Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-05-03
Tillæg til det i Correspondenten, No. 50 og 51, for 1821, Jndførte, af T. M. B. Galskiøt(Slutning; see forr. No.) Jeg sagde endvidere, at denne Forfatter til have Regjeringen til et Nul. Kan vel Noget være tydeligere, end naar han siger: "Fattigvæsenets Byrder bevirkes for en Deel af Statens Indblanding i Commune-Anliggender." "Naar Staten afholder sig fra det Formynderie, træder Humaniteten til, og overtager, som i ældre Tider, denne borgerlige Forpligtelse mod den Trængende. Man klager over de Byrder, som hvile paa Fæstere, at de skulle svare Jndfæstning, Hoverie, Landgilde, og man synes ikke at ville see, at de borgerlige Indretninger ere selv Fader dertil. Freiheit ist die Seele aller Gewerbe. Man vil, at Folket skal være lykkeligt, og dog vedbliver Man at holde over Indretninger, som bevirke det Modsatte. Lader man Enhver styre fine egne Ting, som han forstaaer bedst, uden noget Formynderie, saa gaaer det allerbedst." Jeg studser virkelig over, at denne Forfatter ikke undseer sig ved at sige Sligt. Hvilke Sætninger!!! Staten skulde afholde sig fra Fattig anliggenderne; de borgerlige Indretninger ere selv aarsag til Jndfæstning, Hoverie og Landgilde; Staten vedbliver at holde over Jndretninger, som gjør Folket ulykkeligt; det gaaer allerbedst, naar Staten lader Enhver styre sine egne Ting, som han forstaaer bedst, - mig synes, at det er alt for upassende Beskyldninger mod en Regjering, som søger at lave alle Ting paa det bedste. De besynderligste Jdeer maa dog flyve om i hans Hoved. Man seer, at han anseer Medmennesker ogsaa for sine egne Ting, hvilke han vil skalte og valte med, som han forstaaer bedst. Men kan en Regjering da tillade saaledes Overmandsfrihed, ikke allene over sit Eget, men og over sine Medmennesker, at disse kunne ved Hoverie, Slaverie og Byrder blive saa afklædte, at de hverken have Sædekorn om Foraaret eller Fødekorn om Sommeren; ei have Heste at pløie med, at kjøre med, og saa, naar disse Slaver blive gamle, lade det komme an paa Overmandens Godtbefindende, enten han vil give dem Noget, eller de skulle sulte ihiel, eller de skulle i Snesetal hver Dag overløbe alle Folk betiende. Visselig, kan ingen ædeltænkende Mand rose de forbigangne Tider, eller ønske dem tilbage. Visselig, var det høi Tid, da Regjeringen indblandede sig i denne Tyrkefrihed, at behandle Medmenneskeer paa, ved Udfriftningerne; Stavnsbaandets Løsning; Slaveriets eller Hoveriets Jndskrænkning; Fattigvæsenets Indretning, som nu gaaer frem efter ordentlige Regler, men forhen gik afsted efter Humanitet eller Brutalitet. Skulde Stat og Regjering have tiet til al Haardhed og Menneskebehandling, og ei blevet Formynder for de Undertrykte, da havde i Grunden et Anarchie fundet Sted, ikkun med den Forskjel, at den Ringe maatte tie, sukke, taale og lide. Gid dog aldrig de forrige Menneskeplageriets Tider komme igjen under noget Slags Paaskud eller Forevending. Hvad skal dog Regjering til, naar den ei skal beskytte det ene Medmenneske imod det andets Fornærmelser, ja Undertrykkelser, Denne Forfatter vil og kun have to Stænder i Landet, som i Engelland; Rige og Fattige, Herrer og Slaver. Han siger: "Haves fri Raadighed over Godset, bleve nogle Gaarde sammenlagte til Avlsgaarde, andre deelte, til Nytte for de jordløse Huse; de sletteste Udlodder, lagte ud til Græsning." Sammenligner man nu hermed det siden Anførte: "En Gaard kan jo lige saa godt være paa 1/2 og 1/10 Huse, og at hans Gaarde ere paa en 50 Tønder Land, saa seer man let, at disse Huse skulle have 3 Tønder Land, og Beboerne være hoveriegjørende Huusmænd, som skulle idelig gjøre Hoverie til Avlsgaarden. Man seer altsaa de to Stænder, der lægges an paa: Herremænd eller store Forpagtergaarde, og et rigeligt Antal Huusmænd tilat gjøre alt Arbeidet, for desto mere at faae i Forpagtning. Men naar nu en fornuftig, viis og god Regjering staaer ved Roret, kan den da tillade saadan Frihed, som Forfatteren ønsker, til at gjøre Rige og Fattige, Herrer og Slaver; til at begegne Medmenneskeer efter Godtbefindende, blot de ikke sloge dem ihiel. Og er det ikke hver fornuftig, viis og god Regjerings store Kald, ikke allene at beskytte Enhvers Eiendom, men endog enhver Person fra Vold, Undertrykkelse, Udsugelse, Slaverie, og