Aalborg Stiftstidende, 1835-09-05
Vi have læst den Deputeredes, Digteren Lamartines kraftige Protest mod Forslaget til den nye Presselov; den bekjendte Bignon har ogsaa i en Tale betegnet dette Forslag, som det meest upopulaire, man havde opspundet i de sidste 20 Aar, maaske med Undtagelse af Juli=Ordonantserne; han har kaldt det endnu skrækkeligere end selve Rædselsystemmet af 1793, en Krænkelse af Chartet og Committeens Beretning, en Kaabe, som skulde tilhylle den paatænkte Meeneed. Overalt har man samlet Petitioner til Kamme bret mod Loven, blandt hvilke især Bogtrykkernes (man erindre 1830) har udmærket sig ved Energ. - men Alt forgiæves, Pressens Frihed existerer indtil videre i Frankrig kun af Navn. Den 27de August antoges de første 12 Artikler af det nye Lovforslag, saaledes, som det af Committeen var omarbeidet, altsaa endnu mere truende og indskrænkende, end det oprindelige Regjerings=Forslag, i de Deputeredes Kammer, ved Stemmegivning af omtrent 350 Medlemmer med en Majoritet af 50 Stemmer. Saaledes har Kammeret selv jordet den Jnstitution, som den ulige større Halvdeel af dets Medlemmer skylder sin politiske Tilværelse. Det Jndtryk, som Resultatet af: dette Møde har gjort i Publicum, afspeiler sig bedst i de Raisonnements, som indeholdes i Journalerne. Af disse udhæve vi følgende Momenter: 1. af Bladet Temps. 150 Medlemmer af Oppositionen have erklæret sig imod og 200 Deputerede for Lovforslagets strængeste Artikler Blandt de første have vi bemærket efterstaaende Mænd, hvis Navne vi offentliggjøre, for at Nationen kan opbevare dem i taknemlig Erindring iblandt disse, Royer Collard, Schonen, Berenger, Lamartine, C. Dupin); de have dennegang vendt Regieringen Ryggen, efter i saa lang Tid at have tjent den til Støtter og, i Forening med Dupont, Lafitte, Odillon, Barrot, Arago, Bignon, Lafayette o. s. v. stemt imod et Forslag, der ringer Friheden til Graven. Kammerets ærværdige Præsident, Hr. Dupin, har føiet Vægten af sig Votum til den samvittighedsfulde Tale, med hvilken har under Debatterne har bekæmpet Regjeringens Andragende, Saasnart Stemmegivningens Udfald var klart, yttrede Ministrenes og Centrummernes Glæde sig paa en Maade, der grændsede meget nær til uanstændig Lidenskabelighed. Den største Deel af Oppositionens Medlemmer toge derimod det Parti, at forlade Kammeret paa nogle faa nær, blandt hvilke Odillon=Barrot og Sade, som bleve tilbage og gjorde Ministeriet Terrainet stridig Skridt for Skridt, for ved Amendementer til de øvrige Artikler, om muligt, at gjøre den slette Lov noget mindre slet, men deres Anstrængelser vare omsonst. 2. af Coureren. Alle samvittighedsfulde Mænd af Ære have opponeret mod Presseloven. Men - Ministeriet, skjøndt ikke istand, til at beskytte dette sit Yndlingsproject mod den Foragt, med hvilken det er bleven modt af Publicum, har dog havt den numeriske Overvægt paa sin Side. - Fra nu af maadet ligge i Factionernes Jnteresse at skride til aabenbart Oprør, thi en Masse af Forseelser mod Pressen ere, i efter den nye Lov, ifølge dens Clasticitet, underkastede saamegen Vilkaarlighed, alt efter som den offentlige Anklagers finder for godt, at man for slige Forseelser for Fremtidens trues med langt haardere Straf, end den, som Loven i det fleste Tilfælde dicterer for Deeltagelse i factisk Opstand. - Man maa nu i det Mindste ikke længere have den Uforskammenhed at snakke os Noget for om Frihed, Charte, Jnstitutioner og Juli=Revolution. Alle disse Ting have ophørt at have nogen Betydning; de ere blevne Offere for feig Frygt, jammerlig Hævn og - hvad der vilde være det skjændigste - formodentlig ogsaa for Jnsinuationer fra fremmede Magter. Chartet, denne Contract mellem Regjeringen og Folket, har tabt al sin Betydning, siden vi have seet en Minister (Persil) forblive paa sin Post, efterat have erklæret, at man kunde og burde overtræde Chartets i Bud, naar Nødvendigheden krævede dett, og siden vide have seet, at man tillader sig at handle efter denne Anskuelse." 13. af National. Den nye Presselovgivning er en umistilkjendelig Fordømmelses=Dom over Juli=Revolutionen. Det i er umuligt, at en Regjering og et Kammer, som give saa i danne Love, kan forlænge Carl den Tiendes Ministres Fænger sel i Hamm et eneste Øieblik. Pressen er i en ulige værre af Stilling nu, end den var under Polignaes Ministerium. Juli=Ordonantserne vilde ikke bibringe Pressen værre Stød, end denne nye Presselov tilføier den, og, da man nu altsaa indrømmer, at Juli-Ordonantserne have havt Ret i, ikke at ville taale offentlige Discussioner om Regjerings=Systemmet, og, da man nu indrømmer, at de have havt Ret i, at slige Discussioner ere forbundne med idelige Farer for Staten, saa vilde det være en Skam at holde disse Ordonantsers Forfattere længere i Fængsel. Man hente dem altsaa tilbage i Triumph, og man være overbeviist om, at de meget beredvilligt ville erkjende Hr. Persil og Consorter for deres Mestere. Det er desværre ikke muligt, at tilbagekalde det afsatte Dynasti, da dets Plads er besat, men de fængslede Exministre ville maaske lade sig nøie med anden passende Ansættelse, saalænge deres forrige Hoteller maa være indrømmede vore nærværende Ministre. Exministrene bør gjengives Nationen, der har saa mange Undskyldninger at gjøre dem, fordi den dengang mistydede deres Hensigter, og først nu, ved Juli-Regjeringen, har lært at begribe og fatte dem. Disse Mommenter være nok til at vise, at man bruger Pressen, medens det end er Tid, til at værne om Pressen.