Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1813-02-02
Mariboe den 1ste Februarii. (Af Udgiveren.) Jndsende. fra Landet i Anledning af Forordningen af 5te Jan. efterat samme var oplæst for Menigheden i Pastoratets 2de Kirker. Saavidt jeg forstaaer Forordningen, forholder Statens Huusholdning sig i det Store til vores i det Smaa: En god Huusfader sørger for at hans Huses Velfærd, ikke gaaer til Grunde. Hænder det sig nu, at uformodentlige Vanhæld rammer, hvorvehan nødes til at gjøre større Udgivter end hans ha Jndtægter til, maa han enten gjøre Gield eller afhænde saadanne Stykker, som ellers vare ham uundværlige, han indskrænker sig da og arbeider sig op med det Laante eller Solgte, indtil hans Tilstand, bliver sat paa den Fod, samme var førend Vanhældet. Staten er den store Huusholdning, Kongen er Huusfader, som maa sørge for, at hiin ikke gaaer til Grunde. Vi kiende de mange Vanhæld, der have rammet Staden: Uformodentlig blev den overfaldet, Landets Kræfter maatte opbydes for at værne om Staten mod formodentlig indtrængende Fiende J 3 Aar har en talrig staaende Hærs Forpleining foraarsaget, at Statens Jndtægter vare utilstrækkelitil Udgivterne. Penge maatte tilvejebringes. Da Sølvengene ikke vare tilstrækkelige, maatte Papirspend komme istedet. Slette Menneskeer benyttede sig af O. lændighederne, berigede sig selv ved at nedsætte Coursen, som hver Dag blev slettere, saa at i Rigsdalerseddel neppe gjeldte 8 s. Dette Uvæsen maatte snart have ødelagt Statens Handel. Som god Huusfader for sit Land har Kongen ved denne Forordning bragt det dertil, at vore Penge i Tiden blive af lige Værd med Udlandenes, hvorved Varene lettes, da det er ham en hellig Lov, at ikke flere Rigsbanksedler udfærdiges end der kan indfries mod Rigsbankdale Sølv. Vel synes vore Sedlers Nedsættelse fra 100 til 20 Rd., eller 6 Rd. af nuværende Sedler til 1 Rigsbankseddel at være et stort Tab; men i Grunden gjældte vore Sedler neppe 8 s., som nu har Værdie af 1 Mk. Vare, Haandværksfolk, Arbeide og Folkelønninger steeg derefter, saa at der ikke var mere Forslag i 100 Rd., end i 20 Rd. før Krigen, da vor Cours var god. Og den vil blive det igjen ved denne Forordning. For en kort Tid vil den vel synes trykkende for mange; men Staten kunde ei anderledes reddes. Vi bør taalmodigen bære Byrden, indskrænke os, gjøre nødvendige Opoffrelser, og som gode Borgere oparbeide Statens Credit i Formed Statens store Huusfader. Vore Skatter derved kunde lettes efter Coursen, Varene, Ar- og Folkelønninger falde, og vore faste Eien me fremdeles sikres ved en fast, og efter sin ud tes Værd, gjældende Mynt, ja hæves i Værdie i større Fordeele for os og vore Børn. Vi ville saaledes i Tiden takke Gud, og sige: Herren være lovet, han er vor Salligheds Gud, som frelste os fra Krigens Rædsler, Jammer og Elendigheder, der næsten har overgaaet hele vor Verdensdeel. Vi ville takke ham for en viis og god Konge der sørgede for at værne om vort Land, at Eiendommens og Livets Tab ikke blev vor Lod, og at hine beholder deres Værd, at Forældre ikke begræd deres myrdede, eller til Krøblinge blevne Sønner; at Hustruers og BørneVaandeskrig ikke hørtes over Tabet af Mand og Fader; at vi i Roe kan nyde Livets Ophold med Sparsomheds, Tarveligheds og Noisomheds Aand.