Aalborg Stiftstidende, 1831-08-29
Polens Agenter i Paris, skrives fra Warschau under 9de August, have overrakt Præsidenten for Ministerial-Conseilet, Hr. Perrier, følgende Reclamation; J det Øieblik, da efter 7 Maaneders Forventning og skuffet Haab vor Skjæbne endelig nærmer sig sin Afgjørelse, da der skal forhandles i det franske Raad om 12 Millioner Polakkers tilkommende Lod; kunde vi da vel bedre vende os i et saadant Øieblik til nogen Anden, end til dets værdige og energiske Præsident? De Over spændtes og Utilfredses Skrig, kan ikke holde os tilbage. Det hedder, "at Conseils Præsidenten vil fremfor Alt Freden." Ja vel vil han det til Frankrigs og det hele Europas Vek; denne Villie er ærefuld, og bæret i sig selv Pantet for sin Varighed. Dog kan denne Fred ingenlunde udelukke os Polakker, hvis Jnteresse saa nøie er forbunden med Frankrigs, os, hvis eneste Stræben bestaaer i, paa ny at faae Jndgang i den europæiske Familie, hvilken vi kun ved en Misgierning kunne udrives fra, en Jndgang under Frihedens og den offentlige Ordens Skjold; en Jndgang, som skulde formere Rækken af de ved et monarchisk-constitutionelt System regjerede Folk, og give os Leilighed til at optræde som Hindring imod alt, hvad der i vort Aarhundrede vil skade Verdens Rolighed og Lykke. Denne Fred kan ikke udelukke os. Vi ere for talrige, vore Beslutninger ere alt for bekjendte, vi have beseglet dem med Blod i en Krig, som, medens den har erhvervet hele den europæiske Verdens Sympathie, endelig ogsaa begynder at trætte Rusland. Vi kunne altsaa ikke blive glemte, og under denne Forudsætning, vende vi vor Opfordring til det franske Cabinets og dets agtværdige Præsidents Retfærdighed og Viisdom. Maatte dette høie Conseil, med sin Redelighed og sit Omblik, nøie betænke saavel den Fordeel, der kunde opstaae ved en Tilvext af 12 Millioner for den tilkommende Freds Jnteresse besjælede Mennesker, som ogsaa den Fare, man vilde være udsat for, naar man vilde tvinge disse 12 Millioner til at fortsætte en skrækkelig Kamp, imod en Fjende, som kun kunde naae sit Maal efterat have forvandelt hele det gamle Polen til en eneste stor Kirkegaard, og bragt over vore Grave denne asiatiske Pest, der synes at være bleven en uadskillelig Attribut hos Russerne, over hele Europa. Vi ville intet andet end vor Existence, vi ville opnaae det for os, som Franskmændene, de Tydske og Englænderne stræbe at bevare, hvad engang Schweizerne, Portugiserne, ja endog Russerne, efterat de havde tabt det, igjen have erhvervet. Kunde det vel kaldes en Forbrydelse, naar man igjen vil være, hvad man kun for 4 a 5 Decennier har ophørt at være, Var det vel en Forbrydelse, at appellere til alle andre Folkeslag i Europa, som selv intet Dyrebarere, intet Kosteligere have end denne Exie stence, efterat alle muelige Beviser ere blevne givne for, at man fortjener at være en uafhængig Nation; Nei, Frankrig vil ikke forlade os; det vil ikke berede sig evige Bebreidelser, og dets Conseil vil ikke i nærværende Øieblik tage det svære Ansvar for samme paa sig. J dette Haab vove vi, at bede Eders Exellence, at give Hans Majestæt og Ministeriet Kundskab om denne Reclamation, som Polakkerne vende til hans Trone og til den af ham regjerede Nation. Denne Reclamation kan betragtes som Nødsignalet fra et af Stormen omtumlet Skib, der hvis man ikke hjelper det, naar det skulde synke, vil gaae under, som det berømte Skib le Vengeur, med det eenstemmige Udraab: Polen, det hele fri og uafhængige Polen!