Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1810-06-26
Man er nu, siger en Engelsk Journal, meget spændt paa den Vending, som de Burdettske Anliggender ville tage. Om man end ikke bør vente, at Domstolene ville vise sig partiske for ham selv, synes dog alt hvad der hører til Dommerstanden, at ville benytte sig af denne Leilighed til at gjøre Underhuset Retten at bruge Dommer magt mod enkelt Mand stridig. Men Underhuset. vil paa sin Side anvende alt paa at forsvare denne Magt. J den bekiendte Debatte af 7 Maji. hvor denne Sag kom paa Bane, sagde blandt andre Sir Arthur Pigott: Tre Uger ere nu forløbne, uden at Huset er blevet opmærksomt paa den Erklæring som Burdett har sendt Taleren, at han vilde lovlig saggive ham, og Ministerne havde allerede tidligere foreslaaet en Forholdsregel i den Henseende. Hvad hiin Erklæring angaaer, troer han, at der ikke gives noget Exempel paa en saa overordentlig Fremfærd og en saa uhyre ny Skik. Underhusets Privilegier, vedblev han, bleve vel adskillige Gange bragte paa Bane, men endnu aldrig er i noget Jndividuums Hoved opstaaet den Tanke, at anklage Husets Taler for Domstolen. Endnu aldrig har en saadan ny Skik vanæret Nationens og Parlamentets Historie; den tilhører den ny Skole, der udmærket sig ved Angreb paa Constitutionen og Underhusets Privilegier, Disse Privilegier ere nødvendige, ikke allene til Husets Vel og Sikkerhed, men ogsaa til hele Folkets Vel og Sikkerhed, der, om det lader sig forlede af den ny Lære, snart vil have de sørgeligste Følger. Uden den fulde Nydelse af sine Privilegier vil Underhuset ikke kunne udøve de tilbørlige, lovgivende, dømmende og inspectoriske Funktioner, som det ikke tør frasige sig. Trods alle Skriblerier, der dagligen udkomme, er det berettiget til at straffe dem, som det fornærmes af som lovgivende Magt ved Skamskrifter, og kun ved Arrest kan det straffe. Det kan ikke fremføre nogen Klage mod Forbryderen, thi der gives ingen, under hvis Navn Anklagen kunde være forfattet. Det var nødsaget til, at vende sig med en Adresse til Kongen, og da kunde det Tilfælde indtræffe, at Kronen just ikke lige var tilbøielig, at opfylde Underhusets Fordring og at den endog benyttede denne Leilighed for at handle mod den. Kan man uden Uvillie see Huset nedværdiges, og lade dets Handlemaade hver Dag haanligen critisere? Det var bedre, ikke at have noget Underhuus end at see det saa foragtet. Naar det ikke har Magt til at straffe dem, som fornærmer det, hvilken Magt bliver det da tilovers, Domstolene have alle denne Rettighed, og jeg er af den Mening, at det burde lade sig selv tilskrive alle subordinerede Embedsmænd, der have Deel i hiin Erklæring (den Burderiske), som Taleren har modtaget. Vist er det, at naar Lordkantsleren havde sendt en Mand i Fængsel, der i Overretten fornærmede ham, og en Sagfører havde overleveret. Hs. Herlighed Erklæringen angaaende en mod ham anstillet Klage, saa vilde denne Sagfører snart have været sat i Arrest. (Af allgem. Zeitung.)J det Londonske Museum sees nu Originalen til Magna Charta, som er bleven fundet paa en underlig Maade. Hr. Robert Cotton, Stifter, til en stor Bogsamling, som er opkaldt efter ham, kom en Dag til sin Skræder, der var i Begreb med at sønderklippe et stort Stykke beskrevet Pergament med et vedhængende stort Segl, for at gjøre Maal deraf. Cotton blev opmærksom paa Skriften og forhauses over at finde her Originalen, til den høitidelige Act, hvorpaa Engellands Frihed, beroer. Han kjøbte den af Skræderen for Spotpriis. - Saaledes fortælles denne Sag i Engelske Blade; men man skulde næsten troe, at det Hele er en Satire over det Engelske Folks Frihed, som nu er siunken saa dybt, at den i en Skræders (Ministernes) Hænder klippes efter Behag i tusinde Stykker. - Magna Charta skal, efter Sigende, have sin Oprindelse fra Edward Confessor eller Bekjenderen, som kom 1042 til Regjeringen, og gav Kirken og Staten adskillige Forrettigheder, som Henrik 1, stadfæstede ved det egentlige Magna Charta, der blev fornyet af Henrik II. og Henrik III., hvilken sidste adskillige Gange stadfæstede og ligesaa ofte overtraadte det. Men i sit 37te Regjeringsaar begav han sig til Westminsterhall, og der blev, i Overværelse af Adelen og Biskopperne, der holdt brændende Voxlys i Haanden, Magna Charta oplæst. Under denne Oplæsning holdt Kongen den hele Tid Haanden paa Brystet, og aflagde tilsidst den høitidelige Eed, ubrødeligen at holde hvad samme indeholdt &c. Biskopperne slukkede derpaa Lysene, kastede dem paa Gulvet og raabte: "saaledes skal den udslukkes, og stinke i Helvede, der krænker dette Charta. Men denne høitidelige Eed uagtet krænkede Henrik endnu næste Aar sit Folks Rettigheder, indtil Baronerne begyndte Krig med ham, og han tilsidst stadfæstede det igjen i hans 2de Regjeringsaar. Den vigtigste Deel af Magna Charta bestaaer deri, at det sikkrer hver enkelt Mands Frihed og Eiendom, med mindre han erklæres strafskyldig af Parlamentet eller Landets Love. Kjøbenhavn, trykt hos P. H. Höeckes Enke.