Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1846-09-24
Det vil være i Læsernes Erindring, at der for nogen Tid siden, som meddeelt, forefaldt en Ordvexling i Roeskilde Stændersal imellem Baron Zeuthen og Præsidenten, idet Førstnævnte beklagede sig over, at en Besværing fra Jndsidder Jørgen Jeppesen i Vallestrup var fremlagt i Læsestuen, fordi det der var sagt, at Klageren af hans afdøde Fader var bleven bedraget for sin givne Indfæstning af et Huus i Stodstrup By, samt at denne Ordvexling endte dermed, at Baron Zeuthen paa Procurator Christensens Opfordring lovede at skaffe denne Sag nærmere oplyst. Ved Begyndelsen af det 53de Møde, den 11te ds., faaer Zeuthen Ordet for at give disse Oplysninger, som bestaae i en af nævnte Huusmand i Vidners Overværelse underskreven Leiecontract, hvoraf skal fremgaae, at han ikke har fæstet, men kun leiet Huset, endvidere at han var forpligtet til at opføre et nyt Huus, dog saaledes, at en Deel af Bygningstømmeret leveredes ham af Godseieren, samt at han ved Fratrædelse af Huset intet Krav havde paa Erstatning for Bekostningerne ved dets Bygning, saa at Beskyldningen for, at han var bleven bedraget, er falsk. Det sees endelig ogsaa afLeiecontracten, at Vilkaarene vare meget moderate, idet han indtil 2 Aar efter Husets Opbyggelse og Udflytning kun erlagde 2 Rbd. aarlig, og efter den Tid 8 Rbd. og 5 Arbeidsdage. Af Jordlodden, der var 9-10 Tdr. Land, var Afgiften 10 Rbd. Paaske skulde være den eneste Flyttetid. Hvad Udsættelsen af Huset angaaer, da var denne foranlediget ved, at Klageren i 2 1/2 Aar ingen Afgift af Huus og Jord havde erlagt, saa at den snarere var viist stor Eftergivenhed og Mildhed, end Strenghed og Haardhed imod ham af Godseieren. Herefter vil Taleren overlade Christensen at bedømme, om Huusmandens grove Beskyldning eller hans egen Paastand, at hans Faders Godsbestyrelse var ligesaa retfærdig som human, stemmer mest med Sandheden. - B. Christensen erindrer om, at han forrige Gang denne Sag var paa Bane, kun har yttret, at Zeuthens Erklæring om sin Faders Humanitet var en utilfredsstillende Oplysning om Huusmandens Klage, men da Baronen idag særlig har henvendt sig til ham, saa maa han erklære, at han ikke kan see, at Klagen i noget Væsentligt er svækket ved det af Baronen Anførte. Vistnok har Klageren havt juridisk Uret i at bruge Ordet bedrage, thi Godseierens Forhold imod ham lader sig nok juridisk forsvare, men det sees, af Klagen, at Huusmanden i sin Tid har betalt 100 Rbd. i Jndfæstning og 10 Rbd. i Skriver salair, samt leveret stemplet Papir til et Fæstebrev, og at han i Stedet for dette kun har faaet en Leiecontract paa slet Papir; Alt dette var bekræftet ved de af den Deputerede givne Oplysninger. Han spørger, om det er forunderligt, at en Almuesmand, naar Godseieren har brugt en saa forunderlig Skik, at lade ham betale Jndfæstning, Skriverpenge og stemplet Papiir og paalagt ham at opføre et nyt Huus paa en Udlod, samt foreløbig meddeelt ham en Leiecontract paa slet Papiir, men han bliver in mora med Husets Opførelse – da hengiver sig til den Forestilling, at han intet Fæstebrev kan fordre, før Huset er opført. Klagen viser, at Manden, efter at have fæstet i 1813, først fik Huset opført i 1818, og han paastaaer nu forgiæves at have anholdt Godsbestyrelsen og Fæste, og endelig at være bleven udkastet, samt at hans Efterfølger atter har mattet erlægge en Jndfæstningssum af 100 Rbdlr., hvilket han vil bevise, ikke blot ved en heel Byes, men ved et heelt Sogns Vidnesbyrd. Taleren finder det en ligesaa synderlig som sørgelig Skik, hvis det skulde være Tilfældet paa mange Godser, at man saaledes leier Huse bort mod at lade Leieren betale Jndfæstning, og vil ønske, at Baron Zeuthen maa kunne erklære, at det i Almindelighed ikke finder Sted hos ham; dette er det Væsentlige i Sagen. Jøvrigt har Taleren forsmaaet selv at sanke Oplysninger i denne Sag, skjøndt dette vilde have været ham let, da han kun har reist sig i den, fordi det harmede ham, at man vilde forlange, Præsidenten skulde stikke Noget tilside. Stenfeldt forsøger paa at give Gjæsterolle som Præsident, hvilket den virkelige Præsident frabeder sig. Zeuthen svarer, at den af Huusmanden omtalte Jndfæstningssum kun ugentlig kan kaldes saaledes, da Contracten viser, det var et Leie- og ikke et Fæsteforhold, men mulig er der som Recognition erlagt en Sum af nævnte Størrelse, hvilket er en lovlig Sag. Hermed sluttes denne Discussion. – Vi troe, at man maa være Procurator Christensen Tak skyldig, fordi han har bidraget til at skaffe denne Sag oplyst; thi det, den indeholder, er, saavidt vi skjønne, intet Andet end en sindrig Methode for den Rige til at benytte sig af den Fattiges Afhængighed og Godtroenhed, som, om den end ikke sees at være ny i Praxis, dog vistnok er temmelig ubekjendt selv blandt Godseierne; vi troe fremdeles, at, om Baron Zeuthen end bilder sig ind at kunne oversee en Demokrats og Bondetalsmands Mening om sig og sin Fader med hovmodig Ligegyldighed, saa vil han dog have saamegen Agtelse, eller i alt Fald Frygt, for den offentlige Mening, som sandelig ikke ligegyldig, overseer den Slags Misbrug, og som er mange Gange mægtig nok til at kudske en lille Lehns baron, at han for Eftertiden vil afskaffe Sligt paa sine Godser, om det af Pictet for hans humane, Fader der endnu maatte gaae i Svang. (Fædrel.)¬