Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-07-31
Geologien. Der er næppe nogen Videnskab, der i en saa overordentlig kort Tid kan fremvise en saa forhavsende Mængde af Facta og Opdagelser inden sine Enemærker som Geologien. Hvo der ikke selv er indviet i de geologiske Undersøgelser, hører ene om modstridende Hypotheser, og omdisputerede Facta, om Spørgsmaal f. Ex. om visse Stene eller Klipper ere af ildagtig eller vandagtig Oprindelse, om Jordens Temperatur har aftaget osv., og forskjellige andre, ligesaa vanskelige og hidtil ligesaa uafgjorte. Men hvor talrige de tvivlsomme Poster end monne være, saa ere de dog ubetydelige i Sammenligning med de Kiendsgierninger og de Slutninger, som nu ere almindeligen indrømmede. At f. Ex. de Jordlag, der udgjøre Jordskorpen, ikke ere kastede imellem hverandre i uforklarlig Sammenblanding, men regelmæssigen ordnede, det ene over det andet, at denne Orden aldrig er omvendt, at største Deelen, hvor højt de for Øjeblikket kunne være hævede over Søens Flade, eengang har hvilet paa dens Bund, at de i forskjellige og ofte vidt adskilte Epocher have været underkastede voldsomme Convulsioner; at visse Rækker af Jordlag findes over hele udstrakte Distrikter, og ofte heelt igjennem karakteriserede ved særegne Forsamlinger af organiske Levninger; at i de allerældste Klipper derimod intet Jndtryk af Planter og Dyr er blevet opdaget; at saadanne organiske Legemer, som træffes i gamle Jordlag, adskille sig særdeles meget fra dem, man nu kjender som levende, at ligesom vi opstige i Lagene, fra de laveste til de høieste og nyeste, kan der spores en Approximation i de fossile Arters Karakteer til dem, der nu ere i Live, at mange Klasser af disse fossile Rester ere saa fuldkomne, velvedligeholdte og fuldstændige, at deres Natur af de Naturkyndige nøjagtigen kan bestemmes, at fossile Planter og Dyr i Mængde findes under en høi Bredegrad, som henhøre til Familier og Arter, der nu ere indskrænkede til tropiske Klimater - disse og en Mængde andre Opdagelser ere ikke længer betvivlede, og alle fuld værd at beundres; nogle formedelst deres praktiske Nytte, andre fordi de gjendrive Vildfarelser og gamle theoretiske Selvbedrag, og alle for den nye Jndsigt, de give og i Naturens store og grændseløse System, i Midten af hvilket Menneskeslægten har faaet sin Plads. Vi ville kaste et Blik paa nogle af de fornemste Berigelser, vor Kundskab har hentet fra de geologiske Undersøgelser i nogle faa af de sidste Aar, og vi ville indskrænke os til Betragtningen af de fossile organiske Levninger. Vi kunne andre Grene af Geologien, som nøje til forbundne med Chemien, og som have en me afgjort Indflydelse paa Physikens Fremskridt i Almindelighed, gjøre Fordring paa en høiere Rang, men vi vælge en Green, som har Rigdom paa nye og glimrende Opdagelser, som til den allerseneste Tid har været forunderligen forsømt, og som turde have almindeligst Jnteresse ogsaa for Lægmanden. Et meget indskrænket Antal af firføddede Pattedyr har hjemme paa de brittiske Øer, eller har, saalænge Historie og Tradition kunne give os nogen Underretning, opholdt sig der. Naar vi indbefatte Bjørnen, Ulven og Bæveren, som nu ere udryddede, og Daadyret, som formenes at være af fremmed Oprindelse, kunne de alle indbegribes i 23 genera. Men vi have nu opdaget, at denne Deel af Kloden fordum har været opfyldt med mange andre af samme Klasse. Hornene af det skandinaviske, og hele Skeletter af det irske (nu over hele Kloden ukiendte) Elsdyr ere fundne begravede i Tørvemoser og Mergelgruber, der aabenbart ere af en senere Oprindelse, end den sidste almindelige Revolution som modificerede Landets Overflade. Foruden disse ere Levninger af forskjellige