Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1813-11-29
(Af Statstidenden. Slutningen af de officielle Artstykker (se No. 153. 156, 158, 163, 166 og 169). Det sidste hidhørende Aftstykke var følgende Note fra den franske Udenrigsminister til Grev Metternich, som fortjener at læses i sin hele Sammenhæng Undertegnede har forelagt Hs. Maj Keiseren og Kongen den Deklaration af 11 August, hvorved Østerrig affører sig Mæglerens Rolle som det havde brugt til Skjul for sine Planer. Siden Februar Maaned har det wienske Kabinets fjendtlige Sindelag imod Frankerig været hele Europa bekjendt. Danmark, Sachsen, Bayern, Würtemberg, Neapel og Vestfalen have i deres Arkiver At stykker som bevise hvor stor Jalousie Østerrig, under er falsk Skin af Deeltagelse i sin Allieredes Sag og Kjerlighed til Freden, nærede mod Frankerig. Undertegnede vil nødig fornye Erindringen om det System ifølge hvilket det wienske Kabinet ødslede med Forsikringer paa den ene Side, medens det anvendte Smigterier paa den anden, et System, hvorved det krænkede sin Souverains Værdighed, og som, stillet til Skue, har vanæret hvad Menneskene meest have helliget: en Mægler, en Kongres og Navnet Fred. Dersom Østerrig vilde Krig, hvad havde det de nødig at smykke sig med et falsk Sprog og at omgive Frankerig med slet lagte Snarer, der traf Alles Blikke, Hvis Mægleren ønskede Fred, vilde han da have fordret, at saa indviklede Forhandlinger skulde bringes til Ende i 14 eller 20 Dage, Var det et fredeligt Sindelag, at ville dikkere Frankerig Fred i kortere Tid, end der behøves til at affatte en beleiret Stads Kapitulation, Freden til Teschen krævede over 4 Maaneders Underhandling. Over 6 Uger anvendtes i Sistowa førend Forhandlingen om Formen blev endt. Fredsunderhandlingerne i Wien i Aaret 1809, da den største Deel af det østerrigske Monarki var i Frankerigs Hænder, varede i to Maaneder. J de forskjellige Forhandlinger vare Parternes Jnteresser og Antal bestemte, og da der handledes i Prag om at lægge ved en Kongres Grundvoldene til en almindelig Fred, at forene Frankerigs, Østerrigs, Ruslands, Preussens, Danmark, Sachsens og saamange andre Magters Jnterasse; da der til den Jndvikling, som opstod af de forskjellige Jnteressers Mangfoldighed, endnu kom Vanskeligheder, som hidledtes af Mæglerens aabenbare og skjulte Fordringer, saa var det latterligt at fordre, at Alt til Punkt og Prikke skulde endes i 14 Dage. Uden Østerrigs ulykkelige Mellemkomst vil de Freden. mellem Rusland, Frankerig og Preussen, være sluttet den Dag i Dag. Østerrig maatte, som Fjende af Frankerig og skjulende sin Ærgierrighed under Mæglerens Maske, indvik: Alt og gjøre ethvert Forliig umuligt. Men nu, da Østerrig, har erklæret sig i Krigstand, er det i en mere sand og ganske simpel Stilling. Europa er saaledes Freden nærmere: det har een Jndvikling mindre. Undertegnede har derfor faaet Ordre at foreslaae Østerrig, fra i Dag af at forberede Midler, som kunne lede til Freden, at aabne en Kongres, hvortil alle Magter, store og smaae, skulle indbydes, hvori alle Spørgsmaal høitideligen kunne fremsættes, og hvorved man ikke vil forlange, at dette ligesaa vanskelige som gavnlige Værk skal endes hverken en Uge eller i en Maaned; hvor man kan gaae frem med den Langsomhed, der er uadskillelig fra ethvert Foretagende af denne Natur, med den Alvorlighed, der egner et saa stort Formaal og saa vigtige Jnteresser. Underhandlingerne kunne vare længe; de bør gjøre det. Blev vel Traktaterne i Utrecht, Nimmegen, Ryswick, og Achen endte i faa Dage. I de fleste mærkværdige Forhandlinger var Fredens Sag stedse afhængig af Krigens. Man underhandlede uden at vide om man sloges eller ikke og efter som de Allierede sætte saa store Forhaabninger til Feldttogets Udfald, saa hindrer intet fra at underhandle ligesaa godt nu som da, under Kampen selv. Undertegnede foreslaaer at neutralisere et Punkt paa Grændsen til Sammenkomststed; at lade Frankerigs, Østerrigs, Ruslands, Preussens og Sachsens Befuldmægtigede komme sammen; at indbyde alle de krigførende Magters, og i denne høie Forsamling at begynde det af hele Europa saa ivrigen ønskede Fredsværk. Nationerne ville finde en sand Trøst ved at see Souverainerne beskjeftige sig med at ende Krigens Rædler og anbetroe til oplyste og redelige Mænd Omsorgen for at forne Jnteresserne, erstatte Opofrelserne og gjengive alle Nationer en fordeelagtig og ærefuld Fred. Undertegnede opholder sig ikke ved at besvare Østerrigs Manifest, og den eneste Klagepunkt hvorpaa det støtter sig. Et Ord vil være Svar nok. Han vil blot anføre den Alliancetraktat, som sluttedes den 14 Marts 1812 imellem begge Magter, og den ved Traktaten slipulerede Garantie af Rigets Territorium saaledes som det var den 14 Marts 1812.