Jyske Efterretninger, 1813-06-20
Det i Aarhuus Avis No. 71 indrykkede Stykke, angaaende et i Hovedstaden under Titel: "Moses og Jesus udgivet Skrift, har bevæget Jndsenderen til at tale et Par Ord med i en Sag, der synes at vække almindelig Jnteresse, og udentvivl vil have en Virkning paa Fleerhedens Tænkemaade, der kun lidet vorder skikket til at nære og understøtte de velvillige og menneskekierlige Følelser mod anderledes Tænkende. Vel har Jnds. engang hørt en jydsk Lynde sige: "Atronede det var Jøderne i derglion befaalet at snyde Kristen Mennester;" men at see denne Fordom underskrevet af dannede og oplyste Mænd, hvis Pen kun maatte ledes af fordomsfri Meninger; at see hint tydske Originalværk forplantet paa dansk Grund, maa unægtelig undre enhver, der ei er indtadet af forudfattede Meninger; ligesaameget som det har undret Jnds., at vor Tidsalder vover at kalde sig den oplyste, efterat den har frembragt et Produkt, der noksom røber, at de dybe Furer, hvormed Intollerancens Svøbe i forrige Aarhundreder hudflettede den forblindede Menneskehed, endnu ei ere forsvundne. Det være Jnds. tilladt, ofntlig at sige sin Mening i denne Sag, deels for, om mueligt, at betage menig Mand sine Fordømme, deels for i det mindste at tilintetgjøre det skadelige Indtryk de i hint Skrift: mod den jødiske Nation anførste beskyldninger mueligen kunne bevirke. Af hele Piecen synes at fremlyse den ivrigste Forfølgelsesaand, Beviis nok, at Religionshad har styret Forfatterens Pen; desuden er Buchholz Katolik, og disse vare fremfor Andre i ældre Tider besielede af Religionshad mod den jødiske Troes Bekiendere. Beviser, hentede fra Spanien, Polen og Rom, som katolske Lande, tabe al deres Gyldighed og Kraft, naar man erindrer, at Jøderne der bleve forfulgte kun for Religionens Skyld, ligesom de Reformerte i Frankrig, de irlandske Katholiker i Engelland, og de Kristne i Tyrkiet. Jkke fielden udkom i Tydskland saadanne Piecer imod Jøderne af Misundelse over deres ved Stræbsomhed erhvervede Velstand og erholdte Æresbenaadninger; tildeels leiedes ogsaa fattige Skribentere til for Penge at sætte deres Tænkemaade og Vandel i det tretydigste Lys. Slige Ridskrifter bortfaldt i den senere Tid, i det de bleve forbudne af Regieringen; saaledes udgav Kongen af Vestfalen for ikke længe siden et Dekret, der forbyder alle Forhaanelser mod Jøderne, al Undtagelse og Forskiel mellem de Kristne og dem. Skulle vi da her i Landet gaae tilbage til Fortidens Fordomme, til Intollerancen, Fredens værste Fiende. At have og forfølge en Nation for dens Religions Skyld, er fornuftstridigt; billigede vi det, maatte vi ogsaa bifaldt Tyrkens Grusomhed mod den kristne Mand, der blot reiser sig af Religionshad; men da vi ikke gjøre det, da vi i vort Hierte afsky den Maade hvorpaa Tyrkerne behandle kristne Fanger, hvorledes kunne vi da selv giøre os skyldige i den Forbrydelse at forfølge Folk fordi de ei have samme Religionsbegreber som vi: At have og forfølge en heel Nation for dens slette Handlemaades Skyld, er ligesaa fornuftstridigt; thi slige beskyldninger mod et heelt Folkeslag kunne ei være grundede. Man beskylder Jøderne for Bedragerie; for at giendrive dette, behøve man kun at besøge de offentlige Fængsler, og man vil finde et uforholdsmæssigt lidet i Antal Jøder. Desuden troer Jndsenderen vel at have ligesaamange Exempler paa Jøder, der have viist sig altid ligesaa patriotiske mod Fædrelandet og ligesaa troe mod Kongen, som den kristne Undersaat, ja ikke sielden troere og samvittighedsfuldere end denne. Man beskylder dem for st Aager; men aagre de Kristne ikke, og antag, der fandtes i flere Aagerkarle blandt Jøder end Kristne, have hine da ikke te nødt dem dertil, i det de sperrede dem alle Veie som stode et dem selv aabne? Siden Jøderne have faaet lige Rettighese der med de Kristne, vil man ei heller kunne nægte, at Aad ger har aftaget iblandt dem. Man beskylder dem for Had a mod de Kristne, for at undskylde sit eget Had mod dem; de men Jødernes forrige Had var kun en Følge af de Krist c. nes; nu er det ikke mere till. Fandt da intet Had Sted, m. blandt de Kristne? Hvorlænge blussede ikke hin Krigens og Ødelæggelsens Fakkel, som Religionshad kastede blandt Læk. theraner, Reformette og Katholiker; alle den memeskekietAg. Jes Træstende, men man de være sande Kristne men de opfyldte Jesu forskrift: elsk din Næste som dig