Den Vest-Sjællandske Avis, 1827-10-20
J Aaret 1819 bestod Geistligheden af en Vi skop med sin Generalvicar og et Capitel, som bestod af et vist Antal Præster og af 5 Klostere, hvoraf de tre laae i Hovedstaden og to udenfor Alle disse Munke tilsammen, udgjorde ikke et større Antal end 40. Biskoppen havde formedelst Sindsvaghed ophørt at fungere, han var en Franciscaner Munk og havde aldrig villet erklære sig til Fordeel for Revolutionen. Doct. Francia havde under sit Con ulat forgiæves bestræbt sig for at bringe ham paa andre Tanker; men Biskoppen var altid bleven ved sin Meening og var ikke heller bleven meere føielig imod Dr. Francia, siden han var bleven Dictator. Dictatoren, som var opbragt over en saadan Haardnakkenhed, hævnede sig paa ham ved allehaande Krænkelser, hvoraf den første bestod i at han lod borttage den Baldakin, som udmærkede Prælatens Sæde i Kirken. Men den biskoppelige Værdighed erholdt først et Hovedknæk i Anledning af en af Dictatorens Paarørendes Giftermaal. Dictatoren var imod Giftermaalet fordi Fruentimmeret var en Mulatinde; men Biskoppen gav hende en Dispensation, saa at Bryllupet kunde hemmelig blive holdet; men Francia erklærede den for lovstridig, og derfor for at være ugyldig, ogsaa fornyede han de gamle Forbud mod Ægteskab imellem Hvide og Mulatter. Dette gav den ulykkelige Prælat Naadestødet, og hans Sind, som allerede havde været afficeret fra Revolutionens Begyndelse, blev nu aldeles forvirret; da lykkedes det Dictatoren at overdrage hans Magt til en Gen. Vicar, og da denne er een af hans Kreature, saa forener han nu i sin Person baade den verdslige og geistlige Regiering. Saavel de sædvanlige Geistlige som Munkene vare paa faa Undtagelser nær meget uvidende, yderst bigotte, hengivne til Udsvævelser, som sædvanligen ledsage Overtroen. Præsten og Munkene leve offentlig med Concubiner og vare langt fra at undsee sig derover, men rose sig ganske offentlig deraf. Dominicanernes Prior fortalte og blandt andet, at han var Fader til 22 Børn, som han havde avlet med forskiellige Fruentimmer. Da Dictatoren indsaae, at saadanne Sæder maatte meget formindske de Geistliges Jndflydelse, saa lod han dem giøre hvad de vilde; men truede dem kun fra Tid til anden, at han vilde afskaffe Corbatet; men da han ophævede Ordenen saa betiente han sig af deres Udsvævelser som en Grund for sin Beslutning. Denne befaling, hvorved han afskaffede dem, udviste Foragt og Had imod Munkene, og for endnu meere at fornedre dem dicte rede han dem en Formular, hvorefter de maatte søge om at blive sæculariserede og hvori de bekiendte alle deres Ordens Feil; efterat først een Spansk Munk havde underskrevet denne Formular paa Generalvicarens Anmodning, saa bleve de alle tvungne til at følge hans Exempel. Denne Sæcularisation lignede en Parade; enhver Munk kom paa den Dag, som var bestemt til Høitideligheden indhyllet i sin Munkekjole, hvorunder han dog har sin Chorkiole, til Generalvicaren; efterat han derpaa havde aflagt Troeskabserd til Dictatoren, saa befalede han ham at trække Munkekiolen af, og lod ham nu gaae bort som en nye omvendt i en almindelig geistlig Dragt. Siden Beskoppen har overdraget sin Magt til en Gene vicar, og Dictatoren derved er bleven Kirkens Overhoved, saa staae de Geistlige aldeeles under de borgerlige Love; de forblive ikke længere saa ustraffede som tilforn, ved den ringeste Opposition mod Regieringen, ved den mindste Overtrædelse af Lovene, brive de ligesaa godt kastede i Arrest som læg Folk, Dictatoren udnævner Geistlige efter sit Godtbefindende og sætter dem igien af. Han er endog gaaet saavidt, at han har indført Forandringer i Cultus. J Begyndelsen forbød han enhver natlig Ceremonie, og erhver Procession undtagen Christi Legemsfest, da han siden vilde afskaffe de mange Festdage, saa lod han de Personer, som Staten betalte arbeide paa alle Festdage paa Søndagen nær. Da han ophævede Klosterne forbød han tillige de religiøse Broderskaber. De uforstandige Efterlignelser af Passionen ligesom ogsaa andre religiøse Ceremonier f. Ex. Eselsfesten o. s. v., børte ogsaa op i den største Deel af Landet allene fordi Dictatoren giorde Nar deraf. – Den offentlige Underviisning var hidintil i Paragua, ligesom i det heele øvrige Spanske Amerika i Munkenes Hænder, og der vare kun Skoler i Klosterne. J 1783 oprettede man i Asumption et Theologisk Facultet for dem som ikke havde Raad til at begive sig til Universitetet i Cordova. Men først under de sidste Gouverneurer i Paraguay, især under Don Lazaro de Ribera, bleve der oprettede Elementarskoler i Partidos, hvori læg Folks Børn bleve underviiste i at skrive og regne under Præsternes Opsyn. Revolutionen begunstigede ikke umiddelbart den offentlige Underviisning. J Aaret 1822 ophævede Dictatoren det Theologiske Facultet og sagde derved: Minerva maae sove naar Mars maae være vaagen; men som han siden har erklæret vilde han kun derved forhindre, at de unge Theologer ikke skulde blive ordinerede af den uduelige Biskop og at Landet skulde ikke blive opfyldt af halvlærde Landmænd. Elementarskolerne lod han blive ligesom de ere; men han bekymrer sig ikke om dem. Huusfædrene ere nu ligesom tilforn forpligtede til at lade deres Drengebørn besøge Skolen, men Pigerne erholde ikke nogen offentlig Underviisning. Det er dog ved denne Jndretning bragt saavidt, at der i dette Land, hvor der ikke gives noget Bogtrykkerie, findes siolden en frie Mand som ikke kan læse og skrive. Naar Afstanden til Skolen er betydelig som ofte er Tilfældet, saa seer man Børnene ride til Skolen, og det allerede fra deres 6te Aar af. Cathekismus er den eneste Bog som læses i Skolerne. Man følger der den Lancasterske Methode uden selv at vide det; thi de ældste Børn maae undervise de yngste, og alle maae lære at skrive paa Trætavler, som ere bedækkede med et Harpixagtig Pulver, hvori Bogstaverne blive skrevne med en Trægriffel. Naar de blive slettede ud for at foretage en nye Øvelse, sva bliver Tavlen paanye bestrøet dermed, og ethvert Barn medbringer en liden Pose med dette Pulver. Forresten ere der oprettede i Hovedstaden nogle private Opdragelsesinstituter, hvori Børn af begge Kiøn nyde en temmelig regelmæssig Underviisning indtil deres 14de Aar. Det er langt fra at Dictatoren begunstiger disse Jnstituter, men han lægger dog ingen Hindringer i Veien for dem.