Den Vest-Sjællandske Avis, 1816-04-18
Denne stolte Europas Behersker, sidder nu fængslet af Bølgerne og afsondret fra sin forrige Virksomhed, paa sin afsides Øe i Havet; han er lidt kort for Hovedet imellem og skarp i sine Svar. Den engelske Admiral Tyler vilde saaledes nyelig besøge ham i Selskab med Admiral Cockburn, men han svarede: at han ikke skiøtter om at lade sig beskue af de engelske Admiraler; Admiral Pultne, Malcolm skal afløse Admiral Cockburn i sin Post Det Rygte har løbet i London at Bonaparte var flygtet fra Helena; men man kan ikke troe alt hvad man hører. Man seer at Glæden ikke throner ved alle Hoffer, til Hoffet i Studtgardt vil den imidlertid udbrede sig, da de nye Formælede Kronprindsen af Würtemberg og Storfyrstinde Catharina ere paa Reisen dertil, og har passeret Warschau d. 28de Marts, og den nærmer sig til Hoffet i Windsor, hvor Prindsesse Charlottes Formæling er bestemt til den 16de April, til hvilken Dag mange Forlovede i Landet ogsaa har opsadt deres Bryllup; der siges at Prindsen af Coburg skal i høi Grad have vundet Prindsessens Hierte, at hun i Brighton ikke kunde forlade ham, og da han siden afreiste til Windsor, gik der uophørlig Courerer frem og tilbage imellem disse to Steder, hvori, som man formoder der aldrig har været talt et Ord om Jndkomstskatten eller og Armeens Reduction. Og selv ved Hoffet i Constantinopel, synes Glæden at have hersket et Øieblik, i det mindste er Mahomeds Fødselsfest bleven høitideligholdt den 13de Febr., og Reis Effendi overleverede Sultanen en Skrivelse fra Scherifen i Mecca, hvori der blev meldet at Valfarts Caravanen var lykkeligen kommen til Mecca; men reent og varigt kan Glæden ikke opslaae sin Boelig hos de haarde Ottomanner, den er bleven forstyrret ved Strid imellem de Store, hvoraf nogle ere forviiste, ved Pesten i Hovedstaden og paa Landet, og ved uroeligt Veirligt, som det skal true med Norden for Donaustrømmen. Det er anført i disse Blade, at en betydelig Uenighed finder Sted imellem de Deputeredes Kammer i Frankerige og det nærværende Ministerium; Aarsagen dertil er bekiendt og grunder sig i, at Ministeriet bestaaer af Mænd af moderate Grundsætninger, som ville holde over Constitutionen og tilveiebringe en Forening imellem den Kongelige Magt og de Veltænkende i alle Parthier; de Deputeredes Kammer bestaaer derimod af ivrige Roalister, tildeels af unge og heftige Mænd, der brænde af en, som man beskylder dem for, overedrven Forkiærlighed for det Kongelige Huus, Adelens og Emigranternes Sag, og uden at tage tilbørligt Hensyn til Folkets Rettigheder, hvorved Kammeret stedse mere taber i Popularitet; i Journal General giøres den Beskyldning mod Kammeret; at det har alle saadanne Forsamlingers Feil, den at vilde rive den udøvende Magt til sig; de forrige af demokratiske Grundsætninger, det nærværende saaledes, at det for at understøtte den Kongelige Magt, vil befale over den, og drive dens Rettigheder videre, end som Kongen selv ønsker og kan vilde (det gik uden Tvivl nu bedst i Frankerige, naar den ædle Ludvig den 18de allene styrede Tingene og kunde følge sit Hiertes Jndskydelse) At Striden imellem Ministrene og Kammeret er stor, kan aabenbart sees deraf: at Hr. de la Bourdonnaie besværede sig den 30te Marts i Kammeret i en Tale over, at Ministrene forlangte en Afgift af de offentlige Tidender, for at understøtte visse Journaler, som Journal General og Annales politiques, som declamerede mod Kammeret og toge Ministrenes Parthie, hvorved han sagde, at Ministrene forgiæves tænkte paa at holde sig, naar de ikke har Majoriteten af Kammerne forsig. Hr. de la Bourdonnaies Forslag at ophæve denne Afgift gik dog ikke igiennem. Ministrene ere især komne i Strid med Kammeret ved deres Forslag angaaende Valgene til dette, i Følge hvilket en femte Deel af dets Medlemmer skulde aarligt udgaae, og intet Medlem skulde være under 40 Aar, ligeledes at et Antal offentlige Embedsmænd skulde være bestemte Medlemmer af Valgforsamlingerne; derved haabede Ministrene efterhaanden at blive skildte ved de meest overdrevne roialistiske Medlemmer, især da de beste Hoveder iblandt dem ere unge Mænd. Kongen har imidlertid erklæret sig til Kammerets Fordeel, som nyder megen Understøttelse af den Kongelige Familie, da han erklærede i Anledning af Amnestie-Loven: at Frankrig, har aldrig havt et bedre sammensat lovgivende Forsamling end den nærværende; men man siger at Hertugen af Wellington og den russiske MinisterPozzo di Borgo holde Ministeriet opret og har indgivet Erklæringer til Kongen til dets Fordeel. Den hemmelige Giæring imod Regieringen, som under alle disse Begivenheder, holdes vedlige viser sig mest i det sydlige og vestlige Frankerige, saaledes i Bretagne hvor den gamle Foederation synes at opvaagne paa nye, og hvor de Misfornøiede udgave det forhen omtalte, men snart af Politiet undertrykte Skrift, den trefarvede Dverg, en Fortsættelse af den til Brussel flygtede frie Journal, den guule Dverg; hiint Tidsskrift indeholdt en foregiven Jndberetning fra den russiske Minister Greve Nozzo di Borgo til sin Keiser, hvori Frankrigs nærværende Tilstand udførligt og lærerigt skildres, vel uden Gunst for Napoleons Regiering, men dog med heftig Dadel over de Forholdsregler, som nu følges, og over de Deputeredes Kammer, hvis Medlemmer kaldes de hvide Jakobinere, og hvis Stemming forklares af den tumultuariske Maade, hvorpaa de bleve udvalgte og Constitutionen lignes deri med en Parapluie, som Kongen spænder over sig naar det truer med ondt Veir og flaaer ned, naar Luften bliver roelig. Dog yttrer ogsaa selv dette Stykke Agtelse og Hengivenhed for Frankerigs ædle Konge.