Aalborg Stiftstidende, 1840-01-28
Døde. Skibscapt. Engels Hustru, Barbara Maria, forden Buntzen, f. Schousboe, 64 A.; Skibscapit. P. C. Arboe, 49 A; Undergraver ved Helliggeist Kirke, M. Boysen, 67 A.; Enke efter Possementmager Knorr, Ane Maria, f. Ricolai, 83 A.; Frøken Marie v. Ewal; Høker Brødegaards eneste Barn, Laur. Chrinian, 5 A.; Alle i Kjøbenhavn. Pastor Fred. Salicath, i Haraldsted. Skolel. og Kirkesanger M. Biilmann, 32 A., i Dure i Fyen Enke eft. Brændeviinsbr. Pedersen i Nyborg, Constance Kolbye, paa Nyegaard i Jkast. Jfr. Hansine Charl Boye, 29 A., i Randers. Cathar. Elisab. Lange, f. Johansen, 66 A., i Heide. Christian Wilster. kan, Wilster vel Din brustue Harpestreng, Beklages værdigt af en Lyredreng, Saa vil jeg sagte synge ved Uin Baare! Jeg mindes tankefuld den faure Tid Udi var fælleds Vaar saa mild og blid, Ukjendt med Savn og Sorg og bittre Taare; Jeg minde, overst du paa Bruken sad For atten Vintre siden sjeleglud. I Lov oplyst, og skrev om Billedstriden. Med Christi Billed for Din lyse Aand, Mens Musapennen i Din svage IlaandHar kraftig Sjælegierning øvet siden, Du elsket var udi vor Ungdums Lyst. leg fandt Dit Manddameliv saa fordringslet og mildt og kjærligt ved var sidste Møde, Vi skiftes ad saa fjernt paa Livets Vei, Jeg Klager, jeg mig siden kjendte ei Og sörger over, nu saa tidligt dade - Dog - Döden er jo kun en Storm for Star, Din Aand, som Bögetræets Faraarlöv, Forynges nu til evig Sommergræde! Allerede ved det første Møde, i hvilket Velgjørenhedsforeningen constitueredes, udtaltes gjennem Flere det Ønske, at Foreningen hellere maatte søge at virke i velgjørende Øiemeed til Oprettelsen af et Asvl heri Byen. Pluraliteten udtalte sig derimod dengang i Forening med Bestyrelsen for, at Selskabet. ene skulde virke i den ved Jndbydelsen væsentlig angivne Retning ved Uddeling af Penge og anden Understøttelse til Familier, som fra bedre Kaar vare bragte tilbage i Armod. At dette Øiemeed er ædelt og al Paaskjønnelse værdigt, skal vist aldrig kunne nægtes, men det forekommer os, at det forløbne Aar allerbedst har viist, at det vanskeligt vil kunne naaes, naar Selskabets Princip skal opretholdes og dets Aand gjennemføres, J en stor eller større By har et saadant Selskabs Tilværelse mere Nødvendigheden for sig og paa et saadant Sted vil man ogsaa kunne see sig istand til at føre Principet igjennem. J en stor By bersker megen Nød og Kummer, som saa at sige er skjult for andre Menneskers Øine, idet mindste for deres, fra hvem Hjælpen skal komme; i en stor By er Riamanden eller den i bedre Kaar, som seer sig istand til at række hjælpsom Haand, ofte forlegen med at vide, til hvem han skal uddeele Hjælpen, nemlig hvem der efter sin Stillings Beskaffenhed og dens Forhold til forrige bedre Tider meest er denne værdig. J en stor Bye eller, da Talen er om Danmark, altsaa i Kjøbenhavn er mangen paurre honteur, som smægter i Armod ukjendt af Menneskene, og der er altsaa et saadant Velgiørenhedsselskab i Virkeligheden velgjørende, idet det ikke blot selv veed, hvor Hjælpen skal ydes, men ogsaa kan være en Veileder for dem, som fra Tid til anden ville række deres lidende Brødre og Søstre en bjælpsom Haand. Anderledes er derimod Forholdet i en mindre No. Den kjender saa at sige Enhver den Anden og verd, hvorledes Overs Kaar ere beskafne, den, der af sit Eget kan og vil undvære Noget til Andre, kan altsaa aldrig være raadvild med, til hvem han skal de Hjælpen, saa meget