Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1810-04-24
Efter denne Afvigelse, som Forfatterens Yttringer, Tidernes Beskaffenhed, og Materiens Vigtighed have foranlediget mig til, gaaer jeg nu til Forfatterens 3die Spørgsmaal, Kunne store Kjøbstæder ganske undvære Opkjøbere, Jeg svarer hertil ligeledes med Forfatteren, Nei, ikke vel, forsaavidt Kjøbenhavn angaaer. Jeg anseer det derfor for en meget viis og priselig Jndretning, at vore Forfædre, der handlede langt mere efter rigtig Erfaring, og ikke saa let i vigtige Ting lode sig lede af blotte Fornuft Slutninger, og uvisse Sand synligheder, have tilstaaet Valbyerne den Frihed, at opkjøbe omkring i Sielland de til Kjøbenhavns talrige Jndvaaneres daglige Underholdning meest fornødne og uundværlige Ting, og at udsælge det i Smaat til Enhver, hvorved den almindelige Mand sættes mere i Sikkerhed for ikke at udsuges af deres Medborgere, Grosserere, Høkere og Detail handlere, der som Erfaring saa tydelig har viist, til Trods for alle de høie Tanker, og de efter Formening sikre Slutninger, man har gjort sig om Concurrencens Virkninger, kan blive enige om, at opskrue deres Varer til alt for høie og utaalelige Priser. Jsær da Kjøbenhavn i Vintermaaneder, ingen Tilførsel til Søes kan vente, og slette eller ufremkommelige Veie kunne hindre de langt fraligen gende Bønder, og de i Landet langt fraliggende Oplagshavere at komme til Kjøbenhavns Torv. Langt anderledes forholder det sig med de mindre Kjøbstæder i Danmark. En stor Deel af det, disses Beboere behøve, frembringe de selv, eller det kan let blive dem tilbragt af de nærliggende Land beboere, og langt bedre blive de forsynede, naar Bonden er nødt til, selv at bringe sine Vare til Torv, og deraf at borttuske en Deel imod de Vare, han behøver, hvorved der tillige kan skee Oplag til at forsyne Kjøbenhavn med større Qvantiteter, naar Skibsfarten aabnes, hvorved fremdeles en mere lovlig, ordentlig og fordeelagtigere Handel for det Almindelige i Landet befordres. Saaledes kan de smaae Opkjøbere, Prangere, og Bissekræmmere i Landet gjerne undværes. Dette er hvad jeg har fundet mig foranlediget til at bemærke, angaaende Forfatterens tilkjende givne Meninger i Skilderiet No. 8. Det er ingenlunde min Hensigt, derved paa nogen Maade at nedsætte denne Forfatter, som jeg agter, og hvis Bestræbelser vise Lyst og Evne til, at gavne og at bidrage til det almindelige Bedste. Men den Maade, at søge Sandheder paa, som ganske har indtaget disse Tiders Aand, og frembragt en herskende Tone, der snarere misleder, end føre Menneske ene paa den rette Vei, til at frembringe Dyd, og deraf flydende sand Tilfredshed og Lyksalighed, er idet jeg fornemmelig har havt for Øinene, og som jeg har ønsket, at opvække nogen mere Opmærksomched paa. Hvad der skal være Menneskene til Gavn, det maa være sandt. Men Sandhed tilsidesættes alt for ofte, ikke allene for at døve Formuften, og at pleie de sandselige Begjerligheder, men ogsaa fordi Sandhed, der det meste viser sig nøgen, og uden Glimmer, og ikke mageligen findes, men maa søges med Møie og Anstrængelse imellem de uendelige Forbindelser, hvormed alt i Verden ger omgivet, og indviklet udi; og fordi Sandhed, maar den vises, ikke opvækker Forundring, som Vittigheds og andre Aands, især Phantasiens Produkter; men derimod ikke sjelden tilveiebringer dens Dyrkere og Frembringere Fiendskab og Had. Sandhed udfindes og opnaaes for det meste ikke ved blotte Fornuftslutninger, som man i disse Tider for uneget troer og forlader sig paa. Man kan komme derved paa Spor efter Sandhed, men man opnaaer ingen Vished, uden ved lang og tilstrækkelig Erfaring, om de Sandheder, der med Sikkerhed kunne antages og følges. Mennesket bestaar af Siel og Legeme. Ved Aandens eller Sielens Evner frembringes Forestillinger og Slutninger, og derved fremkomme Sandsynligheder, Rimeligheder, og Hypotheser. Ved Legemets Organer maae Mennesket kjende og erfare, hvad deraf er rigtigt eller urigtigt. J legemlige Ting kan Mennesket derfor ved Erfaring opnaae fuldkommen Vished, men i blot aandelige Ting i alt hvad Aanden allene frembringer, svæver han stedse i Uvished om hvad der er sandt og ikke sandt. Heraf komme de gan skee forskjellige ulige og usikkre Tanker, som Mennesket har og gjør sig om Gud, om det tilkommende Liv, om de usynlige Aander og Skabninger, og om alt andet, som ligger uden for Menneskeks