Aalborg Stiftstidende, 1828-07-09
Det russisketyrkiske Krigs-Theater. Vi forlode det russiske Hovedqvarteer sidst ved Babadagh, en Stad paa omtrent 10000 Mennesker ved den sydligste af Donauens Arme. Vi finde det denne Gang omtrent 10 Mile længere sydligt ved Kustendzia(paa Kortet Kiustenza) en Stad ved Sortehavet. Operationerne gaae altsaa langs Kysten, og det er først ved sidstnævnte Stad, at man har stødt paa tyrkiske Tropper, mod hvilke der den 17de og 18de har været skarmydseret. Men disse Forsøg paa at standse Russernes Fremrykning have været uden Virkning og ikke kunnet hindre General Rüdiger i, den 19de at opkaste sine første Batterier imod Fæstningen. Keiseren tog dem samme Dag i Øiesyn, men det var ved Tilbagekomsten herfra, at han modtog bedrøvelige Efterretninger fra Braila. Da disse skildre den første blodige og tragiske Scene i dette Drama, ville vi levere den officielle Krigsberetning derom af Berliner Statstidende, dateret: Leiren ved Traans Vold (i Egnen af Kustenzia, den 20de Junii. Beleirings=Arbeiderne for Braila vare komne saavidt, at intet videre blev tilovers end at lade skyde Bresche. Tre Miner bleve altsaa anbragte under dens Volde. De paa høire og venstre Fløi vare bestemte til at ødelægge Escarperne (Fæstnings Gravens indre Skraaning) paa 2 Puncter; den i Midten skulde derimod fylde Graven, for at lette Bestigningen af Brescherne. Man besluttede, den 15de Juni om Morgenen Kl. 3, naar den 3die Raket gik i Luften, i samme Øieblik at antænde alle 3 Miner. Strax, naar de vare sprængte, skulde vore Tropper rykke frem imod begge Brescher og storme Fæstningen. De vare deelte i 2 Colonner, hver af disse atter i 2 Schelons, for gjensidig at understøtte hinanden. Naar begge Brescher vare tagne i Besiddelse, skulde 1 Afdeling besætte Volden, 2 Afdelinger trænge ind i Centrummet af Fæstningen og den 4de danne Reserven. Alt stod den 15de beredt til Angrebet. (Et alvorligt høitideligt Øieblik, naar Øiet af Tusinder saaledes stirrer efter de stigende Raketter, som vise en saa stor Deel af dem Veien til hine høiere Regioner.) Minen paa høire Fløi blev antændt, da den anden Raket steeg, altsaa 2 Minuter tidligere end det havde været bestemt; den sprang for tidligt, og den Officeer, som skulde have tændt den midterste Mine, begroves under dens Ruiner. Denne Mine blev altsaa ikke tændt. (Af saadanne uforudseelige uheldige Omstændigheder afhænge i Krigen Feldtherrens Hæder, Tusinders Liv, Feldttoges Udfald og hele Rigers og Nationers Skjebne.) Minen paa venstre Fløi sprang rigtig ved 3die Raketsignal. Røg og Støvskyer, gjorde det umueligt bestemt at see, om en af Brescherne kunde passeres. Vore Colonner begyndte ikke desto mindre Stormen. J Spidsen af samme befandt sig samtlige Generaler og Officerer, saavelsom de Frivillige, som havde tilbudt sig at ville først bestige de fjendtlige Volde. De paa høire Fløi, 120 i Tallet, kastede sig i Graven og det lykkedes dem at bestige Voldene, da Jorden ved Minens Sprængning var bleven løs. Men, da ingen Understøttelse umiddelbart kunde følge dem, fandt de samtlige, paa en Underofsiceer nær, som kastede sig i Donauen, Krigerens hæderlige Død. Paa venstre Fløi indtraadte samme Hindringer, og forgiæves anstrængede vore Tropper sig for at seire over de uovervindelige Vanskeligheder, som satte sig imod deres Bestræbelser. Forgiæves udsatte Generaler og Officerer, ansporede af Storfyrst Michael, som selv ledede Stormen, sig med største Tapperhed, for den fjendtlige Jld, for med deres heeltemodige Exempel at virke paa Tropperne. Man saae snart, at Stormen ei kunde lykkes og trak sig tilbage. Jmedens Tropperne befandt sig i Graven og igjennem Communications-Sapperne, droge sig tilbage indtil den 3die Parallel i deres tidligere Stilling, indtog Regimentet Kasan en Stilling paa nogle af Værkernes yderste Puncter. Denne Bevægelse blev udført med største Orden, omendskjøndt med et betydeligt, men