Den Vest-Sjællandske Avis, 1836-10-25
Scener i Spanien i Aaret 1835. (Af Bladet Revne des deux mondes.) Hug ham ned, det er en Forræder, ned med ham Under dette tordnende Raab havde en TropUrbanos i blaae Uniform og med gule Opslag, grebet en Mand af et usselt Udseende ved Kraven og givet ham en Mængde Prygl. – Denne Begiveni hed tildrog sig under en Tyrefægtning foran Porten til Valencia; det var Søndagen den 2den August 1835, midt i Hundedagen; uagtet det var en skrækkelig Hede af 53 Grader var dog Cirkus propfuld af Mennesker. Men Tyrefægtningen syntes ikke at tilfredsstille den forsamlede Folkemængde; Corrida var afskyelig, og Tyren vare lutter Novizes, rene Novillos. Torreadorerne og Pikadorerne giorde deres Ting høist maadelige, og Matadoren anbragte sine Stød med saa liden Færdighed, at den forbittrede Folkemængde begyndte at give sin Misfornøielse tydeligt tilkiende. Midt under denne almindelige Murren lød paa engang det Raab: Forræderne døe Jstedet for en Tyr lod pludselig et Menneske sig see paa Kamppladsen, som de Urbanos, i Torreadorernes Sted, hidsede, og en stor forvoven Karl var allerede i Begreb med ved dette menneskelige Offer at paatage sig Matadorens Rolle. Han svang med den ene Haand en Sabel og med den anden et rødt Baand, som han paastod at have fundet hos den Anklagede; dette var instrumentum delicti; thi den røde Farve er Absolutisternes, som den grønne de Konstitutionelles. Det fordnende Raab: Ned med ham, Forræde en døe, lød endnu bestandig over Amphietheatret. Men den store Folkemasse blev meget kold ved alt dette og syntes at sympathisere mindre med de Offrendend med Offeret, som var en gammel Royalist, en Bager af Profession. De Urbanos havde trukket ham hen til Ayuntamentos (Stadens Magistrat) Loge, og forlangte under et stort Skrig hans Hoved af Korregidoren, som præsiderede ved Ceremonien. Dette syntes at være en Føielighed, da et Menneskes Liv paa hiin Side af Pyrenæerne har saa liden Værd, at man næsten maa forundre sig over, at de Urbanos ikke giorde hellere kort Proces med den arme Synder. Korregidoren, gav ved stumme Tegn sin Misbilligelse tilkiende; thi hans Stemme blev overdøvet af det vedholdende stærke Skrig. Jmidlertid havde hans Vægring ingen Vægt, thi han kunde kun disponere over nogle faa Escopteros, indsvøbte i brune og røde Kapper, og i det høieste over 20 Dragoner, som stode paa Vagt ved Døren til Cirkus. Denne Dør, den eneste i Cirkus, blev pludselig beleiret af en Mængde Flygtninge; alle Fruentimmer og det hele neutrale Partie af Tilskuerne, havde trængt sig derhen for at komme ud i frie Luft. Allerede var mere end en Bænk knækket under den Stimmel af Mennesker som var klattret over den; hele Bygningen knagede og truede at styrte sammen: thi Cirkus bestod bloaf nogle uhøvlede Bræddevægge. Hæren af de Flygtende trængte bestandigt videre fremad og Angstskriget fra disse var et Sidestykke til Tumulten paa Arena. - Jmidlertid havde Scenen paa Kamppladsen forandret sig. Plakaten havde lovet Publikum en Koe, som skulde krone Festen. Dette stupide og barbariske Spil bestaaer i, at man, istedet for en Tyr, lader en Koe komme ind paa Kamppladsen. Pøbelen træder nu i Masse op som Torreador, sætter sig i Besiddelse af Cirkus og martrer det ulykkelige Dyr saalænge indtil det styrter omkuld af Mathed Derpaa hører man Folkemængden udstøde de livfuldeste Glædeskrig. En saadan Jubel var nu beredet Publikum. Tilfældigviis eller med Overlæg skeete det, at det stakkels Offerdyr kom ind paa Kamppladsen. De Urbanos kom i Bevægelse derover, slap deres Fange og saaledes blev hans Liv reddet ved denne Diversion, og han undkom i Vrimlen; men hans Død var nu engang besluttet, alene blev Exekusionen udsat for en Tid. Paa denne Dagi det mindste blev intet Menneskeblod udgydet, som er noget sielden i en spansk Stad. Denne Episode til Tyrefægtningen var i sig selv ikke nogen vigtig Begivenhed; men den erholdt en særdeles Jnteresse ved tilfældige Omstændigheder; den var nemlig Begyndelsen til en Emente, eller som Spanierne kalde det en Alboroto. Aftenen tilforn havde man faaet Kundskab om Blodbadet paa Munkene i Katalonien og endnu samme Dag ankom Efterretningen om Afbrændelsen af 4 eller 5 Klostere i Murcia. Jeg havde selv bragt den sidste Efterretning til Valencia. Blodbadet i