Københavns Adresseavis, 1773-06-15
Videre heder det, i vores Oversættelse af Sangen, som er Salomo; min Forfattere tilstaaer, at denne Overskrift, efter Ebra sken kan oversettes enten Salomons, eller for, om og til Salomp; hvilket jeg gjerne lader giælde, og troer at alle disse Oversettelser kan meget vel saaledes sammenbindes: Sangenes Sang, som er gjort af Salomo, handler om Salomo, og er af Guds Aand indgivet Salomo. Den første og naturligste Oversettelse, som har ogsaa Grund i flere ligelydende Stæder, er denne, at Sangen er Salomons, og har ham til Forfattere, i det mindste kan man hverken bevise. det modsatte, eller vise Grund for at vige fra denne Meening, helst da den af de allerældste Oversettere udtrykkelig tillægge, Salomon. Jeg tør derfor antage det som afgjort, i det mindste imellem mig og min Forfattere, at Salomon har skrevet Sangen, thi han har ikke udtrykkelig nægtet det, og ingen, som antager hans Forklaremaade kan nægte det, uden derved at udsette sig for en langt større Vanskelighed, thi er Høysaagen ikke Salomons; saa er den vist den høyeste og herligste af alle de Sange, som er til, og saa har jeg vist vundet, naar jeg mød Forfatteren paastaaer, at der maae søges noget meere i den, end en Historie om den ægteskabelige Dyd. Salomo er da Høysangens Forfattere, og dens Forfattere begynder Sangen saaledes: Han Lysse mig med sin Munds Kys, hans og s.v. man mærke, at det er Salomon, som siger dette, saa har man Nøglen til heele Sangen. Salomon siger os ikke hvad det er for en Hand, som saa afbrudt tiltales, men enhver kan let slutte det, som veed at Salomon er den talende, og som mærker, at den Talende taler i de første 7 Vers (hvilket alle maae tilstaae) under et forelsked Fruentimmers billede, der har en Mand eller en Kiæreste, som hun elsker, og at hun udtrykkelig kalder sig selv en Vogterinde: al saa er Salomon den forelskede Vogterinde i billedet, det er ham som giør den bestandige Henegnelse paa sig selv med de Ord: jeg og mig; det er ham, som forestiller Bruden i Sangen, og saa kan det jo umuelig være en Mand eller et Menneske som er Brudgom, og hvem er det vel da? Salomon eller Bruden siger, at han er en Konge, som de oprigtige eller fromme elsker, men hvem kan dette andet være end Gud, Herren, anden og ringere Brudgom kan den store Salomon ikke have eller ønske sig elsked af: og nu troer jeg nok Laasen er oplukked med sin egen Nøgel. Salomon og hans Siel er Bruden, og den store og kiærlige Gud er Brudgommen. Disse tvende indføres vexelviis talende i Sangen. Bruden roser sin Brudgom og ønsker sig hans kiærlige Samsund. Brudgommen berømmen ligeledes sin Brud. o. s. v. Legger man nu til: at David allerede før Salomons Tid havde i den 45 Palme talt om Gud og Verdens Frelsere, som om en Konge, hvis Brud enhver Troende skulle være, og endelig at baade Salomon selv, og de følgende Propheter kan yderligere have forklaret denne Høysang for deres Tids Mennesker, samt at der i det nye Testammentes hellige Bøger tales ofte om Gud og Siælene under samme billeder, saa kan sandelig ingen klage over denne Sangs Utydelighed, og herved meener jeg fuldkommen at have gotgjort den Meening, som jeg har fremsat om den første, nemlig Salomons Hensigt. Antager man denne, saa vil ingen, som troer den Hellige Skriftes guddommelige Oprindelse, gjøre Vanskelighed ved at antage den anden, og videre Udseende, nemlig Guds Aands Hensigt; thi den gandske Hellige Skrift er skrevet os til Lærdom, Oplysning, Haab, Trøst o. s. v. og skal paa denne Maade være Verden, igiennem alle Tids=Aldere, ved Guds Aands Medvirkning til Tieneste. Mærkelig er det ogsaa, at Salomon, saa vel strax i Sangens Begyndelse, som siden, taler tillige om mange andre foruden sig selv. Han siger ofte: Vi og Os, og viser at der er fleere ligesindede med ham, fleere som glæder sig over hans Brudgom, elsker ham og elskes af ham. Han kalder, dem: De Oprigtige, og hvem skulle disse være uden alle sande Troende Salomon taler derfor meget tillige i alle Troendes Navn, meget som passer sig paa dem alle, og meget som kuns passer sig paa dem i visse Omstændigheder. Og da de Troende nu leve i den udvortes synlige Kirke, og selv udgiøre den usynlige, samt have mange Vilkaar tilfælles med hinanden, saa er det ikke at undre over, om der tillige i denne Sang indløber meget, som er den heele Guds Meenighed, angaaende, og forestilles under visse billeder, der staaer i Forbindelse med Hovedbilledet, hvilket i mine Tanker er taget af en Hyrdes og Hyrdindes Ægteforening, men som Brudgommens Egenskaber og Fortrin ikke noksom ved en Hyrdes kunde udtrykkes, saa har Salomon i Brudgommens Skilderie hist og her anbragt nogle Træk, tagne af Kongelig Herlighed, og vel tildeels af hans egen, Konge og Hyrde tillige, maae ikke falde os fremmed; thi hvad var Abraham andet enden kongelig og førstelig Hyrde? Hvorvidt ellers denne Høysang tillige indeholder noget Prophetisk, enten i Salomons Tid tilkommende, eller endnu at vente, angaaende Guds Kirkes Fordeele, Mangler og Skiæbne, det kan jeg for Vidtløftigheds Skyld her ikke indlade mig i : lige saa lidet og mindre kan jeg her godtgjøre minForklaremaade, ved at gjennemgaae Sangens fulde Indhold; men jeg er vel forsikret om, at der intet findes i Høy gangen, som jo meget vel passer til de Hensigter, som jeg har foregivet, skiønt jeg derhos meget vel veed mine ringe Kræfter, og gjerne tilstaaer, at mange usædvanlige billeder, ubekiendte Skikke og hastige Vendiger, gjør denne herlige Sang paa nogle Stæder mørk, og for Eenfoldige uforstaaelig, i sin fulde Sammenhæng, skiønt vor Herre derfor meget vel, og paa mange underlige Maader kan brage den til sin Fordeel hos slige enfoldige men oprigtige Mennesker. Det var imidlertid dog at ønske, at vi i vores eget Sprog ogsaa maatte have noget Vigtigt og Opbyggeligt over denne dyrebare Bog, og har jeg gjort, eller kan herefter see Leylighed at giøre noget dertil, var det end ikke meere, end at man maatte fatte rigtigere, høyere og det guddommelige Old anstændigere Begreb om den, da skal det være mig kiært. Nyeheder.