Aalborg Stiftstidende, 1840-01-22
Efterat have gjennemlæst Hr. Raadmand Thorbrøggers sidste Jnserat og Arresthuussagen, har jeg ikke kunnet stjønne, at nogen ny Apologie for mine tidligere Artikler i den Anledning var bleven til Nødvendighed, men da det maaskee let kunde vinde Udseende af, som om Hr. Thorbrøgger ved sit sidste Tilsvar har givet Sagen nye Vendinger, troer jeg, ligesom i min første Replik, punct viis at burde gjennemgaae og nærmere belyse Hr. Th. seneste bemærkninger. Hr. Th. yttrer i sin Indledning, at han for sit Vedkommende vil afholde sig fra alle Personligheder og Udfald, som Sagen uvedkommende, og jeg maa kun beklage, at han ikke allerede fra Begyndelsen af, da han lod Sagen komme under offentlig Behandling, har fulgt dette Princip, som strax vilde have fjernet al Animositet og ladet Sagen blive Gienstand for den rolige Droftelse, der ved offentlige Materiers Discussion alene kan fremme det ønskelige Resultat. Hvorvidt iøvrigt Hr. Th. har holdt sit sidste Jnserat reent for personlige Invectiver, maa jeg overlade til Andre at bedømme, ligesom jeg ogsaa roligen underkaster Læserens Dom Afgjørelsen af, om jeg i mit Foregaaende, som Hr. Th. synes at ville sigte til, eller i nærværende Fremstilling har fremdraget andet Personligt, end hvad derved Angreb paa mig var fremkaldt eller hvad der, som nor knyttet til Sagen, saa at sige var undskilleligt fra denne. Hr. Th. søger at forsvare den over min første Artikel udtalte Jndignation og underkaster i den Anledning min Artikel i Nr. 252 en ny Kritik. Jeg tilkjendegav i mit forrige Tilsvar, at det ved min Artikel i Nr. 252 aabenbart ingenlunde havde været min Hensigt, at give nogen pragmatisk Fremstilling af Arresthuussagens Historie, men at jeg kun flygtigt havde refereret den saaledes, som den i Publicum almindelig berettedes, for derved at fremkalde Sagens alsidige Drøftelse. og at iøvrigt ogsaa denne Beretning i Virkeligheden stemmer overeens med selve Facta. Af det Første drager Hr. Th. den vistnok lidet logiske Slutning, at jeg saaledes har lagt Rygter til Grund for min Avissartikels. Thi, fordi jeg ikke har øst af de Kilder, som Hr. Th. ene synes at have betragtet som de anthentiske, nemlig Magistraten, saa følger dog deraf ingenlunde, at min Fremstilling ikke har været rigtig eller at jeg har refereret efter Rygter. Min Kundskab til Sagen havde jeg indhentet fra et Medlem af Borgerrepræsentationen - og jeg skulde mene, at denne Kilde maatte være lige saa authentisk som den, Hr. Th. synes at ansee forden eneste rigtige ; jeg havde derpaa omhandlet Sagen med andre i Communens Forhold indsigtsfulde Mænd, og havde endogsaa, som jeg almindelig ved slig Leilighed, giør, ladet mit Referat revidere af en i Gienstanden fuldkommen Jndviet, for jeg afgav det til Trykken. Jeg berører kun dette saa omstændeligen, for at oplyse Publicum om, at jeg ikke, som Hr. Th. søger at insinuere, lægger Rygter til Grund for mine Avissartikler. Hvad iøvrigt den authent ske Kilde angaaer, som Hr. Th. paapeger, da nærede jeg ved den eensidige og tilfærdige Maade, som jeg erfoer Magistraten i dette Anliggende gik tilværk paa, al Tvivl om, at jeg hos Den eller de Medlemmer af Samme, som nærmest hermed havde at gjøre, kunde erholde den rette Oplysning, en Tvivl, som ogsaa ved Hr. Tys, paafølgende prange og vildledende Fremstilling af Sagens Hoveddeel har viist, ikke at være uden Grund. - Hr. Th. underkaster derpaa det Factiske