mere, da stor Formue eller stort Erhverv paa Undtagelser nær sjelden er tilstede i de mindre Byer, og Enhver ogsaa som oftest har trængende Paarørende og nærmere Bekjendte, der først have Krav paa Hjælp. Skal dernæst Principet gjennemføres, da maatte Hjælp kun ydes til Familier, som fra bedre Kaar vare bragte tilbage til Armod og hvis Æresfølelse forbyder dem at anholde om det Offentliges Understøttelse. Men i saa Fald maatte heller aldrig nogen Uddeeling finde Sted, der kom liig en Almisse eller Fattighjælp, og kan man vel anderledes benævne de Uddeelinger af 2 til 8 a 10 Rbd., som afvigte Aar have fundet Stedt og kan det være i Selskabets Øiemeed, at uddele Hjælp til de Trængende, som, uden at deres deelicatere Følelse saares, kunne tage imod en saadan Hjælp, tilmed da denne i en lille By og efter Selskabets Love aldrig kan blive en Hemmelighed? Vi udtale derfor den bestemte Overbeviisning, at Selskabet ved saaledes at udstykke sine Gaver aldeles forfeiler sit Øiemeed og bliver næsten ganske liig en almindelig Fattighjælpsanstalt, som i vor By, hvor allerede saa store Legater til Trængende ere tilstede, neppe er fornøden, og som endda har den skadelige Side, at de, hvem det efter Formues- og Slægtskabs-Forhold tilfalder at vde Hjælp ved særenne Leiligheder, herfra unddrage sig og henvise til Velgiørenhedsselskabet. Skal derfor Velgiørenhedsselskabet opfylde sin rette Bestemmelse, da maa det kun yde Hjælpen ved særegne Leiligheder, som have fremtrædende Krav paa forenet Understøttelse, men deels er os fra afvigte Aar kun et eneste saadant Tilfælde bekjendt, ved hvilket Velgjørenhedsforeningen har udfyldt Hensigten med dets Jndstiftelse, deels har det allerede tilstrækkeligt viist sig, at hvis Selskabet udfoldede sin Virken i en saadan Retning, det da vilde berøves al sin Popularitet og berøves Midlerne til sin Erinence. Vi troe derfor at saafremt de øvrige ærede Medlemmer maatte deele vor Erkiendelsen af Vanskeligheden for Selskabets Bestaaen, det da vil være nødvendigt itide at vælge en anden velgjørende Retning, for at ikke de talrige Udmeldelser, som allerede have svækket Selskabets Kraft, skulle tiltage endmere og gjøre dets Virken aldeles kraftløs. Og vi tor da vistnok med Sikkerhed antage, at Oprettelsen at et Aspl. som i saa høi Grad savnes hos os, paa den skiønneste Maade vil anvise Retningen for et Velgiørenhedsselskabs Virken. Desværre er den Skare af Børn kun altfor talrig hos os, som opoffres til Lediagang og alle dennes frygtelige Følger. og der kan vel neppe gives nogen helligere Pligt, end strax i Ungdommen, da det endnu er Tid, at gribe den synkende Moralitet under Armen og anvende alt, hvad der staaer i menneskelig Maat. for at holde de Spæde, hvis egentlige Opdragere, ikke kunne eller ville opfylde dette vigtige Hverv, borte fra Lastens og Ulykkens Baner. Kun et Afol aabner Moraliteten en sikkert Tilflugt, kun et Asul kan skabe nyttige Samfundslemmer, af den Ungdom, som overladt til sig selv, bliver Lastens Offer og afgiver fremtidig Befolkning til Fængsler og Tugthuse. Vort ædle Kongevar har givet den første Jmpuls til Asylforeninger hos os og ved deres ophøiede Exempel allerede fremmet mange saadanne velgjørende Foretagender, saa at paa de danske Øer næsten de fleste selv smaa Byer ere komne i Besiddelse af Aspler: skulde da Aalborg, en af Landets største Stæder, endnu heri staae tilbage. Og hvad have vi andet Vidnedsbyrd behov, end det som ved et saa ophøiet