Almuevennen, 1843-04-19
Onsdagen den 19. April 1843. Om det foreslaaede Tillæg til vor KirkePsalmebog, Saasnart den i religiøs Henseende kolde og døde Tid hvori vor nu brugelige Kirke-Psalmebog fremtraadte (den blev approberet under 13de April 1798), var begyndt at afløses af noget mere christeligt og kirkeligt Liv, begyndte man og at yttre sig om denne Psalmebogs store og væsentlige Mangler. Dens tørre, for al Varme og poetiske Begeistring aldeles blottede, Moral, der ikke har meget andet tilfælles med Psalmer, end den blotte Af maaling i Stropher og Vers, kunde umuelig tiltale det følende christelige Gemyt, og det faaes derfor og allerede i mange Aar, at de meest forskjellige Troespartier dog vare enige i deres Dom om denne Bog. Paa vore Øer er den overalt indført, derimod er der flere Menigheder i Jylland, i Viborg Stift omtrent en Fjerdedeel af Menighederne, der endnu bruge Kingos Psalmebog, og det er vist, at den uagtet dens Ælde gjør den mindre skikket for den nærværende Tid, dog er langt at foretrække for hiin. Ønsket om den saakaldte evangelisk christelige Psalmebogs Afløsning af en anden, der meere svarede til sin Bestemmelse som christelig Opbyggelsesbog for Nutiden, er ofte og levende yttret, og det var derfor et Særsyn at en ung Præst ved Navn Bottger i Aaret 1840 vilde i Barrit Sogn i Aarhuus Stift fremtvinge dens Jndførelse. Hans Fremgangsmaade ved denne Leilighed var saa mærkelig, at den fortjener her kortelig at fremstilles. Menigheden var slet ikke bekjendt med, at Præsten havde isinde at faae den saakaldte nye Psalmebog indført, før Hovbønderne med Aftenvarsel tilsiges at møde paa Hovedgaardens Skriverstue, og ikke saa af dem have edelig udsagt, at de først paa Skriverstuen eller paa Veien dertil fik at vide at Mødet gjaldt Psalmebogen. Paa Skriverstuen modtoges de af deres "naadige Herre(som de ellers sjelden see, da han meest opholder sig i Sjælland), deres strenge Godsforvalter (der er Præstens Svigerfader) og deres velærværdige Præst. Skriverstuen, der formodentlig oprindelig er indrettet til Godsforvalteren, Træhesten og et Par Bønder, kunde ikke rumme denne Skare, saa Nogle maatte staae paa Gangen og Andre i Gaarden, og de fik da nu at vide, at de vare sammenkaldte for at erklære, om de vilde føie sig efter deres Huusbond, Forvalter og Præsts Ønske, og sige Ja til den nye Psalmebog (om deres eget Ønske bleve de ikke engang spurgte). Naar man nu betænker, at Skriverstuen, saavel af Fortids Minder som af daglige Erfaringer, er Hoveribonden et ubyggeligt Sted, hvor hans Fribedsfølelse mindst kan trives, og hvorfra han haster saasnart nogenlunde skee kan, saa kan man forud vide hvad Resultatet af dette Møde blev, og dog var Præsten nødt til, for at opnaae sit Ønske, at tegne alle dem der ikke sagde et bestemt Nei, for at de ønskede den nye Psalmebog. Saaledes svarede een, at "naar alle de Andre sagde Ja, kunde det ikke nytte han sagde Rei en Anden, at "naar de Andre vilde have de nye Psalmebøger vilde han ogsaa, en Tredie, at han for sin Person helst ønskede at bruge de gamle, men naar det var Grevens og Præstens Ønske, kunde han gjerne bruge den nye i Kirken og den gamle, som han huede bedst, hjemme alle de der udtalte sig saaledes bleve antegnede som dem der ønskede den nye Psalmebog, ja Enkelte, som ikke vare mødte, skreves ogsaa blandt disses Tal. Efter dette Møde lod Præsten i Sognets Skoler samle de hoverifr. Fæstebønder og Selveierne, men kun Fag af disse mødte, og Præsten sagde dem, at det nu i Grunden kunde være det samme hvad de stemte for, da han havde Stemmer nok for sig. Efter Stemmesamlingen indstillede Præsten, at 147 ønskede den nye medens kun 31 vilde beholde den gamle, og Cancelliet approberede da denne Psalmebogs-Forandring. Nu henvendte tre Mænd sig i Fleres Navn til Præsten, og bad ham at opgive Forandringen, men da denne erklærede at han ikke kunde føie dem heri, spurgte de om han handlede efter kongelig Befaling, hvortil han svarede Nei, og de erklærede da at de vilde vedblive Sangen i Kirken efter de gamle Psalmebøger. De holdt ogsaa Ord; thi da den til den nye Psalmebogs Jndførelse bestemte Søndag kom, og da Kirkesangeren med flere Andre istemte den nye Psalme, sang de Misfornøiede af fuldt Brøst deres den gamle den var vel længere end den nye, men Præsten kunde ikke, enten ved Messen eller Prædiken forhindre, at de jo vedbleve til deres Psalme var ude. Præsten gik ned i Chordøren og paabød Taushed, han gik ned i Kirken for at see hvem de vare der sang; da de endelig holdt op, talte han nogle faa, men kraftige Ord til dem, og efter Beslutnings-Psalmen, hvorved det gik som med de andre, viste han dem at de ikke saaledes kunde sætte deres Ønske igjennem, og opfordrede dem til at love ikke oftere at vise en saadan Opførsel; men de svarede, "Nei, vi ville blive ved den gamle Pfalmebog, og en Stemme tilføiede: "Ja den skal bruges, Næste Søndag gik det paa samme Maade, til Politimesteren paabød Stilhed, og den tredie Søndag, efter at Præsten havde oplæst en Skrivelse fra Biskoppen, og truet med at de vilde blive reent ruinerede, dersom de vedbleve deres Trods, reiste en stor Deel sig og forlode Kirken, og derpaa blev den nye Psalmebog indført i Barrit Kirke. Følgerne for Præstens Modparter af denne Strid, vare at 16 Personer bleve ved Høiesterets Dom paalagde en Udgift af i det Hele 510 Rbd. Ved senere afholdte Vidneforhør i denne Sag, er det beviist, at kun Godseieren, Forvalteren, Forpagteren, Mølleren, Skovrideren, 3 Skolelærere, Kræmmeren og Guldsmeden samt 3 Bønder havde ønsket den nye Pfalmebog, og 197 have ved Eed eller Eeds Tilbud erklæret, at de ikke nogensinde har ønsket den gamle afskaffet.