Den Vest-Sjællandske Avis, 1817-09-06
(Fortsat.) Vi have i No. 41 af denne Tidende allerede omtalt det mærkværdige Brev af 27de Marts 1816 fra General Morillo til den daværende spanske Statssecretair Don Pedro Cevallos, som det lykkedes Jnsurgenterne at opfange og hvori han skildrede sin vanskelige Stilling og sin Trang til at erholde Forstærkninger fra Spanien, han beskrev der Jndvaanerne i Kongeriget Nye=Grenada, som følge og modløse Mennesker, derimod de i Venezuela, som dristige og blodgierrige; blive disse, siger han, godt anførte, saa kunne de give os meget at bestille og det vil koste mange Penge og meget Blod, inden man kan betvinge dem. Da derfore General Morillo erfarede sin General i Venezuela Morales Nederlag i dette Land den 20de September f. A., saa insaae han strax den store Nødvendighed at tile selv derhen for at holde Spaniernes Herredømme opret; men inden han kunde naae dertil havde Jnsurgenterne bemægtiget sig begge Provindserne Cumanna og Barcellona, paa Fæstningerne nær ved Havet; dog var Staden Nye=Barcellona, som har 14000 Jndvaanere indtaget af dem. Morales derimod var dreven langt tilbage mod Vesten til Provindsen Varinas, hvor han endnu den 21de Januar leverede en Trefning, som skal have været til hans Fordeel. Man havde udbredet det Rygte at Republikanernes Generaler vare efter Seieren over Morales blevne indbyrdes uenige, da enhver af dem vilde have Over commanden og enhver vilde lede Feldtoget efter sine Planer; men det var ikke saaledes, de havde alle foreenet sig om at udvælge Bolivar til den øverste Anfører og Republikens Chef. Bolivar havde siden Chartagenas Erobring, som han saa tappert havde forsvaret, begivet sig til Pethion paa St. Domingo, der havde han hvervet nogle Tropper, og forsøgt en Landgang med dem paa Kysterne af Venezuela i Sommeren af 1816; men hans ringe og uovede Krigshær bleve dengang overvældet og slaget af General Morales, som i Morillos Fraværelse førte Overcommanden i disse Lande. Han maatte indskibe sig og paa nye tage Flugten; men da Morales blev slaget den 20de September i Fior, saa indbøde Jnsurgenternes Generaler ham at vende tilbage til Venezuela og overtage den høieste befalning. Han efterkom deres Ønske og hans Medhielper Admiral Brion satte ham i Land den 4de December f. A., paa Kysterne imellem Staden Barcellona og Forbierget Coadera. Han havde kun 900 Mand, men Generalerne Mac. Gregor og Marino, stode beredte til hans Undsætning. Morillo havde imidlertid ladet General Real marschere frem langs med Kysten imod Barcellona fra Carracas af med 4000 Mand og Mac Gregor havde ved Floden Una re leveret ham nogle Træfninger; endelig naaede Real med sin Hær Bolivars Armee. Denne var uheldig, tabte 500 Mand, maatte kaste sig med Resten ind i Staden Barcellona; Spanierne fulgte den 16de Januar efter ham, trængte ind i Byen og begyndte at plyndre den, da de stode i den Tanke at Bolivar vilde indskibe sig med sine Krigsfolk ligesom sidste Gang; men Bolivar lod sine Transportskibe stikke i Brand, forstærkede sig med Mandskabet fra Skibene, og lod sin Hær vide at her var nu intet andet at vente for dem end Seier eller Døden. Derpaa angreb han Spanierne med 1200 Mand ved Hielp af de Forstærkninger han imidlertid havde faaet, drev dem ud af Byen den 17de Januar, bestormede derpaa ved General Arismendis Hielp, som imidlertid var kommen ham til Hielp den 18de Januar, deres Forskandsninger uden for Byen og slog Spanierne aldeles paa Flugt. Morillo havde imedens dette passerede indskibet sig paa en Flotille af 18 Skibe. Den 1ste Marts ankom han for Barcellona og angreb Staden fra Søesiden. Real havde samlet sine Tropper, efter det sidste Nederlag og fik Ordre paa nye at rykke imod Barcellona; men han blev saa hæftig angrebet af de republikanske Generaler Marino og Arismendi, som trængte ind paa ham med 1500 Dragoner, at han i en Hast maatte trække sig tilbage til Carracas. Bolivar fik derved Luft til at bruge sin heele Styrke mod Morillo, han beskiød Escadren den 3die Marts, saa at den kappede Anker og afseilede, og angreb derpaa Morillo selv, slog ham aldeles, 400 Mand bleve dræbte, en stor Mængde gik over til Patrioterne, og Morillo reddede sig i en indiansk Kanot til LaGuyara. Disse Seiervindinger forhøiede Jnsurgenternes Mod og giorde alle Morillos Bestræbelser frugtesløse. Tingene kom nu i den samme Forfatning igien, hvori den havde været for Morillos Ankomst, nemlig at hele Landet var i Republikanernes Magt, og at blot nogle Fæstninger ved Havet, som Carracas, Puerto Cabello, La Gupara og Cumana forbleve besatte af Spanierne. Morillo blev nødt til at oppebie nye Forstærkninger fra Spanien inden han kunde foretage sig noget videre; men han udgiød sin Forbittrelse over de Officerer, som han havde mistænkt, eller med hvis Forhold han var utilfreds. Real blev sat i Arrest i La Gupara, Morales indspærret i Klosteret i Puerto Cabello, Oberstlieutenant Alejo, en Mulat, kastet i de underjordiske Hvelvinger i denne Fæstning og selv GeneralCapitainen Don Salvador de Mora fik en haard Jrettesættelse. Ved denne Forandring Krigen havde taget blev den i høi Grad kostbar for Spanien og ødelæggende for dets Financer, som for dets Krigsfolk; thi da Morillo ikke længere havde Landet i Besiddelse, saa maatte Cavalleriet umiddelbart recruteres fra Spanien, og Levnetsmidlerne til hans Tropper kiøbes i Nordamerika for Vexler, som den spanske Regiering maatte betale. (Forts.)