JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Danske Mercurius, 1669-06-01
Den Danske Te LX. til den 1. Junii 1669. Danmarck. 1 Som haand skal anden toe, som værd for værd vil gifves. Saa vil Samdrægtighed blant Potentater drifves. Thi lige saa som Jeg med røst udraabe vil, Naar Jeg i Skowen er; saa Svares mig oc tilCarliske nylig i sin Konges nafn tilsagde Den gamle venskabs brug, oc der paa bref fremlagde: Vor Daner Konge det optoeg saa venligen, Och svoer at giælde sligt med lige værd igien. Her Gyldenløve med en vel-stafferet Skare, befaling der paa fik, til Engelland at fare: Varder och villig til, och strax paa veye toeg, Men underveys dog først til Norges Land opdrog. Sin Konning hand er tro foruden svig oc vanske: Forstaaer hvad tienligt er for Norske Mænd og Danske Er der hos hældig oc belefven i sin id. Gid hand saa sant uskad och glad maae komme did. Om Renssborg ey var for saa fast paa muur oc volde, Som det sig burde vel, hun efterdags vil holde Vel haard en tørning ud, och slaae for haanden truuThi Kongen snart af ny befæster hende nu Krigs kunsten finder paa saa mangen list och ræncke, Som mand af arf-ælds tid har aldrig vidst at tæncke. Med Bygge-kunsten mand och derfor høyre gaaer. be Thi til et kroget hul en kroget nagle faaer. J bedre tærings tid hans Majestæt ey kunde Begyndt saa stort et verck. Soldaten ingenlunde Sin tid maa sofve bort. Hand fødis rundelig, Och kunde Skorbug snart i kroppen sanke sig.
Danske Mercurius, 1669-06-01
De gode Borgere, som Jslands handel drifve, Mand nu kand daglig see, sig under seyl at gifve Gif, milde Himmel, at den blide Lykke dem Paa deres reyse maae ledsage frem och hiem Lad være, de til os ey saadan Malm hiemføre, Som har saa fød en klang i Rentenistens øre: Med Jslands Fisk och Suul Jeg bedre feeder mig, End hand, med det, hand til den Elfte venter sig.
Danske Mercurius, 1669-06-01
Tydskland. Foruden Senners hielp sig kroppen ey kand røre: Slaaer penge-poesen feyl, mand ingen Krig kand føre. Thi for den bare pris mand stælden fecte vil. Ney: pending er det maal, Soldaten sicter til. Det vidner Oberbrun, som loed sig snart indtage. Men koem och snart igien til Lejningen tilbage. Thi der Soldaten ey sin rest til nøye fick, Hand sig opsatte strax, och trod sig der fra gik. Chur-Brandenborg er glad, oc siger Himlenære, For hannem gifven er en unger Prinds och Herre Men Saxen der imod igien har fanget forg, For Hertugen, som nyss er død til Altenborg.
Danske Mercurius, 1669-06-01
Franckerige. Mand paa Fransosens magt til Søes sig maae forundreThisee, hans Skibbes tal sig strækker snart til hundre. End End dog mand stælden har tilforne spurt och hørt, At Frandsken sig til Søes skal meget hafve rørt. Men hvad hand har i sict med slig en stoer udredning, Oc om hand vil til Slags med Christen eller Hedning, Det skal sig gifve snart. Tyi det er altid vist. st. Hvem hand vil feyde paa, den faaer ey længe 2 Det vel at ynske var, hand vilde snart udgiøre Den hielp, hand lofvet har, til Candien at føre, Och der i gierningen med Sverdet lade tee, Det hand blant Konger var den aller Christligste.
Danske Mercurius, 1669-06-01
Spanten. 2 Hvo med sin ofvermand i klammer sig indlader, Faaer siælden bedre lon, end Nithart Skriftefader. Hand bleff, som billigt var, forvist af Spanien, Och aldrig stedes skal at komme did igien. 2 Don Jean, som paa sin ret forstoed saa vel at stande, Bekom af Dronningen de Spanske Nederlande, Til venskabs underpant, och dem i fred och mag Skal styre trygelig, indtil hans døde-Dag. Thi Pafven vel fornam, hvad ont der var i gryde: Hvorfor hans Hellighed sig ikke loed fortryde, Til fred at mægle dem vel hart hand der paa dreef, Oc begge puncter til forsekring underskree.
