Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1812-05-09
J Sordals Fieldet i Onstad Sogn skal der findes en mærkelig Kobberanviisning. Det skal der have Udseende ei som af en Kobbermalms Gang, men som om hele Bjerget, hvor man hugger ind, var Kobbermalm. Ved en Gaard, som hedder Haugetvedt, skal der og findes Kobberanpisning; men Jernmalm ved Lunde i Aardals Sogn- Bykle, som ligger betydeligen høiere end den øvrige Sætersdal, er skilt fra den ved et trangt Svælg, hvor den østre og vestre Bjergkjæde ere nærved at forene deres høie Aase, og hvor Elven indkneden stytter sig ud med et anseeligt Fald. Tet er den i disse Egne berygtede Byklestie, formodentligen et af de allerfarligste Steder at befare, af hvad der i Norges afsides Ørkner hedder Vei. Det er af den den ene Communication er mellem Hovedsognet Valle og dette dets Annex, som og for alle dem, som derfra ville reise den alligevel beqvemmeste og korteste Vei til det vestlig tilgrændsende Ryfylke, hvilken Vei, i lige Linie, om den var at befare, kun var 7 til 8 norske Mile lang, men nu ved den uundgaaelige Bøining bliver mere end det dobbelte. Byklestien er der, hvor Dalen tilsluttes af de næsten lodrette himmelhøie Klipper, hvor det er ei uden yderste Besværlighed og flere Miles Omvei, mueligt at komme op over Fjeldaasen, og hvor den styrtende Fos fylder Aab ningen mellem de mødende Klipper, en Sti, som er deels indhuggen i den østre Klippevæg, deels ved der inddrevne, eller ved Jernankere, der befæstede Bielkestykker, udbygget paa samme som en Hylde, hvor den Reisende saaledes har Strømmen i Afgrunden under sine Fødder, men det lodret flere hundrede Alen opstaaende eller udhængende Field over sit Hoved. Svageligen, som det uden offentlig Foranstaltning af en lidet formuende Almue kan ventes, anlagt, endnu slettere vedligeholdt, beskadiges denne Vei ideligen af Steenstykker, som rulle ned fra Klippen, dens Retning er dertil som en steil Trappe. Reisen der opad eller nedad maa saaledes, især for den uvante, være meget rædsom og Ubeqvem. Den er det i den Grad, at endog Egnens Heste, som ellers rolige og sikkre bestige meget farlige Steder, ti førend tilvente bestige denne Vei, uden med tilbundne Øine, medens de ledes af en Karl ved Pandebusken, af en anden ved Halen, for at holdes ind til Feldvæggen. - En Egn, som kun af en saadan Vei er tilgængelig, kan ei ventes rigt befolket. (Efter Handelstid.) Effe Præstegield. – (Af utrykte Reise bemærkninger i Aaret 1806). - Jndustrien. er her endnu paa en slettere Fod end i Sætersdalen. De Tøier, man her forfærdiger, vidne derom. - Skjønt Tyverier ogsaa her ere sjeldne, saa ere de dog ei længere saa ganske uden Exempel. Man skal overalt her ei længer finde den Sædernes Uskyldighed, som hos hine med den øvrige Verden, endnu mindre sysselsatte Fieldboere. Men ei heller finder man hos dem enten den Livlighed, den Aabenhed, den Lyst til at undervises, den almindelige Læsen, som i Sattersdalen, især i Valle. - Der er en synderlig og paafaldende Forskjæl mellem Sætersdalenes og disse deres Naboers Sprog. Hist tales det gamle norske, temmelig liigt Jslændernes endnu beholdte Sprog; her taler man et heel derfra forskjelligt, temmelig nær det danske Bogsprog, men med en sær slæbende Udtale. Effeboernes Udseende er endog anderledes, mindre stærkt, sundt og muntert; deres Mine og Adfærd er døsig og tankeløs. Deres Dragt er som forskjellige Nationers. Her er intet af Sæterdalens særegne i Snit og Farve; man er her klædt som i de sjællandske Fiskerleier. Man seer heller intet Spor af hine Fjeldboers