JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-03-03
(Af forskjellige Forfattere, meddeelte af - p.) Jntet er ufornuftigere, end naar man troer at i den politiske Verden maae enhver Handlin have en fornuftig Grund!
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-03-03
J Dumheds og Ondskabs Øine ere Borgerdyd, Frimodighed og Forstand de farligste Sammensværgere.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-03-03
Naar mange Landes Papirpenge, som forhen Mynttegn i Carthago, vare af Læder, saa kunde man dog i det mindste flikke Sko dermed. Mennesket i Ensomhed ligner Planten paa de høje Alper; de ere simple, smagløse, men nærende, stadige og varige. Hvorfor er Brudgommen den glade og Bruden den grædende ved Brudeskamlen? – Fordi under Ægteskabet Brudgommen endnu har Tid og Leilighed nok til – at græde, og Bruden til at lee.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-03-03
Anckdorer. En Dame, der vel ikke mere kunde gjøre Fordring paa Ungdom og Skjønhed, men hvis Hjerte og Forstand rigeligen erstattede begge Deele, havde engang i Selskab den Fatalitet at miste en kunstig indsat Tand. Hun gjorde slet ingen Hemmelighed deraf, og hele Stuen blev igjennemsøgt for at finde det tabte Klenodie; men forgiæves.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-03-03
Næste Morgen modtog hun fra Gaardsdagens Vert, der var bekjendt som en Spøgefugl, en lille Pakke med en Billet, hvori han priste sig meget lykkelig over at have fundet den tabte Tand, som han herved havde den Ære at sende hende. Pakken blev nu aabnet, og - den indeholdt en gevaltig stor Tand af et af hine Dyr, ved hvilke Forløseren fordum fordrev Diævelen. Uden at føle sig fornærmet, eller i mindste Maade at tabe Fatningen, satte Damen sig strax ned og skrev følgende Svar til den galante Herre: "Jeg har allerede modtaget mange og store Beviser paa deres udmærkede Venskab for mig, men at De vilde drive det saa vidt, endogsaa at lade Tænder trække ud af deres egen Mund for at bøde paa min Mangel, har jeg dog aldrig kunnet formode. Modtag derfor min varmeste Tak. Da den naadige Fru Landmarschalinde 1s. Forpagter, en jevn men snu Landmand, vilde aflevere sin Beherskerinde Forpagterpengene, studsede han ikke lidet over, at see den højtaldrende Dame med høirøde, af Sminke farvede Kinder. Denne Farve havde han tidligere, da han sædvanlig saae hende før Toilette Tiden, ikke opdaget hos hende. Naa, hvorfor gaber han da saaledes paa mig? – knurrede Fruen ham imøde. - Er jeg ham da saa ny." Ny ikke, Deres Naade, men godt repareret, giensvarede Forpagteren.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-03-03
(Jndsendt.) Den største Feil. (Tilegnet min K..) og ogsaa Odu, der med dig selv saa velfornøiet, som hidtil ellers ingen var, du, der ei Bjælken seer, du har i Øiet, men vel at alle andre Skjæven har, Fuldkomne, siden alle du fordømmer, og ene selv er alle Dyders Speil, saa, hvis jeg ikke raser eller drømmer, har du endnu den største Feil! F. L. Holbøll. Flora sørger med sit hele Rige, Hun har tabt sin ømme hulde Ven!
