Norske Intelligenssedler, 1797-01-25
ske Jntelligen. Sedler. Nor Onsdagen den 25 Januarii 1797. Res ardus, vetustis novitaten dare. Pliniets Hvorfor mon Norske, naar de skrive norsk, brodere sine Breve, After og andre Skrifter med en Blanding af latinske og gothiske Bogstaver, - Hvorfor ikke (ligesom i Tryk) bruge kun et Slags allene, - og mon da ikke rigtigst de gothiske Bogstaver, saavel til egentlige Navne baade ved Underskrift, og ellers, som fremmede Ord, der ere hævdede, og har vundet Borgerret hos os, Var dette vel andet, end at optage en god gammel nasional Mode, som almeen brugtes i Begyndelsen af dette Aarhundrede: Burde ei det tydskee udelukkes, som aldeles ufornødent i vort Sprog, dak og fuldkommen udretter det samme, Mon a ikke ligeledes kan ansees undværlig, det bruges dog aldrig uden foranv, og k frembringer der samme Lyd, - man har seet Forsøg, endog paa Prent, - og finder at Kvinde, kvæle p. p. er ligesaa læseligt, som Qvinde, qvæle? Maaskee samme Dom burde fældes over 5 og 5, - men det første falder i Skrivning hastigere, og lettere at skrive, ends, - og det sidste sees meget siælden i de nyere Skrifter, saa det formodentlig snart vil gaae af Brug? Tilnavne har meget ofte udenlandsk Oprindelse, - men mon dette skulle giøre nogen væsentlig Hinder i den norske Skriverigtighed, - de som i deres Stamme eller Familienavn har nogen af ovenanførte Bogstaver, især til Skielnemærke fra andre ligelydende, men anderledes bogstaverede, kunne jo efter eget Behag forandre, udelade eller beholde samme, kun at de bleve skrevne med samme Slags Skrift, som det øvrige, Skiøndt Udtalen ej bør eller kan i det Hele være Rettesnor for Retskrivningen; thi skulle Udtalen følges i hver Provinds, maatte Skrivemaaderne baade blive urimelige og mangfoldige, ja tilsidst skulle maaskee den ene ej forstaae den anden, uagtet de begge skulle skrive et Tungemaal og i et Sprog, - men da det i Formaalstiden har været en Sirat at udmaje sin Stiil med fremmede, fornemmelig franske, Ord, mange og endnu bedre forstaaer Meningen af disse, end de nyere, der kunde sættes i Steden, - mon det da ikke maatte ansees rimeligt, at indtil de ægte norske Udtryk bleve almeenbekiendte og vedtagne, man da gik en Middelvej i Henseende til de naturaliserede fremmede Ord, faa de iførtes norsk Dragt, og lempedes efter den norske Udtale, - og altsaa al, en, oe, ph, pl m:f: blev skrevne ligesom de bør udsiges, Skrev man da ikke i det Norske rigtigere: Ræsong, Ræsonnemang, Møbel, Kolør, Skonomie, Fantast, Salme, Kollegium, Kansellie, Gasie, Fasade p. p. - end Raison, Kaisonnement, Meubel, Couleur, Oeconomie, Phantasie, Collegium, Cancellie, Gage, Facade: Mon saadanne Ord ikke derved bleve lettere at forstaae, og tillige oftere rigtigere bogstaverede af ustaderte, end nu omstunder, da de franske Ord ofte saaledes radbrækkes, at man har Vanskelighed for at begribe hvad det skal være, og ikke sjælden bliver urimeligere, end B. Skriverigtighed? Det vil fornøje, om nogen behager i disse Blade at yttre sine Tanker herom, ved Svar paa disse Spørsmaale. W ******g. Dan Mennesket forbedres eller forværres, kan det bestaae med Dyd og Gudsfrygt, ved de paa Landet i Almindelighed brugelige Liigtaler over Mennesker hvad enten de har fremdraget et dydigt eller lastefuldt Liv, at tilkiende de Afdøde lige Roes i sleng? Kan de Jgienlevende ved Hørelsen, deraf, have nogen Nytte og Gavn i Henseende til Liv og Levnets Bedring ved de jevnlig indtræffende Liigtaler, Om der ikke kan bestyrke den uoplyste Udsvæver til at fortsette sit Syndeløb under Tanken at Præsten vil ligesaavel som over hiin afholde en god Liigprædiken for Betaling, Kunde denne Sag ikke fortiene Regieringens og det respective Publicums Opmærksomhed, som noget der enten burde afskaffes, eller indskrænkes til Lettelse for den almindelige Mand der holdes i den vankundige Nødvendighed at en Liigtale bør betales med 10 Rdr. eller en Koe, Naar B: i Jntelligence-Bladet No. 3 siger, at 5 Latinske, eller lærde, Skoler i Noge ere forlidet, saa kan man med Grund klage over Norges Mangel paa Danske publique Skoler; thi Landet har aldeles ingen uden de, hvori baade for lidet læres, og dete lille læres paa en ike nok fatelig Maade. J vor Tids-Alder burde i det mindste Kjøbstæd Borgeren kjende Geographien og Historien. Mange af dem vilde ike have Tiden tabt, om de der kunde have lært det tyske, franske og engelske Sprog - Landmanden burde lære, at kjende Agerdyrkningen tillige, som en Videnskab. Skade var det vel ike heller for nogen af dem, om de lærte Medicina diætetica. - Deres Antall, som i Norge behøver saadane Skoler, er 200 Gange store, end deres, som behøver de Latinske. L: E: G: