Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1815-09-12
J den Hempelske Avis No. 121 har man spurgt, hvorledes Alss og Ærø in civilibus ere komne under Hertugdømmet Slesvig, da de in ecclesiasticis høre under Fyns Stift, Jeg vilde hellere have inverteret Spørgsmaalet saaledes: Hvi disse Øer in ecclesiasticis skal høre under Fyns Stift, da de in civilibus høre under Hertugdømmet Slesvig, Thi denominatio sit a parte potiori, og den geistlige Jurisdiksion nu siger Jntet, hvorimod dens lille Rest, som disse Øers hele Kirkeforfatning, alt for ofte kan komme i Kollision med den verdslige, som just her kan have dobbelt skadelig Jndflydelse, da, som bekjendt, fordi de Geistlige ere underlagte Fyns Stift, gælder med Hensyn til dem Christian den Femtes Lov og de danske Domstole, hvorimod det Verdslige hører her, som i hele Slesvig, under en ganske anden Lovgivning, og under ganske andre Domstole. Den Synderlighed flyder og derfor heraf, at en geistlig Skifteret paa Al eller Ærø skifter og deeler efter ganske andre Love, end samme Øers verdslige Skifteretter, og atter flyder heraf den Synderlighed, at naar jeg arver efter en geistlig Slægtning paa Als eller Ære, kan jeg faa mer eller mindre, end naar jeg arper efter en ligesaa nær Beslægtet, hvis Stervboe behandles af de sivile Skifteretter paa samme Øer. Dette Synkretisteri vilde blive endnu føleligere, om paa Alss og Ærø, saa længe de in ecclesiasticis ere med Fyn forenede, organiseredes Amtsprovstier. Thi i saa Fald skal da Provsteretterne ogsaa beklædes af den sivile Justitsbetjent, der altsaa vil vedblive at dømme efter sine vanlige, ham bekændte, i det Slesvigske gældende Love, naar derimod Provsten vil holde sig til de danske Love. Ja, Øernes Geistlige, der sortere under Fyns Stift, ved Jeg, komme allerede ofte i Forlegenhed med denne blandede Jurisdiksion, naar de modtage Kommunikasioner af befalinger baade fra Slesvigs og Fyns Autoriteter, i Tilfælde, hvor disse befalinger ere hinanden modsigende, eller dog ikke saa ganske de samme. Saaledes ved jeg Præster, som have modtaget baade fra Slesvig og fra Nyn de senest udgivne Forordninger om Almueskolevæsenet, hvilke Forordninger, som bekændt, ikke ere ganske overeenstemmende. Jeg kunde paa de mig bekændte skadelige Følger endnu anføre flere Beviser, men vil kun tillægge den, at een, om ikke flere Skoler, have i en Række af nogle Aar staaet ubesatte, fordi der mellem de Slesvigske og Fynske Autoriteter, strides om, hvem det tilkommer, at beskikke Skolelærere. At undersøge, hvorledes Alss og Ærø ere med Hensyn til deres Kirkeforfatning blevne underlagte Fyns Stift, vilde lede til en historisk Afhandling, større end dette Blads indskrænkede Run kan tillade. Efter min Formening har vore gamle Kongers Stridigheder først i det 13 og 14 Sekel med Slesvigs baade Biskopper og Hertuger og de med disse forbundne Holstenske Grever, siden Hertugdømmernes Deeling i det seistende Sekel foranlediget denne Skilsmisse i Stifterne med Hensyn til det Geistlige og til det Verdslige, hvilken Skilsmisse vore Kongers Politik har vedligeholdt, for i Fyns Autoriteter at have en Kontrol mod de Slesvigske. Saameget er vist, at Slesvigs baade Biskop og Domkopitel har i den Katolske Middelalder eiet Gods paa disse Øer. Men Slesvigs Bisper havde fortrinlige Privilegier, gjorde ofte Parti med de Slesvigske Hertuger, saa de stundom end ikke vilde lade sig vie af Bremens Ærkebisp. De Holstenske Grevers Overvægt i det 14 Sekel bevirkede Slesvigs meget nøie Forbindelse med Holsteen. Jmidlertid blev dog strax ved Reformasionen Als og Ærø ikke regnede til Fyns Stift, men til Slesvig, hvor Superintendenten i Flensborg havde Overopsynet i Kirkevæsenet. Men vore Konger maatte deele med deres Brødre Hertugdommen; det var derfor Politik at faa disse Øer idetmindste i det Geistlige underlagte Fyn, og i Aaret 1840 finder jeg derfor, at Christian den Tredie har befalet Mester Jørgen Sadolin, Superintenden, i Odense, at tage Kirkerne paa Alds og Ærs udi sin befaling, som det hedder i den Tids Kanselli sprog. Sildigst mig bekændt Levning af denne Politik ere de under 14 Octbr. 