Berlingske Tidende, 1805-03-29
Skrivelse fra Paris den 18de Marts. Den italienske Republik er ved en Beslutning af Statsconsultaen af 15de d. M. bleven erklæret for Arve kongeriget Jtalien og Keiser Napoleon for første Konge af Jtalien. Keiseren har modtaget denne Krone, for at beholde den saa længe, hiint Riges Jnteresse udfordrer det. Moniteuren indeholder følgende omstændelige Efterretning derom: J Gaar Middags Kl. 1, da Keiseren siddende paa Tronen var omringet af de Ministre, der beklæde de store Rigsværdigheder, Ministrene, Stor officiererne og Statsraaderne, indførte Overceremoniemesteren den italienske Republiks Vicepræsident Hr. Melzi, Medlemmerne af Statsconsultaen, Marescalchi, Caprara, Paradis, Fenaroli. Costabili, Luost og Guicciardi, videre Divisionsgeneral Dabrovsky, 5 Medlemmer af det lovgivende Corps og adskillige Medlemmer af de Lærdes og Kiøbmændenes Collegium som Deputerede af den italienske Republiks constituerede Corps. Hr. Melzi holdt følgende Tale: "Sire, De har befalet mig, at forsamle Statsconsultaen og den italienske Republiks Deputation, for at tage den vigtigste Gienstand for sammes nærværende og tilkommende Bestemmelse, nemlig Regieringsformen, i Overveielse. Jeg har den Ære, Sire, at overrække Dem i Resultatet af Forsamlingens Arbeide det Ønske den har yttret. Den første Tanke, der henrev alle Gemytter var den Overbeviisning, at det er umuligt, længer at beholde nærværende Form, dersom man ikke vil blive langt tilbage ved Begivenhedernes hurtige Gang, som udmærker nærværende Epoche. Constitutionen i Lyon havde alle Characterer af en provisorisk Constitution. Den var ikkun et Værk af Omstændighederne, et System, der var constitutionsmæssig for svagt, til at besidde Varighed og Kraft. Nødvendigheden, at forandre det, er beviist. Gik man ud fra denne Punkt, saa var alt let; Systemmet af et constitutionelt Monarkie var os tilkiendegivet ved Oplysningens Fremgang og Erfaringens Resultater, og Monarken ved alle Følelser at Taknemmelighed, Kierlighed og Tillid. Sire, i et Land, som De har erobret, atter erobret, skabt, organiseret og hidtil regieret; i et Land, hvor alt erindrer om Deres Be drister, hvor alt vidner om Deres Gennie, hvor alle aande ved Deres Velgierninger, kunde man ikkun yttre er eneste Ønske; behag Sire, at modtage og opfylde den Forsamlings Ønske, med hvis Præsidium jeg har været beæret; som Tolk for alle de Følelser, der besiæle alle italienske Borgeres Hierter, bringer den Dem i dette Ønske sammes oprigtigste Hylding; med Glæde vil den berette dem, at De ved at modtage samme har fordoblet de Baands Kraft, som binde Den til den italienske Nations Vedligeholdelse, Forsvar og Lykke Ja Sire, De vilde, at den italienske Republik skulde faae sin Tilværelse, og den fik den. Behag nu, at ville, at det italienske Monarkie skal blive Jkkeligt, og det vil skee." - Derpaa oplæste Hr. Melzi følgende Jnstrument: "Statsconsultaen under Vicepræsidentens Præsidium og de Deputerede af den italienske Republiks Collegier og constituerede Corps ere, i det de overveie Europas og Fædrelandets Forfatning, af den eenstemmige Mening: 1) At det Øieblik er kommet, da man bør lægge den sidste Haand paa de Jndretninger, hvortil Grunden blev lagt i Lyon, og til den Ende erklære den italienske Republiks Regiering for arvelig monarkisk efter samme Grundsætninger, som constituere det franske Riges Regiering. 2) At Keiser Napoleon, den italienske Republiks Stifter, bliver erklæret for Konge af Jtalien, 3) At Jtaliens Trone er arvelig i sin dirette og retmæssige, naturlige eller adoptive Descendence paa den mandlige Linimed bestandig Udelukkelse af Qvindelinien; dog skal Adoptionsretten ikke strække sig til nogen anden, end til en Borger af det franske Rige eller af Kongeriget Jtalien. 