Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1840-05-31
Grosserer og Formand for Borgerrepræsentanterne H. P. Hansen udbragte en Skaal for algod ærlig og aaben Politik. Grosserer Oven for en Sammensmeltning af det gamle og det unge Danmark, til hvilken Skaal Hr. Skibsclarerer K. Gad fra Helsingør senere knyttede nogle humoristiske Bemærkninger, der modtoges med almindeligt bifald. Endelig synes det som de, der have andre Anskuelser og Forholdene her end Kjøbenhavnsposten og Fædrelandet finde, at det ikke længer gaaer an ene at lade de nævnte Blade føre Ordet, og ved fornem Tanshed ignorere den Jndflydelse, de have havt paa Folket; men begynde kraftigt at tage til Gjenmæle. Saaledes siger en Jndsender i Berlings Avis, hvem vi helst holde os til, meget rigtigt: Oppositions=Pressen førte kun altfor længe næsten ene Ordet; det er høi Tid at der tages til Gjenmæle", men naar det fremdeles hedder, at dersom den Opposition mod Kjøbenhavnsposten, og Fædrelandet, som nu synes begyndt, fortsættes paa rette Maade, da vil den betegnede Retning i vor Journalistik vises tilbage indenfor dens rette Grændser, kun at gjelde som Yttringer af et Partie, da maatte vi dog tilføie, at efter vor Formening, ville modsatte Yttringer heller ikke kunne betegnes anderledes end som fremsatte af et Partie; thi forden rolige Jagttager er det vistnok klart, at Partier have dannet sig, at modsatte politiske Anskuelser ere vaagnede til Selvbevidsthed. At see de forskjellige Anskuelser aabent træde op mod hinanden, og i sømmelig Kamp udfægte deres Strid, maa nødvendigviis glæde Enhver, hvem det er om Sandhed at gjøre, og som erkjender, at Sandheden kun naaes ved Jdeernes Kamp, og vi vilde derfor ret ønske, at Berlings Avisens T's Opfordring ikke maa blive en tom Røst i Ørkenen, men at han maa faae Medstridere, der med ham erkjende, at det er Pligt at begynde Striden, men at det bør ikke skee, som hidtil, nu og da i isolerede Artikler, hvilke, om de end ere nok saa gode, dog ikke kunne gjøre den Virkning, som de burde. J enhver Krig bør Modstanden være afpasset efter Angrebet. Og hvordanne ere disse Angreb, De skee med utrættelig Udholdenhed fra forskjellige Udfaldspunkter, med stigende Forbittrelse og med alden Fanatisme, der ikke er mindre eiendommelig for den politiske end for den religiense Partieaand. Ville vi ikke feige give Alt til Priis, maae vi sørge for, at de Volde og Forskandsninger, bag hvilke dyrebare Skatte bevares, som, eengang tabte, maaskee aldrig vindes tilbage, ikke skulle staae overladte til sig selv uden aarvaagent og kraftigt Forsvar." Sine Modstandere omtaler Hr. X. saaledes: Vi haabe, at ogsaa vore Modstandere ønske, at deres Bestræbelser maae føre til gode Resultater, og vi kunne gjerne indrømme, at der ere Punkter, hvorom vi enten ganske eller til en vis Grad kunne enes med dem, men der er dog baade i Sagen selv og i den hele Maade, hvorpaa den skeer, en saa stor Forskjellighed, at Overeensstemmelsen er at regne for saagodt som ingen. Denne Ulighed i Grundsætninger, Synsmaader og Adfærd giør, at, som Sagerne nu staae, ere der hinanden modsatte Partier, som gjøre bedst i at udtale sig bestemt og tydeligt mod hinanden. Maaskee har der været en Tid, da der fandtes for meget af en i gammel Vane indslumrende Stilstand hos os; men denne Feil – om end ikke aldeles udryddet – er dog meere end rigelig opveie ved den urolige og vrantne Forandringslyst, som med stor Magt har grebet om sig. Opgaven er nu at finde den rette af de Veie, som ligge imellem disse Yderligheder.