Københavns Adresseavis, 1774-06-14
De fornemste Arter af Jord, som en Occonom har at agte paa i Vandet, ere Kalk og Gips. Kalken giver sig tilkiende i ethvert Vand, naar man ikkun kommer noget Lundsalt deri. Man tager kun Viinsteenolie, er der Kalk i Vandet, saa bliver det strax tykt og melkeagtigt af nogle Draaber af samme Olie, og inden nogle Timer ligger en hvid Bundsetning i Glasset. Man kalder dette, at nedslaae Kalken, og har derned ikke fornøden først at lade Vandet uddunste. Det nedfaldne Pulver opløser sig i Skedevand, Citronsaft, og i hver Syrlighed, og det viser just, at det er Kalk. Et andet Middel til at skille Kalken, er, naar man lader Vandet indkoge indtil omtrent en tredivte Deel. Da falder efterhaanden en Jord ned, som gemeenlig er Kalk, det er, den bruser med Syrligheder, og bliver opløst af dem. Gipsen viser sig, naar man lader det Vand, hvoraf Kalken er falden, end længere uddunste, hvorefter endelig Sekeniten eller Gipsen nedfalder. Den kiendes strax paa Figuren, efterdi den er mestendeels bladet, eller som fiedret, og naar man hælder Syrligheder derpaa, som ikke ere sterke, saa bliver den ey opløst deraf, ja vel ikke engang af de sterkeste, og bruser lidet eller slet intet. Hvilken af begge Slags Jordarter der er i Vandet, er temmelig ligegyldigt for de fleste Haandteringer, fordi deres Virkninger kommer meget overeens med hinanden. Dog tilkiendegiver Gipsen et haardere Vand end Kalken, og synes ogsaa at være meget tienligere til Drik, end det, hvori der er Kalk. Metaller ere endelig de sidste, men vigtigste Slags Legemer, som kan være befindtlige i Vand, og hvis store Jndflydelse paa Sundheden og Haandteeninger, maa være høyst interessant for enhver. Mueligt er det, at alle bekiendte Metaller ere i Stand, til at opløse sig i Vand. Men man har ikkun sielden Exempler paa alle. Disse metalliske Vande ere da skadelige eller sunde, eftersom det deri befindtlige Metal er samme. Thi ikke alle Metaller ere skadelige. Jeg vil giennemgaae dem efter hinanden, som gemeenlig lader sig opløse derudi, Jern bliver meest fundet i Vand, og dette kommer deels af dets Mængde, da det næsten findes i alle Legemer, deels af den Lethed, hvormed det opløser sig i Syrligheder. Det er bekiendt, at intet Metal ruster saa let, eller hvilket er det samme, bliver saa let angrebet af Syrlighederne i Luften, som Jern. Naar det findes i stor Mængde i Vandet, saa kan det let merkes ved Smagen, som er adstringerende fyrlig. Afden Art ere de saa kaldede Staalbrønde i Pormont og andre. Er derimod ikkun lidet Jern i meget Vand, saa maa man først efter Beskaffenheden uddunste indtil Halvparten og meere, og saa komme noget fiinstødt Galæble derudi Strax røber dette Jernets Nærværelse ved en mørk eller næsten ganske sort Farve, som det meddeler Vandet, eftersom der findes meget eller lidet Jern derudi, Thi det er alle adstringerende Tings af Planterigets Egenskab, saasom Galædle, Rosenblade, Thee, Træbark, v. d. l. at de farver det opløste Jern sort. Man kan derfor ogsaa til Vandets Undersøgning betiene sig af de sidstnævnte Slags, i Mangel af Galæble. Naar man først ved Erfarenhed har tilveiebragt sig en liden Øvelse, at skielne den fortagtige Farve, som Galæblene giver Vandet, hvorudi der ikkun befindes lidet Jern, fra den mørke Farve, som de endog uden Jern frembringer i hvert Vand, saa er det beskrevne Experiment let, og i alle Fald tilstrekkeligt for Occonomen. Vil man imidlertid giøre et Forsøg, der maaskee maatte synes noget vidtløftigere, men er meere sikker, saa legger man i det indkogte Vand noget smaakornet Zink, strax skal Vandet blive noget rørt, og endelig lade Jernet falde