Danske Mercurius, 1669-06-01
Engelland. 1 Der siges Dronningen fructsommelig er blefven. Thi vorder ofver alt stoer fryd i Landet drefven. Ja den maae være slem, der ey glad-hiertet er, Naar hand sin Konge seer, at afles arfvinger. 2 Den 2 Den Engelske Gesant, som Montagu skal heede, Sin Audientz har haft hos Frandsken allerede. Hand for det første bad, at Kongen vilde sig Til Fred med Spanien beqvemme stadelig. Det andet, hand om bad, det var, at Kongen vilde De Reformeredes paalagde tvang formilde, Och ey tilstede dem, at undertrykkes slet. Men hvad hand fik til svar, Jeg ey kand sige ret.
Danske Mercurius, 1669-06-01
Polen. 1 Val-dagen er begynt. Gud raade naar den endes: Thi det er end i tvil, hvem Kronen skal tilvendes. Begiærlighed mod gafn paa vect i skaal er lagt Den Franske bifald har: den Rydske goeds oc magt. 2 Men hvo kand sige grandt hvad Dorosensco tæncker J det, hand sig med eed til Tyrcken fast belæncker. Hand for Cosakkens magt er øfverst Høfvedsmand, Och vel en farlig splid i kortet giøre kand 3 Den Tydske Czar vel hart sig græmmer i sit hierte For hans Gemal er døed i fødsels nød oc smerte. Hvor kjær hun hannem var, hun maatte dog der an Ney: Døden er for streng och skamper en TyranBarbarien. 1 Sig Tunis och Algiers begynde fast ot frycte. Thi Taffiletta vil, som sterk af ganger rycte, Sig al Barbarien tiltvinge voldelig, Oc hundre tusinde til Hest har sanket sig. 2 Den stoere Tyrck saa nær varfalden nysstil døde, Och hafde visselig med lifvet tænkt at bøde; Hvorfor hand vredelig det hafde saa bestyrdt, At mand hans Brødre strax med strikken skulde myrdt Men Janizaren sig med bulder loed fornemme: Thi fik hand ingen magt, sin bisterhed at fremme. Er saadant Broderskab. Men see! Jeg haabes, hand Har anden tiding nu bekommet ofver Strand. Thi Candien sig end saa mandelig forsparer, Och intet af alt det, som hand med skades, sparer 2 Ja spruder saa fra sig, och gaaer med hannem om, Ar, var hand ikke der, hand der ret aldrig kom.
Danske Mercurius, 1669-07-01
Den Danske L. N. til den 1. Julii 1669. Danmarck. Ed hiem- och Landtings dom hvo sig ey lader nøye, Sig for den høye Ret, som holdes nu kand føye. Saa liden eller stoer hand aldrig er af Stand, Hand der jo nyder det, som billigst actes kand. cke. Vel maae Lowstrekkeren de falske sager smykke Med mangen sandheds glands; Hand kiøres dog til krykThi Kongen och hans Raad de finde kuuden snart, Och grunde deres Dom paa Lowens brug och art.
Danske Mercurius, 1669-07-01
Tydskland. 1 Af Hensestæderne blef holdet Raad och Mode, Til Lybke nyligen, om felgis gafn och gode Paa foed igien at faae. Men som det siges mig ve Da skal mand intet der forrettet synderlig. Mand vilde vel (maae skee, med biælder-krands och kraf Besvære Kattens hals. Men ingen Moed tør hafve Den at ombinde først. Ney ney den gamle magt Af Tiden svækket er, och moxen ødelagt.
Danske Mercurius, 1669-07-01
Fra Dandsig høres det, som værdt er at beklage: Thi der har Jldens brand sat mangen Mand tilbage. Gud trøste dem saa sant. Mand i den meening er, At J den blef antændt af dende Mennisker.
