Corsaren, 1843-08-18
Prindsen af Hessens Formæling. En Krybskytte, der frygter Skovriderens Nærmelse, kan ikke snige sig meere speidende frem; en Elsker, der gaaer til det natlige Stævnemøde, kan ikke liste sig sagtere paa Taaspidsen; en Frugttyv, der om Natten stiger ind i Haven, ikke ængsteligere vogte sig for Fodanglerne; en Jndianer, der vil skaffe sig en længe attraaet Skalp, ikke snoe sig mere lydlost, end vi, idet vi vove os ind paa dette farlige Gebeet, hvor alle Sporene vende indad. Læser! Naar vi ikke komme tilbage, saa veed Du, hvor vi ere. Er her da en farlig Drage eller Krokodil, lig hin paa Rhodus, der aabner sit graadige Svælg og nedsluger enhver uforsigtig eller dristig Vandrer, som kommer dens Hule nær, og behøves der en ny Ridder Gozon, der med sin stærke Arm og sin stærke Landse kan tiltvinge sig Adgang? Ak, nei! Vorherre bevare den ædle Ridder Gozon, hvis han lever endnu, fra at komme her med Landse! Det var at lofte væbnet Haand mod Politiet, han vilde komme i Forbedringshuset, og Politibetjent Poulsen vilde gribe Leiligheden til at faae sig et Par nye Beenklæder paa hans Bekostning. Nei! Ubevæbnet, stille og beskeden maa man komme, og derfor erklære vi strax foreløbig, at vi ikke ville sige et ondt Ord om Prindsen af Hessens Formæling. Efter saaledes at have viist Tegn, haabe vi, at Passagen staaer os aaben. Og i Grunden; hvorfor skulde vi sige et ondt Ord? Der kan jo ikke indvendes Noget imod det Parti, Prinds Wilhelms Søn gjør. Ærlig i talt, vare vi i hans Sted, vilde vi gjøre det Samme og mene, at vi havde gjort et brillant Parti. Naar man kan faae en ung, smuk, velopdragen Pige, dertil rig og af god Familie - en Nar den, der ikke slaaer til, Og hvad Bruden angaaer, da har hun jo ogsaa Grund i til at være fornøiet: Brudgommen er en ung, dygtig Officier, der i meget kort Tid er avanceret fra Ritmester til Generalmajor og engang kan avancere til Konge af Danmark, men forhaabenlig først om mange hundrede Aar (for haabe vi nemlig ikke, at den oldenburgske Stamme skal være uddød). Endelig ansee vi det ogsaa i alle andre Maade for aldeles passende, at Prinds Wilhelms Søn bliver gift med en russisk Prindsesse. Jmidlertid have vi dog en ganske lille Smule at bemærke ved Giftermaalet, hvorom vi i al Beskedenhed ville være saa frie at yttre os, overladende det til høiere Vedkommende at tage vort Vink under Overveielse. Man troer maaskee i politisk Henseende? Jh, nei! Vorherre bevare os for det Beslag, som vilde blive Følgen, og desuden mene vi, at Danmark maatte være et daarligt Land og det danske Folk et daarligt Folk, om et Ægteskab mellem to unge Folk skulde kunne gjøre dets Lykke eller Ulykke. Men det er disse beslaglæggelser. Man kan jo blive angst og bange ved denne russiske Forlovelse, naar for dens Skyld endog "Folkebladet" kommer under Beslag. Og gaaer det saaledes ved Forlovelsen, hvorledes vil det saa gaae ved Giftermaalet? Saa er maaskee ikke engang Adresseavisen sikker. En af Delene synes os burde vælges for at forhindre disse Ulykker, et energisk Skridt gjøres: Enten - Forlovelsen hæves eller-Beslaglæggelserne standses. Det Første vil man naturligviis ikke, altsaa det Sidste. Vi for vor Part erklære herved, at, hvis man kan blive fri for Beslag ved at indvillige i Forlovelsen, saa give vi høitidelig vort Minde.