Berlingske Tidende, 1826-08-07
J denne Overbeviisning var deres første Bestræbelse at smigre hans store Egenkjærlighed. Ethvert af hans Ord syntes dem at indbefatte en dyb Tanke. Han kom eengang i Spøg til at sige, 1) Han havde dertil bestemt Besøg og Lykønskninger paa Nytaarsdag. at han ønskede han var ved Handelen, for at sætte sig i Spidsen for Handelscorporationen, og hæve denne Værdighed til en Lord=Majors Høide. De vil være vort Hoved, min Herre, svarede Yakoubovitsch strax, Vel, men lad os være Deres Armee. Pakoubovitschs Ankomst til Petersborg, hans Taler og hans tilstaaede Plan gjorde et stærkt Jndtryk paa Ryleieff, der paa denne Tid var Præsident i Directoriet i Nord. De antændte efter Alexander Bestoujeffs Udtryk, en Jld, der laae skjult under Asken; endskjøndt Ryleieff allerede før havde yttret, at Selskabet skulde begynde at virke med Keiser Alexanders Død, eller endog før, dersom det fandt sig istand dertil; men nu, efter Efterretningerne fra Syden, antydede han Muligheden af at begynde Værket i Mai Maaned 1826, ja maaskee endnu før Vent til Reiserens Tilbagekomst (fra Taganrog) og vi skulle nok gjøre Noget, svarede han paa det Spørgsmaal, Hvad giør J. som Poustchine havde gjort ham ved Baron Steinheil, et nyt Medlem af Selskabet, som var kommen fra Moskou til Petersborg i September Maaned 1825, og hvem især efter hvad han selv tilstaaer, skuffet Ærgierrighed, og Uvillie over at see sig tilsidesat, forglemt, havde tilskyndet til Deeltagelse. Af de Sammensvorne var Stemheil een af dem, som hørte til de mindst Forblindede, Ryleieff sagde ogsaa til ham: I den 2den Armee ønsker man Democratie, det er Galskab, det er umuligt: vi her, vi ønske et indskrænket Monarchie." Paa den anden Side bemærkede den samme Ryleieff, og det kort efter, i Batenkoffs Nærværelse, at i Monarchier kunde der ikke være store Characterer, at gode Regjeringer kun vare kjendte i America; at hele Europa, England indbefattet, sukkede i Slaveri, og at Rusland skulde give Exemplet paa Løsrivelse. Men da man kom 1) til det Spørgsmaal, hvad man skulde gjøre i det Tilfælde at Keiseren forkastede de Vilkaar, som blev ham foreslaaede, og om man efter det i Spanien Foregaaede, kunde stole paa en Jndvilligelse aftvungen med Magt, sagde Ryleieff. "J Syden ønsker man ikke Monarchie, deres Mening er liig vorde paatage sig desuden, at ombringe Reiseren ved første Leilighed." Alexander Bestonieff erklærer endeligen, at Ryleiet og Obolensky, aabenbart efter Opmuntringer fra Syden, ogsaa have talt og Udryddelsen af den hele Keiserlige Familie. Bestoujeff gik over til deres Mening, men han forsikkrer, at hans Jndvilling ikke var oprigtig, og han paastod, ligesom Rakoubovitsch, Nødvendigheden af at samle i det mindste 10 Mordere til dette Foretagende, da han troede, det vilde være umuligt at finde saamange Uhyrer, og at det var et Middel til at afvende det Slag der truede et helligt Hoved. Jeg var en Skraalhals, vedblev han, men ingen Forbryder, og da jeg tilbød mig til en græsselig Forbrydelse : var jeg overbeviist om, at Ryleieff ikke besluttede sig til at bruge mig. Han vidste alt for vel, at der behøvedes rene Mennesker til at virke paa Soldaterne. Torsons Udsagn ere omtrent de samme; men der er Noget af dette, som Ryleief ikke tilstaaer. Han kjendte selv ikke med Vished, forsikkrer han, den af Selskabet i Syd