Aarhuus Stifts-Tidende, 1837-07-22
Kjøbenhavnsposten holder endnu vedvarende fast ved sin Modbydelighed for, hvad der kan tjene til at hæve Provindstædernes Jnteresser og derved bidrage til at sætte den kongl. Hovedstads bestandigt mere dalende Velstand, i Skygge. Saaledes har den, uagtet gjentagne Opfordringer, endnu ikke været at bevæge til, hvad man af et Journal vel iøvrigt kunde fordre som Pligt mod sit Publicum, at optage de i Aarhuus og Randers Aviser indeholdte velskrevne Artikler til Oplysning om det Urigtige ja Latterlige, i at vilde forsøge paa, at bugsere den jydske Uldhandel til Sjælland, for derved at skaffe kjøbenhavnske eller andre sjællandske Grosserere en Provision og et lille anstændigt Levebrød paa Jydernes Bekostning. Men Kjøbenhavnsposten lader det ikke blot blive derved, den er endogsaa vred, smækered paa Provindserne, fordi man i disses Aviser ikke seer optagen dens maanedlige Generalberetning om den kjøbenhavnske Handel! Jal Kjøbenhavnsposten, der, som bekjendt, ofte har Anelser, har endog en Anelse om, at denne Tilbageholden. hed hos Avisredacteurerne grunder sig i Frygt for, at Provindsernes Handel skulde lide derunder (!); ergo, hvor for seer man ikke i Eders Blade, hvormange Pd. Smør, hvormange Skpd. Skind, hvormange Skpd. islandsk Uld &c. der ere blevne udførte, hvormange Pd. Kaffebønner fra Hamborg og hvormange Tønder Steenkul, Salt og Tjærosv., der ere blevne indførte til Kjøbenhavn; hvilke Jndkjøbs der i sjællandske Stæder ere skeete for kjøbenhavnske Grossereres Regning, hvormange Skibe, der ikke ere komne fra Ostindien, osv. Svar: Jo, Hr. Kjøbenhavnspost! "Vor Hande, kunde let tage Skade derved." Men - tillade vi Smaa jyder os igjen at spørge den stormægtige Kjøbenhavnsposthvorfor maae da de gode Kjøbenhavnere slet ikke blive kloge paa, hvor dumt det er at vilde fjerne en Handel fra sit naturlige Stade og lade den jydske Uld, som saamærikke behøver at klage over, paa selve Stedet at mangle Kjøbere og Betalere, gaae med Smakken til Kallundborg, Eller, er det maaskee paa denne Maade Kjøbenhavnsposten søger at fremme Oplysning, paa denne Maade, den søger at conservere sin Farve, J Sandhed, vi maae beklage, at den i saa Fald allermindst hører til de frifarvede Journaler, saalænge den liberale og patriotiske Aand, som vi i saa mange andre Henseender have lært at vurdere hos den, og som paa jydske Stetter maaskee finder den stærkeste Eienklang, af Sneverhjertethed kan lade sit hilde til at stille den større Deel af Landets Jnteresser i Skygge, for at lade Solen skinne saameget mere velgjørende over en enkelt Byes Uvirksomhed og Luxus; eller, giver ikke Kjøbenhavnsposten os, dens egne Venner, derved mere retfærdig Grund til Anelse om, at den, ved at cajolere for sit kjøbenhavnske Publicum, og ved at dølge Sandheder, kun bærer Liberalitetens Maske, Dog - vi ville haabe og ønske, at denne vor Anelse ikke maa stadfæste sig, at et af vore hidtilværende kraftigste Organer for Sandhed og Ret ikke vil misbruge den erhvervede Tillid og ved at vise sig som en Protens i forandrede Skikkelser give sine daglige Fjender selv Vaaben i Hænde til at bekæmpe den gode Sag, det ellers synes saa varmt at stride for. Og – for at ende med en lille Slutningsvariation over det oftberørte Theema om den jydske Uldhandel, det kallundborgske Marked og de kjøbenhavnske Grosserere – Laisse, la vanite! Lad fare – den forfængelige Jdee at ville tvinge Jyllands Handel til at passere Øresund og yde Tribut til Kjøbenhavns Grosserere?) Den Tid er forbi, da Jyllands Kjøbmænd valgte den bekostelige kjøbenhavnske Vei for Producternes