Berlingske Tidende, 1820-11-13
London, den 3die October. I Gaar bragte Lord=Cantsleren Motionen og Straf= og Bods Billens anden Læsning i Overhuset med den Bemærkning, at han ikke vilde opfordre nogen, der ei var overbeviist om, at Klagen angaaende Ægteskabsbrud var fuldkommen beviist, til at stemme for Billen. Han gik nu over til det Enkelte, ifølge hans Pligt, som ikke - hvad man feillagtig havde troet - bestod i at resumere, men i at begrunde hans Mening, da de alle, følgelig ogsaa han, vare her tilstede som Dommere og Edsvorne. Han bestred derpaa den Mening, at en Straf= og Bods=Bill ikke maatte indbringes, naar den blot ikke truede Landets Sikkerhed, da flere forudgaaede Tilfælde beviste, at saadanne Biller ogsaa i andre Tilfælde havde i været indgivne. Efter en fuldstændig Fremstilling af Resultatet af Vidnernes Forklaringer afgav han sin Mening derhen : at han ikke vilde handle overeensstemmende med sin Pligt, om han ikke udtrykte sin Overbeviisning : at den imputerede Omgang havde fundet Sted. Han begrundede denne Overbeviisning paa et Princip, der, som han troede, maatte lede Deres Herligheder; paa den Grun, sætning, nemlig: af alle sammenstødende Omstændigheder at uddrage den Slutning, som enhver fornuftig Mand maatte uddrage deraf, om endogsaa Handlingen selv ikke var beviist. "Endnu et Ord - sagde han til Slutning - og jeg har ikke meere at sige: Jeg vil ikke tal om det, der har tildraget sig udenfor Huset, fordi det itte antages, at jeg bekymrer mig derom; men jeg maa sige, at jeg, hvad der end maatte kunne skee, vil giøre min Pligt. Deres Herligheder have her i Huset hørt, ligesom jeg selv med Smerte har erfaret, hvad jeg aldrig før har hørt en Sagfører fremføre for Dommere; jeg mener, en Slags Trudsel: at om denne Bill passerer, vil den være Deres sidste. Hvad der end kan være en Advocats Pligt, har jeg dog aldrig kunne forestille mig, at den kunde opfordre ham til en Advarsel af denne Natur, eller være ham Undskylding for at have brugt den, den maa saa være grundet eller ei, det er min Pligt at sige Dem, at den paa ingen Maade tør giøre noget Jndtryk paa Dem. De ere anerkiendte som dem, der skulle værge for Deres Med undersaatters Liv, Frihed, Ære, gode Navn og Rygte, og om jeg end havde kuns eet Øieblik tilbage at leve i, vilde jeg sige: værer retfærdige, og frygter intet. Jeg kiender dette Land nok til at være overtydet om, at naar De opfylde Deres Pligt mod samme, vil den Dag ikke være langt borte, da det vil lære, hvad det skylder Dem, og vil indsee, at det er Pligt for dem, som beklæde et Dommerembede, at trodse alle Bebreidelser, ikke at søge Folkegunst, handle efter deres Samvittighed, og overlade Følgen til Retfærdigheden og Guds Viisdom, som leder Menneskenes Sindelag og Handlinger." Lord Erskine begyndte nu sit mod Billen rettede Foredrag, men kunde ikke tilendebringe det, da han faldt i Afmagt, og maatte bæres bort af de hosstaaende Lorder. Huset opsatte i demeAnledning Forhandlingerne i et Qvarter; men da Lorden imidlertid i endnu ikke var bleven saa vel, at han kunde fortsætte sin Tale, som Raden til Grev Landerdale, som talede meget heftig for Billen. Derefter talede Lord Roseberry mod Billen, og Lord Redesdale igien mod samme.