Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1847-09-13
Ved Middagsmaaltidet, hvori omtrent halvfjerde hundrede Mennesker af begge Kjøn og alle Stænder deeltoge, udbragte Mørch Hansen den første Skaal for Kongen: Ved en Folkefest - sagde han - burde den første Skaal gjælde den første Mand i Folket, vor høie Drot, vor dyrebare Landsfader, ikke blot fordi det danske Folk efter sin Forfatning og Historie er uadskilleligt fra sin Konge- og betragter ham som det Heles Repræsentant, saa at det maa agte og hædre ham, saalænge det vil agte og hædre sig selv, men ogsaa fordi Danmark er saa lykkeligt at have en Konge, som har baade Evne og Villie til at haandhæve dets Ære og vaage over dets Lykke. Vel vidste han, at der i en saa stor Forsamling maatte være Mange, som ikke i Eet og Alt vare tilfredse med hvad der er udrettet under den nærværende Regjering, men han vidste ogsaa, at dersom Christian den Ottende idag var tilstede iblandt os, dersom han kunde læse i vore Hjerter, da vilde han finde sig omringet af trofaste, oprigtige Venner, der meente ham det fuldt saa godt som dem, der nogensinde samledes om ham; han vidste, at vi med alvor Forskjellighed i Anskuelser, med al vor Usikkerhed, alvor Eensidighed i vore Domme dog Alle erkjende, hvilken vanskelig Stilling, hvilket byrdefuldt Kald Christian den Ottende har at opfylde, hvorledes han fra Begyndelsen af fandt Meningerne skarpt og heftigt modsatte i sit Folk og i sit Raad, og hvorledes han med den ædleste Villie har stræbt at forsone dem, stræbt at komme det danske Folk imode, hvor han troede det var hans Pligt. Til Slutning mindede han om, hvorledes Kongen i den seneste Tid har virket med Kraft mod Anmasselser og Rænker for Rigets uddelelige Bestaaen, og at en af hans allernyeste Regjeringshandlinger er en Lov, som byder, at der fra nu af ingen Slaver fødes under hans Scepter, hvilket maatte betragtes som et Vidnesbyrd om, at han ikke vil herske over Trælle, men kun over frie Folk, som et Pant paa, at han ikke blot vil være en christelig, en menneskekjærlig, men en frihedselskende Fyrste, hvortil vi Alle vilde ønske ham en lang og velsignet Regjering. De øvrige Skaaler, som alle bleve indledte med fortere eller længere Taler og alle bleve modtagne med In bel og bifald, kunne vi tildeels kun kortelig nævne: Skolelærer Sidenius for Kronprindsen; Kammerherre, Jessen for Festcomiteen; Skolelærer Sidenius for Godseier Estrup; Kammerherre Jessen for den ager dyrkende Classe; Stadthauptmand Sidenius for Kammerherre Jessen; denne takkede og udbragte et Ønske for Lollands=Falsters Stift. I Anledning af Kammerherre, Jessens Skaal for den agerdyrkende Stand yttrede Pastor Wegener, at han troede at Hr. Kammerherren netop her træffende, tidssvarende og smukt havde valgt dette Udtryk: "den agerdyrkende Stand. Men desværre, man hører saa sjeldent dette Udtryk, hvorimod man saa ofte seer denne Stand skilt ad i to Deele, som man da sætter vare fra dem, Red. bekjender sig til. Under Revolutionens politiske Storme, under den næsten almindelige Foragt for Religion og Christendom, under Engelskmændenes Kugler og Bomber, til sin sidste Stund var Balle En og den Samme. Af en christelig, dansk Præst havde vel altsaa hans Bog fortjent en skaansom Omtale i en Forsamling, hvoraf Fleertallet ei kjender anden Christendom, end den, som de af denne Bog have faaet, endnu Færre kunne bedømme den, og maaskee Ingen give os en bedre. mod hinanden og i Strid med hinanden: Herremand og Bonde. Det er en ubehagelig og fordærvelig Modsælning, som nu i flere Aar har fundet Sted, og som forhindrer saameget Godt fra at skee, og han vilde ønske, at denne snart maatte ophøre saaledes, at der ingen Herremænd og ingen Bønder meere maatte gives, men en ager dyrkende Stand, med samme Rettigheder og samme Pligter. Han meente, at begge Parter havde baade ligemeget Ret og Uret; han troede ikke, at det var rigtigt at holde paa saadanne Samfundsforhold, som af Alle vare erkjendte for fordærvelige, men ligesaa overbeviist var han om at hvad der er Mit aldrig kan blive Dit uden min Villie, at det ei nyttede at foretage en ligelig Deeling af Formuen her i Verden, thi næste Dagen efter vare der Utallige, som havde Tusinder Gange Tusinder, og endnu Flere, som slet Jntet eiede, saa at hele Verden ei vilde blive Andet end en stor Deelingscommission, den langvarigste af alle Commissioner. Derimod vilde han ønske en Fred og Enighed bragt tilveie mellem den danske Herremand og Bonde, saa at begge gik op i en ager dyrkende Stand, der med virkelig fælles Jnteresse, i Fred og Enighed, med Udholdenhed og Tapperhed, kunde frisk for Marken fægte, istedetfor at kjævles om den og derved invitere Fjenden til at tage den. Cand. Barfod, udbragte dernæst en Skaal for vort Fædreland, det treenige Norden; Morch Hansen for Qvinderne, hvortil Wegener knyttede en Skaal for en Mand, hvis Fødselsdag det netop var idag og som gjorde overmaade meget af de danske Qvinder og sang til deres Roes, men om hvem man dog ei maatte troe, at han derfor var en Qvindemand eller en af disse smægtende Nattergale, nei det var netop En ud af den ægte Malm, en Bærsærk fra Nordens Hædersdage, hvis dundrende Gang vore fine Øren ofte derfor nu ei kunde taale, men som idag havde henrevet os med sine deilige Sange, Grundtvigs Skaal! Derefter yttrede H. Olesen, at uagtet Ordsproget siger, at Den, som sover, ikke synder, var det dog vist, at Enhver som sover fra sine Borgerpligter, synder svarligen, og da det vel ikke kunde nægtes, at der i vort Fædreland længe har hersket og tildeels endnu hersker en saadan borgerlig - eller politisk - Søvn og Søvnighed, vilde han foreslaae en Skaal for en snarlig politisk Vaagnen, og det ikke en saadan, hvor man vender sig om paa det andet Øre for at sove igjen, men en virkelig Opvækkelse, en Opvækkelse til et ret levende og virksomt politisk Liv. R. Sørensen udbragte en Skaal for de arbeidende Classer, de smaae Kræfter, som frembringe Midlerne til de andre Stænder Underhold og Velvære, hvoraf de selv nyde den mindste Deel, og ofte neppe kjende Lykken af Navn; C. C. Hansen for dem, der ved Pressen arbeide paa at udbrede nyttig Oplysning og Sandhed, navnlig Stiftstidendens Udgiverinde og Redacteur; Red. Jørgensen takkede og udbragte et Ønske for Pastor Hansen; Christopher Rasmussen for Pastor Wegener. - Ogsaa under Maaltidebleve fædrelandske Sange afsungne og Musiknumere udførte af Orchestret, og blandt alle Tilstedeværende hersket en livlig og utvungen Munterhed, hvortil vel den fortrækselige Beværtning baade med faste og flydende Sagen, der besørgedes af Hr. P. Møller, bidrog en Deel, men som dog fornemmelig maa tilskrives den deels medbragte, deels ved den aandelige Nydelse fremkaldte og forstærkede festlige og enige Stemning.