Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-10-16
Hvad selv et Paradis kan blive til paa denne Jord, det erfares nu af Lieuten. W. Hendes Reise fra Ostindien til Engelland. Koran, det Sted, hvor Paradiset skal have været, ligger nu midt i en øde, sort, forladt Ørk, hvor man seet nogle Palmetræer, et med Siv overgroet Morads, hist og her en dyrket Mark og 50 til 60 elendige Hytter. Hvad vilde Fader Adam sige, dersom han nu stod op og saae Edens Hauge? Kotzebues og Sands ulykkelige Endeligt. Psychologiske Bemærkninger af Prof. Grohmann. (Fortsættelse; see forr. No.)To Kiæmpere traadte frem, men ikke i Tvekamp, hvor Livet staaer paa Spil; men alvorlig var Sagen. Begge maatte døe Sand og Kotzebue. Derfor blev den hemmelige Rets Brev overgivet. Den hemmelige Rets Dommer myrdede derpaa sig selv *). Blod skulde forsones med Blod. Begge Offere maatte falde – saa hedte det i Sands Brev eller moralske Dom – for den gode Sags, forden hellige Sandheds, det tydske Fædrenelands hellige Friheds Skyld. Spot og Alvor opløste sig stridende i den ulykkeligste Skjebne af et Mord et dobbelt Mord "). Men vi maa udtryk 2) Det er latterligt at høre i Aaret 1819, da Lovgivningen og Retspleien i de fleste Stater, ere bragte til saadan Fuldkommenhed, tale om en hemmelig Ret, som man allerede i det 15de Aarhundrede fandt passende at afskaffe. Ve Europa, dersom det endnu skulde trænge til hemmelige Retter, *) Men i Følge Efterretningerne i offentlige Blade saarede han sig dog ikke paa Stedet, men først da han var kommen ned ad Trappen, og han ikke mere saae Leilighed til at undflye. J et af de Breve, man fandt paa hans Bord, hedte det, han vidste et sikkert Sted, han kunde flygte til(Overs.) kelig erindre her: Sands Rædselsdaad var mindre Snigmord, den havde kun den ydere tilsyneladende Form deraf. Det var en aaben, afgjort Feide. Sand knælede efter den blodige Gierning og bad: "Fader, det er fuldbragt!" Han fuld bragte da den anden, at støde sig selv Dolken i Hjertet. Jngen Anger, ingen straffende Bebreidelse fulgte paa hiin eller denne Gierning. Saa koldsindigen og alvorligen denne Daad blev besluttet, saa koldsindigen og alvorligen blev den udført, og Fuldføreren var glad efter fuldbragt Handling). Saaledes angre eller ere ikke almindelige Mordere. Gjerningen var Fuldførelsen af en moralsk Dom (?), den være nu fattet i Vildfarelse eller i fuld klar Selvbevidsthed af moralsk Frihed. Den hele Handling bebuder sig selv i sin Vildfarelse som en fast, rolig Samvittighed (?). Blodskylden forfølges ikke af Furier og Samvittighedsnag 3).Men den Myrdede og Morderen er skeet Ret (?). Saaledes lyder det i den ulykkelige, virkelig ulykkelige – hvorfor skulle vi ikke kalde ham saale*) Men dog ikke førend han var paa Gaden og ei mere kunde undgaae Paagribelsen. Har han, som Forf her paastaaer, været en almindelig Morder, saa havde han, som Brutus, som Charlotte Corday o. fl., hellere villet overleve sin Gierning, og ikke, for at bruge Odeardos Ord, vendt sin Dolk mod sig selv og endt sin Daad som en flau (Kotzebuesk) Tragvedie." Det samme var Tilfældet med Ravaillae, den gode Henrik d. 4des Morder. Roligen udstod han Torturen, uden at nævne sine Medskyldige eller Tilskyndere, roligen taalte han de usigeligste og afskyeligste Piinsler, uden at yttre nogen Anger. Men desuagtet vil dog nok neppe Nogen nægte, at Ravaillac var en Snigmorder. Denne Snigmorder besad i Grunden mere Mod end Sand; thi han kunde reddet sig i Trængslen, men, triumpherende holdt han den blodige Kniv i Veiret, og glædede sig over den lykkeligt fuldbragte Udaad. Den Kulde, hvormed et Drab begaaes, og den Mangel paa Anger og Fortrydelse, man, efter den fuldførte Handling, sporer hos Morderen, beviser altsaa ligesaalidet for Sand som for Ravaillac. (Overs.) des - Sands Samvittighed og Dom (?). Korners Lyra og Sværd trøste ham end, Schillers Resignation finder han end i den meget elskede Digter selv; de hellige Actstykker forlade ham ikke med den nærværende og tilkommende Verdensrets hellige Ord. Hvilke Phænomener i en Morders Samvittighed! Han havde været med i Kampen for Fædrenelandet, han har kjæmpet med saa godt som nogen af de Tappre. Han har stadfæstet og helliget ved Frihedskamp den store Frihedsfølelse, var vaagen indtil klareste Bevidsthed – Kamppladsens Dyd gav endnu en Efterklang - og i Freden faldt nu Kampens Offere – hvor kun Ret og Frihed i Aand og Ord burde talet og fuldendt Gudsdommen i Nationernes Befrielse. Hvad er efter alt dette og andre Tegn, som af Sands Liv ere bekiendte, - han var en Elsker af Orden og Fred, mandig og stærk, dydig og standhaftig, han talte ved Wartburgsfesten, kraftigen, skjøndt enthusiastisk opflammende Ord denne Handling af en blodig Dom over Kotzebue og Selvmordet? – Psychologisk afsige vi her den Kiendelse: Det var en til den høieste Grad af Moralitet (?), af Religionsindvielse ophøjet og levendegjort Bevidstheds Ophøielse; den moralske Villie sank under den glødende Villies Jld mere almindelig Bevidsthed end Bevidsthed om Skilsmisse og Adskillelse. Var Gierningen da Gierningen, Sagen Dommen, Spillet det løse Spil med Ord, den alvorlige Straf med Staal og Blodsværd, – saaledes maatte jo Enhver tale. Kun den opildnede og ungdommelig overraskede Bevidsthed dømmer ikke saaledes. Kotzebue og Sand faldt ved een Brøde – ved Letsindighedens Frækhed og Overdøvelsens Frækhed. Medusas Hoved traadte imellem begge, og Maskespil og tragisk Helteliv sank omkuld *).(Fortsættes.)*) Man skulde troe at læse her en Critiover Müllners Sørgespil Brøden, ikke en psychologisk Undersøgelse af et virkeligt Mord. (O.)