Den Vest-Sjællandske Avis, 1836-02-27
J Mødet den 7de Februar mødte et Træk, som ret viste Fieschis Uforskammedhed. Moreys Advokat, Dupont, giorde ham nogle Spørgsmaal om den forandrede Retning af Maskinen; han forklarede det nu paa følgende Maade: Han lod som han sigtede paa Præsidenten. Jeg antager Præsidenten var en Andrik (almindelig Latter). Jeg beder om Forladelse, at jeg ikke har nævnet et ædlere Slags Vildt. – Præsidenten taalte det. – Dette Møde var meget mærkværdigt fordi det blev opklaret af Forhørene at Forbrydelsen var meget nærved at blive opdaget, og saa nær derved, at det er næsten begribelig, at den kunde blive begaaet. – Boireauhavde sladdret af Skole om det Attentat man havde for, han havde raadet sin Medsvend, Suireau, fra at begive sig til Mønstringen, da en Helvedesmaaskine var opstillet, som skulde afskydes af en Galeislave. Sureau siger det til sin Fader, og denne angiver det for Politiekommissairen, Dyonnet; denne anstiller Undersøgelser den 28de om Morgenen, selv i Boulevard du Temple; men imedens man anstiller Undersøgelser i de nederste Etager, tænker Jngen paa at undersøge Loftkammeret, hvor Maskinen stod. Naar Ting skulle skee, sagde Politiekommissairen, som blev forhørt med begge Sureauerne i dette Møde, saa er al menneskelig Forsigtighed forgiæves (saa villig er Mennesket til at vælte Følgerne af sin egen Ubetænksomhed paa Forsynet). Det er mærkværdigt, at den unge Sureau vidnede at Boireau havde sagt til ham Vi skulle i denne Aften anstille en Prøve med at ride i Skridt, Trav og Galop; en Urtekræmmer skaffer Hesten (et stort Vidnesbyrd mod Pepin) Boireau blev siden bange at han havde sladdret for meget og bad ham at tie med hvad han havde sagt. Boireau havde ikke været til at finde den Dag, da Dyonnet lod Sagen undersøge. J Forhøret følte han sig kompromitteret ved alle disse Angivelser og qvaklede; men Fleschi sagde til ham: Boireau er et Barn; har han engang begyndt derpaa, hvorfor siger han ikke den hele Sandhed? Hvorfor siger han ikke. at da han kom til mig paa Kaffehuset den 27de, saa bekiendte han for mig, at Pepin havde sagt ham Alt. Jeg kiender den hele Sag, sagde han til mig; istedet for Pepin har jeg redet under Dine Vinduer. Boireau maa ikke her agere en juste milien (alle loe af denne Vittighed). - Præsidenten spurgte nu Boreau paa nye om de nærmere Omstændigheder ved hans Riden og om ikke Pepin havde sagt til ham, at han skulde ride forbi det Huus, hvori Maskinen var for at tiene til et Maal at sigte efter. – Boireau, Da jeg har sagt Dem, at jeg vægrede mig ved at ride. - Præsidenten: Jeg spørger ikke om de har været der, men om ikke Pepin har sagt Dem hvorfor De skulde ride den Tour. Det er umueligt at han ikke skulde have sagt Dem det. - Boireau, Nu vel da. - Pe pin - jo han sagde til mig, at jeg skulde holde et Øieblik stille foran Jardin-Ture. (Nu opstod en vedholdende Bevægelse i Salen. Pepin lagde sine Arme korsviis over Brystet, kastede et bistert Blik hen til Boireau, og hængte derpaa med Hovedet." Præsidenten trængte nu ind paa ham med det ene Spørgsmaal efter det andet; men Boireau vedblev at paastaae at han vel var redet forbi Huset; men at han var uvidende om den hele Mordplan. Nu blev den unge Suireau fremkaldet paa nye, som vidnede, at Boireau havde sagt ham den 27de Juli at der Dagen derpaa vilde passere noget Nyt, at man vilde afbrænde en Helvedesmaskine, og at han selv skulde ride der forbi, for at man kunde rette Maskinen efter ham: han sagde ham dette for at Suireau skulde advare sin Fader for at komme derhen, ogsaa havde Boireau fortalt ham, at den som skulde afbrænde Maskinen, vilde nedlade sig ved et Reeb. – Boireau forsikkrede paa sin Ære og Samvittighed, at han ikke havde sagt dette. Men Suireau berettede, at han havde sagt sin Fader dette: denne havde angivet det for Politiet, og dette, som formodede en underjordisk Explosion, havde ladet alle Kieldere og nederste Etager der i Egnen undersøge; men ikke tænkt paa at Attentatet skulde