Danske Mercurius, 1669-07-01
Franckerige. 1 Mand i det Abbedi, som Sanct Germain skal hede, Begynder herligen altingest at tilrede: Thi Polens Konge, som sin Krone self opbøed, Vil Clostetgives der, och blifve til sin død. Frandsosens Resident vel var for nogle Tider Hos Tyrken ilde lied: men siges dog omsider, Jmellom dem paa ny at hafve gjort forlig: End dog mand meerker vel, at Tyrken meener svig Til Frankerige hiem hand med det første ventes. Ja der och vorder sagt, at Floden, hand med hentes, En stoer Gesant och Bud fra Tyrkens Hoff med sig Jndføre skal. Dog veed mand sligt ey fuldelig. 4 Dissmidleried mand dog til Candien loed fare Den aarlogs magt och Hær, som hende skal forsvare. Til otte tusinde sig deres tal beløeb Faae de paa Tyrken ram, hand gifver da vel kiøb Spanien. 1 Et nyt lif regiment mand hafde vel i tanke, Til Kongens daglig brug och sekerhed at sanke Men hvo kand sige mig, hvorledis det tilgik, At det forhindret bleef, och ingen fremgang fik Don Jean tiltager fast i myndighed och Ære: Staaer nu saa vel, at hand Statholdere skal være, Och staae paa Kongens gafn i Catalonien, Samt och udi Valentz och Arragonien.
Danske Mercurius, 1669-07-01
Engelland. 1 Saa glad som Landet var, och hver Mand fremgang (haabte, Den tid mand Dronningen fructsommelig udraabte Saa melancholisk det och dennem forekom, Der mand at vide fik, at der var intet om 2 Paa den trefolde pact, mand loed i fjor oprette, Der Sverrig, Engeland, och Holland samtlig jette, At hielpe Nederland, er nu med bref och eed, Af dennem alle tre vel sterk stadfæstning skeed. 3 Hamborg mod Engelsken begynder stoer u-læmpe, Vil Compagnietz Ret och gamle frihed dæmpe. Men hvad om Engelland, at hæffne slig u-ræt, Der fra sit Compagni til andre flytter slet. Jeg hafver altid hørt, at armod hoffart ender. Mand er, maae skee, for rig, och selver sig ey kiender Men dersom den prosit af Engelst och af Uld Slaaer hende feyl, hun let skal tæle da sit Guld Portugal. At mangen gammel ven endnu med Kongen holdte, Sig vel til kiende gaf men det och hannem voldte, At hand blef hastelig forsendt af Broderen, Udi landflyctighed, slet hen til Jndien. Det var stoer ynk at see, der hand blef ført om borde, Thi mand skøt ingen fandt, sig der til bruge torde. som jo til rædsel blef opvact, Skot ingen var, Och, uden tvang, sin haand ey skulde der til ract. eg i den meening er, den Majestæt och ære, Som HErrens Salveder medgifven er at bære, Den hafver virket der, och dennem bange gjort.Men ach hand arme dog af sted strax maatte fort Holland. 1 Den Hertug af Florentz ey vil hiemføding være. Men andre Rigers Skik och vilkor ret udlære. Drog Droeg nyss af Engelland, och saa til Holland kom, Hvor hand nu seer sig for, och reyser flittig om.
Danske Mercurius, 1669-07-01
J denne maanet er och ligesaa Pompone, Som i Gesantskaf er for Frankeriges Krone, Til Hag ankommen med Lykynskning och Credentz, Och der paa strax har haft hos Staten Audientz. Blant anden herlighed, och stoere rigdoms gode, Som af Ostindien hiemkom med Hollands Flode, Var dette merkeligt, och før ret aldrig hørt, At den och meget Tin och Kaabber har hiemført.
