Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1807-06-02
Foustacademier. Min Ungdomsven Tobias Frandsen, bad mig at følge med ham op paa Charlottenborg. AdFilige unge Konstneres Concoursarbeider vare stillede offentlig til Skue for Peer og Poul, for Avelles og hans Skomager, for Tobigs Frandsen og Jørgen Hattemager. Jeg antog Tilbudet med Glæde, og ansaae det endog for en sand lykke, at jeg netop i saa gunstigt et Øieblik ter kommen til Hovedstaden. Jeg saae her hvor meget Smagen kunde forædles, naar man for Alvor vilde ophielpe, understøtte, befor de og belønne Konsten. Jeg følte her hvilke Konstnere vort Fædreneland vilde kunne opvise, dersom saa mange skjønne Anlæg ikke ulykkeligvis manglede Leilighed til end mere at udvikles, øves og fuldendes. Jeg beundrede her med Henrykkelse Thorvaldsens Arbeider, men harmedes over, at en Palme, plantet i og for Dannemark, skal blomstre og udbrede sin Skygge paa hiin Side Tiberens Bredder. Jeg beklagede, at Fædrenelandets Rige og Store have ladet Abildgaards Pensel hvile i saa mange Aar, og ikke opfordret den til at pryde deres i andre Henseender saa pragtfulde Borge med sine udødelige Arbeider. Jeg saae med Veemod unge talentfulde Mennesker opoffre sig en Konst, som i Dannemark i egentlig Forstand søger efter Brød, og sukkede ved den Tanke, at vi danne Konstnere, som trykkes af huuslige Bekymringer og blive et Offer for Næringssorger, Med saadanne Følelser traadte jeg ind i den store Antiquesal. Omgivet af Roms og Grækenlands Mesterværker, tilbagetryllet i en Tidsalder, hvor en Phidias besjelede med sin Meissel det livløse Marmor og en Perikles besønnede Konsten med Kongelig Rundhed. En ny Verden udviklede sig her for mig af sit Chaos. Jeg beundrede hine udødelige Konstnere, som vidste at lægge saa meget Liv og Aand og Varme i disse kolde Steenmasser. Hvad er vor ligegyldige, følesløse og aandelig trælbundne Tidsalder mod hine store og frie Sjele, som disse Billedstøtter endnu bære Præg af De staae her som Mønstere for tilkommende Slægter, uopnaaelige i Skjønhed, Værdighed og Majestæt, som Jdealer, der i en varslende Tone tilraabe hver Fremtids Konstner: saavidt skal du komme og ikke videre Disse Forestillinger adspredte de mørke Tanker, som vort Aarhundredes Smaghedsaand, opvakte hos mig. Jeg fandt det ikke mere besynderligt, at vor Slægt betragter den sublimeste af alle Konster som et lavt Haandværk, og dens Dyrkere som unyttige Væsener, der kun kunne bruges til at male Chinesiske Lysthuse og Dyrstykker m. Franske Berrer. Jeg fandt det aldeles ikke mere underligt, at Konst smagen og Konstfølelsen maatte synke ligesaa dybt hos os, som den steg i Grækenland og Rom i sin heldigste Periode. Toblas Frandsen hovede aldeles ikke min Enthusiasme. Han kaldte den Sværmerie, ja endog Narrerie. Hvad nytter, faade han, alt dette Tøierie til, Det er jo til ingen Verdsens Gavn. J min salig Faders Hauge i Kjøge stode de detligste Apstamenter. Der var iblandt andre ret, der forestillede Adam og Eng med Stangen. saa naturlig, at man ordenlig kunde faae Lyst til at kysse den skjelmske Eva og give den enfoldige Adam et resigen. Men hvad mener du ved jeg fik for dette herlige Stykke, da jeg satte den ind paa en Auction? 