Norske Intelligenssedler, 1770-05-16
NeJnteligen Nords de No. 20. Onsdagen den 16. Maji 1770. No NB. B. Blainals Klage over hans reenfærdige Kone. Min Herre, jeg har en Hustrue, som er særdeles omhyggelig for Reenlighed og Nethed, og er udraabt blant alle de duelige Fruentimmer af hendes Bekiendtere, for at være den reenligste Kone i hendes Huus, som de nogensinde have kiendt. Dette, min Herre, er min Fortræd: Denne ugemeene Nethed er mig saa aldeles besværlig og modbydelig, at jeg forsikrer, jeg vilde heller leve i en Vognmands Kroe eller slaae min Boepæl op blant Hæstene i Stalden. Det maa tilstaaes, at en tilbørlig Omsorg for Nethed og Reenlighed er ligesaa fornøden at tages i Agt i vore Boliger, som i vore Personer; men omendskiønt jeg skulle ikke ville have mine Hænder sværtede ligesom en Skorsteenfejers, saa vilde jeg dog ikke ligesom de overtroende Mahometaner, toe dem sex gange om Dagen; og omendskiønt det ej skulle staae mig an, at vælte mig i en Svinestie, saa kand jeg dog ikke lide at mit Huus bliver gjort mig unyttigt under den Forevending at holde det reent. Jeg for min Part kand ikke see hvad Forskiel der er imellem at have et Huus, som er altid skident, og et Huus, som skal altid giøres reent. Jeg kunde meget gjerne finde mig i at lade mig toes ud af mit Huus, ligesom andre Huusfædre, hver Løverdag Eftermiddag; men min Hustrue er saa meget huuslig, at det samme reengiørende Arbeide maae igientages hver Dag i Ugen, heele Formiddagen igiennem er jeg vis paa at blive opvartet med en Huus-Concert af at skrubbe Gulvene, skure Jern-tøjet og banke Gulvetepperne, og jeg bliver idelig jaget af et Værelse i et andet, medens et Skab skal støves ud, et andet gnies tørt, et andet toes og et andet stryges over med en tør Svabert. Saaledes kand jeg visseligen siges at leve i en stedsevarende Skidenhed, paa det mit Huus maae være reent; thi saa længe disse perne Forretninger vedvare er et hvert Værelse fuldt af Sæbe, stødte Muursteene, Sand, Gulvskrubber, Støvekoste, Karklude og Viskeklæder. J kand slutte, at der anvendes den største Flid paa at forekomme, at ikke den mindste Plet af Skarn skal besudle Gulvene. For denne Aarsag maae alle de, som komme i vort Huus (foruden den Ceremonie at skrabe uden for Dørren) stryge deres Skoe i en halv Time paa en stor lodden Matte ved Jndgangen, og derpaa maae de med lange Skrit gaae fræm over adskillige mindre Matter, som ere lagte i tilbørlig Viide fra hinanden, hvor deres Gang falder, og (ligesom Drengene i en vis Leeg) komme ind i Stuen med et Hop, et Skridt og et Spring. Den samme Varlighed bruges af heele Familien; Jeg selv har neppe Frihed til at gaae et Trin uden Sokker, min Hustrue kryber paa Tæerne op og ned af Trapperne; Pigerne humpe stedse neden i Huuset med store Overskoe, og Tieneren maae snige sig omkring i Huuset paa Hosesokker, ligesom han kom med et listigt Anslag at stiele noget. Efter det, som er sagt, vil J naturligen tænke, at min Hustrue maae ikke være mindre peen i andre Poster, Men, som det er anmærket af Stift, at en meget peen Mand har skidne Tanker, saa kand vi ligeledes sige, at disse meget nette og reenlige Folk er ved mange Lejligheder de meest skidenfærdige. De kand ikke begribe at noget, som giøres af saadanne nydelige Personer, kand mueligen være anstødeligt; Jeg har derfor ofte været i Angest for min Kone, naar jeg har seet at hun i Selskab har tørret Støvet af Thee-kopperne med et skident Forklæde eller Morgenkiole, og jeg er meer end eengang blevet skamrød for hendes skyld, naar hun formedelst hendes overmaade Reenfærdighed, har ikke været fornøjet uden at aande i vore Drikkeglas, og derefter tørre af med hendes Lomme-torklæde. Folk, min Herre, som er ikke meget bekiendte i Familier, see dem sielden (fornemmeligen Fruentimmerne) uden i Forklædning; og det vil gierne tilstaaes, at et Fruentimmer har en gandske anden Anseelse, naar hun kommer i Selskab, end naar hun først sætter, sig ved sit Natbord. Min Kone sees anstændig nok klæd, af dem, som besøge os om Eftermiddagen; men om Formiddagen er hun en gandske anden Figur. Hendes sædvanlige Morgendragt er da en gemeen ulden Jakke og Skiørt, et dobbelt Klæde, om Hovedet og fæstet under Hagen, en sort fittet Nathue, og et grovt Lærrets Forklæde, saa at J skulde snarere tage hende an for en Arbejds-Qvinde. Hun giør sig en heller nogen Betænkning over at fornedre sig til det groveste Arbejde, som ligger til saadan Handtering; thi saa stor er hendes Lyst til Reenlighed, at jeg har ofte seet hende ligge paa sine Knæ og skure Fyrstædet og stænke Vinædike og Valke-Leer over Bordene. Slutningen følger: Følgende er begiert at indrykkes: Udtog af den Utrechtske Franske Avise av den 2 April 1770. London den 27. Martii.