Københavns Adresseavis, 1766-08-12
J Hensende til Naturens Rettigheder ere alle lige høy Adel, lige mægtige, lige rige; vore naturlige Fordeele og Rettigheder kand ikke være større end Stammens, der var Beboere af en Jord, som for deres Synds skyld blev forbandet. D) Høyhedmaae da være et Tillæg. Mose siger: De skulle settes til at være høyge. Hvorved tilkiendegives deels en roelig Besiddelse af sin tillagte Fordeele, deels at samme skulle være kiendelig større end andres og noksom bekiendte. Den, som dette vilde og kunde giøre, kalder Moses: Herren din Gud. a) Din Gud, som forholder sig imod dig, som det høyeste Væsen paa en Maade, som er overeenstemmende med hans Guddommelige Fuldkommenheder, Viisdom, Magt og Naade, som on, hvor høy og anseelig du maatte blive, maae agte for den høyeste. Den Høye og Ophøyede, Ef. 57, 15, som hvor høyt han kand have sat dig, har sat sig selv langt høyere, Pr. 113, 5, som du er al Tilbedelse og Ære skyldig. Deut. 32, 3. 4. b) Herren, som du, hvor høy du maatte være eller blive, er af Lydighed skyldig, som ey giør dig høy for at du skal eller maae unddrage dig fra den ham skyldige Lydighed. David skiønnede det af sit gandske Hierte, at Gud er den, som ophøyer. Pr. 62, 3. Pd. 113, 7. 8, 2 Sam. 7.18. Af Guds Naade Konge var for ham ikke en blot Titulatur. H. Hvad det er. a) Guddommelige Velsignelser, det er, Forsynets og Naadens Gaver, som den almægtige og naadige Gud deeler til Mennesker efter sin Viisdom og Villie. Deut. 4, 7. a) Moses beskriver disse Velsignelsers Meddeelelse med to Ord: (a) Komme over dig, dermed tilkiendegives deres Overflødighed og Mængde. Spr. 39, 29. Pd. 21, 4. Jac. 1, 17. (b) Vederfares dig, tilkiendegiver at de ere uforskyldte, staaer ey i dens Maat, som vil E 79, 8. 12. tilfalder paa en uformerkt Maade, Tid efter anden, og naar de ikke selv vide, og som i Søvne. Pl. 127. 1. b) Hvorpaa de skal kiendes at være virkelige Velsignelser, og og ey blot saadant gode, som og vederfares de andre, samt Ordenen og Veyen til at faae de samme, og altsaa Veyen, til at blive høy giver Moses tilkiende. Om de, siger han, aldeles hører a.a) At høre og agte med Forset til at lyde Guds Røst, som i Ordet og ved sine Tienere taler til os. Lev. 26, 3 for. Deut. 26, 18. 19. Pd. 113. 12. At høre og tage Guds Ord til Hierte, kalder Skriften at høre Herrens Røst. Chr. 3, 7. b) Aldeleshøre, det er, med Lærvillighed og Begierlighed. 1 Sam3, 10. Act. 16, 30. c) Tage vare, det er, med Bestandighed, Forsigtighed og Frygt for at vildfare, høre og lyde. d) Moses legger til Som jeg byder dig i Dag. Han taler saa ey af nogen Jndbildning om sig selv, eller bruger for stor Dristighed; thi han talede og bydede i Herrens Navn. e) Han legger til og siger: Velsignelser skal komme over dig a. fordi du haver hørt Herrens din Guds Røst, hvorved han ikke lærer at Menneskers Lydighed er noget fortienende, men at det i Kraft af Guds Forsættelser, kand forventes som en Naade=Løn. 1 Tim. 4, 8. f) Den gudfrygtige Konge Josias søgte paa den Vey at giøre sig og sit Folk høy og Lyksalig. 2 Reg. 22, fra det 11 v. til Cap. 23, 3. Wiborg, Hr. Lvar Dam Just, residerende Capellan til Sorte=Brødre Meenighed. Indgang: 2 Sam. 7, 29. Saa hav nu Villie til at velsigne din Tieneres Huus, at det maae blive ævindelig for dito Ansigt; Thi du, Herre, Herre, haver talet det, og med din Velsignelse skal din Tieneres Huus velsignes. Heraf betragtet: Kongens Bøn til Gud. 1) En saare vigtig Bøn. a) J Henseende til den, der bedes til. David stor, en Konge over hans Arv, over 2de Folk Jsrael og JndaStørre den han tilbeder, Gud over alle Ting, velsignet i Evighed. Rom. 9. Derfor Herre, Herre! Pl. 18, 32, ene Gud P. 32, 6, erne Tilbedelse værd. b) J Henseende til det der bedes om. Hvad bedes her om David ville først bygge Herren et Huus, men det blev ham v. 1. 13. sagt ved Propheten Nathan fra Herren; ikke han, men hans Søn skulle bygge det. v. 11. Men Herren selv ville bygge David et Huus, og v. 16. hans Huus, hans Rige skulle blive bestandigt, og hans Stoel fast ævindelig. Derom giør David sin Bøn, At det Rige, som han af Herren havde bekommet, maatte bestyrkes. At hans Stoel maatte blive bestandig, ikke savne Mand af hans Sæd. At hans Huus og Folk aldrig sattes Velsignelse fra Herren. v. 29. 