fast arbeydes paa.
Danske Mercurius, 1673-07-01
Holland. Hvor drefven Engelland, hvor mægtig Frankerige Til Søes berømme sig; vil Rytter dog ey vige. Som hand med Ridders Mood och dapre gierninger Det nylig kiende loed i tvende dræbninger. Hand for sit Fødeland saa fix sin Vandhest brugte, At mangen ædel Helt for hannem fik at bugte. Dog hand med Stolthed sig af Seyer roser ey Det hannem alt var nok, at Fienden gik sin vey Hvo meest af dennem fik, kand ikke jeg forklare: Men siger dette kun: at hug er holden vare. Det sig vel yder self, och kand ey dølges let. Om skønt mand paa Spartansk vil end forsmerte det. Dog det er vist och sandt. Mand Takke-Fest anretter Al Hollands Egn omkring, och fryde-tegn opsætter: Vil der til u-forsagt och frisk her an igien, Och heller falde slet, end kues haanligen. 4 Dissmidlertid mand gaaer med heele Kiøbmands Flooder Til Østen och til Nord, och stadelig formoder, Endnu paa nogen Tid at komme secker frem, Och sanke Vinter kost och anden nødtørft hiem Polen. 1 Det ilde tegner sig for Polens Stat och Rige, De gamle grillers damp begynder op at stige Blant Adelen igien, och ydes her och der: J den sted eenighed nu meest fornøden er. 2 Thi den tyranske Tyrk paa ny til Felds uddrager, Och hielp af Tartarne med sig tillige tager. Vil der med af al magt, hvad ende det och faaer, Begynde, som hand slap udi forgangen Aar. Tryckt hos Jørgen Gøede, Kongl. Maj. Boger.
Danske Mercurius, 1673-08-01
Den Danske Til den 1. Augusti Anno 1673. Danmark. Aa nær som Ninive sin undergang och ende For øyne faae, der Gud til hende Jonam sende Med trusels vord, om hun ey synden strax afstoed, Och straffen forekoem med poenitentz och boed: Saa snart, o Danske Folk, om Himlen vilde strenges, Var det och gjort med os, saa let vi kunde trænges Och styrtes pludselig i vredens afgrund need, For voris ofverdaad och synds fortrædenhed. Men saa som Kongen loed i Ninive befale, Med faste graad och bøn ey længer at forhale Ja Folket self med sit exempel foregik Och efterladelse paa straffen der med fik Vor Daner Konning och formerker allevegne Hvor det begynder til u-lykke sig at tegne Formedelst Krigens Jld, hvis Lue vredelig End och til andre Folk kand snart udbrede sig. Hvorfor hans Majestæt om trende bedrings Dage befaling gifvet haar, och vil, at straffens plage Ved poenitentz och bøn hos Gud alvorligen Afsones skal, og alt got bedes til igien. Ach Ja! det er paa tid, for vore synders skieppe Slet vorder toppe-maalt; thi da vil Himlen neppe Forbarmee sig, och af vor Jammer vorde træt Men føre straffen ud, til vi forderfves slet. 2 Af2 Af Gotha kommen er en Hertug hid til Lande, Vil see, hvorledis det med Kongen maae tilstande. Fra Wolffenbyttel en Førstinde samelund Er kommen, och vel her tør blifve nogen stund. En lystig Svane Jagt her ved Amagers side Hans Majestæt til baads har holdt i retter tide. Self begge Dronninger med hannem vaare der, haa vel som Prinds Georg, och andre Høfdinger.
Danske Mercurius, 1673-08-01
Hvad maae den Svaneflok med glad och liflig tunge Den morgen siunget op, som Svaner ellers siunge) Thi det er och en trøst, naar der opgifves Aand, At see, sig falde for en kæk och ædeel haand Saa vidt som Holsteins grund sig strekker och bedrager, Mand voris Danske Mynt endnu for fulde tager. Thi Kongen med sit bref det har befalet saa Ja bedre Mynt af værd i Tydskland ey kand gaae. 6 Et lidet Røfverskib, som ikke snart med andet End Stykker var besat, och der til sterk bemandet, Mand nu den anden gang ved vinge greb och fik, Som det paa snapperi strax under Norge gik.
