JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Adresseavis for Børn, 1781-09-19
Numer Aar. Ol Tredie Tyr Aargang. for Onsdagen. den 19. Septemb. Børn. Den let sine Fiender kan overvinde, Som sig ædelmodig mod dem lader finde. Den ved Ædelmodighed overvundne Fiende.
Adresseavis for Børn, 1781-09-19
Da Cyarares, den sidste Konge i Meden, som i den hellige Skrivt kaldes Darius, Medus, var efter sin Faders Astages's Død kommen paa den Mediske Throne, saa holdt Kongerne af Babylon og Lydien dette for en gunstig Leylighed, til at bemægtige sig Kongeriget Meden, og lode derover forkynde Charares Krig.
Adresseavis for Børn, 1781-09-19
Den unge Konge bad sin Svoger Cambyses, som var Konge i Persien, og havde den Mediske Prindsesse Mandane, Cyarares's Syster, til ægte at han vilde staae ham bi. Cambyses skikkede ham og en Krigshær, hvilken Corus, den Persiske Kronprinds, anførde, uagtet han endda var meget ung. me, Førend denne unge Prinds brækkede op med Armeen, spurgde hans Fader ham, hvorledes han vilde bære sig ad, at forskaffe sig Officierernes Ærbødighed og Lydighed, Prindsen svarede: Jeg vil belønne dem, som opfylde deres Pligt, og straffe dem, som forsømme samme. Da Cyrus, i Spidsen for sine Hjelpetropper, var kommen til Meden, saa fandt han sin Morbroder Cyarares i stor Forlegenhed og Uroe Kong Astyages, hans Fader, havde efter en haard Krig nødt Kongen i Armenien til, at han maatte betale ham en aarlig Skat, og det syndes nu, at denne Herre vilde føre sig den Krig til Nytte, i hvilken Mederne paa denne Tid vare indviklede, for at rive sig løs fra at betale bemældte Skat. Tyrus havde gjort saa gode Anstalter, at han fik at vide, alt, hvad der gik for sig i Armenien. Han indsaae altsaa meget vel, at hans Morbroders-Frygt havde god Grund og han lovede ham, at han vilde snart hielpe ham ud af denne Uroe og Forlegenhed. Kongeriget Armenien grændsede op til Kongeriget Meden, og Cyrus anstillede store Jagter paa Grændserne. Undertiden trak disse Jagter ham ind i Naboe-Kongeriget. Man blev altsaa der vant til, at see ham paa Grændserne, og fattede i den Anledning slet ingen Mistanke. Men en Dag tog han en god Hob Krigsfolk erede med sig i Stedet for Jægere, og kommen tæt til det Sted, hvor Kongen opholdt sig, da man lod denne Herre vide, at han havde ikke et Øyebliks Tid at spilde, om han vilde rædde sig. Strax lod han sin Dronning, sine Børn og sine Skatte bringe bort, og befalede dem, at Pr. Avis de skulde begive sig ind i de snævre Veye og Dale, imellem Bjergene, hvor det faldt et lidet Antal Mandskab let, at forsvare sig imod et langt større Antal. Cyrus, som forglemde ikke noget, havde allerede forudseet, at Kongen i Armenien vilde fatte denne Beslutning, og havde brugt den Forsigtighed, at skikke Soldater ind i disse snævre Veye, hvilke altsaa strax bemægtigede sig denne ulykkelige Herres Familie og Skatte. Han vidste endnu intet af denne Ulykke, og da han i en Hast havde faaet samlet alle sine Tropper, som ham var mueligt at opbringe, saa posterede han sig paa en Høy, og vilde forsøge, om han kunde forsvare sig. Men da han saae sig omringet paa alle Sider, saa var han nødt til at overgive sig paa Naade og Unaade til Seyerherren. Paa saadan Maade endte Corus denne Krig den samme Dag, den var bleven begyndt.
