Berlingske Tidende, 1836-02-15
Ligesom den hele Jnstitution med Borgerrepræsentanter oprindeligen har dannet sig selv, uden at en almindelig Lov tydeligt har omfattet samme, saaledes savnedes der længe en almindelig Bestemmelse om Maaden, hvorpaa de skulde vælges, o. s. v. Ved forskjellige, aldeles specielle Rescrivter, saasom af 2den Marts 1714, 11te September 1750, 15de September 1752, 3die Februar 1774. 3die Marts 1786, 22de Juli 1791, samt Cancellibrev, af 5te Juni 1790 og flere, var Repræsentantvalget paa de forskjellige Steder meere eller mindre bundet; tildeels var det endog i Magistraternes og Stiftamtmændenes Hænder. Derimod havde Rescriptet af 19de Juli 1793 for Viborg Stift, som i det Hele udmærkede sig ved den frie Virksomhed, det tillagde Kjøbstadindvaanerne paa deres indre Anliggender, hjemlet aldeles frit Borger valg; men dog foreskrev det Stiftamtmandens § 4. Alle, der i Kjøbstaden eller paa dens Grund eie Gaarde eller Huse, der enten ere behæftede med Grundtaxt eller efter anden Regel, der i en eller anden By maatte træde i Stedet for Grundtaxt, bidrage til de Kjøbstadudgifter, der efter Loven og Anordningerne skulle lignes deels paa Grund, deels paa Næring, skulle, naar de tillige have deres personlige Hjem i Byen, have Adgang, til, efter aflagt Borgered, at erhverve Borgerskab uden Hensyn til, om de tillige ere Næringsbrugere eller ikke. Men, ligesom saadant Borgerskab vil give dem den Medvirkning i Communalanliggenderne, som denne Vor Anordning hjemler, saaledes have de da og at bære alle borgerlige Tyngder, for Approbation med Hensyn til, at aabenbart beviislige Grunde muligt kunde tale mod Valgets Gyldighed, da han saa kunde foretrække, den, som havde de næstfleste Stemmer, eller og naar Sagen var tvivlsom, indstille den til Cancelliet. Dette blev ved Rescript af 24de Marts 1797 gjort almindeligt, med den Modification, at hver Vælger skulde vælge paa tre; men dette Rescript blev først forandret for enkelte Stæder, og siden ved de almindelige Rescripter af 26de og 30te Juni 1807, som indeholder den nu gjeldende Regel. J Overeensstemmelse med denne foreslaaer Magistraten tre Mænd, mellem hvilke der ved hver Vacance vælges een: Borgerne have saaledes ikke Leilighed til at vælge den, de have størst Tillid til, men maae finde sig i at vælge den af hine tre, som de have mindst imod. Det Naturligste er imidlertid, at Communens Medlemmer faae aldeles frie Hænder til at vælge, hvem de ville, til deres Fuldmægtige, kun at den Valgte, har de Egenskaber, som Anordningen maatte foreskrive. Af en slig Frihed kan ingen Ulempe være at befrygte, da Statsregjeringen, deels ved den Kjøbstaden af Kongen satte Øvrighed, deels og ved de høiere Autoriteter, beholder en tilstrækkelig Control med Kjøbstadsforvaltningen. Saavel de flere senere i Hertugdømmene udkomne Reglementer for enkelte Byer, in Specie det af 26de Juni 1824 for Ploen, som ogsaa den preussiske Stadterdnung, baade den af 1808 og den reviderede af 1831, ligesom og de i andre Lande, størstedeels efter preussisk Mønster, i senere Tid udgivne Kjøbstædanordninger indrømme Borgerne et frit, blot ved de lovbestemte Betingelser bundet, Valg. saavidt Nogen ikke af en eller anden særdeles Grund derfra maatte være fritagen. Det Borgerbrev, der saaledes meddeles Nogen, som ikke derved tillige erhverver Adgang til at drive borgerlig Næring, skrives paa stemplet Papiir af 4de Klasse No. 4 til 42 s., og for dets Meddelelse betales til Magistraten eller Byfogden 1 Rbd. og til Raadstue= eller Byskriveren 64 s., alt Sølv). Byskriveren 64 s., alt Sølv).