Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-07-01
Vor gode gamle Holberg maa nu, i Anledning af den ny Oversættelse af hans Lystspil, passere Revne i de tydske Journaler. Vi have nyligen viist, hvad Jen. Literat. Zeit. dømmer om samme. Nu er ogsaa Liter. Conversationsbl. fremkommen med sin Dom. Rec. erklærer "Holberg ikke blot for det attende Aarhundredes bedste, men i visse Henseender eneste Lystspildigter. Han sætter ham endog over Moliere, især der, hvor denne, forladende sit skjønne Munterheds Element, alt for meget blotter sine Hensigter, at forbedre Sæderne, og, forvexlende Skuepladsen med Lærestolen, gaaer over til det, man siden, besynderligt nok, har kaldet den høiere Comoedie. Dette forhindrer imidlertid ikke, at Holberg har dannet sig efter Moliere, og har denne meget at takke for, men han har saa heldigen undgaaet det Skadelige, og saa eiendommeligen gjenfødt det Gode i sin Naturs Friskhed og Livfuldhed, at man aldeles ikke maa anvende paa ham det Begreb, som man sædvanligen forbinder med Efterligning i Literaturen, men ydermere betragte hans Exempel som meget lærerigt, ved den Maade, hvorpaa Geniet gjør det Fremmede til sit eget, og frembringer et Nyt deraf. - Jngenlunde paastaaes, at Holberg har grebet og fremstillet Lystspillet i sin eneste muelige Skikkelse, tvertimod findes i ham ligesaalidet hiint høiere lyriske, underfulde Rige, hvori Synkespears Sommernatsdrøm, Hvad J vil, Som J tykkes, og Spildt Elskovs Møje, som og i Calderons musicalske Blomster, og Sindrige Grazie, og Jntrique i Galanterie. Den lyxiske Trang ligger i det Hele langt borte, og Forvikling, Knuden og deslige ere saa gjennemsigtige, at man, saasnart man har gjort sig bekjendt med Personernes Egenhed, sjeldent eller aldrig kommer i Forlegenhed, i Henseende til deres Skjebnes endelige Løsning. Medens Shakespear i sine mindre lyriske Comoedier, sætter Characteristik og Begivenhed i en saadan Vexelvirkning, at man ikke veed, hvoraf man meest vidunderligt rammes, hvorved Phantasie og Gemyt meest levende syssel sættes, falder hos Holberg den hele Deeltagelse og Bevægelse paa de selsomme Jndividuer, som han fører frem for os, og paa Maaden, hvorlunde deres Omgivelser ville iværksætte de saa strax betingede og forudseete Skuffelser og Ophavelsen af Modsigelsen, som hine Underligheder sætte imod. Hos Shakespear er enhver Characteer en eiendommelig og udført, saa at i hvert af hans Lystspil en Masse af Characteristik virker paa os; i Holbergs Stykker vises os sædvanligen een Original, sjeldent flere, om hvis Bizarrerie de øvrige Gestalter i almindelige, ofte de almindeligste, Former bevæge sig. De dumme eller skjelmske Tjenere og de næsvise Piger passere forbi samme, og de Elskende ere aldeles staaende Figurer, der kun stundom ved en Elskers Forklædning hielpes, til noget mere Liv. Derimod ligger den uophørligen frisk fremvældende Ynde i den sprudende Lystighed og uudtømmelige Jovialitet, bag hvilke man seer det rene og ædle Gemyt, ligesom man og let opdager Digterens skarpe Blik i det menneskelige Hjerte, og ligesaa dybe, som klare philosophiske Sands. Dette er ogsaa det, som paasætter disse Værker Evighedens Præg, og hvorfor de, ligesom Mennesket med dets Daarligheder bliver stedse og overalt de samme, og deres Udødelighed gaaer over Modernes og Localiteternes Tilfældighed. Saalænge der gives Sladdrere, Lapser, og Stundesløse, saalænge vil Holbergs Geert, Hans Franzen og Vielgeschrey leve.