Norske Intelligenssedler, 1770-02-14
Norske Jntelligen No. 7. Onsdagen den 14. Februarii 1770. Til Medborgeren paa Hadeland. Min Herre! Dersom de ikke selv havde givet sig den Caractere af Medborger, skulle jeg meget taget i Tvil, at have hilset Dem med denne værdige Titul Deres Preambule udi Jntelligenz-Seddelen No. 2, gaaer nok an; Det giver til kiende en Slags Eftertanke hos Dem i Fædernelandets Sag; men om alle Deres Frugt og Bær-Viine samt Brændeviine kunde erhverve sig Nationens Smag, saaledes at den endog derved gandske tabte sin Kiærlighed for disse Sorter Franske Liqueurs, saa ville det dog alt ikke oprette det Tab, som de søger at tilvejebringe Fædernelandet, ved at sætte Potatos Avlingen i Miscredit hos vore Landmænd. Viine og Brændeviine kand vi til Deels undvære, men Brød og Mad ikke. Vort Fæderneland er underkast adskillige Aarsager, hvorfore en stor Deel af vore fattige Medborgere maae sukke, ja vel og ofte sætte Livet til paa Mangel af dette Sidste. Jeg vil sige Dem nogle, maaskee Min Herre kunde ved nøyere Eftertanke lægge fleere Aarsager til. Betragter man Huusholdningen hos Almuen, saa bestaaer næsten al deres Føde i Korn, og naar man undtager den liden Suul Mad de fortærer, saa veed de jo af slet intet andet til deres Ophold; Dernæst maae Norges Rige, deels for sin Beliggenhed og Dannelse, til deels og for sine mange store Skove og Moradser, som ofteste udstaae vanskelige Aar, saa at nogle faae Dages for længe varende heede om Sommeren, og en eneste Nattes Kulde og Høsten, kand til intet giøre al Agerdyrkerens Haab og Sveed. Hertil kommer og at vi mangler de efter vore Omstændigheder aldeles nødvendige Korn-Magaziner i Provinzerne, der i dyre Tider kunde soulagere Almuens Trang. Endelig forøger dette ogsaa vor Mangel, at vi ere forbudne at hendte vore Korn-Vahre, hos hvem vi kunde have dem for billigste Kiøb, og at da vi saaledes ere indskrænkede til visse Handlende, at ingen proportionerte Priiser ere fastsadte, saa at der intet Medium er imellem, at betale alt hvad Korn-Monopolisterne pretenderer, eller og at undvære det til vores Livs Ophold nødtørftige Brød. Skulle nu efter disse Omstændigheder den fortiene Navn af Medborger, der søgte at forekomme et Middel, som uden al Tvil kunde afhielpe alle disse Ulejligheder; Sandelig Min Herre! jeg indstiller det under Deres egen gunstige Dom. De nægter vel ikke at den Bonde som foruden sit Korn, aflede 10 fleere Tønder Potatos, jo sparte meget paa sit Korn, og ved sin gode Huus fuldkommen ved dette Middel uden nogen Nød kunde underholde sin Familie. De nægte heller ikke, at dersom en Bonde, som man souponerer paa en Middelmaadig Gaa i gode Korn-Aar avlede 60 Tønder Korn og 10 Tønder Potatos, og i slette Aar 20 Tønder Korn og 40 Tønder Potatos, at hans Føderaad i begge disse Aar var omtrænt det samme, saa at han paa denne Maade aldrig skulle vide af nogen Trang eller U-aar. Ja de ynkelige Spectaler, som i Aarene 1741, 42 og 43, kom mange af vore Hierter til at sukke, ved at antræffe henliggende paa Alfare-Veie mange af Sult næsten hendende Medborgere, skulle ved Hielp af Potatos Dyrkelsen, snart aldrig meere komme for vore Øyne, Følgen heraf kunde ved Guds Hielp ogsaa blive, at vi hverken skulle trænge til Provinciale Korn-Magaziner eller bekymre os om hvem der tilhørte det Monopolium at handle med disse Vahre. Det som jeg forestiller mig at De, efter deres Begreb om Potatos, kunde tvile paa, var det Forhold som jeg i gode og slette Aar har angivet imellem Korn og Potatos Avlingen, men maaskee Min Herre, efter sin Botaniske Kundskab allerede er bekiendt, at Væxterne under Jorden og over Jorden har særskildte Aar, og Erfarenhed har lært, at Norges Rige har aldrig meere frugtbare Aar end i de vaade og kolde Sommere, og at de Tørre og Varme derimod ere særdeles beqveme for Potatos Væxten. Dette, som nu er sagt, overlader jeg Min Herres nærmere skiønsomme Overvejende, hvorimod De ville tillade mig at overveje de faae Linier de har anført i Jntelligenz-Seddelen angaaende Potatos. Først siger De, at De med Potatos har gjordt mange Slags Forsøg, Det er at beklage, at De ved disse mange Forsøg ikke er kommen til en bedre Kundskab om denne Frugt; De maatte heller have sagt, at De slet ingen Forsøg havde gjordt, og dette skulde have formildet min Dom over dem Vel har jeg hørt at mange har raabt imod Potatos; At den Norske Bondes Mave ikke er skikket dertil; At Almuen her i Landet ej bør vænnes fra at æde Havre-Brød, og at Potatos skulle foraarsage et Slags Udslætt, med meere saadant Sladder, men disse Folk har maaskee aldrig ejet en Potatos, mindre plantet den, og endnu langt mindre ved Erfarenhed kommen til disse deres decisive Slutninger; Men, at De Min Herre, baade paa Forsog og Erfarenhed laster dem, derudi kand jeg sige, at De er en Original, som jeg skulle tville paa findes nogen Copie af i Landet. Fortsættelsen følger: