Jyske Efterretninger, 1772-10-02
Endskiønt adskillige vigtige Spørsmaale, som Forordningen af 20 Febr. 1771. har givet Anledning til i disse Efterretninger, grundigen ere besvarede; saa ere der dog endnu fleere ey mindre betydelige Knuder tilovers, som man ønskede af en oplyst Jurist og redelig Patriot tilstrækkelig at maatte blive opløste. Det Udtryk, som findes i bemældte Forordnings Jndledning: " Vi have seet os nødsagede til at antage Hartkornet eller Skyldefaneget til Regel for Hoveriets Svarelse, ligesom samme er det allerede for Skatters, Contributioners og Landgildens Udredelse, har i Henseende til den sidste Post foranlediget følgende Sporsmaale: Kunde eller bør disse Ord forstaaes anderledes end ligefrem efter Bogstaverne, naar man ikke aabenbarlig vil giøre Vold paa Texten, og al sund Fornuft. Hvori bestaaer denne Regel saavidt Landgilden angaaer, og hvorledes lyder den eller: hvor meget bør, i Følge af samme, enten med Penge, Korn eller andre Specier udi Landgilde eller Bondeskyld af en Tønde Hartkorn betales, 3) Er denne Regel i Henseende til Landgilden ligesaa almindelig, ligelig og alleregne appliceret, som i Henseende til Skatterne, eller, om den har sine Undtagelser, hvori bestaae da disse? 4) Gier den nogen Forskiel paa dem, som giøre høyst, middelmaaNo digt, og slet intet Hoverie, eller, bør hine betale ligesaa stor Landgilde, i Proportion af deres Hartkorn, som disse? er det nogen Undersaat, der eyer. Jordegods, tilladt efter eget Behag at forandre denne Regel saaledes, at han skruer Landgilden op for sine Bønder over den allernaadigst tilkiendegivne Regels Forskrift: Kunde i saadant Fald Fæstebrevene, efter Lovens 5. 1. 2. forbinde Fæsterne til at betale en Lov og Regel overskridende Landgilde? Mon det ikke var ey allerne billigt, men endog fornødent, at denne Regel ingensteds blev overtraaet? 8.) Viser den store Uligelighed, som overalt findes paa Landgilden, ikke tydelig nok, at Regelen i den Deel ikke følges: Gives der for Landgildens Udredelse, foruden denne ommældte, endnu andre tilforladelige Regler, eller, er Skyldefanget den eeneste? 10.) Da Herligheden og Bondeskylden undertiden ikke eyes af een og den samme Person, saa spørges: J hvad Forhold disse staae imod hverandre: Hvorvidt kan en Fæsters Fæste=Contract med sin Hosbond efter nærværende Tiders Beskaffenhed ansees at være frivillig Tillæg til Spørsmaalene, Tienden angaaende: 1.) Loven forpligter ingen at føre Tienden over i Miil, det er klart nok: men hvorfra skal samme regnes fra Ageren, fra Bondens Gaard, fra Sogne Kirken, eller fra midt paa Marken? 2) Er det ret, naar Korntienden er accorderet Sognemændene, at udelukke een eller 2 fra Accorden, skiønt de ville svare al advenant lige ved de andre, og at forpagte deres Tiende til andre langt Fraliggende, hvorved de, i saa travel en Tid, mærkelig kunde forfinkes: Naar Tienden er udsat og tienlig at indage, skal Præsten da være forbunden at lade sin Andeel blive staaende, indtil det falder de andre Tiendetagere beleyligt at møde, for at lade deres hiemføre 4) Maae i dette Fald den Tiendetager, som kommer først, tage heelt med paa eet Sted, hvor han seer det beste Korn, og efterlade det ringere til de andre; Eller bør han ikke tage hver tredie Kiærv eller Neeg, saavel af det bedre, som ringere Korn, af den paa Ageren udsatte Tiende, ligesom samme faldet til 2. Svenstrup den 20 Septbr. 1772. Peder Knudsen.