Berlingske Tidende, 1791-09-16
Wan, den 3die September. Stænderne i Østerrige, Bøhmen, Steyermark a. ere indkomne til Keiseren med nye Fordringer; de forlange meer Uafhængenhed og betydeligere Jndflydelse. Hvor retfærdigt, billigt og gavnligt for det almindelige Vel dette Forlangende er, bevidner Leopold derved, at han selv kommer dem i Møde; at han lader kalde tilsammen fra alle Provindser ikke allene Landshøvdingerne, men endog andre kyndige Mænd, for at oprette et Slags Forsamling, der nøie skal fremlægge Folkets Besværinger og Fornødenheder, og foreslaae de virksomste Hielpemidler. Overhovedet fremskinner Leopolds Tænkemaade og Regieringsplan alt meer og meer fordeelagtig. Han tænker ikke paa en besynderlig Jndblandelse i alle og ethvert Cabinet, tænker ikke paa at forstørre sine Stater, men er betænkt paa de indvortes Kræfters Forstærkning. Virksombedens Oplivelse, og en forønsket lige Fordelelse af Afgivterne. Derfor har han reent ud afslaget de franske Flygtlinge al voldsom Understøttelse; derfor har han, hvilket endnu for kort Tiid siden syntes at være en Drøm, indgaaet den 14de August et Venskabsforbund med Preussen, og derfor reiste han til Pillnitz, for at aftale med Preussen og Sachsen, at afskedige en anseelig Deel af deres Armeer, for at lette derved de haardt trykte Undersaatter, og forskaffe dem et glad Liv. - Hvilke Jdeer den Østerrigske Regiering nu med Fornøielse seer at udbrede sig, kan man slutte af et med offentlig Antagelse trykt Skrift. Det beder: "Om Landsregenternes og Landstændernes Skyldighed, at lette den gemene Mands Byrter, og om Undersaatternes Skyldighed, at ikke overtræde Lydigheds Grændser." Forfatteren, formodenlig den samme, fra hvilken Borgerstandens Ære forskriver sig, ivrer med en Styrke, som kun Sandhed og en retfærdig Sag kan give, med de eximerte og privilegerte Stænder, mod Geistlighed og Abel, og udtrykkelig modden Sædvane, at vælge kun Adelige til Præsidenter for Dikasterierne; han forlanger, om ikke en fuldkommen Ophævelse, saa dog en Formildelse i Vornedskabet. Vildtets Formindskelsene, hvorhos han giver Undersaatterne det Vink, at de kun frimodig kunne gaae til Rigs=Retterne med deres Jagtklager, da de skulde sikkert finde Hielp. - Censuren bliver nu overdraget de offentlige Lærere ved Universitetet. Mange Wiener ville anseedet for en hemmelig Jndførelse af en fuldkommen Trykkefrihed. De sige: "Offentlige Lærere maae, naar vi forudsætte, at de ere værdige Mænd, dog endelig engang vide, at sand Regieringeviisdom lader Jdeernes Rige gaae sin egen Gang, at Trykkefriehed er en vigtig Green, af de saa miskiendte Menneskeheds Rettigheder, eller dersom de, Lærerne, ere saa kortsynede, at bedømme Sagen efter almindelige Grunde, naar de dog i det mindste vide af de allernyeste Historier, at Friderich Il. og Joseph Il. have tilladt denne velgiørende Frihed at Hertugen af Brannschweier den eneste tydske Fyrste som først nyelig aandske og aldeles har forløst sine lykkelige Undersaatter fra al Censurtvang, og at man i andre Lande ikke skulde være ilde tient med, om man efterfulgte disse Udødeliges Exempel. Leopold lader vel kun af Skaansel mod de Svage og Eftergivelse mod de endnu saa hyppige falske Jvrere Skinnet af denne Alstalt forblive. Tiden vil snart lære, hvor sand denne Paastander.