Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1823-11-24
Denne Kommissionsberetning blev antaget med 70 imod 34, Stemmer, som erklærede sig for Minoritetens Mening: at Man ikke skulde raadslaae over Ministrenes Forslag, da Kongen ifølge Forfatningen havde Ret til at erklære Krig, og slutte Fred; men blot reservere Nationens Rettigheder, og protestere imod Magten. Siden holdt Cortes ikke flere Møder, da de ikke bleve indkaldte af Regjeringen; men Medlemmerne forbleve alligevel i Cadix, indtil de, uden foregaaende Anmeldelse, den 11 Octbr. erfarede, at Kongen var afseilet til Pto S. Maria. Jøvrigt kunde hverken den ene eller den anden af hine to Kommissions=Beretninger tjene Ministrene til Undskyldning for Kongens raske Udlevering. De, som dadle Cortes for, ikke at have afsat og straffet de utroe Generaler og Ministre, betænke ikke, at dette laae uden for deres Kompetenz, og til at overskride deres Fuldmagter, havde behøvedes en ny Revolution a. - En anden i Morning Croniele meddeelt Beretning søger mere at besmykke Ministrene, som bestandig stode i Brevvexling med den brittiske Gesandt, og søgde at formaae ham til at udvirke en Sammenkomst imellem Kongen og Hertugen, eller selv at kommetil Cadix, for ved sin Mægling og under Storbrittanniens Garantie at opnaae almindelig Amnestie og en liberal Regjeringsform i Spanien. Men som bekjendt, bleve alle didhørende Tilbud afslaaede af Hertugen af Angouleme, hvorom Regjeringen den 12 Septbr. underrettedes af Hr. Elliot. Ogsaa denne Beretning inddrømmer den Standhaftighed og det næsten mageløse Mod, som det konstitutionelle Parties Formænd og alle mere Dannede lode see under Bombardementet. Hr. Arguelles betjente selv en Kanon og var hele Tiden udsat for de Franskes Jld. Alle andre Embedsmænd vare paa deres Poster. Admiral Valdez's Koldblodighed var uden Lige. Efter Bombardementet - hedder det videre fulgte imidlertid en slig Gjæring i Gemytterne, at den Kongelige Familie var stædt i Fare, og de konstitutionelle Anføreres hele Klogskab og Anstrængelse behøvedes, for at afværge en Katastrophe. Da Ministrene i den overtydedes om, at ethvert Forsøg til videre Underhandling var spilt, at alle Hjelpekilder vare udtømte, og da saavel fra Anførerne paa Øen Leon, General Burriel, som Admiral Valde; indtraf nedslaaende Efterretninger og Forsvarets Utilstrækkelighed, besluttede de, efter Overlæg med Cortes, at lade Kongen afreise til det fransk Hovedqvarteer, og forelagde ham den 24 Septbr. til den Ende disse 5 Spørgsmaal: 1) Om Hs. Majestæt vilde tilstaae en almindelig Amnestie, 2) Om han vilde samtykke i en liberal Forfatning, og 3) Om han vilde begive sig til den franske Leir, Paa første Spørgsmaal svarede Hs. Majestæt. Det vilde være en Jnsultering at tvivle omhans Tilbøielighed; paa det andet forlangte han Betænkningstid og paa det tredie, det var ham ganske ligegyldigt; han vilde heri følge sine Ministres Raad. Endnu flere Gange gientog Ministrene deres Spørgsmaal, men Alt hvad de meere kunde erholde til Svar var blot: at Hs. Majestæt vilde gjøre Spanier, lykkeligt. Herpaa fulgte nu den senere Beslutning af 27 Septbr., hvorhos Ministrene lovede at ville bestræbe, sig for at Hs. Majestæt, før han forlod Cadix, vilde love Amnestie og en liberal Forfatning. Minoriteten af Cortes, som her angives til 37 Stemmer, anførte imod Ministre, nes Forslag: at enten var Regjeringen beføiet til at udføre, dem eller ei. J første Tilfælde var Cortes Samtykke overflødigt og i sidste lovstridigt. Jsær bidrog General Alanas Forsikringer til, at de konstitutionelle Høvdinger forlode sig paa Hertugen af Angoulemes Loyalitet. Den Madrider Militses Opstand forhindrede Kongens Afreise den 29de hvorpaa Høisamme endnu den 30te udstædte det almindelig bekjendte Manifest (S. 594).