Aarhuus Stifts-Tidende, 1843-12-02
En Børsanecdote af ganske eiendommelig Art er i denne Tid i Omløb i Paris. Rothschild havde i nogle Dage været i en fortrinlig Stemning; han gjorde store Jndkjøb, store Omsætninger. De smaae Speculanter opbøde al deres Skarpsindighed, for at gjætte, hvad Retning hans Operationer egentligen havde; de kunde ikke ret blive kloge paa, hvad enten han kjøbte, eller solgte. Midt under disse Forretninger kom der et Brev til ham. Han aabnede det, læste, og hans ellers saa rolige Mine altereredes paa en paafaldende Maade. – "Hvad mon det Brev kunde indeholde?" tilhviskede de smaae Speculanter hinanden. Paa Rothschilds Pande leirede sig et sandt Uveir, Han hidkaldte Een af sine Commis og hviskede ham nogle Ord i Øret. Denne fjernede sig som en Piil. Hal sikkert et Ærinde af største Vigtighed! Hvo der kjendte det – – – hans Lykke var gjort. Men Rothschilds Commis ere ubestikkelige, thi han lønner de fyrsteligt. – Han hidkalder en anden Commis, og giver ham ligeledes et hemmelighedsfuldt Hverv, Ogsaa han skynder sig ud af Børssalen, og bestiger strax en Kabriolet, som stormer afsted med ham. Hal Hvo der havde hiint Brev, Maaskee kunde han vinde Millioner. – Rothschild har, i den Hast, glemt at forvare det i sin Portesenille, han har blot stukket det saa løseligt ind i sin Brystlomme. Hvo der nu havde en Taskenspillers Fingre! At have dette Brev. . blot tre Minuter! – Forretningsmænd nærme sig Rothschild; de tale til ham og spanske Papirer han ryster paa Hovedet; om neapolitanske – han sætter et suurt Ansigt op, om det russiske Laan, han vender Ryggen til. Han er adspredt, urolig: han vil ingen Forretninger gjøre. Hvo der dog blot havde Brevet, Brevet, Brevet! – Da griber Guldfyrsten i Brystlommen, og aabner sin Portesenille, for at tage en Note – ved denne Leilighed falder det indholdstunge Blad til Jorden. En af dem, som have iagttaget ham med Argusøine, har seet det han sætter sin Fod derpaa. Jkke for al Verden vilde han nu vige en Fingersbrede fra sin Plads. Men hans Nabo har ogsaa seet Bladet falde. Han tilhvisker Den, som har sat sin Fod derpaa: "Jeg har bemærket Deres Manoeuvre, jeg røber Dem, hvis Deikke opererer i Fælledskab med mig!" En Tredie har ligeledes seet Brevet falde og trænger sig ogsaa ind i Compagniet! Den ulykkelige første Lykkelige bliver heed og Ørerne ved at bestormes af saamange Medbeilere. Han vil gjøre betingelser – han byder 1000 Fres., hvis man vil lade ham beholde Brevet for sig alene – han byder 3000 – Jngen vil høre Noget. Concurrenterne begynde nu ogsaa at byde: 10,000 Fres. for Brevet!" – "Forslaaer ikke!" 20,000 – "Nu, saa lad gaae – svarer den første Lykkelig: Jeg er en fattig Diævel og befinder mig just for Øieblikket i en piinlig Forlegenhed; jeg vil nøies med den mindre, men sikkre Fordeel, men contant Betaling, før trækker jeg ikke Foden til mig!" – Fordringen accepteres, Enhver af de to Concurrenter giver ti Billetter, hver paa 1000 Fres.; den Tosse, som havde sat sin Fod paa Nakken af Lykken, trækker den til sig - den gyldne Skat er for ham tabt forevigt. De to Speculanter gribe nu Bladet; de læse det og blegne, thi dets Jndhold lyder: "Kjære Ven! Det er umuligt, at opdrive nogen rigtig feed Kalkun til vor Diner idag. Hos Very, Befouer, allevegne magre Dyr, Først næste Fredag ventes bedre Exemplarer. Du maa tabe Dit Væddemaal!" Rothschild havde nemlig lovet, at bringe en federe Kalkun paa Bordet, end den, som han nys havde spiist hos En af sine Venner, og som havde vakt alle Kienderes Beundring. – – J dette Øieblik trængte sig Enaf hine Commis, som han havde bortsendt, gjennem Menneskemassen med glædestraalende Ansigt. Han giver Rothschild et Vink: Denne iler efter ham, udtil en Kabriolet, som holder paa Børspladsen. Der laa en Kalkun, trind som Jordkloden, hvid som Ætna's Snee! – Rothschild jublede i sit Hjerte. De to Speculanter, som vare fulgte efter ham, gjennemborede det ulyksalige Dyr med deres rasende Blikke. Rothschild, som saae dem staae der, hidraabte dem i sit lykkelige Lune: "See der, mine Herrer, ikke sandt, et kostbart Dyr, Vil De spise med?" – Vegge de Jnd budne bukkede, idet de, med et sødbedsk Ansigt, lovede, at hjælpe til at fortære det kostbare Dyr.