JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-11-14
Der gives baade Brunetter og Blondiner iblandt dem. Men de ere alle, saalænge de ere unge, af et herligt Ligemaal, og af en Ynde, som man i Europa næsten ikke kjender. Naar de blive ældre faae de, formedelst Magelighed, nærende Spiser og Bades hyppige Brug, en feed Trindhed, som Tyrkerne ynde meget. Man maa aldeles ikke undres over, at disse Qvinder ere saa smukke. De vælges blandt deres Landes Skjønneste, og sælges af deres nærmeste Paarørende til de tyrkiske Slavehandlere. Prisen forandrer sig paa Torvet i Constantinopel, som alle andre Kjøbmandsvarer, og retter sig efter Varernes Mængde eller Kjøbernes Antal. Den vexler sædvanligen mellem 500 og 1000 tyrkiske Piastre. Men de meest udsøgte Skjønheder komme aldeles ikke offentligen til Salg, og deres Priis er ubestemt.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-11-14
Slavehandelen er baade Christne og Jøder aldeles forbuden. Man tilsteder, dem derfor aldrig Adgang til Bazar, hvor Qvinderne opstilles. Tyrkerne ere ene berettigede til at kjøbe dem, og kun et Firman fra Storherren kan forskaffe Adgang; men det gives kun fremmede Magters Gesandter og Agenter, naar de ville afreise. En saadan Leilighed benytter man sig af, for at tilfredsstille sin Nysgierrighed, enten til at see Oldtidens vigtigste Mindemærker, der ere undgaaede Jlden og Barbariet, eller Moskeernes indere Indretning, Menageriet og endeligen det qvindelige Slavetorv. Men det er meget godt, naar Slavehandlerne intet i Forveien erfare om at en saadan Tilladelse er given, fordi man ellers let kan blive forstyrret i sine Ønsker og Hensigter. – Tyrkerne indbilde sig, at de Christne, saa ofte de ville, kunne udaande Gift, og frygte derfor, at man, for at tilføje dem Skade, kunde forgifte Fruentimmerne. Ogsaa troe de, at de Christne besidde Troldomsmidler til at gjøre Qvinderne forelskede og tilbøielige til Flugt. Følgen af disse dumme Fordomme er, at man ikke lader dem komme frem, men holder dem indspærrede, eller i det mindste bedækker dem med et tæt Slør. Maaden, hvorpaa Kjøber og Sælger omgaaes med de til Torv bragte Varer, maa oprøre hvert Menneske af Følelse. Medens den Ene anbefaler de legemlige Egenskaber, betragter Kjøberen ogsaa Gjenstanden fra Feilenes Side, aldeles paa samme Maade, som i europæiske Lande Kjøberen og Sælgeren pleie at betragte en Hest paa Torvet. Og det er endnu ikke nok; Pigerne maa, efter Forlangende, til Prøve, kysse den, der kjøbslaaer om dem, stryge ham Skjægget, knæle, danse, løbe, gjøre Positurer, spille Castagnetter a. for ham, og tør ikke knye, naar han ei er fornøiet med alt dette. Cann St. Cyr fortæller, at han ved sin Tilbagekomst fra Bazar, ikke langt fra den indere Port, med Smerte saae tre himmelskjønne Qvinder sidde i et Baschol, ved Lufthullet trække Veiret, og bitterligen græde. De vare velvoxne og omtrent 15 Aar gamle Bygningen selv har intet Paafaldende. Det er en fiirkantet rummelig Plads, omgiven af en høi Muur. Rundt omkring findes, ligesom i Fangehuusgaarde, smaa Kamre, i hvis Døre er et fiirkantet Hul med Gitter for. Hver Slavehandler leier saa mange Kamre, som han behøver. For de fornemme, som opstilles til en høi Priis, ere disse Kamre, indrettede med mange Beqvemmeligheder, fordi de maa salve og pynte sig deri, eller endnu afrettes i den Konst at behage.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-11-14
