Berlingske Tidende, 1808-01-15
Madame Kirstine Halss, Enke efter forhen salig Bye= og Herredsfoged Henrich Wult, Klein, af Nyekiøbing paa Morsøe. Hun, denne værdige Kone, er ikke mere. Hun omskiftede dette Liv med et Bedre den 4de April 1807, i en velsignet Alder; hendes graae Haar var for hende en Ærens Krone, thi hun har den paa Retfærdigheds Vei. - Hendes strænge Dyd, usminkede Retskaffenhed og Redelighed, hendes ømme deeltagende Hierte, hendes inderlige Lyst og Attraae at troste og lindre den Nødlidende, hendes Tillid og Hengivenhed til Gud fulgte hende sit hele Liv igiennem og helligger hendes Minde hos alle de, der kiendte hende. - Hun, den Sallige, havde oplevet mange af Livets Gienvordigheder og Prøvelser, men hendes Tillid til Gud forlod hende aldrig; hun var stedse sine Pligter troe; en god Ægtefælle, en om Moder, en god Christen, derfor var hendes Forløsnings=Dag bliid; hun længtes efter at opløses og være med Christo. - Du Bedrøvede - du som elskede din Moder saa høit, saa inderlig, værnede om hendes Alderdom og Rolighed, trøst dig ved, du samles med hende. - Fred med hendes Minde. af. ef Elskte Møder. Langt bortfiernet jeg vel er fra dig men saa bød Skjebnen det at være. Dog, i Tanken stedse nær ved dig, i Hiertet varig er dit Minde, ved Sorrig eller Glæde dit Minde kan ei tabe, stedse dyrebar og kier min Moder vil mig blive. Hvad Kummer og hvad Smerter for dit ømme Hierte, i hine Rædselsdage, da vor Kongestad omringet var af Morderskarer; som Skræk og Død og gyselig Ruin, kun udbredte overalt i vor Kongestad; og det? Ja, det var kun Venskabs skiønne Frugt. Kiøbenhavn, Kiøbenhavn, Jerusalem vil vil vil give Eders Konges Eiendom. - Saa lød og gienlød nu Fiendens Hurraraab - og det; mens Staden og vort stolte Frue stod i Lue - og det: mens saa mangen Ædel og Ulykkelig blev knuset og lemlæstet, ingen Alder, ingen Skiøn skaanet var for Fiendens Tyrannie. Hvad Under da min Moder, om du troede, at dine Børn og den grumme Skjæbne havde fristet. Dog nei, din Bøn den blev bønhørt, vi alle blev uskadt, til Giengield og til Held, høitidelig igien paa det befor dig jeg nu vil bede. gyndte Aar. Hellige Fader! for dit Aasyn jeg staaer, nedknæler i Støvet, anraaber om Naade, hør du min Bøn, jeg beder til dig. Lad dette nye Aar med mangfoldige flere vorde riig paa varige Glæder, som strømmer fra Dyd og Retskaffenheds Vandel. Skienk Hilsen og Sundhed, lad Lykke og Held, følge min Moder, den Ædle og gode. Sorrig og Smerte ei komme dig nær. Gud give De stedse tiltager i Alder - tiltager i Naade hos dig, vor himmelske Fader. Alfader, du kiender mit Hierte, du veed mine Tanker, med Fryd og med Glæde jeg da trøster mig ved, du høre mit Ønske, bønhøre min Bøn, jeg beder til dig i Jesus vor Frelsers Navn. Korsfæstede Forsoner, du leed og du døde - stod og og lever til Sallighed, Held for os alle for de Døde, O hvilken uendelig Kierligheds Kilde! gives der noget der lignes ved dette, Nei, intet der gives og intet kan gives der lignes ved denne uudtømmelige Kierligheds=Kilde. Forsoner, Tak - uendelig Tak dig være derfor, med Lyst og med Glæde vi følge dine Bud, de leder til Dyd og Retskaffenheds Vandel, de leder til alt hvad der er Ædelt og Godt. Stadig og stedse vil vi og troe, at Sallighed ene allene kun gives ved dig da først da din Forsoning os vorder til Salligheds Held. C. T. Hetting.