Den Vest-Sjællandske Avis, 1816-06-01
Conferentsraad Lawäzs Skrift er udførligt, da det udgiør 322 Sider i 8vo, at Centraladministrationen for det Slesvigholstenske patriotiske Selskab havde fremsat det Spørgsmaal, paa hvilken Maade de Trængendes Mangel paa Arbeide dedst kunde afhielpes: gav ham Anledning til at udarbeide det. Han gaaer nu hele Læren om Fattigvæsnet igiennem; afdeler de Trængende i 8 Classer, giør et Overslag over deres Antal, som han udbringer til 30000 for Danmark og 20000 for Hertugdømmerne, altsaa for hele Riget 50000 Trængende, og saaledes over en tredivte Deel af hele Folkemængden, som vel ogsaa saa nogenlunde kan slaae til; han giør nu forskiellige Forslag, saavel til at forebygge Fattigdom som til at afhielpe den; han erklærer sig derved mod at indkræve Fattigskat, og haaber at de Fattige kunde forsørges tilstrækkelig ved frivillige Biedrag (som rigtig nok er temmeligt sanqviniskt); Bogen har, som det synes deslige Skrifters sædvanlige Feil, at den ikke giør Forskiel imellem egentlige Fattige og Trængende, og at den indskrænker sig til at meddele allehaande nyttige Raad, i Stedet for at fremlægge en giennemtænkt og sammenhængende Plan til at hæve Fattigdommens sørgelige Virkninger fra Grunden af. - Hr. Pastor Rønne gjor i sin ommeldte Afhandling en beklagelig Skildring om Fattigvæsnets Tilstand, af de Fattiges Tilstand, af de Fattiges Mængde, Døvenskab og Laster; af Besværligheden ved at bestyre Fattig væsnet og de Byrder, som det forvolder Egnens Beboere; han viser sig der som en ædel og virksom Mand, der engang har været meget falsom for denne Christendommens og Menneskelighedens Sag, men nu føler sig trættet af de Møisommelighedersom den fører med sig, ønsker at maatte blive dem qvit og er temmelig nær ved at tilraade, at man skal lade det gaae med Fattigvæsenet, som det gik i gamle Dage (da nemlig Tiggere og Landstrygere, opfyldte vore Gader og Landeveie, plagede Folk i deres Huse, og da de gamle og Syge laae og krepe. rede i Aftrogene; dog er dette ikke Hr. Rønnes Ord). At det falder Hr. Pastor Rønne saa vanskeligt at komme ud af Sagen, er allene en Følge af at Fattigvæsnet i hans Sogn er bestyret efter et ganske bagvendt Princip, som absolut maae lede til Undergang og Fordærvelse, skulde derfore denne Afhandling giøre Jndtryk hos høie Vedkommende, og derved blive til Skade for den gode Sag, saa vilde Redakteuren blot ønske, at det Kongelige danske Cancellie vilde affordre hans udførlige Betænkning over den; da han godt begriber hvori Feilen stikker. Fattigdom er et naturligt Onde for hver Stat, men der er Raad imod det, og det lader sig vist afhielpe endog efter vores provisoriske Reglementer, uagtet disse upaatvivleligt trænge til en betydelig Omarbeidelse, naar kun Sygdommen allene behandles paa den rette Maneer og fra Grunden af; hvad der allene væsenligt mangler her i Landet er Tvangs huse, som absolut bør oprettes og bringes i Forbindelse med Fattigvæsnerne, og strenge Straffe for Lasterne, som ere Fattigdommens Hovedkilde, og især for uægte Børns Fødsel, som rigtig nok truer at blive ethvert Fattigvæsens Undergang. Sørgeligt er det imidlertid at læse i bemeldte Afhandling: hvorledes Tiggeriet tager Overhaand i Hovedstaden og dens Omegn, at endog Krøblinge og saadanne, som have et høist væmmeligt Udseende, gaae selv paa Spadseregange, saasom i Sorgenfriskov og ved Kilden i Dyrehaugen, ja endog i Frederiksberg. Hauge, til Skue for Enhver og trygle upaatalt om Almisser. At Tiggeriet let kan tage Overhaand igien er begribeligt, deels ved det at saamange raske Krigsfolk ere vendte tilbage til Arbeidstanden, hvorved Arbeidet begynder at mangle for de ældre og svageligere Mennesker, og deels ved det at Politieopsynet dermed saa let slappes, som vores Lovhistorie tilfulde udviser; men i Sorøe Amt og især i Slagelse kiender man ikke noget dertil, finder der Tiggerie Sted, saa er det kun meget hemmeligt og næres allene af nogle Tosser, som i Stedet for at lægge deres Skillinger sammen og række en eller anden trængende Familie en sand Hielp dermed, hellere troe de meest lastværdige Almisselemmers Løgn, end de vil gjøre dem den Umage at gaae en Gade op, for selv at see med deres egne Øine hvorledes de Fattige forsørges og ved hvilken tankeløs Barmhiertighed de kun vedligeholde Liderlighed og Dovenskab; dog maae man tilstaaer at denne Daarskab begynder kiendelig at aftage.