Norske Intelligenssedler, 1770-12-12
Soer. Nelliger. koste. No. 50. Onsdagen den 12 December 1770. So Fortsættelsen af det i No. 47, begyndte: om Menneskenes foranderlige Tænkemaade. Man kand ikke uden hemmelig Foragt og Medynk høre paa et ungt Menneske, som besidder Ærgiærrighed, naar han ved en troehiertig Fortælling aabenbarer os hans Forslags Hensigter og Forhaabninger. Han har seet Folk paa 80 og 90 Aar, han har selv Exempel derpaa i sin egen Familie, følgelig skal intet være vissere, end han skal naae ligesaa høy en Alder, om end ikke (som han meener) blive ældre, uagtet hans Fader ikke blev ældre end 36 Aar, og ligesaa hans Farfader, der døde af en tærende Sygdom i sit 33te Aar; Det giør intet til Sagen: Han tænker dog, det har sig rigtigt nok med hans Udregning, det kand aldrig slaae feyl, han jo bliver en høy aldret Mand: Videre lover han sig al optænkelig Slags Lyksalighed, og giør sig Forhaabning om en bestandig og føyelig Lykke. Han glæder sig ved det, han længes efter, ligesom han allerede havde det, og gotter sig med en vederqvægende Forestilling om det Forventede. Historien er et bestandigt Speyl for Menneskenes Sæder og Levemaade, i den finder han, at ofte, endog de anseeligste Mænd have levet frit i deres Ungdom: Den Sag har sin fulde Rigtighed: Han maa speile sig i deres Forhold, tage Exempel af deres Levemaade, og gaae samme Vey som de, hvilken, om den ey just fører til Ære-Stædet, saa synes han, at den dog i det mindste ey er til nogen Hinder deri, Alt dette er tilstrækkelig Grund for ham til at bære sig lige saadant ad, han giør sig derfor den faste Slutning, at han ligeledes vil henleve sin Ungdoms beste Aar i Vellyst og Overdaadighed. Han sætter sig for, at han vil nyde alle de Forlystelser, som de unge Aaringer holde for tilladelige, og finde Drift hos sig til Selskaber, Baller, Giæstebuder, Fruentimre, og hvad meere kand være, tumler og løber om i hans tomme Hoved imellem hinanden. Saaledes sværmer han om i Selskaber, og alt hvad han har været i Færd med om Dagen, bliver en Hoved-Sag for ham om Natten, at tænke paa. Hans Lystigheder fornøye ham, endog i Drømme om Natten. Det er, hvor han gaaer og staaer, som om han var i et Dandse-Selskab, og Vanen minder ham, saa at han ofte springer op fra sin alvorligste Forretning, som er at læse Comoedier, for at tage sine Dandse-Trin et par Gange over Gulvet, og uagtet han har intet Fruentimmer at dandse med, saa har dog den forrige Dags Balgiort saa dyb en Jndtryk hos ham, at det svæver saa livagtigt for hans Øyne, ligesom det var noget virkeligt; Snart stunger han, snart snakker han og svarer, ligesom han kunde have nogen at tale med Han synes, at hans Ører hører den lifligste Musiqve, i det mindste har han megen Umage med at bilde sig det ind, saa vel har han ført sig sit Selskab til Nytte, at han længe kand have Godt deraf. Han har Taabelighed nok til at bilde sig ind, at han kand vinde og indtage alle sine Medborgeres Hierter: Han tænker, at han tilgavns er afholden og yndet af alle hans Landsmænd; Men vel er det, at alting er ikkuns hans Jndbildning: Han er høyt agtet for hans muntre Omgang og grundige Kundskab: Man forundrer sig paa Timen over hans glimrende Vid, klygtige og spillende Jndfald og alvorlige Betænksomhed: Nu, hvad er meere naturligt, end at han, siden han elskes af alle, beundres af alle, giør sin faste og visse Regning paa et feedt Embede og en riig Betiening: Dette veed han, i hvor taabelig han ellers er, han aldrig bedre kand erlange, end ved en anseelig Families Forbøn og Hielp, og derfor søger han at komme i et saadant Slægtskab ved Giftermaal: Dette lykkes ham, saa han finder et Fruentimmer, der i hans Tanke besidder alt, hvad man kand kalde Skiønhed, baade paa Siæl og Legeme, Denne hun agter intet Rigdom og Æres Betieninger, som hendes andre Friere besidde og beklæde, for kuns at faae ham til sin Deel, som i hendes Øyne er saa yndig, at hans Lige aldrig er til Hun giver derfor alle hendes Beylere Afslag, for at overgive sit Hierte gandske til ham: Med denne Gudinde lever han lyksalig en kort Tid, dog uden Betiening: Der skal giøres Anstalter til hans Forfremmelse; Thi fortiener nogens Dyd og Dygtighed at paaskiønnes, saa fortiener hans: Hans Sviger-Forældre, som for længe siden har begyndt paa at høyt agte denne lyksalige Ægte-Forening, lægge alle Aarer over Borde, og spænde alle deres Kræfter an, for ved Hielp af deres anseelige Familie at bekiendtgiøre hans Dyder for store Herrer, og ved deres Hielp faae ham ophøyet af Støvet til den Æres Spidse, han længe har meent sig berettiget til Belønningen for hans Fortieneste, bestaaer i det Embede, som er frugtbarest paa Jndkomster Han naaer sit Ønske og træffer Maalet: J denne hans anbetroede Betiening finder han ved sin Tiltrædelse store Forvirringer og jævnlige Mangels Poster, som hans Formænd ey have været i Stand til at hæve Hans Skuldre ere ene vel skabte til at bære saa betydeligt et Embede, han opdager jævnlige Bedragerier af hans Under betientere: Alt dette forandrer og forbedrer han; Han overvinder alle Vanskeligheder, og giør alle hans Fienders mod ham smeddede Anslag til intet, de maa blive til Skamme, da han har ført sig brav og mandig op i hans vanskelige Forrtning efter alles Dom og biefald. (Fortsættelsen følger.)