Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1802-01-01
Paa en Dag som denne, da Alle ere stemte til Glæde- navnløs Glæde over det kiæreste for Folk og Riger: den uskatterlige Landeved, og da vi tillige helligholde en Fred for vort større Fødeland; Enropa og dermed den hele Jord, vil det sikkert ikke fortryde Nogen, at see det første Blad af denne Aargang fortrinlig oftet noget le til Dagens Anliggende forfattede Fyenske Sange. Af de agtværdige Forfattere haabes Undskyldning, fordi man paa denne Maade giver deres Sange en større Offentlighed, end den, de selv havde bestemt dem; I. Sang til Fredssesten den 1ste Jan. 1802. (forsattet af Hr. Dest, første Lærer ved det Fyenske Sko lærer; Seminarium paa Brahetrolleborg Gods.) Hvi tabte Jorden Held og Hæder, Hvi sørge dybt dens stolte Stæder, – Opflammet af vanhellig Jld var Ordet frækt og Tanken vild. Mod Manden Mandens Arm sig hæver; Hist Tronen faldt; her Hytten hæver. For Krigens Tummel nær og fjærn tang Loven, Dydens sidste Værn. Og Herrens Tempel selv var øde; og Jorden nægtede sin Grøde, mens sukkende plovvante Slægt, baer blodbesprængte Vaabens Vægt. Hist Dagens Skræk, her Midnats Klage for Søn og Broder, Ven og Mage! -Ti Gange endtes Jordens Vei, men Jordens Jammer endtes ei Sku Veemodstaaren i vort Øie og send og Redning fra det Høie, hvor Gud hos dig boer idel Fred, no, see i Naade til og ned! Saa bad en udvalgt liden Skare, dog disse Frommes Bønner vare for Ham, end for Han Tiden bød, gaae frem af Evighedens Skjød. Og Han bønhørte dem, - en Fader! Selv Fader den, som Ham forlader. O, føl det, Hjerte, og tilbed. Jehovas store Miskundhed! Han Mandens Sind som Bækken leder; om Hyrdestav og Scepter freder; stor er hans Magt og Miskundhed! O, føl det, Hjerte, og tilbed! Modtag af Millioner Læber den Tak, som sprigt opad stræber paa Palmens Vinge til dig, Gud, der sendte Fredens Engel ud! Modtag, hvad skjult i stille Kammer, som Tak den bundne Tunge stammer; modtag, vor Fader god og viis, selv i det rørte Blik din Priis! Modtag af Millioner Læber en Bøn, som fyrigt opad stræber paa Andagts Vinge, Gud, til dig, der er vort Haab evindelig! At Fred i Landet aldrig brydes; at Fred i huuslig Kreds maae nydes; giv hvert et Hjerte Fred med dig. giv hvert et Hjerte Fred med sig. H. NTAARSMo RøENEN 1802. 4 J. H. Mel. Op Brødte Timen lyder Sc. Op Brødre, Dagen byder Os frem til fentlig Sang; Al Danmarksrige lyder Af Höitids Jubelklang ; Da Aaret vi begynder, Fredsengen blid forkynder, . Os Fred. O dyrebare Fred : Du evig erig vare vedl., Nu. Tempelklokken lyder, Vi hylde Fredens Bud, Og glade Tak vi ver. Til al Herskarers Gud : Hans Navn vi froe tilbede, Han gav os Sair og Glæde: - Mild hörte Han vor Bön om Fred, Priis være Ham i Evighed! . . 1 stille landlig Boelig. Velsignes Frederik ; Da vi sad tryg og rolig, Han midt i Faren gik :Ja og hver ædel Kriger! Som faldt for Land og Riger, " Vi paa Jer Craxhöi Blomster strøe, Og prise Jer i Daad og Dödt: Glad gaaer nu stræbsom Bonde Hen til sin Jord med Lyst; Ei höres Krigens Onde, Fj Skud fra fierne Kyst; Og rolig Barnet hviler. Ved Moders Bryst, og smiller; 2, Og kiek Soldat paa Loen staaer, Og Oldings Tak til Himlen naaer. Vi Aarets Morgenrøde Kan hilse glad og fro; Og nyde Landets Gröde, I tryg velsignet Roe. Fra Den til Norges Fielde Gienlyde Priis og Vælde, 2 Og Lovsang for den blide Fredt : Den erig erig vare ved. H. Sang. til det odenseiske Raadstuebal den 1ste Januar 1802, i Anledning af Freden, af A. Jørgensen, Translateur. Vi saae en laurbærkrandset Fred, der steg til og fra Himlen ned ved Danske Mænd paa Selerspalmer. De Danskes Fred blev helteskiøn - og Heltene fik selv til Lanen Hæderskrands, som aldrig falmer. Melodie, hver Glædens Ven. Velkommen ned. til alle Jordens Egne - himmelske Fred! Velkommen allevegne! . Menneskene, fra Krigen fri, takkende Knæene bøe; Englene med dem stemme i : Ære være Gud i det Høiel; Far da nu vel, J blodbestænkte Tider! Kuns fredrigt Held skal herske nu omsider. Velkommen da, Du blide Fred! Evig velkommen Du være Evig, evig Du vare ved. til Fyrsters og Folkenes Ære. Velkommen her til Dannerkongens Rige! Tilfægtet: kjær - Du skiønnet er tillige. Modtag af Dania Takkens Krands, som hun til Brødre har bunden - Brødre, der kiækt bød Krigen: Stands! og Freden med Hæder har vunden. See, Christian. fra Dannertronens Sæde - Dit Folk i Dan sig stolt ved Freden glæde. 2 Skue det med Fredrik diærvt i Slag Oldtidens Helte at ligne. Hør det paa Fredens Høitidsdag Christian og Fredrik velsigne. Velkommen ned. til Dans og Norges Egne - himmelske Fred! Vær hilset allevegne! Dannemænd nu fra Krigen fri takkende Knæene høje; Mødrene med dem stemme i Ære være Gud i det Høie, Kor. Fader, vi nu fra Krigen fri takkende Knane bøje. Stemmer, ve stemmer Alle i : Ære være Gud i det Høie, Dacapo.