Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-06-27
Odense, d. 23 Junii. Den herlige Kunstnydelse, Vi i denne Tid have glædet Os ved, ophører i Aften, da den Kongel. Theater=Etats Personale giver sin sidste Forestilling paa det herværende Theater, haabentlig dog kun den sidste for i Aar, thi gjerne glemmer Man Aarstid og Heden ved slige sjeldne sceniske Fremstillinger. Ogsaa Opførelsen af Mozarts Reqviem afvigte Fredag Aften i St. Knuds Kirke henrev enhver Tilhører. Saa meget mere haaber, Udgiveren, at følgende historiske Oplysning af denne ypperlige Kompositions Tilblivelse vil læses med Jnteresse: Wolfgang Gotlieb Mozart var imod Slutningen af sit Liv sygelig og leed af en heftig Nervesvaghed; herved var han meget ængstet og havde idelige Forestillinger om en nær forestaaende Død. Under denne hans Svaghed arbeidede han saa meget, saa hurtig og undertiden saa flygtig, at det synes han vilde unddrage sig fra den virkelige Verdens Ængstelse til sin Aands Fantasier. Anstrængelsen gik derved ofte saavidt, at han ei allene glemte den hele Verden, men endog nedsank gandske afkræftet, og maatte bringes til Hvile. Enhver indsaae at han herved vilde snart opofre sine sidste Kræfter, alle Forestillinger af hans Kone og Venner vare frugtesløse, iligemaade alle Forsøg paa at adsprede ham. For at føie dem han elskede, kjørte han ud med dem, men i ingen Adspredelse tog han nogen Deel, kun i sine Fantasier svævede han, hvorfra han vækkedes ved en Gysen for den Død, der allerede syntes at omspænde hans udmarvede Been. Da han en Dag sad nedsænkt i saadanne tungsindige Fantasier, kjører en Vogn for hans Dør, og en Fremmed lader sig melde. Han blev indladt. En aldrende, alvorlig, velklædt Mand af et særdeles værdigt Udseende træder ind, hverken Mozart eller hans Kone kiendte ham. - Den Ubekiendte talede: "Jeg er udsendt til Dem fra en meget anseelig Mand. Hvo er det, spurgte Mozart. Den Ubk. "Den Mand ønsker at blive ubekjendt." Moz. Godt, hvad forlanger han af mig? - Den Ubk. Han har ved Døden mistet en Person, som er og evig vil blive ham særdeles dyrebar; han ønsker aarlig at kunne feire denne Persons Dødsdag paa en stille, men tillige værdig Maade, og beder Dem derfor at komponere et Reqviem, som dertil kunde bidrage. - Mozart blev inderlig rørt ved denne Anmodning og endnu meer ved det Dunkle, der udbredte sig over den hele Sag, ved det Høitidelige i denne Mands Tone og ved sin egen nærværende Sindsforfatning, og lovede at komponere det Forlangte. - Den Ubk. "Arbeid De kun med al mulig Flid, den Mand er en Kiender. - Moz. Desto bedre. Den Ubk. "Han indskrænker Dem ei til nogen vis Tid, men De maae selv bestemme Tiden, naar de kan være færdig." Mozart, der sielden pleiede at beregne Tid og Penge, svarede: om fire Uger. - Den Ubek. "Til den Tid kommer jeg igjen og henter Partituren; hvad HoMoz. Hundrede norarium forlanger De?" Dukater. - Den Ubek. "Her ere de. Manden lagde paa Bordet en Rulle, hvori vare 100 Ducater, og gik bort. - Nu nedsank Mozart i dyb Eftertanke, hørte aldeles ikke efter hvad hans Kone talede til ham, men fordrede strax Pen, Blæk og Papiir, og begyndte ufortøvet at arbeide paa det Forlangte. Med hver Takt syntes hans Jnteresse for Arbeidet at tiltage, han skrev Dag og Nat. Det svage Legeme kunde et udholde denne Anstrængelse, adskillige Gange sand han i Afmagt over Arbeidet. Først efter nogle Dage kunde hans Kone overtale ham til at kjøre ud med hende i Prateren. Han sad bestandig stille