Almuevennen, 1843-02-22
Onsdagen den 22. Februar 1843. Constitutions=Sagen i Viborg. (Sluttet.) Den Forsamlingen saa knapt tilmaalte Tid og den store Mængde kongelige Sager, der endog i den sidste Tid forøgedes med endnu een, gjorde, at den antagne Sag ikke kom under videre Forhandling; Comiteen afgat sin Betænkning, og dermed maatte det for denne Gang beroe. Comiteebetænkningen er imidlertid et Actstykke, der saavel for sin egen Beskaffenhed, som fordi det er et Vidne om de fem af Forsamlingen med Stemmefleerhed, udvalgte Mænds politiske Frisind og Dygtighed, fortjener at kjendes i sin Heelhed ogsaa af vore Læsere. Den lød saaledes: Ved Overveielsen af denne for Fædrelandets Nutid og Fremtid særdeles vigtige Sag har Comiteen følt Trang til at yttre en uskrømtet Tak til Hs. Majestæt, fordi Allerhøistsamme ikke har lagt Hindringer iveien for den frie Discussion af Spørgsmaalet og Ønskeligheden af Forandring i Statsforfatningen og navnlig om Jndførelsen af en friere Forfatning, og finde vi saa meget større Opfordring til herfor at takke Hs. Majestæt, som det er utænkeligt, at Kongen har indrømmet den frie Discussion af Forfatningspørgsmaalet i anden Hensigt, end at det skulde komme under den modneste og grundigste Overveielse, hvilken Forfatning der var den Statens Velfærd og Borgernes Frihed i Almindelighed meest betryggende, for at de Resultater, der udgik atdenne Sagens ombyggelige og alsidige Drøftelse, derefter kunde blive til Virkelighed. Det er i denne Forviisning om, at det er Hs. Majestæs alvorlige Villie, at Spørgsmaalet om en Forandring i Forfatningen skal løses ad Erkjendelsens og Overbeviisningens Vi, og at Hs. Majestæt derefter i sin Viisdom, og i Harmoni med de vundne Resultater, vil søge at begrunde Folkets Lykke at Comiteen troer at finde Udgangspunctet for Behandlingen af nærværende Sag. Spørgsmaalet om, hvilken Statsforfatning der for et Folk i Almindelighed er den bedste, har fra Oldtiden af beskjæftiget Jordens Viseste, men Spørgsmaalet kan neppe i Almindelighed besvares paa en bestemt Maade, efterdi den Forfatning der for eet Folk under visse givne Forhold er den bedste, for et andet Folk og under andre Forhold kan være mindre god. Comiteen negter saaledes ikke, at hvor Folket i Almindelighed befinder sig paa et lave Trin, saavel i aandelig som materiel Henseende, hvor der aldeles ingen Communalindretninger finder Sted, eller Jnteresse for samme, og hvor der følgelig aldeles ikke kan være Tale om nogen egentlig Almeenaand, der vilde en fri Forfatning, en Forfatning, hvor folkekaarne Repræsentanter havde Deel i den lovgivende Myndighed, neppe være gavnlig for Folket eller engang kunne være en sand Virkelighed. Men hvor Folket, saaledes som hos os, i Almindelighed, saavel hvad den materielle Velvære som aandige Uddannelse angaaer, befinder sig i en heldig Forfatning, hvor Jnteressen for offentlige Anliggender og Almeenaanden er bleven vakt og næret, deels ved Pressen, deels ved hensigtsmæssige Communalindretninger, og deels ved Provindsialstændernes Jnstitution – der vil en fri Forfatning, med sande Garantier saavel imod Konge- som Folkemagtens mulige Misbrug, efter alle Tiders Erfaring være den Statens Tarv og Folkets Vel meest betryggende; der vil en fri Forfatning, som Følge af den fremadskridende folkelige Udvikling, næsten blive en Nødvendighed for de Stater, hvor en ældre til Datidens Fordringer svarende Grundlov har indrømmet Monarchen uindskrænket Magt, En Stat kan aldrig staae isoleret, og mindst i vore Dage, da