Aarhuus Stifts-Tidende, 1838-11-07
Skulde jeg tilbageholde nogen Oplysning, hvormed jeg troede at kunne gavne mit Fødeland, fordi en enkelt Mand vilde ømme sig ved at høre noget om en saadan Sag, da opfyldte jeg, efter mit Begreb, kun slet mit Kald som Stænderdeputeret, da vilde ingen Stemme fra mit Jndre kunne berolige mig, naar Verden dadlede min Færd. Nei, Bevidstheden om, at jeg har handlet efter min bedste Overbeviisning, vil jeg beholde, og roligen hører jeg da de Mænds Dom, der ikke deele mine Anskuelser. Det vilde føre mig for vidt, om jeg indlod mig specielt paa at gaae alle Hr. Justitsraadens Angreb mod mig imøde, jeg skal derfor i Almindelighed henvise til Stændertidendens 1ste Række Nr. 50, 81 P. 1286 og 1296, samt Nr. 86 P. 1369 og 2den Række Nr. 37, 38 og 39, hvor man vil finde hvad der i denne Sag er talt og hvoraf vistnok ingen anden end Justitsraad Ræder vil kunne udfinde, at jeg har fornærmet ham. Men da Sagen nu engang er kommen til offentlig Kundskab, saa skal jeg ikke tilbageholde den Yttring: at det vilde have glædet mig for Hr. Justitsraadens egen Skyld, om han i sin saakaldte fornødne Erklæring kunde have sagt: at han paa den Tid, han forsynede Overkrigscommissair Holst's Ansøgning med sin Anbefaling, ingen finde havde hørt tale om, at Bygholms Mølle havde et Slags Privilegium paa udelukkende Maleret for Horsens, og i dets Sted have skaant de af ham derfor anbragte 3de Grunde, som jeg forøvrigt ikke nærmere skal berøre. Med mit Billag Nr. 1 er det godtgjort, at Forpagteren, af Bygholms Mølle er eftergivet i Forpagtningsafgiften de sidste to Aar han besad Møllen i den kongl. Kasses Eie tid, nemlig siden Horsens Mølle erholdt udvidet Maleret, 2310 Rbd., altsaa som af mig i Stænderforsamlingen opgivet circa 1200 Rbd. aarlig. At jeg, der ikke var belavet paa at tale om denne Sag, kunde forseile 45 Rbd. i den aarlige eftergivne Sum, er vistnok ligesaa tilgiveligt, som at den ærede Deputerede for Horsens, efter en Betænkningstid af circa 6 Uger, i hvilken han havde Leilighed til at forskaffe sig Kundskab om Sagen, i Forsamlingen har opgivet, at Forpagteren kun erholdt en aarlig Eftergivelse af 600 Rbd., hvilken Hr. Justitsraaden senere i sin fornødne Erklæring har forhøiet til 820 Rbd. Hr. Justitsraaden bemærker, jeg har havt det Uheld, at den factiske Fremstilling af næsten alle mine i bemeldte Sag anførste Exempler i selve Forsamlingen høit og bestemt er bleven modsagt. For Egoisten kan det være et Uheld at blive modsagt, fordi Modsigelse saarer hans Selvtillid. For Manden derimod, som det er mere om at gjøre, at komme til klar Overbeviisning om en omventileret Sag, endat gjøre sine egne Meninger gjeldende, er enhver fornuftig Modsigelse efter min Formening velkommen. Og nu, Hr. Justitsraad, et Par Spørgsmaal i Fortrolighed. Har jeg, efterat have præsteret ovennævnte Beviis, tabt noget ved hiin Modsigelse? Hvilke ere de øvrige Facta, mod hvilke nogen grundet Modsigelse er fremkommen i Stænderforsamlingen: Er det da godtgjort, at den kongelige Kasse formedelst den Horsens Veirmølle forundte Bevilling til udvidet Maleret har havt et aarligt Tab af 1155 Rbd. saalænge Møllen var i sammes Eie, ere de Mænds Retsindighed og Kundskaber, som bestyre den kongelige Kasse, os Borgen for, at de ikke ødsle med Landets Penge, saaer det vist, at Bygholms Mølle ved det den horsenske Vindmølle forundte Privilegium til udvidet Maleret har tabt en Capital, der svarer til den Sum, hine 1155 Rbd. kan forrente, nemlig 28,875 Rbd.; thi den Tale, at den Mand, som kjøbte Bygholms Gaard og Mølle, betalte den lige saa dyrt nu efter slig en bekjendt Forringelse, som han uden denne Forringelse vilde have betalt den, fortjener ingen Gjendrivelse, saalidet som det af Hr. Justitsraaden opstillede Hesteexempel, og hyperbolisk bliver min Beregning kun for den, der ikke kan eller vil fatte. Maa det ikke smerte enhver Mand, der mener det vel med Fødelandet, at