Den Vest-Sjællandske Avis, 1823-03-01
De Spanske Ministre have forelagt de Cortes følgende Lovforslag, som ere blevne eenstemmigen antagne; 1) en nye Udtagelse af Tropper. 2) En ufortøvet Udrustning af 150 Kanonbaade. 3) Bemyndigelse for Regieringen til at aabne Rigets Havne for Skibe og Varer fra venskabelige Nationer. 4) til at sælge Nationalgodser stykkeviis. 5) til at disponere frit over Jndtægterne af Bierg værkerne, og andre Statscrediten tillagte Reventer. 6) at enhver Provins selv maae have Tilladelse til at betiene sig af alle de Midler, som staae i dens Magt til at bevæbne, beklæde og udruste Fædrenelandets Forsvarere og selv ved Reqvisitioner at sørge for Anskaffelsen af Penge, Heste, Levnetsmidler o. s. v. (dette er da saaledes at organisere det gamle Guerillas System til Fuldkommenhed). Ved en Kongelig Forordning af Februar er de tre omtalte Armeecorps Oprettelse blevne decreterede. De tre udnævnede Generaler, Mina, Ballasteros og Abisbal, blive tillige Generalcapitainer i de af deres Armeer besatte Distrikter. J de Cortes Forsamling taltes med stor Varme til Understøttelse for disse Lovforslag. Hr. Romero meente: at Armeen let kunde bringes til 122000 Mand. General Ballasteros, som er for nærværende Tid General-Capitain i Madrid har organiseret Stadens Defension, som er inddeelt i 12 Sektioner hvoraf enhver commanderes af en General. En af disse er General Morillo. Jblandt den Deel af Folket som er Constitutionen hengiven yttrer sig megen Enthusiasme og det synes ikke at Hertugen af St. Lorenzo har havt Uret, da han svarede Vicomten af Chateaubrand, som besværede sig over at to Nationer nu skulde føre en saa heftig Krig, med hinanden og som kunde have været undgaaer ved lidt Eftergivelse fra Spaniens Side: Jeg beder om Forladelse, Krigen vil kun blive ført imellem een Nation og een Regiering. Man siger at den Russiske Minister Greve Pozzo di Borg erden Diplomat, som for nærværende Tid har den største Jndflydelse paa Frankerigs Politik. Bladet Constitutionel beretter om denne Statsmand, at han i Aaret 1789 erklærede sig som Deputeret, for Øen Corsika i Nationalforsamlingen imod Ruslands alt for store Magt og Farlighed for det op rige Europa. Det hedder i det Engelske Blad Times: at Enigheden imellem Hofferne, i Frankerige og England er aabenbart noget forstyrret, hvortil Aarsagen skal være, at Frankerige har vægret sig ved at modtage Englands Mæging i de Spanske Anliggender, og da den Engelske Ambassadeur Sir Chartes Stuart meldte Hr. Canning, at den Franske Regiering var saa tilbageholdende imod ham og at han ikke formaaede at giennemskue den Russiske Politik i dette vigtige Anliggende saa skal Hr. Canning have givet ham Ordre til at fordre en bestemt Erklæring af det Franske Ministerium Herved havde man nu opdaget, at Rusland havde paa den bestemteste Maade forlangt af den Franske Regiering, at den skulde erklære Spanien Krig, og forat hæve alle Jndvendinger fra Frankerigs Side skulde Rusland have tilbudt det 400,000 Mand naar det behøvede dem. Denne Opdagelse havde saaledes opbragt Hr. Canning, at han strax havde afsendt en Coureer til Lord Fitroy Sommerset og overdraget ham at lægge Grundvolden til en Alliance-Tractat imellem England og Spanien. Hvorvidt denne hele Beretning er grundet kan man ikke vide, men General Foy har sagt i de Deputeredes Kammer: at Præsidenten i Conseilet Grev de Villele har udeladt sig i Kammeret med følgende mærkelige Ord: Vi ville vel føre Krigen, allene; men den er dog ikke afhængig blot af vores Villie; thi vi ere bragte til det Alternativ, at vi enten maae bekrige den Spanske Revolution ved Pyrenæerne eller forsvare den paa vor nordlige Grændse: General Foy tog Anledning deraf til at holde en udførlig Tale imod Krigen, hvori han foreslog følgende Forandring i de Deputeredes Kammers Takadresse: Dersom Krigen maae holdes for uundgaaelig og Kongens faderlige Hierte ikke kan skaane Folket for denne Elendighed, saa vil det dog blive en Bevæggrund for os til en retfærdig og inderlig Taknemmelighed, naar Kongens Villie, og Udviklingen af Landets nationale Kræfter vare os en Sikkerhed for at fremmede Tropper aldrig fik Lov til at rykke ind i Frankerige i hvilken Vending saa Krigen vilde tage eller under Paastud af Alliance og Biestand. Han skildrede forresten Følgerne af denne Krig som høist fordærvelige for Frankerige, men erklærede at han holdt det for den værste Omstændighed ved Krigen, dersom den skulde være en Følge af Beslutninger, som vare tagne paa Congressen i Verona, og om Triple-Alliancen skulde, som han sagde, være bag ved os og trænge os. Krigen med Spanien er ingen isoleret Krig, den vil snart blive en Europæisk. Den begynder ved Pyrenæerne: men vi vide ikke hvorlangt den vil gaae og hvor den vil ende sig. Han androg nu paa at Ministrene skulle sige ham: 1) Hvilke Aftaler der vare gjorte i Verona med de udenlandske Magter med Hensyn til Frankerigs Jndblandelse i Spansens indvortes Anliggender, og om de ere af den Natur, at de kunne tilveiebringe en varig eller forbiegaaende Besættelse af en Deel af det Franske District ved Triple-Alliancens Tropper. 2) Hvilke Foranstaltninger der vare trufne for at forhindre denne Besættelse ifald de udenlandske Magter skulle ved Begivenhedernes Gang holde dette for nyttigt for at opnaae deres Hensigter, enten med Hensyn til Spanien eller til Frankerige. – Dersom Ministrene havde opoffret den nationale Uafhængighed eller ikke sørget for dens Garantie saa holdt han det for sin Pligt at andrage paa at de bleve satte under Anklage Naturligviis frembragte et Forslag af et saa bekiendt demokratisk findet Medlem, og hvorved de høiere politiske Hensigter og de venskabelige Forhold hos de allierede Magter bleve saa aldeles miskiendte, ingen Indgang i de Deputeredes Kammer, som for nærværende Tid er besiælet af de meest loyalistiske Følelser.