Aalborg Stiftstidende, 1835-11-01
(Kbhvnspst.)Er det gavnligt at Holdaten læser (Af Søndagen.) Soldatens Stilling i de forskjellige Stater bestemmes ved det Trin af Dannelse, hvorpaa disse staae, og man vilde ikke blot handle urigtigt, men meget lumenneskeligt og, hvad der i Statskunsten ofte har langt mere at betyde, aldeles imod Regjeringens Jnteresse, hvis man overalt behandlede Soldaten efter 4de Grundsætninger, der ere herskende i de Stater, som have, ikke en Militairstand, men en Soldater kaste. En saadan Stat var Rusland under Keiser Paul. Rekruterne bleve i de forskjellige Gouvernementer sammendrevne, som Vildt, ved Magten, der var et blindt Værktøi i den høieste Villies Haand. Fra det Øieblik, da de vare erobrede af Soldater, der, ligesom de, engang vare bundne ved Familiebaand, som ogsaa bleve sønderslidte af Despotismen, stode de ganske adskilte fra den øvrige Verden. Alte hvad der binder Mennesket til Mennesker og Livet; Familie, Eiendom, Fødested, blev dem paa engang, berøvet ved det haarde Bud: Du er Soldat saalænge Du lever, Fra nu af maatte de søge at afklæde sig alle menneskelige Følelser, bortkaste aller Ønsker og Forhaabninger, der kun endnu mere vilde forbittre dem deres engang afsluttede Liv. De havde kun et Ønske; at blive dræbte i Krigen; thi efter den Overtro, som Regjeringen, der ivrigst burde have arbeidet for Oplysningen, søgte at nære, skulde de atter, naar de faldt i Kampen, opstaae ik deres Hjem og da være fri for igjen at blive Soldater. Disse Ulykkelige strede altsaa ikke med den skjønne, den frie Mand hædrende, Opoffrelse af Alts for et Fædreneland, som de elskede, fordi det indesluttede det Dyrebareste de eiede, men af Higen efter, ved deres Død, at blive satte i Besiddelsen af det, som Livet for evig havde berøvet dem, og det var ikke ædel Tapperhed, men Fortvivlelse og Overtro, der ved Cassanio og Trebia skjænkede Suwarow, Seier over Republikens Helte; den russiske Soldat slog Fienden ved selv at søge Døden. Om det er gavnligt for saadanne Soldater at læse vil visse Jngen falde paa at spørge; de ere kun mælende Maskiner, der sættes i Bevægelse, naar der er Krig, og staae til Stads i Fredstid. Ved deres Dressur, (thi her passer dette Ord, som klinger afskyeligt, naar det bruges om en dansk Soldats Dannelse), har man derfor kun til Formaal at øve dem i, ikke blot at lyde, hvilket altid maa være den første Pligfor Soldaten, men at lyde dyrisk, uden at tænke, og at give dem et smukt Udseende; de skulle kun hugge blindt til, rolig lade sig hugge ned og paradere. Hvad skulde ogsaa disse arme Trælle læse? - De res Pligter, - De have kun een: blind Lydighed. - Felttjenesten? – den lære de ved Praxis, opmuntrede ved Klingen og Skjældsord. - Deres Fædrenelands Historie. - De have jo intet Fædreneland. - Bøger til nyttige Kundskabers Udbredelse? - for denne ulykkelige Pariakaste gives der ingens Kundskaber, som kunne blive til Nytte. - Fortællinger, - deri møde de jo Fædre, Mødre, Ægtefæller, Børn, lykkelige Mennesker, hvis Lod de aldrig tør haabe at opnaae, og denne Læsning maagjøre dem deres Ulykke endnu smerteligere. - Men i en Stat, der vedkjender sig saadanne Grundsætninger, med Hensyn til Militairmagten, smerter manheller ikke Soldaten ved at give ham Leilighed til Læsning, hvilket han desuden, da man i saadanne Stater kun sjelden stræber efter at oplyse Almuen, neppe kan, man sørger med den største Omhu for, har passe ham ind i den store Maskine, at snøre