Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1836-03-04
Udenlandsk Politik. England. De politiske Forhold mellem England og Rusland ere nyligen bragte paa Bane i det engelske Underhuus af Lord Dudley Stuart, i en Motion, hvori han skildrer den sidste Magt, som erobringslysten og farlig for den hele Verden. Han henviser til Ruslands indre Tilstand, hvori Alt er stillet paa en militair Fod, og hvorved Nationen indgydes Lyst til Krig og Erobringer paa Europas Bekostning. Katharing havde kun hersket over 22 Millioner; Alexander over 36 Mill., og nu hersker Nicolaus over mere end 50 Mill. Sjæle i Europa, ikke iberegnet hans asiatiske Undersaatter. Hans Hær bestaaer af 700,000 Mand, og hans Søemagt i det Mindste af 60 Linieskibe og Fregatter. Taleren udvikler de betænkelige Følger af Tyrkiets Jndtagelse og Dardanellernes Besættelse, som Forløberne til Persiens og de ostindiske Besiddelsers Erobring. Ved Ruslands Forbindelse med Holland og Nordamerika, vil det hæve sig til Verdens første Søemagt, ligesom det allerede er dens første Landmagt. Af hans Betragtninger over Ruslands systematiske Udvidelsesplaner, sluttede han, at intet uden en almindelig Krig kunde sætte det Grændser. England ønsker vel Fred, men kom det til en Krig med Rusland, vilde sikkerligen Jngen i Underhuset vægre sig ved at bevilge Midlerne til at hævne Polens Undertrykkelse. Han fandt det nødvendigt at antage en fast Tone, for at give Rusland at forstaae, at Albion ikke frygter en Krig, og er beredt dertil, saasnart den er nødvendigt. Hr. Attwood erklærede sig afgjørende for Krig med Rusland, og yttrede, at det var overeensstemmende med det engelske Folks Ønsker. Lord Palmerston, som derefter to Ordet haabede, og troede imidlertid at Freden ikke Fredagen den 4de Marts 1836. vilde blive forstyrret, i andet Fald nærede han det Haab, at England ikke vilde bestaae Kampen alene, men at det vilde finde mægtige og trofaste Bundsforvante, og skulde andre Punkter, som af forrige Talere vare berørte, f. Ex. Forholdet til Grækenland eller Englands Ære, gjøre det nødvendigt at opfordre Landet til Offere, saa vilde Ministrene ikke forsømme at henvende sig til Underhuset, med Anmodning om at erholde Midlerne til Krigens Førelse, forvissede om, at Regjeringen ikke vilde savne Parlamentets Bistand. Men aldrig, siger han, vil den forstyrre Freden, ved at give de omløbende Krigsrygter Næring. Da Regjeringen, saaledes slutter Taleren, i dette Øieblik ikke øiner nogen fornuftig Grund til at befrygte Fredens Forstyrrelse af England eller Europa, saa holder den sig forpligtet, til at give Huset denne Erklæring. (Hør Hør!) Overslagene for Søemagten beløbe sig imidlertid i dette Aar til 4,689,651 Pd. St. og overstige forrige Aars med 443,228 Pd. St. Frankrig. Gazette des Tribunaux beretter, at da Kongen underskrev Dødsdommen over Fieschi, Morey og Pepin, har han tilføiet Underskriften en Anmærkning, hvori han udtaler sig imod den, vor Tidsalder uværdige Haardhed, og beklager, at hans Samvittighed forbyder ham at eftergive mere i Dommen, end de ydre Straffeskjærpelser. J Forhøret som blev optaget om Natten førend Henrettelsen, skal Pepin have indrømmet at have vidst af Attentatet, (hvilket ikke er nogen efter de franske Love strafværdig Forbrydelse) men han paastaaer tillige, at han havde anvendt Alt, for at bringe Fieschi fra sit Forsæt, at han havde tilintetgjort Træ=Modellen, og kun af Frygt for Fieschis Dolke, havde undladt at opdage det. Han indrømmer fremdeles, at have været Medlem af et hemmeligt Selskab, og til flere af dettes Melemmer at have sagt, at Attentatet vilde blive fuldbyrdet mod Kongen ved Revnen den 28de Juli. Jøvrigt vedblev han, at han altid havde fraraadet Attentatet og Jntet gjort til at lette dets Udførelse, og til denne Jkke=Medvirkning, have formodentlig hans Forsikkringer fra Skafottet om hans Uskyldighed sigtet. Det sidste Forhør overMorey blev aldeles uden Følger, i det han erklærede: "Jeg er rigtignok Republikaner, men jeg har Jntet foretaget mod mit Fædreland, og vilde, om jeg havde erholdt Kundskab om et saadant Attentat, have angivet det." Formodentligen maae disse senere Forhør have forstærket den moralske Overbeviisning, men Forundringen over at StraffeFormildelsen er udebleven, er derved saameget mindre formindsket, som Udstrækningen af Begges Medvirkning, ved dette Forhør er bleven, som det synes, endnu tvivlsommere. Flere Personer, hvoriblandt en Doctor Recurt, ere efter disse Afhoringer, hæftede. Fieschi havde fundet sig saa opbygget ved Abbed Grivels Formaninger, at han yttrede, at han sikkerligen vilde være bleven Præst, ja endog en meget dygtig Præst, naar denne Geistliges sublime Lærdomme tidligere vare blevne tilgjængelige for ham (?).