i min første Fremstining en ny Vurdering, for at kuldkaste Sammes Rigtighed. Han siger nemlig, at jeg uretteligen har tillagt Magistraten det Project om Gaardkjøb, som egentlig er udgaaet fra Borgerrepræsentanterne; men her amputerer Hr. Th. uden videre den Sætning i hiin Artikel, som han tager under Kritik. Jeg var nemlig ikke gaaet tilbage til Sagens først Oprindelse, hvad enten denne udsprang fra Borgerrepræsentationen eller Magistraten, men havde begyndt min Fremstilling med det af den nedsatte Committee fremlagte Project, ikke om Gaardindkjøb ialmindelighed til Indretning af nye Arrester, men specielt om Jndkjøb af den Gaard, som jeg tydelig nok har betegnet at være Hr. Giødwads, og hvortil foruden en Indkjøbs=Capital af 4000 Rbd. endvidere til Indretningen vilde medgaae en Sum af 8000 Rbd. Fra dette Portdaterer sig først min Fremstilling. At jeg tillægger Magistraten Projectet og Jndkjøbet af Giødwads Gaard er skeet med fuld Føie, thi det var væsenligt af Magistratens Medlemmer, at denne Sag fra Begyndelsen til Enden paa dreves, hvorimod Stemningen hos Borgerrepræsentationen, endnu ikke havde udtalt sig aldeles herfor. At Pluraliteten af Repræsentanterne i Begyndelsen, nemlig i Begyndelsen af Sagens Behandling efterat den ved Committeens Referent var dem foredraget, ikke fuldkommen deelte men dog senere traadte over til Magistratens Anskuelser, er ingenlunde identisk med, at de lode sig overtale, noget jeg hverken har yttret eller antaget om dem. At derimod den Fart, hvori Magistraten søgte at faae Sagen expederet, vel kan have ladet flere af de Herrer Repræsentanter opfatte den mindre klart og fuldstændigt og saaledes influeret paa deres Besletning, er noget, jeg ikke skal nægte, uden dermed at ville frakjende Borgerrepræsentationen, i Byens Anliggender ialmindelighed at have handlet med tilbørlig Kraft og Selvstændighed. - Hr. Cohen var nylig kommen hjem fra en Reise efter længere Tids Ophold i Kjøbenhavn og erfoer, at et Project om en Depense af 12,000 Rbd. til Jndretning af Arrester var under Ventilation i Communalbestyrelsen. Da han tilfældigviis noget seent indfandt sig i det næste Repræsentantmøde, endte Hr. Raadmand Th.,der som Referent i Committeen var tilstede, netop sit Foredrag om Arresthuusgienstanden. Da Hr. C. derpaa hos Raadmanden søgte Oplysning om Nødvendigheden af en saa betydelig Udgiftspost til Anskaffelsen af nye Arrester, gav Hr. Th. ham en kort Udsigt herover, men som ikke videre kunde være tilstrækkelig eller tilfredsstillende for ham. Hr. C. talte derpaa med flere af sine Colleger om det efter hans Mening Overilede i en saadan Udgiftsbestemmelse, og blev med disse enig om, efter Aftale med Formanden, at bevirke et Deliver ations=Møde fastsat. J denne Forsamling, hvori 10 Repræsentanter havde indfundet sig, (Repræsentationen talte dengang kun 15 Medlemmer og nogle af disse vare ved Sygdom og Bortreise forhindrede fra at møde), blev derpaa Sagen omhandlet og slutteligen, da Hr. Duysen dissentierede, af de øvrige 9 Herrer vedtaget, først at skaffe følgende Puncter undersøgte og oplyste for man indlod sig paa noget videre om en Arresthuusbygnings Opførelse: 71) Hvormeget Overskud har Byen i Gjennemsnit af det sidste, 10 Aar, for den store Tyvssag begyndte, havt, ved de fra andre Jurisdictioner her indsatte Arrestan2) Hvormeget har dette Overskud været siden den store Tyvssag begyndte, 3) Ere Bidragene fra de andre Jurisdictioner betalte eller hvormeget staaer deraf til Restance? 