JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-03-15
Ved Dynkil viser han Gothen saa grant Hvad Dannebrogs Kæmpere mægte: For sildig dens Avindsmænd angrende fandt, At Dansken har Greb paa at fægte, Naar Landet og Drotten det gjelder. Han tager da Marstrand med Top og med Tavl, Med Alt hvad der findes derinde, Og heiser paa Borgfæstens høieste Gavl Sit Dannebrogs Purpur til Minde. Vor Dannerdrot tilser nu Gutten saa hold, Sit Billed ham venlig han rækker; Og raaber: "Du hidtil har været mit Skjold, Din Torden hver Fjende forskrækker J Farens og Ufredens Dage; og derfor Di Tordenskjold kaldes nu skal Og være de Fiender en Torden; Ja, hver Gang de høre et Dannebrogsskrald. De huske paa Helten i Norden!"De forskjellige Jndtryk, som denne Sang gjorde, vare læselige i alle Ansigter. Kongen selv lod den at fornøie meget. Men Kammerherre Gabel, Storkantsler Ulrich Adolph Holstein og flere af den gamle Adel syntes ikke stærke nok til aldeles at kunne undertrykke deres Utilfredshed med, at en Borgerlig, af saadan Herkomst, vistes en saa udmærket Hylding. Dog lod man som om det blot var et egenmægtigt Jndfald af Hof sangeren, et Slags Spøg til at more Gjæsterne, og lagde derfor ingen synderlig Vægt derpaa. Fredens Skaal blev drukken i en af Kong Christian den Fjerde netop for hundrede Aar siden paa Rosenborg nedlagt gammel Rhinskviin. Skialden begyndte igien: Nu feire vi Freden, J Dankongens Borg; Der findes vort Eden, Der dæmpes vor Sorg; Hil Danriges Konning! Hil Danriges Dronning! Hil dem, Alle Gjæsterne stødte nu, under Canoners, Trompeters og Paukers Lyd, an med deres Bægere og gjentoge: Hil Danriges Konning! Hil Danriges Dronning Hil dem! Derpaa istemte atter Skialden: Nu flette vi Krandsen, For Helte saa hold, Der strede paa Skandsen, Paa Hav og paa Vold; Hil være de Kjekke! Den Prisen vi række! Hil dem, Og atter stødte Alle an med deres Vægere og gjentoge: Hil være de Kjekke! Dem Prisen vi række! Hil dem! Dog gik det i det Hele meget tarveligt til med Drikken, thi Kongen havde, efter Sædvane, staaende for sig en Caraffel med Vand, som han bestandig blandede sin Viin med, og hans Gjæster, som man ligeledes havde foresat hver en Caraffel med Vand, kunde ikke andet end efterligne Monarkens Exempel.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-03-15
Næste Dags Morgen kundgjorde to Herolder i alle Gader, at Carroussellen om en Time skulde tage sin Begyndelse. Til denne Ringridning var en stor Plads bag Slotshaugen indrettet. De oprettede Skranker og Buer vare hvidt malede og tildeels behængte med Blomsterkrandser. Ringene var i tilbørlig Afstand ophængte. Foran var opført en stor Forhøining, paa hvilken der var anbragt Sæder, overtrukne med rød Klæde for det Kongelige Herskab og andre høie Herrer og Damer. Ved Skrankerne holdt rundt omkring Drabanter, væbnede med Hellebarder. Udenfor Skrankerne stode Skarer af Tilskuere, der vare strømmede til fra Sjællands forskjellige Egne og deriblandt mangfoldige fra Kjøbenhavn.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-03-15
