Aalborg Stiftstidende, 1835-11-02
(Af Kiøbenhavnspostent, Slutning.) Og var der da intet andet at gjøre, end at takke og atter takke. – Store og stærke Følelser bevæge sig i hvert Bryst, saa forudsatte Ørsted, blandt disse have Taknemmelighed, Haab og Tillid Overhaand, saa meente han, Regjeringens Tolk. Taknemmelighed er der i Adressen nok af, skjøndt ei den rette; men er der givet Haabet den mindste Skjærv, Og dog er Haabet vore Stænders hele Liv, de have ingen Historie, og en nærværende Virkelighed skulle de først erobre, - de have intet uden Haabet. Men derfor ere de ikke fattige, thi Haabet tilhører hele Fremtiden. Men forgiæves søge vi i hele Adressen om et eneste Ord, om den mind 1ste Hentydning til Fremtidens Forhaabninger, om den Kraft, hvormed dette Folkeraad eller, om man endelig vil, dette Kongeraad, ved at vække alle de gode, i Folket slumrende Kræfter, vil føre dette Tidens Oplysning imøde, om den nye Impuls, som dette nye Livselement vil give hele Regjeringens Organisme til et nyt, et kraftigere, et høiere Liv, ja endikke til selve Jnstitutionens fremtidige Udvikling findes her i nogen bestemt Henviisning. Og hvor finde vi talt om den Tillid, uden hvilken dens hele Virksomhed er et tomt Intet Tilliden er Stændernes Scepter; thi, vinde de ikke Tillid hos Folket, hvor kunne de da oplive Almeenaanden iblandt det: Og, vinde de ikke Tillid hos Regjeringen, hvor skulle de da faae Indflydelse paa dens Virksomhed? Men forgiæves - og atter forgiæves - søge vi denne Erkiendelse i Stændernes Adresse, Erkiendelsen af, at det er deres hele Opgave, at blive stærke i Folket, for at blive stærke ved Folket. Vi finde Intet, uden Taknemmelighed, og hvilken Taknemmelighed, Vi bekjende det - og det er intet ringe Offer, vi bringe Sandheden, naar vi bekjende det saa frimodigen - Stændernes Adresse har bittert skuffet vor Forventning. Men Stænderne selv have da ogsaa de svigtet? Nei, det vilde være overilet, høist overilet, om Nogen vilde paastaae dette. De vare endnu ikke blevne varme i Sædet, de kjendte ikke hinanden, de kjendte ikke deres egne Kræfter. Nylig sammentraadte vare de endnu ikke sammenvoxne til nogen fast, eensartet Masse, der var endnu ikke nogen fælles Tanke, intet stort Princip, som havde bemægtiget sig de adsplittede Talenter, de isolerede Ønsker ; uvante til parlamentariske Forhandlinger bleve de overraskede, man kunde gjerne sige overrumplede. Det vilde derfor være høist ubilligt, at dømme dem efter dette første, vistnok ikke veloverlagte, men dog mindre vigtige Værk. Det vilde være saameget mere ubilligt, som de selv aabenbart havde betragtet Adressen som len blot Formalitet. Derfor gik de ikke ind paa noget reelt Spørgsmaal, derfor optoge de f. Ex. ligesaalidet nogen Bøn om en udvidet Offentlighed, som nogen utidig, overilet Tak for det nys udkomne Budget; hurtigt og, som det synes, uden synderlig Discussion passerede denne Act igjennem Huset, da de ansaae den for en Sag, der henhørte til Ceremoniellet. Vi beklage dette og troe i denne Henseende at have udtalt os med tilstrækkelig Tydelighed; men høist uretfærdigt vilde det være, om denne Omstændighed kunde svække vort Haab om en Forsamling, som uden Tvivl snart vil give os fyldestgiørende Beviser for, at vi ikke have bygge vort Haab paa Sand. Vi have ovenfor saa bestemt udtalt vor Mening om hvad der under Forhold, som de nærværende, billigen kunde fordres, at det ikke vil undre Nogen, om vi heller ikke føle os tilfredsstillede ved den holstenske Adresse; thi heller ikke deri fornemme vi noget Pulslag af et høiere Liv, heller ikke deri finde vi noget, som kunde hæve den nedbøiede Nationalaand og vække Folket til Begeistring for Frihed og Ret. Jmidlertid behøve vi vel heller ikke vidtløftigen at føre Beviis for, at den har store Fortiin for den roeskildste Adresse. Thi, hvor ubehageligt et Jndtryk end den kolde, forvriede Cancellistiil giør, hvori den er affattet - i hvilken Henseende den kun altfor godt stemmer overeens med Commissairens Aabningstale, dette aandløse og klangløse Blikar, beide - saa finde vi dog der, om ikke kraftigt udtalt, do idet mindste henpeget paa den fremskridende Udvikling, hvortil der ved Stænderinstitutionen er gjort en Begyndelse; ligesom der, om end paa en lemfældig, dog tillige utvetydig Maader henviist til Garantier, som eine undergessene Vergangen heit havde givet Holsteen, men som man maaske betragtede som reent hvergessen. Vel opstiller denne Adresse intet System, men den er dog heller ikke blottet for enhver egen Meningsyttring, i hvilken Henseende vi især maae henvise til den Passus, der omtaler Forholdet mellem begge Hertudommerne. En Meningsyttring indeholder tillige den Adressen indførte Tak for Budgettet; men dette er efter vor Overbeviisning en overilet, uoverlagt Menningsyttring; thi ligesom den til Udarbeidelsen af Adresseudkastet valgte Committee hverken havde Competence eller Anledning til alle de Undersøgelser, hvorpaa en saadan Tak, hvis den skulde have noget at betyde, maatte bygges, saaledes var selve Forsamlingen neppe istand til, uden foregaaende Overveielse, at danne sig nogen velbegrundet Mening om et Actstykke, som førstisaa kort Tid iforveien var kommet for Dagens Lys. HiingTak var saameget mere utidig, som Budgettet slet ikke var forelagt Stænderne og disse altsaa ikke havde nogen directe Anledning til at udtale sig derover, hvorhos det især maamerindres, at en saadan overilet Meningsyttring let kunde sættes Stænderne i det ubehagelige Alternativ, ved veres senere Forhandlinger enten derved at lade sig hindre i en fri og uforbeholden Udtalen af det, de ansee for Ret og Pligt, eller ved deres senere Yttringer at indvikle sig i Modsigelse med de første Ord, der udgik fra deres Forsamling. Vi ansee derfor denne Anticiperen af hvad der kun kan være Resultatet af den grundigste Drøftelse, for et Misgreb, som de deskildske Stænder have undgaaet, hvorimod vi med Glæde erkjende, at Holstenerne ikke have gjort sig skyldige i saadanne Skjævheder og Urigtigheder, som vi desværre ikke kunne sige hine frie for.