JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Corsaren, 1842-04-15
Fabler. XIII. Kong Bøg, som i mange Aar havde regjeret over Træerne, var nu bleven gammel og svag. Tilforn var den det løvfuldeste Træ i Skoven; i dens Skygge sov dens troe Undersaatter, og den var saare frugtbar paa Olden, hvorefter den endog havde faaet Tilnavn. Nu derimod stod den bøiet af Alder; kun faa friske Grene stjøde ud paa den og de faa Blade ydede lun en tarvelig Slygge. Da det nu kom til dens Kundskab, at de smaae Træer vare lidet glade herover og endnu mere frygtede for Fremtiden, raadførte den sig med sit Træraad, bestaaende af Hr. Lindetræ, Hr. Hofvalbirketræ og Hr. Steeneg. Den sidste var et koldt og haardt Træ., og dens Raad, som under Confeferentsen fik de fleste Stemmer, behagede ikke den blidere Bøg. Denne kaldte derfor sine Undersaatter sammen om sig og talte saaledes til dem: Børn! I have ofte klaget over, at jeg ikke skyggede nok for Eder, og at Solen brændte Eder, og jeg har derfor tænkt paa, efter min Død, som jo snart kan komme (vi ere Alle Træer) at give Eder noget Bedre. Jeg har bedet en fremmed Stamme komme hertil; den er stærk og vil bære en tung Kronc. Saa tæt vil den stygge for Eder, at end ikke det ringeste Solglimt vil trænge igjennem...." - Her gave Træerne sig til at jamre. (Fortsættelsen følger.)
Corsaren, 1842-04-15
Et Digt af Anastasins Grün, Friherre af Auersperg. (oversat efter den under kongelig sacsisk Censur trykte 3die Original-Udgave Pag. 266.) En Bonde kom kjørende med sit fulde Høstlæs; Høstkrandsene gyngede muntert over de tunge Reg, hvis Mængde Hestene med Møie slæbte til Hjemmet. Da kom en Ørn flyvende til Vognen. "Min gode Bonde, hold lidt stille, jeg har et Ord at sige Dig. For at Ræven ikke skulde stjæle Dine Høns, bar jeg, som Du veed, gjemt dem i min Mave. Vær saa god at give mig Skytsherre-Afgift derfor". Han tog Afgiften, og Bonden kjørte videre. Da kom en Falk flyvende til Vognen. "Min gode Bonde, hold lidt stille, jeg har et Ord at sige Dig. Jeg lader, som Du veed, Sæden groe paa Dine Marter, saaledes som Vind og Veir tillade det. Vær saa god at give mig Landgilde derfor". Han tog Afgiften, og Bonden kjørte videre. Da kom den sorte Ravn flyvende til Vognen. "Min gode Bonde, hold lidt stille, jeg har et Ord at sige Dig. Naar Du eller Nogen af Din Familie. døer, synger jeg om Huset og Graven. Vær saa god. at give mig Tiende derfor". Jnd i Gaarden rullede nu Vognen. Hestene havde ikke længere Møie med at trække den. Høstkrandsene laae endnu paa Vognen og omtrent saa mange Reg, som En kunde rede sig et Leie af. Bonden løftede sine Øine mod Himlen: "Vil Gud, skal Ørnen smage mit Bly, og Falken og Ravnen skal jeg fange og stække", hvorpaa han lagde sig til at sove paa Regene. Han sov dybt og tungt. Hvad han drømte, skal jeg ikke kunne sige; men vist er det - at han endnu lader Ørn og Falk og Navn flyve og tumle sig, som de have Lyst. "Den, som dette Digt Eder synger, Er selv af Falkenes Slægt. Han har ofte paa dristige Vinger Hentet Negenes gyldne Klynger, Har Foder til Borgen hjembragt - Ved Gud! Det har aldrig ret smagt!"
