JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Jyllandsposten, 1838-10-22
Men nu see vi ikkun alle danske Provincialdragter i blandet, broget Mangfoldighed; men gaae vi fra Landsbyen ind i Staden, da see vi udenlandske Folk. Vi vide ikke, enten det er Franskmænd eller Engelskmænd, eller deres Abekatte. Var det dog ikke bedre, om vi kunde kjende: "Det er en rigtig Danske Og ikke som nu: "Det kan være en Dansk, eller en Fremmed, eller en Blænding. Hvorledes er det dog gaaet til, at vi Danske, der fordum havde fuld Ret til at sætte Løven i Vaabenet; Vi, mod hvem de betuttede Franskmænd helst forsvarede sig med Psalmer og Røgelsekar, Vi, hvem en Engellænder ej torde gaae forbi paa en engelsk Broe, men blev staaende ved hiin Ende, til The Lord danetvar passeret? – at Vi sende nu vore Skrædere til London og Paris, for at de kunne lære at omskabe os til Franskmænd og Engellændere, O Vee! Det er nok ikke blot i Skind, men og i Sind, Der var en Tid, da danske Sværd havde vundet ti Gange saa meget Land, som det hvorfra de uddroge. Men saa vendte de sig mod hverandre, og saa gik det Vundne og meere til, fornemmelig, da man begyndte at tydskes og lade sig tydske. Og dette er endnu ikke forbi. Thi kan man faae Sønderjylland fortydskeet, og Kongeaaen gjort bredere maaskee de vil have Nørrejylland skudt op i Christiania-Bugten - saa saa vil det engang hen i Tiden hedde i Verdenshistorien: "Der var fordum et Rige i det nordlige Europa, som heed Danmark. Det var et saare mægtigt Rige, og indbefattede ei allene Øerne i Østersøen og den cimbriske Halvøe, men ogsaa Sverrig og Norge, og til en Tid hele Engelland og Tydsklands nordlige Kyster. Men saa blev det indbyrdes neens, og eet Stykke skilte sig fra efter det andet. Og de Danske lode sig ikke saameget overvælde, som overliste af Andre, og de skilte dem efterhaanden ved deres gamle Sæder og Skikke, deres Guld og Sølv, deres Klæder, og deres Vaaben, og tilsidst ved deres Tungemaal, der endnu som eneste Levning skal findes i enkelte Landsbyer paa den store jydske Hede, maaskee og hist og her mellem Sandklitterne ved Vesterhavet."Der er talt saameget om Besparelser - og der er vel endelig ikke talt for meget endnu. - J den her omtalte Sag er endda og Noget at tale om Besparelse. Hvad her aarligen gaaer ud for Klæde og Cassimir, og alt det hele lange Synderegister af udenlandske Silkeklude og Bomuldslapper, til at udmaje vore og vore Kvinders Kroppe, til at vedligeholde denne tragicomiske Verdensmaskerade" – See alt dette kunde Engellænderen maa dog fra hiin Ende af Broen have kjendt den danske Herre paa hans Nationaldragt, spares, naar vi og vore Kvinder ikke skammede os ved at være Danske.
Jyllandsposten, 1838-10-22
Vore gjæve Forfædres Nationaldragt var Kofte og Broge (lange vide Buxer). Den var mandig, den var bekvem, baade tilsøes og tillands. Endnu hører denne blaae Kofte til Bondens Nationaldragt i Omersyssel; og besat med sine tvende Rader Sølvknapper er den løsnefaldende smuk. Spørger Du en Bonde fra sønden Randers om en saadan klædt, saa svarer han: "Det er en Overfjording, d. Een som har hjemme Norden for Randers Fjord; men han er nærved for denne Koftes Skyld at ansee ham kun for halv Landsmand. Og denne siger om hiin eller og En fra andre Egne: "Det er en sær Kumpen, hvor mon han er fra?" – Men vi skulle Alle kunne see paa hverandre, hvor vi ere fra i Danmark - ikke fra Omersyssel, eller Lowsyssel eller Vensyssel, eller Stettin eller Kulsvieregnen; men fra Danmark. Saadan en Kofte, med opstaaende Krave, med Overslag og naaende til Knæerne, bedækker hvad den skal, og hindrer ikke Gangen. Den kunde bruges til Arbejdskjole og til Stadskjole, af Søkrigeren og af Landkrigeren. De Aftegn, der skulle skille den ene Stand, fra den anden, vare let anbragte, saavel paa samme, som paa Hatten eller Hætten (Chacot). Men enten den nu var af Vadmel eller Klæde - efter Enhvers Evne og Lyst Tøjet behøvede vi ikke at forskrive og betale i dyre Domme.
