Berlingske Tidende, 1828-05-09
Kiøbenhavns Torvepriser, den 9de Mai 1828. Rug, Td. 3 Rbd. 2 Mk. - s. a 3 Rbd. 5 Mk. - s. Hvede, Td. 5 Rbd. 2 Mk. - s. a 5 Rbd. 5 Mk. - s. Bog, Td. 2 Rbd. 1 Mk. - s. a 2 Rbd. 2 Mk. - s. Havre, Td. 2 Rbd. - Mk. - s. a 2 Rbd. 1 Mk. 8 s. Ærter, Td. 4 Rbd. - Mk. 1s. a 4 Rbd. 2 Mk. - s. Røget Flesk, Lpd. 2 Rbd. 1 Mk. - s. a 2 Rbd. 2 Mk. - s. Grønsaltet Flæsk, Lpd. 1 Rbd. 5 Mk. - s. a 2 Rbd. - Mk. 8 s. Smør, Pundet 1 Mk. 10 s. a 1 Mk. 12 s. Æg. Snesen 1 Mk. 4 s. a 1 Mk. 6 s. Tile. ser. Den store, Hævnens store Stund er kommen. Fornæmmer, takker, priser Gud, Han Undertryktes Frelse förer ud! Han steder Blodskyld bærende for Dommen Vold raste. Hellas græd. En Rad af Aar, haabløse, længselspildte, langsomt runde. Og lykkesige kaldtes, selv i Vaar, kun Dödningerne, der i Grave glemte blunde. Men, end var Redning mulig, tabt ei Alt; thi Bjerg jo Mindets Sagn om Fortids Old besvarer. Og til en bedre Dag hvert Folk er kaldt, som nævner fört de Mænd, der stode, da det gjaldt, og, end paa Vragets Kjöl, trods Farer hver Edlings Tillid til sig selv bevarer. Hamp, lod det. Hellas græd. Dets Sönner sank; saa synker Fjeldegranen, höi og rank, naar Lyn paa Lyn haabsulde Stamme sække. Dets Döttre jordedes med Dolk i skjændet Barm, saa hvirvles Blomsten bort af Stormens Arm, den Blomst, der fandt bag Granerne sit Dække. Dets Oldinger gik om med Sorg i Sind, og sidste Taare paa det gusine Rind; saa sörger Fjeld, sin Gran, sin Blomst berøvet. Hvert Huus blev tomt, hver Byrdsdag uden Værd, til Hjölle blev hver Green, hver Lee til Sværd, men overalt kun Grave, blodigt Støvet. Hen saae da Hellas paa hvert Offer, ræd, og, ifört Sorgens Klæder, modlöst græd. Hærskarer Dödninger fra Kampen vrimle, med Hævnskrig paa forbidte Læber, ud. Da see, da knæle gjennem Himles Himle de Jordens Venner Englene, for Gud. De bede: afrelse Du, hvem Havnen hörer Valene til! Algode, Du, selv Ormene Vaande rörer, ei Mennesket Da glemt forlade vil Og Herren reiser sig paa Dommersædet, med Faderbifald smilende til dem. Ved Broderbön for Brødre glædet, Guds Öie vinker Hævnens Engel frem. Som Lynet hans, den Stærkes, Kjortel flammer: Aft vorder Aske, hvor den flagrer hen. Han i sin Høire tager Skjebnens Hammer; Alt dirrer, som han løfter den, Alt knuses, söndersplittet, hvor den rammer Ham vinker Herrens Blik : "Det er forbilSelv sidste Glimt af Skaansel er forsvundet, Langmodighedens Timeglas udrundet, og Manden skabt at være fri Thi bydes Englen, ind bag Tidens Tæppe gaae, hvor Dommens frygtelige Klokke hænger, den intet andet Öie saae. Det er forbille Vold taales ikke længer, "Den store, Hævnens store Time slaael" - Den slog! Det gjös, det Hjalv i hver en Engels Barm som Field mod Fjelde kastet, saa dens Larm; som Stød af Stormes Drön foer gjennem Himle Braget, dets Gjenskrald löd til os i Navarinerslaget. Og, lig en Lyd af mægtig Hvirvelvind, det dundrer gjennem Stambuls Gader ind. Ny Blodström skal aftvætte gammel Bröde, og Alt, hvad aander, lægges öde, thi Hver, Gud har forskudt, gaaer, der og blind, selv trodsende sin Undergang imode. Med stærke Vinger, hvasse Næb, i Nord sig Hævnens Örne gjore rede; thi Hjerter længes overalt paa Jord at skue dem fuldbyrde Herrens Vrede Mod Kailerborgen hist, i Peters gamle Stad, en Stemme, dyb som Röst fra Graven, höres tone: stat op til Strid! for Retfærd! ei af Had! "Min Aand gjenkjender jeg og under glad den værdig Etling Seirens Laurbærkrone. "Du förer Menneskelighedens Sag ; stat op til Strid! Da sömmer Sværd ved Bælte "J Skygger, som gik fro fra vundne Slag, "i Graven ned, frem, fölger Sönnehelte Krigshornet skingre! Dandre Kampers Brag ;"Stat op til Strid!" Og Nicolaus aner: at det er Peters faderlige Röst, end rig paa Mod, end fuld af Trøst, der nu Skytsaander frem om Fædres Banner maner thi vinker han til Kampl" med roligst Bryst. Fryd, Hellas! Fryd! Fort skal sig Din Tyran af fredsæl Maanes stiaalne Billed bryste. Hør Hævnens Orne! Fryd Dig, arme Land Utallige, som Havets Sand, med Dødens Vingellag de Luften ryste, Al Trældoms Hader, Friheds Gud, som midt i Hampen er tilstede, for Dem til Sen og Hæder ud, der saa Dit Sted paa Jord beklæde! Seir, Seir den Første, hvem Du bød for Retfærd Sværd mod Voldsmænd drage! Med Hæder hjem, til Rigets Skjöd, for tifold elsket ham tilbage. Sair, Seir det Folk, der veed, at Mod, ei Taarer, Brodernödhusvaler! Tæl Du de rundne Draaber Blod! Din laand dem meer end rigt betaler. Fred, Held det Folk, Du bøiet har, til Viisdom, bittert kjöbt, at lære! Og, naar dets Morgen lyser Klar, til falden Dag det værdigt være! Blodtærningen har rullet. Örne, fram. Kun Tyranniets Horder bor det gyse! Guds Himmel ene være nu det Hjem, hvor det herefter Maane bør at lyse! F. Höegh-Guldberg. a VEfir SSEEn Overeensstemmende med Contracten for det med den Kom gelige norske Regiering under 17de Marts 1825 contraherede, 4 pCt. Laan ere i Dag, i Overværelse af Notarius publicus, Hr. Etatsraad Olsen, fölgende Partial-Obligationer af dette Laan Litr. A. No. 85 Bmk. 3000. Bmk. 33300. paa foreskrevne Maade tilintetgjorte og i Nationalbanker henlagte. Kiöbenhavn, den 1ste Mai 1828. C. J. Hambro & Sön.