naar den mærker saadant, da hindre det eller indblande sig i saadanne Folk fornærmelige Frihed? Ja, er det ikke hver fornuftig, viis og god Regjerings høie Kald, at gjøre alle sine Undersaatter saa lykkelige, som mueligt, følgelig aldrig tillade, at nogle gjøres til Despoter og andre til Slaver eller Dyr. Overalt veed jeg virkelig ikke, hvad det kan nytte til, hellere at gjøre Avlsgaarde og Huusmænd, end lade Gaarde blive, som de ere, afskaffe Hoverie, gjøre dem til Sølveiere, hoveriefrie Fæstere, eller i det Ringeste til Fæstere med taaleligt Hoverie. At en Avlsgaard avler mere end alle de nedlagte Bøndergaarde, er ikke saa, med mindre de ere forpiinte af Hoverie, have ikke Sands for og Tid til at behandle deres Jord tilbørlig; thi som det er en afgjort Sag, at paa en Gaards Jorder, udstykkede til 12, 16, 20 Huusmænd, avles mere end paa en Gaardlod, saa er det ogsaa saaledes, at 10 Bøndergaarde, naar de have Tid og Forstand, til at dyrke deres Jorder tilgavns, producere mere end Avlsgaarden. Vil man blot om Høsten eftertælle alle Huusmænds Sæd paa en Gaard lod, og en lige saa stor sammenhængende Gaard lod, saa vil man blive overbeviist. En Avls gaards Besidder kan desuden aldrig tage Alt saa nøie ud, som en Gaardbesidder, og fordi en Bonde ei maaskee har læst saa meget, som en Avlsgaards Besidder, om denne ellers læser noget, saa kan dog Bonden ogsaa have god sund Menneskeforstand, som seer overalt, og lige saa godt kan lære af at have Syn for Sagn, som af Bøger. Jeg veed dernæst ikke, hvorfor der heller skal lægges an paa Herrer og Tjenere, Avlsgaards-Besiddere og fattige Huusmænd, end paa almindelig Velstand blandt Gaardfolk og frie Huusmænd, som enten kunne være Haandværkere, Fabricantere eller frivillig Tjenende. Naar det Sidste er noget Glædefuldt og Sjeleopløstende, saa er det Første ubehageligt, fortrædeligt og Sielen nedkuende til Dumhed, Dorskhed og Ondskab. Ulige ønskeligere synes det at være, om Bønder og Huusmænd, kunde blive hoverifrie. De Herregaarde, som vare for store til at kunne drives uden Hoverie, bleve gjorte mindre, saa de kunde drives uden Hoverie, og af disse for store Jordlodder oprettedes Sæde- og Avlsgaarde, som og kunde drives uden Hoverie, lad saa disse større Sæde eller Avlsgaarde blive Forpagtergaarde, om den følgende Tid da af Erfaring vilde gjøre saadanne Forpagtninger mere taalelige end den nærværende. Det, der endelig ikke lidet sætter mig i Forundring, er, at Kammerraad Drewsen i Landoeconomiske Tidender synes at hylde samme Project, undtagen med den Forskjel, at Huusmændene under Avlsgaardene skulde have hver 10 Tønder Land, istedet for at hiin vil kun give den 3 Tønder. Grunden, hvorfor de hellere skulde have 10 Tønder, skulde være, at 3 Tønder Land kunde de dog ikke dyrke med Spade. Men om de end ikke kunde dyrke 3 Tønder Land med Spade, kunde de da ei dyrke dem med andet? Dersom en Huusmand faaer 10 Tønder Land, saa skal han have en Hest og hans Naboe ligeledes en, og saa vil let af tvende Huusmænd, hver med sin Hest, opstaae det gamle ødelæggende Hoverie, og disse 2 Huusmænd, begge 20 Tønder, blive affordrede en heel Gaards Hoverie, er han derimod hoverifri, saa vil han maaskee kun afgive liden eller ingen Hjelp for Gaardmændene. Dersom Huusmanden derimod har 4 Tønder Land, saa kan han have to Køer, og med Kløver, ei for mager udlagt, og en tohjuls Trillebør staldfoere sine Køer, godt pløie sin Jord med dem, være uafhængig af Gaardmanden, og dog have Leilighed til at være Gaardmanden. til megen Hjelp. Uden at være Prophet kan jeg sige i Forveien, og her staaer det, at disse Huusbeboere enten paa 3 eller 10 Tønder Land, som Leiere ved Siden af Avlsgaardene, ville i Tiden afgive de usleste Efterkommere, med mindre en viis og god Regjering kan have et Øie paa hver Finger til at forekomme hver mindste Nærgaaenhed; naar derimod eiendomsfrie Bønder og ligedanne Huusmænd ville føde af sig den gladeste og lykkeligste Afkom, som ved Frihedens dobbelt virkende Haand ville fremkalde, endog af de til evig Græsning bestemte Udlodder, de frugtrigeste Marker, i bestandig Fremskridt indtil et Brabantsk Jordbrug, eller den høist muelige Culturgrad, vil finde Sted, og da vil og straale fra Beboerne Kundskab, Dyd, Mod og ædel Daad, som Lyset og Glandsen fra de tindrende Stjerner. Om Lapser.