Species, henhørende til i det mindste 15 forskjellige Genera, fundne i Leer og Sand, nær Jordens Overflade, eller i Klippernes Huler og Kløfter. Nogle af disse ere identiske med dem, der endnu leve i England, andre høre til uddøde Arter. Blandt de sidste ere Levninger af Elefanten, Rhinoceros, og Hippopotamus meget udbredte. Hule-Bjørnen og Hule-Hyænen har man kun fundet paa meget faa Steder, men de Been, man af Hyænen allerede har opdaget, maa have hørt til adskillige hundrede Jndivider. Levninger af en Tiger og to Species af Raa= eller Daadyr har man ogsaa fundet, men disse ere for ubetydelige i Tallet, til at vi kunne bestemme deres eiendommelige Karakteer. Under lignende geologisk Beliggenhed i de øvrige Dele af Europa, hvor de existerende Pattedyr ikke meget overstige dem i England har man i Forbindelse med de ovennævnte Fossiler fundet en Art af Mastodon (en tabt Dyreart, der havde noget Slægtskab til Elefanten), en lille Hippopotamus, tre Species af Rhinoceros, en gigantisk Tapir, en Kameel, og forskjellige andre. Men vi have endnu ikke gjennemtrængt de første Grændser af denne nye Region for Opdagelsen. Endog siden den saa nylig udkomne 3die Udgave af Cuviers fossile Osteologie, hvori alle ovennævnte ere beskrevne, har man fundet ikke færre end 30 Species af Dyr i vulkansk Tufsteen i Departementet Pude=Dome i Frankrig, og en stor Deel af dem har udviist sig at være uddøde og hidtil ukiendte fiirføddede Dyr, iblandt disse ere en Elefant, en lille Mastodon, en Rhinoceros, Hippopotamus, en lille Tapir, tre Pantherdyr osv. Vi ville her ikke engang kaste Blikket over til Nordamerika, som er saa rigt paa fossile Levninger af denne Klasse. Saa forhavsende disse Facta kunne synes, saa ere der andre, som bevidne endnu langt større Forandringer af Landet og dets Beboeres Karakteer. J endnu tidligere Periode var den Deel af Kloden, hvor nu Europa strækker sig, befolket med en Race af fiirføddede Landdyr, af hvilke de fleste Genera, og alle Species, som vi af fossile Levninger have lært at kjende, ere forgaaede. De Planter, af hvilke disse store græsædende Dyr levede, ere ligesaa forskjellige, som de selv, fra alle nu kjendte Species. Mange Slags af disse ere fundne i de samme Jordlag, og de angive i det hele en Vegetation som den, der nu hersker i de Lande, der omgive Middelhavet. Jngen Levninger af det menneskelige Species ere fundne imellem hine fossile Dyr, eller noget andet Sted i noget Jordlag, der kunde giøre Fordring paa umindelig Alderdom. Det er næsten et Hundredaar siden at Biskop Berkley bemærkede, at dersom Mennesket havde existeret i saa mange Tidsaldere, som nogle Nationer og nogle Philosopher have paastaaet, saa vilde Perler, Medallier og Verktøi, i Metal eller Steen, ligesaa vel have bevaret sig, som andre Levninger, da den forhistoriske Tids Steene og Metaller ere bevarede til vor Tid. Han kunde have tillagt, at menneskelige Skeletter og saa vilde have bevidnet dette Factum, thi Cuvier har viist at der ere stærke Grunde for at antage, at disse ere ligesaa uforgængelige i deres Natur, som de af andre Dyr. Men den totale Mangel paa alle Quadrumana, som Urang=Utangen, Aben, Bavianen og mange andre Genera, er en ikke mindre paafaldende Omstændighed. Dyrene af denne Familie ere nu ligesaa talrige som de andre store Jnddeelinger af Pattedyrene, og nærme sig meget mere, i deres osteologiske Karakteer, til det menneskelige Species, end nogen af de andre. De ere nu for Tiden næsten indskrænkede til de tropiske Egne, og komme aldrig langt udenfor disse, men da det samme kan siges om Elefanten, Rhinoceros, Hippopotamus, Tapiren og andre genere, saa kunde man i det mindste have ventet nogle uddøde Species af Quadrumana.