Danske Mercurius, 1673-08-01
Tydskland. 1 Ved Eger Keyseren omsider nu forsankerSin magt til Hest och foods, oc ret har aarlogs tanker. Hvor til blant Førsterne vel nogle sige JaMen nogle der imod och meget raade fra Turaine midlertid i Franken Land sig finder, Hvor hand af gandske magt och styrke der paa spinder At passen need til Rhin afskiæres kand for dem, Och der med ingen hielp til Holland komme frem 3 Mand nylig har om Fred til Cölne sammen været: Men der fast intet blef dog endelig erklæret. For tungt for Holland var, hvis Frandsken foreslog. Hvor med och hendes Bud, til videre, hiemdrog. Mand dog forhaabning har, hand noget efterlader Af sin formeente Ret. och hun, om skønt det skader, Vil legge nogee til, at deris tvist och ki Til Fred omskiftes kand: Hvor til, Gud, Lykke gif 4 Den sag om Oldenborg er kommen nu til ende, Thi Keyseren i den self dømme loed och kiende. Det Huus af Pløne vandt; thi dommen liuder saa Hvor ved det blifve skal, och intet ankes paa Frankerige. 1 Hvor magten er for sterk, hvor och paa Folk ey spares: Och der imod den hielp, mand skulde med forsvares, Ey skeer i rettertid, men blifver ude slet, Der kand vel fast en Vold och Fæstning vindes let. Jeg taler om Mastricht, end dog hun noksom teede Sig frisk och u-forsagt i nogle Stormers heede, Hun til dagtingnig dog af nød omsider gik, Gaf sig for Frandsken op, och ærlig vilkaar fik 2 Sig Kongen der fra strax med Seyers pract och ære Til Lothringen begaf, hvor hand skal flittig være, Med end en anden Hær af ny paa been at faae, Som løs mod Hertugen och Svidserne skal gaae.
Danske Mercurius, 1673-08-01
Engelland.
Danske Mercurius, 1673-08-01
Den dle Prinds af Jork, til Pavens sect och lære Sig kiender offentlig, och heller vil undvære Den magt och myndighed, som hannem var betroed, End giøre nogen ting, som Muncken er imod. 2 Krigs Flooderne til Søes sig ud begifvet hafve, Och acte mangen Helt at kiøre need til grafve. Saa det sig tegner fast, och kiendelig udseer, At med det første vist en blodig dræbning skeer. 3 Den Frandske Schomberg de Soldater skal anføre, Som Kongen skibbet har, til Landgang med at giøre. Der meenes, hand det først paa Seeland prøfve skal. Men hvad om Ja vil der saa let ey vorde fal 4 Mand siger, Spanskens Bud har stræbt paa Fred at mage, Dog det i særlighed, och Fransken at undtage Men ney, det sidste Slag til Søes mand hæfne vil, Och see, hvorledis det kand siden gange til.
Danske Mercurius, 1673-08-01
Holland. 1 Prinds Moritz hafver vel paa Schwarke Schluis haft øye, Dog Lykken vilde sig ey der for hannem føye. Mand der om kundskab sik, och hannem deden drees: Ja noget af hans Folk och der hielslagen blef 2 Vdi den obne Mark hand det igien dog bødte, Der hand de Mynsterske for haand ved Roen mødte. Paa fluct hand dennem fik, och sloeg de fleeste need. Saa vexler Lykken af, och er ey stedse vreed. Men Holland och med skiel maa Rabenhaupt bekrandse, For hand det faste verk, som kaldes Niewer Skandse, Til hende vundet har saa lykkelig och brat, Och der med Grøningens Provintz i frihed sat.
