Viborger Samler, 1820-09-18
(Jndsendt.) Fragment af et Brev. . . . . . . . . d. 1 Sept. 1820. ... Jeg har nu paa min Reise opholdt mig her en Tid, og fundet mig i flere Henseender ret vel, saa jeg ikke kan fragaae, at det paa en Maade ærgrede mig, at jeg ogsaa her skulde opdage Spor af Kleinstædter=Aand, som jeg mindst drømte om. Da jeg forgangen Aften kom hiem, og min Vert, som sædvanlig, underholdt mig en Stund, førend vi gik hver til sit, fortalte han mig blandt andet, at det om et par Dage skulde opføres en Komedie paa Privattheatret i Anledning af en fornem Mands Fødselsdag der i Byen. Jeg studsede noget herved, og spurgte naturligviis, hvilke udmærkede Fortienester bemeldte Mand havde af det dramatiske Selskab, siden det paa saa fyrstelig eller kongelig en Maade vilde hædre ham. "Af Selskabet?" sagde min Vert, "Nei, jeg veed ikke, han har gjort noget for Selskabet; men det er jo den fornemste Mand i Byen." Ja det er ogsaa sandt, svarte jeg. "Ja, seer De vel " vedblev han, " vi slaaer to Fluer med et Smæk, vi spiller nu for at høitideligholde denne Fødselsdag, og da vor Casse er i Decadence, saa spiller vi tillige offentlig, for at faae noget i den." Det vil da sige, anmærkede jeg, for Selskabets Medlemmer allene. "Jh nei, hvad kunde det nytte noget," gientog Verten, "saa kunde vi jo ligesaa godt paalægge os selv en høiere Afgift. Ja det er ogsaa sandt, svarte jeg. "Jeg maa sig, Dem, Hr. Ven," vedblev han, "vi har her meget rensede Begreber om den ædle dramatiske Konst. Jeg kan nu f. Ex. ikke for min Død lide disse omvandrende Bander, som spille for deres egen Lomme - det er dog virkelig at nedværdige denne skjønne og værdige Konst; vi derimod er et ordentlig Selskab, som kun spiller for Selskabets Kasse." Hvorledes afbrød jeg ham, spiller de da virkelig for Penge: "Jh nei, vist giør vi ikke, kan De da ikke begribe det: Skal jeg da nu forklare Dem det Hine Bander er jo Bander af Gøglere, som løbe omkring, vi ere derimod et Selskab af Dramatik-Elskere, som blive hiemme; hine spille offentlig for deres egen Lomme og for at have noget at leve af, vi derimod spiller kun offentlig, naar det kniber, for Selskadets Kasse, og for at møre os." Men saa kan jo Selskabet lade være. "Ah! hvilken urimelig Snak!" Ja det er ogsaa sandt, svarte jeg. Derpaa sagde vi hinanden Godat. - Om anden Dagen kaldte Theaterbudet alle Jndvaanerne sammen til Prøve. Jeg spurgte, hvad det skulde betyde"Jeg skal sige Hr. Ven " sagde et Selskabslemvi vil prove, hvormange Tilskuere der kan rummes i Huset, nu vi have faaet Gallerie, fordi, hvis det skulde gaae itu, at det da kan skee nu, og ikke ved Festen, for Uordens Skyld. Herrerne begave sig derpaa samtlige til Theatret, som er anbragt i den øverste Ende af et gammelt Saltmagasin. Publikum strømmede ind og fyldte Pladserne. Direktionen besteeg Scenen. Et Lem af samme traadte ud i Proscenium og holdt en liden Tale til Folket, hvilken han endte saaledes: "Altsaa, godt Folk, gjør Jer nu tunge, saa svære som J kan, at vi dog engang kan see, hvad Bielkerne kan være. - det siger intet, om de ogsaa brække i Dag. Hvor gaaer det i Paradiis, Nu holder hun dog, troer jeg; det var dog en Satans Affaire, den i Søndags otte Dage. Er Postmesterens Kone deroppe. – Jh nei, sidder hun ikke der. - Vær saa god Madam, at gaae derop, bare i Dag - hvor Moster og mine to Søstre og Byeskriverens tre Døttre sidde, der kan hun gierne faae Plads, saa kan De gaae med! - Vær saa god, - saa, holder det: – Ja, staaer vi os - det er nu godt. - Gaaer nu hver tilside og hør, Gjør mig nu ingen Dumheder den Dag, hører J. - Ja, Fanden heller, Jeg kan ligesaa godt snakke ind i Bassiolen der i Orchestret. - I Drenge der, saa troer jeg dog ogsaa - Lægger J jer ikke nu lige paa Venussen der, hun er jo vaad! - Jonas! - see nu, hvor din nye Trøie seer ud, der sidder, paa Ære, Kupidos ene Vinge tværs over Ryggen paa Dig! - Det er dog ogsaa Ja, Farvel. - Fald nu ikke ned af Trappen. -