4) Hvormange Arrestanter hensidde for Tiden her i Byen, og hvormange deraf ere fra andre Jurisdictioner: 5) Hvormange Arrestanter, henhørende til den store Tyvssag, skulle endnu indsættes, og til hvormange deraf er Byen pligtig til at anvise Arrester, 6) Da de Jndivider, hvilke ere implicerede i den store Tyvssag og nu skulle indsættes, maae antages at være Forbrydere af en ringere Art, formeenes, at en almindelig Beboelses Gaard maatte være tilstrækkelig dertil. Disse Puncter bleve optegnede og leverede til Hr. Smith som Medlem af den nedsatte Committee, for at foranlediges bragte under Overveielse for nogen Beslutning af den samlede Communal-Bestyrelse skulde fattes. Tre Dage efter convoceredes Repræsentanterne til et Møde med Magistraten uden at der tilkjendegaves dem i hvad Hensigt. Da dette Møde var sammentraadt, foredrog Borgmesteren Arresthuussagen, hvorpaa Hr. Raadmand Th. oplæste et privar Brev fra Fr. Stiftamtmand Bluhme, der deri udtalede sig om og anbefalede Anskaffelsen af en ny Arresthuusbygning. Da derpaa Hr. Cohen og nogle Flere af de Tilstedeværende havde talt Adskilligt herimod, og Hr. C. i Henhold til det foregaaende Extra-Møde ansaae videre Expectoration for overflødig, lod Hr. Cancellieraad Mørch skride til Afstemning, hvorved Repræsentanterne, paa Dhrr. Cohen og Balling nær, tiltraadte Magistratens ved Stiftamtmanden understøttede Forslag. At saaledes Borgerrepræsentanternes Majoritet skulde have ladet sig overtale til at træde over paa Magistratens Side, har jeg aldrig yttret eller givet Anledning til at formode og det forundrer mig kun, at Hr. Th. med saa megen Flid søger at bekjæmpe en saadan Formodning. Hr. Th. beskylder mig for, at jeg har charakteriseret den fattede Beslutning som urigtig, men dette er aldeles usandt og fordreiende, thi jeg har sagt, at Dhrr. C. og B., der ikke vare fra vegne deres Anskuelser om det Urigtige i den fattede Bestemmelsel, afgave et dissentierende Votum og senere bevirkede indgiven en Borgerpetition til det kongelige danske Cancelli osv. Om nu end de nævnte Herrer intet dissentierende Votum af den af Hr. Cohen i sit Brev anførte Grund, havde indlemmet i Beretningen til Cancelliet, saa er dog deres Dissents ved deres øvrige Forhold tilstrækkeligen godtgjort og af Hr. Cohen end yderligere stadfæstet ved hans til Protocollen afgivne Erklæring; thi vel skeete dette omtrent 3 Uger efter Modet, men vel at mærke i samme Møde, i hvilket Beretningen udfærdigedes for at afgaae til Cancelliet. Min Beretning grunder sig altsaa fuldkommen paa de factiske Omstændigheder, og det er vist kun et maadeligt Beviis, Hr. Th. endyderligere vil søge for den mig inculperede Partiskhed, ved at give min første Artikel Skylden, for, at endeel Borgere offentlig have takket Dhrr. Cohen og Balling for deres udviste conseqvente Handlemaade. (der dog vist ingenlunde involverer en Bebreidelse mod de andre Herrer for disses forandrede Anskuelser) samt for at de havde foranlediget indgiven en Petition til Cancelliet om at Borgerskabet maatte afgive sin Stemme i denne Sag. Skal denne Tilkjendegivelse søges fremkaldt ved et senere Factum, end hvad der i Publicum alt var bekjendt, saa maa den vel snarest referere sig til den i Avisen Nr. 253, indeholdte Afskrift af Petitionen, som til Cancelliet havde været indgiven. Jeg har aabent og umaskeret fremsat hvad der vedkom Sagen uden at sige noget