Forbindelserne imellem Nationerne ere tiltagne og lettede i en saa særdeles Grad; de almindelige og gjennemgribende Jdeer, der søge at gjøre sig gjældende i de øvrige europæiske Stater paa samme Culturtrin, ville derfor og maae udøve en betydelig Jndflydelse paa Anskuelsen og Bedømmelsen af de statsretlige Forhold i den enkelte Stat, og da disse Jdeer, skjønt deres Udførelse flere Steder endnu er hæmmet, alle stræbe i een Retning, er det saameget naturligere, at den samme Stræden ogsaa findes hos os, at den samme Erkjendelse af det constitutionelle Monarchies Fortrin i de meere civiliserede europæiske Stater, der i Almindelighed har vundet en saadan Styrke, at den kun undtagelsesviis bestrides, ogsaa hos os er bleven almindelig. Comiteen feiler derfor neppe ved at udtale, at der hos den allerstørste Deel af Nationen, forsaavidt den er istand til at have en Mening om og bedømme disse Forhold, findes denne Erkjendelse af det constitutionelle Monarchies Ønskelighed for den danske Stat, og Overbeviisningen om, at Nationen nu er ligesaa moden til at nyde de Goder, der ere forbundne med en fri Forfatning, som Folket nogen anden constitutionel Stat. Naar Comiteen har talt om en fri Forfatning, om et constitutionelt Monarchi, da sigtes herved til en Forfatning, hvor Kongens og Folkets Rettigheder ere garanterede ved en Grundlov, og som hvis vigtigste Jndhold vi her skulle udhæve: paa den ene Side Deeltagelse af Folkets Repræsentanter i den lovgivende Myndighed, derunder indbefattet Skattebevillingsretten og ansvarlige Ministre, og paa den anden Side Kongens veto. Comiteen troe derved saa tilstrækkeligt at have betegnet de Grundtræk, for den nye Forfatning, der ønskes indført, som fordres kan af den og Forsamlingen. At gaae ind i en speciel Undersøgelse om, hvorledes Konge- og Folkemagten rettest burde begrændses ved en ny Forfatning, vilde deels ikke Forsamlingens Kræfter tillade, og deels vilde en saadan Undersøgelse fra enhver Side betragtet være mindre passende, da Jnitiativet, baade ifølge hvad der finder Sted i constitutionelle Stater og især hos os efter den nugjældende Forfatning, maa tilkomme Regjeringen. Jde constitutionelle Stater har man paa forskellig Maade, søgt at løse det vistnok vanskelige Problem, hvorledes Konge- og Folkemagten rettest begrændses; men dette kan ingenlunde i og for sig være noget Beviis for den ene Forfatnings Fortrin fremfor den anden, efterdi, som vi allerede ovenfor have antydet, den Forfatning, der passer for een Stat, ei passer for en anden, og det er af Vigtighed, at den Forfatning, der gives en Stat, svarer til Nationens Culturgrad, sædelige Tilstand og tilvante sociale Forhold. Naar vi derfor ønske vort Fædreland en ny Forfatning, da er det vor Mening, at den maa svare til Forholdene hos os, at den maa være dansk, at den maa være sand folkelig; thi alene en dansk folkelig Jnstitution, uden at være blandet med noget fremmedartet Element, er det vi ønske. Paa Spørgsmaalet om den Forandring i Valgloven, der i Forbindelse med Jndførelse af en fri Forfatning maatte blive fornøden, skal Comiteen, i Overeensstemmelse med det Ovenanførte, ei indlade sig videre, end at den formener, at Forsamlingen maa inhærere det i Aaret 1840 udtalte Ønske om Udvidelse af Valgbarheden. Naar den uafhængige og oplyste Deel af Folket erkjender, at Stænder-Jnstitutionen som raadgivende og provindsiel, især med dens synlige Virkninger, ei tilfredsstiller de Forventninger, man billigviis burde have til en Folkerepræsentation, og