Den Vest-Sjællandske Avis, 1820-08-29
Fortsættelse af Dronningens Brev til Kongen af England. Dog var der En, hvis retskafne Sindelag ikke kunde bestikkes ved noget, i hvis Bryst Uretfærdighed aldrig fandt Sted, hvis Haand var altid beredt til at understøtte de Ulykkelige og ophielpe de Undertrykte. Saalænge denne gode, naadige Fader og Fyrste forblev i Udøvelsen af sin Kongelige Magt, saa havde hans Svigerdatter, som ikke fornærmede nogen, intet at frygte for. Saalænge den afdøde, evig elskede, og begrædte Faders beskiærmende Haand var udstrakt over mig, følte jeg mig sikker. Men den sørgelige Begivenhed som berøvede Nationen sin dydige Konges virksomme Anstrængelser, skildte mig ved en Ven og Beskytter, og ved alt Haab om tilkommende Rolighed og Sikkerhed. At bagtale Deres uskyldige Kone var nu den korteste Vei til Kongelig Gunst, og at bedrage hende var den sikkreste Grundvold for store Rigdomme, høi Rang og udvortes Ære. For saadanne Fordringer hensvandt Talenter, Dyder, fleer aarige Tienester, Deres personlige Venskab, Deres Kongelige Forbindtligheder, og givne forsikkringer, saavel skriftlige som mundtlige. Deres Cabinet blev grundet paa denne Basis; De giorde saadanne Mænd til Deres Raadgivere, som De, saavel ifølge Deres Grundsætninger som personligen, tilforn havde foragtet. Nationens Jnterresse og selv Deres egne Følelser i enhver Henseende bleve opoffrede for at tilfredsstille Deres Ønske, at forøge mine Lidelser, og at blive sikker paa min Fornedrelse. De udvalgte Mænd til Deres Raadgivere, og overvældede Dem med Deres Venskab, som de hadede, og hvis Fortieneste ene bestod i deres Lastværdighed og Villighed til at opoffre mig, og som have udøvet deres Magt paa en saadan Maade, og med saadanne Virkninger, som svare til deres Oprindelse. Af denne vaklende og unaturlige Forbindelse er alt det Onde fremkommet, hvis Følger Nationen nu føler, og som fremstiller en Masse af Ulykker og Fornedrelser, forbundet med Tyrraniets og Grusomhedens Gierninger. Førend Deres Kgl. Fader vilde havenbragt en saadan Skiændsel over Deres virksomme, troe og brave Folk, saa vilde han hellere have gaaet til Grunde i Spidsen for dette Folk. Da det først blev betragtet som en sikker Vei til Ære og Rigdom, at bagtale, udskielde og bedrage mig, saa vilde det have været underligt nok om ikke Bagtalere, Æreskiændere og Forrædere skulle være strømmede til fra alle Kanter. Ved Deres Hof herskede i en høiere Grad en lav Jntrigue og uanstændigt Spøg, end det skulde have udmærket sig ved et anstændigt Forhold og finere Sæder. Spioner, Vellystninger, Øxetudere og skammelige Complotmagere sværmede nu paa de Steder, hvor tilforn beskedenhed, Dyd og Værdighed havde opslaget deres Boeliger. At ville opregne alle de forskiellige Krænkelser, som jeg har maattet taale, alle de Fornærmelser, som paa en drillende Maade ere blevne mig tilføiede, fra Begyndelsen af Deres Regentskab, indtil min Afreise til Fastlandet, vilde udkræve en Beskrivelse af alle muelige personlige For nærmelser og en Skildring af alle de muelige Smerter, som kun et Menneske er i Stand til at lide: at være berøvet mine Forældre, min Broder og min Svigerfader, at vide, at min Gemahl er min dødeligste Fiende, at see de, som lovede mig Understøttelse, gik ved Bestikkelse over til mine Fiender; at blive afholdet fra at anklage mine Modstandere i Verdens Øine, blot af Skaansel for den Mands Charakteer, som var Fader til mit Barn, det leve i Eensomhed, imedens jeg burde have været et Middelpunkt, omkring hvilket alt det Store og Glimrende skulde have dreiet sig. Saa dybte fornedret blev mit elskede og eneste Barns Kiærlighed min eneste Trøst. Men det var en for stor Skaansel at tillade mig at nyde den; at see min Datter, at holde hende i mine Arme, at blande mine Taarer med hendes, at blive elsket af hende, at modtage af hendes Læber Forsikkringen om en evig Kiærlighed; at blive paa denne Maade qvæget, trøstet, opmuntret og velsignet, var for meget at unde mig. Selv Udraabet paa Slavetorvet. O min Moder, min Moder, O! mit Barn, mit Barn har ofte forhindret en Adskillelse af Gierrighedens Offere. Men Deres Raadgivere, meere følesløse end Menneskesælgerne, reve samvittighedsløse Moderen bort fra hendes Barn. Saaledes paa denne Maade at blive mit Barns Selskab berøvet, eller at maatte gribe til den Nødvendighed at forbittre hendes Liv, naar jeg vilde beholde hendes Selskab, besluttede jeg mig til at bortfjerne mig for en Tid, i det Haab, at lykkeligere Dage skulde skiænke mig hende igien; men ak! disse Dage skulde aldrig