Mønster allerede er givet, end det, som næsten daglig alle Tidender berette os om de skjønne veldædige Følger af Asplernes Virken? Saavidt fra det almindelige moralske Standpunkt, men nu fra det communale. Og hvor store ere da ikke de Goder, som for en Commune tilveiebringes ved Aspler, og det ikke blot derved, at Communens fremtidige Forbryderantal forringes, at Betleriet med alle dets onde Følger standses, men at ogsaa Forældrene, hvis Børn tages under daglig Varetægt, derved ættes istand til at forskaffe sig et selvstændigt Erhverv i eller udenfor deres Hjem. Naar man blot seer den til, at Aalborg, Fattigvæsen, ved det Erhverv, som den af Hr. Kjøbmand Marc. Galthen bestyrede gavnlige Kludeopsprækningsanstalt har skiænket, i det afvigte Aar har havt en betydelig mindre Udgift, hvormeget vilde denne da ikke end mere forringes, naar mange Fædre og Mødre, som nu ere bundne til Hjemmet og til at sysles med deres Børn, kunde søge Beskjæftigelse ved nævnte eller lignende Fabrikanstalter, Disse Hensyn ere saa vigtige, at vi sikkert tør betragte det som afgjort, at der endog fra Fattigvæsenets Side burde og vilde blive ydet aarlige Vidrag til et Asols Tilværelse. Vi have hørt vitre Frygt for, at den aarlige Sum, som til Vedligeholdelsen af et Asol udfordres, vilde overstige Selskabets Kræfter, men beri, tør vi vel sige, feiles meget, da netop et af de store Goder ved Asplerne er, at deres Tilværelse ikke udfordrer store Midler, da de væsentligste Udgifter bestaae i Leie af et Locale, Sammes Opvarmen, og i Lønning af en Veileder inde og Hjælper eller Hjælperinde for de Smaa, og det naturligviis er en Selvfølge, at Afylets Virken maatte indskrænkes eller udstrækkes i Forhold til de Midler, som staae til foreningens Raadighed, og som vistnok turde vente, saavel aarligen som ved særegne Veldædigheds=Leiligheder, at vinde forøget Til vært. Selv derfor om Selskabets Pluralitet ikke maatte deele vor Anskuelse om en total Omdannelse af Selskabet til en Asyl forening, saa turde allerede den Capital, som Selskabets Extra ford er i Besiddelse af, være tilstrækkelig til at begrunde en saa velgjørende Indretning, der vistnok hos Medborgere snart vilde møde al velvillig Understøttelse. Den af den ærede Bestyrelse i sidste offentlige Beretning udtalte Anskuelse, at Extrafondscapitalen ningensinde burde røres, troe vi neppe hos Selskabets øvrige Medlemmer vil finde Medhold, thi en saadan Capital, vilde deels være for ringe til at virke ved sin Rente, og til Laan af selve Capitalen synes ikke at være nogen stor Attraa, da endnu Jngen herom har anholdt, eller stor Nødvendighed, da de, som kunne byde tilstrækkelig Selvskyldnercaution, tildeels ogsaa hos selve Cautionisten eller paa anden Maade ville være istand til at blive forstrakte med saadanne Summer. Tillige er Oprettelsen af et Asyl et af de Øiemeed, som i Lovene forVelgiørenhedsforeningen er tilsigtet og en Anvendelse af Extra fondets Capital hertil vilde altsaa være aldeles leaal. Vort Forslag til den ærede Forsamling er derfor, at Velgjørenhedsselskabet maatte omdanne sig til en Asyl forening, eller, hvis dette ikke bifaldes, at der for Extrafondets Capital maatte prøves paa at begrunde et Asol, eller ogsaa idet mindste, at en Committee maatte nedsættes for at bringe ovenstaaende Spørgsmaal under nærmere Overveielse og til Forelæggelse ved en særskilt berammende Generalforsamling. Aalborg, den 27de Januar 1810. J. Møller. J. Qwist. Bernhard Røe.