Aarhuus Stifts-Tidende, 1810-08-01
at jeg i Redelighed og Retsind, under alle OmstændigheJeg nedlægger ingen Beskyldning, men haabe tør jeg, der, godt kan holde Skridt med Hr. Faaborg. For den som kiende alle Sagens Omstændigheder, jal for de som blot overvare Scenen den 4de December f. A. kan jeg være taus og rolig; men for de mange ædle og med Sagen aldeles ubekiendte Mænd, der saa rundigen bidroge mæle og nærmere oplyse Sagen med dens Omstændighetil min Frelse - for deres Skyld maa jeg tage til Gien der - men vel at mærke: kun de omstærdigheder, der kan bevises; thi mine Modstandere ere nægtige og jeg maae nok tage mig vare. og at denne Pantsættelse muligt var foranlediget, ved At jeg Aaret 1808 pantsatte min Gaard for 2000 Rd., min indgangne Caution, nægter jeg ikke. Mine Creditorer, der havde laant mig paa Tro og Love, vare ikke at undre, at enhver nu søgte Sit eller Sikkerhed der faa, min Selvskyldner-Caution rygtedes, og var det vel for - og var jeg vel at miekiende, fordi jeg af Nød og Trang maatte giøre et samlet Laan, fordi jeg maatte Creditor, og nu giorde mig den Tieneste at udbetale alle give Niels Christensen Møller, der tilforn var min største de øvrige, Sikkerhed for hvad hans var, At jeg var villig til at indgaae Forlig, at Debitor des ; at der skeete Jndførsel hos mig; at Auction end Malle og Eiendomme bleve solgte - om det saa kan kal og over den Pude jeg lagde mit Hoved til uopholdelig blev berammet; at jeg paa Auctionsdagen stillede Caution denhed, forenede Omegnen sig, bønfaldt aldrende Mænd for 2000 Rdlr. - aldeles uanmodet og blot af Medliendog med Taater paa Kinderne, om Skaansel, tilbøde Caution og andre Opofrelser langt over deres Evne, og først efterat Auctions=Directeuren paa tredie Time havde opholdt Auctionen, og paa det kraftigste bidraget i samme dog kun havde givet liden Frist, hvis andre goddædige Øiemed, lod Hr. Faaborg sig accordere, hvilken Accord at bredige min udstædte Obligation; at jeg var stævnt Menneskeer ikke siden havde understøttet. At jeg tilbød til denne Eeds Aflæggelse og at jeg ikke mødte den forde. No. 6 stævnte Dag, tilstaaer jeg endvidere at være Sandheder, Men - gode Faaborg. - at De heraf vil uddrage den Slutning, at Obligationen var falsk, at jeg var en Bedrager, en Rænkemager, og at De stolende paa Deres Hr. Principals Rigdom, er forroven og fræk nok til offentlig at kundgiøre denne Slutning, vil vist engang bringe Dem til Fortrydelse, vil vist engang - ikke strax, bittre Bebreidelser, over at have fældet, imod bedre Vi tilstaaer jeg gierne - paaføre Dem Samvittighedens dende, den haardeste Dom over Deres Næste Kald tilbage i Deres Erindring, og De vil tilstaae mig: at det var den 21de Februarii sidst jeg var kaldet: at Veiene formedelst Tøveir og de paa følgende stærk Snee og Frost vare saa ufremkommelige, at De selv, som Dagen tilforn begav Dem paa Reisen, maatte forlade Deres egen Befordring, og tage en Foermand i Veile, der kiørte over 8 Timer paa 4 Mile, og dog til en Bondegaard, hvor de forblev Natten over; De vil 1/4 Miil nær Stationen (Tingstedet) maatte tage Tilflugt tilstaae mig, at paa Tingdagen selv, især om Morgenen, var saa stærk et Sneeveir, at kun De, der var Tingstedet paa 1/4 Miil nær, blev det muligt, men for mig der var 3 Mile borte og havde Hedeveie at passere, blev det derimod umueligt til bestemte Tid at give Møde. -De vil tilstaae mig disse Sandheder, og hvorfor vil De da søge at beskiæmme mig? Sørensen sad med en talrig Familie, stor Fattigdom, ved Jeg tillader mig endvidere at anføre: Debitor Peder en Fæste=Mølle, og kun ved et Laan, det den Fattigste den Tid sielden kunde erholde uden at stille dobbelt Sikkerhed, var han at redde. Langt fra Slægtskab og Svagerskab, langt fra egen Jnteresse, lod jeg mig overtale til at cavere i Forening med en anden Mand. Da jeg nu skulde underskrive og saae mig ene i Stikken, holdt jeg mig tilbage; men atter blev jeg overtalt ved hellig Forsikkring af de Tilstædeværende, at de ville staae almin Hasard; tilmed jeg kiendte Møllen, hvori Laanet skulde sættes, og jeg vidste, at dens Værdie ingenlunde var under Laanet. Men min Ulykke var her, at Obligationen var en simpel; jeg kiendte ingen Forskiel imellem simple og Pante=Obligationer; jeg troede at Pant var en Selvfølge af alle Obligationer; men jeg lærte - desværre for sildig at kiende Forskiellen. - Peder Sørensen, fik Pengene og betalte disse i Møllen Smedebech kaldet.