Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-11-18
Ved at tale mod et Skrivt, der har vundet og endnu vinder almindeligt bifald, der udbasunes som christelig Tale, og virkelig ansees derfor, der, ved at udgives som Ugeblad i Oversættelse, vinder endnu flere Læsere, støder man vistnok an mod den herskende Smag, og Mængdens Beundring for Alt, hvad der er i Vælten. Havde jeg frygtet derfor, da vilde jeg vistnok have tiet; men Sandhed har jeg viet min Tunge og min Jdrættil at forkynde Guds Ord er jeg kaldet, og fordi Troen paa dette er mit dyrebareste Klenodie, maae jeg tale lydeligt mod Alt, hvad derimod strider, saalænge jeg kan røre Pen og Tunge, maa følge Frelserens Bud, al Plantelse, som min himmelske Fader ikke har plantet, skal med Rod oprykkes. Vi leve i en Tid, der staaer paa en mærkelig Vendepunkt i det Aandelige, da det Gamle atter lader sig tilsyne, det Ny vakler ustadigt. Det er aabenbart, at der er skeet en Overgang til det Bedre, til Christendom, naar vi betragte de sidste Decennier i Sammenligning med nærværende Dage, vist, at Guds Ord begynder at finde Indgang hos Mange, der have følt Tomheden i deres Jndre, lært at kjende Verdens Forfængelighed, og gjerne ville have Noget at holde fast ved, og det er i alle Maader, glædeligt. Men dersom vi mene, hvad der nu af Mange siges, at der er levende Christendom iblandt os, da bedrage vi os selv og dem, der gjerne ville indbilde sig det samme, glemme den Lunkenhed og Ligegyldighed i de aandelige Ting, som har afløst den aabenbare Vantroe, den Halten og Vaklen selv hos de Bedre, der indrømme een Sandhed og modsige en anden; da see vi ikke, at Mange vel ville have en Troe, naar den ei skulde koste for meget, gjerne ville finde en Himmelvei, som er bred og magelig. Jeg vil hverken have Lod eller Deel med dem, der saa høilig ophøie Tidens Gudsfrygt og Troe; thi vel er Natten forgangen og Dagen kommen nær, men det er endnu som i Morgendæmringen, at Lyset strider med Mørket. At Lyset vil seire, derom kan vi ikke, som Christne, tvivle; men skulle vi ved Guds Bistand virke dertil, da maa vi drive paa alvorlig og reen Christendom, paa enfoldig Troe paa det Guds Ord, der ene er dens sande Grundvold. Det skulle vi befordre ved vor Tale i Kirken som i Husene, at vække levende Troe i Hjerterne, og vistnok er det min Overbeviisning, at Kirkegangen og Hørelsen af Guds Ord i Herrens Huus ei gavner stort, naar det ei hjemme høres og læses under Bøn og Gudspaakaldelse, eller med andre Ord, at Kirke- og Huusandagt maa være inderligen forenede. Som et Middel til at befordre den huuslige Andagt skulde nu, saavel efter Forfatterens, som Oversætterens Mening, hiin Andagtsbog tjene; og skal herved forstaaes sand, christelig Andagt, og ei blot enkelte fromme Følelser, da er den dertil intet mindre end skikket, men tvertimod hensigtstridende. Havde den blot hørt til den kolde, tomme Moralpræk og Vandsnak, hvoraf vi i den senere Tid have seet saameget, var den da udkommen som en blot Boghandlerspeculation eller Styverfængerie; da skulde jeg visselig ei have talt derimod, men ladet den gaae sin skjæve Gang med alt Andet af samme Suurde. - til Forglemmelse; thi da vilde den vel ei have skadet stort. Men nu er den meer: en farlig og uchristelig Bog, der ved at lempe sig efter Tidsaanden, ved at snøe sig behændigt mellem Logn og Sandhed, skjuler for de Fleste Snogen, der ligger under Græsset. At den indeholder nogen Sandhed, kan vel Jngen nægte; men at den Roes ikke er stor, vil Enhver let indsee, naar han betænker, at der vel kun ere faa Bøger, om hvilke det ei kan siges, betænker, at det gavner intet, naar det overflødigt er blandet med Løgn. Den taler saa tilsyneladende tromt og christeligt og udgiver sig for reen Christendom, men er intet mindre, fordi den ikke er opbygget paa Jesu og Apostlenes Ord, om den og fører dem i Munden, og stiller dem frem som et Skildt. Den mangler det Vigtigste, nemlig Hovedhjørnestenen, som er Jesus Christus, om den og nævner hans Navn, og omtaler ham og adskillige af Troens Sandheder paa en Maade, der synes christelig. Den anstiller sig heel ydmyg mod Guds Ord, men vil dog være klog over, hvad som skrevet staaer, vil raade med Fornuften i de Ting, der ere den for høie, og vandre med den istedetfor med Christo i Troens Hemmeligheder. Derfor er den i Grunden, hvad dens hele Aand angaaer, kun maskeret Nationalisme eller Vantroe under Troens Kappe, fremsat i en flydende Stiil, skjøndt ikke uden Svulst og Veltalenheds Flitterguld, og saa meget slettere end hiin, som den vil ansees for bedre, for andet end hvad den er. J den bedragerske Jndklædning er den da ret skikket til at forblinde kortsynede Christne, hvoraf der vistnok nuomtide gives en stor Deel, skikket til at forvirre og forvilde Hjerter. Der ere virkelig Mange, der vel redeligen troe paa Jesum Christum, som deres eneste Frelser; men som endnu ikke have annammet fast og ydmyg Troe paa hele Guds Ord, og derfor ikke vide at skjelne Løgn fra Sandhed i hvad de læse og høre, som, naar de fornemme noget christeligt, var det end nok saa lidet, lade sig indbilde, at det Alt er reen Christendom, og derved afdrages fra den rette Eenfoldighed i Christo. At dette er Tilfældet med nærværende Bog, derom har Erfaringen allerede overbeviist mig. Naar dertil endnu kommer, at den oversættes og udgives af en Mand, der har erklæret, at han vil ene forkynde Guds Ord reent og puurt, ikke lægge anden Grundvold end den, som lagt er: Jesus Christus, og med Apostelen agte sig Jntet at vide, uden Jesum og ham korsfæstet, der ivrer mod Vantroe og Lunkenhed; da vinder den end mere Indgang hos de Kortsynede, og høilig maa det forundre Enhver, der seer noget dybere; thi, ved at oversætte Bogen til Opbyggelse, gjør han den jo paa en Maade til sine egne Ord, naar han ubetinget anbefaler den, eller i det mindste ei omtaler dens store Feil Det er ikke min Hensigt, at gjennemgaae det hele bindstærke Værk, thi dertil har jeg hverken Lyst eller Tid, men jeg vil kun henvise til de første i Oversættelse udkomne Numere, for at godtgjøre min Paastand. Her ere da nogle af de mange Avner, jeg har fundet, og jeg beder tillige Hver at gjennemlæse og eftertænke de angivne Steder, for at see, om de ei stride mod Skriftens klare Ord og Aand.