JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Danske Mercurius, 1669-10-01
Franckerige. 1 Om alle Frandske Folk, och særlig de Søefarne, Som uden Landet har ey boepæl eller arne, befaling er udraabt, at de strax skulle dem, Ved lifs och æres straf, til Landet skynde hiem 2 Med kiøbmandskab och brug tilforne sig at nære, Det var blant Adelen saa got som en vanære. Hvoder til sig hengaff, ey koem blant deris tal, Som hafve deres nafn opsat i Ridder Sal. Men Kongen den maneer aldeelis nu forskyder, Oc vil, at sig en hver, som Adels frihed nyder, Maae giøre friligen med Kiøbmands handel gafn, Och ey forgiøre dog sin Adels Stand och nafn. 3 Den unge Dauphin nys af siugdoms tvang och møde Saa nær ihiel var kryst och gangen til de døde: Mens Men Gud och Lægens haand hialp hannem kraftelig, At hand til passe nu saa vel befinder sig. 4 Mand om den anden hielp slet intet nu kand høre, Som skulde Candien paa ny undsetning giøre. Ey goed det er behag, naar Lægen seer til dør, Och ey sin Patient vil skøtte, saa som før Spanier 1 Mand Residenterne, som fremmed Herskab tiene, Vil nu den Toldfrihed i Spanien formeene, Som dennem her til dags var undt, och gick i svang; hi Staten siger, hun til penge self har trang. 2 Mand ellers intet veed, som værdt er op at tegne. Fordi Frandsosen har optaget allevegne De brefve, som her need med Posten derfra gaaer, Och dem ey flippe vil, før hand randsoning faaer; Saa fremt som hand vil nu fremdeelis saa vedblifve, Det mangen handels mand til Bankerot vil drifve.
Danske Mercurius, 1669-10-01
Som det och til Hamborg er alt med nogle skeed, Hves gandske næring stoed i vexlers rictighed.
Danske Mercurius, 1669-10-01
Engelland. 1 At Døden sig end och i Kongers gaard indroder, Det vidner Engelland, hvis Kongis ædle Moder, Udi det Frandske Land, god nat har Verden sagt. Hvorfor hans Majestæt gaaer nu med sørge dragt. 2 Her Gyldenløwe med sin skønne folk inddragen Til Londen, bleff med pract undfangen och antagen. Thi de Karossers tal u-tallig var saa nær, Som hannem fuldte frem, och høytid teede der mand Mand stoed udi gevær Tromeet oc tromme rørdes: Kartowers torden-skrald al Staden ofver hørdes. Ja, kort at sige det altingest skeede grant, Som bør at skee for slig en Kongelig Gesant. Hand der paa sin Credends, samt och sin Herres gafver, Med herlig tales stil, til Kongen gifvet hafver. Saa mand forsekret er, at det, hand drifver paa, Til felgis gafn och fred skal lykkelig afgaae, Holland. Forgangen Sommers qvalm sin virkning allerede Begynder her och der med svaghed ud at brede. Mand nogle tusinde til Leyden siuge veed. Saa det sig tegner til en Landgængs Pest och Smeed. 2 Mand och af Jldebrand, diss værre veed at sige Til Bryssel och Gifhorn, samt Atlenborg dislige, Hvor mangen hafver mist paa vel en stakket tid, Alt det, som hand, nest Gud, til hafde slaget lid. Jtalten. 1 Det stoer u-lykke var, at Candien ey kunde Den hielp och udskud faae, som hun saa mangelunde Var nu til trængendis, och fra Jtalien, Samt andre Stæder var til hende skikket henDe Frandskes Admiral aff krund i Luften sprængdes, Och resten til den Øe, som Santen heder, trængdes. Saa der aff sluttes kand, at det ey vel staaer til Med Candien. Dog Gud kand giøre hvad hand vil. 2 Mand ellers hafver spurt med visse bud och brefve, kand. At slagen være skal de ædle Waldets Grefve, Samt mangen dapper Tydsk. Men Beauforts død ey vides end: thi mand hans Lig ey fand til visse
Danske Mercurius, 1669-11-01