Afsætning, – en anden Søvei er funden, Jylland er af Skade bleven klog; at Kjøbenhavn igjen ved Jyllands Fremskridt har taget Skade, og maaskee endnu større Skade, end ved Englændernes Bombardement, kan nok være, men derfor er det dog slet ikke kjønt, at Kjøbenhavn, af Forlegenhed med sine tomme Pakhuse og til Erstatning for Bombardementet, fordrer Andeel i den jydske Uldhandel, en Godtgjørelse, som Jylland ogsaa kun vil blive tilbøielig til at indrømme, saafremt man i Kjøbenhavn er villig til at betale den jydske Uld med sin virkelige Værdi," det vil sige: ikke den, som fra 15de til 17de Juni noteres i Kallundborg, men den, man hele Aaret igjennem fra Jylland selv kan obtinere i Hamborg, Sverrig, Holland, Belgien, England o. s. v. Den bedste Erstatning for uforskyldte Tab af selvforskyldt Forfald vilde Kjøbenhavn, uden at tage sin Tilflugt til kunstige Midler, lettest og naturligst kunne erholde ved Jndskrænkningen af den tiltagende Luxus og Fornyelsen, og Udvielsen af den aftagne Virksomhed. Derfor, J gode kjøbenhavnske Mænd, hører, medens det end er Tid, en simpel Jydes velmeente Raad, Afskaf den udvortes Glimmer, der kun imponerer slet ved Siden af Eders Arbeideres Brødløshed, virker selv, istedetfor at misunde Andre deres Virksomhed, den J beære Jylland med Bebreidelsen af at have monopoliseret *) og, naar da Eders Post, istedetfor at dvæle ved den smaallige Opramsen af Artikler, der let fylde Columner og Talstørrelser, men, ved nøiere Betragtning, kun give en ringe Jdee om Eders Børs's Birksomhed: beretter os om Foretagender og Expeditioner, saaledes som de ere en stor og virksom Handelsplads værdige, og hvori Provindsen da vist villigt vil indrømme at staae tilbage, da vil Provindsen ogsaa med større Begjærlighed lytte til Eders Handelsberetninger" og istedetfor deraf at frygte Skade for sin egen Handel, snarere der see en Spore til forøget Virksomhed, hvori Kjøbenhavn først da vil blive Mønster. Ole Jyde. *) At det er Kjøbenhavnernes ramme Alvor at fylde deres tomme Pakhuse med jydsk Uld og proclamere Kjøbenhavn til Stapelplads forden danste Uldhandel, viser den i Kjøbenhavnspostens" lærerige Artiket om Uldmarkeder indeholdte trøsterige Slutning, at den geniale Proposition om, at drage Danmarks Uldhandel til Kjøbenhavn" (hvilken Plads befandtes at være et mere beqvemt Sted for Uldhandelen, end – Kalundborg, da Loftet over Kallundborg Ladegaard, hvorpaaMarkedsulden var samlet i de varme Juni Dage, var særdeles qvalmt og ubehageligt og der tillige i Kallundborg, foruden andre Fornødenheder, manglede Uldsække, Mæglere o. s. v.; hvide Kbhvnspst." Nr. 107 d. A.), var overgivet til en Committee af Sagkyndige, fra hvilken altsaa Afgjørelsen af det vigtige Spørgsmaal om den jydske monopoliserede Uldhandels to de er not to de allerunderdanigst staaer til at vente, **) Man erindre sig Meddeleren i Kjøbenhavnsposten, Hr. 6-188 find rige bemærkninger og, at den jydske Uld=Handel befandt sig som Monopol (hør, hor!) i Hænderne paa visse Kjøbmænd." der havde faaet den slemme Bane, at udføre Ulden directe til Gothenborg, Hamborg (og en Snees andre Pladse!), uden først at indhente den Kiøbenhavnske Committees Betænkning, At Kjøbenhavnsposten er sprunget over Logiken, har man vel før seet, men, at den har kunne gjøre saadanne Kæmpe-Saltomortaler, som Distance mellem Begreberne Monopol og en fri Handel, som det staaer Grosserere og Kræmmere lige aabent at drive, udfordrer, eller selv blot kunne gjøre sig til Hjælpe stang for Hr. 6-13, ved at optage hans Ronsens i sit Blad, er sandelig mere end vi havde troet den i Stand til.