Viborger Samler, 1830-05-20
Det kongelige Tribunal i Paris har atter givet et skjønt Beviis paa den Frimodighed og Uafhængighed af Ministeriet, hvormed det opfylder sine Pligter. Hos en forhenværende Militairperson, ved Navn Cacatte der havde tjent i Ægypten og Østerrig, men for Øieblikket er Viinhandler, blev fundet et Par Pistoler som en General havde skjænket ham af det wienske Tøihuus. Man lagde Beslag paa Vaabnene, og Eieren blev, overeensstemmende med den gl. Forordning af 24de Juli 1816, der bestemmer tre Maaneders Fængsel og en stærk Pengestrax for Opbevarelse af Vaaben, stillet for Tugtpolitieretten, der imidlertid betragtede denne Forordning som et blot Politiereglement, og idømte ham en Straf af 15 Frances. Han appellerede til den kgl. Domstol, for hvilken Ret det offentlige Ministerium beraabte sig paa Chartets bekjendte 14de Artikel; Kongen udstæder de til Lovenes Fuldbyrdelse og Statens Sikkerhed fornødne Foranstaltninger og Forordninger. Den Anklagedes Advocat søgte at bevise, at, selv naar man tog Ordene "Statens Sikkerhed. i den meest omfattende Betydning, kunde Forordninger, der vare udstædte i den legislative Magts Fraværelse, kun have transitorisk Gyldighed, og maatte ophøre naar de Omstændigheder, der havde foranlediget dem opborte. Dette var ogsaa denne Forordnings Characteer; den var udstedt paa en Tid, da de Allierede holdt det franske Gebeet besat, og man altsaa maatte gribe til overordentlige Midler for at sikkre den indvortes Fred. Efter lang Raadslagning frikiendte Tribunalet den Anklagede. Blandt Dommens Præmisser anførtes, at Forordningen af 24de Juli 1816 ikke kunde have Lovskraft, da den var udstædt uden den lovgivende Magts Samtykke. Det er allerede omtalt, at Sporene af Caspar Hausers Herkomst vise hen til Ungarn, og virkeligen skal Wien være Skuepladsen. Fra Nürnberg, berettes desangaaende Følgende: "Paa den herværende Magistrats Bekjendtgjørelse i Tidenderne, at der skulde udbetales en Belønning til dem, som kunde meddele Underretning om Hausers Herkomst, kom der en Skrivelse fra en Præst i Pesth til den herværende Domstol, hvori Referenten meldte, at han i Aaret 1811 eller 12 havde paa sin Reise i Tydskland i Augsburg lært at kjende en vis Præst Winter, af hvis Mund han tilfældigviis, havde hørt de Ord: "Man kan jo skaffe Barnet bort uden at dræbe det." Denne Winter blev naturligviis forhørt og udsagde, at han selv intet Nærmere vidste og Barnet, men at en vis MadameValbonkunde give nærmere Oplysning. Denne Kone fandt man paa en besynderlig Maade. En Retsbetjent kom til en vis Grevinde i Pesth med det Spørgsmaal, om der ikke opholdt sig en Madame Val bon i hendes Huus. Grevinden forsikkrede, at hun kjendte alle sine Folk, og at der Ingen af det Navn befandt sig imellem den hvorpaa Betienten trak so beskeden tilbage. Ved Bordet om Middagen fortalte Grevinden ganske ligegyldig Sagen i Overværelse at sine Børns Hovmester og Gouvernante, hvorpaa den sidste faldt i Afmagt og skal siden den Tid være vanvittig, om virkelig eller forstilt, har hidtil ikke kunnet opdages. Denne Kone var allerede i længere Tid i Husets Tjeneste under det forandrede Navn Bonval. Sagen gjorde stor Opsigt; paa andre Steder erklærede man Præstens Anmeldelse for en Privathavn. - For nogle Uger siden besøgte en ung Mand, Hr. v. B., der kom ligefra Ungarn, vor Hauser, og lod nogle ungarske Ord falde. Dette bragte Hauser ganske ud af sig selv og det forekom ham, som om der knyttede sig duntle Erindringer til disse Toner. Han kunde strax oversætte flere Ord paa tydsk, skal have mindet sig et Fruentimmer, der bar ham paa Armene, og have gjort Beskrivelse over et Locale, der mindede den Fremmede om en ungarsk Bondestue m.m. Ogsaa skal Hauser have følt sig besynderligen hendraget til den Fremmede og ugjerne igjen givet Slip paa ham. Undersøgelsen og Caspars Herkomst skal drives meget levende, og man vil have Spor der berettige til den Formodning, at han er af fyrsteligt Blod."