Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1840-10-23
Stænderforsamlingen i Roeskilde. Det 19de Møde 11 Septbr. (Fortsættelse af den foreløbige Behandling af Sagen om Forandringer i Trykkefriheds-Lovgivningen.) Den Kongel. Commissarius: "Under Sagens indledende Behandling blev det saavel af ham som af Andre bemærket, at Regjeringen udsatte sig for ubehagelige politiske Berøringer, med fremmede Regjeringer, saafremt den indrømmede Bladene en uindskrænket Frihed til at optage et politisk Stof, som de sandsynligviis vilde bruge saaledes, at derved vilde fremkaldes ubehagelige Reclamationer og Besværinger. Committeen mener, at slige Ubehageligheder snarere opstaae, naar Regjeringen har paataget sig et særdeles Tilsyn med den politiske Presse, da de fremmede Regjeringer under andre Omstændigheder maatte finde sig i, at der, naar de ansaae sig for krænkede, ikke stod anden Vei aaben, end at lade den Paagieldende tiltale ved Domstolene. Commissarius skal i den Anledning tillade sig at fremføre nogle Facta, hentede fra vor ældre Trykkefrihedshistorie. Under den franske Revolution erfarede man, at der stundom indløb Besværinger fra den engelske og franske Legation over Bladartikler. J Aaret 1791 blev der, efter den herværende engelske Minister, Hayles's Begjæring, anlagt Sag mod Prof. Rahbek, for et i den danske Tilskuer indført Brev fra en Psendonym - Simon Sanddru -, hvis rette Navn man imidlertid nok vidste, hvori den nunævnte Minister meente, at han var tilsigtet, ved en Beretning om en Person, der med djævelsk Glæde havde fremført Yttringer, som vidnede om Skadefryd over Christiansborgs Slotsbrand, med Tilføining om, at Danmark for den Sum, som derved var gaaet op i Luerne, kunde have udholdt Krig med Frankerig i flere Aar. Simon Sanddru stillede sig ikke, og Prof. Rahbek, der negtede, at der, ham bevidst, i den omhandlede Artikel var sigtet til den engelske Minister, blev frifunden, hvad Regjeringen vel ogsaa fra Begyndelsen af havde ventet. Hvor ubehagelig denne Sag var for vor store Statsmand Bernstorff, sees af et Brev fra ham til det danske Cancellie af 13 Juni 1791, hvori han udtrykker sin Glæde over, at den engelske Gesandt havde besluttet sig til, at lade det beroe ved Hof= og Stadsrettens Dom uden at appellere. Jøvrigt blev der under samme Dato udstedt Ordre til Generalfiskalen om, at anlægge Sag mod Rahbek og P. A. Heiberg i Anledning af en i dansk Tilskuer indført Vise, hvorved den engelske Regjering ansaaes fornærmet, og Forfatteren, Heiberg, blev ogsaa dømt derfor. J 1798 finder Man, at der fra den franske Republiks Minister Grouvelles indkom Besværing over en i den Berlingske Avis indført Skrivelse fra Wien, angaaende Søslaget ved Nilen mellem den engelske og franske Flaade, hvori der formeentlig indeholdtes Beskyldninger mod det franske Directorium, navnlig for dets Forhold med at sende Bonaparte til Ægypten. Han kaldte dette grove Jnjurier og af skyelig Calumnie, hvormed Pressen besmittede sig, og forlangte paa sin Regjerings Vegne Satisfaction. Cancelliet tilbød at lade Sagen paatale ved Domstolene, dersom han attraaede det; men videre erfares der ikke at være passeret i denne Sag: formodentlig har Grouvelles ikke villet fremsætte en saadan Begjæring. Ogsaa efterat Frdn. 27 Septbr. 1799 var udkommen, og førend Pl. 2 Octbr. 