Aarhuus Stifts-Tidende, 1830-12-18
Proclamation. fra Dictatoren. De overordentlige Begivenheder som have tildraget sig : i Kongerigets Hovedstad, fordrede overordentlige Forholdsregler. Landet trængte haardt dertil. Administrationsraadet kunde ikke meere fyldestgiøre. Hverken den i Konseilet selv udnævnte Kommitee eller den paa sammes Ruiner oprettede provisoriske Regjering vare istand til at opfylde National=Ønsket, et Ønske, som Tingenes Magt havde fremkaldet. Der manglede et Punkt, som alle Gemytter kunde holde sig til. J Forvirringen tænkte man paa Alt, kun ikke paa at sætte et Maal for det Onde som truede Landet med aldeles Undergang. Landsmænd i Opdraget i Leiren siden min tidligste Ungdom, og med saamange Andre kaldet ud til fremmede Lande, for med mit Blod at kæmpe for Fædrelandets Uafhængighed, har jeg været Vidne til mere end een Revolution, og har overbeviist mig om, at en Nations sidste Haab under saa vanskelige Omstændigheder som de vi befinde os i kun er Enighed i Kraft og Patriotisme. Men der hersker ingen Kraft, hvor Lidenskaberne bekæmpe dem. Opmuntret af denne Overbeviisning, og da jeg vidste at befale idet jeg maatte adlyde, har jeg, til det almindelige Vel, ikke længere vægret mig ved at bruge den Magt som Regjeringen har overdraget mig som Hærens Overgeneral. Jeg har fulgt Samvittighedens Stemme, mit hele Livs eneste Ledsager, idet jeg provisorisk concentrerede al Magt i min Person, og har ver overtaget Dictaturen indtil den sammenkaldte Rigsdag, nærmere Beslutning. Under denne Titel har jeg forbunde mig til, kun at betjene mig af Magten for Nationens Jnteresser. Som gammel Soldat veed jeg at holde mine Løvter, og jeg sværger, at Fædrelandets Held skal stedse være Maalet for alle mine Bestræbelser. Den Enthusiasme, hvormed Armeen og Hovedstaden have modtaget denne min Beslutning, lader mig haabe, at hele Landet vil vise mine Hensigters Reenhed lige Retfærdighed. Paa Rigsdagen vil jeg aflægge Regnskab for mine Handlinger. Landsmænd af enhver Alder, Paa Eders Medvirkning paa Eders Fædrelandskjærlighed beroer vor hele Fremtid. Jeg tvivler ikke om, at det 10 vil lykkes vore forenede Bestræbelser at frelse vor Nationaluafhængighed. Langtfra at ville forstyrre Nabostaternes Rolighed, ønske vi kun, at Jkke=Interventionen maa blive nøiagtig overholdt. Og hvorledes kunne vi befrygte, vi Polakkere, som have kæmpet for Friheden i begge Verdensdele, vi som ved Lidelser og Mod selv have sat vore Fjender i Forundring, hvorlede, kunne vi, paa samme Tid som Europas største Magter over lade Frankrige og Belgien til selv at organisere deres indre Existentse, frygte for, at man vilde regne os det til Forbrydelse, at vi for hele Verdens Aasyn gjøre Paastand paa de os forlængst belovede Rettigheder og Friheder, Nei, Polakken veed at være tro, og da hele Europa forlod Ham hvis seierrige Ørne Nationerne havde kastet sig i Støvet for da ophørte ikke de polske Batailloner, endnu i Ulykken og indtil sidste Øieblik, at vise Troskab mod den styrtede Helt Men her havde Magtens Onde overskredet alle Grændser. Det var bleven umuligt, at faae Sandheden bragt frem til Thronen. Ved hver Dag blev der paalagt vor Frii hed nye Lænker. Har derfor nogen Opstand været mere legitim, Nei, Monarken selv vil ikke miskjende denne Sandhed, idet han indseer, at være bleven bedraget. Landsmænd, Den Dag er kommen, paa hvilken vi Alle maa opoffre os for at tilbagevinde vore konstitutionelle Rettigheder, og for at bevise, at vi ere værdige dertil, Fædrelandet leve!