Adresseavis for Børn, 1781-09-19
Prindsen af Persien lod de fornemste Officierer af begge Krigshærene komme sammen, og lod endog de fangne Prindsessers Vogne kjøre nærmere hid. J alle disse Personers Nærværelse spurgde han den fangne Konge, hvorfor han ikke havde villet betale Skatten, som Astygges havde paa lagt ham. Kongen af Armenien svarede: "Fordi jeg har troet, min Ære udfordrede, at jeg skulde efterlade min Søn mit Kongerige ligesaa frit som jeg har faaet det af min Fader. Denne Tanke er smuk og anstændig for en Konge, som ikke har givet noget Løvte fra sig, sagde Cyrus; og den skulde De have havt, førend De blev overvunden af min Bedstefader. Prindsen gik derpaa løs paa ham med saadanne indviklede Spørgsmaale, at han offentlig overbeviist maatte tilstaae, han havde handlet ubilligt i at ville bryde sit Løvte, og fortjent Døden for saadan sin Opførsel. J dette Øyeblik begyndte Prindsesserne, som sadde i Vognen, at gjøre et stort Skrig, ret ligesom de havde allerede seet Kongen døe. Kongen havde en Søn, ved Navn Tigranes, som Cyrus i sin Ungdom havde kjendt. Denne gik derpaa hen til ham, og sagde: Jeg vil ikke, naadige Prinds, søge at undskylde min Fader; jeg veed, at han har fortjent Døden; men jeg haaber, Du vil behage at tage i Betragtning, at det er langt større Ære, og af for Børn. langt større Nytte, at tilgive en overvunden Fiende, end at undertrykke ham. Prindsen af Persien fordrede, at Tigranes skulde bevise dette, og han sagde: "Fordi Viderværdighed er Fyrsternes Skole, og fordi en Konge, som aldrig har føelt sig ulykkelig, er gemeenlig et Menneske uden Viisdom og Forstand. Men da Kongen af Armenien var bleven klog af Skade, saa kunde Cyrus af denne Fyrstes Erkjendtlighed, som havde et godt Hjerte, vente alt, naar han tilgav ham. Jeg tilgiver ham, sagde Cyrus, og vendte sig til Kongen. De har intet at befrygte i Henseende til Deres Liv, og jeg vil endog ydermeere lade Dem beholde Deres Kongerige. Men hvad vil De give min Morbroder til Løsepenge for Deres Familie? Ach, hvad skulde jeg vel give ham, svarede den fangne Konge i den største og taknemmeligste Henrykkelse. Alt, hvad jeg eyer og besidder, tilhører ham. Cyrus, som var vel tilfreds med denne Erklæring, paalagde Kongen af Armenien dette, som den eneste Byrde, at han herefter skulde betale en større Skat til Cyarares, end forhen. Han gav ham i sin Morbroders Navn hans Familie igjen, optog ham til en Ven, og paalagde ham, at han i den forestaaende Krig skulde gjøre alt, hvad ham mueligt var, for at hielpe Cyarares. Og da Kongen af Armenien tilbød ham ikke allene et stort Antal Soldater, men endog en stor Sum Penge til Foræring, saa tog denne ædelmodige Prinds ikke paa andre Vilkaar imod Pengene end som et Laan, og betalede dem ogsaa virkelig siden til Kongen igjen.
Adresseavis for Børn, 1781-09-19
Prinds Tigranes's Gemahlinde befandt sig med iblandt de fangne Prindsesser. Det var endnu ikke længe siden han var blevet formælet med hende, og han elskede hende overmaade høyt, og elskede ikke noget Fruentimmer uden hende. Cyrus spurgde ham i Skjemt, hvad han vilde give ham i Løsepenge for hende, "Tusinde Liv, om jeg havde dem, svarede Tigranes med en levende Varme. - Ney, sagde Tyrus, det skulde komme mig alt for dyrt at staae, da jeg derved skulde miste en kjer Ven, jeg vil heller give Dem hende for intet. Der Avis Derefter lod denne ædelmodige Prinds anrette store Taffeler under Telte, som man paa hans Befaling havde opslaaet, og, efterat han havde beværtet den Kongelige Familie og de fornemste Officierer, saa ledsagede han dem glade og fornøyede til deres Hjem. Opløsning paa Spørgsmaalet i No. 37. Det er Zirknizer-Søen ved Staden Zirkniz i Hertugdømmet Krain, der tilhører den Tydske Keiser, hvor man fanger baade Fiske og Ræve i eet Aar. Denne Søe løber gemeenlig hvert Aar ud og tørres, og bliver siden fuld af Vand igjen. Der ere nemlig Huller i Bunden, af Søen, igjennem hvilke Vandet taber sig, og kommer frem igjen igjennem samme Huller paa en vis Tid, og det med saadan Magt, at det springer høyt i Veyret. Naar man merker, at Vandet vil løbe bort, saa bliver der ringet med Klokkerne i de næste deromkring liggende Byer, for at lade alle Jndvaanerne det vide, som da forsamle sig i en Hast, baade unge og gamle, store og smaa, med Fiskergarn og Kiedsere i Haanden, trække sig halvnøgne ud, og søge saa hastigt, som muligt er, at fange saa mange Fiske, de kunne faae. Dette maae altsammen skee i største Hast, efterdi Fiskene ellers trækkes ned igjennem Hullerne ved Vandets Afløb, eller blive døde i Dynden, naar Vandet er afløbet. Naar der nu altsaa intet mere Vand er, kan man faa Dage derefter gaae tørskoet omkring i Søen, og inden tyve Dage er den hele Søe begroet med skjønt og høyt Græs, hvilket bliver afmeyet og indhøstet, siden pløyer man Søebunden, og saaer derudi Hirse, Byg eller nogen saadan Sæd, hvilken ligeledes indhøstes, saasnart den er moden. Naar Høsten er forbi, saa kan man anstille en Jagt i denne Søe, og skyde Harer, Ræve og Fugle derudi, som har begivet sig derhen for Græssets og Sædens Skyld.
Adresseavis for Børn, 1781-09-19
Spørgsmaal. Hvilken har været den fornemste Tømmermands-Dreng i Europa, for Børn.
Adresseavis for Børn, 1781-09-19
Nyeheder. De kjerlige Børn, Myrtil og Daphne. Myrtil. Er du allerede saa tidlig oppe, min Syster, Solen er jo endnu ikke kommen ret frem forbi Bjerget. Svalen har knapt begyndt at istemme sin Morgensang; Hanen har neppe endnu hilset Morgenen, og du er allerede gaaet udi Duggen, Slig mig dog, hvad det betyder, Hvad for en Festdag vil du celebrere i Dag For hvem har du samlet din lille Kurv fuld af Blomster, Daphie. God Morgen, min hjerte Broder, Siig du mig, hvorfra du kommer saa tidlig i Marken, Hvad har du gjort ude i den stille Dæmring i denne Morgenstund, Jeg har været ude at plukke nogle Blomster, som jeg vil gaae hen at strøe i vor Faders og Moders Sovekammer, og paa deres Seng, førend de vaagne op, thi saa blive de vist nok ret fornøyede og glade, naar de befinde sig omstrøete med Blomstere. Myrtil. Odu kjere Syster. Jeg elsker ikke mit Liv saa meget, som jeg elsker dig. Og jeg, min Syster, du veed det nok, da vor Fader i Gaar i Aftenrøden, da Solen vilde til at dale, saae derhen til den lille Høy, hvor du veed, han pleyer ofte at sætte sig ned og hvile, da sagde han: Ach, hvor lifligt var det, om der stod en liden Løvhytte, hvorunder man om Dagen kunde sidde i Skyggen, – og jeg hørde det, og lod, ligesom jeg slet ikke havde hørt hvad han sagde: men i Morges tidlig, førend Solen stod op, gik jeg derhen, og byggede saadan en liden Løvhytte paa Høyen af friske grønne Grene, og bandt disse flaggrende Grene sammen paa Siderne. Vil du see derhen, min Syster, saa kan du see, at jeg er allerede færdig med det hele Arbeyde, men du maae ikke røbe mig, førend han seer det selv. Ach! hvor denne Dag vil blive fuld af Glæde for os, Daphe. O min Broder, hvor glad og fornøyet og munter vil dog den kjere Fader blive, naar han nu kommer ud, og seer denne Løvhytte langt borte, Nu gaaer jeg ind, og sniger mig saa sagte hen til deres Seng, for at strøe disse Blomster omkring dem. Myrtil. Ach naar de saa opvaagne under den behagelige Lugt, hvor ville de da med venlige Smile.
