Den Vest-Sjællandske Avis, 1827-05-15
Der meldes fra Calcutta under 8de December A.: at man har der faaet Efterretninger fra Vezendah i Kongeriget Ava om Hr. Cravfords Mission til det Birmanske Hof. Gesandtskabsversonalet, som bestod af 16 Europæere og 15 Jndfødte, forlod Rangvon den 1ste September og betraadte den 6te det Birmanske District, som ikke er besat af de Brittiske Tropper. Her fandt en Sammenkomst Sted med Kib Vundschi som ønskede, at Rangoon og hele Talaing maatte blive rømmet saamart som mueligt. Ogsaa skulde Birmanerne endnu rykke ind førend Englænderne begave sig bort for at forhindre en Opstand af Jndvaanerne, som kun med den største Ulyst vendte tilbage under deres legitime Monarks Herredømme, Vundschi, som er Kongens Svigerfader, mod og Gesandtskabet med orientalsk Pragt. Gaarden var fuld af Soldater, Musikantere og Dandserinder. Han selv og fire af hans fornemste Raader sad paa Engelske Stole, som ogsaa vare fremsatte til Gesandtskabets Brug. De øvrige Personer omtrent 200 i Tallet, sadde paa Orientalsk Viis. Paa hver Side af Vundschi laae en Slave med Ansigtet paa Jorden og holdt et Drikkekar af Guld og en Sølvpung med Betel i, og paa samme Maade krøb de frem til de Fremmede, som de tilbøde Forfriskninger. Hans Gemalinde betragtede hvad der passerede fra en Sidedør bag ved et prægtigt Silkeforhæng og hans Huusguder vare prydede med et Dække af rødt og grønt Fløiel; bag ved hans Stoel laae to Sværd med gyldne Greb og Skeder og befatte med Rubiner. Ogsaa var Huset behængt med Flinte, hvoraf flere vare fratagne Englænderne. Ministeren spurgte om Gesandtens og derpaa om Kongens Velbefindende og lovede at besøge Hr. Cravford den følgende Dag. Hans Forhold var tilbageholdende og fornemt; men høfligt; han er en liden Mand med smaae Øine, og et ubetydeligt Phystognomie. Dagen derpaa lod han sig see med 3 militaire Chefer og med et Følge af flere tusinde Mand. 20 Krigsbaade med høie forgyldte Agterspeile og hvide Flag bleve roede hver af 40 til 50 Mand, som sang dertil, imedens Liniedandsere gjorte deres Luftspring. Engelske Grenadere giorde Honneurs paa Dækket af Skibet hvor Hr. Cravford modtog Ministeren paa et Teppe og Engelske Stole. En Regn tvang Selskabet til at begive sig ned i Kahytten, hvortil dog Ministeren først beqvemmede sig, efter at man havde forsikkret ham, at det ikke geraadede til hans Skam, dersom Nogen kom til at staae over hans Hoved og at ingen Fruentimmer skulde betræde dette Sted. Her blev nu holdet en Samtale, som varede i 3 til 4 Timer, hvori Birmanerne udviste deres medfødte Snedighed; men som den Brittiske Gesandt modsatte Fasthed og Oprigtighed. Alt fik de for det Udfald, som man havne ønsket og Birmanerne vidste at sætte Priis paa den Ære, som den Brittiske Regiering beviste dem. De forlode Skibet i den bedste Stemning, efterat de havde røget Ticherutsch og drukket Kaffe. Landet bag ved Rangoon har et sørgeligt Udseende formedelst sin ringe Folkemængde og sin slette Kultur. For nærværende Tid kan man ikke regne flere end 8 Jndvaanere paa Qvadratmilen; man havde først isinde at tage det i Besiddelse; men man fandt det ikke raadeligt, fordi de Brittiske Besiddelser have en allerede alt for stor Udstrækning. Jfølge nyere Efterretninger fra Calcutta af 2den Jan. er Hr. Cravford i Enden af Septbr. med sit Følge ankommen til Hoffet i Ava, og er bleven paa en meget forekommende Maade modtaget af de første Ministre. J Gesandtens Følge befinder sig ogsaa den Danske Dr. Wallich, som er Directeur for den botaniske Have i Calutta. Birmanerne ere blevne i en høi Grad forundrede over Britternes Redelighed, da de meldte dem, at der sandsynligen ikke vilde blive fordret videre Salde af dem, fordi det Sølv, som de allerede havde udbetalt udgjorde mere, da det blev proberet, end hvortil det var antaget De lode Hænderne synke af Forbauselse. Den 9. December er Rangoon bleven rømmet og AvasFahne er bleven plantet i Staden. – Den gamle krigeriske Fyrste Scindigh en af de Faae i Ostindien, som ved Forsigtighed og Skarpsindighed har vidst at soutinere sin Uafhængighed er dødelig Syg, og da hans Søn er en tapper; men vild og raae Fyrste, saa har den Engelske Regiering i Ostindien givet hemmelige Ordrer til alle Cheferne i de nordlige Distrikter, til saaledes at trække deres Tropper sammen, at man kan holde denne farlige Naboe i Tømme; man mener, at i det mindste 30,000 Mand ville blive trukne sammen og at det ikke vil vare længe inden det kommer til Krig. – Der skal være Opstand i Cochinchina. Kongen har sendt Gesandte til Bankok for at bede om, at Siameserne ikke ville understøtte Oprøret. Ogsaa skal der finde Misforstaaelser Sted immellem den Brittiske Gesandt Captain Burne og Kongen af Siam, som gaae saa vidt at Siameserne udruste sig af Frygt for Krig med Englænderne.