Berlingske Tidende, 1797-07-31
Paris, den 17de Julii. Fredsunderhandlingerne i Lisse ere efter vore Blades Sigende i god Gang, og man er allerede for største Deelen enig om Grundvoldene til Freden. Engeland skal hidindtil i Besynderlighed have vægret sig ved, at give Hollænderne tilbage Trisconomale paa Øen Ceylon; men ogsaa denne Punkt haaber man snart skal blive afgjort. - Man forsikkrer, at Directoriet har overdraget sine Freds=Befuldmægtigede i Lisle, at foreslaae Lord Malmesbury en Vaabenstilstand for St. Domingo. - Redacteuren modsiger det Rygte, at endnu andre Befuldmægtigede skulde indfinde sig ved Conferencerne i Lisle, end den, som det londonske Hof har sendt derhen. Engeland skal ogsaa hidindtil have paastaaet i Fredsunderhandlingerne, at beholde det gode Haabs Forbierg og den spanske ØeSt. Trinidad. - Revolutiosfæsten den 14 Julii blev vel ikke høitideligholdt med en paa faldende Pragt, men dog med Borgernes øiensynlige Deeltagelse. Jngen ubehagelig Tildragelse, ingen Stridsyge, som forraadde nogen heftig Partieaand, mørknede denne roelige Dag. De offentlige Pladser, Martispladsen, de elysæiske Marke og Haven ved Luxemburg bleve meget flittig besøgte, og Tusinde muntre Hobe overlode sig til fornøielige Dandse. Uroelige Optrin paa denne Dag vare blevne og spaaede af en utidig Bekymring; men man havde føiet de fornødne Anstalter til den strængeste Opsigt, og det lovgivende Corps havde fine Grenaderer i Nærværelsen, for i ethvert Tilfælde at være beredt. - I Directoriets Palais var høitideligheden mere glimrende. Ministrene, de udenlandske Gesandtskaber og de ansatte Magistrater i Staden, indfandt sig der Præsidenten Carnet søgte i sin Tale, at oplive Patriotismen og Kierligheden til en frie Forfatning. Den beroligede tillige dem, som frygtede for en Medrevelution. "Hvad kunne disse krampagtige Bevægelser, saade han, udrette imod Nationens Villie, som eengang vil vid Revolutionen endte forgiæves har Anarkiet sluttet et Forbund med Despotismen, Raseriet med Stinhelligheden og Ludvig Kl. med Marats Stygge, for at tilintetgiøre det sælskabelige Forbund af 1791. Det vil ligesaalidet lykkes. dem, at forstyrre det ved et pludselige Udbrud, som stykke. viis efterhaanden. Værer rolige Republikanere, J som ere bekymrede for Constitutionens Stræbne, Nei, Friheden skal aldrig gaae til Grunde, Nei, den nødvendige Tilbagekomst til det Maal, som var overstredet, er ingen Tilbagelevægelse af Friheden. Vore Lovgivere skulle vide at naae stille ved den behørige Punkt, og Regieringens Kraft, som slog Anarchiet ved et rasende Udbrud til Jorden, skal aldrig lade det reise sig igien, og skal paa samme Maade giøre Renafirmen til Skamme, i Fald den skulde vove at opløfte sit Hoved Denne Tilforladeligheds Tone hos Præsidenten som best kiender Bevægelserne i det Indre af Landet og de Foranstaltninger, som den fuldbyrdende Magt har føiet lader os haabe Rolighedens Vedvarelse. - Til Slutning sagde Carnet i sin Tale, som var stillet til Republikens sande Venner og mod Tertoristerne og Royalisterne, Vilde J fremskunde en uforstyrret Nydelses Øieblito saa skaffer hørt fra eder hiin Levning af en afskyelig Seet, hine Rober Spierres og Babruss blodtørstige Skolarer, som blande deres æreløse Sag med Edere, og vise tilbage til Royalisterne, af hvilke de blive befolded. J sige at Republiken vil undergaae, at dener udsat for alle de Jldesindedes Anstrængelser, at Eders Fiender vende i Mængde tilbage, og at anatiomen svinger sinFattel. Siger hellere, at Constitutionen er meget stærk eftersom Republiken med dens Hielp allerede kan trodse saa mange sammensvorne Fiender, eftersom dens indvortes Rolighed ik te mærkelig er bleven derved forstyrret, eftersom Republikens Stiebnester 2 Maaneders Tilværelse daglig forbedrer sig og samme, alt Skrig maattet er i en blomstrende Tilvert Man skille endelig de Glødes Sag fra de Ondes. Alle som ere tapre og patriot skindede stille sig paa den ene, og alle som hos re til Agicteurerne Jntriganterne de paa den anden Side, Da vil man paa den ene Side finde hele Nationens Corps, og paa den anden en Høb Elendige, som ere givne til Priis for Foragt. Franske vover endelig at kalde Eder Republikan re, giører fælles Sag med Europas Overvindere med Eders Fædre, Brødre og Børn.