Københavns Adresseavis, 1767-10-14
Om Perle=Fiskerie og Dykker. Perlefiskerne ved Øen Ormus, som ere meget øvede, bringe det til en Time og noget derover, og betiene sig derhos af faa Hielpemidler. De dygge 54 Alne dybt ned, og de unge uøvede Dyggere binde et tungt Træe til Fødderne, for desbedre at synke, De befæste først deres Baade, og snoe dem dernæst omkring med Enden af en Snor, af 600 Alnes Længde, hvis anden Ende de binde om Livet, og tillige binde de en Sæk om Livet, hvilken naaer dem til under Knæene. Paa Armene binde de en stor Svamp fuld af Olie, igiennem hvilken de tage Veyret, og udblæse det igien. Denne Svamp med Olie maa være af besynderlig Nytte for Dyggerne, i det den sætter dem i Stand til at drage Veyret nogle gange midt i Vandet Præsidenten af Java har berettet følgende om de der værende Dyggeres Kunst, Den længste Tid, i hvilken Perlesiskerne her kunne blive under Vandet, er et Korteer. De lære Kunsten ved den blotte Øvelse. Perlefiskeriet varer her ikkun i 6 Uger, og imod Enden af denne Tid kan Perlefiskeren blive meget længer under Vandet, end i Førstningen. Her i Batavia er ellers en meget øvet Dygger, som ikkun bierger Ankere, Kanoner, og slige tilsatte Vahre. Jeg har tidt seet ham under Vandet, men han blev ti Gange saa længe under Vandet som et af mine Aandedrag kunde opholdes. Han drikker først en halv Pægel af den beste Brændeviin. Saavidt have Menneskene ved Øvelse og Vane kunne, bringe det, i at leve under Vandet. Men Kunsten har langt overgaaet Naturen. Man veed ikke egentlig, hvor først har opfundet Dyggermaskiner. Den Edinborgske Professor Georg Sinclar, kalder Dyggerie Melgims Opfindelse. Denne samme var formodentlig en Skotlænder, og biergede formedelst en Maskine i en Kistes eller Klokkes Skikkelse, Kanoner, hvilke i 27 Aar havde lagt paa Havets Bund. Ellers holdes Lorinus for den første, som i sin Krigsbog har talt om en Maskine, som lignede en Kiste uden Bund. Efter ham har Nicolo Tartaglig, som døde 1557, ligeledes talt og en saadan Maskine. Travagligtainventione instemme, con un artificiole, mod di poter andare & stare per longo tempo sotto aqva, a ricercare le Materie offordate & in loce profondo. Alphonsus Borellus søgte saavidt at forbedre Dyggermaskinen, at et Menneske derudi skulde under Vandet kunne bevæge sig meget friere, end i Luften. Men den er til denne Dag er endnu kommen i Stand. De fleste brugte Dyggermaskiner, have enten været aabne Kister, eller Tønder uden Bond, tillukte Kasser, Vandharnisker eller Klokker, hvilke sidste for nogen Tid siden i Engelland og Sverrig ere bleven meget forbedrede. I de aabne Kasser, hvilke formodentlig have været den første Opfindelse af denne Art, steeg Vandet for høyt, og man maatte derfor sette Klokker i deres Sted. De tillukte Kister eller Tønder, hvori Dyggeren sad, befriede ham fra Vandets heftige Tryk i dybe Afgrunde. J sammes nederste Bond var indsat tvende Glas, igiennem hvilke Dyggeren kunde see neden under sig. Paa Siderne vare to Huller forsynede med Læderrør og Handsker, paa det Vandet ey skulde trænge ind, men Dyggeren kunde stikke sine Armee og Hænder igiennem, for dermed at gribe noget i Havets Grund. Men da det i denne Lædike fattedes Dyggeren paa frisk Luft, og Arme og Hænder i stor Dybde bleve saa stærk trykt i Lærrørerne af Vandet, at de mistede al Følelse, saa maatte man ogsaa staae af fra dem. Denne samme Feyl havde Vandharniskerne, hvilke desuden ey saa let kunde forvares tætte, at jo Vandet havde kunne trænge ind, naar Dyggeren bevægede sig