Danske Mercurius, 1673-08-01
Polen. 1 Hvor ilde det udseer, mand ikke nok kand sige: Thi den u-christne Tyrk vil strax til Hest opstige, Mod Polen løs at gaa. Hvor til den vrede Cham Och rekker hannem haand, det de saa sant faae skam. 2 Vel lofver Rydsen hielp. Men hvo kand der paa lide. Thi naar mand seer sig om, gaaer hand vel ofver side. Ney Folkets eenighed och felgis sammenhold, For Polen var, nest Gud, den allerbeste skiold. Tryckt hos Jørgen Gøede, Kongl. Maj. Boger.
Danske Mercurius, 1673-09-01
Den Danske LA Til den 1. Septembr. 1673. Danmark.
Danske Mercurius, 1673-09-01
Sverrig. 1 At elske Naabo-Fred, maae Gud och hver mand lide. Den unge Konning fra den Skaanske kant och side, Til Daner Koning har i god fortrolighed Sit Bud med hilsen sendt, och sig belefven teed. 2 Hvorfor hans Majestæt paa same vis och maade Det giøre loed igien. Gud deris hierter raade Til felgis sammenhold, och det som være kand Tillykke, Fred och gafn forbegges Folk och Land.
Danske Mercurius, 1673-09-01
Tydskland. 1 Sig Nider Saxens Kreeds i søn ey lader vuge, Men fast ved blifver end, med verfving sig at bruge: Med dapre Folk och Mænd och hvis som der til hør. Har Hildesheim besat, som var skøt ledig før. 2 Den Tydske Keyser och skal hafve sig erklæret, At staa med Holland fast; och der paa self har været Til Eger nyligen, och nogle Dage der, Som det en Krigs Helt bør, holdt munstring med sin Hær. 3 Chur Saxens Herre loed for længe sig ey bede: Men var paa same Tid hos hannem och til stede. De taldes ved i lon, och vel saa venligen Men hvor paa det udgik, det veed ey denne pen 4 Men at mand ikke sig begynder end at røre, Det siunes underligt. Maae skee, mand først vil høre, Hvor Spansken bryder løs, som meenes fuldt och fast, J Catalonien at være skeed med hast. 5 Frandsosen midlertid i Tydsklands kiern och hierte Sig raader self, och ey paa støkker for en Erte, Hvem det er end imod: Har lagt en bro paa Meyn: Och der til kræfvet op den fæstning Ehrenbreitstein6 Blant Tydske Førster self mand nogle kand fornemme, Som deert ey raade fra, men i med hannem stemme. Saa det sig tegner til en haard och farlig Krig, Saa frembt det ikke snart aftalis til forlig.
Danske Mercurius, 1673-09-01
Holland. I Den gields saa Brandenborg loed Holland for anmode, Den er til Mekelen fordragen i det gode: Hvor afmand slutte vil, at den nødtvunge Fred, Som blef med Fransken gjort, ey lenge blifver ved. 2 End dog at Flooderne tilsammen været hafve Vel haardelig og skudt hver andre sket i stafve. Vil ingen vide dog af tab och nederlag: En hver, som hand best kand, forskaane vil sin sag. En hver til seyers tegn paa sin maaneering skyder. En hver almindelig taksigelse paabyder. Maa skee, den enne, for hand lykkelig undslap. Den anden, for hand ey fik meere dask och klap Men see. den glatte sko kand vel udvortis prale, Ligtornen inden for fornemmer dog sin qvale. Hvo meest af dennem fik det føle de self best. Och bedre spørges med den Post som kommer nest. Dog det er eengang vist, det var et blodigt gilde. Prinds Robbert stoed sig kæt. Men Rytter och ey vilde, Sig hierteløs betee. Den friske Tromp och Sprag De droges mandelig saa længe det var Dag. Om Bankert och Estree vil fattes rum at skrifve. Ja kortelig, der fik vel mangen Helt at blifve Paa begge siderne. Blant hvilke var ochsaa Den dapre Sprag, hvis nafn Algiers vel mindes maae. Dog glæder Holland sig, hun aande-rum har fanget Saa vidt for Engelsken, som ellers vilde ganget, Med stormer haand i Land, Nu reder hun sig til Af gandske magt, och end en tørning vofve vil.
