Den Vest-Sjællandske Avis, 1822-12-24
Politiske Betragtninger i Anledning af den Engelske Nationalgield. (Disse Betragtninger ere tagne af November Heftet af den politiske Journal, et Tidsskrift, som bestandig hæver sig meere under sin nærværende Redakteur Hr. Koopmanns Bestyrelse. De ere foranledigede af et Forslag til at reducere den Engelske Nationalgield, som et Medlem i det Engelske Underhuus har i Aar udgivet i Trykken, og som er blevet omstændeligt recenseret i qvater ly Review, Juli Heftet d. A.) For hele Europa, i det mindste for de tilkommende Stægter aabner den Brittiske National gield, som saa ganske er voxet dette Lands Betalingsevne over Hovedet, mørke Udsigter. Man kan tænke sig hvilken Forvirring det vil foraarsage naar engang en Gield paa 800 Millioner Pd. Sterling komtrent 3,200,000,000 Specier eller 4,000000,000 Rigsdaler) skal ved et Lovbud reduceres til det Halve; da ikke allene en saadan Copital forsvinder af Pengemassen; men ogsaa 10 til 15 Millioner Pund Sterling i Renter komme aarlig mindre i Omløb blandt Folk end de have været vante til at modtage i en heel Række af Aar. Det maae nødvendigt frembringe et Stød der ligesom et Jordskielv vil foraarsage en Rystelse i alle borgerlige Forhold og Forbindelser ikke allene i England; men ogsaa i hele Europa, og Exemplet vil virke paa en frygtelig Maade overalt, hvor de samme Omstændigheder finde Sted. Det er saaledes ingen Tvivl underkastet, at der forestaaer de fleste Europæiske Stater en Gienfødelse, som ikke engang vil gaae saameget ud fra Amerika, i hvormange end de Tidernes Tegn ere, som hentyde derpaa, som fra deres Financer, netop disse ville nødde saavel Nationerne selv, som deres Regentere til at vende tilbage til det ældre System. J det første Aarhundrede ville Staterne ikke oftere kunne føre en Krig, som skal vare i 25 Aar, og hvori en Million Soldater skulle bringes paa Benene; ligesaalidet ville Nationerne kunne føre en saadan Luxus i Henseende til alle Nydelser, og Livets Beqvemmeligheder, som de have gjort i de sidste 30 Aar. Der vil komne en Tid i England, da det vil blive umueligt at opdrive de Skatter, hvormed saavel alle Renterne af Nationalgielden skulle betales som de øvrige Statsudgifter berig liges. Denne ulykkelige Periode kan nu vel ikke komme paa engang, men maae efterhaanden nærme sig ligesom Agerdyrkning og Næringsveiene geraade i Forfald. Rystelsen af den omstyrtende Financebygning vil blive saameget stærkere, som man vil opsætte det længere med at foretage dens Reparation. Men nye Lettelser i deres Kaar, som skulle betale Afgifterne, og som tilveiebringes ved en eller anden Reduction maae foraarsage nye Vanheld endskiøndt under andre Skikkelser. Formindskelsen af Statscreditorernes Renter maae virke tilbage paa Handel og Vandel; thi selv den Bevægelse, som allene maae frembringes ved de 30 Millioner Pund Sterling, som hi dindtil blive udbredte iblandt dem maae da ogsaa forsvinde. Landets Gield og Renter ville da tildeels blive formindskede; men Kilderne til Jndtægten selv ville ogsaa blive indskrænkede og tildeels tilstoppede naar Udgifterne blive betydelig indskrænkede. Bliver derfor Helbredelsen just ikke værre end Sygdommen, saa vil den dog blive ligesaa slem. Grund eiendommene ville vel reise sig noget over deres faldne Værdie, men ved det at de komme til at gaae igiennem manges Hænder, saa ville de saaledes komme til Forfald, at der vil behøves mange Aar for at hielpe den op igien. Arbeidslønnen vil da blive lettere ligesom Levnetsmidlerne og andre Fornødenheder; men Arbeidet vil ogsaa blive fieldnere, især naar Folkemængden voxer til ved en langvarig Fred og ved Vaccinationen og formedelst Mangel paa circulerende Penge. Staten vil da vel igien blive forsaavidt rigere, som den har selv slaget en Streg over en Deel af sin Gield, men