Corsaren, 1842-04-15
Høistærede Hr. Corsar! Jdet jeg underdanigst anmodet Dem om, allernaadigst at indrykke i "Corsaren" det hermed følgende lille Stykke eller lille Buk til Hr. Bogbinder Thunes Opmærksomhed her i Veile, troer jeg, at det maaskee vil bidrage til, at der i Fremtiden ikke vil skee saadan Presse-Tvang i Staten, som man saa jevnt desværre seer nu er Tilfældet, det vil sige med Hensyn til den skriftlige Forpligtelse, hvortil Thune presser sine Abbonenter, naar man hos ham vil abonnere paa Deres allerkjæreste Blad, thi for Resten vilde det jo være utaknemmeligt og imod min Overbeviisning at troe paa Presse-Tvang i Staten. Jdet jeg underdanigst hilser Dem, som en allernaadigst tro og hengiven Undersaat, undertegner jeg mig allerærbødigst en af Deres bedste Borgere. Redactions-Paategning: Foredraget i Redactionen, og blev det i Betragtning af den Titel, Manden giver sig, og paa hvis Retsmæssighed dette artige Brev indeholder umiskjendelige Tegn, besluttet at admittere hans Klage, der lyder som følger: Atter er der gjort en Buk i Byen, men denne Gang ned af Gaden. Jndsenderen heraf tillader sig "som saadan," at henlede Bogbinderen i Veile, Hr. Thunes, Opmærksomhed paa det i Corsaren" Nr. 61 sidste Side under officielle Bekjendtgjørelser indførte Stykke. Nr. 2, hvori det "som saadant" hedder: "At Abonnenterne i Jyllands Kjøbstæder ikke have nogen Porto at betale af "Corfaren", da Provindsboghandlerne i Almindelighed faae Bladet portofrit tilsendt." Undskyld, Høistærede! at jeg "som saadant" tillader mig at gjøre Dem opmærksom herpaa, da jeg ifølge Deres Begjæring "som saadan," har maattet underskrive en Forpligtelse at betale Dem 1 Mk. for hvert Qvartal i PortoGebyhr af omtalte Blad. Eftersom og saasom Deres Uleilighed ,seer De" med Opkrævelsen af disse 4 Mk. aarlig af hvert Exemplar De beførger, vist, som saadant har til Hensigt at grundlægge en Capital til en Asyl-Anstalt heri Byen, finder jeg denne Handling "som saadan," meget ædel, og hvorfor man vist vil være Dem særdeles taknemmelig. Thi byde og befale vi ikke, men pænt og venskabeligt opfordre vi herved Enhver, der er Ynder af disse Anstalter, hvoraf der som saadanne" ere Mange her i Veile Bye (see de forhen gjorte Opfordringer i Veile Avis, saadan Anstalt betræffende, hvortil Jndvaanerne strax sendte et Bidrag af 1 Rbd., skriver Een Rigsbankdaler) at forene sig med Hr. Thune, til et aarligt Bidrag af 4 Mk. til at begynde Værket med. Det er rigtignok senere bestemt at anvende disse til Statsgjældens Afbetaling og "som saadant" have vi Jntet derimod, da det Ene "som saadant" er ligesaa daarligt som det Andet "som saadant". "Som saadan" er jeg Deres venskabelige og taknemlige store Buk nedaf Gaden og største Buk midt paa Gaden".
Corsaren, 1842-04-15
Til Hr. Friederich. Nei, Høistærede, det er for voldsomt, om det end maaskee kan faae Lov at passere.