Danske Mercurius, 1669-07-01
Polen. Som dagen kommen var, at Konge væles skulde, Och baade Lotringen och Newburg hart anhulde, (Thi Rydsen borte var) da raabte hver Mand fast. Mand skulde see sig for, och tænke paa Piast. Det var saa meget sagt: den Kronen ey skal bære, Som uden Riget kand befindes fød at være. Piast var en Polak, om end af Bønder fød: Men under hannem dog mand Fred och lise nøed. Der paa strax med en hast blef Visnievictsky tagen, Och, saa som med gevalt, til Konge-sædet dragen. Hvor modelig hand græd, och vilde der til ey Hand maatte dog her an her hialp slet ingen ney Hand er af Førstlig æt, och en forstandig Herre: Er der til frisk och ung, och elsker dyd och ære. Gif, Himmel, at den dag, hand først fik Konge-nafn, Fremkommen være maae til Christenhedens gaffn.
Danske Mercurius, 1669-07-01
Jtalien. Den hielp som Paven loed til Candien udrede, Maae længe siden nu vel vare der tilstede. Det skade var, at den ey før kom ofver Haf, Før Tyrkens sidste Storm och strid bleef slagen af Dog Candianen self, hvor svag mand hannem sagde Sig derforuden nok bestoed, och pris indlagde. Thi Gud saa let, ved faa, som mange, kand befri Hand den gang dennem hialp, och staaer fremdeelis bi.
Danske Mercurius, 1669-08-01
Den Danske MERCURIUS til den 1. Augusti 1669. Danmarck. VEl mangen længes fast, och der paa spidser øre, At hand hvert Øyeblick kand fange nyt at høre: Men disse tiders art och drift udviser grant, Mand med det gamle var langt bedre tient iblant. Hvad Staten kommer ved i denne vores Norden, Da staaer altingest i sin gamle skik och orden. Vi med det gamle nok fornøyes, och for det, Dig, Himlens høye Gud, af Hierte takke ret. Det os er nok, at vi den Øfrighed maae nyde, Der elsker Dyd och Ret, och straffer skaltheds lyde; Seer ey til andet hen, end at den ædle Fred Blant alle dyrkes kand, och altid blifve ved. Ey bedre tiding vi begiære nogensinde, End at hans Majestæt sig længe maae befinde Lyksalig, glad och karsk, och saa som hand har nafn, Paa Freden vorde rig, sig self och os til gafn. Tydskland. Var Gud ey self med vagt och varetægt tilstede. Hvo kunde lifvet for u-lykken da forbede, Slet ingen er saa stoer, høybaaren, sterk och klog, U-lykken hannem jo kand ofverfalde dog. Chur Saxens ældste Prinds, som voris Tid och Alder Sig høyt berømmer af, och Dansken Svoger kalder, Hand Hand nyligen, som hand var paa Commoedi leg, Udaf et fald saa nær var blefven kaald och bleeg Vel femten alne need den Herre falt til Jorde, Laae længe Sandseløs, hvad hielp mand hannem gjorde, Sig dog omsider kom, och krafter fik igien, Er nu saa frisk som før, och takker Himmelen. 2 Et farligt Bierge-fald sig hafver nyss tildraget, Til Saltzborg, och med sig vel mange Folk hentaget. Et herligt Closter och, som der for nær hos laae, Blef der af slaget need, och maatte slet forgaae. Udi Vestphalen er af Jldens brand och lue Til Warendorph fortært u-sigelig formue Hvad Jordens Element kand hisset ikke naae, Det stræber Jldens her sin harm at stille paa Men du, min ven, som seer och spørger slig u-lykke, Och dig ey bedrer dog, men din u-dyd vilt smykke Med det, at du saa strax med straf ey søges hiem; Tænk, saadant och kand naae, saa vel til dig, som dem. Engelland.