Jyllandsposten, 1838-10-22
Naar den unge Romer havde traadt sine Drengeskoe, og førstegang beklædtes med Mændenes Toga, da rystede han Barnet heelt af Ærmet. Han følte, at han nu var værdig til at ogsaa bære Sagum i Kampen mod Romas Fiender. Saaledes skulde ogsaa vore Knøse, ved at ombytte Trøyen med Koften, føle sig ophøiede i Mændenes Klasse. De skulle føle, at de ere ikke saameget værnepligtige, som meget mere værne berettigede. Nu, jeg er ikke den Første, som haver bragt denne Folkesag paa Bane - Gid jeg heller ikke maatte blive den Sidste, Spentrup, i Octbr. 1838. S. S. Blicher. For Lidt og for Meget.
Jyllandsposten, 1838-10-22
Forfatteren, en gammel ligefrem Jyde, læste i Avisen alt dette her og Thorvaldsen, hvorledes de begyndte ved Helsingøer, og bleve ved lige ind paa Charlottenborg, og der var ingen Ende paa Viser og Taler - eller Prækener - og Hurra; og kan ingen Konge holde sit Jndtog med større Herlighed og Glæde. Men een Ting savnede jeg dog jeg veed ikke rettere, end at der staae mange delige Træer imellem Toldbodveien og Castellet. Af disse tænkte jeg, de havde revet Grenene, og strøet dem paa Veien for ham, saavelsom deres Klæder; thi de havde dog vel allesammen Klæder, og kjønne Klæder paa; saa havde det været complet. Der var da endelig ogsaa een Ting, som manglede – men som jeg ellers ikke videre savnede. Blandt de mange det er ellers et Poeter, som sang til hans Ære - Spørgsmaal, om de alle vare mætte? - hørte jeg ikke Noget til Een, der troer jeg - boer ude ved Frederiksberg - ikke paa Frederiksberg - han var ikke med at falde ned og tilbede ham. Naa, Stakkel! han har vel havt sine Grunde. See nu, J kjære Konstmennesker, Dette har jeg ikke villet sige Eder strax - naar jeg seer Nogen af mine Sognefolk beruset, saa bier jeg altid med at skjænde paa ham, til han er bleven ædru - tager det nu op i den bedste Mening. Og skulde jeg have forsyndet mig, saa tilgiver den gamle Landsbyepræst. Algierske Sopasse.
Jyllandsposten, 1838-10-22
Uagtet Algier nu alt i flere Aar har været i de Franskes Besiddelse og ophørt at være en Røverstat, saa at Preussiske, Hamburger=, Bremer= og Lübecker=Fartøier, nu fare paa Middelhavet, ligesaavel som danske Skibe, og disse intet Fortrin længere have for hine, saa maa dog endnu danske Skibe, som, ifølge ældre Bestemmelser, gaae hinsides Cap. Finisterre, med mange Formaliteter indløse et saakaldet Tyrkepas, der, uden at gjøre Nytte for enhver Reise, koster for et Skib paa c. 100 Commercelæster circa 25 Rbd., og forholdsviis, mere eftersom Skibet er større, hvilken Afgivt i nærværende, for Handel og Skibsfart saa maadelige Conjuncturer altid er trykkende, og som de andre her nævnte Nationer ganske ere frie for. Man maa derfor ogsaa haabe, at det vil blive Tilfældet med de under dansk Flag farende Skibe, og at de nu forsamlede roeskildske Stænder ville tage nærværende Sag i Overveielse, eftersom de danske Fartøier i Udlandet trykkes af saa mange Consulats-Gebyhrer.
Jyllandsposten, 1838-10-22
Nyheds Post. Fortsættelsen af Obligationssagen. (See Jyllandsposten Nr. 11.)