1) En velgrundet Bøn. Thi grunder sig a) Paa Tillid til sin Gud, kiender sin egen Afmagt og Ringhed-Tiener. Sin egen Uværdighede hav Villie. Derfor tilbeder og forlader sig paa Guds Almagt og Naade. b) Paa Troe til hans Forsættelser, Prophetens Ord troer han at være Guds Forsættelser, thi Guds Reedskab - derfor v. 19 og 29. du Herre haver talet det. Saa holder han sig til hans Naades Ord og foreholder ham dem, og forlader sig til, at han vil giøre, efter det hans Mund har talet. Transttus: Saadan en Bøn giør vor Allernaadigste Konge Christian den Syvende i Dag, for sit Huus og begge sine Riger, og vi med ham. - Det af Fædrene annammede Rige tager han af Herren. - Den selv manglende Styrke og Visdom til at bestemme sit Folkes Lyksalighed, beder han af Herren. - En velgrundet Bøn, som Herren vil høre, og velsigne Kongen og hans Regimente. Propositio: At Gud har Villie til at velsigne en gudfrygtig Regenters gudelige Regiering. Herunder. Hvad for et Regimente Gud vil velsigne? Resp. En gudfrygtig Regents gudelige Regimente. - Følgelig det Regimente eller Regiering. a) hvis Regent er gudfrygtig, hører Herrens Røst aldeles, tager vare paa hans Bud. b) Hvis Undersaattere ere gudfrygtige, som bestaaer i 1) Lydighed mod Gud. 2) Lydighed mod Kongen. Det skeer naar Det skeer, naar de (a) Guds Ord, og Villie ærer ham, deres Regel, retter sig efter hans Villie. (b) Guds Kierlighed og beder for ham, giver ham af deres For Frygt rodfæstet i de mue. res Hierter. H. Hvad Forsikkring Regenten og Landet kand have derpaa. a) Guds Almagt - han kand - viist det i mange Exempler. b) Guds Mund og Forsættelser, han tilsiger det, som er Sandhed selv. e) Guds Barmhiertighed mod dem som søge ham. Han lader ingen gaae ubønhørt fra sin Naades=Throne. Viborg, Hr. Ole Hansen Sadolin, residerende Capellan til Nørre=Sogn. Indgang. Jeg formaner først for alle Ting, at der giøres ydmygelige Begieringer, Bønner, Forbønner, Taksigelser, for alle Mennesker, for Konger, og alle dem som ere ypperlige at vi maae leve et roeligt og stille Levnet, i ald Gudfrygtighed og Ærbarhed; thi dette er godt og behageligt for Gud vor Deraf blev viist. Frelsere. Den allervigtigste Opmuntring af Guds Ord til at holde Bede=Dage for Kongen. A. Hvorledes vi maae holde Bede=Dage for Kongen, Ved at giøre ydmyggelige Begieringer, Bønner, Forbønner, Taksigelser for Kongen. - Apostelen samler her 3de adskillige Ord, som hver for sig har sin besynderlig Eftertryk. - Ved det 1ste Ord: ydmygelige Begieringer, indbefattes saadan Hiertets Opløftelse til Gud, i hvilken man afheder fra sin Konge alt hvad som er og kaldes omt, det være sig legemligt eller andeligt, personligt, som kand ramme hans Person, almindeligt, som kand angaae hans Lande og Riger, hvorved Kongen, som Landets Fader, og saa beder. - Ved det 2det Ord: Bønner, forstaaes saadan Hiertets Opløftelse til Herren, ved hvilken man anraaber ham, som ald Godheds Kilde om alt godt for sin Konge; hvilket Gode er baade legemligt og aandeligt, personligt og almindeligt. - Ved det tredie Ord: Forbønner, forstaaes saadan Hiertets Udbredelse i Bønnen til Gud, hvorved man ligesom intercederer hos Gud for fin Konge, og har især Sted naar en Konge forsynder sig mod Gud, at man da ved sine Bønner søger at holde Guds Vrede tilbage, og bevæger Herren til at vise Naade og Barmhiertighed. - Ved det Ord: Taksigelse, erindres alle christelige Undersaatter om ey at forglemme, naar Herren beviser deres Konge noget godt, være sig legemligt eller aandeligt, personligt eller almindeligt, at takke og prise Her derfor, og ved saadan inderlig Taksigelse at bevæge Herren til fremdeles Naade og Miskundhed mod Kongen. Saadanne Bønner a. maae skee hemmeligen og ideligen, offentlig og til visse Tider. Jsær naar man vil legge Mærke til, at saadanne Bønner og Taksigelser for Kongen maae skee a) i Troen, b) med Jver og Alvorlighed.