Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1813-08-21
Man seer ligeledes, at den Kritik, Man i mit korte Begreb havde Ret til at forlange, var, at jeg ei maatte bygge Historiens Sammenhæng uden paa visse Kiendsgierninger, og i denne Henseende fører De ingen anden Anke, end den, at jeg har taget Det, den Hellige Skrift fortæller som Kiendsgierninger, for Kiendsgierninger, ei for Myther eller Eventyr; men ligesaa usømmelig saa denne Anke er for en Christen, saalidt kan jeg agte derpaa, eller derved tabe min Ret til at vælge og forkaste i blot menneskelige Fortællinger, hvor Løgn og Sandhed kan og tildels maa være blandede. Vel paastaaer De, at jeg ogsaa i den verdslige Historie her viist aldeles Ubekiendtskab med sund Kritik, baade naar jeg troede og naar jeg tvivlede, men til Beviis anfører De kun 7 Steder, hvor jeg skal have feilet i lutter Ting, paa hvilke jeg hverken har lagt eller kunde lægge mindste Vægt i Betragtningen af Historiens Sammenhæng. Ovenikiøbet ere mine Ord kun paa tre af de anførte Steder uveiede, og hvilken selv af de mest kritiske Historieskrivere har veiet alle sine Ord. Saalidet jeg da tør paastaae, at der ei i Bogen kan findes betydeligere kritiske Feil end dem, De har angivet, saavist er dog Deres Beskyldning fremsat ugrundet, og jeg troer ikke at have bygget paa en eneste uvis Kiendsgierning. De sigter mig for en stor Hob uretfærdige Domme, og Man veed jeg paastaaer ikke eller i dette Stykke at være feilfri, thi kun Herren er retfærdig, naar Han dømmer, og enddog det visselig var min Attraa, at udsige Hans Domme, kan baade min indskrænkede Kundskab og menneskelig Skrøbelighed have voldt, at jeg stundom forsaae og fortalte mig, men jeg gientager det, det nytter slet ikke, at Man paa egen Haand vil opstille en Maalestok for Menneskets Værd og Ypperlighed, og da vise, at denne eller hiin Mand er fremstilt høiere eller lavere end han kan udmaales med den selvgjorde Alen, hvo som med Føie vil laste Dommene, jeg kundgjorde, maa enten bevise, at Manden ikke har gjort hvad jeg tillægger ham, eller at jeg har dømt anderledes, end Bibelen dømmer om dem, der giøre saadanne Ting. Dette har De enten slet ikke eller sjelden taget i Agt, og De har kundgjort en Synsmaade for Menneskets Værd, som ingenlunde er Bibelens, det er altsaa umuligt, at vi kan være enige, det er unyttigt at tvistes om de Dommes Gyldighed jeg har bygget paa Bibelen, vi maa tvistes om, enten Bibelens Ord ere Sandhed eller ikke. Jmedens andre Historieskrivere, saa lyde Deres Ord (455 til finde. det nødvendigt at skielne mellem en Persons forskiellige Værd og Fortieneste, som Menneske, Christen, Borger, Lærd, Statsmand, Kriger o. s. v. anseer G. det for nok at kiende et Jndividuum som Christen, for derefter at kunde bestemme hele dets Værd. Dette er bogstavelig Sandhed, men hvis Adfærd skal en Christen laste, de andres eller min, Naar et Menneske ikke er Christen, da er han jo et uchristeligt Menneske, en uchristelig Borger, Lærd, Statsmand o. s. v. og er Christendom Sandhed, maa han være alle Ting slet i Grunden, hvor store Evner han end udfolder, hvor store Jdrætter han og øver; disse Evner, disse Jdrætter skal ikke nægtes ham, de skal ophøies som Guds Gaver og Gierninger, men han, som misbrugte dem, skal ikke roses, ham skal ingen Deelagtighed tilskrives i det Gode, der ei var hans Øiemed. Alt, hvad som ei er af Troen er Synd, hvo som ikke i sin Tanke og Gierninadspørger Guds Villie, han synder, hvo som nu ikke engang troer paa Gud, er jo Syndens bundne Træl, og Den, som i et christent Land ei troer paa Christus, troer ei heller paa Gud, thi de, som ere af Sandhed, høre Hans Røst, hvo som er al Gud, hører Guds Ord, det veed en Christen i Troen. Visselig gives der