Synskreds og legemlige Fornemmelser. Maatte disse Grundsætninger blive indlysende for Enhver, vilde man i disse Tider, da saa mange Oplyste og Retsindige, med saa megen Jver og saa mange Bestræbelser arbeide paa, at tilveiebringe en bedre, en lykkeligere Tilstand iblandt Menneskene, agte noget mere herpaa, vise mindre Tillid til den menneskelige Fornuft, og flere Bestræbelser for ved sand Erfaring at søge det Sande, det Virkelige, end det skeer, saa kunde vist ventes langt mere almindelig Velstand, Sindsrolighed og Tilfredshed i denne Verden, end ellers kan og vil skee. Da vilde det see langt bedre ud med den christeligepractiske, den bibelske Religion, der viser hver Mand de meest indlysende Bevæggrunde til en fast og stadig Moralitet, som kan lede Menneskenes indvortes Tanker og Handlinger, uden hvilket den bedste og meest nyttige Oplysning, ved den menneskelige Fornufts Svaghed, kan blive farlige Vaaben i Manges Hænder, da Lovene ikkun kunne naae de udvortes Handlinger, der ved Snedighed og Falskhed kunne skjules. Hvor nedslaaende er det derfor ikke for Enhver, der elsker sine Medmenneskers sande Vel, at see Religionen og dens velgjørende Grundsætninger, ved en overdreven og overspændt Fornuft, dagligen at tabe sin Kraft og at blive til intet. Da kunde vi vente, snarest mueligt at see Jorddyrkningen, som er Danmarks første og vigtigste Næringsgreen, at opnaae den Fuldkommenhed, der er meest passende, og derfor meest varig hos os, ved mere at see paa det Sande og Virkelige, efter det Lokale og vor Himmelegns særegne Beskaffenhed; ved at vise vore Jorddyrkere, der nu ved vor oplyste og kierlige Regjerings vise Omsorg, og Bestyrelse have faaet en fortrinligere Stilling, til at paasee deres og det Almindeliges Vel, ved simple, mindre konstlede, tydelige og indlysende Exempler hos os selv, og i enhvers Egn, hvad de efter deres Omstændigheder og deres Kræfter, samt de Leiligheder de have og dem gives, med sikker Fordeel kunne tilveiebringe og opnaae; da følger enhver Fornuftig vist. Men ikke ved Demonstrationer og Exempler fra fremmede Steder, der ingen Virkning gjør hos den almindelige Mand, da dertil udfordres for meget for ham til at see og at opnaae de ham lovede Fordele, da ogsaa det, som viser sig passende og fordrelagtig paa et Sted, ei kan være det paa ethvert andet, hvor Omstændighederne ere anderledes. Exemplet fra fremmede Steder ere ogsaa sjelden fri for Skpyderie. Da kunde vi vente at vorde et selvstændigt og uafhængigt Folk, ved at følge Naturen og at tage til takke med det, den alvise og algode Gud, der saa kierligen, sørger for alle sine Skabningers Vel og især til Menneskenes Ophold, Velstand, Tilfredshed og Glæde i denne Verden, har meddeelt enhver Himmelegn, og som han, formedelst Menneskenes Flid og Opmærksomhed, i større Overflødighed og Fuldkommenhed meddeler Enhver. Men derimod ikke vænne os saa ganske til, og hige saa meget, som nu skeer og dagligen bliver en mere herskende Mode, efter det, fremmede Egne frembringe. Vi beboe et imod Norden beliggende Climat, og Forsynet meddeler os der rigeligen og overflødigen hvad Menneskene behøve til dagligt Ophold, og ligesaa gavmild saa meget andet, der kan tilveiebringe Vellevnet og et glædefulde Liv indtil den høieste Alder, der er Mennesket bestemt, naar det anvendes og bruges efter Naturens Forskrivt. Men ville vi være Sydlandenes Beboeres Slaver, ville vi nyde og blot være tilfreds med hvad de nyde, der vist nok i adskillige Henseender have endeel forud, som kan forøge og befordre Vellevnet, men som derhos maa plages af mange Ubehageligheder og Besværligheder, som Forsynets uendelige Viisdom og Godhed, for at det Gode og det Onde allevegne skal blive i Ligevægt og gaae op imod hinanden, har befriet de nordlige Egne for, ville vi boe, klæde os, og i alle Maader leve som Beboerne i de sydlige Climater, og ikke være fornøiede med andet, end hvad de meddele os, og hvad vi deraf vedvor fordeelagtige Beliggenhed til Skibsfart og Handel med det, vi have tilovers af hvad vi af vor Jordbund og vor Konstflid kunne frembringe, og de savne, ved en Tuskhandel kan tilveiebringe os; men paa hver anden Maade ville gjøre os afhængige af dem og deres antagne Moder; saa handle vi høist urimeligt, baade physisk og politisk urigtigt, og ganske imod Skaberens Plan og Hensigt med os, hvoraf nødvendig i mange Henseender maa følge Forderv og Ødelæggelse.