Den Danske IE til den 1. Novembr. 1669. danmarck. 10 J lykke, Frydendal, som est iblant de Steder, Der Kongen lyst har til, oc herligen til reder, Saa nær den beste kiærn, och svarer rettelig, Til det saa glade nafn, hand nys har gifvet dig Til Lykke med den gunst til Lykke med den re, Som dig hans Majestæt loed i deelagtig være, Der hand til dig sit Hoff, oc Statens beste Mænd Henbøed, och gjorde dig med dennem och bekiend. Saa kosteligt et Maal med tractament oc drikke, Haa Kongelig en Vert oc gieste selskab ikke Paa dig forsamlet var tilforne nogen tid, Som paa den dag, der du til fulde bleest indvied Skriff denne Maanet op med gyldene bogstafver, Oc bed for Kongen got, som dig udkaaret hafver, Til sin særdelis lyst at bruge mangen gang, Naar Tiden andensteds kand hannem falde lang. Giør hannem fyldist for alt det, som hand anvender, Til dig at pryde med, oc dagligen tilsender. Tag til, i deylighed at fremmes dag fra dag dom den, der eyer dig, er alle til behag 2 At Kongen gaaer i soert och sørge dragt vil bære, Det gjør hand Dronningen af Engelland til ære. Til Konning Karl, som nu paa Tronen sidder der Hun Moder var, oc nys af Døden fældet er Fra salten Haff oc Søe for Jseland og Norge, Saa vel som andensteds, mand spørge kand med sorge, Hvorledis mangen der, saa vel om dag, som nat, Har baade Skib och Lifelændelig tilsat. Mand sparer ingen flid, hvor daglig brød kand vindes: Heldst nu, som næringen saa kuap hos alle findes: Men jeg den Skilling høyt, Ja dobbelt ære vil, Som jeg paa Lande-Jord fortien oc kommer til 4 Med bedre lykkes ynsk til Stranden vi ledsage, Haffhesten Kongens Skib, som gaaer i disse dage Til seyls, och acter sig hen til Ostindien: Gud did och de den den ledsage troligen Franckerige. Som jeg i Skow giør raab, saaledis mig och svares. Den Spanske fast paa stoed, en Daler skulde klares, Til told, for hver sæck Kul, som giemmel Landet gick, Hen til de Fæstninger, Frandsosen nylig fick. Men Frandsken der imod Brefdragerne loed fange, Som skulde giemmel hans Gebiet fra Spansken gange. Hver Post-sæck tusinde Pistoler sattes paa, Saa fremt den skulde løs, och maatte rictig gaae. Saa dyre Kuley self Antonius kand brænde, Naar hand til Stegers Jld Kanele barck vil sende, Som disse ringe Kul for Spansken kunde brat Opløbet til en fast u-trolig værd och skat. Thi gaf hand bedre kiøb Kul-tolden blef forlindret. Der med och Posten slap, och nu gaar uforhindret. Dog klager mangen, sig at hafve midlertid. At der om tvistedes, paa vexler skade lied 2. Fra 2 Det Frandske Folck, som vaar paa Candien at stride Var glad, det der fra slap hiem til Toulon i tide. Hver tredie kun dog af dem den Lykke nøed. Den anden største rest hielslagen er och øed Spanien.
Danske Mercurius, 1669-11-01
Jndbyrdis had och tvist iblant de Stoere drifves, For de bestillinger af Dronningen udgifves. Den eenne meener sig at være nest der til Den anden paa sin magt och høyhed pukke vil 2 Men paa det ingen skal sin skyldighed forglemme, Samt och at Dronningen sin myndighed kand fremme, Da lader hun udi gevær smuck komme fremDet nylif-regiment, och ofte sees af dem.
Danske Mercurius, 1669-11-01
Engelland.
Danske Mercurius, 1669-11-01
Det store Parlament, som med samtydig stemme Til Rigens tarf og gafn oc rolighed at fremme, Med Kongen slutte skal, hvad tienligst acttes kand, Til raads forsamlet er til Londen nu paa stand. 2 Her Allen har Algiers, den røfver nest i knibe, Och den til Søes belagt med fem och tive Skibe Vil der ey vige fra, før hand faaer det igien, Som den har voldelig frarøfvet Engelsken. Var Londens gamle Børs aff bygning och formue Nafnkundig, sig den ny vel lader och beskue, Ja den langt ofvergaar i pract och herlighed. Saa mand ey mage snart til den at finde veed Polen.
