Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1842-12-21
Et Par jydske Deputerede af Bondestanden have leilighedsviis udladt sig om Landsbyskolelærernes Stilling og Kaar paa en Maade, der idetmindste behøve nogle Ord til nøiere Belysning, da man, om man dømmer alene efter disse deres Yttringer, nødvendigen maae danne sig en aldeles falsk Anskuelse om denne Sag. Vel ligger der ikke stor Vægt paa, hvad enkelt Mand, blændet af Jnteresse, Fordomme eller hvad Andet, finder for godt at tænke eller yttre, naar dette forresten strider imod, hvad der er erkjendt som Sandhed; imidlertid ere hine Deputeredes Yttringer nu engang optagne i Tidsbladene, og ere, saaledes som de deri efter Stændertidenden forekomme, altid piqvante nok til at gjøre Effect, og saaledes skikkede til at vildlede den, der ikke har nogen befæstet Mening om den omhandlede Sag, eller som paavirkes af de samme Jnteresser og Fordomme som oven for berørtes. Hvorledes Lærerstanden i Reglen er aflagt, er bekjendt nok, og ligger klart for, hver den, der kan og vil see. Her tales kun om Reglen, ikke om enkelte Undtagelser, heller ikke om, hvor Læreren selv, ved Arv, Giftermaal eller paa anden Maade besidder privat Formue; thi lader man dette ude af Sigte, kommer man ganske vist til et feilagtigt Resultat. Strax efter en syvaarig Krig, der tærede Landets Kræfter og ødelagde Danmarks Finantzer, blev Skolevæsenet ordnet og Lærernes Lynning fastsat, som man kunde vente efter en Ved indskrænket Maalestok, og dog kunde den normerede Løn, efter Datidens høie Kornpriser, ansees som nogenledes tilstrækkelig til en mindre Families tarvelige Underholdning, især naar denne Løn betragtedes som Minimum; - thi dengang vare en stor Deel, især Degneembeder, at ansee for meget bedre end de reglementerede Embeder. Jmidlertid faldt Kornpriserne og derved forringedes Lønnen. De bedre Embeder deeltes, saa at, hvor for Een kunde leve, især efter Datidens Fornødenheder, der maatte nu To eller Flere sulte. Endeel Embeder ere endog aflagte med ringere Løn end den reglementerede. Paa den anden Side stege Fornødenhederne ved den tiltagende Velstand hos Landalmuen, som Læreren skal leve og virke iblandt. Man sammenligne blot Dengang og Nu, og man vil finde en forbansende Forskjel. At Læreren ikke i denne Henseende kan holde Skridt med Bonden, er bekjendt nok; hans Usselhed er ofte blevet til et Ordsprog. Man lade sig ikke vildlede af, at han, naar han kan overkomme det, søger at vise sig offentlig nogenledes anstændig i sin ydre Paaklædning. Jngen ærekjær Mand bærer gjerne sin Armod til Skue, men søger saavidt muligt at forebygge, at Selskabet ikke skal skamme sig ved ham. Men hvormange ere ikke de Lærere, der ei engang formaae dette, Den Ringeagt, der gjerne følger Trang og Lærerens hele øvrige afhængige Stilling, maae nødvendig i Forbindelse have en slappende Jndflydelse paa hans Kald, det han ofte sukkende maae udføre, enten Tanken saa falder paa det Nærværende eller det Tilkommende, og ligesaa naturligt maae dette virke nedværdigende paa ham i hans ydre Fremtræden. Den smukke Tirade af hiin jydske Deputerede: at Læreren faaer at sætte Tæring efter Næring, lyder derfor som den meest bidende Spot til Lærerens billige Ønsker; men den mætte Ulv forstaaer sjelden, hvorfor den sultne tuder. Man tilgive dette trivielle Ordsprog; – men det forklarer Sagen. Et ældre og ærværdigere Sprog siger ellers: "Arbeideren er sin Løn værd. "Læreren skulde være som Een af os, siger hiin Deputerede videre. Det foregaaende løst skitzerede billede af Lærerens Stilling og Kaar, saavelsom den daglige Erfaring, maa afgjøre, om han i een Henseende kan ligne Bonden. J en anden Henseende skeer dette desværre altfor snart og ofte. Lærerens isolerede Stilling, Mangel paa bedre Omgang, Mangel paa Midler til at fortsætte sin Uddannelse, hvilke han ikke har Evne til at anskaffe sig, lader ham ofte altforsnart nedsynke til et Stade, hvor han skammer sig for sig selv. og Andre ved ham: man behøver endda slet ikke at tænke sig Yderligheder; sat sapienti. Vi vide meget vel, at Mennesket vel kan finde Kraft til for endeel at overvinde alt dette og staae imod Fristelsen, at Læreren mere bør søge Lønnen for sin Virken hos sig selv end i Tidernes Gaven; men saaledes som Menneskene nu ere, af hvor Mange tør man da vente dette Det vilde ikke mangle os paa Træk til at anskueliggjøre Lærerens Stilling, men vi frygte allerede at vor Artikel er forvidtløftig til at have Plads i et Dagblad, og ville derfor kun anføre et eneste, der nærmest kan referere sig til hvad der er sagt i Anledning af hine Ord: "Læreren skulde være som Een af os. Maae ikke Læreren paa de fleste Steder - ligesom Smeden – naar han modtager sin Løn, gjøre Gilde i Skolen for Sognemændene, hvor da mangen mindre Jordbruger omtrent kan fortære Værdien af den Smule Korn, han medbringer Læreren, som Løn, fordi denne underviser hans Børn. Disse Orgier vare ofte langt paa Natten, ja til Morgenen, undertiden krydret med Trætte og Slagsmaal &c. - og dette skeer paa det Sted, som Krummacher saa smukt kalder Børnenes Kirke, hvor Læreren maaskee næste Dag, i den væmmeligste Dunst, der først seent forsvinder, kan komme til at formane mod Drukkenskab, Spil &c., hvilket han forudselv som Vært har befordret. Man indvende ikke, at Læreren jo kan lade være at foranledige dette. Den, der kjender til hans meer end afhængige Stilling, vil vist ikke letteligen raade ham dertil. Vi have hørt flere rettænkende Lærere med Afskye yttre sig herover, og at erklære dette Gilde for det meest Ubehagelige og Modbydelige ved deres hele Stilling. Hidtil have Authoriteterne tiet til slig afskyelig Profanerie af Skolen. Kan det ikke hindres, og troer Læreren, endelig at skylde Beboerne nogen Erkjendtlighed for beviste Tjenester, saa var Stedet vist meere passende hos Oldermanden, hvor man pleier at forsamle sig ved andre Leiligheder, hvor ogsaa, i Lighed med det omtalte Gilde, Tiendeollet drikkes, der leveres af Præsten og Kirkeeieren. Om det her udkastede Villede ikke er byggeligt eller lysteligt at see til, saa er det idetmindste sandt og naturtro, Odense Kirkenyt