Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1828-12-09
Videnskabelighed. Den 4 Septbr. forelæste Professor Bredsdorff i det Skandinaviske Litteraturselskab en Afhandling om det formeentlige Beviis for, at Rationalismen konseqvent skulde føre til Atheisme. Efter Hjemkomsten fra sin Reise i Jylland i Juni 1826. tilkjendegav Hs. Majestæt Landhuusholdningsselskabet, at Undersøgelser skulde anstilles, hvorledes der kunde raades Bod paa Manglerne ved Kalkgruberne ved Dagberg og Mønsted Sogne, omtrent 2 1/2 Miil fra Viborg. Selskabet valgte da Hr. Prof. Bredsdorff og Kontrolleur ved det Segebergske Gibsværk, Hr. J. Sunne, til at foretage Lokal=Undersøgelser og lede de Arbeider, som strax kunde foretages. De vare der i Sommeren 1827 og Førstnævnte har i Tidsskrift for Naturvidenskaberne (No. 15 for 1828) givet Efterretning om deres Forretninger der. Præsten Hr. Friis anlægger en ny Kalkgrube efter de givne Forskrifter. Jstedenfor at Nedgangen fra Jordens Overflade til den Dybde, hvor Kalken findes, hidtil altid var igjennem en næsten tragtformig Fordybning, og Transporten af den brudte Steen var besværlig af Trapper ved Bæring, bliver en perpendikulair Schacht anlagt, og Stenens Opvinding ved Bradspil udført m.m., og ved Ovnens Indretning vil ligeledes Forbedring blive gjort. Følgende vittige Ode af den odenseiske Digter, Hr. Stud. H. C. Andersen, som læses i Kjøbenhavns flyvende Post, tillader Udgiveren sig her at optage: Svinene. Das Menschenvolk verachtet dich vergedens, Der weise Epitur Verspricht und ja das hochste Glück des Lebens, Wenu wir dir gleichen nur. A. Blumauer. For mangt et Sviin paa To der spilledes paa Lire, Thi vil i Dag nu jeg besynge det paa Fire. Om hvem er mere talt, Om hvem gik flere Ord? Nei, Svinet er en Helt, det er bekjendt paa Jord. See vi til Mose=Lov, i den det paraderer, (Et Diævle=Regiment i Bugen exercerer). Saa mangen mægtig Mand gik over i et Sviin, Derom vi læse kan paa Græsk, som paa Latin. Ulyssis Helteflok vi see saa lystigt svire, At gryntende, tilsidst, den gaaer paa alle Fire. Ja Mange blev til Sviin, derom vi har Besked Men endnu mange Fleer, om hvem Man Jntet veed. - Thi rask, min Violin, lad dine Strenge bruse, Saa at din Tordenrøst kan Recensenter knuse! See hist ved Bondens Gaard - o hvilken Bjergetop! (Maaskee det var paa den, at Jeppe vaagned op. Rundt om er udstrøet Halm, forgyldt af Solens Straaler, O, dette Farvespil mit svage Blik ei taaler! Tys stille, hører dog, fra denne Flamme Kyst Det dybe Aandedrag fra Helteflokkens Bryst. Der sees de Favn i Favn fostbroderligt at hvile, i Og agte ei en Snuus paa Phøbi hede Pile. O see, ved Bøgens Rod, syn, otte bitte Grise, O hvor idyllisk smukt, - et Træsnit af Luise! Nu nærmer Pigen sig - det er en Hebe fiin, Hun bringer Maden frem til sine kjære Sviin, Da reiser Skaren sig - som Helte frem de lyne. (O see, der er en Galt, med Orden paa sin Tryne) Til Taffel gaae de nu, jeg troer det skeer paa Spansk, Samtalen føre de, som store Folk, paa Fransk. - Snart lyder Herrebud, det dem til Skoven kalder; At vinde Egekrands, hvor Olden moden falder: Da bruges Trynerne, som Sabel og som Spade, Saa Alferne i Hast tye hen til Bondens Lade; Og under fuld Musik af hver en Fugletunge, Man seer de gamle Sviin at sværme med de unge. - Dog, ak! jeg er for svag, jeg kan det ei fortælle, Der Stof til Epos er, og borgerlig Novelle. Hver offrer Blodet jo til Pølse for sit Land; O svar mig Menneske! Hvad Meer gjør nogen Mand? Dog miskjendt, haanet, her de arme Stakler gaae, Og deres Længsel - ak! - slet Jngen vil forstaae. De grusomt bløde maae for Slagterkniven lang; O hjerteskjærende er deres Svanesang! De døe - de døe - de døe - for Børn, for Viv, for Mand, Oer det ikke skjønt at bløde for sit Land! Mit Øie bliver fuldt, o Taaren er saa salt! Ak, hvad jeg føler nu, har Jngen ret fortalt; Jeg kan for Graad ei meer paa Violinen spille. blaa rie est un combat et das Grab ist tief und stille. -J. C. Andersen.