Aarhuus Stifts-Tidende, 1843-11-01
Consumtionen har længe været en tvangfuld, trykkende og demoraliserende Byrde for Landet; i de 4 hidtil i Viborg afholdte Stænderforsamlinger har der været fremlagt Andragender om sammes Ophævelse, men denne Sag er endnu aldrig bragt saavidt, at Petition til Hans Majestæt er indgiven, hvortil deelte Anskuelser med Hensyn til Converteringen og Mangel paa Tid fornemmelig i de 2 sidstafholdte Moder har været Aarsag. Vel siger Rygtet, at Regjeringen skal have i Sinde at forelægge de næste Stænderforsamlinger et Lovudkast til Consumtionens Ophævelse, men om endog dette er sandt, saa bliver dog derved ikke Told grændsen hævet, og jeg antager desaarsag, at en directe Petition til Hans Majestæt, hvis Kundskab, Livserfaring. og ædle Hjerte er os Alle bekjendt, netop nu, meget vilde fremskynde Sagen. Denne Petition skulde gaae ud paa Toldgrændsens og Consumtionens Ophævelse, og tillader jeg mig herved at fremstille min Mening om, hvorledes dette sidste bedste kunde iværksættes. Consumtionen bestaaer egentlig af 3 Dele, nemlig: 1) Formalingsafgift af Korn til Øll, Brød og Ædikke m.m. i Kjøbstæderne; 2) Port= eller Jndførselsconsumtion, og 3) Brænderie=Afgifterne af Korn og Mædskerum. Den første Afgift maatte converteres ved en directe Afgift paa Byerne, som man bedst maatte finde tilraadelig; M. 2 og 3 bortfaldt i sin nærværende Form, men Afgiften lægges paa Brænderierne, med et saa stort Beløb, at Jndtægten kunde tilsvare hvad der nu indkommer af Brænderierne og ved Portene; dog med Fradrag af Besparelserne ved Embedsmænds og Betjenteres Entledigelse, til et omtrentlig Beløb af 170,000 Rbd. Naar nu Toldgrændsen blev hævet, da var det nødvendigt at Brænderierne i Hertugdommene maatte vorde beskattede paa samme Maade som Kongerigets, og her indseer jeg at jeg kommer til at berøre mine gode nordslesvigske Brødre paa et omfindtligt Sted. De der boe langs Kongeaaen have hidtil velvilligen forsynet Jyderne med Brændeviin, der ei har lugtet af Consumtionen, og hvorved de ingen Skade har havt, denne Trafik vilde naturligviis ophøre, og desaarsag begribes det let, at man sønden for Kongeaaen ei under Consumtionens Ophævelse; men man vil dog betænke, hvor ubehageligt de, som vi, ville finde det, naar en Betjent anholdt og gjennemsøgte Vogngjemmerne, ja ofte Krop og Klæder paa begge Kjøn, hver Gang der kjørtes ind til en Kjøbstad; hvor kjedeligt det maatte være for vore Brændeviinsbrændere ved Nat som ved Dag at foruleiliges med Visitation af en Controlleur, for at komme efter, om Mædskerummet indeholder mere end Mallesedlen lyder paa; – ja hvor harmeligt og krænkende det maae være, af Grændsebetjentene at lade sig fratage frigjort Brændeviin, kjøbt i den Kjøbstad man nylig har forladt, forsynet med lovlig Passeerseddel, naar Solen gaaer ned forman naaer sit Hjem eller kommer ud over Grændsemilen, og deres Retfærdighedsfølelse vil da vistnok bringe dem til at yde os det lidet Offer. Dog – det er i Grunden intet Offer, thi det er ingenlunde Dannerfolkets Sag eller Hensigt, at see vore Brødre i Hertugdømmene bebyrdet med høiere Afgifter, men vi antage, at Forandringen ogsaa for den snarere fører til et Slags Lettelse end til Byrde; thi for det første haabe vi, at Brændingsafgiften vil blive moderat, dernæst at Alt hvad denne Afgift antages at ville indbringe fra Hertugdommene maae komme til Afdrag paa anden Maade, og fornemmelig ved Ophævelsen af den for Armoden saa trykkende som ilde lidte Kopskat; Brændeviinsbrænderne kan Sagen være temmelig ligegyldig, thi man veed at Controllen ved de forandrede Jndretninger ville vorde til liden eller ingen gene; for den paalignede Skat staaer Producenten kun i Forskud; thi Consumenten er den egentlig Betalende, og den som ei vil gjøre Brug af det saaledes Beskattede, betaler Jntet, og hvor velgjørende er det ikke at vinde frie Concurence i gjensidig Retning. Ei heller sigtes til Forøgelse, af Statens Jndtægter, men til Lettelse i gjensidige Kaar, thi hvor der haves 16 Millioner Jndtægt aarlig i en Stat paa 2 Millioner Mennesker, maae dette ansees tilstrækkeligt, og Finantsernes Forbedring maae bevirkes ved Besparelser, ligesom og den altformaaende Tid vil bidrage sit hertil ved de store Pensioners, Naadegavers og Appanagers betydelige Formindskelse, og saaledes bestaaer det Offer der maatte bringes den gode Sag, blot deri, at man mister den Fordeel som Smugleriet, hidindtil har ydet. Men hvis der virkelig bragtes noget Offer, da antager jeg at Kongeriget kunde have billig Krav derpaa, og vil jeg her allene anføre en Ting hvorom vi Alle ere vidende, i Kongeriget er Hovedlandeveienes Grundforbedring, fra første Tid af udført paa Grundeiernes Bekostning, uden allermindste Byrde for Finantserne, og saaledes have de indtil 1840 udførte Veiarbeider, efter hændehavende Papirer, paa Øerne og Jylland kostet . . 1713,000 21 foruden Naturalarbeide, der, som bekjendt, i den længste Arbeidstid er udført uden Betaling.