Danske Mercurius, 1669-08-01
1 Den Danske Prinds Georg, som efter Dyd och Ære Sig hafver gandske lagt, och vil fuldkommen være, Hans Naades høye Sind ey der med nøyes kand, At hand har seet sig om udi det Frandske Land. Nu reyser hand omkring, hos Engelsken at skue, Hvad der tænkværdigt er, och kand i sin tid due Til høy forfarenhed och vissdoms maal at naae. Gud, vær hans følge-mand och self med hanem staae. Her Gyldenløve vel til Søes har nød udstandet, Er dog til Engelland med holden reyse landet. Hand Hand er i Londen alt, dog hemmelig, paa stand, Til hand med Herre-pract sit indtog holde kand. Dissmidlertid hand dog, som mand for visse skrifver, Til Hofve været har, och af de Stoere blifver Besøgt, och vel omladt. Gid det, hand drifver paa, Til selgis rolighed och velstand lykkes maae. 3 Mand lader af almagt en flode færdig giøre, Som Allen Admiral befale skal och føre Mod Tyrkens røfverpak, som pakker Kiøbmænd an J Strædet, och begaaer u-billig mord och ran Spanien. Don Jean sit kort saa vel och klogelig har blandet, At Fader Nithart slet fordrefven er af Landet. Sin Broder hand igien fremdroeg hos Dronningen, Och hannem hialp, at hand bekom bestillingen Men Nithart fuldmagt har (dog her saa fact at sige, Thi mand ey troer, Don Jean skal vide sligt saa lig Til sig dissmidlertid til Rom bekommet hen, At hand skal være der gesant for Spanien. En herlig Bøffel-Jagt med præctig stads och foere, For Kongen til Madrid, er holden af de Stoere. En hver, som det hos dem er vaanligt, vilde tee Sin kunst och artighed, och lade manddom see. Ja saadan slags af Jagt, paa sin maneer, och kunde, Paafindes andensteds, och holdes mangelunde. Mand jo nok Bøffeler, och saadant Horne-Fee, Som skuler under hat, kand allevegne see. Por Portugal. Den Grefve Prado var nu færdig, hen at drage Til Pafven, som Gesant, Men holden blef tilbage, Och i forvaring sat. Mand gifver for, at hand Var med Alphons i raad och hemmelig forstand. 2 At sig Don Petro need diss trygere kand sette, Da stræber hand for sig, med Spansken op at rette Den same Freds contract, hans Broder gjorde før Hvor til och Engelland sin flid, at mægle, giør. Af Jndien mand hør, Alphons at kommen være Hen til Terzera, hvor hand skal sin alder tære. Men Jndianen har frataget Portugal En rig och mægtig Stad, som Dio kaldes skal.
Danske Mercurius, 1669-08-01
Polen. Den Polske Konning ble saa lykkelig udkaaren, Just paa den same Dag, hand før var fød och baaren; Vil och, for hand ved nafn Michael kaldes ret, Sin kronning hafve til Sanct Michels dag opsæt.
Danske Mercurius, 1669-08-01
Jtalien. Den vrede Tyrk endnu slet intet efterlader Af alt det, som hand seer, der Candien beskader. Haand med en hofved storm begyndte fast igien, Och hafde vel saa nær et bulverk taget hen Men Gud och Lykken stoed paa Christenhedens side: Thi bleefhand slagen af, och ilde koem til tide. Dog den seyervinding ey foruden bloed afgik Thi mangen Christen Helt sin død oc bane fik. Cornaro General sigey bag ognen holdte, Men sig et ærligt nafn, dog hand blef slagen, voldte. De Folk af Luneborg och stoede dem saa vel, At dennem baade løn och ære bør med skiel Mand haabes, det endnu langt bedre til skal gange. Naar de den anden hielp och udskud heden fange, Som de forvente fast hvert øyeblik oc tid, Och meenes nu forviist, at være kommen did.
