Jyske Efterretninger, 1821-05-16
Skrivelse fra Aalborg af 5te Maj. Da jeg sidst meddeelte Dem Efterretning om hiin Fest, jeg i forrige Efteraar bivaanede i Dronning Maries Jnstitut her i Aalborg, forberedte jeg Dem paa, at jeg, maaskee inden et Aar var omme, maatte berette Dem, at denne Stiftelse, eneste i sit Slags, ikke var mere til. - De havde af offentlige Blade, af mine og Andres Meddelelser, den angaaende, gjort Bekjendtskab med dens Værd; De havde lært at kjende enkelte derfra udgangne Elever, der mere, end nogen Pen er i Stand dertil, udbredte dens fortjente Hæder: De havde fattet en saa høi, kun er for høi, Mening om dens Fortringlighed, at ogsaa De, skjøndt fiern, levende ønskede at den maatte vare ved, og De angav mig saa mange Grunde for, at denne Indretning, saaledes som den i en Række af Aar havde viist sig at være, umuligt vilde kunde savne den Understøttelse, der var nødvendig for at opretholde den, at De ogsaa hos mig paa nye vakte Haabet om, at min Frygt var ugrundet, at Stiftelsen vel kunde være sin Undergang nær, men at dens Vigtighed og store uskatteerlige Rytte for Samfundet, maatte være alt for almindeligt erkjendt, til at man, blot af Mangel paa Understøttelse, skulde see sig nødsaget til at lade den gaae under. - Vore Forhaabninger ere tilintetgjorte, min Ven! J afvigte Uge holdtes Examen i Jnstitutet, og i Gaar bivaanede jeg den sidste Exammensfest, som desværre var en Sørgefest; thi den forkyndte de talrige Tilstædeværende, at Jnstitutet, baade som Opdragelses- og Læreanstalt, nu maatte ophøre. - Hvorfor maatte det ophøre, spørger De, og jeg skyldte Deres Deeltagelse for samme at gjøre Dem bekjendt med de Hindringer, som satte sig imod dets Vedvaren. De vil erindre, at Jnstitutet den 19de Mai 1818 festligholdt sin tiaarige Stiftelsesdag; de offentlige Blade havde den Gang gjort Dem og Almeenheden bekjendt med det hæderfulde Resultat af den tiaarige Anstrædgelse, som var anvendt i en Tidspunct, hvor Jndretningen kjæmpede med næsten alle mulige Vanskeligheder. Jnstitutet tællede i Mai 18189 Pensionairer; efter Exammen tilkom 5, ialt 14 Pensionairer. Af disse ere i Tidsløbet fra den Gang til nu afgaaede 8; tilbage 6 Pensionairer, men hvilke sex. alle vare bestemte til Afgang, om ogsaa Jnstitutet var vedblevet. Jngen er siden den Tid tilkommen. - Jnstitutet tællede i Maj 1818. 10 Dag -Elever; af disse ere senere afgaaede 8; tilbage 2 Dag - Elever; men hvilke to vare bestemte til Afgang, om ogsaa Jnstitutet var vedblevet. Senere i Mai 1818 ere tilkomne 13 Dag-Elever: ialt 15 Dag-Elever. Jnstitutet havde altsaa nu i Mai 1821. 15 Dag=Elever, af hvilke 4 vare udmeldte og 2 om føie Tid vilde udgaae. At regne paa bleve altsaa egentlig kun 9 Dag Elever tilbage, ved hvilke Jnstitutet naturligviis ei kunde bestaae. - De indseer, min gode Ven! det smertelige Indtryk, som Opgivelsen af en Virkekreds, lig denne, maatte gjøre paa den ophøiede Bestyrerinde, men Menneskevennen maa, naar han dybt beklager, at det dog blev nødvendigt, ikke glemme at bemærke, at det var Hendes Bestemmelse og Tilbud, naar der endog kun gaves Sikkerhed for 18 til 20 Dag Elever, da at vedblive at bringe det Almindelige sit Uafhængighed, fin Rolighed og sin Frihed til Offer. Hver den, som veed at stjerne im llem Betydningen af en blot Færeanstalt for unge Pigebørn og et Opdragelses-Jnstitut; hvo der veed at veie Opoffreiserne ved begge og Lønnen, de hver for sig kunne give Haab om, han vil ogsaa være i Stand, til at vurdere den Selvopoffrelse, som dette Tilbud indeholdt. Jeg vilde sørge over, at Daad, lig den, Commtesse Weddel-Jarlsberg nu i næsten 14 Aar uafbrudt har øvet, ofte maa savne en Erkjendelse, der er den værdig, naar jeg ikke i Gaar havde været Vidne til, at Borgerkroner ogsaa i vore Dage flettes for sande Fortjenester. - Festen begyndte med en Sang af Jnstitutets Elever, hvorefter den herværende lærde Skoles Rector, Her Tauber, fremstod, og