Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-01-23
Statsforfatningen i Khiva er saaledes en Despotismus, som hverken indskrænkes ved en offentlig Mening eller Grundsætninger. Den beroer ganske paa Herskerens Lune, hvilken betragter Undersaatterne som sine Slaver, Staten, som sin Privateiendom, og kun bestyrer den for sin Privatinteresses Skyld. Khivanerne ere allerede vante til at bære deres Aag, at see i deres Khan deres dødelige Fiende, og om noget egentligt Fædreland eller nogen Omsorg for Almeen vel kan der ikke være nogen Tale, hver Khivaner seer tvertimod sit Fædreneland kun i sin Kibitka og i sin Familiekreds, med hvilken han let udvandrer og flyer til Hederne, for at unddrage sig det utaalelige Aag. Det er ligeledes en uudblivelig Følge af en saadan Statsforfatning, at aldeles intet egentligt Velbefindende kan findes i nogen Classe af Undersaatter; at Enhver skjuler sin muelige Rigdom, og Lovene kun adlydes af Frygt for Straf. Af denne Aarsag aftager ogsaa Lydigheden ligesom man kommer længer bort fra Residentsens Herredømme, skjøndt Despotismen kun forandrer sin Form, og overalt finder Sted. J de fjernere Egne udøves den med ikke mindre Strænghed, af Underøvrighederne. For at give sit Herredømme i det mindste et Anstrøg af Retfærdighed har Mohamed Rahim indsat et Statsraad, eller en Høiesteret, der i sidste Instants afsiger den endelige Dom i alle Civil- og Criminalsager. Ved første Øjekast kunde man fristes til at troe, at Øjemedet af denne Indretning var til Bedste for Folket og til dets Beskyttelse mod Despotens muelige Luner; men ved nøiere Kundskab om dens hele Organisation og Virksomhed seer man strax, at Mohamed=Rahim, i det han synes at ville give Slip paa endeel af sin øverste Magt, kun i Grunden har befæstet den mere. Han sammensætter nemlig denne Domstoel af sine Yndlinger; hans Villie gielder stedse som Regel for Dommerne, og de Medlemmer, der vove at være af anden Mening end han, blive paa en beskjæmmende Maade udstødte. Denne hele Indretning tjener ham kun til, at undgaae Folkets Knurren naar en uretfærdig Dom afsiges, i det han da skyder Skylden paa sine Raadgivere. - Antallet af dette Collegiums Medlemmer, hvori Chanen selv for det meste har Forsædet, er ubestemt og beroer paa Tallet af hans Yndlinger. Den første Vezier Joussouf Mekhter-Aga beklæder Præsidentpladsen i samme. Han besidder sin Herres fulde Tillid og Naade, er stolt og mistroisk mod hver Anden, men slavisk og krybende mod sin Behersker. Den udøvende Magt har Chanen udelukkende forbeholdt sig og til at fuldføre sin Villie betjener han sig af sit Hofs Yndlinger, blandt hvilke NassakthiBahi, Overskarpretteren, er en betydelig Personage. Hvad Criminaljustitsen angaaer, da haandhæves samme af Chanen med Strænghed og Ubevægelighed. Dødsstraffen skjærpes ofte herved de grusomste Pinsler. Den sædvanlige Henrettelsesmaade er Hængen og Spidden; det første finder enten Sted paa offentlige Pladser, eller ved Slottets Pæle, og stundom hænges de Ulykkelige ved Fødderne, indtil de qvæles. Dette var Tilfældet med fire russiske Slaver, som Khanen havde mistænkt for, at en til deres Omsorg betroet stor Ved, som Chanen yndede meget, var kommen bort ved deres Forseelse. Den Straf, at spiddes, fuldføres i Khiva med saadan Grusomhed, at den Straffede ofte ikke førend efter to samfulde Dages Forløb befries ved Døden fra sine Qvaler.