naar Ønsket om en sand Udvikling af Stænder-Jnstitutionen og og Jndførelsen af en friere Forfatning derfor staaer i naturlig Forbindelse med denne Erkjendelse – er det dog ingenlunde Misnøie eller Utilfredshed med den Maade, hvorpaa Hans Majestæt udøver sin Regjering, der er Bevæggrunden til dette Ønske, da Hans Majestæts Bestræbelser og Virksomhed for Statens Tarv nyde almindelig Anerkjendelse; derimod er det Hensyn til Fremtiden, ja tildeels endog Frygten for denne, som er et virksomt Motiv til at dette Ønske næres saa levende. Folket ønsker en friere Forfatning, fordi det ønsker Garantii mod de Uheld, som en mindre begavet Fyrste med mindre gode Raadgivere i Tiden kunde paaføre Landet, og fordi denne Garanti alene kan opnaaes ved en fri Forfatning, der tilstaaer de af Folket valgte Repræsentanter en afgjørende Medvirkning i Lovgivningen overhovedet og i Bestyrelsen af Landets Finantser isærdeleshed. Dette Ønske om en friere Forfatning, som Hans Majestæt strax ved sin Thronbestigelse erfarede af de mange Adresser, og som tydeligt blev udtalt under Stændernes Forhandling i 1840 af Sagen om Forandringer i Stænder-Jnstitutionen og i den den desangaaende indgivne Petition, finder Comiteen at det er Pligt for nærværende Forsamling, hvis Stemme skal svare til hvad der rører og bevæger sig i Folket, uden nogen Tilbageholdenhed at udtale, og at henlede Hans Majestæts allerhøieste og særdeles Opmærksomhed paa dette Fædrelandets vigtigste Anliggende. Comiteen finder, at der er saa meget større Opfordring for Forsamlingen til nu at udtale sig om dette Folke-Ønske, som det ei kan negtes, at Jndførelsen af en forandret Forfatning, især under Forholdene hos os, kræver særdeles Regent=Dygtighed, kræver Regent-Erfaring og Viisdom, som Hans Majestæt besidder i en sjelden Grad, og hvilke Egenskaber det derfor er enhver sand Fædrelandsven magtpaaliggende at maatte komme til en for Statens Fremtids Vel saa vigtig Anvendelse. Det er den almindelige, det er Folkets Mening, at vor nuregjerende Konge, der saa synligen af Forsynet er kaldet til at udføre dette Værk, bedre end enhver Anden vil kunne give Landet en heldbringende fri Forfatning, ja, hvad mere er, at hvis dette et skeer, Fremtids-Udsigterne for Fædrelandet ere særdeles mørke. Dette bør Forsamlingen, efter Comiteens Formening, aabent udtale; Forsamlingen bør med Frimodighed udtale, at Folkets Haab hænger ved Kongens Liv, og at hvad der skal skee, maa skee snart. Comiteen sigter herved navnlig ogsaa til de uheldige Forhold imellem Danmark og Hertugdømmerne, hvor især i den sidste Tid viser sig et tydeligt Hang til Separatisme, der, under Forudsætning af en vis given Eventualitet, truer Riget med Søndersplittelse. Den Tilbøielighed til Adskillelse er, med Hensyn til Slesvig, under enhver Omstændighed ulovlig, da Slesvig, hvad Arvefølge og statsretlige Forhold angaaer, ei kan skilles fra det egenlige Kongerige, hvorved Comiteen dog aldeles ikke sigter til nogen Jntorporation eller Opoffrelse af Hertugdømmets eiendommelige og nationale Jnteresser. Hvad Hertugdømmet Holsten angaaer, skal Comiteen ei foreslaae Forsamlingen, om dets statsretlige Forhold at udtale nogen bestemt Mening. Det er disse Forhold imellem Danmark og Hertugdømmerne, der blive vanskeligere og meere faretruende, jo længere de henstaae uafgjorte; det er disse Forhold, hvis uopholdelige Ordning Hensyn til Statens Sikkerhed fordrer, og det er disse Forhold, hvis heldige Ordning bedst vil kunne skee under Hans Majestæts Regjering. J