Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1844-11-02
Stænderforsamlingen i Roeskilde. J sit første Foredrag i Sagen ang. Professor Larsens Andragende om Foranstaltninger i Slesvig til den danske Nationalitets Opretholdelse og Udvikling, yttrede Statsraad Bang: "Jeg veed i nogensinde at have reist mig i denne Sal med en mere bevæget Følelse end i det Øieblik, jeg nu reiser mig for at erklære mig imod den foreliggende Sag. Jeg føler saa dybt som nogen dansk Mand for mine danske Medbrødres Nationalitet i Slesvig, jeg ønsker saameget som Nogen, at den maa opretholdes og ei yderligere fortrænges, end allerede skeet er, og det er da bittert, at maatte modsætte sig et hertil sigtende Andragende. Jeg føler, at Mænd, som jeg skatter høit, og som endnu have bevaret Agtelse og Venskab for mig, uanseet den Afvigelse, derer opstaaet i vore politiske Anskuelser, ikke let ville tilgive mig min Modstand mod denne Sag. Jeg har endelig lidet Haab om i dette bevægede Øieblik at gjøre noget Jndtryk paa de Deputerede, som ere komne hertil med en ganske modsat Anskuelse. Men slige Hensyn bør ei afholde mig fra at udtale min fulde Overbeviisning, og den ærede Forsamling vil handle baade urigtigt og uklogt ved at indgive et Andragende som det nu foreslaaede. Jeg nærer noget Haab om, at hvert enkelt Medlem, naar han senere faaer Tid til at overveie mine Grunde, maaskee vil tillægge dem mere Vægt end i dette Øieblik, og jeg haaber sikkert, at en kommende roligere Tid ikke vil fordømme min Adfærd i denne Sag. Hermed gaaer jeg over til Sagen selv. Jeg skal fore Stænderforsamlingerne i Nyestilds Missinaa en løbigen bemærke, at jeg ikke for erkjende Rigtigheden, af alle de Forudsætninger om de factiske Forhold i Slesvig, hvorfra Andragendet gaaer ud. Vistnok ere de foren meget stor Deel sande, men efter hvad jeg har kunnet erfare - og jeg har selv været tilstede i Slesvig et Par Gange i denne Sommer - ere de ogsaa i Meget afvigende fra, hvad jeg troer at have erfaret. Jeg vil og foreløbigen yttre, at jeg ikke skjønner rettere, end at Sprogpatentet af 29 Marts 1844 er blevet meget ubilligt bedømt. Jeg holder vel for, at det er et beklageligt Misgreb, der er begaaet, da man negtede hverMand i den slesvigske Stænderforsamling at betjene sig af det danske Sprog; men det er ubilligt, naar det ikke erkjendes og ikke udtales, at denne Beslutning langtfra er taget for at tilsidesætte det danske Sprog; den er taget under en Afveielse af tvende mod hinanden staaende Betragtninger - paa den ene Side Betragtningen af den slesvigske Stænderforsamlings næsten eenstemmigen paastaaede Ret til at fordre en saadan Form for dens Forhandlinger, at disse ved den kunne fremmes - og paa den anden Side Betragtningen af det danske Sprogs naturlige Ret. Jeg holder, som sagt, for, at det var et beklageligt Misgreb, naar denne sidste Betragtning kom til at vige, men det er ialtfald Noget, som hidrører fra, at man har feilet i at veie Forholdene mod hinanden. Jmidlertid har dette mindre Jndflydelse paa nærværende Sag. Derimod maa jeg bede vel bemærket, at dersom et Andragende fra denne Forsamling blot skal gaae ud paa indstændigen at anbefale den danske Nationalitet til Hans Majestæts Forsorg, uden at begrunde den paa bestemt fremhævede Forhold i Hertugdømmet Slesvigs Jndre, og uden at paavise bestemte Foranstaltninger, hvorved den danske Nationalitet i Slesvig skal beskyttes, saa vilde et sligt Andragende savne fornuftig Betydning; thi det er utvivlsomt, at Kongen fuldt vel kjender det hele danske Folks Sympathi for denne Sag, og det er ophøiet over al Tvivl, at han efter sin egen individnelle Anskuelse i høieste Grad interesserer sig for den danske Nationalitet i Slesvig. Dette er ogsaa fuldkommen erkjendt i den foreliggende Petition, og ligesaa i den Jydske Stænderforsamlings Petition, thi begge Steder ere bestemte Forhold i Slesvigs Jndre omhandlede, begge Steder ere bestemte Forandringer i Slesvigs Forhold foreslaaede. Heraf fremgaaer det klart, at den nærværende Petition gaaer ud paa en Jndblanding i Hertugdommet Slesvigs indre Anliggender. Jeg mener nu, at Forsamlingen derved handler ubeføiet, at den vilde krænke Slesvigs Ret, naar den som Stænderforsamling, og det beder jeg vel bemærket - thi det er netop min Hovedtanke naar den som Stænderforsamling vilde befatte sig med at andrage paa bestemte Forandringer i Slesvigs indvortes Forhold. Det er dog klart for Enhver, at en anden Anordning af lavere og høiere Underviisningsanstalter, en heel indgribende Omorganisation af Slesvigs egne Regjeringsautoriteter, ere Forandringer i Slesvigs indre Forhold, og det netop af de allermeest (Sluttes.) indgribende Forandringer.