Danske Mercurius, 1669-11-01
Til Krakaw Kronningen er lykkelig afgangen, Och holden præctelig: thi glæder sig vel mangen. Det Spanske Riges Bud, til ævig troskabs pant, sin Herres Gylden Vid for Kongens hierte bandt, Ey længre tøfves kunde, Rixdagen er begynt. som siuntes nogenlunde, Thi resten aff Vkrain Til freds at være stilt, har falskhed nu beteed, Och den uchristne Tyrk tilsvoret hyldings eed.
Danske Mercurius, 1669-11-01
Jtalien. Den tiding som er dend och sørgelig at høre, sandfærdig snarist er. Mensee, hvad kand Jeg giøre, Naar det som engang er tillat af Himmelen, Er hændet mig, och ey kand vendes om igien: Mand tænkte, Candien sig skulde nu forsvare Med Pafvens, Frandskens och Maltheesens hielp och skare. Men hvo kand sige mig, hvorledis det tilgik, At slig en mægtig Hær ey der til lykke fik Mand ellers ymter om, at misforstand och irring: Skal hafne fort blant dem altingest i forvirring: Och at (som ofte skeer) en huer har eftersat Sin egen vild, och der med Fæstningen forlat. Men Tyrken der paa strax med hende var om borde: Fremdroeg med al sin magt, och trende Stormer gjorde: Ja der med kom saa vidt, at hun skendelig, Paa visse vilkaars pact, at ofvergifve sig. Ah, arme Fæstning, ahi der ligger al din ære Hvo kand saa føles-løs och marmor-hiertet være, Hand maae begræde Jo med Jammers suk och skrig Den u lyksalighed, som ramte da paa dig Hvad hialp, saa mangen dag och Aar at haffve standet; Hvad hialp, at hafve lied tørst, hunger, nød och andet, Som lides kand af den, der hafver frihed kiær Ney, ney, den sidste dag var kommen nu for nær Nu triumpheerer hand, den Guds och hver mands fiende: Tør och vel true fast, at same dom och ende Skal naae til alle folk i voris Christenhed, Som ellers, Gud skee Lof, aff ingen feyde veed.
Danske Mercurius, 1669-12-01
Den Danske til den 1. Decembr. 1669. Danmarck. Vad kand for Himlens Veyr och Elementer tørne Saa streng och haard en Storm, som af Nordvestens hiørne J denne maanet var, vor Danske Beltes Strand Tilforne nogen tid ey snart hukomme kand. Det af Ældgamle Folk, som mindes langt tilbage, Stadfæstes, at mand her, i deris tid och Dage, For Kiøbenhafn har ey seet større vand och floed, End sig af same Storm och Veyr indjage lod. Mand spørger her och der, stoer skade skeed at være, Hvor vreden Bølge ret fik magt til ind at bære. Ja mangen Seylings Mand och der af tiding fik, Frue, J det hand ynkelig med top och tafl forgik Forgangen Sommers tegn med Haf-Mand och Haf Som her paa Strømmene sig skulle ladet skue, Den omte Skibs Folk om, skal nu staae til at troe, Och at naar saadant sees, det ikke got skal boe. Dog hvor om alting er, mand hverken det tør necte, Ey heller uden grund gemeen Mands snak forfecteDet os er varsel nok: Visynde dagligen, Och der med tiene straf och hæfn af Himmelen. 2 Sig en halfvoxen Dreng, som er en Tyrk af stamme, Och her til Høfve tien, lod nyligen annamme Til voris Daab och Tro, som hand trods Machomet Udi Slotzkirken sig tilsvoer, at holde ret. Hand færdig var och lærd, til regenskab at giøre For Præsten om sin Tro, saa det var lyst at høre. Vor Konning, Dronning, Prinds og Statens ypperste De lode der om vel, och vaare Faddere.