blive begaaet ovenfra. - Præsidenten spurgte nu Pepin om disse Udsagn, han svarede: Hr. Præsident, det er den Vises Pligt at finde sig i Bagtalelse. De veed, at det er nu min Forfatning, da jeg ikke kiendte Boireau, saa kunde jeg ikke have sagt ham noget af alt dette. – J Mødet den 8de aflagde Kanal-Jnspekteuren, Hr. Cannes, et meget fordeelagtigt Vidnesbyrd og Fieschi, baade om den Maade hvorpaa han udførte det Arbeide, som han havde overdraget ham, og tillige om den Kiærlighed, og Omhyggelighed, som han havde udviist mod ham selv da han laae syg af Cholera; Hr. Cannes forglemte sig saameget i sin Taknemmeligheds Jver, at han, uden at betænke, at det var en rædsom Forbryder, som stod for ham, rakte Fieschi Haanden, da han gik bort, hvilken ogsaa trykkede ham i Haanden med Varme. Ogsaa den forrige Politiepræfekt, Baude, aflagde et gunstigt Vidnesbyrd for Feschi. J dette Møde, og i Mødet den 9de, bleve forskiellige Vidner forhørte, nogle som havde kiendt Mo rey, aflagde ogsaa Vidnesbyrd til hans Fordeel. En mærkværdig Person blev forhørt i dette Møde, det var Madam Petit, Ninas Moder, Fieschis forrige Maitresse; men som synes at have forladt Fieschi fordi han havde indgaaet en Forbindelse med hendes Datter, hun lever nu med en anden Person ved Navn Bonneau. Hun er en Kone af et godt Udseende, 38 Aar gammel, af et trodsigt Væsen; hun var vel klædt og bar en Guldkiæde om Halsen; hun vendte Hovedet bort fra Fieschi da hun passerede ham forbi. Hun fortalte at Fleschihavde i Mai 1835 budt hende 2000 Franker, naar hun vilde paa nye leve med ham; men hun havde afslaaet det og syntes at være fuld af Bitterhed mod ham. Hun havde ladet ham beholde en Deel af hendes Meubler da hun forlod ham, endskiøndt Fieschi ikke havde givet hende Noget, uagtet han havde i tre Maaneder tient over 1100 Fr. Forresten opklarede ikke hendes Udsagn Noget. Fieschi syntes under denne Konfrontation at undertrykke sine Følelser, han vilde ikke see hende i Øinene, og saae under Forhøret bestandigt hen til More, for at undgaae det. Madam Petit var det sidste Vidne som blev forhørt; Forhøret blev nu sluttet uden at det var mueligt, at aflokke Morey og Pepin den mindste Tilstaaelse; og fra hvilke dog de vigtigste Oplysninger skulde erholdes, og Advocaternes Pladering begyndte. General-Procureuren, Hr. Martin, traadte først frem, han gik ud fra den aldeles rigtige historiske Beskuelse: at alle Faktioner begynde med at søge at vinde Folkestemningen for sig, hvortil et tøileløst undskabsfuldt Misbrug af Trykkefrieheden i vore Dage er det tienligste Middel, ved at skiule alt God hos det Partie man vil styrte, trække alt det frem som kan skade det og ved at smigre den store Hobs Jnteresser; (den Regiering, som taaler, eller ma taale dette, maa ogsaa siden taale hvad der følger ovenpaa, saasnart de troe at have vundet Folkestemningen for sig, saa ophidse de til Oprør; (men deri feile saa let alle Fattioner, at de ere villige tilat indbilde sig, at de have langt flere Mennesker paa deres Side end de virkelig have; thi Menneskene ere villige til at troe hvad de ønske, og naar det møder dem hindringer, saa gribe de til Mord(Man tænke alene paa det Mord, som Sand begik paa Kotzebue) Fra disse almindelige Betragtninger gik Hr. Martin over til nærmere at omtale Attentatet. Han indlod sig først paa at analysere FieschisKarakteer. Han er et Menneske, sagde han, som er energisk i det Gode som i det Onde, som stræber efter at blive berømt, hvilket Middel han saaskal betiene sig af for at blive det, og hvorved han gaaer til det Yderste. Han skildrede ham som at være benyttet af Personer, som vidste at drage Fordeel af hans Karakteer, hvilken de nøie kiendte, og som betiente sig at hans Troeskab i at holde sit Løfte, og at hans Kiærlighed til Nina Lassave, da de havde lovet ham at ville bære Omsorg for hende hvis han skulde tilsætte Livet, for at lokke ham til det rædsomme Attentat. - Moreys Deeltagelse i Forbrydelsen kunde ikke miskiendes. Hr. Martin anførte, at