Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1846-12-05
Naar der saaledes anføres, at den Kjøbstadborgers Søn, som Udskrivningen træffer, i Militairtjenesten glemmer hvad han forud har lært, og bliver vant til en ny Levemaade, der medfører, at naar han omsider vender tilbage, han da enten maa begynde sin Metier forfra igjen, eller, med Hovedet fuldt af Soldaternykker og Tabet af Sands for det simple Borgerliv, blive et unyttigt Lem af Samfundet, imedens den udskrevne Landmandssøn med lige stor Lyst og Jver vender tilbage til sin tidligere Dont, og saalidet er udsat for de angivne Ulemper af Militairtjenesten, at denne netop er ham særdeles gavnlig, idet han derved bringes til i Raskhed, god Holdning og Væsen, at staae over dem af hans Stand som ikke have været udskrevne, – da synes heri virkelig at ligge saamegen Eensidighed, at man vel kan være berettiget til at tvivle om, at de ærede Petitionairer have skjænket deres Medborgere paa Landet det ogsaa dem tilkommende Hensyn. Jeg vil vel ikke modsige, at Militairtjenesteen, saaledes som den for Tiden er organiseret, kan medføre idetmindste en Deel af de paapegede Ulemper; men jeg maa paa det Bestemteste modsige, at disse Ulemper ikke existere for den hidtil værnepligtige Stand. Er den Kjøbstædfødte udsat for at glemme hvad han tidligere har lært, maa det samme være Tilfældet med den paa Landet Fødte, bliver den Kjøbstædfødte ved Soldaterlivet vant til en ny Levemaade og derved betaget Sandsen for det simple Borgerliv, maa vel ogsaa Landmandssønnen ved Soldaterlivet blive vænne til en ny Levemaade og givet Afsmag for det simple Landliv, og faaer Borgersønnen slemme Soldaternykker i Tjenesten, gaaer Landmandssønnen, der gjor Tjeneste, vist heller ikke fri for slige Nykker. Jdetmindste er der ingen Grund til at antage Andet, saalænge det ikke er godtgjort, at den menneskelige Natur er anderledes beskaffen paa Landet end i Kjøbstæderne. Hvad derhos angaaer den Raskhed, gode Holdning og Væsen, som Bondekarlen siges at hjembringe som en Extragevinst fra Exerceerskolen og Militairtjenesteen, skal jeg ikke modsige, at flere unge Mennesker, der have været saa uheldige at opvoxe uden Opdragelse eller dannende ydre Jndvirkning, ere vendte tilbage fra Militairtjenesten med mere Pli paa sig; men, selv dette indrømmet og dertil forudsat, at de pænere Manerer ikke ere erhvervede paa Aandens eller Hjertets Bekostning, indsees det dog ikke, at denne Omstændighed beviser, at Landmanden ingen Føie har til at besvære sig over Værnepligtens nuværende Fordeling; thi netop denne Fordeling, der lægger hele Byrden paa ham og danner en Skillevæg imellem ham og de øvrige Classer, er en væsentlig Hindring for hans Opkomst i aandelig Henseende og indeholder maaskee just Grunden, til at flere Jndivider af hans Classes simplere Afdelinger have havt det sørgelige Lod, først i Exerceerskolen at modtage en liden Grad af Dannelse. Jøvrigt skal jeg ikke lægge videre Vægt paa, at de ærede Petitionairer synes at forudsætte, at det ikkun er Landmandens Sønner, der kunne have godt af Exerceerskolens og Militairtjenesteens Optugtning, men glemme, at der muligen ogsaa kunne findes kjøbstædfødte Jndivider, for hvem slig Optugtning eiheller var overflødig; derimod kan jeg ikke undlade særligt at gjøre opmærksom paa det Skjæve i Anskuelsen, der synes at ligge til Grund for den udtalte Mening: at Landmandens Sønner ved Militairtjenesten kun afbrydes i den Syssel, hvortil de fra den tidligste Barndom af ere vante og hvortil de igjen vende tilbage efter endt Tjeneste og derfor Jntet lide ved saadan Afbrydelse. Slig Mening forudsætter nemlig, hvis den skal tillægges nogen Vægt, at Agerbruget drives af en Kaste, hvis Sønner ere bundne til Fædrenes Haandtering; men saalidet som Nogen vel for Alvor vil gjøre dette gjældende, saa vist er det, at ligesom Kjøbstadborgeren efter Forgodtbefindende kan lade sine Sønner danne til at blive Kjøbstadborgere, eller Agerdyrkere, saaledes ønsker Landmanden meget ofte at anbringe sine Sønner i forskjellige Agerbruget