Aarhuus Stifts-Tidende, 1846-11-18
Den jydske Stænderforsamling havde hedder det i Fædrelandet Nr. 270 – hævdet sig en høi Plads i Folkets Tillid, den havde udmærket sig ved en hensynsløs Diervhed i sin Færd, ved en ærlig Aabenhiertighed i sine Udtalelser, ved en national Kraft i sin Stræben, ved en fast Holdning og stor Enighed i alle vigtigere politiske og nationale Spørgsmaal. Disse dens Fortrin begyndte alt i 1840 at træde frem; de vistes atter i 1842 ved Adressen i Anledning af Peter Hjort Lorenzens Behandling; de lagdes sidst for Dagen ved dens høist alvorlige Adresse i 1844, den roeskildske Forsamlings store Overlegenhed i aandelige Kræfter havde ikke mægtet at forbunkle dem. Men hvorledes vil den jydske Forsamling tænke at kunne bevare sin Stilling i den offentlige Mening, naar den paa een Gang opgiver alle sine Særkjender, begynder at tage ængsteligt Hensyn til hvad der kan være Regjeringen beleiligst, at gaae paa Accord, stikke under Stol af Frygt for at støde, at vige tilbage for vanskelige Tidsforhold, at vakle og at splittes, Troer den paa denne Maade at kunne udrette mere end hidtil, saa slig os da, hvad har den roeskildske Forsamling udrettet ved sin Forsigtighed og Føielighed, ved sin bugtende Taktik, ved sin skarpe Stands- og Jnteresse-Adskillelse, ved sin uendelige Meningsmangfoldighed? Det maa vel indrømmes, at selv med sin hele usvækkede moralske Kraft vilde den jydske Forsamling, fordi den formeget mangler Sagkundskab og politisk Ledning, og fordi den er saa langt fjernet fra Hovedstaden og saa meget trykket af den provindsielle Aand, kun med stor Anstrængelse og ved gunstige Omstændigheders Hjælp udrette Meget; men vi spørge endnu engang, hvad vil den udrette, naar den opgiver, hvad der hidtil har været dens eneste Styrke, Og hvilket Øieblik er det, man har valgt til at skifte Couleur, Det er, medens et stort og mægtigt Nabofolks udfordrende og truende Raab runger for vore Øren; det er, medens et enigt og stærkt, fast sammensluttet, godt ledet, af Høie og Mægtige beskyttet Parti uden mindste Forbehold anspænder al sin Kraft for at løsrive en Deel af Staten fra Moderlandet og forene den med et andet Statssamfund; det er, medens en dristig Kronprætendent med aabent Vizir proclamerer den Stat, hvorover han vil gjøre sig til Herre, saasnart som Omstændighederne tilstede det; det er, medens et moralsk, ja næsten juridisk, Oprør er nærved at begaaes af den halve Befolkning i en Nabo Provinds; det er, medens 150,000 danske Borgere ligesom indvies til national, og derved til aandelig og politisk Undergang; – i et saadant Øieblik er det, den jydske Forsamling trækker sig tilbage i den provindsielle Smaa ligheds Sneglehuus for at disputere om Harboøres Fattigvæsen bør skilles fra Engbergs og om Christen Balling bør have et Stykke Papir udleveret af Viborg Amtsraad. Og for nu at gjøre den nationale Ydmygelse fuldstændig, saa bringer næste Postdag, efter det constitutionelle Andragendes pligtskyldigst underdanige Tilbagekaldelse, i den slesvigske Stændertidende Hs. D. Hertugen af Augustenborgs Proposition om en Constitution for Schleswigholstein, altsaa om en Constituering af Statsopløsningen og Prætendentpaastanden, mod hvilket den kgl. Commissarius vel har gjort nogle temmelig spagfærdige Jndvendinger, men som ikke desmindre er sat under Comitee med stor Majoritet, uden at Comiteevalget er forlangt udsat og videre Forhandling standset indtil nærmere allerhøieste Bestemmelse, og uden at – hvad der, som sagt, i alt Fald, og navnlig her, var langt rimeligere – Forsamlingen er opløst, og medens der clausen schouw larsenske Andragende om Nationalitetens Opretholdelse i Slesvig lægges aldeles til Side i Viborg som utidigt, saa bringer samme Stændertidende os Gerichtshalter Hausens Andragende om Slesvigs Jndlemmelse i det tydske Forbund, der mod 7 Stemmer gaaer til Comitee, uden at Commissarius synes alvorligen at have protesteret, og uden at den slesvigske Forsamling opløses. Men er det nu sandt, at det, hvorpaa det statsopløsende Parti bygger sit Mod og sit Haab, ikke blot er en dristig Tvivl paa Fællesregjeringens Kraft til at kue det, men ogsaa paa den danske Nations fløve Ligegyldighed og politiske Umodenhed, ikke sandt, saa er netop dette Øieblik godt valgt af den jydske Forsamling, til at vise dem, der vel tør betragtes som Statens Fjender, og det dem understøttende Udland, at de ikke have taget Feil i deres Forestillinger om den danske Nation