Aalborg Stiftstidende, 1836-08-02
Hvorledes udtaler sig i de offentlige Blade det Jndtryk som den af Regjeringen tagne Bestemmelse har gjort, Den vil være rigtigst at høre een af de Journaler, hvis Hengivenhed for Monarkiet og det nu regjerende Dynasti ikke er underkastet nogen Tvivl og hvis politiske Grundsætning ger bevæge sig indenfor en saa snæver Kreds, at selv Hr. Odillon-Barrots Liberalisme forekommer den for vid dreven. Denne Journal er Temp, som hilsede det nærværende Ministerium, da det kom til Roret, med de gladeste Forhaabninger og nu om hiin Kundgjørelse i Moniteuren yttrer sig saaledes: "Vi faae altsaa ingen Revn over Rationalgarden i de nu forestaaende Julidage, Efter lange Deliberationer har Ministerraadet taget denne Beslutning! Saavidt er det da kommet med Borgerkongedømmet med det democratiske Parti fra 1830. Kongen tor ikke mere forlade sit Pallads; han maa omhyggelig undgaae en hver Berøring med Folket, med Nationalgaden, med Armeen. Tor Ludvig Philip ikke engang vise sig iblandt os paa hine Dages Aarsfest, paa hvilke vi troede at have tilkæmpet os Friheden og ham Tronen, naar skal hans da træde ud af sit Slot, for at blande sig med Folket og vædde sit Scepter i Popularitetens Bad? Sandt er det meget foruroligende Rygter have været i Omløb. Snart hed det, at Mordere havde indsneget sig i Nationalgarden og i Linietroppernes Geledder, snart vilde man vide, at Hundreder af slige Mordere vilde styrte løs paa Kongen medens andre Hundreder vilde antænde Paris paa mange Puncter, saa hed det igien, at der blandt de Fængslede befinde sig et stort Antal Officerer af Armeen, som ei ere i activ Tjeneste, Var alt dette saa, da vilde de tagne Sikkerheds=Foranstaltninger visselig kun være lidet tilstrække lige, da maatte man, det koste hvad det vilde, søge at udfinde et Lægemiddel for den moralske Sygdom, af hvilken hine rædsomme Rygter udspringe. Naar Regjeringen ikke vil lade af med at ansee det borgerlige Selskab for at være i en moralsk Krigstilstand imod den og at behandle det efter denne Forudsætning, naar de Overvundne hverken kunne gjøre Regning paa Vaabenstilstand, Fred eller Tilgivelse, saa er det intet Under, at de vove en Dødskamp, som Fortvivlelsen laaner Kræfter, hellere end at de rolig lade sig udrydde. Ved Eders stivsindede Vægring for enhver Reform, enhver Fremskriden, enhver frisindet Udvidelse af Grundsætninger og Love, have I Herrer Ministre tvunge, de Misfornøiede til at træde sammen i tætte Masser, det paa eengang omfatte baade Frihedens meest maadeholdende Venner og de vildeste Sværmere. Eders Vei kan ikke vær den rette, I maae vide at skjelne mellem Vennerne af lovmæssig Frihed, om deres Anskuelser endog ere nok saa stridende mod Eders egne, og de politisk Vanvittige. Eder Pligt byder Eder endeligen engang at undersøge, om Eder Fremgangsmaade dog ikke har givet billig Grund til Klage. i Vogter Eder for at opsætte Tilgivelse, Forglemmelse og Forsyning saalænge, indtil det er for sildigt, indtil RegjeFringen, istedetfor at bevilge Amnesti, bliver nødt til at forlange den for sig selv. - Paa lignende Maade raisonnere de øvrige afhængige Journaler: Journal des Debats dadler reent ud den tagne Beslutning og synes at glemme, at det er dens Protecteurer, der have bragt Regjeringen saa vidt, at den nu har maattet aflægge dette offentlige Beviis paa sin Mangel paa Popularitet. Regjerings bladene indskrænke sig til at opregne, hvormange Personer, man har fængslet, samt hvormange Vaaben og oprørske Skrifter man har lagt Beslag paa. Det feiler da heller ikke paa Saadanne, der ville paastaae, at det slet ikke er noget om med den store Umage, man skal have havt med at bringe Kongen til den tagne Beslutning, men at det tvertimod netop er hans eget Ønske, ikke at udsætte sig for nye Farer, der har sat alle de Hjul i Bevægelse, som have foranlediget den. Midt i den Spænding, som det Ovenstaaende nødvendig maa foraarsage i den franske Hovedstad, har en anden Tildragelse ogsaa tilvendt sig den offentlige Opmærksomhed. Vennerne af Frihed, Sandhed og Ret have mistet een af deres meest udmærkede og meest utrættelige Kæmpere for disse hellige Goder. Armand Carrell, Bladet Nationals ansvarlige Redacteur, en Mand, der var æret af sine Venner og agtet af sine Modstandere, er falden i en Duel med den ansvarlige Redacteur af en ny Journal, ved Navn Pressen, med hvem han igjennem Bladet var kommen i en Ordstrid, der foranledigede ham til at udfordre hiin, som angives at være den Deputerede Emil de Girardin. Dueller havde Sted d. 22de om Morgenen i Skoven ved Vincennes; Carel! saaredes i Underlivet og hans Modstander i Laaret; den første døde 2 Dage efter; Girardinder uden Fare.