Danske Mercurius, 1669-12-01
Tydskland. I At Tyrken, som mand ey for meget paa kand lide, Til Vaar ey komme skal mod Ungeren at stride, Da lader Keyseren, til Landsens sekerhed, Forsørge Grendserne, med hvis, hand tienligt veed. De Tydske Forster hand sig och i pact med gifver: At hver af dem, som hand sig stoer och høy til skrifver, Med sin hielp møde skal, och være færdig til, At byde spidsen frem, om nogen noget vil. Mand ofverslag har gjort och vil i sandhed skrifve, At der af kand en Hær och samlet krigs magt blifve Paa tred ve tusinde, ja fleere, dersom det Faaer ellers Lykke til, i verk at drifves ret. Blant dem, som stode for, at skulle pending tæle Til Folket redelig, och intet der af stiæle, Mand een befundet har saa grof och svigefuld, At hand har snappet hen til nogle tønder guld. Mand derfor med en sær proces och Rettens maade Vil hannem dømme til, at straffes uden naade. Ja paa særdeelis styld særdeelis straf och bør. Bort, bort med Skalken, bort før hand det verre giør. Dog det vel der tilgaaer, som det giør andre steder. Med ringe Tyfve kun mand gallien bekleder. Kand. Kand Jegmig stiæle rig, och har at gifve frit, Jeg vel en talsmand faaer, och ganger strikken hvit.
Danske Mercurius, 1669-12-01
Spanien. Som Candien er alt i Tyrkens haand och vælde, Da fryctes, at det nu Sicilien skal giælde, damt och Neapolis; Thi sender Spansken did Alt det, som bruges kand til vern i feyde tid.
Danske Mercurius, 1669-12-01
Franckerige. 1 Fordi den Hertug af Navallien ey fulde Paa Candien sin plict och ordre, som hand skulde, Hand ikke, førend hand, sig kand erklæret faae, Til Hofve findes tør, Maa skee, vel och ey maae. 2 Men Kongens Kiende-Søn som Vermandis tilkommer, J Beaufortz sted, som blef paa Candien i Sommer, Til Søes antagen er, och gjort til Admiral, End dog hand end vel ung och liden være skal. 3 Mand ey kand prise nok den høflighed och ære, Hans Majestæt har teed den gamle Polens Herre, Der hand med hannem til Chantilli var til ords: En hver sin høyhed nøed, och øfverst sad til bords. Den Rysselske tractat mand fructeløs afbryder. Den eenne lofver høyt den anden lidet byder. Saa det ey siunes end med Spansken nær saa klart, Mand jo til tvist paa ny kand aarsag finde snart.
Danske Mercurius, 1669-12-01
Engelland.
Danske Mercurius, 1669-12-01
J Londens Stad endnu sig Parlamentet finder, Och der, med Kongens raad, paa felgis nytte spinder. Særdeelis och en pact er med Saphøjen gjo Por Hvor efter handelen skal stedse settis fort.
Danske Mercurius, 1669-12-01
Portugal. Ved Portugals Gesant ey Pafven vilde kiendes Saa loflig, som ved dem, af andre Konger sendes: Men der hand paa gaf act, hvor nær hans Herre stoed Ved Konge linien, hand sig dog sige loed. 2 Regenten har afljust, och vil ey nogen lide, Foruden Klerke-stand, Mul-Eseler at ride. Hand Ridderskabet der med saa som nøde vil Til aarlogs rytteri, som Landet trænger til.
Danske Mercurius, 1669-12-01
Pohlen. Det Polske Folk och Land begynder sig at glæde, For deres Konge skal i Svogerskab indtræde Med Keyseren, och saa, som Famaspreder ud, Hans ældste Søster snart hiemføre sig til Brud. 2 Dog siunes noget ont at være der i gryde, Thi hver, som noget er, en nu vel hart tør kyde Paa sin gevalt och Stand-Thi blef Rixdagen split, Och intet victigt gjort: En hver hiemfver til sit.
