Politivennen, 1801-01-01
Efterretning om patriotisk Daad i Randers m.m. Randers d. 25 Nbr, 1890. Det maae være Glæde for den, der saa ofte som D. V. har Aarsag til at paaanke Forsømmelser, naar De imellemstunder kanerfare Prøver paa aarvaagen Øvrigheds Bestragelse for at fremme Almeenvel i sin Virkekreds, Og hertil haaber jeg at bidrage ved at underrette Dem om, hvorledes denne Byes Magistrats og Stivtamtmands forenede Virksomhed har vidst, under nærværende Tider at bevirke Lindring i den fattige Borgers Kaar. Ja det skulde glæde mig inderlig om Deres Velædelhed (dog helst uden mit Navn, da jeg skyer Anseelse af Caplatio henorolentue hos Vedkommende) vilde i Deres Politiven ved dette Exempel opmuntre andre til lignende Foretagender, hvorved Borgerne omhyggeligen kommes til Hielp. at slig Hensigt ikke ilde De vil selv skjønne gode By, da den virker opnaaet i vores somme Magistrat, i Forening med Stiftamtmand Guldberg, har bevirket en frivillig Subskription af alle Brændevinsbrændere i Randers (med hvilke et Par af de betydeligste Købmænd siden have forenet sig) hvorved alle disse brave Mænd have forbunden sig til, at levere denne Byes Haandværkere og Fattige al den Rug de behøve til Udgangen af November 1801 til en Pris af 6 Rdlr. pr. Td.t og er denne deres Forbindelse for en fjorten Dage siden ved Tromslag bekjendtgjort, hvorved tillige ovenmeldte indbødes at møde alle Mandage og Fredage i benævnte Tidsrum hos Hr. P. Abee,  hvis Hus Udmaaling skeer af saa meget enhver behøver i Overværelse af 2 Haandværkmestere, som, efter Omgang imellem Borgerskabet, skulle paasee Vare og Maal, og mod Betaling til een af Interressentskabet, som ogsaa moder for at udmaale Kornet og modtage Pengene. To Timer staaer dette Magatin aahent paa ommeldte Daget og 4 Skpr. er det højeste nogen Rekvirent erholder ad Gangen. Saaledeser her da sørget for det første Næringsmiddel, og maaske torde man haabe, at denne Foranstaltning heller ikke skulde være uden gavnlig Indflydelse paa Egnens Kornpriser. Medens jeg i denne Materie meddeler Dem saa interresserende en Efterretning, skulde jeg ikke undlade, at tilføje et Par Ord, i Anledning af en Rejsendes grundede Klage i et af Deres Blade over den Forlegenhed, hvori den gjennemrejsende Fremmede stedes her i Randers, formedelst den totale Mangel paa alt Gæstgiverie, som her findes. Formodentlig maae Aarsagen hertil søges i Borgernes gamle Gæstfrihed, der gjør det umligt for nogen at leve af Herberger-Væsenet, da den fjerneste Forbindelse med en Borger skaffer, den Rejsende en velvillig Modtagelse. Omendskjønt derfor Passagen herigjennem er for stor til at Gæstgiveri burde savnes, saa er dog den forventende Fortjeneste derved for liden til at kunne opmuntre nogen til at søge sit Levebrød ved denne Næringsvej. Skal denne Mangel nogensinde afhjelpes, maatte det skee derved, at dette, i en Randrusiensers Øjne fortrædelige Onus, forbandtes naar Vakanse engang indtraf ved Postmesterembedet, med denne vigtige Tjenestes Emolumenter. Til Slutning være det mig endnu engang tilladt at erindre: at det vil være mig kjerest om D. V. behagelig vilde benytte Dem af Materien i disse mine Anmeldelser, for hvis Rigtighed jeg som ærekjær og sandrue Mand indestaaer, uden at bruge Formen, eller nævne mit Navn, medmindre det er uforbigjengelig nødvendigt, da jeg i saa Fald, for en god Sags Fremme gjerne udsætter mig for en Smule af den Miskjendelse, som ingen Retskaffen kan undgaae. Lev vel og vær lykkelig i Deres gavnlige Bestræbelser. P. Kruse. Hospitalspræst i Randers.