Den Vest-Sjællandske Avis, 1824-04-16
For England vedbliver Ostindien at være en Guldgrube. Jfølge de nyeste officielle Undersøgelser antages, at den nærværende aarlige Gevinst af Handelen paa Ostindien kan anslaaes til ikke mindre end 4 Millioner Pund Sterling naar saavel Regieringens som de private Personers Avance slaaes sammen. De fornemste Udførsels Artikler til Europa og andre Lande fra Ostindien ere følgende: Opium for 1,865000 Pund Sterling, Bomuld for 500000 Pd. Sterling, Jndigo for 300000 Pd. St., Silke 17000 Maunds, Salpeter 250000 Maunds, Riis for 140,000 Pund Sterling, Jngefær for 37,500 Pd. St. De øvrige Udførsels Artikler bestaae i Gummi, Borax, Vox, Elfenbeen, Tobak, Hamp &c., hvis Totalbeløb kan anslaaes til 300,000 Pund Sterl. Men foruden disse Artikler komme ogsaa en Mængde fremmede Asiatiske og Europæiske Produkter til Caleutia, for derfra igien at indskibes til Europa og Asien, hvis Værdie i Giennemsnit bliver anslaaet til 450,000 Pund Sterling. Af Bomulds og Silketøier blive aarlig udførte 2,645,000 Stykker. men denne Udførsel aftager bestandig meere, da England for nærværende Tid indføre der saadanne Varer til bedre Priis. Den hele Handel imellem Bengalen og Storbrittannien i Frembringelser at Jordbunden der bliver anslaaet til 6 Million Pund Sterling. Dette angaaer dog kun Udførselen, da Jndførselen af Engelske Manufacturvarer kan blive beregnet til imellem 1,6000,000 og 2,000000 Pund Sterling og saaledes kan den hele Handelsforbindelse imellem begge Lande udgiøre henved 8 Millioner Pund Sterling. Den Osindiske Regierings Jndtægter udgiør nu een Million Pund Sterling mere end dens Udgifter og imedens den Engelsk Chinesiske Handel fra Aarene 1788 og 1807 i Giennemsnit aarlig udkrævede 1,408,697 Unzer Sølv, blev den hele Saldoi 1821 og 1822 afgjort med 47000 Piastre. J det samme Tidsrum afgik ifølge det Ostindiske Compagnies Bøger 32,633,999 Unzer Sølv til Ostindien og 25765,240 Unzer til China eller i Giennemsnit aarlig 3, 126,276 Unzer, og nu have disse Forsendelser af rede Penge ganske ophørt. Man maae derfor ikke meere frygte for at Europa vil blive forarmet; men de Penge, som tilforn flød til Asien ville nu igien efterhaanden vende tilbagetil den gamle Canal. Man kan godt begribe hvorfor Skatkammer kantsleren har i Aar foreslaget, at nedsætte saameget Afgiften paa Jndførselen af udenlandsk Uld, naar man seer af en officiel Beretning som er udkommen i England i Form af en Tabel om Jndførselen af Uld fra de forskiellige Egne paa Jorden for Aarene 1816 til 1822, hvorledes denne Jndførsel af udenlandsk Uld, som i Aaret 1816 kun udgjorde 7 1/2 Million Pund var i Aaret 1822 steget til 19 Millioner Pund, som er det bedste Beviis paa hvorledes Uldmanufacturerne have tiltaget i England saa at det er høist vigtigt for denne Fabrikgreens Flor, at Jndførselen af Uld befordres ved en Nedsættelse af Toldafgiften; hvorved dog Statens Kasse vil vinde ved Jndførselens Størrelse hvad den taber ved Afgiftens Nedsættelse. – Naar man forresten med Opmærksomhed læser denne Tabel over Uldindførselen saa ledes man derved paa følgende Betragtninger: Fra Peru blev indført i Aaret 1822 15,660 Pd. af den fine røde Vigogneuld. – Uldindførselen fra den Engelske Colonie i Nyholland, som i 1816 kun havde beløbet sig til 13611 Pd. var i Aaret 1811 stegen til 138,498 Pund. Men af de omtalte 19 Millioner Pund, som vare indførte i Aaret 1822 vare Hovedindførselerne fra Spanien og Tydskland; thi fra det første Land blev indført 