Danske Mercurius, 1669-12-01
Holland. At Rom i fordum tid saa stoer en Krigs magt holdte, Det hendes Herredom och vide grændser voldte. Men seer mand Holland an, som er et lidet Land, Mand da med billighed sig høyt forundre kand. Thi Staten hafver nys samtyct at skulle holdes Och saa, som det sig bør, med Sølf och Guld besoldes Just hundre tusinde, som altid skulle staae, Saa vel i Fred, som Krig, oc vare Landet paa. 2 Paa den trefolde pact vel meget der og drifves, At den kand staae ved magt, saa vidt som æfne gifves. Men kand ey god forlig imellom tvende skee, Hves Stat adskillig er, det mindre skeer blant tre.
Danske Mercurius, 1669-12-01
Jtalien. Jtalien kand skade, Hvad Candiens foris som øyne vil oplade. Det seer en hver for vel Thi Ruster Pafven sig, vil aarligen ochsaa Med tolf Galleyers magt til Søes mod Tyrken gaae.
Danske Mercurius, 1670-01-01
Den Danske ME til den 1. Januarii 1670. Danmarck. 1 Aa snart den gamle Tid sig os af øye skynder, en anden yngere sig strax igien begynder. Men voris lefnetz Tid er udgienkaldelig, Och ey for nogen kand igien forynge sig. Det Aar som stunder til, ey det tilbage kalder, Som os forgangen Aar har lagt til voris Alder Men os paaminde vil, at voris sidste Tid Och Døds Aar nærmeere til os sig skynder hid.
Danske Mercurius, 1670-01-01
Jomeere lefvet er af alder och af dage, Jomindre resten er, som staaer for os tilbage. Hvo der paa tænke vil udi tilkommend Aar, Forsætlig vis u-dyd ey lettelig begaaer: Men heller giør sin flid, i gierning ud at føre, Hvad hannem och hans lof u-dødelig kand giøre, Naar hand er lagt i Graf, och Tidsens bidske tand Alt andet tærer op, som efterlades kand Vel an, Jeg derfor nu til Nyt Aars skent och gafve, Tilynsker alle dem, som lyst til Dyden hafve, At det som deris Sind och hierte sicter paa, Til gafn och velbehag for dennem lykkes maae. Men baade først och sidst Jegynske vil och bede, At Ærens Konge vil vor Arfve Konning klede Med Ære, Magt och Hæld, at hand i Fryd och Fred Maae længe blomstres end blant os, och blifve ved. Saa fattig eller rig i disse Nordens Riger Slet ingen er, som jo med mig det same siger, Och der paa jo med lyst och hiertens velbehagEn skaal uddrikke vil, paa denne Nyt Aars dag. Mende, hves øye-merk er skaltheds maal och ende, Dem ynsker Jeg, at de sig enten snart omvende Fra Synden, eller och at deris ondskab maae, Før Aaret ender sig, paa dennem self udgaae.
Danske Mercurius, 1670-01-01
Den Crimske Tartar-Cham, hvis Riges grændser række Fra den Hyrcanske Strand, och sig til Polen strække, Hans Sendebud med bref och fuldmagt, som det bør, Hos Kongen nyligen har været til forhør. Med fældsom adfærd hand ærbydelig aflagde Sin Herres bud och verf, och venskabs plict tilsagde: Fik der paa nøysom svar, och bleff tilbørligen Tracteeret, och sig der med hiem begaf igien. Den Sag om Oldenborg, som Plønes Hertug ikke Sig hidindtil ret i vaar under vist at skikke, Den hafve Parterne sig foretaget nu, Och drifve paa fordrag af gandske flid och HuDer siges, at vil hand imod den mildhed tage, Som bydes hannem til hand intet faaer at klage. Heldst som den rettighed, hand har at bygge paa, Mod deris næppelig skal kunde sig bestaae.
