Almuevennen, 1843-08-02
Fra Hr. Birkedommer, Assessor Normann modtog Sognefoged Gothielppedersen af Brøndbyøster og undertegnede Sognefoged i Brøndbyvester for en Tid siden Ordre til at foranstalte den saakaldte Godthaabsvei istandsat inden Juni Maaneds Udgang. Efter vor Skjønnende fandt vi ikke dette ganske stemmende med Ret og billighed, da adskillige andre Sogne allerede havde været fritagne i trende Aar for lignende Arbeide, og vi ønskede derfor at høre Sogneforstanderskabets Mening herom, inden vi tilsagde de vedkommende Hartkornsbrugere; den 15de Juni holdt Provsten, Hr. Pastor Boisen i Søllerød, Visitats i Brøndbyvester Skole, og vi mødte da sammesteds, i det Haab at finde Sogneforstanderne der, hvilket ogsaa var Tilfældet, med Undtagelse af tvende. Hr. Proprietair Guldborg, der er Forstanderskabets Formand, yttrede at vi ikke skulde tilsige Hartkornsbrugerne til dette Veiarbeide, da der forrige Aar var indsendt Skrivelse til Amtsraadet om Fritagelse for denne Vei, hvorpaa endnu ikke var givet Svar, Provsten, som hørte hvorom vi talte, sagde, at det ogsaa var vedtaget i Amtsraadet, at bemeldte Vei skulde nedlægges som mindre Landevei, og i Fremtiden, være Bivei, men saalænge der ikke herpaa var faldet Resolution fra Rentekammeret, maatte formeentlig Veien vedligeholdes, skjøndt han meget vel indsaae, at disse Sogne derved maatte lide. Hr. Guldborg tog atter tilorde og sagde, at vi gjerne kunde blive hjemme, da alt hvad de kunde gjøre os, naar de vilde sætte Kniven paa Struben af os, var, at de kunde give os Ordre endnu engang, og saa maatte de dog give os 8te Dages Frist. Da Provsten nu fortsatte Examinationen blev ingen videre Aftale truffet i dette Mellemrum, men Gothielppedersen og jeg fandt hverken os selv eller de øvrige Hartkornsbrugere tilstrækkeligt sikkrede for Ubehageligheder, ved det af Hr. Guldborg Anførte, da Ordren var os given af Birkedommeren, hvorhos det præsterende Arbeide ved Udsættelse vilde indtræffe paa en meere travl Tid, og vi aftalte derfor, at det vilde være det Rigtigste at samle alle de veipligtige Hartkornsbrugere og høre deres Mening om Sagen. Gothielppedersen forlod nu Skolen, men jeg blev til Provsten havde endt sin Forretning, for at underrette Forstanderne om den Beslutning vi have taget. Hr. Guldborg tog os denne Beslutning ilde op, og yttrede, som forhen, at vi ikke behøvede at tilsige Nogen til dette Arbeide, saalænge Forstanderskabet. ikke havde faaet Svar fra Amtsraadet, hvortil jeg gjensvarede, at da det angik hele Sognets Hartkornsbrugere, var det, efter mit Skjønnende, rigtigst at samle dem for at oplyse dem om hvad vi foretog os i den Anledning, og høre deres Mening derom, med mindre Forstanderskabet vilde sikkre os for Følgerne, naar vi undlod Tilsigelsen. Jeg talte ikke et Ord som kunde fornærme enten Hr. Guldborg eller noget andet Menneske, men han udbrød nu, paa offentlig Gade, i Sogneforstandernes, Skolelærerens og endeel af Byens Folks Nærværelse, i Udtryk, som Velanstændigheden forbyder mig her at anføre, men som vare saa fornærmende og krænkende, at jeg har fundet mig foranlediget til at føre offentlig Anke derover, saameget mere, som hans Fornærmelser ikke vare rettede ene mod mig, thi han brugte Benævnelsen "disse Fogder", hvorved han altsaa maa antages at have meent alle Fogder, eller dog endeel af dem. Aldrig havde jeg tænkt, at en dannet Mand, som Hr. Guldborg, kunde betjene sig af saadanne Talemaader, og derhos skjære alle Sognefogder over een Kam; jeg kjender alle dem der findes i Amtets søndre Birk og de fleste af dem i nordre Birk, og iblandt disse troer jeg vist der findes ligesaa fornuftige og indsigtsfulde Mænd som iblandt Sogneforstanderne, hvorfor jeg ogsaa formener at skylde mine Colleger at forsvare dem paa lovlig Maade, naar jeg hører deres Ære krænket.