ham ind efter Uniformen, at give hans Knebelsbart det drigtige Snit o. s. v.; men hvad bryder man sig om lat udvikle de Evner, som den Gud, der ikke, ved Uddeelingen af sine aandige Gaver, giør Forskiel paa Fyrste og Undersaat, har nedlagt i hans Sjæl Paul lod omhyggeligen tage Maal af de preussiske Pidske, for at hænge dem i Nakken paa de tynd haarede Soldater; han gjorde en Statssag af en Fjederbusk, et Halsbind eller et Par Soldaterbuxer, - men om disse Tusinder, der ogsaa vare skabte til Livets Nydelser, kunne læse, det brød han sig kun lidet om. Saaledes har menneskelig Despotisme ofte tilintetgjort Forsynets Gaver, og vi vende os med Afsky bort fra Skildringen af Pauls ubarmhjærtige Regjering, der saaledes myrdede Aanden. Ganske anderledes er den danske Soldats Stilling. Han kan med Stolthed sige, at han tjener sit Fædreneland, og bedre end nogen anden, da han tilbyder det sit høieste Gode, Livet; men han tjener det ikke som Træl, thi hans Tjenestes Varighed er bestemt ved Loven, og denne er ham et Skjold mod Vilkaarligheden. Han forlader Ploven, ikke for at udgjøre et ubetydeligt, men bestandigt Hjul i en Pragtmaskine, nei, for at bære Vaaben til Forsvaret af og Ordenens Overholdelse i et Land, hvis Held er hans eget; thi han nedlægger sine Vaaben, for at vende tilbage til Ploven som fri Mand og Statsborger. Militairtjenesten udfylder en vis Pebriode i hans Liv, men den sætter ikke Grændser for hans Ønsker og Forhaabninger; han kan tvertimod, naar den er udstaaet, med dobbelt Mod og Virksomhed lægge sig efter Agerdyrkningen, da han, efterat have tilfredsstillet Statens Krav, kun tilhører sig selv og rolig kan nyde sin Flids Frugter. Dette Forhold til Staten bestemmer den danske Bondes Stilling, som Soldat. Han er og bliver Bonde, det er hans Erhvervstand, som Fædrenelandet, der for en Tid forlanger hans Person til sit Forsvar, ikke, uden sin egen Skade, kan eller maa gjøre ham uduelig til, og Spørgsmaalet: er det gavnligt at den danske Soldat læser, bliver da det samme som : er det gavnligt at den danske Bonde læser, og hvo kan tvivle om, at enhver frisindig Fædrenelands ven, enhver sand liberal Mand, Enhver, der ærer Menneskerettigheder og Menneskeværd, der ikke har glemt, at Dyd og gavnlig Virksomhed give det saade Adelsbrev, kort sagt, at enhver Mand, der har dansk Blod og danske Følelser, vil sige: ja, det ler gavnligt at den danske Bonde læser, Agerdyrkningen er Danmark Guldgrube, altsaa er Bondestanden dets første Stand og derfor skal Bonden, næres, han skal aabnes enhver Vei til Oplysning og Uddannelse. Vi ville ikke nægte, at disse Linier nærmest ere foranledigede ved, at der, i Selskabet for Trykkefrihedens rette Brug, er bleven oplæst et Brev, hvori Gouvernementet i Kjøbenhavn, paa Selskabets Tilbud og frit at meddele de forskjellige Vagtstuer dets Skrifter, har svaret, at det vel erkjendtligen paaskjønnede Tilbudet, men dog ikke kunde modtage det, da en saadan Læsning maaske vilde afdrage de Commanderende fra Opfyldelsen af deres Tjenestepligt og distrahere de Gemene fra den høist fornødne Læsning af Felt- og Tjenestereglementet. Med stadigt Hensyn til de ovenanførte almindelige Anskuelser, ville vi undersøge, hvorvidt disse Gouvernementets Grunde, til at negte Soldaten en saadan Læsning kunne ansees for gyldige, hvilket tillige vil afgjøre om Selskabet skal ansee den yttrede erkjendtlige Paaskjønnelse for en blot Compliment eller for Gouvernementets virkelige Mening.