Aarhuus Stifts-Tidende, 1846-07-20
Den kongelige Commissarius, Etatsraad Dr. juris Bang, aabnede den Roeskildske Stænderforsamling med en Tale, hvori han først gjorde opmærksom paa Danmarks lykkelige Tilstand, hvorhos han dog indrømmede, at der ved Siden deraf ere Forhold tilstede indenfor Fædrelandets Grændser, hvis Ordning oplyste og retsindige Mænd i de to sidste Aar have imødeseet og endnu imødesee med spændt Forventning og tildeels ikke uden Bekymring. Han gik derefter over til at omtale Udkastet til en ny Trykkefrihedslov, som skal forelægges de jydske Stænder, samt den provisoriske Anordning af 3die Juni d. A. Han haabede ogsaa, at et nyt udarbeidet Forslag til almindelig Værnepligt ogsaa i denne Session vilde blive forelagt Stænderne, ligesom der vil blive forelagt dem et Lovudkast, sigtende til at sikkre og forbedre Arbeidsklassens Kaar paa Landet. "J vore Landboforhold – sagde han – er en mærkelig Bevægelse fremtraadt i de senere Aar, og det er blevet Regjeringens Pligt at modvirke denne Bevægelse, forsaavidt den stiller sig som Opgave at fremme enkelte Klassers Fordeel ved Tilsidesættelsen af Andres velerhvervede Rettigheder, men derimod at agte paa de Ønsker, som ligge til Grund for denne Bevægelse, forsaavidt de have deres Rod i den Sandhed, at der ikke staaer Lidet tilbage, som bør søges tilveiebragt, for at fremme en heldig Udvikling af disse Forhold, paa hvilke det Heles Velvære saa væsentligt beroer. Denne ærede Forsamling har allerede heri understøttet Hans Majestæt Kongens Regjering. Idet den har tilbageviist uretmæssige Andragender, har den selv bragt et vigtigt Ønske for Thronen, om Udjævning af den Ulighed mellem Hartkornet, som i de communale Forhold er lidet naturlig og som fører til Modsætning mellem Samfundsklasser, der ei alene burde bestaae samdrægtigen ved Siden af hinanden, men ogsaa samlede virke for deres i Sandhed fælleds Jnteresser; og hertil har Forsamlingen knyttet andre Forslag, sigtende til Selveiendoms Fremme. Vel har nu Kongen troet, ei at burde tage nogen endelig Bestemmelse om den første i de bestaaende Retsforhold saa dybt indgribende Foranstaltning, forinden det har viist sig, hvad der i denne Henseende muligen maatte blive andraget af Nørrejyllands Provindsialstænder; men det paa denne Forsamlings Petition meddeelte Svar viser dog, at Regjeringen ei er utilbøielig til at gaae ind paa dens Ønske, og de herom foregaaede Forhandlinger mellem de vedk. Regjeringscollegier, som efter Hs. Maj. Villie skulle bringes til almindelig Kundskab, ville yderligere bekræfte dette. Det er udtalt som almindelig Regel, at det sideicommissariske Baand paa Stamhuse og Lehn ei blot for de fremtidigen oprettede, men ogsaa for de nærværende Familie-Fideicommissers Vedkommende, ikke skal være til Hinder for det til samme hørende Bøndergodses Overgang til Arvefæste og Selveiendom, under de af Forsamlingen anbefalede naturlige og retlige Vilkaar, med Hensyn til vedkommende Familiers Tarv. Bortarvefæstningen af Bøndergaardenne paa de kongelige Domainer er foreskrevet som ufravigelig Regel under saadanne billige og humanne Vilkaar, som Kongens Omhu for Fæsternes Familie maatte fordre. Ved samtlige disse Beslutninger har Hs. M. givet det bedste Svar paa den Sigtelse, at hans Regjering havde taget en tilbageskridende Retning i Henseende til Kongerigets Landboforhold. Men fremfor Alt har i de sidste Aar Folkets Tanke, dets Haab og dets Frygt, i Kongeriget som i Hertugdømmerne, været henvendte paa