Københavns Adresseavis, 1774-12-07
Man finder paa Madagascar en stor Mængde Perlehons, og alle Klipper, saavel i Prinds Wilhelm som i Kongens Land, vrimler af Mococks. Dette er et uskyldigt, artigt Dyr, af Egern=Arten, saa stort som en Kat, med et spidst Hoved, liigt en ung Ræv, med en lang busket Hale, og hvide og sorte Haar, som ere meget fine og bløde. Fødderne ere ligesom Abefødder, og gemeenlig sidder Moccock, ligesom Aden paa sin Bag og begge Bagbeenene; det vender sin Bug imod Solen, for at sole sig og giør Grimacer og Pudserier, som en Abe. Man finder her ogsaa Guanas, Chamæleons, Slanger, Tarantuler, og et Slags Flaggermuus, som man kalder flyvende Ræve. Disse sidste Dyrs Vinger ere fem eller sex Fod lange fra den yderste Ende af den ene til Enden af den anden, og halvanden Fod brede. Men det besynderligste paa Øen er, den utallige Mængde af Græshopper. De svinge sig op fra Jorden i tykke Skyer, som undertiden udvider sig gandske forfærdelig i Længden og Viden Landets Jndfødte æder disse Græshopper, og giver dem Fortrin for deres beste Fiske. De rykke Laarene og Vingerne af dem, og steger dem saa i Olie. Man har gemeenlig troet, at Jndvaanernes Religion er en Blanding af den mahomedanske og hedenske. Det kan vel være; men vi har i den Tid vi opholdt os der, ikke fundet ringeste Spor til det første. Det Ord Mahomets er vel meget giengse iblant dette Folk, men derved bliver forstaaet alle Slags Lægedom, alle Troldomsmidler, Amuleter, samt Offere og Bønner. Det synes altsaa, at maaskee nogle Begreber af den mohamedanske Religion ere i forrige Tider bragte over fra det faste Land til denne Øe. Men de nu værende Madagascarer ere ganske ubekiendte med den mohammedanske Religions Grundsetninger og Skikke. Jeg gjorde mig temmelig Umage for at lære at kiende deres Religions=Meeninger, de synes at ære een eneste almindelig Fader, som de, naar de tale Engelsk, kalde Gud, og som de tillegge alle Fuldkommenheder. Solen ansee de for et fortreffeligt Legeme, som (saavidt jeg har kundet slutte mig deres Meening til har Liv i sig, men som dog er skabt og under Gud. De see ofte op til den med Beundring, eller kanskee med Lov og Taksigelse. Men deres Bønner ere ikkun til een eneste Almægtig, til hvem de ogsaa ofre i deres ulykkelige Tilfælde. Jeg havde den Nysgierrighed, at see paa saadant et Offer i John Andersons Hytte, hvis Fader havde været længe syg. Omtrent ved Solens Nedgang blev bragt en Oxe ud paa Gaarden, og Sønnen, som forrettede en Præstes Embede, slog den ihiel. Derpaa blev opreyst et Alter, og sammes Poster bestænkte med Offerets Blod. Hovedet blev løsnet fra Kroppen, og stillet op til Alterets Fod med Hornene. Det Næt, som er omkring Tarmene, blev opbrændt i Jlden, og det meste af Krøset og Jndvoldene kogt i en Potte. Den syge Mand blev bragt ud i Døren, og sat paa Jorden lige for Offeret. Han bad ofte, og, som det syntes, med stor Iver. Hans Øyne vare vendte imod Himmelen, og hans Hænder, holdt han op i Veyret. Ceremonien endtes endelig dermed, at Sønnen huggede Oxen i smaa Stykker, og uddeelte den største Deel af den iblant sine og sin Faders Slaver; men de beste Stykker beholdt han tilbage for sig selv. Jndbydelse til et Participantskab i en Dansk Porcelain Fabriqve af Frang Henrich Müller.