Ribe Stifts Adresseaviser, 1798-07-20
Endnu engang mit Önske og min Bön for alle Europas Nationer og Magthavere, fra Oby og Cancalus til Portugals Odde : Gud lade Fornuft og Menneske Kierlighed regiere alle Bestyrere og Adlydere. Dette er vel den jevne Vei til Verdens Fred, og omsider til den evige Fred. Jeg beder Eder og om Fred, ei allene for disse Linier, der forhaabentlig vel hverken har overskredet Materien eller Formen, men og for enhveer Pen, der løger at skildre Sandhed. Er Formen ei god, saa tugter Critiken den nok. Skriver den Ulandhed, saa har den Fornærmede ogsaa Penne. Den er langt fra ei saa slem, som hemmelig Bagtalelses Injurie. Fölelige Injurier f. Ex. Næve og Pusthug, straffe vores og andre Love temmelig mildt, da de forudlætte, at enhver har Næver; Stiemandskab, derimod, som det fortiener, straffes haardt. Jeg har tilkiendegivet mine Tanker om Regieringerne, uden Hensyn til Regieringernes Form; De kan, som jeg troer, alle være meget gode : dog har jeg den mindste Troe til den reen de mocratiske, hvor enhver vil regiere, om han har Fornuft eller ei. De ældre græske Stater sige os noksom, hvad mangen god General og ædeland, indtil Soerates selv, maattelide. Den ar istocratiske er löbet ud paa bestandig Befeiding, eller i det mindste Almuen Undertrykkelse og Menneske-Værdighedens Fornedring. De ægyptiske Beys, Polen, Schweits, Venedig, og i ældre Tider næsten hele Europa, give os Exempler nok. Den har aftaget, og er nog nær ved reent at forsvinde, lige indtil Skyggen af MenneskeJnddeelingen i Kaster. Monarchen kan lettere blive mæt af Ære og Livets Gode, end saa mange, smaa Herrer, som enhver vil have sin drøie Portion deraf, og leve i bestandig Kiv, om at faae den største. Forderver en slet Opdragelse er Monarchen, lærer han snart, at han ei kan regiere uden Forstand, og Virksomhed, og at han dertil maa bruge oplyste Mænd, som veed mere, end at styre hans Stald og Kiøkken. Han agter sine Hoffinder, naar de ere troe og opmerksomme i deres Sysler, men gjör dem dog ei paa sin Mohrisk, til sine virkelige Stats BestyringsMedhielpere. Alderdommen havde store Monarcher, i en Titus, Trajan, Antoninerne; Af de seenere Tider vil enhver fornuftig ære Monarcher, i franske Henrich den fierdes, i preusiske Frederik den andens, i engelske Georg den andens og i mange andre gode Kongers Minde. De kunde taale at höre Folkets Mening, uden at vredes, og true med deres Magt. Fredrik den anden vilde endog selv lette Folket at see sig med sin Caffe-Mölle, ved at lade det satiriske Skilderie flytte længere ned paa Pælen; men han blev ikke destomindre ved i sin Mening, at man bedre kunde yde Staten en drøiImpot af denne Fruentimmerets Engle-Drik, end af Öl. Ligeledes bad Kong Georg Pitts Fader at gaae i Caution for sig, da man ved Rettens Betientere erindrede ham om, at han ved sin Casserer ei havde betalt. rigtig. Republiker, selv de, hvor den i alle Stater, skadelige Parriciat eller Nobili=Afdeling har havt Sted, har endog frembragt store Regentere, og i virkelig Forstand ædle Mænd. Brutus Junius. Fabierne, Scipionerne og mange andre, skiønt Patricier, have gjort det rommerske Navn udødelig ved herlig Daad af Fædrelands=Kierlighed, Forstand og uovervindelig Mod. SelvHoratternes og Curiatiernes ældre ædleMod, som duellerte forat spare Kommer nes og Albanernes Blod, behager. De sloge ei forbi, som Pitt nylig skiød uden om. Maaskee Europas Magthavere omsider vælge denne Vei, vist var det en værdigere Aarsag til at lade Kanonerne dundre igiennem hele Riger, end da bekiendtgjortes, at en Bisp havde dryppet Olie paa en Regents Hoved. Men Decemvirerne og Triumvirerne vare og Roms Vanærel En kraftig Advarseltor Magthaverne, hvor let man forledes ei at gjöre hvad man bør, naar man kan gjöre, hvad man vil, thi Sulle, Marius, Pompejus, Julius Cælar og Marcus Antonius vare ellers i mange Hensigter store, tappre, kyndige og gode Mænd, hvormed faa i Eftertiden kan ligne sig. Ny Frankernes Republik, er af et eget Slags Her er ingen Kaste, men kun Borgere; Rom havde kun to Consuller, bundne til en aarlig Afvexling, og hildede i al muelig Overtroe, som den ene Skielm brugte mod den anden. Frankrig har fem Directorer, og Folket har aldrig drevet Overtroen ret stærk, Præsterne og Dynasterne undtagne for at behage Ludvig 14. Rom var for deres Bekiendtskab med Grækkenland, og för Scipionernes Tid næsten ukyndig om alt, uden om Ploven og Sværdet, men og ukyndig om Grækernes fine, og Asiaternes toffede Vellyst. Af begge har de Franske, en temmelig Portion; dog til Lykke meest Pariserne. Rom var i Begyndelsen fattig. Frankrivar endog for Revolutionen riig, og nu tildeels ved deres Krigs-Lykke, og tildeels ved det at Agerdyrkeren er fri fra Rousseaus Kielderrotter, og allehaande vilkaarlige Plagerier, igjen riig. Rom havde mange store Mænd, Tid efter anden; Frankrig langt flere i en kort Tid, saa at man næsten ei kan huske deres Navne. Rom havde sin Sullesom ødelagde langt flere Borgere, end Frankrig.