Berlingske Tidende, 1784-10-29
Haag, den 16de October. Følgende er den hele Extract af den mærkværdige Resolution, som Generalstaterne fattede den 9de hujus om Aftenen Klokken 11, efter at Arvestatholderen forhen havde aabenbaret dem den hele Tildragelse paa Schelde, og Hs. Durchlauchtigheds, Statsraadets og Admiralitets Collegiets Erklæring vare inhændtede: At der skulde skrives til Capit. Volbergen og befales ham, at han for denne Gang skulde strax løslade det paa Schelde nedkomne Skib, omendskiøndt det end og var passeret Lillo, uden at have i Forveien fordret noget Pas af det Seelandske Admiralitet, samt at trække tilbage den Vagt, som kunde være sat paa samme, under den Betingelse, at Capitainen paa bemelte Fartøi strax vendte tilbage til Antverpen, eller skriftlig forbandt sig til ikke at fortsætte sin Reise paa Schelde. At ogsaa ViceAdmiral Reinst skulde tilsendes en Gienpart af denne Ordre til hans Efterretning. At man derpaa skulde tilskrive Deres Høimægtigheders befuldmægtigede Ministre i Brüssel at de i passelige Udtrykke, dog med den fornødne Alvorlighed, skulde ufortøvet besvære sig over hos Grev von Belaivioso, at et Brigskib var den 8de hujus kommet ned fra Antverpen, under Østerrigsk Flag, og at det ei allene var passeret Comtoiret af Lillo, som den sidste Post fra Republikens Side, uden at tage noget Pas, hvilket var aldeles stridende imod Deres Høimægtigheders Ret til Søe-Toldens Oppebørsel, sammestæds, men at det endog paa samme Maade havde villet passere et af Statskibene, eller det for Saftingen, stationerte Vagtskib, uden at vilde opholde sig, ja endog uden at vilde lægge bi, uagtet den i Republikens Tieneste staaende Lieutenant Cuperus's udtrykkelige Ordre og de derpaa gjorte blinde og skarpe Skud, indtil man omsider maatte give det hele Lav. At et saadant Beviis paa Foragt imod een af Republikens Officierers Befalinger, paa Deres Høimægtigheders ustridige Gebet, visselig ikke skulde have givet nogen Anledning til Klage, men af Deres Høimægtigheder selv være blevet paa en virksom Maade paaanket, dersom Deres Høimægtigheder ikke havde taget i Overveielse, at Hr. Grev von Belgivjoso havde den 5te hujus erklæret Republikens befuldmægtigede Ministre, at saadant et Fartøi skulde efter Keiserens udtrykkelige Befaling fare ned igiennem Schelde. Deres Høimægtigheder troede, at Hs. Majestæt Keiseren havde givet en saadan befaling, forinden Høistsamme var eller kunde være fuldkommen underrettet om den Vigtighed, som man her i Landet sætter i Scheldes Aabning; og forinden Deres Høimægtigheder havde ved Deres Resolution af 30te August og 24de September sidstleden viist, saavel Hans Majestæt som Grev Belgiooso, hvor aldeles umueligt det var, at igienkalde de Anordninger, som siden den Münsterske Fred stedse havde havt Sted ihenseende til Scheldes Tilsperrelse. At Deres Høimægtigheder troede, at de vilde fornærme Hs. Keiserlige Majestæts Ædelmodighed, dersom de nogensinde gjorde sig den Tanke, at Hs. Majestæt vilde fast vedblive saadanne Fordringer paa Republiken, som ere uovereensstemmende med Ret og billighed; At Deres Høimægtighedet derfor ikke kunde vente fra Hs. Majestæts Side en saadan Paastand om frie Skisfart paa Schelde, da Deres Høimægtigheder vare i den Münsterske Fred blevne indrømte saavel Republikens Uafhængighed, som den Ret, at holde Schelde tilsperret, eftersom hverken Kong Philip den 4de, med hvilken Tractaten var bleven sluttet, eller hans Efterfølgere havde gjort noget Jndgreb i denne Rettighed; da Kong Carl den 2den i Særdeleshed kun paa denne Fod besat Nederlanden; da der ved den store Alliance af 170, ikke er bleven gjort Jndskrænkninger heri; da bemeldte Lande efter Barriere-Tractaten af 1715 ere blevne overleverte Keiser Carl den 6te paa samme Fod, og hans Efterkommer saaledes have eiet dem indtil denne Dag; da der i de Conferencer, som ere blevne holdte i Antverpen og Brüssel, hvor alle Ting i henseende til Stridighederne angaaende de Østerrigske Nederlande skulde afhandles, ikke var bleven ført den allermindste Klage imod Scheldes Tilsperrelse; ja da den endog ikke er talt et eneste Ord derom i Memoiren af 4de Mai dette Aar, som skulde have indeholdt alle Hs. K. M. Fordringer paa Republiken, saa maatte D. Høimægtigheder holde