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-03-03
Vinterblomsters Duft veemodigt stige Løst i Æthersky, mod Himmelen. Under Vinterens hvide Lin de sørge, Og har Vaaren løst det kolde Baand, Sukkende vil tusinde Blomster spørge: Hvor er nu den ømme Faderhaand? Krandser Spæde, da hans stille Vugge: Se, han slumrer – salig er hans Ro. Venskabs Taarer eder mildt bedugge Han var Konge, Ven og FloratrolFredericia, i Februar 1829. Pierre Honore.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-03-03
Kjøbenhavns Børs, d. 3 Marts 1829. Hamburg 2 M. - a vista Species Specier solgtes til 12 Rbmk. 8 1/2 s. Bank-Disconto 4 pCt. Norske Speciessedler. pr. 100 Specier, - Rbd. Sdl. Svenske Sedler. pr. Rdlr. Rigsgjeld. 51 1/2 51 3/4 Rbs. Tegn. 4 pCt. Kgl. Oblig. (u. R.) 88 1/2 Rbd. Sedl. Dito Dito. . . . . . . . i Banco. Nationalbank-Obligationer. (af Laanet 4 Febr. 1820) 102 102 1/2 Rbd. r. S. Dito Dito. ........ i Banco. 4 pCt. uopsigel. Rigsbkobl. Renter pr. 6 Januar 100 r. S. 6 pCt. norsk Laan, ved Hambro & Søn, 106 og i Banco. 4 pCt. nye norske Obligat. ved Dito lydende paa r. S.F. S. 4 pCt. Dito Dito. . i Banco. 3 pCt. nye danske Obligationer 61 1/2 - L. Sterl.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-03-07
Nyeste e af Tilder. øbenhavn. dannagonananSexogtyvende Aargang. No. 19. Udgivet og redigeret af Fr. Thaarup, Etatsraad. Forsendes, ifølge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Løverdagen den 7 Marts 1829.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-03-07
Den franske Konstner Attiret f. 1702 Meddeelt af Hr. Overkrigskommissair og Auctionsdirektor Fick, som i Konstforeningen d. 26 Febr. sidstl. oplæste samme, og tillige havde fremlagt de omtalte saa overordentligen sjeldne Kobbere, som Hr. Overkrigskommissairen eier i sin Kobberstiksamling, da han har paa sine Reiser været saa heldig at overkomme den i Paris. angaa Paa den Tid Francois Boucher florerede i Frankrig ved Smaalighed og extravagant Manie risteri i Maleriet, levede en anden berømt Konstner ved Navn Attiret, født i Dole 1702. Han havde lært hos sin Fader, og gik ved Understyttelse af Marquis de Broissia til Rom, hvorhan videre uddannede sig. Efter hans Tilbagekomst begyndte hans Berømmelse ved nogle Malerier for Lyon, og ved denne Tid gik han tillige over til Jesuiterne. J Novize-Aarene malede han blandt andet fire Malerier i Domkirken i Avignon.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-03-07
Missionairerne i Peking behøvede paa samme Tid en duelig Maler, og efter deres Opfordring reiste da Attiret til China Aar 1737.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-03-07
Hans første Malerie i China forestillede Kongernes Tilbedelse, og vandt den da regjerende Keiser Kien-Longs Bifald i den Grad, at han lod det ophænge i det Indre af sit Pallads. Attirets Lykke i China var nu vel gjort, men han maatte rette sig efter Keiserens Luner og male med Vandfarve, eftersom Oliemalerier forekom Keiseren for glindsende.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-03-07
Som enhver Konstner, der hæver sig over sine Samtidige, allevegne finder at Misundelsen, lægger ham mange Vanskeligheder iveien, saaledes ogsaa i China. Da de keiserlige Hofmalere kjendte Attirets Modbydelighed for Vandfarver, saa vidste de tusinde Maader at qvæle ham hermed. Naar han saaledes var beskjæftiget med et stort Maleri, bragte en Gilding ham ofte befaling fra Keiseren at male Blomster paa en Vifte, og andre lignende Smaating. As. Arbeider ej blot for Keiseren men og for Rigets Fornemme vare saa mange, at han ikke kunde overkomme disse allene, men malede kun det Nogne, og lod derimod under sit Opsyn, Klæder, Landskaber, Dyr o. s. v. male af chinesiske Malere, og tilstod at disse udførte sligt hurtigere og bedre end han selv kunde.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-03-07
