Ribe Stifts Adresseaviser, 1832-04-21
udenlandske Efterretninger. Krig eller Fried. Fredshaabet stiger. De italienske Anliggender synes at ville jevne sig paa en god Maade. Paven har givet sit Samtykke til An conas Besættelse under visse betingelser, hvoraf følgende angives som de vigtigste Antallet af de franske Tropper maa ikke forøges, men hellere formindskes; Le Gallois og Combes skulle ufortøvet kaldes tilbage; den af General Cubieres afsluttede Leverance=Accord skal anulleres; de pavelige Tropper skulle have deres dem fratagne Effecter tilbage; Arbeidet paa Fæstningsværkerne skal standses; de pavelige Undersaatter skulle have Erstatning for det ved de Franskes Nærværelse lidte Tab; Tidspunktet til Anconas fuldkomne Rømning skal bestemmes. Det franske Cabinet skal over alle disse Punkter, med Undtagelse af det sidste, have erklæret sig til Pavens Tilfredshed. Som en følge heraf ere de truende Troppebevægelsen opførte; dog have Østerrigerne indtaget saadanne Stillinger, at de, i fornødent Fald kunne agere paa forskjellige Punkter i Jtalien. - Hvad de portugisiske Anliggender angaaer, da tales der vel om spanske Generalers Afsendelse til Portugal, for at undersøge Forsvarsanstalternes Beskaffenhed, D. Miguels Hjælpemidler, Hærens og Folkets Stemning o. s. v. samt om en anden spansk Feldtherres Afsendelse til den franske Grændse, for at inspicere Linien fra Perpignan til Bayonne; ligesom og franske Blade anmælde en fælles Note fra Kong Ferdinand og D. Miguel, hvori disse protestere imod D. Pedros Hvervinger i Frankerig og Engelland, som en inddirette Jndblanding, der i det Mindste maa retfærdiggjøre Spaniens Jntervention. Jmidlertid forsikkres derdog, at især den engelske Ministers kraftige Protest imod Spaniens Jntervention har frembragt levende Debatter om denne Sag i det spanske Minister-Conseil, og at Udenlandsministeren Grev Altudia afgjort har erklæret sig i mod Jnterventionen. Skjønt han nu derved paadrog sig sine Collegers høieste Uvillie og levende Modsigelse, kom det dog endnu ikke til nogen bestemt Beslutning. Det synes virkelig, som om det spanske Hof begynder at frygte for den misligge Stilling, hvori Jnterventionen vil føre Spanien, og at ønske Stridighederne mellem Brødrene bilagte; i det Mindste er det Rygte i Omløb, at Marquis v. Labrador skal gaae først til Lissabon for at bevæge D. Migul til at udsone sig med sin Broder, og dernæst til D. Pedro, for i Kongen af Spaniens Navn at optræde som Mægler imellem dem Begge. - Seer man endelig hen til Holland, og Belgien da synes det rigtignok, som om denne Sag ikke vil blive bragt til Ende uden Vaabens Hjælp. Ligesom det nemlig paa den ene Side forsikkres, at Ratificationernes Udsættelse er bevirket ved Kongens af Hollands Trusel strax at begynde Fiendtlighederne, dersom de 3 Magter ratificere; saaledes vil det belgiske Ministerium ingen videre Udsættelse indrømme, men erklærer, at det anseer den idelige Opsættelse, som et Beviis paa, at disse Magter ville unddrage sig de Forpligtelser, Tractaten paalægger dem, og at der altsaa intet Andet er tilbage for Velgien, end at ruste sig til en forestaaende Krig og gribe til Sværdet, som det sidste Redningsmiddel. Hermed staaer da i Forbindelse, hvad franske Blade berette, at Depescher fra Brüssel ere indløbne til Paris i hvilke Krigens Udbrud angives, som nær forestaaende, og den beliske Regiering forlanger, at et tilstrækkeligt Antal franske Tropper maa opstilles ved Nordgrændsen og forsynes med Ordre til ufortøvet at rykke ind i Belgien i det Tilfælde, at et pludseligt Angreb fra hollandsk Side skulde finde Sted. At imidlertid, selv i det værste Tilfælde, Krigen næppe vil blive almindelig, kan man haabe af de i Brussel bekjendtgjorte sidste Conferents=Protocoller, hvori alle Vittinger ere yderst fra delige og venskabelige, og hvori de 3 Magters Gesanter, paa Frankerigs og Engellands Opfordring have erklæret, at Grunden til, at Ratificationerne endnu ikke ere blevne udvexlede, er det endnu ikke ganske opgivne Haab, at formaae Kongen af Holland til at tiltræde Tractaten. Resultatet af de sidste Bestræbelser for at opnaae dette Øjemeed, erklærede de, var endnu for nyt, til at de kunde have modtaget definitive befalinger fra deres respective Hoffer; men de haabede ufortøvet at erholde saadanne, og vilde da lile med at meddele Conferentsen samme.