Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1844-06-01
Det er desværre ikke usandsynligt, at dette Skridt af vore brave nordslesvigske Deputerede, vil blive bedømt paa forskjellig Maade. Flere, og det respectable, Stemmen ville udentvivlevære tilbøielige til at tiltræde den Mening, som tvende kjøbenhavnske Blade af forskjellig Farve alt have udtalt, at det er overilet og med Hensyn til Sprog; stridens endelige Afgjørelse skadeligt. Man mener nemlig, at da Patentet af 29de Marts, kun er en provisorisk Lov, kun gielder for den forestaaende Session, og i denne tillige forelægges Stænderne til Betænkning, saa vurde de have mødt, for af at Kraft at bekæmpe Patentet og indgive et Minoritetsvotum, hvortil begge de danske Stænderforsamlinger ved Petitioner kunde slutte sig. Da de allesammen tidligere have viist, at de ere det tydske Sprog saa mægtige, at de kunne udtrykke sig deri, og det altsaa ved Patentet er gjort dem umuligt, som Mænd af Ære at tale Dansk, saa mener man, at de, efter at have afgivet en Protest imod den Tvang, Patentet underkaster dem, samt værget sig mod de Conseqvenser, som heraf for Fremtiden maatte kunne udledes, burde have fortsat Kampen med Schleswigholsteinismen paa Tydsk. Denne Mening synes nu vistnok at have Noget for sig, navnlig er det utvivlsomt, at de danske Deputeredes Resignation af Schleswigholsteinerne vil blive betragtet som en ny Triumph, og at den Eenstemmighed i den slesvigske Stænderforsamling, som derved mulig vil bevirkes, af Hs. Majestæts tydske Raadgivere i sin Tid vil blive paaberaabt, som en Grund til at stadfæste Patentet. Men paa den anden Side synes det os klart, at det er en aldeles ubillig, ja en næsten usømmelig Fordring, at stille til de Mænd, der engang have opoffret sig for Nationalitetens Sag, der ere blevne forhaanede, truede, forfulgte for deres danske Tale og danske Sind, der ere blevne hædrede af den danske Nation som Modersmaalets Martyrer og Talsmænd for Folkets naturlige Ret, at de nu skulle fornegte Nationaliteten, opgive deres Ret, og lægge tydske Lyd paa deres danske Tunge, endogsaa blot for en Tid. Hvad Jndtryk maatte det gjøre paa det danske Folk, dersom det har nogen Agtelse for sig selv og Kjærlighed til sit Sprog, at høre ham, der, saagodt som ene midt i den rasende Forsamling, uforfærdet vedblev at tale Dansk, nu optræde som tydsk Taler, Og ere de danske Deputerede virkelig berettigede til, for at vinde en høist problematisk Fordeel, for at tilveiebringe et lille Minoritetsvotum, paa deres Vælgeres Vegne at renoncere paa det, der af Kongen selv er erkjendt, for disses, naturlige Ret, Vilde, denne Føielighed ikke ogsaa blive taget til Jndtægt af Schleswigholsteinerne og brugt, som et Argument mod det danske Sprogs Ret, i Stændersalen, Og, hvortil be høyes, denne Minoritetsbetænkning, som man ønsker, hvorfor skulle de samme Mænd gjentage, hvad de alt engang have sagt, og vel neppe ere i Stand, til at sige bedresen man bange for, at de danske Stænder skulle forsømme deres Pligt, hvis den ikke idelig og idelig indprentes dem Har den danske Nation, ikke alt, fuldkommen, tilstrækkelig Anledning, til at hæve sin Stemme til Værn om sine helligste Jnteresser, til Beskyttelser for, fine undertrykte Landsmændre Lad den slesvigske Forsamling, kun gotte, sig ved sin Eenstemmighed lad Schleswigholsteinerne kun ublende indtage den forladte Valplads; derfor er hverken Slaget tabt, eller det er de danske slesvigske Deputeredes Skyld, om det tabes; thi de have ikke trukket sig tilbage af Feighed eller Modløshed, men fordi de ikke kunne stride med Ære under de givne betingelser. Nu er det altsaa det danske Folks Sag, seirende at føre dem tilbage paa den Plads, hvortil Medborgeres Agtelse og Tillid kaldte dem, til at forskaffe dem enten en ærefuld Fred, eller i det mindste Ret til at kæmpe under lige Vilkaar. Mægter den danske Nation ikke dette, saa være den forberedt paa sin egen Undergang, og den er da i Sandhed heller ikke bedre værd. (Fædrel.)¬