Politivennen, 1804-01-01
Om Fribarbererne. (Efter Jndsendt.) Man har ofte hørt ivre, og med Føje, imod den underlige Jndretning hos os, at de fleste, der lore Kirurgien, først begynde Banen som Barberdrenge, og at denne Handtering, Barbereri, er bleven saa uadskillelig, som det synes, forenet med den ædle Kirurgived vore Barberamter. Der er imidlertid mange Vanskeligheder veed at ville hæve denne Levning af de ældre Tiders BadstuKvaksalveri, fordi her kommer en Ejendomsret i Vejen. og Ejendomme vare altid hellige for den gode Regjering. Med Tiden vil vist vor Regjering, der har gjort og gjør saameget for Kie rurgiens Dyrkelse hos os, udfinde et Middet, der uden despotisk Brud paa Ejendomsrettetten, afsondrer ganske Barberingen derfra. Som et Skridt hertil kan Fribarberernes Oprettelse ansees, thi det gik dog ikke an, at denne Forretning ophørte at drives i Amtkirurgernes Stuer, før der vare Personer fordelte i Staden, der drev denne af Amtkirurgerne nedlæggende Næring. Fribarbererne bør altsaa ansees som nødvendige og gavnlige Borgere i Staten. Som saadanne har Kongen givet dem den Lettelse at drive Næringen uden Borgerbrev, naar de ere antagne af Chefen for det borgerlige Artilleri. Men nogle af dem, der vel ej ville nægte dette, ivre stærkt imod, at Friebarberere aarelade; og dersom deres Paastand var sand, at Fribarberere kunde antages at være ukyndige i hvad man bør vide, for at kunne betjene Folk med et saa vigtigt Middel, saa burde enhver istemme med dem. Men naar man betragter at de, der ere Fribarberere, have lært paa Barberstuer, hvor der altid, naar Læreherren udskriver en Dreng, bliver i to tre Amtkirurgers Nærværelse holdt en slags Examen over ham, over de første Grunde i Kirurgien, og altsaa ogsaa over hvad der hører til en god Aareladers anatomiske Kundskab og hans Haand Færdighed saa falder vel det meste af denne Anke bort, og man vil vel da tilstaae, at den erfarne Læge eller Feldskær med lige Held kan betjene sig af en Fribarberer, som af en Amtsbarber, naar han dømmer at en Lidende skal aarelades. Ja vel, vil maaskee Jvreren svare, men Fribarbererne kaldes af Folk, der i deres Enfoldighed troe at burde aarelades og han forretter da Aareladningen paa egen Haand, maaskee netop i Tilfælde, hvor den bliver til Patientens største Fordærvelse. Herimod svarer Fribarbereren. Troer man da at Amtsbarbererens Svend vilde være mere samvittighedsfuld, eller at han ikke gjerne vilde tjene sig en Drikkepenge? Og Amtsbarbereren selv kan jo ikke være allevegne. Overalt, hvi skulde jeg som Fribarber, der ikke heller er ukyndig i Kirurgiens første Grunde, der har Kone og Børn, og altsaa ikke saa let kan løbe fra en lumpen Handlings Følger, være saa forlegen for at aarelade i Flæng. Jeg vinder jo ved at sige, hvis Tilfældet er derefter! Her bør en Læge kaldes, thi baade Lægen og den Syge vil derved fatte større Fortrolighed til mig, og derved vil jeg vist ikke tabe. Kort sagt, saalænge til hin Forandring med Amterne gaaer for sig, er der neppe noget vundet, men snarere tabt ved at ville forbyde Fribarbererne Aareladen, Kopsætning, Lavementsætning o. s. v. Thi det er dog bedre at den, der behøver øjebliklig Hielp, kan saae denne ved en Fribarber, da Lægen ofte ikke kan, gjerne ikke vil, applisere den, og Amtsbarbererne deels boe efter saa urigtig en Fordeling, at den nærmeste undertiden er langt borte, deels ikke sjælden ømme sig ved at forlade Varmen og Hvilen, for igjennem en rusket og kold Nat at følge den Syges Bud.