Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1814-06-07
Jndsendt. Af Aviserne seer man da atter, at de fra Faaborg i April bortløbne farlige Tyve, som siden stial i Hesselager, saavidt jeg erindrer bleve paagrebne i Kiel, og paa Statens Bekostning bragte til Faaborg, men at de neppe vare komne der, før man igjen lod dem løbe. I den Anledning opkastes disse Spørgsmaale af en Jkke-Jurist, som bedes besvarede af en C. L. B. eller en anden frimodig og indsigtsfuld Mand; 1) ere ikke Arrestforvarerne Staten Borgen for saadanne Mennesker, og kan og bør da ikke Lovens 1 -23- 6 og 7 anvendes paa dem, 2) Kan en Mand, der skyder eller paa anden Maade fælder en saadan bortløben farlig Person, som træffes i eller omkring hans Huus om Natten, derforgeraade i nogen Ulæmpe, 3) Skylder han ikke sin selv at gjøre dette, naar Man ved at betroe saadanne for den offentlige Sikkerhed saa farlige Personer til saadanne Fængsler og saadanne Opsynsmænd ikke yder ham den Sikkerhed, Man skylder enhver af Stat nu Lemmer, da han jo i Følge det Bekjendte: "saare lang er Rettens Veil, nok kan vide at et saa snedigt og farligt Menneske ei meere vil vorde dømt; thi inden det ved Reiser og Kontra-Reiser. Stevninger og Kontra-Stev ninger a. a. vorder oplyst og paadømt i første anden og tredie Jnstants, hvorledes han bør straffes for Tyverier, i Faaborgs Omegn, i Hesselager, muelig i Kiel og vist nok flere Steder paa nye, vil under denne Procesluin insinitum Arrestanten mange Gange faae Leilighed til at gaae bort og Paagriberen see sig sat i Fare for at vorde lønnet for havte Uleilighed med en lille Jllumination, hvilket og skal være Grunden til den Lunkenhed, der spores i at anholde og opdringe saadanne pasløse om vankende Kieltringer; men skal denne Frygt og dette Arrest-Uvæsen tage til, vil det ei vare længe inden man vil see dem i hele Skarer drage omkring, og brandskatte Eneboere og Udflyttere efter Hjertens Lyst Ole Spørger. Minde helliget min i Herren hensovede Broder FrederiWilhelm Hannibal Maale, der var Sognepræst for Barløse Menighed. Bedste Broder, som med mig har ligget under det Moderhjerte, Du nedlagde saa hastig Din Hyrdestav. Du var H. H. Hr. Doct. J. H. Tanders Yndling, baade da Du lærte selv af denne vor høist udmærkede lærde Lærer, saa og da Du lærte andre Unge. Stedse har Durudviist saa mindeværdige Egenskaber, som langt overgaaer alle Æretitler, som Verden giver; Du var jo saa umiskjendelig ærlig og redelig, at i Dig var ikke Svig, Du var ærlig og retskaffen indvortes og udvortes, Du talede af Hjertet, ingen Hyklerie ingen Forstilleise var i Dig, men Du elskede Sandhed og Oprigtighed, saa og bekiendte samme for Andre i Tale og Vandel. Ja neppe nok vilde een iblandt mange Hundrede have med Ærlighed og Troeskab saaledes gjennemkjæmpet den saa haarde Kamp, Du for 26 Aar siden med største Seier udholdt, da Du som Præst i Din første Statian opofrede de største timelige Fordeele, for ei at fornærme Di redelige Karakteer. Blandt de flere Retskafne har sal. Professor Børger Riisbrigh kundgjort oftere Din ham saa elskværdige fremlysende Redelighed under denne Fristelses Kampes Tyngde. Derpaa faldt det i Din lykkelige Lod, at Du, som var lovlig indganget i det hellige Lære-Embede, blev, som nøiagtigst kjendt fra Din Dueligheds, Redeligheds og Troeskabs Side, værdiget retmæssig Fremgang og Befordring. Du prædikede med hjertelig varm Jver den gode Sag, Guds og Jesu Christi Sag, antog Dig omhyggelig Ungdommens Underviisning, sørgede ømmelig for de Fattig og Nødlidende, besøgte flittig de Syge, og afbrød altid strax Din Hvile, naar Du om Natten blev kaldet til dem. Me tidlig blev Du bortkaldet fra os og fik Reise-Ordre, da er Sidesting, Du for nogle Aar siden fik paa en Reise, foraarsagede Dig Dødens sidste Sting. Jeg broderløse med Kon og 3 Smaae, Din Enke med 4 Faderløse, lader vore Taare flyde med al Rette over vort store Tab, da Du, min bedste ommeste og eeneste Broder, Din Families Støtte, Forsørger og Fader, saa smerteligst savnes. Dit Minde er os uforglemmeligt dyrebart. Dig, kjæreste Broder, hvis Broderhjerte slog saa ømmeligt for mig Din eneste Broder, vil jeg i saa mange Henseender hædre i Graven, ogsaa derved, at jeg stedse bestræber mig for at efterlade mig som Du et ærligt Navn i Graven. Gud være med os Efterladte, og samle og hos sig til Dig i de Redeliges himmelske evige Hjem, hvor al Elendighed, saa og den store Skilsmisse-Sorg skal ophøre! Assens den 3 Juni 1814. Hannibal Maaløe.