Corsaren, 1840-12-25
Forleden Eftermiddag gik jeg op i Raad- og Domhuset for at aflevere Noget i Justitscontoiret. men kunde ikke komme ind i bemeldte Contoir, fordi der var lukket. Heller ikke kunde jeg komme ind i noget andet Contoir, af samme Grund. Da jeg saa begav mig paa Tilbageveien, mødte jeg paa Trappen et Spøgelse. "Hvad Pokker," sagde jeg, "har Du her at bestille? Klokken er jo ikke mere end 4; er det nu Tid for Spøgelser at gaae omkring?" "Snik, Snak!" svarede Utingen, "hvad gjør Klokkeslettet til Sagen? Naar der er lukket og Alting sover i et Huus, saa er det den rette Tid for mig. Det er mig forresten kjært, at her bliver saa tidlig Ro, eftersom det er mig et Beviis paa, at Retfærdigheden ikke har meget at bestille i det Land, jeg engang kaldte mit Fædreland." - "Tvertimod!" svarede jeg, "Aar for Aar stiger Folks Kiv og Trættelyst, og deres onde Lidenskaber fremkalde stedse flere Forbrydelser." - "Nu, saa maa Retfærdigheden være meget hurtig af sig." - "Det kan jeg heller ikke sige." - "Tag Dig iagt! Gjør ikke Nar af mig! Een af Delene maa dog være Tilfældet, hæ!" "Jeg forsikkrer Deres Velbaarnhed, Nei." - "Sludder, Hvorledes hænger det da sammen?" – "Jeg forsikkrer Deres Høivelbaarnhed, jeg veed det ikke." - "Jeg kommer til at knække Halsen paa Dig." - "Ak! Gjør det ikke, Deres Excellence! Jeg vil vise mig erkjendtlig for Deres Naade og Miskundhed. Jeg vil give Dem en Underretning, som i høi Grad vil være Dem til Glæde og Nytte ....." "Sig frem da." - "Deres Durchlauchtighed .... J Cancellibygningen .... er der Ro til Dem .... allerede Klokken 3."
Corsaren, 1842-04-22
Charivari. Flyttedag. J Anledning af Flyttedag falder os ind, at vi have liggende et Brev fra en god Ven, en hjertenskjær Ven, hvilket passende kunde fortælles paa denne Dag. "Der kommer sgu i Grunden ikke Noget ud af at flytte, idetmindste forstaaer jeg mig ikke paa at bringe Noget ud deraf. Min Gjenbo, Frank Frantzen, flyttede rigtignok for nogle Aar siden og gjorde et godt Bytte i alle Henseender; men bemeldte Frank Frantzen har det ogsaa paa Haandelavet, og.... nu, ja, jeg veed ikke hvori det egentlig stikker; men han har det nu, og jeg har aldrig kunnet gjøre ham det efter. Min Nabo Hans Himover og jeg, vi passe derimod bedre sammen; vi ere, saa at sige, lige store Fæhoveder begge to, imod Frank at regne. Vi sidde tidt og fortælle hinanden vor sidste Flytning, og, naar saa En af os har talt ud, siger den Anden: Nei, hør Du, det er min Historie, Du. "Nei, gul er det ei, Du," svarer saa den Første. - Sagen er, skal jeg sige os, at vore Historier ligne hinanden saadan paa en Prik, at man godt kan tage feil af dem. Min Historie er denne. Jeg boede i Dyrkjøb, og der boede jeg dyrt og ikke synderlig godt. Derfor vilde jeg gjerne flytte; men min Kone vilde ikke, hun kunde slet ikke lide at flytte. Men, saa døde min Kone, og saa tog jeg mig strax en ny, og den nye, hun lovede mig strax, at vi skulde flytte. Det var i Hvedebrødsdagene, og jeg lod hende sørge for Alting og gik og passede min Dont. for af Profession er jeg, som De veed, Børstenbinder. Selve Flyttedagen gik jeg ud af mit Huus og lod hende, som sagt, sørge for Alting; men henimod Aften gik jeg hjem, saare glad og forventningsfuld om Nariteterne i min nye Bopæl. Jeg kom hjem; men hvorledes skal jeg beskrive Dem min Overraskelse: Det var, ligesom om vi slet ikke vare flyttede. Jeg boede endnu i Dyrkjøb, og Alting i det nye Huus var paa en Prik lige saadan som i det Gamle. Der fit jeg en lang Næse. Siden den Tid tænker jeg rigtignok paa at flytte: men nu vil jeg dog selv først see og vælge den nye Leilighed. Men derved vil jeg gaae frem med yderlig Forsigtighed, og saa er der tillige det, at jeg er bange for, at jeg ikke faaer Lov af min Kone. Men har jeg alligevel ikke Ret, naar jeg siger, at nan lgesaa gedt tan lare være at slyrte som flytte paa den Maade, jeg flyttede? Deres bedrøvelige Gjetengang."
Corsaren, 1842-04-22
Oppositionsbladene klage over, at Stændernes næste Session kun skal vare i to Maaneder. Er det maaskee ikke Tid nok til at udarbeide de Petitioner, Regjeringen opfylder?
