Jyske Efterretninger, 1769-05-26
Korn Spils Oprinde. de og første. Brug. Min Herre! Deg henbragte nyelig en Eftermiddags Tid blant et J 4d artigt og fornuftigt Selskab, og som vores Samtale var særdeles lystig og fornøyelig, foreslog en af dem med en forstilt Smilen, Kort=Spil; Dette blev Anledning til almindelig Latter, og Kort=Spil blev vor Hoved Materie at tale om den øvrige Tid af Aftenen. Der bleve sagde mange haarde Ting imod det, og nogle Ting fremførte til dets Forsvar. Efter 20 og Efterat Selskabet skiltes af, gik jeg til Sengs, mit Sind var opfyldt med Forestillinger, og i Søvne havde jeg følgende behagelige Syn: Mig syntes, jeg var i en stor Stue, hvor der var et stort Antal Herremænd og Fruer, der skulde sætte sig ned at spille Kort, hvilke laae færdige paa adskillige Borde, da den første Pakke i en Hast aabnede sig, og et af Kortene fløy runden omkring Bordet med en sagte susende Lyd som en Bie, og da det var kommet nær til de øvrige i Pakken, og vendte sig om paa den ene Ende, merkede Selskabet, som var blevet bange og forskrekket, og var viget tilbage i en Krinds, at det var Spar=Es, hvilken strax tiltalte os med en sagte, men tydelig, musicalsk Stemme, saaledes, som følger: I gode Herrer og Fruer, jeg har nu Tilladelse at tale til Forsvar for mig selv, og disse mine høyst forurettede Søstre, ved hvilke Ord den heele Pakke stod op og udsprede sig selv) som nu bruges til de allernedrigste Ting, og behandles paa den alleruværdigste Maade; de Flittige og Lærde skyer os, og de Tankeløse og Ulærde, hvor artige de end ere, ere dog uværdige til vort Selskab. Vider, at vi af Begyndelsen, vare to og halvtrediesindstyve Jomfruer, Døttre af Nimodved fire særdeles deilige Princesser, hvis Fædre han havde overvundet i Krigen. Vore Modre, som lode sig offentlig see allene eengang om Aaret, levede i Værelser for sig selv i et prægtigt Pallads. Haverne vare store, og eyede alt, hvad der kunde kaldes smukt, baade af Natur og Kunst, men disse Skiønheder kunde ikke fordrive den Traurighed, som havde indtaget vore kiære Mødres Hierter, de begræde udenOphor deres Fædres Død, og fortrød den Time, i hvilken de mod deres Villie havde overgivet sig i Tyrannens Arme. De døde alle inden 1 Maaned, og bleve begravne i den prægtigste Grav, som Kongen havde bygt for sig selv, og dem, paa en stor Slette, omgiven med meget Skov af Cypres= og Ceder=Træer iblant hverandre, som vare voxne af sig selv fra Syndflodens Tider. Nimrod fornam, at vi begynd. 20 Act. gyndte at blive traurige over vore Mødres Død, og for derfor at fornøye os, bragte han os til Hove. Men, førend vi forlode vor eensomme Bolig, gjorde vi et høytideligt Løfte stedse at blive Jomfruer. Man mærkede strax, at, endskiønt vi vare hinanden meget Ulige, saa havde dog enhver af os noget besynderligt, som lignede vore Mødre, og at vi alle i Almindelighed lignede vor fælles Fader. Alle Ceremonierne havde vi fastsat imellem os selv. Vi havde overlagt at tage Rang i vor egen Classe efter enhvers Alder. Jeg var den ældste vi levede sammen i fuldkommen Overeensstemmelse. Hver Moders Børn, som vare tretten i Tallet, vare de fornemste efter deres Orden. De Ældste i hvert Kuld, blev der beviist megen Ære, endogsaa, naar de ikke vare de fornemste, og ved disse Leyligheder nøde ogsaa de Yngste, i sær naar deres ældste Søster var den Fornemmeste, store Fortrin og Magt. Men, medens vi vare endnu i vor Blomstrende Alder, døde Nimod vor Fader og Forsvar, og da hans Søn Bel, som af Grækerne kaldes Bælus, da just var fraværende i en Krig mod Kongen af Armenien og Schythien, den eneste Krig, jeg troer, han vovede, bleve vi blottede for Misundelses Bitterhed; Fruentimmerne, som vi overgik i Smukhed, og Mands=Personerne, hvis Kiærlighed vi forkastede, da de havde faaet at vide det Løfte, vi havde gjort stedse at blive Jomfruer, som i de første Tider var en Forseelse, der blev straffet paa Livet, bleve, vi dømte til Døde. Men en gunstig Kraft forekom at Dommen blev udført ved at forandre os noget nær til den Skikkelse, i hvilken J nu see os. Det er sandt, vort første Væsen var af et vist Træes Bark, som var meget tæt og fast, hvilket voxer overalt i det Land. Vi bleve dyppede i floden Bactrus, hvor alle de, som bade sig, tabe deres Mæle i mange Tider, men kan derhos strax vilde, hvad der siden skal hændes dem. J denne Tilstand kom vi i den store Zorvasters Hænder, som er Kilden til den østerlandsk Viisdom, som i Kraft af de to og halvtrediesindstyve adskillige Magter, med hvilke vi vare begavede, brugte os som Hielpe Midler til et almindeligt Sprog. Vi bleve kiendelige fra hinanden ved vore Navne, Klæder, og udvortes Anseender, som J nu see; Essene, som betyde Enighed, have den høyeste Magt, men, om denne bedrøvelige Materie er mig forbuden at sige meere. Vi bleve nu allene rørte af de kydske Visdommens Hænder, og meddeelte fra Magi til