Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-04-29
Den engelske Philosoph Bacon sammenligner Penge med Gjødsel; er den samlet i Hobe, siger han, gjor den ingen Nytte, derimod bliver den ofte skadelig, men er den adspredt, omendskjøndt nok saa tynd paa Jordens Overflade gjør den det hele Land frugtbar, saaledes maae den Rigdom en Nation besidder fordeles, eller den er til ingen Nytte for det Offentlige, den bliver snarere til Besvær, der hvor Ægteskabslove saaledes indskrænke den til Faa. Selv desse Baand der der lagte paa ægteskabelig Forening er endog physisk betragtet, skadelige. Ligesom dem, der opføde Creature drage, al muelig Omsorg for at forbedre Racen, saaledes findes i de Lande hvor Giftermaal er meest frie, Jndbyggerne i enhver Tids Alder at tiltag, i Skabning og Skjømhed; men derimod der, hvor det er indskrænket til en hvis Kaste eller Stamme, Slægt eller Art, som iblandt Gaurerne, Jøderne eller Tartarerne, antager enhver Race en Art af Familie=Lighed, og enhver Stamme udarter, og faaer visse hæslige egne Træk. Heraf kan man slutte sig til, at hvis den høiere Stand blot indgiægteskabelige Forbindelser mellem sig selv indbyrdes, ville derved snart frembringes en Afkom med lutter fornemme Ansigter, og vi skulle see Stam, herren til en stor Familie neppe i Stand til, Skjønhed at sættes ved Siden af en simpel Landmands Misfoster. Disse ere nogle faa af de Forhindringer for Ægtestanden her, og det er vidst, at de i visse Maader have svaret til Øiemedet; thi at leve som Pebersvend er bleven baade almindeligt og moderne. Gamle Ungkarle vise sig over alt, uden mindste Forevending, hvorfor de ei have giftet sig; og gamle Piger seer man allevegne slaae om sig med forlibte Øiekast. For at tilstaae Sandheden, hvis jeg var en Engelsmand, troer jeg, at jeg selv ville blive en gammel Pebersvend; jeg ville aldrig have Mod nok til at gjennemgaae alle de Formaliteter, som ere foreskrevne ved Lovene. Jeg ville finde mig i at frie paa en fornuftig Maade til min Kjæreste, men ikke at gjøre Cour til hendes : Fader, Moder, en lang Række af Fettere, Tanter og Beslægtede, og derpaa at staae til Skue forden hele Forsamling i en Landsbyekirke, nei før ville jeg vende Ryggen til hende og gjøre Cour til hendes Oldemoder. Jeg kan ikke begribe nogen anden Aarsag hvorfor man betynger Ægteskab med saamange Forbud og Tyngder, uden det er fordi man allerede betragter Landet for at være for folkerigt, og at man anseer disse for de meest virksomme Midler, til at formindske Folkemængden. Hvis dette er Bevæggrunden, kan jeg ikke andet end lykønske disse kloge opfinderiske Hoveder til det lykkelige Udfald af deres Plan. Held være Eder J svagsynede Politikkere, J der troer at kunne luge Ukrudtet op blandt Menneskene! det tilkommer Eder at klippe Vingerne paa Vindskibelighed og omskabe Hymen til en Mægler. Det tilkommer Eder at beskue smaae Gjenstænder med et microskopisk Øie; men at være blind for dem, der udfordre et skarpt og udstrakt Syn. Det er Eder J Jndsigtsfulde som ere skjænkede den største Jndsigt blandt Menneskene, der er Eder der sætte et Skillerum mellem det menneskelige Samfund, og svække dets Magt, ved at fjerne det der skulle sammenbinde det med forenet Kraft. Det er Eder, der indføre virkelig national Nød, for at undgaae nogle Faaes indbildte Elændighed. J kunne retfærdiggjøre Eders Handlinger ved hundrede Grunde, der ligne Sandhed; man kan derimod modsige Eder med faa Grunde, og disse ere sande Erindringer fra Spanien. (Efter en mundtlig Fortælling af en simpel Soldat. Taget af Poles London Annual Repositorv for Bataillen ved Toulouse. Saa snart som Fienden lagde Mærke til at vi ordnede vores Linier, aabnede de øieblikkelig en skrækkelig Jld af Bomber, Drueskud og Musketild, der meiede ned