Aalborg Stiftstidende, 1840-04-02
J Jyllandsposten af 31te f. M. har en Indiender, under det dristige Kirma Mange Borgere i Aalborg, noget seent paataget sig at sætte mig tilrette for min Omtale af Hr. Cancellieraad. Borgemester Mørch i denne Tidendes Nr. 43 af 27de Februar. Skjendt det vilde have været mig kiært, om man havde befriet mig for den Nødvendighed, videre at berøre den omhandlede Materie, og skjøndt Jnseratet i Jyllandsposten, efter sin Beskaffenhed ikke gjør noget egentligt Gjenmæle fornødent, troer jeg dog af flere Hensyn at burde udtale mig nærmere berom. At mangel af Aalborgsorgeres skulde have saa borneerte An skuel er om en Redacteurs Stilling og en Embedsmands Forpligtelser, som de, der i det nævnte Jnserat ere udtalte, har jeg al Grund til at betvivle. Thi den Oplysning, som jeg attraaede, sagte jeg kun i det Offentliges Jnteresse og ikke for at nyde nogen Slags privat Tieneste eller Villighedsbeviisning, og hvad en Borgemesters ) Embedspligt angaaer, da veed vel Enhver, uden nogen funderlig Belæring, at det naturligviis ikke efter Embeds Medfør paaligger Borgemesteren som juridisk Pligt, at meddele saadanne Oplysninger, men at det er en hoffentlig Tjeneste eller Villighedsbeviisning, som han efter andre Forpligtelser skulder det Offentlige og som vist heller ingen anden Embedsmand med ringeste Tact eller Begreb om sin Stillings Betydning vil undslaae sig for at meddele, hvorpaa eg desuden hos en stor Deel Mand i Embeds, eller andre offentlige Stillinger, der i Byen saavelsom i det øvrige Stift, har modtaget talrige Beviser. Jeg havde iøvrigt, for at undgaae enhver Berøring med Gancellieraad Mørch, hvis Sindelag imod min Perion jeg kjendte, søgt igjennem Andre, som jeg troede istand hertil, at erholde Underretning om Folketallet og først da jeg overalt at hver at Dhrr. Folketællere privatim havde noteret sig Tallet for deres resp. Roder, erfarede jeg først siden) blev henviist til Borgemesteren, der var i Besiddelse af Listerne, og man i Publicum yttrede sig naalmodig over, at Folketallet her i Byen endnu ei offentlig var meddeelt: sendte jeg min Assistent ved Contoir forretningerne til Hr. Mørch med Bon om, at lurde erholde det blotte Tal=Resultat opgivet og anden Gang med ærbødig Begjæring om, for ikke at volde Hr. Cancellieraaden nogen Gene i hans øvrige Sysler, paa hans Contoir at turde lade sammenføie Summerne af de enkelte Roders Lister. Da nu ogsaa dette med Uvillie blev nægtet, og Her Mørch, da jeg adskillige Dage senere selv personlig henvendte mig til ham, forblev ved sin Vægring og endog afviste mig med Uartigheder, da gad jeg vel vidst, om jeg, efter saaledes i det Offentligges Ærinde forgiæves at have anstrængt mig for en ringe Oplysning, ikke kunde være berettiget til heraf at tage ny Anledning til Klage over Borgemester Mørchs Adfærd; og at dette ogsaa stete med fuld Beføielse. er jeg senere bleven saa meget meer overtydet om, idet der. da det Foregaaende i Nr. 43 var nedskrevet, fortaltes mig, at Hr. Cancellie. Mørch i et tidligere Møde paa Raadstuen havde yttret: "Røe har havt Bud hos mig om Folketallet, men han faaer det ikke opgiver, og da de tilstedeværende Raadmænd bemærkede, at de ikke fandt det rigtigt at nægte mig saadanne Oplysninger, med et Reil han skal ikke faae det, satte en Trum paa sin Nægtelse, saa at den altsaa alene har været af smaalig Animositet imod mig, at Hr. Borgmesteren har holdt Oplysninger af Jnteresse fordet Offentlige tilbage og ikke engang generet sig ved, at