Den Vest-Sjællandske Avis, 1828-05-20
Nu forkyndte den Tyrkiske Regiering i sine Proclamationer den Hensigt at bryde sine Tractater med Rusland, idet den ved sine Handlinger tillintetgjorde dem; nu spaaede den Krig for en fiern Fremtid, idet den i Virkeligheden allerede havde begyndt den imod Ruslands Undersaatter og Handel. Der, hvor Krigsflammen nyelig var slukt, tændte den den paany. Rusland vil ikke længere dvæle ved de Grunde, som bevæge det til ikke at taale saa aabenbar fiendtlige Handlinger. Naar en Stat kunde forsage sine dyrebareste Jnterresser, opoffre sin Ære og opgive Transactioner, som kun ere den Mindemærker og Berømmelse og Pant for dens Velfærd, saa vilde den giøre sig til Forræder imod sig selv, og ved Forsømmelse af sine Rettigheder tillige blive skyldig i Forsømmelse af sine Pligter. Saadanne Rettigheder, saadanne Pligter fremtræde endnu bestemtere, naar de følge paa det aabenbareste Maadehold og de meest afgiørende Beviser paa fredeligt Sindelag. De Offre, som Rusland siden den evig mindes værdige Tidspunkt, der fældede paa een Gang Militair-Despotismen og Revolutionsaanden, har paalagt sig i den Hensigt at sikkre Verden en varig Fred, disse, af den meest frisindede Politik indgivne, ligesaa frievillige, som talrige Offre - kjender Verden; de sidste Aars Historie bevidner dem, og selve Tyrkiet, skiøndt utilbøieligt til rigtig at vurdere dem, og ingenlunde berettiget til at giøre Paastand paa dem - selve Tyrkiet har følt de velgiørende Resultater deraf. Desuagtet har det ikke ophørt at miskiende Fordelene af dets Stipulationer med Petersborger Cabinettet, Grundtractaterne til Kainardshi, Jassy og Bucharest, som ved at stille Portens Existents og dens Grændsers Jntegritet under den offentlige Rets Beskyttelse maatte paa en let begribelig Maade bidrage til dens Riges Varighed. Reppe var Freden i 1812 undertegnet, for den troede ustraffet at kunne benytte sig af de vanskelige, men følgerige, Omstændigheder, i hvilke Rusland da befandt sig, for i dobbelt Maal at bryde de Forpligtelser, den havde indgaaet. Servierne havde faaet Løvte og Amnestie; i Stedet for denne fulgte en Jnvasion og et frygteligt Blodbad. Moldau da Wallachiet vare garanterede deres Friheder; men et PlyndringsSystem fuldendte disse ulykkelige Provinsers Ruin. Ved Portens Omsorg skulde Jndfald forebygges. af de Folkestammer, som beboe Kubans venstre Bred; men i Stedet for at dette skulde skee, bleve de lydelig opfordrede dertil; og Tyrkiet, ikke nøiet med at fremkomme med Fordringer paa flere til at sikkre vore Asiatiske Besiddelser nødvendige Fæstninger, uagtet den selv i Conventionen til Akierman havde erkiendt disse Fordringers ringe Gehalt, giorde dem dobbelt utaalelige ved at understøtte Slavehandel, Røverie og alle Slags Uordener paa Bredderne af det Sorte Hav og lige til vort Nabolav. Ja hvad endnu mere er, dengang, som nu, bleve de Skibe, paa hvilke det Russiske Flag vajede, anholdte i Bosphoros, deres Ladninger belagte med Beslag, og Stipulationerne i Handelstractaten af 1783 offentlig krænkede. Dette skeete i samme Øieblik, da den reneste Berømmelse og den forønskede Seier i en hellig Sag kronede Vaabnene for Hs. Majestæt Keiser Alexander, udødelig Jhukommelse. Jntet hindrede ham i at vende sin Magt imod den Ottomanske Port. Men som en fredelskende og over alt Nag ophøiet Seierherre, benyttede denne Monarch sig end ikke af den retfærdigste Anledning til at hævne sig over de ham tilføiede Krænkelser, og vilde ikke strax bryde Freden, derved ædle Anstrængelser og i ædel