Barcellona var blevet forbundet med en Tyrefægtning; Tumultuanterne i Valencia havde udentvivl besluttet at efterfølge dette smukke Exempel. De Exaltados Partie var yderlig forbittret, og deres Fortørnelse blev forøget ved det at Karlistiske Bander sværmede omkring Staden, og ved et Vanheld, som var tilstødt et Detaschement af Nationalgarden, som var udsendt imod dem; dette bestod af 30 Mand, og havde forvildet sig i Huulveiene i Yesa Bierget og blev lokket af Karlisterne i et Baghold, de bleve alle nedsablede. Den Karlistiske ChefKabrera, hvis gamle Moder var for nyelig bleven skudt i Saragossa, stod næsten for Porten af Valencia i Egnen ved Chelva og holdt Landeveien til Cuenza besat. Qvilez, en anden Guerille-Chef, havde besat Grændserne af Neder-Arragonien, forskandset sig i de utilgiængelige Huulveie ved Monstrazzo, og giorde derfra Udfald paa Landeveien til Barcellona. Nogle Dage tilforn havde han borttaget Hestene fra Deligencen og den sidste Aften opbrændt Postkourerens Depescher. De sydlige Landeveie til Alicante og Murcia vare vel ikke ganske spærrede; men dog ikke meget sikkrere, da de bleve foruroligede af Kuesto og andre Partiechefer. Saaledes var Valencia indsluttet paa alle Sider, undtagen mod Mancha, og selv paa den sidste Landevei var Diligenen bleven plyndret af Røvere eller af Karlister. - Jeg vilde begive mig til Segorba; men Generalkaptainen, som kiendte disse Omstændigheder fraraadte mig det for ikke at falde i Karlisternes Hænder; to Englændere, som havde taget denne Retning, vare nyeligen blevne udplyndrede og mishandlede. Jeg spurgte ham om han ikke vilde sende Tropper ud imod disse tøileløse Oprørere, Han svarede: hvilke Tropper, de ere alle i Navarra. Jeg har ikke 300 Mand hos mig; Nationalgarden forretter hele Tienesten. Jeg begreb nu, at de Urbanos vare Herrer over Staden, og vare i Besiddelse af hele Magten. Da jeg forlod Generalkaptainens Palads kom jeg igiennem Gaden Saragossa, den livfuldeste og billanteste i Valencia. J denne Gade ligger Kaffehuset Solen, hvor de Exaltados pleie at forsamle sig der var just en talrig Forsamling tilstæde, og man betiente sig af de heftigste Udtryk og Talemaader. Er det, raabte En af de meest lidenskabeligste Talere, en social Tilstand, Man vilde gjerne sætte os i Klasse med de Vilde, og saa ville da ogsaa giøre Brug af vore naturlige Rettigheder. Da Regieringen ikke kan eller vil forskaffe os Ret mod Banditerne, saa maae vi med vore egne Hænder hævne os paa dem. Fængslerne ere allerede opfyldte af dem og vi maae nu holde os til dem. Sikkert de maae bøde for de øvrige naar man kun vil troe mig. Ved disse Ord giorde Taleren en betydningsfuld Gebærde og en klassisk Eed, som er brugelig hos Spanierne sluttede dette patriotiske Foredrag. Af det Bifald, hvormed denne Tale blev modtaget, kunde man slutte sig til at den blev billiget af hans Tilhængere. For nærværende Tid kiender man ingen anden Ret i Spanien end jus Talionis, Øie for Øie, Tand for Tand. Tre Dage hengik med Forberedelser til at udføre denne Plan. Munkene betragtede disse med ængstelige Blikke, ligesom Delinqventer, hvilke see at et Skaffet oprettes til dem. Af Angest opholdt de sig i nogle Nætter udenfor deres Klostere, og logerede i private Huse; men det gav sig snart tilkiende, at denne Angest var ufornøden, og at Uveiret skulde trække over ganske andre Hoveder. Det var just Aarstiden for Søebadene og Deliligencerne (Tartanos) kiørte uophørligt frem og tilbage fra Staden til Grao, som er en Havn eller en Landgangsplads ved Valencia, 1/2 Miil fra Havet. Søebadene i Grav ere meget simple og næsten ubeqvemme; i Spanien sees desuden ikke meget paa Livets Beqvemmeligheder. En slet TræBarakpaa den flade Strandbred tiener til et Toilet Kabinet for de qvindelige Badegiæster. De elegantest, og fineste Damer indsvøbe sig i en Lærreds Sæk, som naaer fra Hovedet til Fødderne, og i denne ikke elegante Dragt stige de i Alles Paasyn ned i Havet. Don Francisko de Paulo, den eneste af de tre Spanske Jnfanter, som er bleven Dronning Jsabella troe, tog med sin Familie Deel i denne uskyldige Fornøielse. Han blandte sig her som i Madrid slet ikke i Politiken; thi han er en overmaade fredelig Mand, som bærer al Respekt for offentlige Anliggender og elsker intet høiere end Rolighed. (Fortsættes.)