Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1826-02-18
J Laurens blide Fosterland, Man hædred Skalden med dens eviggrønne Blade; Paa Tomterne af Romas Herlighed, Paa Capitolet selv, i yngre Dage Man kroned Digteren, som san Om de gjenvundne Helligdomme, J Palæstinas Land, den gjæve Tasso Og Metastasio, og ham, som skildred Den underfulde Efterverden, Den drømmerige Dante Alighieri; Og flere kroned man. Og Folket følte med Ærbødighed Geniets Kraft, og hylded villig Den kronte Aandens Helt. Men Aandens Helte fødes ikke blot J Laurens Fosterland. J kolde Nord Slog stedse varme Hjerter, som med Jld Udtalte, hvad dem Musen gav af Skjønt og Ædelt, Som tolkede hver hellig Fordring. Af Dyd og Retfærd og af Almeenaand; Og gladeligen hørtes deres Sange, Og Folket nynnede fra Slægt til Slægt. De vise Qvad, og holdt dem høit i Ære. Saa hørtes Dine Qvad, Du Norges gamle Skald, Oædle Frimann, alt i mange Lustrer; Og Norge glædedes derved, og Danas Sletter End lytted til Din Sang. Thi herlighøi lød Tonen fra Din Harve Om Livets høie Meed, og Christnes Haab, Og Dydens Værd, og Stordaads Hæder, Og Kjærlighed til Gud, til Brødre og til Fosterlandet. Ei brydes Laurens Green i Norges Land, At vi omvinde kan med den Din Jsse, Til Løn for herlig Sang. Men taaler Du At Norges Flora af sin jævne Pynt Maa bringe Dig et Offer, Taaler Du At yngre Broder, rørt af Din Harpes Slag, J Brødres og i Søstres Navn maa overrække Dig dette Offer, – Saa tag denne Krands Af mine Hænder, og med den vor fælles Hylding Og hør den simple Sang fra vore Læber: Held hver, hvis Aand med Kraft og LystFremmaned Livets Glæder. Held Hver, som sang med mandigt Bryst Om Fødelandets Hæder! Held Frimann, Dig, Du Sanger skjøn, Glad ønsker Dig hver Norges Søn. Din Bantasteen til sidste Dag Staae i hver Nordmands Hjerte, Den Gamle var rørt, og lod til samme Stund høre af sin Muses Kraft. - Claus Frimann er Nordens ældste nulevende Skald. Han nedstammer fra Henrich Fuiren, som i Slutningen af det 16de Aarhundrede kom ind fra Rhinstrømmen. - Hans poetiske Arbeiders 2den Samling er i denne Stund under Pressen. - Han er nu 79 Aar, og for flere Aar tilbage allerede Jubellærer. J Aaret 1771 blev han Præst, og først i Aaret 1823 aflod han at betiene dette Embede. Hans Aand er livfuld, og hans Omgang behagelig, ligesom hans Legems Kraft, endnu er saa usvækket, at han tilfods ledsagede Bispen til Kirken og i Middagsheden tilbage igjen til Præstegaarden. - Om hans digteriske Arbeider kan læses i Nyerups og Krafts Literatur-Lexicon. Kan man undre sig over, (sagde Junge i sit Skrift om den Nordsjællandske Landalmue) at Landet lokker saa mange Nyebyggere til sig, Hvo skulde ikke have Lyst til at tage Deel i den uhyre Fordeel som visse Naturkyndige love Landmanden. Efter de la Phyches Forsikring, i 2den Deel af Spectale de la nature, er en Soe (man tillade dette svinske Exempel) kun 9 Uger og nogle Dage paa gode Veie, kaster 4 til 5 Gange om Aaret, og hver Gang 15 a 16 Grise. Hvilken Fordeel beregne vi af disse, ikkun de 70 solgte paa Kjøbenhavns Torv for 6 Mk. Stk., har Beboeren af en maadelig Gaard alle sine Afgivter og det af en Soe. Men dette Exempel er for gammelt. Jeg vil derfor tage et Nyt Hr. Raff, og han er jo i Alles Hænder, fortæller i sin Naturhistorie, at et Par Duer kan i 4 Aar formere sig til 9000 Par. Disse, solgte for den meget taalelige Priis 1 Mk. Parret, bringe da Eieren en Kapital af 1500 Rbd. Ansætter man nu en Bondegaards Skatter til 70 Rbd. om Aaret, eller i 4 Aar 280 Rbd., har Bonden endnu 1220 Rbd. tilbage, som han giver sin Kone i Knappenaalspenge, og det var Renter af et Par Duer, som jo paa Landet føde sig selv. Væddemaalet. Ligesom man seer, at Hønen, idet den opsanker eet lille Korn efter det andet, dog tilsidst faaer Kroen fyldt, og at der af Skillinger, naar man lægger dem sammen, bliver en Daler, saaledes beriger mangen en Mand sig ganske uformærkt, idet han lægger en lille Gevinst til den anden, og sandelig den, der saaledes ved utrættelig Flid og ved Sparsomhed i det Smaa, bliver en rig Mand, fortjener langt høiere Agtelse, end den dristige Spekulant, der tilfældigviis, naar Kornpriserne eller Statspapirerne pludselig stige, bliver en Millionær. Saaledes skede det da ogsaa i Karl den Femtes Dage, at en Kræmmer i Brüssel ved Flid og Sparsommelighed i det Smaa, efterhaanden var kommen til en saare betydelig Formue. Og da Keiseren engang talede med sine Hoffolk, om hvo der vel vare de rigeste Borgere i Staden, nævnede man ham hiin Kræmmer som een af de meest Formuende i hele Brüssel. Man forsikrede ham tillige, at han endnu stedse ligesaa ivrig som forhen iagttog en liden og oftegienkommende Gevinst, og at han upaatvivlelig vilde staae op ved Midnatstider, for at sælge for to Skilling Senep. Dette vilde Keiseren ikke troe, og indgik derfor et højt Væddemaal med dem, der havde givet ham ovenstaaende Efterretning om bemældte Kræmmer, idet han paastod, at en Mand, der kunde kommandere over Tønder Guld, sikkerligen ikke vilde staae op om Midnat, for at faae to Skilling for Senep. De begave sig nu strax paa Veien een af følget bankede paa det Vindue, inden for hvilket Huus eieren pleiede at sove; Manden kom strax til Syne og spurgte, hvad der stod til Tjeneste. "Maa jeg bede om for to Skilling Senep, svarede Hofmanden. "Paa Øjeblikket," gjentog hiin, tændte ufortøvet Lys, lukkede Døren op- og gav, hvad man forlangte. Keiseren, der som bekjendt sjælden pleiede at lee, blev dog her saa overrasket, at han umulig kunde bare sig for Latter over et paa saa selsom og uformodentlig en Maade tabt Væddemaal, og vendte i muntert Lune med sit følge og med Senepen, for to Skilling under Fakkelskin tilbage til sit (Af Zeit. f. d. elegante Welt.) Pallads.