Berlingske Tidende, 1834-07-09
Paris, den 28de Junii. Det nuværende Kongelige Bibliothek i Paris er et Stablissement, som indbefatter langt mere, end hvad man sædvanligen forstaaer ved et Bibliothek. Det er deelt i fem Hoveddepartementer: Bøger, Manuscripter, Kobberstik, Kort og Oldsager. Hvert af disse Departementer har sin egen Administration, der bestaaer af Conservatorer, Adjuncter, Commis og Tjenere. Bibliotheket var efterhaanden kommet i Forfald, og Bogdepartementet især i største Uorden. Jfølge en Kongl. Forordning af 14de November 1832 organiseredes det atter, og Personalet bestaaer nu af en Directeur, 9 Conservatorer, 7 Adjuncter, 26 Commis og 16 Tjenere. Conservatorerne og deres Adjuncter danne et Administrationsraad, i hvilket Alt afhandles, hvad der angaaer Administrationen, Jndkjøb af Bøger, Mynter o. s. v., Udlaan af Bøger. Personalets Gagering beløber sig til 153,200 Fr., til Varme o. s. v. 13,400, og til Jndkjøb kun 72,000 Fr., en Sum, der er aldeles utilstrækkelig for en saadan Indretninge mangfoldige Fornødenheder. Ministeriet gav det derfor i indeværende Aar et Tilskud af 35,000 Fr., og Bibliotheket forlanger for næste Aar 30,000 Fr. Det havde for Revolutionen omtrent 150,000 Fr. aarlig, men allerede dengang var denne Sum aldeles utilstrækkelig, og alle Ministre gave det fra Tid til Tid betydelige Tilskud, for at holde det vedlige, saaledes gav f. Ex. Ministeren Amelot 410,000 Fr. for Kobberstiksamlingen Mariette, la Vallidres Bøger, Pellerins Myntsamling; Ministeren Breteuilgav 271,000 Fr. v. s. v. Under Revolutionen vedbleve disse Tilskud; i Aaret 1795 gaves 100,000 Fr. for Incunabler, og siden erholdt Bibliotheket, endnu flere overordentlige Tilskud. J Aaret 1811 besøgte Napoleon Bibliotheket, og lovede at give en Million, men af denne Sum udbetaltes kun 130,000 Fr. Under de hundrede Dages Regjering kom han atter, og forlangte at vide, hvormeget Bibliotheket behøvede for at indkjøbe de manglende Bøger o. s. v. Langles, der dengang var Manuscriptsamlingens Conservator, forlangte tre Millioner engang for alle og 300,000 Fr. aarlig, Keiseren lovede det, men hans Fald hindrede Udførelsen. Under Restaurationen gav Staten og Civillisten over 300,000 Fr. i overordentlige Tilskud, men alligevel var Bibliotheket hverken istand til at anskaffe de udkommende Bøger, eller at benytte de Leiligheder, der frembøde sig til at kjøbe Manuscript, Mynt- og Kobberstiksamlinger. Meget er skeet, saaledes kjøbtes forrige Aar Assalins Samling af arabiske Haandskrifter, der indeholder 1800 Bind, men Videnskabens Fordringer tiltage langt hurtigere end Midlerne til at fyldestgjøre dem. Den største Hindring for Bibliothekets Fuldkommenhed er den altfor store Forskjellighed af de Samlinger det indbebefatter. Det er begribeligt, at Bøger, Manuscripter, Mynter og Kort forenes i een Samling, da de gjensidigen oplyse hverandre, men Konstværker og Kobberstik høre egentligen til de øvrige Konstværker i Louvre, og burde forenes med dem, hvorved Samlingen i Louvre vilde blive fuldstændigere, og Bibliotheket vinde med Hensyn til Simpelheden af Administrationen, Forøgelse af Pengemidler og Plads. Gavnligheden af en saadan Forholdsregel er saa indlysende, at man ikke kunde forklare sig hvorfor den ikke for længe siden er udført, dersom der ikke herskede en vis Skinsyge mod Civillisten, der er til Hinder for Sagens Fremme. Bibliotheket bestaaer for Øjeblikket af omtrent 600,000 Bind, 100,000 Broschurer og 80 - 90,000 Manuscripter. Alle i Frankrige udkommende Bøger leveres det uden Betaling, dog undtages derfra alle de Bøger, der trykkes i det Kongl. Bogtrykkerie, og som indbefatte en betydelig Klasse, nemlig alle officielle og administrative trykte Sager, deels ogsaa en stor Mængde videnskabelige Værker. Man