som et sortagtige Støv, falder dette ikke, saa har man ey Aarsag til at formode Jern i Vandt. Virkningerne af et Vand, som indeholder Jern, paa Sundheden, ere vel ikke ubetydelige, men dog ikke merke. lige nok, til at bestemme noget for eller imod sammes Brug, saa længe det ikke indeholder Metallet i stor Mængde. Derfor kan man heller ingenlunde fraraade Brugen af Jerngryder eller andre Kiøkkenkar af Jern. - Nytten af Jern= og Staalbrønde i Sygdomme er meget bekiendt J Land= og Kiøbsted=Huusholdningens Forretninger kan de fornemste Regler til Varsomhed ved Brugen af jernholtige Ting hidledes af forbemeldte Jernets Egenskab, at blive sort med sammentrekkende Ting. - Jeg vil ikkun anføre eet til Beviis. Der klages tit, at Maden bliver sort i Jerngryderne; og at den samme Ret, som i den selv samme Gryde lod sig koge meget hvid i Gaar, bliver i Dag overmaade sort. Men al Forundring skal ophøre, naar man betænker, at Maden maaskee ikke i Gaar var krydret saa sterk med Kancelbark eller andre sammentrekkende Ting; at derudi i Gaar var brugt mindre Suurt end i Dag, eller at man har brugt et reenere Vand dertil. Saa uskadelig Jern i Vand synes at være for Sundheden, saa skadelige ere derimod de to følgende Metaller for den. Det første, som vi betragter, er Blye. Naturlige blyhaltige Vande ere vel muelige, i sær i Nærheden ved Biergverker; dog ere de enten sieldne eller og maasker mindre bemerkede end de fortiente det. Men tit og let meddeler dette Metal sig Vandet og andre flydende Ting ved deres Brug. Jo meer Syrlighed Flueda har ved sig, des for skeer dette, saa at Citronsaft eller Viineddike opløser endog i stor Mængde den Blye=Glassering, som er paa det uægte Porcellain. - Men et endog efter Øyesynet meget blødt Vand er i Stand til at antage en betydelig Mængde Blye, naar det staaer en Tidlang udi Blyetar eller slet glasseret Steentøi. Det sikkerste Middel til at opdage dette Metal i alle Slags flydende Ting, saasom Vand, Viin, Øl, Suurt, o. s. v. er den saa kaldede arsenikalske Svovilere Man tager nemlig Auripigment, (for hvis Støv man maa tage sig i Agt, siden det er giftigt, og ulædsket Kalk, af begge Deele lige meget, kommer begge Dele i et Glas, efterat de ere blevne vel pulveriserede, eller i et af engelsk Steentøy forfærdiget Kar, og slaaer hedt Vand derpaa omtrent engang saa meget, som Kalken og Auripigmentet udgiør tilsammen. Efter nogle Dages Forløb er Solutionen færdig. Det Klare, der lugter ligesom raadne Æg, hælder man fra, og gjemmer det til Brug, hvilken er meget simpel og let. Naar der nemlig skal proberes, om der er Blye i et Fluidum, saa lader man ikkun nogle Draaber falde derudi, af den tillavede Solution. Er der da Blye udi, saa farver Vandet sig strax mørkebruunt, eller og sort, om der er meget af dette Metal der. Thi denne Composition angriber Blyet, og fraskiller det paa denne Maade. Hvor vigtigt det er, ved anførte Forsøg at overbevise sig om dette Metal findes i det Vand, som i sær er bestemt til Mads og Drikkes Tillavning, lærer de bedrøvelige Virkninger, som det har paa Legemet. Jntet ringere, end dets fineste Kars Forstoppelse, alle deraf kommende Sygdomme, heftige Coliqver, ja Døden selv, ere Følgerne af opløst og indbrukket Blye. Med enhver Syrlighed giør det det bekiendte Blyesukker, som er en ufeylbar Ødelæggelse for alle dyriske Legemer. Den anden Sundhedens Fiende er Kobberet. Siden man har lært at kiende dets Virkninger, og seet de forskrekkelige Følger deraf, har man skrevet saa meget i denne Materie, at det var overflødigt, her at sige meere derom. Den gives virkelig naturlig kobberhaltige Vande. Og omendskiønt man let ved Smagen kiender