Jndenlandske Efterretninger. Efter Etatsraad Engelstofts Efterretninger om Kjøbenhavns Universitet, 1 H. for 1823, ere fra Aaret 1814 til 1823 ialt blevne indskrevne ved Universitetet 1174 Studerende. Det ringeste Antal, 86, var i Aaret 1816; det høieste, 153, i Aaret 1822. Siden Aaret 1820 er Tallet især steget. Af disse 1174 havde 472 erholdt Hovedcharacteren Land, 275 Haudilland. og 20 Noncont. Fra offentlig autoriserede Skoler og til lærd Underviisning bestemte Jnstituter vare 894 og af private Lærere, 280 dimitterede.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-11-14
J Morgenblatt No. 36 for d. A. siges om den 1823 i Slesvig udkomne Lommebog Eidora af Gardthausen, at den indeholder ulige flere Digte af Værd end nogen af de andre gamle og yndede tydske Almanakker. Som Exempler paa heldige Stykker anføres den versificerede Ballade af Lindenhan, die Gewande; der Berg strom af Schack-Staffeldt, overs. af Gardthausen; die zwolf Monate von Aschenfeldt, Niobe von B. G. Franzen, Neubers Kodrus, og Oversættelsen af den Grundtvigske Mythe Napoleon, Bonaparte.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-11-14
Kjøbenhavns Børs, d. 14 November. Cours. Hamb. 2 M. 244, a vista 247. Spec. 250. - Specier solgtes til 15 Rbmark. Oblig. (med Renter fra 11 Juni 1823) 81 a 81 1/2. Nationalbank-Obligationer (af Laanet d. 2 Febr. 1820) 101 a 101 1/2 Rbd. r. S. (uden Renter) eller 126 1/2 Rbd. Sedler pr. 100 Rbd. r. S. - Norske Sedler 14 a 14 1/2 Rbd. pr. 10 Specier norsk. Svenske Sedler 58 s. - Disconto 5 pC. Kjøbenhavn. Trykt hos J. H. Höecke.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-11-18
I Paris, siger Mercier, bærer man Sorg for sine Slægtninger, for Europas Monarker, Prindser og Prindsesser, men aldrig for en Ven. Vil man sørge over en Fyrste eller Fyrst indes Død, saa sige de offentlige Tidender os, hvorlænge man bør sørge og naar man bør ophøre. Aldrig saasnart har Herren eller Fruen i Huset opgivet Aanden, førend Stuepige, Kokkepige, Tjener og Gaardskarl iføre sig Sort. Men mærke de enten at de snart ville komme til at forlade Tjenesten, eller frygte de for ikke at faae deres tilgodehavende Løn, saa er neppe Skiftetiden kommen, førend de ogsaa aflægge den igjen. Men ikke nok, at Piger, Karle, Carosser, og Heste udtrykke deres Sorg, selv Brevene paalægger man denne Pligt. Jstedetfor, som sædvanligen, at forsegle dem med rødt Lak, forsegler man dem med sort, naar man har Sorg. Ogsaa efter dem, man ikke har været beslægtet, sørger man, i det mindste en halv Dag, naar man følger, uindbuden af Familien, men indbuden af en glimrende Frokosts magnetiske Kraft, en rig Mand til Jorden. Man indhyller Ansigtet i den sorte Ligkappe, men kan ogsaa være viis paa, førend man kommer til at udøve dette sørgelige Kald, at faae i Sørgehuset en god Mavestyrkning, og næste Dag endog en Taksigelse i Aviserne. Gade-Raab.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-11-18
Mercier paastaaer i sit Skilderie af Paris, at der ikke gives en Stad i Verden, hvor de saakaldte Crieurs og Crieuses have en mere gjennemtrængende og skurrende Stemme end der. Dersom han var kommen til Kjøbenhavn, og havde der hørt de Raab, der uophørligen døve vore Øren, saa vilde han blevet nødt til at bekjende, at man aldrig bør fremsætte en saa almindelig Paastand. J Kjøbenhavn raaber man, trods Paris, nu næsten med Alt, ligge fra Holsteens Sild indtil Gulvmaatter, og i en Tone, der gaaer til Marv og Been. Disse vandrende Skraaleres Mundart forstaae kun Fag, uagtet den dog er Dansk. Ordene ere, ligesom Tonerne, lutter Mislyd. Kartofler – Æbler Valnødder – Gulvmaatter – Reier. - Kauf, Kauff. - Tørv. - Sand, og alle de mange Slags Fisk, danne den besynderligste Vocalconcert – en Kakophonie uden Mage. Bønder, der sælge Frugt eller Fisk paa Vogne, leie sig ofte, af Mangel paa Stemme, en skraalende Kierling, der anstrænger alle sine Kræfter for at