Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-06-23
Et Brev fra Lægen L. paa Landet, til Lægen D. i Hovedstaden. Jeg maa oprigtigen tilstaae Dem, min ærede Hr. Collega, at jeg ei kan være enig med Dem i, at man med Alvor og Eftertryk skal sætte sig imod Qvaksalverie. Efter min Formening bør ingen praktisk Læge gjøre noget Skridt, som kan have det mindste Udseende af, at forfølge en Qvaksalver. Erfaring lærer jo nu tilstrækkeligt, at endog i vort oplyste Aarhundrede ethvert Skridt af en Læge i saa Henseende vil blive bedømt, som oprunden af raa Egennytte. En Læge behøver kun for at vorde udskreget blandt Publicum, som en egennyttig Mand, eller, forEn der ledes af egennyttige Hensigter, at sætte sig imod Fordomme, som hindre den bedre og mere gavnlige Udøvelse af hans Kunst. Den største Deel af Publicum vil ei kunne indsee, at han for sine Medborgeres Helbred og Liv modsætter sig, eller, som de troe, forfølger en saakaldet Qvaksalver; endog Personer af den dannede Klasse yttre ikke sjeldent lydeligt en slig Mistanke. Du vil finde, at Tilbøielighed til Qvaksalverie findes ei allene i de simplere Stænder, her seer Du det strax i sin Paafaldenhed. Denne Svaghed er saa at sige medfødt ethvert Menneske, som hverken aldeles udslettes ved Opdragelse, Underviisning eller Erfaring, nemlig den Tilbøielighed helst at søge den Hjelp især mod langvarige Sygdomme, som tilbyder sig i en imposant eller meget lovende Form. Faa Mennesker gjøre sig Umag for, at lære at kjende Værdien og Fortrinet af den sande indsigtsfulde Læge, og det vil ogsaa være vanskeligt, om man end er nok saa lærd, naar man ei er trængt ind i Naturens Hemmeligheder. Deraf kommer det, at mange Mænd, endog af den lærde Stand, enten selv qvaksalverere eller ved den nu tiltagne. Mysticicismus snarest henvender sig til en Qvaksalver. Jeg kjender adskillige lærde Mænd, der gjemme een eller anden Recept, som et Arcanum, som en af deres største Helligdomme. Derfor min gode Den maa Du være meget forsigtig med, at sætte Dig imod alt, hvad der kan henføres til Qvaksalverie. J adskillige Stater bliver Qvaksalveriet straffet strængt, men just i disse Stater gaaer Qvaksalverietsin jævne Gang, og er saameget mere ødelæggende, da man tvinger det til at snige sig frem i Mørket. Ved offenlig Straf, gjentagen Pengemulkt bliver Qvaksalveren sammesteds, hvorpaa haves Exempler nok, ophøiet til Værdigheden af Martyr, og nu stiger hans Credit. Kan altsaa ikke sammesteds Øvrigheden, eller den af Øvrigheden beskikkede Medicinalperson med Jndsigt og Kraft standse ethvert grovt Qvaksalverie, hvorlidet formaae vi Læger da at gjøre det, Troer den almindelige Mand, at Regjeringen, som handler strængt imod en Qvaksalver, befordrer Ruin af hans Lyksalighed, og endog lydeligen siger dette, hvorledes vil han da ei hade den praktiske Læge, som blander sig heri, forledet af sit gode Hjerte, og hvor let kan man ikke just troe, at han har egennyttige Hensigter, da han skal leve af Praxis, og saaledes altid staae i Collision med Qvaksalveren. Gaae Du altsaa min gode Ven! Din sindige praktiske Vei, gjør ei det Onde større for dine Medborgere, og sæt ei en Deel af Din egen Anseelse derved paa Spil. Din Jver for Menneskets Vel sees ikke, og om Du end kunde anføre mange Exempler, hvor kun en kort Lindring var tilveiebragt efter den af Qvaksalveren anvendte Cuur, eller hvor Sygdommen, havde forværret sig eller endog Deden snart var paafulgt, saa troes alt dette dog ikke; men ansees for Bagvaskelse. Spørger man Dig om disse Undercurer, har Du Ingen at giøre Regnskadfor, hvad Du tænker. Qvaksalveren selv, som Jndivid betragtet, er Dig uvedkommende. Handler Du saaledes, da handler Du som en forstandig og klog Mand, og kalder Qvaksalveren Dig en forstandig og ikke uduelig Mand, gjør han maaskee mere, end mange af Dine Colleger gjøre eller havde gjort, hvis de bleve spurgte derom. Lad Dig altsaa ikke forlede af Din Jver for det almindelige Bedste, til at blande Dig i Forfølgelse af nogen Qvaksalver; hvorledes Du endog vilde gjøre det, vil man dog altid, som jeg har anført, tillægge Dig egennyttige Hensigter. Jeg nægter ei, at det er en nedslaaende Tanke for enhver sand Læge, først at efterslaae Coder for Klogskab i Livet, før han indlader sig i Kamp mod farlige Uskikke og Mang ler, og at det er sørgeligt, ofte at maatte være en uvirksom Tilskuer. Jeg tilstaaer, at det klinger skjønt, at en Læge bør sætte sig imod ethvert Qvaksalverie, og jeg nægter ikke, at der gives Tilfælde, hvor man ei skal skaane eller tie stille, men aldrig bør man som practise Læge gaae for vidt og der gives ofte Tilfælde, hvor det er Pligt imod den Syge, at befordre visse fire Jdeer om eet eller andet Middel eller om en Qvaksalvers Duelighed, forudsat at det er uskadeligt, hos de fordomsfulde Mennesker, der som egensindige Børn, kun ved Tvang og Straf kunne revses for deres Feil, bør Dusom Mand, med Værdighed forlade Din Syge. Hvor ofte har Du selv som Barn, uagtet al Advarsel, saalænge krøbet op paa Stole og Bænke, indtil Du er faldet ned og har forslaaet Dig? Tænk imidlertid paa Jens Jeppesen i Holbergs Peter Paars.*) Dog nok for denne Gang om denne Gjenstand; Du, som practisk Læge, begaaer ingen Forbrydelse imod Staten, naar Duei fører Kamp mod Qvaksalveriet; i det Mindste bør Du ei med Livskræfter, kjæmpe derimod. Lad Din Jver fare, Du har ikke det Ringeste at bebreide Dig desangaaende. Du er ikke ansvarlig for nogen Jammer eller Ulykke, som kan have sin Oprindelse deraf; thi skulde Du have dette Ansvar paa Dig, saa maatte Du være en riig, uafhængig Mand, det vil sige, i saadan Stilling, i hvilken Du uden ængsteligt Tilbageblik paa Dit eget Vel og Vee, kunde være virksom Modarbeider mod dette Onde. Dog dette vilde i saa Fald ei være nok, Du maatte ogsaa til enhver Tid kunne erholde *) Jeg hialp Jens Jeppesen i Gaar med Hast paa Fod, Han døde, det er sandt; men Febren ham forlod. Den salig Mand mig tog om Halsen, og mig kryste, Ja nylig før sin Død mig nogle Gange kyste. Nu døer jeg, sagde han, med Hjertens Fryd og Lyst; Min Feber borte er det var ej liden Trøst. den fornødne Understøttelse af Vedkommende, ellers bliver Du ved Alt, hvad Du giør, kun til Spot og ligner et Barn, der gjør sig Anstrængelse for at kaste en stærk Mand til Jorden. Qvaksalveren victorierer med det bekiendte Ordsprog: "Mundus vult decip, decipiaturergo.