Adresseavis for Børn, 1781-09-19
Avis. Smile see paa hinanden, og sige: Det har Daphne gjort, hvor mon hun være, det bedste Barn, den elskværdige Pige, Hun har sørget for vor Fornøyelse længe førend vi opvaagnede. Daphe. Ja, men ach, min Broder, naar vor Fader kommer op, og seer bare ud igjennem Vinduet hen til Høyen, saa veed jeg gandske vist, at han strax bliver den nette Løvhytte vaer, og saa vil han sige: Ney, kom og see, hvilken sød Løvhytte staaer der henne paa den lille HøyDen har vist min kjere Søn Myrtil bygget for min Skyld, for at jeg der skal sidde under Skyggen om Dagen. O, velsignet være han, den gode Søn, At sørge for, at skaffe vor Alderdom Glæde, er langt vigtigere for ham, end at søge sin Rolighed om Natten. Ach, min Broder, da vil den hele Dag blive os en Glædes og Fornøyelses Dag, ja en lykkelig Dag, Thi hvor som om Morgenen begynder at gjøre noget Godt, for den lykkes Alting bedre, og Alting bliver ham til Glæde hele Dagen igjennem.
Adresseavis for Børn, 1781-09-19
Bekjendtgjørelse. Den frygtsomme Dreng. En tossed naragtig Barnepige havde sladdret meget unyttigt Snak for en liden Dreng, og plaget ham med Forestillinger om en sort Mand. Denne Dreng saae engang Skorsteensfeyeren komme i Huset, hvilken han endnu aldrig havde seet. Derover blev Barnet saa forskrækket, at han af Angest løb ud i Kjøkkenet, for at skjule sig der. Men ligesaa snart han kom derind, var den sorte Mand der og i Hælene paa ham. Næsten død af Angest løb han da ud ad en anden Dør, og krøb bag Kakkelovnen der i Stuen. Men et Øyeblik derefter hørde han den sorte Mand radse i Skorstenen ved Siden af ham. for Børn. Af nye Skræk sprang han da ud af Stuen og ned i Haugen, hvor han skjulde sig bag ved et Træe, og saae med bange Øyekast og bankende Hjerte rundt omkring sig, da den sorte Mand i det samme kom pludselig op af Skorstenen. Nu begyndte Drengen af alle Kræfter at skrige om Hjelp. Hans Fader kom, og spurgde, hvorfor han skreg, Drengen pægede med skielvende Miner op til Skorstenen; thi han var endnu saa sterkt uden for sig selv, at han ikke havde Kræfter til at fremføre et Ord. Faderen smilede, og underviisde den lille bange Stakkel, hvor liden Aarsag han havde havt til at ængste sig saa meget. Drengen skammede sig derover, og hørde siden aldrig mere paa saadanne overtroeske Folks Fortællinger. Drengen og Fuglen.
Adresseavis for Børn, 1781-09-19
(En Fabel.)
Adresseavis for Børn, 1781-09-19
Den unge Milon, en vakker lille Dreng, gik en Dag ud i Lunden, og fangede en Fugl, som var meget broged, og havde deylige Fjedre. Fuld af Glæde bragde han den derhen, hvor hans Qvæg laae i Skyggen, og der lagde han sin hule Straahat ned paa Jorden, satte sin fangne Fugl derunder, og løb i en Hast hen til den nærmeste Vidiebuske, for at udsøge sig de smidigste Grene til et Buur. Naar jeg nu, sagde han, faaer Buret færdigt, saa sætter jeg Fuglen derudi, og bringer den hen til Chloe, og forærer hende den. O, gid jeg havde Buret færdigt, Saaledes talede han, og løb i en Hast med Vidiegrenene under Armen hen til Straahatten. Men hvor bedrøvet blev han staaende der, da han saae, at Vinden havde væltet Hatten om, og Fuglen var borte.
