Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-03-04
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. OveroerhasFjortende Aargang. No. 18. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Tirsdagen den 4 Marti 1817. Frederiksberg. (Fortsættelse; see No. 104 s. A.) Den Blomsterbedet hen til græsrig Vang Jeg lønligt drages, som ved Tryllerier, Og fjerne Landsbyklokkes hule Klang Til bange Veemod nu min Siel indvier! Med sagte Skridt jeg langsomt træder hen Til skumle, mosbegrote Enebolig, Hvor Birkekorset, plantet forved den, Et Liv bebuder, som her nydes rolig. Med kjerligt Hu og stadigt Blik paa Graven, Her knælende den Fromme holder Bøn, Og, mens med Flid han røgter Urtehaven, Hans ømme Hjerte fryder sig i Løn. Med Øiet vendt til Verdens høie Skaber, Han barnligt fro adlyder Almagts Bud; Han sig i Aandens Tankehimmel ydmygt taber, Og raaber svimlende, o stor er Gud! Paa midige Qvist. Lærken gynger Mens Bogfinken hist Muntert synger. Liig sortnende Skr. Mygges Skare. Bag Træernes Ly Vildsomt fare: J støvdækket Kra Haren lurer, Og flyer saa bra Til gyldne Fuxer, Med Kornet i Mund Spurver søge J skyggefuld Lund. Høie Bøge; i De omhedsfuldt slaae Spredte Vinge, Og fjerløse Smaae Føde bringe. Bag Hækken hører jeg den Frommes Bøn, Ved Foden af den græsbeklædte Høining, Omskygget af coralbesatte Røn Der tæt omslynge den med Grenebøining, O, hulde Grav, som snarlig mig skal favne "Jeg eengang finder i Dit Moderskjød Den ømme Ven, vi her paa Jorden savne, En salig Hvile og en Slummer sød! "O, mørkt og skummelt er Dit sorte Kammer! "Og døv for Glædens Røst Dit Mulmpaulun, "Men brat hensvinder der hver Støvets Jammer J himmelblid, livsalig Morgenblund, Foran Din ubestigelige Val Afmægtig segner Lastens Gjøglekrone, "Og i Din utilgængelige Hal Sig hæver Fredens engelsene Trone!"J. Skyer af Støv Bonden ager, Bekrandset med Løv Fro og faaer, Til yndede Stavn Han skyndsomt iler, Hvor kjelent i Favn. Glutten smiller; Han freidigt higer. At naae sin By, Hvor muntre Piger. Danse i Ly Vælige Traver. Farer afsted, Langs grønne Haver. Til fjerne Led! (Fortsættes.) Om den overdrevne Nydelse af spirituse. Drikke. Neppe gives der Noget i det menneskelige Liv af en mere almindelig skadelig Virkning, saavel i physisk, som moralsk Henseende, end Misbrugen af de saakaldte spirituøse Drikke. Saa umaadeligen som de sædvanligen bruges, kunne de upaatvivleligen betragtes som en Almeengift, skrækkeligere, skjønt langsommere, i sine Virkninger end de almindelige Giftsmitter, som det medicinske Politie i de fleste Lande gjør sig saa megen Umage for at udrydde eller i det mindste, ved Modmidler, at gjøre mindre farlige. - Vi have, som bekjendt forskjellige Arter stærke Drikke, der alle, i hvorvel ulige i deres Virkninger, dog, brugte til Umaade, ere lige skadelige baade for Menneskets Helbred og Sædelighed. Vist nok er den Skik, at beruse sig ved stærke Drikke, fælles næsten for alle Tider og alle Lande. Selv den Miød, som de gamle Skandinaver gjorde sig Haab om, at komme til at drikke i Valhal, vidner om et tidligt Hang til saadan Nydelse. Men længe varede det dog førend andre Drikke end Miød og Øl *) bleve almindelige heri Norden. J det mindste var det kun Viin, der blev drukken "*). Ved Hoffet bleve imidlertid franske Vine allerede for 300 Aar siden brugte i Mængde, hvilket sees af Erkepisp Erik Walkendorffs Brev til Kong Christian den Anden, 1515 ***).*) Blandt de fremmede Luxusartikler, som Christiern Pedersen for 300 Aar siden bebreider sine Samtidige, nævner han kun Ølsorter; havde det den Gang været almindelig Skik, at drikke Viin, saa vilde han neppe have undladt at omtale det.