Viborger Samler, 1796-07-04
J Mangel deraf, bør Stævningen som ikke lovligen før fulgt, afvises, og Sagsøgeren dømmes til at betale den Jndstævnte, ifald han, eller hans Fuldmegtig, møder, billig Kost og Tæring. 5 6. Som en Følge heraf, maa Sagsøgeren ei bevilges Opsættelse, førend den Jndstævnte har fremsat sin Jndsigelser i Sagen, og derved givet Anledning til nærmere Forklaring eller Tilsvar fra Citantens Side, dog undtages det Tilfælde, at Sagsøgeren beviser, at han fører Vidner, angaaende det, som er Gienstand for den omhandlede Tvistighed, da ham i saa Fald, dertil maa gives den fornødne Tid. § 7. Enhver, som begierer Udsættelse, skal være forbunden til, nøiagtigen at anføre Aarsagen dertil, og bestemt opgive, hvad Brug han vil giøre af den forlangte Opsættelses Tid, til Sagens Tarv og Oplysning. Saaledes (til Exempel) bør han, naar han paaraaber sig, at ville fremlægge et Dokument, eller føre Vidnet, nævne Dokument 1, og utrykkeligen opgive, hvad han, med dette, eller med Vidnerne, agter at bevise, paa det at Dommeren deraf kan skiønne, om Udsættelsen er fornøden, og om Paastanden des angaaende fortiener bifald, Jndskrænkelse, eller aldeles Afslag. Kan den Vedkommende ikke angive nogen Grund for Udsættelsen, da skal Dommeren ei tilstaae ham samme, om endog den anden Sagfører ikke gjør nogen Jndsigelse derimod, med mindre denne beviser, at hans Port selv dertil har givet sit Samtykke. Paa lige Maade bør forholdet, dersom det tydeligen kan skiønnes, at de foregivne Aarsager til Udsættelsen blot ere Udsiugter, der sigte til Sagens unyttige Forhaling. 6 8. Naar en Sagfører har mødt i Retten for en Part, og begiert Opsættelse, maa det ei være hom tilladt at frasige sig Sagen, ved at erklære dette i Justits Protokollen; men, i Tilfælde af, at han ei vil udføre den, skal han derom saa betimeligen underrette sin Mandant, at denne kan have fornøden Tid, at antage en anden Procurator til at møde og forsvare sig, paa det at Sagens Gang ei derved skal standses. § 9. Enhver, der søger om beneficium paupertatis, bør overlevere sin Ansøgning desangaaende til den vedkommende Øvrighed, paa det at han med denne Attest kan bevise saadant i Tilfælde af, at han skulle anføre samme til Grund, for at begiere Opsættelse i sin Sag ved Retten. Dette Slags Attester maa udstædes paa ustemplet Papir, og de skulle uvegerligen meddeles, uden Betaling saavel af vedkommende Øvrighedsmænd, som af Sekretairerne i det Danske Cancellie, naar det forlanges. § 10. Da der gives saadanne Tilfælde, at Dommeren ikke, forend Hovedsagen kommer under Paakiendelse, kan see at de Grunde, paa hvilke Opsættelser ere blevne tilstaaede, have været opbigtede, og allene brugte i det Øiemerke, at spilde Tiden, og hindre Sagens Fremgang; Saa skal han naar deslige Misbrugt befindes at være øvede, ikke allene ved den endelige Dom tilpligte den Part eller Sagfører, som deri har gjort sig skyldig, at erstatte de fornermede Modparter, de, dem derved forvoldte Bekostninger, og Tab, men end- og ueftergiveligen dømme de paagieldende i Straffeboder, fra 10 til 100 Rdlr. til Stedets Fattige, i Forhold af den længere eller kortere Tid, Sagen desformedelst er bleven opholdt. § 11. Da Retskaffenhed er den fornemste af de Egenskaber, der udfordres hos dem der betroes, at vaage for Medborgeres Ret og tale deres Sag for Domstolene; Saa bør den Procurator, som fornedrer sit Kald, ved at opfinde og anvende Rænker og Udflugter, for ved hielp af disse ulovlige Midler, at forhale de ham overdragne Sagers Tilendebringelse, dømmes, strax og uden videre Sogmaal til at have sin Bevilling, som Procurator, forbrudt, naar han tredie Gang befindes at gjøre sig skyldig i denne Overtrædelse.