Aalborg Stiftstidende, 1840-11-04
Justitsr. Rummelhoff forelæste 2de Andragender fra Kjøbmændene og Skipperne i Nibe og fra Handelstanden, i Nykjøbing om Oprettelsen af en Commission for Styrmandsexamen i Aalborg. For Forslaget talte tillige Br. Seidelin, Borberg, Refsgaard, Sørensen, With, Schytte, Rosenørn, og imod det Roulund. Med 34 St. mod 10 besluttedes derpaa Nedsættelsen af en Committee (Rosenørn, Roulund, Rummelhoff). 7de Møde. (22de Octbr.) Private Andragender: Fra Borgerrepræsentanterne i Lemvig om Oprettelse af en Styrmandseramen i Aalborg (afgaves til den fornævnte Committee); endv. et curiøst Andr. fra Jndsidder Lars Mortensen om at erholde beneficium paupertatis for Høieste tret i en af ham indstævnet Retssag. Proc. Jensen opæste et Forsl. til en Petition om nogle Forandringer i den ordinaire Arvegangsmaade, hvorefter Qvindesperson, skulde tage lige Lod med Mandsperson og Moderen arve sit Barn lige med Faderen. For Forslaget talte Brock, Præsidenten, Fleischer, Nygaard. Bruun fandt en større Revision af Arvelovgivningen først fornøden. Med 44 St. mod 3 vedtoges at nedsætte Committee (Nygaard, Otterstrøm, Bruun). Agent Nielsen oplæste et Forslag til Bygningsafgiftens Ophævelse eller Nedsættelse i Kjøbstæderne. Proponentens Forslag gik ud paa at skildre, Kjøbstædernes Forfatning som vi hver Henseende beklagelige overalt Næringsløshed, Mangel paa Driftscapital og nen forkeert Retning i Handelene, Proponenten ansaae det derfor, med Hensyn til Kjøbstædernes Tarv og Rednings hjælpe, som en tvingende Nødvendighed at erholde Bygningsskatten i Kjøbstæderne hævet eller nedsat, for derved at fremvirke Kjøbstædernes Forbedring, samt knytte Baandet imellem Kongen og denne vigtige Deel af Folket, som udgjør Borgersamfundet, stedse fasteren. Med Hensen til Jndholdet af dette Andragende, hvis Tendents har været vel meent, men som ikke tilbørligt var motiveret, blev af Commissarius endeel Urigtigheder oplyste. Vi ville her, hvad Andragendet angaaer, væsentligt opholde os ved det af Proponenten oftere gientagne Udtryk om den forkeerte Retning, Handelen har taget. Hvad Proponenten hermed har meent, er os isandhed uforklarligt, thi vist og vitterligt, er det dog for Enhver, at Handelen, der vel leed et Knæk ved Pengeomvæltningen efter Krigen, siden paa det Fordeelagtigte har hævet sig, og det netop i Provindsen, hvor Handelen for stod i et betydeligere Afhængighedsforhold til Kjøbenhavn, men senere selvstændigt har emanciperet sig og er bragt paa en langt større Høide og Udviklingstrin, end det, hvorpaa den i et tidligere Tidspunct har staaet. Handelen i Provindsen har saaledes netop taget den modsatte af en forkeerte Retning, idet et livligere Opsving i Samme har fundet Sted, hvilket desuden i statistiske Dato har tilstrækkelig Hjemmel for sig. Vel har Handelen paa sine Steder taget en forkeert Retning, men saadanne Exempler vise sig i al Verdens Handelshistorie og, hvad disse angaaer, faaer desuden 7de ulykkelige politiske Omvæltninger og forandrede Conjuncturer ofte Skyld for hvad der har været foraarsaget enten ved Jndividernes Jndifferentisme eller andre, dem selv tilregnelige Aarsager. At der ogsaa ere hele Stæder, hvor Handelen ved virkelige uheldige Omstændigheder har lidt et Afbræk, idet mindste i enkelte Brancher, er visinok, og Aalborg, som man seer, Proponenten, nærmest har havt for Øie, hører desværre til disse Stæder, der saaledes ved Norges Adskillelse mistede en stor Deel af sin betydelige norske Handel og ligeledes ved Sildefiskeriets Ophør berøvedes en Jndustri- og Handelsgreen, der vanskelig igjen lader sig erstatte. Men saadanne Enkeltheder, kunne, hvor Talen er om det store Hele, ikke komme i Betragtning, da det ved almindelige, nationale Jnteresser altid bliver smaaligt, at lade Opmærksomheden væsentlig dvæle ved et enkelt Steds Vee eller Vel. Hvad desuden selv Aalborg specielt angaaer, da maae vi ogsaa modsige Rigtigheden af den bedrøvelige Skildring, nærmest af denne Byes Handel og øvrige Tilstand, Proponenten har givet, og næst andre Kjendsgierninger ville ogsaa Toldbøgerne kunne udvise, at Aalborgs Handel i det sidste Tidsrum langtfra er i Tilbagegang, men i mange Brancher i den glædeligste Fremgang. At Proponenten ikke herom, som om Handelens Tilstand i det Hele taget, har været paa det