Extraordinaire Relationer, 1745-05-01
Til de berømmeligste iblant Printzerne af den Christne Na May Maaned Nation, til de mest distinguerte iblant de Første af Jesis Religion; til Dommerne i det Nazaræiske Folkes offentlige Handlinger; De, som besidde Serenitet og Magt, og ere prydede med Glands og Pragt; Vores Høie og Høistærede Allierede, General Staterne af de foreenede Nederlande; hvilke deres Ende blive lyksalig, og Sandheds og Salighedens Vei dennem bekiændt. Næst foregaaende Forsikringer om vores Bevaagenhed og Oprigtighed, gives dennem at forstaae, at, da Gud efter sin Guddommel. Villies foregangne Raads-Beslut havde sat i Verk at skabe Verden, og alle de Ting, som deri ere; afdeelt Verden til mange Boeliger, Colonier og Provintzer; bragt saavel de forgængelige som de gode Materier til Fuldkommenhed; og bestemt Midler til en god Regering over alle Ting; den Almægtige og alle Tings Skabere endeligen af Naade har skabt Mennesket, som den sidste Skabning, og Øie mærket af alt det Han havde dannet; hvilket Gud og har forordned til Over-Herre over alle Creature, som man og lærer af den Hell. Skrift, og hvorledes Mennesket har et u-omskrænked Haab, samt er zired med mange baade legemlige og gandelige Gaver. Dette giver den forunderlige Text at forstaae, naar det heder. I Sandhed, jeg har gjort Mennesket ærværdigt, og haver givet det Magt over Jorden og over Havet. Herafsees, at det Menneskelige Kiøn æres af Gud selv, naar Han saaledes anseer dets Natur. Men, som Lyksaligheden i dette og siden i det tilkommende Liv fornemmeligen kommer an paa, at Mennesket paa sit Opholds Sted kand nyde Frihed, Rolighed, og Livets øvrige Nødtørft, saa seer man, at Menneskene til den Ende lægge sig efter Konster og Haandverker. Ligesom dette nu er noksom beviist, saa er det er mindre kundbart, at til det Menneskelige Legems Sammensættelse, som bestaaer af mange stridige Elementer, uforbigængeliAar 1745. gen behøves et Regimente af det Slags, som bestyrer det hele Legems Maskine, ved det at samme til besynderlige Forretninger forskaffer besynderlige Steder. Dette er det Hoved Middel, hvorved enhver letteligen kand naae sin Hoved Ab sigt, og følgeligen kand det samme passere for en almindelig Klogskabs Regel. Heraf følger, at de, som ei ville underkaste sig de hellige Love, hvis Gyldighed man fra Tid til anden har holden Hævd over, men sette sig derimod, fortiene, at man først straffer dem med Ord, og venligen formaner dem; Men naarde, saa nyttig en Opførsel u-agted, ikke destomindre ere gienstridige, bør man med Vaabens Magt tvinge dem til at giøre hvad Ret og fornuftigt er. Endeligen betiener man sig imod saadanne af Krigs-Middel og Trefninger, som hertil ere beqvemmest. Ligeledes er det beskaffen med de Sygdomme, som angribe de Souveraines Legemer, anseet de paa samme Maade skal helbredes af den høieste Læge, og det første der yttrer sig Tegn til Forbedring, maae Tankerne see sig om Middel til at see Freden igien hidstilt, som den, der er Kilden til al Lyksalighed; som den der, i Følge af alle Love og af den hele StatsKonst, fortiener en almindelig Paaagtelse, og bør foredrages alle andre Ting Naar da Vilkor og Præliminair Puncter ere forfattede, lader man sig endrægteligen være magtpaaliggende, at vedligeholde paa begge Sider det Venskab, som saa eftertrykkeligen af Gudsanbefales, og at giøre en Ende paa de Fiendligheder, som Han plat ud forbyder, paa det at Mennesket kand anvende alle