Corsaren, 1842-04-22
Vi troe at burde henlede Publicums omhyggelige Opmærksomhed paa den nye Omnibus "Königinn Margarethe" og opfordre det til at vogte sig for samme. Denne er nemlig aabenbart bragt istand af det tydske Parti, der siden den tydske Prinds af Augustenborgs Udnævnelse til Gouverneur og Statholder i Hertugdommerne saa dristig har hævet Hovedet i Veiret. Det er gaaet saavidt i denne sin Dristighed, at den har opkaldt sin Omnibus, den Vogn, hvori det indbyder Alle og Enhver til at tage Sæde, efter den danske Regent, der viste sig allermeest svag imod Tydskheden, ja endog kaldte en tydsk Fyrste herind til at herske. Den Uvillie, Nationen uden Tvivl føler imod Tydskheden, imod selv at blive tydsk, bør vistnok allerede her vise sig virksom ved aldrig at betræde eller sidde i den Vogn, der bærer det tydske Navn af en mod Tydskheden saa svag dansk Regens.
Corsaren, 1842-04-22
Den 4de April, da vor berømte Weyse feirede sit 50aarige Embeds-Jubilæum, erholdt han af Hans Majestæt Kongen "Dannebrogsmændenes Hæderstegn" og af Universitetet den philosophiske Doctorhat. - Dersom Weyse er en oplyst og skjønsom Mand, har han vist glædet sig lige meget over begge Dele.
Corsaren, 1842-04-22
Dansk Lexicon, der af Fremmede kan bruges som Haandbog i Statistiken. Abonnent. - En skikkelig Fyr, som betaler for 13 Nr. og faaer 9. Academi - see Snørliv. Adfærd, ægte, gentlemanagtig, ridderlig. - Er to Slags: den almindelige og den scholtenste. Sidste bestaaer i, at man overkjører en gammel Mand og sender Bud til Enken om, hvorledes hun befinder sig. Alchymi. - Man har stadig forsikkret, at Alchymien var en Chimære, at det var umuligt at destillere alle Slags Metaller til Guld, og dog har man gjort Mere end det: Man har endog bragt det til at destillere Guld af - Folkets Sved. Altona. - Har Navn af, at de Tydske engang i forrige Tider, da de Danske rykkede dem for nær, raabte: All to nah (all zu nab). Nu er Touren til os at raabe: All to nah! Anger - see Tillid. Argument. - Tidligere har man taget denne Vare fra forskjellige Steder. Nu henter man den meest fra Ostindien, hvor den voxer paa Bambustræerne. Argus. En Mand med hundrede Øine, Politiets Stamfader. Da Guden Hermes kom til ham, da han var sat til at passe paa Jo, lukkede han frivillig 50 Øine i. Heraf den Vane hos hans Efterkommere at lukke et Øie i for fornemme Folk. (Fortsættes.)
Corsaren, 1842-04-22
Skizzer. I. En tydsk Professor taler om Danmark. "Naar Danmark ikke vil, saa skal det". vide "Fædrelandets" Artikler om Danmarks Optagelse i det tydske Forbund.) II. En sjællandsk Bonde under det tydske Forbund. "Vift stolt paa Codans Bølge Blodrøde Dannebrog!" - Briggen St. Croix er i denne Uge afgaaet til Vestindien istedetfor den forulykkede Alart. J den Anledning var Hs. Majestæt i Søndags ombord og tog Afsted med den. - Paa Christiansø bliver nu det "store Taarn" gjort smukt istand. - Det er næsten alffor megen Opmærksomhed.
Corsaren, 1842-04-22
Dioramer. Da de sidste Dioramer nu i fjorten Dage have været udstillede for Publicum ere de blevne borttagne, og i deres Sted fremvises: V. Lindberg opfordrende til Bidrag til Statsgjældens Afbetaling. Det Øieblik er valgt, da han siger: Bidrag modtages og honoreres - hvorved han i hellig Jver giør Korsets Tegn paa den Tiltaltes Bryst. VI. "Dagen" forsikkrende en Læser, at det er umuligt at høre, at der her i Landet yttres Ønsker om en friere Forfatning. VII. Hollard Nielsen, der "frivilligt og af egen Drifte" erklærer at have Høiagtelse for sine Medarbeidere, og at have stillet sig under deres Jndflydelse.