vore Geleder, efter hvert som vi formerede dem. Det var gyselig at see det Blodbad, som skeede paa dette Sted. Macoara kunde neppe faae dannet den høire Fløi. Alt blev næsten nedskudt, førend man kunde naae Værkerne, endskjøndt Afstanden var blot tre hundrede. Alen. Jeg hørte til den høire Fløi. Vi kunne ansees for al Verden, som et stort Skjold mod Fienden, thi vi modtoge dens første Jld, og den rasede noget frygteligt. Røgen og Jlden synes at formørke Himlen, thi Kanon- og Muskerskud brølede liig Tordenen, og mangen Helt faldt og reiste sig aldrig mere. Saasnart som vores Fløi var opstillet, anfaldt vi Fienden, under Oberstens Commando med et levende Hurraraab; den venstre Fløi fulgte ligesaa rask. Alle Tropperne, som saae os angribe, tilraabte os et Hurra, og at Bravo To og Fyrgetyvende Regiment." kunde høres overalt gjennem Kanontordenen. Hurra, Hurra, Hurra! lød paa alle Sider af os fra Divisionen. Portugisere og Spaniere: alle saae at Døden fulgte i vore Spor; alle saae vore Mænd falde, liig Æble træets Frugter, naar det rystes ved brusende Storme. Jeg havde hidindtil undgaaet Døden i alle de Slag jeg havde været i, men denne Gang nærede jeg intet Haab om at forlade Valdpladsen levende. Kuglerne dandsede omkring os liig Hagl, Størstedelen af dem paa høire Fløi, som vare døde eller saarede fik to, tre og flere Skud paa engang. Manden paa min høire Side blev truffen af sex Drueskud og faldt ned saa død som en Steen, og hans Broder, der stod paa hans anden Side, blev saaret ved det samme. Da vi omtrent vare 67 Alen fra Redouten, fik jeg et Skud, i min høire Arm og var tvungen til at gjøre Holdt; men jeg var næsten vis paa endnu at blive truffen af et, førend jeg kunde komme i Sikkerhed. Jeg gik til Bagtroppen, nogle faae Alen tilbage og lagde mig i en Plov Fure, og troede jeg der kunde være i Sikkerhed. Men jeg havde neppe udstrakt mig der paa den fugtige Grund, førend en Kanonkugle bedækkede mig næsten overalt med Jord, jeg reiste mig op igjen og gik tilbage den Vei vi havde marscheret fremad, da jeg vidste at jeg der i var sikker. Mit Saar blødte stærkt. Jeg kunde ikke faae det forbunden. Jeg havde omtrent at gaae en halv Miil til det Sted hvor Chirurgerne opholdt sig. I dette Øieblik passerede vores Artillerie forbi, for at nærme sig det Punct hvor vore øvrige Tropper stode, Een steeg af sin Hest, da han saae den Stilling jeg var i, og gav mig en Drik Viin af hans Feldtflaske. Jeg bad Gud velsigne ham derfor. - Du fortjener, sagde han, com det saa var Guld Du drak, thi J have havt en haard Strid, skyndt Dig hen til Chirurgerne, de ere omringede i Hobetal af Saarede fra det to og Fyrgetyvende Regiment, der nede ved de Huse, hvor vi passerede forbi." Jeg takkede paa nye denne brave Artillerist. Han gav sin Hest af Sporerne og skyndte sig efter Kanonerne. Jeg fandt mig meget vederqvæget ved Vinen, og skyndte mig alt det jeg kunde til de Huse han havde peget paa. Det varede hele to Timer, førend Lægerne kunne komme til at see til min Arm. De vare meget stærkt beskjæftigede med at afsætte Arme og Been, og det i saadan Mængde, at det var et ret hjerteskjærende Syn, i hele to Timer at maatte være Øinevidne dertil. Regimentets Styrke, da vi marscherede ud af Leiren om Morgenen, var omtrænt fom hundrede og halvtredsindstyve, alle saa gode Soldatre, som nogensinde havde været i Regimentet; det var ogsaa de meest indbildte Folk i hele Armeen, da Soldatere selv altid tænkte og sagde, at der ikke var Mage til dem i hele Engeland. Mænd, som ikke taalte det mindste Ord; men som ogsaa ansaae det det for deres Stolthed at seire eller døe: og dette var ogsaa Dagen, hvorpaa de havde Leilighed til at prøve sig. Deres Tab var ikke mindre end syv og tyve Officerer og fire hundrede og fjorten Gemene.