Viborger Samler, 1827-03-05
Der vil i Fremtiden hverken gives Forfattere, Trykkere eller Aviser. Censuren skillede dog det Onde fra det Gode; men den ny Lov udrydder Godt og Ondt mellem hinanden, ligesom Jnqvisitionen i Albigenserkrigen, der lod baade Rettroende og Kjettere faste paa eet Baal og brænde, for at være vi paa ingen Kjetter undkom. (Latter.) En slig Undertrykkelse af Pressen, er ikke andet end Manifestet om et vidtløftigt Tyranni, der undertrykker Enhver efter Grundsætning og sætter Enhver under Tiltale. J Sandhed, en saadan udstrakt Ministermagt over Mistænkte, kan kaste alle Franske i Fængsel - kort sagt, med eet Slag hindres alle Lemmers Gaaen og Kommen. Ministrene mene som saa: det Onde stifter hundredfold mere Ondt end det Gode Godt; Verdensskaberen troede det Modsatte; men Hanhar feilet. (almindelig Latter) Ved Frihedens Undertrykkelse ophører Fornuften og dermed Menneskets Værdighed; det træder da ind i Fæestanden Da Videnskaberne ved denne Lov undertrykke maae den Vankundighed som i de sidste Aarhundreder forjoges ved Oplysningens Fakkel, atter komme i Stæden. - At forbyde Aviser og Journaler, er det Samme, som at forbyde det, hvad Guds og Menneskets Love erklære tilladeligt. - En Lov, der nægter Moralen der ophæver Troe og Love, er atheistisk og man behøver ikke at lyde den; thi, som Bossuet siger: "Jmod Retten gielder ingen Ret." Endnu ere vi de samme Mennesker, der gjorde falske Passe maaskee aflagde falsk Vidnesbyrd for at redde Uskyldiges Liv. Gud vil med Retfærdighed og Barmhiertighed dømme os derfor. Men vider, Eders Lov er forgjeves; thi, Frankrig er bedre end Eders Regjering (ventelig Ministrene) - Endnu eie vi ædelt Sindelag, Religion, Retskaffenhed og Troskab, forat bortviise Eders forførende Stemmer - Vi holde endnu vore Kontrakter, vi betale vor Gjeld. Hvor farligt er det ikke, at sætte den offentlige Samvittighed og Loven i Modstemning med hinanden, hvilken Fremtid spaaer os en slig Ubesindighed? (Man tilraabde Taleren her bifald og Bravoraab.) Det Jesuitiske Princip der skal forsvare denne Lov "At Hensigten helliger Midlet, er i ethvert Tilfælde, ikke Sandt - Lad end Loven være stottet paa rene Grunde, saa bliver den dog en tyrannisk Lov fordi den rover Borgerretten og tilintetgjør Moralen. J 20 Aar har Tyranniet to Gange lagt tungt paa vore Skuldre: med Revolutionens Øre i Haanden og glimrende med 50 Seire; Øxen er slovgjort, Jngen vil tage den i Haand mere; Det der stjærpede dens Eng, vil ikke i mange Aarhundreder komme for Dagslyset; Tyranniet kan nu blot dyppe sine Vaaben i denne politiske og krigerske Roes - og uden denne Roes er den kuns latterlig - Revolutionen vil ikke vende tilbage - Jeg spørger Eder, J Kronens Raadgivere, J Lov forslagets bekjendte Ophavsmænd, svarer mig, hvad har hidtil hævet Eder saa høit over Eders Medborgere, hvilke Slag have J vundet, hvilke udødelige Tjenester have J viist Kongen og Fædrelandet? J Eders svage Hænder kunne Tyranniet ikke trives, der siger Eders Samvittighed Eder høiere end vi. (Ved det Jndtryk Tilhørerne føelte ved disse Ord rystede Peyronnet tronisk med Hovedet.) Denne Lov forkynder en Faction i Regieringen, der med flyvende Fahner farer os forbi; Jkke sporger jeg hvorfra den kommer, og hvor den farer hen, Den vilde kuns give et lognagtigt Svar. Jeg dømmer den efter dens Gjerninger. Denne Faction foreslog Overfjor Middelalderens Førstefødselslovi Fjor Kirkerans=Loven og i Aar Pressens Undertrykkelse. - Saalænge vi ikke aldeles glemme hvad vi vide, ere vi ikke skikkede til Dyriskhed og Trældom. For at bringe Mennesker i Slaveaaget, maae man adsprede og forarme dem; Elendighed er Vagten for Dumhed; formindsker Befolkningen, dyrker Jorden med Konstflid, brænder Manufacturerne. tilstopper Kanalerne, gjører Landeveiene uveibare! ellers have I endnu gjort Lidet til Landets Held. Jeg kan ikke antage Loven, endog med Commissionens Ændringer; thi Lovener dem ikke værd. der er ingen Udvei med det tyranniske Grundbegrelder dikterede den. Jeg forkaster den aldeles af Agt for Menneskehed og Retfærdighed, af Troskab mod vort lovgrundede Monark, som den maaskee rystet i det mindste sætter i Fare derfor, derved troer jeg at give Beviis paa den Hengivenhed for Frankrig jeg i mine Landflygtigheds og Ulykkesdage har viist, og De mine Herrer, ville og forkaste denne Lov, fordi De, i denne muligt velgjørende Kamp, skylder Demselv at vise Frankrig: "Hvad det er for Dem og De for det."