gjøre sig til af en saa simpel Triumph. - At Cancellieraad 1) Den øverste Magistratsperson i en Kiøbstad er Borgemester eller, Borgmester, og ikke - som det i Jyllandspostens Jnserat hedder Borgermester, eller Borgernes Mester, hvilket allerede giør det suspect, at nævnte Jnserat virkeligt skulde være flodt af tænkende Borgeres Pen. Mørch og min gjensidige Stilling ikke forpligtede til større Høflighed, end gientagende Affærdigelse paa Gangen, seer virkelig ganske moersomt ud. Herre Gud, Afstanden imellem en Borgemester i Rangforordningens 6te Classe og en Avisredacteur uden Rang er dog vel ikke saa himmelviid, at den positive Højligheds Regler ikke kunde komme i Betragtning. Det være saamæn langtfra, at jeg for mit Vedkommende indbilder mig, at min Stilling netop qvalificerer mig til at komme indenfor Døren, lige saa lidet som jeg i ringeste Maade har følt min Ære saaret ved, at staae udenfor, men jeg indbilder mig, at Enhver, der ikke hører til den simpleste Tvendeclasse, kan prætendere, ikke at blive modtagen ved Trappen, og at enhver Embedsmand bør have saa megen Æresfølelse, ikke at byde Nogen, hans Stilling være høi eller lav, en saadan Affærdigelse, der altid bliver en Uartighed, om saa endog nok saa Mange anbetinget billige Cancellieraad Mønchs Opførsel fordi jeg engang tidligere har folt mig opfordret til at udtale Dadeover den Adfærd, han ved Raadstuesamlingen viste, hvilket vel skal være den offentlige Fornærmelse mod ham, man sigter mig for. Havde jeg i hvad jeg dengang skrev udtalt noget Usandt eller Uretfærdigt, da havde Cancellie. Mørch vel været sig selv skyldig, at tage til Gjenmæle herimod istedetfor i en ubøllig Begegning at søge smaalig Hævn over mig; den sidste Mancer hører idet mindste vist neppe til den Conduite, Cancelliet foreskriver sine Embedsmænd. Da det desuden, hvad Affærdigelsen paa Gangen angaaer, var mig bekjendt, at Cancellie. Mørch havde viist Andre, imellem hvis Stilling og hans der ikke er en saa uhyre Distance, samme Modtagelse, saa kunde det just heller ikke falde mig ind at vente synderlig Høflighed hos ham, men, da det ikke er Hofligheds-, men Embedspligt for Borgemesteren, at have et Contoir, hvor man kan henvende sig til ham, og da jeg ofte var bleven anmodet om at føre Klage over, at man kunde gaae hyppigt gientagne Gange uden at træffe Nogen paa Borgmestercontoiret, var jeg saa meget meere beføiet til at benytte Leiligheden til at gjøre en almindelig, Anke gjældende. At Jndsenderen i Jyllandsposten, ikke vil erkiende Beføielsen til den førte Anke, synes end meer at bestyrke, at det er en Psendo=Underskrift, hvormed Jnseratet figurerer. - Forresten skal det slet ikke undre mig, at det paa sine Steder, for at bruge den velopdragne Jndsenders Ord, findes næsviist, naar en Avisredacteur formaster sig til at holde Control med en Embedsmands Færde og revse Embeds Vilkaarlighed i den ene eller anden Retning. At man derved kan paadrage sig misbilligende Tilkjendegivelser, er vel derfor heller ikke at undre; Frederikshavn har især, skjøndt ved Foranledning af anden Natur, givet et interessant Beviis paa, hvad slige Tilkjendegivelser, have at betyde. Jøvrigt skal ingen Machination, hvad enten den fremkommer af den ene eller anden Vei og hvad enten den udgaaer fra En eller Mangel og fra virkelige eller fingeerte, Borgerell, nogensinde bevæge mig fra at øve Pressens Correctiv der, hvor Embeds=Arrogants eller Myndigheds Misbrug troer at kunne kue hver borgerlig Selvstændighedsfølelse. (Red.)