i Grunden er den bleven fattigere tilligemed Undersaatterne, fordi selv en indbildt Formue, naar den ophører at virke maae frembringe næsten de samme Virkningur, som en virkelig. Først naar man saavel oven, som nedenfra, har vant sig til en Dekonomie, som er ganske forskiellig fra den hidtilværende, ville de gamle Saar blive lægte og med de nye Slægter, som fremkomme i Tidens Følge ville ogsaa mange selvskabte Fornødenheder forsvinde. Alle disse Vanheld ville dog, naar Stødet først er overstaaet og Smerterne nogenlunde forvunden, bringe den gode Virkning med sig, at Fredelighed, Nøisomhed og Sparsommelighed ville ven de tilbage, og at Europæerne, naar de først ere blevne vante dertil, ville finde sig lykkeligere ved det Stykke Brød, som uden Taarer er blevet frembragt paa deres egen Ager, end ved begge Jndiernes Skatte og Lykkerier, som i det eene blive kiøbte med Negernes Blod og i det andet med Europæernes Sveed og Sindsroe, naar ikke paa samme Tid de ungdommelige kraftfulde paa Hjelpemidler og Frembringelser umaalelige rige Republiker i den heele nye Verden ville hæve sig, Ostindien snart afryste sine Lænker. Ægypten, Persien og maaskee fleere fra det Tyrkiske Aag befriede Riger, ja endog de Australiske Øer hæve sig til en høiere Cultur og Magt, og ved deres Modstand saaledes nedtrykke Europa, at derikke vil blive noget tilbage for det af sin nærværende Storhed, undtagen den Erindring, som Historien opbevarer derom og den Hæder, som tilkommer det for at have opdaget og cultiveret den største Deel af Jorden; men som er bleven fordunktet ved saamange Grusomheder og Uretfærdigheder. –(Hvo som har Øren han høre, maae man tilraade Læserne af dette Stykke; thi det viser med Klarhed hen paa det, som Fremtiden vil føre med sig, som ikke kan undgaaes, og hvoref en stor Deel kan forudsees, saameget kan i det mindste forudsees med Vished, at der forestaaer en toralOmvæltning i alle Nationers indvortes og udvortes Forhold, de maae saa giøre hvad de ville, Det er ingen Følge af Regenternes personlige Feil og Lidenskabelighed; man tør tverimod paastaae, at ingen Tidsalder har været meere frie for politisk Lidenskabelighed og havt flere veltænkende Regentere end denne; men det er en uundgaaelig Følge af, at der foregaaer en Crisis i Menneskeslægtens Natur, da den træder ud af Ungdommens Alder og gaaer over til den modne Alder. Saaledes, som Skaberen lader visse Forandringer foregaae i Menneskets Legeme, naar Siælen skal gaae over til en nye Periode af Styrke og Modenhed; saaledes tilveiebringer Albestyreren visse Hovedforandringer i hele Menneskelivets Forhold naar Menneslægten skal giøre et Hovedskridt, fremad. Det rigeste Land paa Jorden (Amerika) forblev i sin Raaheds Tilstand, saalænge til den til Culturen fortrinlig bestemte Race af Menneskeslægten opnaaede den Modenhed, at den kunde tage imod det og give det den Forædling, som passer for det. Tidens Fylde er nu opnaaet, og Hovedrollen i Politiken vil nu gaae over fra den gamle til den nye Verden. Denne Bestemmelse er forhaanden, ingen menneskelig Viisdom formaaer at afvende den, og den Kamp og de Giæringer, som ville blive en uundgaaelig Følge af denne Overgang, ville kun tiene til at befordre den. Den eneste Udsigt for Europa til at redde sin Velstand, som er endnu tilbage for det, er ved det Tyrkiske Riges Undergang, at bane sig nye Veie til Asiens og Afrikas Rigdomme: Forsynet tilbyder det denne Frelse; men det synes at det maae paanøde det sin Gave. Hvad har Europa nu at giøre ved den politiske Sygdom, som den har at giennemgaae, Svaret tilbyder sig af sig selv; det har at forene Hænderne i Fred og Venskab for at betiene sig af den omtalte Udvei; at vaage over den indbyrdes Freds Vedligeholrelse, og erklære sit fredelige Sindelag, ikke blot med Ord, men tillige at vise det i Gierningen