Overhofmarskal Munk med Marskalstaven, i Haanden, red paa en delig graa Skimmel, med et guldbroderet Skabrak af skarlagens Fløiel, og ordnede det Hele. Ved Herskabets Ankomst begyndte en Musik med Pauker, Trompeter og andre blæsende Jnstrumenter. Kongen, som ellers var en stor Ander af denne Forlystelse, tog i de sidste Aar, paa Grund af sin Svagelighed, ikke Deel deri. Endnu mindre Kronprindsen, til hvis alvorlige Characteer den ikke passede. Men begge morede sig ved den Hurtighed og Behændighed, hvormed der blev af andre Herrer stukket efter Ringen, og især beundrede de Viceadmiral Tordenskjold. Denne faldt det saa meget lettere at vinde Prisen, som han fra sin Ungdom af havde været vant til saadanne Øvelser, især at stikke efter Mohren kop, og han overalt havde ligesaa sikkert Øie som fast Arm. Om Aftenen bleve paa Slottet Priisbelønningerne med stor Høitidelighed uddeelte til de bedste Carrousselriddere. Overhofmarskalken fremtraadte med sin Stav i Haanden, ledsaget af Panker og Trompeter. Efter ham fulgte Storkansleren med en hvid tændt Vorfakkel i høire Haand og i den anden en for Seiervinderen bestemt kostbar Krands. Ved Siden af ham gik Overkammerherre Gersdorff ligeledes med en Fakkel i Haanden. Begge gik dandsende tre Gange omkring i Salen ligesom om de søgte efter den Værdigste til at forrette det forestaaende Hædershver. Omsider standsede de ved Kongens Datter, Prindsesse Charlotte Amalia. De overrakte hende Krandsen med Bøn at hun skulde forære Seiervinderen den, toge hende derpaa med den hende tilkommende Ærbødighed begge ved Haanden og førte hende hen til Tordenskjold. Storkantsleren omtalte nu med Berømmelse hans Færdighed og erklærede, at denne Priis var ham tilkjendt af Kongen og Dommerne, og at man derfor nu rækker ham den som Skænk. Inderlig rørt ved denne sjeldne Hædersbeviisning takkede Tordenskjold i de varmeste og ærbødigste Udtryk Kongen og Damerne. Han nød derpaa den store Ære at dandse med Prindsesse Charlotte. Endeligen tildeeltes den, der, næst Seiervinderen, bedst havde truffet Ringen, General Løvenørn, en Priisbelønning. Et stort Bal endte denne Høitidelighed. (Fortsættes.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-03-15
Jndenlandske Efterretninger. Viborg, d. 6te Marts. Markedet her i Gaar var kuns maadeligt, naar det kommer an paa at kjøbe. (Det synes som den lede Satan g Compagni haver annammet alle Penge for at gjøre Laan til Udenrigs.) Heste til Arbeide, altsaa over Børneaarene, fik man for 25 a 30 Rbd.; Byg 2 Rbd. 3 Mk. Tdn.; hvidt Vadmel 32 a 36 sk. Al., farvet hjemmegjort Ulden tøi 40 sk. Al.; bleget Hørlærret 19 a 22 s. Al.; ubleget 16 a 18 sk. Al.; Blaarlærret bleget 18 s. Al.; spunden Hørgarn 38 s. Pdt., Flesk 12 s. Pdt.; Oxekjød 5 a 7 s. Pdt. Paa Torvet var som en Sieldenhed et Læs østersøiske Torsk fra Grenaae, der kostede fra 8 til 16 s. Stykket. – Barometret er i Nat siunken til Storm. - Efter en i Gaar haard Kulde, faldt i Nat og i Dag megen Snee med Fygen -der vist nok vil have Sygdom og Nød til Følge, da det afvexlende Frost- og Tøveir virker stærkt paa svagelige Mennesker og Frosten kommer nu i Marts de Fattige, der neppe ligge i godt Halm, end sige i Sengeklæder, aldeles uventet.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-03-15
J Forbindelse med det i No. 16 optagne Stykke af Thisteds Avis meddele vi end videre følgende af den Viborgske Avis No. 27. Der har i Tillægget til Thisted Avis "den Nordcimbriske Merkur kaldet," for nogen Tid siden været indrykket et fra en Sieur Koested til hans Correspondent i Hjarbek indført Brev, sprudende af Vittigheder og tildeels galdeagtige bemærkninger over Aviserne i Aalborg, Viborg, den ny Toldbod i Aalborg, Tobaksfabriken paa Morsøe, Røgelse eller Stænk paa Nibe og dens Handel, og meget mere, endog til Tøflerne med Træ sollerne, som fabrikeres i Viborg. - Jkke bør man mene, at en slig aandrig Skribent skulle, hvis hans Navn kommer fra Landsbyen Koested, der ligger i Fiends Herred, 1 Miil fra Hjarbek, stænke saamegen Uhumskhed fra sig, dersom