Hensigt var gien givet Europa. Hans Stilling frembød ham umaalelige Fordeele; men han opgav dem, for i Aaret 1816 at knytte en Underhandling med den Tyrkiske Regiering, som beroede paa den Grundsætning og det Ønske, allene ved Udjevning i Mindelighed at erholde Borgen for Roligheden og en tro Fast holden ved de bestaaende Tractater, samt for Opretholdelsen af de giensidige fredelige Forholde, Borgen, som Keiserens seierrige Haand havde kunnet aftvinge Porten, der ikke var i Stand til at giøre ham Modstand. Men et saa stort Maadehold vidste man ikke at vurdere. J en Tid af fem Aar var Divanet utilgiængeligt for Keiser Alexanders forsonen de Meddeleser, og lagde kun an paa at trætte hans Langmodighed, giøre ham hans Rettigheder stridige, drage hans gode Sindelag i Tvivl, trodse Ruslands Overvægt, som ene og allene saae sig fængslet ved det Ønske, at vedligeholde den almindelige Rolighed, og drive dets Taalmodighed til det Yderste. Og dog vilde en Krig med Tyrkiet ingenlunde have bragt nogen Forvikling i Ruslands Forhold til dets øvrige Allierede. Jngen garanterende Forening, ingen politisk Forpligtelse knyttede det Oftomanniske Riges Skjebne til de forsonende Stipulationer i Aarene 1814 og 1815, under hvis Skyts det civiliserte og kristne Europa udhvilte efter sin lange Tvedragt, og saae Regieringerne forbundne ved Erindringen om en fælles Berømmelse og ved en lykkelig Overeensstemmelse i Grundsætninger og Hensigter. Efter femaarige, i god Hensigt foretagne, og af Ruslands Repræsentant understøttede, Bestræbelser, efter ligesaa langvarige Udflugter og Forhalinger fra Portens Side, og efterat flere Punkter af den angaaende Bucharester-Tractatens Udførelse knyttede Underhandling allerede synes at være fastsatte, opvakte en almindelig Opstand paa Morea og det fiendtlige Jndfald af en, sin Pligt svigtende, Partie-Chef hos den Tyrkiske Regiering og Nation alle Bevægelserne af et blindt Had imod de dem skatskyldige Christne, uden Forskiel paa Skyldige og Uskyldige. Rusland tog ikke eet Øieblik i Betænkning at tilkiendegive sin retmæssige Misbilligelse af Fyrst Ypstlantis Foretagende. Som Beskytter af begge Fyrstendømmerne, billigede det de af Divanet anordnede retmæssige Forsvars- og Undertrykkelses Anstalter, i det det dog forestillede Porten Nødvendigheden af ikke at forvexle den uskyldige Deel af Befolkningen med Uro stifterne, som man havde at afvæbne og straffe. Disse Raad bleve viste tilbage, Hs. Keiserlige Majestæts Repræsentant blev beskiæmmet i sin egen Vaaning, og de fornemste af den Græske Geistlighed, med Patriarchen, som deres Overhoved, i Spidsen, maatte midt under vor hellige Religions Høitideligheder lide en skammelig Dødsstraf. Alle Christne af nogen Distuction bleve grebne, og uden Dom nedhuggede, Resten tog Flugten. Oprørsilden, langt fra at slukkes, udbredte sig imidlertid til alle Kanter. Forgiæves søgte den Russiske Gesandt at vise Porten endnu een Tieneste. Forgiæves betegnede han det ved sin Note af 6te Juli 1827 Naadens og Forsoningens Vei. Efter at have protesteret imod de forøvede, i Historien mageløse, Forbrydelser og Udbrud af Raseri, saae han sig nødsaget til at adlyde sin Souverains Befalinger, og forlade Constantinopel. Paa denne Tid var det, at de med Rusland venskabelig forbundne Magter, hvis Jnterresse lige Maade fordrede den almindelige Freds Vedligeholdelse, skyndte sig med at tilbyde og virkelig anvende deres bona officig i det Øiemed at aflede det Uveir, som truede med at bryde løs overden forblindede Tyrkiske Regiering. (Forts.)