Berlingske Tidende, 1836-06-18
Paris, den 10de Junii. - Den første Taler, der i Deputerede Kamrets Møde i Gaar behandlede de algierske Anliggender, var Hr. Delaborde. Han stillede de trende, med Hensyn til Algier opkastede Systemer ligeoverfor hinanden: 1) Colonisationen; 2) aldeles at forlade den franske Occupation; 3) at indskrænke Occupationen til nogle Punkter, der skulde besættes med Militair. Det sidstnævnte af Undersøgelses-Commissionen billigede System syntes ham det ulykkeligste og fordærveligste af alle tre Systemer, da den hemmelige Tanke, lidt efter lidt at opgive det Hele, laa til Grund for samme, uden at man havde vovet, frit at udtale denne Tanke. Ærefuldere vilde det være, skjøndt dog en Skam, hvis man aldeles opgav Occupationen. Men herimod stred saavel Nationens Æresfølelse som dens Jnteresse; det maatte være den høiligen velkommen, i en Bortfjernelse af 56 Lieues fra dens Kyster at have fundet en Coloni, der, naar den rigtigt benyttedes, frembød alle de Fordele, man kunde vente sig af fjerne Colonier, uden dermed at forene de sidstes Misligheder. Han stemmede derfor for Colonisations=Systemet og for den fra Regjeringens Side foreslaaede Credit til sammes Opretholdelse. – Saaledes talte ikke Hr. Duvergier de Hauranne; thi han besværrede sig allerførst over, at Regjeringen, ikke havde fulgt den Plan, der ved Budgets-Votum met forrige Aar var blevet den antydet, og til hvis Efterlevelse den dengang havde forpligtet sig, nemlig den Plan, at anvende færre Soldater og færre Penge end hidindtil paa Occupationen, og til den Ende at afholde sig fra unødvendige Excursioner og Expeditioner. Allerede den Expedition, ved hvis Udførelse man havde lidt Nederlaget ved Macta, havde været uretfærdig og unyttig. Rigtignok havde man været nødt til at hævne Nederlaget og at gjenoprette de franske Vaabens Ære. Men om han ogsaa vilde indrømme, at en Expedition til Mascara havde i dette Øjemeed været nødvendig, kunde han dog ikke begribe, hvi man havde afbrændt denne Stad, denne de der boende Folkeslags hellige Stad, og endnu mindre hvi – efterat de franske Vaabens Ære var gjenoprettet – Toget til Tlemecen var blevet anordnet og fuldført, da samme laa aldeles udenfor de Beregninger, med Hensyn til hvilken man var kommet overeens i forrige Session. Han maatte vel derfor antage, at de africanske Besiddelsers Gouverneur havde overskredet de ham af Regjeringen meddeelte Jnstructioner. Et definitivt Resultat af denne Expedition vilde maaskee kunde tjene til Undskyldning for samme. Men da man nu ved den Stilling, hvori de franske Tropper ere geraadede ved Tafnas Munding, noksom kan see, hvorledes hiin Expedition ei har havt noget andet Resultat, end at opirre Araberne endnu meer, at forstørre Fjendernes Antal og at ryste de Franskes saa roeste Alliantser, med de indfødte Stammer, saa tjener denne Expedition kun til den høieste Dadel for dens Anordnere og Fuldførere. Jsær maatte han dadle det Barbari, der havde hersket ved denne Expedition. Jkke nok, at den franske Hærførers Proclamation med Velbehag omtalte de afskaarne Hoveder, hvilke de Bundsforvandtes Anfører, den grusomme Foussuf havde havt at fremvise; men samme Hærfører havde endog billiget de Grusomheder, med hvilke man havde aftvunget Tiemecens Jndvaanere Contributioner, og i saadant Øjemeed anvendt Bastonade og andre Plage midler. Et Colonisations=System vilde kun da kunne lykkes, naar man udrydede de indfødte Stammer, hvortil man dog slet ingen Ret havde. Hine Stammer ville nu engang ikke amalgamere sig med Franskmændene. Men hvis man vilde føre en Ødelæggelseskrig med dem, da vare de af Regjeringen forlangte 30,000,000 Franker og 23,000 Mand ikke nok; man maatte have 60,000,000 Franker og 50,000 Mand dertil. Derimod kunde man iværksætte den militaire Bibeholdelse af de faste Kystpladse og den næste Omegn med 19,000 Mand og 23,000,000 Fr., som Commissionen vilde bevillige. Kun dette vilde han give sin Stemme til, og selv det kun da, naar Regjeringen forinden havde tilkjendegivet, at den misbilligede Forsømmelsen af den, i forrige Session aftalte Plan, naar en streng Undersøgelse af hine Barbarier var blevet anordnet, og naar den havde forebygget Gjentagelsen af lignende Overskridelser af dens Befalinger. Tillige forlangte han at vide, om Regjeringen havde modtaget Besværinger fra Tiemecens Jndvaanere, samt, hvilke Hensigter Regjeringen havde med Marocco.