Københavns Adresseavis, 1773-03-10
J mine Vidner af Livets forskiellige Timer Siger, om J kunne, Dølger det ey Hvilke ere Hendes priisede Fordeele? Kunne J fremvise den kostbare Skat, Hun skiænkede, Eller. Vil enhver af Eder tilstaae, At Hendes støyende Larmen, Hendes nagende Sorger, Hendes blege Gremmelser, Forstyrre vor Roe, qvæle vor Glæde, opsluge vor Fornøyelse. Ved Fødselen trine vi frem paa Hendes vidtløftige. Skueplads. Neppe ere vi der, Førend vi hilser Tilskuerne med Graad. Vore Øyne ere da de smaa Propheter, Der spaae os de sørgelige Optrin, Vi fra Vuggen til Graven have at giøre. Barndom, Du elendige Barndom, Dit Vel hænger af Dine Søstres de andre Alderes Naade, Du Ynkværdige! Overladt Dig Selv, Maatte Du strax blive Ormenes Føde; Ormene, Som ellers længere maatte vente paa Din Komme. Og Alderdom! Du skrøbelige Alderdom! Dig Affældige er ey en bedre Skiøbne bestemt. Manddom og Styrke! J tappre Helte, J, som spotte Barndommens Spædhed og Alderdommens Svaghed, Som trodse, Tidens Forandringer og Livets Ubestandighed, Som trygge haabe, En bestandig Glæde paa rasende Bølger! O lærer dog! Jngen af de menneskelige Timer er sikker for Dødens Anfald. Og Du Ungdom, samlet med Munterhed! Du forenede yndige ParJndtagen af den tilkommende Tids behageligste Udsigter. Smigrer Du Dig med en uendelig Række af Dage; I det mindste giør Du Dig sikker Haab om Din tilkommende Morgen; Men see, Den kom aldrig. Dog jo Dens Scene aabnes i den anden Verden. Byg derfor ey Dit Haab paa Skum, Kiend Dig selv! Det er: Lær, at Du er dødelig: Forsøm aldrig denne Skole! Arbeydet vil vist betale Dig Umagen: Tvivler Du maaskee paa denne Sandhed, Saa see paa Støvet af min elskede Ven! Betragt Ham! Som endog saa kort var Livets Student, Dog længe nok, For at blive Himmelens værdige Candidat. Efterfølg Ham Thi Dydens Øvelse og Dødens Betragtning var Hans Sundheds Arbeyde. Aldria droges Han af Ungdommen Ellers hæftigste Lidenskaber, Ud paa Vellysternes farlige Strømme, I Herrens Huus var Hans behageligste Tidsfordriv Den Algade har derfor seet Ham beqvem til, At Ævigheden, Alt saa tillig. Skulde kræve Hans i den Alder udmærkede Fortienester. Den Jld, Der i hans Sygdom brændte i Hans ærlige Bryst, Trykte Ham alt nærmere til Jesu kierlige Bryst; Og her fandt den forpiinte Siæl just sin Lise. O korte dog retskaffene Liv O bittre, dog lærerige Død! Aldrig skal J glemmes af dybsørgende Forældre, Af høyst bedrøvede Venner, Men i sær skal J erindres En oprigtig Ven og Brøder, J Anledning af et for ømme Forældre smerteligt Tab, som i denne Maaned skeedte i store Maglebye Præstegaard, paa Amager, da Velæ værdige Hr. Schmidt, hollandsk Compastor, lod paa 8te Dage tvende elskelige Døttre begrave, bleve disse Tanker opsatte. Forældrenes Men. J, som ved Aandens Lys med Haab see ind i hiin hos Gud Lyksalighedens evig Boelig, Forlindrer al Slags Sorg ved dette Syn, ja værer og ved føde Venners Død kun rolig! J savne dem kun til en Tiid; de gik, før J, fra dette Bochim ud; Det Savn erstattes rigelig, naar J dem hidset favne skal hos Gud. Ol kaster kun et agtsomt Øye hen paa denne Verden som slet i det Onde ligger; Skiær Døden tillig unge Planter af, de Unge tillig bli for dette Onde sikker; Faaer de ey uvis Deel i det, som Verden kalder Lykke, Ære, Got, De ere vist betryggede for Verdens Synd og Nød og Sorg og Spot. Jeg spurgte et Forældre=Par jeg saae med graae Haar men derhos væmodig Graad i Øye: Hvi saa bedrøvede, og fik til Svar, Acht vore Børn de maae saa haard en Skjæbne døye. Forældre, seer en dobbelt Trøst, naar Eders unge Blomster brækkes af: J skal nu ey faae Sorg for dem. De ey staae grædende ved Eders Grav.