Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-07-05
Om Agerdyrkning og Landvæsen. Af Pastor Wedel i Ewerdrup. Velkommen hjem, Pernille, fra Forbedringshuset!" - O ja, Line, Spot og Skade følges altid ad; jeg var der et Aar, mig til liden Baade; thi nu kan jeg ingen Tjeneste faae her ude, og i Kjøbenhavn vil jeg ikke blive. Men du har dig og forbandet dumt ad, at du stial af det vaskede rene Linnet og tog et heelt Stykke Kniplinger. Jeg har kjendt en Pige (hendes Navn vil jeg ikke nævne, som rapsede 10 Gange meer end du, og endda kom vel fra det uden al Mistanke: Til den gamle store Kiste, hvor Skidentøjet laae, havde hun en Nøgle, der tog hun kun hver Maaned 1 Særk, 1 Salvet, 1 Tørklæde o. a. desl., og gjemte det i Bunden af det store Uhrfutteral paa Salen allernederst. Naar Madamen og Herren da vare ude, bragde hun det alt til sin Kjærestes Moder, der boede 2 Mile derfra. Naar Vaskningen skulle gaae for sig, savnede Madamen som oftest slet ikke Tøiet, og syntes hun endelig at det var borte, ja saa maatte hun tie; thi selv havde hun Nøglen til Kammeret hvor den store Kiste stod. Saaledes gik det med Smør, Gryn, Flesk, Æg, Brød: hun tog lidt og lit, underholdt sin Svigermoder, var aldrig mistænkt, skjønt hun havde samlet sig mange skjønne Ting, og vidste at smigre saaledes for Madamen, at hun blev anseet for Ærligheden selv; thi lidt og tit var hendes Sætning ved al hendes Muserie. Nu, Pernille, vil jeg raade dig, at du giver dig et andet Navn, og drager en 6 til 8 Mile herfra; du skal nok faae Skudsmaal, og det som prægtigt er. Mit Sødskendebarn hedder Boel Madsdatter, saaledes bliver dit Navn for Fremtiden. Hun er nu gift, og bruger ikke mere sit Skudsmaal. Jeg skal sige det til min Kjæreste, og hist henne i Ø=Bye, hvor hans Broder er Smed, kan du for det første tye hen, og han recommanderer dig nok; men tag dig nu lagt, og erindre de Lærdomme, jeg har givet dig, saa kan du blive endnu en hæderlig Kone o. s. v. Efter Aftale vandrede nu Pernille, eller rettere den nye Boel, til Ø Bye, blev af Smeden vel modtaget, og anbefalet til Herregaarden som Stuepige. Det gik godt det første Aar, men hun glemte Linnes Raad, og tog en Tegnebog med Penge, en Cembris Kjole, et Par Sølvspænder o. a. dsl. Man efterforskede hendes Gjemmer, og fandt Bogen; hun blev forhørt, examineret, og det kom for Dagen, at hun havde et falskt Skudsmaal, at hun før havde været tiltalt som Tyv, at Line havde været Medvidere og Kieresten recommenderet hende. Dommen faldt, at hun nu skulle i Tugthuuset, Line 1/2 Aar i Forbedringshuset, og Kjæresten rømte med alt, hvad Line havde givet ham i Penge og Varer. Endelig kom de begge ud af Arresten, sloge sig sammen, den ene giftede sig med en Glarmester, der løb Landet rundt, og Fruentimmerne strikkede Uld=Nætter, Filer Punge og Stads til Bøndernes Pudevaar. Nu, Peter, det var vel, vi bleve af med vor Præst; han er kommen over til Jydepotternes Land." – "Ja," sagde Søren: "han havde nær gjort mine Knøse gale med den Søndagsskole og det Narrerie. – "Nu, hvad heder det Billetek i Kirken, der var nogle Bøger som Avistrykkerne havde givet ham. Ja, vi skulle kan jeg troe til Kjøbsteden om Søndagen. Drenge og Karle løb gale efter at skrive, regne og læse i disse hersens Aviser, som staaer i et Skab i Billeteket. Jeg pryglede dem et Par Gange, men Birkedommeren og Præsten og Amtmanden holdte med de Slyngler, og jeg maatte give 2 Snese Daler for det Spøg og Knøsene bleve nu næsvise. Jeg vilde ingen Mad give dem og Birkedommeren pantede mig i Gange, saa Pokker havde og den Søndagslæsning. Alle Byemændene blive vrede, og vi lægge over at gaae hen til Præsten og bede ham i al Respekt at lade dette hersens fare og lade vore Knøse blive hjemme. Vi sagde, at ingen af os kan skrive eller regne, og dog svare vi Herskabet hvad vi skal, men studs blev han, den førte Mand, bleg er han ellers i Ansigtet som en suur Ost, thi han læser for meget; og sagde, det blev ikke anderledes. Nu lagde vi over, at vi hverken ville skove, age Møg eller pløie for ham, og da han lod os høre at vi havde Penge nok til Unytte, saa lagde vi over, at hver Mand til Pindsedag skulle offre ham en Kobberskilling, og aldrig ville vi komme i Kirken uden vi vare nødte dertil, saasom ved Gildeslag, Bryllup og deslige, og da offrede vi ham hver 2 s. Men mener du, Søren, at han lod sig mærke dermed. Vi sendte og den afsatte Prokerader, som er en snue Karl, ned til ham, og vi maatte give ham 1 Pot Brændeviin for dette Ærinde. Han taler med Præsten at det var nu knappe Tider og Folk havde intet at offre. Præsten sagde, at han ei kunde klage paa Menigheden, og det var alle skikkelige Folk, men Brændevinet, havde han