1661 og 26 April 1668 ergangne Kongelige Reskripter. Af disse paalægger det første Stiftamtmanden og Biskoppen, i Fyn flittig Jndseende med, at Hans Majestæt ikke skeer nogen Jndpas paa sin Høihed af Førsterne eller deres Betiente, og det sidste Reskript paalægger særlig Bispen i Fyn at have tilbørlig Jnd seende med Geistligheden paa Also. Desuagtet har dog baade Sønderborg, Kikenæs og Augustenborg, vidst at unddrage sig fra dette Fynske Overopsyn. Vist er det, at naar man vil see hen til disse Øers, fornemmelig Alsøs, Beliggenhed, saa maadet falde Enhver meget besynderligt, at især denne Øes Kirkevæsen er blevet Fyns Stift underlagt, og enhver Upartisk, hvad enten han boer eller ikke boer paa Øen, maa ønsker og billige en Forandring heri, der vel burde bestaae i, at Øernes Kirkefatning kom til at høre under samme Stift, som deres verdslige Forfatning. At forandre hin vil falde meget lettere, end at forandre denne, og vil i sig selv og være meget billigere. Thi jeg kan paa ingen Maade indsee, og jeg er overbevist om, at Pluraliteten af de Geistlige selv ikke indsee, hvad der kan tabes ved for enten det Offentlige eller Private, at Kirkeforfatningen paa Alsø og Ærs underlægges Slesvigs Autoriteter, som den sivile Forfatning paa disse Øer har været det fra Arilds Tid. De Førster, som vor Regjering tilforn med Grund var saa bangerfor, ere nu forlængst ikke mere til. Dannerkongen er i Slesvig eller Sønderjylland og Alt dertilhørende ligesaa Enevældig, som han er det paa Fyn. Naar man herimod indvender, at man hellere bør søge at gjøre hvad der er Tydsk til Dansk, end hvad der er Dansk til Tydsk, saa er dette en ganske tom, Uvidenhed røbende, Jndvending. Thi Slesvig er og bør være ligesaa god Dansk, som Fyn eller nogen anden Dansk Provinds det er, om ikke i hele Slesvig, saa dog i sammes største Deel tales Dansk og forstaaes ikke andet end Dansk, i det mindste af Almuen; først i Hellebæk, 2 Miil paadenne Side af Slesvig, begynder det tydske Sprog, at blive almindeligt. Overalt vore Hyperpatrioter, tillade mig ved denne Leilighed følgende Spørgsmaale: Kan man ikke være værdig Medlem af dansk Borgersamfund, uden, som sit Modersmaal, at bruge det danske Sprog, Maa en Ungar, forat være god Østerrigsk Undersaat, nødvendig tale Tydsk, Bør man fornuftigviis ønske, hvad stundom ikke er mueligt, med Hensyn til Forfatningen, Er det nødvendigt at alle det samme Riges Provinser have eens Forfatning, Gjør man Slesvig til mere Dansk, ved at frarive den Deele, Naturen saa paafaldende har forbunden, som Alsø er det med Slesvig, hvorimellem kun et Vand neppe paa et par Bosseskud giør Skilsmiske, ja, hvor man kan staae paa den ene Bred og raabe over til den anden, Nu, hvilke meget betydelige Følger, hvilket Tab, for alle disse Øers Beboere, vilde ikke Skilsmissen fra Slesvig have Forandring af Love ere af meget vigtige Følger, og lader sig ikke gannemsætte saa hastig som man troer. Jeg spørger endvidere vore Hyperpatrioter, der ville gjøre Alt til Danske, indbildende sig, at dette naaes ved Sproget og ved fælleds Forfatning, er det nødvendigt i Henseende til den hærskende Aand? Er denne ikke ligesaa god i det Slesvigske som i de øvrige Danerrigets Provindser, Findes der mindre ægte Patriotisme, end her Han man vist sig der mindre villig til at bringe Staten frivillige Offere? Var Glædens Yttrelse paa vor Konges Salvings dag der mindre almindelig og oprigtig end her Endelig, taber Danmark, hvad Slesvig vinder, Disse og mange flere begrundelsesværdige Spørgsmaale kunde gjøres dem, der saa at sige debustre i Patriotisme, raabende, Alt skal være Dansk, uden at tænke paa de vigtige, ja stundom farlige Følger, det kunde have, om denne Omformen til Dansk fuldførtes efter deres ubetænksomme Forslag. Saa overbevist. Jeg derfor er om, at Alsø og Ærn bør i det Verdslige blive under det Slesvigske, saa overbevist er jeg og om, at det vilde være til Nytte for disse Øer, hvis deres Kirkeforfatning, ligeledes underlagdes det Slesvigske. For Fyns Stift var herved heller Jntet tabt. Fyns Biskop har paa disse Øer ingen Tiende, og det lidet, han har af Kirkerne, kan vist ikke veie op mod hans Ansvar, Arbeide og Reiser; ogsaa tør jeg tro, at Vedkommende paa disse Øer gærne for et saa fordeelagtigt Bytte, lode nærvæende Biskop beholde, hvad han har. Overalt, er en Ting til Nytte for det Offentlige, bør Privates Fordeele velikke kunne standse Sammes Udførelse. Odense, den 29de August. 1818. Gustav Ludvig Baden.