Ribe Stifts Adresseaviser, 1793-11-22
Staden Marocco ligger i en behagelig og frugthar Slette, som forhen vandedes af flere end 6000 Kilder, og var beplantet med mange foldige Olietræer. For nærværende Tid ere Ruinerne allene tilbage og omtrent 1200 Kilder, 1) Taget af Hr. Cheniers Beskrivelse over Fe og Marocco. som man har aabnet i Aaret 1768. Denne Hovedstad, som adskillige Gange er bleven udplyndret og ødelagt, har ikke beholdt andet, end sin gamle Gestalt; men dens yderste Muure, vidne om en Stad, der har kundet rumme 300,000 Mennesker. Nu omstunder har den ikke over 30,000 Jndvaanere, endog naar Hof set ogholder sig der. Jndvendig er den ikke andet, end en ubeboet Ørken. Ruinerne af de paa hinanden sammendyngede Huse danne ligesom Dale, hvori Spitsbuber kunne ligge paa Luur, for at plyndre de Forbigaaende. De Qvarterer af Staden, som man har igien opbygget, ere vidt afsondrede fra hinanden. Husene ere lave, skivne og ikke vel indrettede. J Staden Fer ere Vertshusene nogenledes beqvemme, men Gaderne saa ilde broelagte, og saa snevre, at ofte to Ridende ikke kunne vide jevnsides. Kramboderne ere sedvanlig ikke større, end Skoeflikker=Boder. J samme er netop saa megen Plads, at en Mahr kan sidde deri, omgiven af sine Vahre, og forevise dem til de forbigaaende. Saa dybt ere Efterkommerne af hine stolte Saracener nedsynkte, som for nogle Aarhundrede viisde saa megen fiin Smag og saa stor Pragt i Spanien. J Før ere endnu nogle Levninger tilbage af deres Flid og Pynte lighed, og denne Stad bør, i Henseende til Beliggenhed og Skoler, foretrækkes de andre Stæder i dette Rige. Mohrerne dyrke ikkun saameget af deres Land, som behøves til Nødtørftighed, og derfor ligge i det mindste to Trediedele af Rigets Jord udyrkede. De Mohrer, som boe paa Landet, leve under Telte, og forandre deres Leirested hvert Aar; dog kunne de ikke drage fra et Sted til et andet, uden i Forveien at melde det for deres Gouverneur. Paa Leirestedet opslaaes adskillige Telte, i Form af en halv Maane, der er næsten sluttet i begge Ender, eller og i tvende parallele Linier, for at modtage Hiordene i Middelpunkten, naar de komme tilbage fra Græsgangene. Indgangen til Leirestedet, som kaldes Donhar, tilspærres ofte med Knipper af Tornebuske, eller bevogtes med Hunde, som give nophørlig, naar en Fremmed nærmer sig. Et hvers Leirested har en Forstander, som staaer under en høiere Embedsmand, der har, flere Leiresteder under sin Bestyrelse. I disse Donhars modtager man Fremmede, som ere ansvarlige for de i Naboe skabet begangne Tyverier. Myhrerne paa Landet vide ikke det mindste af andre Nationers Skik og Brug, og man troer at see Mennesker, som nærme sig til Skabelsens første Tider. Beskæftigede med deres Agerdyrkning og Høst, henbringe de den øvrige Tid i Ledighed. Da de ere vante til et møsommeligt Liv, saa findes mange iblandt dem, der lade sig brug til Bud, og, deres Gierrighed uagtet, ere temmelig troe og paaseende i deres Tieneste. Landmandens Dumhed er større end man kan forestille sig. Jeg har seet et Bud, som ventede paa sine Brevskaber i et Værelse, hvori der var et Speil, men da han saae sin egen Gestalderi, troede, at det var et Bud, som i et andet Værelse ventede paa hans Brevskaber. Paa det Spørgsmaal, hvorhen dette Bud skulde gaae, svarede man ham for Spøg, at det var bestemt til Mogader. Velan, sagde han, saa ville vi følges af, og dette Forslag gjorde han til sin formeente Kammerat, der ligesom han selv gebærdede sig i Speilet, uden at svare. Han var just nær ved at blive fortredelig, da han just i samme Speil fik Øie paa en anden Person, der gik ind i Værelset. Forunbret over sin Vildfarelse, havde han dog megen Møje med at overtyde sine Øine ag Fingre, at man, som han sagde, kunde see igiennem en Steen. Mohrerne, som boe i Stæderne, ere allene derved forskiellige fra de øvrige, at de besidde nogen meere Høflighed og en udvortes Opførsel, der røber mere Velstand. Husene have ingen Vinduer, og ere ikke over sexten Fod høie. De ere næsten alle fiirkantede, og have i Midten en Plads, der sedvanlig er prydet med Støtter, og hvorfra man gaaer ind i de fornemste Værelser, som udgjøre Siderne af den ne Firkant, og bekomme deres Lys fra Pladsen. Husene ere ganske bedækkede med Terrasser, som bestaae af Jord og Cemment. Boeskabet bestaaer i Matter, Tapeter, nogle Stole, en Kiste, et Bord og en Seng. Regieringen er meget gierrig. Hvad man har, kan man ikke beholde, uden ved omhyggelig at skiule samme. "Du maa være meget riig, sagde en Cherif (en mohrisk Øvrighedsperson) til en Mohr, der havde ladet Muren og sin Hauge, kalke. De mohriske Fruentimre blive tidlig gamle, hvilket er maaskee en Aarsag, hvorfor Polygamle er overalt i disse Lande indført. Omendskiønt Fruentimrene ikke gaae ud uden Slør, saa ere de dog meget tienstvillige, især smod Fremmede. Et feedt og fyldigt Legemaansees af dem for den fuldkomneste Skiønhed. De anvende derfor utroelig megen Umage paa at blive feede. Saasnart de ere mandvoxne, giver man dem en vis dertil foreskrevet og tillavet Føde, hvoraf de faae dagligen en vis Portion. Med et Ord, man giør sig hos Mohrerne ligesaa megen Umage med at skaffe et ungt Fruen vimmer Fedme, som i vore Lande med at mæske Federkreature.