Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-04-26
Anmærkninger. Det Danske Hof havde indgaaet et Forbund med Frankrige, gjort alle Forberedelser til Franske Troppers Modtagelse i sit Land, samlet Førselskibe i sine Havne, rustet paa Kjøbenhavn alt hvad det kunde, for at dække et Fransk Tog mod Sverrig, da dette Hof tilsidst gjorde en Krigserklæring, hvori det anklager Sverrig, at være Aarsag til dette Fredsbrud, paa Grund af at dette ikke havde bevidnet Dannemark nogen Sorg over dets Flaades Forliis, at det ikke vilde medvirke til at hævne denne Ydmygelse og i Særdeleshed at det søgte Bistand i Engelland mod et Anfald (5).(1) Det Danske Hof har aldrig anklaget Sverrig, fordi dette ikke har bevidnet Dannemark nogen Sorg over dets Flaades Forliis, men det har i sin Krigerklæring omtalt, som en Biting, den fuldkomne Taushed, som Sverrig iagttog, da hele Europa gjenlød af et eneste Forbittrelsesskrig over Engellands skjændige Angreb. Det Svenske Cabinets inderlige Forbindelse med Engelland, dets Jver i at understøtte enhver af denne Røverstats Hans Majestæts Forhold til denne Magt laae indenfor Grændserne af en egentlig Fred. Jntet Slags Forhund aller Overeenskomst afvælede nogen Foretagender, om ikke ved andet, saa ved Bifald Gjestfrihed og Bomber, kunde umuelig opvække hos den Danske Regjering mindste Tanke om en saadan Stats Sorgbevidnelse. Hvor ukogt vilde det ikke have været at gjøre sig saadanne Forventninger af en Regent, der modtog Anførerne for den Engelske Armade, da den ranede Danske Flaade førtes forbi hans Kyster til Engelland, med de største Æresbeviisninger, Nei, enhver Dansk vidste fuldkommen, at det Svenske Cabinet, langt fra at føle nogen Sorg over Engellands Anfald paa Dannemark, tvertimod inderlig glædede sig derover. Ligesaa lidet kunde Dannemark nogensinde troe, at Sverrig, een af Hovedaarsagerne til vor Flaades Bortførelse, skulde tvertimod de Grundsætninger, det i adskillige Aar har hyldet og de fortrolige Baand, der binde det til Engelland, medvirkede mod en Sag, som det hele Tiden har virket for. Det Svenske Cabinet maatte ganske have fornegtet sin Caracteer, maatte have undergaaet en heel politisk Forvandling, dersom Dannemark nogensinde skulde kunne have ventet sig nogen uskrømtet Medvirkning af det. Vilde man end antage, at den Høistbydende havde beholdt Fortrinet, at enhver anden for begge Hofforne fælles politisk Baner, ogsaa syntes Dannemark, da Sverrig, Rusland og Preussen i Forening strede mod Frankrige, i Skyggen, af sin Neutralitet at være en Ven af Alle (2). Vidne til dette System og ved nogle i Aaret 1806 begierte Oplysninger overtydet om Umueligheden, at udvirke heri nogen for Sverrig fordeelagtig Forandring, havde Hs. Maj. ikke mere noget Haab om, at see den Danske Sømagt nogensinde Nations Penge havde været Sverrig ligesaa kjer komne som Engelske Guineer, saa veed hele Europa dog alt for vel, at Dannemark ikke ønskede, at denne Nabostat, efterat det havde havt saa tydelige Prøver paa dens Sindelav, skulde medvirke til at hævne dens Ydmygelse. J Erklæringen mod Rusland har Sverrig selv tilstaaet at det ikke kunde medvirke til Østersøens Beskyttelse, beraabende sig paa at den Danske Flaade ikke var til mere og at de Engelske havde opdaget Farten gjennem Beltet. Naar det ikke formaaede at medvirke til at lukke Østersøen, hvorledes skulde Dannemark da klage over, at det ikke har villet medvirke til at hævne Ranet af den Danske Flaade, – Jøvrigt burde det Svenske Hof ikke betjene sig her af Udtrykket Ydmygelse. At gjennembores bagfra, at falde for en Snig morders Haand, kan ikke kaldes at ydmyges. Endnu har Dannemark Kraft til at forsvare sin gamle Hæder og Venner til at hævne sin Krænkelse, endnu beskyttes vore Kyster af Batterier og trofaste Fædrenelandsforsvarere, endnu staae paa Norges Grændser de samme Klipper, hvor saa mange hundrede af Carl den Tolvtes Hær fandt Død og Skjændsel. Ydmyget er Dannemark ikke. (2) Er det da nogen Brøde at være en Ven af Alle, Vilde Verden ikke have naaet den høieste