har for kort Tid siden truffet Foranstaltninger til at erholde alt hvad Ministeriet lader trykke, men ingen Fuldstændighed kan ventes, for det Kongl. Trykkerie tilholdes at deponere et Exemplar af de forskjellige derfra udkommende trykte Sager. Det er næsten ubegribeligt, at det ikke forlænge siden er skeet, og at man i Nationalbibliotheket netop savner det, Regjeringen selv publicerer. Den uhyre Masse af officielle Documenter, der aarligt uddeles til Kamrene og Administrationerne, forsvinder snart, og efter faa Aars Forløb er det ofte vanskeligt at finde de vigtigste Materialier til Finantsernes og Administrationens Historie. Bibliotheket er rigt paa Jncunabler og Sjeldenheder, og man har i mange Aar anskaffet disse Bøger fremfor virkeligen nyttige Værker. Et stort Bibliothek bør eje slige Sjeldenheder, men naar man kun har 20,000 Fr. aarligt til Jndkjøb af Bøger, saa burde man ikke give 14,000 Fr. for en sjelden Psalmebog, og det har dog fundet Sted. Det er vistnok en altfor almindelig Feil, at man holder Bibliomaner for at være de bedste Bibliothekarer, fordi de elske Bøger lidenskabeligt, men disse Jndividuer, befatte sig kun med Bøgernes Titel og Datum, medens Læserne ansee Jndholdet for det Vigtigste. For Øjeblikket er dette Tilfældet her, og man kan ikke andet end røse den ny Administration for dens Jndkjøb og for den Omhu, hvormed den, saameget dens Pengemidler tillade det, søger at udfylde de uhyre Savn af den fremmede Literaturs Frembringelser. Talleyrand havde begyndt en Underhandling med den engelske Regjering, forat erholde et Exemplar til Bibliotheket af alle de i England udkommende Værker, imod at afgive et Exemplar af alle de i Frankrige udkommende Bøger til det britiske Museum. Den største Vanskelighed var at finde et disponibelt Exemplar, thi da de Engelske Boghandlere allerede maae aflevere elleve Exemplarer af hver Bog, saa kunde man ikke tænke paa at paalægge dem et nyt Offer. Parlamentet underhandlede derfor med det stolske Universitet Aberdeen, der har Ret til et af disse Exemplarer, og man blev endelig enig om, at Universitetet skulde have en Skadesløsholdelse af 400 Pd. St.; men man har stødt paa flere Vanskeligheder, og Sagen er endnu ikke udført. Saalænge Bibliotheket beholder sin nuværende Indretning, behøres 200,000 Fr. aarligt til Jndkjøb, og derfor kunde man dog neppe anskaffe de manglende Bøger, eller lade de uindbundne indbinde, da det har 146,000 heftede Bøger, hvis Jndbinding vilde medtage en Sum af 260,000 Fr. – J det henvundne Aar er skeet meget for at forbedre den indre Jndretning. Læsesalene bestod forhen af lange Gallerier, der ikke kunde opvarmes, og de Læsende afbrødes uafladeligt af Rysgjerrige, der løb gjennem Gallerierne. Man har nu indrettet en ny Læsesal, der kan rumme 150 200 Læsere, og som er fuldkomment adskilt fra Gallerierne der staae aabne for de Nysgjerrige. Man har i denne Sal opstillet 25,000 Bind, der indeholde de Værker, der hyppigsforlanges. Ved Bøgernes Udlaan ere de samme Formaliteter indførte, som fordum ved Manuskripternes, og hvorved disse bevaredes for de mange Misbrug, der havde indsneget sig ved Bøgerne. Forhen vare Laaneregisterne saa slet indrettede, at man aldrig vidste hvem der havde en Bog, eller hvorlænge han beholdt den, saa at Bibliotheket paa denne Maade mistede utallige Værker, hele eller tildeels. Bibliotheket anslaaer dette Tab til 11-12,000 Bind, medens man intet Exempel kjender, at et udlaant Manuscript er gaaet tabt, endskjønt man med megen Liberalitet udlaaner dem til Lærde, om hvilke man veed, at de beskjeftige sig med alvorlige Arbeider. Enhver, der besøger Engelske eller Jtalienske Bibliotheker, og har gjort Forsøg paa der at beskjeftige sig med Manuscripter, maa indsee hvilken Lettelse for Studeringer