Aalborg Stiftstidende, 1836-04-23
Stænderforsamlingen i Viborg. Af den kgl. Commissarius's Tale til Jyllands Stænder med dele vi idag følgende Brudstykke: "At de raadgivende Stænder først bleve sammenkaldte for Øerne, vil ingen fornuftig Jndvaaner af Jylland, mindst Mænd som de, der have Sæde i denne hæderlige Forsamling, finde anstødeligt. Da det ufeilbarlig fra flere Sider vilde have skadet den nye JnstitutionsVirksomhed, om begge raadgivende Forsamlinger vare blevne indkaldte til samme Tid, saa var det uundgaaelig nødvendigt at der maatte begyndes eet Sted; og det var, da begge Forsamlinger iøvrigt i enhver Henseende maa ansees for lige betydende, aabenbar det naturligste, at Begyndelsen skeete med den Forsamling, der baade selv er noget talrigere og som gaaer udfra en noget større Folkemængdes Valg, og der gaves i særdeles Grunde, hvorfor der skulde afviges fra det, som ledes var det naturligste. Tvertimod medførte Nærheden og Hovedstaden en Lettelse i at erhverve alle de til Sagernes Overveielse fornødne Oplysninger, som nu kommer Forhandlingerne i begge Forsamlinger tilgode. Det er imidlertid ikke sagt, at den følge, hvori de to forskjellige Forsamlinger denne Gang ere sammenkaldte, stedse vil blive den samme. Det kan iøvrigt være ulige Mening underkastet, enten det skulde være Fortrin at have det første eller at have det sidste Ord. Men det Rette er, at ingen af Delene er et væsentligt Fortrin. Kongen vil ikke agte den ene Mening meere eller mindre, eftersom den udtales først eller sidst. Den Mening derimod vil gjælde meest som Kongen, efter at have hørt og overveiet hvad der fra begge de raadgivende Forsamlinger er frembaaret for Tronen, i sin Viisdom finder meest stemmende med Retfærdighed og Landets Vel. De Lovudkast, som fra Regjeringens Side ere blevne forelagte den først sammenkaldte Forsamling, saavelsom Motiverne til disse Lovforslag og hvad der i hiin derved er funden at bemærke, ere, paa to nær, Dem allerede bekjendte af den Tidende der er udgaaet om dens Forhandlinger, og disse tol ville om kort Tid ligeledes ligge for Deres Øine. De ville af hine Forhandlinger have erfaret, med hvilken Jndsigt og Ombyggelighed Deres Forgængere have prøvet hine Lovudkast. Jeg holder mig overbeviist om, at De, ædle Medborgere, ikke ville staae tilbage, skjøndt det, der allerede er gjort, vistnok vil lette Arbeidet og forkorte den Tid, som dertil kræves. Det vilde være en Fornærmelse, om jeg vilde forsøge paa at bevise, at en forfængelig Lyst til at omgjøre, hvad der er gjort, vilde været Dem ligesaa uværdig, ligesaa skadelig for Jnstitutionen som en blind Eftersnakken. Slige smaalige Hensyn kunne ikke komme frem i ædle og oplyste Siæle. Kongen venter vistnok af sine jydske som øvrige Undersaatter en frimodig, sindig, paa egen samvittigbedsfuld Prøvelse grundet Dom over de Gienstande, der underkastes deres Bedømmelse, og han vil finde det naturligt, om forskjellige Forhold og forskjellige Synsmaader yttrer nogen Jndflydelse paa Meningerne i de forskjellige Provindser; men paa den anden Side ere baade Forholdene og Tænkemaaden lykkeligviis saa lige, at en omfattende Uovereensstemmelse ikke lader sig formode. (Fortsættes.) Takadressen til Hs. M. Kongen, saaledes som den, udkastet af den dertil nedsatte Committe, er bleven antaget af Forsamlingen og i Mødet den 15de April overleveret den kgl. Commissarius til Jndsendelse, er følgende: "Allernaadigste Konge!