Reene, gjør os saa meget mere ondt, da den hele jydske Handelstand i ham, forsaavidt han tidligere har hørt til denne Stand, tæller det eneste Medlem af sin Midte, der med praktisk Jndsigt ved Stænderforsamlingen skulde repræsentere Handelens Jnteresser. Heller ikke Commissarius har med sin altomfattende Jndsigt kunne anerkjende, at en Tilbagegang i de jydske Kjøbstæder ialmindelighed har fundet Sted eller med Hensyn til Aalborg i den Grad, som den er bleven skildret, lige saa lidet som han har villet anerkjende de angivne Aarsager til forskjellige Handelsgrenes Aftagen. Med Hensyn til den aftagne Brændeviinsbrænderidrist i Aalborg yttre, han sig bl. A. saaledes: At der saaledes i Aalborg consumere: betydelige Qvantiteter Brændeviin, som produceres i Kjøbenhavn, viser, at Aarsagen til, at de Aalborgske Brænderie, ere i Forfald, ikke kan ligge i de almindelige Forhold, hverken i Productionsafgifterne, eller i Indsmuglinger eller Smug brænderier, men deri, at de ikke drives med samme Dygtig, hed og Kraft som andensteds. Hine illæ lacrymæ! Og saaledes gaaer det vistnok saa ofte i flere Henseender med Klagerne over Handels= og Jndustrigrenes Aftagen. Hvad Aalborg dernæst angaaer, da er Byens Beliggenhed, saaledes som oftere og af Flere er blevet paapeget, af den heldige Beskaffenhed, at de Afbræk, dens Handel har lidt, ved efterhaanden, ved Udvikling af Handels=Energie, lade sig reddressere. Selv Jndbrudet ved Agger, der ofte, ikke blot med Hensyn til Sildefiskeriets Aftagen, men ogsaa i Henseende til Aalborgs øvrige commercielle Velvære, betragtes med et bekymret Blik, antage vi ikke, at være til den Skade, for Aalborg, i sidste Henseende, som det ofte betragtes. Thi skjøndt Oplandstæderne, hvis uundgaaelige Stapelstad, Aalborg for var, derved ere blevne gjorte deelagtige i den directe Verdenshandel, saa have de ved denne Emancipation tillige vundet Kraft og større Handelsactivitet, saa at Aalborg, naar den benytter sin skjønne Beliggenhed som første og største Stad ved et saa udbredt Reveer, og bestræber sig for at vedligeholde sin Forbindelse med Oplandstæderne 8),- som vel for disse saa at sige ikke længere er tvungen, men dog altid bliver den nyttigste og naturligste -, ogsaa af denne Handelsforbindelse, baade med Hensyn til Jmport= og Exportartikler, maa kunne drage langt større Fordeele og bevirke større Omsætning, end tidligere har været Tilfældet. (Heller ikke er det os bekjendt, at Aalborgs Vareomsætning til Oplandet siden Canal-Jndbrudet, og uagtet de directe Jndførsler igjennem dette, er bleven mindre, ja, efter hvad vi have bragt i Erfaring, har denne i enkelte Brancher end- og vitterlig udvidet sig.) Hvad nu Sildefiskeriet angaaer, da er dette vel, som ovenfor bemærket, et Tab, saavel for Aalborg som flere Liimfjordstæder, der ikke lader sig erstatte, men paa den anden Side bør det dog betænkes, at Ophøret af Sildefiskeriet - der vel egentlig meere maatte betragtes som en Jndustrii, hvori andre Stæder og Districter ved Liimfjorden tog en ikke ringe Deel - igjen har havt til følge, at man med større Opmærksomhed har henvendt sig til andre Handelsbrancher, ligesom ogsaa Forøgelsen af den, i Sildefiskeriets Tid paa mange Steder og Strækninger forsømte, Landproduction maa have havt en gavnlig Jndflydelse paa Kjøbstadens Omsætning. (Dette har i den senere Tid endog viist sig i det lille Nibe, hvor Handelen med Landmanden skal have erholdt større Udvidelse.) Saavidt hvad Aalborg angaaer, hvilket Amne vil have troet, her ikke at burde unddrage en vidtløftigere Behandling. Med Hensyn til de andre Kjøbstæder, da er det vitterligt nok, at Pluraliteten af dem, der ligge beqvemt for Handelen, betydeligt have bedret sig, hvilket ogsaa for en væfentlig Deel har maattet være Følgen af Landmandens forbedrede Forfatning, da der, i Modsætning af hvad Proponenten havde paapeget og Kjøbstædernes Lalen i samme Grad som Landets Tiltagen, af Commissarius gjordes den baade theoretisk og praktisk uomstødelige bemærkning, at der altid finder en kjendelig Vexelvirkning Sted imellem Landets og Kjøbstædernes Velstand, og at Sidstes Aftagen ved Førstes Tiltagen altsaa er en Umulighed. At enkelte Omstændigheder kunne indvirke og kunne have indvirket uheldigt paa enkelte Stæder, bliver uden Jndflydelse paa det Hele. At saaledes ogsaa