Almuevennen, 1842-06-08
(Fortsat.) Skulde Regjeringen finde Betænkeligheder ved at foretage en saa betydelig Forandring i det Bestaaende, da bliver der tilbage at undersøge, hvad der er at gjøre under de nuværende Forhold til Lettelse for Kjøbstæd haandværkerne. At berøve Landet noget af det Slags Haandværksdrift, hvortil man nu er vant, og derved sætte Landmanden i et nyt Afhængighedsforhold til Kjøbstædhaandværkerne, vilde være høist utilraadeligt, ligesom det og vilde indeholde en stor Uretfærdighed mod de nu paa Landet bosatte Haandværkere. At indføre susessive Jndskrænkninger i disses Rettigheder, som kun ramte dem, som herefter etablerede sig paa Landet, vilde i al Fald ei strax raade Bod paa Kjøbstædhaandværkernes Forlegenhed, og foranledige megen Brødnid og Misundelse mellem de ældre og nyere Landhaandværkere. Committeen formener derfor, at det vilde være at tilraade, at give Kjøbstædhaandværkerne Frihed til at nedsætte sig paa Landet, hvor de troede at kunne finde bedre Erhverv. Hvor der i en Bye nu fandtes for stort et Antal af en vis Profession, vilde Afgang snart finde Sted, og de tilovers Blivende i Kjøbstæderne vilde have tilstrækkeligt Erhverv. Landhaandværkerne vilde vistnok lide betydeligt herved, idet man gav dem mange og tildeels duelige Concurrenter, men Landmanden i det Hele vilde vinde derved, og Landhaandværkerne kunde dog egentlig ikke siges at skee nogen Uret, thi de nuværende have ikke Løfte om, at deres Antal paa Landet ikke skulde stige, og, for saavidt de tabte Erhverv, som en Følge af deres ringe Kunstfærdighed, maatte de selv tilskrive sig dette Tab. Forsaavidt Landhaandværkerne vare bondefødte og vante til Bondehaandtering (og dette er vist nok Tilfældet med de fleste da vare de ikke saa ilde farne som Kjøbstædhaandværkerne i en overfyldt By thi de kunde let gaae tilbage til deres oprindelige Stilling, men Kjøbstædhaandværkerne have ingen anden at tye til. Naar derhos Landhaandværkerne og Kjøbstadhaandværkerne bleve satte paa lige Fod, troer man, at der var gjort alt for Kjøbstadhaandværkerne, hvad de med Billighed kunne vente. Den almindelige Klage er, at Kjøbstædhaandværkerne ei kunne holde Priis med Landhaandværkerne, fordi disse kunne boe billigere end hine, og betale ingen Consumtion. For i denne Henseende at udjævne Forholdene vilde en Beskatning være nødvendig, men det vilde dog være ubilligt, om man vilde bestemme denne saa høi, at den kom til at være lige med de Afgifter, som svares i en Kjøbstad; thi deels er det indlysende, at man bør betale mere i Huusleie, naar man boer i en god Bygning i en By, end naar man flytter ud i en Leerhytte paa Landet, og at man bør betale for de Beqvemmeligheder og Behageligheder, som Opholdet i en By medfører, deels beholder Kjøbstædhaandværkeren altid et betydeligt Fortrin fremfor Landhaandværkerne derved, at han har udelukkende Ret til at arbeide for Kjøbstæd beboerne og deeler Retten til at arbeide for Landmanden med Landhaandværkeren. Desuden kan han i Byerne vente større Afsætning, som en Følge af den større Conflux af Mennesker, end paa Landet, og hans Arbeide lettes ham derved, at han har alle de Redskaber og Materialier som han behøver, i Nærheden, og den ene Professionist arbeider saa at sige den anden i Hænderne. Landhaandværkeren staaer derimod ene, og er nødt til at hente meget fra Kjøbstaden, hvorved Penge og Tid spildes for ham. Endelig bør man heller ikke tabe af Sigte, at, om end Livets første Fornødenheder ere billigere paa Landet, som en Følge af at Consumtion der ei svares, saa er næsten alt Andet billigere i Byen, som en Følge af Transporten, dersom man altsaa vilde ansætte den paatænkte Skat til ligesaa meget, som man maa antage, at en Familie i en Kjøbstad aarlig betaler i Consumtion, vilde man forurette Landhaandværkeren. Antager man nu, at et Menneske aarlig forbruger, Td. Rug, 1/8 Td. Gryn, 1/2 Td. Malt, 1 Fjerding Smør og 12 Lispund Kjød; hvilket udgjør de vigtigste Næringsmidler, hvorpaa Consumtion hviler, da ville denne for et Menneske udgjøre 2 Rbd. 1 Mk. 5 s. aarlig, og Committeen formener derfor, med Hensyn til, at den tilsvarende Afgift, efter