Berlingske Tidende, 1791-05-13
Paris, den 25de April. Den 23de hujus sendte Kongen Nationalforsamlingen er Gienpart af et Brev, som han havde tilskrevet sine Ministre ved de udenlandske Hoffer, for at betage al Tvivl om Hs. Majestæts Sindelav i Henseende til den nye Constitution Dette har opvakt en stor og almindelig Glæde i Nationalforsamlingen, som ved en høitidelig Deputation har ladet Hs. Majestæt takke derfor. J Begyndelsen af denne Skrivelse anfører Hr. von Montmorin alt, hvad der hidindtil er skeet i Frankrige, Par nemlig Staterne ere forsamlede, at de hav antaget Navn af Nationalforsamling, at de have udarbeider en nye Constitution, der kan giøre Frankrige og sammes Monarcher lykkelige, og indført en nye Tingenes Orden i Steden for den gamle, i hvilken den kongel. Værdigheds tilsyne ladende Magt kun var et Skiul for Misbrugen af nogle aristotratiske Corpsers Egenraadighed, at Nationalforsamlinger, har antaget den repræsenterende Regieringsform, forenet med den arvelige Kongeværdighed, erklæret det lovgivende Corps for stedsevarende, og givet Folket igien Rettighed til at vælge sine Religions-Tienere og Dommere; at den har øverdraget Kongen den udøvende Magt, der stedsevarende Corps Lovgivelsen, og Monarchen sammes Bekræftelse &c. At det, som man kalder Revolution, var kunen Afskaffelse af mangfoldige Misbruge, som igiennem Aarhundrede har de indsneget sig formedelst Folkets mindre Oplysning, og ved Ministrenes, men ikke ved den kongelige Magt. Disse Misbruge vare for Nationen ligesaa skadelige som for Kongen; de havde under lykkelige Regieringer aldrig afladt at at angribe Kongens Autoritet, uden at kunne tilintetgiøre den. Nu vare disse Misbruge ikke meere til. Den somve raine Nation havde nu kun Borgere, der vare hinanden lige i Rettigheder, havde ingen Despoter, uden Lovene, ingen Redskaber, uden de offentlige Embedsmænd, og af disse Embedsmænd var Kongen den første. Saaledes var den franske Revolution beskaffen. Hr. von Montmorin taler derpaa om den nyttige Statsforandrings Fiender, og deres Bestræbelser for at hindre samme, og føier endelig til: Constitutionens Fiender høre ikke op med at igientage, at Kongen ikke er lykkelig, ligesom en anden Lykke var muelig for en Konge, end hans Folks. De sige, at hans Anseelse var gjort foragtelig, ligesom en paa Magten grundet Agtelse ikke var mindre mægtig og uvissere, end Lovenes Autoritet. Endelig sige de, at Kongen ikke har sin Frihed; en fræk Usandhed, dersom man antager, at hans Villie har kunne være nogen Tvang underkastet, og en urimelig Dadel, dersom man holder hans ofte givne Samtykke i at forblive blant Borgerne Paris, for en Mangel paa Frihed; et Samtykke, der ha været en nødvendig Følge af Monarchens Patriotisme, og hans Omhue, men fornemmelig af hans Kiærlighed. - Jmidlertid ere disse Bagvaskelser trængte frem endog til fremmede Hoffer; de ere sammesteds blevne igientagne af Fransk mænd, der have viist sig selv i Landflygtighed i Steden for at tage Deel i deres Fædrenelands Ære, og omendskiønt de ik ere Fiender af samme, dog have forladt deres Poster som Bo. gere. Kongen paalægger Dem, min Herre, at giøre deres Kunstgreb og Planer uvirksomme. Just disse selvsamme Bagvaskelser, der udbrede høist urigtige Begreber om der franske Revolution, have hos adskillige Naboefolk gjort re sende Franskmænds Hensigter mistænkelige, og Kongen befaler Dem udtrykkelig, at tage disse i Forsvar og Beskyttelse. Giv De, min Herre, det Begreb om der franske Constitition, som Kongen selv giør sig derom, og lad ingen Tvivmere tilbage om Hs. Majestæts Hensigt, til at haandhæve den af alle Kræfter. Ligesom denne Constitution betrygge, Borgernes Frihed og Lighed, saa giver den og National=Ve standen en urokkelig Grundvold; den befæster den kongel. Altoritet ved Lovene, og forebygger ved en ærefuld Revolution den Statsomveltning, som Misbrugene under den gam Regiering snart vilde have frembragt, og maaskee draget R. gets Undergang efter sig. Den Bestræbelse, at forsvare samme og at giøre den til en Regel for Deres Opførsel, maae være Deres første Pligt. Jeg har allerede meere end en Gan bekiendtgjort Dem Kongens Tanker i den Henseende, men paa Grund af det urigtige Omdømme, som man i fremmed Lande søger at udbrede om det, der gaaer for sig i Frankrige, har Hs. Majestæt beordret Mig ved Dem at lade Jndholden af denne Skrivelse bekiendtgiøre ved det Hof, hvor De en holder Dem, og for en desto større Vitterligheds Skyld be let, at lade samme trykke.