i en Tale i det skjønne Sprog, som er ham eget, med den Fyndighed, der udmærket hans Foredrag, og med den Hjertelighed, vi kjende hos ham, skildrede: De Egenskaber, vi ere berettigede til at ønske forenede hos Qvindekjønnets Opdragerinde. Han skildrede Jdealet, men han skildrede det for en Forsamling, som veed at skjønne, hvor nær Dronning Maries Jnstituts Bestyrerinde i en Række af 14 Aar har viist at være det. Hun uddeelte nu Præmier til de udmærkede iblandt Eleverne, og hele Forsamlingen deelte rørt de Følelser, hvormed hun sagde den kjere Kreds af baare ældre allerede afgaaede, nu kjerligt hende omgivende, og yngre nu for stedse afgaaende Elever sit Farvel. Hendes Tak til de Lærere og Lærerinder, som saa troligen havde staaet hende bi, hvoriblandt Calligraphen Skolelær. Herr Hartmann, næsten under Jnstitutets hele Tilværelse, og Mademoiselle Pram, som med Rette kan være stolt af at kaldes. Bestyrerindens Veninde, lige fra dets Begyndelse have rakt hende hjelpsom Haand, var det rørte Hjertes Udbrud, men ogsaa ledsaget af den Beskedenhed, som er den sande Fortjenestes Særkjende. - Nu fremstod atter Taleren, og fremsagde det Almeenes Tak til Bestyrerinden, skildrede levende det store Tab, som Stiftelsens Ophør, af hver den, som kjendte den, maa ansees for, opmuntrede dens Stifterinde, saa mange unge Pigers, saa mangen Families ædle Velgiørerinde, til i sin Bevidsthed, om, med Held at have betraadt en saa herlig Bane, at søge sin Løn, større og værdigere, end Verden, er istand til, ved udvortes Erkiendelse af Fortjenester at yde den, og ledede slutteligen den hele vemodige Forsamlings Haab og Overbeviisning hen paa den trøstende Sandhed: At hisset veies, hvad ei her paaskjønnes; At, hvad vi saade her, skal hisset grønnes. Ogsaa i hine evige Boliger velsignes Hendes Daab Allerede for flere Aar siden mistede hun en af fine kjere Elever, en ung Pige af de skjønneste Forhaabninger, som allerede i den Grad besad hendes Tillid, at hun var bestemt til Medlærerinde i Stiftelsen. Det er hende, hvis Minde hun paa en saa rørende Maade bevarer ved hiin hvide Røse, hvoraf udspringer et Ax, som jeg efter Festen 1818 skrev Dem om; men denne hvide Rose laae desværre ei mere allene under hiint betydningsfulde Rosentræ, da vi i Gaar igjen beskuede det. J mindre end et Aar, nemlig siden Juli 1820, har hun maattet friste den haarde Skjebne at miste først en voxen, allerede heldigt forlovet Pleiedatter, og i Aar en yngre moderløs lille Pige, hvis Velgiørerinde hun nu alt i nogle Aar havde været. - Med en kort Sang, som efter Talen istemtes af de rørte Elever, troede vi denne Sørgehøitid endt; men vor elskede Stiftamtmand, hvis virksomste Deeltagelse for Alt, hvad der er stort og skjøndt, altid blusser lige levende, stod nu frem, og folkede med Følelse, Værdighed og den ham saa ganske egne, endnu ungdommelige Kraft, den rørte Taknemmelighed, som maatte befjele enhver, ei blot af de Tilstædeværende, men som nær og fjernt føles af saa mangen Familie, der skylder Comtessen sit elskede Barns moralske og sædelige Dannelse. "Saalænge Følelse er til for hvad der er stort og godt, skal Commtesse Julie Weddel-Jarlsberg leve i Aalborgs taknemmeligste Erindring. Med disse Ord endte Hs. Excellence, og sandelig, de fandt Gjenklang i Alles Hjerter. - Det Svar, som den ophøiede Bestyrerinde, med sædvanlig Fatning og Værdighed, meddeelte den rørte Olding, tolkede ligesaameget hendes Overbebeviisning om, at medtage denne Løn, den eneste, hun herneden kan høste, som det bar Præg af den dybe Smerte, hvormed hun forlader en Birkekreds, for hvilken hun besidder saa mange og saa sjeldne Talenter, og for hvilken hendes Aand og Hjerte ere saa ganske dannede, endskjøndt Fødselen syntes at have bestemt hende en ganske anden Bane. - Maatte der medgaae lang Tid, forinden jeg igjen herfra maa meddele Dem en Efterretning, der er os begge saa sørgelig, og bør være det for saa mange Flere.