Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1766-06-30
Fortsættelse af Samtalen mellem Cartouche og Ronlus, afbrudt i No. 25. Cartouche, Var du ikke en Konges Søn, Hvad havde du fornøden ved Misgierninger af opsvinge dig til en Regent; Rom. Jeg var en Konges Datter-Søn, men uden at vide det selv, siden jeg i min Barndom var bleven henkasted paa Marken, Følgelig kaagede det Kongelige Blod i mine Aarer, og nødede mig til at erobre. Jeg satte mig i Spidsen af de Hyrder, blandt hvilke jeg levede. Jeg samlede mig et Anhang af LandStrygere, forløbne Slaver, vanstægtede Sønner, forarmede Vellystige. Med denne liden Krigs vær sat jeg mig op imod Herren i Landet, og tog Livet af ham hans eget Pallads. Cart. Ryggelsløse Menneske: Hvorledes kunde du undskylde det, at du dristede dig til at lægge Haand paa din egen Fyrste, Rom. Jeg udraabede ham for en Tyran, der havde trædet Lovene under Fødderne, og anseet dem saaledes, som de ei skulde være givne for ham saavel som for Undersaatterne Cart. Men hvo giorde dig til hans Dommer, Roe. Mit Mod og Lykke, hvilke visede Retfærdigheden af mit Foretagne. Det er jo nok. Derefter forskandsede jeg mig med min Bande af Flygtlinge og Banditer, Vi byggede os Hytter, og Huse, paa det vi didhen kunde bringe i Sikkerhed det Bytte, vi gjorde, i Landet af Qvæg og Jord-Frugter, Jeg gjorde af dette Sted en fra Stad for alle Misgiernings Mænd, hvilke havde undflyet Justitzen. Det var Begyndelsen til Staden Rom. Disse vare dens første Stam=Fædre. Min Broder Remus havde været deelagtig i alle disse mine Foretagender. Men jeg vilde ei taale nogen Ligemand eller Stalbroder i den nye Stat Jeg yppede derfor Tvist med ham om en ringe Ting, og slog ham ihiel. Cart. Er det mueligt, at Herske-Lyst kand giøre et Menneske saa afsindigt, og saaledes hos ham undertrykke al menneskelig Tilbøielighed, Rom. Det du kalder Afsindighed, det kaldede mine Soldater Kiende-Tegn paa Mod og Tapperhed. Det er sandt, mine Naboer ansaa det med andre Øyne. De vilde ingen Samqvem have med mig. J sær undslog de sig for at gifte deres Døttre til mit sammenbragtPak. Dette havde inden kort Tid ødelagt mit Regiment. Derfor borttog jeg en Dag fra Sabinerne 683 Jomfruer, hvilke jeg med korte Ceremonier lod holde Bryllup med mine Folk. Cart For at fylde Uretfærdigheds Maal manglede der endnu et Menneske-Rov. Rom. De bleve ved Alteret til Rommerinder Nous changions at an tels ces filles en Romaines, Cart. Men hvad vare disse Romerinder vel andet end Straten-Røveres og Morderes Hustruer, Rom. Dette Jomfrue-Rov havde imidlertid den lykkeligste Følge. Det endedes ved begge Nationers Forening. Efter Tatii Død fik jeg hans Rige til mit. Jaer derpaa om mig med Magt. Fidenater, Ca mariner, Veienser maatte den, ene efter den anden, blive mig lydige, de nærmeste først. Cart. Du siger ikke for hvilken dig tilføied Uret, du paaførte dem Krig, Maaskee du førte kun Krig for at faae Koner, Borgere og Lande. Romulus. Du uskyldige Menneske! Den Uret, de gjorde mig, bestod deri, at de ikke godvillig vilde afstaae mig deres Lande og Gods, skiønt jeg var mægtigere end de. Cart. Troede man i din Tid, at Magt og Styrke gav en Ret over andre, Rom. Det er en Ret, man har havt i Verden fra Alders Tid. Naturen har selv indført den. Den har jo given nogle større Styrke end andre. Derved har den overgiven den svagere til den stærkere. Derved ere Dyrene blevne Menneskene underdanige. Derved herske igien blandt Dyrene de mægtigere over de svagere. Cart. Jeg seer virkeligen, at jeg i Ligning mod dig, har kun været en liden Misgiernings-Mand. Du sammenblander jo hæsligen alle Begrebe om Godt og Ondt, om Ret og Uret. Jeg holdt Maade i mit Straten-Røverie. Jeg lod mig nøie med, at jeg kunde skaffe de aftakkede Soldater, hvilke søgte Tieneste hos mig, naar Kongen ei meere behøvede dem, den fornødne Underholdning. Til den Ende udtrykkede jeg kun de fulde Svampe, som vare fulde af fremmed Gods. Jeg satte ei Nation i Felten mod Nation, men kun Mand mod Mand. Jeg bemægtigede mig ingen Sæder, men kun enkle Huse. Jeg tog ikke Friheden med Godset. Jeg forsvarede mig meget mere end jeg angreb. Rom. Jeg var af Erobrernes Haandverk. Vi have iblandt vore Haandverks Bruge denne Sammenblandelse af Ret og Uret, som du forekaster mig. Er det ikke nok til mit Forsvar, at jeg paa min Side har havt Lykken og Guderne, hvilke have lykkeliggjort mine voldsomme Foretagender, Kom ihu, at Staden, Rom har sin Opkomst af mine Foretagender. Stifteren af Staden vil du intet holde den tilgode, Cart. Det er sandt, de have ladet det lykkes bedre for dig og nogle andre saa Erobrere. Men hvor mange hundrede andre, hvilke have været regierede af en lige Herske-Syges og Voldsom heds Aand, ere ikke blevne et Offer for deres Begiærligheder, og have, med mig og andre smaa og berømte Røvere, faaet Steil og Strikke til Løg, Endskiønt at Foretagende i den øvre Vender har er og og ustraffed, som er du derfor endnu er vadgaaen Straffen. Vent, at Retfærdighedens hævnende Haand engang pludseligen griber dig og kaster dig fra dette stille og følesløse Sted i en Pøl fuld at Jld og ydende Beg, hvoraf du aldrig skal opkomme. Da vil det er hjælpe Die, at du har lagt Grunden til den Romerske, Staat, er heller vil det nytte denne Stat selv, at den næsten af lige Grund-Sætninger har til reven sig Herredømmet over Europa og Asien.