Aalborg Stiftstidende, 1828-05-21
Der er fra østerrigsk og nederlansk Side gjort Porten de indstændigste Forestillinger, for at forebygge en Catastrophe, som kun kan blive uheldig for det tyrkiske Rige og selve farlig i sine Tilbagevirkninger paa det øvrige Europa. Reis-Effendi er bleven døv mod alle Forestillinger og har givet til Svar, at det jo ikke var Porten som søgte Krig, at den tvertimod ønskede Fred og ikke havde givet nogen Anledning til den Russiske Erklæring (nemlig den første paa Hattischeriffet af 20de December). Han troede for sin Deel, at Enhver var Herre i sit Huus, og der maatte kunne gjøre hvad Foranstaltninger han vilde, uden at gjøre andre noget Regnskab derfor. Han havde derfor Storherrens bestemte befaling til at erklære, at det ingenlunde kunde forenes med Portens Ære, at lade sig foreskrive Love af Fremmede, og at den tyrkiske Nation foretrak at forsvare sine Rettigheder med Sværdet i Haanden, for den Skjendsel at fornedre sig. Porten var altfor overbeviist om, at al Eftergivenhed fra dens Side ikke vilde føre til noget lykkeligt Resultat, og fandt, at Ruslands fredelige Sindelag, som man prisede saameget, just ikke altfor tydeligt laae for Dagen. Saaledes synes fra denne Side ikke at være at vente Skridt, som kunde føre til mindelig Afgjørelse, men den Frygt, som stedse har vandret Haand i Haand med Længselen efter denne Krig, at nemlig Uenighed, endog imedens Krigen blev ført, vilde opstaae mellem de tre allierede Magter, synes, i det mindste hvad Frankrig angaaer, at forsvinde. Moniteuren af 9de Maj vilde ellers neppe, i et saadant Sprog som følgende, fremsætte saadanne bemærkninger som disse: "Vi have ingen nyere officielle Efterretninger fra St. Petersborg. Efter Privatbreve har den russiske Hær den 27de April maattet iværksætte sin Overgang over Pruth. Keiserens Afreise var bestemt til 7de Maj og Feldttoget kan ansees som aabnet. Den russiske Hærs Operationer ville, efter Forlydende, begynde med Beleringerne af Braila og Galatsch. Et Keiserligt Manifest skal gaae forud for Feldttogets Aabning og tillige vil Hans Keiserlige Majestæt lade Storviziren tilstille en Skrivelse, som skal være at betragte som et Ultimatum og hvori Opfyldelsen af AkjermannTractaten begjeres paa ny. (Vi see at Moniteuren har været vel underrettet, da vi allerede have havt disse Artstykker). Saa uigjenkaldelig Ruslands Beslutning endog synes at være, lader der sig dog endnu grunde noget Haab om Fredens Opretholdelse paa den Mulighed, at Porten kunde blive bedre oplyst om sin sande Jnteresse og give efter for de gjorte Betingelser (at dette Haab rimeligviis glipper, see vi af ovenstaaende). Jøvrigt er aldrig noget Feldttog blevet begyndt under lykkeligere Varsler. Linietropperne kappes med Garden; Hæren, øvet og rustet til en sjelden Grad af Fuldkommenhed, er efter sikkre Efterretninger forsynet med alle Krigsforraad og Fornødenheder paa 2 Aar, forsaavidt disse lade sig anskaffe i Forveien. Foruden disse materielle Elementer for et heldigt Udfald, maae man endnu tage særdeles Hensyn paa den kraftige og indsigtsfulde Villie, som leder Operationerne og paa de Erfaringer, som ere erhvervede i de sidste Krige. Man har efterforsket Aarsagerne, som have været Skyld. i tidligere Tyrkekriges langsomme og ufuldstændige Refultater, Planen for nærværende Foretagendige er udkastet med Hensyn herpaa. Russerne kjende deres Modstandere; i 6 Aar have de kunnet tænke efter over denne Krig, de nu begynde og de bedste Midler til at føre den. Man kan derfor spaae dem hurtige og afgjørende Seire" (Det er aldrig noget ondt Tegn, naar man saaledes holder Lovtaler over sine Rivalers Foranstaltninger og spaaer dem Held og Lykke). Neppe have Tyrkevennerne let ved at finde saa gode Grunde til at ønske Porten til Lykke og at spaae den Held; thi foruden de Modstandere, som den maae bekjempe i sine Fienders Mængde og overlegne KrigsKunst, vil den rimeligviis i sit eget Jndre faae ligesaa farlige og end farligere Fjender at beseire. - Den under saadanne kritiske Omstændigheder saa høist fornødne Enighed, som allene er istand til at gjøre Underværker, der opveier Hærenes Talrighed, fordi den begeistrer deres Gemytter, denne Talismand i et angrebet, selv endog et lidet Folks Nød, den mangler hos vore Dages Muselmænd. Afsagt Fjende af alt Nyt, har Nationen deelt sig i to Partier; det lidet Partii, som i Constantinopel har maattet lyde Storherrens des- potiske Bud, som har maattet indøve en nye Tactik, og det vistnok ulige større, som hele Riget over hylder det Gamle og selve i Forsvaret af sin Arne vil bruge den gamle Slendrian. J alle Anordningerne viser sig derfor ogsaa en Lunkenhed og et Mismod, som kunaltfor meget røber den store Forskjellighed i Meninger hos Statsstyrerne og torde være mere at frygte end alle udportes Fjender. Folket giver under nærværende Krisis, sin Utilfredshed tilkjende ved den saare liden Deeltagelse det yttrer for de offentlige Anliggender; skjøndt Firmaner og Proclamationer forelæses i Moscheerne og Opmuntringer til almindelig Væbning høre til Dagens Orden, saa er det dog kun tæt om Serallet, man seer nogen Virksomhed, i de fjernere Qvarterer hersker en Sløvhed som næsten synes at skulle udtrykke Foragt for de af Regjeringen anordnede Forholdsregler. Saaledes kan man vel under slige Forhold kalde Hovedstaden roelig, men kuns altfor meget er det at befrygte at den vil opvaagne med Forskrækkelse af denne Slummer. - Om Russernes Plan at ville landsætte et Armeecorps imellem Varna og Bosphorus taler man almindeligt og Breve fra Odessa bringe dette Rygte til Vished; alligevel skeer der intet eller idet mindste saare lidet derimod fra Regieringens Side, saa at man fristes til at troe, at den hverken kjender de Farer, som denne Plans Jværksættelse truer Hovedstaden, med, eller de Fordele, som Fienden vil have vundet for sine Operationer, ved saaledes at omgaae Balkan Bjergene. J Bugterne ved Burgas og Rasa, de eneen Landing kan foretages, ere rigtignok Landbatterier anlagte og Kanonbaade skulle stationeres der, men skal Forsvaret af Sorte-Havs Kysten indskrænkes dertil, forudseer man let Resultatet, paa et bevægeligt Corps, som efter Omstændighederne kunde kaste sig imod de truede Puncter eller byde den neppe landede Fjende Spidsen, tænker man aldeles ikke, og dog er dette den eneste virksomme Maade at forsvare en Kyst paa Hertil maae vi for i Dag indskrænke Meddelelsen af Postdagens Nyeheder, af hvilke de øvrige, forsaavidt de have Jnteresse, skulle følge i Morgen.