Viborger Samler, 1791-01-10
at jeg høit agter Deres naturlige Digter-Talent, samt at jeg beklager, at det har faaet en seilende og skiev Direction, tør De troe mig, at ei dadle Lyst; men venskabelig Agtelse for Dem, kommer mig til at giøre Dem opmærksom paa Feilene i Deres Sang efter Frimanns: Ondt ofte lider den Fiskermand. De behage da at lægge Mærke til, at blot i den første og 4de Couplet af Deres Sang er Stavelse og Cadence overeensstemmende med Frimanns, i alle de øvrige Coupletter har De forseilet Deres Maal, og ikke fulgt Frimann, og derfor mangler Cadence og Tonefald ganske. Dog nok her om, nu til Sangen selv og dens Jndhold. Saa passende som den maaske kunde være for 2 til 3 Snese Aar, saa upassende er den tilvisse nu. J Sangens første Conplet mærker De Bondestanden som lidende, bedende, sukkende, grædende, ussel, undertrykt, mishandlet og jernfast lænket. Dette er sandelig ikke passende og overeensstemmende med Sandheden, allermindst i Nørre-Jylland, hvor Bondens Trevenhed og Trættekierhed mod hans Hosbonde meget mere vidner om en misbrugt Frihed, og feil Fortolkning af Landsfaderlige ergangne Forordninger til Bondestandens Ophielpning. anden og tredie Couplet forleder Deres varme Jndbildningskraft Dem til at forestille Bonden, som utilfreds med Solens Nærværelse, fordi han maae frygte sin Bøddels Tamp og see hans nogne Unger, (sandelig intet ædelt og passende Udtryk) med hæse Tunger af 3 Dages Hunger at skrige høit om Brød, ja Konen utilfreds med sin Mand og alle i Huuset, (Katten ei undtagen) at paakalde Døden. Sandelig min Hr. De viger alt for meget ei allene fra Sandheden, men endog fra Sandsynligheden til at nogen skulde kunde troe Dem og tænke lige med Dem, da De ingensteds saavidt jeg troer, (og allermindst i Nørre-Jylland) vil finde saadan Forfatning i Bondestanden, som De her har afmalet den. 4de Couplet indeholder hverken noget nyt eller smukt, men dens første Linie er derimod lav og uædel. 5te og 6te Couplet synes at være tilhængt for at undskylde de foregaaende, og de ere fandelig begge elendige, de 4 første Linier af 5te Couplet ere ganske utaalelige og afskyelig tvungne ved Rimene, ligesom de 4re første Linier af 6te Couplet ere lave og ligeledes tvungne ved Rimene, De seer heraf Hr. Søegaard, hvad der billig dadles hos Dem, nemlig Overilelse i at lade trykke uafstilte og nøie igiennemseete smaa Poetiske Arbeider, at lade Deres Jndbildnings Kraft forlede Dem til endog at male falske Billeder, at være Slave af Riim, eller og at mangle Evne til lette og flydende til Meeningen passende Riim, og derved i begge Fald fordi De vil have Riim, fordærver og mishandler saavel Tankerne som Emnet. At have Hang til overspændte Lignelser og billeder, gierne at ville være høi endog til Uforstaaelighed, og endelig synes De ubøielig og paastaaende nok til ikke at ville forandre eller formindske disse Feiler. Sandelig Hr. Søegaard, jeg har siden vort seeneste Mellemværende, seet mange, men De tillade mig at sige Dem det usle poetiske Smaating fra Dem, men intet bærer mindre Præg af Overlæg end Sangen efter Frimann. Jeg har seet adskilligt imod Dem, som jeg ønsker ei var fortient, og turde jeg give Dem et Raad, saa var det, at holde inde med Deres Digte Skrive- og Trykke=Syge, da samme synes at have opvakt Dem mange Modstandere, ja endog vil giøre den almindelig latterlig. Det siges Dem herved af H. Zettis. ge