udskraale deres Varer. De samme musicalske Epicuræere, der i Skuespilhuset. støie og stampe og pibe ved den mindste falske Tone, maa her lade deres Øren martres med en alle Nerver sønderrivende Mislyd. Og ligesom man slipper den ene Skraalhals møder man den anden. Men Vanen bliver her, om ikke den anden, saa dog den tredie Natur, og man har gjort en saadan Pagt med sine Øren, at disse Stakler ere, saalænge de befinde sig paa Gaden, temmelig ligegyldige ved denne uophørlige Tortur. For Hundrede Aar siden - i Holbergs Tid - har man endog raabt med Østers paa Gaderne; det seer man af den politiske Kandestøber, hvor Bremenfeld siger til Henrik: "gak ud og slig til de Østerskjellinger, som raabe paa Gaden med Østers, at de ikke maa raabe i den Gade, jeg boer, thi de forstyrrer mig i mine politiske Forretninger". Formodentligen finde Østers i vore Dage saadan Afsætning i Husene, at man ikke behøver at raabe med dem paa Gaderne, og det er desuden nok Frugthandler-Corporationen allene, der maa handle med denne Lækkerbidsken. For endeel Aar udskraalede man endog Aandsnæring paa samme Maade, som man nu udskraaler Fisk og Kartofler. I Vise=Literaturens Tid havde man en ordentlig Visefabrik, hvis Generallivrandeur var den bekiendte Brestrup. Der kunde ikke indtræffe nogen beskjæmmende Ulykke eller nogen glædelig Begivenhed i en Familie, uden at den strax blev besjungen i en trykt Vise, og denne udraabt i alle Gader af en hæs Kierling, som Brændevinet stod af Halsen. Men denne Raaden blev med Rette forbuden, uagtet der gaves dem, der forsvarede dens moralske Nytte, da en saadan Sibylla, efter deres Formening, røgtede et Slags opus censorium i det Gebet, som Lovens Arm ikke kunde naae hen til.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-11-18
Mærkeligt er det, at dette var det tredie Exempel paa, at Giftermaalsforslag mellem Rusland og Danmark mislykkedes. Prinds Magnus, Kong Frederik den Andens Broder, formælede sig virkeligen med den grusomme Gar IvanWasiliewitsch den Andens Slægtning, Maria, 1573, men høstede intet uden Ulykke af dette Ægteskab, og Christian den Fjerdes Broder, Prinds Johan, der vilde gifte sig med Car Boris Godunoffs Datter Axinia, døde i Moscau 1602.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-11-18
J Aaret 1580, d. 19 Mai, blev, efter Kongelig befaling, af de fire Provster i Lolland og flere Dannemænd optaget en mærkværdig Synsforretning i Musse Kirke i Musse Herred i Lolland, for at erfare, om den Grav og Ligkiste, som Mauns Ericsens Datter til Bramslykke sagdes at være begraven i, nogentid havde været opkastet, eller opslagen og tilslagen igjen, siden den blev der først nedsat; hvad der laae i Kisten; om det, der fandtes, var blodigt, og endeligen, hvo, som havde været tilstede ved Begravelsen, og især, hvilken Præst der havde begravet Kisten og med hvilke Ceremonier det var skeet. Syns mændene fandt, at hverken Graven havde været opkastet eller Kisten opslagen, men at i den sidste, som de lode aabne, ikke laae andet end to Lang halms Kierf, Kalk og Jord, med nogle Malurter; iøvrigt var den hverken uden eller inden til blodig. Sognets Præst, Hans Lauritzen, erklærede paa sin høieste Eed og sit Præsteembede, at have begravet samme Kiste paa samme Sted, med Ceremonier efter Ordinantsen, og at Mads Eriksen til Sæddinge med sin Frue Mariane Eriksdatter, som var paa Bramslykke Gaard, med Gaardsens Folk og megen Almue fra begge Sogne, vare tilstede ved Begravelsen, og at denne mislige Gierning havde været ham ganske ubevidst. Mauns Ericken og hans Frue Margrete, som ogsaa vare nærværende ved Kistens Aabning. forsikkrede med oprakte Fingre, at de ikke havde været