Viborger Samler, 1779-11-08
Spørgsmaal. Er det en Præste=Enke tilladt at sælge sin Deel af Avlen fra Gaarden i Naadsens Aaret? Svar: Svar. Jeg skriver og svarer saalænge for Enker, at man snart maatte tvivle om min Upartiskhed, ja jeg maatte selv tvivle om den, hvis jeg ei kiendte min Uegennyttighed, og erkiendte Sandheds Undersøgelse for den naturligste Tilbøielighed i Sielen. Jeg har ofte fundet en Sandhed, som et nogent Dittebarn, og, naar jeg har opklædt den, have mange seet skievt til den, ja til mig med men da jeg kiender dens høie Herkomst og dens nyttige Afkom, naar den besvangrer Retfærdighed, saa bærer jeg altid en varm Jver for den og dens Opkomst. Skræppende Fordomme skulle blive dristige nok at udskrige denne Sandhed for uægte, nemlig: at det er en Præste=Enke tilladt at sælge sin Deel af Avlen ved Auction til den Høistbydende, som maa bortføre og fortære den, hvor han vil, men jeg optager den blandt de ægte Sandheder. Selvtykke vil paastaae, dette Foster er født paa Præstegaardens Grund, er hunden til Stavns, og skal blive ved Stedet. Jeg exiperer: Vorne=Rettigheden er for længst ophævet. Min Sandhed rangerer blandt de Geistliges Børn, der ei kan deles til Stavns, paa hvis Grund de og ere fødte. Mine Beviser ere følgende. 1. En Præst har, skulle jeg formode, Frihed at sælge sin Gaards Avl, ligesaavel som hans Tiende i Kierven. Enken eier det, Lovgiveren har tildeelt hende med samme Ret, følgelig og med Salgs Ret. 2. Enken og Successor ere Sammeiere af Avlen. Hver af dem har fuld Ret til, i og over sin Deel. Maa han sælge sit, og hvorfor maa han ikke, hvorfor maa da hun ei sælge hendes, Naar hun bruger sin Ret, giør hun den anden ingen Uret. 3. Bor enhver sorge for sig og fine, efter en apostolisk Kiendelse, bør da Enken ei sørge for at udbringe alt sit til det høieste for at betale hendes sal. Mands Kreditorer, og bevare sig selv for det Slags Folk; thi hvi skulle hun være værre, end en Hedning, 4. Loven forbyder ingensteds Avlen at sælges. Den befaler ingensteds, den skal fortæres i Præstegaarden. Naar det da hverken er imod Lovens Paabud eller Forbud, saa er det jo ikke Uret, men Ret. 5. Hvor tabeligt ville det ei blive for en Enke, om hun ei maatte sælge uden til Successor Maatte Avlen ei komme ud af Flekken, raadde han for Prisen, og hun ikke, som var alt for tvunget. Men lad os og høre Kontrapartens Røst, saa hæes den end er. Han siger: 1. Præstegaarden, behøver Foer, fordi dens Agre behøver Gjøde. Er Foeret saa umistelig for ham, kan han jo kiøbe det paa Auctionen, saa er det hverken for dyrt eller forlet. 2. Det heder L. Pag. 165. Art. 23. Foer maa ei føres fra Bondens Boelig, men skal paa Stedet fortæres - Denne Jnstance er anseelig, men uvedkommende, saa fattig som den fattigste Bonde; thi just den tales om, og det, som sædvanligen, med en Konge=Viisdom. Bondens Avl er hans visse og eeneste visse Jndkomst; ligger den, ligger hans heele Næring, ja Kongens Skatter, Husbondens Landgielde, Præstens Tiende, Borgerens Fødevare, Fogdens Korn, Fattiges Meel. Men ligger Præstens Avl, er det en privat Sag, hvorved Publicum intet taber. Altsaa concernerer dette ei meere Præstegaarde end Herregaarde. De kan saae, de kan lade være, men Bonden skal saae. Det saae Lovgiveren, da han saae denne Articul. Hvor viist 3. Forordn. af 1682 og 1696 siger, at intet Foer skal Hos skal fores fra Gaardene, men der fortæres - Dette var en priselig Anstalt, men hvor var det paa Rytter=Godset, som Kongens eget, altsaa paa samme Grund, som i forrige er anført, og vedkommer i Præstegaarde. Af disse Lovgiverens Befalinger giør jeg nu saadan Slutning: Siden de Gaarde ere nævnte, som ere forpligtede at lade Foeret fortæres paa Stedet, saa ere de Gaarde, som ei ere nævnte, og ei i de benævntes Klasse, derfra frie og undtagne, nu ere Præstegaardene ei nævnte, følgelig have Præst, Enke, Successor Frihed at sælge deres Avl offentlig og fra Gaarden; thi de ere Privatister eller Privilegister, og hver kan giøre ved sit, som den vil Gravskrift. Her gjemmes : I Uforkrænkeligheds og et erigt Livs Haab Den forkrænkelige Deel. Velædle nu Salige Madame ANNE JOHANNENODSN. födt Frisk BEn, Som først blev seet i Hobroe Aar 1708 den 24 Aug. Og omfavnet af ærværdige Forældre, Faderen Sal. Hr. Jacon Exicus Fasane, Provst og Sognepræst der paa Stedet, Moderen afgangne Madame Aar Carunior Kun. Efter vel anbragt Ungdoms Tiid, Kom hun i Ægteskab med Seig. Chil T KxUDSk. Borger og Guldtid i Aalborg. Udi Aaret 1750; Men deres kierlige, skiønt hörnisse Ægteskab Varede kun til Aaret 1760. Da Han efterlod Hende som linke. Menneskelige Skröbeligheder undtagne, BeBeriste Hun sig Mod. Paarørende og Venner.