Da A. malede et Landskab med nogle chinesiske Fruentimre, fandt Keiseren, at Figurerne havde formeget Liv, og savnede den nationale sjæleløse Rolighed. Tillige fattedes de røde Fingre og lange Negle. Efter allerhøieste befaling maatte han overmale det, og ved en chinesisk Malers paatvungne Underviisning skaffede han sig Hoffets Gunst. Han udsonede sig ogsaa med de chinesiske Malere og anlagde en Tegneskole.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-03-07
J Aarene 17531760 havde Keiseren sejret over mange vilde Folkestammer og udvidet det chinesiske Tartaries Grændser til ud over Badakschan Bjergene. De ved denne Leilighed forefaldne mærkeligste Batailler, festlige Optog o. s. v. bleve malede af Attiret og andre chinesiske Malere med største Nøiagtighed. Man lod endog udmærkede Officerer reise 800 Mile til Hovedstaden, for at deres Portraiter kunde anbringes i disse Malerier. 154 maatte A. gaae til Tartariet og male der for Keiseren, ogsaa maatte han male nogle prægtige Malerier i Keiserens Palads, som ikke vises Nogen uden speciel Tilladelse. Herved erhvervede han sig Keiserens Gunst i den Grad, at denne vilde udnævne ham til Mandarin, hvilket han dog frabad sig. A. døde 1768, og Keiseren lod give 500 Daler til hans Begravelse og sendte en af sine fornemste Gildinger at græde over hans Grav, hvilket Jesuiterne dog frabade sig.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-03-07
Af ovennæv te Tegninger af Bataillerne i Tartariet bleve Aar 1770, 16 sendte til Paris for at stikkes i Kobber paa Keiserens Bekostning. Bestyrelsen heraf var overdraget til C. N. Cochin, og under ham arbeidede le Bas, J. P. Chofard, Aveline, N. de Launy, Augustin de St. Aubin, Prevost, Aliamet, F. de Nee og Masquellier.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-03-07
Nogle af Tegningerne ere af Castiglione og Jesuiten Damascenus Sikelbar. Disse Kobbere høre til de største Sieldenheder; thi saasnart Pladerne vare aftrykte bleve disse tilligemed Aftrykkene strax sendte til China, og kun yderst faa Exemplarer bleve skjænkede Bibliotheket og den Kgl. Familie.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-03-07
Man see Journal des Scavans par Degnignes, 1771, Juni Heftet, hvori findes P. AmiotsSkrivelse, dateret Peking 1 Marts 1769 om denne Gienstand. Saa og Fiorillos Geschichte der zeichnenden Kunste. De ommeldte Kobbere, som ere 34 Tommer, brede og 20 Tommer høie, ere for det allermeeste raderede, tildeels med den saakaldte kolde Naal, og ere nogle af de største raderede Blade, man har fra den Tid. De ere af største Sieldenhed, og savnes i de fleste endog med sjeldne Blade forsynede, store offentlige og private Kobberstiksamlinger. Da mit Exemplar synes engang at have været under Glas og i Ramme, saa er det ikke usandsynligt at det kan have tilhørt Ludvig den 15 eller 16de og i Revolutionstiden være kommet i Privates Hænder.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-03-07
Kobberstikker Helman har stukket, eller rettere raderet en formindsket Copie af disse Blade, omtrent i en fjerdedeel Størrelse. Et Exemplar af disse af Helmann leverede Efterstik findes her i Staden i Hs. Majestæts Kongens Haandbibliothek. Bør det mere være en Præsts Formaal. at blive agtet, end at blive elsket af sin Menighed?
