Viborger Samler, 1838-08-30
Forsamlingens ældste Medlem, Landvæsenscommissair Wulff holdt dernæst en Tale af følgende Jndhold: "Vi have opnaaet den sidste af de Dage, der vare os givne for at raadslaae om det elskede Fødelands Vel. Med rørte Hjerter hørte vi de Ord, som i Afskedens høitidelige Time ere talte til os, saavel af den høithædrede og inderligelskede Kongelige Commissarius som af den værdige Præsident. Vigtige Arbeider have været os forelagte, og vi saae dem bragte til Resultater, som vi ønske maae finde Anklang hos vore roeskildske Brødre; vi kunne da holde os forvissede om, at de som gavnbringende Love ville træde for Lyset, og værne om Undersaatternes Fred, Frihed og Lykke. Vi have seet Frugter af Forsamlingens Andragender, Overveielser og Beslutninger i de første Møder, og af den os ved vore Forhandlingers Begyndelse meddeelte allernaadigste Bekjendtgjørelse vide vi, at Kongen intet af Nationens Ønsker har ladet ubemærket. Ogsaa denne Gang er fra Forsamlingens Side foredraget mangt et Anliggende, dybt indgribende i Undersaatternes Vel, og var der Et eller Andet, hvortil Nationen med ufravendte Blikke henseer, saa vide vi, at vore Andragender, Ønsker og Bønner i de nævnte og flere Henseender ville med Inderlighed som med Kraft blive frembaarne for vor Kongelige Fader af den Mand, hans Viisdom som hans Godhed sendte os som sin Villies Tolk, og vi ville i alle vore vigtige Anliggender tillidsfuldt haabe Bønhørelse. Vi bede Gud, at han vil lægge mange lykkelige Aar til den elskede Landsfaders Alder, og at han længe maa glædes over det Gode, han skabte for sit taknemmelige og trofast hengivne Folk ved at tildele det Rettigheder, der binde sig til vore Jnstitutioner. Der mangle mig Ord til at tolke de Følelser, af hvilke ei alene Forsamlingen men Nationen er gjennemtrængt, med Hensyn til hvad vi skylde vor ædle elskede Ørsted; han opofrer saa ganske sin Tid, sine sieldne Evner og sin hele Kraft til sin Konges Tjeneste og sine Medborgeres Vel, og vore Hjerters varmeste inderligste Tak er jo det det eneste Offer, vi derfor kunne bringe ham. Vore Ønsker for hans Liv, hans Sundhed og hans Glæde ledsage ham, og give Gud, han ofte maa indtage sin med saa megen Værdighed beklædte Post, længe være Folkets Talsmand for Monarkens Throne, længe være Folk og Fødeland til Gavn og Pryd. Forsamlingen henvender sig med Taknemmelighed til den høithædrede Præsident, der med saa udmærket Duelighed har styret Forhandlingernes Gang, og saa at sige ledet os igjennem Forretningernes Labyrinth med Fasthed og Jndsigt, Godhed og Værdighed. Det vil inderlig glæde Forsamlingen ofte at see ham indtage en Plads, han med saa megen Hæder beklæder, og vore Ønsker ere, at Guds rigeste Velsignelse maa vorde ham til Deel. Skilsmissens Øieblik er der, Gjensidig Tak og Erkjendtlighed ledsage Afskedens trofaste Haandtryk, og om vi end adskilles ved Tid og Rum, saa vil dog Tanken om den her tilbagelagte Tid og om vort Kalds Vigtighed holde os forenede og vore Bestræbelser stedse gaae ud paa, ogsaa adskilte at virke til det store Formaal: vort elskede Fødelands Vel." Derefter reiste den Kongelige Commissarius sig og tilkjendegav i Kongens Navn: At Provindsialstændernes nærværende Forsamling var opløst. Forsamlingen udbrød derpaa i det eenstemmige Udraab: Længe leve Kongen, hvorpaa den adskilte sig.