Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1847-10-25
Den offentlige Mening i Tydskland synes at have vundet en ikke ringe Seier, dersom en Efterretning, "Börsenhalle bringer "vom Main, bekræfter sig, nemlig at den hessen darmstadtske Overret nu endelig har anordnet en Undersøgelse i Anledning af Grevinden af Görlitz pludselige Død. Det er da vistnok især det i Mannheim udkommende Blad "Deutscher Zuschauer, der har Fortjenesten af, ved sin Fremstilling af denne gaadefulde Begivenhed, at have skræmmet de hessen-darmstadiske Antoriteter til, hvad de forlængst burde have gjort, thi Grevindens Død er ældre i Tiden end Hertuginden af Praslins Mord; det var den stærke Sensation, denne i de høieste Classer af Samfundet begaaede frygtelige Forbrydelse vakte over hele Europa, som kaldte det alt neddyssede og halvt glemte Rygte om den tydske Grevindes et Par Maaneder ældre Endeligt paany til Live, og det er først, efter at hiin Begivenheds Jndtryk har tabt sig, at det er lykkedes den tydske Presse at vække en almindeligere Opmærksomhed for denne, hvilken Grev G. har været fræk nok til at ville afvise med en Erklæring om sin Uskyldighed og en Sagsøgelse mod det nævnte Blad. Da det Nr. af dette, hvori Artiklen om Grevinde Görlitz Død indeholdes, velvillig er os tilkommet, saa skulle vi forsøge at meddele vore Læsere en Fremstilling af de samme ledsagende Omstændigheder. Grev Görlitz, der tidligere har været hessisk Gesandt i Nassau, er berygtet som forfalden til en unaturlig Last, hvis Tilfredsstillelse vakte offentlig Forargelse i Nassau, hvorfor han blev fjernet fra sin Post der. Det er vitterligt, at han, rimeligviis af den anførte Grund, levede i et meget slet Forhold til sin Hustru. De boede vel i samme Huus, men aldeles adskilte, uden nogen gjensidig Berøring. Den Aften, da Grevinden døde, gik en Officeer v. J. Kl. 5 1/2 forbi Grev Görlitz Huus og bemærkede da en stærk Brandlugt, hvilket han i Klubben, hvor han begav sig hen, meddeelte sine Bekjendte, medens derimod Grev Görlitz, som boede i Huset, først Kl. henimod 10 vil have bemærket Brandlugten. Grev Görlitz, der ellers ikke pleiede at bekymre sig det Ringeste om sin Kone, viiste denne Aften en sær Omsorg for hende. Uagtet det, ifølge Tyendets Udsagn, var Grevindens Skik hver Aften at lukke sig inde, sendte Greven dog Kl. 8 1/2 sin eneste tilstedeværende Tjener hen til en anden, der boede i Nærheden, for at han skulde komme og søge om Grevinden, der ingensteds var at finde. Da den afsendte Tjener udrettede sit Ærinde, udbrød den andens Kone: "Gud, bare Grevinden ikke er brændt Uagtet nu Greven altsaa Kl. 8 1/2 havde to Tjenere til sin Disposition til at opsøge sin Kone, hvilket laae ham saameget paa Hjerte, uagtet han maatte antage, at hun var indelukket i sine Værelser, og uagtet den ene Tjeners Kone havde yttret en anelsesfuld Frygt for at hun kunde være brændt, saa lod han dog halvanden Time forløbe, inden han lod Dørene til hendes Værelser opbryde. Han sendte først Bud efter Huuslægen og flere Vidner, inden han skred dertil. Om Dørene vare aflukkede indvendig eller udvendig fra, kunde ikke afgjøres, da Nøglerne vare borte. Da man traadte ind i Grevindens Cabinet mødtes man af en frygtelig Qvalm og Røg, at det længe ikke var muligt at see det Allerringeste, kun Grevens skarpsynede Kjærlighed opdagede strax hans Hustrues Liig, og han udbrød: "Herregud, der ligger jo min Kone!" Liget blev fundet brændt foran et Skrivebord, med Hoved, Hals og en Deel af Armene ganske forkullede. Foruden en Deel af Skrivebordet var slet Jntet brændt i Værelset, og hvad der er det Vigtigste af Alt, der fandtes hverken Lys, Kul pande eller nogensomhelst brændbar Gjenstand, der kunde have foraarsaget Antændelsen. At Grevinden ved et ufrivilligt Uheld skulde være opbrændt, er da uantageligt, thi om man ogsaa antog, at Røg og Damp havde bedøvet hende, saa maatte Heden fra det brændende Bord i samme Øieblik vækket hende igjen, og der var desuden en Klokkestreng tæt ved Bordet, hvorved hun kunde hidkalde Hjælp. At hun selv skulde have antændt Bordet, for at gjøre en Ende paa sit Liv, er endnu urimeligere, thi for det Første fandtes, som bemærket, intet antændende Stof, og for det Andet var denne Dødsmaade vel den usikkreste, smerteligste og langsomste, hun kunde vælge. Hvilken overnaturlig Standhaftighed hørte der ikke til at blive rolig siddende foran et brændende Bord og lade sig stege under de rædsomste Smerter, Men desuden er det uantageligt, at den brændte Deel af Skrivepulten kan have frembragt saa stor en Hede, at