Jyllandsposten, 1838-10-22
J Nr. 251 af Khvnsp. fandtes dernæst indrykt en Skrivelse til Statsgjeldsdirectionen, indgiven af Obligationshaverne, hvori det blandt Andet hedder: "Den nye under 15de Decbr. 1837 til N. M. Rothschild Sønner udstedte Hovedobligation for Lst. 4,40,000 maa derimod efter Ordene synes at medføre, at til Opkjøbet af Obligationerne herefter kun skal anvendes i det mindste pCt. af Lst. 4,840,000 og de accumulerede Renter af de fra nu af indkjøbte Obligationer. Men som følge heraf ville Creditorerne ikke have nogen Garanti for, at der nu vil anvendes mere end Lst. 24,200 til Amortisationen, eller at der ikke fremdeles vil finde en betydelig Forskjel Sted med Hensyn til denne, sammenlignet med hvad den i Overeensstemmelse med Contracten af 8de Juni 1825 er stipuleret til. – Da en saadan Forandring naturligviis vilde udsætte Obligationseierne for et ikke ubetydeligt Tab i Fremtiden, saa vil den høie Direction finde det naturligt, at Undertegnede, Eiere af Special-Obligationer af bemeldte Laan, herved tage sig den Frihed at forespørge, hvorledes den nye Hovedobligation i denne Henseende er at forstaae, og navnligen, om ikke Amortissationen fremdeles hvert kommende Aar skal vedblive at være saaledes, som den er bestemt i Hovedobligationen af 8de Juni 1825, at nemlig, hvad der af Lst. 192,500 ikke skal anvendes til Forrentning af de uindløste Obligationer, anvendes til Laanets Amortissation. - Vi antage, at en beroligende Meddelelse i fornævnte Henseende udfordres for at kunne efterkomme den høie Directions Opfordring til Ombytning af Special=Obligationerne, og formene, at Directionen for Statsgielden og det synkende Fond vil finde sig foranlediget til at bevirke en allerhøieste Resolution, der i denne Henseende vilde afgive den Garanti, som Creditorerne nu troe at savne, og for hvis hensigtsvarende Bekjendtgjørelse den høie Direction forhaabentlig vil drage Omsorg."De, som ønske at abonnere paa dette Blad, vilde henvende sig til een af dets Commissionairer, som ere nævnede ved Foden af dette Blads Nr. 37, hos hvilke ogsaa de foregaaende 2de Qvartaler kunne erholdes. Den sidste Halvdeel af 2det Qvartal, med hvilken Udtoget af Stændertidenden begynder, faaes særskilt for 48 s.
Jyllandsposten, 1838-10-22
Hermed følger Tillægsblad Nr. 20. Af dette Blad udgaaer et Nr. ugentlig, som betales med 1 Rbdr. Qvartalet. Subskription derpaa modtages i alle Provindsens Boglader.
Jyllandsposten, 1838-10-22
Tillægsblad, til Felanteren. Nr. 20. Mandag den 22de Octbr. 18 Maa trykkes. Fleischer.
Jyllandsposten, 1838-10-22
Udtog af Forhandlingerne ved Provindsialstænderne for Nørrejylland. Af Stændertidendens anden Række.
Jyllandsposten, 1838-10-22
(Fortsættelse af Sagen og Foreningen af begge de danske Provindsialstænder=Forsamlinger.)(See d. Bl. Nr. 19.)
Jyllandsposten, 1838-10-22
Vi have fremsat vore Meninger og Forslaget med den Uforbeholdenhed, som den ærede Forsamling, ved tillidsfuldt at vælge os til Medlemmer af Committeen, har kunne fordre.
