Den Vest-Sjællandske Avis, 1817-02-20
Velærværdige Hr. Pastor Strupe i Fuglede, som ved at tage Slagelse Fattigvæsens Forsørgelses og Arbeids-Jndretninger i Øiesyn tilkiendegav sig Velbehag og ædelmodigen skiænkede en Tønde Rug til de Trængendes Forsørgelse, aflægges paa Fattigvæsnets Vegne herved dets skyldigste og forbindtligste Taksigelse, som atter har havt Leilighed tilat erkiende hvor nær Følelsen for det Gode og velgiørende Handlinger grændse til hinanden. Slagelse, den 20de Februar 181. H. Bastholm, Fattigvæsnets Bestyrer. Uagtet, ved det saa overmaade virksomme Polities Foranstaltning, saavel i Kiøbstaden, som de tilden grændsende Landsbyer, alt offentlig Tiggerie er standset og i flere Aar har været et her i Egnen aldeles ukiendt Onde, som ogsaa er ganske ufornødent, da Forsørgelse og Arbeide staaer aaben for enhver Trængende, og det er tilladt alle Districtets Beboere at gaae ind i Fattighuset og selv see hvorledes de Fattige forsørges, saa finder dog meget hemmeligt Tiggerie Sted, som vel ofte opdages og straffes, men som dog umueligen kan ganske forhindres, da Politiet ikke kan forbyde de Fattige i deres Frietimer at gaae ind i Folks Huse. Det kunde nu vel synes at være Fattigvæsnet ligegyldigt, om Districtets Beboere ville forunde de Fattige en Gave foruden den Forsørgelse de faae af Fattig væsnet, og at det maatte være det et kjært Beviis her at Fattigskatten ikke er for trykkende, og at Jndvaanerne endnu baade have Evne og Villie til at give noget mere til de Trængende; men det er ikke saaledes; thi først er det ubehageligt for Bestyrelsen at see, at just de dovneste, liderligste og lognagtigste Fattige skulle misbruge Jndvaanernes Godgiørenhed, imedens de honnetteste Fattige, som holde sig tilbage, og de meest Lidende, som ikke kunne gaae ud og bede om noget, ingen aparte Hielp faae; hvilket er just den værste Følge af Tiggeriet. Desuden befordres kun ved denne Godgiørenhed Devenskab og Drukkenskab, to ønde Ting. som Fattigvæsnet af den Aarsag idelig maae trækkes med. Undertegnede, som Fattigvæsnets specielle Bestyrer, ombeder derfore bønligst sine ædle og virkeligen paa mange Maader godgiørende Medborgere, at de dog ikke paa denne Maade ville gjøre godt mod de Trængende; men at de, foruden at hielpe en huusarm Familie eller at give en enkelt nøie bekiendt Fattig en Pengehielv eller et Klædningsstykke, ikke ville give Penge iflænge til de Fattige som hemmeligen bede dem om Almisse; men derimod vise den Tillid til Bestyreren. at sige ham hvilke Personer der bede om Almisse, ikke fordi han vil misbinge deres Fortroelighed til at giøre den Fattige nogen Fortred, men fordi han vil oplyse dem om disse Personers Charakteer, om de virkelig ere trængende, og vise dem hvilken Hielp de faae. Vil derimod nogen af Distriktets Beboere udviise een eller anden velgiørende Handling, ligesom den ædle Pastor Struve, mod Fattigvæsnet; f. Ex. ved paa en glad Dag ogsaa at skabe een for deres fattige Medmennesker, ved at udsætte en Belønning for udmærket Flid og god Opførsel, eller ved at give de Sengeliggende og Udlevede noget til en bedre Pleie, end den tarvelige, som Fattigvæsnet kan tilstaae, dem, saa vil det overmaade glæde Bestyreren, om man vil gjøre det efter Aftale og Overlæg med ham; hvor knap hans Tid end er, skal han dog aldrig fortryde paa, at gaae hen til de Personer, som ville kalde ham til sig, for at overlægge en godgiørende Handlings Jværksættelse, og han skal aldrig forglemme, offentlig at lægge sin Taknemmelighed og sit Hiertes Følelser for Dagen. Slagelse, den 20de Februar 1817. H. Bastholm, Fattigvæsnets Bestyrer.