det til Forsamlingen indgivne Andragende er det foreslaaet, at Delegerede fra de 4 Stænderforsamlinger skulde sammentræde for at søge at ordne disse Forhold. Da den kongelige Commissarius ved Sagens indledende Behandling har yttret sig paa en saadan Maade, at disse Forholds Ordning ogsaa maa antages tilsigtet ved de af Hs. Majestæt foreslaaede Stændercomiteer, og da Forsamlingen i Sagen om disse faaer Leilighed til at udtale sig om denne Gjenstand, anseer Comiteen det for overflødigt videre at omhandle denne Deel af Propositionen. Kun skulle vi aabent udtale, at Spørgsmaalet om disse vanskelige Forholds Ordning saa meget mindre kan afholde Forsamlingen fra at indgive en Petition til Hs. Majestæt og Ønskeligheden af en fri Forfatning, som Udsigten til at erholde denne vil være et virksomt Motiv til om ei en nødvendig betingelse for, at de separatistiske Jdeer, der nu næres, kunne ophøre, og navnlig for at Slesvig kunde slutte sig til Kongeriget. Saavel den holstenske som den slesvigske Stænderforsamling har i Sessionen for i Aar i deres Adresse aabent udtalt Ønsket om en fri Forfatning, og nærværende Forsamling handler saaledes i fuldkommen Harmoni med disse ved at udtale det samme Ønske. Forsaavidt det endvidere er foreslaaet, at de omtalte Deelegerede fra alle fire Stænderforsamlinger skulle gjøre Hs. Majestæt Forslag, saavel om Ordningen af de statsretlige Forhold imellem Statens forskjellige Deele, som om Jndførelse af en friere Forfatning, da maa det erkjendes, at et heldigt og ønskeligt Resultat i disse Henseender kun kan opnaaes ved at Regjeringen, som alene er i Besiddelse af alle Oplysninger og Actstykker og har det fuldstændige Overblik over Forholdene, som er fornødent, selv griber Jnitiativet og selv forelægger Stænderne bestemte Forslag. Comiteen finder derfor heller ei Anledning til at indlade sig paa denne Deel af Forslaget. Jfølge hvad vi saaledes have udviklet, tillade vi os at foreslaae, at Forsamlingen indgaaer med en Petition til Hs. Maj. Kongen, hvori den allerunderdanigst indstiller: "At Hs. Majestæt i sin Viisdom vil træffe de Foranstaltninger til den endelige Ordning af de statsretlige Forhold imellem Statens forskjellige Dele, som Statens Sikkerhed og Hensyn til den nærmeste Fremtid uomgjængeligt synes at fordre, og at Allerhøistsamme i Forbindelse dermed vil tage sit troe Folks Ønske og Jndførelse af en fri Forfatning i allernaadigst Betragtning" Viborg den 23de November 1842. Schytte. Jespersen. With. Nyholm. Kirk. Forinden Beretningen om denne, den vigtigste af alle de Sager der have været behandlede af Stænderne, sluttes, udhæve vi endnu nogle hidhørende Foredrag som ere holdte i Stændercomiteesagen. Saaledes sagde Godseier Nyholm. "Det skal jeg tillade mig at udhæve, at den constitutionelle Statsform, indført og ordnet med rigtigt Hensyn til Landets Tarv og sande Jnteresser, under alle Omstændigheder giver en større Garantii mod Misbrug saavel af Kongens som af Folkets Magt, og isærdeleshed er et kraftigt Middel til alle gode Kræfters Udvikling og til at Folket i intellectuel Henseende i høi Grad uddanner sig. Saaledes maa det være klart for Enhver, der vil tænke herover, at det er ønskeligt, ja endog saa godt som nødvendigt, at en constitutionel Forfatning eengang maa indføres; det kan ikke nægtes, at Folket staaer paa det Cultur- og Udviklingstrin og besidder den Aandsmodenhed og intellectuelle Dannelse, at en saadan Forfatning maa indrømmes det, sandsynligviis om kort eller dog ikke lang Tid. Hvis dette