Aarhuus Stifts-Tidende, 1841-11-12
(Forlangt Jndrykkelse.) Det Müllerske Skuespillerselskab har under sit nærværende Ophold her i Byen, fra 14de Octbr. til 8de Novbr., givet, foruden 12 ældre, følgende nyere Stykker: Et ubekjendt Mesterstykke Drama i 1 Akt), Familien Mazarin, (Skuespil i 3 A.), Enten elskes eller døe(Lystspil i 1 A.), Under Laas og Lukke" (Vaudeville i 1 A.), "De smaae Vildttyve (Vander, i 1 A.), "Den unge Ægtemand, (Lystsp. i 3 A.), og Edwards Sønner(Drama i 3 A.) Den umiskjendelige Flid, Selskabets Medlemmer have lagt for Dagen ved Udførelsen af disse Stykker, hvoraf et Par endog syntes at have maattet overstige deres Kræfter, fortjener Roes og Paaskjønnelse; dog maae vi tilstaae, at vi ikke fandt os tilfredsstillede ved "De smaae Vildttyve", baade i Henseende til Udførelsen og Costummeringen, da vi endnu maaskee altfor tydeligt mindedes, hvorledes det samme Stykke for en Deel Aar siden blev udført af det Beckerske Selskab, hvis fortrinligste Medlemmer dengang vare: Jfr. Adolphine Becker, senere Md. Rosenbusch) og den udmærkede Comiker Poschel. – uden her at kunne indlade os paa at bedømme, hvorvidt de enkelte Medlemmer af det Müllerske Selskab vide at opfatte og gjengive Fiinhederne i de Roller, de udføre, ville vi dog tillade os et Par simple Bemærkninger: En temmelig almindelig Feil, der saa let finder Jndpas hos Skuespilleren, naar han ikke har overdrive. Heller ikke dette Selskab kan sige sig gan gjennemgaaet en correct og grundig Skole, er den: at skee frit herfor. Mad. Sichlau-Bloch forener et smukt Udvortes og behageligt Organ med et ikke almindeligt Talent for Scenen, og især udfører hun ofte med Sandhed de Roller, der ere af en jævn og rolig Characteer; men skal hun derimod være lidenskabelig, henfalder hun let til den ene eller den anden Yderlighed. Saaledes fandt vi hende paa flere Steder i "Mulatten" og "Hans Sachs særdeles heldig, men derimod ikke i Emilies Hjertebanken, hvor Overdrivelsen steg til en temmelig høi Grad. J Et ubekjendt Mesterstykke gik hun til en modsat Yderlighed i Slutningsscenen; hun stod der ved Siden af sin doende Elsker med en Kulde, der her neppe var paa sit rette Sted. Heller ikke i "elvad forekom hun os heldig; thi vilde vi end ikke tage Hensyn til, at hun i sidste Alt tog sig saa lidet godt ud i Blousedragten, saa kunde vi dog ikke i denne Rolle, hvor jo vist Mimiken burde være noget af det Væsentligste, oversee hendes næsten totale Mangel paa Mimik. Madame Podenphanth ville vi, foruden at anbefale hende en Smule mere Livlighed og Tungefærdighed, opmuntre til at lægge lidt mere Vind paa en rigtig og smuk Udtale af de enkelte Ord, da hun f. Ex. ofte siger Keerlighed istedet for Kjærlighed, op og istedetfor paa, &c. &c. Forresten maa vi rose den Flid og Omhyggelighed, hvormed denne forøvrigt vakkre Skuespillerinde udfører sine Roller. Mad. Müllers Udførelse af Dronningens høist vanskelige Rolle i Edwards Sønner var langt over vor Forventning, og vilde have været det endnu mere, naar hun blot ikke havde trukket sit Veir saa voldsomt, at selv Publikum maatte føle sig generet derved. Hr. Wimmer vilde vi uden Betænkning nævne som den Dygtigste i Selskabet, hvis han ikke havde den slemme Feil, at han næsten aldrig kan sin Rolle rigtigt. Som en af sine første Pligter skylder enhver Skuespiller baade sig selv og Publikum at lære sin Rolle godt, og det er derfor saameget mere at beklage, at en saa udmærket Kunstner som Hr. Wimmer ved en slig Skjødesløshed vil indskrænke Virksomheden af sit Talent. Hr. Lange have vi ogsaa dennegang med Fornøielse seet i flere Stykker, navnligen Et ubekjendt Mesterstykke, og især i Edwards Sønner forbausede han os ved sit fortrinlige Spil, da vi havde anseet "Tyrrels Rolle for at ligge udenfor hans Fag. Dog maa ogsaa han, i de muntre og comiske Roller, f. Ex. i Enten elskes eller de vogte sig for Overdrivelse. Dette Sidste gjælder ogsaa om Hr. Podenphanth. Hr. Petersen spillede meget godt i "Den unge Ægtemand, hvor han som Capt. Banner viste Anstand, forenet med et smukt Ydre; men ganske det Modsatte præsterede han i "Kunstnerliv, hvor han, som Modellen, agerede med en i Sandhed upassende Raahed i Tale og Stillinger. Hr. Schmidts anden Optrædelse var som Cand. Hammer i "Nei, hvilken Rolle han, af en Begynder at være, gav ret godt, rigtignok syntes han os noget generet paa Scenen, hans Gesticulation var temmelig eensformig, og hans Væsen mindre fiint, end man kunde vente det af en juridisk Candidat – men alt dette kan jo blive bedre med Tiden, naar Flid, Tænksomhed og Øvelse komme til. Hr. Brock havde som Den reisende Student paataget sig en Rolle, der naturligviis maatte overstige hans Kræfter; han saae ikke ung nok ud, og desuden var hans mindre heldige Organ ham betydeligt imod. Forresten kjende vi endnu for lidet til Hr. Brock, for at kunne fælde en Dom over ham som Skuespiller i det Hele taget. (At vi her ikke nøiagtigere have fremhævet de enkelte Medlemmers Dygtighed og Fortrin, kommer deraf, at vi ansee det mindre gavnligt for en Skuespiller at blive rost, end at faae sine Mangler at vide.)