for, at Hs. Keiserl. Majest. ansaae Scheldes Aabning eller Tillukkelse for en Sag af liden Betydenhed for Republiken, og derfore havde foreslaaet dens Aabning, som et Beviis paa Høistsammes Moderation og Velvillighed (som Hs. Majestæt behager at udtrykke sig) og som et Middel, hvorved man kunde giøre Ende paa Hs. Keiserl. Majestæts andre og endnu vigtigere Fordringer; ja Deres Høimægtigheder formodede endog, at blot den faste Overbeviisning, hvori Hs. Keiserl. Majestæt synes at have været, at Deres Høimægtigheder er skulle tage i Betænkning, at antage dette Arrangement for et overtydende Beviis paa Høistsammes Velvillighed, var at tilskrive Høistsammes Ordre til Scheldes Beseiling ved forommeldte Fartøi. Men at Deres Høimægtigheder, som Følge deres Pligt havde at bedømme denne Stats Jnteresse. efter deres egen og deres Forfædres Jndsigt maatte ansee den ne Punkt af allerstørste Vigtighed for sig og sine Underhavende, som noget der paa det nøieste var forbundet med Republikens Tilværelse og Sikkerhed og hvorfra de ikke kunne afstaae. Deres Høimægtigheder havde og allerede i Deres Resolution af 24de September erklæret sig paa samme Maade, men havde med Mishag erfaret, at sammes Jndhold, ved en Hændelse, først den 1ste hujus har kundet blive meddeelt Hr. Grev Belgiøjoso. Hvorved formodentlig er bleven foranlediget, at befalingen til ovenmeldte Fartøies Afseiling ikke har kundet blive udført. Deres Høimægtigheder stolede imidlertid paa, at de fuldkommen havde givet de tydeligste Beviser paa deres Agtelse for Hs. Keiserl. Majestæt, og iblandt andet ved at rømme Namur og andre Barrier-Stæder, uagtet at de blot forat beholde bemelte Barriere havde tiltraadt den store Alliance af 1701, og ført en saa fordervelig Krig, samt ved at trække deres Vagtskib tilbage fra Lillo, uagtet at samme uden mindste Modsigelse fra den Münsterske Fred af indtil dette Aar med megen god Ret har været stationeret sammestæds, De samme Høiagtelses Beviser ere og klarlig blevne lagte forDagen i Deres Høimægtigheders Svar paa Fortegnelsen af Hs. Majestæts gjorte Fordringer, som endnu nærmere skal vise sig af hvad man vilde sende om kort Tid Hr. Grev Belgivjoso til Svar paa det, som er anført i den Repliqve, som blev overleveret Republikens Ministre den 23de August. Da denne Tænkemaade og tydelig fremskinner i Deres Høimægtigheders Resolution af 30te August, hvori de erklære, at de i Henseende til alle i bemelte Fortegnelse opregnede Keiserl. Fordringer skulde finde sig i alt det, som var billigt, og i Henseende til det, som de troede ikke at kunde tilstaae, vilde henskyde sig under neutralle Magters Erklæring. At Deres Høimægtigheder altsaa ikke kunde formode af Hs. Keiserlige Majestæts bekiendte Ædelmodighed, at Keiseren skulde fordre endnu noget videre af denne Republik, som meer end eengang havde fundet Beskyttelse og Hielp hos Hs. durchlauchtigste Huus, og som tillige for samme Huses Forstørrelse og Tieneste ofte havde anspændt sine Kræfter; at Deres Høimægtigheder og meget mindre kunde vente, at man skulde fordre af dem et Offer, som i det mindste i Fremtiden uundgaaelig maatte trække efter sig hele Republikens Undergang. At Deres Høimægtigheder tvertimod haabe, at Keiseren efter sin bekiendte Viisdom, Ædelmodighed, og erklærte Bevaagenhed vilde lade Republiken i rolig Besiddelse af sin retmæssig erhvervede Ret til at holde Schelde tilsluttet, forat forebygge enhver Misforstaaelse, som siden kunde opkomme deraf. At Deres Høimægtigheder til endnu større Beviis paa deres uforanderlige Høiagtelse for Hs. Keiserlige Majestæt, havde befalet, at ikke den ringeste Voldsomhed skulde bruges, dersom der ved Passagen forbi Lillo ikke blev taget de behørige Passer; at og de sædvanlige Ordrer, for hvis Skyld Lands og Vagtskibe vare stationerte paa Schelde, vare med saa megen Moderation udførte, at man først udtrykkelig havde bedet den Østerrigske Capitain, ved en til ham afsendt Officier, at lægge sig for Anker; at denne Begiering, da han vægrede sig derved, var bleven igientaget af den commanderende Officier, og at man kun efter Capitainens haardnakkede Vægring har brugt Tvangsmidler, hvilket man skulde have gjort imod alle andre Fartøier i samme Fald, af hvilket Flag og Nation de end havde været o. s. v.