faaet, og det ereperede os, at han roste os. Ja, Peter, saa tænkte vi, at vi skal nok faae ham til at hænge med Næsen. Vi fik Kirkenøglen for at faae Søgeren til Gravene og vi toge hele Billetekskabet og skjulte den i Nælderne tilAften, da krøb Mogens over Kirkemuren, og han saae Fanden lee ved Taarnet da vi løb med Bøgerne; nu bare vi dem ud paa Marken i en Ellemose, slog Tingesteen itu med en Forhammer og tog alt det trykte Snavs ud og puttede det i en Tørvegrav. Skabet torde vi ei beholde, men har det hen paa Smedens Toft; thi han var en stor Ven af Præsten; paa det at han skulde blive Tyv. Nu, om et Par Dage fik Præsten det at vide, fortæller Herskabet det, og de fremmede Bønder, som fra andre Sogne skovede for ham. Nu sagde han en Søndag: "jeg vil ikke blive hos Eder. Ja du blier nok: du har 50 Tdr. Land, som du ingen Tiende giver af. Men snart blev han kaldet andetsteds og da han takkede af, sagde han hverken godt eller ondt til os, og vi tænkte, reis kun, Hans Caspar, ha ha ha! - han heder just Hans Han fløttede til Callundborg først, thi der er et stort Vand over til China. Men vi lagde over, at ingen skulde hielpe ham; han bad ei heller derom. Men Bønder fra andre Sogne hialp ham, og Forpagteren og Smeden og Herremanden, og de fremmede Bønder skammede os ud, og 5 af vore Byemænd fik dygtig Prygl i et fremmed Sogn for hans Skyld. Men saa sloge vi hans Kane itu, som stod her, lad ham have det. Det er dog slemt, at alle spytte af os for Præstens Skyld ja han maa vist kunne mere end Fadervor, thi vi faae til Prygl for hans Skyld - og ingen vil drikke af Kruus med os. De kalde os Kieltringer og Røvere. Nu have vi da en anden Præst, og vi vil fortælle ham strax, at vi vare ikke fornøiede med denne. De fleste Præster ere fattige naar de komme. Saa vil vi gaae til ham og sige: Faer, vil han være skikkelig, og vi vil gjøre ham al Villighed; og trænger den arme Diævel for 3 til 4000 Rdlr., saa kan Morten, Mikel, Frands og Didrik nok skaffe Penge." - Denne Legende fortalte jeg for et Par af Ewerdrup Sogns Bønder og viste dem de Bøger jeg i 3 til 4 Aar havde kjøbt til et lidet Bibliothek, som jeg ville sætte i mit eget Huus, og jeg viste dem, at Hr. Soldin i Kjøbenhavn ædelmodigen havde skjænket mig en betydelig Deel Bøger. "Er det ham som trykker Skilderiet, ja saa er Faer og han jo godt bekjendt men der er noget, som Faer ikke skulle lade pren- Er der en usand Linie, Nei, te. det see vi ikke til, men mener han, at Verden bliver bedre, fordi han maler op om den og den Ja, ja, Børn, J ere honette og skikkelige Folk. Hvad Umage jeg har havt med Eders Børn, som skulle confirmeres, veed J nok; jeg har læst for dem 3 Gange ugentlig. J 10 Aar har her ingen ordentlig Skole været. J have Lyst til at læse, og hver Søndag har jeg 100 ja 130 at prædike for, da dog i hele Sognet vare kun 450 som gave Extraskat, altsaa er det en Glæde at tale Guds Ord for saa flittige Kirkegjængere. Nu skal jeg lade et Skab gjøre til Bøgerne. Maaskee en eller anden Boghandler i Kjøbenhavn tænker paa mit lille Bibliothek, og til Vinter vil jeg vise Eder mangen en god Bog; thi jeg under Eder meget, og J fortjene det. Nu have vi faaet en duelig og skikkelig Student til Skolelærer, af ham skal jeg og lade Eder noget forelæse, og hver Søndag Eftermiddag kan J møde i Skolen, det koster intet; jeg skal sætte 2 til 3 Lys paa Bordet, og selv skal jeg komme, naar jeg er frisk, men, desværre, jeg er for ofte syg. Nu har jeg været her i 31 Aar, og kun 2 Mænd have været egensindige, da jeg ikke kunde confirmere deres enfoldige Børn; J andre have alle været skikkelige Mænd. Af de Unge har jeg døbt de fleste i de 21 Aar, jeg har været her. Jeg har 2 Gange været kaldet bort for 16 Aar siden til Fyen, for 9 Aar siden til Egnen om Kiel; men jeg blev hos Eder, jeg fortryder det ikke. Riig er jeg ikke, fattig ei heller, men jeg har koster meget ved Academiet paa mine Børn. Den ene er nu Præst her i Sjælland; den anden Forpagter, og oplært først som Contorist, og siden ved Veterinairskolen, skikkelige Mennesker begge. Meget kan jeg ikke efterlade dem, kun et godt Rygte, der ei vanærer den gamle Hofprædikant And. Sørensen fra 1532. Nu er jeg 62 Aar. J have baaret over med, naar Sygdom hindrede mig at forrette mit Embede. Jeg har i 19 Uger gaaet paa Prædikestolen med Krykke, da Gigten plagede mig, og ofte har det været en maadelig Prædiken; men naar jeg af Smerte ikke kunde huske Fadervor, saa er det ikke at undres over, at jeg intet andet kunde huske. J hele 10 til 12 Maaneder har jeg ikke været paa min Mark. Nu maa jeg i Sommerreise til Pyrmont, hvor jeg har været før, og da var Gigten borte i 6 Aar; men den Tid var jeg kun 42 Aar gammel."