Jyllandsposten, 1838-10-01
En dygtig Luger har nylig taget et kraftigt Tag, i det ovenskrevne; men – der er langt frem, sagde Manden, han saae sig tilbage." Og see vi os tilbage - og vi maae see os meget langt tilbage - da finde vi, at for henved tusinde Aar siden er det romerske Maal kommet herind i vort Norden, og har fortrykket og omsider ganske forandret vore Forfædres, der nu ogsaa er et dødt Sprog, undtagen for saavidt det lever et Slags ufrugtbart halvdødt Planteliv i hiint fjerne Museum høit oppe i Nordhavet. Latinen blev Skrivtsprog som Religionssprog, og skændt har jeg som Grundtvig - mange Gange paa den gamle Klærk i Roeskilde, fordi han beskrev os vore Forfædres Helteliv i det vildfremmede døde Tunge. maal. Det spøger endnu, og det vil sagtens vare længe inden det vorder manet. De Lærde ville nu absolut - for og at bruge et fremmed Ord - tale et Sprog, hvis Udtale de ey engang kjende, skrive et Sprog, i hvilket de ey engang kunne undgaae Bommerter. De ville nu endelig bruge et Sprog, som kun een af tusinde forstaaer, istædet for Modersmaalet, som alle forstaae. De ville nu med Vold og Magt pine sig selv og Andre med et Maal, som ingen Udtryk eier for saa mangfoldige Ting og Begreber i de nyere Videnskabers, Konsters og Opfindelsers vidtløftige Enemærker. Ja dette gaaer saavidt, at de endog ville forkaste en dansk Afhandling om dansk Mythologie, der, skreven paa latin skulde binde saamange gordiske Knuder, at ikke Alverdens latinske Professorer kunde løse dem. Men det var ikke nok med Latin, vi maatte ogsaa have græsk, ogsaa hebraisk, det sidste blev nu rigtignok aldrig Modesprog blandt de Lærde. Men Grækerne, Romerne - hvilke lærde, hvilke døde Sprog havde de i deres Skoler, Hver havde kun sit eget; og derfor uddannedes de til en Fuldkommenhed, som med billighed prises; men som just derfor borde lære os Andre at handle ligesaa med vore egne Tungemaal. Demosthenes talte græsk og ikke latin; Cicero talte latin og ikke græsk, men de talte begge anderledes klart, kraftigt, henrivende, end naar vi Andre snakke Latin, og baade Taler og Tilhørere ved Enden ere ligesaa kloge og kolde som før. Pedanteriet naaede sit Høieste, da man ikke længere lod sig nøje med rigtig Latin; men ogsaa gjorde f. Ex. tydsklatin, dansklatinSee Peder Lolle, see den romerske Ret, som ingen forstaaer uden Dommer og Procurator, og som for Menigmand - især i dansk Holsteen – er ligesaa forstaaeligt som chinesisk og hottentottisk. Mennesket har dog ved enhver Handling et Hvorfor?" Men hvorledes besvare vi dette: "Hvorfor lære vi latin og græsk Hvorfor anvende vi 10, 12 af vore Læreaar - vore bedste Aar paa at lære disse Sprog, paa at lære dem saa som saa er det for at føre Sager, skrive Jndlæg, afhøre Vidner, affatte Domme paa latin eller græsk, Er det for at præke latin, catechisere paa græsk, trøste Syge og Døende i disse døde Tungemaal, Nei, naar vi have taget vore Embedsexamina paa latin, saa udøve vi herefter vore Embeder paa dansk, og kylle vor Cicero og Demosthenes og alle disse gamle Karle til vore Drengebørn i Skolerne, eller paa Disken til Kjøbmanden. Nu have vi intet at bruge dem til - nu da vi just skulde bruge vor Lærdom. Jeg seer Skuldertræk og Smiil, Herren har vel aldrig kunne noget Latin; derfor er han saa gram paa Sproget." Saamænd, der er Noget i det. Rigtignok gav gamle Jacob Baden mig Laudabilis præ ceteris for mit Latin til Artium, Jus hagestolziatus, jus Wildsangatus, Matrimonium ad Morgenaticum, hvilke frygtelige Bastarder af en Pebersvend, en Jæger, en Kebsweib med hendes Morgengabe og latinske Tusser, men skulde en Cicero været min Examinator, havde eg vel hverken faaet eller fortjent mere end Non contemnendus.