Berlingske Tidende, 1818-08-07
J de 8 Maaneder, J have været forsamlede ved Tronen, har jeg uafbrudt, og med de behageligste Følelser, fulgt eders Raadslag, ninger. Vare endog stundom eders Beslutninger langsomme, maa dog den, som upartisk bedømmer eders Handlinger, erkiende, at disse Opsættelser vare foranledigede, saavel af de Gienstandes Vanskelighed og Vigtighed, hvilke J skulle afgiøre, som ved Manglerne i vor Forfatning. Men disse Besværligheder skulle ikke være uden Nytte for Fremtiden og Erfaringen. Tilkommende Rigsforsamlinger skulle vide at drage Fordele deraf, og give saavel deres Raadslagninger som den indre Bestyrelses Gang den Eenhed og den virksomme Fuldkommenhed, som stundom der savnsVed denne Rigsdags Forhandlinger har jeg seet Folket og dets Repræsentantere at udvikle en stor Nationalaand; og da jeg nu opløser Eders Forsamling, har jeg den Tilfredsstillelse, at finde eden alle overtydede om, at en Nation - som i politisk Henseende opnaaede sin myndige Alder ved en retlig tilvunden Ære, og ved Love som beseigle dens Friheds Oprindelse og sande Relmæssighed - af denne Nation ikke uden Tabet af dens Hæder eller sin Tilværelse kan afstaae disse Fordeele. Menneskealdre og Dynastier følge paa hinanden og forsvinde; men den evige Sandheds Grundsætninger ere ophøiede over Tiden og Tilfældet. Om Fordomme end og søgt at bestride og undertrykke dem, saa skal dog i Tidens Længde denne Strid ene tiene til at forøge deres Glands. Foreningen med Norge vinder med hver Dag ny Styrke. Omstændighedernes Magt, eders hellige og fælleds Jnteresse ere Borgen for dens Bestandighed og Varighed. Lidenskaberne forsvinde, da Folkene ville leve i Rolighed under Lovenes Beskyttelse; Fornuften siger dem, at Opretholdelsen af deres Frihed og Selvstændighed, hviler paa en urokkelig og constitutionel Tiltroe mellem begge Nationer. Jeg yder eder min Catsigelse, gode Herrer og Svenske Mænd, for det nye Beviis J have givet Nordmændene paa eders oprigtige Tænkemaade for dem. Den Lov, som J eenstemmig antog til at beskytte dette Folks hellige Rettigheder og Samfunds Indretninger, er et umodsigeligt Beviis paa, at J litte have nogen anden Villie, ikke noget andet Ønske, end at vedligeholde den politiske Forening mellem Halvens tvende Folk. Under eders Forsamling have tvende Begivenheder, som ei kunne være fremmede for eders Opmærksomhed, givet egens Grundviller, paa hvilke de mellem Scandinavien og dens lovlige Konge stiftes Forbindelser hvile, en ny Styrke. - En stor Agene, betrygge ved sit Riges Magt, har giengivet et Fædreneland til et Folk som er lige saa udmærket ved sine Ulykker som ved sin fordums Ære. og en af de mægtigste af det Tyske Forbunds Fyrster har givet si Rige en repræsentativ Statsforfatning. Disse Fordeele ere Bevise, i paa en herlig Agtelse for Folket, som, ved at gjør dets Konge en 3 paa Tiltroe grundet Magt, ikke derhos vilde overlade deres Efterkommeres Skjæbne, Hæder og Tilværelse til en Slumpelykke og Fremtidens Jndfulde Tilskikkelser. Inden jeg skilles fra eder, gode Herrer og Svenske Mænd, trænger mit Hierte til atter at udtrykke eder dets dyde Sorg over Ta det at den elskede Konge, som var en Fader for eder, og som hædre, de mig med Navnet af sin Søn og Ven. Hans ædle Stæl skal altid blive Gienstanden for min Efterlignelse og en Leder i mine Hand luger. Jeg