Aalborgs Stifts Adresseavis, 1821-12-06
Grækernes samtlige Sømagt beløber 254 Skibe. - Alle de forhen anmeldte Seire bekræftes ogsaa og de saakaldte Rebellers Triumph over Storherrens Hærskarer ere fuldelig al den Opsigt værd, de giøre. Den opbrusende Harme, det tyrkiske Hof ved Urolighedernes Begyndelse lagde for Dagen, idet det med mordersk Haand greb den græske Patriark og Geistlighed i Struben, gav Opstanden en Consistents, den ellers neppe vilde have vundet. Geistligheden, der hidtil havde krøbet for den herskende Magt, blev tvungen til, at stille sig paa Folkets Side. J de europæiske Provindser ere Grækerne uden Sammenligning talrigere, end Tyrkerne. Den fælles Fare forener dem og Fortvivlelsen fordobler deres Kraft. Foragtende eller misbrugende alle moralske Midler, have Tyrkerne hersket ene ved den materielle Kraft. Men denne Kraft har, som tilforn meldt, alt lidt utallige Stød ved Ali Paschals Trods og Grækernes Seire tillands og tilvands. Paschaen af Akre har ved at forstyrre Kirken paa Bierget Karmel forbittret Maroniterne. Han har affordret dem deres Vaaben: de have bedt ham tage dem, om han kan. Men han lader vel være, thi de kunne stille 50000 Krigere i Marken. Druserne og andre Folkefærd i disse Egne synes at ville benytte sig af Tyrkernes Forlegenhed til at afkaste Aaget og udvide deres Grændser. Men hvad der maa spænde Portens Angst paa det Høieste og især befæste Grækernes Mod, er Persernes Jndfald i det ottomanniske Gebet. Alt i nogle Maaneder vidste det tyrkiske Hof, at Perserne rustede sig skarpt ved den armeniske Grændse, men det lagde Dølgsmaal paa de foruroligende Efterretninger fra denne Kant, for ei at nedslaae Folkets og reise Jnsurgenternes Mod. Men Sagen stod ikke meere til at skiule, da (den 19de Octbr.) det Rædselsbudskab ligt et Lyn giennemfoer Constantinopel, at Tronarvingen, Schachen af Persiens Søn, med 100000 Mand var brudt ind i Armenien ved Kars, havde erobret Fæstningen Wan, slaget Jussuf. Pascha, og i Jilmarscher var trængt frem lige til Erzerum, Armeniens Hovedstad, der alt er besat af Perserne. Med stor Bestyrtelse hørte Divanet denne frygtelige Efterretning, thi uhindrede kunne Perserne rykke frem i hele Natolien, da den største Deel af de asiatiske disponible Tropper paa denne Side Bosphorus er i Marsch mod Donau. Hiin persiske Tronarving er en afsagt Fiende af Tyrkerne, Hæren, han kommanderer bestaaer af et Folkefærd, der hader Tyrkerne til Døden, og Armenierne, Grækernes Troesbrødre, gjøre ikke den mindste Modstand. Stod altsaa nogensinde den høie Port paa faldende Fod, da gielder det om nærværende Krisis. Selve Breve fra Diplomater i Constantinopel tilstaae, at Porten ved dette Slag befinder sig i stor "Embarras", men yttre, tillige det Haab, at Sultanen, bøiet ved disse Hobsposter, vil inddrømme alle Ruslands Fordringer. Skulde Man ikke snarere heri øine En af hine uforudseete Katastropher, som, indledte af Guds Haand, rask bevirke Rigernes Fald, hvormeget end de svage Dødelige søge at opretholde dem, En anden persisk Armee rykker frem i Egnen af Bagdad. Hele Constantinopel skiælver - kun Sultanen ikke. Han viser sig i disse farefulde Øieblikke som en sand Storherre. Han afviger intet Skridt fra sine Beslutninger, men viser en Fasthed, der udarter til halstarig Trods. Paschaen af Damaskus, som var bleven kaldt til Constantinopel, for at overtage en Overkommando i det europæiske Tyrkie, har faaet Modbefaling og skal nu samle en Hær mod Perserne. Saaledes er Portens Kraft deels knuust, deels deelt paa mange Steder. Med Grækerne har den at kæmpe overalt og Frygten for Krig med Rusland sysselsætter en stor Hær ved Donau uden mindste Nytte.