4) At Jto liens Krone ikkun kan være forenet med Frankerigs Kron paa Hans Hoved, men at denne Forening er alle og enhver af hans Eftermænd forbudet, og at ingen af den kan regiere i Jtalien, naar han ikke residerer i den italienske Republiks Gebeet. 5) At Keiser Napoleon, har Ret til at bestemme sin Eftermand iblant sine retmæssige mandlige enten naturlige eller adopterede Børn, men at han ikke, uden at sætte en Stats Sikkerhed, Jntegritet og Uafhængighed i Fare, kan giøre det, saalænge de franske Armeer besætte Kongeriget Neapel, de russiske Armeer Corfu og de brittiske Tropper Maltha, hvorved Halv ven Jtalien følgelig hvert Øieblik trues med at blive de største europæiske Magters Valplads. 6) At Statens Sikkerhed ikke kan tillade, at Frankerigs og Jtaliens Kroner adskilles, førend disse Omstændigheder ere ophørte. 7) At Keiser Napoleon, naar den vigtigste Punkt for Nationen, nemlig den høieste Magte Naturog Fasthed er bestemt, skal bedes, at begive sig til Mayland, for at modtage Kronen sammesteds og, efterat have hørt Statsconsulgen, at give Kongeriget en Definitiv=Constitution, som sikkrer Folket sin Religion, Gebeets=Integritet, Rettighedernes Lighed, den politiske og borgerlige Frihed og Uigienkaldeligheden at Nationalgodsernes Salg; som sikkrer Lovene den Magt, at paalægge Afgivter, og de Jndfødte udelukkende Rettighed til Statsembederne; Grundsætninger, som Keiser Napoleon har helliget ved de Love, han allerede har givet i i Jtalien, og hvis Proclamation var det første Skrig, der hørtes fra Toppen af Alperne, da han to Gange steeg ned af samme, for at erobre og befrie Fædrelandet. 8) At Europa endelig bliver overbeviist om, at alle Dele af Kongeriget Jtalien for bestandig ere consoliderede, og at ingen af samme kan skilles derfra, uden at true den Grundsætning. hvorpaa det hele beroer. Keiserens Svar. Fra det Øieblik, Vi første Gang kom i Eders Egne. tænkte Vistedse paa at giøre den italienske Nation afhængig og fri. Vi har fulgt denne store Gienstand midt iblant Begivenhedernes Uvished. Vi dannede først Folket paa den høire Side af Potil den cispadanske og Folket paa den venstre Side af Potil den transpadanske Republik. Siden tillode lykkeligere Omstændigheder Os, at forene disse Stater og danne den cisalpinske Republik af samme. Mid iblant alle de Forretninger, hvormed Vi dengang sysselsatte Os, blev Vort Folk i Jtalien rørt over den Deeltagelse, Vi viste ved alt, hvad der kunde sikkre dets Tarv og Lykke; og da Vi nogle Aar derefter ved Nilens Bred, erfarede, at Vort Værk var blevet omstyrtet, rørtes Vi over den Ulykke, for hvilke J vare udsatte. Takket være Vore Armeers uovervindelige Mod. Vi kom atter til Mayland, da Vort Folk i Jtalien troede, at Vi endnu var ved det røde Havs Bred. Vor første Villie, imedens Viendnu. var skiult af Feldtslagenes Blod og Støv, var det italienske maa Fædrelands ny Organisation. Lovene i Lyon gare Sorverainiteten i Consultaens og de constituerede Collegiers Hænder. J ansaae det dengang for overeensstemmende med efter. Eders Jnteresse, at Vi blev Hoved et for Eders Regiering, an og i Dag ville J, da J vedblive samme Tanke, at Vi skal og være den første af Eders Konger. Frankerigs og Jtaliens naar Kroners Adskillelse, som kan være villig til at sikkre Eders en Efterkommeres Uafhængighed, vilde i dette Øieblik være skadelig for Eders Existence og Rolighed. Jeg vil beholde denne Krone, men ikkun for saa lang Tid, som Eders Tarvegade kræver det; og Jeg vil med Glæde see det Øieblik komme, og da Jeg kan sætte denne Krone paa et ungre Hoved, som, besiælet af Min Aand, vil fortsætte Mit Arbeide og stedse være rede til at opofre sin Person og Lykke for det Folks Sikkerhed. og Tarv, som Forsynet, Kongerigets Constitutioner og Min Villie kalde ham til at regiere over.