Aalborg Stiftstidende, 1832-06-23
Ved at anmelde det hos Hr. Bogtrykker Elmenhoff i Randers udkomne nye Tidsskrift for Jagtelskere "Dianak, udgivet af Jagtvenner, omtales det i Kjøbenhavnsposten paa en meget fordeelagtig Maade saaledes: Dette litteraire Foretagende, der er det første i sit Slags heri Landet, er begyndt under særdeles heldige Auspicier, og vil, hvis det, som man tør haabe, vinder fleersidig Understøttelse, og bliver fortsat i samme videnskabelige Aand og med samme Sagkundskab og Talent, skaffe Fædrelandets Jagtyndere en ligesaa interessant som nyttig Lecture i dette Fag. En livlig Fremstilling og en fordetmeste let og flydende Stiil, ere Fortrin, der volde, at ogsaa Jkke=Jægere ville kunne læse dette Tidsskrift med Fornøielse. Som Beviis herpaa anføre viden i Heftets første Artikel, efter Gjendrivelse af de mod Jagten førte Anker, givne, ægte poetiske Skildring af Jægerens Færd: "Løsrivende sig fra Livets Møie og Bekymringer, fra Menneskesamfundets Trængen og Skuppen, fra Vold og Rænker, iler Jægeren ud i den frie og yndige Natur, selv fri og sorgløs, som Fuglen under Skyen. Jagtlyst fylder og udvider hans letaandende Barm. Haabet bevinger hans Skridt, og dets hyppige Opfyldelse skienker ham skyldfrie og umisundte Glæder. Han afryster Hverdagslivets trykkende Lænker, og, hjemme en Slave af Love, og Sædvaner, Modetyrani og trykkende Forhold, træder han med oprindelig Tvangløshed, som Skabningens Herre, ud i Guds skjønne Verden, og farer fra Seier til Seier, som ikke kjøbes med Sukke og J Taarer. alle dens uendelige Skjønheder, i dens Majestæt og i dens Rædsler, og selv med disse vorder han fortrolig. Han hilser Solen, naar den opstaaer i sin himmelske Glorie, i sin evige Ungdom, og han tilsmiler den sit Farvel, naar den daler i Vesten. Naar Himmelen rynker sine Bryn, naar Tordenen ruller foroven og gjenlyder forneden i Søens Bugter, i Dale og Skove, naar Lynene blinke og Orkanen bruser, da føler han sig stemt til Alvors Tanker og høitidelige Følelser; men ikke til Frygt. Hver stor, hver yndig Landskabsseene i hans Egn er ham bekjendt og forlyster hans Øie; og naar Morgentaagen opruller som et Tæppe, skuer han med stille Fryd omkring sig i det store Panorama. Selv naar Naturen hvert Efteraar synes at ældes, naar Blomsterne visne og Græsset gules, naar Skoven taber sin grønne Sommerdragt, og naar Andre gribes af tungsindige og mørke Følelser - just da hilser Jægeren sin rette Aarstid, da seer han sine Glæder at fremspire. Ja, naar Sneen indhyller Mark og Eng og Skov, og Andre i den see kun et Liiglagen, et billede paa Døden - just da culminerer Jægerens Glæde, hvad enten han følger Harens velbekjendte Spor, eller det brune Vildt, fremdrevet af larmende Klappere, nærmer sig hans lynende Rør. - Og I - hvis det kommer Nogen af Eder for Øie - J som i mageligt Vellevnet hverken kjende Hunger, Tørst eller Søvn, som derfor søge Surrogater for hine i pirrende og ophidsende Midler, og for denne i bedøvende: ak, ahnede i J blot hvilken Lækkerbidsken Jægeren har i sit Ost og Brød, til en Slurk Kildevand, Hvilket Herremaaltid han nyder ved sin Hjemkomst i een Ret, simpel ukrydret Mad! Kunde i blot formode, hvor villig Søvnen kommer til den trætte Jæger, hvor sagteligt den lukker hans Øienlaage hvor blødeligt den - for at bruge et ældgammelt Digtersprog - kryber med sød Krillen over hans Lemmer og løser alle hans Ledemod. J vilde ja, J vilde i det mindste misunde haml.