skal erindre, hvad han har gjort, og hvad han endnu vilde have udført, om Forsynet havde forlænget hans Dage. - Hans Jab har været Ledsaget af et andet, som ei bør være os mindre smertende; hans Gemal overlevede ham kuns nogle Maaneder. Under deres lange Samliv var det hendes eneste Formaal, at befordre hendes Mands Velværen. Allene denne Aarsag maa være nok til at giøre os hendes Minde lige saa dyrebart; dermed forenet sig hos mig Erindringen om den omme og kiærlige Følelse, hun nærede for mig, og som i dobbelt Henseende bør forøge mit Savn. Gode Herrer af Ridderskabet og Adelen : eders Navne og Skjoldmærker skulle altid for eder udgjøre de skiønneste Erindringer og og de meest lysende Exempler. J Spidsen for eders Medstænder, stulle i haste til Fædrenelandets Forsvar, om det behøver eders Mod ellers eders Opofrelser, og om det fordrer eders Raad, da skulle J give disse med en retsindig Aabenhiertighed. Gode Mænd af den værdige Præstestand. J skulle lede eders Brødre til at udøve de christelige Dyder, som udgjøre den fornemste Skotte for Samfundets og de Enkeltes Velfærd. Den Almæglige skal indgive eder den Lænkemaade, hvorved eders hellige Omforg skal lønnes med Fremgang. Tidens Oplysning udvider alt mere og mere Tolerancens Vælde; Scandinaviens Præsteskab har været mellem de første, som gave Exempel derpaa. Gode Mænd af den værdige Borgerstand, Den almene Fred aabner nye Veie for Eders Virksomhed og for Eders Handel, og den maa derved forøge Statens Hjælpekilder. Naar J altid rette eders Foretagender overeensstemmende med den almindelige Fordeel, skulle I derved giver ders særskildte Formue en urokkelig Værdie, og ved eders patriotiske Tænkemaade forsikre eder om den ædleste Belønning, en god Medborger kan ønske sig. Gode Mænd af den hæderlige Bondestanal Gid Himlen velsigne Agerdyrkerens møisommelige Arbeide og den Stand, J tilhøre, altid leve frit og afhængig under Lovenes Beskyttelse. Giøren Regning paa eders Konges ømme og faderlige Forforg; bevar det Mod, den Retsindighed og den Kraft, som udmærkede eders Fædre, og Sverrig skal da aldrig inden sine Grændser tælle andre end frie Mænd, værdige at være det. Gode Derrer og Svenske Mænd i Vender tilbage til eders Hiemstavn, nyder der al den Lykke, som eders Konge kan ønske redelige Medborgere. J kiende mine Hensigter for Fædrenelandets Vel. Dette bliver aldrig stadigt for den repræsentative Mynt har gienvundet sin Værdie. Paa denne Værdie hviler især hele vort Vel. Naar Papiirspengenes Credit opretholdes med Fasthed og Forsigtighed, da giøre de Staten rie, og forbedre alle Borgerclassers Stilling. I kiende alt, hvad Fædrenelandet fordrer af os, og destore og vigtige Beslutninger, som endnu i denne Henseende staae tilbage for os at fatte. Jngen Opofrelse skal synes mig for store til at naar disse store Formaal. Jeg bliver ei lykkelig, for det bliver opnaaet, og saaledes vil jeg ei tage i Betænkning, dersom Omstændighederne skulde byde det, paa nye at forsamle Rigers Stænder omkring mig, endogsaa inden den ved Grundlovene bestemte Jeg forbliver eder gode Herrer og Svenske Mænd alle og enhver i Særdeleshed stedse vel bevaagen med al Kongelig Naade og Ynde Efter at Hs. Majestæts Tale var oplæst, fremtraadte Landmar skalken og de øvrige Ordførere, og fik den Ære at lysse Kongens Haand, hvorpaa Forsamlingen adskiltes.