*) At erhverve Borgerskab i Kjøbstæderne har hidtil udelukkende havt til Formaal, at faae Rettighed til at drive en vis bestemt Næringsvei, og Ordene Borger og Næringsbruger have saaledes været eenstydige: Jfr. Lovens 3die Bogs 3die og 4de Capitel, i hvilket sidste især Art. 10 og 11 blive at mærke. Dette Begreb om Borgerskab er uden Tvivl grundet deri, at det egentligen er den udelukkende Ret, til at drive visse Næringsveie, der constituerer en Kjøbstad og udgjør dens fundamentale Privilegium, hvorfor de, som tage Deel i dette Byens Privilegium, ansaaes for dens egentlige Stamme, for dem, der havde størst Jnteresse for Byens Flor, ligesom de bidrage mest til dens Udgifter og derhos ene bære de personlige Tyngder i samme. Men efter de nuværende Forhold synes Begrebet om Borgerskab at burde antage en betydelig Udvidelse. Fra Adgang til Borgerskabs Erhvervelse synes man nemlig ikke billigt at kunne udelukke dem af Byens Jndvaanere, der, uden at ville befatte sig med noget Slags Næringsbrug, eie Huse eller Gaarde i Kjøbstaden eller paa dens Grund, forsaavidt disse Eiendomme ere beheftede med Grundtaxt, eller efter en anden istedet derfor trædende Ligningsnorm ere ansatte til Udredelse af Afgifter. Disse Grundeiere tage nemlig ikke mindre Deel end Næringsbrugerne i at tilveiebringe de Fonds, der udfordres til Byens Fornødenheder, idet de ordinære Afgifter i Almindelighed lignes halvt paa Grund og halvt paa Næring. Efter Anordn. af 28de Mai 1831 og Fdn. 15de Mai 1834 er der. hos Grundeiendom, uden Hensyn til NæringsBrug, det, der giver Adkomst til at deeltage i Kjøbstædernes Valg af de Repræsentanter, der skulle raadslaae om Landets almindelige Anligder, samt til selv at kunne vælges til saadan Repræsentant. Det vilde derfor synes anomalisk, om ikke Grundeierne i denne Egenskab havde nogen Deel i Bestyrelsen af deres egen Byes oconomiske Anliggender. Cancelliet har ogsaa allerede i den senere Tid, naar en Raadstuesamling blev anseet fornøden for at indhente alle Vedkommendes Erklæring angaaende et og andet for en By 5. Hvad de personlige Egenskaber angaaer, som udkræves til at vinde Borgerskab, saa forbliver det ved de hidtil gieldende Regler. Dog skulle de Næringsbrugere, der efter Vor Resolution 1ste December 1810, istedetfor egentlige Borgerbreve, skulde have et skriftligt Tilladelsesbeviis, der traadte i Borgerskabs Sted, for Fremtiden forsynes med formeligt Borgerbrev. Dette skal ligeledes gjelde om de Mandskaber af Forstærkningsbataillonerne og andre i Klasse med disse staaende Militaire, der efter Placat, 26de April 1814 og flere Anordninger have Adgang til borgerlig Næring, uden at erholde egentligt Borgerbrev, hvorved iøvrigt aldeles ingen Forandring gjøres i de hidtil gieldende Forskrifter om deres og Børns Værnepligt. vigtigt Anliggende, foranstaltet, at foruden Borgerne ogsaa Grundeierne med Hensyn til deres betydelige Jnteresse i slige Anliggender, ere blevne kaldte til Deeltagelse i Forsamlingen. Jøvrigt har man holdt for, at den Adgang til Borgerskab, som Grundeiendom skulde give, maatte være betinget af, at den Paagieldende havde fast Bopæl i Byen; thi ligesom Lovens 332 ikke erkjender Nogen som Borger, der ei har Huus og Jldsted i Byen, saaledes kan den Mand, der har Eiendom i en By, men uden selv at boe sammesteds, udleier disse Eiendomme til Andre, ikke antages at have det Bekjendtskab til Forholdenne i Byen eller den Jnteresse for dens Flor som den, der virkelig boer i Byen. Naturligviis bør Grundeierne, forsaavidt de efter den dertil givne Adgang, erhverve Borgerskab, ogsaa være pligtige til at paatage sig alle personlige borgerlige Tyngder, saafremt de ikke ved anden Bestemmelse til Kongens eller Statens Tjeneste derfra ere forhindrede. Det er dog fundet betænkeligt, efter andre Landes Exempel, at gjøre det til Pligt, for Grundeierne at tage Borgerskab, da det kunde afskrække dem, der ugjerne ville paatage sig de dermed forbundne Pligter, fra at erhverve Huse og Gaarde i Kjøbstæderne.