han ikke havde et godt Rygstød i Nordcrimbriske Merkurs Hestehalle naar den farer afsted med Rytteren - Held og Lykke! Hr. Koested vil glimre i vore Aarbøger om 100,000 Aar, naar salig Holberg ei meere kan lee eller gotte sig over det Vittighedssand, Nordcimbriens Mercur kaster sine Læsere udi Øinene; men, Hr. eller SieurKoested har behaget at beære Viborger Samler med Uqvemsordet Løgn i hans Anførsel om Marsviin og Sælhundefangst m.m. Dette er ikke lovligt rigtigt og Hr. Redacteuren kunne sparet sig for videre Uleilighed med at udslette et sligt bondeagtigt og inhumant Udtryk. Samlerens Redaction ændsede heller ikke sligt Myggestik fra den Stad, der i fremfarne Tider havde fatale Besættelseshistorier og en Magister Biørn Men, da man har fundet for godt i de fleste Blade (Hempels og Slagelse Avis og maaske flere undtagne) at indføre dette Koestedske Vittighedsprodukt, skylder, Viborger Samler dog sine Læsere og sin egen Sag at forstændige SieurKoested og Conforter: At han, netop fordi Sagen, har faaet en Offentlighed, er rede til at bevise Publikum, at Sieur Koested ikke er agtsom Avislæser eller Naturkyndig; thi Viborger Samler, har aldrig sagt: At der vare Marsviin og Sælhunde ved Thye-Hovedstaden eller Thisted, end skjøndt de muligt dog vare der. Seenere har man (saavidt mindes) fortalt efter bemeldte den Thistedske Avis, at der vare slige Dyr i Aggerkanalen. (Da man nu ikke har denne ved Haanden, skal det dog, om mere Tale og Snak og vittig Brøvl af Koested fremføres, tilbørlig vorde dokumenteret.) Jmidlertid vil man raade den med Løgneudtryk saa runde Koested at begive sig med Næsen ligge paa Grunden i Aggerkanalen, og ligge der 3 Gange 24 Timer, indtil han er. ganske viis paa, at der aldeles ingen Marsviin, kan komme ind. Viborger Samlers Redaction, er da aldeles villig til at tilstaae, at Marsviin, ikke kan findes der. Men hvad siger man da i Thisted til Hvalen paa Sylt?
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-03-15
Om dette mærkelige Stykke findes Oplysning i Thome Bartholini Historiarum anatomicarum et medicarum rariorum Centuriæ IV. Kbh. 1654. 57. (Jvnf. Prof. O. Wolffs Journal, 2det B. 1827 S. 214.) "J Helsingøer - hedder det der – reiste sig en Strid mellem To, hvorved det fra Mundhuggerie kom til Nævetag. Den Ene foer i Haartoppen paa den Anden, og greb ham saa haandfast i Haaret, at heel besynderligt, Huden tilligemed Haarene blev reven af Pandeskallen. Her indtraf to Forunderligheder, først at Haarene sadde fast med saa dybe Rødder, at de ikke kunde rives fra Huden, og dernæst, at Hovedhuden ikke hængte fastere ved Hjerneskallen. Huden gik ydermere af i glat Skikkelse, nok saa net mærket med sine Aarer. Personen blev lykkeligen helbredet af Saarlæggen, og da en ny Hud var trukken over af Naturen, groede der nye Haar paa den igjen. Men den haarede Hud-Deel, som var afreven, blev forvaret, garvet af Feldberederen, til et Syn for Sagen, og tilhændekom Peter Jonas Charisius, min Frænde, som baade viser den frem og har venskabeligen meddeelt mig denne Tegning (som findes kobberstukken i den latinske Original. Denne Charisius (f. 1571 d. 1619), som var Præst og blev 1603 creeret til Doctor juris ved Kjøbenhavns Universitet, forærede denne Huud til Konstkamret (iv. Jonges Beskrivelse over Kjøbenhavn, men den maa allerede længe have været ødelagt af Tidens Tand.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-03-15
J Engelland har der dannet sig en Melo disto Club, hvis Formaal især er at befordre Visers og Balladers Composition.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-03-15