det medfører, at kunne faae Manuscripterne tillaans, og det er en Ære for Bibliotheket, at det betroer de Lærde disse uerstattelige Skatte, ligesom det er en Ære for de Lærde, ingensinde at have misbrugt denne Tillid. De Sale, i hvilke Manuscripterne ere opstillede, ere forøgede og meere beqvemt indrettede; man har adskilt de Læsende fra de Nysgjerrige og aabnet fem nye Sale, i hvilke der findes Franske og Jndiske Mannscripter og Chinesiske Bøger. Den store Bygning, der forden tilhørte Statens Skatkammer, er skjænket til Bibliotheket, og dette udvides nu efterhaanden, overeensstemmende med dets Fornødenheder. En Minister har rigtignok lagt Planen til Opførelsen af en ny Bibliothelbygning, og Bygmesterne, der ere sande Vandaler, og kun ville nedrive, for at kunne opføre nye Mure, have gjort deres Bedste for at understytte dette Project, men Planen strandede i Kammeret, og det er sandsynligt, at man beholder og udvider den gamle Bygning. Ved Kjøb af de tilgrændsende Huse og ved nye Bygninger kan Bibliothekets Locale omtrent gjøres dobbelt saa stort, saa at det endnu længe vil være istand til at udvide sig, uden at frygte nogen voldsom Standsning. Et af Bibliothekets største Desiderater er et fuldstændigt Catalog. Hovedcataloget indbefatter 350,000 Bind, desuden gives der særskilt trykte Cataloger over de forskjellige Samlinger og for Bogerne paa Pergament; endelig ejer Bibliotheket endnu 150,000 Bind, over hvilke man intet Catalog har, men kun et Register efter Modtagelsens Datum. Over disse burde der forfattes et Generalcatalog, i hvilket Titelen paa de 100,000 Broschurer, som Bibliotheket ejer, og de enkelte Afhandlinger, der ere aftrykte i Samlinger, burde indføres. Dette uhyre Arbeide kan naturligviis ikkun efterhaanden udføres; man har begyndt med at catalogisere alle nye Bøger, saasnart de ankomme til Bibliotheket, saa at intet nyt Retardat kan opstaae; hidtil vare tvende Commis beskjeftigede dermed, nu har man givet dem to Medhielpere, hvorved Arbeidet gaaer hurtigere fra Haanden. Paa samme Maade catalogiseres Manuscripterne; de græske og latinske ere næsten fuldstændigt catalogise rede; over de franske og orientalske har man partielle Cataloger og fuldstændige Fortegnelser; og man arbeider nu ivrigt paa at coordonnere dem i et eneste fuldstændigt Catalog. Lignende Arbeider foretages med Hensyn til Mynterne, Oldsagerne og Kobberstiksamlingerne; man sporer overhoved i det hele Establissement en Impuls, som det længe har savnet, og som vil sætte denne herlige Indretning istand til om faa Aar paa det fuldstændigste at aabne Publikum Adgangen til de rige literaire Skatte. Man har ved den ny Organisation beklaget sig bittert over det talrige og kostbare Personal, men de tilbagestaaende og de løbende Arbeider ere saa uhyre, at man snarere burde forøge det. - Der gives et Middel, hvorved man uden videre Bekostning paa eengang kunde hæve Bibliotheket til det Puult, det bør opnaae, for at svare til sin Berømthed og Bestemmelse: man skulde forene Arsenalets, St. Genevieves og det mazarinske Bibliothek med det. Der findes en Mængde Specialbibliotheker, som ere baade hensigtsmæssige og nødvendige, de nemlig, der tilhøre-Jnstitutet, Museet, den medicinske SkoleBjergværksskolen, den polytechniske Skole, Normalskolen o. s. v. men det er aldeles unødvendigt at have fire almindelige offentlige Bibliotheker, der omtrent indeholde de samme Bøger, og hvis Administrationer kun have lidet at bestille. Eet fuldstændigt Establissement vilde være langt mere hensigtssvarende, og naar man forenede de tre mindre med det store Bibliothek, vilde en Mængde Savn bortfalde, de forenede Fonds vilde være istand til at bestride Bibliothekets Udgifter, og at lette de ansatte Enbedsmænd den ofte besværlige Tjeneste.