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-03-07
J Kjøbenhavns Skilderie læste jeg for nogen Tid siden (No. 5 S. 72), at man ikke maatte regne en Præst det til Fortjeneste, om han af sin Menighed blev kaldt en god Mand, da det oftest var Beviis paa, at han var en svag Mand, og, at det mere maatte være Præstens Formaal, at blive agtet, end at blive elsket af sin Menighed. Det er en Yttring, som let bifaldes, fordi det er lettere at vinde Agtelse end Kjærlighed lettere for en Præst, som for enhver anden, at følge de givne Forskrifter til Punkt og Tøddel uden Hensyn til Tid og Sted eller til dem som det gaaer ud over, end det er at læmpe sig efter de forskjællige Forhold og vise Eftergivenhed, hvor det behøves; – fordi det er mere fristende af betjene sig af sin Æmbeds-Myndighed, hvorved man opnaaer Agtelse, end det er at arbeide med de mildere Midler, hvorved Kjærlighed vindes. Det er især nu, da der er befalende Bestemmelser næsten for hvert Skridt, Præsten skal gjøre, og hvert Ord, han skal bruge; da der med Strenghed fordres en ufravigelig Punktlighed i Opfyldelsen af alt, hvad der er forordnet og reskriberet; nu, da han skal opskrive og indberette det meste af det, han skal foretage sig, ja næsten mere end det stundom har været ham muligt at udføre, nu, da han til Svar paa en ærbødigst Begjæing, et han maatte eftergive eller moderere noget med Hensyn til de Paagjældendes Tarv, kun kan vente den alvorligste Paamindelse at holde sig den § i Forordn. af den Dato, indskjærpet ved Cancellie Skrivelse af den Dato, efterrettelig (Fordum lød dog et Afslag med formildende Udtryk, f. Ex. man seer sig ikke istand til at tillade nogen Eftergivelse, da ellers den gode Hensigt af Forordningen ikke kan opfyldes;) nu, da han forat faae nogen Befordring alene maa skaffe Vidnesbyrd fra Øvrigheden især om, hvorledes han har holdt sin Menighed i Ave ved at iværksætte dens Opdragelse efter den nyeste Norm, men aldrig Vidnesbyrd fra Menigheden om, hvorledes han har været den til Gavn; – det er nu saa langt fra, at Præsten opmuntres til at gjøre sig elsket af sin Menighed, at han derimod næsten paa alle Maader indskrænkes til at være fornøiet, hvis han kan blive agtet som en akurat Embedsmand. Dog Skrankerne kunne aldrig være ganske udelukkende og der gives dog endnu mangen Leilighed, hvor Præsten, uden at være svag, kan vise sig god, kan vinde Yndest og Kjærlighed blandt sin Menighed; og saalænge det er muligt, (men det er det altid, naar han har Mod til at adlyde Gud meer end Mennesker og naar han har Smildhed, som Jesus udviste og anbefalede den,) saa bør det dog være Præstens Formaal mere at blive elsket, end at blive agtet. - Jeg vil ikke bevise min Paastand ved at udvikle paa Filosofisk Maade, at Kiærlighed omfatter langt mere end det man kalder Agtelse, naar de, som her er gjort, sættes i Modsætning til hverandre, men jeg vil fremstille det i Exempler, hvorefter man selv kan dømme.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-03-07
Hr. August Caille har kun opholdt sig 14 Dage i Tombuctu; det var meget kort, for at lære at kjende i det Enkelte, denne Stad, der saalænge har skuffet Geographernes Nysgjerrighed; men han har besluttet sig til, at ville, saasnart hans Sundhed vil tillade ham, atter at gaae paa Reiser, besøge Staden paa ny. Hans Beretning er yderst omstændelig fra geologiske og geographiske Synspunkter, idet mindste efter den om Sagen nedsatte Commissions Medlemmers Vidnesbyrd.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-03-07
