Den Vest-Sjællandske Avis, 1817-05-06
For at anføre et mærkeligt Exempel paa de Besynderligheder, som kunne finde Sted i Menneskenaturen, er det Umagen værd at gaae tilbage til en ældre Begivenhed, men som formodentlig er ubekiendt for de fleste Læsere af dette Blad, og hvorom man har en nye Beretning; et Phoenomen i Naturen, som har givet Anledning til Schillers herlige Ballade, Dykkeren. – Dengang Keiser Fredrik den 2den var i Besiddelse af Sicilien, var paa denne Øe en meget berømt Svømmer, af Navn Nikolaus, men som Almuen kaldte Pesce Cola eller Nicolai Fisken. Han besad en stor Færdighed i at svømme og at bukke under Vandet, saa at han ernærede sig ved at optage Muslinger og Koraller paa Havets Bund, hvilke han siden solgte. Vandet var hans Element, da han ofte opholdt sig 4 til 5 Dage ude paa Søen, og i den Tid levede af at spise raae Fiske. Man brugte ham som et Vand bud til at svømme med Breve over Sundet imellem Calabrien og Sicilien, paa Veien gik han imellem ombord paa et Skib, som han kunde møde. Der fortælles om ham, at han havde en Svømmehud imellem Fingre og Tæer ligesom Giæssene, og at han kunde udholde at leve en Dag under Vandet. Nu traf det sig at Kongen af Neapel kom til Messina, som ligger ved dette Sund, hvor han hørte tale om dette mærkværdige Menneske, han lod ham kalde for sig; og da der gives i dette Sund, paa den sicilianske Kyst en Malstrøm, eller Hvirvel i Havet, som kaldes Charybdis; hvorom der har gaaet mangfoldige fabelagtige Fortællinger fra Oldtiden af, saa besluttede Kongen at lade dette farlige Sted i Havet undersøge ved denne Mesterdykker, og foreslog ham at gaae til Bunds, for at undersøge hvorledes der saae ud dernede; men da han mærkede at Pesce Cola ikke havde nogen Lyst dertil, saa kastede han et Guldbæger ned i Havet og sagde, at det maatte høre ham til, naar han kunde hente det. Hvad formaaer ikke Guldet, Nicolai styrtede sig i Bølgerne; det varede tre Qvarteer, hvorpaa han kom triumpherende op igien med Guldbægeret i Haanden, og man saaae hvorledes de hvirviende Bølger, hævede ham med stor Magt i Veiret. han fortalte nu, at havde han i Forveien vidst, hvorledes det saae ud dernede, saa var han aldrig gaaet derned. Bølgerne, sagde han, bruste op med saadan Magt af Afgrunden, at den stærkeste Mand ikke kunde giennembryde dem, han maatte derfore stige ned i skraae Kredse; der vare skarpe Klipper dernede, som han stod i Fare for at blive knust i Stykker paa; frygtelige Strømme stødte mod hinanden i Afgrunden, som foraarsagede saadanne Høirveler, at et Menneske kunde blive sine Sandser berøvet derved; uhyre Polyper (egentlig en Art Blæksisk Sepia octopodin) saa fast paa Klipperne og udstrakte deres lange Arme efter ham, han saae een der havde en Krop saa tyk som et Menneske, og med Arme, som vare 5 Alen lange; og i Klippehulerne saae han Fiske af frygtelig Størrelse med 3 Rader Tænder i Munden, (det er Tilfældet med Haien), som truede at ville opsluge ham. Bægeret var ikke faldet paa Havets Bund, hvor han ikke heller kunde have hentet det, men han fandt det i en Klippehule. Man lokkede ham imidlertid, uagtet hans Frygt, ved et endnu større Guldbæger, til at kaste sig ned i Svælget, men Pesce-Colla(Fortsættes) kom aldrig mere tilbage.