Jyllandsposten, 1838-10-22
Etatsraad Brink-Seidelin bemærkede, at Referenten gjentagende har indvendt, at i saa vigtig en Sag maatte en lang Erfaring komme til, før vi skulde beslutte os til at tilraade Foreningen. Men naar der ere saa vigtige theoretiske Grunde for Foreningens Hensigtsmæssighed, som Tilfældet er, saa er det Talerens Mening, at man ei længere maa udsætte, derom at petitionere. Udsættelse vilde kun gjøre Foreningen i Fremtiden vanskeligere, naar man endnu fastere havde sat sig i Hovedet, at Jylland havde sine forskjellige Jnteresser, fra Øerne. Men destoværre ere vi ei heller uden al Erfaring. Dog dette vil Taleren ei udvikle, thi Forsamlingens Medlemmer have seet det, at Eensidighed lettelig kan gjøre sig gjældende. Referenten skulde, i Anledning af hvad Assessor With havde yttret, kun gjentage hvad han forhen ofte havde sagt, at han ikke troede, at nogen Jyde nærede Mistillid eller Uvillie mod Øeboerne eller befrygtede noget Sligt fra deres Side, og at han ansaae enhver Frygt for Adskillelse og Kløft imellem de Danske for ugrundet. Naar den sidste Taler paaberaabte sig, at her vare saa vigtige theoretiske Grunde fremsatte, at der intet var at betænke sig paa, men at det var ønskeligt, uden Ophold at søge Foreningen bevirket, da kunde Referenten ikke sige, om Andre ansaae disse Grunde ligesaa ufeilbarlige; han for sin Deel fandt dem langt fra at være det, og han havde den fuldkomneste Overbeviisning om, at det ikke var tilraadeligt, at en saadan Forandring i Jnstitutionen indtraadte førend en lang Erfaring var erhvervet ikke alene af de Deputerede men af hele Folket, som ikke af den ene Forsamling, med hvis Følger det har kunnet blive bekjendt, kunde ansees at være sat i Stand til at danne sig et klart og levende Begreb om Jnstitutionens Væsen.
Jyllandsposten, 1838-10-22
Naar der forøvrigt vare fremkomne Yttringer, som syntes at lægge for Dagen, at man troede ikke her at behøve at tage saa nøie i Betænkning at fatte en Beslutning som i det Tilfælde, at Stænderne vare meere end blot raadgivende, da maatte han paa det Kraftigste modsige denne Mening. Han skjønnede ei rettere end at Kongen havde viist, at han lagde saa megen Vægt paa Stændernes Raad, som man kunde vente, og det vilde vist ikke være at forøge den Jndflydelse, Stænderne og Folket maae ønske, at der tillægges de Førstes Raad, dersom man vilde søge en Beroligelse for forhastede Beslutninger i den Omstandighed, at de vilde blive uden Virkning. Møller Tøstesen yttrede, at det ikke var udtalt i hans Egn, at man ønskede Stænderne forenede i Kjøbenhavn; tvertimod antog man, at naar Foreningen fandt Sted, da vilde den vestlige Egn af Jylland blive sat tilside.
Jyllandsposten, 1838-10-22
Etatsraad Brinck-Seidelin maatte bemærke, at hvis man i de mindre Landeiendomsbesidderes 21de Valgdistrikt er bange for at sende en Deputeret til Kjøbenhavn, saa kan man ei finde Anstød i Minoritetens Jndstilling, at Aarhuus skulde blive Forsamlingsstedet, og har det 21de Valgdistrikt Mistillid til Øestifterne, saa har man der Beviis for, hvad Taleren har sagt, at det er høi Tid at forene Stænderne. Møller Tøstesen bemærkede yderligere, at naar Stænderne bleve forenede, da vilde de Bekostninger, der ere anvendte paa at indrette Locale til Forsamlingerne i Roeskilde og i Viborg, være spildte, og nye Bekostninger skulde da anvendes paa at forskaffe et Locale i Aarhuus, og man kunde maaskee derefter flytte Forsamlingen til Odense.
Jyllandsposten, 1838-10-22
Stiftsprovst Hald bemærkede, at naar Referenten lægger Vægt paa, at Folket ikke har udtalt Ønsket om Stændernes Forening, saa maa det bemærkes, at Assessor Ussings didhørende Forslag blev i det Væsentlige optaget i alle offentlige Blade, at der blev lagt særdeles Vægt paa Sagens Vigtighed; at heri altsaa indeholdtes en stærk Opfording for Folket til at yttre sig mod Foreningen, hvis det ansaae en saadan for utilraadelig; at der desuagtet ikke er offentliggjort een eneste Modsigelse, og at man altsaa vel kan betragte en saadan Taushed som en stiltiende Billigelse. Med Hensyn til det af den sidste Taler Anførte maa det bemærkes, at Stænderne upaatvivleligt ville foretrække Aarhuus, der er Midtpunktet for Danmark, til hvilket man fra enhver Deel af Landet kan komme hurtigt og for en billig Betaling. Ligeledes maa Taleren gjøre opmærksom paa, at der i Aarhuus vistnok vil kunne erholdes et meget passende Forsamlingsted, og det uden nogen betydelig Bekostning.
