Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1846-07-11
Den til Hs. Maj. Kongen, fra en Deel af de ved Lollands Landboforenings sidste ordinaire Møde tilstedeværende Medlemmer indsendte allerunderdanigste Adresse er saalydende: "Allernaadigste Konge! Som tilstedeværende Medlemmer af Lollands Landboforening ved dens første Møde efter at den i længere Tid formedelst Cancellicirculairet af 8de Novbr. f. A. har væ*) J et Brev, som modtoges i Formiddags Kl. 11, kort for Avisens Slutning, har Jndsenderen nu opgivet os sit Navn. ret forhindret i at fortsætte dens Virksomhed, ansee vi det for vor første og helligste Pligt, at bringe Deres Kongelige Majestæt vor inderligste og varmeste Tak, fordi Deres Majestæt allernaadigst har behaget at ophæve foranførte Circulaire, der lig et tungt og trykkende Aag hvilede paa Bondestandens naturlige Forsamlingsfrihed, der gav Grund til, at denne talrige Borgerclasse maatte ansees som mindre gode Undersaatter, end nogen anden Stand i Deres Majestæts Rige. Jkkun den, der selv har følt Trykket af denne Foranstaltning, er istand til tilfulde at skatte det Gode, at vurdere den Frihed, Deres Kongelige Majestæt atter har tilbagegivet denne Stand. Men denne vor Glæde er dog ikke fri for at være blandet med Sorg og Bekymring. Som Medlemmer af ovennævnte Forening ere vi blevne gjorte bekjendte med Deres Majestæts, igjennem Cancelliet og Stiftamtet, ved vedkommende Politimester, Foreningens Formand communicerede Rescript af 12te Mai d. A., og kunne naturligviis ikke andet end herved føle os smerteligen berørte, eftersom vi ere overbeviste om, at ikke alene vi, men hele Foreningen ved dens Moder aldrig har havt andet Formaal, end hvad der efter dens bedste Overbeviisning maatte ansees som tjenligt til Almeenvellets Fremme. J den i sin Tid i Stiftets Blade af Foreningens Formand offentliggjorte og til Deres Majestæt afgivne allerunderdanigste Ansøgning om Tilladelse til atter at holde Møde er ethvert af Foreningens Foretagender nævnet, og vi formaae ikke at indsee, hvad eller hvilket af disse der skulle have paadraget os Deres Majestæts Unaade i den Grad, at vor Forening skulde mindre end andre lignende Foreninger turde handle om fælleds Anliggender, ogsaa udenfor landoeconomiske Gjenstande. – Der er desuden afstukket Foreningen saa snævre Grændser for dens fremtidige Virksomhed, at det vil blive vanskeligt, ja, efter vor allerunderdanigste Formening, fast umuligt, at undgaae Conflicter, især om en Politimester skulde have blot mindste Hang til vilkaarlig Udøvelse af den ham betroede Magt. Dette ville vi naturligviis mindst af alt udsætte os for. Da Foreningen desuden har sat sig et ganske andet Formaal end landoeconomiske Gjenstandes Behandling alene, og det vist heller ikke kan være noget af dens Medlemmer kjært at staae under Politiets specielle Opsigt, kunne vi ikke andet end finde det rettest at opløse Foreningen, i Haab om: at en kommende Tid mindre ængstlig vil see selv de ringere Stænder at medvirke til Almeenvellets og almeennyttige Foretagenders Fremme. - Gud bevare Deres Kongelige Majestæt." (28 Underskrivter.) Overeensstemmende med en Anskuelse, som "Fædrelandet tidligere har fremsat, indeholder "Almuevennen" følgende Yttringer om det kongelige Rescript af 12te Mai d. A., hvorved Møderne i Falsters og Lollands Landboforeninger ikkun tilstedes under den Forudsætning, at de Forhandlinger og Petitioner, som maatte foreslaaes i Foreningerne, indskrænkes til provindsielle Anliggender, som angaar landoeconomiske Gjenstande, "Skjøndt dette kongelige Reskript er af samme Dato som det, hvorved Hs. Majestæt ophævede Bondecirculairet, saa er det dog af dets Jndhold klart, at han ikke, da han underskrev dette, havde fattet nogen bestemt Beslutning om hiin Ophævelse, og Hs. Majestæt kan dernæst vist ikke ville, at de Bestemmelser, som i det meddeelte Rescript gives for de paagjældende Foreninger, skulle forblive gjældende efterat Bondecirculairet er hævet. Det er jo netop alene ifølge Bondecirculairet at han giver Politimesternes Forbud Medhold, og naar det, der har foranlediget og berettiget disse til at nedlægge saadanne Forbud, ophæves eller sættes ud af Kraft, saa er det jo en ligefrem Selvfølge, at Forbuddet maa gaae samme Vei. Det vilde derhos ogsaa være en Urimelighed, om Nogen vilde antage, at Hs. Majestæt skulde ville fremtidig have forbudt et Stifts Bondestand, hvad han har gjengivet de øvrige Stifters Bønder Ret til, paa Grund af at Formaalet med Bondecirculairet er opnaaet. De vedkommende Landboforeninger ville naturligviis, lige med alle Landets øvrige Foreninger, kunne samles til enhver lovlig Sags Forhandling. og at antage det Modsatte vilde være at tvivle om Hs. Majestæts ophøiede Viisdom og Retfærdighed. – Det er derfor ogsaa blot for dets Mærkelighed som historisk Actstykke, at vi her have optaget det meddeelte Rescript. Det vilde være os kjært, om vi kunde deele denne Anskuelse, men det forekommer os, at Kongens allerhøieste Bud ubetinget maa adlydes, saalænge det ikke udtrykkelig er hævet, og det kan neppe betvivles, at jo de Autoriteter, i hvis Hænder Magten til at anvende dette Rescript er nedlagt, ere af den Mening, at det langt fra selv at være ophævet samme Dag, det blev udstædt, tvertimod for dette Stifts eller dets Landboforeningers Vedkommende nærmere bestemmer det andet kongelige Rescript af 12te Mai, og indskrænker den Frihed, som ved Ophævelsen af NovemberCirculairet er indrømmet det øvrige Danmark Bondestand. Den lollandske Landboforenings Beslutning: strax at opløse sig, som er fattet i Overværelse af vedkommende Politimester, viser ogsaa, at man der har ansees sig bunden ved Rescriptets Bestemmelser, som naturligviis for en Forening, der slet ikke eller dog ikke udelukkende havde provindsielle Anliggender, som angaa landoeconomiske Gjenstande, til Formaal, er det samme som et absolut Forbud.