Norske Intelligenssedler, 1771-12-25
Nordske Jntelligen Sedler. No. 52. Onsdagen den 25. December 1771. Fortsættelsen af: En Tragoedisk Historie om den tappre Tistrand og den skiønne Jndiana. En Dag, som Kongen var hos Tistrand, bad han, at Kongen vilde have den Naade for ham, saasom der ingen Hielp for ham var meere at vente, men at han nu var som et Vidunder for andre Mennesker, at Kongen vilde da lade bygge et lidet Huus for hannem udi en Skov nær ved Havet, at han der kunde leve i sin Elendighed og oppebie Døden; han begierede ingen anden hos sig, end hans Hofmester og en Tiener. Dette var vel mod Kongens Villie, eftersom han frygtede, at han der ikke skulde kunde have den Tilsyn han burde, men saasom det var hans Begiær, blev det ham bevilget; Kongen lod da strax opbygge et lidet Huus tæt ved Søen udi en lystig Skov, og forsynte det i alle Maader med hvad han kunde have fornøden. Der var da den tappre Tistrand i sin store Elendighed, som Kongen og det gandske Land vemodelig beklagede, hans Hofmester beviiste nu sin særdeles Omhyggelighed mod ham, og opvartede ham med største Fliid, hvilket var ham en stor Trost. En Dag, som den ædle Tistrand laa og beklagede sin Elændighed ved sig selv, samt bad inderlig til Gud, at han dog vilde opvække noget Raad for ham, eller og lade ham døe, at hans Pine kunde forkortes, Hans Hofmester gik ud og græd, fordi han kunde ikke høre paa hans Klage, bedende inderlig til Gud for ham; J det samme fik han see et Skib, som lagde til Landet: Han gik da hen- og spurgte Skibsfolkene, hvorfra de kom og hvorhen de vilde, De svarede: at de var fra Frankrige og skulle til Jndien. De spurgte ham, hvad det var for et Huus, som stoed ved Stranden, Han svarede dem og fortællede om sin Herres Elændighed. Da sagde en af dem, dersom hans Herre vilde følge med dem, kunde de skaffe ham Lægedom for hans Svaghed, thi den store Mogels Datter i Jndien læger mange, som er skad af Forgivt; Engang hver Maaned kommer hun til Stranden, hvor de Syge bliver oplagt fra adskillige Stæder, og salver dem med sin egen Haand, at de bliver hiulpne. Dette fortællede Hofmesteren siden Tistrand, som lod Skipperen kalde til sig, der forsikkrede ham, at det var sandt, Saa betingede Tistrand at fare med ham, paa den Maade, at de ikke maatte lade sig mærke med han var fra Spanien, efterdi han vidste den Fiendskab, som var imellem begge Riger. Derpaa gik Tistrand med sin Hofmester og Tiener Ombord paa Skibet, de fik en god Vind og kom lykkelig til Jndien. Skibsfolkene bragte strax Tistrand i Land iblant de andre Svage; Da kom den skiønne Jndiana, gik fra en Seng til en anden, og lægede dem; Omsider kom hun til Tistrand, besaae hans Saar, og spurgte med stor Flid, hvad Landsmand han var, og hvor han havde faaet de Saar, Han svarede: jeg er en Franskmand, og har faaet mine Saar af et forgiftigt Sverd i sidste Slag mod de Engelske; Hun tog sin Salve og smurgte hans Saar med, og som han var meget elændig, gav hun ham noget af samme Salve, hvormed han skulle smøre sit gandske Legeme; Han fik strax Forbedring; Hun med sit Følge reiste tilbage, og Tistrand blev ført Ombord. Havde hun vidst, at det var ham, som havde dræbte hendes Kiæreste, da havde han ikke kommet derfra med Livet; men det var hans Lykke, at han sagde han var en Frantzos, thi hans Fader var en Burgundisk Herre eller Prinds. Da Tistrand komnu Ombord, befandt han sig meget vel, og smørede sig, saa at han inden faae Dage blev frisk, Skibet indtog imidlertid sin Ladning og gjorde sig klar til Hiemreise: Vejr og Vind føyede dem, at de kom lykkelig til Spanien. Saa steeg Tistrand i Land, gav Skipperen og Folkene store Gaver, og lovede, at om han engang kom til Værdighed, skulde dem en stor Belønning bevises. Det hendte sig imidlertid eengang, at Kong Alfonius drømte at saae Tistrand staae saa delig og frisk for sine Øien, som han nogen Tiid havde seet ham; Da han vognede op, tænkte han at det skulde betyde hans Død, fik derfor i Sinde at reise derhen, hvor Tistrand var, og fornemme hvorledes han levede, eftersom han i lang Tid ikke havde hørt noget om ham; men da Kongen med sit Følge kom did, fandt de Huset tilsluttet og intet Menneske deri. De forundrede sig alle og kunde ikke begribe, hvor det var bleven af Tistrand og hans Tienere: Nogle tænkte, han var ihielslaget: Andre meente, han var reyst hiem; men Kongen blev meget bedrøvet derover, lod en Tid lang forhøre over alt efter ham, men fik dog ingen Underretning. Raadet, der fornam at Kongen gik daglig og græmmede sig, forsøgte paa alle muelige Maader at fornøye Kongen, og begyndte derfor med adskillige Ridderspil. Jmedens ankom den ædle Tistrand til Spanien, gik strax i Kirken og takkede Gud for erlangte Sundhed! Derefter kiøbte han en kostelig Hæst, Harnisk og andet Tilbehør, samt indfandt sig betimelig i Ridderspil paa den Dag, som Kongen havde opsat et meget smukt Klenodie. Der kom adskillige vel udrustede Riddere med hver sit Sindbillede og Overskrivt i sin Skiold, som for Vidløftighed ey kand beskrives. Den tappre Tistrand kom ridende og førde i sin Skjold en Haand, som antændte et udslukt Lys, med den Overskrivt: Nær udslukt, dog uformodentlig antændt, Han var ubekiendt og Kongen med alle de andre forundrede sig over den Ridder; Rendebanen blev strax aabnet, samt Trompeter og Pauker lode sig høre.