ved det at Staterne sætte sig paa en sand Freds for med hinanden, hvorved Nationernes Byrder, kunne blive lettede og Staternes Saar blive lægte, dog faaledes at de Staternes værdige Forsvarere, om ikke længer behøves til deres Forsvar, blive behandlede med den Ædelmodighed og Agtelse, om denne hæderlige Stand fortiener, At der i de Monarkiste Stater regieres i den liberale og fortroelige Aand, som giøre de landsfaderlige Regieringer til Menneskelivets største Held, og at er i de saakaldte frie Stater, sørges for saameget som mueligt at concentrere Magten, og at afskiære Parthiraanden sine vilde Rødder, hvorved disse Statsforfatninger blive saa let saa høist farlige for Nationernes sande Vel; At Sandhed og Oplysning søges som et ubetinget Gode, og at man forlader den Troe, at et aandeligt Mørke kan have nogen sand velgiørende Virkning, da det kan kun have en temporair god Følge, som det vaae Lys for den Blinde, som nyelig har faaet Synet; thi hvad der er Sandhed er kommen fra Gud og skader denne, saa kommer det blot af, at den bliver ikke behandlet og udbredet paa den rette Maade, endelig, at hver Stat søger at blive uafhængig i sit eget Skiød, ved Oeconomie i stue Statsindretninger og ved en tidlig fattet Beslutning hos Nationerne selv til at holde sig til de Nydelter Forsynet har skiænket dem i deres eget Land og i Tide at undvære Amerika. Saaledes er Menneskevennens Ønske, der belæret af Historiens Lys skuer ud i den taagefulde og uroelige Fremtid; men saaledes vil det ikke blive. Mennesket kom til Verden under Smerter; Livet er en stormfuld Søe det har at beseile og en regnfuld og mørk Himmel skal bedække dets Aften. Under en uafladelig Kamp skal Menneskenaturen hæve sig til en høiere Tilværelses Sphære – Kraften skal udvikles i Kampen, og Hvilen og Gladen vil først nydes maar hiin er fuldendet – Uroelige og truende ere de Tider, som forestaae; man vil holde Lyset tilbage, og man vil dog ikke formaae at vedligeholde Mørket eller udbrede det saaledes, at det vil blive velgiørende; man vil paa ge over, at Tingene skulle gaae i deres gamle Orden, og den nye Tingenes Orden vil dog uimodstaaelig frembryde; man vil bestræbe sig for at forhindre Udviklinger af de nye politiske Forhold, og de ville dog med Magt trænge igiennem; man vil lægge Tømme paa Tidens og Skjebnens Gang istedet for mild og føielig at lade sig lede af den; men den vil rive sine Styrere med sig i Begivenhedernes standselige Hvirvet; man vil føre blodige Krige for at komme i Besiddelse af Amerikas Rigdomme, og de ville dog blive Europa fratagne, og dets gamle Kilder til Glands og Rigdom ville tilstoppes. Den Rystelse, som de Europæiske Staters Financer ville engang prøve, ville ikke frembringe saa farlige Følger, som vor Forfatter siger; mange Familier kunne blive ruinerede; men den Velstand, som ikke kommer ind i den ene Haand vil danforblive i den andens – Men Hovedkilden til Europas Trængsler, naar de ikke med Forstand i Tide blive forebyggede, vil blive at Næringen vil gaae fra denne vor Verdensdeel, da baade Amerika vil selv fortære sine Rigdomme; og da især Noydamerika vil efterhaanden trække Sydamerikas Rigdomme til sig ved sin Jndustrie. Man seer det tydeligt for Linene naar man giør sig bekiendt med hvad der foregaaer i disse Lande. Derfore betænk Enropa hvad Tidens Aand tilraaber Dig: Lev i Fred! i indvortes og udvortes, ikke blot i en Fred af Navnet, men i en sand Fredstilstand, luk Dørrene optil Asiens og Afrikas Skatte; thi Du kan giøre det med Retfærdighed, bliv occonomisk og tarvelig og nøisom og oplyst, hvis ikke; da svæver Tugtelsens Riis over Dit gamle men uvise Hoved, og Dine indvortes Stridigheder ville blot bevirke Din Undergang og Amerikas Storhed; thi at stole paa, at bedre og heldigere Tider ville komme hielper Dig ikke; thi de ville ikke komme.)