Danske Mercurius, 1669-09-01
Den Danske Ex til den 1. Sept. 1669. Daumarck. et er et gammelt ord: Ey hver dag Grefven jager. Som Aarsens tid er til, mand sig och id tiltager. Naar Kornet ude staaer, och det er Olsmiis-krog Mand Bunden ikke da forhindrer, er mand klog. Men nu, som, Gud skee lof, mand hafver det i Lade, Hvad kand een dag sex sivf da meget Bunden skade, Paa klappe-jagt at gaa, sin Herre til behagssel hand dog nok har tid och dag. Til egen si Vor Konge nyligen, til tiden at forkorte, Ved Fredrichsborg paa Jagt med alt sit Hof var borte Sanct Bertel kommen var, thi fik at holde foed Vel mangen rasker Hjort, den aldrig var saa goed. Hand nogle self gaf fang, (det ey maae kaldes, stikke, Med mindre du til straf tre potter Vin vilt drikke Vor Dronning och vor Prinds och glemte dennem ey Hvo der hos var, paasvoer, det var en lystig rey En Potentat sit Sind jo stundom maae forlyste Med slig och anden lyst. Den streng vel snart kand bryste, Som spendes alt forhart. Tag bort altids fordrifDen største Stats Person skal keedes ved sit lif Dig, Himmel, være pris, som her til dags hans Naade, Saaledis har opholdt i beste floor och maade. Giff at hans Majastæt maae længe blifve ved, Och saadan giøre tit i førlighed och fred. 2. Mand. 2 Mand nu paa Børsen frit begynder Korn at samle. Thi Proviantens huus saa meget af det gamle, Som hun kand bære meest, i forraad har endnu Saa mand ey kommer snart saa god en tid i hu 3 Om Brød ey Norge nu til Fremmede tør gange, Har hun ey selver nok, hun her fra nok kand fange. Mand derfor Tolden har ophøyet til en tid, For den, som fremmed Korn til Søes vil føre did. Ja hvorfor skulde Jeg och handle med udlænding, Om hvis jeg har behof, och hannem unde pending Naar Jeg det hos mig self och mine Brødre best. Bekomme kand och faae Jeg self er mig jo nest. verrig. Den unge Konning med Sanct Joris Ridder orden, Til venskabs tegn och pant, af Engelsken er vorden Begafvet nyligen. Carliske, som Gesant, Frembaar det ære baand, oc det om hannem bandt. Slet ingen der hos var, sig det jo vel loed tykke: Slet ingen var, som jo tilynskte Kongen Lykke. Der paa mand holdte boerd, och vel saa frydelig Med dands och andet sligt, af hiertet glædde sig. 2 Den unge Groot det er den Groot, hvis lærde Fader Blant alle Folk saa stoert et nafn sig efterlader Hand sit Gesantskaf har i Sverrig alt aflagt, Oc nu til Holland er hiemreyst, som vorder sagt.
Danske Mercurius, 1669-09-01
Tydskland. 2 De Jøder til Wien, som ey stoer handel drifve Och sig ey kunde til en visse Boe-pæl skrifve, Dem hafver Keyseren forjaget een och hver, Saade, vedlis straf, ey maa sig opholde der. 2 Den Svenske Grefve Tot, som paa sin Konges vegne Til Keyseren et sendt, at hand skal undertegne Hvad dem imellom er, och paa kand ligge magt, Hand er alt til Wien indført med Herre-pract. Chur Mentz en arfve pact med Behmens Kongerige Vedtaget hafver nyss, och acter ey at svige. Paa felges gafn och fred er deres øyemmerHvor dennem drifve skal, hand faar at komme sterk. Johannes Casimir, som før baar Polens Krone, Men sig afsagde self fra Konge-magt och throne, Hand paa sin Hedenfart igjemmel Breslat droeg, Och saa sin reyse ret til Frankerige tog.
Danske Mercurius, 1669-09-01
Spanien. Et nyt lif-Regiment, som skal paa Kongen vare, Och hannem nat och dag for ofverfald forsvare, Mand nu omsider har oprettet til Madrid, End dog det saare blef forhindret nogen tid. Det for indbyggerne vel siunes nyt at være, At mand vil dennem med besetning saa besvære. Saa der af sluttes kand, hvo der vil acte paa, At der vist noget ont i gryden være maae.
Danske Mercurius, 1669-09-01
Franckerige. 1 Den Frandske Konning har af de Saphoiers Herre, Sig tvende Fæstninger tilkiøbt, och nu kand være en, De Milaneser til en daglig øye-to Och hafve, naar hand vil, paa dem i siden horn. 2 Hand och indstifftet har et visse Laug och orden, For alle dem, som har seylads och fart paa Norden. Ja gjor sin største flid, och der paa drifver hart, At brug och næring kand paa foed opkomme snart.