Corsaren, 1840-12-25
Man beundrer Franskmændenes Konge Ludvig Philip som et Mønster paa diplomatisk Duelighed, Fiinhed og Kløgt, man troer ham uopnaaelig, og man veed saa ikke engang, at der her i Landet, ja her i Byen, gives en Mand, der i sin lille Kreds viser et Talent, som tør kappes med den franske Konges, og denne Mand er dog en halv offentlig Person, saa at man endnu mere maa undres over, at hans eminente Evner ikke ere bedre kjendte. Denne Mand er-Dagens- Udgiver, Hr. Assessor Rostock. -"Hvorledes?" vil Du sige, "er han Diplomat?" - Ja, netop han; thi hvori bestaaer Diplomatik? Eftersee alle diplomatiske Forhandlinger fra Verdens Skabelse af og indtil 15de Juli 1840, og Du vil see, at de gaae ud paa at vinde Tid og paa intet Andet. Nu vel denne Diplomatikens Hovedopgave, dens Jdee, er Hr. Assessor Rostock saa gjennemtrængt af, at man seer Præg af den i hans Huus fra Øverst til Nederst. Kommer man i Huset og spørger efter ham, saa hedder det: Assessoren boer paa 1ste Sal. Man gaaer da paa 1ste Sal, banker paa; men Døren er lukket og Jngen kommer og lukker op. Men der staaer en Seddel paa Døren med følgende Paaskrift: "Hvis denne Dør er lukket, behager man at gaae til 2den Sal." Du gaaer til 2den Sal, og det samme Spil gjentager sig: Du banker, og Jngen lukker op; men Du finder en Seddel paa Døren med de Ord: "Behag at gaae til Døren til Venstre eller til Contoiret, 1ste Sal over Gaarden." Døren til Venstre er lukket, og Du tiltræder Tilbagetoget og gaaer over Gaarden op paa 1ste Sal. Er det nu i Middagstiden, saa er Døren der ogsaa lukket; men en Seddel er atter Din Trøster: "Behag at gaae til Trykkeriet," siger den. Glad over at see Enden paa Din Møie gaaer Du til Trykkeriet, Du fryder Dig allerede i Forveien til at faae den længe efterspurgte Skat opdaget; kun een Ting er Du bange for: at Trykkeriet ogsaa er lukket. Men Din Frygt var ugrundet, Døren aabner sig paa Din Banken. "Med Forlov! Er Hr. Assessor Rostock ikke her?" - "Behag at gaae op i Forhuset paa 1ste Sal." - "Der har jeg været." - "Saa til 2den Sal." - "Der har jeg ogsaa været." - "Har De ogsaa været paa Contoiret?" "Ja." - "Ja, saa veed jeg ikke, hvor han er, maaskee er De da saa god, at komme igjen om en Times Tid." Du vil nu tilstaae mig, at dette ustridigt er Diplomatik, naar han forresten vinder noget ved Opsættelsen. Akl han vinder Meget, kjære Læser, særdeles Meget: han opholder Opsigelserne paa "Dagens".
Corsaren, 1842-04-22
Til Dhrr. Carlo, r. n. b., Thelein og Se Terindlagt Breve. Hr. D. L. C. -f. 9 - Nei!
Corsaren, 1842-04-29
Charivari. Militairreductionen er da nu for Alvor begyndt, nemlig med den i næstforrige Uge foranstaltede Jnddragning af andet jydske Regiments Bibliothek og den i sidste Uge befalede Reform i Søofficierernes Rosetter. Oppositionsbladene skulle da nu ikke have Grund til at anke over, hverken at Militairreductionen ikke er videnskabelig, eller at den ikke noksom gaaer i Detail.
