Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-09-09
Blandede Efterretninger. Den Norske Rigstidende af 30 Aug. d. A. meddeler følgende under Overskrivt "Jndsendt P. A. Heiberg i Paris har paa Norsk Grund og i vort Sprog udgivet nogle Betragtninger over National-Repræsentationen, fornemmeligen med Hensyn til Kongeriget Norge. Mange af vore Landsmænd ville upaatvivlelig hos ham søge Constitutions=Forslage eller Projecter om at forandre denne eller hiin Artikel i Grundloven, men de ville finde sig skuffede. Heiberg bekjender sig ikke til det System, som i den nyere Tid har vundet mange Tilhængere, og som en sindrig Mand for omtrent et halvt Aar siden ivrede imod i Nationalbladet under Navn af Flikkesystemet. Forfatteren er tilaars og har megen Erfaring. Han hader derfor den Lyst til Forandringer og Vaklen i Grundsætninger, der i andre Stater, os til et advarende Exempel, har forvoldt saa store Ulykker. Hans Hensigt er derfor at bringe os til at tænke over vore Fordele og vore Mangler, ikke at skrive Projecter. Udentvivl dømmer han som saa: det er ikke længer end siden Aaret 1814, at vi forfattede vor Grundlov, bygget paa andre Stats retsgrundsætninger end den souveraine Regjerings, som vi i rum Tid havde erkjendt; der ere nok saare faa Mænd iblandt os, der ere noget kyndige i den offentlige Ret og Konsten at styre en Stat; disse – thi de politiske Kandestøbere er der ei at tale om – gjøre bedst i, at de studere videre i de Videnskaber, som ere nødvendige, saasom den almindelige Retslæve, Statsretten, Folkeretten og Lovgivningspolitiken, og at de anvende ikke Dage, ikke Maaneder, men Aar til at overveie, hvad der kan være gavnligt for deres eget Fædreland, at tillægge, forandre eller fratage i den Grundlov, Riget nu engang har faaet, og til at uddanne det Systent, som Begivenhederne have frembragt. Som nu Betænksomhed altid følger med Kundskab, ligesom Hurtighed i at gjøre Projecter er en sædvanlig Egenskab hos den Uvidende, saa har Forfatteren, der boer saa langt borte, ventelig meent, at vi endnu ingen Anviisning behøve til at forandre Grundloven saa i et Stykke saa et andet, men at vi langt mere trængte til Opmuntring til at lade staae, hvad der nylig blev gjort, imidlertid betænke vort eget Bedste, og tage Erfaringen paa Raad med os. Naar man ret alvorlig betænker denne Sag, saa kan man ikke heller andet end i høieste Maade beEn klage den Letsindighed og Selvtillid, der ligger til Grund for Profectmageret, saavelsom den Tankeløshed og Avidenhed, det har i Følge med sig. Har man i Almindelighed været enig om, at det er et af de vanskeligste Foretagender at skrive Love, saa erkjende virkeligen hine Projectmagere dette selv, thi de sinde Ulfuldkommenheder allevegne; men, naar de derhos strax ere færdige med Forslag til Forandring, saa tilkjendegive de i samme Stund, at, hvorvel Arbeidet er vanskeligt, ere de dog de Mestere, som forstaae at udføre det. Betragter man saa, hvad de foretage, saa bestaaer deres Bygning sædvanligen ingenlunde i Lovbestemmelser, der forkynde nye og gjennemtankte Principer, men i enkelte Tilsætninger og Udeladelser eller forandrede Udtryk, der efter deres Mening skulle hæve den forrige Utydelighed, uden at betænke, at, saa ofte de ikke i sig selv ere aldeles ligegyldige eller af saa ringe Værd, at man burde undsee sig ved at vende en Folkeforsamlings Opmærksomhed fra vigtige Ting til Bagateller, deels ilde passe til det Hele deels atter give Anledning til Misforstaaelse, medmindre de, hvilket er meget mueligt, tiltroe sig selv den Tydelighedsevne, som de frakjende enhver Anden. Jntet er beqvemmere, end saasnart man stoder paa en Utydelighed i Loven eller en Bestemmelse, som forekommer urigtig, da at projectere en Forandring, thi det fordrer Hovedbryd, at hæve Utydeligheden, ved at tænke over Loven, og Overvindelse, ikke at troe sig selv klogere end Lovgiveren. Det viser sig da gemeenlig, at de, som det koster meest at adlyde Lovene, eller at anvende dem saadanne som de ere, og som derfor ere henfaldne til den slemme Vane, at finde Urimeligheder i Lovene, hvilke de i Anvendelsen søge at undgaae ved egen Kløgt, ere meest paafærde med Projecter til Lovenes Forbedring, som de kalde det. Lysten til at reformere har derhos en stor og skadelig Jndflydelse paa de Kaldssysler, under hvis Varetagelse den maa være aldeles borte, naar de skulle røgtes vel, og derfor forekommer det mig især, at Projectsygen er farligst for den Mand, som har Sæde i Nationalforsamlingen; thi ikke alene drager den Patienten bort fra andre vigtigere Foretagender og tvinger hans Colleger til at undersøge Projecterne, hvorved Tiden kan spildes, men jeg kan derhos ikke troe Andet, end at den gjør ham mindre skikket, det Hele til at opfylde sit høie Kald. Repræsentanten paa et Storthing skal f. Ex. i denne Egenskab i visse Tilfælde røgte Dommer-Embedet, (Grundl. §§. 55, 86.) Den, der gaaer med Hovedet fuldt af Projecter, og som mener, at han heel vel indseer, at Loven er urigtig, og at chan har et rette Begreb om, hvorledes den burde være, har vanskeligen den Overvindelse, som er Dommerens første Egenskab. Projectmageren, som beklæder Dommersædet, vil finde sin Aand fængslet, naar han skal dømme efter en Lov, som efter hans Viisdom er fuld af Urimeligheder. Han forfalder letteligen, endog imod sin Villie, til Gisninger om Lovgiverens formodede Hensigt, og derover glemmer, at det er hans Hovedpligt, at indprente sig hvad der staaer i Loven, og paa denne at bygge sin Dom. (Forts. c. a. G.) J. H. V.