Norske Intelligenssedler, 1765-09-04
Jntelliger. Nordske. edler. No. 36. Onsdagen den 4. September 1765. VeToNS VeTo Til Forfatteren af Jntelligenz-Sedlerne. Min Herre, Det var ikke allene i Saturni Alder at Landene vrimlede af troeskyldige Beboere. Nei, min Herre! disse Tider ere og frugtbare paa deslige gode Folk, og den gamle Ærlighed opholder sig endnu blandt vore Fielde. Saa mange Nordmænd, saa mange troeskyldige, gode, ærlige; men at forstaae, oprigtige Nordmænd, saadanne hvis Blod allerne haver flydet igiennem lutter norske Aarer lige fra den Tiid man først begyndte at bruge Jld og Plov. Dette er et smukt Stykke Tiid min Herre, og hvor mange Slags Forandringer har ikke denne beste Verden i samme maattet overleve. Himmel og Jord, Riger, Lande og Mennesker ere ikke nu meere som da, allerne det norske Blod er endnu i dets Strømme ligesaa reent og ædelt, som i den første Kilde. En værdig Avkom av denne ypperlige Slægt ligner fuldkommen paa et Haar sin Forfaders Bæste-Faders Oldefaders Tip-Oldefader, berømmelig Jhukommelse, og denne var en Mand, en Mand min Herre, redelig til Bund og Grund, u-kunstlet, og som aldrig fandt Smag uden i det som lignede Naturen Denne er lige frem. Med Ære at mælde da er jeg Spire af denne uforlignelige Stamme, altsaa maa det ikke forundre Dem min Herre, at Hiertet ligger mig paa Tungen, og at jeg frit ud paa godt Norsk siger Dem: at Deres Ugeblade ere meget u fuldkomne. De synes at glemme for hvem De skriver, og hvilken betydelig Fejl er ikke dette hos en Forfatter, De ville derfore ufortrøden tillade mig at erindre Dem om: at De befinder Dem paa et Sted, der i Norge er det samme som Rom i Jtalien, og hvor der gives Læsere af forskiællig Alder, Smag og Tænkemaade. Det er ikke nok min Herre, at De fornøyer den knarvorne Alderdom med nogle Stykker af Sædelæren, og at De stikler paa de Smukke for at hevne en uheldig Elsker af Kiønnet. De haver langt fra ikke opfyldet Deres Pligt naar De beriger den Enfoldiges Jndbildning med nye Urimeligheder, ikke heller haver De truffet Maalet ved at skyde med Bogstaver, Foruden dem, som Deres Opmærksomhed allerede haver tient til Takke, findes en Mængde andre, som ligeledes ønske at faae Smæk for Skillingen. Mænd læser et, Børn læser et andet, sagde en lærd Mand om den berygtede Tougustiito Nr. bør fornøjes, men hertil udfordre, agde Afvexlinger. Omne tulit punctum qvi miscur utile dulci, det er: Skiemt og Alvor min Herre, Tænk paa Dem selv min Herre! Sindet svækkes ved immer at spændes, giv det løs imellem for lidt uskyldigt Spøg og en vederqvæggende Moroe. Denne Ledighed vil indrente Dem meere end mange av Deres sureste Arbejds Timer. De vilblive Pigernev Jrts, og en Apollo for de tomme Hoveder; De friste hellere vil ophøye Dem over alle skiønne Aander, og Pøbelen vil troe at der ikke findes saa lærd en Karl i Kongens Krone, Forsøg eengang om ikke visse indlagde Vers vil læses med større Andagt end baade Halborg og Ops Enker, De maa frit udgive dem for Derev egne. En Stue ved foretyver om der et mig, som lever m. m. Muntergeist. berygtede Terentius. Alle bør fornøjes, men hertil udfordres en Mængexlinger. Omne tulit punctum qvi miscuit utile dulci, det er: Skiemt og Alv Herre, Tænk paa Dem selv min Herre! Sindet svækkes ved immer at spænde det løs imellem for lidt udskyldigt Spøg og en vederqvægende Moroe. Den ighed vil indrente Dem meere end mange av Deres sureste Arbejds Timer. De Ninernes Jons, og en Apollo for de tomme Hoveder. De sviske Tætter, i øye Dem over alle skiønne Aander, og Pøbelen vil troe at der ikke findes saaden Karl i Kongens Krone. Face, om ikke disse indlagde Vers i s med større Andagt, end baade Hvidere og Oxenstierne moralske Tanke ma: frie jye dans for Garas egne. En Skole Han fortre han og Jat af mi lever m. m. Muntergeist. Den kloge Kone. Prudentia blev gift med Ole Hun tænkte, man ej kand paa Lykken altid stole. Forsigtig brugte Hun da denne Skik: Hun lagde noget av for hver Gang at Hun fik - - Hvad skeer, Det gik med dem som mange andre, Fra Huus og Hiem de maatte vandre. Den stakkels Mand nu hænge færdig var; Ej, sagde Hun, friskt Mod min søde Far! See her--- kiøb Gaard igien og giv mig ofte meere, Jeg vil med Glæde samle fleere. Den Avindsyge. Du lille Jomfrue=Ring, Jeg Dig lyksalig skatter; Thi naar Din Eiere Dig pleier have paa, Ved saadan Leilighed de smukke Jomfrue Du ofte føle kand som jeg ej føle maa; Foruden andet meer, hvortil Du Frihed nyder, Saalænge at Dig kun Din Jomfrue bære vil; Du kun til Vederlag en lille Finger pryder, Da dette er og alt hvad Du kand tiene til Kand denne Tieneste tilfulde dog belønne Din Jomfrue, Nei, og ne; men see, Du ikke veed At du lyksalig er; Jeg bedre skulle skiønne Jfald jeg var som Du, paa slig Lyksalighed. Om Dagen i Din Form jeg gierne ville blive, For da at glimre paa en Jomfrue Finger-Leed, Om Natten ville jeg, forandret, Prøver give Ved Kyss og Favne-Tag paa min Erkiendtlighed. Hvad gielder: Hun saa vist med mig helst ville tækkes! Et dobbelt Gode bør et enkelt foretrækkes.