Kjøbenhavns Børs, d. 14 Martii 1828. Hamburg 2 M.a vista 217. Species 219.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-03-15
Specier solgtes til 13 Rbmk. 2 1/4 s. Bank-Disconto 4 pCt. Norske Speciessedler. pr. 100 Specier. Svenske Sedler. pr. Rdlr. Rigsgjeld. 4 pC. Kgl. Oblig. (u. R., Dito Dito. . . . . . . Nationalbank Obligationer. Dito Dito. . . . . 4 pC. uopsigel. Rigsbkobl. Renter pr. 6 Januar 6 pC. norsk Laan, ved Hambro & Søn. 4 pC. Dito nye . . . . Asiatiske Comp. Actier, (Alle meddeelte.) 2 Rbd. Sedl. 5050 1/4 Rbs. Tegn. 83 3/4,84 1/4 Rbd. Sedl. 77477 1/2 i Banco. (af Laanet 4 Febr. 1820) 102 102 1/2 Rbd. r. S. 111 3/4 112 Sedler. 9898 1/2 Rbd. r. S. 105, 105 1/2 i Banco. 98 1/2 99 i Banco. i Sedler. 3 pC. nye danske Oblig. 58 158 3/4 L. Sterl. Et indleveret Stykke fra Hr. J. C. Lange med Titel, Sidste Svar til Hr. Professor Fogtmann, vil i næste Nummer blive indført.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-03-18
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. Femogtyvende Aargang. No. 23. Udgivet og redigeret af Fr. Thaarup, Etatsraad. Forsendes, ifølge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Tirsdagen den 18 Martii 1828. Peter Tordenskjold, en fædrenelandsk Novelle. IV. Saaledes overvældet af de meest glimrende Ærsbeviisninger ved Hoffet var Tordenskjold den næste Dag vendt tilbage til Christianshavn. Der beboede han en stor Gaard, som tilhørte Abraham Lehn. Vel behøvede han, som Ugift, ikke saa meget Huusrum, men deels overlod hans rige Ven Lehn ham Gaarden for en yderst ubetydelig Leie, deels ønskede han gjerne at leve paa en høi Fod. Dette kunde han nu med en fast Løn af tolv Hundrede Rigsdaler aarligen, selv i hine Dage, da Pengene havde et saa langt større Værd end siden, vel egentligen ikke, men han havde endnu en Deel af de Prisepenge, der under Krigen vare tilfaldne ham, tilovers, og disse tog han uden Tvivl af, saalænge de strakte til. Kongen havde desuden foræret ham et Skib, han Aaret forhen opbragte og som havde den svenske Grev Tessins Gods ombord, hvoriblandt fandtes, foruden en kostbar Bogsamling, en Mængde rige Stoffer, som han kunde bruge til sit Møblements Forskjønnelse. Ogsaa Tordenskjold gav et stort Gilde, i Anledning af Freden, hvortil de fornemste Mænd, i Staten vare indbudne og hvori den engelske Gesandt og adskillige andre Ministere deeltoge, Han sparede intet for at give denne Fest at muelig Glands. Hos Kongen havde han udtrykkeligen udvirket Tilladelse til at plante Canoner udenfor sin Gaard og lade dem affyre hver Gang en Skaal blev drukken. Ved Bordet opvartedes med tolv forskjellige Sorter Vine, og paa samme prunkede en Pocal, som Viceadmiralen havde faaet foræret af Statholder Løvendal. Den holdt to Potter og var af fiint, meget konstigt slebet Krystal. Paa den ene Side saaes Løvendals Vaaben, paa den anden Fregatten Løvendals Galei med fulde Seil, som Tordenskjold under Krigen havde anført. Af denne Pocal bleve kun tre Skaaler tømte: Kongens, Dronningens og Løvendals.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-03-18
