Berlingske Tidende, 1831-03-22
London, den 11te Marts. Debatterne om Reformbillen ere opsatte, uden at dens Avindsmænd derved ville vinde Andet end at Sagen trækkes i Landrage, til den offentlige Mening har allerede saa hjærvt erklæret sig for Reformplanen, at det vilde være farligt for hvilketsomhelst Ministerium, at gjøre den Modstand, og det er derfor høist sandsynligt, at de, der have væddet, at den foreslagne Reform, selv i det nærværende Underhuus, vil blive antagen, hvad Hovedpunkterne angaae, ere paa Veien til at vinde Væddemaalet, Ja, der paastaaes endog, at Sir Robert Peel nu er bleven saa overrasket at Nationalstemmens almindelige Udtryk, af de fjendtligste Partiers Overeensstemmelse - saavel dets, som hidtil aldeles ikke vilde høre om nogensomhelst Reform, som dets, der ikke vilde lade sig nøje med Mindre end almindelig Valgret og hemmelig Votering, - saa overrasket af den Begeistring, der giør saavel Corporationer beredvillige til at deele med Flere den Valgrettighed, de hidtil udelukkende nøde, som den lavere Almueklasse ligesaa villig til at overdrage sin Valgrettighed til sine formuende Medborgere, at han har erklæret, at han ikke vilde lægge Reformen i det Hele nogen væsentlig Hindring i Veien. Saameget er vist, at han har vægret sig ved at stemme med dem, der, enhver Forbedrings Fiender, ville modsætte sig Billens første Oplæsning. Tvertimod mener han nu, at Tiden er kommen, da en vis Reform er nødvendig, og han holder det for billigst, at man ved den første Oplæsning giver Ministrene Leilighed til at lade Bil lerne, der indeholde deres Forslag, trykke, og Nationen til at yttre sin Mening derom. Efter Ministeriets Plan skal den anden Oplæsning skee for Paaskeferierne. Ultratorerne ynde aldeles ikke denne Opsættelse, thi de skjønne, at Folket, der ved offentlige Blade faaer nøje Kundskab om Alt, hvad der foregaaer i Parlamentet, ikke behøver hiin officielle Bekjendtgjørelse af Reformplanen til at begeistres for den. Baade i London og i andre store Byer have i adskillige Dage Forsamlinger fundet Sted, der næsten eenstemmigen have indsendt Takadresser til Kongen og Ansøgninger til Parlamentet, for at fremme hiin Forholdsregel. Ogsaa er det mærkværdigt, at der blandt alle dem, som hidtil i Underhuset have talet imod Reformbillen, næsten ikke er een eneste Repræsentant for en Bye eller et Grevskab, hvor fuldkommen Valg frihed hersker. Tvertimod vare næsten alle Opponenter Repræsentanter eller Eiere af saadanne Flækker, der enten ganske eller tildeels skulle miste deres Repræsentationsret. Marquis Chan dos, Hovedet for dette Partie, dristede sig endog til den Trudsel, at han vilde gjøre Brug af sin Ret, som Parlamentsmedlem, til at hindre den aarlige Fornyelse af den saakaldte Mutiny=Bill, dersom Ministrene ikke gave deres Bevilling til, at Terminen for Reformbillens anden Oplæsning blev forkortet. Hiin Lov, der giver Kronen Ret til at dæmpe Oprør ved regulær Militærmagts Anvendelse, voteres, siden Vilhelm Uldies Regjeringsperiode, at Underhuset aldrig for længere Tid end et Aar, "at ingen britisk Monarch skal ville regjere uden Parlament; i det Øjeblik, da hiin Lov ophørte, vilde enhver Soldat ustraffet kunne forlade sin Fane, og Kongen ingen Armee meer have. Det er derfor aldeles ikke sandsynligt, at en Mand af Lord Chandos høje Rang og store Formue, skulde have i Sinde, virkelig at iværksætte en saa factios Trudsel. Men Trudslet høre til Dagens Orden. - Da de Lister paa dem, der have stemt for og imod Reformen, skulle trykkes, saa turde vel mangt et opponerende Parlamentmedlems Eiendom, ja vel endog Liv, være udsat for stor Fare, dersom Reformen skulde falde igjennem.