Berlingske Tidende, 1836-12-08
Hvad begge Stænderforsamlingerne ere blevne enige i 3: den i Roeskilde, efter dens Tidende Pag. 638, og den i Viborg i 2den Række Pag. 306, i dybeste Underdanighed at petitionere Hs. Majestæt om, nemlig: at al Fourage af Havre, Høe og Halm maatte blive forsøgt forskaffet ved offentl. Licitation for en taalelig Priis, førend Yderne blive paalagte, at tilvejebringe den in natura, er vistnok saa velgrundet og harmonerer saa ganske med alle Landboernes Ønske, at herimod Intet kan siges. – Som det nu gaaer, erholde ikke engang de større Gaardmænd, ej at tale om Boelsmænd og Huusmænd, naar de boe i nogen Afstand fra Leverance stedet, saa meget i Godtgjørelse for deres Production, som kan svare til den halve Vognmandstaxt for Rejsen, uden Hensyn til Udgivter og mange Vanskeligheder, især og Regn eller Snee paakomme dem underveis og Fouragen desaarsag kasseres, end sige noget herfra tilovers, som de kunde betragte som Betaling derfor, imod at Andre, som kunne boe Leverancestederne saa nær, at de, vel endog om det skulde være, kunne bære Fouragen dertil paa deres Ryg, ikke kjende noget til disse Vanskeligheder, hvilket altid gjør Adelsen in natura mere odieus, end denne ellers i sig selv ikke betydelige Byrde vilde være. Jmidlertid være det mig tilladt at formene, at der foruden de i Petitionerne nævnte Maader at bortlicitere Leverancerne paa, vel endnu kunde være een, hvorpaa man vilde opnaae det allermindste Bud; jeg mener: forsøge Leverancen bortliciteret foruden for Exerceer skolens Forbrug for hver Esqvadron især, altsaa ocdentligviis vel fem Licitationsopraab for hvert Regiment, som skulle være forbindende i det mindste i fem Aar, ifald det ikke imidlertid ufortøvet maatte forlade Standqvarteer, paa de Vilkaar, at Entreneurerne maatte erholde hvad Gjødning der faldt efter deres Leverancer, uden Betaling, naar de inden hver Maaneds Udgang tilbørlig rensede alle ved Kasernerne værende Gjødningspladser, saavel de saakaldte Rytterbaraquer, som hvilketsomhelst andet Sted, hvor Hestene vare opstaldede og Fouragen fortæret, hvorved vist ingen Confusioner kunne tænkes, efterdi enhver af fornævnte Afdelingers Heste jo stedse staaer for sig selv og vedkommende Vagtmestere kunne tilpligtes at give enhver fornøden speciel Underretning. Paa Gjødningens Mængde beroer vel ikke saa ugent ligt sagt, ethvert godt Avlsbrugs Existence. Den kloge Landmand lader ikke lettelig uden største Nødvendighed sit Høe eller Halm frakomme Gaarden, da han veed, hvad han, ved at formindske sin Gjødning, taber i Fremtiden : vel ikke af Betydelighed ved de nu stedfindende aarlige Leverancer, men destomere, om han skulde paatage sig Præstationer i det Større. Det Eneste, man kan tænke sig, der fornuftigviis frivillig kunde bevæge ham hertil, var, enten stor Pengetrang, eller ogsaa, at han erholder en overdreven høi Priis derfor, thi om de Personer, der hænge, som man siger, ved Ejendommen, uvis hvorlænge, og som ikke tage i Betænkning at gjøre saa Meget som muligt i gangbar Mynt, imedens de ere der, ville vi ikke tale, efterdi det Offentlige ikke bør vinde ved disses pligtstridige Handlinger. Lader man Avlsbruget være sin egen Talsmand, vil man mene, at Jntet kan være billigere, end at den Jord, som har afgivet Production for Fouragen, og derved tabt i sin Kraft, bør giengives Gjødningen deraf, vil endogsaa en enkelt Besidder vise Ligegyldighed derfor, har det Offentlige gjort hvad det kan, naar det ikke lægger nogen Hindring i Veien derfor, saa at, om endog Entrepreneuren vilde overlade Gjødningen til Andre, bør det formeentlig være ham tilladt; med Vished ville man alligevel kunne antage, at vil ikke han sølv, ved sit Bud, tage Hensyn til denne Vinding, ville Andre, ved at underbyde ham, nok tvinge ham dertil. – Og vil man sige, at det paa en Raade, som jeg mener at Opraabene burde skee, ikkun blive de Landmænd, som bor i Nærheden af Leverancestederne, som kunne entrere, ved det de, efter al Sandsynlighed, ville under byde alle Andre i det Fjerne boende, som ogsaa kunne ønske sig Fordeel herved, men som det ikke kunde lønne sig for at hjemkjøre Gjødningen, vil jeg gjerne indrømme dette; imidlertid see vi dog, hvor Chausseer, eller andre ligesaa gode Veie haves, at selv endog en Miiløver ikke afskrække dem fra at hente Gjødning hos Brændeviinsbrændere og Andre i Kjøbstederne, istedetfor hvilken man ofte forsyner disse med Foder, ligesom at Landmanden, naar han ikke har Leilighed til directe at hjemkjøre Gjødningen, hielper sig ved i en Hast at henbringe en Deel deraf til en eller anden dertil leiet ubetydelig Plads udenfor Byen, hvorfra han siden, naar Tid og Vej favoriserer, igjen afhenter og kjører den, ikke til egen Mødding ved