Adresseavis for Børn, 1781-09-26
Nuner. Aar. Or Tredie er Aargang. for Onsdagen. den 26. Septemb. Born At være viis og vel til Mode, Er meer, end andet jordisk Gode. Opløsning paa Spørgsmaalet i No. 38.
Adresseavis for Børn, 1781-09-26
Den fornemste Tømmermandsdreng i Europa har været den Russiske Keyser, Peter den Første. Det er ikke saa meget længe siden, at Russerne endnu vare et vildt, uslebet og vankundigt Folk, i Sammenligning med andre pole rede Nationer. De vidste lidet eller intet af Kunster og Haandværker at sige. Mange af dem skulle ikke engang have forstaaet at tillave Smørret til noget nyttigt Huusholdingsbrug, og de fleste levede et meget raat og vildt Levnet. Men da Peter den Første, som formedelst sine merkværdige og udmerkte Bedrivter bliver kaldet den Store, skulde regiere Rusland, indsaae han snart, at et raat og vankundigt Folk ikke kunde være lykkeligt, og at hans saa store Rige skulde i Magt og Anseelse langt overgaae mange andre Riger, saasnart hans Undersaatter bleve dueligere og sædeligere Folk. Han lærde at kjende nogle Venner, som fortælde ham meget om andre Landes Tilstand, og fattede den Beslutning, at ville rette sig derefter. Han satte stor Priis paa duelige og sædelige Fremmede, og trak dem ind i sit Land. J hans Ungdom oprettede han et Compagnie Soldater, og var selv Tambour derved, levede af Tambour=Lønning, og viisde fuldkommen Lydighed imod de Officierer, som under viisde ham. Han vilde ikke begegnes og behandles anderledes, end han efter sin Opfersel forsende; og da han i nogle Maaneder havde været Gemeen, saa blev han Underofficier, fordi han havde opført sig godt, og avancerede saaledes stedse høyere. Herved opmuntrede han sine Russer til Soldaterstanden, og lærde dem ved sit Exempel, at man allene kan gjøre sin Lykke ved sit gode Forhold. Var det ikke en fornemme Tambour og Underofficier, Men han var ogsaa engang Tømmermandsdreng. Det var ham meget magtpaaliggende, at Skibsfarten i hans Land kunde komme i bedre Stand; thi naar man vil reyse fra det ene Land til det andet, for at drive Handel eller føre Krig, saa maae man jo og have gode Skibe; og Russerne forstode sig dengang endnu slet ikke paa Skibbyggerkunsten. Paa det at han nu snart kunde komme til at anlægge egne Skibsværfter i sine Lande, saa reysde han selv til Holland, men forklædt, som en Gesandskabs Cavalier med hans Gesandt dertil, lod sig her indskrive i Tømmer folkenes Liste, og arbeydede som en Tømmermands Lærredreng i Amsterdam paa den Plads, hvor Skibene bliver bygte, som man kalder Skibs Og Avis Skibsværftet. Men der var ingen, som vidste, at Lærredrengen Peter var en saa fornemme Herre. Han fik siden det Navn af Stor, fordi han gjorde et raat og upoleret Folk sædeligt og lykkeligt, og hans Navn vil bestandig blive berømt og merkværdigt saa længe Verden staaer. Det er allene ved Reskaffenhed, Flid og Duelighed, J unge Mennesker, at man kan gjøre sin Lykke i Verden, og forhværve sig Ære og Berømmelse.
Adresseavis for Børn, 1781-09-26
Spørgsmaal. Hvad er den Tydske Keyser for en Landsmand, i Henseende til sin Herkomst, Nyeheder.
