Norske Intelligenssedler, 1763-10-26
Jntelligen deler No ven No. 23. Onsdagen den 26. October 1763. Vedde A. ANSTEX. ANSPE. on Te connoit Poste a ta louange: Pourrepondre il faut avoir Pesprit dun angeCreTanker over Jntelligenz Navnet Forskrækkes ikke, Læsere, over denne Opskrift, Jdelige Jgientagelser ere væmmelige det er sandt og ingen Strid meere kjedsommelig, end den om et Navn. Men hvad, her gielder Ordsproget: Man kand kaage Suppe paa en Lunde=Stikke. Min Hensigt er ikke at gjøre mig lystig paa Critiqvernes Bekaastning. Jeg vil allerne sige noget til dette Navns Forsvar. Den første No. 14 formeener, at Jntelligentzeer for vidtløftigt at tillægges en Sædel. En Sædel, siger Han, er en Lap hvorpaa udkastes nogle raae nogle afbrudte Tanker. En Papiir Lap, som den ved hvilken Jndbydelsen skeede: d. c. et Octav Blad. Jeg veed ikke om den daglige Talemaade har fastsat nogen Størrelse for en Sæddel: jeg troer ne. Men Tankerne skal være raae og afbrudte. Dette kand ikke skee her. Hvorfor ikke, Sædelerne, forlad dette Tax i hvor Jntelligentz-Navnat, Forskrækkes ikke, Læsere, over denne Opserist. Jdelige Jgientagelser ere væmmelige det er sandt: og ingen Strid meere, Navn, ere bestemte til foruden andre Ting, at indholde en smuk Afhandling; samme skal tænkes ordentlig, udføres fuldstændig: dette udfordres ikke til en Sædel. Maa da ingen Tanke være ordentlig i en Sædel? eller er det allerne Materierne, som der ere fritagne fra den strænge Orden. Jeg troer det sidste Og kand da disse Blade i den Henseende ikke fortjene dette Navn, Des uden ere disse vittige Afhandlinger ikke Væsentlige her, men allerne for at opfylde det ledige Rum. Nu lad Sædelerne gaae. Men hvor vil dette Jntelligentz hen. Dette Ord er for vidtløftigt. Forfatteren bedrager sig, naar han tænker, at dette Navn her er hented fra Romerne: omendskiønt det maaskee der kunde finde Forsvar. Men dette er ikke Sagen. Vi kand gjerne inddrømme den Post; thi hvad tvinger os til at gaae til Romerne, hvo veed ikke, at mange Romerske Ord have hos andre Folkeslægter, ter, som have antaget den, faaet en gandske anden bemærkelse. Saadan er det med dette. De Franske, Engelske og Tydske have brugt dette Ord, for at betegne Underretninger Handels og Nærings-standen, angaaende. Fra disses Billets d'Intelligences. Intelligence Bill-Jntelligentz, Zetteln, er dette Navn taget: følgelig falder Autors heele lystige Anmærkning bort Navnet kand heller ikke falde dem uforstaaeligt, for hvilke det egentlig er brugt. Men dog duer det ikke. Alle Species vare bedre. Men ach, denne skjønne Benævnelse falder bort ved Forfatterens Jndvending mod det første: at det er ikke Norsk. Det andet ikke heller. Det maatte blive Allehaande. Dette passer sig til de adskillige Sager, som dette Uge-Blad indeholder, men ikke til Hensigten, som oven for er mældet. Men de vare dog Norske Navne: sandt. el Vigtige Aarsager have hindret at antage dem. Exempler have berettiget dette; Men skulle endelig alting være Norsk, saa maatte man forjage utallige Navne, som langt mindre eller aldeles ikke passe sig paa de Ting som de tillægges. Endelig hvori er dette Navn. meere Straffældigt end: Addresse Contoir, Aviser, Avertissements, m. f. Critiqve No. 21. forbigaar jeg: det var jo synd at, forbyde et Menniske at le paa sit eget Kammer, desuden har han i Fortroelighed sagt Publicum sine Tanker. Jeg frygter allerede, at jeg forlænge har opholt mine Læsere med en alvorlig Afhandling om saa ubetydelig en Materie. Jeg vil til Slutning allerne gjøre denne Anmærkning: Viisdom opholder sig ved Tingen meere end ved Navnet. Sinerus. Eja - min Geist---Hvad Syn, O! Jeg seer sandelig En tyk og svanger Skye af tordnende Sententzer, Nu brast den: Lynild slaaer de smaa Jntelligentzer. Forgiftig Regn nu alt nedstrømmer pludselig; En Regn som ikke dog forfrisker og ernærer; Men hvad den falder paa den drukner og fortærer. Hvor raser, hviner nu de stormende Kritikker! Forstanden skjælver, ei en Tanke nu er sikker. Falsk Vid, den Dievel alt sit Ondskabs Forraad øder. En ædel Folke-Slægt hist blegnet ved dens Slag. Det fæle Øjeblik en vittig Kok nu møder Jmens Han præker for sin Kokke=Dreng om Smag. Der gaaer et hastigt Blink fra Vaticanens Hjørne: Kom lad os følge det, og see hvor det vil tørne: Det traf - - men hvad ikkun En Tanke fransk udklædet: Den tumler følesløs bestyrtet ret paa Stædet, Som een imellem Søvn og lys Aarvaagenhed. Der heden blev forbrændt en stakkels Silke Trøje Fortjent ved Villighed, ved Byrde, Slæb og Møje En Fløiels Kaabe fik sit Bane-Saar derved. 5 strænge og oplyste Væsener! Eja! - - Som dømmer, straffer strengt og alle Gierninger: Hvad kand Jer til saa stor Forbittrelse oprøre? Kand man da ingen Ting i Fred for Eder gjøre. Maae man sin Appetit ej med en Suup opvække Og maae man ej sit Bord med sneese Retter dække, Ollad dem roeligen jo spise, drikke, æde Misund dem ikke saa den korte ringe Glæde for de lidt spiller, kjører, jager: Fortørnes De spilder Tiid, men hvad Tid allermeest dem plager. Kand et uskyldigt Navn ophidse Eders Vrede? Fordi J hos Jer selv forgiæves om det lede. Skal Dømme-Lyst en Sag saaledes Jer forblinde At Ret skal samme Løn som Fejl hos Eder finde Hvad Ret, hvad strenge Ret - - Man atter spørger mig Hør nu - - Crispinus leer - - ja ende over sig. Nu da, hvad kand Ham i saa stærk en Latter sætte, At man sig efter Skik, ej Hannem, vilde rette. O! sparer lempelig dog, J Skarpsynede! De Feil og Mangeler, som J allerne see Hvor kand J fnyse ved at see en Silke Trøie, De Stakler bær den jo for andre at fornøje. Maae ej et Menniske paa Fransk sin Meening sige Det er ufyndigt : - kort for hvem for Taabelige, og Skal Tordenkiler slaae en Synder Slag i Slag, Allerne for Han fandt i gamle Supper Smag, Ach! holder engang op, lad Medynk røre Jer! (Jeg ikke tør Fornuft for Eders Øren nævne) Lad Kjærlighed da smugt opfylde hver en Evne Det Eders egen Roos og Ære ikkun er. Erindre dog hvad hiin Poete haver sagt: Latinen veed J selv, her er det Norsk udlagt: Vil Jupiter hver Fejl med Lynild strax nedslaae Saa skal Han selv jo snart reent ubevæbnet staae. Hans Pidsk. LNCII mus si pectora cuncta calescent Notitiarum tunc qvem min festa dies. Æternum valet natalis carminis autor, Ut nunqvam redcat cognata ad sidera Præsul