Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1807-04-14
J Jrland lever i denne Tid en digterisk Sanger, der fuldkommen realiserer den Jdee, man gjør sig om Fortidens gamle Barder. Med ham uddøer uden Tvivl den fordum saa berømte Slægt, der, efter Ossian, kaldes. "Sangens Sønner. Han hedder Dennis Hampson, er 110 Aar gammel, og boer i en ussel Hytte ved den Malliganske Kyst. J sit tredie Aar mistede han Synet i Kopperne; formedelst en uhyre Gevært paa Bag hovedet har han hos Folket faaes Navn af Manden med de to Hoveder. Jøvrig har han et ærværdigt Udseende, er munter, snaksom og meget beredvillig til at synge sine gamle Melodier, under Accompagnement af Harpen. Jnstrumentet er ligesaalider som han selv blevet skaanet af Tiden, men han spiller det med beundringsværdig Rigtighed og god Smag. Som bekjendt stride Jrlænderne og Skotlænderne om Ossian, og de Grunde, hvorfor de første tilegne sig denne, ere ikke ganske forkastelige, thi i Bardens Sange forekomme de meget ofte. J det mindste havde de fra de ældste Tider lignende Skjalde; Jrlands Vaaben er desuden en Harpe. Harpespilleren Hampson besidder en beundringsværdig Hukommelse, som han ogsaa behøver til sin Musiks Ord og Toner, og som han aflægger Prøver paa i sine omstændelige Fortællinger om sin egen og Andres Familier. Med Henrykkelse taler han om den gamle gode Tid, da (fornemlig i Provindsen Cannanght), Musiken var almindelig æret og yndet, da der i hver god Famitie fandtes Harper i Mængde, og selv Qvinder ikke blodt spillede derpaa, men endog gav Underviisning i at spille paa Harpe. Saaledes lærde han denne Konst i sit tolvte Aar af sin Kone, derpaa af en blind Harpespiller, og derpaa af en anden, som reiste omkring i Landet. Man seer, at de omkringtrækkende Harpespillere ere blinde; det samme var Tilfældet med adskillige fabelagtige Harpespillere i det gamle Grækenland, saavelsom med Ossian og vor gamle Hampson og hans Lærer. At den vidunderlige Harpespiller i Wilhelm Meister ved sit graa Haar og sit lange hvide Skjæg har lyse blaae Øine, er egentlig en Feil mod Costumen. Hampson er anden Gang givt, han har en Datter, lever lykkeligen i sin Familie og er endnu temmelig sund; hans Yndlingsdrik var tilforn Øl, men nu drikke han Melk med Vand; hans fornemste Føde er Kartofler. Naar jeg har spillet, pleier han at sige, gad ingen Harpespiller lade sig høre efter mig. Overalt er noget forfængelig Selvroes det eneste Tegn paa nogen Aandssvaghed hos denne ellers retskafne, muntre og fornuftige Olding; han paastaaer, at hans Svigersøn er en slet Huusholder, og at han selv maa føde Familien; han taler ligeledes gjerne om mange Standspersoners Ønske, at høre ham, den berømte Harpespiller, og om Tillavelserne til Reisen, for at tilfredsstille disses (indbildte) bønlige Jndbydelser. Endnu i Aaret 1804 reiste imidler tid Bunton, en berømt Musicus, fra Belfast til den gamle Hampson, og lagde Mærke til hans Melodier og Spillemaade; den er i den bedste gamle Stiil, Af hans Poster have de Engellændere, der nyligen besøgte ham, ikke leveret nogen Prøve, men de have anført de Vers, der findes paa hans Hav pe og som ere af følgende Jndhold: J Noas Tid var jeg grøn, efter Syndfloden tabte jeg mig indtil Sytenhundrede og to; da trak Kormac Kolly mig frem af Jorden; han har givet mig denne Skikkelse. Mit Navn er Musikens Dronning. Pasman Oglu (sluttet). Da Tyrkerne ikke kunde udrette noget, begyndte de Underhandlinger mod Paswan, efter hvilke han skulde betale Porten 5000 Punge, men hvorimod han fik Tilgivelse for sin Forseelse og Paschaliket Widdin. Men WiddinsBeleiring, som havde varet 2 Maaneder, var neppe ophævet, førend Paswan forflyttede Scenen til Romelien, og ødelagde med en uhyre Mængde Misfornøiede, som 1795 bleve bekjendte under Navn, af de Romeliske Røvere, Landet fra Tirnowa til Adrianopel. Begler Bey Alo Pascha formaaede ham vel til at afskedige denne Røverbande, for at forsone sig med Porten; men dette skede kunfor et Syns Skyld og for at prøve Regjeringens Svaghed. Derfor stillede han sig ogsaa i Aaret 1797 offentlig i Spidsen for Rebellerne og ordnede den i Corpser, og da han havde 30 til 40,000 Mand samlede, søgte han at bemægtige sig hele Donaustrømmen, lagde imellem Belgrad og Rudschuk, i Nikopolis og Selstowe, stærke Garnisoner, indtog Orsowa og Semadria, syntes derpaa at ville angribe Belgrad; og søgte ved sine Emissairer at forskaffe sig Tilhængere i Bulgarier og Bosnien. Han indtog meest Folk ved allevegne, hvor han reiste igjennem, at formindske Afgivterne, haandhæve stræng Retfærdighed og beskytte Handelen. Da han nu var Herre over hele Servien og Bulgarien indtil Philipsthal, hvor han havde sin Leier, fik Begler Bey af Romelien Ordre, at angribe ham; men da han var for svag, maatte han ved Adrianopel blot handle deffensiv, og tillade, at Paswans Streifcorps trængte frem lige under Murene af Adrianopel og Constantinopel. Nogle Paschaer af Macedonien og Grækenland stode i Forstaaelse med ham, og endeel af de Tropper, der marcherede imod ham, gik over til ham. Porten maatte nu befrygte i hele det Enropæiske Tyrkie en Revolution, og derfor lade komme Tropper fra Asien, som den overlod til den berømte Capitain Pascha, Husseins Commando.