Aarhuus Stifts-Tidende, 1833-11-30
Gaardmand H. Madsen paa Bornholm er for begaaet Qvægtyverie paa Marken dømt ved Høiesteret til at kagstryges og hensættes til Fæstningsarbeide sin Livstid. Afdøde Capt. Lieutn. Lind, Gouverneur over de quineiske Besiddelser, var født i Khvn. 1797. Formedelst hans afgjorte Forkjærlighed for Sølivet blev han 1809 Søekadet. At gjøre Legemet ufølsomt mod physiske Paavirkninger og Forstanden til Herre over Hjertets Jmpulser, var allerede som Dreng Gjenstanden for hans ivrigste Stræben. Skjøndt overmodig og trodsig, som faa Drenge i hans Alder, lærte laa dog at bekjæmpe disse Egenskaber. 1816 blev han Sek. Lieutn. i Søe=Etaten. Hans frygtløst fremadstræbende Aand brændte af Begjærlighed efter at vise sig i Livets alvorligere Forhold, og hans allerede da stærke og hærdede Legeme var vel skikket til et villig Redskab for en saadan Aand. Fra 1817 tumlede han sig rastløs om i alle Verdensdeele. Som anden Styrmand med Guineabriggen leed han i Jan. 1818 paa jydske Rev sit første Skibbrud. Midsommer f. A. saae ham atter i samme Fart med en anden Brig, Saasnart han var kommet til Guinea fik han Climatfeberen, som han kun med Nød og Neppe overstod, J Sommeren 1820 beseilede han med fl. Etatskammerater Østersøen og de øvrige danske Farvande i en lille Lystkutter. Aaret efter gjorde han atter som Styrmand en Vestindietour, og i 1823 udkommanderedes. han med Orlogsbriggen St. Jan. Neppe hjemkommen forlod han atter Danmark som privat Reisende, at besøge Nordafrika, Levanten og det sydlige Europa. Over Tanger, Algier, Cairo, Arabien, Sinai bjerg, Damiette, Abukir, de græske Øer og Constantinopel, vandrede han hjem igjen over Livorno, Frankrig og Nederlandene. En Fodvandring gjennem Afrika hørte nu til hans Yndlingsider. J 1827 blev han beordret til at følge med Capt. Find og Kammerjunker Hein til Guinea. Nu fik han Climatfeberen andengang. 1828 blev han Jnterimsgouverneur. (Guinea havde i de sidste 16 Aar havt ikke færre end 13 Gouverneurer) Livet havde for ham kun Værd, for saavidt det i alvorsfuld Daad kunde udtale en kraftig Aands og en dygtig Villies Stræben. Snart gjennemstreifede han paa sin Fod i Dagmarscher, ene ledsaget af sin tro Dolk og Terzerol, som alt i Arabiens Ørkener havde værnet hans Liv og siden den Tid vare uadskillige fra hans Person, det fortryllende bjergfulde Aqvapimland, for at undersøge Sporene af Fortidens Kulturanlæg, Tilstanden af de nærværende og Udsigterne for de tilkommende; snart arbeidede han personligt i Spidsen for sine Negere paa at rydde Urskoven, opføre Bygninger, anlægge Planteskoler, &c. Overalt vidste han blandt de overmodige og mægtige Regerstammer at gjøre sin Personlighed og sin Værdighed agtet og frygtet. Hans mauriske Dragt, som han har paa sine Vandringer, hans mageløse Haardforhed, hans erkjendte Fasthed (Negerne kaldte ham med Hensyn dertil Adade (Jernet), og hans høie Frygtløshed lode endog de meere overtroiske Bjerg negre ansee ham for indviet i de mauriske Mysterier. Men under saa mangelunde Anstrængelser svækkedes hans hidtil saa stærke Helbred og han fik hyppige Anfald af Leversyge. Saavel dette som og for selv personligt at forelægge sine Planer for Regjeringen gjorde, at han søgte om Tilladelse at reise hjem til Danmark. Den 28de Jan. 1831 blev han afløst af Kammerj. Hein. Men da Denne allerede døde f.A. Oct, maatte Lind derover igjen som v. Gouverneur. Kort efter at han havde holdt Bryllup, reiste han med Kone og Søster fra Khvn, den 17 Novbr. f. A. og ankrede ved Christiansborg den 21de Febr. d. A. Her fandt han imidlertid næsten alle Forhold dybt nedslaaende. Hungersnød og Dyrtid herskede paa Grund af foregaaende Misvært, og Børnekopper udbredte sine Ødelæggelser blandt Negrene. En yderlig heftig Regntid indtraadte, og med den indfandt sig ualmindeligt ondartede Febre, der angreb alle Embedsmændene, og bortrev flere af dem. Vel overstod Lind selv atter denne sin tredie Climatfeber, men svækket derved, og desforuden nedbøiet af kun altfor grundede Bekymringer for en syg Kone, som kun kort skulde overleve ham selv, for en syg Søster, for syge og døende Landsmænd, faldt han snart derefter tilbage i en ny Sygdom, hans gamle Leversyge, der endeligt den 21de Juli sidstl. berøvede Establissementerne i et høist kritisk Tidspunkt en Chef, hvis Tab forTiden torde være uopretteligt. Hans aarige Enke døde, som bekjendt, paa Hjemreisen, en Maanedstid, derefter.)¬