Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1809-08-22
Udenlandske Efterretninger. Uagtet Freden mellem Frankrige og Østerrige hidtil endnu ikke, som man allerede offentlig har villet paastaae, er sluttet, saa ere Underhandlingerne dog ligesaa lidet afbrudte. Tvertimod siger nu Rygtet, at ved Kronprindsen af Bayerns Forme ling med den Østerrigske Keisers Datter ville Freden mellem Hofferne Frankrige, Østerrige og Bayern, for Fremtiden blive betrygget og det gamle Naa imellem de to sidste Huse for bestandig udryddet. Selv som en behagelig Drøm maa dette Rygte glæde Menneskevennen, thi er dette Baand eengang knyttet, ville de Tydske Forbunds=Stater i Foreninmed Frankrige kunne trodse hele Verdens AngrebEn saadan Forening er ogsaa ene istand til at give Tydskland og med dette hele Europas Fastland, den Rolighed tilbage, som det, efter femten Aars uophørlige Blodsudgydelser og Rædselsoptrin, saa høilig trænger til. – J Paris føier man alle muelige Anstalter til at modtage den tilbagevendende kronede Helt med al den Høitidelighed, der skyldes hans glimrende Seiere paa denne og paa hiin Side Donau, men endskjønt Keiseren ventes tilbage d. 15de, saa synes Moniteuren dog ikke at antage det for ganske bestemt, da den tilføier, at det i den Anledning berammede Bal skal udsættes, dersom Keiseren ikke kommer til den Tid til Paris. Ligesom man forhen bestemte Raab til Stedet for Fredsunderhandlingerne, saaledes nævnes nu atter Altenburg i Ungern, 4 Mile fra Presburg, som Underhandlings Plads. - Men uagtet Freden er temmelig sikker, saa synes de Franske Tropper dog ikke saasnart at ville forlade det Østerrigske; mellem Broerne ved Wien opslaaes en Leir for 20,000 Mand, og Officiererne kjøbe Papir til at tapetsere deres Barakker. Ogsaa bag Schønbruun har en Afdeling Franske Tropper lagt sig i Leir. – Keiser Frang er endnu bestandig i Comorn hvor Keiserinden nyligen besøgte ham. - Efterhaanden opdages nu den store Uorden og Mangel paa Sammenhæng, der herskede i den Østerrigske Armee. J en Dagbefaling, som Erkehertug Carl lod udstede Dagen efter Slaget ved Wagram, yttrer denne General stor Misfornøielse over den venstre Fløi, som han tilskriver Slagets uheldige Udfald. Da Forvirringen paa denne Fløi var almindelig, skede Tilbagetoget for hastig og i Uorden. Med Jnfanteriet er Erkehertugen, paa nogle Undtagelser nær, ingenlunde fornøiet. Det trængte sig saa stærkt, at Folkene fyrede paa hinanden, og at man formedelst Skriget ikke kunde høre Commandoen. Paa Grund af disse Uordener befaler Erkehertugen, at ved ethvert Regiment, der i Fremtiden gjør sig skyldigt i saadan en Fremfærd, skal hver tiende Mand skydes og de øvrige fordeles under andre Regimenter; at Allarmskrig blandt Tropperne under Livsstraf skal være forbudet; at Tambourerne ved de fleste Regimenter skulle holde sig med Musiken i et Canonskuds Frastand; at Tropperne ikke skulle fyre uden befaling eller i for stor en Afstand, hvorved der opstaaer en Jld i hele Linien. Til Slutningen hedder det, at de endnu blandt Tropperne herskende Uordener bevise, hvor lidet Generalstabens Officierer formaae; at der skal statueres Exempler, og at det er en Skjændsel for Armeen, at man paa alle Landeveie og i alle Landsbyer træffer saa mange Marodeurer. – Saa hensigtsmæssige de i dette sørgelige Malerie af den Østerrigske Armee anførte Bestemmelser maatte være. synes de i dette Øieblik dog i en dobbelt Forstand at være for sildige, thi deels havde Slaget ved Wagram næsten allerede afgjort Østerriges Skjebne, deels er Erkehertug Carl, denne vigtige Støtte for dette Riges Stridskraft, nu sat ud af Virksomhed, og en anden General udnævnt i hans Sted.