Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-08-28
Om Forpagternes moralske Characteer vilde blive slettere end nu Fæsternes, der, som Exempler daglig vise, ikke mangle paa Lyst og Leilighed til at benytte en, som Hr. B. siger, hielpende Procurators Paafund til, ved Drillerier at opholde Rettens Gang, og gjøre Eieren saa kjed af det, saa han heller giver Slip paa Skatter, Afgivt og Besætning, end flere Aar at procedere derom, vil jeg ikke lettelig kunne overbevise mig; men tilstaaer derimod, at det, for at forekomme muelige Klager over, at forarmede Forpagtere faldt Communens Fattigkasse til Last, med billighed kunde paalægges Godseierne, ene at forsørge dem blandt disse, der havde opholdt sig saalænge i Sognet, at dette var pligtigt til sammes Understøttelse hvilket jeg ogsaa tidligere i mine Tanker over dette Æmne (i oeconomisk Correspondent No. 11 dette Aar) har yttret. Jeg slutter saaledes de Jndvendinger, jeg troede mig pligtig at gjøre mod Hr. Brolunds i Skilderiet indførte Tanker, over Forslaget til Fæsteindretningens Forandring til fri Afhændelse af Bøndergods, for derved at vise Tingen fra en anden Synspunkt, førend nogen Dom derover fældes, og ender nu med Hr. B. egne Ord: "at i en Sag, der i saa høi Grad interesserer hele Staten, som denne, bør enhver prang og eensidig Anskuelse, der offentligen vil gjøre sig gieldende, berigtiges; ethvert maaskee velmeent, men ikke velbetænkt, Forslag, der i deslig en Sag offentligen fremsættes, bør ogsaa finde offentlig Modsigelse, og dets fordærvelige Følger vises, og dette er det jeg i nærværende Tilfælde efter Evne har søgt at gjøre Hs. Hvorledes seer det ud inden i Nyeholland; (Fortsættelse, see forr. No.) Visheden om at Nyholland, uagtet sin Størrelse, ikke har nogen stor Flod, som har sit Udløb paa dens Kyster, naar undtages nogle smaae Bække og det paa enkelte Steder, og at Landet ikke heller indvendig er deelt ved store Jndløb og Arme af Havet, hvori Floderne inde fra Landet af have deres Udløb, maatte saameget mere opvække Nr. gjerrigheden for, hvorledes dette forunderlige Land, der aldeles ikke er bygget som noget andet Land paa Jorden, og som enten maatte synes at have en aldeles Mangel paa Vand, eller at mangle Afløb for samme, maatte see ud inden i, og hvilken Naturbeskaffenhed et saadant Land vel kunne have. Nogle gjættede paa, f. Ex. Peron, at Landet var indvendig blot en brændende Ørken, i hvilken Formodning han blev bestyrket deraf, at der paa visse Tider af Aaret udbredte sig megen Hede og brændende Vinde fra det Jndre af Landet af til Kysterne; Andre formodede, at der maatte være en stor Søe midt inde i Landet, hvori alle Floderne udgød sig, ligesom det caspiske Hav, og atter Andre formodede, at Landet maatte indvendig bestaae deels af Ørkener og deels af Moradser. Det varede imidlertid til Aaret 1813 inden man begyndte paa at opklare dette vigtige Spørgsmaal, som skulde bestemme en heel Jordensdeels Beskaffenhed. Man havde vel flere Gange før den Tid forsøgt paa at bestige og komme over de blaae Bjerge (saa kaldes de Bierge, som omgive den engelske Colonie); men disse Bjerge vare saa steile og omgivne af saa frygtelige Afgrunde, at man stedse var bleven nødt til at opgive sit Forsæt; men i 1813 indtraf der saa stor en Tørke, at Græsset gik næsten bort og det manglede paa Vand, saa en stor Mængde Hornqvæg omkom Man begyndte derfor paa ny at tænke paa, om det ikke var mueligt, at man paa hiin Side af Bjergene kunde finde Underholdning for Creaturerne. Dette bevægede 3 brittiske Colonister, Lieutnant Lawson og Dhrr. Blaxland og William Went wort til endnu at gjøre Forsøg paa, om de ikke kunde finde en Overgang over Bjergene. De gik nu hen til Emu-Sletten over Floden Nepean; men da de havde besteget den første Bjergkjæde, fandt de sig saa omgivne af Svælg og Afgrunde, at de fortvivlede om et heldigt Udfald; men efter lang Søgen havde de dog det Held at støde paa en Bjergryg, som førte dem imod Vesten. Efter mange Besværligheder blev deres Vedholdenhed, belønnet ved Synet af en Egn, som lovede dem Alt, hvad de kunde ønske sig. De kom ned i en Dal, som var bedækket med yppigt Græs, og de saae en Flod; men da de bemærkede, at den havde sit Løb mod Østen, hvorfra de vare komne, indsaae de, at de endnu ikke havde oversteget den sidste Bjergkjæde; imidlertid, da de havde overbeviist sig om, at man nu uden Vanskelighed kunde passere videre frem, saa vendte de tilbage. – Gouverneuren, General Macquarie, besluttede, saasnart han fik Underretning om denne Opdagelse, at forfølge den videre, til hvilken Ende han afsendte Opsynsmanden for Jordernes Uddeling, Hr. Evan, med det fornødne Følge. Han gik d. 20de November samme Aar over Nepeansfloden, og naaede snart det Sted, hvortil hans Forgjængere vare komne. Derpaa trængte han videre frem mod Vesten, hvor der var godt Græs og skjønne velvandede Dale. Her opdagede han en liden Flod, som havde sit Løb imod Vesten, altsaa ind i Landet, og denne kaldte han Fiske floden. Ved at forfølge dens Løb, som snoede sig igjennem et meget smukt Land, der i alle Henseender var vel skikket til Agerdyrkning og Qvægavl, kom han til en anden Flod, som havde sit Løb fra Sønden og som han kaldte Campbell, og da begge Floderne siden forenede sig, gav han den saaledes forenede Flod Navnet Macquarie, til Ære for Gouverneuren. Hr. Evans blev ved at følge langs med denne Flod, som udgod sig igjennem et frugtbart og velvandet Jordstrøg, der var frie for Skov; han forefandt der en Mængde Kanguroos (Kænguruh), et Slags Pungrotter, og Emus (eller Nyhollandske Casuarer) i Skovene, og en Overflødighed af Fiske i Vandene. Derimod saae han kun 6 Jndfødte, 2 Fruentimmer og 4 Børn, men bemærkede fra Bjergene mange Blus i Omegnen. Efterat han var trængt 25 danske Mile frem i lige Linie fra Nepeansfloden, vendte han om, og kom den 8 Januari 1814 til Sidney. - Gouverneuren, som nu indsaae Vigtigheden af denne Opdagelse, besluttede at anlægge en Vei over Bjergene, saa at Colonien snart kunde have Nytte af det frugtbare Land, som var blevet opdaget. Dette Arbeide blev overdraget Hr. Cor som ogsaa i Begyndelsen af 1815 bragte en Landevei istand, som kunde passeres af belæssede Vogne. - Nu besluttede Gouverneuren selv at bereise Landet, for at see det med egne Øine.