Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-01-04
Hvorefter alle Vedkommende sig allerunderdanigst have at rette. Givet i Vor Kongelige Residentsstad Kjøbenhavn, den 28de Decbr. 1813. Under Vor Kongelige Haand og Segl. Frederik Re En Mand har for Cancelliet andraget, at han i forrige Aars Novbr. Maaned solgte Halvdelen af den ham tilhørende Gaard her i Staden blandt andet paa Vilkaar, at Kjøberen skulde overtage det Halve af en Hæftelse til Creditkassen stor 38,000 Rdlr., hvorfor der var givet første Prioritet i Gaarden, og tillige med ham, der paatog sig den anden Halvdeel, udstede en fælleds Pante-Obligation for den hele Sum, hvilken Obligation ogsaa ved Skjødets Meddelelse under 20de Novbr. f. A. blev udstedt, og de ældre af Sælgeren alene udgivne Obligationer derved indfriede. Da Gjælden nu skal omskrives til Rigsbankpenge, har han forespurgt, om Creditkassen kan være berettiget til at fordre Samme efter et andet Forhold end det, der svaret til den sidstudstedte Obligations Datum, eller, saafremt Samme maatte kunne paastaae den ene Halvdeel af Gjælden omskreven efter den Tid, da Samme først blev contraheret, om da ikke Kjøberen bør tage lige Deel i denne Omskrivning med ham. Cancelliet har i den Anledning yttret følgende Det skiønner ikke rettere, end at den af Sælgerer og Kjøberen under 20de Novbr. f. A. udstedte Pante-Obligation, for Sælgerens Vedkommende, er at betragte som en Fornyelse af en ældre Gjæld, men, hvad Kjøberen angaaer, som en ny Forskrivning (forudsat, at der ellers intet ældre Datum er, hvorved Kjøberen af den halve Deel af den pantsatte Eiendom har engageret sig til Creditkassen, hvilket ikke er oplyst, ligesom det og ligger udenfor det fremsatte Spørgsmaals Grændser). Sælgeren der, ved Pantegjældens oprindelige Stiftelse, har faaet Valuta for den Halvpart af Samme, som han endog efter Udtrykkene i det udstedte Skjøde (hvoraf Kjøberen med en fra hans Side indgivet Døduction har indsendt Gjenpart) beholdt staaende i den ham forbeholdte Halvpart af Eiendommen, bør altsaa for saavidt Cancelliet skjønner, efter Forordn. af 5te Januar sidstl. §. 23 sidste Membrum, tilsvare sin Andeel i Forhold til den Tid, han først engaaerede sig som Debitor til Creditkassen, hvorimod Kjøberen, der først senere har forbundet sig med denne Kasse, ogsaa alene kan være pligtig til at omskrive sin Gjæld med Hensyn til dette senere Datum, i Forhold til hvilket han og alene kan antages at have faaet Valuta, efterdi det maa formodes, at Kjøbesummen er bleven saa meget større som Pengerepræsentativerne da vare nedsjunkne under den Værd, de havde, da Sælgerens Forpligtelse blev stiftet. Det Argument, der er taget af den Omstændighed, at Kreditkassen, hvis hele Eiendommen var solgt, maatte have ladet sig nøie med det ufordeelagtigere Omskrivningsforhold for hele Gjælden, kan Cancelliet ikke tillægge nogen Vægt, thi Lovgiveren har villet at Debitor ei skal tilsvare sin Gjæld i Forhold til en større Pengeværdie end den, med Hensyn paa hvilken han har contraheret Samme, om endog Creditor oprindeligviis har givet en bedre Valuta, men hvor Debitor er bleven uforandret, og altsaa denne, efter Retfærdighedens Grundsætninger, kunde tilpligtes at betale i Forhold til den Valuta, Creditor har fourneret, skal Creditor ikke lide det Tab, som det, under andre Omstændigheder, ikke stod til Lovgiveren at holde ham fri for, naar ikke Debitor derved skulde trykkes. Naar der er formeent, at Kjøberen paa Grund af allerhøistbemældte Forord. §. 38 i alt Fald skal fratræde Kjøbet eller tilsvare den halve Deel af den Sum Pante forskrivningen i det hele reduceres til, saa skjønner Cancelliet ikke rettere end at dette Lovsted er aldeles anvendeligt, da Kjøbecontracten var fuldbyrdet inden Forordningens Emanation, og der desuden paa den halve Part, som er bleven Kiøberen tilskjødet, ikke hviler nogen ældre Hæftelse.