Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1828-03-24
Den russiske Politik - siger den - følger stedse det Princip, kun at raadspørge sig selv, naar dens egen Ære kommer med i Spillet. Rusland beklager sig over Akjermann. Traktatens Tilsidesættelse, at Tyrkerne har ægget Persien, til Krig, brudt deres Ord i Henseende til Moldau og Wallachiet, og tilføiet den russiske Handel betydeligt Tab - Alt sammen russiske Grunde, hvorfor det allene tilkommer Rusland at fordre Godtgjørelse. Men medens det saaledes troer sig foranlediget til, uden fremmed Hielp at gribe Vaaben, imod Tyrkiet, betragter det sig endnu stedse som vor og Frankerigs Allierede, hvad Fredsværket i Grækenland angaaer. Man seer saaledes, at det uden vor Skyld er en indviklet Sag. Rusland befinder sig baade i Alliants og ikke i Alliants. Storbrittannien bliver Frankerigs og Ruslands Allierede med Hensyn til Grækenland; men blander sig ikke i den særskilte Strid imellem Rusland og Tyrkerne. Det er hverken Tyrkens Allierede eller Fiende. Frankerig befinder sig i samme Stilling. Begge Kabinetter indsee ved denne nye Tilstand Nødvendigheden af, om ikke at forandre, saa dog i det mindste atter at tage deres Politik i Overveielse. Nogle paastaae, at ingen af dem derfor er beføiet til at opgive Grækersagen, Andre derimod, at de bør opsætte samme. Maaskee befandt det Londonner=Kabinet sig aldrig i en mere delikat Stilling. Hverken Frankerig eller Storbrittannien ønsker Krig, men tvertimod intet hellere end Fred, og uden derfor at ville sige, at Rusland ingen gyldig Aarsag har til Krigen, seer ingen af dem gjerne Portens Tilintetgjørelse som europæisk Magt. Kan Freden bevares med Ære, skal det skee, og Krigen først finde Sted, naar den er uundgaaelig. Monitøren fører samme bunke Sprog, sigende: de indtrufne Efterretninger fra Petersburg retfærdiggjøre vor Frygt for at det tyrkiske Manifest, eller hvad Man vil kalde hiint Dokument, er der bleven anseet for en virkelig Krigserklæring, og det med Ret paa Grund af de mangfoldige Fiendtligheder fra Portens Side, hvilke ikke længer tillod, Rusland at afvise en Udfordring, som trodsede dets Magt og Maadehold. Hvilke Følger, denne Beslutning vil have med Hensyn til Traktaten af 6 Juli, er vanskeligt at sige. Konferentserne i London vedvare endnu. Man vil stræbe at udfinde Midler til at sammenholde det Hele, som Porten, søger at opløse, og forene Fyrstendømmernes Besættelse med hensigtsmæssige Forholdsregler paa Morea og i Archipelagus. De store Offere, det russiske Kabinet hidtil har bragt den fælleds Sag, berettige til at troe paa dets Oprigtighed. Vedbliver denne Enighed, hvis Afbrydelse endnu ikke er sandsynlig, kan Europas Rolighed ansees sikret, thi det er da neppe troligt, at Porten skulde vedblive sit Stivsind, men indsee sin farlige Stilling. Ere Russerne først gaaede over Pruth, da vil Porten udentvivl skynde sig at opfylde baade 6 Juli, og Akjermann-Traktaten. Overalt maa Man ønske at faae fyldestgjørelse paa Donauens Bred; thi paa hiin Side af denne Flod og paa det ottomannske Riges Ruiner torde Sagen let blive alt for indviklet for hele Verden &c. Disse Monitørens Yttringer give Stof til flere Betragtninger, saasom: hvo der vil hindre Russer. nes Overgang over Donauen, om Porten hidtil har ladet sig sige? Hviler Europas Rolighed altsaa ikke paa en sikrere Grundvold, er det kun slet bevendt dermed. Strømmen lader sig kun standse, saalænge den ikke har gjennembrudt sin Dæmning. Jgaar var en russisk Hær ved Pruth tilstrækkelig; idag lader Man den staae for Donau; Hvor veed om ikke Skuepladsen imorgen rykker frem til Bosphorus, Andre formode endog, at Storbrittannien vil gjøre kraftige Forestillinger imod Ruslands Angreb paa Tyrkiet, da dets Ære og Fordeel udkræver, at Traktaten maa ophæves, i samme Øieblik, da blot et eneste russisk Regiment gaaer over Pruth.