Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1826-10-09
J et indsendt Bidrag til Hr. Hempels Avis No. 36 for Aaret 1816, gjorde Undertegnede opmærksom paa S. T. Hr. Etatsraad og Ridder Ørsteds store Fortjeneste af Sandhed og Ret, ved i sit, udi Aaret 1798 gover Sammenhængen mellem Dyds- og Rets=Lærens Princips udgivne Priisskrift, med sædvanlig Skarp sind og Klarhed, at have gjendrevet den i Skriftet, Statens Ven kaldet, fremsatte falske og fordærvelige Lære: vat Sandhed kuns er en tilsyneladende Ting, der seer ud, ligesom Enhver behager, og at den Stærkeres Ret er den gieldende, og bør være dets hvoraf maatte følge, at kuns af Undermand og Jevnlige, men ei af Overman(den Stærkere) kan Nogen tilføies Uret, saa der ingen Forskjel blev i Begrebet mellem Ret og Vold. - Men naar Retfærdigheds Grundstytter rystes, og gives til Priis for (den Stærkeres) Magthaverens vilkaarlige Lune og Villie, hvad Værn har da Statsborgeren for sine Rettigheder, Enhver vilde tragte efter at vorde Magthaver - opbyde ethvert Middel for at vorde det - fordi han saa fandt Loven skreven i sin Villie; - ja, det er den Tilstand, som Kirkesalmen saa træffende, kort og fyndig udtrykker i følgende Vers: sandhed faaer en fremmed Dragt, "Men Sandhed høres med Foragt vog Villien er Maalet. Denne Stræben - for at give sit rold eller nold frit Spillerum, udarter imidlertid ikke sjelden til Partiskhed - et Navn og en Beskaffenhed hos Menneskeet, der nuomstunder, i Mængdens Øine, ikke ansees med den Afskye og Foragt, som i fordums Dage - Et sørgeligt Beviis paa hvad Misbrug: Skik og Vane formaaer, thi den lee de Partiskhed er, i hvilken Skikkelse og Dragt den end fremkommer, dog i Grunden intet andet end Uretfærdighed (see d. L. 1. 5. 3.) Men, mon ikke en alt for hyppig og ubetinget Anvendelse og Brug, af den nuomstunder hyldede, moderne Læmpnings=Ret, hvorved ethvert Jndivid troer sig berettiget at modificere og afslibJus stricium, efter egen Følelse og Forgotbefindende. omsider bliver til Skik, Vane og Grundsætning, selv der, hvor saavel Natur, som Borgerlov paa det bestemteste needskrev sit Bud, Og det var da ikke længer Lovene, men Magthaverne, Enhver i sin Stilling, der regjere Folket - og hvo tør borge for, at ikke derved i Tids=Følgen blandt Jndividerne, saa uformærkt uddannes, og indsniger sig en Aand og Tænkemaade, der muligen og befrygteligen ikke vil ansee de ovenbenævnte 2de Sætninger, i hvor fordærvelige de i sig selv ere - for saa aldeles forkastelige - og hvor blev da tilsidst Borgerfrihed af: Odense den 1 October 1826. Dall, Toldkasserer. Det er ikke Plakaten af 15 Octbr. 1824, men derimod et allerhøieste Reskript af 20 s. M., (Collegialtidenden for 1825. No. 49 paa. 622 - 625), og hvoraf en Extract findes indført, i Fyens Stifts Adresse-Avis No. 156 for bemeldte Aar, som handler og Markederne i Fyens Stift. Ligesom der nu i Præmisserne til berørte allerhøieste Reskript, allerede blandt andet lægges den Hensigt for Dagen at bestemme, hvorvidt Markederne skulle holdes udelukkende med Qvæg, eller med Kramvare tillige, hvilket derefter nøiagtig afgjøres i selve Reskriptet, saaledes indeholder dette saa langt fra mindste Forbud imod, eller Jndskrænkning i den fra umindelig Tid Udenbyes tilkommende Ret til at søge ogsaa de Krammarkeder, ved hvilke der nu tillige sælges Heste, Qvæg, Korn og Fedevare, at de meget mere er klart, at Reskriptet inddirekte sauktionerer hiin Ret ved det Bud, at aldeles ingen Kramvare maa sælges ved Qvægmarkedernes