undskyldende Omstændigheder, og det vilde være uretfærdigt f. E. i vorTid at dømme hver Uchristen saa haardt, som om han havde levet for 100 Aar siden, da Enhver hørte Ordet trindt sig, da der var langt Mindre, som kunde forvirre og friste til Vantro, men dette maa slet ikke komme i Betragtning, naar vi vurdere, en Mands offenlige Levnet, kun Dommen over hans Gemyt skal det formilde, dersom vi finde Spor af et Sindelag, der bøiede sig mod Sandhed og Dyd. At jeg ikke har glemt saadanne Hensyn, som Guds Ord tillader os at tage, kan blandt andet sees af min Dom over Kant og Fichte, Mænd jeg maatte dømt anderledes haardt, dersom jeg kun havde spurgt, jeg vil ikke sige om deres Forhold til Kirketroen, men om deres Tro paa de hellige Skrifter. Allerede Dette viser, hvor grundfalsk den Beskyldning er, at jeg har dømt Mænd efter Kirketroen, nei og har dømt dem efter det Sindelag, jeg efter bedste Skiønsomhed fandt aabenbaret i Deres Levnet. Derfor roser jeg en Herodot og Socrates, thi jeg erkiender hos dem et ærligt, gudfrygtigt Gemyt, beredvilligt til at tro Sandheden, og Enhver, som frygter Gud og giør Ret, er Ham behagelig. Derfor agter og elsker jeg ikke faa Mænd i vorTid, skiøndt de ikke ere Christne, thi i vor Tid kan der midt i Europa være gudfrygtige Hedningt, som i en anden Tidsalder vilde været troende Christne, og som før deres Udgang vil vorde det, naar Guds Time kommer, saa Skiællet falder fra deres Øine; men feide de i Vanvittighed paa Sandheden, da maa jeg dømme deres Gierning haardt, som de selv vil dømme den engang, som Paulus dømte sin, da Han havde lært mod hvilken Braad han stampede, hvilken Herre han stod imod, og den, som for 100 Aar siden i vor Menighed yttrede langt mindre fra Kirketroen afvigende Meninger, ham dømmer leg haardt, is jeg veed, at det kun var Hjertets Vantro, som drev ham, at han vilde forkastet den ganske Bibel med al Sandhed, dersom han havde turdet vove det. Hvo, som ikke indseer Dette, maa, som De, beskylde mig for Uretfærdighed og Jnconseqvents, selv der, hvor jeg ret omhyggelig har afveiet mine Domme efter Guds Ord og billigheds stadige De siger ogsaa, at efter Deres fuldeste Regel. Overbeviisning reise selv mine haardeste og uret færdigste Domme sig af Jver for Sandhed og christeligt Sindelags Fremme, men De er her, som saa ofte, aldeles uenig med Dem selv; thi De beskylder mig for at have drevet et Gøglespil, ja et letfærdigt Spil med Tro og Vantro; De beskylder mig for Bagvaskelse, ja De vover endog at sige, at min Bog har i enkelte Afdelinger og især dem, som vedkomme Dannemark, alle de Egenskaber, som giøre Skandskrifter til Læseverdenens kiæreste Underholdning: Miskiendelse og Nedsættelse af almeenerkiendte Fortienester, og Fordreielser af de for de Anklagede talende Kiendsgierninger. Jeg vil ikke tale stort om, at saadanne Udtryk ere usømmelige og saa ærerørige, at De ved en Domstol vilde blive nødt til at kalde dem tilbage, og de ere ligesaa ubeviislige som usande, jeg vil ikke svare Dem eet haardt Ord, endog jeg har den stærkeste Fristelse, og, for Mennesker, den ustridigste Ret dertil, men naar vi bespottes, formane vi, siger Apostelen, det bør alle Christne giøre, og det vil jeg giøre. Jeg vil bede Dem betænke, om man af Jver for Sandhed og et christeligt Sindelags Fremme, kan drive et letfærdigt Spil med en Christens Helligdom, Troen, om Man af den Grund kan bagvaske og fordreie? Det maa De jo nægte, og er da Hiint Deres fuldeste Overbeviisning, maa jo disse Ord være tvertimod Deres Overbeviisning. Sikkert var De Dem ikke bevidst, at De talede mod Sandheden og Deres Overbeviisning, men derfor bør De vogte Dem for at følge ethvert Jndfald. Troer ikke hver Aand, men prøver Aanderne, om de ere af Gud! (Fortsættes.)