Jyllandsposten, 1838-10-22
Den af Statsraad Vrinck-Seidelin paa Forsamlingens Vegne udarbeidede allerunderdanigste Petition er af følgende Jndhold: Den Deputerede for det 13de Valgdistrikt for de mindre Landeiendomsbesiddere, Landsoverrets-Assessor With, har til Forsamlingen indgivet et Forslag om Nørrejyllands og Østifternes Provindsialstænders Forening. Denne Sag har været overveiet af en af 5 Medlemmer bestaaende Committee, og er discuteret i tvende Plenarmøder.
Jyllandsposten, 1838-10-22
Efterat Provindsialstændernes Forsamling paa det Nøieste har overveiet Sagen har den fundet den af saadan Vigtighed, og de forskjellige Grunde, der ere anførte for Foreningen, saa vægtige, at den har besluttet, allerunderdanigst at andrage Sagen for Deres Majestæt. Først tillader Forsamlingen sig allerunderdanigst at henlede Deres Majestæts Opmærksomhed derpaa, at Foreningen vilde i flere Henseender medføre Besparelse i Tid. Sagerne ville nemlig hurtigere kunne tilendebringes i Committeerne, da der i en talrigere Forsamling fra alle Landets Egne vil findes Flere, der i enhver Sag kunne vælges til med fortrinlig Sagkundskab at behandle den, end nu i adskilte Forsamlinger; vel overveiede Commiteebetænkninger ville hurtigere blive afgivne, og Sagerne altsaa hurtigere blive afgjorte. At meget længere Tid skulde behøves til de forenede Provindsialstænders Møder, end nu til hver enkelt Forsamling, kan ikke antages, skjøndt vel noget mere Tid vil udfordres end den, een Farsamling nu behøver, da den forenede Forsamling vil have at behandle samtlige Andragender fra Folket, som nu indgives til begge Provindsialstænder, og det er af stor Vigtighed, at disse skjænkes al den Opmærksomhed, de kunne gjøre Fordring, paa, som og at de locale Jnteressers Tarv paa ingen Maade maa blive ubemærket. Det er vistnok vigtigt, at Stændernes afgivne allerunderdanigste Betænkninger og indgivne Andragender ikke udsættes i længere Tid end høist nødvendigt, og det ikke blot af den Grund, at de af Tidens Fornødenhed fremkaldte Lovbud bør betimeligen publiceres, men ogsaa fordi Folkets Glæde over Stændernes Virksomhed vil aftage ved den nu fornødne Udsættelse. Endelig indseer Forsamlingen, at de dobbelte hinanden ofte modsigende Andragenders Expedition stundom medtager megen Tid for Regjerings Collegierne.
Jyllandsposten, 1838-10-22
J Henseende til Charakteer kunne vi aldeles ikke antage, at den hos Øeboerne og Jyderne er forskjellig, thi Sprog, Lov, Jndretninger og Skikke ere de samme, og skulde der ved de forskjellige Egnes Beboere, være enkelte Særegenheder, da ville de vist ikke meere vise sig ved Sammenhold mellem Jyder og Øeboere, end mellem Beboere af enkelte mindre Dele af Landet. Lovgivningen har ei at hensee til de ubetydeligste Nuancer i Charakteren, og hvad selve de Deputerede angaaer, da vilde det ikke blive til Skade, om de kunde bidrage til at jevne hine Forskjelligheder i fælleds Forening. (Fortsættes.)
