Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1767-05-04
Mandagen, den 4de Maji Fortsættelse af det i No. 17 afbrudte Brev. Nogle faa flygtede hen til Tyrus, og oprettede en ligedan Regiering som i Siden, dog mindre Begreb og Vidtløftighed. Thi Sidon havde hele Phoenicien i sin Magt, mellem Syrien og Cauaan og nogle af dette Lands nørre sit Grændser. Jeg vil gaae forbi deres Religion og Guds Dyrkelse. Thi den var slem og afgudisk, lige om deres Naboers Dog kand man kiendelig see af den latinske Authors Ord, at de Sidoniers Guds-Dyrkelse i de ældste Tider har været simpel, at de har kun dyrket et høyeste Væsen under Navn af Baal Hichron, og at deres Guds-Dyrkelse har været en Theologi naturalis omtrent som nu hos de fornuftige Chineser. Men tilsidst ere de forfaldne til grove Afsuderier og Ofringer. Man finder dog, efter den Latinske Au thors Ord, at de har havt og længe beholdt et kort Udtog af deres Lærdom om det Guddommelige Væsen, om at kiende samme af Skabningen, og Verdens Bestyrelse, om Menneskets Pligter, mod Guddommen, mod sig selv og sin Næste, og sær mod sit Fæderneland, dets Regiering og Medborgere. Hvilket Udtog er saa smukt og grundigt, at man maa troe, at de første Sidons Jndbyggere, medens deres Religion endnu var reen og simpel, har forfattet samme. Og kand samme Udtog ansees baade som en theologisk, moralsk og politisk Catechismus, den de længe efter siden beholdt og underviste deres Børn udi snart fra Vuggen af. Jeg kand ei undlade (siger Abbeden) at udtrække noget af dette Udtog. 1) Alle skabte Ting falde under vore Sandser og ere i stedsevarende Forandring, kand derfor er være ævige, men maa have en Begynder og Skaber, som er det neendelige Væsen; At saadant Væsen maa derfor være til, være uden Begyndelse og ævig, ja almægtig. 2.) Den hele Skabning, saavel de Ting, der har Liv, som de livløse, have saadan Overeensstemmelse med hinanden og det i saadan Orden baade i Henseende til Sted og Tid, at ei alene alle Ting kand bestaae sammen, men end og det ene er ligesom Aarsag til det andet. Altsaa maa det neendelige Væsen være alviis. 3.) Alt levende, saavel Dyr som i sær Mennesker, bliver daglig forsyned med Livs Ophold, baade til Fornødenhed og til Fornøielse, Samme Væsen maa da være algod. Det alvise Væsen bør derfor æres, dyrkes og elskes af alle fornuftige Skabninger. Og jo mere disse liende, og ære det, i større er deres Sinds Fornøielse og rette Lyksalighed i Verden, med flere detslige, Regler. J Henseende til Pligterne mod Næsten mærkes iblandt andre disse: Du skal elske aab Mennesker og ingen giøre Uret, ligesaa lidt som du vil dig selv af andre skal tilføies Uret. Jntet Menneske, hvor formuende, frisk og beqvem han ind er, kand hjælpe sig selv og undvære andre. Mindst kand han ene forsvare sig mod andres Vold og Uret. Derfor ere Societeter fornødne, hvor mænge slaae sig sammen for fælles at forsvare hin anden og ophjælpe hinanden. Skal et Societet bestaae; maa det have en Regiering, som kand beskierme de gode, og hemme samt straffe de ande. Man bør derfor i sær elske Societetet og dets Lemmer, som sine Medborgere ophjælpe det af alle Kræfter, og det frem for andre Mennesker og andre Sociereter, nentlig naar der er Collision. Man maa derfor og elske og hjælpe Søcietetets Regiering af alle Kræfter, om man end derfor skal vove Formue, Ære og Liv. Hvo anderledes handler er en Forræder man sit Fæderneland og dets Regiering, hvilket er den største Vanære, et Menneske, som Borger, kand paadrage sig, med mere detslige. J Henseende til Pligterne mod sig selv, erindres disse faa Regler: Du bor forbedre og forøge baade din Siæls og LigemsKræfter. Siden Siælen er ypperligere end legemet, bør man fornemmelig stræbe at pryde samme med grundig Kundskab og rene Tilbøieligheder. Jo mere du kand lære i Verden jo bedre, Og bør du lære saa længe du lever. Siden Siæ den ei kand finde nogen sand og varig Fomøielse i nogen skabt Ting, hvor ypperlig og salig den er Saa maa Siælen være udødelig og i sær skabt for Ævigheden. Den bør derfor oplørtes over det Jordiske og alt meer og meer lære at kiende det høieste Væsen af dets skabte Ting og deres vig Styrelse. Man bør bevare sit legeme, sine lemmer og sin Hilsen i mueligste Maader og intet opofre deraf, den det høieste Væsens Ære og Fædernelandets Bedste udfordre det. Men naar een af disse Hensigter kand opnaaes, maa du med Fornøielse vove Liv, Hilsen og lemmer. Et god Navn og en god Samvittighed skal maa søge. Ære af at være duelig og nyttes for Fædernelandet er bedre end Rigdom og Midler. Thi disse Ting bædes oftere af Æseler end modige HesteHold dit legeme altid rent. Thi Ureenlighed foraarsager Sygdomme. Hold og dine Klæder rene og klæd dig ordentlig, men just ikke prægtig Thi at fornøie sig i Pragt og Stads hører Børn til Væn dine Børn af begge Kiøn end og fra Vuggen at blive haardføre til at taale Vind, Veier og Kuld, at de kand være dets beqvemmere til Fædernelandets Tieneste. End og alt for ømme og kiælen opdragne Pige-Børn ere en Vanheld og Skade for Landet. Thi kjælde og skrøbelige Mødre avle svage Børn. Væn Ungdommen ei til Kræsenhed i Spise, men at kunde trives af haard Kost, om du end har store Midler. Thi kommer Modgang og Fattigdom siden paa, kand de da bedre skikke sig deri. Vær meget betænksom i at love noget. Men hold redelig hvad du har løvet, end og med din Slade. Thi Æren er bedre end Rigdom. Jntet krænker din Ære meere hos de Fornuftige end at vise dig uredelig mod Fædernelandet, og at vidne Logne for en Ret med fri Villie og oplagt Raad. Med mange flere dets lige Regler. Fortsættelsen følger. Sr. Hans Olsen Navn, som Tilsyns Mand udi afgangne Anna Maria Niels Datter Trøies Stervbod, lader ved offentlig Auction førstkommende Onsdag den 6te Maji udi Herberget Altona efter Middag Klokken 5 Slæt sælge Mæster Smed Henrich Dantzlers tilhørende og forhen i boende Huus med underliggende Grund, beroende i Gaden paa nordre Side af den tydske Kirke. Til hvilken Tid Vedkommende, som til samme Eiendom noget maatte have at fordre, vilde behage inden Auctions Tiden at indfinde sig med deres Lov forsvarlige Legitimation.