Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1814-12-12
Fredskongressen i Wien. Jfølge de nyeste Efterretninger, som med overordentlig eilighed ere indtrufne til Altona, vor Man til den 9 Novbr. endnu ikke kommet videre med Underhandlingerne. ler i det mindste intet Resultat derom bekjendtgjort dette ventedes dog at ville skee til den 7 d. M. hvis ligen nye Hindringer mødte. Som en saadan kan ved Rette ansees en Protestation, Kongen af Sachsen, i her indgivet til Kongressens Medlemmer imod Alt, skab der er beslutter med hans Stater. Den er udstædt sta Friederichsfelde den 4 Novbr. 1814 og af følgende sjentlige Jndhold: Vi Friederich August, af Guds Naade Konge til Sachsen, Hertug af Warschau a. Til vor dybe Kummer erfare Vi, at Hs. Maj. Kongen af Preussen, har skredet til, provisorisk at tage vore sachsiske Lande i Besiddelse. Vort faste Forsæt, i Alt at deele Skjebne med vort Land, vor Tillid til de allierede Monarkers Fetfærd og Ædelmod, og vor Attraae til at tiltræde deres Forbindelse saasnart det stod i vor Magt, bestemte de til, efter Slaget ved Lipzig at oppedie de Seirende ammesteds. Men uden at ville høre Os, blev Vi tvungen til at forlade Landet og begive Os til Berlin. Hs. Ma Keiseren af Rusland lod Os imidlertid forsikre, at den kun skeete i militær Henseende og opfordrede Os til at sætte uindskrænket Tillid til sig. Af Keiseren af Østerrig og Kongen af Preussen modtoge Vi ogsaa umiskjendelige Beviser paa deres Venskab og Deeltagelse. Vi maatte altsaa haabe at tilbagegives vort elskede Folk, saasnart de militære Hensigter havde ophørt, og det med saa meget desstørre Tillid, da Vi havde tilkjendegivet de allierede Vionerker vort oprigtige Ønske om at medvirke for den falleds Sag. Det smertede Os derfor meget at vore gjentagne Bønner og at gives vore Stater tilbage efter Pariserfreden bleve uopfyldte, og Afgjørelsen udsat efter Wiener=Kongressen; men ikke destomindre vore Vi langt fra at fæste nogen Troe til Rygterne om den Stjebne som truede vort Land. De retmæssige Troners Opholdelse og beæstelse var det store Maal for den saa nykkelig tilendebragte Krig; de allierede Magter have selv gere Gange i høitidelige Proklamationer forsikre, at deres Hensigt allene gik ud paa at gjenoprette Orden og politisk Frihed i Eurene, ikke paa Eiebringer og Udvidelser. Sachsen vær har Van paa det bestemteste lovet at bevaredets Jntroritet, og dertil hører dets Regent stamme som en væsentlig Bestandder. Aabenhjertig og fuldstændig have Vi meddeelt Europas store Magter Gangen og Grundene til Vort politiske Forhold i sidstforløbne Tider. Vi tør have, at de ere overbeviste om vore Hensigters Reenhed, og at ene vort Lands Beliggenhed og de bydende Omstændigheder hindrede Os fra at deeltage i den for Tydskland foretagne Kamp. Ufortabeligheden at de Os og vort Huus tilkommende Rettigheder er soleklar, og en ufortøvet Jndsættelse i disse en nødvendig Følge deraf. Ved Toushed maatte Vi svige de Pligter, Vi skylde vort Huus og vort Folk; paa det høitideligste protestere Vi altsaa imod den fra preussisk Sive forehavende provisoriske Besættelse af vore sachsiske Stater. Dette tjøre Vi med vor egenhændige Underskrivt for Kongressen i Wien og for hele Europas Øine, og Vi gjentage derhos offentlig den ældre Erklæring til de allierede Magter: at Vi aldrig indvillige i vore Forfædres Arvestaters Afstaaelse, og under intet Vilkaar beqvemme Os til at antage noget Eqvivalent derfor. Friederich August.