Danske Mercurius, 1673-09-01
Polen. Som Polen fatter Mood, och Rydsen hielp tilsender, Den vrede Tyrk til Fred sin trusels oord omvender, Och byder afslag til paa den paalagte sum, Och Kongen der med saa som dysse vil i slum. Tryckt hos Jørgen Gøede, Kongl. Majtt. Boger.
Danske Mercurius, 1673-10-01
Den Danske Til den 1. Octobr. 1673. Danmark 1 Jl Daner Konning er af Windsk Gratz en Grefve Fra Keyseren hidsendt med hilsens vord och brefve: Hvorfor hans Majestæt, som det en Konge bør, Loed hannem præctelig opføre til forhør. Det hand paa drifver meest, er Kongens Sind at drage Til gunst och velbehag, och Tydsklands nød beklage. Forsekrer der hos och, at Keyseren skal sig Mod hannem uden falsk bevise Broderlig. 2 En anden Herre, som af Starrenberg sig skrifver, Til Sverrig drager hen, och der det same drifver. Blant de Catholiske det maae kun slet tilstaae, Den stund at de til os om medhold søge saa Hvad fare den udstaaer, der salten Haf skal pløye, Skibs Manden ligevel ey regne det saa nøye. Men frisk och u-forsagt sig gifver der udi, Naar vinding der hos er, och Lykken vil staae bi. Mand af Ost Jndien, dog ey foruden fare, Hiemfanget har et Skib med dyrbar kram och vare, Som Riget med er tient, och vores Norden til Hos andre Folk har søgt, och dennem gjort prosit. En hver af Rederne sig der ved vel befinder, Och sin udlagte sum med dobbelt bade vinder. Hvad kunde Dansken sig berige let och snart, Om hun sig bedre sloeg til saadan brug och fart 4 Vor Isslands Floode kand och ey paa Lykken klage; Thi den, Gud være lof, er kommen hiem tilbage, Saa nær som nogle faa, som Slagte tiden der Forhindrer, och mand dog med første venter her 5. Men Holland tvende nys udaf sin Kiøbmands Floede, Som i den Østre Søe sig hafde seet til gode, Formedelst Storm har mist. Thi gaf sig resten indAd Øresund igien, til bedre gives Vind. 6 En artig Hjorte-Jagt i denne Maanet skeede, Som Majestæten self har været paa tilstede, Med begge Dronninger och deris Jomfru flok, Som alle tidsfordris och Huroe finge nok. Thi Kongen self til Hest med Jæger spind och landse Vel mangen deel Hjort fra lifvet tvang at dandse. For Fruentømret hand der nest med zirlig skik Stak Landsen need i Jord, at den i stykker gik Men Dronningernes lyst med kule var at skyde Raabukken need, och loed ey Kongen sig fortryde, Dem self at hielpe til. En hver tilgjorde sit: Saa mangen der af fik en steeg til sin prosit. Men det som lystigst loed, och gjorde dennem blide, Var at hans Majestæt, mod den vedtagne vide, Sit Jæger tegn och baand ey kunde vise frem, Hvor ofver hand i straf och blef strax sat af dem. Hvor gladelig handloe, kand Jeg ey nær beskrifve: Men dette veed Jeg vist, hand dennem faaer at gifve Vel skønt et gjestebud udi den grønne Skow, Och der med fylde sin paalagte Jægerlow.
