Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1812-12-08
Kjøbenhavns Vexelcours d. 8de Dec. 1760. 3 Maaneder, a vista 1745. - Disc. 10 PC. Stavanger Amt i Aaret 1805. (Fortsat, see No. 98.) Rennesøe og Findøe Beboere ere bekjendte, som de bedste af Ryfylkes Agerdyrkere. Disse to Præstegieldes Jndbyggere ansees derfor og som de meest velhavende, hvorvel der i de samtlige Sogne, de paa Karmøen og paa de andre ud ved det vilde Hav undtagen, hersker jevn Velstand. – Samtlige disse Øers Beboere, skjønt omgiven af et Har, der ogsaa ved deres Kyster er i det mindste ofte fiskerigt, tage liden Deel i Fiskeriet, men holde sig des alvorligere til den mindre rige, men mere sikkre Agerdyrkning. Der er hvert Aar Makrel og Sej, foruden Kuller, Hvidlinger og flere mindre betydelige Sorter. Der er i den store Fjord strax udenfor dem aarlig stor Torsk endog i Mængde, men disse Øebper fiske ikke, uden tilfældigen, mere end hver behøver til sit Huus. - Havren er den almindelige Kornart baade paa det faste Land og dog dyrkes paa disse Øer nu næsten ligesaameget Byg, og det saa man ei ualmindeligen driver Avlen til 18 ja 20 Fold. Man kan her avle saa meget Byg, fordi man har dyrket Jorden saalænge og saa vel, at Bygsæden trives. Erfaringen viser nemlig, at Bygget ikke trives i Myrjord, det er Tørvemuld, forinden denne ved idelig Dyrkning er aldeles opløst og forvandlet til sand Muld. Havren derimod voxer vel endog om Tørvens svam pige Væsen ei endnu ganske er forandret og opløst. Man saaer ogsaa Vinterrug og avler vel; dog dyrkes denne Kornart lidet, da man holder den formere uvis, da den fordrer Jordens Brug for een Høst i to Aar, og giør stærk Gjødning endnu mere nødvendig end de andre Kornslags. - Kartoffelavlen udbreder sig mere og mere, dog, som det synes, ei saa meget som i de fleste af Norges andre Egne. Sædvexlingens Nytte har man intet Begreb om, men dyrker Aar efter Aar den samme Jord med den samme Sæd, hvorfor man og er i den Nødvendighed hver Aar at gjødske Agren. - For at kunne det, holder man saa meget Qvæg, som man kan, saa meget, at man ved uventet sildigt Foraar er ofte i Foertrang. Dog kjender man intet til den paa Hitteren og i de nordlige Egne gjængse Maade at foere Creaturene med Fisk. - Reise over Jedderen. Her er intet Spor af at Egnen her for henved 900 Aar siden var saadan, at Harald Haarsager i sin Alderdom foredrog den for de mange andre endnu skjønnere Egne, Trondhjems, Egnen om Tønsberg, de i Bahuslehn ved Gothaelvens Udløb o. fl., ei at tale og Ringerige, Totten, Hedemarken og Guldbrandsdalen. Det var paa Hordeland, i Fidie (her paa Jedderen) paa Udsteen og Øgvaldnæs paa Kormt, hvor han og døde, og hvor endnu hans Gravhøi er at see, at han da meest opholdt sig, hvilket vel neppe Norges Enevoldsherre havde gjort, dersom disse Egne da havde staaet i samme Forhold til Norges andre Egne, som de nu staae. Ene Naboeskabet med det Sted, hvor han ved et Hovedslag, det i Hafurafjede (Havsfjorden) gjorde Ende paa den hele Sværm af Smaaekonger, og blev Rigets Monark, kunde ei have bestemt ham til at vælge det havnløse ubehagelige Fidie til Opholdsted, om det end mueligen havde givet ham nogen Forkjærlighed for det hele Ryfylke. Men, man finder her, som allevegne i Norge, Spor af Oldtidens i de nyere Dage forsvundne Cultur, eller dog Frugtbarhed. Ogsaa her findes i Moserne Træer af fordums Skove. Dynger af Steene sammenkastede ved fordums Ryd ning om desl. Hvad Menneskene i en Tid have været, have kunnet, beviste Rothe, det kunne de i en anden Tid vorde og udrette. Forfædrene have kunnet gjøre Jedderen til et Land, hvilket Harald Haarsager gav Fortrinnet for andre de skjønneste. Saa kan det for Efterslægten ved en god oeconomisk Bestyrelses vise Almagt igjen vorde. – Nuer det meste af dette en Ørk, fælere end de smaae Fordybninger mellem de høie Fjeldtoppe, fordi det er her i Øine faldende, at Mangel paa Cultur, Aands og politisk Armod, have nedværdiget det, saa at kun faa Procent af et ved ussel Cultur, endda gavmildt Jordsmon afgive Næring for den tynde Befolkning; thi er end Jedderens Befolkning i Forhold til Arealet ei Norges ringeste, saa er dog den af Order beregnede Befolkning af Jedderens og Stavangers Provstier af 260 eller endog som den nu er 272 Mennesker pr. Miil, en desværre saare tynd Befolkning, især paa en Slette langs Havet, som endog Aarhundredes Forsømmelse ei har kunnet nedrive til jo endnu at være et Kornland, der afgiver nogle Tusinde Tønder Korn over dens faa Jndbyggekes Fortæring. - At den Messure, at ødelægge Staden Stavanger, for at fremtvinge en anden Stad, der med Pomp skulde bære det ved saa mange visere Handlinger med Hæder forevigede Navn, har omsider bidraget med til at affolke og gjøre til Ørken disse Egne, det oplyses vel maaskee vanskeligen paa statistisk historisk Maade, da man kjender saa lidt oeconomico statistisk til Fortiden. Men saa er det; thi anderledes var umueligt. Forsømmelse af Veianlæg, Skjødesløshed i den hele Administration, disse Egnes Tilbagestaaen, medens der dog for andre gjordes noget, ja meget, Mangel paa Opmuntring, paa Gjenoprettelse af hvad mueligen Oversvømmelse, enkelte Uaar, formodentligen ogsaa, endnu længer tilbage, i fjortende Seculo, Pesten, ødelagde, har i 4 Aarhundreder bragt denne Egn saa dybt ned fra hvad den i bedre Dage var, at en Række af Regjeringer med Sverres Aand vil vel behøve Aarhundreder for igjen at oprette det. - Veivæsenet er der begyndt at sørges forDet blev af Veimesteren overdraget en brav Privatmand, Apotheker Zetlitz, at udføre Begyndelsen, af det nye Veianlæg. Han har uden al Belønning med enthusiatisk Opofrelse af Tid, Penge og Møie, bragt det i Gang, og skaffet tre Mile fortræffelig Vei færdig. Nu har denne Strækning af Landet faaet en egen Veimester, som skal fortsætte det. Der er meget at gjøre. Mueligen maa Arbeide af denne Art gribes an med Kraft, om den ei skal geraade i staanerende Langdrag. Nytten erfares saa godt som slet ikke i Begyndelsen.