til Dhrr. Repræsentanters Forkleinelse eller til at svække deres Medborgeres Tiltro til dem; og jeg tør vel ogsaa antage, at den rette Tiltro kun befæstes ved at man frit og aabent udtaler sig om deres Handlinger istedetfor at bestrøe disse med Sukker eller drage et hemmelighedsfuldt Slor over dem, ligesom jeg ogsaa nærer Forviisningen om, at de Mænd, hvem Communen har beæret med sin Tillid til at repræsentere dens Tarv, Grundville og Værnet imod Mistillid og Miskjendelse. Atjeg ikke har villet vække nogen Mistillid til Repræsentanterne, behøver jeg saaledes ikke videre at forsvare mig imod og jeg fordrer derfor hener ikke, at Hr. Th., naar han endelig vil give min Artikel en falsk Udtydning, skal troe mig paa mit Ord, det han dog længere nedenfor ikke engang synes at ville tillægge saa synderlig Vægt. Iøvrigt skriver jeg ikke for at captivere Borgerrepræsentanternes, Magistratens eller høie Vedkommendes eller den ene eller anden Deel af Publicums Gunst, men kun for at tjene Sandheden, og den vil dog altid tilsidst seire. Hr. Th. vedbliver haardnakkent at paastaae, at jeg saa at sige har opfordret til at afgive et benægtende Votum, at jeg har stemplet Byggeprojectet som urigtig, bestridt Nødvendigheden, anseet Arresthuusleien for Jntet osv. Men hvor er dog en Idee af alt dette i den nævnte Artikel, der nu paa eengang er bleven Hr. Raadmanden en saa forfærdeli, Torn i Øiet? Jeg har der hverken stemplet Projectet som rigtig eller urigtigt, men kun sagt, at 2de af Repræsentanterne ikke vare fravegne deres Anskuelse om det Urigtige i den fattede Bestemmelse; jeg har ikke bestridt Rødvendigheden af nye Arrester, men kun sagt, at den efter de gamle Arresters Beskaffenhed ikke synes at være tilstede; jeg har ikke reduceret Arresthuusleien til Intet, men kun sagt, at den, under sædvanlige Forhold (altsaa naar Tyvssagen er opløst), ikke vil strække vidt til Dækning af de Udgifter, et nyt bekosteligt Arresthuus vilde volde; jeg har anfort Communens noksom forgjældede Tilstand, ikke som et afgjørende Moment, men som Grund til, i Forening med øvrige Motiver, ikke at sætte Byen i forøget Gjæld, og slutteligen har jeg, for ingen Mening at foregrive, endog opfordret til at lade de forskjellige Meninger i denne vigtige Sag fremtræde. Er det at opfordre til at afgive et benægtende Votum: Dog, hvor kan det undre mig, at Hr. Th. saa nødig giver Slip paa sin engang fastsurrede Mening, naar han ikke engang tager i Betænkning at erklære, at Hr. Cohens igjennem min sidste Replik anførte Benægtelse af nogensinde at have brugt de ham saa upassende tillagte Udtryk om øieblikkelig Fordeel" osv.: ikke godtgiør, at han ikke har brugt disse Udtryk, uagtet det vel i Benægtelsestilfælde er Hr. Th. hvem det tilkommer at godtgjøre Udsagnets Rigtighed. Jsandhed, Hr. Th. Udholdenhed er næsten at beundre. Hr. Th. havde i sin forrige Replik sagt, at Committeen ikke havde at undersøge om, men hvorledes Arrester kunde tilveiebringes, fordi Stiftamtet saaledes havde decideret. Jmod en saadan falsk Forudsætning protesterede jeg naturligviis og Hr. Th. søger nu at forsvare sin forste Attring. Han siger, at min belærende bemærkning stager sig meget peent ud paa Papiret og ogsaa kunde have vært rigtig, naar Omstændighederne havde været anderledes, men foreløvig have Omstændighederne intet med hans første urigtige Conseqvents at gjøre, og naar saadanne særlige Omstændigheder vare tilstede, hvorfor oplyste