Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1808-04-05
Manifest af 30 Aug. 1806. a) Ere Fjendtlighederne engang begyndte forpligte begge høie kontraherende Parter, paa den bestemteste og forne ligste Maade, sig til ikke at nedlægge Vaabnene, eller handle om Forlig med den Franske Regjering, uden efter fær leds Overeenskomst (af Konventionen 1 Jan 1803 Art. res Brev fra Gen. Budberg til Kammer, og første Kabnetssekretair Baron Vetterstedt af 10 Juli 18. fandt Hs. Majestæt sig atter tilbagesat ud fra Krigsskuepladsen, og søgte nu kun at nyde i sit Kongerige den Rolighed, sammes geografiske Beliggenhed syntes at love. Han havde lovlig opfyldt sine Forbindelser med Rusland, og ventede, at man, Systemernes Forskjellighed uagtet, vilde lade ham vederfares Ret for det Forbigangne. Kongen havde understøttet den russiske Armees Foretagender med sine Krigskibe, havde aabnet sine Tøyhuse for Keise. ren, havde forkastet og strax meddeelt de hemmelige Tilbud, som Frankerigs Regjering lod gjøre ham midt i Krigens Hede, da Ruslands Grændser og Hovedstad vare aldeles blottede; blandt andre det, at skaffe ham, imod at han brød med Rusland, de af Carl Xll tabte Provindser med saadanne Omrundinger, som Sverrig kunde ønske sig. *) - Hs. Majestæt er vel ophøyet over al Roes, for at have modstaaet en saa umoralsk Fristelse; men han venter en saa meget strængere Dom over den Voldsomhed, denne samme saa nænsomt behandlede Magt nu har begaaet imod hans Stater. - Hemmelige Artikler ved Tilsitfreden, som man strax anede, og som det russiske Ministerium selv siden tilstod, begyndte lidt efter lidt at aabenbare sig. Det golde Hjernefoster, som den franske Regjering har betjent sig at for at undertvinge Fastlandet, Faren ved den engelske Handel, fremstilledes for Norden, for did ind at føre den Underkuelse og den Elendighed, som fra Havn til Havn, fra Stat til Stat, alt havde udbredet sig over det øvrige Europa. Jngen Regjering overlades til sin egen Jndsigt, sin egen Erfarina, ingen Nation til sin egen uskyldige Stræbsomhed; ingen Mellemtilstand erkjendes mellem Vassal og FjendeFredstraktater og Alliancer, Alliancer og Underkastelser, ere eet og det samme, og fra Paris af foreskrives de formeentlige uafhængige Allierede, Systemmer, Love og Anordninger, som, ved at fremme Overherskabsystemmet, angribe hvad der er helligst Samfundene, og imellem dem indbyrdes. - Saaledes lavede man allerede afvigte Efteraar i Petersborg saa et Brud med Engelland. Medens man oppebiede den Aarstid, da det kunde gjøres med Tryghed, gjorde man Kongen, ved en Note af 6te October det Forslag, at samvirke til at lukke Østersøen for fremmede Krigskibe, paa den Maade, som man i 1780 var forenet om. Hs. Maj. lod svare under 13 Novbr., at det var umuligt at lyse Østersøen i Fred saalænge den franske Magt herskede over en saa stor Deel af dens sydlige Havne og det udøvede sit udelukkende System. Han indbød følgelig Hs. Keiserlige Majestæt til forud at stræbe at formaae de Franske til at rømme disse, og da samme Forslag fornyedes den 27de f. M., som en Forpligtelse grundet i Konventionen af 1780, 1) Tilbud og Norge gjort af Gen. Bernadette til en Svensk Krigsfangen Officeer i Novbr. 1806. - Dito omudrundinger ved den Franske Minister Bourienne til Chargi d'Affaires Neyel den 14 Novbr. 1806. - dito om saa denne Grændser som Sverrig ønskede da det burde staae Rusland til Modvægt, gjort ved Gen. Grandjegn til Oberst Baron Tavast den 27 Mai 1807 o. s. v. beviste man korteligen, at ved Konventionen af 1801 mellem Rusland og Engelland, som Kongen var tiltraadt paa Ruslands paatrængende Jndbydelse og under Ruslands Gaarantie, var den foregaaende bevæbnede Neutralitet aldeles afskaffet: at Hs. Majestæt havde den Gang indgaaet Forpligtelser umiddelbar med Engelland i denne Henseende, og at han ikke kunde fornuftigviis bryde, saalænge denne Magt paa sin Side, opfyldte sine: at den paa den bevæbnede Neutralitet grundede Forpligtelse at lukke Østersøen