Berlingske Tidende, 1836-01-02
Hvad nu Qvægtyveri paa Marken i Særdeleshed angaaer, synes Domstolene forlængst at have følt Enormiteten af den derfor fastsatte Straf, ikke blot ved den sædvanlige Eftergivelse af Kagstrygningen, men tillige ved den Skyldiges ikke usædvanlige Anbefaling til endnu større Formildelse. Derfor maa Straffens Haardhed selv antages at have været Kilden til, at man i streng grammatikalsk Fortolkning af de ældre Love og ved de derpaa byggede Præjudicater ligesom har søgt et Nødmiddel mod den haarde Strafs Anvendelse. Hertil henhører til Ex., at man ved Tyveri af de 4 Species af Creaturer, som Forordningen af 4de Marts 1690 omhandler, har fordret som betingelse for den 4de §'s Anvendelse, at det stiaalne Creatur, uden Hensyn til dets Værdi, skulde have en vis Alder, hvorved Borttagelsen af en 3 a 4 Aars ung Hest eller af en Qvie, uanseet en Værdi af respective 50 eller 25 Rbdlr., kun straffedes som simpelt Tyveri, medens Tyveri af en gammel Hest eller en gammel Ko, til 10 eller 5 Rbdlrs. Værdi, belagdes med Straffen for qvalificeret Tyveri. Den strenge Fordring paa, at Creaturet skal bortstjæles paa Marken, har til Følge, at den, som om Natten, under graverende Omstændigheder, af Bondens Stald bortskjæler hans Heste og Creatur, ikkun ansees som for simpelt Tyveri, medens de sammes Borttagelse fra Marken, hvor Leiligheden unegtelig er større og Gjerningsmandens Fare mindre, ansees som qvalificeret, hvorved er at mærke, at medens i sidstnævnte Art af Tyveri den ratio legis, som hentes fra Lovgiverens Omhu og Tyvens Ringeagt for Markfred, synes at gaae op mod Lovens Omhu i andre Artikler og Forbryderens Ringeagt for Huusfred, belægges saaledes den mindre Vold og Dristighed med høiere Straf end den større. Under en formildet Straffelov for Qvægtyveri turde det derfor upaatvivlelig være rigtigt, at tage under Overveielse, hvorvidt Markfreden desuden bør gjøres til et bestemt virksomt Moment i flere Tyverier i Henseende til Straffens Skærpelse i en vis forøget Grad, deels fordi Eieren af andre Creaturer eller Effecter paa Marken ikke, fordi han som mindre velhavende hverken har Heste eller Køer, bør være mindre beskyttet end den, der har disse, og deels fordi en almindeligere Kundskab om Loven og Domstolenes hidtil antagne Grundsætninger, kunde bevirke, at Tyven netop rettede sit Eiendoms-Jndgreb paa de andre for Landmanden ikke mindre vigtige Huusdyr, naar Forskjellen mellem Straffen vedblev saaledes som nu, og det turde derfor ansees rigtigt, under meernævnte formildede og paa Straffegrader byggede Straffelov, at udvide Begrebet om Qvægtyveri paa Marken saaledes, at det kom til at indbefatte flere Arter af Creaturer, uden Hensyn til Alder og Værdi, men at Borttagelsen af andre Gjenstande, som Martfreden burde beskytte, saasom Blegetøi, Avlsredskaber og deslige, ligesom hidtil sattes i de betydeligere simple Tyveriers Classe, dog saaledes, at dette Brud paa Markfreden, i en nærmere bestemt Grad, virkede Forøgelse i Straffen.""J begge Tilfælde vilde altsaa det større Valg af Straffegrad beroe paa de borttagne Creaturers og Gjenstandes Antal, Værdi og Nødvendighed for Bonden, i Forbindelse med have Ret til at fordre, er, at der ikke forundes Bevilling til at nedsætte sig paa de i Forordningen nævnte Haandværker nærmere end 1 1/2 Miil fra Kjøbstæden; og, ligesom der kan klages til Cancelliet, hvis Amtmanden maatte meddele deslige Bevillinger til Nogen under andre Betingelser end de lovbestemte, saaledes kan det i Reglen heller ikke antages, at Amtmanden, der ogsaa er Øvrighedsperson for Kjøbstæderne, der altid har sin Bolig i en Kjøbstad og saaledes har Leilighed til at høre Kjøbstædborgernes jevnlige Klager over Land Haandværkerne, skulde være altfor rundhaandet med deslige Bevillingers Meddelelse. Commissarius bemærkede fremdeles, at Politimesterne paa Landet ogsaa jevnligen, efter hvad der fra de af ham paa Embedsvegne foretagne Jnspectionsreiser er ham bekjendt, forfølge det ovennævnte Slags Sager som offentlige Politisager, men at dette naturligviis ikke kan paaligge dem paa enhver løs Angivelse, ligesom Commissarius ogsaa ansaae det uhensigtsmæssigt og udenfor Fdgen. 11te Novbr. 1791 og dens Analogi, at paalægge Sognefogderne som Pligt at vaage over, at uberettiget Haandværksdrift ikke finder Sted paa Landet.