6 Millioner Pund og fra det andet over 11 Millioner, men fra Danmark kun 72485 Pund; vi see deraf hvor vigtigt det vil blive for det Danske Folk at lægge sig efter en udbredet Faareavl af forædlede Racer og at den kan blive til en sand Rigdomskilde for Landet i Fremtiden ved Amerikas Uafhængighed og det udenlandske Fabrikvæsens Tilvæxt, som vil blive en Følge deraf. Amrikas Uafhængighed aabner forresten vor Fædreneland en anden og meget vigtig Udsigt til en forøget Velstand i Fremtiden. Sydamerika har nemlig altid været et Hoved Afsætningsted for Lærred, siden det har nu begyndt at faae Roe og er blevet for en stor Deel uafhængigt, saa begynder Lærredsafsætningen derhen, at tage betydeligt til og de Schlesiske og Jrlandske Linnedvæverier have fuldt op at bestille. Naar vi ganske derfor komme i Gang med at avle Hamp og Hør og Huusfliden vil alvorlig beskiæftige sig med den sidste af disse Productioner, saa vil derved aabne sig en høist fordeelagtig Jndtægtskilde for Landets Jndvaanere og en vigtig Artikel, hvori vore Kiøbmænd kunne speculere for at drive umiddelbar Handel paa det saa fremblomstrende og rige Amerika og enhver god Dansk Borger og sand Patriot maae derfor have med Glæde erfaret Hs. Majestæts Relution af 18de Februar dette Aar, hvorved Hor og Hampeavlens Fremgang her i Landet bliver paa en saa virksom Maade befordret; hvilket Resolution udviser saavel vor Regierings landsfaderlige Omsorg for Statens Vel, som hvor rigtigt at Landets nærværende Stilling og de commercielle Forhold ere blevne giennemskuede. Vi ville desuden ingenlunde forfage her i Landet fordi dets Producter ere faldne saameget i deres Værdie, thi Conjunkturerne kunne der snart forandre sig for Exempel blot ved en vaad Sommer i England og som maaskee vil indtræffe i Aar. – Dannemark maae søge sit Held ved Agerdyrkning og ved en langvarig Fred; thi det er en Daarlighed at stole paa den øiebliklige Fordeel, som en Krig kan frembringe. Dannemark er af Naturen bestemt til ved Beskaffenheden af sin Jordbund og sin Beliggenhed at være et agerdyrkende Land og denne vil blive en varig Velstandskilde for det naar blot ikke Jordbrugerne udelukkende og haardnakkent vedblive at dyrke visse Artikler men ville rette sig efter Omstændighederne. Dannemark vil vanskelig nogensinde blive et stort Fabrikland; men det kan blive rigt ved sin Jordbrug og sin Huusflid, ved Uldproduction og Lærredsfabrikation, og Dannemarks Fruentimmere kunne blive dets Velgiørerinder, naar de ville blive stedse sandere Danneqvinder; læse lidt mindre Romaner, giøre lidt færre Visiter, erkiende Daarligheden af en falsk og overfladisk Cultur, som for det meste er kun en tilsløret Sandselighed, og sætte deres høieste Stolthed i at leve for deres huuslige Pligters Opfyldelse og for en for deres Mænd og Børn og Fædreneland saa velgjørende huuslig Flid og Virksomhed. Det er en større Hæder for en Danneqvinde at have produceret et udmærket fiint og fortreffeligt Stykke Lærred, end at kunne synge en Arie mesterlig, eller spille et konstigt Stykke paa Klaveret, eller at forfatte et pralende Broderie. Dog denne Udartelsens Periode er saa godt som forbie; i hvormange Familiers Skiød herster, ikke allerede den største Tarvelighed, Flid og Huuslighed; alt vender tilbage paa Jorden til det Ror lige og det Solide, og vi Danske af begge Kiøn ville ogsaa nærme os igien til en større Liighed, med de forrige Tider, efterligne vore Forfædres Tarvelighed og Dyder og vogte os for deres Ufuldkommenheder.