Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-11-10
Blandede Efterretninger. Autographer (Brudstykke af en Englænderindes Skrivelse.)- Men jeg kan jo ikke altid spinde og strikke, og derfor læser jeg ogsaa undertiden, og har jeg da betragtet Kongers og Heltes tappre Bedrifter, Statsmændenes vise Handlinger de Regler, som fremstilles i Historien; lærde og studerede Menneskers Fødsel, Slægtregister og Fuldkommenheder, som beskrives i Biographier; kjække Mænds Eventyr og Opdagelser, som opregnes i Reisebeskrivelser, og alle de aandfuld og talentrige Mandfolk og Fruentimres skjønne, phantasierrige Digtninger og Bestræbelser i Litraturens forskjellige Grene, og dog alt dette alene paa Tryk, saa paakommer mig naturlig det Ønske, at besidde disse udmærkede Menneskers egenhændige Haandskrivter, at have de samme Papirer, paa hvilke deres Hænder hvilede, samt at kunne see og beholde de Characterer, som de egenhændig have nedskrevet. At see og besidde disse, forskaffer ligesom en nærmen Forbindelse, et nøiagtigere Bekjendtskab med disse udmærkede Jndivider, end det kan skee vid trykte Ord. Naar jeg overseer mine Autographer, saa finder jeg Capitain Cooks egenhændig Haandskrivt. Jkke i Virkeligheden rækker ju denne udødelige Søefarer Hænderne, men der er dog kun et Blad Papiir imellem hans Haand- og min. Blader jeg videre, saa seer jeg et peent og muntert skrevet Brev fra Doctor Fan klin. Vel besøger jeg ikke virkelig den oplyst Philosoph, Naturforsker og Philantrop, men sig seer ham dog i sit Huus. Jeg kan læse en Ludvig den Fjortendes Hæder og Herlighed, er Karl den Andens Falskhed Tvetungenhed er Ryggesløshed, om den stolte, onde Grev Dudleys Ærgjerrighed, ham, som "den store Ubi kjendte", hvem, in Parenthest, hver Mand kjender eller troer at kjende, med al sin Møje i sin Kenilworth ikke kan stemple til nogen Helt, men vil jeg være rigtig bekiendt og fortrolig med disse Folk, saa maa jeg hefte mine Øine paa mine Autographer. Dersom den Skrivendes Characteer kan kjendes af hans Haandskrivt, af hvilken Mening mange ere, og hvorpaa jeg selv troer, indtil et vist Punkt, saa er dette en Bivæggrund mere for mig til at ønske mig Aucgrapher; dog forekommer det mig, at Characteer-Erkjendelsen af den Skrivendes Haandskrivt taaler mangehaande Jndskrænkninger. Je troer ikke, at Geniet binder sig til nogen enkeSkrivform, for at paapasse, om de Characterethvorved han meddeler sine Tanker, ere læselige eller ulæselige. Jeg troer ikke, at en Lærd, som skriver meget, i Almindelighed tænker paa andet end saa hurtig som muligt at tilendebringe Sagen. Mennesker, som have den Fordeel, at de have lidet eller intet at bestille, skrive ofte ulæseligt, for at affectere mange Forretninger. Ved Modens Jndflydelse er en fri, flydende og fiin Haandskrivt bleven herskende, og meget af den bestemmende Characteer er tabt i en almindeligere Lighed. Derom er jeg dog overbeviist, at et Fruentimmer, som skriver en reen og nydelig Haand, aldrig var en Sludske; at intet Fruentimmer, som skriver en stirlig Haand nogensinde har været gemeen, eller at et Fruentimmer, som har en skjødesløs og slet Haandskrivt, nogensinde har været fuldkommen ordentlig i sin Dont; og sandsynligt er det, at en Kone, som skriver en stiv Haand, hverken har Ynde i sit Væsen eller behagelige Manerer. Man skulde tænke, at naar man beder et Menneske om et Specimen af hans Haandskrivt, maatte dette være Beviis paa at man betragter ham som udmærket, og at man maatte forudsætte, at han derfor vilde aflægge sin Compliment, og med Fornøielse, om end ikke med Tak, give et saadant Specimen, og virkelig kunde jeg anføre mange udmærkede Personer, af hvilke jeg kun kjendte de Fleste af Navn og Rygte, som, paa min Bøn i den Henseende, tilsendte mig meget artige og skjønne Svar. Hvor stor maatte derfor min Overraskelse være, da man sagde mig, at et Antal af Gentlemen, med en kronet Digter i Spidsen, nu har indgaaet en Forening ene og alene for at udrydde Autograph Samlernes Slægt. Hvor skrækkeligt, at true os alle med Tilintetgjørelse. Jmidlertid har jeg en Trøst, og denne kan den dødsendende Kronede (Laureat) ikke røve mig; jeg besidder et Blad, af hans egen Haandskrivt, hvorpaa findes en Couplet, som udtrykkelig er skreven for mig, og en Lykke er det, at jeg fik denne, før den frygtelige Trudsel udkom. Det maa jeg rigtignok tilstaae, at Autographer stundom give Anledning til et Blik bag Gardinet." Jeg besidder Brevetil