see en saa betydelig Capital gaae tabt, især under Omstændigheder som nærværende, hvor Finantserne ingen ufornøden Udgift taale, skylder enhver Undersaat ikke sit Land og sin Konge at bidrage til at forebygge, at slige Tab ikke oftere ramme enten den kongelige Kasse eller den private Mand, – og hvorledes vilde man taxere den Deputerede, der tang, for ikke at saare en omfindtlig Mand, hvor han kunde bevise Gavnligheden af et foreslaaet Lovbud, med et Factum som det af mig opgivne? Hvad enten Horsens havde Maletrang eller ikke, hvad enten Bygholms Mølle havde en uomtvistelig Bevilling, paa udelukkende Maleret for Horsens By eller ei, hvad enten Bygholms Mølle paa Grund af sit Privilegium burde have været tilbuden at opføre en ny Mølle, hvis den vilde gjøre sit Privilegium gieldende, og Maletrang i Horsens virkelig fandt Sted, eller ikke, ligger aldeles udenfor nærværende Sag; thi jeg har ikke anket over, at Horsens By erholdt Bevilling til Anlæg af en ny Mølle, men jeg har kun paatalt det formeentligen Urigtige i, at denne Bevilling blev meddeelt, forinden Bygholms Mølle blev givet Leilighed til at forsvare sine formeentlige ældre Rettigheder, og dette Factum er derhos allene fremsat for end ydermere at bevise Gavnligheden i en af mig i Forslag bragt Lov. Mit Billag Nr. 2, haaber jeg, vil bestyrke Rigtigheden af hvad jeg i Stænderforsamlingen har sagt, nemlig, at det var almindelig bekjendt i Horsens By og Omegn, at Bygholms Mølle havde et Slags Privilegium paa udelukkende Maleret for Horsens, i alt Fald godtgjør det da, siden bilaget, som bemærket, blandt flere Aviser og saa har været indrykket i den i Horsens By under Navn af Skanderborg Amtstidende udgivende Avis, at det faa Maaneder, forinden Justitsraad Ræder anbefalede Overkrigscommissair Holst's Ansøgning, var almindelig bekjendt i Horsens. Billagene No. 3 og 4 har jeg hovedsageligen tilveiebragt for atter at komme til at staae paa en venskabelig Fod med Justitsraad Ræder; thi han har jo erklæret, at han ganske vilde glemme min Adfærd mod sig, naar jeg kunde løfte et Slør, hvorved hans og Fleres Nysgjerrighed kunde blive tilfredsstillet, om en befaling, der skal være udstædt fra den kongelige Kasse, om Sags Anlæg mod Eieren af Horsens Vindmølle, Hr. Overkrigscommissair Holst. Det er jo nu rigtignok, som Hr. Justitsraaden vel selv veed, en kilden Sag at løfte et Slør, som Vedkommende ikke ønsker oprullet, men hvad gjør man ikke for at gjenvinde sig en Mands Yndest, som man agter, Sløret er nu løftet, og jeg tør haabe, at Hr. Justitsraaden af ovennævnte, nu for Publicums Øine liggende, Billage, vil faa sin yttrede Rysgjerrighed tilfredsstillet; thi af No. 3 vil behagelig erfares, at det kongelige Rentekammer, vel at mærke, efter det kongelige danske Cancellies Forslag, under 27de Septbr. 1834, har tillagt Kammeradvocaten Ordre til at anlægge Sag mod Vindmølle Eieren i Horsens, i hvilken Anledning Godsinspecteuren samme Dag er anmodet om at tilstille Kammeradvocaten alle de Documenter, som maatte kunne tjene til Oplysning og Hjemmel for Bygholms Mølles udelukkende, Ret til Maling for Horsens Kjøbstads Jndvaanere; og af Nr. 4 sees det, at den Sag, som Kammeradvocaten efter det kongl. Rentekammers Ordre skulde have udført mod Eieren af Horsens Vindmølle, Overkrigscommissair Holst, til at kjendes uberettiget til Meelmaling for Horsens By, ikke blev anlagt, fordi Salget af Bygholms Gaard og Mølle til Hr. Schytte imidlertid foregik. Hvad Hr. Schytte nu agter at foretage mod Overkrigscommissair Holst, kan jeg i Sandhed ikke sige Hr. Justitsraaden, men vist er det: at en Sag, hvis Gehalt ikke er ædlere, end at Collegierne have besluttet, at den Vedkommende skal sagsøges for at miste en erhvervet Bevilling, ikke bør være ophøiet over Omtale, og at Vedkommende ikke burde finde sig fornærmede over, at den ved en passende Leilighed blev berørt; men det forstaaer sig, ømme Steder taale ikke at trykkes.