1810, ere Exempler paa heftige Besværinger fra fremmede Regjeringer over vor periodiske Presse komne til offentlig Kundskab. J Begyndelsen af dette Aarhundrede (Aaret erindrer Commissarius ei nøie) blev saaledes alle danske Skrifters Jndførelse i Sverrig forbudt, paa Grund af et af en Professor i Kiel udgivet Skrift, hvorved den svenske Konge, Gustav den Fjerde, fandt sig fornærmet, og da han ikke paa anden Maade kunde erholde Satisfaction herfor, tog han hiint Parti. At Bladene ogsaa senere have paadraget Regjeringen Ubehageligheder, derom haves Vidnesbyrd i Reskr. 10 og 13 Jan. 1807, hvori det indskjærpes Øvrighederne, at paasee Efterlevelsen af Frdn. 27 Septbr. 1799 88 26 og 27, og at standse Forhandlingen og Uddelingen af enhver Tidende, samt af ethvert periodisk Blad eller Skrift, der maatte indeholde nogen Beretning, bemærkning eller Udladelse, som kunde ansees at være fornærmelig eller forhaanende for nogen fremmed Magt, Fyrste eller regjerende Person, og det uanseet at andre offentlige Blade eller Skrifter maatte paaskydes som Hjemmel Man finder flere Jndskjærpelser af dette Slags, som vise, at Regjeringen paa den Tid, da den politiske Presse ikke var underkastet Censur, idelig har havt Ubehageligheder, paa Grund af de mod fremmede Magter anstødelige Artikler, der fandtes i Bladene. Seer Man nu hen til den nærværende Tid, da forekommer det Commissarius at Regjeringen maatte frygte for, at paadrage sig særdeles Ubehageligheder af denne Art, dersom den nu hævede den Jndskrænkning, hvorefter uprivilegerede Blade ikke maae meddele politiske Efterretninger og Nyheder. Efter den Retning. Pressen nu har taget, er der nemlig ikke at vente andet, end at den givne Frihed af vore saakaldte liberale Blade vilde, forsaavidt det kunde skee uden at drage Tiltale efter sig, blive brugt til at angribe de Regjeringer, med hvis System hine Forfattere ikke sympathiserede, og paa den anden Side er det ogsaa at vente, at Regjeringerne vilde være særdeles opmærksomme paa slige Ting, og i Anledning deraf gjøre Bevægelser: thi det er bekjendt, at Stemningen hos flere Regjeringer ikke er gunstig for den periodiske Presse, og at de tage sig meget at Fornærmelser i fremmede Blade, hvorved der fremkaldes idelige Reclamationer, som i de Stater, hvis constitutionsmæssige Forfatning ikke er til Hinder derfor, tages meget i Betragtning. Commissarius maa med Etatsraad Treschow antage, at det, da Forbudet engang existerer, vilde være særdeles betænkeligt, i dette Øieblik at hæve samme. J al Fald vilde det, naar Man derpaa vilde indlade sig, være nødvendigt, paa anden Maade at søge at forebygge Misbrug af det Slags, og der kunde da blive Spørgsmaal om, at træffe saadanne Foranstaltninger, som de, der ere tagne i andre Stater, hvor den politiske Presse er fri. Fornemmelig turde de Cautioner, der kræves i Frankerig og andre Lande af dem, der ville udgive periodiske Blade, kunne komme i Betragtning. Men en saadan Tingenes Orden vilde udentvivl blive mere bebyrdende for den periodiske Presse, end den, som nu finder Sted. Denne Caution er for Blade, der udgives i Paris, naar de udkomme mere end 2 Gange om Ugen, 100,000 Fr. (Lov 9 September, 1835 § 12). Desuden er der i Frankerig truffet flere andre Foranstaltninger til Betryggelse imod den periodiske Presse. Caution kræves ogsaa t. Ex, i den Badenske Forordning af 1831, der frigav den periodiske Presse for Censur, men som ikke lang Tid efter blev, paa Grund af Reclamationer fra det tydske Forbund, supprimeret uden Stændernes Samtykke. -