her i Landet, da denne ugudelige Handling blev begaaet, og ligesaa lidet i Raad dermed. Fru Margrete beklagede sig over sin Datters Ulydighed, og meest over denne Forargelse. Den rette Sammenhæng er endnu den Dag i Dag en Hemmelighed, da Sagen blev neddysset; men man formoder, at Mogens Erichsens Datter har havt en Kierlighedsforstaaelse, og i Forældrenes Fraværelse, ved opdigtet Sygdom og Død og derefter anstillet Begravelse, hvortil en vis Malena Eriksdatter havde været hende behielpelig, fundet Leilighed til at flygte. Den originale Synsforretning læses i Nyt Dansk Magazin, 4 B., 2 H., S. 15760.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-11-18
Akademiske Efterretninger. Til den theologiske Embedsexamen i Julii Qvartal d. A. meldte sig 15 Studiost theologiæ af disse erholdt 1 Laudabilem & quidem egregie, II Laudabilem, 2 Haudillaudabilem og 1 Non contemmendum. De skriftlige Spørgsmaal vare følgende: 1) Enarretur historia reformationis ecclesiarum Helveticarum usqve ad mortem Calvini. 2) Ostendatur revelationem non modo hand repugnare nature hominum morali, sed eidem pluribus de causis esse salutarem. 3) Exponatur notio biblica side in Christum. 4) Exponantur conamina Origenis, qvibus ten tum codicis sacricritice emendare et exegetice explicare studuit. 5) Pl. 5, 413. 5) Eph. 2, 1822.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-11-18
Til October Qvartals theologiske Embedsexamen indstillede sig 7 Studiost theologiæ, af hvilke 6 erholdt Charakteren Laudabilem og Handillaudabilem. De skriftlige Opgaver vare følgende: 1) Ostendatur fortitudinem animi ex mente christians sponte exoriri. 2) Qvid ipsa Christi mors, en qva redivivus exit, qvid deinde templi Judæorum destructio ad religionem christianam melfori cum successu propagandam contulit. 3) Detur suceincta expositio argumentorum, qvibus philosophi persvasionem de existentie Dei ex principiis ethices adstruere conati sunt. 4) Epist. ad Hebr. 13, 115. 6) Expositis Speneri meritis de ecclesia succincteenarretur lis pietistica. 6) Jes. 11, 10-16 incl.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-11-18
J sidstafvigte October Qvartal have til den fuldstændige juridiske Examen meldt sig 6 Candidater, af hvilke 3 ere tilkiendte Characteren Handillaudsbilis og 3 udebleve fra den mundtlige Prøve.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-11-18
J samme Qvartal have til den ufuldstændige juridiske Examen meldt sig 26, hvoraf 4 udebleve fra den skriftlige Prøve, og ved den mundtlige bleve 20 tilkiendte Charakteren Beqvem og 2 Ei ubeqvem. Qvæstionerne ved den fuldstændige juridiske Exammen vare følgende: 1) Qvænam est norio juridica status naturalis et qvalem in scientia juris universalis usum præstare potest hæcce notio2) Qvonam fundamento juris Universalig nituntur regalia, si a juribus majestaticis distingvUntur3) Hvori bestaaer den indirecte Lovfortolkning, i hvilke Tilfælde finder den Sted, og hvorledes kan dette oplyses ved Exempler af Fædrelandets Lovgivning? 4) Qvænem principia seqvitur jus romanum qvod negotiorum gestionem et qvid hoc respectu valet jure danico, 5) Hvorledes forholdes med Børnene efter Lovens Aand, naar Ægteskabsskilsmisse finder Sted? 6) Ere de Arvepagter, hvorved Nogen fraskriver sig en tilkommende Arv, med eller uden Arveladerens Samtykke, imod eller uden bestemt Godtgjørelse, gyldige efter Loven? 7) Er den Forskjel imellem simple og qvalificerede Forbrydelser ogsaa anvendelig paa Vaadesgierninger (delicte culposa), 8) Om og hvorvidt kunne danske Borgere ved Landets Domstole saggives med Nytte til at efterkomme de Forpligtelser, de maatte have paadraget sig i en fremmed Stat?
