Viborger Samler, 1840-12-29
Udenlandske Efterretninger. Frankerig. Det Udfald, Courr. fr. har gjort imod det nu bestaaende Ministerium, har bragt Journ, de Debats i Harnisk. "Udraabene: a bas les traitresa bas le complice de Dumourier, à bas les Anglais!" siger denne Journal," ere meget uconstitutionelle meget stridende imod Orden og Disciplin, men næster uundgaaelige i ethvert Regjeringsystem, hvor, saaledes som hos os, fri Discussion finder Sted. Ligeoverfor Majoriteten gives der overalt, iblandt Nationalgarden, som iblandt den øvrige Befolkning, en Minoritet, der ved stærke Skraal søger at bøde paa det svage Antal Man vilde vistnok kunne finde Nationalgardister, der vare redebonne til at raabe: vive la republique, og atter andre, der vilde istemme Udraabet: vive Henri Vi Under Keiserdømmet var Landet heller ikke altid i det bedste Lune; man beklagede sig, men kun ganske sagte Endog paa den Tid, da den offentlige Misfornøielse var stærkest, havde Jngen turdet vove at udraabe ved en af Keiseren foranstaltet Revue, à bas la guerre, a bas la conscription, Dette Raab var dengang i Alles Hjerter, men Despotismen forhindrede dets lydelige Yttring Vi erindre ret vel, hvor modigt hiint Udtryk af Senatet: "D. M. veed vel, at hele Frankerig længes efter Freden, – forekom os at være. Dette tildrog sig i Aaret 1813 efter Katastrophen i Moskou. Jntet bevirker lettere Eenstemmighed hos en Nation end vilkaarlig Politie, Statsfængsler og militaire Domstole. J vor Tid, netop nu, under den mildeste Regjering, som et Folk nogensinde har havt, netop nu hersker, en uhørt Velstand uagtet, ingen Eenstemmighed i Landet. Og Grunden hertil er fordi det under det nuværende constitutionelle System er saa overordentlig let at være modig, fordi man, efterat have med den stolteste Patriotisme, udraabt: a has les ministres, a bas les traitres gaaer rolig til sit Hjem, for at spise til Middag med sin Familie. En anden Grund maa søges deri, at der bestaaer en Presse, der ophidser Partierne, indblæser den Løsningsordet, og, ved idelig Gjentagelse af de samme Bagvaskelser, baner disse omsider en Indgang hos et større eller mindre Publicum. Vi paastaae ikke, at dette er Frihedens skjønneste Side; vi paastaae det saa meget mindre, som det netop er saadanne, Friheden nedværdiggende Excesser, der kunne true Friheden. Vi erklære blot, at, naar vi veie Alt imod hinanden, tør vore tilsyneladende deelte Meninger" være at foretrække fremfor Keiserrigets Eenstemmighed. Lad kun enkelte Stemmer udraabe: Ned med Ministrene, ned med Forræderne! – Nationens Blod tilhører kun den, og Pressen, hvor mange Løgne, hvor mange Bagvaskelser den end gientager, er tillige Sandhedens Gienlyd. Ei længere true Landflygtighed og Eiendommes Seqvestrering samt Confiscation de Jndivider, der have Mod til at sige deres Hjertensmening; Kamrene udgjøre ikke længere en intetsigende og løgnagtig Prydelse for Despotismen. Og naar uduelige Ministre ved deres Feil ere bragte i den Stilling, at de ikke meere vide, hvad de skulle giøre, og ere nær ved af styrte Landet i en frygtelig Krig, da standser man dem, medens det endnu er Tid, lader dem ikke vove Alt paa et Tærningkast, og lader dem ei heller udfegte deres Kampa la Leipzi, eller a la Waterloo! Dette er dog altid en herlig Erstatning for en Smule Uorden, endskjøndt Uorden stedse er et Onde. Vi ville ikke Frihed uden Uorden, men heller ikke Orden uden Frihed. Vi høre ikke til hine Beundrere af Dispotismens Orden der majestætisk støtter sig paa vor Magt og paa Løgn. Men forbauses maae vi over, at Oppositionsfournalernes Provocationer havde en saa intetsigende Virkning. Gaarsdagens Ceremonie bivaanedes af næsten 600,000 Mennester. Visselig vil man ikke overtale disse 600,000 til at troe, at de alle skulle have frembrølet: a has les traitres, eller at de havde hørt dette Udraab af impoposante Masser. Aldrig vil man overtale Nationalgarden til at troe, at den er medskyldig i nogle af dens Medlemmers Jndisciplin. De isolerede Factioner imellem de uhyre Folkemasser er Gaarsdagens meest betegnende Omstændighed. Factionernes Anstrengelser have kun godtgjort deres Afmagt. Deres Raab fandt ingen Gjenlyd. Folket kom for at bædre Mindet om en stor Mand, og ændsede ei deres Skrig. Havde Nationalgardens Demonstrationer, bemærket i Anledning af ovenstaaende Artikel Cour. fr. meget rigtig, hvirkelig været saa ubetydelige, vilde Ministeriet have forholdt sig paa en ganske anden Maade. Havde blot nogle Jndivider udraabt. Ned med Ministrene, ville man have bemægtiget sig deres Personer, og anvendt, Disciplinarstraffe imod dem. Havde kun nogle Compagnier deeltaget deri, vilde man have opløst dem; man vilde have viist, at Regjeringen ikke ustraffet lader sig fornærme. Men fordi 8 Legioner af 12 lydeligt have tilkjendegivet deres Afskye imod Uslingerne og Forræderne; fordi de Nationalgardister, der ikke deeltoge i Raabet, lode de andre raabe, fordi Majoriteten af disse 80,000 Md. havde erklæret sig imod Ministeriet - derfor giver Ministeriet efter i al Stilhed. Om Sørgetoget siger Charivari: "Vi vedde, at Sy stemmet er endnu blegere end den Afdøde. Guizot i Napoleons; Sørgetog! J Sandhed ligesaa godt kunde man have indbudet Hertugen af Wellington og Sir Hudson Lowe. Efter Programmet aabnes og sluttes Toget med Gensdarmer. J vort Frihedssystem begynder og ender Alt med Gensd'armer."