dem, som indeholder særdeles meget deraf, saa har man dog endnu omhyggeligere at vogte sig for dem, hvorudi Tungen mærker intet dertil. Man naaer meget let dette Øyemed ved følgende Forsøg Vandet eller et andet Fluidum bliver ikkun paa den anviste Maade noget uddunstet, og derpaa drypper man lidet Salmars iritue i det overblevne. Strax bliver det altsammen blaat, om der endog ikkun findes lidet Kobber derudi. Hvor let dette Metal ogsaa meddeler sig, seer man deraf, at naar man ikkun i otte og fyrretyve Timer lader noget reent Vand staae i et ufortinnet Kobberkar, saa skal man ved ovenmeldte Prøves An stillelse see, at der er en betydelig Mængde Kobber deri. Tin, naar det er reent, meddeler sig Vandet slet ikke, eller dog meget lidet, og endog i denne Fald skulde det have næsten ingen Jndflydelse hverken for Helbreden, eller hvad det ellers maatte bruges til. Men det er snart umueligt at faae reent Tin. Endog det beste engelske Tin synes at være blandet, og røber noget Arsenikalsk efter de Prøver, som dermed ere anstillede af de beste Chymiti. Men meget mere end herved bliver det gjort skadeligt ved Blyets Jblanding. - En ringe Besparelse lærte først at blande Tin med Blye, hvilket giør, at det første, foruden nogen meere Haardhed og Glands har næsten alle det sidstes onde Egenskaber. Vand, som altsaa bliver giemt, eller længe kogt i Kar af dette Metal, er høyst fordægtigt, og ved ovenmeldte Svovllever befindes altid at være fuldt af Bly. - Det er og ligesaa farligt, at lade noget Suurt staae i Kan af Prøvetin, som af Bly. Det samme som jeg nu har sagt om Tinnets skadelige Blanding med Bly, lader sig og anvende paa den ligesaa skadelige Sølvets Forbindelse med Kobber. Omendskiønt Sølv i og for sig selv bliver vanskelig opløst i Vand og andre Fluida, og denne Solution selv skulde endog være en af de uskadeligste; saa har dog den Begierlighed, at prale med et rart Metal, givet Anledning til det ulykkelige Indfald, at formere det ved Tilsætning af Kobber, og just derved at gjøre det næsten ligesaa betænkeligt at bruge, som Kobber. Ethvert Vand altsaa, som har staaet i Kar at 10, 12 og 15 lødig Sølv, kan man sikkert undersøge med Salmiak= eller Hiortetakspiritus, for at see, om der er Kobber deri, og man skal ikke giøre nogen Feylprøve. Guld forekommer meget sielden i Opløsninger for Occonomien, formedelst dets mineralogiske Egenskaber og Sieldenhed. Men Guldkar, naar Ligeringen er skeet med Kobber, gjøre Vandet, som staaer deri, ligesaavel kobberhaltigt, som det blandede Sølv giør det. Derimod er det Guld, som er legeret med Sølv, meget sikkert. Dette ere de Jagttagelser, som jeg har holdt fornødne i Henseende til Vandet og dets Undersøgelse for Occonomien. Sundheden er et alt for stort Gode, at man ikke for dens Skyld skulde paatage sig den liden Umage, i det mindste i denne Henseende at giøre Prøve med det Vand, man bruger til sin Drik, i Fald dets Beskaffenhed ikke er os allerede bekiendt, og mange Haandteringers Fremgang er næsten ikke at tænke paa, uden en saadan Kundskab. Middel, at bevare Muure for Fugtighed, Man tørrer Muren vel af med en linnet Kind, og gien den siden med varm Nødde=Olie. Dette igientages 3 Gange; men hver Gang maae Muren i Forveien være bleven ret tør. Tilsidst stryger man Muren over med en Oliefarve. Her igiennem kan Fugtigheden ey trekke ind i et Værelse; Luften holder sig reen derudi, og Møblerne varer længere; hvorved da ogsaa den Bekostning, som er gjort paa dette Middel, og som ikke er ubetydelig, bliver rigelig erstattet. Det forstaaer sig af sig selv, at man ikke maa flytte ind i Værelset, førend Olielugten ganske er gaaet bort derne.