Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1846-07-14
Om det i Landsbyen Meilby begaaede rædsomme Mord læses i Randers Avis følgende Uddrag af de optagne Forhør. "Den 6 ds., henimod Midnat, blev det mundtlig anmeldt for constitueret Herredsfoged Leverkhuusen, der i Herredsfogdens, Cancelliraad v. Bergens, Fraværelse bestyrer Embedet, at Ungkarl Mads. Jensen Skjøth havde ihjelslaaet sine Forældre, Gaardmand Jens Christensen Skjøth og Anne Christensdatter, i Meilby, hvorefter bemeldte const. Herredsfoged, i Følge med Districtslægen, Cancelliraad Wellerop, begave sig ud til disses Bopæl i Meilby, for at foretage den fornødne Undersøgelse. Ved Ankomsten Kl. imellem 1 og 2 om Natten, befandtes Konen liggende død i Sengen, med et meget betydeligt Saar i venstre Tinding og endnu et større Saar i Baghovedet, hvor Benet tillige var læderet; hvorimod Manden, der i meget forslaaet Tilstand fandtes siddende paa en Stoel, havde Tilfælde af Hjærnerystelse og flere Contusioner i Panden, som fuldkommen skjønnedes at være ham bibragte med et ikke skjærende Jnstrument, hvilket ogsaa var Tilfældet med Konens Saar. Deres Søn, fornævnte Mads Jensen Skjøth, var tilstede og syntes at være meget rolig. Man sikkrede sig hans Person. For den strax paa Stedet satte Politiret fremstod først Tjenestedrengen i Gaarden, Hans Sørensen, og forklarede: at han og Mads Jensen Skjøth vare om Eftermiddagen (Mandagen den 6 ds.) ude at pløie paa Gaardens Mark, da han mærkede at Karlen blev noget sær i Hovedet, idet han flere Gange yttrede: "at nu havde han pløiet Fanden ned!" Han vedblev dog med at pløie indtil Aftenstid, men har sig noget forkeert ad dermed og kjørte rundt omkring i Galvp. Efterat have givet Drengen Tilladelse til at tage hjem, fulgte han selv bagefter; men da de vare komne i Nærheden af Gaarden, slap han Tømmen og truede Drengen med Hug, hvorover denne blev bange og løb ind i Sovekammeret, hvor hans Huusbond, Jens Christensen Skjøth, sad. Mads Jensen Skjøth løb efter Drengen ind i Sovekammeret, hvor han tog fat paa sin Fader, som da gav sig til at skrige høit, dog veed Drengen ikke om han slog ham, thi han skyndte sig at komme ud og at løbe hen til Naboen, Anders Christensen, for at underrette ham om det Forefaldne og anmode ham om at komme til hans Huusbond. (J Gaarden opholdt sig, foruden Jens Christensen Skjøth og Kone, ikke Andre end Sønnen, en Tjenestepige og Drengen). Drengen, der er 19 Aar gl. og har tjent i Gaarden siden November ifjor, har vel stundom bemærket, at Sønnen og Faderen, ere komne et Ord imellem; men nogen Uenighed af Betydenhed har han ingensinde hørt eller veed har fundet Sted. Heller ikke har han nogensinde for bemærket, at Sønnen har været sær i Hovedet, og han veed ikke Andet, end at han ellers har opført sig ordentlig. Tjenestepigen, Christiane Jensdatter, 19 Aar gl., der har tjent i Gaarden siden Maidag, forklarede: at hun tilligemed hendes Madmoder vare ude i Kostalden for at malke Køerne, da Konen gav et stærkt Skrig fra sig og i det Samme gik bort. Pigen vidste ikke hvad der gik af hende; men, efter hvad hun senere hørte, troer hun at det maa have været dengang Sønnen slæbte Faderen, udenfor Porten, hvorom hun forøvrigt Jntet veed, thi hun fortsatte sin Gierning og turde ikke gaae ud for at see hvorledes det var fat, før der kom Folk til. Heller ikke har hun bemærket, at Mads Jensen Skjøth nogensinde har været forvirret i Hovedet, ja end ikke at der har været Uenighed imellem ham og Faderen. Gaardmand Anders Christensen af Meilby, der har været gift med en Søster til Mads Jensen Skjøth, som er død for 4 Aar siden, forklarede: at Jens Chr. Skjøths Tjenestedreng omtrent ved Solens Nedgang var kommen til ham med Anmodning om at komme over til dem, da Fader og Søn sloges. Anders Christensen skjøttede ikke derom, da han var bange for, at det skulde gaae ham galt, hvorfor han vægrede sig noget; men da Drengen atter kom til ham, fulgte han ham. Ankommen i nogen Afstand fra Gaarden, saae han Mads Jensen Skjøth staae udenfor Porten og at have Noget i Haanden, hvormed han slog paa Noget, der laa paa Jorden; men om det var et Menneske, kunde han formedelst Afstanden ikke skjønne. Da han ikke turde vove sig alene hen til ham, eftersom Mads Jensen Skjøth truede ham: "at dersom han eller nogen Anden kom, skulde de gaae samme Vei!" gik han ud paa Gaden og raabte paa Folk, som da ogsaa strax kom tilstede; men da disse nærmede sig Gaarden, svingede Mads Jensen Skjøth sig op paa en Hest og reed bort, idet han yttrede: "at igaar (Søndagen) var det en Helligdag; men idag er det en sørge(Fortsættes). lig Dag.