Ribe Stifts Adresseaviser, 1848-08-04
J "Times, af 21. Julii skriver Bladets Korrespondent i Hamborg af 16, efter først at have berettet, at man overalt i Danmark foretrækker Krigens Fortsættelse for en Vaabenstilstand eller Fred, hvis Betingelser ikke stemme med Landets Ære. Kongen skal have været imod Stilstanden og den samme ædle og ridderlige Aand, der bevægede ham til at stille sig i Spidsen for sit Folk i Forsvaret for dets Ret og Ære, synes endnu at gjøre ham utilbøielig til Forholdsregler, som ikke tilfredsstille hans Folks Fordringer. Han har ikke destomindre samtykket i at undertegne Stilstanden. Hovedfortjenesten af dette Resultat synes at tilkomme Sverrigs Konge, hvis vise Raad formedelst hans varme Jnteresse for Nabokongen og det beslægtede Folk synes at have ligesaamegen Jndflydelse hos Kongen af Danmark som hos hans Ministre. Det er en naturlig Følge af denne Omstændighed, at Kong Oscar paadrager sig et stort moralsk Ansvar med Hensyn til de videre Underhandlinger, der ufortøvet maae begynde for at jevne Striden mellem den danske Krone og Hertugdømmerne. Det er umuligt at antage, at den svenske Konge skulde tænke paa at unddrage sin Mægling fra denne Forhandling, hvor saavel de Danske som de Tydske allerede have havt tilstrækkelig Leilighed til at sætte Pris paa hans Visdom og upartiskhed, Skulde fremtidige Begivenheder forhindre en fredelig Ordning af Sagen skulde selv Vaabenstilstanden, møde uovervindelige Vanskeligheder i den urolige Aand, der endnu hersker i Forsamlingen i Frankfurt saa maa dog Kong Oscar indsee, at den aktive Deel han hidtil har taget i Danmarks Skjebne paalægger ham fremtidige Forpligtelser og et høit Ansvar overfor de skandinaviske Nationer. (H. Av.)J en Artikel i "Times af 24. Juli om vore Anliggender hedder det blandt andet: J det heldigste Tilfælde vil Overeenskomsten med Tydskland blive udsat, indtil Rigsforstanderen er bleven sat i Spidsen for en kraftig Regering. Men selv om denne vigtige Opgave løses i Løbet af de første otte Dage, hvilket er alt, hvad man kan vente, vil det ulyksalige slesvig-holstenske Spørgsmaal dog strax vise sig at være Anstødstenen for den nye Forbundsregering; thi dersom denne henviser en maadeholden og billig Overeenskomst med Danmark til Nationalforsamlingen, afstaaer den sin bemyndigelse til at afslutte Traktater til denne demokratiske og urolige Korporation og maa være forberedt paa strax at møde den heftigste Modstand under Anførsel af de holstenske Demagoger, og dersom Erkehertugens Kabinet eller Forsamlingen forkaster disse betingelser, stille de sig i en ligefrem Opposition til den preussiske Regering, der har underhandlet om Overeenskomsten, og ville forlænge Krigen i det Uendelige. For at sætte Kronen paa det Taabelige i denne regelløse Stilling, maa man huske paa, at, medens denne exentriske Raadighed over Underhandlingerne er bleven afstaaet til den nyfødte Regering i Frankfurt, hvile Omkostningerne ved og Ansvaret for Felttoget udelukkende paa de nordlige Staters udtømte Skatkamre og navnlig paa det i Berlin, som i dette Øjeblik kun kan fyldes ved Truslen om et tvungent Laan til 3 1/2 pCt. hos Kongen af Preussens Undersaatter. En saadan Tingenes Tilstand kan ikke vare ved, og det vilde ikke undre os at erfare, at Kabinettet i Berlin tilsidst er blevet nødt til at trække sine Tropper tilbage fra Krigsskuepladsen, som det eneste virksomme Middel til at gjøre Ende paa dette sørgelige Felttog. Dersom det er sandt, at General Wrangel har paatænkt at gjentage sit Streiftog ind i Jylland efter Udløbet af den korte Vaabenhvile, hvorom man er kommen overens fra den 14 til den 18. Juli, vilde dette naturligvis give Krigen et kraftigere og bestemtere Præg og strax føre de mægtige nordiske Forbundsfæller i Marken, som have erklæret, at de ville afvise ethvert Angreb paa Kongen af Danmarks skandinaviske Besiddelser. Her vilde Preussen da atter komme til at undgjælde for det uheldige Udfald af den Underhandling, som det idetmindste har bestræbt sig ivrig for at fremme, og den Overilelse, hvormed det hengav sin Krigsmagt for at understøtte Tydsklands Yndlingslidenskaber i en uretfærdig Krig, hjemsøger saaledes dem, der begyndte paa hvad de ikke havde Evne til at fuldføre, med den tungeste Gjengjældelse. (Fædrel.) Naar den nærværende Krig har været tilstrækkelig til at vise, at vore Tropper i Mod og Tapperhed endnu kunne sættes ved Siden af de bedste i Europa og at det eiheller mangler os paa duelige Officerer til at anføre dem, saa kan den dog neppe have været det til at danne en Overstkommanderende som vi kunde ønske den for den tappre Armee. Krigserfaring i det Store og Feltherren erhverves kun igjennem en længere Krigsskole; denne Skole har ingen af vore Generaler, saavidt vides, havt Leilighed til at gjennemgaae og det kunde derfor ikke i ringeste Maade være fornærmeligt for dem, naar der kunde findes og vindes et fremmed, f. Ex. et fransk Feltherretalent for at afhielpe dette Savn. Skulde dette ogsaa være vor Regerings Anskuelse? Af General Hede manns Afskedshilsen til Armeen sees, at General Krogh kun indtil videre har overtaget Kommandoen og Krigsministerens Adjutant er reist til Paris i et militært Øjemed. Skal han maaskee hente os en fransk General, efter at Minister Lehmann under sit sidste Ophold i Paris har indledt det Fornødne i denne Henseende. Havde Hr. Lehmann f. Ex. forskaffet os Lamoriciere til General en Chef for den danske Armee, vilde Nationen vist gjerne glemme det mindre heldige Udfald af Ministerens tidligere Mission til London. (Hp. Av.)