Aalborg Stiftstidende, 1830-08-28
Hvad dette Partie daglig vover i det Jndre af Frankrig, har intet Ringere til Hensigt, end at tilintetgjøre Elementerne for de offentlige Fred, at opløse Selskabets Baand og - man skuffe sig kun ikke -at bringe Jorden under vore Fødder til at zittre. Vi betænke os ikke paa her at løfte Dækket, som skjuler det hele Omfang af vore Farer, for destobedre at kunne vurdere hele Omfanget af vore Hjelpemidler. Et Dadlesystem, som er organiseret i det Store og leder med en exempelløs Udholdenhed, maa, om kortere eller længere Tid, naae endogsaa den ringeste af Statens Embedsmænd. Jngen af Deres Undersaater, Sire, er sikker for Beskjemmelse, naar han af sin Monark erholder end- ogsaa blot det mindste Tegn paa Tillid eller Tilfredshed. Et uhyre Net, udspændt over hele Frankrig, hilder alle dets offentlige Embedsmænd; udsatte for en stedsevarende Mistillid, synes de ligesom at være udelukkede fra det øvrige borgerlige Selskab; ikkun de forskaanes, hvis Troeskab staaer paa svage Fødder; ikkun de roses, hvis Troeskab bringes til at vakle; i alle de andre har Factionerne uden Tvivl udseet sig de Offere, som de senere ventelig ville gjøre til Gienstande, for Folkets Had. Jkke ringere er den Jver, som den periodiske Presse har lagt for Dagen i at forfølge Religionen og Præstestanden med sine forgiftige Pile. Den vil qvæle den sidste Spire til religiense Følelser i Folkets Hjerter, og dette vil stedse være dens Bestræbelse. De tvivle ikke om Sire, at det vil lykkes den, naar den bliver ved at ryste Troens Grundpiller, naar den muddrer Kilderne til Folkets Sædelighed og overøser Alterets Tjenere med Spot og Foragt. Det maa vel indrømmes, at ingen Magt er istand til at modstaae et saa virksomt Opløsningmiddel, som Pressen kan være, ogsaa har den til alle Tider, naar den fik Tøilen, gjort Jndgreb i Statsmaskinens Gang. Paafaldende er Liigheden imellem dens Virkninger i de sidste 15 Aar, uagtet Forskjelligheden i Omstændighederne, og uagtet Omskiftningen af de Personer, som i hiint Tidsrum ere traadte frem paa den politiske Skueplads. Med eet Ord, det er dens Bestemmelse paa nye at stifte den Revolution, hvis Grundsætninger den kun altfor lydelig forkynder. Til forskjellige Tider sattes den under Censurens Tvang, men fik ligesaa ofte sin Frihed paa nye, kun for at fremme sit engang begyndte uafbrudte Arbeide. For nu med desto større Held at formaae dette, har den i Departemental Pressen fundet et virksomt Hjelpemiddel, hvilken, i det den har vidst at vække Had og Mistillid paa Stedet selv, har udbredt Skræk blandt de Frygtsomme, er falden Øvrighederne til Besvær ved uophørlige Chicaner, og har saaledes udøvet en næsten afgiørende Jndflydelse paa Valgenes Gang. Disse sidste Virkninger, Sire, ere forbigaaende, men varigere Følger lade sig spore i Nationens Sæder og Caracteer. En hidsig, lognagtig og lidenskabelig Trættekjærhed i offentlige Blade (Pølemik er bleven ligesom en Skole for den offentlige Forargelse og Tøilesløshed og avler i Gemytterne en væsenlig Forandring og en vidt om sig gribende Udartelse; den giver den offentlige Stemning en falsk Retning, den nærer Fordomme og forudfattede Meninger, den leder bort fra alvorlige Studier, skader derved Konsters og Videnskabers Fremskridt, foraarsager en stedse tiltagende. Gjæring blandt os, underholder endog en fordærvelig Uenighed i Familiernes Skjød og kunde vel tilsidst Skridt for Skridt føre os tilbage i Barbariets Tider.