Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1812-07-28
Nyeste. Adresseassboenhavn. hos Mestros Ras Niende Aargang. No. 61. Udgivet og forlagt af Boghandler S. Soldin. Tirsdagen den 28 Julii 1812. Hvilke ere Aarsagerne til den dagligen stigende Dyrhed, og hvilke Midler gives der til at standse den? (Fortsat.)Men man misforstaae ikke de Ord, spare og undvære. Det kommer an paa hvad der spares og hos der sparer. Pengenes egentlige Bestemmelse er det, at de, ligesom Blodet i det menneskelige Legeme, bestandig skulle flyde igjennem alle Statslegemets Aarer, og derved vedligeholde hos det Liv og Virksomhed. Deres ulige Fordeling gjør dette saa meget mere nødvendigt, som de ellers vilde forblive i enkelte store Masser hos enkelte Lemmer, og disse enkelte Massers Stagnation vilde frembringe samme Virkninger i Statslegemet, som alt for mange Vædskers Opsamling i enkelte Kar af det menneskelige Legeme. Lad det derfor aldrig fortryde os, at der gives Canaler, der kunne aflede disse overflødige Vædsker, hvad enten disse Canaler kaldes Luxus eller Yppighed. Kun bør der vaages nøie over, at Gienstandens for denne Luxus og Overdaad ere af indenlandsk Frembringelse. Lad den Rige, der er kommen let til sin Rigdom, længe nok anskaffe sig kostbare Møbler og Equipager, lad ham, som en vis Author siger, længe nok betale var det end 30 Rdlr. for den første Skjeppe Grønærter, eller 20 Rdlr. for en Parquetbillet til et Fødselsdagsstykke. Er det ikke langt bedre, at hans Penge paa denne Maade komme ud iblandt Folk, end om han gjemte dem og rugede derover som en Drage? Hvilken Ulykke vilde det være for Verden, om ikke Sandseligheden, Glimresygen og Forfængeligheden var den Troldomsnøgle, der formaaer at aabne mangen en sneverhjertet Rigmands skjulte Gjemmer, Luxus, i Ordets bedre Forstand og inden for fornuftige. Loves Skranker, er derfor ogsaa gavnlig, ja nødvendig, i enhver Stat. - Men ganske anderledes er det med den Overdaadighed, der søger Gjenstanden for sin Tilfredsstillelse i fremmed undværlig Tant, og sin største, vigtigste Næring iblandt Stænder, hvis første Pligt det er at lagt tage Tarvelighedens Love. - Vi ville begynde med Tyendet. Hvilken Luxus bliver man ikke var blandt vore Tjenestepiger, Fra Top til Taa er en Kjøbenhavnsk Tjenestepige klædt i udenlandske Fabricater. Hendes fine Bomuldstrømper, hendes Sirtzes Kjole, hendes Silketørklæder, hendes Musselins Kappe med brede Kniplinger, alt har fremmed Flid at takke for sin Tilværelse, alt er betalt med rede Banco, og har bidraget sin Deel til Pengecoursens Forværrelse. Dette Slags Luxus er dobbelt skadelig, ikke blot for Pengevæsenet, men ogsaa for Sædeligheden. Det er umueligt for Tjenestepigen at klæde sig saaledes for de 30 eller 40 Rdlr., hun faaer i aarlig Løn. Hvad har hun altsaa at gjøre, Hun begaaer enten Utroskab mod sit Herskab eller overlader sig til Skiør levnet. Dette er nok ogsaa den vigtigste Aarsag, hvorfor det i vore Dage er saa overordentlig ranskeligt at finde skikkelige, troe og anstændige Tjenestepiger, og en anordnet Nationaldragt for Tienestepiger vilde uden Tvivl bidrage meget til at formindske denne Vanskelighed. - See vi hen til de øvrige simplere Classer, hvilken fordærvelig Luxus bliver man ikke der vaer, især blandt Qvindekjønnet, Stændernes Forskiel synes ganske at nere ophørt iblandt dem. Skræderens Datter og Grevens Datter ere neppe at skjelne imellem. Silke, Tyll, Musselin, Kniplinger, er noget, som Else Blytækkerske ligesaa fuldt prunker med, som den første Ministers Gemalinde. Dette Slags Luxus er skadelig og burde især paa alle muelige Maader bekjæmpes. Det er denne Luxus, som bidrager saa meget til Dyrheden, ikke at tale om, at den befordrer mange Slags Laster. Thi, hvor maa betale al den ustandsmæssige Luxus, Skræderens Datter prunker med? Den, som lader sye Klæder hos hendes Hr. Fader, og naar dette ikke vil klække, Kræmmeren, som ikke faaer de Penge betalte, han har tilgode hos ham. Af samme Grund og paa samme Maade fordyres alt Arbeide. Jngen vil leve efter sin Stand, og derfor griber Opskrueriet med hver Dag alt mere og mere om sig. Arbeidslønnen er i det Hele stegen til en overdreven Høide, og der gives Haandværker, i hvilke en Svend ikke lader sig nøie med mindre end 5 Rdlr. i Dagløn og endog faaer 6 Rdlr., naar han arbeider efter Accord. Derfor er det f. Ex. i denne Tid næsten umueligt for nogen at bygge; thi Arbeidslønnen allene koster nu dobbelt saa meget som tilforn hele Bygningen. - Vi have saaledes, efter at vi i Forveien have betragtet Cour sens Fordærvelse, som Grundaarsag til Dyrheden, angivet den ustandsmæssige Luxus, som en af denne umiddelbar flydende Biaarsag. Vi ville nu nedenfra igjen gaae opad, og søge at vise, at ligesom den opdrevne Cours lagde Spiren til det Onde, saaledes maa de saa utilbørlig forhøiede Priser paa alle Livets første Fornødenheder, der avles paa vor egen Bund, bestandig end mere udvikle denne høist skadelige Spire og bringe den til en sørgelig Modenhed.