Hjemstavnen, men ligeud paa den Mark, hvor han agter at nedpløie den. Men selv om det saaledes kunde convenere Enhver, at Gjødningen følger med i Licitationsbudene, bør man dog allermindst hertil tage Hensyn, da Hovedformaalet formeentligen bør være : at tilvejebringe Fouragen af alle Slags til saa lav en Priis som muligt for Aderne, for at Byrden ikke skal blive større end absolut nødvendigt, og vil man afveje Sagen herefter, kan Udfaldet vist heller ikke være tvivlsomt. Vejens Længde med Fouragen vil, uden Hensyn til Gjødningen, i og for sig kunne afgive, som vi have seet, betydelig Forskjel imellem hvad den nærmere og hvad den fjerne Landmand kan levere samme for, saa at man alene kan sige, at naar Gjødningen medfulgte, blev Forskjellen noget større, og overalt Noget, der iblandt saameget Andet maa henregnes til Egenskaber, som har sit Udspring fra vedvarende eller tilfældige Omstændigheder ved Beliggenheden, der, forsaavidt de kunne forudsees, ordentligviis ere medtagne ved Kjøbesummens Bestemmelse, saa at selv end ikke altid den nuværende Eier eller Besidder i egentlig Forstand høster Fordeel deraf. At jeg meente, at Buddene burde forbinde i det Ringeste paa 5 Aar, skete, fordi man ikke skulde faae en høiere Erstatningssum at repartere i et Misværtsend i noget andet Aar, og hvortil Entrepreneuren ikke vil tage noget synderligt Hensyn, naar han kan faae Tid til enten at indrette sit Avlsbrug efter at producere mere Høe og Halm, end han ellers vilde, eller ogsaa indskrænke sin Besætning efter det Høe og Foder, han har forbunden sig til aarlig at levere, fornuftigviis efter et Middelaar, hvorved han bedre vil kunne bespare Foder fra Aaringer, hvor Overflødighed haves, og naar det conserveres og derhos om Sommeren blev blandet med lidet halvvejret Høe, meget godt lader sig bruge til egne Kreaturer, ligesom, at naar Besætningen engang var indskrænket derefter, han ikke bliver værre faren, om et Misværtaar maatte indtreffe, end han ellers vilde være; men at afskaffe Besætning, for ikkun et Aar at kunne paatage sig Leverance, vil ingen klog Mand, gjøre, ja jeg vil endogsaa troe, at naar man gav Den, hvis mindste Bud paa en Esqvadrons Fourage blev approberet, ved Conditionerne Løfte om, at skulle faae saamange af samme Esqvadrons Heste paa Græs i Sommermaanederne, som han maatte ønske sig, imod en vis derfor fastsat moderat Betaling, naar han strax efter Approbationen herom erklærede sig; vilde dette endog i høi Grad anspore til at paatage sig Leverancen, efterdi at naar en Landmand først en Gang havde afskaffet Fækreature for at præstere Foder, han da med langt større Fordeel, end nogen Anden, kunde modtage Heste om Sommeren, og hvorved det Gode desuden efter al Sandsynlighed vilde opnaaes: at Officererne vilde faae Hestene i Nærheden af dem til større Beqvemmelighed ved Opsynet dermed, men, maatte Alt dette som sagt, vistnok gives Varighed for flere Aar, uforudseete Hindringer saasom: de Militaires Forflyttelse formedelst Krig eller af andre Aarsager maaskee undtagen, hvorved Reservation kunde gjøres. Skal Licitation derimod skee aarlig, ville naturligviis mange flere Liebhavere indfinde sig, naar alle Lader ikke kunne rumme Kornet, end naar det Modsatte finder Sted; men Jngen kan da heller beregne, hvor stor hans Fourage skat kan blive Vilde man tillade Licitations-Entrepreneurerne, at overdrage sine approberede Forpligtelser med Rettigheder, til hvem Anden de ønskede, indtil Aarmaalet var omme, vilde dette, i Tilfælde af Eiendomssalg eller deslige Aarsager, være gavnligt, ikkun burde vistnok det Offentlige, i Tilfælde af mislig Leverance, ikke have Andre at søge Skadeserstatning hos, end Den eller De, som oprindelig havde faaet Buddet approberet og som man havde antaget som god Mand for sig. Og vil man forresten mene, at de fleste af dHrr. Officerer, som maaskee kunne være i Retsbesiddelse af at sælge Gjødningen qvæstionis, ikke kan undvære den, tillader jeg mig at formene, at der hellere istedet derfor maatte gives dem Tillæg i deres Gage, da hiin Fordeel hviler paa en mere speciel Byrdefordeling, end den Sidste, og de maaskee ogsaa selv ville finde Fordelene ved slig en Handel mindre passende; ligesom om man vil mene, at de samme Personer, som paatoge sig Leverance, ogsaa kjøbe Gjødningen, blev den vist altfor tilfældigt for Nogen at bygge herpaa, saameget mere som Officererne ikke kom til at besørge Fou ragen indkjøbt, da man ofte vilde faae mange andre Liebhavere at concurrere med, end dem selv indbyrdes, og derfor saameget mindre kunne gjøre Regning paa, at den vilde faaes til en saadan Priis, at de maatte ønske sig den. de endring. det Kongelige Theater. J Aften: Qvækeren og Dandserinden, Lystspil; og Balletten Sylphiden.