28 s. - ikke min Sielen Skilling mere! Og den Marchandiser, som kjøbte det, har det endnu staaende. Flokke af Drenge gade paa det, men ingen vil kjøbe det. Jeg er vis paa, at der ikke blev givet to Mark for den Laocoon, som du gjør saa meget af, dersom den kom til Auction. - Jeg smilte over den gode Tobias Frandsens troskyldige Anmærkninger; jeg lod mig nøie med at svare ham, at det samme omtrent vilde være Tilfældet, om en kostbar Orientalsk Perle komtil Auction i Grønland. Jmidlertid er den Tobias Frandsenske Tænkemaade neppe ualmindelig i Kjøbenhavn, end ikke blandt dem, som give sig Mine af at være oplyste og besidde Smag. Men beklageligt er det, at man i vort Fædreneland, hvor der gjøres saa meget for Oplysningen, endnu ikke tilfulde synes at indsee, i hvor nøie en Forbindelse de skjønne Konster staae med den offentlige Opdragelse; hvor meget de bidrage til at oplyse og befæste Folkets Begreber om det Skjønne, Sande og Gode, hvor nødvendigt det er, at Konsten opmuntres og understøttes, naar vise Love skulle i alle Dele opfylde deres Bestemmelse og Menneskehedens Forædling skal fremmes. Billedhugger= og Malerkonsten, ja selv Bygningsskonsten kan blive en vigtig Drivefjeder til Higen efter Berømmelse og Udødelighed; to Egenskaber, der ere saa nødven pige til at opsamme Fædrenelandskjerlighed. Det er paa denne Maade, at det gamle Grækenland og Rom har foreviget sit Navn og sine store Mænd, medens saa mange andre Folkeslags Minde har fundet sin Grave i Tidens Malstrøm. Et skjønt Konstværk virker med magisk Kraft endog paa den Uindviede. de gamle Gothers Mangel paa Civilisation spores ingensteds tydeligere end i deres ubetydelige Konstlevninger. Ligesom et slet skrevet og uordentlig sammenlagt Brev opvækker ufordeelagtige Tanker om dets Forfatter, saaledes opvække en Nations slette Konstværker ogsaa ufordeelagtige Jdeer om dens Aandscultur. Jeg kjender intet passeligere og uforgjængeligere Middel til at belønne Fortjenester, end en rigtig Anvendelse af de skjønne Konster. Ved Understøttelser, Gaver, Bifald og Opmuntringer, kan man kun belønne Fortjenesten saa længe den Fortjente lever, men ved Konsten kan man endog udvide denne Belønning til mange Aarhundreder efter hans Død. Horats siger: der har levet tappre Mænd førend Agamemon, men ubegrædte og ubekjendte sove de i en evig Nat, fordi den guddommelige Digter mange lede dem. Alexanders Heltedaad vilde maaskee tildeels have været glemte, dersom en Qvintus Curtius ikke havde bevaret deres Minde, og Jupiter selv havde maaskee havt samme Skjebne som saa mange andre Guder, hvis ikke Phidias Meissel havde vedligeholdt hans ErundringOm de skjønne Konsters Virkning paa Sædernes Forædling kan der blandt tænkende Mennesker kun være een Stemme. Det var dem, som skienkede Grækenland saa mange store Helte, og frembragte Handlinger, der opvakte Verdens Beundring. Men naar de skulde opfylde dette store Øiemed, bør man betragte Konsten og Konstnere fra en langt ædlere Synspunct end i vore Dage. Sande Konstnere bør agtes og værdiges som Folkets Lærere, Sæde lighedens Haandhævere og Dydens Belønnere. Men saadanne Mænd bør fremkomme og uddannes i Landets eget Skjød. Kun den fædrenelandske Konstner bør lønne og forevige den fædrenelandske Dyd. Jntet er modbydeligere end at see den Frands, der skal pryde Landsmænds Jsse, slettes i andre Lande eller af Fremmedes Haand. Det er ikke hædrende for Nationen, at Frederik den Andens og Christian den Tredies Mouseleer i Roeskilde Domkirke ere forfærdigede af fremmede Konstnere i Jtalien. Kun hine mørkere Tidsalders Cultur kan det tilgives, at Danske Fortjenester bestandig maatte foreviges med en fremmed Meissel. Christian den Fjerde, Dannemarks meest dansksindede Konge, som, skjønt han levede henved to Aarhundreder, tilbage i Tiden, allerede følte hvor godt det er, at kun Landsmænd forevige Landsmænds Fortjenester, lod den bekjendte Berg, paa egen Bekostning reise i Jtalien, og dannede ham ved sin Opmuntring til en i sin Tid agtværdig indenlandsk Konstner. At Christians fore Hensigter med denne Konstner ikke aldeles opnaaedes; at han ikke blev Stammefader til mange fædrenelandske Konstnere, det kan man let for klare sig, naar man betænker hvilken Aand der i den Henseende herskede i vort Fædreneland under Frederik den Tredie og Christian den Femte.