Den Vest-Sjællandske Avis, 1829-04-14
Ved mine mekaniske Arbeider skeer det ofte, at jeg faaer holne Fingre, stikker eller skiærer mig; men de Midler, hvorved jeg helbreder mig, virke saa hurtigen, at jeg haaber at gavne Mange ved at bekjendtgjøre dem. Naar jeg stikker eller skjærer, mig, hvor dybt det end er, dypper jeg, saa hurtigen som mueligt, Eggen af Jnstrumentet, der saarede mig, i reen Bomolie, og henlægger det paa et Sted, hvor Olien ikke afviskes, indtil Saaret er lægt, hvilket hos mig altid skeer inden faa Dage, uden at jeg bruger noget andet Middel; men blot binder en lille Klud om det saarede Sted, ifald det er Frostveir, for at afværge skadelige Virkninger af Kulden paa det aabne Saar. Men dersom Saaret bløder stærkt, lægger jeg reent Spindelvæv derpaa saa tykt, at Blodet standser, hvorpaa en Klud ombindes og bliver urørt liggende, indtil Saaret er lægt, hvilket skeer i faa Dage. Eller og bestryger jeg Saaret med reen Bom olie og binder en Klud derom, hvilket gjentages 2 Gange dagligen. Paa denne Maade behandlede jeg en Dreng, som paa en Lee havde faaet 4 Fingreindvendigen overskaarne indtil Benet. Leen blev, saa snart jeg erfarede det, indsmurt med Olie, og Saaret forbundet 2 Gange dagligen blot med Olie. J 8 eller 9 Dage blev Saaret fuldkommen lægt. Stikker man sig paa en Synaal; dyppes Spidsen, i reent Bomolie, og Stedet læges ubemærket uden at bolne. Faaer jeg en bollen Finger eller Edder deri, tager jeg en Theekop med kogende Vand, og stikker den holne Finger deri, men tager den hurtigen ud igien, da det foraarsager Smerte, der dog kun mærkes paa det holne Sted. Denne Smerte ophører strax, og Fingeren stikkes igjen i det kogende Vand, saalænge det kan taales Saaledes vedblives med at nedstikke og udtage den hol ne Finger, indtil Vandet taber Heden. Hver Dag gjentages det 2 eller 3 Gange, og i kort Tid er det Bolne eller Edderen ganske borte. J stærk Kulde bør dette gjøres i et varmt Værelse, og da aftørres Fingeren, og en varm Vante trækkes paa Haanden en kort Tid. Men senere har jeg opdaget et endnu virksommere og lemfældigere Middel og jeg har Grund til at formode, at dette Middel med Nytte kan anvendes i flere Tilfælde, end de, hvori jeg hidtil har prøvet det paa mig selv. Ved mekaniske Forsøg med Dampe af kogende Vand opdagede jeg Damps store Virkninger paa det menneskelige Legeme. Jeg anstillede efterhaanden flere Forsøg paa mig selv med holne Fingre, Edder og Frost, men altid førend der gik Hul. J alle disse Tilfælde helbrede Dampe overmaade hurtigen, og jeg bekjendtgjør dette Middel især for de Manges. Skyld, som i denne lange Vinter lide af Frost Det bruges saaledes: Man fylder en Potte, Skaal eller et Kar halvt med kogende Vand, og tildækker det med et tre, eller firedobbelt lagt Haandklæde saaledes at Dampen ikke altfor hurtigen bortfarer. Man holder det af Frost, Edder eller Bollenskab syge Lem under Klædet saaledes, at Lemmet ikke berøres af Vandet; men kun af dets Dampe. Lemmet holdes i Dampen saa længe, man kan taale det, hvorpaa det udtages, indtil Smerten, som Dampen foraarsager, er forbieJmens Lemmet udtages af Dampen, lægges Klædet over Vandet, at det ei for hurtigen afkjøles. Naar Smerten er forbi, holdes Lemmet igjen under Klædet i Dampen saa længe man kan taale det. Saaledes vedbliver man at indstikke og udtage det syge Lem, indtil Dampen taber Heden. Nu tørres det syge Lem, og en reen, ulden Vante eller Strømpe trækkes paa, en Times Tid. Om mueligt, gjentages dette 2 eller 5 Gange hver Dag indtil Helbredelsen, hvilket opnaaes i faa Dage. Jo ældre Skaden er, desto længere bør Midlet bruges; men jo tidligere og oftere Midlet, bruges, desto hurtigere virker det. Midlet bør bruges i en varm Stue, og, naar Patienten om Dagen længe maae være i Kulden, er det bedste kun at bruge Midlet om Aftenen, i det man gaaer til Sengs, og da beholder man Vanten eller Strømpen paa det syge Lem hele Natten. Om kun en Finger eller Taa er syg, behøver man ikke at frygte for skadelige Virkninger af Dampene, om man end nødes til at holde hele Haanden eller Foden i Dampen; thi Virkningen deraf føles kun paa det syge Sted. Skielby ved Ringsted den 11te April 1829. G. F. Weinschen, Sognepræst i Skjolby og Gundersløv.