Berlingske Tidende, 1826-05-29
En af Mesolongis Forsvarere, der ligesom ved et Under undgik den almindelige Nedsabling, beretter, hvorledes Hungersnøden blev langt mere ødelæggende, end alle Barbarernes Forsøg. Det er vist, at de ulykkelige Mesolongiere i en Tid af 14 Dage have været udsatte for den frygteligste Hungersnød. Hele Tiden levede de af de allerureenligste Næringsmidler. Deres Haab opretholdtes bestandig ved Synet af Flaaden, som tildeels krydsede lige ud for Fæstningen, og hver Dag paany bestræbte sig for at naae Bastladis eller Mundingen af een af Kanalerne og derfra sende Mistiker ind til Mesolonai. Til Ulykke mislykkedes alle Brandere, og de Græske Fartøier vare for svage til at maale sig med de Egyptiske store Skibe, eller til at kunne udholde Jlden af et Landbatterie. Man havde udholdt det indtil det Øieblik, da man ikke meere kunde taale Hungeren; Cheferne holdt da et Raad, og der blev afgjort, at om Natten den 2de skulde fire Corps Krigere, i hvis Midte man vilde tage Qvinder og Børn, efterhaanden forlade Pladsen, og forsøge at slaae sig igjennem Beleiernes Linier, og naae de Ætoliske Bjerge. De Ulykkelige troede, at KaraHyskaki stod i Forstaaelse med dem, og at de ved et almindeligt Angreb kunde slaae sig igjennem. Men hvad enten det var Forræderi eller Skjæbnen, saa traf det første Corps, just da de paa et givet Signal vilde sætte deres Bevægelse i Værk, lige overfor paa et maskeret Batterie, og blev næsten gandske nedskudt af Kartescheild. Omtrent 10) Mand naaede et Muurværk, og solgte der deres Liv dyrt. De tre andre Corps bleve skrækkede af den Skjæbne, deres meest udvalgte Folk havde havt, og søgte igjen at komme ind i Mesolongi, men Forvirringen var for stor, og Pladsen var ikke meere forsvaret. Tyrkerne trængte snart ind; det var om Morgenen Kl. 1. Alt Vaabendygtigt Mandskab blev uden Barmhiertighed dræbt. Kun Qvinderne og Børnene, 4000 i Tallet, bleve skaanede, for at sælges som Slaver, Til dette gruelige Malerie af Mesolongis Fald føier J. des Debats endnu nogle Omstændigheder: Allerede 20 Dage havde Besætningen og Jndvaanerne næret sig af Katte, Hunde og Rotter, alle disse Næringsmidler vare ogsaa fortærede, og i de sidste 14 Dage havde de kun levet af Søurter; det Haab, ved den i Syne værende Flaade at blive forsynede, var det eneste, som opholdt dem, indtil de den 22de ogsaa opgave dette, og maatte bestemme sig til at forlade Staden. Et Corps paa 400 Mand vilde opofre sig til et falsk Angreb, medens de øvrige tillige med Jndvaanerne, deelte i 4 Corps, vilde søge at naae Arakynth. Forgiæves; det synes, at de vare forraadte, thi Tyrkerne stode overalt under Vaaben. Besværede i Fægtningen af deres Koner og Børn, bleve Grækerne kastede tilbage i Staden, hvor Tyrkerne og Grækerne trængte ind imellem hinanden, hine antændte Træhusene, og begyndte at nedsable. En Deel af Grækerne flygtede til Steenhusene og Møllerne paa Voldene, og forsvarede sig 16 Timer; man formoder, at mange af dem have sprængt de Huse, hvori de vare. Tre eller 4000 kom i Forvirringen igjennem den Tyrkiske Leir og til Bjergene, dog frygter man for, at ogsaa disse er blevne nedsablede af de forfølgende Tyrkiske Ryttere. Tre til 4000 Koner og Børn, som ikke ville skille sig ved deres Mænd og Fædre. og ikke kunde finde den forønskede Død, ere af Seierherrerne svarede til Slaver og Skjændsel; 2 til 3000 andre havde allerede forladt Pladsen førend Basilads Jndtagelse, og vare flygtede til de øde ØerKalamos og Petala, hvor Lord=Overcommissairen har ladet plante det Brittiske Flag og hensat Poster.