Magi Andægtigheds reene Tanker, og Videnskabs dybe Hemmeligheder. Men Ninus angreb den vise Zorvaster, som tilligemed alle de Magi, som han havde meddeelt dette almindelige Sprog, blev slagen. En Officier, som søgte efter Bytte i Zorvasters Pallads, fandt os indsluttede i en flad Eske af purt Guld. Af denne Officier bleve vi fremstillede for Seyer=Herren, som søgte forgiæves ved de forskrekkeligste Truseler og meest tillokkende Løfter at opdage, hvordan vi skulde bruges blant Zorvasters Undersaattere. Efterat vi vare blevne bragte til Nini Hoved Stad, som da blev kaldet med hans eget Navn, men siden Ninive, hvilken han havde gjort til sin Residence i Stedet for Babylon, bleve alle de Assuriske og Chaldæiske Viise samlede, for at udfinde denne Hemmelighed, men det lykkedes ingen; og Ninus i den første Forbittrelse over, at han ikke havde naaet sit Ønske, dømte dem alle til Døde; men hver tiende af dem blev siden udtagen ved Semiramis Forbøn, som, uagtet hvad nogle ildefindede Historie=Skrivere berette, fortiente meget vel den Magt, hun fik over denne Tyran. Herefter bleve vi bragte paa adskillige Tider til adskillige Hoffe i Africa og Asia. En Tid vare vi i Cleopatre Besiddelse, som var Dronning i Ægypten, og en mægtig Dronning, men det var ikke over tre Aar, førend Slaget hos Actium, at vi faldt i hendes Hænder, og hun havde da for længe siden slaget sig til Vellyst, og forladt at søge efter Viisdom. Cleopatra opdagede derfor ikke, hvortil vi kunde bruges, men allene mærkede os med hendes Navn. Lidet for den store Aureliani Regiering i Vesten eyede os en liden Prinds i Arabia Petrea, som nedstammede fra Jsmael, da han fandt Cleopatræ Navn paa os, meente han, de vi skulde blive en behagelig Foræring for den berømmelige Zenobia, som nedstammede fra de gamle Ægyptiske Kongers Slægt. For derfor at sætte sig i Raade hos hende, sendte han os med et høytideligt Gesandtskab til Tadmor. Vi bleve modtagne med stor Naade af Dronning Zenobia, som paa den Tid var den lærdeste Princesse i heele Østen, og en stor Velynderske af lærde Mænd, i sær af den store Criticus, Longinus. Hun forandrede vores Bolig, og efter de Palmyreneers da brugelige Smag, indsluttede os i en Eske af fineste Purpur; hun læste os ofte igiennem, naar hun var allene, og engang tog hun os frem for Longinus og Paul af Sammosata; men just da vort Haab var paa det høyeste, og den betydelige Opdagelse var forhaanden, kom der i en Hast Bud til Dronningen, at hun maatte imodstaae den store Aurelii Magt nær ved Antiochia. Førend hun forlod Staden, gjemmede hun os flittig i den Purpur=Eske, og satte os i det store Tadmors Tempel. Da Zenobia blev overvvunden og ført fangen til Rom, maatte Staden Tadmor overgive sig til Seiervinderen; men nogen Tid derefter gjorde den Opstand, og da den saa paa nye blev bragt til Lydighed igien af Aureliano, blev den udplyndret af Soldaterne. Det store Tempel, hvorudi vi vare nedsatte, blev nedrevet, og vi bleve liggende under dets Aske, indtil en Arabisk Læge, som havde faaet Tilladelse af Aureliano at grave, for at opdage lærde Rariteter, fandt os, og hemmelig bragte os bort med Esken, vi laae udi. Da denne Person forgiæves i fire tyve Aar havde studeret paa, hvorledes og vi skulde bruges, døde han af Sorg, og da hans Efterladenskab blev deelt, faldt vi i en Paschas Lod i lille Asien. Af ham kiøbte os omsider en Franchisk Kiøbmand i Aleppo, som ellers boede i Smirna. Denne Mand, hvis Forlystelser vare nedrige, og hvis Tørst efter Vinding var umættelig, brugte de Magter og Egenskaber, paa en Tid, da tykkeste Vankundighed og groveste Uskikkelighed havde Overhaand, hvilke havde oplyst de Vise, og opdaget Naturens Hemmeligheder, til at fornøye den Lade og hielpe den Lastvædige; med et Ord, ved en diævelsk Snildhed, hvorved Viisdoms Hensigter altid ere kuldkastede, opfandt 20 de fandt han den Maade at bruge os paa, som nu er brugelig, og siden solgte os med hans forbandede Opfindelse til en Europæisk Kiøbmand, som for Vinding skyld udspredte vor Vanære til Tids Spilde og Selskabs Udryddelse; Har I derfor nogen Høyagtelse for Eders egen Ære, eller nogen Medynkover Skiønheds Lidelser; Dersom J har nogen Ærbødighed for Videnskabers Værdighed eller Lyst til at undersøge Sandhed, saa staae fra saa skammelig en Misbrug af Zorvasters Tabeller, som engang har været Rimrods Døttre, og stræb ved Flittighed at opdage vor sande Brug. Lad Be lønningens Værdie opmuntre til Eftersøgning, thi hvilke forunderlige Ting kan der ikke til veiebringes ved Forening af to og halvtrediesindstyve adskilte Magter, dersom ved et Alphabet, hvor der ikke er det halve Tal, Jndbildnings Kraftens hastig forsvindende Forestillinger kan blive vedvarende, og Tankens Hemmeligheder synlige. Saaledes talte Spar-Es. Selskabet stod forskrækket, den dybe Stiltienhed, som fulgte paa, opvakte mig, og Synet forsvandt. Jeger a.