Aarhuus Stifts-Tidende, 1840-07-31
Paa Veien til Bjerget bragtes Majestæterne den første Hilsen af 50 Bønder (Sognefogder) til Hest, hvilke derpaa som Eskorte sluttede sig til det kgl. Tog, og henimod Kl. 2 om Eftermiddagen ankom de høie Reisende til en aaben Plads foran Opgangen til den høieste Deel af Bierget, hvor en smuk Æresport stod opreist og paa begge Sider var omgivet af Mænd og Qvinder, der med Hurraraab modtoge de kgl. Gjæster. Deres Majestæter henvendte sig her til Enkelte af Bønderne med nogle hjertelige Ord og stege derpaa af Vognen, for, ledsagede af Kronprindsen og det kgl. Følge, at fortsætte Veien opad. Paa Bjerget selv var der opreist Telte paa en yndig Plads, hvorfra man havde en viid Udsigt over den hele delige Omegn. Ankomne hertil standsede Majestæterne, hvorpaa den forsamlede Mængde dannede en Kreds og istemmede en Sang, der ledsagedes af begeistrede Hurraraab for Kongen, Dronningen og Kronprindsen. Hs. M. Kongen takkede med bevæget Rost for den hjertelige Modtagelse, og efter at have yttret det Ønske: "at de brave Jyder maatte blive saa lykkelige, som Han ønskede og haabede, udbragte Allerhøistsamme et Hurra for enhver tro Jyde, hvilket Hurra Kronprindsen og det hele kgl. Følge istemmede. Derpaa begave DD. MM. sig, med endeel festligklædte Damer som Veivisere, op paa den høieste Top af Bjerget, hvor der var opreist et særdeles smukt Telt, fra hvis Top det danske Flag varede og ved hvis Indgang hvidklædte Damer indbøde DD. M. og Kronprindsen til at indtage nogle Forfriskninger, medens Curasseerregimentets Musikcorps musicerede. Derpaa behagede det DD. M. M. at tage den henrivende Udsigt i Øiesyn, og Hs. M. steg selv ned af Bjergets Lyngside, for nærmere at undersøge dets Høide. Efter at DD. MM. i temmelig lang Tid havde opholdt sig paa dette høie Punkt, der syntes særdeles at have vundet Allerhøistsammes Jnteresse, begyndte Tilbagetoget med Musikcorpset i Spidsen og under Mængdens jublende Hurraraab. Paa Veien tiltalte DD. M. med venlig Nedladenhed flere af Mængden, blandt Andre Bjergets Eier, Peder Nielsen, der anmodedes om at indfinde sig hos Hs. M. Kongen, paa Silkeborg, da Allerhøistsamme ønskede at bringe det dertil, at der paa Himmelbjerget til alle Tider kan være fri Adgang for Alle og Enhver. Under Folkets Hurraraab stege DD. M. og Kronprindsen tilvogn og tiltraadte Tilbageveien, ledsagede af de 50 Sognefogder til Hest. Mængden stirrede efter Toget indtil det forsvandt, og vendte derpaa igjen tilbage til Bjerget, stolende paa Kongens Udsagn, Dronningen og jeg befinde os saa vel herovre, at vi haabe, snart igjen at besøge de brave Jyder. Omtrent Kl. 5, en Time efter at DD. MM. vare tagne bort, forsamledes man igjen paa Bjergets høieste Top for at mindes den Dag, da Niels Ebbesen for 500 siden ved sin Heltedaad frigjorde sit Fædreland. Hr. Fr. Sneedorff Birch fremtraadte i Forsamlingen og udtalte sig i denne Anledning saaledes: Fem hundrede Aar ere henrundne siden den Tid, da Danmarks Frelser Niels Ebbesen brød de Lænker, som en fremmed Tyran havde paalagt Landet. Denne Daad maa vel ansees for en af de meest vigtige og følgerige i Danmarks Historie. Jkke langt herfra - ved Skanderborg - udøste Danmarks Leonidas, som med sine faa Svende vovede sig ind blandt Fjendernes mange Tusende, sit Blod for Fædrelandet. Med taknemmelig Hu ville vi mindes Helten, som værnede om vort kosteligste Klenodie, Friheden. Et Hurra for Niel Erbesens Minde. Et Hurra for det danske Folks Frihed og Selvstændighed!" Lad ingen Fremmed vinde den Mark, hvor Blodet maatte rinde for os og vore Børn af Heltebryst!" hvorpaa Forsamlingen udbrød i et Hurra, og følgende Sang, forfattet af Hr. Fr. Sneedorff Birch blev afsjungen: Bolde Helt, du som med Sværdet holdt for Danmark Vagt, og i Kampen uforfærdet. knuste Fjendens Magt, om end tusend Sekler svunde, lyde skal fra danske Munde dig til Hæder Sangens Tone, under Egens Krone. Fuglen liig, som lystig synger mellem Løvet hist, sig vor Aand begeistret gynger paa Erindrings Kvist, og vort Hjerte høit mon banke ved den frydefulde Tanke: klart belyst af Friheds Lue. gamle Dan vi skue." Og i Aanden Helteskaren, see vi drage frem, modig styrte sig i Faren. for det elskte Hjem, see i Spidsen Helten stande, see ham kløve Fjendens Pande, bryde Trældoms Aag, det svare, som eengang vi bare. Op af Tidens Eg vor Tanke, med begeistret Hu liig den friske Vedbendranke snoer sig henrykt nu did, hvor Friheds Fugl sin Trille slog i Toner klare, milde, da Niels Ebbesen hiin gjeve vog den tydske Greve. Frihed! – store, høie Tanke, Klang fra Lysets Kyst! Ja, for dig skal Hjertet banke varmt i hvert et Bryst! Frihed over Syden, Norden. Frihed over hele Jorden! Frihed, al Begeistrings Moder, over alle Kloder! Efter Sangen udbrød den talrigt forsamlede Mængde i et trefoldigt Hurra for Sangens Forfatter, og adskiltes derpaa under almindelig Jubel. Et meget muntert Balder varede til næste Morgen, sluttede denne høitidelige Dag.