Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1834-06-24
Jndenlandsk. Under 14de Mai 1834 er udkommet en Placat, hvorefter den Fortrindret, som den allerhøieste Resolution af 7de Juli 1819, kundgjort ved Cancellie Placat af 23de f. M., tillægger de der anmeld. te privilegerede Fordringer, fremfor det Underpant i Løsøre, der er erhvervet efter Kundgjør elsen af fornævnte Placat, skal ogsaa være anvendelig, naa Execution eller Udpantning gjøres for en slig privilegeret Fordring, uden at det, for at gjøre hiinFortrindret gjeldende, skal være fornødent, at begjere Debitors hele Boe taget under Concursbehandling. Dog følger det af Lovens 1 B. 24de Cap. 26de Art., at pantsat Løsøre ikke ved en saadan Forretning maa angribes, naar og for saavidt der er upantsat Gods, hvori Udlæg for der privilegerede Fordring kan gjøres Ei heller bør Jnddrivelsen af de Skatter og andre offentlige Afgivter, der hvile paa faste Eiendomme, begynde med Udlæg i Løsøre, naar intet deraf haves, som ikke er pantsat, men i dette Tilfælde bør der strax skrives til Ulæg i den skattepligtige Eiendom, hvori der haves Prioritet for Afgiften, hvorimod de øv tige Afgivter, der ikke saaledes hvile paa en fast Eiendom, men ere blot personlige, være sig Kongelige Skatter eller Commune Afgivter, blive at henføre til de Fordringer, hvorfor der, som meldt, maae skee Udlæg i Løsøre, om det endog er pantsat. Jøvrigt følger det af sig selv, at der ved foranførte Bestemmelse, saa lidet som ved den allerhøieste Resolution af 7de Juli 1819 er gjort nogen Forandring i det indbyrdes Forhold, som Loven og Anordningerne hjemle imellem forskjellige Klasser af privilegerede Fordringer, hvorhos det i Særdeleshed bliver at iagttage, at Kongelige Skatter gaae forud for Communeafgivter. (Hp. Av.)"Endelig hedder det fra det Holsteenske er da, ved de udkomne Forordninger angaaende Landstænderne, det Tæppe oprullet, som hidtil skjult, for vort Blik den belovede kgl. Gave. Hvad siger nu vel Holsteen dertil A priori lader sig vel tænke, at denne Gave ikke vil blive modtaget med lige Følelser af Alle, og at den ikke vil svare til Enhvers Forventninger; thi at frembringe Noget, som er Alle tilpas, er jo ikke engang den gode Gud given. Referenten tvivler imidlertid ikke paa, at jo dog den langt større Deel af hans Medborgere ville erkjende og fatte, hvor ønskeligt det er, at der nu er knyttet en nærmere Forbindelse imellem Konge og Land, end længe har fundet Sted; at der et aabnet en vægtigere Stemme, end Embedsmænd, Privates og Skribenteres, en fri og ubehindret Adgang til Tronen; at Landets Ønsker og Trang paa en authentisk Maade kunne komme til Regentens Kundskab, og at de Love og Anordninger, som skulle udgaae i Landet, forinden kunne og skulle gjennemgaaes i Landet selv og af saakyndige Mænd. Jkkun reen Uforstand kan nægte, at en Gave, der indbefatter og fører med sig alt Dette, jo fortjener den første Tak. Heller ikke vil nogen Fornuftig, som agter paa Tiden, oversee den Omstændighed, at vi have erholdt denne Gave, uden at det venskabelige Forhold, som allerede i saa lang Tid har bestaaet imellem Konge og Land, derved mindste Maade er bleven forstyrret; men at dette Forhold tvertimod endog er bleven endmere befæstet ved denne fra Kongens Side frivillige Gave. Lad derfor endogsaa Landstænder-Loven, som vi nu have faaet, i dette eller hunt Punct en nu kunne lade Noget tilovers at ønske; den være os tog velkommen saaledes som den er, og alle offentlige Stemmer i Landet skulde forene sig om, lydeligen at udtale vor Tak, saa at den maa høres hinsid(Hb. w.g Nacht.)