Jyllandsposten, 1840-09-08
Den 10de August d. A. blev det af Arrestant Jørgen Nielsen anmeldt, at hans Kone, Gjertrud Marcusdatter, samme Dags Formiddag havde aflivet sig selv og var fundet død i en Mergelgrav paa hans Gaards Mark. Under det i denne Anledning Dagen efter optagne Forhør forklarede han, at han sidst saae den Afdøde om Morgenen, omtrent Kl. 8, da han talte med hende udenfor Døren til Veien. Han begav sig derefter ind, for at spise Davre, og da han var færdig hermed, gik han over i Laden, hvor han i 1 eller 1 1/2 Time var beskjæftiget med at rebe Hør. Derpaa begav han sig, efterat have været et Øieblik inde i Kjøkkenet, ud paa Marken for at flytte Køerne, men da han saae, at saadant var ufornødent, gik han længere ned paa Marken, for at hjembringe 2 Stkr. Træ, der laae ved en Mergelgrav, hvor han fandt sin Kones Liig. Han ilede tilbage til Gaarden, forat kalde Folk tilstede; og med hans Fader, Niels Andersen, gik han igjen til Mergelgraven; men da de ei vidste, om de maatte optage Liget, førend det Passerede var meldt, begav han sig over til Sognefogden, der boer omtrent 1/2 Fjerdingvei derfra, og berettede ham det Forrefaldne. Sognefogden paalagde ham, uopholdelig at sørge for at faae Liget optaget, hvorpaa han begav sig tilbage og optog Liget. Nogle i Ansigtet forefundne Læsioner gav Anledning til at en Obductionsforretning blev foretaget, der gav det Resultat, at der var Grund til at antage, at Giertrud Marcusdatters Død var bevirket ved Drukning, men at Læsionerne vare bibragte hende førend hun kom i Vandet. Da flere Omstændigheder kastede Mistanke paa Arrestanten om, at han havde aflivet den Afdøde, blev Action for denne Forbrydelse under 27de August af Amtet beordret imod ham. Arrestanten har imidlertid stadigen nægtet at være skyldig i det ham imputerede delictum, idet han, som anført, har paastaaet, at han, fra det Øieblik, han talte med sin Kone udenfor Døren, indtil han fandt hendes Liig, har opholdt sig paa Gaarden. De Omstændigheder, at det er oplyst, at der ikke har fundet noget godt Forhold Sted imellem ham og den Afdøde, samt at dervar oprettet reciprokt Testamente imellem dem, kunne vel i og for sig ikke tillægges videre Vægt, men de kaste dog i Forening med andre graverende Omstændigheder, Mistanke paa ham. Han har saaledes forklaret, at hans Ærinde ned til Mergelgraven, da han fandt Liget, var at hjemføre 2 Stkr. Træ, som laae der, men Sognefogden, Lars Tved, har edelig bevidnet, at Arrestanten, da han for ham anmeldte Dødsfaldet, sagde, at hans Ærinde til Mergelgraven var at lægge noget Hamp Vand til Rødning. Endvidere har Maler Thomas Thomsen Tenor edelig bevidnet, at Arrestanten under en Samtale, da det blev yttret, at han nu havde et peent Sted og en god Gaard, svarede, at det havde han ogsaa, naar han kun havde en anden Een hjemme, hvorved Vidnet antog, at han meente sin Kone. Hvad der endvidere er graverende for Arrestanten, er saavel, at det efter Omstændighederne maa antages, at han uden Andres Hjælp kunde have optaget Liget, som især det Forhold, han udviste, efter at han havde begivet sig til Gaarden for at kalde Folk tilstede. Jstedetfor nemlig at underrette alle dem, som han traf i Kjøkkenet, om sin Kones Død, kaldte han Faderen, Niels Andersen, udenfor, og underrettede blot ham derom. Han begav sig derpaa tilligemed Niels Andersen, ned til Mergelgraven, men endnu blev Liget ikke optaget. Arrestanten gik nemlig over til Sognefogden, forat anmelde det Passerede for ham, men da denne ei i Øieblikket var tilstede, omtalte han ikke sin Kones Død for de øvrige Tilstedeværende, hvilket man synes at kunde have ventet, men han oppebiede Sognefogdens Ankomst, der strax efter paafulgte. Ei heller for Sognefogden omtalte han strax sin Kones Død; thi først efter at han flere Gange havde anmodet denne om en Samtale, og efter at han havde ført ham udenfor, underrettede han ham om, at hans Kone havde aflivet sig selv. Da Sognefogden paalagde ham, uopholdelig at foranstalte Liget optaget, begav han sig først hjenefter en Brandhage, og gav sig tillige Tid til at gaae ind for at faae noget at drikke. Saavel disse Omstændigheder som og den, at det ei har kunnet oplyses, hvorfra den Afdøde har faaet de i Ansigtet forefundne Læsioner, tale i en ikke liden Grad mod Arrestanten, men da de ikke imod hans Benægtelse afgive tilstrækkeligt Beviis, vil han i denne Henseende være at tillægge Frifindelse. Det bliver dernæst at undersøge, hvorvidt Arrestanten kan ansees skyldig i Overtrædelse af Fr. 4de August 1819, for hvilken Forseelse Niels Andersen ligeledes er sat under Tiltale. Efter det ovenfor Udviklede skjønnes det ikke rettere, end at Arrestanten i en høi Grad har viist Ligegyldighed for og Tilsidesættelse af den ham paahvilende Pligt, strax at foranstalte hans Kones Liig optaget. Hans Anførte, at han stod i den Formening, at Liget ei maatte optages, førend der var skeet Anmeldelse fra Sognefogden, kan saameget mindre tjene til hans Undskyldning, som han endog, efter at have været hos Sognefogden, har udviist et uforsvarligt Forhold i den ommeldte Anledning. Han vil saaledes være at ansee efter den nævnte Frd. § 4, og naar hensees til, at der paahvilede ham, som Ægtefælle, en større Forpligtelse end enhver Anden, synes hans Straf passende at kunne bestemmes til 4 Gange 5 Dages Fængsel paa Vand og Brød. Hvad Tiltalte, Niels Andersen, angaaer, da maa det, med Hensyn til hans Forhold, bemærkes, at han, efter at være fulgt med Jørgen Nielsen ned til Mergelgraven, forblev der, uden at foretage sig noget til Ligets Optagelse, indtil Jørgen Nielsen kom tilstede med Brandhagen. Da han er en Mand paa 75 Aar, kunde man vel ikke hos ham vente saamange Kræfter, at han selv kunde tage Liget op eller i nogen væsentlig Grad være dermed behjælpelig; men hvad man kan lægge ham til Last er, at han med Jørgen Nielsen var enig i at det Passerede, førend Liget optoges, burde anmeldes for Sognefogden. Efter Omstændighederne og navnlig med Hensyn til, at hans Aandsevner, ifølge hans Alder, ere svækkede, synes han at kunne afsone sin Brøde med en Mulct af 5 Rbd. Sølv, der tilfalder Veile Amts Fattigkasse.