Viborger Samler, 1775-12-25
Tanker. ved en kiær Søsters salige Hiemgang. Jvor er Du gaaet hen, elskværdige Syster, jeg hører med Smerte, at du har sagt os et ævig Farvel; men hvad spørger jeg om, skulle jeg ikke vide, hvor Du er henganget? Udvalgte, Du, som aflagde paa din Syge=Seng saa mange friemodige Troens Vidnesbyrd om din Frelseres Kiærlighed, og om den megen Sallighed, Du nød i Hans hellige Fortieneste, Du; som sendte saa mange længselsfulde Sukke til din Siæle-Brudgom, at han ville ile med din Hiemhentelse; Jo jeg veed det, og mit Hierte glæder sig ved at tænke derpaa, at du er indganget til den, som din Siæl saa høyt elskte, til din Ævige Siæle Mand, som havde Dig saa kiær og allerede her har skiænket Dig saa megen Sallighed. Men hvi hastede Du, kiære Siæl! saameget, hvi bad Du saa meget om Din Skilsmisse, da vi saa hiertelig ønskede Dit Livs Forlængelse, kunde Din kjære Ægtefelle, som elskede Dig som sit eget Hierte, hans mange Taare ey opholde Dig, kunde den Sorg, Du saae hans Hierte beklemt af, ey formindske Din Hiemgangs Længsel? Følede Du ikke den Smerte, Din Skilsmisse ville foraarsage Din Ægteselle, Dine Sydskende og fleere Venner, som saa nødig ville savne Dig? Jo jeg veed, at Dit kiærlige og ømme Hierte følede den; viiste Du ikke, at vi ville som bære Dig paa Hænderne, saa længe Du var hos os, havde Din Gud ikke gjort det vel for Dig her paa Jorden, hvi stundede Du saa meget efter at komme herfra, ey den besværlige Alderdom, ey den kummerfulde Armod, ey Mangel paa nogen Jordisk Fordeel trykte Dig, Du var den frierste Alder, Du havde den beste og Kiærligste Ægtefelle; Sydskende, som elskede Dig og nøde Din Gien=Kiærlighed, Venner, som oprigoprigtig toge Deel med Dig i Sorg og Glæde, hvad manglede Dig, og slet intet af det, som hører til dette Lives Gode, og dog hørte man Dig idelig og inderlig at sukke og bede om at opløses og være med Christo Din Frelsere. Jkke var jeg saa lykkelig, at jeg nærværende hørte det; thi en uformodentlig paakommende farlig Sygdom hindrede mig fra at komme til Dig og at opbygge min Siæl med de tilstedeværende ved Din Seng, dog kunde Din Sallige Følelse ey blive skiult for en bekymret Broder, som idelig erkyndigede sig om Din Tilstand. Jeg hørte og følede det, som Ord ei kan udtrykke: Saamange Efterretninger fra Din Syge=Seng, saa mange Hierterørende Opvækkelser til at beundre og tilbede den Naade, som Din Gud og Siæle=Mand beviste imod Din Siæll. Du var en benaadet Præstinde paa Dit Syge=Leye, Dit Hierte var bøyet, arm og ringe, Du følte Din syndige Fordervelse med Ydmygelse og Bedrøvelse, men Du følte derhos til Din Trøst og Glæde Din Frelseres Blods Kraft og den Lægedom, der er i Hans Saar mod ald vor Skade. Hans Bunders Deylighed havde indtaget Dit Hierte, Du smagte Hans Naades Lillighed, Hans søde Fred og brendende Kiærlighed opfyldte Din Siæll. En under derfor, at Din Mund løb over af Dit Hiertes Fylde, og at Din Syge=Seng var en Prædike=Stoel, hvor der ikke hørdes andet end glade og frimodige Vidnesbyrd om Din Frelseres Kiærlighed og den Sallighed, Du nød i Ham; ey Under, at Du saa inderlig længtes efter at komme til denne Din saa høyt elskte Siæle-Brudom og nyde hans salige Beskuelse, hvoraf Du allerede her i Tiden havde saa lislig en Forsmag. Til Lykke, Sallige Siæl, med Din herlige Lod, den er faldet paa de lislige Steder, Du har nu faaet det i Eye, som Du saa meget længtes efter. Din lissalige Brudom hørte Din længselfulde Røst og hastede at føre Dig ind i Brude=Kammeret, hvor du ævig glæder Dig for Hans Ansigt, Du hviler nu i Hans Arme og Skiød og har efterladt Dig en Jhukommelse paa Jorden, som skal blive i Velsignelse. Dit Liv iblant os var kiærlig, oprigtig og elskværdig, men Din Død var i sær opbyggelig og uforglemmelig. Din dybsørgende kiære Ægtefelle savner Dig i sær, men Dine Velsignelser og hiertelige Forbønner skal hvile over Ham til Understøttelse, og Erindringer af Din Kierlighed og salige Tilstand skal være Ham stedse til Opmuntring. Dine Sydskende med alle dem, som have haft Dig kiær, skal tænke paa paa Dig med hiertelig Følelse og aldrig glemme, hvad for en kiær Søster vil have haft i Dig, især vil Din eneste Broder, med Hans umyndige Smaae, som Du saa kiærlig erindrede ved Din Afskeed, velsigne Dig i Din Grav, fraværendes stille Taarer skal ledsage Dit efterladte Legeme til det Sted, hvor det skal hvile i Fred. Overalt skal Dit Sallige Minde være os alle til en blivende Erindring om, hvor got det er at søge sin Sallighed i J EsuVunder, og oppække os til at haste og løbe ind i Hans blodige Armee, at vi og ved vore Dages Ende maa samles med Dig og alle Udvalte for Hans Herligheds Throne O. Gud, giør og for Jesu Blod Vor siste Afskeeds Time god Svar efter Begiering, hvorfor Slegfred=Børn dødes som Slegfred=Børn i Aarhuus=Stift.