Almuevennen, 1843-10-25
Omtrent for 900 Aar siden blev Danmark forenet til eet. – Kongen blev fleres Konge, men hans Magt over den Enkelte blev den samme, og den Enkeltes Uafhængighed blev det altsaa med. – Et Par Exempler, grebne næsten iblinde: 1036 stod de Danskes Konge, Hardeknud, og de Norskes, Magnus, hver paa sin Side af Gotaelven, færdige at angribe hinanden; men uden videre gik Krigsfolket og Høvdingerne sammen, og sluttede, imellem sig, Freden paa det Vilkaar, at, naar den ene døde sønneløs, skulde den længstlevende arve hans Rige; derfor arbede Magnus 1042 Danmark. – "Skulde vi frygte for Skindere og Skomagere," sagde Kong Niels, da han 1134 drog ind i Slesvig trods sine Venners Advarsel; men han blev dog nedhugget med sit Følge af disse "Skindere og Skomagere". Og det var intet simpelt Kongemord; det var en i Tidens Anskuelser, hjemlet Blodbevn; thi Knud Lavard havde været Formand for de slesvigske Gildesbrødre, men var bleven dræbt af Niels's Søn, nu var Blodhævn Gildeslov, hvor ingen Mandebod havde fundet Sted, og imod den Den Lov, som kunde selv ei Kongen værge sig. Kongen giver og Folket tager ved, hedder i Valdemar den 2dens jydske Lov (1241), "den maa et Kongen ophæve eller forandre uden Folkets Samtykke; thi saa handler han aabenbar imod Gud Man vil i denne Valdemars Lov finde Forholdet en heel Deel forandret. – "Kongen giver Loven, og "Folket tager ved den; men Folket tager dog saaledes ved den, at Kongen ikke egenmægtig kan forandre den, uden at forbryde sig mod Gud. – Der var indtraadt en mærkelig Forandring i Forholdene, skjøndt en endnu mærkeligere forberededes. Det var slet ikke den Forandring, som det bestandig maa give, naar der sidder en Valdemar paa Tronen istedetfor en Hardeknud eller Niels skjøndt en Valdemar i et indskrænket Monarchi har altid hundrede Gange saamegen Magt, som en Niels i et uindskrænket", saavist som kun anden og Livet er uindskrænket Enevoldsherre; – men den Tid var længst kommet, da det, som for havde været Kongelov, maatte flises som Hammerskjæl. – Vi staae allerede midt i en af de store Omvæltninger i Statsforfatningen, som enhver Stat, hvis Liv var Aar og ikke Dage, har havt at gjennemgaae. Christendommen var kommen herind i Norden; den havde beseiret de vilde, trodsige Hjerter, og vendt Folkenes Hu fra idel Viking til stille og fredelige Sysler, Ved Troens Ledebaand holdt Præsterne de tæmmede Bjørne i Ave, og Bonden glemte endog Sværdet hjemme, naar han gik til Thinge. Ved sine Kundskaber, sin Dannelse og forskjellige Kunstgreb, der tildeels fik Navn af Mirakler, tiltvang Geistligheden sig den udannede Mængdes Ærbødighed. Bonden saae Kongen bøie sig for Præsten, og selv bøiede han sig uvilkaarlig med. Vi fik et Præstevælde. – Ærkebispen i Bremen, tvang (omtrent 1070) Svend Estridsen af Danmark til at skille sig ved sin Hustru, fordi hun var ham for nærbeslægtet; og Biskop Vilhelm i Roeskilde satte samme Konge i Kirkens Baand for nogle Mord han havde ladet begaae. Knud den Hellige (1080) gav Bisperne Rang med Hertuger og Prindser, lod Geistligheden dømme sig selv indbyrdes, og begyndte, trods Folkets Modstand, at tvinge det til at give den Tiende. – Erik Eiegod (1100) fik med Pavens Tilladelse et dansk Ærkebispedømme oprettet i Lund. – Biskop Eskil i Roeskilde gjorde (1135). Oprør mod Kong Erik Emun, og tiltvang sig under Erik Lam Ærkebispestolen i Lund, hvorpaa han af Svend Grathe tiltvang sig i Eie en heel Deel af Skaane og næsten hele Bornholm, og fornærmede selv den mægtige Valdemar den 1ste med nærgaaende Trudsler. – Ærkebiskop Absalon fik i Skaane Tienden med Magt sat igjennem (1185). Han var Statsmand og Kriger tillige, omgav sig med Krigsfolk, og holdt et glimrende Hof. Selv de mindre Bisper lærte ham snart dette af og lode sig paa sine Reiser, som paa sine Slotte, omringe af statelige Drabanter. De sloge Mønt, kaldte sig Bisper af Guds Naade, og opreiste sig i Kirkerne Troner ved Siden af Kongerne. De lode sig vælge, trods Kongernes Villie, og spurgte endnu mindre om Almuens, hvis kraftige Stamme ogsaa begyndte at nedtrykkes af de rige Bønder, Adelen, medens 1 84 Aar (1157-1241) en sjelden kraftfuld Række af Konger sad ved Noret (Valdemar 1, Knud 6, Valdemar 2), der, efter Saxos eget Vidnesbyrd, aldrig overlod Valget imellem Krig og Fred tilFolkeforsamlingerne. Bisperne gav Kirkelove, men det var tit heel uegentligt, naar det heed sig, at Kongerne gav Landslove. Valdemar den 2den, stor som han var, kunde vistnok give den (Biskop Gunner i Viborg hialp ham dermed, men de færreste af hans Efterfølgere vare istand til det samme. Under hans Søn udbrød (1245) den formelige Kamp imellem Konge og Geistlighed der dog hidtil i Almindelighed havde holdt sammen, og Ærkebispen, Jakob Erlandsen, udstedte en Bandbulle mod enhver, der krænkede geistlige Mænd eller Eiendomme. Christoffer d. 1ste vilde 1256 holde en Dannehof i Nyborg (Folkeforsamlingerne vare alt afløste af disse), men Ærkebispen sammenkaldte til samme Dag en Kirkeforsamling, og de forsamlede Geistlige ved toge, at, naar man havde Formodning om, at en Bisp med Kongens Vidende var tilføiet nogen personlig Ulæmpe, da skulde i hele Riget al Gudstjeneste ophøre, alle Kirker lukkes, ingen Klokker lyde, ingen Børn døbes, intet Alterens Sacramente uddeles, selv til den Døende, og intet Liig begraves i christen Jord. Og denne Trudsel udførtes, hvad Øerne angaaer, da Kongen lod Ærkebispen fængsle; hvorpaa en Domprovst forgav Kongen. Dog, vi have seet nok af Præstevælde; men hvad vi ogsaa have seet, er det, at endnu have vi i Danmarks Historie slet ikke truffet paa noget "Kongens Enevælde, og dernæst, at det Vælde, som menige Almue tidligere eiede, det var nu hovedsagelig flyttet over paa en enkelt Stand, Præstestanden, der øvede det saadan, at man seer ingen Tegn til, at de Gudsmænd anede, at den Tid skulde komme, da ogsaa "deres Dage vare talte, og Magten paa ny skulde flyttes. – Den kom dog, og til denne Tidspunct ville vi nu vende os, idet vi – Rummet tvungne til Korthed overspringe hele den mellemliggende Tid, i hvilken vi dog ikke formode, at nogen skal lede efter enten Enevælde eller Folkevælde. (Fortsættes.)