Berlingske Tidende, 1769-04-10
Rom, den 6te Martii. Storhertugen af Toscana er her ankommen med en ganske liden Suite. Kanonerne paa Slottet Engelsborg bleve ved Hs. Kongel. Høyheds Ankomst løsnede, og Regieringen agtede at give en Homneur Vagt for det Pallads, som Hs. K. H. beboer, men han har afslaget samme. Den Romerske Keiser ventes ogsaa hid; og man beretter fra Neapolis, at Hs. Sicilianske M. har tilskrevet Kongen af Spanien, for at erholde bifald for sig ligeledes at komme til Rom. - J Conclavet hersker megen Stilhed og en hemmeligheds fuld Taushed, som synes at bebude noget ganske overordentligt forend det ophæves. Jmedens man oppebier sammes Udfald, kan det ikke være af Veyen at beskrive den gamle Maade at vælge en Pave paa, og de Forandringer den, ligesom alle andre menneskelige Ting, har med Tiderne været underkastet: "De første Bisper at Rom, hvis Historie er ligesaa mørk, som Kirken selv var udi sin Fødsel under de Hedenske Keisere, de have formodentlig selv udnævnet den til deres Efterfølger, som de holdte for at være best duelig til at beklæde en saa farlig og vanskelig Post. Længere hen havde den ganske Geistlighed i Rom Deel i Valget. Keiserne, fra Constantinus af, og efter dem de Gother som bemægtigede sig Jtalien, ligesom og Senatet i Rom, paastode at tage Deel derudi; men da de Gother bleve tvungne at vige til Spanien, blandede de Østlige Keisere sig ikke umiddelbar i dette Valg, men overlode det til Geistligheden, forbeholdende sig allene den Ret at bifalde den valg te Bisp, hvilken Ret endog blev dem frataget ved en Bulle af Benedictus II. i det 7de Aarhundrede. - Da Carl den Store havde igjen oprettet det vestlige Keiserdom, og foreenet det med den Franske Krone, indsaae Bisperne af Rom hvor høyt det laae dem Magt paa at indlegge sig hans Yndest; og han fra sin Side, som vidste i at fore sig Religionen til Nytte til at opnaae sine Absigter, overvældede disse Prælater med Velgierninger og mærkelig forøgede deres Magt. Jmidlertid forbeholdt han sig og sine Efterkommere den Ret til at confirmere dem, som de Constantinopelske Keisere fordumhavde haft; hvilken Rettighed Adrianus 11 stadfæstede ham ved en Bulle, af Taknemmelighed imod den Beskyttelse, som Keiseren havde undet ham. - Adrianus IIl. var den første som gjorte Skaar i denne Rettighed, da han fandt beqvem Tid og Leylighed dertil formedelst den Svækkelse, som det Carlovingiske Huus geraadede i ved sin egen Tvedragt. Han lod i et Consitio beskikke, at Valget skulle skee af Geistligheden i Rom, at man skulle derved tage Folkets Tilbøyelighed i Betragtning, men hverken oppebie Bifald eller Confirmation af den Romerske Keiser. Paa denne Maade bleve 24 Paver valgte. Og synes det, at samme Maade har ikke været forskiællig fra den, som brugtes i de øvrige Kirker, undtagen for saavidt, som Bispesædet i Rom var Erkebispeligt og uafhængede. Bispe Valgene i Almindelighed bleve i det 9de Aarhundrede saaledes anstillede: Saasnart en Bisp døde, affærdigede den ledige Kirke Deputerede til Erke=Sædet, hvilket straxsendte en Bisp af samme Province derhen, som der skulle visitere. Denne begav sig i den ledige Kirke, og formanede Folket, at det uden Lidenskaber eenstemmig skulle vælge den Person til Bisp, som dertil var best værdig. Alle Præsterne i den Bispelige Residence og fra Landet, Deputerede fra Klosterne, ja endog de læg Lemmer af Kirken toge Deel i Valget; et Beviis paa at man i de Tider erkiendte det at være billigt, at alle skulle være om at vælge den, som alle siden skulle adlyde. Erke=Sædet skrev tillige til Geistligheden og Almuen af den ledige Kirke, at de skulle ved Bon og Faste berede sig, og saa forsamle sig til Valget, i den visiterende Bispes Nærværelse. Kalds Brevet blev forfattet som Brev til Erkesædet og dets Medhielpere, blev skrevet paa Pergament, og underskrevet af Geistligheden, Klosternes Deputerede, samt af de Fornemmeste iblant Præsterne fra Landet og Almuen. Den valgte Bisp blev examineret af de andre Prælater i Provincen; og han maatte forbinde sig til, nøye at iagttage Conciliernes Kirke= og andre Ordninger. - Da Otto den 2den midt i det 12te Aarhundrede indtog Rom, afsatte han Pave Johannes, og lod i hans Sted indsætte Leon VIII. Han lod siden Geistligheden i Rom raade for Pave=Valget, og allene forlangede af den, at den skulle kalde en Ambassadeur fra ham tilstæde ved saadant Valg. Ottoni Efterfølgere haandhævede sig ved den ne Rettighed saa længe deres Magt strakte sig over hele Jtalien men da dette Land endelig for den største Deel faldt i de Neapolitanske Kongers Hænder, og Paverne afkastede det Keiserl. Aag jo længer jo mere, bemægtigede Geistligheden i Rom sig uformærket alle ne at vælge en Pave, saa at den endog henimod det 12te Aarhundredes Udgang aldeles udelukkede Folket derfra. Endelig var det 36 Aar derefter, at Cardinalerne indskrænkede denne store Herlighed til deres Collegium allene.