Adresseavis for Børn, 1781-09-26
Den gamle Fader, som boede paa Landet, lod sig det være meget maatpaaliggende, at faae sine Børn dydige. Han troede, at Dyden er let, naar man stedse vænnes til at øve den, og at ogsaa denne Vane bliver som en anden Natur hos Mennesket, saa at det ikke andet vil, end være dydigt. Han havde vænne sine Børn saaledes, at de stedse vilde have noget Nyttigt at bestille, men ikke stedse ved eet Slags Arbeyde. Først gik de i Skole, naar Skoletimerne vare forbi, saa satte han dem i alle Slags egentligt Arbeyde, som var indrettet efter deres Alder og Kræfter, siden fik de deres Hvile- og Forfrisk, nings-Timer. Men paa det at disse Timer, i hvilke Børn gemeenlig drive Tiden bort, med unyttig Leeg, eller vel og gjøre Skade, kunde ogsaa blive til Nytte for dem, saa talede han ofte med dem om alt det, som var skadeligt for hans Hauge= og Markfrugter. Han lærde dem, at kjende mange skadelige Jnsekter og deres Reder, at fange Markmuus, Muldvarper og Rotter, og selv at giøre de fornødne Fælder dertil. For endnu at gjøre dette Arbeyde til des større Lyst for Børnene, saa blev Haugen, eller de Jorder uden for den, ordentlig deelt imellem dem; og saa ofte Veyrliget eller andre Forretninger tillode det, gik enhver af Børnene, udrustet med de fornødne Redskaber, ud paa denne Jagt, hver paa sin anviisde Andeel. Hvis Frugttræer eller for Børn. Stykke Jord da i den bestemte Tid var renest forJnsekter, Mosse og Vandgrene, eller for Muldvarpeskud, og hvo af dem, der kunde opvise de fleste tørrede Muldvarpe, eller Musehoveder, den blev belønnet med en liden Foræring, eller fik en bedre Plads ved Bordet, eller deslige. Hans Døttre anviisdes paa en anden Maade, at blive nyttige. Dem havde Moderen lært, at kjende mange skadelige Planter. Disse maatte de i deres Hvile- og Forfriskningstimer udluge af Haugen, Engene og Agrene, og det ydermere ikke saaledes som gemeenlig skeer, at Ukrudet ikkun brækkes af, men de maatte trække eller grave det forsigtigt op med dets Rødder, og besaae Stedet, igjen med godt Frøe. Hun havde ogsaa lært dem at kiende de Blomster, Urter og Rødder, som vare tjenlige for Sygdomme hos Mennesker og Qvæg, samt naar det var den rette Tid at samle dem. Naar de nu ikke havde noget siddende eller huusligt Arbeyde at bestille inde i Huset hos deres Moder, saa vare de dog alligevel allerede som Børn sysselsatte paa en nyttig Maade. Om Aftenen fortælde hvert Barn sine smaa Begivenheder den Dag over, og indhentede da sine erfarne Forældres Raad over mange for dem tvilsomme Tilfælde.
Adresseavis for Børn, 1781-09-26
Da der nu engang om Aftenen blev holdt saadan en Samtale, sagde den ældste Søn til sin Fader: Det vil nu ikke vare ret længe, førend der er ikke et eneste skadeligt Kree eller det mindste Ukrud mere, hverken i vor Hauge eller paa vore Marker. Hvad skulle vi siden tage os for Faderen. Siden, min Søn, ville vi bede vore Naboer, at de ville tillade os, vi paa denne samme Maade maae blive nyttige for dem. Sønnen. Ach, ja, kjere Fader, det ville vi giøre. Jeg vil og gjerne gjøre det for dem for slet intet, naar jeg kun fremdeles kan saaledes beskæftige mig med noget Nyttigt. Jeg veed, efter det, min Fader har lært mig, at man kan blive nyttig paa tre Maader: For det første. Ved at forekomme Skade. For det andet: Ved at tilveyebringe noget Godt. For det tredie, Ved at forbedre eller forædle det Gode, som allerede er tilveyebragt. Den Avis Den første Maade at blive nyttig paa, skikker sig efter mine Tanker egentlig for Børn, og deres medfødte Virksomhed kan ved god Anførelse allene paa denne Maade blive nyttig, da den ellers mestendeels yttrer sig i at gjøre Skade og fordærve, omendskiønt gemeenlig uden Børnenes Skyld. Børn lade sig vænne til det Gode, siger Salomon i hans Ordsprog 22 Cap. 6 Vers, og han har Ret.
