Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1845-10-25
(Jndsendt fra Lolland.)¬ J "Lollandsposten, er en Mand, der kalder sig,10, men som iøvrigt for dem, der kjende lidt til de stilistiske Capaciteter, som bevæge sig paa hiint Gebeet, snart er røbet paa Maalet, traadt op imod Forfatteren til Artikelen i Stiftstidenden om Kjøbmand X. Handel med Bonden. Hr. 10 er saa vred, at han river og bider om sig i Blinde og overfalder en sagesløs Mand paa en Fiskerkjærlingemaneer, der rigtignok byder at nærme sig Mennesket kun paa en vis Distance. Tillad mig, Hr. 10, at introducere Dem for Stiftstidendens Læsere med den Kraftsætning, hvori De signaliserer den aldeles uskylMand, som De har mistænkt for at have draget hiin vakkre Historie for Lyset; Ordene ere, med Permission, disse; Der var en engang eligeret Borger, vel forsynet med røde Haar og dito Bryn, naar han blev halvgal, saa fraadede han og saa slog han et Gab op, som vilde han æd Paagjældende." Hvad synes De, Hr. 10, tager den Tiltale sig ikke net ud, Skammer De Dem ikke over at have overfaldet en Mand paa den Viis, og det blot paa en Mistanke, der, selv om den var grundet, aldrig kunde blive ham til Tort, Aa nei, det anfægter Dem ikke engang at sige, at Jndholdet af hiin Artikel i Stiftstid. er af "uvæsentlig Betydning" For Dem har det Jntet at betyde, om man benytter sig af en beruset Mands Fjollethed til at gjøre en Handel med ham, der paafører ham et Tab af 1000 Rbd. Fy. - Hr. 10 giver sig Mine af at det er ham meget om at gjøre, at jeg skal offentliggjøre Bondens og Kjøbmandens Navne, thi førend dette er skeet har det større Publicum ingen rigtig Kundskab om Sagen og den saakaldte Paagjældende Jngen at holde sig til. Jo, Hr. 10, det større Publicum har al den Kundskab om Sagen, det her kommer an paa: det veed, at der er en Kjøbmand paa Lolland, der har troet burde berige sig paa den i Artikelen omtalte særegne Maade; men det veed ogsaa, at Sandsen for hvad der er Ædelt og Værdigt har yttret sig saa levende i den Egn, hvor Kjøbmanden boer, at han tvungen blot ved den offentlige Menings moralske Magt, har maattet give Slip paa den uskjønne Gevinst; Mere er det her uvæsentligt at vide, Navnet paa den ubetydelige Person, der har øvet Bedriften, er ligegyldigt. Deres Snak om, at han Jngen har at holde sig til, forstaaer jeg ikke; Hvo der gjenkjender sit Contrafei i Artikelen, men troer sig fortegnet, henvende sig foreløbig til Ned. af Stiftstid, der jo bærer Ansvaret for de Artikeler i Bladet, som ei have Navns Underskrift. Altsaa Hr. 10, jeg besvarer Dem ikke for det Første Deres Spørgsmaal; desuden, Strik, veed De jo vistnok bedre end De spørger. Men tillad at mig at spørge Dem, hvorfor har De ikke med et eneste Ord forsøgt at berigtige Historien, Monne det ikke komme deraf, at her Jntet er at berigtige, Dog, hvortil friste Dem med Spørgsmaal, da jeg dog alvorligt maa raade Dem, aldrig mere at opløfte Deres Rost offentlig til Forsvar for den Sag, thi det vil kun paadrage Dem og Flere yderligere Revselse. – Førend jeg forlader Hr. 10 glæder det mig særdeles at kunne dog i eet Punct erklære mig aldeles enig med ham. Mennesket slutter sin Artikel ret naive med det Spørgsmaal: "Nu, min kjære Hr. Jndsender, er dette ikke noget Sludder, jo, Hr. 10, jeg maatte rødme ved benægte en saa soleklar Sandhed, vi ere enige, men naar De tilføier: "aldeles Mage til Deres." – nei, da erkjender jeg oprigtigt, hvormeget De har Fortrinet; behold det, langt fra mig være den Tanke, at gjøre Dem Rangen stridig