Aarhuus Stifts-Tidende, 1845-12-13
Om Dronning Pomare har en til Frankrig nye lig fra Selskabsøerne hjemkommen Søofficier meddeelt følgende paalidelige Efterretning: Hs. Majestæt er meget stor og corpulent; hendes Øine ere smukke og meget udtryksfulde. Hun har havt et talrigt Afkom, men som hun ikke viser synderlig Omhu, hvisaarsag ogsaa største Delen er død meget tidlig, saa at endnu kun 4 Børn, tre Prindser og en Prindsesse, ere levende. Hendes Yndlingsslot er et Slags Haugehuus, med fri Udsigt til alle Sider, beliggende ved Foden af en Høi, tæt ved Søkysten. Da vor Reisende, første Gang saae Hs. Majestæt, vilde han ingenlunde troe, at det var Dronningen. Hun var, ligesom de andre Vilde, blot iklædt et Slags Halvskjørt af Bomuld; Arme, Been og hele Resten var nogen. Hds. Maj. elsker Frihed i Eet og Alt: det er saaledes hendes største Glæde, at bade sig i Selskab med sit talrige Følge, og at svømme hele Dagen omkring imellem Hvalfiskefangernes Skibe. Hr. Pritchard, den engelske Missionair og Consul, som besidder Dronningens hele Fortrolighed, har forgiæves søgt at gjøre hende begribeligt, hvor upassende at saadant er for hendes Værdighed. Hun lover nok, at lade det være, men hun holder det ikke. Naar hun om Morgenen har modtaget Hr. Pritchard i en complet Damepaaklædning, som han har foræret hende, saa længes hun efter, at han skal gaae, for at hun kan faae sine Skoe og Strømper, af, der genere hende ganske overordentligt, og derefter lader hun sig ganske afklæde, for at tilbringe Resten af Dagen i sin Frihedstilstand. Saasnart hun seer Leilighed til at komme ubemærket ned til Stranden, er hun strax ude i Vandet tilligemed alle sine Hofdamer. Er hun hjemme, saa er Brændeviin og Tobak hendes bedste Tidsfordriv. Hun har for Tiden fire Mænd, der skiftes til at være hendes Kammerherrer. Hs. Majestæt besidder en overordentlig Appetit saaledes kan hun f. Ex. ganske alene fortære en heel stegt Griis. Naar saa hendes Maaltid er endt, lægger hun sig ned paa Gulvet, og lader sine Hofdamer trampe paa sig, til Fordøielsens bedre Befordring. J Portugal findes et berømt Søbad, San Jvas da For, ved Udløbet af Dourofloden, og det er et høist interessant Syn at betragte de hvide Teltrækker, de smukke, prægtigt klædte Piger, de talrige Tilskuere, som hver hærer en Solskjærm, og maaskee tredive eller fyrretyve Herrer og Damer, gamle og unge, ved Siden af hinanden i Vandet, hvor de dukke under og pladske, skrige og juble, enten prøve paa at svømme eller søge, holdende sig ved en Andens Arm, at komme op paa det tørre Land. Hist holder en gammel Bedstemoder, et yndigt lille Barn, uden nogensomhelst Bedækning og søger at dukke det saa mange Gange under Vandet, som Doctoren eller Jordemoderen har foreskrevet; her søger en smuk Badeopvartningspige at indgyde en gammelagtig Herre Mod til at vove sig ud i Vandet, efter at hun først har kastet ham en Spandfuld over Hovedet, for at vænne ham til det vaade Element. Undertiden gaae tre eller fire unge Damer paa samme Tid ud i Floden, eller en Herre fører galant en Dame af sit Bekjendtskab i Vandet; men Alt gaaer saa anstændigt til, at man snart vænner sig til denne Skik skjøndt dette Badelig rigtignok i Førstningen vækker den Fremmedes Forundring.