Nethed og Reenlighed. - J Almindelighed skal og Almuen her være mindre velhavende, skjøndt Armod ei er almindelig. - Haugianismen har i de sildigere Aaringer i dette Sogn faaet mange Proselyter, saa at en stor Deel af Almuen hører til denne Sect. Her tales ikke om den Usædelighed, som Secten andensteds beskyldes for, tvertimod roses den her for særdeles godt Forhold, Flid, Goddædighed og Sindighed. Man vidste her heller intet af, at Folk, for at vandre om i Lediggang at præke, havde forladt deres Familie og Sysler. Et stille glædeløst Andægtighedsvæsen er kun her som overalt Tilhængernes Særmærke. Secten har og i Sætersdalen nogle, men faa Tilhængere. - Haugianernes her begyndte Fabrikanlæg. Ved et betydeligt Fald i Otter Elven, der har Vand nok Aaret om til mangfoldige Hjulværker, har man inddæmmet deraf en Arm, for at drive en Papirfabrik med to Bøtter, en Mølle med to Kalve *), og et Sigteværk, en Valkemølle, en Saug og en Spigerhammer. Af alt dette var, paa Spigerhammeren og Saugen nær, intet af Maskineriet færdigt, men alle Husene, undtagen det til Boelig bestemte. Grundvolden, samt alt hvad der var færdigt, syntes meget vel gjort: Bygningerne for Papirmøllen vare i det mindste langt rummeligere og bedre skikkede til deres Bestemmelse end de paa Eger. Det sagdes, at der var sat 30,000 Rdlr. i disse Værker, eller denne Sum dertil bestemt. Papirhuset var circa 70 Alen langt og 16 Alen bredt, et velbygt Træhuus. De fire, der navngaves for at være disse Værkers Eiere, vidstes ikke at eie nogen Formue, og ansees for de eenfoldigste og af personlig Character ubetydeligste Mennesker, man kunde opsøge. Hans Hauge har skaffet alle de Penge tilveie, som deri ere satte, og de valgte Mennesker har han, siges der, valgt just som de ere, for desmindre at udsættes, for at de skulle betiene sig af den Adkomst, som mueligen Mennesker af mere Duelighed vilde, som Værkets navngivne Eiere, tilegne sig til at deeltage i deres Bestyrelse, der nu destryggere bliver hos Sectens Formænd, der ikke ville være kjendte. - Øiensynligen vil dette Anlæg ernære et temmeligt stort Antal Mennesker, opfylde for en stor Deel Egnens Trang til det, der skal fabrikeres, skaffe fordeelagtig Benyttelse af det hidtil ubrugte Vandfald og i det mindste af Egnens Klude, som og ikke nær ville forslaae til Papirværket. Øiensynligt er det, at Haugianismen ved denne occonomiske Nytte anbefaler sig til Overbærelse med det af dens Daarlighed, som tilsteder Overbærelse. Men den bør dog nok ei ansees tilstrækkelig, til at 1) Kalveqværn kalder man den Art af Vandmøller, som bevæges uden Hjul, alene med fire eller sex Klapper eller Skuffer, der ere befæstede paa den nederste Ende af en vertical fra Vandet opstaaende Axel, som gaaer op gjennem Liggeren, og paa hvis øverste Ende Løberen hviler. Det er de i Norge almindelige Bækqværne. Den med Klapper forsynede Axel hedder Kalven. compensere den moralske Fordærvelse, den medfører, dersom det er sandt, at den foruden at gjøre Menneskene stupide og til blotte Redskaber i vindesyge og tyvagtige Forstanderes Hænder, berøver den al anden Livets Glæde end den ved uægteskabeligt Samleie, som den siges at see gjennem Fingre med, udelukker dem fra al Forbindelse med andre end Sectens egne, indpræger Foragt og Had til alle andre, og især de ordentlige Religionslærere, og abrutiserer den. Det er sørgeligt, at der skulde saadanne Fanatikere til at foretage hvad de have her foretaget, og vække den Vindskibelighed, som de, ved at vække den, have viist at Mennesker ogsaa her have Receptivitet for. (Fortsættes.)