Corsaren, 1842-04-29
Den holtenske Pensions- og Børneforsørgelses-Anstalt ved Toldkammeret i Helsingøer. Af yderligere Oplysninger i "Kbhposten", denne Gienstand betræffende, erfares, paa hvilke liberale Principer hiin Anstalt er grundet. Jstedetfor at nemlig mange andre Stiftere eller Legatarier indskrænke Adgangen til deres veldædige Stiftelser til deres allernærmeste Slægt, har Hr. Conferentsraad Holten med den Liberalitet, der characteriserer ham, aabnet Adgangen, ei alene for hans fjerneste Slægtninge, men ogsaa for hans Bekjendte og disses fjerneste Slægt. - J Sandhed! Sligt fortjener offentlig Anerkjendelse.
Corsaren, 1842-04-29
Scene af Hr. Nathumarks Familie- og huuslige Liv. (Hr. Nathumark sidder ved Aftensbordet. Han er en gammel Mand, og, som gamle Folk i Almindelighed, har han en Nathue paa. Ved Bordet sidde tillige hans vorne Sønner, af hvilke den Ældre stadig pleier at kaldes den gamle Hr. Nathumark, den Yngre: den unge Hr. Nathumark. Faderen kaldes simpelthen med et Fortrolighedsnavn : Gamle Nathumark. - Et Bud træder ind.) Buddet. Jeg skulde hilse og sige, at der sidste Nat er gjort Jndbrud paa Gaarden og stjaalet en stor Mængde Ting. Folkene ere bange for at gaae iseng, da de ikke troe, at der er sikkert for næste Nat. (gaaer). Den Unge (farer op og vender sig imod sin ældre Brøder). Det er Din Skyld, Du. Jeg har altid raabt paa, at Du ikke sørger for Husets Sikkerhed. Du er ligegyldig og efterladen. Du burde slet ikke have Bestyrelsen paa Gaarden. Jeg skulde gjøre Alt langt bedre end Du. Den ældre Hr. Nathumark (reiser sig for at gaae ud og see efter, men giver først Broderen et Knubs.) Det skal Du have for Din Viisnæsethed. Den Yngre. Au, au! Faler, skal jeg taale det? Gamle Nathumark (ryster betænkeligt paa Hovedet.) Ja, men Du kunde ogsaa være lidt mere høflig mod Din Broder. Den Unge. Men har jeg da ikke Ret? Gamle Nathumark. Aa, kjære Søn! Hold nu Huusfred. II. (De Forrige.) Den Unge (til Broderen.) Naa! Nu er der igjen en net Efterretning. Et af Faders bedste Skibe er sunket. Hvis er Skylden? - Din! - Hvorfor sørger Du ikke for en ordentlig Capitain? Men det var formodentlig en af Dine gode Venner. Ligegyldig er Du, og, siger jeg et Ord, gjør Du mig Fortræd. Hvorfor kunde Alt ikke indrettes paa den Fod, jeg foreslaaer? Hvorfor skal jeg ikke have et Ord at sige i Faders Anliggender? Saa gik det da langt bedre end nu. Den Ældre (giver ham igien et Knubs.) Jeg kommer dog tilsidst til at stoppe Munden til paa Dig. (gaaer.) Den Yngre. Og det skal jeg taale, Fader? Gamle Nathumark. Vær dog lidt høflig, naar Du vil dadle ham. Han lader jo ikke Uheldene skee med Villie. Jeg vil saa nødig blande mig i Eders Tvist. Ham har jeg nu engang givet Myndigheden, og Gud veed, hvorledes det vilde gaae, hvis jeg tog den fra ham. III. (De Forrige. Et Bud træder ind med et Brev til den Gamle.) Gamle Nathumark (bekymret, efter at have læst det.) Det er fra vor Nabo dernede. Han paastaaer, at jeg skal tage Eiendommen i Fæste af ham. Han skriver, at paa mine gamle Dage kan jeg ikke gjøre neget Bedre, og, hvis jeg ikke vil, vil han tvinge mig dertil, og saa kommer det endda an paa, om han vil lade mig beholde Gaarden i Fæste. Den Unge (ipringer op, seer først stivt paa sin Broder, der bliver siddende, og udbryder derpaa.) Fader! Frygt kun ikke. Jmod ham skal jeg forsvare Dig. - Fader! Jeg skal forsvare Dig med Liv og Blod.