og indsluttet i sig selv. Endelig aabenbarede han sin hemmelige Formodning: at han troede at udarbeide dette Stykke til sin egen Død, fra denne Jdee kunde Jngen afholde ham. Nu arbeidede han som Raphael paa sin Forklaring, stedse under Følelse af den nær forestaaende Død, og forfærdigede, liig hiin herlige Kunstner, sin egen Forklarelse. Endog adskillige sælsomme Tanker yttrede han over den ubekiendte Mands besynderlige Fremstillelse og Forlangende. Vilde Man bringe ham paa andre Tanker, saa tang han og lod sig ei overbevise. - Jmidlertid nærmede sig Keiser Leopolds Afreise til Prag for at krones. Theater Direktionen anmodede noget sildig Mozart om at udarbeide en ny Opera til denne Festlighed. Hans Kone og Venner glædede sig herover, da denne Bestilling tvang ham til andet Arbeide og nye Adspredelser. Efter deres Opmuntring og da det tillige smigrede hans Æresfolelse paatog han sig Kompositionen af den forlangte Opera: Clemenza di Tito af Metastasio. Denne Text var valgt af de bøhmiske Stænder, men Tiden var saa kort, at han ikke selv kunde skrive de uakkompagnerede Recitativer, enhver Satz, som han leverede saasnart den var færdig, maatte han strax lade sætte udi Stemmer, uden at faae Tid til at revidere den; han saae sig altsaa tvungen til enten at levere et gandske maadeligt Værk, eller og at udarbeide Hovedsatzerne overmaade godt, og de mindre interessante gandske let overeenstemmende med den store Hobs almindelige Smag, og heri var han heldig. Meget sygelig var han reist til Prag. Det meget Arbeide havde endnu eengang oplivet hans Aands Kræfter, de mange Adspredelser havde indgivet ham Mod, og stemt hans Sind til en Slags let Munterhed. Endnu engang opflammede Lampen, for den slukkedes, i klare Luer. Men endnu meer udmattet ved denne Anstrængelse. reiste han endnu mere syg tilbage til Wien, og gandske kjed af den Tummel, som Festens Pragt medførte, faldt han med en brændende Længsel over det afbrudte Arbeide af hans Reqviem. midlertid vare de af ham selv bestemte fire Uger forløbne, og neppe var han kommen tilbage, førden Ubekiendte atter fremstod. Jeg har ei kundet holde mit Ord, sagde Mozart. "Det veed jeg svarede den Ubekiendte, "De har gjort Ret i ei at binde dem til Tiden, men hvor lang Tid vil de nu bestemme." - Moz. Endnu fire Uger dette Arbeide bliver mig efterhaanden meer og meer interessant; jeg udfører det langt vidtløftigere endjeg fra først foresatte mig. - Den Ubk. Bravo! Jmidlertid bør De derfor have meere Betaling, her ere andre hundrede Dukater." Moz. Min Herre, af hvem er De udsendt, - Svar. "Den Mand vil være ubekiendt." Moz. Hvem er De? - Svar "Det gjør Jntet til Sagen, om fire Uger er jeg her igjen hos Dem." - Og hermed gik han bort. Man var opmærksom paa hvorhen han gik, men enten vare de Folk Man udsendte forsømmelige, eller og de bleve vildledte. Kort - Jntet kunde de opdage. Nu var Mozart fast overbeviist om: at den Mand med det ædle Udseende var et overordentligt Menneske, som stod i nøiere Forbindelse med den anden Verden, og som vel endog var udsendt til ham, for at forkynde ham sin Død. Endnu alvorligere besluttede han at hædre sit Navn med et værdigt Mindesmærke; med disse Jdeer arbeidede han fort, og intet Under er det at et saa fuldkomment Værk blev fuldbragt. Af og til under dette Arbeide sank han i en total Afmagt og Besvimmelse. Jnden de fire Uger var han færdig med Arbeidet, men og hensovet. - Ved hans Begravelse blev det bestilte Reqviem opført. (Hempels Av.)