Berlingske Tidende, 1829-03-16
Den 24de Februar. Lord Eldon indbragde i Overhuset, en Petition fra Bristol mod Emancipationen med 30000 Underskrifter, og Hertugen af Susser, som tidligere havde indbragt en Mod=Petition fra den samme Bye, protesterede herimod, da flere havde undertegnet sig to Gange, og der paa Petitionen fandtes Navnene af Drengene i Skoler, der selv ikke vidste hvad de underskrev. Dette gav Anledning til en Ordstrid mellem Hertugen og Lorden. Huset gik derpaa over til Dagens Orden, som var den tredie Læsning af Hr. Peels Bill mod farlige For ninger. Hertugen af Wellington foreslog dernæst, at en af LordRedersdale foreslaaet bemærkning skulde indføres i Billen. Den lød saaledes: Dog skal Intet i denne Act berettige til at ophæve nogen Forening, der er forsamlet for lovlige Hensigter, paa Grund af den Tumult, der kunde skee ved det at Personer, der ikke høre til Foreningen ville indtrænge sig i den." Lord Ang lesen reiste sig for at vise, at denne Bill var unødvendig. Atdet var en Ubilligheds Act, der skulde gaae forud for en Billigheds=Act (Emancipationen. Han ansaae den ikke blot for billig men ogsaa for overflødig. Thi hvad har givet Anledning til den katholske Forening? Hvad andet end ubillige og undertrykkende Love. Blive disse Love hævede, vil Foreningen ophæve sig selv, saaledes som den har gjort det, og derfor tør han vel sige, at Acten er overflødig. Kun med faa Ord vil han endnu omtale Foreningens Opkomst og Virkninger. Den bestod af Landets i dueligste Mænd, af Mænd med varm og skarpsindig Aand, men sukkende under Undertrykkelsens Aag. Deres Sprog har undertiden været uforsvarlig, men har Foreningen, betragtet som Samfund, ikke viist Egenskaber, som kunne udsone os med den Det vil ingen kunne nægte, thi den Bill, som Parlamentet nu seer imøde, er fremkaldt og foraarsaget af den. Paa denne Grund haabede han, at den foreslaaede Bill ikke vilde passere, men at deres Herligheder vilde skjænke Jrland Emancipation uden denne Ubilligheds Tilgift; og de kunne være visse paa en rig Høst af Taknemmelighed og Fred. Angaaende den brunsvigske Klub bemærkede Lorden, at han villig troede dem, som paastod at dens Hensigt var at forlene Regjeringen Kraft, men han kunde forsikkre dem om, at Regjeringen var stærk nok uden dens Bistand. GrevLongford paastod derimod, at den brunsvigske Klub skyldte Selvforsvar sin Tilværelse, hvorimod andre Foreninger, som den ædle Lord havde søgt at forsvare vare et Slags Actie=Compagnier paa Forræderie. Han gjennemgik Jrlands Bestyrelse i de senere Aar, og gjorde sig Umage for at vise, at den med enhver ny Lordlieutenant var bleven slettere. Lord Goderich tog derpaa Ordet, og tilraadede Billens Antagelse, hvorvel han hverken var overbeviist om dens Nødvendighed, eller billigede det Princip paa hvilken den var bygget. Han tog alene Hensyn paa dens Forbindelse med Emancipationsbillen. Og den bad han Deres Herligheder om ikke at lægge noget i Veien, thi ligesom Grunden, til Besværinger havde fremkaldt Foreningen, saaledes vilde den samme Aarsag fremdeles have den samme Følge. Men i saa Fald vilde Foreningen blive end mere frygtelig end den nu er. Nu kan Foreningen kun ophæves ved en uconstitutionel Act. Ville deres Herligheder, ved at forlænge det Onde, bevirke Constitutionens Opløsning i Jrlands Man har saa til sagt, at Englands Forfatning opvakt. Verdens Beundring og Misundelse. Det er i Sandhed, og han haaber, at det vil blive det; men dersom de tilintetgjøre denne i en tredie Deel af Riget, hvilket Land vil da vel have Grund til at beundre eller misunde England? - Lord Ellenborough viste, at Billen virkelig var nødvendig, med tilføiede sin Overbeviisning, at den vilde være uvirksom med mindre den blev forenet med en Forsyningsact. - Opfordret ved nogle bemærkninger af Grev Mansfield forsikkrede Hertugen af Wellington, at den Concessions Bill, som vil blive foreslaaet, vil blive en for sig selv bestaaende fuldstændig Lov, uden Undtagelse anvendelig i de af den ædle Lord berørte Tilfælde. Han (Mansfjeld) feilede sikkert høiligen, naar han troede, at man ikke i Fjor alvorligen havde tænkt paa, at tilintetgjøre den katholske Forening Det havde ikke blot været taget i Overveielse af almindelig Rets lærde men selv af Kronens Raadgivere, om der ikke existerede nogen Lov (Conventions=Acten), der kunde bevirke dette. Men Resultatet af deres Forskninger var, at de ikke troede, at dette kunde sættes igjennem ved nogen Lov, som dengang existerede Meningsforskjælligheden denne Sag betræffende saavel i dette som i det andet Huus, havde øiensynligen havt den Virkning, at gjøre en saadan Forholdsregel umulig. Denne Meningsforskjællighed