Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1831-03-17
de Skilderi, løbenhavn danan angaa Udgivet og redigeret af Fr. Thaarup, Etatsraad. Torsdagen den 17 Marts 1831. 28 Aargang. No. 44. Forsendes, ifølge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Digteren Johannes Evald, og hans Balders Død. godgang. 1781 d. 1 Marts døde Evald, 37 Aar og 4 Maaneder gammel. Endnu i sin sidste Nat havde han læst i Klopstocks Messias, og man fandt Bogen i hans Seng. Havde man i Live ladet ham savne næsten Alt, og deriblandt selv det ringeste Vidnesbyrd om Statens hædrende Erkiendelse af hans nationale Fortienester, saa fandt man sig næsten nødtvungen til at tilkiende ham, i det mindste en tarvelig Hædersbeviisning der, hvor man længe ikke vilde modtage hans tragiske Muse, paa Skuepladsen. - Men en langt større Hæder var gaaet forud for denne, og havde gjort d. 23de Marts uforglemmelig i Fædrelandets Aarbøger. Evalds Jordefærd, efter hans egen Anordning, uden Prunk, og bekostet af hans Efterladenskab, var den første, hvori offentlig Deeltagelse fandt Sted, og hvorved man saae, hvad aldrig forhen var seet i Kiøbenhavn, eller i Danmark. En stor Folkeskare af forskiellige Stænder og Classer, (og deriblandt ogsaa en Deputation fra det norske Selskab havde samlet sig i og ved Evalds tarvelige Bolig, for i et ubudet og uventet Følge, at ledsage hans jordiske Levninger til deres Hvilested, som var udseet i en Krog af Trinitatis Kirkegaard, nær ved Chorets søndre Side og ved Kirkestiens Gitter. Man erindrer sig endnu, at følget var saa talrigt, at da de første Par betraadte Kirkegaarden, naaede de sidste hen til Huset i Skindergaden, hvor Digteren døde. Flere tusinde Mennesker vare stimlede sammen for at være Vidne til saa usædvanligt et Optog; man nøiedes ikke med at flokke sig paa Gaderne og Kirkegaarden, men besteg endog de nærmeste Træer paa denne, for at see Begravelsen, der heller ikke løb af uden Uordener. Her, paa et Digteren ikke uværdigt, skiøndt lidet anseeligt Sted, hviler Evalds Støv, ved Foden af Fierde Christians Kirke, ikke langt fra Wessels Grav, og nu i Nærheden af nogle af vore mærkeligste, her henflyttede Runemonumenter. En simpel, men anstændig, over Jorden ophøiet Liigsteen, der bekostedes ved Sammenskud af nogle af Digterens Venner, betegner hans Gravsted. Man har i de halvhundrede Aar, der siden ere forløbne, ikke udført, hvad der kort efter Digterens Død blev indbudet til; ingensteds har man reist ham noget prægtigere Mindemærke - og det med Rette. Hvilket Monument skulde i Glands eller Varighed komme det nær, som usynligt og evigt vi bevares fra Slægt til Slægt i Evalds Fædreland, Det var om Eftermiddagen den 23de Marts 1781, at han blev begravet. Rygtet om den offentlige Hæder, man havde bestemt at vise Digteren i hans Jordefærd, (en Hæder, som, efter Rahbeks Beretning, var vor fornemme Verden til stor Forargelse) medvirkede maaskee til, at der samme Aften blev indrettet en Sørgehøitid til hans Minde paa Theatret. Man opførte Fiskerne For Stykket viste sig i en Lund et Alter med Digterens Urne; Religionen stod taus ved dets høire Side. Fra venstre Side nærmede Melpomene sig i Sørgedragt. Efterat have fremsagt et af Abrahamson forfattet Digt, lagde Musen, en Laurbærkrands om sin Yndlings Urne, under det kongelige Herskab og Publicums Applaudissement. Religionen gav hertil bifaldstegn; Melpomene bøiede sig i en sørgende Stilling over Alteret, og Dækket faldt, under den overordentlig talrige Forsamlings fornyede bifaldsraab. - Paa samme Tid udgik befaling til, at Madam Skou for den Omhu, hun havde viist den Afdøde i hans sidste Leveaar skulde nyde en Gave af 100 Ducater af Theaterkassen. Man blev saaledes nu med eet ligesaa gavmild, som man havde været knap imod Evald, medens han levede. En Mængde rimende Penne kom ogsaa i Bevægelse for at berømme den tabte Digter; men i det Hele maa man vel give Rahbek Ret i at Evald havde den Skjebne, at af alle de Vers, der kom for Lyset over ham, var ikke et eneste over det maadelige, og de fleste slette. Ligstenen over hans Grav har følgende Indskrift. "Daneskjalden Johannes Evald fødtes d. 19 Nov. 1743, døde d. 17 Marts 1781. Hans Sange høres med Beundring af Hver, som agter Smag, Dyd, Religion, og ere udødelige som han selv.