Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-11-24
Med Extrapost gik det til Langensaltze, en Stad, som forekom mig som en gammel adelig Land-Frue fuld af Huller efter udfaldne Tænder og af Rynker, hvorimod Mühlhausen, præsenterede sig som en gammel Hofdame. Dingelstadt, som Stad betragtet, maatte jeg da maaskee, for at blive ved Lignelsen, sammenligne med en vellystig Terne, dersom ikke der i Posthuset vare to skjønne Piger. Omegnen af Heiligen stadt frembyder liden Afverling; usle Landsbyer, kun lidet beboede; Jndvaanernes Ansigtstræk aldeles ikke tiltrækkende. Hæsligt er Synet af ridende gamle Qvinder, der med udspredte Been sidde kjækt til Hest. Heiligenstadt forekom mig, som en solid Forpagterinde, renligt og smukt pudset. Göttingen er som en pyntet og snørt Geheimeraadinde, hvis Teint kun har nogle faae, næppe synlige Spor af Etikette. Gader og Bygninger især Fortogene langs med Husene have noget Stort og Behageligt, og Skoven, en behagelig Spadseregang rundt omkring Staden, med mangfoldige Ud- og Jndsigter, indeslutter beqvemt Massen af Husene. Haver og Havehuse prange i Søndagsstads og det astronomiske Observatorium præsenterer sig imposant. Paa Veien til Munden glædede vi os over de Hannoverske ChausseBetjentere, som hen af Hovedlandeveien, en halv Miil langt, havde anlagt en Rabat af perrennerende Blomster. Fra Munden førte forhen mod Lutterberg en frygtelig høibakket Kjørevei, hvor den Hannoverske Regjering havde paalagt Post mestrene, at give til Tospands-Extraposterne den tredie Hest. Men siden 182, er en saa beqvem Chaussee bleven anlagt i let opstigende Slangegange, at man kan kjøre op af dette Bjerg med to Heste i Trav. Dog benytter Fru Postmesterinden i Munden endnu stedse det gamle Privilegium: hun lader endnu den Dag i Dag den tredie Hest forspænde, omendskjøndt det er ganske unødvendigt. En mærkelig Forskjel i Beboernes Ansigter lærte os, at vi havde passeret den Hannoverske Grændse. Derfor fremstilte Cassel sig desto herligere, lig en fortryllende Fyrstinde, fuld af Blidhed og Ynde, rigt smykket, udstyret med Pragt og Kostbarheder. Men om det er sandt, at Kurfyrsten aarligen maa tilskyde mere end 60,000 Rthl. til Theatret, saa er det dog lidt for meget. J Sandhed er denne Anstalt høiligen begunstiget; Forraadene af Decorationer, Coulisser, Garderober og Requisiter ere uhyre, og Bestyrelsespersonalet overordentlig talrigt. Bag det skjønne Cassel kommer man gjennem mangt et hæsligt Sted. Ureenligheden fremlikker her fra alle Kroge. Der kan vel intet Sted see slemmere ud end i Westuffeln og Volkmarsen; paa det sidste Sted, der vil være en lille Stad, fremstyrter Uhumskheder under Huusdørene, samle sig foran Vinduerne og berøve de forbi kommende Fremmede Aandedraget. Hvorledes Beboernes Udseende er i en saadan Localitæt, kan man tænke sig. Nogle Tusinde af Casseler=Theatrets Overflødighed vilde her gjøre Vidundere, J Hovedstaden den største Reenlighed, og sex Mile derfra den største Skidenhed, som jeg i mit hele Liv har seet. Der skulde jeg være Landraad; hvor vilde jeg lade rense, Husene og Laderne vidne om trykkende Fattigdom: ethvert har Støtter, ethvert er lappet. Paa Beboernes Ansigter var Mangel og Nedslaaenhed at læse, og min Ledsager læste deri endnu meget Andet. Vi trak først igjen Aande, da det venlige allerkjeste Arolsen optog os. Ved Jserlohe kom et Par Kjerestefolk udaf et Vertshuus. Den unge Mand svang sig paa Hesten, og husch, saa sad den pyntede Pige bag ham paa tvers af Hestens Ryg, og slyngede den høire Arm om den elskede Rytter. Rask forsvandt de for vort Blik. Mig indfaldt derved Schillers Vers: "Seid umschlungen, Millionen!" Thi en Million var dette geniale Ridt vist værd. J Wupperdalen forekommer det En forunderligt, at maatte betale for 1 1/2 Mil Postpenge, og dog uafbrudt at kjøre i brolagte Gader. Den hele smukke Dal er fuld af Bygninger, overalt yppig Vegetation, overalt Erhvervsflid og Rigdom. Essen, som Stad, behager mig aldeles ikke; den er gammel, sodet, uvenlig, skjævvinklet, og trang, – kort aldeles ikke indbydende. Men derimod er Düsseldorf en sand Prindsesse af en Stad, fuld af Liv og Vindskibelighed, og rig paa smukke Piger, som Alle smile, naar man hilser dem. Coln blev af os, paa Langs og Tvers, gjennemvandret til Fods; men en saa fordømt forrustet Rede, fuld af Stank og Snaus, er endnu ikke forekommet paa mine Veie. En ældgammel, meget stor Stad; høie Huse, krumme og meget smalle Gader, liden Luft og aldeles ingen Sol; – nei, ikke for al Verden, vilde jeg der leve. Hvor vederqvægende er ikke derimod det venlige, reenlige Coblenz! Denne Stad har for mig Lighed med Leipzig; kun ere Husene ikke saa høje og Gaderne derfor lysere og mere tiltrækkende. Skal jeg fortsætte min Sammenligning med det smukke Kjøn, saa vil jeg sige: Coblenz er saa pyntet og net, som en Jomfru, der gaaer til Dands.