Berlingske Tidende, 1820-05-15
London, den 5te Mai. J Forgaars fremlagde H. S. Bortley i Underhuset et Bønskrift fra Uldstrømpefabrikanterne i Nottingham, og bemærkede i denne Anledning, at hans Mening om den sidste Forhøielse af Tolden paa stemmed Uld ikke allene var uforandret, men at alt, hvad han siden havde erfaret, havde end mere overbeviist ham om denne Toldforhøielses Grusomhed og Urimelighed. Lord Milton fik tillige Tilladelse til at trykke et lignende Bønskrift fra flere med Uldvare=Fabrikanterne i og ved Leeds forbundne Kiøbmænd. Dette Bønskrift var ved ikke underskreven af særdeles mange Personer; men Aarsagen hertil angav Lorden at være, at man ikke i nysnævnte Egn ved at samle mange Mennesker, eller endogsaa kuns ved at samle Underskriftet vilde give mindste Anledning til Frygt for urolige Opirin. Som Finantsplan paastod han, at Toldforhøielsen var aldeles seilslaget, og for faa Maaneder siden havde den været Aarsag i, at et af de første Handelshuse ikke havde turdet afslutte en Contract angaaende den største Deel af den Russiske Armees Beklædning. Jfølge de nøiagtigste Angivelser fra Yorkshire vare Uldmanufacturerne der 1/3 aftagne, og andre dermed i Forbindelse staaende Næringsgrene vare i Forhold dertil nedtrykkede. Skatkammerkantsleren svarede herpaa. Jgaar overrakte ogsaa Hr. Thomas Wilson en Petition, der blev beordret at trykkes, mod den paa Jndførsel af Uld forordnede Told forhøielse. Den var underskreven af Kiøbmænd og Manufacturister i London. Aldermand Woods Forslag i Underhuset, den 2den dennes: at Edwards skulde fremkaldes for Huset, modsatte Hr. Bathurst sig at den Grund, at Aldermanden antydede en Crimmal-Beskyldning, som satte dette Menneske i Classe med de henrettede Statsforrædere, og fordi det ikke kunde gaae an, at behandle Sagen som et blot Brud paa Husets Forrettigheder. Hr. Wood undskyldte sig med Ukyndighed i Parlaments=Sager, men var tilfreds med, at Sagen ikke skulde blive tilbageviist fra Parlamentet, naar den blev forebragt samme i behørig Form, da de andre Skridt han havde gjort til Edwards justitielle Forfølgelse ikke vare tagne i Betragt. ning. Han troede, at man ikke burde forsømme noget Øieblik til at forvisse sig dette Menneske, som, efter Sigende, nærede de afskyeligste Anslag, og var den eneste Stifter og Ophavsmand til hele Sammensværgelsen i Catogaden. Hr. Hume bad Aldermanden at blive fast ved sin Motion. Det fremlyste, sagde han, ikke af en Enkelts men af mange flere Personers Udsagn, at Edwards var gaaet fra Huus til Huus med sine Haand=Granater, og at han lige indtil den 22de Februar havde ophidset til at myrde de Kongelige Ministre. Han var pludselig bleven meget rig, og at han havde kjøbt Vaaben af ethvert Slags, og hvor han kun kunde faae dem. Hr. Brougham fraraadede Motionen, endskiøndt han fandt det uforsvarligt, at man havde villet drive Spot med den værdige Aldermands velmeente Angivelse. Hanantog Edwards for at være en Regierings Spion, hvis Angivelser, hvilket han vidste af Lord Simouth selv, havde været høist nyttige og vigtige. Hvor saadanne Forbrydelser som Tistlevoods kunde udruges, vare Regierings Spioner uundværlige. Efterat Hr. Canning havde endnu yttret sig over Sagen, og hævet den Bebreidelse, at man vilde giøre Hr. Wood latterlig, tog denne sin Motion tilbage. J Forgaars forkyndte Aldermand Wood en Motion i Anledning af at høre Vidner imod Edwards. Da han vidste, at han vilde forlade Landet, saa havde han tilskrevet Lord Sidmouth herom, for at forhindre det. De Sammensvornes Liig ere lagte i Liigkister fulde af ulædsket Kalk, og begravede i de underjordiske Grave, som lede til Fængslerne ved Revgate. Deres Slægtninge havde forenet sig om at begiere Legemerne udleverede, i den menneskekierlige Hensigt, at vise dem for Penge, og anvende disse til at understøtte deres Enker og Børn. Dette blev afslaaet med al Skaansomhed.