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-11-18
De, som havde meldt sig til den ufuldstændige juridiske Examen, bleve formedelst deres Antal deelte i 2de Afdelinger. For den første af disse bleve følgende Qvæstioner opgivne: 1) Om og hvorvidt kan Mangel af et Forbunds Opfyldelse medføre dets Ugyldighed? 2) Kunne Horebørn legitimeres efter Hustruens Død, og naar ingen Ægtebørn ere til3) Om og hvorvidt tilkommer privilegerede Sædegaardseiere endnu Skattefrihed? 4) Mister Respondentiacreditor sin Fordring, naar Debitors Gods opbringes af fjendtlige Capere? 5) Om og hvorledes straffes Parters Meened? 6) Om og hvorvidt kan en Part tvinges til at meddele Documenter i en Retssag, som Vederparten anseer fornødne for at bevise sin Paastand eller Exception? Den anden Afdeling forelagdes til Udarbeidelse følgende Qvæstioner: 1) Tilkommer Børn nogen naturlig Ret til at arve deres Forældre? 2) Er desertio non localis en lovlig Grund til Skilsmisse, 3) Om og hvorvidt kan den Omstændighed, at der foruden fælleds Børn ere Særkuldbørn, være den efterlevende Ægtefælle hinderlig i at tage Broderlodden, 4) Om og hvorvidt kan Anviisning ansees for god Betaling? 5) Er Forekommelsesret i visse Tilfælde tilstedt i Landsloven, 6) Om og hvorvidt kunne Angivere bruges som Vidner?
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-11-18
Døden. Odu, min visse Lod. – du, som skal sikkert ende Min kjere Bane her paa denne skjønne Jord Stat for mit indre Blik, Lad mig dig see og kjende Bring flux min Kæmpeaand paa dine dunkle Spor! Ei bæver jeg, og ei jeg vil mig for dig bøie: Hvad kan, om harmfuld end, du vel berøve mig, Jeg er, som du, en Aand, en Straale fra den Høje, Et Væsen af en Magt, som er udødelig. Men stat ei for mit Blik, som Mængdens Frygt dig maler: I grinende Gestalt, og Knokler, uden Hud; Som Saadan ei med Kraft du til mit Jndre taler, Som Barn jeg tvivlte Alt du tog dig saadan ud. Nei, kom saaledes, som dig Manden stedse tænkte, J Sorg, i Fryd, i Kval, og Kierlighedens Favn, Naar lyse Øjeblik ham ei til Jorden lænkte, Og Blikket henvendt var mod Evighedens Havn. Du lystrer fro mit Bud. - En Engel blid at skue Imøde svæver mig med Fakkel i sin Haand, Den brænder høit og skjønt, i Kærtens klare Lue; Et passende Symbol paa Korpus og paa Aand. i Naar Salamandren har det Jordiske fortæret, Saa toner han - "da er din Bane her fuldendt: Du kan forlænge den, men vogt dig vel for Kæret, Til Ret, og Godt, og Skjønt hav blot dit Blik henvendt. Opfyld din Pligt - vær tro - dyrk SandhedsHuldgudinde. Hygaa hylde du - af ganske Hu og Sind! Dit bifalds Løn du vil i Godes Hjerter finde, "Om for din Stræben end den største Deel var blind." Saa kommer jeg igjen din Genius - og vinker "Naar Legemet er svagt dig bort - til Evighed "Og hisset, der, hvor Lysets rene Stjerne blinker, Herren Selv at Din Tilværs Gaade løse veed. Jeg bær nu alle Saa tonte han, og svandt. Kvaler, Hver Livets Fryd, og fro opfylder Pligtens Bud. Mig Tidens Fylde vist den lyse Fremtid malet Og mindre bundet skal min Aand lovprise Gud. Randers, d. 11 Novbr. 1823. D. G. F. Bagge.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-11-18