sin Forstands Kræfter paa at sætte Sagerne paa Jorden i den forige gode Stand igien. Gud giver og hertil paa nye sin Velsignelses Overflødighed, som baade til dette Liv og til "Evigheden er saa nødvendig, ja som virkeligen er et Ultimatum i alle Ting. Om endskiønt det ædle Menneskelige Kiøn har af Naturen en Afskye for Vaaben, saa seer man dog at de gribe dertil, naar de nødsages, for at forsvare deres Ret; og det ved dem, som under Titul af Printzer og Monarcher besidde Lande og Stater; hvilke i Nøds-Fald maae giøre det, om de ellers skal erlange det, som dem tilkommer med Rette. Men saa snart der gives ringeste Leilighed til at nedlægge Vaabnene, vise de deres Begierlighed efter Fred, og forsømme intet Middel, som kand giøre noget til Forsoning og god Correspondence. At denne er den May Maaned, Aar 1745. almindelige Hensigt i de offentlige Sagers Forvaltning i Verden, og at alle billighed elskende Printzer føre sig saaledes op, er en hver Mand bekiændt og af Erfaringen klar Sag. Slutningen af alle disse Satzer er, at i Kraft af de bestandige Revolutioner, som forurolige Sagerne paa Jorden, Gud, efter sit besluttede Raad, nu i mange Aar har opvakt en Strids- og Krigs-Aand i de Europæiske Printzers og Monarchers Hierter, da enhver af dem har meent, at burde forfegte sit Huses og sin Dignitets Ret. Om nu deres adskillige Fordringer endskiønt kand være bygget paa billigheds Grund, og Tvistighederne skulde bilegges til deres Staters Fordele, ja om endog enhver Potentat kunde være i sit Hierte overbeviist om, at Han for den offentlige Roligheds skyld havde grebet til Vaaben; saa er dog Soele-klart, at den vedvarende Krig, ei afstedkommer andre, end for Folket høistskadelige og farlige Følger, "hvoraf, som ofte er seet, kand reise sig Sygdomme, der giøre Luften giftig, og undertiden endog anstikke Dyrene. Dette er en Punct, som fortiener de priisværdige Monarchers Paaagtelse, hvilke Gud har anbefaled den Omsorg for deres anbetroede Undersaatter, at de skulle see dem for deslige Ulykker bevarede, og stræbe, at lyksalig- og blomstrende giøre deres Stater, ved at stræbe, at der ei skrides over billigheds Grændser. Da vi ynskede, at Krigen, der, som sagt er, paa nogle Aars tid, har udbredet sig til Lands og Vands i hele Europa, ei maatte foraarsage større Skade, men snarligen ved det søde Fredens Vand udslukkes, have Vi tvert imod af de fra samme Durchl. Rige ved denne Høie Port residerende Ambassadeurs, Envoyes, Residenter og Agenter, Tid efter anden erholdet Efterretning om de Europæiske Sagers Beskaffenhed, og fornummet, at Fiendskabet imellem Printzerne endnu immer vedvarer, og at de krigende Magter endnu sætte mægtige Armeer paa Benene, som i Foraaret skulle marsere; hvoraf maa følge meget Blods-Udgydelse og Folkenes Ødelæggelse. Bemældte Ministere have da forestilled os den Skade, saasom vi nu og selv ere blevne den vaer, som begge Parters Kiøbmænd lide ved det, at i visse Maader Handlingen forstyrres, som er en Fredens-Frugt, og at deres Forliis befordres ved det at begge Partiers Capere Giengieldsviis, i dette Høie Riges Søer, borttage Coffardie-Skibene. Saadant har man ved det paa Naade rige Hof andraget for den U-overvindelige og særdeles Mægtige, som er den Durchl. Kæiser, (Guds Skygge paa Jorden) min Patron; og viist 1) Saa meget Blods-Udgydelse, og den Fare. May Maaned, Aar 1745. Fare, som saa mange arme Jomfruer ere undergiven, for at miste deres Ære. 2) Den Elendighed