Adresseavis for Børn, 1781-09-26
Et Par slette Forældre gave deres Børn ingen gode Exempler Moderen var trættekjer og slem. Faderen var ofte drukken, og drev en ordentlig Handel med stiaalne Sager, og andre utilladelige Vare, hvorved hans Børn ofte vare Vidner til de underfundige Anstalter, som han gjorde, for ikke at blive paagreben. Til hvert tredie Ord svor og bandede han, Hverken Læreren i Skolen eller Præsten i Kirken kunde nu formaae noget hos disse Børn med alle de dem givne gode Lærdomme. Det onde Exempel, som Forældrene daglig gave dem, og den Forargelse, som de hørde og saae, virkede langt stærkere hos dem, og de bleve skadelige Mennesker. Herudi vare Forældrene Skyld. O J Børn, som have fromme og dydige Forældre, hvor lykkelige ere J. Skjønner derpaa, priser Gud derfor, og lever ham til Ære og dem til Glæde; thi det er eders egen Lyksalighed.
Adresseavis for Børn, 1781-09-26
Bekjendtgjørelse. Om Thomas Morus. Dyden, J unge Mennesker, bliver vel endog her i denne Verden belønnet med stor Lyksalighed; men undertiden finder dog det vise guddommlige Forsyn fornødent, at paalægge endogsaa gode og fromme Mennesker Lidelser og Modgang en kort Tid, hvorved de maae forberedes til større Lyksalighed efter dette Liv. Det er eder godt, at vide dette forud, paa det at det ikke skal være eder alt for fremmed, om der ogsaa engang skulde træffe eder noget ulykfor Børn. keligt Tilfælde, som J vare eder bevidste, at J ikke ved eders egen Skyld have paadraget eder. Jeg vil i den Henseende bekjendtgjøre følgende Historie for eder.
Adresseavis for Børn, 1781-09-26
Thomas Morus var født af redelige, men fattige Forældre Allerede som Barn gjorde han sig meget elsket hos alle ved sin Lydighed og Venlighed, og som voxen Dreng overgik han alle sine Meddisciple i Flid, Artighed, Kjerlighed til Orden i alle sine Ting, Tjenstagtighed, Beskedenhed, og fornemmelig i en reen usminket Gudsfrygt. Derved vandt han nu, som naturligt, alle Menneskers Yndest, og enhver søgde at hielpe ham fort. Da han tidlig havde forhværvet sig overordentlige Færdigheder, saa blev han og tidlig befordret til Embeder, som han forestod med den største Troskab og Retskaffenhed. Han steeg et Ærestrin efter det andet, uden at han ængstelig søgde det, og blev endelig tilsidste Canzler af Engelland, som er en af de fornemste Værdigheder der i Landet. En anden havde derved kunnet blive forfængelig; men Morus blev den samme beskedene Mand, som han havde været, og forestod denne høyeste Værdighed med den samme uegennyttige Retskaffenhed, som han indtil den Tid stedse havde viist. Han havde kunnet berige sig; men hans Uegennyttighed gik saa vidt, at han som Canzler ikkun eyede et lidet Landgods af meget ringe Jndkomster. Da hans Sønner engang beklagede sig derover, at han søgde at forhværve saa lidet for sig og sin Familie, svarede han: Det gjør jeg for eders Skyld, paa det at J engang skulle arve Himmelens Velsignelse af mig. Folk, som have nogen Magt i Hænder, blive ofte anmodede at begaae Uretfærdigheder, hvortil man søger at bevæge dem ved Foræringer. Ogsaa Morus var meer end eengang udsat for denne Fristelse, men imodstod den hvergang med en ubestikkelig Retskaffenhed og Gudsfrygt. Hans Konge selv kunde ikke bevæge ham til at tale eller gjøre noget, som syndes at være imod hans Pligt. En Avis.