Jyllandsposten, 1838-10-29
Filandsp. J ren. Udgivet af et Selskab. Redigeret af C. G. Clausen. Mandag den 29de Octbr. Nr. 44. Maa trykkes. Fleischer. Cimbrens Opfordring til Thorvaldsen. Nys Thorvaldsen - Du Konstner stor Du Stolthed for vort Danas Land! Omseiled' nær de Cimbrers Strand, Hvor Fyret blussed høit mod Nord! Dog større Glimt fra Nordisk Pol Sig samme Nat mod Himlen svang Og sikkert Konstner Dig aftvang Beundring stor - liig Sydens Sal. Thi Nordlys lig et Jldhav fast, Alherren spredte vidt omkring, Som lyste op den store Ring, Der slutted' Rotal med sin Mast, Og Gjensyn knytted mildt den Pagt Med Fødelandet, Du forlod. Thi viiste Rom ved Tiberflod, Ei Guds Natur i større Pragt, Ja høitidsfuld var denne Nat, Det følte Konstner, vist Din Barm, Thi Cimbrens Mod og Kæmpearm Et Hædersminde sig har sat, Som minded Dig om djerve Folk, Der freidigt drog mod Sydens Land, Vidt ud fra den Normanner=Strand, Hvor tappre Sværd kun gjaldt som Tolk Som vanked vidt i Verden om, Naar Vandflod det fra Arnen drev Til Folkeslag, hvis Skræk det blev Og trued selv det stolte Rom! Ja, Konstner, stolt er Cimbrens Søn Af stor Bedrivt i høien Nord! End samme Aand i Ætten boer, "Thi bæres frem en dristig Bøn." Vel veed vi, at den Cimberfærd Er tegnet op med Flammeskrift; At Runer tyded hiin BedristSom giver Folket evigt Værd; Vel veed vi, at Alherren bød, At Cimberland i Kæmpeform Blev dannet lig en Mand enorm, Som Ærefrygt hver Sjæl indgjød, Hvis Tinding stolt mod Norrigs Kyst, Huldt værged for Smaaders Grav, Naar skummende det Vesterhav Brød Bølgerne mod Kæmpens Bryst! Vel veed vi, Kæmpens faste Fod Paa Klippegrund er varigt sat, Og Albuen i Kattegat, Kun tyder hen paa Kraft og Mod. Men vor Statue er alt for stor, Hvem reiser den vel her paa Stand, O ingen, derfor sjeldne Mand En mindre reis os i vort Nord! Du som formaaer med Skaberhaand, J kolde Steen at aande Liv, Giv anden Kæmpe her et Blive k. Jndblæst af Din, den høie Aand! Thi vid en Stordaad her oprandt, Da tappre Helt Niels Ebbesen, For Dannemark gav Livet henOg bradt Tyrannen overvandt, Som brændte, skændte, plyndred, væk Paa mordisk Viis, lig Fogden hist, Som ogsaa fældet blev med List Af Wilhelm Tell hiin Schweitzer kjæk Paa Kæmperviis, ved aaben Færd Blev Greven undsagt Liv og Blod, Og Handsken kastet for hans Fod Da Ebbesen slog Haand paa Sværd: Viid - sagde han - i Evighed"Jeg Venskab ei med Dig indgaaer, J Forbund Du med Voldsmænd staaer, Dig, hvor jeg seer, jeg hugger ned." Til Randers Stad med sexti Mand, Hvor firetusind Geert opbød, Man Helten fulgte, blindt adlød, Beredt at lade Liv paa Stand, Ved Hanegal i Midnatstid.