de øverste Deele af Grevindens Legeme, der indeholde saa mange bløde Bestanddele, kunde aldeles forkulles. Den foreløbige af Stadsretsassessor Purgold ledede Undersøgelse, som Hofretten i sin Tid nedslog, førte til den Mistanke, at den Ulykkelige først var qvalt, og derpaa, for at skjule Sporene heraf, lagt med Nakken over et Kulbækken, hvor hun da maatte have ligget i flere Timer. J den lange Tid, der forløb inden Dørene bleve aabnede, kunde Kulbækkenet let skaffes bort, Skrivebordet antændes og Liget lægges derved, for at give det Udseende af en tilfældig Ulykke. Hvad der i det mindste ikke har bidraget til at neddæmpe Mistanken mod Greven, er, at han, uagtet hans forstyrrede ægteskabelige Forhold vare almindelig bekjendte, har søgt at lægge sin dybe Sorg over sin afdøde Hustru for Dagen paa en saa iøinefaldende Maade, at den har stærk Udseende af at være hyklet. Han viser sig stedse meget nedslaaet, han besøger ofte hendes Grav, lader den bestrøe med Blomster, synge ved den o. s. v. – Vi faae nu see, hvad der kommer ud af den ved Retspleiens maadelige Røgt og ved Savnet af en stærk og uafhængig Presse i flere Maaneder forhalede Undersøgelse, om den end Jntet fører til, efter at den eller de sandsynlige Forbrydere have havt saa godt Tid til at udviske ethvert ledende Spor af Gierningen, og naar den ledes af en Domstol, der, saa klart som muligt, har tilkjendegivet sin Ulyst til at søge og finde denne dunkle Hændelses virkelige Ophav, samt endelig efterat, som "Casseler Zeitung" nu beretter, Grevens Kammertjener, der da sandsynligviis er hans Medskyldige, sporlos er forsvunden, saasnart som Undersøgelsen er bleven optagen paany - saa vil derved ikke Tilstedeværelsen af en begaaet Forbrydelse være modbeviist, men der vil maaskee nok være vundet et godt Argument meere til at bevise Nødvendigheden af uafhængige Domstole og Pressefrihed. (Fædrel.)(Jndsendt.)"Det er dog nogle forskrækkelige Priser paa Levnetsmidler i disse Tider. Hvad kan vel være Aarsagen, Hvorfor er f. Ex. Smørret saa dyrt? Hvorfor er det ikke engang til at faae for Penge?" Svar: "Det er Hr. Tesdorpfs Skyld; thi han op kjøber, siger man, Bøndersmør til Brug i egen Huusholdning, for at kunne sælge desmere til høiere Priser af Gaardens eget Product. Og det, han saa har at sælge, kommer ikke os, ham nærmere Boende til Gode; det gaaer os rundt forbi, det gaaer til Udlandet. "Men nu Flesket! – Et Pund Flesk fireogtyve Skilling. Hvem har oplevet Sligt? – Hvorfor er da Flesket saa dyrt? Er det maaskee ogsaa Hr. Tesdorps Skyld?" Svar: "Ja saamæn er det saa. Det er Hr. Tesdorps Skyld og ingen Andens. Ligesom han opkjøber Smør, saaledes samler han iligemaade paa Flesket. Førssælger han var de Sviin, han selv har opklækket – den solgte han iaar til en Pommeraner ; derpaa kjøber han Sviin og Flesk af Creti og Pleti, for at gjøre nok en fordeelagtig Handel, naar Pommeraneren melder sig næste Gang. – Han opkjøber og gjør Dyrtid paa næsten Alt hvad der kan henregnes til Fedevarer, for at fortjene derpaa i Udlandet, og overlader til Jngen i det Land, hvori han lever og ernærer sig, for nogen Priis, hvad der af dets frugtbare Herlighed engang er kommet i hans Hænder ikke saa meget som et Pund Ost Saaledes omtrent omtaler man Dem, Hr. Tesdorpsi forskjellige Kredse, og hvad der saaledes siges, det siges ikke saadan i Forbigaaende hen, men med særdeles Eftertryk og ikke sjelden med Bitterhed. Man føier til: "Hr. T. skamskjænder jo sin Stand, Han er Godseier, men tillige en gedigen Pranger. Hvor kan han dog beqvemme sig til at handle saa smaalig! Det seer ud for menneskelige Øine, som havde Hr. T. ikke noget høiere Maal, end Penge, Penge og atter Penge. Saaledes har man omtalt Dem, Hr. T., saaledes omtaler man Dem endnu i denne Stund. Hele Verden, veed, at slige Ord galoppere fra Mund til Mund; kun Een veed det maaskee ikke, og det er Dem selv. Og De bør vide det, for at faae Leilighed til at forsvare Dem, For at aabne Dem denne Leilighed blive disse Linier nedskrevne. De har længere tilbage med Ære gjendreven Angreb paa Dem i Aviserne. Kan De nu forsvare Dem ligesaa godt i dette Tilfælde, skal det være Jndsenderen kjært. Han haaber, De kan det, hvorvel det seer lid sort ud. - Jndeholde derimod disse Rygter virkelig Sandhed, da vil det herefter være Jnds, en uopløselig Gaade, hvorledes den samme T. kan til den ene Tid lægge en æde og høisindet Tænkemaade for Dagen og til en anden give sig af med bemeldte Jammerligheder og saaledes sætte paa Spil den Agtelse, han allerede havde erhvervet sig det fremmede Land. Due.