tagne Beslutning, at myrde Keiser Alexander og Hans ophøiede Familie; han ansaae virkeligen de forenede Amerikanske Staters Regjering for at borde foretrækkes alle Andre, men hans Attraa var, for en Tid at beholde de monarchiske Former for Rusland, som han blot havde deelt i store Provindser ligesom de forenede Amerikanske Stater, iøvrigt inddrømmede han sit Selskab kun Ret til at fuldkaste Tingenes bestaaende Orden, og ikke til at udvælge en ny uden Samling af Nationens Repræsentanter denne Jder var levende bekjæmpet af Pestel), endelig, paa det Spørgsmaal: "Hvad skal man gjøre, dersom Keiseren ikke antager vore Vilkaar." havde han svaret: "Kunde man ikke deportere ham og da denne Mening var bleven deelt af Troubetskov, Nikita og Mathias Mouravieff, Obolensky og Nicolai Tourgueneff, blev det ham personligen overdraget af Directoriet at forberede, ved Hielp af nogle forbundne Søofficerer, Midlerne til at lade Flaaden i Cronstadt tjene til denne Deportation. Ryleieff talte den om med Torson, og paa dennes bemærkning, at Midlet var voveligt, og at det var bedre, at holde den Reiserlige Familie paa Palaiet, under god Vagt, svarede han, ikke i Petersborg, det gaaer ikke an, men maaskee paa Schlusselburg; 1 1) Alerander Bestoriesse Udsagn. Tilfælde af Oprør, have vi et Exempel at følge: man veed, hvad der er skeet ved Mirowitsch's Opstand. 1) Den Efterretning, som satte alle gode Russer, og alle veltænkende Menneskee i Europa i Sorg, frembragte en forskjellig Virkning paa de Sammensvorne, men uden at opvække Glæde hos dem; thi den Hændelse, hvorpaa de grundede deres Haab, tjente ikke til Andet, end til at vise deres Afmagt. De erfarede paa eengang (den 27de November), den høisalige Reiser Død, og Tilværelsen af et Manifest, ved hvilket Hø. Majestæt havde bestemt Tronfølgen og Troskabsedens Aflæggelse til H. K. H. Storfyrst Constantin af alle Hovedstadens Jndvaanere 2). De Sammensvorne skjulede ikke i deres Forsamlinger deres dybe Fortrydelse derover. J en Samtale med begge Bestoujefferne (Alexander og Nicolai), brugte Batenkoff disse Ord: Den Leilighed, som er gaaet os af Hænderne, vil ikke komme igjen i 50 Aar. Havde der været gode Hoveder i Statsraadet, kunde Rusland idag paa een Gang have aflagt Eed til en ny Hersker, og til nye Love. Jmidlertid er Alt tabt for os, og det uigjenkaldeligen 3). Til deres Fortrydelse kom Frygt for at see Selskabet opløst. Troubetkoy havde i Begyndelsen sagt: "Det er ikke saa stor en Ulykke man bør kun derede sig paa at staae dem i Syden bi, dersom de gjøre Opstand;" imidlertid stemmede han med de andre Hovedmedlemmer, for Ophævelsen af Selskabet til beleiligere Tid Da Batenkoff i den samme Forsamling talede om Eden, der var aflagt den 27de November, tilføiede han: "Hvor det er let at frembringe en Forandring i Rusland, det vil være tilstrækkeligt, at uddele nogle trykte Ukaser fra Senatet. Men Rusland taaler ikke nogen anden Regjering end den monarchiske. Alene Bønnerne ved Messen (Bønnerne for den Keiserlige Familie) gjøre en Fristat umulig. Jndskrænket Monarchie er nødvendigt, var det endog kun for en Overgang." Paa den bemærkning, at en erobresyg Monarch let kunde forvandle et indskrænket Monarchie til en absolut Magt, svarede han: "Det kan man afhielpe. Hvorfor kalde Mænd til Tronen, Have vi ikke to Reiserine og der, og adskillige Storfyrstinder.