Randers, vel som en Følge af Brændeviinsdristens Aftagen, har lidt noget i sin Velstand i de sidste Aar, saaledes som af Oberst Brock er blevet bemærket, kan nok være muligt, men ef e) Hertil maa vist ogsaa en Forbedring af Communicationsmidlerne, navnlig Etablering af en Dampskibsfart paa Liimfjorden, være uundgaaelig fornøden. Man tænke sig blot en Fjord, dergjennemskjærer et saa stort og tildeels frugtbart og producerende Territorium, i England; hvor vilde ikke der den ene Dampføile, afløse den anden paa et faa udstrakt Farvand. Lad os derfor ikke heller hos os være altfor sene til at benytte de skiønne Fordele, Naturen yder. J industriel og commerciel Henseende behøve vi vist ikke at betænke os paa, hvor Leiligheden viser sig saa ter sin Beliggenhed i et saa frugtbart Opland og ved Forbedring af sin Seillads maatte ogsaa den igjen kunne see et saadant Tab oprettet. Det er ogsaa langtfra - bemærkede Commissarius - at Kjøbstad=Eiendommen skulde være nedsjunkne til en Uværdi. For 15216 Aar siden var dette maaskee tildeels Tilfældet, men senere ere der ikke faa Kjøbstæder, som have hævet sig, og, hvor Eiendommene, ere i betydelig Værdi. Ogsaa Rigtigheden af en anden af Proponentens Yttringer om den herskende Mangel paa Driftscapital, i Kjøbstæderne maae vi modsige. Denne Yttring er saa meget meer ugrundet som Bankinstitutet i Aarhuus fournerer de solidere Handlende med betydelige Hjælpemidler og det er saaledes blevet end lettere at rene Penge til Handelsdrift. Mangel paa Capital kan der derfor vist med saa meget mindre Føie siges at være tilstede som snarere, om man vil, Mangel paa handelsdristige Mænd, der vide og ere tilbøielige til at nytte de tilstedeværende Capitaler. Endnu et Beviis paa, at Kjøbstæderne og deres Handel ikke er gaaet tilbage, kan søges i de saa egentlige Concurser og Handelstandsninger, som i det sidste Tidsrum have fundet Sted i Provindsen, og af dem, som have været i dette uheldige Tilfælde, ere deels flere komne i god Handelsvirksomhed igjen og enkelte have endog været saa heldige at arrangere sig saaledes, at de have kunnet med Formue trække sig tilbage og i andre Stillinger hvile paa deres Laurbær. Hvad nu Forslagets Realitet angaaer, de gjorde Commissarius bl. A. opmærksom paa, at Stænderdeputeret, Landvæsenscommissair Wulff i et af ham udgivet Skrift havde viist, at samtlige Byrder paa Landet ere, fordeelte paa hver enkelt Person, omtrent lige saa store som i Kjøbstæderne, at Bygningsskatten er den eneste directe Skat, Kjøbstæderne udrede, og at Communeskatterne naturligviis ere saadanne som hver Commune, for at tilveiebringe Foranstalt. ninger til sin egen Beqvemmelighed, selv maa udrede. Afde øvrige Talere meente Br. Seidelin, at der vel kunde være inddirecte Skatter, f. Ex. Portconsumtionen, Lastepenge og flere Toldafgifter, hvis Nedsættelse eller Ophævelse vilde have en mere velgjørende Jndflydelse paa Kjøbstæderne. Han ansaae Proponentens Ønske om en Lettelse i Kjøbstædernes Byrder for beføiet, men for Øieblikket ubetimeligt. Denne sidste Anskuelse tiltraadtes ogsaa at Schytte, Funder, Fleischer og Aagaard, hvorimod Brock yttrede sig for en Committees Nættelse. Haldmeenteat Jinantsernes, ifølge den sidste Finantsberetning, forbedrede Tilstand gjorde en Nedsættelse i Landets Byrder mulig, hvortil Commissarius bemærkede, at dersom Finantsernes Tilstand var saadan, at en Lettelse i Skatter kunde indtræde, bør man tage Hensyn til de forskjellige Dele af Staten, og ikke, fordi der fra den ene Deel føres stærke Klager, bevilge denne en Lettelse, som de andre Dele af Staten ikke erholdt. Med Hensyn til Landet meente Propon., at dette allerede i 20 Aar havde havt en saa klækkelig Lettelse fremfor Kjøbstæderne (at en saadan Lettelse ikke har været tilstede, men at Skatteforholdet endog stillede sig fordeelagtigere for Kjøbstæderne end for Landet, havde Commissarius, i det Foregaaende viist, var det billigt, at man for Fremtiden lod idet mindste en Sjettedeel af de 400,000 Rbd., som aarlig eftergives i Landskat, komme dem tilgode til Nedsættelse i Bygningsafgiften; hvortil Lüttichau yttrede: at dette jo rigtignok var en nem Maade at afgiøre Sagen paa Efterat endnu Proc. Sørensen og Kolbye havde erklæret sig imod en Committee, blev med 44 St. mod 3 vedtaget, ingen Committee at nedsætte.