Danske Mercurius, 1673-10-01
Tydskland. Som Keyseren nu seer, at Krigens Jld opdages J Tydsklands Egn, och der vil endelig haardrages, Hand Frandskens Afgesant slet har forvist sit Hof, Och siger: hans Person ey giøres der behof 2 Med tred ve tusinde stridbare Folk oc Knecte, Sig Montecuculi frembyder, at forfecteDen Edle friheds ret, och sig i fuld gevær Langs ud ved Meyn har sat, om nogen gaaer for nær 3 Turaine med en Hær, som ikke deert var mindre Vel nær hos hannem stoed, hans anslag at forhindre: Men der mand alt for hart med Stykker tordne loed Stak hand sin lyr i brand, och fik at bruge ford. 4 Mand ey diss mindre paa Parti dog sterk udganger, Och baade Koorn och Knæp paa begge sider fanger. Dog saa som Tydsken nu først ret er blefven vreed, Maa Frandsken bukke meest i saadan skynding need. 5 Af klæder, kost, gevær, som til Frandsosens nytte Paa Meyn Strøm førdes need, har Dynewald til bytte Vel meget taget hen. Men hvis hand der af brat Ey kunde faae med sig, det bleef i Lue sat. 6 Sig Lottrings Hertug blant det Tydske Riges lemmer Och regne vil, hvorfor hand ey sin plict forglemmer, Men nogle kusinde med hast paa Been har bragt, Som skulle samles til den Keyserlige magt. Chur Saxen lige saa til dennem och skal støde. Gud gifve hvo til dem skal skaffe kost och føde Men hand af Beyeren ey sig erklære vil, Med hvem af dennem hand vil staae, men see kun til 9 Frandsosen midlertid har Triers Stad indtaget, Och hendes Egn med brand och plyndring ofverdraget. 10 Vel mangen Fæstning hand i Elsas och med magt Har brudt, och deris vold och Skandser ødelagt. 1) Den Edle Freds tractat, som været har saa længe Til Cølnelagt paa rok, faaer ingen kraft och gænge. Thi Spansken skal en pact paa ny med Keyseren Och Holland hafve gjort, saavel som Lokringen. Hvo der til krænger først, och sig ey self kand hæfne, Skal hielpes troligen af selgis magt och æfne. Saa det sig kimer til en lang och farlig strid. Gud trøste Bonden som forderfves midlertid.
Danske Mercurius, 1673-10-01
Frankerige. Den Franske Konning er i Lotringen at finde, Hvor hand sig raader self, och har alt Landet inde, Forsamler meget Folk, sommeed til Tydskland skal, Och stikkes under den Turainske skares tal. 2 Conder med sine paa de Spanske Nederlande Skal acte flittelig. Om nogen der vil stande Mod hannem op til strid skal hand sig røre strax, Och med sit skarpe sverd udbytte Dask och Lax.
Danske Mercurius, 1673-10-01
Engelland. 1 At Engelsken den Øe, som af Helena næfnes Har vundet Holland af, i tvilsmaal ey kand stæfnes: Hand med de Skibesværd, hand fik til bytte der, Sin forrige forlis ey dog kand bøde nær. 2 Krigs Floden ind er lagt. och skal som fast forkyndes, Af den gemeene Mand u-villie begyndes, Jmod det Frandske Folk, som gifves skyld och sag, For den forlaarne pris och sidste nederlag. 3 Och saa som Frandskens pact med Engelland til ende Skal være gangen snart, da lader Kongen sende Til Parlamentet bud, och sig beraade vil, Hvad dennem siunlist er, och best at gribe til.
Danske Mercurius, 1673-10-01
Holland. Om Holland saa til vands her efter kand forfectes, Som hidindtil er skeed, da kand af ingen nectes, Hun jo sin prøfve staaer. och derfor nu vel maae Til Land opgange snart, och sig til hvile slaae. 2 Men hvad hun før ey fik til pris med sin Krigs Floode, Det vil hun efterdags ved Capere formode, Vel snarligen at faae. Hvorfor hun sterk med dem Udganger, och skøt hver Dag fanger bytte hiem 3 Hun af de Frandskes tal, som Terra Neuf beseyle, De fleeste nylig fik, och loed paa Moed ey feyle. Ja tvende vel saa glat hentoeg for Engelsken, Med deris rige kram udaf Ost Jndien. 4 Sig Prindsen och til Lands har mandelig beganget, Och Naarden med accord igien tilbage fanget. Paa noget stoort och sært hand pønser dag oc nat Som dog ey vides maae, før det i verker sat.