selv, Jnssenderen velbevandret i alle til den jødiske Religion henhørende Lovbøger, forsikkre helligt, at de foregivne Grundsætninger ingenlunde existere i Jødernes Religion; og var det vel mueligt at de kunne exister, Hvo kan tænke sig at at heelt Folk og dets Lovgiver sligt nederdrægtigt Sindelag; Jngen Barbar kunde tage sig saadan Umenneskelighed til Grundsætning, end sige til Pligt, at krænke den Stat, der har optaget ham i dens Skiød som dens Borger. Jkke engang er det i Jødernes Lovbøger tilladt, langt mindre befalet, at nære noget Had mod Hedningerne, som kaldes Nochum og Accum, hvilke Ord falskeligen tillægges Kristne, der paa bebraisk kaldes Nozarim; A. c. c. A. m. et Abbreviatur af Aabde Cocabim. umasalothsStiemernes og Planternes Tilbedere. Indsenderen undres derfor ikke lidet over, at Forfatteren har kunne nedskrive og offentliggjøre en Ting, han beviisligen ikke forstaaer, tvertimod findes der i Mosebøgerne paa flere Steder forbudet, at bære Had mod hedenske Nationer. Der gi des altsaa i Jødernes Lovbøger ei allene ingen uvenskabeliage Grundsætninger mod de Kristne; men det er tvertimod i Religionen befalet, at bede for Statens og Regieringens Bel, i det Land hvor de have fundet Optagelse og Beskyttelse, Talrand Aboth 3die Kapitel) paa hvilken Grund der er forfattet en egen Bøn som bedes for Regieringen ved hver høitidelig Sammenkomst, og som findes ophængt i hver Jedemeenigheds Kirke. Paa flere Steder i Talmu- og Lovbogen Meimon, paalægges det Jøderne, at opfylde almindelige moralske Pligter imod de Kristne, da baade Asse og hine tro paa een og samme Gud, og denne deres Tre kun er forskellig ved Ceremonierne. Skal man nu be 2 for Statens Vel, o. s. v., vilde det være fornuftstridigt, at at ville identisicere sig med Statens øvrige Borgere, naar Faren hævede fælleds Kraft og fælleds Anstrængelse, som i nerværende Feidetid stadfæstes noksom i Udlandet, og sen her, naar det paafordres. Religionshadet og MisunAlsen gaaer saavidt, at man istedetfor grundede Beviser, Den neralske Ord Colm, betydet blet Nationer, sen selv til enhver Begynder i det hebraiske Sprog en neksom bekiendt. fremkommer med Latterligheder og ugrundede Beskyldninger. som Jnds. forbigaaer, saasom Jfraets Gud, Gud Folk, Brødrene af Forsynet begunstigede, til Herredømmet bestemte, o. s. v. Ogsaa beraabe: man sig paa franske Dekretter, der eideristere, det nemlig at ikkun de jødiske Handlende skulle være forsynede med Petent, hvorvel det dog er bekiendt, at enhver, som drive Næring, være sig Kristen eller Jøde, maa i Frankrig, istedet for den herværende Næringsskat, løse et Patent for en Afgivt, der efter Næringen er passende. Saaledes vil Forfatteren ogsaa giette Hensigten af Keiser Napoleons ben melige Planer, skiøndt det er bekiendt, at Jøderne underhans Beskyttelse nyde lige Frihed med Kristne; selv efter de sande Oplysninger den her erindrede Sandhedrigav ham paa hans Spørgsmaale og Religionen, har han beviist dem sin største Tilfredshed og Æresbenaadninger, hvilket ved en Oversættelse deraf nærmere skal bevises. Hvad derimod de Decreter angaaer, hvorved der paalægges dem Straf og Indskrænkning, som det ved 30te Mai 1806 og personlig Konscription, der dog ikkun skulde gielde paa nogle enkelte Steder i Frankrig, f. Ex. Meg og Maynz. Naar saadant skulde tages i Betragtning, vilde det være ligeleurimeligt som om man, naar en Forbryder i et Land blev straffet, vilde paastaae, at enhver anden Regiering skulde straffe alle de Mennesker i Landet der have samme Tro som hiin Forbryder. Endelig tilraader Forfatteren Regieringen, at lade Jøderne gjøre lige Militairtieneste med de øvrige Statsborgere, ret som om Jøderne heri og i alle andre Borgerpligter og Paalæg her i Danmark have nogen Forret eller Fritagelse, hvorfor skulde da paalægges den Jndskrænkning uden Forbrydelse? Hvad Forædling og Dannelse angaaer, saa troer Jndsenderen, at der gives saa, være sig Kristen eller Jøde, der ikke behøve Forædling, og at der, saavel hos disse som hos hine gives høiere og lavere Menneskeklasser. Ogsaa vorder arbeidet paa den jødiske ligesaavel som paa den kristne Ungdoms Dannelse: enhver retskaffen Fader bidrager efter sin Evne, uden dertil at blive opfordret. Iøvrigt vil vor vise og landsfaderlige Regiering vel vide, hvad Lovbestemmelser den har at udgive, uden saaledes dertil at vorde raadført. Effen fordem frie Sandhediven.