og Undergang, som det tilstundende, Felt-Tog truer saa mangfoldige Mennesker med, og 3) Handlingens Forstyrrelse ved Usikkerhed, hvoraf Menneskene dog skulle have deres Næring. Hans Kæiserl. Majestet, som er indtagen af den tendreste Kierlighed til alle Mennesker, og drives af Hans fortreffelige Forstands Fromhed, ja fortiener og at kaldes et Mynster af Alexander den "Stores Majestet; har daglig eftertænkt de beste Middel til at giøre en Ende paa Krigen og dens skadelige Følger, og endeligen anseet det, som man her betiener sig af, for beqvemest, som det der ved slige Leiligheder er brugeligt, for at afskiære Krigens Rod, og for at redde de arme"Jndbyggeres Liv og Gods, saa at man paa den sædvanlige Maa kand faae Roelighed. En Sag, som den Almægtige i Skabelsens Tid, og der hand ophøiede Printzerne, havde til Øyemærke. Med et Ord: Dette er det beste Middel til at skaffe Reisende og Handlende Sikkerhed. See her, hvad Hans Kæyserlige Majestæt i ForVejen oprigtigst og venligst har villet foredrage, og agted sig pligtig til at bevise de meest distinguerte Magter, hvor stor Ære man har deraf for Gud og Menniskene, og hvor ynskelig en retfærdig og billig Fred er. Efterat jeg, der er en sand Ven af Eders Høimægtigheder, har givet hver Magt i sær, som ere Venner af den høie Port, ovenstaaende at forstaae, har jeg og, med Hans Kæyserl. Majests. min Herres Tilladelse, vildet bevise dem det samme, og har leveret deres Agent, som Serenissimus iblant Magnaterne af Messiæ "Nation, og Resident ved denne høie Port, et Brev at oversende. "Deres Høimægtigheder have vel erholdet et Reglement, angaaende Segladsens Sikkerhed i disse Rigers Søer; hvoraf alle med Porten i god Harmonie levende Magters Ambass. Envoyes, Agenter og Residenter have faaet Udskrifter, og dets Jndhold haaber jeg de forstaae. Naar dette Brev bliver deres Høimægtigheder indhændiged, og de deraf have forstaaet Meningen, som er at ende Krigen saa snart, som mueligt, til Staternes Beste og Rolighed ved en hastig Fred, saa haaber jeg, at mit Andragende, efter billigheds og Guds Barmhiertigheds Tilsigende, skal finde Deres bifald; hvilket der er det Middel, som kand sætte Verden i god Orden, og det Menniskelige Kiøn i Rolighed. Mit Andragende tiener til at hidstille imellem de Krigende Magter en god Correspondentz, og, dersom det motte behage deres Høimægtigheder, at tilmelde mig nogle Particulariteter, som dertil kunde contribuere, saa skal det ovenmeldte af Hans Kæyserlige Majestæt, min Høistbydende Herre, stadfæstes. Jeg haaber at de ved Guds Naade skal kunde bringe det saa vidt, at de tale til rette, og May Maaned, Aar 1745. og i Verk sætte en Sag, som sigter allene til de Krigende Magters Forsoning. Det kunde nu give Sagerne et farligt Udseende, i Fald det Ottomanniske Rige paa nærværende Tid havde Hænderne frie, og efter de Christne Potentaters Skik kunde give sin tilbudne Freds-Megling Gyldighed og Anseelse med en mægtig Armee, og endelig erklære sig imod det Partie, som vægrede sig ved at imodtage samme: Men til al Lykke har den Tyrkiske Monarch baade med offentlige Udenlandske og inden-Rigs Fiender at giøre, og altsaa begge Hænder fulde; Thi Krigen imellem Ham og den berømte Persiske Seyer-Herre Kuli-Kan, eller Skak Nadyr, har en bestandig Fremgang, uagted al den Umage, der anvendes paa at faae Fred; og i Constantinopel indbilder man Pøbelen, saa vel som hele Verden, forgieves, at Krigen gaaer for sig med Lykke.