Adresseavis for Børn, 1782-11-13
Avis. Anton. O ja, søde Moder, jeg vilde ogsaa gjerne see den. Mod. Saa gaaer heller strax derhen, mine Børn, jeg har dog noget at snakke med Carl først. Siger Hr. Bruun, jeg lader ham ret hjertelig gratulere, at det er faldet saa vel ud med den lille Vilhelm. J kunne da komme herhid tilbage igjen, og afhente eders Broder, naar alting er færdigt. Begge. Ja, ja, det ville vi. (De springe fornøyede afsted.) Tredie Optrin. Moderen. Carl. (Carl har fornøyet og med den største Hast gjort sig færdig igjen, og tager nu sin Hat.) Moderen (Sidder og tier, og seer paa ham med inderlig Rørelse. Endelig rækker hun ham Haanden; Carl kommer til hende, og med tag refulde Øyne siger hun) Du reyser altsaa nu bort fra mig, min kjere Søn Vor Herre være med Dig og velsigne Dig – Jeg lader Dig ugjerne reyse bort fra mig, thi jeg elsker Dig ret hiertelig, og vilde gjerne altid have Dig hos mig: Men jeg maae og sørge for Dit Bedste, at Du kan lære noget, hvorved Du engang kan komme fort i Verden, og dertil faaer Du nu Leylighed hos Din Morbroder i Corsøer. Carl. (munter) Men hvad for Leylighed er dertil i Corsøer hos min Morbroder, Mod. Det vil Du nok faae at see, min kjere Søn. Men vær flittig og lydig, og gjør hvad Din Lærer der befaler Dig. Du maae dog heller ikke forglemme, Du Lille, at skrive mig til imellemstunder. Carl. (allerede rørt.) O Ja min søde Moder, det skal jeg visselig. Jeg skal og skrive mine kjere Brødre til. Mod. Ja, skriv ogsaa til dem. Det vil meget fornøye dem, de gode smaa Stakler, De ville vist nok savne Dig meget i Førstningen; De ville mangengang lede efter dig, og indbilde sig at Duer her endnu. Og Du vil dog nok ogsaa tænke paa dem – (Carl græder Moderen kysser ham meget kierlig, og græder ogsaa. – Omin gode Dreng min kjere Søn, – Lev nu vel Gud være med Dig og bevare Dig, See her, leveer dette Brev til Din Morbroder, som herefter vil staae Dig i Faders Sted, og hils ham paa for Børn. det kjerligste fra mig. Et andet Aar, om Gud vil, skal jeg besøge Dig. Men lad mig see, at jeg ikke allene finder Dig ligesaa god som Du nu er, men endog meget bedre, og det venter jeg vist, naar jeg kun hører, at Din Morbroder og Lærer er tilfreds med Dig, og at du er et godt og flittigt Barn. Carl. (slaaer begge sine Armee om sin Moders Hals, og siger grædende) Ach min søde Moder! Fjerde Optrin. Anton og Frits komme tilbage, og de Forrige. Anton. Nu skal Du komme, Carl. De bi efter Dig. Frits. Det er deylige Heste Ogid jeg bare maatte følge med, søde Moder, Mod. Hav kun Taalmodighed, min Søn, En andengang kommer Du nok ogsaa der ned til Din Morbroder. Thi han har lovet, at han vil antage sig eder allesammen. Frits. Om det var deyligt. - Og Vognen er saa fuldpakket, og seer ligesaadant ud, som naar her kommer Fremmede tilreysende. (Moderen har imidlertid hjulpet Carl, at han er bleven gandske reysefærdig, lader ham sætte Hatten paa Hovedet, og trække sine Handsker paa.) Ant. Nu seer du ond, som en ret Reysende. Carl. (gandske bedrøvet.) Nu, Farvel, mine kjere Brødre, (han kysser dem grædende) Farvel! Ant. Farvel, min kjere Carl. Frits Farvel, min kjere Broder, Carl. Vor Moder har sagt til mig, at jeg skal skrive eder til, skriver J mig ogsaa til, mine kjere Brødre, og bliver ogsaa ved at elske mig, naar jeg kommer til Corsøer. Ant (grædende) Ja, min kjere Broder, vi ville ogsaa skrive Dig til. Frits. (ligeledes grædende) Og vi ville altid holde meget af Dig, min Broder, Moderen. Det er nok, mine Børn (hun omfavner Carl endnu engang) Lev vel, min kjere Carl, og Lykke paa Din Reyse. Kom nu og gaae, og lad Din Reysekammerat ikke vente efter Dig, vi ville alle følge Dig hen til ham. (Moderen gaaer med Carl, og de to andre følge efter, og holde deres Tørklæder for Ansigtet.) Slutningen følger.)