Aalborg Stiftstidende, 1845-10-09
Ved Manoeuveren sidste Mandag styrtede en Husapaa Nørrefælled med sin Hest, kom under den og fik ulykkeligviis Saddelbommen paa Brystet, hvorved dette knustes og han døde paa Stedet. Hr. P. N. Jørgensen, der for Kjøbenhavn er det samme som Brenglas er for Berlin, har atter udgivet en humoristisk Skildring, under Titelen: "Bonden og de vilde Dyr, der omhandler en Bondes Besøg i Menageriet paa Vesterbro. Man har atter her som i hans tidligere Arbeider Leilighed til at beundre den fortræffelige sjællandske Dialect, som Bonden taler, og den ægte Humor, der gaaer igjennem det Hele. Vi skulle som en Prøve hidsætte Bondens Skildring af hans Rencontre med Løven. Paa ingang gik Da ten op til Kangens og Dranningens (Løvernes) Baas, og saa traad der it reitig levendes Menneske med in Troldkiep i Handen ind til dom. Hiane!" saae jeg, hvem er dou ded Ded er døresses Kammerjaanker", saa Bindrup. Nu reiste Kangen og Dranningen sig op og gloede fælaadig paa Kammerjaankeren, og han gloede paa dom. "Død og Pine!" sale jeg, begge mine Been ryster under min Krop, ded over itte nonen pæn Nadere at see paa ikke; – der sku dou Satan være Kammerjaanker her – – men aldrig i mine livfødte Dage har jeg dou troet at skud opleve saadan in Ree lighed! – jeg vilde have forforen, at de Fornemme og Lærde kul hitte paa, at kalde saadan it Smør for in Kange! Nu lettede Kammerjaankeren paa Troldkieppen, og saa tog han Majestæten ved Snyden og filuterede sit Holde ind i Flaben paa ham, for at skiælde ham Halsen fyld. Jøsses Kors sake jeg, ded skul vi Bønder barestens fange an med Amtmanden hjemme hos vos!" Den Tid nu Kammerjaankeren ku see, at Kangen itte vilde til at æde ham ikke, saa tog han Majestæten i Nakken, saa han væltede, som en Foer sæk, og saa lade han sig sæl saa meiet pænt nør i Dranningens Favn, med begge sine Støvlehæle ovenepaa Kangen. Ein lebendiges Kanapee!" sale Tydsken. – "Tak for ded!" sale jeg, nær, nu oner det, Faden æde meil for hart J skal min Sæl, itte troe, at Bunden er saa lie it Bæst ikke! Dersom det er in Kange", saae jeg, saa er, Dælen tyde me, vor Bindehynd, Pasop, derhjemme, Keiser, for den aanen Dag bed han Holdet af in Hane, som tog paa at gale paa hans Huus, den Tid han la og drømte om sin Frukost. Det er Løgn, Altsammens" saae jeg, og saa vivtede jeg barestens in Kiende med min Næve, for at maantre dom; men hille den rivende og revnende Syge, nu kom der paa Steden Liv i Kangen: med it Sæt sprang han op paa alle sine Been, og lukkede it Gab op med nonne myrderlige Tænder, ja, de var da saa store, som Tøirpæle, og saa ga han it Brøl af sig, – ja, den var it Brød, saa Jorden den rystede, og al den Levemaade, jeg havde faaet i mei hos Tvermoes, dandsede i mit syndige LivSom bekjendt blev til Minde om den store Søhelt Niels Juels berømmelige Seir i Kjøgebugt præget en Medaille. Af denne Medaille prægedes kun tre Exemplarer i Guld, hvoraf Kongen beholdt et for sig selv, et for det kongelige Myntcabinet (hvor det endnu opbevares) og det tredie blev skjænket Seirherren, i hvis Familie det, som rimeligt maatte være, gjennem en lang Aarrække blev bevaret som et dyrebart Klenodie. Nu findes det ikke meere der; det er vandret bort fra Thorseng, bort fra Danmark til Myntkabinettet i Wien, hvor denne Medaille ansees som en kostelig Acqvisition. Tempora mutantur, et nos mutamur cum illis!"(Sab. Av.)