han dem da ikke grax, Iøvrigt forvikler Hr. Th. sig her i en uhelædig Modsigelse, der viser, at ikke engang Præmisserne til hans første Conseqvents vare rigtige, thi i hans første Artikel heed der, at Stiftamtmanden havde decideret i Sagen og nu beretter han selv, at Stifamtmanden slet ingen Decision har fældet eller kunnet fælde. Han omtaler nemlig den Forespørgsel, som, da Commissionen i den store Tyvssag var bleven nedsat, fra høie Vedkommende (altsaa fra Hr. Stiftamtmand Bluhmes Forgænger) gjordes til Byen, om den, mod at hæve Leie, vilde tilveiebringe Arrester til Tyvssagen, da, i modsat Fald, paa anden Maade vilde blive draget Omsorg herfor. Her har altsaa ikke været eller kunne været Tale om nogen Decision, men kun, som Hr. Th. selv nu siger, om et frivilligt Contractforhold. Og, hvad dette Sidste angaaer, da havde det aabenbart paaligget Committeen, for der skredes videre i Arrest sagen, først at undersøge dette Forholds Beskaffenhed, thi som man vil indsee, ligger det kun i det kongelige Rentekammers Competence, at disponere over Slotsbygningen, og da dette Collegiums Consents til de allerede indrettede Arrester ikke i sin Tid er erhvervet, saa havde det vel ikke været meer end rigtigt, først at indgaae med Jndstilling: om Tilsikkring af Leien af Rentekammerets Bygning, førend denne eller dens hele Deel beregnedes til Jndtægt i Tyvs sagen. Det bliver saaledes ogsaa af mindre Vigtighed, om høie Vedkommende positivt har yttret sig saaledes, som af mig sidst citeret, eller ikke, thi saalænge Byen ikke har fuldkommen Garanti for, at den erholder den hele Leie af Arresterne paa Slottet, forsaavidt Arrestanterne fra andre Jurisdictioner angaaer, kan en nok saa grundet Provavilitet herfor ikke være tilstrækkelig til at begrunde en fuldkommen Jndtægt. At ogsaa Borgerrepræsentanterne - saa meget der end tales for at vindicere Aalborg denne Lei og saa meget det end er at vente, at det kongelige Rentekammer, paa Stiftamtets anbefalende Indstilling vil indrømme Samme - selv have anseet en Garanti herfor for ønskelig, fremlyser deraf, at disse for kort siden proponerede Magistraten at indgaae med Jndstilling desangaaende til Rentekammeret, men i sidste Raadstuemøde, paa Grund af en forelæst Privatskrivelse fra Hr. Stiftamtmand Bluhme til Raadmand Thorbrøgger, hvori Hr. Stiftamtmanden, næst at gjøre opmærksom paa den bekjendte lovbestemte Forskrift, at Arrestansens Forum delicti bestemmer Stedet, hvorfra Omkostningerne med hans Leie blive at udrede, altsaa Leieindtægten af de her hensiddende Arrestanter, som have begaaet Forbrydelse i andre Jurisdictioner, tilfalder Aalborg, og at Hs. Høivelbaarenhed dernæst skulde paa det Bedste anbefale Byen til at nyde Leie Jndtægt af Arresterne paa Slottet: toge deres Forespørgsel tilbage igjen. Hvad de citerede Ord angaaer, da ere disse til mig anførte som en Yttring fra Hr. Stiftamtmand, Bluhme til Hr. Kæmner Wulff, efterat denne havde yttret til Hs. Høivelbaarenhed, at Byen snart vilde fremkomme med en Regning over havte Udgifter i Commissions sagen. Om nu maaskee Hr. Wulff maatte have opfattet Hr. Stiftamtmandens Attringer feilagtigt, veed jeg ikke, men Hr. W. var anført disse Ord saaledes til mig og Flere, og hans Personlighed tør jeg vel sige er saa agter og hans Paalidelighed saa anerkjendt, at jeg til ingen Tid skal tage i Betænkning at anføre hans Udsagn som Sandhed. Hr. Thorb. siger, at Arresthuusleien ikke blot dækker