Ribe Stifts Adresseaviser, 1848-07-03
J Prof. Kriegers Afhandling om det augustenborgske Oprør i Rendsborg og det preussiske Overfaldt meddeles en Mængde bilag af historisk vigtige Aktstykker, blandt hvilke Opmærksomheden især fæster sig til den preussiske Underhandlers v. Wildenbruchs her først offentliggjorte Note af 8. April. Dette mærkelige Aktstykke, der ogsaa i Tydskland har vakt Opmærksomhed og formodentlig ikke vil blive overseet af de Radikale i deres Strid med den preussiske Regering, fortjener at blive almindelig bekjendt som et Beviis paa vore Fjenders Logik og Redelighed. Uagtet Kongen af Preussen i sit bekjendte Brev til Hertugen af Augustenborg formelig anerkjendte alle hans og Tilhængeres Hovedprætensioner, navnlig Paastanden, om den i begge Hertugdømmer formeentlig ene gjældende mandlige Arvefølge, saa siger dog Hr. v. W. i sin Regerings Navn, at Preussen fremfor Alt ønsker at bevare Hertugdømmerne Slesvig og Holsten for deres Konge-Hertug og er lige langt fra at ville tjene enten sine egne Jnteresser, eller Trediemands Ærgjerrighed. Men det ligger i Danmarks som i alle Nabostaternes Jnteresse, at de tydske Fyrster kraftigen antage sig denne Sag, og ene Ønsket om at forhindre en Jndblanding af Tydsklands radikale og republikanske Elementer bevægede Preussen til de gjorte Skridt. Preussiske Troppers Jndmarsch i Holsteen havde til Hensigt at sikkre Forbundsgebetet og at forhindre, at Tydsklands republikanske Elementer, til hvilke Hertugdømmerne kunde have appelleret som sidste Middel til Selvopholdelsen, bemægtigede sig Sagen. Jdeen og en nordalbingsk Republik, der allerede er traadt frem, maa true Danmark og de tydske Nabolande med lige stor Fare. Preussen vil i denne Stilling oppebie, om Danmark byder Haanden til en fredelig Udlævning. – Det er Danmarks egen Fordeel, som Preussen har for Øie, Danmark Storhed, og Selvstændighed vil det; men denne forekommer Preussen at være truet ved Hertugdømmernes Løsrivelse og det tilbyder sin Medvirkning derved. Men den eneste mulige Basis, hvorpaa dette kan skee, er Slesvigs og Holstens fuldstændige Forening som selvstændig og uadskillelig Stat, der anerkjender sin nedarvede Hertug, men ikke Kongen af Danmark som saadan for sin Herre. J Danmark Haand ligger det, at sikkre denne Forening ogsaa for sildigere Tider. - Læseren bemærke vel dette sidste venskabelige Vink, der ikke betyder andet, end at Danmark bør forandre Arvefølgen i Kongeriget til Fordel for det augustenborgske Huus, for at det saaledes altid kan blive i Forbindelse med Slesvig og Holsten. Dette er ikke at tjene Trediemands Ærgjerrighed! Det er at sørge for Danmark Storhed og Selvstændighed, at løsrive Hertugdømmerne fra Kongeriget i samme Øieblik som Kongen af Danmark stod tilstrækkelig rustet til selv at slaae Oprøret til Jorden. - Hvor meget Preussens Uret var dets egne Statsmænd bevidst, viser sig allerbedst i at de tye til en saadan Logik og hvad skal man sige til dets dydige Rædsel for radikale Bevægelser, tre Uger efter at Kongen har fraterniseret med Berliner=Pøbelen og ladet sig paatvinge det Ministerium, som nu under lukt Laag bevidner sin Afsky for al Radikalisme, hvad skal man tænke om det Jndaskys, hvormed Hr. v. Wilderbruch i sin Regerings Navn vil dysse Danmark i Søvn, medens de preussiske Soldater sætte Bajonnetterne paa for at give en authentisk Forklaring af Preussens omme Omsorg for Danmarks Storhed og Selvstændighed, (H. Av.) Hans Christian Berg har ved Oberstlieuten. Gaarder til Krigsministeriets Disposition indbetalt 150 Rbd., som han havde modtaget i Stillepenge for en Værnepligtig. - Skomagersvendenes Broderskab i Kjerteminde have til Krigsministerens Disposition indsendt de i deres Laugskasse opbevarede 64 Sølv skildter eller Sølvdalere. (H. Av.)