Berlingske Tidende, 1799-06-10
Da Hr. lversen i sit Svar (see No. 43 af de Berlingske Aviser) til den ubenævnte, der med Sandhedens Alvors stemme havde bebreidet ham usle Udfald imod den ædle Fickee, höitidelig forsikrer, at han ikke paa nogen Maade bar søgt at haane denne fortiente Mand; opfordres han herved, i Sandhedens og Menneskehedens Navn, tilat besvare fölgende Spørgsmaale 1) Ender ikke at ville baane en retskaffen Mand, naaman fortæller, at han har lært og foredraget andet, en hvad han ved Fed havde forhundet sig til at lære, og at han, da dette ikke tillades ham, har taget sin Afsked : Hvilken er da den Fed, maatte jeg spørge, hvorved Men, nesket skulde forbinde sig til ikke at ville det, der dog en hans ubetingede Pligt grandske efter Sandheden, Ve hvilken Eed har Fichte forpligtet sig til at opgive en af sine helligste Menneskerettigheder : Tænkefrihedens Ret og dens frimodige Vitring, Har Hr. Jversen maaskee læst en saadan Eid, Næsten skulde man troe det, da han taleom den i en saa afgiørende Tone, som var dens Formulatudkommen fra hans er et Bogtrykkerie. 2) Er det ikke at ville baane denne Mand, naar man en halv spottende, halv medynkfuld Tone, beretter: at han ikke har havt practisk Philosophie nok til at bære sin Skjæbne, efterdi - han blev syg af Galdefeber, Er de Galdefeber nu bleven et Beviis paa blangel af practisk Thilosophie, Hr. lversen kunde virkelig giøre sig fortient at Medicinen, især for dem der hylde det Brownske System, naar han med sin sædvanlige Grundighed nærmere beviste dette, Rubriken af de asteniske Sygdomme og deres Aarsager vilde da endnu vorde foröget med Alangel paa prac risk Pbilolopdie. Dog - Sagen er for alvorlig til at behandles en spøgende Tone, altsaa endnu engang, ere foransötte alt lversens Ord ikke et Beviis paa hans Stræben at ville haane Fichte, Imodsat Fald maae man i det mindste tilstaae, han har en ganske egen Maade at vise fir Agtelse paa. 3) Ender endelig ikke at baane Sandheden og Menneskeheden, naar man søger at alskrække Mennesket fra at fölge sin Overbeviisning og bekiende den frimodig, forden eller anden Ulempe kunde true ham, ellet der er lagt om Fiche, hedder det hos Hr lversen - er len og allene til advarende Exempel for andre, der i vor Tid, saa ganske ukaldet, sætte eget Vel i vore uden at gavne Verden o. s. v. - Smukt, Fichte skulde altsaa haanes, fordi andre kunde advares En Mand, Hr lversen selv mod sin Villie, nydes til at kalde fortient, skulde persisteres, for i Uvedkommende der, ved maattealskrækkes fra at skrive uden Kald, og derved sætte eget Veli vove, hvilken Maxime! Hvo uden Urhversen kunde giøre den til fine Nu, og disse Menneske der saa ganske Skrive uden Kald, hvilke ere da vel disse Erdet maaskee Dem der ærligen Følge Deres Overbeviisning, og fremsætte den frimodig og med mandig Beskedenhed, ubekymrede om de tilfældige Følger dette dre ger efter sig, og som dog intet menneskelige Gie kan overskuer i mine Tanker har enhver som hertil föler Mod og Kraft, et meget hæderfuldt Kald til at være Sandhedens Ialsmand, uden han først behøver at söge om Privilegium dertil hos Hr. Jversen. - da man gavner ikke paa nogen Maade fine Medborgerel ikke, og hvoraveed da Hr. lversen dette saa skkert fulgte hans Öie stedse Sandhedens stille og umærkelige, men seirende Gang, Saae han hvert falskt Begreb der blev rettet, hver Fordom der blev udryddet, hver ædlere Maxime de blev sat i stæden for en uædlere: Dag Hr. Jversen ha uden Tvivl en ganske anden Maalestok at bestemme Gavnlighed efter, at gavne er hos Flam formodenslig de samme, som at lære Folk lampe sig efter Tid og Omstændigheder, slaae sig stedse til det herskende Partie, spotte enhver, hos hvem man troer at kunne giøre det uhævnet, lade sin Pen styres, om ikke af ædle, laa dog at vægtig Grunde, og begiærlig gribe endog den usandsynligste Efterretning, naar det gielder om at besmukke en slet Handling, der udgives af dem hvis Roes man at paataget sig - gratis eller ikke gratis - at udbasune. - En saadan Maalestok for det gode og gavnlige er rigtig nok ikke den Fiebte eller hans Tilhængere betiene sig at kler versen ville imidlertid venskabelig tillade at disse sidste vedblive at bruge Deres Maalestol for Gavnligheden, de hindre Ham jo ikke lia at bruge Fine ja satte man kun ikke sit eget Vel voved Sukker Hr lversens menneskekierlige Plierte, Men erindter an da ikke at ingen vigtig og velgiørende Sandhed nogensinde var bleven almindelig : om man ikke hende vovet noget foriden, Ar ingen elsket og hærdet Fordom var bleven udryddet som man ikke med Mod og Kraft havde angrebet den, blan over ofte sa meget for at handle nædelt Uralversen, rover at udsætte sig for alle gode plyste Menneskers fortiente Foragt, va ver at trodte Almeenhedens Stemme, vover at brændemærke sig selv - Skulde man da ikke torde vove noget for at væreen ærlig Mand. Det er disse Spörgmaale Hr. lversen opfordres til at besvare. Spörgeren kiender ham ikke personlig, er ikke hans Uven, har heller ikke indført sig Anonumens Kappe for at være Bandit dette veed Hr lversendog vel man kan være uden Kappe -men fordi kan troede at et Navn ikkebeviser Sandheder, eller Falskheden af nogen Sætning, eller afgiør nogen Strid, hvor der skal tægtes med Grunde og ikke med Bogstaver. Al. Vl. Vil. - Vl. 11.