Aarhuus Stifts-Tidende, 1847-07-14
Som Supplement til vore Beregninger over Communens Udgifter i Anledning af Brødsalget til Trængende, vil være at tilføie den Leie af Locale og det Honorar til Vedkommende, der skal besørge Udleveringen, hvilket, efter hvad vi have hørt, skal andrage tilsammen 30 Rbd. maanedligen. Der er i denne Anledning blevet sagt, at Bestyrelsen, der har indrømmet Bagerne saa ualmindelig fordeelagtige Vilkaar, burde have paalagt disse Udsalget eller Udleveringen af Brødet; men her maae vi forsaavidt erkjende Bestyrelsens rigtige Fremgangsmaade, at den ikke har gjort dette Vi have nemlig erfaret, at de Trængende, om vel ikke hele Tiden igjennem, saa dog oftere, for deres Penge, skulle have faaet Brød, der var saaledes, at det under andre Omstændigheder vilde kaldes uspiseligt. Vi have selv overbeviist os derom, og faldt i Forundring over at Vedkommende vilde lade sligt passere; vi have see Brød, der i Sandhed ikke saae ud til at kunne være bestemt til Føde for Mennesker. Naar man altsaa betænker, at en Bager ikke undseer sig ved at aflevere sligt Brød til Communen til Uddeeling, saa maa man dera slutte, hvorledes han vilde have behandlet de Trængende, om Udsalget var overdraget ham, og disse altsaa fik directe med ham at gjøre. Uanseet at det paalaa Bestyrelsen, som simpel Pligt, til enhver Tid at have havt et vaagent Øie med Bagerne i denne Henseende, hvorved slig Behandling vilde have været forebygget, er det vist, at det anførte Factum er saa almindeligt bekjendt, at det udentvivl idetmindste maa være kommet Bestyrelsen for Øre. Bestyrelsen kan ikke forsvare at være overbærende i saadanne Tilfælde, og det vilde ikke have været upassende, at en saadan Bagers Navn blev offentliggjort. Det er ei alene Uret, at de Trængende faae daarligt Brød for deres Penge, men de faae et heller saameget derfor, som der er dem lovet, idet Brød, der ei er velbagt, veier mere. Vi anbefale denne Gjenstand til Bestyrelsens fremtidige Opmærksomhed. Naar vi saaledes paa den ene Side anerkjende, at Bestyrelsen ikke har overdraget Udsalget til Bagerne, saa ansee vi den dog paa den anden Side ikke berettiget til ligefrem at bebyrde Communen med en Udgift af 30 Rbdr. maanedligen i denne Henseende. Vi maae først spørge, om Communalbestyrelsen har taget denne Bestemmelse, Vi troe det ikke, thi vi have hørt, at flere af dens Medlemmer vare uvidende derom. Dernæst maae vi bemærke, at en saadan Forholdsregel ikke heller er overeensstemmende med Communalanordn. af 24de Octbr. 1837 8823. in fine og 25, hvor det befales, at man skal lade det være sig magtpaaliggende, at Alt udføres paa den meest besparende Maade og at Jndførelsen af nye Lønninger er undtaget fra Bestyrelsens Afgjørelse osv. Skulde imidlertid denne Gjenstand under saa særegne Omstændigheder kunne unddrages Jndstilling til Cancelliet, saa maatte den dog alene kunne foranstaltes af Communalbestyrelsen, og ikke af Andre, ifølge Hs. Majestæts Resolution af 29de April. Jøvrigt antage vi, at denne Udgiftspost, hvis Beløb tilvisse nok kunde finde Anvendelse, kunde have været aldeles undgaaet; thi vi tvivle ikke paa, at mange af vore Handlende, der have Udsalgsteder, vilde have gjort sig en Glæde af at udlevere Brødet uden Erstatning for Uleiligheden, og ialtfald maatte Bestyrelsen vel have kunne finde en billigere Udvei. Vi vare maaskee ikke komne til at omtale alt dette, naar vi ikke der have fundet en altfor leger Omgang med den kongelige Gave og imod de Trængende, der med Billighed til enhver Tid kunne gjøre Fordring paa sundt, velbagt og fuldvægtigt Brød, aldenstund de betale det med 2 Mk. for 9 Pd., hvorved saare lidet er vundet.