Berlingske Tidende, 1751-12-31
Hans Kongel. Majestet, som søger med største Omhyggelighed, at bringe sine Kongerigers og Staters Commerciun alt meere og meere i Flor, har Allernaadigst behaget at forunde nogle af Sine Undersaatter, at søge Correspondenz og Handel til St. Crux og Saffia, i det Maroccanske Riges Havne. Til den Ende havde Hans Majestet for nogle Maaneder siden den Naade, at give de Skibe, som seyle fra de Kongelige Havne paa de Fahrvande, der bestryges af Søerøverne, en Convoy af 2de Fregatter. Allerhøystsamme beordrede ogsaa Chefen for Tropperne, at negotiere en Handels-Tractat ved Hoffet i Marocco, med den fornødne Tilladelse og Frihed, at legge Grunden til dette Establissement og samme at forvisse. Jnstruxerne for denne Officier vare klare og tydelige, og indeholdt alleneste dette, at han skulde søge, at erholde for Hans Kongel. Majestets Undersaatter de samme Fordeele, som andre Nationer nyde, der staae i Tractater med Keyseren af Marocco. Saadanne have Kongens Hensigter og befalinger været. Men Hans Majestet har for 3 Maaneder siden med Forundring maar fornemme, at Hr. Lonqueville, maaskee af forblindet Nidkiærhed og slemme Raadgiveres Forførelse, er gaaet fra sin skyldige Lydighed og de ham givne befalinger, i det han har meent at giøre det bedre, og ladet sig forlede til, med PrinSidy Mahomet, Keyserens Søn af Marocco og Commendant i St. Crux og Saffia, at slutte en Tractat, formedelst hvilken de Kongelige Undersaatter skulde tage den heele Handel paa begge Stederne i Forpagtning, og drive samme med alle andre Nationers Udelukkelse. Hans Kongel. Majestet har ikke ratificeret denne Tractat, siden den gik uden for det Øyemeed, Allerhøystsamme havde foresat sig, og man nok kunde see de ubehagelige Følger forud. Man har Omhu for at forekomme saadant, imens man ved Skrivelse under 27 Sept. af Hr. Lonqueville fornam, at samme allerede havde yttret sig, og at Prinzen af Marocco havde taget sit Ord tilbage, og brudt Tractaten, under det saa latterlige som selsomme Foregivende, at de Danske søgte at bemægtige sig Landet, en Beskylding, som var ikke vel at giøre trolig, da der neppe 10 eller 12 Mand med Officeren, efter Fregatternes Afreise, som alt i Begyndelsen af Sept. Maaned havde fortsat deres Kaas til de andre dennem anviiste Steder, vare blevne i Land. Man fornam med det samme, at Prinzen af Marocco havde ladet forkynde Hr. Lonqueville og hans lidet Følgeskab Arrest udi en Kiøbmands Huus, hvor de vare virkelig vel nok placerede; men han havde ladet borttage og registrere Hans Kongel. Maj. Undersaatters Effecter, der vare i St. Crux, han havde ogsaa ladet tage hen ved 40 Mand fra de Danske Skibe til Fanger, hvilke man havde vidst ved Svig at lokke i Land Det er sandt, det stod Keyseren af Marocco frit fore, at enten ratificere eller ikke ratificere den ved hans Søn sluttede Tractat. J den Henseende kunde man ingen Bebreydelse giort ham; men at legge Haand paa en Officier, der er forsynet med en Kongelig Creditiv, at plyndre Kiøbmænd, som tryggeligen forlade sig paa Troe og Love og paa given Parole, uden at yttre den ringeste Mistanke, og tractere dem som Fiender, det er aabenbare at giøre Skaar i de helligste Retter, som endog af de barbareste Nationer holdes i Ære. Det er Misgierninger, som alle Europæiske Nationer efter billigheds Grund og i Henseende til deres Jnteresse maa fordømme og bære Afskye for Paris, den 13 Dec.