Politivennen, 1806-01-01
Det behøves neppe at siges, at den største Del af dem, der besøge Rosenborhave, er Børn, dels indløbne paa egen Haand, for at more sig med at brække Grene af, kaste med Stene og Stokke, springe op og ned af Bækene, eller der forrette deres naturlige Bebov; deels af saa kaldede smukke Folks Børn, som af Forældrene sendes did, for at nyde den frie Luft og Bevægelse, under god Varetægt, som det formodes, af Barnepiger og Ammer, der næsten uden Undtagelse paapasse disse dem betroede uskyldige Smaamennesker med den strafværdigste Skødesløshed, medens de enten more sig med Sladder indbyrdes, eller med at opfiske et eller anden af de Hanskabninger, hvem en lille Føjelighed itide kan aflokke Penge til et smukt Tørklæde, en Kappe, et Par hvide Strømper, eller de dyre Skoe, - og kun igjen henvende deres Agtsomhed, til Børnene, for at holde dem ud i Kavallergangen, eller banke dem, fordi de skrige, eller alke for langt bort. Endelig bør mærkes den tredie Klasse af Børn, der besøge Rosenborg Have nemlig dem, som man i Mængde seer indslæbte der, af andre noget mere vorne Børn. Opsigten med disse kan heller ikke være synderlig bevendt. Jfølge af alt dette kan man ikke, uden sand Marter, see, hvorledes de Vogne, som i disse Dage fare derind med Jord, Møg eller desl., jage afsted, og det i de stærkt søgte Gange. Den jævne Vej har for megen Tillokkelse til at pidske paa, for disse raae Mennesker, der aldrig, endog paa den sletteste Vej eller med det største Læs, vide at fare i Mag. Men just denne Omstændighed, at Vejen er jævn og uden Stene gjør at en saadan Vogns Nærmelse desmindre bemærks af letsindige sig selv overladte smaae Børn, tildels Glutter, der neppe kunne kravle. Det er kun et Par Dage siden, at en Mand i Jndsenderens Paasyn, med saa godt som Livsfare, rev et Par Bern bort, næsten for Fødderne af en saadan Køresvends Heste. Vist nok vil vel heri skee Ændring, naar et eller flere Børn ere kørte over, men bedre var det, at der strax og for bestandig befaledes af Vedkommende, at køre i de afsides Gange saa meget som muligt, og selv der, følgelig endnu meget mere i de søgte Gange, altid Fod for Fod, og med den største Opmærksomhed. Ligeledes var det vel godt, at slige Vogne bleve beordrede at indkere fra Porten i Kronprinseslegaden, og ikke ad den gjorte Aabning i Haugemuren tæt ved den ordentlige Hovedindgang, hvor saadan en jagende Vogn, der med en Fart drejer ind paa den bløde Jord, bliver overmaaae farlig for de ind- og udgaaende. J Nummer 415 var opgivet 5 Emner til Premier, at udsætte i Hensigt til at ophielpe og forædle vor Søfart. Jeg fremsætter her flere: 6) Premie for den Skibfører der ved Ophold i Havne eller paa Reder, hvor der er Ebbe og Flod, og hvilkes Klokkeslet for højeste Flod i Fuld-Maane man endnu ikke i Navigtionsbøger finder angivet, gjør sig Umage for at be stemme samme med den største Nøjagtighed, og derom afgiver til Søkortarkivet en nøjagtig Beretning. 7) For den Skibfører, der paa en af de saakaldte lange Rejser har draget bedst Omsorg for sit Skibsmandskabs Helbred, ved medtagne Medisiner, ved Ventilatorer, ved Filtrermaskiner, ved Benpulvers og tørre de Gron agers Brug, og ved Omsorg for gode Fødemidler, og derfor frembringer de fornødne Bevisligheder. 8) For den Skibfører, der aftegner de fleste og bedste Fortoninger af mærkværdige Steder paa Kysterne, især ved Jndløbet til Havne, og indleverer samme til Kortarkivet. 9) For den Skibfører der især paa lidet kjendte Kyster og Havne, oplodder samme, saameget som Lejligheden og hans Rederes og Rejses Tarv tillader. 10) For den Skibfører, som i det atlantiske, athoviske, indiske o. a. store Have, gjør de fleste Forsøg med at finde Lodskud, paa Tider, da Skibet i Stille næst n ingen Fart bar, og Mandske bet derved ikke forsømmer noget. Det er upaatvivleligt, at dette Slags Undersøgelse altformeget er forsømt, at det dog er muligt, at selv midt i disse Have, eller dog langt fra Land, kan gives store Banker, paa en Dybde af ringere end 600 Favne, og at det vilde være en Vinding for Navigationen, om slige fandtes, og deres Brede- og Længde Grader vare betegnede paa Korterne, da et Skib, som ved Storm var forslaaet ud af Bestik, ved at finde Lodskud paa en slig bestemt Banke, kunde korrigere sin Længde. Det forstaaer sig, at slige Lodningsforsøg kun kunde belønnes, naar de vare for tagne under et ihenseende til Længde og Brede sikkert Bestik. 11) For den Skibører, der paa en Rejse gjør de fleste Misvisningspejlinger ikke blot paa Søen, saa ofte Vejret tillader det, men og til Ankers paa Reder og i Havne hvor sligt lader sig gjøre, og indgiver en Liste over disse Pejlinger, henførte til Bestikket, til Kortarkivet. 12) For den Skibfører, der før han gaaer ud paa nogen lang eller Stormtidsrejse, forud forsyner sig med de bekvemmeste, og, saavidt det lader sig gjøre, til Anvendelse mest tilberedede Materialier, til et nyt eller Hielperors Anbringelse, i Tilfælde af det rette Rors Forlis. 13) For den Skibfører, der bemærker Strømmenes Retning og Hurtighed saa ofte som muligt, og leverer den bedste Efterretning derom, henført til Stedernes sikre eller beregnede Kundskab, og med Anmærkning af Vindens Beskaffenhed, og Exbens og Flodens, hvor disse have Sted. (Fortsættes.)