Efter denne Beretning synes det, at Niger ikke ved den hvide Flod staaer i Forbindelse med Nilen, som de engelske Geographer tidligere have formodet. Det Periodiske i dens Oversvømmelser maa imidlertid være foraarsaget ved det selv samme atmosphæriske Phænomen, d. er ved Middelhavets Dunsters Opsamling paa de høie Bjerge paa Jorden under Æqvator. Ved de nordlige Storme, som til bestemte Tider blæse paa den africanske Halve, under Sommerens Passatvinde, bortdrages eller bortføres disse Søens Uddunstninger hen under Æqvator hvor de opløse sig til Regn; Nilen og Niger, som have deres Kilder paa Bjergene, træde over deres Bredder, formedelst Skylregnen. Hr. Caille er ved Sihr gaaet over denne sidste Flod. Ankommen til Kankan, en stor Stad, i hvis Naboskab findes store Guldbjergværker, men som af Jndvaanerne blive slet bearbeidede og hvor sandsynlig vore industriøse Europæere vil søge og finde Leilighed til at anvende deres Fremskridt i Metallurgten, fortsatte han sin Reise til Sulimana.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-03-07
Efter en Reise af 200 Miil ankom han til Time, hvor han maatte opholde sig i fem Maaneder, fordi han faldt i en farlig Sygdom. Fra Time foretog vor Reisende en anden Excursion i nordlig Retning. Han havde passeret Æhiolida, som han lod ligge nordlig; Grunde, som først i Værket selv, naar det udkommer, ville blive tydeligen forklarede, førte Hr. Caille igjen til Norden, for nærmere at undersøge denne Flod. Tidsrummet fra 9 Jan. 182, og til 10 Marts benyttede han til at undersøge Sego-Floden. Ved Gallia saae han Floden igjen kommende fra Vesten, og gik over den, for i Jenne at udhvile sig i tretten Dage. Han fulgte nu denne Flods Løb, hvis Bredder han beskriver, saavelsom de i samme løbende Bække og Strømme, og kom endelig til Kabra, Havnen ved Tombuctu.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-03-07
Det meget ufuldstændige Topographiske man har om disse Egne gjør det meget svært for os, at følge Hr. Callo paa hans Tilbagetog gjennem Aravan, El-Arid og Fez til Tanger. Med Karavanerne gjennemvandrede han lykkeligen Lande, som ved Indvirkningen af de brændende Vinde, der ere saa hyppige under Æqvator, pleie at være meget dræbende; men Jndvaanernes Forræderie og Grusomhed er det Farligste ved disse Expeditioner. Paa flere Steder havde vor Reisende den lykkelige Tanke, at udgive sig for en af Europæerne Landsforviist, saaledes fandt han Beskyttelse og Sikkerhed i disse Folks Had mod vore Landsmænd.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-03-07
Naar Tombuctu retfærdiggjør de Rygter, som til dens Gunst ere i Omløb, saa er der ingen Tvivl om, at der vil opstaae talrige Forbindelser, imellem denne Stad og Nordens handlende Nationer. Man kan af disse Forhold og Forbindelser antage og bestemme Meget forud, og maaskee er Afrika, takket være denne Reisendes Held, nu paa det Punkt at indtræde igjen lig Amerika i Civilisationens store Familie. (L. B. d. Bc. 370.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-03-07
Kjøbenhavns Folketal, de Militære af Sø- og Land-Etaten indberegnede. queur. amonondegaarden. 1828, i Novbr.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-03-07
J Henseende til Jøder. QvinMand. Alderen. kjøn. dekjøn. Jalt.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-03-07
Under 15 Aar og N. F. Sal.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-03-07
15 Aar. derover. Kristiansborgs og Rosenborgs Slotte, samt Palaierne Citadellet Frederikshavn. Dokken, Holmen og Nyboder. Samtlige Kaserner. Stokhuset. Stadens Qvarterer: Øster Strand. . . ..... Snarens . . . . . . . Vester, Dito udenbyes. Nørre . . . Klædebo Dito udenbyes. Frimands ..... Kjøbmager. Rosenborg . . . St. Annæ Øster . . St. Annæ Vester . . . Kristianshavns Om Kjøbenhavns Folketal blev i dette Tidsskrift for 1826 Nr. 14 meddeelt nogle Oplysninger, som derfra bleve oversatte paa tysk i polit. Journ. April 1826 S. 325330.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-03-07