Morey, efter flere Vidners Udsagn havde udgivet sig for Fleschis Onkel, at han under dette Navn var ofte kommet til ham paa Værelset, at han havde med ham kiøbt Geværene, hiulpet ham til at opstille Maskinen og ladt den, ogsaa omtalte han Moreys Deeltagelse i Selskabet for Menneskerettighederne og Virksomhed for det. – Hvad Pe pin angik, saa skildrede Hr. Martin hans politiske Karakteer, hans onde Bevidsthed, da han havde taget Flugten fra Paris den Dag den store Liighegiængelse blev holdet, hvorpaa han havde ladet udbrede i Bladene, at han var kommen til Rotterdam. Han beviste af Fleschis Skrivertavle og Pepins Kontobog, at han havde givet Pengene til at iværksætte Attentatet. Han giorde opmærksom paa de Modsigelser hvori Pepin havde indviklet sig ved hver Leilighed; at han havde ledet Boireau ind i Sammenrottelsen, hvis Udsagn mod Pepin vist vare sande, uagtet han ikke havde sagt alt hvad han vidste. Man havde erfaret deraf at Pepin havde 40 Personer i Beredskab til den 28de Juli for at bryde løs, uagtet denne Omstændighed var bleven for sildigt bekiendtgjort til behørig at verificeres. - General-Prokureuren erkiendte Boireaus Skyld; men anraabte Rettens Forbarmelse over ham til en formildet Straf med Hensyn til hans Ungdom, at han var bleven forført og at han bekiendte saa meget. Man kan ikke omtvivle, sagde han videre, at disse Personer vare Redskaber i høiere Personers Hænder, i Chefernes for hine Faktioner, uagtet deres Deeltagelse deri er ikke bleven opklaret i Jnstruktionen; men de laae sikkert paa Luur for at drage Fordeel af hvad der kunde møde. Det er høist sandsynligt at Undvigelsen af Aprilfangerne stod i Forbindelse med Attentatet, dog vilde han langtfra ikke antage at alle vare skyldige deri, især ikke Armand Carrel. Bescher maatte han friekiende fra Deeltagelse i Forbrydelsen, da han ikke havde gjort videre end laant Fieschi sin Vandringsbog og sit Pas, men han havde maaskee kun betragtet ham som en forfulgt Patriot. Da Mødet blev hævet havde Pepin anmodet Præsidenten om at komme til sig i Arresten, hvor han bevidnede for ham sin fuldkomne Uskyldighed, og paastod at hele Anklagen mod ham var et aftalt Spil imellem Boireau og Fieschi. Han tilstod vel nu, at han havde laant Boireau Hesten, men at denne havde forlangt den af ham til Bescher. Præsidenten optog et Forhør derover i Retten. Nu blev Boireau vred over disse Beskyldninger og fortalte uden Skaansel alt hvad han vidste om Pepin som havde formaaet ham til at ride i sit Sted, fordi han selv var forgodt kiendt, og sagt til ham, at han skulde holde stille foran Fleschis Vindue, Ja selv endnu denne Morgen, da de bleve førte til Retssalen, havde Pepin hvisket ham i Øret: slig at De har laant Hesten til Bescher, Vagten havde hørt at de talte sammen og skilt dem ad; Municipalgardisterne bevidnede at dette var sandt, men de havde ikke hørt Ordene; men Bescher havde hørt dem og stadfæstede Boireaus Udsagn. (Nu er dog Pepin saagodt som fældet.) Pepin nægtede alt Nu kom Turen til de Advocater at tale, som skulde forsvare de Anklagede og blandt dem først Patorni, som skulde forsvare Fieschi hans Formaal gik ud paa at befrie Fieschi for Dødsstraffen. Foruden mange svage Argumenter, som han anbragte til hans Undskyldning, søgte han især at fremstille Forsvaret fra den Synspunkt, at Regieringen havde behandlet Fieschi ilde, at dette havde ledet ham, som Korsikaner, til Hævn og bevirket en Sindsforvildelse hos ham. Præsidenten advarede Advocaten for disse Beskyldninger, og Fleschi selv, som gierne vilde vedligeholde god Forstaaelse med Regieringen blev i høi Grad utaalmodig, sprang op med rasende Gebærder og raabte: Er det at forsvare mig, vil de bringe mig om min Hals (man seer deraf at han troede, at han skulde beholde Livet), og da Patorniblev ved, udraabte han: jeg vil ikke have Dem til min Forsvarer, har de tabt Deres Forstand, Retten blev hævet og Fleschi bad den om Tilgivelse for sin Landsmand, som havde ladet sig henrive af sin gode Villie.