J et Vindue i Viceadmiralens Gaard, uden for hvilken Beegkrandse den halve Nat brændte, var anbragt et Transparent af Coffre, forestillende Freden, der sammenbinder to Løver med en Rosenkjæde. Derunder stod at læse: Med Rosenbaand jeg grumme Løve binder, Og paa mit Vink dens vilde Harm forsvinder. Nedenfor disse Linier faaes Kongens Billed med hans Symbolum: Dominus mihi adjutor. Dette Transparent blev strax da det mørknedes om Aftenen oplyst og trak mange Tusinde af Kjøbenhavns Jndbyggere ud til Christianshavn. Alting løb meget stille og roligt af, thi Enhver glædede sig om just ikke over Freden, saa dog over at kunne see Tordenskjold, Tvillingrigets Yndling, feire Festeen; thi, i det Hele taget, var man vel fornøjet over at see ti Aars Blodsudgydelser endte, men Frugterne af Krigen havde man lovet sig noget ganske andet af, end den Fred, der blev undertegnet d. 3die og stadfæstet d. 23. Juli. Ved Hoffet og blandt de Store beviste man vel Fredsmægleren, Lord Carteret, udmærket Ære, ja Kongen forærede ham endog ved sin Afskedsaudience en meget kostbar, med Juveler besat Kaarde af tyve Tusind Rigsdalers Værdie med de Ord: "da Hr. Gesandten har bragt Freden istand mellem os og Kronen Sverrig, saa behøve vi nu ikke meere denne Kaarde, og han vil derfor behage at modtage den til en Erindring af vore Hænder" – men i Hjertet var nok hverken Kongen eller de fortrinligste af hans Ministere tilfreds med denne Fred. Mænd, der saae dybere ind i Tingene, forsikkrede, at hvis Kong Georg 1. af Engelland ikke havde blandet sig i Anliggenderne og understøttet sin Mægling med en Flaade af otte og tyve Skibe, som han, under Admiral Norvis's Anførsel, paa samme Tid sendte til Kjøbenhavn, saa vare Vilkaarene blevne fordeelagtigere for Danmark. Kong Frederik paastod ogsaa i en Skrivelse til Kongen af Engelland, at ville beholde Bahuslehn og Marstrand, som Erstatning for de Omkostninger, en langvarig og byrdefuld Krig havde medført. Men mange Statskyndige vare af den Mening, at Fredsvilkaarene langt fra ikke kunne betragtes at være saa ugunstige for Landet, som man troede. De støttede denne Mening derpaa, at Danmark kunde trænge ligesaa meget til Fred, som Sverrig; at en fortsat Krig aldeles maatte ødelægge den danske Handel og Skibsfart, at den Erstatning, Staten fik i Penge, ikke blot var de i Tractaten betingede sex Tønder Guld, men at den var over dobbelt saa stor, naar dertil lagdes de sex Tønder Guld og to Hundrede syv og halvfjerdesindstyve Tusinde Rigsdaler, Kongen havde, faaet for det erobrede Bremen og Verden, som under Krigen solgtes til Engelland, ei at tale om at Besiddelsen af Slesvig blev sikkret.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-03-18
Uagtet Tordenskjold, som saa mange af Statens ypperste Mænd, ikke var fornøiet med Freden, saa formindskede dette dog ikke hans personlige Agtelse for Lord Carteret, der, ved sin Mægling, havde fremvirket den. Han havde første Gang lært at kjende og høiagte denne aandfulde og indflydelsesrige Britte Aaret forhen, da han laae udenfor Ny-Elfsborg med Orlogsskibet Lolland, hvor han modtog den paa Fjorden med et engelsk Orlogskib ankomne Lord paa en særdeles hædrende Maade. Begge vare omtrent af lige Alder og lige udmærkede: denne ved sine ypperlige diplomatiske Kundskaber, der allerede i hans otte og tyvende Aar gjorde ham til Kong Georgs Statssecretair, hiin ved sine almindelig beundrede Heltebedrifter.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-03-18
Sidste Svar til Hr. Prof. Fogtmann.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-03-18
