Viborger Samler, 1841-10-07
Dagen mellem begge Væddeløbsdagene afholdtes Dyrskue over Hertugens Stutterie, og Auction over endeel Hertugen tilhørende Fol og ældre og yngre Heste, som betaltes fra c. 15 til over 100 Spec. Stkt. (Dv.) Viborg. Det var Onsdagen den 15de Septbr., Kl. 4 om Eftermiddagen, at den Mand, der siden Aaret 1814 har staaet i Spidsen for Viborg Cathedralskole, tog Afsked med den ham hidtil anbetroede Skoleungdom. Ved sin Jndtrædelse i Skolens 4de Classe modtoges Hr. Rector Hasselbalch af Skolens Disciple med nedenstaaende smukke Sang, under hvis Afsyngning en Sølvpocal overraktes den elskede Lærer af hans kjære, ham saa inderlig hengivne Disciple. Den gamle Rectors Hjerte grebes dybt og inderligt ved i Disciplenes Aasyn at læse den store Kjærlighed og Hengivenhed, disse stedse have baaret, til deres inderlig elskte Lærer. Rectorens kjærlige og fromme Afskedsord, hvori han udtalede det gladeste Haab og de varmeste Ønsker og hans kjære Disciples Fremtids Vel, – samt at Forsynet vilde velsigne og bevare denne Planteskole, som han i en lang Række af Aar havde stræbt, at frede og pleie, og som var bleven ham saa dyrebar og uforglemmelig, – ville, saa haabe vi, aldrig forglemmes af hans Disciple, der med rørte Hjerter og taarefyldte Øine toge Afsked med deres dem saa dyrebare Lærer. Vi ende denne korte Fremstilling med at anføre, hvad Skolens nuværende Rector, Hr. Mag. Jngerslev, i "Jndbydelsesskriftet til den offentlige Examen i Viborg Cathedralskole, 2den Part. Pag. 22 saa skjønt siger om Hr. Rector Hasselbalch. Enhver, der har kjendt Viborg Cathedralskole, veed, i hvor høi Grad Rector Hasselbalch stedse har været elsket af sine Disciple, og hvor dybt de have følt den Velvillie og Godhed, det kjærlige og milde Sind, hvoraf hans Færd imod dem som imod Alle har det umiskjendeligste Præg. Derfor ville Disciplene med Beemod see i ham en kjærlig og trofast Ven drage bort fra deres Midte, men deres oprigtigste Ønsker ville følge, ham nu og stedse. Og ikke alene Disciplene og deres Forældre, ikke alene Lærerne ved Skolen og de der ved daglig Omgang vare knyttede til Rector Hasselbalch, men ogsaa de mange fordums Disciple, som trindt om i Landet endnu med Hengivenhed mindes i ham den milde og ufortrødne Lærer, hos hvem de stedse fandt faderlig Kjærlighed, Overbærelse og Deeltagelse, ville deele med mig det Ønske: at Forsynet vil skjænke ham endnu mange glade Dage, og lade ham i en blid og sorgfri Alderdom finde den Rolighed og Tilfredshed, han har søgt, Tidt samledes vi her med Fryd, Saa mangen Glædens Stund, At bilse Dig med Sangens Lyd, Og muntert Smtil paa Mund. See, elskte Lærer, atter her, At vilse Dig, vi kom: Men Glæden, Smillet? – ak, det er Med Taarer byttet om, Hvi Taarer da – Et meer Din Røst, Der lod saa fadermild, Skal stræbe i vort unge Bryst at tænde Dydens 2 For sidste Gang Og Sandheds Lys: Du lytter, Fader, blide Og mild til Dine Børns Sang, Ak, det er Afskedstid. En Række Aar i Tidens Flod. J Glemsel ei – sank ned, Mens Du som Havens Vogter stod Og mangt et Skud, som her fandt Læ Fra Havens freste Grund Blev plantet ud som frugtbart Træ J Danmarts skjønne Lund! Ja, leder Skjebnen end Dit Fjed Nu fra den gamle Gaard, Hvor i tainemlig Kjærlighed For Dig hvert Hjert, staaer, Stal dog, saasandt der gives Baand, om Verden slapper et, Vist mangen kjærlig, trofast Haand Som Minde da om denne Dag, Dig rækkes paa Din Vei. Om Aarene, som randt, Hvad her vi byde Dig, modtag. Paa kjærligt Sind et Pant, Gid Himmelen Din Alders Tid Vil gjøre rig paa Held, Din Aften vorde venlig, blid! 1 Farvel! Farvel! Farvel!