uundgaaeligt, Tab, ved Fjendens Jld, som i Stedet for sit demonterede Vold-Skyts, benyttede sig af Feldtskyts, som ovenikjøbet var ypperligt betjent. Neppe blev han vort Tilbagetog vaer, førend han fordobblede sin Jld, og, for ei at lade et saa gunstigt Øieblik ubenyttet, gjorde Garnisonen ikke mindre end 6 Udfald, det ene efter det andet, for at forstyrre vore Værker. Men med et stort Tab af Døde bleve de, ved Regimentet Kasans beundringsværdige Tapperhed, stedse tilbagedrevne. Klokken 11 1/2 (altsaa efter 8 Timers Fægtning) havde vore Tropper igjen indtaget den Stilling, som vi før Stormens Begyndelse havde inde, og, trods sine gjentagne Angreb, var det ikke lykkedes Fjenden at erobre eller tilintetgjøre noget af vore Værker. Den uheldige Mine, som ikke kunde tændes, lod Storfyrst Michael Dagen efter sprænge. Den 17de kom tyrkiske Parlementairer og androge paa en 10 Dages Vaaden stilstand, med den Erklæring at ville overgive Fæstningen, saafremt inden den Tid ingen Undsætning kom Storfyrsten bevilgede blot en 24 Timers Vaabenstilstand, som ogsaa blev antaget. Følgen har været, at Storfyrstens Adjutant, Oberst Bibikow, har overbragt Hans Majestæt Brailas Nøgler den 20de. Ligeledes skal en Fæstning Matschin. have overgivet sig. Den 15de Juni har altsaa været en Dag i denne Krigs Historie, som har viist begge krigførende Nationers Tapperhed i et lige glimrende Lys. Men Russerne tilstaae selv at have lidt et føleligt Tab. Generalmajorerne Wolff og Timroth ere faldne. 1 General, 3 Regimentschefer, 16 Stabs-Officerer og 75 Subaltern-Officerer ere saarede. - 640 Underofficerer og Gemene ligge paa Pladsen og 1340 ere ved Saar for kortere eller længere Tid satte ud af Activitet. Det Mod, med hvilket Tyrkerne have forsvaret sig, lader den russiske Beretning vederfares fortjent Roes, men de gientagne Udfald have ogsaa kostet dem mange Mennesker - Det er denne Tapperhed, som Tyrkerne især ved Fæstningers Forsvar saa ofte have lagt for Dagen, som vil kunne supplere mange andre Mangler hos dem, i denne Krig, og som især ved Forsvaret, af Bjergpasserne i Balkanbjergene vil udvikle sig. Har en Fæstning af 4de Rang, som Braila, kostet Russerne saameget at erobre, da ville hine Passer koster sig forcere. Da Russerne i Krigen fra 1805 til 1812. i 7 Aar stode seierige med 100000 Mand sønden for Donauen, var det disse Passer, som opholdt deres videre Fremtrængen. De vovede end ei at forsøge paa at passere dem, og nogle faa Kosakhobe, som gjorde slige Forsøg, fik en blodig Tilbageviisning af de tyrkiske Spahis, et Cavallerie som i bjergige Egne er uforligneligt. Kort, Feldttoget eller Feldttogene, som denne Krigs store Formaal vil gjøre fornødne, kunne blive blodige nok. Heller ikke synes Tyrkernes OperationsPlan, om den virkelig bestaaer i at rykke med en stor Magt ind i Vallachiet, saasnart de russiske Hære ere komne over Donauen, at være saa slet lagt; thi en slig Trudsel paa Operationslinien, især af tyrkiske lette Tropper, kan stedse være farlig for den fremrykkende Hær, om endog Communicationen med det sorte Hav formindsker denne Fare noget. - Det skal endnu kun være lykkedes 30000 Russer, med forholdsmæssigt lidet Artillerie og Cavallerie, og ikke uden Møie og Fare, at komme over Donauen. J Fyrstendømmerne ere Bojarerne ei saa synderlig glade ved de stærke Requisitioner, som Hærens Forpleining giør nødvendig, endskjøndt der jo rigtignok gives Bons derfor efter Lande priser. Saasnart imidlertid hele den russiske Armee er kommen over Donauen skal det være Planen, med et Hovedcorps paa 80000 Mand at gaae mod Schum la, for der at angribe den tyrkiske Armee, hvis Styrke anslaaes til 70000 Mand, imedens et detacheret Corps af 20000 Mand sætter sig i Besiddelse af Warna og under Medvirkning af den russiske Escadre i Sorte Hav langs med Kysten rykker frem mod Constantinopel. Alle faste Pladse i Ryggen af den russiske Armee skulle observeres ved afsondrede Corps.