var efter hans Anskuelse Skyld i, at Foreningen tiltog i Kraft, og at Landets uheldige Tilstand voxte. Ministrene, som deelte denne Anskuelse med ham, overbeviiste sig om Nødvendigheden af at tage hele Jrlands Tilstand i Overveielse, for derefter at foreslaae Parlamentet en Forholdsregel, som kunde raade Bod paa Mislighederne i dette Lands Civilisations=Tilstand, ifald man ellers tør kalde Jrlands Tilstand civiliseret. Men han gientog, at hverken Frygt for en Rebellion eller Ahnelse om en udenlandsk Krig har havt mindste Indflydelse paa Regjeringens Beslutning. Ingen nærforestaaende Fare af dette Slags havde Regjeringen øinet, men Deres Herligheder maatte indsee, at ingen Hielp var at vente, hvis ikke hele Jrlands Tilstand blev taget i Overveielse - Lord Colthorve ansaae Acten for et Tidspilde, da Trontalen, alene var tilstrækkelig for at opløse Foreningen. - Lord Reders dale ansaae det for sin Pligt at forlange sin Protest imod Billen, indført i Parlamentets Journal, da Foreningens Opløsning vilde finde Sted uden en saa voldsom Forholdsregel. Slutteligen talte Lord Eldon som sædvanlig, imod Billen og Emancipationen, og den tredie Læsning fandt derpaa Sted. I Underhuset bragte Hr. Slaney sin bebudede Motion om Fattiglovene paa Bane. Han sagde, at Spørgsmaalet ikke kunde ansees for uvigtigt, da det angaaer en saa stor Deel af Folket, og en saa vigtig Deel af Eiendommene. Hr. Beaufor havde i 1788, beregnet, at Fattigskatten inden 1840 vilde være stegen til 9232000 L. Nu er den 8000000 L., og der er endnu 12 i Aar tilbage til hiint Tidspunct; det er altsaa rimeligt, at Hr. Beaufor ikke har regnet for meget. Men Fattigskattens Jndflydelse paa Agerdyrkningen og den Hær af Stridigheder, som den afstedkommer, ere endnu vigtigere end dens blot materielle Størrelse. Han er i Stand til at bevise, at Armoden er i bestandig Tiltagende, og kan anføre tre Perioder. I den første forholdt de Fattiges Antal sig til Folkemængden som 112, i den anden som 19, og i den tredie, den nuværende, som 1 - 7. De, som paa en eller anden Maade nu nøde Understøttelse, beløbe sig til 3 Millioner Jndivider. Forskjellige Aarsager have virket til Armodens Tiltagende, men han vilde kun dvæle ved een af dem Han mener Fattiglovene. Den bestaaer kun af en eneste Bestemmelse, som indeholder to Puncter. Det første Punct er, at Fattigforstanderne (overseers) skulle forskaffe alle dem Arbeide, som ikke selv kunde forskaffe sig det. Det andet, at de skulle skaffe de Svage, Lamme og Arbeidsudygtige (impotent) Understøttelse. Denne Lov er saa simpel og, som det synes, tydelig at man skulde troe, at det ikke kan falde svært, at overholde den. Og dog ere Afvigelserne fra den mange og store Forskjellig Aarsager have bevirket dette. Efter 1795 kunde en stor Dec Fattige ikke ernære sig selv. Jstedet for at forskaffe dem Arbeid fandt Ovrighederne et Ord i Loven, i Kraft af hvilket de troede med Penge at kunne understøtte den Fattige i Almindelighed Loven nævner de Lamme og Arbeidsudygtige. Dette sidste Orsimpotent) fortolkede de saaledes, at det skulde indbefatte de arbeidsføre Fattiges ægte Børn. Paa Grund heraf tilstod de Forældrene Penge understøttelse, og det paa tre Maader : ved at gjør Tilskud til Arbeidslønnen, ved at tilstæde Fattigpenge, og ved ogsa at give Pengebidrag for Børnene. Taleren skildrede her Følgerne af dette System, og offe, at det især var Munden, hvorpaa Understøttelsen skeete, der skabede. Dersom denne blot blev given i Arbeide, vilde de Dovne og Lade ikke være fristede til at ansøge derom og misbruge den. Men naar en fast Understøttelse for Koner og Børn er bestemt, saa bliver en Præmie udsat for letsindige Giftermaal, og Forudseenheden i Folket qvalt. Som et Beviis paa Fattiglovenes demoraliserende Virkning, anførte han, at iblandt 12 Vildttyve, som bleve grebne i Grevskabet Beds, vare de 11 Fattige, som bleve understøttede af Communerne. Disse MisbrugStandnings var Billens Hensigt. Han foreslog derfor at vende tilbage til Systemet før 1793, og aldeles at ophøre med Understøttelse, i Penge til de Fattige, saalænge de vare arbeidsføre, thi Arbeide for Sognet var den eneste hensigtsvarende Understøttelsesmaade. Denne Forholdsregel vilde bidrage til at forhøie Arbeidslønnen, thi det Offfentlige vilde da træde med de Private i Skranker efter Søgning om Arbeidere, og i Forhold som Arbeidslønnen steeg vilde Fattigskatten aftage. Han sluttede med at udbede sig Tilladelse til at indbring: en Bill for at forklare og forbedre Loven om arbeidsføre Arbeideres Beskjæftigelse og Understøttelse, samt for bedre at beskatte Forpagtninger (tenements) under en vis Værdie. Hr. Hume understøttede, Motionen.