Ribe Stifts Adresseaviser, 1827-01-30
Ribe. Vor elskede Konges Fødselsdag, den 28de Jan. blev her høitideligholdt paa følgende Maade. Festen forkyndtes om Morgenen fra Domtaarnet ved blæsende Jnstrumenter, som udførte Plalme-Melodien; O Gud, du fromme Gud. J Kirken selv blev, paa Hs. H. Hr. Dr. Stiftsprovst Frost's Foranstaltning følgende til Dagen forfattede Palme afsjungen fra Orgelet, ledsaget af Jnstrumentalmusik. Mel. O Gud, du fromme Gud. O dobbelt skjønne Dag, da vi i Templet træde, Ved Herrens Ord og Trøst at hellige vor Glæde; Du Kongen fødes saae, som styrer Statens Roer; Du lærer os, at tryg er ene den, som troer. See, Stormen hæver sig, og Bølgen Skibet knuger Med Magt udi sin Favn, for den sit Bytte sluger; Fortvivlet Raabet lød: "Hjælp Herre, vi forgaae; Dog Søvnens milde Blund paa Herrens Øie laae. Som Herren hviler han, hvis Siel i Troen hviler; Lad Stormen vække ham, dog Øiet roligt smillet; Han dæmper Tvivlens Raab; han Bølgen seer med Roe"Jeg skjælver ei for dig, du rokker ei min Troe. Saa stod Du Konge hold, saa viis og from tillige, Mod Himlen Øiet vendt, Du styrede Dit Rige, Og ei beskjæmmet blev Din Tro. J Fredens Havn Du priiste med Dit Folk den store Frelsers Navn. Thi signe vi den Dag, som saae vor Konge fødes, Og her med Lov og Priis i Herrens Tempel mødes. Velsign og Gud, med Aar den fromme Frederik Paa Dig med saligt Haab han fæste tryg sit Blik. Paa Klubselskabets Theater opførtes Lystspillet Munterheds Triumph. Da Stykket var tilende, oprulledes Dækket, og Georg Gossamertraadte atter frem paa Scenen og fremsagde følgende af Hr. Rector Thorup forfattede Epilog, hvis Slutning, paa Hs. H. Hr. Kammerherre Stiftamtmand v. Castenschiolds Forslag, hilstes med et tre Gange gjentaget Hurra af hele Selskabet. Tør vel han, som nys med Spøg og Latter Lod Thalias hjeldekrandste Stav, Tør han træde frem i Kredsen atter, Lyde Festens Kald og Hjertets Krav, Tør triumphbekrandste Comus følge. Fødselstjernen hist ved Codans Bølge Tør han ind i Kongeborgen trine, Lægge Krandsen ned for Thronens Fod, Og med uvant Alvor i sin Mine, Bringe Ønsket til vor Fredegod. Maatte Munterhedens Roser vinde Sig blandt Guldet Konge om Din Tinde! O hvi tør han ei. Den gode Fader, Smiler fra til elskte Børns Leeg, Selv lidt Overgivenhed tillader, Naar ei Uskylds gode Aand bortveg; Skulde da ei Munterheden seire, Naar vor Faders Fødselsfest vi feire? Bort da, Venner, bort med disse Bretter, Her man synes hvad man dog ei er. Snart os Comus andre Blomster fletter, Som Naturen, ikke Konsten bær; Evan presser af sin Drue Saften Til en festlig Glædeskaal iaften. Er Du Danmarks Ven, dets tro Veninde, Følg da Commus, følg da Evans Vink! Mørke Tanker for dem begge svinde! Krands dit Bæger, smil og syng og klink: Længe leve Frederik den gjæve, Glædens Genius hans Fjed omsvæve! Derefter serveredes paa flere Smaaborde, ved hvilke Selskabet ordnede sig til det festlige Maaltid. Efterat nedenstaaende af Hr. Stiftsphysikus Randrup forfattede Sang var afsjungen, udbragte Hs. H. Hr. Kammeth. Stiftamtm v. Castenschio lid Kongens Skaal, som istemtes af Selskabet med et hjerteligt og livligt Hurra, hvorpaa fulgte Skaaler for Dronningen, Kongehuset, Landet, Over- og Under=Øvrigheden, samt Selskabet. Mell. og Odin han sendte Hermoder herned Fra fjerneste Old var det Skik i vort Nord At Dannemænd trofast, i Sæder; Sig samled til Gammen ved venlige Bord, Og hyldede Uskyld og Glæder. Men dobbelt var Glæden paa Dankongens Dag, Da samledes Gamle og Unge; Og Bægret gik rundt i det festlige Lag Mens Sangene höit monne runge. Thi Troskab mod Konge og Fædrenejord, Höit brændte i Dannemands Hjerte; Og end er det saa i vort elskede Nord, De Fædre os Sönner det lærte. End throner i Dankongens Fædreneslot. Den gamle den elskede Stamme; Det ældgamle Baand knytter Folket og Drot Thi Folket og Drot er den samme. Ved Thronen staaer Palmens velsignede Træ, Det skygger den elskede Konge; Der blomstrer da Kjærligheds-Rose i Læ Den plantede Gamle og Unge. og Dana - Kong Frederik! - slynger en KrandAf Egelöv trindt om Din Tinde; og fagert den lader i Purpurets Glands. Den grönnes naar Thronerne svinde. I Krandsen - med Demantens Straalende Hav, Der funkler og lyser en Stjerne; Thi Retfærd og Mildhed den Straalerne gav Til den skuer Folket saa gjerne. og højt jubler Folket for Dannemarks Drot Thi Dagen, der gav os Dig Konge! I Armodens Hytte, saavelsom i Slot. Er Fest for den Gamle, som Unge. Op fylder da Hornet paa Fædreneviis, Gud signe vor Konge den gjæve! Højt jubler i Choret til Dankongens Priis For elskede Frederik leve. Aftenen derpaa forsamlede et lidet Selskab sig hos Hr. Kbm. Behrens for ogsaa at fejre Landsfaderens Fødselsdag ved et festligt Maaltid. Efterat nedenstaaende af Hr. Kæmner Guldberg forfattede Sang var afsjungen, udbragtes Hs. Maj. Kongens Skaal, derpaa Skaaler for Hs. Majest. Dronningen og det hele Kgl. Huus, alle under Fryderaab og Trompeters Lyd. Saavel for, som under og efter Maaltidet havde Selskabet Musik. Mel. God save the King. Tit jubled Dig imod, Landsfader, Fredegod! Hele Dit Folk. Hver Lyd fra Læben gik, Hver Hylding som Du fik; Hvert paa Dig henvendt Blik, Var Hjertets Tolk. Her i vor muntre Hal Atter gjentone skal, Konge Dit Navn, Her skal et enigt Qvad Stige taknemlig: glad Høit, som i Bye og Stad.