komme. Kun Mødre og saadanne Mødre, som ere pludseligen blevne deres eneste og elskede Datter berøvede, kunne bedømme mine Lidelser og den Uret, som er vederfaret mig. Disse Mødre kunne giøre sig et Begreb om min Sorg, da Efterretningen om mit Barns Død naaede mine Øren, og da jeg kaldte mig tilbage i Erindring, hendes sidste Biekast, hendes sidste Ord, og alle de sørgelige Omstændigheder ved vor Skilsmisse. Kun saadanne Mødre kunne føre min dybe Sorg; hver Væsen, som kun bærer et menneskeligt Hierte i sin Barm, vil skiænke mig en deeltagende Taare, Og vil Verden nu ikke med Fortørnelse høre, at det Øieblik, som var stikket til at røre det koldesteHierie, gav Signalet til nye Complotter, i utrættelige Anstrængelser for at tilintetgiøre den sørgende Moder. Deres Majestæt har drevet mi Barn bort fra mig; De har berøvet mig Magten til at hielpe hende, De har gjort det umueligt for mig at hver hendes sidste Bønner for sin Mode. De faae, at jeg stod eensom og forlagt med søndernæst Hierte, og dette Øieblik valgte De just til at forvodble Deres Forfølgelser imod mig. Verden maae dømme om Udnævnelsen af en Comanssion i et fremmed Land, som bestod af Jnqvisterer, Spioner og Angivere, for at samle Sto til Anklage imod Deres Kone, for at sammenbringe og arrangere det, uden først at have gjort hende bekiendt med nogen Besværing; Man lade Verden dømme om Ansættelsen af Gesandtere, til en saadan Forretning, og om Jndblandelsen af fremmede Hoffer ved dette Foretagende; men mig tilkommer det, at beklage mig over de Forholdsregler som bleve tagne for at sætte den foreløbige Fremgangsmaade i Virksomhed; mig tilkommer det at giøre Deres Majestæt Forestillinger derimod; mig tilkommer det at protestere derimod og at give Demmin faste Beslutning tilkiende. Jeg har til enhver Tid forlangt et upartisk Forhør; Jeg forlanger det endnu, og det er bleven mig afslaget. – Jstedet for et aabent Forhør, har Parlamentet fældet en Dom, som er indklædet i en Lov. – Jmod denne Fremgangsmaade protesterer jeg af følgende Grunde: Den Uretfærdighed, at ville nægte mig en klar og tydelig Anklage, ikke at ville opgive mig Navnene paa de Vidner og de Steder, hvor de foregivne Ting skulle være passerede, er afskyeligt og oprørende; men imod Oprettelsen af dette Tribunal selv, protesterer jeg fornemmelig paa den høitideligste Maade. Hvilke tidlige Begivenheder der ogsaa maa have taget Hensyn paa Straf og Bods=Akter, saa har dog ingen af dem været af samme Beskaffenhed, som min Sag, uden den Sag som Kong Henrich den 8de førte imod sin Gemahlinde; thi Deres Majestæt fremstaaer nu ogsaa som Klager. - Denne bill skulde bringe det frem, som De holdt for godt, og det for at forberede mig min Under– De har derfore Deel deri, og er den gang. eneste anklagende Part. – De har bragt deres Klager for Lordernes Huus. – De har tilsendt det strevne og forseglede Documenter; en hemmelig Commission har undersøgt disse Papirer. Man har berettet at der indeholdtes deri Grunde til en juridisk Fremgansmaade imod mig, og siden har Huset blot paa denne Jndberetning anbragt en Bill, som indeholder de uhøiligste Bagtalelser imod mig, og dømmer mig til Skilsmisse, og Vanære. Den Uretfærdighed, at bekiendtgiøre en saadan Bill, for Verden 6 Uger i Forveien, førend det blev foreslaaet at give mig Leilighed til at giendrive den giorte Paastand, er for aabenbar til, at det ikke skulde have oprørt hele Nationen; og sandelig, saavidt disse Forhandlinger ere rykkede frem, maae enhver føle sig overbeviist om, at der ikke skal tilstaaes mig nogen Retfærdighed; men om endog ingen af disse Procedurer, ingen af disse sande Hensigter af den Beslutning, at giøre mig Uret, havde fundet Sted, saa vilde jeg dog i Overhusets Constitution, selv finde en Forvisning om, at jeg af dets Hænder, ikke kunde forvente nogen Retfærdighed. Deres Majestæts Ministre have tilraadet denne Forfølgelse; De ere ansvarlige for det Raad som de have givet. De ere udsatte for Straf, naar de ikke kunne komme istand med Beviserne for deres Anklage; og de udgiøre ikke allene en Deel af mine Dommere; men de ere tillige ogsaa de, som have indbragt denne Bill, og det er altfor bekiendt, at de besidde en Overvægt i Huset, og paa denne Maade bliver det da afgjort, at Huset vil fatte en Kiendelse til Fordeel for Billen, og naturligviis imod mig. Men der gives endnu flere Aarsager, hvorfor Deres Ministre ville erholde en Majoritet i denne Sag, som ikke lader sig anvende paa de almindelige Anklagelses Sager. Deres Majestæt er Klageren; det staaer i Deres Magt at udnævne Pairs.