derudi, Man forsynede vel Harniskene øverst med tvende Rør, som naaede over Vandet, for at give Dyggeren frisk Luft. Men i en stor Dybde havde slige Rør af Kaaber ey kunnet anbringes; og om man end havde villet tage Lærslanger, saa skulde Vandet dog have sammentrykket dem, undtagen de havde været forsynet med Spiralrør. Kort, alle Opfindelser, undtagen Dyggerklokken, havde for mange Uleyligheder, og man maatte blive ved den sidste allene. Disse Klokker have en afkortet Kegels Skikkelse, hvis snævrere Ende oven til er tillukt, men den videre aaben, og paa denne Maade, betynget med Vægt og fyldt med Luft, nedlades den under Vandet. I denne Klokke staae eller sidde een eller fleere Dyggere paa en Bænk og lade sig nedsynke i Afgrunden. Luften i Klokken hindrer Vandet i at trænge ind, saa at Dyggeren i Grunden næsten beholder ligesaa megen Luft i Klokken, som paa Vandets Overflade. Jmidlertid vorder denne Luft af Vandet immer tættere sammentrykt, jo dybere Klokken synker ned, og da denne Luft saart vorder udygtig til Aandedræt, og det kolde Vand tillige neden fra heftig setter an paa Dyggeren, saa kan han og ey heller blive længe i denne Tilstand, men maa snart til Hindring for sit Arbeyde trekkes op igien, for at trekke frisk Luft. Det var altsaa Spørsmaal. Hvordan man stedse kunde give Dyggeren frisk Luft i det Dybe, hvorved han kunde settes i Stand til at aande, og som tillige uddrev det indtrængende Vand ved sin Tryk, og tvang det tilat synke, Denne Opfindelse var Doctor Halley forbeholden. Han gjorde Træklokker, hvis øverste Giennemsuit var 3, og den underste 5 Fod, og som holdte 90 Cubikfod. Et tykt klart Glas i den øverste Ende lod Lyset falde ind, inden i Klokken kunde en Hane skrues op, hvorigiennem den varmede Luft fandt sin Udgang. I en Vide af 2 til 3 Fod under Klokken var et Fødstykke befæstet ved tre Touge, som hengte ned fra Klokkens nederste Rand, og for at holde det fast, var en Vægt af 106 Pund anbragt ved hvert Toug. Til denne Maskine blev en Tønde fuld af Luft nedsendt i det Dybe, saaledes, at Tøndens aabne Spundshulvar vendt nedlad, paa det Vandet kunde trænge ind, og for Luften var et andet Hull med en Slange og Hane, hvilken Dyggeren kunde trekke op i Klokken over Vandet, og hvorigiennem Luften, naar han havde aabnet Hanen, frit kunde trænge ud og forfriske hans Dunstkreds. Naar Dyggeren paa slig Maade har brugt den ene Tønde fuld Luft, saa sendes ham en anden, og ved dette Middel kunde Hal ley selv med 4 andre Personer, uden Uleylighed i halvanden Time blive 9 til 10 Favne dybt i Vandet. Han kunde ved Søelskin, naar Søen var stille, læse og skrive, og uden at blive vaad forrette sit Arbeyd. Han sendte Skipveren Breve op, dem han skrev med en Jernpreen paa smaaBlyetavler, og naar det blev mørkt, tændte han Lys, og lod det brænde i Klokken. Men da Dyggeren ved denne Opfindelse maatte blive paa eet Sted, og kunde ikkun see under sig, uden naar Skibet selv blev bragt af Stedet, saa har man søgt at giøre Klokken endnu kunstigere, for ogsaa at erholde denne Fordeel. Man setter Dyggeren i Klokken en liden Blyeklokke paa Hovedet, hvilken oven til har en Hane, der kan aabnes. En Læderslange, hvilken Vandet ey kan sammetrykke, efterdi den holdes aaben med Kaabertraad, som løber i runde Linier, er med en Ende befæstet oven over Vandet i den store Klokke, og leder Luften igiennem Slangen fra den store Klokke under den liden Blyklokke, hvilken Dyggeren, naar han vil gaae ud af den store Klokke, setter paa Hovedet. Slangen er ham derefter bestandig en