At Hr. F. Svar paa min Opfordring ikke vilde blive synderligen stringent, ventede jeg allerede, deels af hans foregaaende literaire Forhold, deels af den fornemtladende Maade, hvorpaa han vilde undgaae at give et fyldestgiørende Svar, dog, saa maadeligt havde jeg ikke troet at han vilde drage sig ud af Striden, som det er skeet i Nr. 21 af dette Blad. - Han angreb i sit Program Determinismen, en Lære, som han ei har begrebet, og vel heller aldrig kommer til at begribe, han angreb, deels directe deels indirecte, en Mands Minde, som fortjente Agtelse, beskyldte hans Lære for at lede til moralsk skadelige Sætninger, og ham selv for Vaklen og de absurdeste Jnconsequencer. Jeg gjendrer ham med klare Grunde og Kiendsgierninger; ved at anføre hans egne Ord, viste jeg, hvor grovelig han havde feilet. Hvad gjør nu Hr. F.? i Bevidstheden om sin totale Mangel paa Modgrunde erklærer han det, som han allevegne Programmet har fremstilt som Livets vigtigste Anliggende, for en blot Ubetydelighed, erklærer sine Beskyldninger mod en afdød Lærd, med hvem han har staaet i "venskabeligt Forhold, for en Ubetydelighed, og giver sig derimod til at raisonnere vidtløftigt om virkelige Ubetydeligheder, i det Mindste i Sammenligning med hin Gjenstande, f. Ex. Sprogrettelser, hvori han endog selv er den Feilende, hvilket jeg siden skal vise. Vist nok kan det i Grunden være ligegyldigt, om En eller Anden, ledet af uklare Begreber eller andre Motiver, angriber en velgrundet Lære, den Skade derved stiftes er kun ubetydelig eller forbigaaende, og naar man har hævdet Sandhedens Ret, kan man træde tilbage, og roligen tænke: dixi, et liberavi animam me am. Jkke desmindre har denne Strid en vis Mærkelighed, som ikke bør lades ganske ud af Agt: den er et nyt Exempel paa, hvilket anmassende Overmod mangen En tør vise, naar han har erhverveten academisk Grad. Jkke som om jeg ringeagter slige Værdigheder; meget mere høier jeg mig dybt for den sande Lærde, som virkeligen har fortjent en saadan Udmærkelse, og hos hvem den er et Billed paa indre Værd; men jeg har levet for længe i Verden til at lade mig blende af Sligt, naar det kun tjener til at dække literair Uformuenhed; hundredfold mere ærer jeg en eneste, ugradueret Rousseau, end en Sværm Dusinlærde, som kun i Mængdens Øine kunne hævde sig et Skin af Lærdom, og hvis Aandssvaghed stikker frem ved den ringeste Berørelse.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-03-18
Saavidt om de vigtigere Puncter, der her bør komme under Betragtning. Nu kun nogle Ord, betræffende Hr. F.s formeentlige Sprogrettelser, og betræffende mig selv, forsaavidt Hr. F. har indblandet min Personlighed i Striden. Hr. F. siger, at de Laurbær, jeg kan uddele, ville ikke friste Mange. Hvad vilde Hr. F. sige, dersom jeg, for at gjendrive ham, vilde bekjendtgjøre de Privatbreve jeg er i Besiddelse af, fra hæderlige Mænd, som jeg veed at Hr. F. bærer Agtelse for Og hvilke ere de store literaire Fortjenester, Hr. F. kan bramme af, eller som berettige ham til at bruge den Tone han bruger, Hr. F., som selv begaaer mange Feil mod Sproget, vil rette Andres Stile, som han meget naivt kalder det: lad os see, om han her spiller en bedre Rolle end i sit intetsigende Forsvar. Han distinqverer mellem Venskabsforhold og venskabeligt Forhold, aldrig før er det vel faldet nogen Dansk ind, at skjelne mellem disse to Udtrykke, med mindre man vil tage Adjectivet venskabeligt i den vague, underordnede Betydning af høflig, omgængelig, eller ei at have noget Udestaaende med En, men dette kunde jo ei være Hr. F.s Mening, da han omtalte sit Venskab med Howitz, som Grund for at han ei havde villet fremsætte noget Ufordeelagtigt om ham. At uddele Laurbær omtaler han saaledes, som om Modstanderen skulde tildele sin Medstrider dem, da dog Enhver veed at dette bliver Publicum eller Kampdommernes Sag. Ubekvemme Ord og Ulvemsord vil han gjøre til eensbetydende Udtrykke, behag