Forholdet mellem det samlede Monarkies forskjellige Dele, og der aabenbarede sig i 1844 en sørgelig Modsætning mellem de Anskuelser, som bragtes for Hs. Maj. Throne. Den vigtige Foranstaltning, Kongen i disse Dage har truffet i det Øiemed, at befæste det samlede Monarki, som Gud har undergivet hans Scepter, er Dem Alle bekjendt. Han har aabent og tillidsfuldt henvendt sig umiddelbart til sit Folk, og forelagt det, paa hvilket Standpunkt det for samme saa saare vigtige Anliggende befinder sig. Men det har derhos været en uafviselig Nødvendighed, for Fremtiden med Hensyn til disse Forhold at haandhæve Grændserne for den enhver af Stænderforsamlingerne anviste Virkekreds, at ei nogen af dem skal gaae ud over denne, til Fornærmelse for de andre Forsamlinger og de ved dem repræsenterede Landsdele, derved indvirke forstyrrende paa Kongens Bestræbelser for at sikkre Monarkiets Jntegritet en fuldstændig Anerkjendelse, og fremkalde en bitter, ja tilsidst vel endog en fjendtlig Stemning mellem de forskjellige Landsdele. Vi skulle mindes, at intet nok saa stærkt Ønske om et Gode, vi attraae, kan give os beføielse til at sætte Retten tilside, og at det Rige, som bliver ueens med sig selv, ei kan bestaae. Forinden Kongens Budskab om denne Gjenstand bragtes de beslægtede Folkestammer, som leve under hans Regjering, syntes imidlertid den for tvende Aar siden saa skarpt fremtrædende Misstemning ikke lidet at have tabt sig; og jeg vil ei hengive mig til den sørgelige Tanke, at netop de nu sammentrædende Stænderforsamlinger skulde ville oplive den fordærvelige Strid. Derimod haaber jeg, at megen Misnøie vil fjernes ved en i det Væsentlige i Overeensstemmelse med den ærede Forsamlings Andragende udarbeidet almindelig Anordning om den i Hertugdømmerne saa indstændigen ønskede Forandring af Mynt delingen, som nu vil blive alle Stænderforsamlingerne forelagt til Betænkning, og at Regjeringens udførlige, grundige og saavidt jeg skjønner uimodsigelige Fremstilling af Forholdet mellem de gjensidige Skattebyrder, der vil blive meddeelt Hertugdømmernes Stænderforsamlinger, vil overbevise alle Forstandige i disse om, at Kongeriget bærer sin fulde Deel, og at det derved vil blive Kongen mindre vanskeligt at fjerne de Hindringer, som staae i Veien for en for den hele Stat heldbringende fri og gjensidig Udvikling af de fælleds Kræfter, som Naturen har nedlagt i disse for største Delen rigt begavede Landes Skjød. – Med Hensyn til den sidste Sessions øvrige Forhandlinger tillader jeg mig at henvise til den allernaadigste Kundgjørelse. Kun skal jeg tilføie den ene bemærkning, at jeg har Grund til at antage, at den nye Anordning om Vands Afledning og Benyttelse, der foreligger Hs. M. Kongen til Afgjørelse og om ganske kort Tid vil udkomme, vil anvise de communale Autoriteter en ny vigtig og udstrakt Virkekreds, og dermed understøtte det i Kongeriget i det Hele paa en glædelig Maade fremadskridende communale Liv." – Til Slutning bragte Taleren den forr. Commissarius, GeheimeStatsminister Ørsted, en fortjent og retfærdig Hyldest ved at omtale hans mageløse Virken i og udenfor Stænderne, og anbefalede sig selv til Forsamlingens Velvillie. Efter Talen udbrød Forsamlingen i et Kongen leve! (Stænd. Td.) Førend Valgene holdt Alderspræsidenten, Geh.Conferentsraad Grev Moltke, en loyal Tale, hvori han anbefalede Forsamlingen at holde sig fri for Egensindighed, Egoisme og Provindsialisme, og især at respectere Meningsfriheden og Eiendomsretten. (Fædrel.)