Pynt af Lykke og moralsk Fuldkommenhed, naar enhver Regent erklærede alle de øvrige Stater for sine Venner, Sverrig har her villet sige den Danske Regjering en Bitterhed, men det har, imod sin Villie, sagt den den største Compliment af Verden. vorde ham nyttig 2) Efter Fredsslutningen i Tilsit havde man tvertimod af Aarsag til at frygte, at denne Styrke ved Ruslands og Frankriges Jndflydelse, engang kunde bruges mod Sverrig (4), og 2) Ovenfor sagdes, at Lintet Slags Forbund afpælede nogen for begge Hoffer politisk Bane", og her klages over, "at Kongen ikke havde noget Haab at see den Danske Sømagt vorde nyttig for Sverrig. Den sidste Klage førte Kongen ikke i Aaret 1801, da der tilbød sig saa god en Leilighed for ham at drage Nytte af den Danske Flaade; men hvad skeede den Gang, Kongen var roligen Øienvidne til Slaget paa Kjøbenhavns Rhed, og al hans Medvirkning bestod i Wacht meisters saakaldte Afskedigelse, fordi - han ikke betimelig var løben ud med den Svenske Escadre. At Dannemark ikke i Aaret 1806 skjøttede om at være Sverrig nyttig, der er med andre Ord, at kaste sig i Engellands Arme, er meget naturligt, og saa ganske overeensstemmende med den værdige Caracteer, som altid har udmærket det Danske Cabinet. (4) Hvorfor havde man al Aarsag til at befrygte en saadan Vold? Det mindste man kan fordre er dog Grunde – lad de end være nok saa svage og intet sigende – for saa uretfærdig en Beskyldning, Ellers seer man heraf, at Sverrig i den senere Tid ogsaa har lært at eftersnakke sin trofaste Bundsforvandte Engelland. Ligesom dette ikke kunde anføre nogen anden Grund til Kjøbenhavns Mordbrand end den elendige Frygt, at den Danske Flaade mueligen kunde blive brugt imod Engelland, saaledes anfører nu det Svenske Cabinet samme Frygt som Aarsag til sin dybe Taushed i afvigte Efteraar. Sandelig, den Danske Flaade maa have besiddet en begribelig Skræmmekraft, eftersom den ikke allene har kunne indjage Engelland, men ogsaa Sverrig en saa panisk Skræk. - Den hele Periode indeholder baade noget Comisk og Uforstaaeligt. "Kongen iagttog en dyb Taushed, fordi man efter Fredsslutningen i Tilsit havde al Aarsag til at frygte, at den Danske Flaade engang kunde bruges mod Sverrig. Hs. Majestæt ansaae det derfor for passende, at iagttage en dyb Taushed i Henseende til Begivenheder, som i forrige Efteraar fandt Sted i hans Nabolav, overladende til Engelland (5) og Fremtiden, at retfærdiggjøre og dømme dem. - Man skylder imidlertid Sandheden at erklære, at Hoffet i London ikke har anmodet Sverrig om at deeltage i dette Tog og ikke engang betroet det Kundskab derom før i Udførelsens Øieblik. Ogsaa skede ved denne Leilighed ikke den mindste Bevægelse i Sverrig (6). Den Engelske Flaade kom og seilede bort, uden at løbe ind i nogen Svensk Havn (7) og de Hielpetropper, som indskibedes i Pommern tilbage leveredes i Kraft af den Seperat Artikel i den Convention, som i den Anledning sluttedes i Lon Hvortil dette intetsigende Omsvøb? Hvorfor siger den Svenske Regjering ikke reent ud, at den lagt tog en dyb Taushed i Henseende til Engellands uhørte Anfald paa Dannemark, fordi det hovede den ret godt, thi dette er jo dog i Grunden dens Hjertens Mening. (5) Engelland skal dømme i sin egen Sag. – Hvor fornuftstridigt: (6) Denne Undskyldning betyder ikke meget, om den virkelig grundede sig paa Sandheden. Engelland skjøttede ikke om Sverrigs Deeltagelse, fordi det helst vilde være ene om Rovet og det ikke behøvede Svensk Hjelp til sit glimrende Tog. At Sverrig gjerne havde ladet sine Tropper, da Kjøbenhavns Capitulation var udløben, afløse de Engelske, det har Canning selv erklæret (see Rist's Note til Statsministeren Grev Bernstorff af 2 Oct. 1807, hvori det hedder, "at Svenske Tropper staae rede til at afløse de Engelske). At det ikke skede, var ingenlunde Sverrigs Skyld. (7) En tom Udflugt. Hvortil skulde den løbe ind i en Svensk Havn, naar den ikke behøvede det don d. 17 Jan. 1807 og som underhandledes, da der vistnok endnu ikke var Spørgsmaal om dette (Fortsættes.) Tog.