undtagen af Byens egne Professionister, samt Landmænd, forsaavidt disse, ligesom ved Krammarkederne, falholde deres Huusflids Frembringelser. Der behøves vel ingen Beviis for at Man ikke, hverken erter Sprogbrugen eller efter Tingens Natur, kan kalde de Marteder, hvorved saavel Handel med Kramvare, som med Heste, Qvæg, Korn og Fedevare er tilladt, blot Qvægmarkederenten Man saa siger at Qvægmarkedet er henlagt under Krammarkedet eller omvendt, og det er derfor evident, at Reskriptets Forbud mod Salg af Kramvare af andre end Byens egne Professionister, og Huusflids Frembringelser fra Landet ved i Qvægmarkederne, alene kan være at forstaae om de af disse, som iøvrigt udelukkende og ene ere bestemte til Handel med Qvæg, Heste, Korn og Fedevare, der er Tilfældet med Odense 1 Marked den 6 Novbr. Middelfart Marked den 31 Januar, og hvortil i saavidt og maae henføres Faaborg Marked Tirsdagen første Uge efter Mikkelsdag og Svendborg Marked den 30 i September. En mere udvidet Fortolkning af hiint Forbud, vilde saaledes ei allene stride imod sammes klare Ord, og medføre, at end ikke Kjøbstædernes egne Kjøbmænd eller Kræmmere turde handle paa hine Markeder; men endog ophæve hvad Reskriptet forud udtrykkelig har bestemt, at der maa handles med Kramvare - som endog nævnes først - ved de Markeder, paa hvilke derhos tillades Handel med Heste, Qvæg, Korn og Fedevare. Hvad der endvidere paa det allertydeligste afgiør, at hiint Forbud ei kan være at forstaae om disse Markeder, er formeentlig den Omstændighed, at selve den Artikel, hvori Forbudet mod Handel med Kramvarer ved Qvægmarkederne i indeholdes, udtrykkelig tillader, at der ved Qvægmarkederned maa sælges Korn og Fedevare &c., der tydeligt nok røber sig som et nyt Tillæg, der ikke indeholdes i det Foregaaende, og altsaa ikke kan passe sig paa de Qvægmarkeder, hvorved tillige maa handles med Kramvare, da saadan Tilladelse med Hensyn til, og ved ethvert af disse forud i Reskriptet specialiter er givet. At de Krammarkeder, hvorved Handel med He 1ste, Qvæg, Korn og Fedevare tillige er tilladt, ere og maae ansees at være mere fuldstændige end de Markeder, hvorved Handel med Kramvare og Heste allene er tilladt, er dog nok uomtvisteligt, og at der nu skulde finde en større Jndskrænkning Sted ved de fuldstændigere end ved de mindre fuldstændige Markeder, er dog nok aldeles uantageligt. Sees dernæst sluttelig hen til Almanakken, da findes der eiheller berørt noget Forbud imod den Udenbyes fra ældgammel Tid tilkommende Ret til at søge de Krammarkeder, som i Efteraaret afholdes i Stiftets mindre Kjøbstæder; hvilket, hvis et saadant virkelig var givet, dog nok vilde været funden nødvendigere at anmærke i Almanakken, end Forbuddet mod at fremmede søge Odense St. Michels=Marked, hvilket Forbud, som langt over 150 Aar gammelt, maae antages forud at være almindelig bekjendt Skjøndt det neppe kan paatvivles, at de respektive Øvrigheder, jo ville vide rigtigen at fortolke bemeldte allerhøieste Reskript, uden forestaaende bemærkninger, turde samme dog ikke være overflødige, endog blot af den Grund, at en anonym Jndsender fra Faaborg har tilladt sig i Stiftets Adresse-Avis No. 141 for d. A., at give en modsat Stemme i dette Anliggende, hvilket, skjøndt han tydelig nok har røbet at han hverken kjender eller forstaaer det, hvorpaa han har indladt sig, dog muligen, om ikke andet, kunde skrække en eller anden af dem, som for at have Udkommet, nødvendig maae søge Markederne. Odense den 2 Octbr. 1826.