Viborger Samler, 1848-10-14
Fra en Vælger i Holbek Amts 2det Valgdistrict har Redactionen af Fædrel." modtaget følgende Linier: "Gamle Drewsen faldt igjennem!" – det vil rygtes vidt om Land; Bondestanden har forkastet ham, som før var Bondens Mand! Neppe vilde Bonden lytte til den giæve Oldings Røst; Glemt han har, at tidt den bragte ham Belæring, Haab og Trøst! Glemt han har, hvad Drewsen virked til hans Tarv i svundne Tid, Glemt, at netop Bondestanden høsted Frugt af Drewsens Flid, Frihed vil den danske Bonde for sit Gods, for Ord og Pen- Dog han giver ei sin Stemme til den bedste Frihedsven! Danske Bonde, skal det rygtes, at Du saa uskjønsom var 2 –Ja! – men det skal og fortælles, at man Dig bedaaret har: Man har hvisket Dig i Øret om den gamle Folkemand, At ei meer Du kunde stole paa hans Villie, hans Forstand. Man har hvisket Dig i Øret, at han nu, ved Gravens Rand, Pludseligt har vendt sin Kappe, for at stride mod Din Stand. Danske Bonde, Du har bøiet altfor villigt Øret hen, Derfor har Du nu forkastet ham, den gamle Bondeven. Ønske vil jeg Dig af Hjertet, at det aldrig spørges maa, At Du bittert skal fortryde, at Du nu har handlet saa Haabe vil jeg dog tilvisse, at Du snart erkjende skal, At den gamle end bør regnes med i Dine Venners Tal; Haabe, at Du snart skal sande, trods Bagvaskelsen, igjen, At den sande Folkefrihed fandt i ham sin fuldtro Ven. Den 5te October 184. Til Beretningen i Tirsdagsavisen fra Præst om Hans Hansens Valg har Formanden for Bondevennernes Selskab, Procurator Balthazar Christensen leveret adskillige Bemærkninger, der ere indførte i "Berl. Tid.", hvori han indrømmer, at han, paa Forespørgsel af Hans Hansen, har svaret, at deri, at denne havde været arresteret i Kbhvn., som mistænkt for Deelagtighed i et begaaet Tyveri, ikke laae Noget, som kunde forhindre hans Valg. Eftersom Action ikke paafulgte, mener Hr. B. Christensen, at man nok tør holde sig forvisset om, at H. Hansen maa have været fuldkommen uskyldig og at Arrestationen i sig selv saaledes har været en af disse sørgelige Vilkaarligheder, mod "simple Folk og simple Folks personlige Ret og Frihed, der kun altfor ofte kan lægges Politiet til Last. Hvad angaaer at H. Hansen i Februar 1843 skal have deeltaget i udsvævende Kortspil hele Natten med forskjellige Personer, af hvilke En, der havde tabt alle sine Penge, samme Morgen fandtes druknet," da tør Hr. B. Christensen ikke benægte, at dette muligviis har været Tilfældet, men har det kun været denne eneste Gang at han har spillet "hele Natten, og er det, som bekjendt, intet mindre end sjeldent, at selv Fyrster og Prindser uden Skade paa Ære og gode Navn have turdet spille mange hele Nætter igjennem og det dog virkelig tit ogsaa med heelt "forskjellige Personer, saa kan denne enkelte Nats udsvævende Kortspil, dog vel ikke tilregnes Hans Hansen saa strængt, at han derved skulde være bleven uværdig til Valget. At En af de Medspillende tabte sit Alt og derefter fandtes druknet skal dog vel ikke forstaaes, som en Sigtelse mod Hans Hansen. Beretningen omtaler endelig, at H. Hansen ved sin Arrestation i 1836 var i Følge med en forhenværende Forbedringshuusfange, men den omtaler ikke, om dette Følge ikke var et reent tilfældigt og om denne forhenværende Fange overhovedet ikke var udenfor Hans Hansens nærmere Bekjendtskab eller Omgang. Jeg - siger Hr. Christensen - har Grund tilat antage, at deres Samværen ved Arrestationen var aldeles tilfældig. At han, det dengang blodunge Menneske under sit otte Dages Ophold i Kjøbenhavn skal have logeret blandt Andet hos den berygtede Bordelvært Nagel i Kongensgade, medens hans Arrestation imidlertid foregik hos en Madame i Holmensgade, vidner vistnok om, at han paa den Tid i det Mindste har ført et noget letfærdigt Levnet, men ligesom maaskee ikke saa ganske faa gode og værdige Rigsdagsmænd kunde være ilde nok tjente med en lignende minuticus Grandskning i deres Ungdomslive Historie, saaledes synes det i alt Fald klart, at disse enkelte, med en saa hadefuld Kunstfærdighed grupperede Facta i sig selv kun bevise meget Lidet, og navnlig ikke det, hvorpaa det her kommer an, at den Paagjældende maa frakiendes sit gode Navn og udelukkes fra den Hæderspost hvortil han ved et saa særdeles stort Antal af hans nærmeste Medborgeres Agtelse og Tillid er kaaret ligeoverfor en Modstander, som Prof. Clausen og under Angreb og Modvirken af saamange af dennes Venner i samme Egn. Sluttelig gjør Hr. Christensen opmærksom paa, at Bestyrelsen for Bondevennernes Selskab har i dette, som i alle andre Landdistricter, ikke stillet nogen Candidat uden forsaavidt og efterat det var tilmeldt samme, at Districtets Vælgere ikke i deres egen Midte havde nogen Candidat, de ønskede valgt. Det er Districtets Beboere selv, der – længe for det var Bestyrelsen eller maaskee nogen Anden bekjendt, at dHrr. Grundtvig og Clausen paatænkte at stille sig i dette District, – have besluttet Hans Hansens Candidatur, og Bestyrelsen har først, efterat den var underrettet om denne Beslutning, bifaldet den og optaget ham blandt Selskabets Candidater. Om hans Agtværdig hed og Hæderlighed tør Bestyrelsen efter de Vidnesbyrd, den har modtaget, ikke tvivle, og selve Valget viser da ogsaa, at disse Vidnesbyrd ikke have været ubegrundede i den almindelige Opinion i hans Egn. Hans upaaankede og usvækkede Optagelse blandt Districtets Vælgere af hans eget Sogneforstanderskab, der dog vel maatte kjende hans Characteer og Vandel, turde derhos allerede i sig selv være retligt tilstrækkeligt til at legitimere denne hans borgerlige Agtværdighed.