Kjøbenhavns Børs d. 18 November. Cours. Hamb. 2 M. 244, a vista 247. Spec. 250. - Specier solgtes til 15 Rbmark. Oblig. (med Renter fra 11 Juni 1823) 81 1/2 a 82. Nationalbank-Obligationer (af Laanet d. 2 Febr. 1820) 101 Rbdlr. r. S. (uden Renter) eller 126 1/2 Rbd. Sedler pr. 100 Rbd. r. S. - Norske Sedler 14 a 14 1/2 Rbd. pr. 10 Specier norsk. Svenske Sedler 58 s. - Disconto 5 pC.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-11-18
Kjøbenhavn. Trykt hos J. H. Höecke¬
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-11-22
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. 200 ROOHOOmTyvende Aargang. No. 93. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Falge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Løverdagen den 22 November 1823. Peter Blums Barndom. Brudstykke af hans Levnet og Hændelser.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-11-22
J Kjøbenhavn saae jeg første Gang Verdens Lys. Der henplantede Skjebnen mig og lod mig opvoxe. Om jeg, hvis det havde staaer til mig, at vælge mig et Fødeland, just havde kaaret mig Danmark, bliver et Spørgsmaal, som jeg endnu ikke har levet længe nok til fyldestgjørende at kunne besvare. Men saa meget har min Erfaring hidtil lært mig, at det altid er bedre at fødes i et større Lands større, end i et mindre Lands mindre Hovedstad. Mine Grunde for denne Mening ere for mange til at jeg kan fremsætte og udvikle dem her. For et ungt Menneske synes det at være ligesaa gavnligt, at have en stor Tumleplads, som for en Skib at have et stort Farvand at seile i. Kun i rum Søseer den Søfarende sig istand til at sætte alle Seil til, og har han Medbør, saa bringer endog en Storm ham lettere til sit Bestemmelsested der end i et indskrænket Farvand, hvor den mindste Kuling kan blive ham farlig, og et eneste Seil for meget bringe ham til at forliise. Maaskee jeg med for store Fordringer gik ombord paa Livets Snekke; men at Kjøbenhavn blev mig en alt for smal og indkneber Strøm at seile paa, er en Tanke, jeg længe har staaet i. Der gives Mennesker, som paastaae, at de tydeligen kunne erindre, hvad der foregik, da de vare to Aar gamle, ei at tale om hiint saakaldte lybske Barn, der i sit tredie Aar allerede havde lært Sprog, som mange Tusinde endnu ikke kjende noget til i deres tredivte. Til dette Slags Vidundere hører jeg ikke. Alt hvad det er foregaaet, førend mit fjerde Aar, er mig ligesaa ubekjendt, som det, der har tildraget sig førend Verdens Skabelse. Men fra den Tid af begynder der hos mig en Morgenrøde i den uforklarlige Gaade, vi kalde Hukommelse. Vel ligger det Trylleland, jeg skuer tilbage paa, indhyllet i en tyk Taage, men enkelte Gjenstande, seer jeg dog endnu saare klart, ikke som om de havde været til for henved et halvt Aarhundrede siden, men som om de endnu laae ligge for mit Blik. Jsær ere de, der have gjort meest Indtryk paa mig, endnu meget tydelige. Jeg seer endnu min Farbroder i en graa Frakke bære min lille Søster paa Armeen. Jeg seer mig selv snart i min lille røde Frakke med Messingknap per, snart i et Par flammede Taftes Skipper buxer med to store hvide Knapper foran. Jeg seer min ældste Søster gaae med mig ind paa et Sukkerhuus ved Gammelstrand og Bosvenden, stille mig op paa Disken, klappe mig og forære mig et