faldt med hiin, og var desuden saameget mindre anvendelig paa nærværende Omstændigheder, som den danske Søemagt, 1 hvorpaa man da gjorde Regning, ikke mere var til, og som de Engelske i senere Tid havde opdaget Farten gjennem store Belt; men at Sverrig, om det end ey kunde bidrage ved en Udrustning til at beskytte Østersøen, vilde til Giengield selv paatage sig, ved Underhandling at bevirke hos Engelland, at det ey sendte noget Krigskib did, dersom ingen anden Magt rustede der, eller dersom andre Fjendtligheder ikke nødte det til at komme did som Hjelpemagt. - At forlange at Sverrig skulde tjene Rusland til Bølværk, efter at det havde behaget dette, at udæske Engelland, at Sverrig skulde opofre sin Flaade og sin Handel, for at forsvare Kronstadt og Reval, det var dog virkelig formeget. Ogsaa begyndte Rustningen paa de russiske Grændser strax med disse Forslag. Kongen ansaae dem endnu med Tryghed; saalænge som man ikke anførte nogen Anke, og som der ikke var noget Afgjørende i Forslagene. J øvrigt fremstillede det Tilbud at fredlyse Østersøen ved Konvention, en Udsigt til Rolighed og Fordeele for Rusland og for hele Norden, der syntes ey at kunne bortkastes uden stort Ansvar. Friere end de under hele Krigen havde været, kunde de russiske Havne aabnet sig for en saadan Afsætning af deres Frembringelser, der hidtil ikke kjendes. Nærmelse mellem begge Hoffer, Handelslivelighed, Roe efter en ulykkelig Krig, nogle Bifaldsyttringer efter en end ulykkeligere Fred, see det var alt, hvad Kongens Tilbud indeholdt for Keiseren. Det gjordes med fuld Tillid til Engellands Jndvilligelse; Hs. Majestæt ventede Bekræftelsen derpaa længe inden den saa frygtede engelske Flaade kunde bringe Hævnen ind i Østersøen. Man drev paa Svar: Kongens Ambassader skulde udville det fælleds Tarv i en særdeles ham lovet Audients den 15 Febr. da Ambassadens Meddelelse med Sverrig med Magt afskjæres og de russiske Tropper gaae ind i Finland med følgende Proclamation (her følger den russiske Proklamation til svensk Finlands Jndbyggere, en til Præsterne ved Grændsen?) og een til den svenske Armeelk) -*) Denne lyder saa: Mine Herrer, Vær saa god at modtage disse Proklamationer som en Sikkerhed, og meddeel deres Sognefolk Jndholden, hvorefter strax skal følge en Sikkerhedsvagt fra Hs. Maj. Keyseren af Rusland. Disse Sedler vare haandskrevne. 3) Denne er saalydende: Soldater, Det er med Smerte, at min allern. Keyser seer sig tvungen, imod sin Villie til at lade sine Tropper marschere ind i Finland, hvilket blot har - Nudømme enhver lovlig Regjering, enhver kiek og retskaffen Militair, enhver trofast Undersaat, om denne Fremfærd: Et svigefuldt Jndfald i en fredelig Naboes Land, forudgaaet af Opbud til Oprør, er uhørt endog i disse sidste Tider, der ellers ere saa rige paa Voldsomheds og Uretfærdigheds Exempler. Det Russiske med Frankerig allierede Rige er ikke mægtigt nok, for at udsætte sig ved Folkerettens Formaliteter for nogen Mødstand i en ved Aarstiden afskaaren Provinds: det behøver Overraskelse og Bestikkelse. Regjeringen stræber at kjøbe Folket i Masse ved Frihedsløfter: Generalen vil kjøbe Soldaterne Stykkeviis, som han har kunnet kjøbe Vornede paa Torvene i Petersborg eller Riga. Trofaste Jndbyggere i Finland, agtværdige Folk, Eders Konge har, under sin hele Regjering, fremmet Oplysningen, Agerdyrkningen og Velstanden i Eders Land, en troløs Nabo truer at styrte Eder igjen til det forrige Aarhundrede. Eders Naboskab blev ham en Bebreydelse. Hans Glavind svinges over Eders Hoveder, hans blodige Hænder udstrækkes over Eders Eiendomme, hans Mordbrandeover Eders Boliger, hans Løvter betyde intet uden hans Ønske at nærme sig uden Fare. Bedrøvet over Krigens Ulykker, men styrket ved sin Bevidsthed, ey at være dens Aarsag, veed Eders Konge, at Eders Hjerter ville forblive uforandrede og Eders Mod urokkeligt, indtil han kan anvende sine og sin Allieredes Kræfter til at beskytte Eder, og at hævne Eder! – Stokholm den 11te Martii 1808.