Jyllandsposten, 1838-10-29
(Indsendt.) holdes Torsdagen den 4de Octbr. holdtes paa RingkjøbingsRaadstue et Slags Session, om man saa skal kalde det, for et betydeligt Qvantum af Byens Tjenestepiger, og andre Piger, som ingen Condition havde. Politiemesteren har nemlig funden sig beføiet til at bortfjerne fra Byen Fruentimmer i, Piger, som komme fra Landet derind, uden at tage Tjeneste, men som leve af Syning. Dette er nu ganske i sin Orden. Ligeledes kan man heller ikke nægte, at det er vigtigt, at Forældre, der nyde Understøttelse af Byen, ikke tillades at beholde tjenstdygtige Døttre hjemme, især her, hvor Fattigskatten er stor nok iforveien. Hvorledes derimod Politiemesteren, der en passant sagt var fraværende paa en af sine hyppige Reiser, kan med Strenghed opfordre f. Ex. en Haandværksmands eller Arbeidsmands Datter, som Forældrene finde for godt at ville have hjemme hos sig, til at tage Tjeneste, ja hvorledes han endog kan indstævne en saadan Pige i den Anledning, er vanskeligt at indsee. Man skulde dog antage, at en Fader, naar han vil have sit Barn hos sig og ingen Hjælp forlanger af Byen, har Lov dertil. Fra en anden Side betragtet, er det ikke godt at begribe, hvor en Pige, der ei kan faae en Condition opspurgt, skal tye hen, uden til sit Hjem. Det er ikke altid sagt, hun kan faae Tjeneste, om hun endog vil have en saadan, især her, hvor flere Madamer og Fruer bestandig tage Piger fra Landet, af den Grund, siger Rygtet, at Byens Piger - absit risus - ere dem for pene og flette deres Haar, istedetfor paa Bacchantinders Viis at lade det flagre og Ansigtet. Jngen kan imidlertid forbyde dem det, da Jndfødsretten ikke gjelder i den Henseende. Enten nu hiin Jnvention at ville næsten tvinge alle Piger af den tjenende Klasse til at tage fast Tjeneste, skyldes Peer ellar Cathrine, eller er udspeculeret i en anden genialsk Persons Hjerne, saa er den rørende, hvis den kommer af en stor, skjøndt utidig, Faderkjærlighed for de unge Væseners Bedste, og latterlig, hvis den kommer af skrækkelig Jver." Politiemesteren, der er bleven saa uhyre ivrig for Byens Vel, burde ikke glemme at vise lignende Aarvaagenhed, naar f. Ex. Politiebetjenten tager en Arrestant, der, saavidt vi vide, ved Underretten er dømt til Slaverie paa Livstid, til at arbeide i sin Hauge eller til at høste paa sin Mark, hvilket Uvæsen ikke ophørte, for Amtet 5. Amtmanden beordrede Forhør optaget herover, som senere har bevirket Sags Anlæggelse mod Politie betjenten. Poul er et saa forslidt Udtryk, Extremerne berøre hinanden.
Jyllandsposten, 1838-10-29
Den Frisindede fremhæver i Anledning af den Undersøgelse, der er indledet imod et stort Antal Underofficerer ved Regimenterne i Kjøbenhavns Garnison for at have afpresset Penge af de dem underlagte Recruter i Excerceerskolen, at ihvorvel en saadan Fremgangsmaade er skammelig og ei derved kan undskyldes, at saadant stedse skal have været Skik, er dog Anledningen til Uordenerne den, at disse Underofficerer kun tilstaaes et dagligt Tillæg af 2 s. for deres trættende Bestilling, saa at de tilligemed deres Lønning erholde 18 s. om Dagen. En saadan Betaling formenes nemlig aldeles utilstrækkelig for en Lærer, som fra Morgen til Aften har den trættende Forretning, at undervise Recruter og som i den Tid ikke kan have nogen anden Fortjeneste. Jmod denne bemærkning kan vist intet indvendes, men ved at avancere eet Skridt videre og tage Hensyn til hvilken Betaling Cavallerie-Officererne (Forholdet ved Jnfanteriet kjende vi ei) ved Skolerne for Recruterne erholde for det yderst besværlige Arbeide, ofte en heel Dag igjennem under Regn, Storm og Kulde at skulle undervise Recruterne paa Ridepladsen eller i Ridehuset, hvorfor der kun gives den Betaling af 1 Mk. skriver en Rigsbankmark til en Lieutenant – en Betaling, som saaledes ingenlunde staaer i Forhold til Arbeidets Møisommelighed - vilde det vist være ønskeligt, ifald Generalcommissariatet ei alene indgik med allerunderdanigst Forestilling til Hs. Maj. om at forhøie de Underofficerers Tillæg, der i Exerceerskolen fungere som Lærere, men endvidere ved samme Leilighed at andrage paa Tillæg for Officererne, som ere anbetroede det yderst strabatieuse Hverv, dagligen at undervise Recruterne.