Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1843-05-18
Den i Torsdagsavisen omtalte Jndbydelse lyder saaledes: 93 en Række af senere Aar er det danske Sprogs og den danske Nationalitets Vilkaar i Hertugdommet Slesvig bleven Gienstand for altid almindeligere Opmærksomhed og mere levende Deeltagelse hos Kongerigets Beboere. Enhver, som veed at sige sig selv, hvorledes Sproget, der er anviist Mennesket som Modersmaal, er Udtryk og Gienklang af Det, der udgjør hans inderste Væsen, vil ogsaa føle med et Folk, hvorsomhelst det end findes fjern eller nær, som er stedt i Kamp for sit fædrene Sprog og - hvad der er det Samme - for sit nationale Liv. Men naar dette Folk hører til vor egen Slægt, naar Sproget, som er betrængt, er vort eget Sprog, da er det stærkere Følelser, der bevæge sig i os, og det er den nationale, fædrelandskjærlige Aand, der kundgjør sig i denne Bevægelse. Det sælsomme Forhold, som tidligere var de Fleste iblandt os ubekjendt, er efterhaanden kommet til almindelig Kundskab: hvorledes paa mange Steder i Slesvig Menigheder, i hvilke Folkesproget fra Arilds Tid har været Dansk, maae søge til tydsk Kirke, synge tydske Palmer, høre tydsk Prædiken, og Forældre, der tale Dansk som deres Fædre og Fædres Fædre for dem, maae give deres Børn hen til tydske Skoler, for saaledes at see en Slægt opvoxe omkring sig, der lidt efter lidt ombytter det fædrene Sprog med det fremmede, - hvorledes danske Borgere, som ofte ikke forstode andet Sprog end deres Modersmaal, maatte finde sig i, paa Thinge, i Anliggender, hvor der handledes og egne Rettigheder, at see Contracter, affattede, Vidnesbyrd optagne, Kiendelser afsagte i det tydske Sprog. Det maatte her føles med Smerte, at en Forurettelse fandt Sted af dansk Sprog og dansk Nationalitet, en unaturlig Opløsning af Forhold, som høre uopløseligt sammen. Den danske Nation kan ikke med Ligegyldighed see sit Sprogs Enemærker yderligere og yderligere indskrænkes; men, som Virkning af de ovenanførte Forhold, have vore Fædre seet det sydlige Mellem-Slesvig lidt efter lidt forvandles fra dansk til tydsk, vi kunne, om de samme Forhold skulde vedblive, opleve at see den samme Forvandling udstrække sig til Nord-Slesvig, og vore Sønner eller deres Sønner at see Fortydskningen arbeide sig op i Jylland. Ligesaa lidt kan den danske Nation med Ligegyldighed see den Fare for Stats=Eenheden, som reiser sig fra denne Side. Thi det er ved Folkeslægter, ligesom ved enkelte Mennesker, aandelige Forhold, nationale Slægts mærker, som i Tidens Længde have stærkest Magt til at knytte og holde tilsammen; at lade disse fortrænges, hvor de ere historisk givne, er at bortgive den ydre Forbindelses naturlige og dens varigste Grund. Og forsøge vi paa at see ind i vort Fædrelands Fremtid - hvis Uvished kun tjener til at drage Blikket saameget stærkere til sig –, da kunne vi ikke fordølge for os selv, at mørke Varsler knytte sig til det Phænomen, at det Danske mere og meere fortrænges i Hertugdommet, som udgjør en høist vigtig Deel af det danske Monarchi. Det var derfor en Regjeringshandling af national Betydning, da vor nuværende Konge ved Reskript af 11 Mai 1810 forordnede, at der, hvor det danske Sprog var Kirke- og Skolesprog skulde det ogsaa være Lov= og Rets=Sprog. Men endskjøndt Retfærdighedens Fordringer aabenbart først da ville være fyldestgjorte naar dansk Kirke-, Skole- og Rets=Sprog indføres overalt i Hertugdømmet, hvor Folkesproget er dansk, og afvexlende Kirke prog indføres i de Distrikter, hvor begge Sprog findes blandede, saa reiste der sig dog imod det første Skridt til en retfærdigere Tingenes Tilstand en Modstand af de høiere Klasser i Hertugdømmet, navnlig af den juridiske Embedsstand; og den kongelige Villie, til Betryggelse af de danske Undersaatter i Hertugdommet, har endnu ikke formaaet at overvinde denne Modstand. Jmidlertid har heri endnu kun været givet et Forspil for efterfølgende stærkere Skridt.