vedkommende Stillinger, og i dette Tilfælde er det dog imodsigeligt, at Sidstnævnte, ligesaavel som de hidtil Befriede, maae fole Virkningerne af Afbrydelse ved Militairtjeneste, selv om det, hvad ingenlunde kan erkjendes, var givet, at Agerbruget er en saa simpel og aandlos Syssel, at dets Dyrkere Jntet tabe ved den samme Afbrydelse, som ansees fordærvelig for alle andre Beskjæftigelser, selv det simpleste Haandværk. Forøvrigt deeler jeg den Mening med de ærede Petitionairer, at almindelig Væbning, organiseret saaledes, at Værnebyrden blev taalelig for Alle og ikke meere trykkende for Nogen, end Øiemedet uomgjængeligt fordrer, vilde være at foretrække for den foreslaaede nye Recrutteringslov, men stiller der sig fortiden uovervindelige Hindringer i Veien for slig Almeenvæbnings Jndførelse, troer jeg dog, at en ny, alle Classer omfattende, Recrutteringslov ikke bør vises tilbage; thi medfører denne end nogle Ulemper for Adskillige, saa medfører den dog idetmindste et Gode, og det et ikke lidet, nemlig: at den sidste Skranke for Landbostandens Befrielse fra Kastemærket og en væsentlig Hindring for denne Stands Opsving i aandelig Henseende, falder overende; hvorhos det ikke bør oversees, at en Lov, der udvider Værnepligten til Alle, upaatvivleligen kan ansees at danne Overgangen til den ønskeligere Tilstand, thi denne vil fremgaae som en nodvendig Følge af Forholdenes indre Magt, naar først alle Classer uden Undtagelse blive pligtige at lade deres Sønner deele lige Vilkaar i militair Henseende med Bondens. Endnu maa jeg specielt berøre det Punct i Petitionen, der indeholder, at Grunden til at flere Kjøbstad Deputeredes Amendements i Værnepligtssagen i den roeskildske Stænderforsamling ikke fandt den Paaagtning og Billigelse, de fortiente, maa søges i den Omstændighed, at Kjøbstæderne kun repræsenteres af 11 Medlemmer medens Landet har henimod 40 Repræsentanter, hvis Vota ikke sjeldent, hvor Kjøbstædernes og Landets Jnteresser komme i Confliet, laborere af Eensidighed, efterdi de Deputerede, oftere end ønskeligt, lade dem hilde af udelukkende Hensyn til deres Stand-Jnteresser. Det forekommer mig nemlig, at disse Udladelser selv laborere af nogen Eensidighed. Vel udgjøre Landets Deputerede for Øestifterne, naar Godsciernes og de mindre Eiendomsbesidderes Repræsentanter sammenlægges, 37, og Kjøbstædernes, Kjøbenhavn fraregnet, kun 11; men naar det ikke tabes af Syne, at de mindre Eiendomsbesidderes Jnteresse i Værnepligtssagen er en ganske anden end Godseiernes, der kommer Kjøbstædernes meget nærmere, medens Kjøbstædernes og Hovedstadens Jnteresser i ethvert Fald ere nærmere forbundne end de mindre Eiendomsbesidderes Jnteresse er det med nogen af de andre Valgelassers, vil Forholdet i Virkeligheden befindes at være et ganske andet og navnligen at være et saadant, at ikke Valgloven kan tilregnes det paaankede Resultat. Og at Landeiendomsbesiddernes Repræsentanter skulde, meere end Kjøbstædernes, lide af Eensidighed og udelukkende Hensyn til Stands-Jnteresser, kan vel uden videre erklæres for ubegrundet, saalænge det ikke med utvivlsomme Data er godtgivet, at de Kjøbstaddeputerede besidde den Alsidighed og Fasthed i Characteren, som de øvrige Deputerede siges at mangle, og i det Hele ere frie for den Menneskenaturen ordentligviis vedklæbende Svaghed. Jeg kan forøvrigt ikke slutte uden at udtale min Beklagelse af, at det skal være kommet saavidt, at Kjøbstad indvaanerne og Landbeboerne staae over for hinanden som Forsvarere af modsatte Jnteresser, da en uhildet Betragtning synes at maatte føre til den Overbeviisning, at Kjøbstædernes og Landets Velvære i Grunden har en saa nøie indre Forbindelse, at denne ikke kan adskilles uden en skadende Jndflydelse paa begge Sider. Dog Skylden ligger ikke hos Personerne, men hos Eendrægtighedens gamle Arvefiende: Privilegievæsenet, hvilket netop ogsaa derfor af alle Parter burde søges tilintetgjort. Glostrup, den 29de November 1846. Dreier Gudstjeneste. Jmorgen begynder Gudstjenesten i Nykjøbing Kirke Kl. 10. Hr. Pastor Nielsen prædiker.