Danske Mercurius, 1669-09-01
Engelland. Naar jeg har været før udi betryk och fare, Jeg der af lære maae, diss bedre mig at vare, Naar saadant skeer igien. Er Jeg til fulde klog, Jeg rymmer det af vey, jeg skade for af toeg. At Engelsken kand sig bestaae mod vrede giester, Hand ved Søekanten nu Skibs Hafnerne befæster. Særdeelis hafver hand Charnesse gjort saa fast, At den ey frycte tør for vold och ofverlast.
Danske Mercurius, 1669-09-01
Holland. 2 At Holland ikke skal igien til feyde nødes, Naar hun med Engelsken paa salten bølge mødes, En visse Regel er vedtagen oc oplagt, Hvor vidt en hver af dem maae stande paa sin magt. Den enne skal sit seyl ey for den anden fælde: Thi begges Høyhed der skal lige meget gielde. Men ere løssens plict ocskud ey glemmes maae. Och der med skal en hver sin gang i fred hengaae. 2 Den tvist om ofvergang samt myndigst ord och stemme, Med Zeeland er forligt. En hver lod sig beqvemme. Med Portugal er og altingest got och klart. Var Candien ey nu, mand Krig ey vidste snart Candien. 1 Den nyss ankomne hielp vel hart med Tyrken drages; Der baade gifves hug, saa vel som och indtages. Vdi et udfald Due af Beaufort slagen er: Men efterlefve dog hans Helte gierninger. Den anden Naaboe-hielp er kommen och til Lande, Och har i sinderet, at banke Tyrkens pande. Hvo ret til krig har lyst, och vil beleyring see. Ey bedre nogensteds, end der, sig det kand tee. 4 Mand ellers siger vel, at Tyrken fred vil byde, Med saa skiel, hand i fred och rolighed maa nyde Den tredie Landsens deel. Men seer mand nøye til, Hand da kun folk i son och tryghed vuge vil.
Danske Mercurius, 1669-10-01
Den Danske ME. til den 1. Octobr. 1669. Danmarck. see sit Svogerskab och Æt i floor och ære, Det er den ting en hver aff hiertet vil begiære. Vor Konge nyligen til Falster Land hentoeg, Och ofver Langeland til Synderborrig drog. Sig Holstens Hertug och der samm esteds loed finde, Och hafde med sig sin høyt elskte Hertuginde. Paa begge sider var paa færde hiertens fryd, Och alt det som gik ud paa Kiærlighed och Dyd Gif Himmel, at det baand och fruct, som hendes Naade, Nu meenes med at gaae, maae lykkelig geraade, Til begge Stammers gafn, och at vor Norden dem Maae see mangfoldelig i fred at voxe frem 2 Til Lyckstad er et skib saa lykkelig hiemlandet, det, Fra den Guineiske Stand. Mand der paa saae blant an Som sært och fældsomt var en farlig Crocodil, Af samme slags, som gaaer udi Ægyptens Nil. Mand den til Kongen hid saa lefvendis at føre, Paa veye var: Men hvo kand mod Naturen giøre: Ved voris Danske Luft den sig ey vel befand, Men fick sin Død paa Belt, ret under Sprowøe LandOat en hver, som och er Crocodilsk i Sinde, Sin Velfortiente lon och undergang maae finde, Før hand faar æfnetil, paa Danske Jord och Land At sætte foed, och der ufymme nogen Mand. Den Den Fader Otthoman, som kunde vel høyt bramme, At hand er kommen frem aff Tyrckens Keyser Stamme, Men meere roser sig i Gud sin Frelsermand, som hannem hafver fort til Saligheds forstand, Hand hid til Kiøbenhafn ankom i disse Dage, Men hvad hand handler om, och hafver an at drage, Det mig er u-bekiendt; Thrjeg ey kand forstaae Det Tungemaal, som hand til Kongen talde paaverrig. 1 At Vrangel endelig er til det Svenske Rige Fra Vismar dragen nu, mand os forsant vil sige: Samt at her Seved Baad, som hafde Rigens Skat Udi forvaltning, er paa baare død hensat.