Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1829-08-04
Af Algem. Kirchenzeitung Nr. 87 meddeler Dagen og Kjøbenhavnsposten interessante Beretninger om vor forrige Landsmands, Hr. Dr. Rudelbachs Debut som Superintendent i Glaucha, yttres her, at det vel lader sig formode, men ikke bestemt sige. Om et forudgaaet Ry kan Talen ikke være, men vel hørte man mange Rygter, som ikke opvakte nogen gunstig Fordom for ham. Derpaa omtales hans tvende første Prædikener og hans Colloqvium. Om den første Prædiken over Joh. 21, 1519, som handlede om det christelige Hyrde-Embede, siges, at han ikke havde ordnet, hvad han talede, efter nogen Disposition, og at der maaskee ikke i lang Tid er hørt en Prædiken i Dresden med saameget Mishag som denne. Hr. Rudelbach fortalte ei alene paa Prædikestolen, hvorlunde han ogsaa selv engang havde hørt til de Vantroe, men nu ved Guds Naade var leven opvakt;" men behandlede ogsaa sine Tilhørere, Dresdens ved deres religiøse Sind saa hæderligt udmærkede Jndvaanere, som lutter Vantroende, roste de fromme Forfædre, dadlede den nulevende ryggesløse Slægt og fabuliserede meget om Petri Fiskebræt og s. v. Om Onsdagen prædikede han atter over den opgivne Text Joh. 20, 17. Ogsaa i denne Prædiken bleve den onde Verden, den ryggesløse Slægt, de, der ikke holde Jesum for den fande Gud og hellere vilde qvæle ham i Svøbet, de Vantroende, fordømte paa en just ikke blid Maade. Med den meest spændte Opmærksomhed ilede man fra Kirken til Overionsistoriet, hvor Hr. Overhofprædikant Dr. v. Ammon aabnede Collegiet Hr. R. viste temmelig Færdighed i det latinske Sprog, omendskjøndt han ikke talede ciceroniansk, aabenbarede ogsaa en umiskjendelig Skarpsindighed og lagde mangehaande Kundskaber for Dagen; men derimod var det ogsaa umiskjendeligt, at ham fattedes grundige exegetiske Kundskaber, at man her i Særdeleshed saae hans Skoles Fordomsfuldhed, at han opførte sig paa en høist ubeskeden Maade imod Hr. Dr. v. Ammon, saa at han endog fordristede sig til, at kalde dennes Spørgsmaal: om Lucas eller Josephus havde levet tidligste en qvæstionem frivolam, og i sin Stilling ikke udviste den tilbørlige Anstand. Hr. Superintendent Dr. Seltenreich colloqverede især over Hr. Rudelbachs første Prædiken og vidste dertil at knytte meget Jnteressant; men Hr. R., der, som det lod, var ophøiet over alle homiletiske Love, streed imod Alt. Paa det Spørgsmaal, hvilken Methode han fulgte ved Udarbeidelsen af sine Prædikener, svarede han den samme som Chrysostoms, Augustin og andre Kirkefædre." Da han blev opfordret at aflægge Regnskab over sin Vækkelse, afslog han dette med de Ord: at motus spiritus sancti ikke lader sig beskrive. Men hans Vantroe, yttrede han, var udgaaet fra Lærerne ved de Skoler, i hvilke han var bleven underviist (Stakkels kjøbenhavnske Lærere,). Hr. R. hørte ofte saalidet paa hvad Hr. S. sagde, og snakkede saa idelig derimellem, at han neppe ved Hr. S's. gjentagne Tilraab og ved Tilhørernes uvillige Hyssen kunde bringes til Taushed. Til Slutning lagde Hr. Dr. S. ham adskillige gode Raad paa Hjerte, saasom at betjene sig af en simpel, ikke saa billedlig, svulstig Tale, ikke at oplæse Prækenerne fra Bladet, men indpræge dem i Hukommelsen, dernæst at holde sig fjernet fra Partiernes Jver og ikke strax i Begyndelsen at bortvende de ham undergivne Pastorers og sine Tilhørerers Gemytter fra sig, endelig at forskaffe sig en nøiagtig Kundskab om de fædrelandske kirkelige Love og Indretninger; men for Opvakte, er alt slig en Røst i Ørken, Som man erfarer, har Menigheden i Glaucha, hvor Hr. Rudelbachs Prøveprædiken aldeles har mishaget, indgivet en Forestilling imod ham, men uden Nytte. Jndsenderen i Kirchenzeltung bemærker tilsidst, at den Omstændighed, at Hr. Rudelbachs Kaldelse er sat igjennem, sikkert ikke hører til de glædeligste Tidens Tegn, og slutter med det Ønske, som den danske Jndsender i Dagen af ganske Hjerte istemmer: Maatte vor Kirke aldrig savne virkelig oplyste Mænd, som kraftigen modstaae elle Forsøg af Mørkets Venner paa, at tilbageføre tidligere Tids Overtroe, i Kirken.