nu er saa, kan jeg ikke indsee, at det skulde kunne være ubetimeligt at udtale Ønsket om en fri Forfatning; thi det kan ikke tænkes, at hvad der i og for sig er sandt og godt og ønskeligt, skulde være ubetimeligt; kun det Slette bør udsættes. Krigsassessor Secher yttrede: "Naar jeg saaofte har hørt, at mit elskede Fødeland ikke er modent til en friere Udvikling, lig den andre civiliserede Stater, have modtaget, maatte jeg ikke elske det kjære Danmark, naar jeg ikke dybt rørtes derved. Staae vi da paa saa lavt et Culturtrin, at vi ikke værdigen kunne benytte en friere Forfatning, og naar skulle vi da blive modne dertil Den moralske Garanti ringeagter jeg ingenlunde; men efter min fulde Overbeviisning maa der meere til forat skaffe Betryggelse for en Fremtid, der ligger mørk og dunkel for os. Som et Skrækkebillede afmaler man os ofte en Constitution, og der er noget sandt deri, da cen og samme Constitution umueligen passer for alle Lande; men ordnes den rigtigt efter ethvert Lands særegne Forhold, da svinder Skrækkebilledet som Dug for Solen, Landsoverretsprocurator Jespersen: "Jeg ønsker en fri Forfatning, fordi jeg mener, at den er det bedste Middel til at give Nationen den Kraft, navnlig den intellectuelle, og det Opsving, som er saa ønskeligt, det bedste Middel til at gjøre Folket stærkt og kraftigt. Regjeringen skal hente sin Kraft fra Folket, det er ud af dettes Midte, at den skal tage sine Regjeringsmænd, og det forekommer mig derfor, at den Forfatning, som gjør Folket stærkt og derved igjen Regjeringen, thi en kraftig Regjering ønsker jeg, er den bedste. – – Det er vist nok, at en Folkerepræsentation kan misbruge sin Magt; i saadanne Tilfælde gjør den sig skyldig i Despoti, og man har virkelig havt enkelte Exempler derpaa. Men spørger jeg da, hvad der skal være Garanti herimod, da svarer jeg, den moralske Kraft, og jeg troer fast, at denne er større, naar Magten er hos en heel Forsamling end hos en enkelt Mand, og jeg turde vel være beføiet til at vende Spørgsmaalet om og sige: hvor er da Garantien naar Magten er hos Een Justitsraad With. "Saa vist som jeg troer, at et Forsyn styrer Verdensbegivenhedernes Gang, saa vist troer jeg, at Danmark og føie Tid faaer en Constitution, enten dette skeer paa den ene eller anden Maade. Hvert Blad af Historien lærer os, at et Forsyn leder alt til det Bedste, om end stundom Omvæltningerne ere blodige, og hele Landstrækninger blive hæriede. Vi have seet, at det souveraine Monarchi efter sin Bestemmelse afløste Feudalvæsenet og samlede Rigerne til store Masser. Da Magten blev concentreret i een Person, blev det denne muligt at uddeele Retfærdighed til Alle, at gjøre Alle lige for Loven; men naar dette var skeet, naar Oplysningen var stegen til en vis Grad, og Folkebevidstheden var vaagnet, da var ogsaa Souverainitetens Rolle udspilt og den maatte vige for det constitutionelle Monarchi. See vi nu hen til Danmark, da finde vi det omgivet af constitutionelle Stater i Nord, Syd og Vest Folket staaer paa et høit Culturtrin, og det kan ikke, som et andet China, isolere sig fra Samqvem med den øvrige Verden, men maa følge Strømmen og modtage de Jndtryk som Tidens Aand i det øvrige Europa medfører; men disse ere af en constitutionel Tendents. Og nu spørger jeg, om det ikke er Pligt for enhver Borger, i hvilken Stand han end er, efter Ed og Samvittighed at anvende alt, hvad der staaer i hans Magt, for at bevirke en stadig Uvikling af vore Forhold og en fredelig Overgang til det constitutionelle Monarchi.