Der læses hvorledes Folketallet befandtes d. 1 Nov. 1824, nemlig 106,806 Mennesker. og d. 1 Nov. 1825. Ved siden foretagne Optællinger er Summen voret, saaledes var Folketallet, 1 Nov. 1826. . . 110,054 Mennesker. 1 Nov. 182. . . 110,044 1 Nov. 1828 . . . 110,494
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-03-07
Blandede Efterretninger. Naar man om Morgenen kommer til Madrid, og vandrer igjennem Toledo Porten, eller over de la Crenade-Pladsen, hvor der bliver holdt Torv, ind i Staden, bliver man ved Jntet saaledes overrasket, som ved den fra forskjellige Lande og Provindser sammenblandede Folkemasse, der i de mest forskjellige Dragter strømmer til og fra. Her indvikler en Castilianer sig med ikke ringe Værdighed i sin vide Kappes Folder, lig en romersk Senator i sin Toga, der erindrer en Qvæghyrde fra Mancha, med sin lange Hyrdestav i Haanden, og i Skindtrøie om den gothiske Krigers Tunica. Længere borte seer man Catalonieren, med sit ved lange Silkebaand sammenbundne Haar. Andre bære et kort, brunt, blaat og rødt stribet Gevandt, som tilbagekalder os Maurernes Dragt: de ere Andalusier og udmærke sig ved deres livfulde sorte Øine, deres hurtige Tale og deres udtryksfulde livfulde Træk. Paa alle Hjørner seer man Qvinder, der falbyde Forfriskninger for Fremmede og Jndenbyes. Lange Rækker af Muldyr, belæssede med Viin- og Olie-Byrder og hele Skarer af Æsler, under Varetægt af en eneste Driver, der uophørlig tilraaber dem, dragende gjennem alle Hovedstadens Gader. Deriblandt møder man Vogne, trukne af otte til ti Muldyr, der ere smykkede med Bjælder og blive ledsagede af en eneste Tjener. Alle disse Dyr ere vante til, uden Tøile, at adlyde deres Førers Stemme; paa en lang, gjennemtrængende Piben af ham staae de øieblikkeligen stille. Kudskenes og Muldyrdrivernes Skrig, Kirkeklokkernes bestandige Kimen, Mændenes mangfoldige Dragt, den sydlige Livlighed i deres Bevægelser, deres eiendommelige Sæder Alt bidrager til at gjøre et selsomt Jndtryk paa den Fremmede, der er vant til de nordlige Hovedstæders Stilhed. (Constables Miscellany.) Hamburg indtager øiensynlig med Hensyn paa Folkemængden den fjerde Plads blandt Tydsklands Stæder. Den første har Wien, med 280,000 Jndvaanere, den anden Berlin med 20,000 og den tredie Prag med 117,000; Europa staaer Hamburg, disse tre Stæder undtagen, endnu tilbage for følgende: London, den folkerigste med 1200000 Jndvaanere, Paris med 800,000, Konstantinopel med 600,000, Neapel med 360,000, Petersburg med 310,000, Moskau med 280,000, Lissabon med 240,000, Dublin 230,000, Amsterdam med 200,000, Palermo med 160,000, Rom Lyon og Glasgow med 150,000, *) Liverpool, Barcelona og Manchester med 140,000, Mailand og Warschau med 130,000. Med Hamburg, der har 110 til 120,000 Jndvaanere ere: Turin, Birmingham, Edinburg, Marseille, Kjøbenhavn, York og Madrid, af lige Befolkning. (Dr. W. F. Folgers Leyrbuch der Geographie.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-03-07
Efter en d. 1 Juni 1818 udstædt Anordning ved Præfetten over Departementet Mosel ere, fra 1 Maj 1827 til samme Tid i Aaret 1828, 58,277. Hunde af de franske Smuglere blevne brugte til at indsmugle. Af disse Hunde ere kun blevne fangne 2,477, hvilke have baaret 6,056 Kilogramer (en Kilogram er lidt mere end 2 Pund) af forskjellige Varer, altsaa er der endnu 55,800 af disse Smuglerhunde tilbage, ved hvilke 140,000 Kilogramer Varer ere blevne indsmuglede. Kan noget klarere Beviis gives for at de franske Told afgifter ere for høje (Lesefrichre.)¬