Boghandlere fra berømte Skribenter; deriblandt adskillige Ansøgninger, Tilbud af Værker, som allerede ere færdige, Opfordring til at betale leverede Artikler o. s. v. Men hvorfor maa man ikke faae saadanne Ting at vide, De kunne jo dog lettelig forudsættes og gjættes. Jeg har et Haandskrivt-Specimen fra en af vor Tids meest yndede Skribentinder, i Form af en Recept til at lave en Pudding, og et Dito fra en anden, ligesaa berømt, i Form af Lysning efter en tabt Kjole. Men er det da en Skam for en Skribentinde, at hun veed, hvorledes en Pudding skal tillaves, eller at hun bestræber sig for at faae en tabt Kjole tilbage, Jeg har selv et Slags Krav paa at være Skribentinde, thi jeg har skrevet een Gaade og to Charader, som Tante Marthe og Cousine Rebecca høiligen have roset og priset, og jeg skriver aldrig en Ordre til at hente mig for sex Skilling Knappenaale, uden at tænke paa, at jeg maaskee dermed giver Autographer for en eller anden sulten Samler; men lad saa være, jeg maa have Knappenaale, og bryder mig ikke om, hvem der faaer det at vide. (L. B. d. B. H. 178.) En interessant Afhandling af Hr. G. W. U. Wedel om Dannebrog, nemlig om de hidtil udbredte Fabler om dens Oprindelse, dens Tab, dens Gjenerobring i Ditmarsken, og om Dannebrog-Ordenens Stiftelse, som ikke er at hentegne til ældre Tider end Griffenfelds, læses i de to sidstudkomne Hæfter af Schleswig Holstein-Lauenburgsche Provinzialberichte. Forfatteren paastaaer, at det er blotte Fabler og Legender: at Kong Waldemar den anden i Aaret 1219 skal have stiftet Ordenen, at Waldemar den 2den skal have udnævnt 35 Dannebrogsriddere af de Hærførere i den estblandske Krig, som ved Tapperhed og Fortjenester have udmærket sig; at Ordenen 1672 blev fornyet osv. Det var efter hans historiske Undersøgelser ingen Fornyelse; men da blev Ordenen først stiftet, fordi Griffenfeld vilde have en Orden bragt tilveje, med hvilken han kunde prydes, og det var Griffenfeld vigtigt, forat sætte sin Plan igjennem, at det skulde fore bringes Kongen, at det var en gammel Orden, som det vilde være Hs. Majestæts Regjering en høist berømmelig Sag at fornye, og at det vilde være et nyttigt Middel til at belønne Fortjenester. Han maatte ved en lavtænkende Skribents kjøbelige Øen have givet sine Legender et Skin, og han fandt en Mand, der havde faaet et Navn i den lærde Verden, til som Slave af hans despotiske Villie, at skrive en Afhandling ganske efter hans Ønsker og Hensigter. Hvor nederdrægtig Smigrer, siger han, viser sig ikke ogsaa Bartholin, yttrende sig mod Griffenfeld neque enim calamo comprehendere scio, que orbis amplissimus non capit. – og længere hen: "Tu Magne Regni Cancellarie, quisæculo nostro & patriæ tuæ niraculum stupendum illuxisti. - Dog vi maa lade det bero ved denne korte historiske Anførelse af hvad der er Resultatet af denne Undersøgelse, og ellers henvise til Afhandlingen selv, som Hr. Forfatteren efter Opfordring af Hans højfyrstelige Durchlauchtighed Landgreve Carl af Hessen-Cassel har meddeelt, hvilken Opfordring han saa meget heller har fulgt, da hans Kald: at kæmpe mod Bedrag og Vildfarelser, og efter sine Kræfter, at udvide Sandhedens Rige, derved i Noget bliver opfyldt." - "La verito ne pent Jamais tre anneantie, elle surnage, & revient toujours connaitre avoc le tem comme la lumiere." betvol i de russiske Provindser paa hin Side Kaukasus staaer Schamkor=Støtten, mærkværdig ved sin Høide og Styrke, foran den Fæstning der hærer lige Navn. Man kan ligne den med Trajansstøtten i Rom. Den bestaar af røde Muursteen, der paa det regelmæssigste ligge laqviis over hinanden, en fuldkommen lodret paa den anden. Den har en firkantet Grundvold, 15 Fod bred paa hver Side, og 12 Fod høi. Over samme hæver sig Støtten, omtrent 12 Fod tyk, og er omtrent 180 Fod høi. Den havde en Vindeltrappe, bred nok for to Mennesker til at gaae ved Siden af hverandre. Den førte, medens man uden Fare kunde bestige den, til et uden om gaaende Gallerie, der var 40 Fod fra den Schamkor=Støtten. Jkke langt fra Elisa sur Leau & par sa uature elle luit & se fat Ruiner. øverste Ende. Dette Oldtidsminde har maaskee engang været et Observatorium. Siden har det været brugt af Mollaherne for at sammenkalde Musselmændene til Bøn. Dets Oprindelse taber sig i Fortidens Mørke. Som saa meget andet tilskriver man det Alexander. Rundt omkring seer man andre mere eller mindre vigtig (Kunstblatt 77.) En Haar. pr. 100 Specier. Species 220.