Stykke Sukker. Jeg seer tydeligen, hvorledes jeg ved min Hjemkomst slutter en Handel om dette Stykke Sukker med min ældre Broder, og kjøber mig for de Penge, jeg faaer derfor, en liden Leerhund, glædende mig meere ved denne Omsætning, end mangen Fyrste ved det betydeligste Mageskifte og mangen Kjøbmand ved den heldigste Expedition paa Ostindien. Min Fader var den Gang en Mand i sin kraftigste Alder, fuld af Alvor og af den originaleste Characteer. J hans Tid betragtedes mange Børn endnu for Herrens Velsignelse, saavel af hver enkelt Huusfader, som af Staten.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-11-22
J Kjøbenhavn levede da en Mand, som havde ni og tyve Børn, og, som man fortalte, ventede sig en Præmie, hvis hans Kone skulde være saa heldig, at bringe ham det tredivte. Man talte endnu ikke om Overbefolkning, men en stor Folkemængde ansaaes for den første Grundstøtte til hele Rigets Lyksalighed. Ogsaa min Fader var ikke allene i Theorien, men ogsaa i Praxis, en stor Under af Folkeformerelsessystemmet, og han ansaae det endnu langt fra ikke for nok, at jeg, som den ottende i den Klynge, der omgav ham, bidrog til at fremme hiint store politiske Maal. Jkke længer end eet Aar var jeg den bedste Høne i Kurven, thi jeg blev snart afløst af en anden, ligesom en ældre Fuglekonge af en ny Da min Moder skienkede min Fader hvert Aar en ny Livsarving, og han troede fuldt og fast, at jo flere Børn, desstørre Velsignelse, saa forøgedes hans Capital af Børn med hvert Aar, og hver Gang man meldte ham, at der var født ham en Søn eller Datter, var det, som om man havde bebudet ham, at han havde vundet det store Lod i Classelotteriet. Min Moder var just ikke saa meget fornøiet med denne Berigelse, thi Børnenes Pleie og Opdragelse hvilede næsten ene paa hende. Naar min Moder stundom, pranten over det evige Børneskrig og andre Ubehageligheder, raabte halvbebreidende, men dog godlidende: "Fader, hvor skulle vi hen med alle de velsignede Glutter," svarede han: "det er jo lutter Velsignelse, gode Trine! Hvor mange Millioner mener Du ikke Kong Friedrich den Anden af Preussen vilde give, om han havde en eneste saadan liden Pog eller Tøs, - Ethvert Barn var mine Forældre virkeligen ligesaa dyrebart som et Kongerige, og dette viste sig især naar eet af dem var upasseligt, thi da vare de begge utrøstelige. Da engang et lidet svagtfødt Pigebarn, om hvilket Lægen allerede ved dets Fødsel havde spaaet, at det ikke vilde blive et Aar gammelt, døde, var min Fader færdig at gaae i Graven af Græmmelse. Men alt dette uagtet voxte den hele Børneflok dog op ved hans Side, lig vilde Skud, overladt, ligesom unge Svaler og Spurver, til sig selv. tagende Flugten, saasnart de kun kunde flyve ud af Redet. Hvad min Opdragelse angaaer, da var den aldeles spartansk. Faldt jeg og slog mig til Blod, saa kjellede man ikke for mig, som for vore Dages Børn, men gav mig endnu ovenikjøbet en dygtig Jrettesættelse; fik jeg af een af Naboernes Drengebørn et Rap, og beklagede mig derover, saa hedte det, at de havde gjort vel deri, og de opmuntredes endog til at behandle mig paa samme Maade i Fremtiden. Med al denne tilsyneladende Haardhed besad min Fader, en Ømhed uden Mage for sine Børn.