Den Vest-Sjællandske Avis, 1832-08-21
Efterretninger fra Peru. Dette Land bereises for nærværende Tid af en Naturkyndig Doct. Poppig, som sender af og til Beretninger til Europa, om og hvorledes det gaaer ham og hvad han observerer; disse Beretninger ere fortreffelige og han fortiener sikkert megen Tillid. J et Brev fra Staden Yurimaguos i Provinsen Maynos i det østlige Peru af 8de Marts 1831, skriver han følgende: En enkelt Europæers Lod og ovenikiøbet den enestes i en saa afsides og uciviliseret Egn, som den store Provins Maynas (Et af disse hed og flade Lande i det Jndre af Sydamerika, hvor Naturen er fuld af Pragt, i høieste Grad yppig men ogsaa ligesaa usund og fuld af Rædsler, at vilde og giftige Dyr, af stikkende Jnsekter og af Tordenveir og Jordskielv) hører ikke til de behagelige, og bliver endog meget besværligt, naar man der skal opholde sig længe. De faa Hvid boe allene i de store Byer udenfor Skovene og have i ingen Henseender meget forud for Jndianerne (de Vild), som de ligne meget i Tilbøieligheder, Tænkemaade og selv i Henseende til mange huuslige Sædvaner. Jndianernes Landsbyer ligge langs med Floderne, afskaarne fra al Forbindelse med den ydre Verden og beboede af de raaeste, følesløseste af de primitive Jndvaanere. Disse sidstes Levemaade og Sæder ere saaledes beskaffen, at kun et Ophold af faa Dager fornøden, for at opklare de meest vantroende Europæere om Daarligheden af de philosophiske Drømme (f. Ex. Rousseaus), om at den saakaldte Naturens Tilstand er den eneste, hvori Mennesket er godt, eller lader sig let lede til alt det Gode. Der er ingen Tvivl paa, at det vilde være langt lettere at give den meest usædelige og fordærvede Pøbel hos hvilkensomhelst EuropæisNation en moralsk Retning, end at civilisere Jndianerne i dette Land og at bringe dem fra deres Sædvaner, hvilke synes at være nedlagte hos dem son en Jnstinkt og til hvilke de ufeilbarlig ville overgive sig i deres ældre Aar, om de ogsaa i deres yngre vare blevne bragte til en fjern Provins Man føler sig tilbøielig til at opgive Undersøgelsen over den oprindelige Aarsag til denne Mangel paa Civilisation, naar man betænker at Missionaire have nu i 160 Aar arbeidet forgiæves paa deres Omvendelse. Man bliver tilsidst tvunget til at antage en medfødt Ubeqvemhed hos Jndianerne til at giøre Fremskridt i Culturen (dette har altid været Spaniernes Mening), en Troe, som uagtet den synes at være inhuman (da den forudsætter en oprindelig Raceforskjellighed), har fundet Indgang hos mange, som kiende Jndianerne nøie. Bel er det sandt, at den Spanske Missionair bruger en anden Fremgangsmaade, end den Engelske og Nordamerikanske paa Sydhavets Øer, men de mange Aar som nu ere hengaaede, siden Europæerne først lode sig see i Sydamerika (nu over 300, den hyppige Frem- og Tilbagereisen paa Floderne, de Brasilianske og Peruanske Nationers Bekiendskab med saamange Udlændinger, de Anstrængelser, som de katholske Padres have anvendt for at indføre Jndustrie og huuslig Orden, og ikke blot for at lære dem kirkelige Ceremonier; endelig den Umage, som den Spanske Regiering har gjort sig (en Tænkemaade, som synes at være ganske fremmet for Nutidens Republikanere) at virke velgiørende paa Skovindianerne, ved at civilisere dem; alt dette synes ikke at have virket noget. Revolutionen, som har havt den skadeligste Virkning paa denne Egn, havde til Følge, at de Europæiske Missionaire udvandrede, og at Præsterne i disse Landsbyer ikke erholdt de Gager, som bleve dem udbetalte af de offentlige Kasser i Qvito. Derfor ere nu næsten alle Steder uden Padres, og Jndianerne, som allene ved den kirkelige Tvang kunne holdes nogenlunde i Tømme, synke nu tilbage i deres gamle Barbarie; de adsprede sig, eller giøre sig afhængige af Regieringen, hvis Afmagt de kiende. Det er forbausende, at betragte i hvor kort Tid Mangel paa Opsyn har gjort disse Mennesker paa nye til Halvvilde. Den store Landsbye Laguna, som tilforn var General-Jnrendantens Boepæl i Maynas, og havde en Folkemængde af 3000 Mennesker, er nu en Boepæl for de farligste Barbarer, som enhver Reisende søger at undgaae, og just disse Jndianere vare de meest civiliserede, og det var lykkedes med megen Møie at vænne dem til nogen Jndustrie og til at drive en liden Handel; hvilket var et halvt Underværk, da Jndianerne have ingen Ønsker og næsten ingen Fornødenheder og have en saadan Hang til Uvirksomhed, at selv den rigeligste Betaling ikke kan formaae dem til at bestille noget uden Tvang (det samme er for det meeste ogsaa Tilfældet med Negerne). J denne Landsbye have Jndvaanerne saaledes adspredet sig: at der ere knap 500 Mennesker tilbage, og alle de forrige Beskjæftigelser have hørt op. Ligesom paa alle andre Steder beskiæftige Jndvaanerne sig blot med at tilberede deres stærke Drikke hvorfor der er ingen Ende paa deres Svirelag, og blodige Slagsmaal finde Sted hver Dag. Den nærværende Præst af Jurimagnoas holder sine Undergivne nogenlunde i Orden; thi ogsaa disse ere af Mangel paa Opsigt, saa temmelig blevne til ligesaadanne Mennesker, som deres Forfædre vare for 150 Aar siden. Men ogsaa iblandt dem har Drukkenskab taget til en utaalelig Grad, som kun før var tilladt paa de store kirkelige Fester; thi Erfaringen har lært, at det er aldeles umueligt at afskaffe den. De overgive sig nu, naar de have indsamlet Forraad nok, af stærke Drikke, i den Grad til denne Last, at Mandfolk og Fruentimmer og selv Børn kunne i hele 8 Dage (Fortsættes). være i en bevistløs Tilstand.