hvad ovenfor er anført, bør være mindre end Consumtionen i Kjøbstæderne udgjør for en Familie, at man ikke kunde ansætte Skatten høiere end til 2 Rbdl. aarlig for en Mester og 1 Rbdl. for hver Svend eller Dreng han holdt. Som nogenlunde Erstatning for den Concurrence Landhaandværkeren nu maatte udholde med de fra Kjøbstæderne udflyttende Haandværkere, og for den Skat man paalægger ham, formenes, at han burde have Ret til at holde Svende og Drenge uden særdeles Bevilling, og at han forøvrigt burde aldeles sættes paalige Fodmed de udvandrende Kjøbstædhaandværkere. Dette var da den Betænkning som Haandværks Committeen i den jydske Stænderforsamling afgav 1838, og som vi fandt saa grundig gjennemtænkt og udarbeidet, at vi vilde meddele den heri Bladet. Efterat der meget udførligt var talt i alle Retninger for og imod, blev det med 41 Stemmer imod 9 afgjort at der ikke skulde indgives nogen Petition i denne Sag. J Roeskilde kom derpaa Sagen ogsaa for, idet Kjøbmand K. Sidenius foreslog Forsamlingen at indgaae til Kongen med en Petition om: 1) "at de nu gjældende Love, som bestemme Forholdet mellem Kjøbstad og Landsbyhaandværkerne, maae vorde underkastede en Revision, og at et Lovudkast betræffende denne Gjenstand maae blive den næste Stændersamling forelagt, og 2) At ved dettes Udarbeidelse de i Statsraad Brink Seidelins Forslag fremstillede Principer maae blive tagne under nøie Overveielse, og, om mueligt, lagte til Grund for dette Lovudkast. Ligeledes understøttede Capt. Recke et af dette Blads Redacteur indsendt Forslag om:"1) at en meere bestemt Regel end den Pl. 3 April 1816 § 1 foreskriver, maatte, i Overeensstemmelse med den gjældende Lovgivnings Aand, gives for Bevillingers Meddelelse til de Haandværkere, som efter Loven maae findes paa Landet, for at den store Forskjel, der i de forskjellige Amter findes i Landhaandværkernes Antal derved successive kunde hæves. 2) At de Haandværkere, som ere fødte i Kjøbstæderne, maatte gives lige Adgang med Personer af Bondestanden, til at drive deres Haandværk paa Landet. (Fortsættes.)De mindre Landeveies Grundforbedring. (Sluttet.)Der andrages derfor i Klagen paa, at den paaankede Veilinie over Forsløv Mark maa, inden Veiarbeidet foretages, blive saaledes afsat, at Veien faaer en fuldkommen lige Retning fra det Punct, hvor den træder ind paa Førsløv Hovmarker, og til den atter gaaer ud af dem. Det anføres, at hvis det hermed bliver, som det er betænkt ved Liniens Afstikning, maa Bønderne ligesaa meget harmes derover, som i Anledning af samme Landeveis Linie over Herregaards Jorderne, Lundbygaards Marker i Boeslunde Sogn, og at det paa denne Maade, ved at favorisere Herremands Jord, vil befrygtes, at Bønderne i Tiden vil komme til at rette de Vinkler, der paa saadan Maade nu gjøres. Endvidere andrages om, at samme Vei, for ligesom den gamle at gaae om af Fugleberg Kroe, faaer en saare stor uhensigtsmæssig Vinkel i Nord, og at den derimod, ved i lige Linie fra Førsløv Marker at stikke til Krummerup, hvor den optager Veien fra Slagelse til Næstved, blev meget kortere. Slagelse-Veien, naar den tages under Grundforbedring, vilde, for at træffe en Kroe, rettelig forbindes med denne Vei ved Dalmose-Kroe, saa at Fugleberg Kro, til hvilken en saastor Omsving skulde gjøres, lettelig for begge disse Veie ganske kunne undværes. – Nogen Resolution paa denne Klage og dette Forslag til Rentekammeret vides endnu ikke at være tilhændekommen; men det er ialt Fald et godt Exempel fra bemeldte Sogneforstanderskab paa levende og virksom Deeltagelse i Almeenvels Fremme; og ville nu alle de andre vedkommende Sogneforstanderskaber ligesaa, hver for sit Vedkommende og alle i Forening (som de herved opmuntres til interessere sig for at føre et sandt Ord og et godt Raad med denne Veis Anliggender og i andre dem vedkommende almeennyttige Sager, – da kan det ikke feile, at saadan livlig hjertelig og velvillig Deeltagelse vil i høi Grad baade glæde og gavne vedkommende Politimestestere og Amtmand under Byrden af deres tunge Vei hverv, og sikkre dem en velvillig tro Udarbeidelse af et Veiarbeide, der da maatte skee til Alles Tarv og Glæde.