Jyllandsposten, 1839-02-25
Jmod Børnenes Gruppe svarer paa den anden Side en ung Pige, som overvældet af Ordets Magt andægtig er sunken i Knæ, medens hendes yngre Broder bagved hende med Armene lagte paa Søsterens Skulder seer op paa Manden, der staaer og taler. Bag hende har en Olding, indsvøbt i sin Kappe, taget Sæde. Hans Ryg er bøiet af Aarenes Byrde; Øiet hviler paa Taleren og hans flade Haand som løfter sig for hans Bryst, vidner om, at han af sin lange indre Erfaring sander og erkjender de Ord, som det endnu før hans Død blev forundt ham at høre. En liggende Figur slutter Gruppen: en delig Yngling, som i hvilende Stilling, henstrakt paa sin Kappe under den skjønneste Bøining af det slanke Legeme, med Haanden under Kinden, taber sig i lyttende Opmærksomhed. Man maatte ønske sig Vinger for at kunne beskue denne yndige Figur ovenfra, hvor dens Skjønhed nu er useet; men sandt at sige, det samme Ønske fristes man til ved Beskuelsen af enhver af de beskrevne Figurer, naar man, efter at have modtaget den hele Virkning af det samlede Kunstværk, kommer til at dvæle ved det Enkelte. Figurerne ere alle af rødlig guulladent brændt Leer (terre cotte), og, for at bevares bedre, anstrøgne med en lignende Farve, ved hvilken de tage sig fortræfseligt ud paa Frontontrekantens mørkt anstrøgne Grund, Hamburg og Altona. (Fortsat. See Nr. 6.) Altmannshöhe. Herfra overseer jeg dig, du stolte Kjøbmandstad, Mit Blik hviler paa dine Urtehaver i Elben. - Hvad søger det der, Kaal og Gulerødder, Løg og Petersille? Nei, det dvæler ved Todes Fødested. Stakkels Tode. Havde Du blevet her, og dyrket Gulerod, istedetfor at skrive om Nellikerod! Brugt Gartnerkniven, istedetfor Doctorkniven, Jstedetfor Doctorhatten, baaret Vierlændernes Amagerhat, havt en Vierlænderinde til Livsveninde, istedetfor – – Stakkels Tode! Barnligglade Digtersjæl, Hævende Dig paa Elbøernes Blomsterduft svævede Du, en Trækfugl, mod det høiere Norden. Men Sygstueluften betyngede, indkrympede Dit lette, livsfriske Bryst. Sygeligt Huuslivs Asthma forkortede Dine Dage - Stakkels Tode! Venstre om Hvad har vi her, – Wandsbeck! Ahl Spillehuset, dette Tempel for – ja for hvilken Afgud, De Gamle havde Templer og Dyrkelse for Tyverie, for Hoverie, for Fylderie. Disse Dæmoner have de Yngre afsat; men til Erstatning indsat en ny, der er inster omnium. Synderligt nok, om de Gamle slet ikke skulde have kjendt Gudinden Lotteria, da hun dog er en Søster til de tre Gratier, Tisiphone, Megæra og Alecto. Den Vifte, hvormed hun kjærtegner sine Tilbedere, er, vitterligt nok, sammensat af de samme nydelige Smaaskabninger, med hvilke hine caresserede deres Elskere i Tartarus. Det er en mægtig Gudinde denne Lotteria; hun virker paa sine Dyrkere med Trolddomskraft, paa Mercurii Alter offres kun nogle Tyvekoster, paa Veneris nogle Legemskræfter, paa Bacchi nogle Drikkepenge; men paa Lotterias Alter lægges Penge og Pengesværd – al Eiendom ligge til den sidste Skjorte; der offres Slægt og Venner, Hustrue og Børn, Tid, Sundhed, Dyd og Ære, og tilsidst den udtærede Beenrad af et Legeme, og den til det yderste fordærvede Sjæll. Det kan man kalde at offre. - Stænderne beskytte Dig! Du fortryllende Fee! – Sanct Paulli. Ja ja, Kald det kun op efter saa mange Helgene, J ville der er alligevel Jntet, som ligner Hellighed paa Hamburgerberg. Denne Forstad er derimod at betragte som en pyntelig Skarnkiste, eller et Bærmekar. Dersom jeg kunde fremmane een af de gamle Romere, og henstille ham her: han vilde troe, at det just var Saturnifest for Republikens Slaver. Men førte jeg ham saa ind i Menageriet til Løver og Tigre, og alle de andre glubende Dyr, da vilde han medrette belave sig paa een af hine Folkeforlystelser, hvor Menneskene overgik Løver og Tigre i Vildhed og Blodtørstighed. Og under dette Hensyn findes virkelig en særdeles Liighed mellem et romersk Amphitheater og Hamburgerberg; thi ogsaa her ere de vilde Dyr tamme, og de tamme Dyr vilde. Dyrtæmmeren Martin putter sit Hoved ind i Løvens Gab og brøler ham ned i Halsen; han lader Tigeren omfavne sig, Hyænen kysse sig, og Kvæleren omslynge sig; men Jngen af dem krummer et Haar paa hans Hoved. Det var de vilde Dyr. Lad os engang see paa de tamme, Ak! deres altfor store Tamhed har gjort dem vilde; der er Gift i deres Kys, der er Pest i deres Aande, der er af Helvedes Jld i deres Blik Menne J virkelig - J derinde i Magdalenestiftelsen – at disse Forvildede paa ny kunne tæmmes, Meningen er from; Arbeidet er ædelt; men hvorledes falder Høsten ud, – "Det overlade vi til Høstens Herre." Saa lader os da overlade denne Klintemark til den samme, der skabte Hveden! – Adien! Altona, Føer mig snart til Altona, min Cicerone. – De er i Altona. – Virkelig, Ja saa svarer den til sit Navn. - Byen er smuk, seer saa ungdommelig ud - som en Datter af Hammonia Ja, nu kan jeg begribe, at Moderen er jaloux; de coquettere begge med Mercurius, men den gamle synes, hun har ældre Rettigheder, af hvilke hun ingen vil afstaae til Datteren. Men Datteren er dog yngre, smukkere "Derfor kan hun takke Mama, som fik Steenbock overtalt til at brænde hendes Sløikjole, saa fik hun sig nye og pene Klæder. – Tillykke, Gid de maae holde længe, og altid klæde dig godt Farvel! Hils din Moder, og din Bedstemoder Lübeck. Hun har sat meget af paa de sidste Tider, og skranter betydeligt. Jeg frygter for, at hun ikke meere kommer til Kræfter. Farvel alle Tre! (Fortsættes.)