Hr. Professor, først at see Dem lidt bedre om i vort Lovsprog, inden De fremsætter slige grundløse Paastande. De mener altsaa, at slige Ord som Consequentsmageri, Usandhed, o. s. v., ikke kunne kaldes andet end ubekvemme; behag at sporge Lovkyndige, da vil De erfare at de ikke blot ere Ulvemsord, men ærerørige, uagtet Deer dristig nok til at paastaae, at De ved Brugen af dem har viist sand Humanitet", (se paa 334 i Skilderiet Nr. 21.) - De slutter med den Yttring, at De vilde bede Publicum om Undskyldning for denne ubetydelige" Strid, hvis De havde begyndt den; dette vil De i ethvert Tilfælde blive nødt til; thi hvo er den gentlige Sagvolder, hvo er den der begynder en Strid, enten Den som angriber Sandhed og Ret, ller Den som forsvarer dem, Dette er mit sidste Svar, med mindre Hr. i skulde fornye Striden, og fuldføre den paa en Maade, som er det ædle Menneske og den inde Videnskabsdyrker værdig. J. C. Lange.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-03-18
indenlandske Efterretninger. J Forbindelse med hvad i dette Blad foren af Thisteds Avis har været optaget under lavnet: Peder Koested, bliver end videre følende i bemelte Avis Nr. 20 indførte Stykkeveret.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-03-18
Til sørgelig Efterretning for Slægt og Venner bekjendtgjøres herved: at den agtbare Handelsmand og yndede Skribent Hr. Peter Koested ved en pludselig Død er bortvandret til et bedre Liv, hvor uskyldigt Spøg ikke miskjendes, men Fortjenesten skeer sin Ret. - J Torsdags Kl. 12 faldt Viborg Samler No. 27 ham i Haanden, og omendskjøndt han sjelden læser dette Blad, vilde dog Ulykken at han denne Gang fæstede Øiet paa Papiret, og traf paa den ligesaa skarpe som vittige Correction, hvormed Redacteuren havde angrebet hans Tænkemaade; Naa Hille den sorte Jøde, skreg han i Art af Vildelse, jeg troer paa min Sallighed det er mig han mener, Hvad siger Du Ole? Jo, Jo det passer som Ligtorne i snevre Støvler. Ach Herre jemini, Du kjender mig Broder Ole. Jeg plaget af galagtige bemærkninger - sprudende af Vittigheder, og det i Halen paa Merkurius, fy for en Ulykke, hvem kjender vel Koested igjen i sligt forbandet Contrafei. Ærlighed varer længst, og forgiæves søger han at sætte mig ud med mine Kunder - Jeg skulle forhaane de berømmelige Træskoe og Tobakken som jeg selv begjærligen tygger - kaste Vrag paa min fødebye og foragte Thisted, fordi Fanden reed Conrectoren der for to hundrede Aar siden - Herre Gud, giv mig et Glas koldt Vand, nei saa dum har Koested aldrig været; men Vee mig at mit Brev er falden i slige Hænder - Her faldt Bladet den Ulykkelige af Haanden - Han var truffen af en Rørelse; men forlangte dog at jeg skulde læse Recensionen til Ende, ulykkeligviis opfyldte jeg denne hans sidste Anmodning, og han syntes med mageløs Taalmodighed at holde Pinen ud; men da jeg kom til det pikante Sted, hvori Redactionen paalægger ham i tre Gange fireogtyve Timer at stikke sin Næse i Bunden af Aggerkanal for at vogte Marsviin, udstødte han et ængsteligt Suk, foldede sine Hænder og udraabte i Angest: Gud frie os, Gud frie os, og Koested var ikke mere. Venner, som kjendte den salige Afdødes harmfrie Sjæl, som vide hvor lidt han formodede, at hans uskyldige Spøg skulle fornærme noget Menneske, yder ham en deeltagende Taare, og J ædle Herrer Redacteurer, som yndede Mandens Talenter, og hyldede hans Originalitet, henplanter en Mindeblomst paa hans Grav, men fordømmer ikke hans Banemand, thi sandelig Jeg siger Eder, han vidste ikke selv hvad han gjorde. Ole Koested.