Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-12-21
Naar Misnøje eller Anke opstaaer imellem Huusbondsfolk og Tyender eller Arbeidere, maatte dette forebringes denne Commission, og samme være bemyndiget til deels at søge Sagen forligt mellem Parterne, deels, hvis dette ikke kunde opnaaes, at give en Kiendelse i Sagen, der skulde efterleves, paa det intet Arbeide skulde standses men de, der ei fandt sig fornøiede med Kiendelsen, kunde siden indanke den til Underkjendelse ved Politieretten. Ved Skudsmaales Udstedelse, Tyenders eller Arbeideres Antagelse eller deslige, hvorom noget i Skudsmaalsbøgerne skulde antegnes, maatte Commissionens Medlemmer gaae tilhaande, naar det af dem forlangtes, især de Skrivekyndige af dem. 3.) Naar da slige Skudsmaalsbøger anordnedes at skulle til en bestemt Tid anskaffes og haves af alle Tyender og Arbeidere i Sognene, og det paalagdes dem, nøje og godt at bevare samme i et Læderfoutteral eller en Skindpung, for at kunne, naar fordredes, fremvise dem, og hvis den bortkom, uden at kunne godtgjøres at det ei var skeet ved deres Skjødesløshed, da at blive mulcteret derfor til Fattigkassen, vilde af saadanne altid kunne haves de fornødne Oplysninger. Naar da Tyender eller Arbeidere skulde i Ærinder udenfor Sognet, hvor de ei personlig vare kjendte, burde de altid medtage slige Skudsmaalsbøger, til Foreviisning, om det forlangtes. Vilde de bortflytte fra Sognet, burde de betids anmelde saadant for Commissionen, at denne offentlig kunde indkalde dem i Sognet, som formeente at have noget at fordre hos de Fraflyttende, for at disse, inden en bestemt Tid, kunde afgjøre sligt med dem. Meldte da Jngen sig til den bestemte Tid, eller de, som meldte sig, bleve tilfredsstillede, maatte Commissionen tegne i Bogen, at der var intet, som hindrede dem i at flytte bort, hvilken Rigtighed maatte forevises hvor de flyttede hen, inden en vis Tid, og uden hvilke de ei tilstededes at forblive der. Bortflyttede eller borteblev noget Tyende eller nogen Arbeider Sognet, uden saadan foregaaende Rigtighed, burde de offentlig efterlyses som Rømninger, og anholdes hvor de kunde antræffes. Ved at indføre og nøje holde over en saadan Orden, hvilket Øvrigheden og Overøvrigheden maatte nøje paalægges, at paasee iagttaget, vilde let alle mistænkelige Ukiendte kunne opdages, havde de Rigtighed med sig, saaes strax, hvorfra de vare, hvad de var, og kunde altsaa ei opgive noget urigtigt; havde de ei nogen saadan Bog, og ei heller Bevis om, hvad de ellers var, eller hvorfra, maatte de finde sig i, allene af den Aarsag at blive anholdte, indtil Oplysning om dem erholdtes. Megen Correspondence og Skriverie vilde da undgaaes naar enten Forbrydere anholdes, eller naar Fattigforsørgelserne nødes til at understøtte nogen for en Tid, som af andre Sogne skal godtgjøres, da det altid let og strax kunde sees, hvor de længst havde opholdt sig. 4.) Vilde Sognene, foruden at der holdtes en saadan Orden blandt Tyender og Arbeidere, søge at belønne og understøtte de Gode ved Præmiendmærkelser, eller Sikkerhed for, at naar de bleve gifte, skulde de erholde nogen Hielp til Udstyr, eller Forsørgelse uden Kummer paa deres gamle Dage, da kunde det vist ventes, at disse Classer med Tiden vilde meget forbedres, der er saa saare vigtigt for Samfundet. Maatte Kyndige nøje prøve og berigtige det Fremsatte, vilde vist de høie Vedkommende ikke undlade at skienke samme deres Opmærksomhed da det angaaer tvende saa vigtige Folkeclasser i Landet. Den befriede Fugl. Parabel. Salomon var større i Visdom end alle Konger paa Jorden i hans Tid, og fra alle Lande tyede man til ham, for at høre vise Raad. Han kjendte ei allene alle Planter og Urter lige fra Cederen paa Libanon indtil Jsoppen, som udvoxer af Vægge, men ogsaa alle Dyr, lige fra Løven i Ørken indtil den mindste Colibri. Han udgrandskede deres lønlige Væsen og Egenskaber, og var trængt saa dybt ind i Naturens inderste Helligdom, at han forstod endog Fuglenes, for alle andre Dødelige ubekjendte Sprog. En Dag da Kongen, nedsjunken i dybe Betragtninger over sit Riges Anliggender, vandrede eensomt op og ned i den skyggefulde Palmelund, ved Zions Borg, blev han med eet en liden delig Fugl vaer, der møisomt, men under bestandig Sang, oppillede med sit Næb de enkelte Korn, som laae paa Jorden. Kongen udstillede sin gyldne Snare, og fangede Fuglen. Det var den deiligste Sangfugl, man kunde tænke sig. Dens guldrøde og guldblaae Farve straalede i Solen, og ingen af Hirams viseste Mænd var istand til, ved nogen Konst at frembringe noget Lignende i Skjønhed og Farvespil. Glad ilede Salomon, med sin lille Fange til Kongeborgen. Han lod forfærdige et kostbart Buur af støbt Guld, med Palmer og udsprungne Blomster, besat med Saphirer og Rubiner, Karret, hvoraf Fuglen skulde drikke, var en stor, uvurderlig Perle, fra Jndiens fjerneste Kyster. "Du skal vide, sagde Salomon, at Kongen i Jerusalem er din Herre, du yndige, bevingede Skabning! Din Sang skal Kongelig belønnes, og du skal boe i et kostbart Buur og spise og drikke af Guld og Perler." Men Kongens Forhaabninger bleve skuffede. Sørgende sad den lille Fugl i sit gyldne Buur og ingen sød Trille giensød mere fra dens fjerede Bryst. "Hvorledes, raabte Salomon, efterat han en heel Maaned havde været Vidne til dens Taushed og Sørgmodighed, da du fløi omkring i Skoven, og med yderste Anstrængelse maatte opsøge din Føde, sang du, og var saa glad og vever – nu, da du i dit gyldne Buur opvartes af mit Tyende, spiser af Guldkar, drikker af Perler, nu sidder du forrigfuldt og taust Fuglen svarede med et Slags Qviddren, som kun den vise Salomon forstod: "den Gang var jeg fri – nu er jeg Træl." - Kongen aabnede Buret, og glad fløi Fuglen ud, satte sig i Toppen af et høit Cedertræ, og istemte sin liflige Sang. "Herlige Frihed, udraabte Salomon, Duer og bliver den høieste Lykke paa Jorden!