Den Vest-Sjællandske Avis, 1831-03-01
Fra Paris skrives under 18de Februar: Den 17de begav Deputationen fra den belgiske Nationalcongres sig til Palais Royal, hvor den blev modtagen af to af Hs. Majestæts Adjutanter øverst paa den store Trappe og førte ind i den første Salon. Her ventede Ministeren for de udenlandske Anliggender paa dem, som førte dem ind i Thronsalen. Kongen sad paa Thronen Hertugen af Orleans paa hans høire og Hertugen af Nemours paa hans venstre Side. Dronningen tilligemed de øvrige Prinser og Prinsesse Adelaide vare tilstæde. Omkring Thronen stode Ministrene og Kongens Adjutanter. - Præsidenten for den belgiske Kongres Hr. Surlet de Chokierholdt derpaa en Tale, hvori han forklarede Hensigten af deres Komme og overleverede Hs. Majestæt Dekretet angaaende Hertugen af Nemours Udvælgelse og en Afskrift af det af Kongressen besluttede Constitutions-Dokumentet. Herpaa svarede Hs. Majestæt følgende: Mine Herrer, Det Ønske som de ere bemyndigede til at overbringe mig i det belgiske Folks Navn, ved at have overleveret mig Dekretet angaaende den af Nationalcongressen besluttede Udvælgelse af min anden Søn, Hertugen af Nemours til Konge over Belgien, giennemtrænger mig med Følelser, som jeg beder Dem at forklare for Deres høimodige Nation. Jeg er inderlig rørt over at min uforanderlige Hengivenhed for mit Fædreneland har bestemt deres Valg og vil alletider være stolt af at det er faldet paa een af mine Sønner. Dersom jeg allene skulde følge mit Hiertes Jndskydelser, ligesom min oprigtige Tilbøielighed for at opfylde et Folks Ønske, hvis Fred og Velfærd maae være ligesaa kiær som vigtig for Frankerige, saa vilde jeg med Glæde give dem Gehør. Saa stor imidlertid min Kummer er, saa piinlig som den Følelse maae være for mig, at jeg maae nægte Dem min Søn, saa nøde mig dog de Pligter, som paaligge mig, til denne smertelige Forbindtlighed og jeg maae erklære, at jeg ikke antager den Krone for ham, som de ere bemyndigede til at overdrage ham. Det er min første Pligt fremfor alting at overveie Frankeriges Jnterresse, for ikke at udsætte Freden for at blive forstyrret, hvilken er saa nødvendig for dets, for Belgiens og alle Europæiske Staters Vel og som jeg haaber at holde opret. Da jeg selv er frie for al Ærgierrighe, saa stemme mine personlige Ønsker overeens med mine Pligter. Aldrig vil Erobringsyge eller den Ære at see Kronen paa een af mine Sønners Hoved, henrive mig til at udsætte mit Land for Fornyelsen af det Onde, som en Krig fører med sig og ikke kan erstattes ved nogen Fordeel, som kan fremkomme deraf, denne maae være saa stor som den vil. Ludvig den 14des og Napoleons Exempler ere tilstrækkelige for at bevare mig fra den fordærvelige Fristelse at ville oprette Throner til Fordeel for mine Sønner, og at bevogte mig for at opgive det Fortrin, som den Lykke at holde Freden opret maae have fremfor al Seierens Glands; hvilken den Franske Tapperhed ikke vilde undlade ved en Krig paa nye at forskaffe vore hæderfulde Faner. At Belgien maae blive frie og lykkelig, at det aldrig maae forglemme at det skylder Frankeriges Overeensstemmelse med de store Europæiske Magter, at dets Uafhængighed er saa hurtig bleven erkiendet, at det altid maae med Tillid giøre Regning paa min Bistand, til at sikkre det imod ethvert udenlandsk Angreb eller imod enhver fremmed Jntervention; men at Belgien maae vogte sig selv for de indvortes Uordeners Svøbe og beskytte sig derfor ved at organisere en constitutionel Regiering, som kan vedligeholde en god Forstaaelse med sine Naboer, og være istand til at sikkre Alles Rettigheder ved en troe og upartisk Opfyldelse af Lovene. At den Souverain, som vælges af Eder maae blive istand at befæste Eders indvortes Sikkerhed og Eders Valg tillige tiene et Pant for Fredens Varighed og den almindelige Rolighed; at han maae føle sig igiennemtrængt af de Pligter som han har at opfylde og aldrig forglemme, at den offentlige Friehed er Grundvolden for hans Throne, ligesom at Agtelsen for Eders Love, Opretholdelsen af Eders Jnstitutioner og Troeskaben. i at opfylde sine Pligter ville være de bedste Midler for at sikkre ham for nye Angreb og at befrie Eder for Faren af nye Uroeligheder; Siger Eders Landsmænd: at disse ere de Ønsker, som jeg nærer for Eders Vel, og at de kunne giøre Regning paa min ganske Hengivenhed. De ville stedse finde mig at være beredt til med Jver at bevise Dem denne, og at vedligeholde de gode naboelige Forhold, som ere saa nødvendige for begge Staters Vel Hertugen af Cambringe er udnævnet til Vicekonge i Hannover. Det Tydske Cancellie i London ophæves og Ministeren Greven af Münster trækker sig tilbage fra Forretningerne.