Ribe Stifts Adresseaviser, 1843-01-04
Blandinger. Baade de tydske og franske og især de engelske Journaler have i længere Tid omtalt en mellem Hertuginden af Orleans og den kongl. Familie herskende Spænding, der er gaaen over til et formeligt Brud. Denne Kronprindsens Enkes eiendommelige Stilling kan i den nærmeste Fremtid erholde Jndflydelse paa Frankrigs indre Kampe og fortjener følgeligen en klar Udvikling af Omstændighederne. Aandrig, blid og ligesaa skarpsindig som fiin følende erhvervede Prindsesse Helene sig snart og maaskee uforsætligt en afgjort Overvægt over den noget aandeligt sløvede og i det moderne Frankrigs forkerte Liv indviklede Hertug af Orleans; hendes Omgang behagede ham; han hentede Belæring af hendes Samtaler og havde hende, den uhildet Dømmende, at takke for mangen en ny og rigtig Anskuelse. Det var ikke undgaaet hende, at den altfor store Udvidelse af det nærværende System truede Hertugens og hendes Børns Fremtid. "Lader os ikke for tidligt spilde vore Kræfter, min Ven, skal hun ofte have sagt til Hertugen, der fulgte hendes Raad, idet han trak sig tilbage og viste et Slags politisk Selvstændighed. Ludvig Philip, der er vant til at finde ubetinget Lydighed i sin Familie og ikke nogen anden Politik, end sin egen, begyndte allerede dengang at betragte Svigerdatteren fra et mindre venskabeligt Synspunkt. Hertugens Død isollerede hende aldeles. Regentskabsloven, de hende betræffende Yttringer af Ministrene og andre mindre Begivenheder krænkede hende dybt, hun trak sig med sin Sorg og sine Børn tilbage i Ensomhed. Allerede paa Slottet En besluttede man i denne Vinter efter Sørgetidens Udløb atter at aabne Tuilerierne for de sædvanlige Hoffester, og Hertugen af Nemours tilligemed hans skjønne Gemalinde udsaaes til i deres Salons at gjøre Slottet Honnørs. Men de Hertugen af Nemours tilhørende Gemakker i Pavillon Marsan befinde sig netop lige ovenover Prindsesse Helenes Gemakker og for at afvende det Ubehagelige ved en saadan Modsætning af Bal ovenpaa hos Broderen, og Sorg nedenunder hos Enken og maaskee ogsaa af andre Grunde foreslog man ved en Mellemmand Hertuginden af Orleans, at hun skulde afstaae sine Gemakker i Pavillon Marsan til Hertugen af Nemours og derimod flytte ind i andre i Flora Pavillonen i Nærheden af Kongen og Madame Adelaide. Men hun vægrede sig bestemt ved at gaae ind herpaa og erklærede, at hendes Ægtefælles Gemakker vare hende et Mindets Helligdom, som hun kun vilde forlade paa Kongens udtrykkelige Befaling. Et Forsøg, som Kongen selv anstillede i en Samtale, lykkedes ikke bedre og havde kun til Følge, at Hertuginden afstod det militære Arbeidsbureau med den dertil stødende Salon, hvor Hertugen af Nemours, har oprettet et lignende Militærbureau. En væsentlig Grund til Spændingen er nu atter opstaaen i Børnenes Opdragelse, om hvilken Hertuginden er uenig med hele den kongelige Familie og hvis Drøftelse allerede har ført til mange Ubehageligheder. Hertuginden lever nu ganske ingetogent og afsondret, modtager kun de uomgængeligt nødvendige officielle Besøg og helliger sig med Moderkjærlighedens hele Fylde til sine Sønner, af hvilke den yngste, Hertugen af Chartres, stedse er sygelig. Hendes kvindelige Stilling og svagelige Helbred ville vel aldrig tillade, Prindsesse Helene at optræde i nogen politisk Rolle eller at gjøre sig til Hovedet eller Støttepunktet for Oppositionen; men der kan komme en Tid og Omstændigheder, hvor netop hendes lidende, fortrykte Stilling vinder den offentlige Sympathi for hende, og hun, uden selv at ville det, vorder brugt som Modvægt mod Regenten Remours. Vel vilde det være bedre for Frankrigs Fremtid, hvis Regentskabsperiodens andre Partikampe udspilledes mellem den tilkommende Konges Farbroder og Moder, end hvis den Første skulde befinde sig ligeoverfor Republikanere og Kronprætendenter; men hvo formaaer forud at bestemme Fremtiden og Begivenhedernes Luner, Men hvorledes Forholdene end blive, saa besidder Hertuginden af Orleans i ethvert Tilfælde tilstrækkelig Forstand, Aand og Takt til at holde sig paa sin ophøiede Stilling. Paa en Tid, da det philladelphiske Straffesystem, har vundet saa mange og varme Talsmænd i Danmark, henledes i "Berl. Td. Opmærksomheden paa nedenstaaende bemærkninger, som findes i "Börsen halle af 14. Dec., fra London. Jfølge officielle Jndberetninger angaaende Virkningen af den eensomme Jndespærring har det viist sig, at denne mod Naturen stridende Straf moralsk tilintetgjør Mennesket og leder til en overordentlig Mængde Selvmord og Attentater. Jndtil nu haves syv Jnspectionsberetninger for Tidsrummet fra 183642. J den Første omtales intet Selvmord, i den Anden 1 Selvmord og 2 Attentater, i den Tredie 4 Selvmord og 6 Atten tater, i den Fjerde 6 Selvmord og 17 Attentater, i den Femte 2 Selvmord og 16 Attentater, i den Sjette 4 Selvmord og 8 Attentater og i den Syvende 7 Selvmord og 28 Attentater. – Charles Dickens, i hans Beskrivelse af den store Straffeanstalt ved Philladelphia (Eastern Pantentiary) siger: "Det der indførte System er det strengt gjennemførte af eensomt Fængsel, som, efter hvad jeg antager, med Hensyn til dets Virkning er grusomt og falsk, om jeg end har den Overbeviisning, at Hensigten er menneskekjærlig og beregnet paa Fangernes Forbedring. Men Faa synes ret at have en tydelig Forestilling om den umaadelige Pinsel og Kval, som denne grusomme Straf, fortsat i flere Aar, volder den Ulykkelige. Efter hvad jeg forestiller mig, efter hvad der kan læses paa Fangernes Ansigter, og efter hvad de virkelig føle, er jeg overbeviist om, at det eensomme Fængsel er en uhyre Pinsel, som kun de kunne bedømme, der maae udholde den, og som intet Menneske har Ret til at paaføre sit Medmenneske. Jeg ansaae dette langsomme og daglige Spil med Hjernens Hemmeligheder for langt værre end hvilkensomhelst legemlig Tortur. Jeg anklager dette System saa meget mere, fordi de spøgelseagtige Tegn og Spor af dette Spil ikke saa let kunne erkjendes af andres Øine og Følelser som Saar paa Legemet, fordi Saaret ikke ligger paa Overfladen, og fordi dette System kun udpresser faa Smertens Toner, som kunne naae det menneskelige Øre. Jeg har forhen ikke været enig med mig selv, om jeg skulde sige Ja eller Nei, naar der var Spørgsmaal om Anvendelsen af denne Straf i bestemte Tilfælde.