Aalborg Stiftstidende, 1838-04-26
En Supplements=Credit, som Ministeriet havde forlangt paa henved 4 1/2 Mill. Franes, til at forøge de specielle Vaabenarter, navnligen til at montere 10 kjørende Batterier fuldkommen paa Krigsfod, har foranlediget interessante Debatter i Kammeret. Conseils=Præsidenten paastod, at Erfaring havde lært, og navnligen ved de sidste Grunewalder-Anliggender, at, naar et Armeecorps tilsomt skulde sammentrækkes ved den nordlige Grændse, var det dertil fornødne Artilleri ikke strax ved Haanden. Hvis Kammeret derfor afslog Andragendet vilde Ministeriet være uskyldigt, hvad Følgerne angik, og den turde let hænde, at man vilde med Fortrydelse sande Ministeriets Ord, hvis en Hær igjen gjordes nødvendig paa Nordgrændsen. Sagen gjordes saaledes, paa en Maade, til et Cabinetsspørgsmaal, og det maatte vække saameget meer Sensation, som der i denne Yttring syntes at ligge den Tilstaaelse skjult, at man, i paakommende Tilfælde, ei troede at kunne undvære disse Tropper fra andre Dele af Landet; Debatterne vare varme og medtoge et Par Dage, men Ministeriet seirede med en Majoritet af 44 Stemmer. Oppositionen støttede sin Modstand paa, at Frankrig, foruden de til Afrika sendte Tropper, holdt 278,000 Mand paa Benene, med en aarlig Udgift af 206 Millioner. Kunde man, med en saa anseelig Magt, i saakaldte paakommende Tilfælde, ei gjøre en Demonstration mod Grændsen, saa maatte Organisationen være slet og dette Onde kunde Stridskræfternes Formerelse ikke afhjælpe. Det maatte dog betænkes, at Restaurationen havde, med en Hær af 180,000 Mand, kunnet sende en Expedition til Grækenland, erobre Algier og lade 100000 Mand træde op i Spanien. Sagens Udfald viste imidlertid, at Ministeriet ikke rokkes saa let De ønske Anliggender. Der skrives fra München, at det ultramontane ferkecatholske) Parti har faaet en pludselig Skræk ved den fra Wien indløbne Efterretning, at, efterat 3 Biskopper i Ungarn havde udtalt de samme Anskuelser, som Erkebiskoppen af Coln, med Hensyn til de blandede Ægteskaber, er der strax af Øvrigheden mod disse Herrer anordnet Inddragelse af deres Jndkomster, og derpaa afgaaet Beretning til Wien, for at indhente nærmere Forholdsregler. At hine Øvrigheder i denne Sag ei have handlet egenmægtigt efter eget Godtbefindende, men efter en allerede tidligere fra Regjeringen for slige Tilfælde erholdt Jnstruction, lader sig tænke og synes at bevise, at Østerrigs Hersker, skjøndt han tilhører et reent catholsk Huus, dog med Kraft veed at forhindre, at det der værende hierarkiske Parti ikke glemmer, at det, som enhver anden Undersaat, skylder Landsherren Lydighed. Hermed kan man sætte følgende Yttringer i en Skrivelse. i den tyske Mercur, i Forbindelse: "Det er vist, at den preussiske Regjering vil gribe til ganske andre Forholdsregler mod Erkebispen af Posen, end dem, der anvendtes mod Erkebispen af Cøln. Jstedetfor at afsætte ham og fjerne ham fra sit Bispedømme og derpaa appellere til Paven, vil man ventelig actionere ham, som opsætsig Undersaat, efter Statens almindelige Lovgivning. Han er, tilligemed General=Vicaren for Gnesen og endnu tre Domherrer, suspenderet. Det kan ikke være tvivlsomt, at Staten maa sikkre sin øverste Myndighed imod Enhver, der vover at fornærme den, og at drage den Borger, som udstrøer Sæd til Ulydighed og Opsætsighed, til Ansvar, hvad enten han bærer Uniform eller Præstekjole eller borgerlig Dragt. En Anklage for Høiforræderi vilde paadrage Erkebispen en fleeraarig Fængselstraf, og Staten synes bestemt paa, at ville betragte ham fra selvsamme Synspuncter, som enhver anden Statsborger, der gjør sig skyldig i lignende Brøde mod Staten. Man seer, at Spørgsmaalet dreier sig om, hvorvidt Kirken kan danne en Stat i Staten og gjøre Brud paa dennes øverste Værdighed og høieste Anseelse. I den protestantiske Verden er dette Punct for længe siden afgjort, at Fyrsten er summus juder et summus episcopus øverste Dommer og øverste Bisp), men fra det catholske Standpunct er det blev antaget, at et Brev fra Rom kun har Gyldighed, naar Staten har sanctioneret det, men at denne Bestemmelse har sine Ufuldkommenheder, har i dette seneste Virvar viist sig. Saa ubehagelig og forstyrrende denne hele Sag end er for Preussen, saa vil den dog bidrage til, endelig at træffe et fastere Standpunct for visse tvivlsomme Tilfældes Betragtning og anvise den canoniske Ret i Staten sin faste Plads næst efter Statsretten, for saaledes fuldstændigere at opløse Forvexlingen af Begreber, der ikke meer passe for vor nærværende selskabelige Orden og Forbindelser.