Aalborg Stiftstidende, 1837-09-09
Den ærede Forfatter bemærker, at Alle erkjende den Sandhed, at det er usikkert naar et Menneske skal døe, og dog tænke kun Faa paa at forsikkre deres Familiers Underhold efter deres Død; skjøndt de fleste Mennesker ere ivrige no med at forsikkre deres Eiendom mod muligt indtræffende Ulykke, som Jldsvaade, Søskade &c. Vi give Forf. Ret i at mange Mennesker benytte deres Tid og Penge paa en Maade, som de ikke vidste, at de kunne døe i Morgen. Men hos Mange vilde den Tanke, at sørge for sine Nærmeste efter sin Død, snart voxe til et fast Forsæt og hurtigen vise sig i Handlingen, dersom de havde Udsigt til at udføre den. Dertil ere de Fleste ikke i Stand ved at samle det, som de muligen kunne spare hvert Aar. Bestaaer en Mands aarlige Overskud af 60 Rbd., da skal han leve i 20 Aar for at samle omtrent 1500 Rbd. Det er derfor, naturligt, at han mindre tager Hensyn til en Plan, som kræver 20 Aar for tildeels at værksættes, og derimod anvender sit aarlige Overskud deels paa sin Families Fornøielse, deels paa at lade sine Born lære en eller anden behagelig Færdighed. Dog forhindrer dette ei, at den forsigtige Huusfader, jo ofte med Bekymring tænker paa sin Families Skjæbne, efterat han ikke længere kan sørge for den, og denne Tanke, at efterlade sin Familie Jntet eller saare Lidet, maa i høi Grad nedtrykke ham. For den Mand, som ikke har Udsigt til at efterlade en betydelig Formue, men er i Stand til at gjøre nogen Opoffrelse for at sikkre sin Familie efter sin Død er anstændigt Udkomme, gives der efter den ærede Forfes Mening to Slags Indretninger, hvorved han kan opnaae dette nemlig: Sparekasser og Enkekasser. Vi kunne ikke være enige med Dr. R. at henregne Sparekasser til en saadan Slags velgjørende Indretning, da Formaalet for en Sparekasse er et ganske andet, og den, der vil benytte en Sparekasse til at sikkre sin Families Udkomme efter sin Død, vil paa andre Maader langt bedre opnaae sin Hensigt. Mod Enkekasser indvender Forf. meget rigtigt, at de fordre en betydelig Indskuds=Capital, og gavne i ethvert Tilfælde kun Enken og ikke Børnene. Men ikke nok hermed; den indskudte betydelige Capital gaaer aldeles bort, hvis Konen døer førend Manden, og Familien drager kun saare ubetydelig Nytte af Indskudet, hvis Enken døer kort Tid efter Manden. Ja i begge de nævnte Tilfælde er endog Enkekassen, forbunden med positivt Tab for Familien, for hvem det vilde have været langt fordeelagtigere, hvis den i Enkekassen indskudte Capital var bleven udsat paa Renter. Naar saaledes Hensigten egentligen kun opnaaes i det ene Tilfælde, at Enken i lang Tid overlever Manden, da kommer den eftertænksomme Borger i et ubehageligt Dilemma. For muligviis at sikkre sin Enke en aarlig Pension, udsætter han sig for den Risico, at berøve sine Børn en ikke ubetydelig Capital. Hvad en Mand i et saadant Tilfælde bør beslutte sig til, er i Sandhed yderst vanskelig at afgjøre. Denne Forlegenhed vilde han undgaae, hvis der hos os existerede en Livs-Forsikkrings=Anstalt. Han kunde da ved aarlig at betale sin Præmie, være sikker paa at efterlade sin Familie, baade sin Enke og sine Børn, en vis bestemt Sum uden Hensyn til, naar han maatte forlade dette Liv. Et saadant Livs-Forsikkringselskab er nemlig intet Lotterispil, men dets Basis er de paa mange Aars Erfaringer grundede Beregninger, om hvormange Mennesker der i et givet Tidsrum døe af et vist Antal. Den er grundet paa lignende Beregninger, som den kongelige Enkekasse. Hovedforskjellen mellem disse to Indretninger er den, at en Enkekasse forsikkrer Mandens Liv, men kun til Fordeel for den overlevende Kone, samt at deri indskydes en Capital og af Kassen, tilsvares Rente, hvorimod en Livs=Forsikkringsanstalt forsikkrer en Persons Liv og udbetaler i ethvert Tilfælde den forsikkrede Sum ved dennes Død, samt at deri indbetales aarlig Præmie og tilsvares Capital. En Enkekasse er altsaa en Underafdeling af en Livsforsikkringsanstalt. Nytten af Enkekasser, er almindelig erkjendt, og følgelige maa man ogsaa inddrømme at Livsforsikkringer ere langt nyttigere, fordi hine kun ere en Deel af disse, fordi Livsforsikkringer kunne finde Anvendelse paa langt flere Forhold i Livet end Enkekasser, hvis Brug, er indskrænket til et eneste Forhold, nemlig det, der finder Sted mellem Mand og Kone. Dr. Ruge nævner flere Exempler, hvori Livsforsikkringer kunne benyttes; som : en Enkemand har to gifte Døttre og en ugift Datter, for hvilken han sørger ved at forsikkre sit Liv, en Majoratsherre, giør sine yngre Børn uafhængige af det ældste ved at forsikkre sit Liv, en Mand, som trænger til et Laan, kan faae det mod en aarlig Afbetaling hos en Ven, men som ikke kan taale at tabe denne Sum, skjøndt han er vis paa at faae sine Penge tilbage, hvis Debitor lever; den Ene kan her hjælpe den Anden ved at lade Debitors Liv forsikkre Disse Exempler kunne naturligviis forøges med mange flere Den, der forsikkrer sit Liv, behøver aarlig kun at betale Præmien af den forsikkrede Sum og opnaaer saaledes strax et meget fordeelagtigt Resultat af sine Besparelser; det bedste Middel efter vor Overbeviisning til at befordre Orden og Oeconomi hos en Stats Borgere, vi ere derfor aldeles enige med den ærede Forf., naar han siger, at Fattig= og Pensionsvæsenet vilde ved denne Indretning meget kunne indskrænkes.