Viborger Samler, 1849-07-23
Jfølge "Berl. Tid." antages det almindeligt, at der gives hemmelige, for Danmark gunstige Artikler, hvorved Vaabenstilstandens bekjendtgjorte Artikler suppleres og nøiere bestemmes. Jndtil nu deslige hemmelige Artikler maatte vorde bekjendte, bede vi dem blandt vore Medborgere, som ikke maatte kunne finde sig beroligede ved hvad der foreligger, om at udsætte deres Dom endnu i nogen Tid og foreløbig at lægge Mærke til, hvorledes vore Fjender opfatte det Passerede. Jmidlertid ville vi tillade os at henlede Opmærksomheden paa de Hovedpuncter, som Danmark har opnaaet ved de afsluttede Conventioner. Fordet Første er Schleswigholsteinismen brudt i sit inderste Væsen og Oprørets Sag aldeles opgiven, saavel ved Fredspræliminariernes Art. 1 som ved Vaabenstilstands Conventionens saagodtsom samtlige Artikler, men især Art. X. For det Andet har Preussen nu i Fredspræliminariernes Art. 1 antaget den saa vigtige Tilføining, at Slesvigs politiske Forbindelse med den danske Krone skal forblive urørt, hvis Forkastelse fra Tydsklands Side i sidstafvigte Foraar, som bekjendt, gav Anledning til at Krigens Gjenudbrud ikke lod sig forhindre. Vel indrømmes det, at Ordene i bemeldte Passus ikke udelukke forskjellig Fortolkning, men desto vigtigere er det at fastholde den historiske Betydning, som den i og for sig ikke afgjørende Ordføining har faaet. Hvorvidt det nu vil kunne lykkes Danmark ved den endelige Fredsunderhandling i hele sin Conseqvents at gjennemføre den i Præliminarierne givne Basis, at Slesvigs hidtidige politiske Forbindelse med den danske Krone skal forblive uforandret, altsaa at ligesom Danmark og Slesvig hidtil have havt fælles Souverain i den danske Arve=Enevoldskonge, saaledes maae de fremtidigen have samme i den constitutionelle Konge med den almindelige Rigsdag, ved hvis Side alene staaer en slesvigsk Landdag for Hertugdømmets særegne Anliggender, - derom vil naturligviis det hele Spørgsmaal komme til at dreie sig, og ikke længere om Schleswig=Holsteinismens oprindelige Fordringer, der ere opgivne; men Spørgsmaalets Løsning vil ufeilbarlig væsentlig komme til at afhænge af hele Europas politiske Udvikling i den nærmeste Fremtid. Seirer Rusland i Ungarn, vinder Østerrig atter Kræfter og vises de revolutionaire Bevægelser afgjort tilbage baade i Tydskland og i Frankrig, da kan der neppe være Tvivl om, at Slesvig vil komme i en organisk constitutionel Forbindelse med Danmark af den Beskaffenhed, som betinger Begges sande Vel og betrygger det danske Sprog og den danske Nationalitet for Fremtiden. Det er saaledes af Vigtighed for Danmark at kunne afvente de europæiske Forholds Udvikling i Almindelighed, og det er netop en af de væsentligste Fordele ved den nærværende Vaabenstilstands=Convention i Sammenligning med den, forrige Aar, i Malm afsluttede, at hiin vil tillade Danmark at vente, uden at befrygte Schleswig=Holsteinismens Befæstelse, medens Tilfældet efter denne var omvendt. For det 3die er der et meget vigtigt Punct, hvorpaa vi skulle gjøre opmærksom, og det er Bestemmelsen i Fredspræliminariernes Art. IV om Arvefølgen. Dens Ordning fremtræder vel nærmest som et Tilsagn fra den danske Konges Side; men i denne, under Stormagternes Auspicier istandkomne Stipulation haves et Beviis for, at Arvespørgsmaalet ogsaa ligger disse alvorligt paa Hjertet, og at Danmark, langtfra at vente Modstand, tør gjøre sig Haab om redebon Imodekommen ved en til Tidsforholdene svarende Løsning af samme. Forøvrigt skulle vifor Tiden ikke opholde os ved Conventionens Enkeltheder. Kun skulle vi bede bemærket, at Danmark ved Vaabenstilstands-Conventionens Artikler VI og VII er sikkret mod at komme i den Forlegenhed, som Malmøer-Conventionen af forrige Aar beredte det, idet man ifølge denne fra dansk Side fandt sig beføiet til bona fide at opfylde alle sine Forpligtelser i Henseende til Blokadens Ophævelse, de opbragte Skibes Udlevering m.v., medens Tydskland i Henseende til sine Forpligtelser indrettede sig ganske efter Behag. Ved Berliner=Conventionen er derimod Blokadens Ophævelse m.v. betinget af Conventionens samtidige Opfyldelse fra tydsk Side. Skulde nu Vaabenstilstandens Udførelse møde uoverstigelige Vanskeligheder - i Tider, som de nærværende, maa man være beredt paa de besynderligste Resultater – vil Danmark ikke alene Jntet have tabt af dets nærværende Position tillands og tilvands, men vil have vundet betydeligt i Henseende til dets almindelige politiske Situation ligeoverfor de venskabeligtsindede Magter, hvorhos Jyllands Rømning af Fjenden under alle Omstændigheder turde blive den ikke usandsynlige Følge af, at Preussen drager sig ud af Sagen. Vi ere altsaa komne ind i en ny Vaabenstilstand, og den store Scene i vort Fædreland skal i de næste Dage undergaae en betydelig Forandring. Medens disse Anstalter synes at gyde Olie i Oprørets Jld og ville oppuste den til Fortvivlelsens Høide, ere vist mange i Kongeriget urolige ved Tanken om, at det Hele mulig kun bliver en anden Udgave af Malmøer-Conventionen. Vi tilstaae, at mange Bestemmelser i den nyafsluttede Tractat, og ligeledes mange Bestemmelser, som savnes deri, ingenlunde ere egnede til, aldeles at fjerne en saadan FrygtEn Hovedfeil ved Vaabenstilstanden ifjor var vistnok denne, at man aldeles havde undladt at bestemme, Hvo der skulde hævde Tractaten. Nei, man havde overladt dette til selve Oprørerne, og de udførte dette Hverv aldeles, som de, der kjendte dette Slags Folk, sagde forud. Netop denne Mangel i Tractaten vil gjøre den evig mindeværdig i Historien. Heller ikke i den ny Vaabenstilstand findes nogen Bestemmelse for, at denne eller hiin, disse eller hine Magter skulle afvæbne og undertrykke Oprøret for Stilstandstiden, et Foretagende, der maa ansees for det vigtigste Punct ved en saadan Overeenskomst. Tydske Blade forsikkre, at Preussen ikke har villet have med Udførelsen at bestille, og at Danmark ikke har maattet faae Lov dertil, sees deraf, at 2000 Svenske skulle besætte Nordslesvig. Det er vist, at selv om den fastsatte nye Regjeringscommission, for at komme til Regjeringen, kunde blive enig herom og turde, ved Hielp af de til Hertugdømmets Besættelse bestemte 6000 Mand Preussere og 2000 Mand Svenskere, afvæbne Oprørs=Armeen, der ved Friskarer i faa Dage let kan voxe op til 2025,000 Mand, et saadant Foretagende dog vil være umuligt, og at baade Commissionen, Preusserne og Svenskerne ville blive deels dræbte, deels jagede hiinsides Elben og Kongeaaen. (Dvk.)