Danske Mercurius, 1670-01-01
Tydskland. Af Baden-Durlak er en ung och rig Marckgrefve, Som Holstens Hertug har, ved Sendebud och brefve, Sin Søster nyligen samtøct til en Gemal: Och skal hun snart af Land udstedes med stoer pral. Fran Frankerige. Den Tyrkiske Gesant alt addientz har fanget. Som hand udi vel lang en tid har efter ganget. Hans Østerlandske vis och dyre kleders dragt, Hvor stadselig den var bleef dog ey deert ilagt. Thi Kongen var iført saa dyrebar en kledning, At den, saa nær, med sin staffeering och beredning, Opløb och sig bedroeg til hundre tønder Guld, Thi den var ofver alt af ædelsteene fuld 2 Om Mynsters Biskop af Frandsosen penge fanger, Och hannem der for skal som rycte sterk af ganger, Forskaffe Folk paa been, det vorder snart bekiendt, Thi Schmysing hans Gesant, er til Paris hensendt, At ingen i sin eed och vidnessbyrd skal feyle, Da hafver Kongen een fordømt til hiul och steyle, Som der i funden blef vil och, at efterdags Skal øfves same straf, paa falske vidner strax.
Danske Mercurius, 1670-01-01
Engelland. En visse form och pact, om Kiøbmandskab at drifve, Med Dannemark er gjort. Der med skal alting blifve Vdi sin gamle skik, och hver sin leylighed Och næring eftergaae, som hand best kand och veed. Den 2dle Prinds af Jork, hvis høye Dyders rycte For ingen undergang sig hafver at befrycte, Hand sket ey kand udstaae den hierte-sorg och stød, som hand har fanget af sin ungste Daatters død. Her Allen Admiral vel sterste rædsel voldte Blant dennem til Algiers, i det hand dennem holdte Fra deres røfver fart. Men som her skrifves ind, Skal der fra være kiørt af Storm och hastig Vind.
Danske Mercurius, 1670-01-01
Holland. Den pact med Portugal er nu til ende drefven, Och, til forskrings tegn, leveeret underskrefven. Dog den om handelen er gjort fornemmelig. Hvor Holland seer profft, hun ey forsofver sig. 2 Mand sterk anordning giør til Krigsfolk at forsamle. Mand lader Self och Guld i penge poesen ramle. Tromeet oc tromme gaaer: ret som mand skulde strax Imod den store Tyrk och Tartar-Cham til Slags. De Frandske Lilier mand klage fast paa gifver, Och siger: deris luct for sterk i næsen rifver. Med Peber och Kaneel mand heller nøyes vil, End hafve Lilier for nær, at lucte til.
Danske Mercurius, 1670-01-01
Jtalien. Hvor Alderdom och Soet med hierte-forrig mødes, der kand mod undergang ey bygges for och bødes. Det vidner Pafvens Død, mod hvilken ingen kraft Och hielp at finde var i nogen Lægdoms saft. Thi der hand tiding fik, at Candien vaar tagen, Bleef hand med baade Soet och sorge saa beslagen, At hand omsider sig at ofvergive fik Och der med endelig al Verdens gang hengik. 2 For Døden dog saa nær med hannem koem om borde, Hand otte Geistlige til Cardinaler gjorde. Hvor ofver til hans Slect er stoer foræring skeed. Men om med hans forloff mand ey til visse veed. Hand holdte Kirkens Stand i bedre fyrm och afve, End mangen hafde tænkt, den tid hand først blef Pafve. Ja vel at ynske var, at den som skal hans sted Beklede, saa kun vil her efter blifve ved.
Danske Mercurius, 1670-01-01
Barbarien. Som Taffiletta med sin skarpe Sabels klinge Sig hafde foresat, al Africam at tvinge, Bleef hand tiltvungen at opgifve Lif och Aand, For tvende Prindser aff Marokko deres haand. For deris Fader de bekome skiel och lige, Som hand, paa same vis, ved baade Lif och Rige Tilforen hafde skildt. Saa kommer tit igien En gammel giæld och skyld, hvor lenge den staaer hen¬
Danske Mercurius, 1670-02-01
Den Danske II. ME til den 1. Februarii 1670. Danmarck. 1Lant de velsignelser och Himmelsende gafver, Hvor af en Potentat særdeelis glædskab hafver, Er det den største snart at hand i velmagts Stand, Hin ædle Sæd och Æt formeeret skue kand. Vor Arfve-Koning er saa frydefuld i sinde, for hand har fanget bud, at Holsteins Hertuginde, J barsel seng er lagt, och saa som Himlen boed, Har lykkelig och vel en ung Princesse fød. Hans Majestæt fordi, sin glædskab at kundgiøre, Gaf Himlen tak och pris, och fryde-skud loed høre. Ja mig er sagt, at den, som førde tidingen, fik och til budde løn en stoer foræring hen. 2 Vort unge Herskab och af samme tidings glæde, Sig til forlyste lod, vel præctelig i slæde At age Staden om. Hvor til och banen dem Anleeding gaf, thi den var same tid beqvem(bukke, Printzesser, Fruer och Jomfruer af de smukke, Samt Raad och Herremænd, som mand sig for maae De kiørde med i rad. Mand maatte lystes ved, At see, hvor lettelig den skare foer af sted.