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-03-07
De portugisiske Bønder ere ualmindelig høflige imod Fremmede, naar disse møde dem paa deres Vei, selv naar de sidde eller ligge, staae de strax op, saasnart en Reisende kommer forbi, og gjør ham efter Landes Skik en Compliment.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-03-07
Jkke sjelden seer man i de nordlige Provindser paa de smaae Bøndervogne Qvinder, der ere smykkede med Guld Halskjeder og kostbare Ørenringe; sandsynlig Familiestykker, der, som i Schweitz, blive fra en Generation overlererede den anden. *) Ogsaa Bryssel skal ifølge: der Hande und Spenerschen Berliner Zeitung (No. 7) for dette Aar nu tælle 150,923 Jndvaanere, Folger giver den kun 85,000 og Stein vil endog kun give den 75,000; - en mærkelig Forskjel Ogsaa seer man hyppigt Børn, som drive Svin eller vogte Qvæg, havende Fingrene fuld af Guld og Sølv Ringe, medens deres Klædning i enhver anden Henseende erindrer om Mennesket fra de allerførste Tider. (Kinsey's Portugal illustrated.)Hr. Cordier har i det parisiske Videnskabers Academi i dets Møde af 9 Febr. meddeelt Resultaterne af Eftergravningerne i en ved den liden Stad Bire nylig opdaget Hule, hvori en Mængde Been ere fundne. Han har modtaget derom følgende Detail fra Hr. Tournal, Sønnen, fra Narbonne, som med Vedholdenhed har fortsat de af ham anstillede Undersøgelser. Bjerget er kalkar tigt, og synes at høre til den gamle Slags Jord eller Grund, der er bekjendt under Navn af oolitisk Grund (terrain oolitique), Jurabjergs Jord.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-03-07
De fossiliske Been ere deels tagne i en stenig Concretion, deels i en sort Slam. Den sidste Slags afviger gandske fra de Fossilier, som man har fundet og iagttaget i Hulerne i Tydskland, England, Lunel=Viel, og i den ved Alluvion fremkomne Grund i Arno-Dalen, Bjerget Parrier, Pezenas og andre af samme Slags. Hvad derved er høist mærkeligt er, at man har i Dybet fundet menneskelige Been, saavel iblandt de adspredte Dyrebeen, der existere i den sorte Slam, som ogsaa iblandt dem, der ved deres Blanding med Kalklag, danne en sand Been-Bresche. Man har der ogsaa iagttaget Levninger af Skaller, som ikke mere leve i Landet, og nogle fremmede Sø muslinger. Naar disse Kjendsgierninger ere rigtige, som man kan vente af Hr. Tournals geologiske Kundskaber, og af den ham givne Understøttelse af duelige Professorer fra Montpellier til Bestemmelse af Slægterne, saa vil man endeligen have tydelige Beviser paa, at Menneskeslægten, under den nærmest forudgaaende geologiske Periode, har existeret ligetidig med de Dyr, der nu en gives, eller med andre Ord, og for at udtrykke os i Overeensstemmelse med de sædvanlige Begreber, man vilde endeligen have fundet sande antediluvanske Levninger eller Been af Mennesker. Fori øvrigt behørigen at vurdere en saa vigtig Opdagelse maa man oppebie Tiden, naar den Beskrivelse udkommer, som Hr. Tournal, i Samfund med Hr. Marcul de Serres er i Begreb med at udgive om den omskrevne Hule. (L. B. d. Bh. 371.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-03-07
Hertugen af Northumberland den ny Vicekonge af Jrland, er fød 20 April 1785, og saaledes nu næsten 44 Aar. J Overhuset tog han Sæde i Aaret 1812, allerede i den afdøde Hertugs Tid, som Baron af Percy. Han fulgte sin Fader i Hertugværdigheden i Aaret 1817, og ægtede d. 29 April 1817 en Datter af Greven af Pervis; men har ingen Arving til sin Titel. Hans eneste Broder, Lord Prudboe, bliver sandsynligen engang Hertug af Northumberland. Under den afdøde Konges Regjering bleve kun to Hertuger udnævnte, nemlig 1766 Hertugen af Northumberlands Farfader, og 1814 Hertugen af Wellington.