Veyviser til den store Klokke, hvori hans Luft forraad er. At Strømmen ey skulde opløfte Dyggeren, saa maatte Blyrklokken veye 53 Pd. Hertil kom endnu et ligesaa tungt Bælte omkring Livet, og under hver Fod en Blyesaal af 2 Pd. Vægt. Men for ogsaa at udstaae Vandets Kuld, maatte Dyggeren klæde sig med uldent Tøy eller Flonell, som sluttede tet, og til Nødtørft vedligeholdt den naturlige Varme. Denne Halleyiske Opfindelse, hvilken Hr. Trievalt i Sverrig endnu i nogle bistykker har forbedret, er den Grad af Fuldkommenhed, hvorudi Dygger maskinerne ere blevne indtil denne Dag. Beretning om Mogolernes Giestebud. For at give vore Læsere et desto bedre Begreb om den iblandt Moglerne i Jndostan brugelige Spise, saaog om deres Maade at spise paa, vilde vi her anføre den Efterretning man har om det Giestebud hvilket Asaf Rhan under Jehan Ghirs Regiering lod anrette for den Engelske Abgesandt Sir Thomas Rowe. Giestebudet blev holden i en meget stor og skiøn Telt, som var sterk igiennemrøget med vellugtende Sager. Gulvet derudi var belagt med meget kostbare og store Tepper. Derforuden blev der paa de Steder hvor Maaltidet skulle holdes, lagt andre Tepper af sammensyet Læder, som blev bedekket med skiønne hvide Duge af Callien. Derpaa blev sat en stor Mængde af Sølv=Fade med forgyldte Rander, som vare mestendeelen ikke større end Tallerkener. Til dette Giæstebud blev ingen af Abgesandtens Følge tilladt at komme, undtagen hans Capellan, Herr Terry. Disse tre sadde paa Gulvet, med Beenene lagde korsviis over hinanden, ligesom i en Trekant, saaledes, at de vendte Ansigterne til hverandre, og Sir Thomas sad i en temmelig Distance, paa høire Haanden fra Khanen. Enhver havde sine Retter for sig. Abgesandten, havde Tie Fade meere, og Capellanen havde Tie Fade mindre, end som Khanen, der havde tredsindstyve. Alle disse Fade, blev paa engang tillige sadte for dem; og imellem hver var der Plads for Betienterne, at de kunde komme til, og fremserte en efter den anden. Vor Autor smagede lidet af hver Ræt, og befandt, at de allesammen vare meget velsmagende. Hvad Maden var angaaende, da vare de store Fade fulde af Riis, som var tillaved paa den ovenbeskrevne Maade, og med adskillige Slags Farver. Mange andre vare forsynede med adskillige Slags Kiød, med unge Høns, med mange Sorter Fuglevildt, og alt dette var skaaren i smaa Stykker. Derpaa fulgte adskillige Galleerte og igiennemstede Kiød Supper, kogt Riis=Meel, som var sødgjort med Sukker=Candis og Rosen=Vand, som blev spiset koldt. Jblandt andet var der en Ret, som var overmaade deelicat. Denne bestod af ungt Hønse=Kiød, som var tillavet med fine stødte Mandeler og Riis Meel, og som var hakket saa sint, at man ikke kunde giøre Forskiæl paa, hvad det maatte være som saaledes var blandet tilsammen, dette havde man og gjort sødt med Sukker=Candis og Rosenvand, og vellugtende med Ambra. Portugiserne kalder denne Ret Mange Real, Spise for en Konge. Andre Retter bestode af Bagværk paa adskillige Maader tillavede afdet skiønneste Hvede Meel, blandet med Mandeler og Sukker, ja noget deraf var der sadt Lugt paa, og endeel var foruden Lugt. Jmod Slutningen fremkom der Jord=Pærer, Potatoes, som vare fortreffelige og skiønt tillavede, mangfoldige Slags Sallater, og de allervareste Landets Frugter, hvilke til Deels vare indsyltede, men andre gandske friske, derpaa fulgte mange Sorter conditerede Røder, afskallede Mandeler, Rosiner som vare tørrede i Solen, Bruneller og andre Ting meere, for at giøre Tallet fuldstændigt, til de bestemte Retter.