Udgifterne ved Arresternes Jndretning, men endog vil give et betydeligt Overskud. Men vil da Hr. Th. troes paa sit blotte Ord eller hvorfor meddeler han ikke en Beregning, som han jo dog maatte kunde erhverve herover, for at et saadant paastaaet Udbytte kan blive indlysende, thi efter hvad jeg af Kyndige har hørt, vil det Overskud som Arresthuusleien idet mindste til Dato kan give, kun blive saare ringe. Hr. Th. Anthoritet kan derfor, ligesaalidet som hans blotte Ord, i dette Punct være tilstrækkelig for Publicum. Hvad mig angaaer, da har jeg sandeligen aldrig faldet paa at gjøre min vistnok ubetydelige Anthoritet gjældende eller at fordre, at man ved Omtale af offentlige Gienstande, hvor det gjælder at overbevise Publicum, skal troe mig, paa mit blotte Ord. Hr. Th. kunde saaledes have sparet sin overflødige bemærkning om mit Udsagns Authoritet eller mine Ords Troværdighed, med Hensyn til Magazin leien og Politibetjentens Bopæle, thi jeg har hverken sagt, at 80 Rbd. var for høi Magazinleie, eller at Magazinerne paa Slottet staae til Afbenyttelse, eller at Politibetjentene kunde boe under 25 Rbd. Men jeg har sagt, at 80 Rbd. er for høit anslaaet som Jndtægt ved Magazinleien, eftersom Rugen leveres i 3 Terminer og der altsaa ikke udfordres Locale til det hele Qvantum paa eengang. Rigtignok erfarer jeg siden, at Hr. Kjøbmand Pagh ved Overtagelsen af sidste Leverance har erhvervet den Betingelse, strax at kunne levere det samlede Qvantum; imidlertid vides dette ikke tidligere at have været Tilfældet. Om de ledige Magaziner paa Slottet har jeg kun yttret, at det vistnok kunde bevirkes, at Byen erholdt dem overladte mod at afholde Reparationsomkostningerne. Denne vist ikke ugrundede Formodning er heller ikke omstodt ved de Skridt, som i saa Henseende ere gjorte, thi disse bestaae kun i en Forespørgsel til Stiftamtmanden, der naturligviis kun kan indrømme dem mod Magazinleie, hvorved jo ingen Lettelse vilde vindes, hvorimod det jo staaer til Rentekammeret, at give en friere Disposition over de ledige Rum. Iøvrigt har jeg ikke havt de ledige Magaziner i det Fløi, hvor Arresterne befinde sig, for Øie men andre tidligere Kornmagaziner, forsaavidt der ikke allerede, som mig ubekjendt, til Stiftamtmandens eller Amts forvalterens Brug er disponeret herover. (Den yttrede Omstændighed ved denne Magazinleiepost, at Byen let i Tiden bunde blive saa uheldig, at miste sin Garnison eller en Deel af Samme, har Hr. Th. naturligviis med Taus ved forbigaaet; thi den gjor denne Jndtægtspost endnu mer vaklende. Om Politibetjentene har jeg kun sagt, at deres Samtykke udfordredes, hvorved jeg især saae hen til, at 2de af dem ere Huusfiere og som saadanne muligt kunde bo billigere. Iøvrigt har jeg ikke bestridt denne Posts Rigtighed. At Hr. Th., med fuldkommen Overlæg har opstillet Arresthuusleien for de 6 Arrestanter fra andre Jurisdictioner blandt Jndtæglerne, betvivler jeg ikke; at imidlertid Byen kan siges at have en Jndtægt ved en Bygning, naar den samme Commune taber denne Jndtægt eller som Hr. Th. kalder det, prenoncerer paa den ved en anden Bygning, det overgaaer isandhed min Fattevne. Men er Hr. Thos Anskuelse af denne Gienstand den rigtige, da kunde man forbedre det projecterede Arresthuses Status endnu mere ved ogsaa at udvide og indrette det til Raadhusets øvrige Bestemmelse eller paa anden Maade, skaffe det Jndtægter, som Communen nu allerede har igjennem sine andre Bygninger.