Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-03-23
Hvad nytter det, at vor Peter lærer at kjende Verden, naar han tillige lærer saa mange Unoder og Udyder, som nu ere fremmede for ham, Hvor mange ere ikke reiste ud som fornuftige Mennesker og komne hjem igjen som Daarer; Der er nu vor Gjenbo Monsieur Olsens Søn. Han var et meget ordentlig og fornuftigt ungt Menneske førend han reiste. Men nu er han jo saa complet en Nar, som man kan tænke sig. Han kaster paa Nakken af Alt, som er Dansk. Vore gode gamle Retter gider han ikke spise. Han vil have bocuf a la mode og andet Sligt, Hans Klædedragt er saa distinqueret, at Folk pege Fingre af ham. Vore gode Poeter, saasom Bording, Sorterup, og Reenberg foragter han, og opløfter derimod Voltaire og Corneille til Skyerne. Han vil ikke engang tage en Priis Tobak, med mindre han veed, at den kommer fra en tydsk eller fransk Fabrik. Det er et Contrafe af en bereist ung Person efter Moden."Men jeg har sørget for, svarede Lehn, at min Søn ikke kan blive fordærvet paa sin Reise. Han følger med Viceadmiral Tordenskjold, som nok vil tage Drengens Tarv lagt." - Al Respect for Viceadmiral Tordenskjold, sagde Christensen, at sige som Søhelt. Men til Mentor duer han masvi ikke. J det mindste vilde jeg ikke anbetroe ham min Søn om denne endog var en Telemachus. Monsieur kunde vist nok ikke vælge sig en klogere og redeligere Veileder for sin Søn end Viceadmiralen. Men Jld og Krudt maa ikke ligge for nær sammen." Viceadmiralen er en Mand paa henved sine Tredive, svarede Lehn. - "Men endnu ildfængende som han kun var tyve Aar, Monsieur Lehn, Himlen give jeg maatte tage Feil, men jeg spaaer mig ikke meget Godt af denne Udenlandsreise. Jeg har kjendt Viceadmiralen fra hans Barndom af. Da han endnu var en Dreng paa tolv Aar tjente jeg hos Kjøbmand Jørgen Aal. i Trondhjem og kom ofte i den gamle Wessels Huus. Han havde ti Sønner og sex Døttre, men af den hele Drengeflok gjorde ingen ham det saa broget som Peter, der var den yngste. Jntet kunde optænkes saa forvovent og galt, at han jo var istand til at udføre det. Man kaldte ham i Trondhjem den lille Jsmael, thi Alles Haand var imod ham og hans imod Alle. Hans daget eller straffet. Fader fældte mangen en modig Taare over hans Vildhed. - Da var han et Barn, min gode Christensen, og Ungdom og Viisdom følges ei "Jeg siger det heller ikke for at gjøre ham Bebreidelser, tog Christensen til Gjenmæle, Jeg veed jo nok, at han siden er bleven til en stou og herlig Søkriger, og at netop hans mageløse Dristighed er kommen ham meget vel tilpas. Naar Mon stor derfor vilde spørge mig, om han skal anbetroe ham en Krigslaade eller sætte ham i Spidsen foret Angreb, saa vilde jeg vist ikke have det allerringeste derimod. Men naar Monsiør vilde spørge mig, skal jeg sætte ham til Anfører for min Søn, et pure ungt Menneske, saa vilde jeg svare nei, saasom Monstør ikke vil, at hans Søn skal blive en dristig Søkriger, men en sindig, sat, redelig og circumspect Kjøbmand." – "Nu, nu, sagde Lehn, der alt var kjed af sin Bogholders Erindringer, det kan gaae bedre end J tænker, kjere Christensen, gik derpaa ind i sit Aflukke, satte sig hen for sin Pult og tog nogle Breve frem til Gjennemlæsning. Christensen, som saae, at hans Ord her vare spildte, forlod meget alvorlig og med halvvredladen Mine Contoiret. Uagtet Anders Christensen skildrede Faren med noget for stærke Farver, saa var hans Frygt dog neppe aldeles uden Grund. Det var i den Tid bleven Mode, at lade unge, uerfarne Mennesker paa en høist uhensigtsmæssig Maade reise udenlands, og denne Uskik gav Holberg, nogle Aar derefter Anledning til at skrive sit Lystspil Jean de France, hvori han opbød al sin Vittighed og alt sit Lune, for at gjøre den latterlig. Jkke nok med at den unge Reisende ofte hjembragte fremmede Unoder; han udsattes udenlands ogsaa ofte for mange Farer, da i de fleste europæiske Lande Politiet den Gang ikke var saa vel organiseret, som det siden blev, og Optrækkerie og Forlokkelse hverken saa let blev op(Fortsættes.) Endnu een erklæring.