Københavns Adresseavis, 1761-12-28
Holland kunde saa gode Vahre for saa got Kiøb ikke haves, hvis der var enten Monapolia eller Haandverks Lav, eller andre Jndskrænkelser for Flid og Vindskibelighed. Stats Maximen er der: Lk cen som Vester. De mener, at en god Mester har Privilegium og Forsvar nok i sin Duelighed og Dygtighed, men en Fusker ogsaa Straf eller udelukkelse nok, i sit Fuskerie. Derover giør enhver sig al Umag for at skaffe sig selv privatim, det som Øvrigheden ikke offentlig vil tilstaae ham, nemlig det alleruskyldigste og allernaturligste Privilegium. Derved fyldes Kiøbstæderne med Haandværker, hvis Fortæring i lige Proportion fylder Landsbyerne med Agerdyrkere og Gartnere. De sidste er det endda meere end de første, som føder mange tusinde Mennesker med saadanne Vahre, af Vexternes Rige, som vore Nordiske Folk endnu ikke har nogen synderlig Smag i, men efterhaanden vel kunne vennes og lokkes til, i hvilken Fald ogsaa mange tusinde flere fandt deres Føde: nemlig om ikke de, der arbeyder strengelig, saa dog de, som dette ikke kan siges om. Dog denne gang gaaer man ikke videre i Undersøgelsen af det som hindrer eller hielper vort Lands Population. Derimod finder jeg det her tienligt, at berøre blant Hielpemidlerne den Materie om Nye boere eller Colonister, indkommende fra fremmede Lande, ved adskillig Anledning, og omsider bosatte blant os Danske, efterat enten Krigstieneste, Hoftieneste, Kiøbmandskab, Kunster eller Haandverker haver indbudet dem til denne Forflyttelse. Hvem som skiøtter og nøyere Efterretning den Sag angaaende, henvises til det Kiøbenhavnske Videnskabs Societets Skrifter Tom. Pll. paa. 197. seqv. Det som jeg deraf vil anføre saa kortelig og efter nærværende Øyemerke, bestaaer i følgende: Vore Danske Hvervinger paa Tydske Steder, har, siden Kong Christ. N. Tid, indhentet mange tusinde Mandfolk af adskillige Nationer, og skiønt den halve Deel af dem, eller maaskee de tortredie Deele enten ere deserterede eller hiemreyste, efterat de havde udtient, saa kan dog rimeligen regnes, at den ene tredie Deel er bleven her, har giftet sig, og søgt en eller anden lovlig Næring, samt forøget Jndbygger, nes Tal med mange Tusinde. Spørger man: om de for saadanne Recruter aarligen udgaaende Hvervings Penge ere vel anvendte, da forstaaer jeg ey at besvare det Spørsmaal og fremmede Soldater, betragtede som Soldater; men betragtes de allene som Mennesker, da menes ja, og det paa den Grund, at vi ikke opføder dem, men de kommer til os i en mandig Alder, efterat deres eget Land paa deres Opføddelse har anvendt megen Klæde og Føde, den Stund vort Land har sparet ligesaa meget, hvilket rigeligen veyer op imod Hvervings Pengene. Det selvsamme kan siges om et got Tal af Tydske eller andre Haandverks Svende, Fabriqueurs og deslige, saavidt samme bliver her og nedsetter sig i vore Kiøbstæder. Dette tør vi ikke ved at misunde dem, saafremt vi har noget Sigte paa Statens Velgaaende; thi de kommer ikke til os, førend de allerede ere i Stand til at arbeyde, da de i en svagere Alder har været andre og ikke os til Byrde. Vil man endnu have nøyere Besvarelse paa den Spørsmaal, om det er gavnligt eller ikke for et Lands gamle Jndbyggere at Fremmede udi mindre eller større Tal nedlader sig iblant dem, til Deelagtighed i samme Lands Fordeele, da henvises atter til bemeldte Societets Skrifter Tom. VIl. paa. 221 seqv. særdeles paa. 227, hvor de Jndvendinger besvares, som nogen kunde giøre paa den Grund, at saadan Blanding synes skadelig i visse Henseender, nemlig naar den forandrer Nationens gamle Brug og Sæder, forvirrer Religionen, forbytter Sproget, og svekker den Patriotiske Troskab og Nidkierhed for Fædernelandet; Disse Jndvendinger synes i en Hast vigtigere, end de befindes ved en nøyere Undersøgelse; og vil man i en tydeligt Exempel finde den store Fordeel af visse Colonister, da tør man ikkun see paa vore Amagere, at hvis Lige man maatte ønske der fandtes mange i alle Provinzerne. Paa den anden Side maae vi forestille os, at fra Dannemark, særdeles fra Sønder- og Nørre-Jylland skeer aarligen en stor Udvandring af Strandsidderes Børn og andre Søefolk, til Holland, og Engelland; derfra kommer vel nogle omsider hiem, og fortærer i Fædernelandet, hvad de udenlands har fortient. Men alt for mange ere de, som aldrig vender tilbage, og maaskee det var ey for meget, om dem blev paalagt, ved Udreysen, at stille Forældres eller Venners Caution paa en maadelig Capital, at de inden visse Aar vilde indfinde sig, saafremt de ellers bleve ved Livet, hvorom deres Venner da maatte indhente nøiagtig Efterretning fra sine Stæder.