Aarhuus Stifts-Tidende, 1844-06-22
(Jndsendt.) Kjøbmand P. paa sit Contoir. Ved min Opgiørelse sidst viste Status mig en ikke ubetydelig Underballance, hvordan skal jeg faae den dækket: Det vil blive vanskeligt, jeg bliver nødt til ved den bestaaende Orden, som giver mig Leilighed dertil, at gribe meere og mig, gjøre Opkjøb paa Landet af Producter, og gjøre store Forretninger, at jeg kan holde min Credit vedlige; det var jo dog tænkeligt at Conjuncturerne kunde føie mig og ville de ikke, kan jeg jo altid sikkre mig selv, store Huse ville fatte Tillid til mig og imidlertid bruge min Virksomhed til at fremme deres Velstand; men mine Concurrenter ville lide derunder, de have ogsaa Familie at forsørge, ligesaa vel som jeg; Aa, hvad, de kunne jo handle ligesom jeg; Enhver er sig selv nærmest. Jeg vil først begynde med Smør og lade opkjøbe til 18 sk. Pundet; det er vistnok mere end jeg kan vente at faae igjen, men det har intet at betyde under disse Omstændigheder (raaber ud af Vinduet til sin Karl.: "Jens, rid hen til Kræmmer Kresten i D. og siig ham, at han maa komme udtil mig, jeg har noget at tale med ham om." – "GodDag Kresten, vil Han kjøbe Smør til mig, Han kan give 18 s. for Pundet, saa sælge De vel nok, thi her gives kun 17 s. og saa spare de ovenikjøbet Consumtionen; Han kan nedlægge det og jeg skal nok give ham en passende Avance." (Kresten: "Ja, at skal kiow al de at kal faa; Faawal Kjøman." Bonden Christian, om Morgenen derefter, ved Krestens Bolig: "Go Moen Kresten, hua ka To gie mæ for mi Smør, To ug jo i Bøien i Gaaes." – vil gi Da 18 s. for a Puun, Di Kjøwmann gier kun 17 s. - Men hudden ka Do gi mæ meer end mi Kjøwmann."- "De kommer ade, Di Kjøwmann vil tien for møi; ham a kjøver te, han vil ha nod mie, aa vil tien minne tænker a." – Ja a sken jo aasse Comtionen, Do ka hentet i Eddermeda; – Christian) a ka helsen it forstaae hudden di Kiøwmænn ka goe saan fallit, – (R.) de a miseel it aant end di ka it tien nok ve aa snyd uos, saa saa spille di Fallit for aa tien no mier." – De ka a helsen it veed, for mi Kjøwmann & helsen en riele Mand, men de lader ade er kun smaat for ham, ja han haaer aa saa manne Bønn. Men Do handler helsen il me de Smør, Do pidsker et jo sammen i de Kar, at ka it forstaae hvodden Do ka kom a me et, ja der er it i æ Vei, de blyner da Smør alival." (Chr.) : "Di Byg sto helsen it got. Nei, a fæk et saaed for sille for a kun it faa Tid for aa kjøv Kallskind, Faamal Kresten". Kjøbmand D. i sit Contoir. Hvad skal jeg gjøre, min Handel tager af, jeg behandler dog Enhver reelt og giver saa høie Priser for Producterne jeg kjøber, som jeg bør give, hvordan skal jeg skaffe Underholdning til mig og Mine, og ikke bedrage Dem som have Tillid til mig, og betale enhver Sit, en Deel af Dem kunne vel ligesaalidet som jeg taale at tabe, ja det er sørgeligt, Alt bliver opkjøbt paa Landet af P.s Kræmmere, hjemme betaler han høie Priser og sælger billigt for at rive Alt til sig, jeg bliver nødt til at følge efter og give de samme Priser, dog jeg maae, for ikke ganske at sættes ud af Virksomhed, men hvad skal Enden blive, der er uberegnetig, mine øvrige Concurrenter maa give det samme, af samme Grund, som jeg, vi tjene vel ikke noget derved, og vor Forfatning forringes; men vi kunne dog blive i Virksomhed noget længere, men hvor skrækkeligt at vi maae leve paa Andres Bekostning; Handelen er jo saaledes ophørt at være en Næringsvei, og som Følge deraf vil Byen snart see sin Undergang i Møde; thi der bliver færrere og færrere at betale de nødvendige Udgifter til Communen og almindelig Armod maa opstaae; dog, jeg skal gjøre Alt hvad Pligten byder mig for at forebygge dette, og paa enhver tænkelig Maade søge at bringe det derhen, at alt Landprang forbydes; thi det kan vistnok ikke være Hensigten at Byerne skulle gaae til Grunde, ved den større Frihed som Landboerne ere indrømmede, ei heller kunde det med skjellig Grund forudsees, at den saa lovpriste Frihed saa skjendigt misbruges, at det er føleligt for Enhver i Staten. At der betales Priser for Korn og Smør samt øvrige Landets Producter i Forhold efter Udsigterne til hvad der kan opnaaes paa Markeds pladserne i Udlandet, er billigt, men at Producterne næsten stadig opdrives over sand Værdie kan ikke andet end i Tiden bevirke Skade for det Almindelige, saa meget mere som Producternes Godhed taber sig ved den slettere Omgangsmaade de lide ved Opkjøb paa Landet; men hvordan skal der raades Bod paa dette Onde vanskeligt anderledes end ved at Regjeringen forbyder alt Landprang, da der virkes mere Skade derved end Gavn; hvad Smør angaaer, da kan der nu slet ikke være Spørgsmaal om, at Amerikas betydelige Tilførsel til Europa af denne Artikel maa virke saa meget mere skadeligt paa Priserne naar Productet behandles saa skjødesløst som det skeer ved Landprangere; det eneste Middel til at holde det i Priis er, saavidt muligt, at bringe det til den fuldkomneste Godhed. Ved Kornopkjøb paa Landet har Landboeren upaatvivlelig øieblikkelig Fordeel, men denne Fordeel har han paa den Fattiges, Borgerens og Embedsmandens Bekostning, og dog er det kun til en Tid at de hoste Fordeel deraf, thi er først den reele Kjøbmand gaaet tilgrunde, da vil det foraarsage en Standsning i Handelen saa at Landmanden vil komme til at lide derunder, og vil det blive til uberegnelige Følger for det almindelige Bedste.