Corsaren, 1842-04-29
Af det paa kongelig befaling udgivne statistiske Tabelværks 5te Hefte erfares, at der gives 1,164,541 Faar og Lam i det egentlige Danmark. - Det vil nok omtrent slaae til.
Corsaren, 1842-04-29
Naar Embedsmænd blive offentlig dadlede for deres Embedsførelse, ere de altid saa heldige, at der fra nogle Anonyme i deres District indsendes benægtende og protesterende Erklæringer, om hvis underlige Tilblivelse man først senere faaer nøiere Kundstab. - Ganske anderledes er det med Justitsraad Frederichsen paa Kjøbenhavns Amts søndre Birk: Sammenhænget med Erklæringerne i Faveur af hans J Embedsførelse sil man alt at vide i Forveien.
Corsaren, 1840-12-25
Chirurgisk Klinik. I. Professoren. Hm! - Hvad feiller Dem? Patienten. Aa! - Jeg har faaet Noget i Halsen. Prof. Hm! - saa? - Hvad har De nydt idag? Pat. Jkke Andet end Chocolade med Boller. Prof. Hm! hm! - Var det Kjødboller? II. Professoren. Hm! - Hvad feiler Den? Patienten. Aa! Jeg har sunket en Mynt. Prof. Hm! hm! Hvad var det for en Myntsort? Pat. Jeg troer en Ottestilling. Prof. Hm! (drager ved Hielp af et Jnstrument en Sexskilling op.) - Hm! saa maa der endnu være to Skilling - (bringer atter Instrumentet ned).
Corsaren, 1842-04-29
"Figaro's" Udgiver. Hr. G. Carstensen har erholdt Privilegium som Billardholder m. M. under Navn af Tivoli.
Corsaren, 1842-04-29
Skizzer. I. "Dagen" overraskende en af sine Medarbeidere læsende i "Corsaren." - "Corfarens" ærede Abonnenter underrettes herved om, at den Forbauselse, hvormed Redactionen erfarede, at Cancelliet havde frigivet et Nr. af "Corsaren" nu har lagt sig.
Corsaren, 1842-04-29
Nogle Ligheder og Uligheder mellem "Dagen," Hollard Nielsens "Dansk Ugeskrift" og "Corsaren." "Dagen" "Dansk Ugeskrift" og "Corfaren" nyde alle tre offentlig Understøttelse; men sidstnævntes er fuldstændig offentlig, medens Understøttelsen for de to sidstnævnte, hvor offentlig den end er, dog i Grunden er hemmelig. - J Regelen læses alle tre slet ikke af Publicum, de førstnævnte, fordi de komme ud, den sidstnævnte, fordi den ikke kommer ud. - "Dansk Ugeskrift" og "Dagen" meddeles Hof- og Stadsrets- og Høiesteretsdomme, deels frit. deels for en moderat Betaling. "Corsaren" meddeles ogsaa Hof- og Stadsrets- og Høiesteretsdomme, men disse blive den paatvungne og det imod en ingenlunde moderat Betaling, nemlig fra 2 til 500 Rbd. for hver.
Corsaren, 1842-04-29
Ved den Forestilling, som forleden Søndag opførtes paa det kongelige Theater til Fordeel for Frederik den Sjettes Asyl, assisterede endeel Choristinder frivillig. Kort før Forestillingen fik de den befaling af Balletmesteren, at de skulde sprætte deres Ærmer af. Dertil skulde de rigtignok først have Directionens Tilladelse; men turde de være Balletmesteren ulydige? Det vilde jo medføre Straf. De sprættede altsaa Ærmerne af. Et Par Dage efter blev der imidlertid paa Syngeskolen dicteret dem en Mulct af 3 Mark hver, fordi - de havde overtraadt Subordinationen. - Dette minder om den bekjendte Scene, da en stor Slagsbroder mødte en lille Mand og slog ham Hatten af Hovedet og derpaa sagde til ham. Der ligger nu Din Hat. Tager Du den op, faaer Du Bank; lader Du den ligge, faaer Du ogsaa Bank, nu kan Du gjøre, hvad Du vil.