Danske Mercurius, 1670-02-01
Om den u-milde frost oc haarde Vinters svale, Som her i Norden er, Jeg skulde noget tale. Men Jeg ey det for nyt och særligt her anseer, Som och hos andre Folk tildrager sig och skeer.
Danske Mercurius, 1670-02-01
Udi det Tydske Land, saa vel som Frankerige, Mand snart ey mindis kand, af større kuld at sige. Hvis Blidel til sit nafn ey snart vil svare der, Det da hos dem vil staae langt verre til end herverrig. 1 At Kongen merckelig forbedre kand sin rente, Hand mange nyligen af sine Stats-betiente, Medvenskab och forlof har gandske takket af Och nu vil spare det, hand dem tilforne gaf Det ellers pleyer vel Almuen an at gange, Naar mand til selgis gafn vil noget sært anfange; Men see hvor piben her en anden tone faaer, Thi denne reformatz de stoere kun angaaer. Paa det al ofverdaad i klededragt, och andet, Som penge spildes med, hentages kand af Landet, En visse low er gjort, hvor efter sig en hver, Udi hvad Stand och værd hand er, skal holde der Tydskland. 1 Med siugdoms værk och væ var Keyseren beslagen, Men blef af Lægerne saa vel paa vare tagen, At hand igien er nu saa frisk, som hand var før, Och hielpens Gud med loff betaling derfor giør. Den Prinds af Aversberg, med hvilken sig hans Naade Var ofte vaant i løn særdeelis at beraade, Hand pludselig er sat fra myndighed och Stand Men hvorfor det er skeed, Jeg ey berette kand Det er Hof-lefnetz stil. i dag vel høyt opskrefven. J morgen venne løs, och need af Sale drefven. Hof-lefnet er en glat och farlig ise-bro, Som ofte sviger den, som der paa meest vil troe.
Danske Mercurius, 1670-02-01
Franckerige. 1. Den Admiral Martell med sexten Skibbes flode Til seyls er gangen ud, och som er at formode, Paa Tyrkens røfver paak, som giør de Christne meen, Skal tage mandelig og holde Søen reen 2 Mand ellers ofver alt til feyde sig bereder. Tromeet och tromme-liud opfylder alle steder. Saa det sig lader an, som Mars ey bedre Land Til Krigens øfvelser, end Frankerige fand Engelland.
Danske Mercurius, 1670-02-01
Det stoere Parlament var moxen nu til ende. Men Kongen det for got oc høy-nødvendigt kiende, At detz termin oc dag endnu forlænget bleff Thi mand paa felgis gafn for længe aldrig dreet. 2 Medvel forrettet sag og Kongelige gafver, Her Gyldenløwe sig fra Londen gifvet hafver, Och Engelland forlat: Er nu paa reysen hid, fast hvert øyeblik och tid. Hvor hand forventes om Døden har henrøfvet,
Danske Mercurius, 1670-02-01
For den berømte Monk, Det gandske Rige sig befinder høybedrøfvet. sidst er Kongen forgefuld: Men baade først och Ja vilde frelst hans lig med mange tønder Guld Thi det en Herre var, som i sin velmagts dage, Af fryct och rædsel sig ret aldrig lod indtage. Stoeddog med raad och daad paa felgis fred och ro Var Riget til stoer gafn, och stedse Kongen tro Hand Hand var, som det sig bør. Ja (kortelig at sige. Til hannem Engelland med nød igien faaer lige. Thislig en Mand och Raad, som egen gafn forsmaae, Jvert mod tusinde Jern-kledde Mænd bestaaer.