Danske Mercurius, 1673-10-01
Jtalien. At kysse Pafvens food vel høyt til Rom maae være, Men Rydsens Afgesant det holdte for vanære. Ney, (var hans oord) det Kors som Jeg skal ære tee Jeg heller høyt opsat, end saa needtrykt vil see. Tryct hos Jørgen Gøede, Kongl. Maj. Boger.
Danske Mercurius, 1673-11-01
Den Danske til den 1. Novembr. 1673. Danmark. Ud dog Jeg ingen veed, som min u-ven kand være. Jeg dog tit mangen Dag och Aar mit sverd maae bære, For een ovnd Aftens færd, och altid frycte mig, For hvis som een gang kand af slump tildrage sig. Did hen vor Konge seer. Om skønt hand ey fornemmer, At nogen til u-fred mod hannem sig beqvemmer: Hand ey forsømmer dog i Fredens gode Tid, Sig at forsørge med alt det, som tien til strid. Hvoret en Aarlogs Hær begynde vil at skabe Maae skabe mafven først, saa fremt hand ey vil tabe. Thi det paa mafven staar, hvor af den heele krop Sin næring hafve skal, och altid holdes op At nu Soldaten ey skal fattes kost och føde, Da vil hans Majestæt, at der af Landsens Grøde. Skal sankes forraad ind, som i forgangen Aar: Hvor om och til en hver befalings bref udgaaer. Hand Stykker af Metal vil efterdags ey kiøbe. Hvorfor hand nyligen och mange self loed støbe: Loed dem og prøfve strax, och proppe vel saa fast Med dobbelt ladings vect: Dog ingen sønderbrast. 3 Det nyebegynte verk och vide grøftes rende, Som gaar til Kongens Torf, er kommen nu til ende. Self och hans Majestæt tilstede var saa nær, At see det salte vand sig først indtrænge der. Hans Naade stundom var i denne Maanetz dage Paa sin par force Jagt, men nu vil afskeed tage Til Vaarens Tid med den, for dagen er saa kort, Och Luften alt for vaad: thi glædis rasken Hjort. 5 JgienJgiennem Øresund vel stoor en Hollands Floode Til Østen gangen er, at see sig der til gode, Til Norges Hafner och ey gaar et ringe tal, Som skal tilhandle sig, hvis der kand være falMen hvad tilkommer den Høybaarne Gyldenløve, Saa lang en tid och stund i Norges Egn at tøfverMon nogen hafve der for hannem Lade kast, At hand til os igien ey skynder sig med hast. Hans herlige Palads, hvis bygning skulde fremmes Ved hans nærværelse, dismidlertid forglemmes. Men baade først och sidst hans skønne Fæstemøe For hans skyld moxen vil af længsels pine døe Dog ste: hvad skrifver Jeg, det Norske Riges sager, Och Statens væsen der hand sig med flid antager. Bestiller troligen udi sin Konges nafn Alt det, som tiene kand til felgis fred och gafn. Och det som vel saa født i Kongens Øre klinger, er, at hand særligen for Elfverum och Vinger, Som Grendse Festninger, saa stor en omhu hær, Och stræber, dem at faae vel snart i fuld gevær. Hand ey saa meget seer til egen lyst och nytte, Hom Kongens ærinder, for hves skyld hand maae flytte Fra sted til anden tit, och see vel nøye til Hvor ofver Tiden och for knap ey spendes vilDet aldrig gjorde got u-tidelig at haste, Thi det er lige som at bidde kun och kaste. Ney. Tiden fires vil. Mand spørger ey, hvor snart En ting er gjort: men om den hafver klem och art.