Berlingske Tidende, 1752-05-15
Tid. til No. 2 Danske. Kiøbenhavnske Tidender. d. A. A. . . . . . . . . . . & Mandagen den 15 May. besee de Been. ere de forderver der der Femte Fortsættelse paa Efterretningen om Hr. Paul Beck. Hr. Beckes Fiender spaaede ham forud, hvad Skjæbne de havde dømt ham til, nemlig at han skulde hænges, hvilket de ved adskillige Leyligheder gave ham med en haarlig Latter tilkiende. Om endskiønt Hr. Beck havde fuldt og fast besluttet, ikke ydermeere at befatte sig med General Forpagtningen, saa blev han dog tvertimod sin egen Villie nødt til at blive fremdeles derved. General Forpagter Dücre hans Hustrue var ved Døden afgangen, og hendes Caution var extraordinairement stærk. De, som vare i Compagnie med den Afdøde om General-Forpagtningen, gave Hr. Beck. Commission, at bære Omsorg for Mad. Düere hendes Affaires, og lode den 7de Martii om Aftenen bære et tomt Penge=Skriin hen til ham. Mr. Dücre skikkede ham tvende store Nøgler, men en anden beholdt de tvende smaa Nøgler, som hørde til Forhænge Laasene. Skrinet var af Træ, og gandske slet med Jern beslaaet. Et 10 Aars Barn kunde magelig baaret det, og man havde kuns tordet ved at give et Slag derpaa af en Hammer, saa var det sprunget opaf sig selv. Den 8 Mart. gav Prætoren Ordre ud til ham at han skulde lade giøre endnu tvende store Nøgler til dette tomme Skrin, og give Mr. Düere dem Hr. Beck lod strax en Kleinsmed komme, og i nogle af sine egne Folkes Overværelse fliede ham Nøglerne, uden at have mindste Mistanke om, at der skulde være en ny List skiult under dette Kleinsmedden bragte Hr. Beck den 9de Mart. de bestilte Nøgler, og da een af hans Fiender spurdte ham derom, viiste han ham dem. Neppe var denne gaaen bort, da han alt kom hippendes tilbage til Mad. Beck, bedende at hun maatte lade ham see paa nogle nye og kostbare Klæder, som hun for nylig havde faaet fra Paris, saasom han agtede at forskrive af samme Sort til hans Kone og Datter. Mad. Beck lukkede Kister og Kasser op for ham. Strax derefter løb denne falske Ven hen til Prætoren, og berettede ham, at Beck havde faaet de tvende ny bestilte Nøgler. Med det samme skyndede han sig ogsaa hen til Fiscalen, forebringende, at Beck havde ladet sig gjøre tvende falske Nøgler; vere der de her vorder derfor der ere benyede, beboelse men hen imod Aftenen kom han til Beck igien, sigende, at han maatte overmorgen tillig Klokken halvgaaen 6 Slet komme til Prætoren. Det samme Øyeblik, som Beck mødte der, blev ham hans Arrest forkyndt; man tog fra ham hans Kaarde, hans Nøgler, Papirer og Vexelbreve. Abbed Brenni var samme gang hos Prætoren, og sad for hans Seng. Syv af Beckes Fiender vare ogsaa samlede, og saae deres Glæde paa denne Ulyksalige. Med det samme lagde man Lænker paa ham, og skikkede ham til Fængslet. Prætoren lod derpaa hente Mad. Beck til sig af Sengen, og gav hende hendes Mands Ulykke tilkiende, fordi han havde handlet imod ham som en Meeneedere. Han lod ogsaa fordre alle hendes Nøgle af hende, skikkede de samme tilligemed dem, der vare fundne hos Beck, hen til een af hans Fiender, og lod Konen indelukke i hans Borge-Stue. Derpaa skyndede hans Fiender sig med en Kleinsmed hen til hans Huus, det beste de kunde; hvad som ikke uden Umag kunde oplukkes, brækkede de, og sloge adskilligt i sønder. Og alt dette skeede, førend der var noget Forhør holdt, mindre Dom afsagt over Beck. Lov og Ret fandt her ikke Sted. Jmidlertid foretoge hans Fiender i hans Huus inden tillukte Døre en fuldkommen Plyndring, som strakte sig over hans Sølvtøy, Papirer, Bøger, Vexel Breve og Løsøre, og varede fra om Morgenen tillig indtil langt ud paa Eftermiddagen. Pigerne, som fordristede sig at bede, at Huuset maatte ikke reent ødelegges, bleve udjagede. Prætoren lod kiøre tre Vognmands Læs af Beckes Tøy hen til sin Gaard, og tilegnede sig samme uden videre Omstændigheder, som et lovligt Bytte. Han brugte den Forsigtighed, at see den Fange nes Papirer igiennem, og bragte de fornemmeste Skrifter til Side, der kunde været Beckes Fiender til nogen Hinder eller Skade. Da dette var skeet, bleve alle hans Værelser, forseglede, saa at endogsaa hans frugtsommelige Kone med sine Piger maatte i 3 Nætter ligge paa Stoele. Tre Dage derefter skikkede Prætoren det sletteste, og som mindst duede af de plyndrede Sager, tilbage igien til Beckes Huus, og hans 2den Secreterer forfattede et Skrift, af Jndhold, at Mad. Beck havde faaet sine fratagne Sager rigtig tilbaKiøbenhavnske Danske Post-Tidender. ge igien, hvilket Skrift hun blev nødt til, skiønt med største Smerte, at underskrive, og sætte sit Signet under. Beckes Fiender holdte Raad sammen, og begyndte derpaa hans Proces den 11 Mart. Jnden 4 Dage var heele Tingen klar. Prætoren udnævnede til Sagens Undersøgning tvende Commissarier, af hvilke den ene var en Kleinsmed og den anden en banqveroutered Kiøbmand. Kleinsmedden var Sviger=Fader til den tilforn ommeldte Guldsmed, som havde præget de falske Louis d'Or, og denne lovkyndige Kleinsmed skulde bruge Beck til et Slagtoffer for hans Svigersøns Sikkerhed. Secretereren i denne Ret var egentlig en Parykmager, og Broder til Fiscalen, hvilken Beck var af Prætoren foredragen, da han A. 1744, blev Schoppen-Herre, hvilket Embede den anden af yderste Formue stræbede efter, og havde siden den Tid været hans afsagde Fiende, higende ikkun efter Hevn. Retten blev sat, og en vis Raadmand, da han saae, at hans Colleger havde vidst at smøre sig saa vel med Beckes Gods, vilde ikke heller gaae af med tom me Hænder. Han spurdte derfor Beck i Forveien ad, omhan ikke havde nogen Ting hos sig, Beck tænkte, at det var meent om Gevær eller Knive; men den retsindige Dom mer forklarede ham sin Meening tydeligere. Derpaa sagde Beck, at han havde sit Guld=Uhr og Signet, samt en Punmed Hollandske Ducater hos sig. Dommeren tog samme til sig, og derforuden en kostbar Ring, som han i det samme blev vaer paa Beckes Finger, hvorover den gode Beck nær var daanet. (Fortsættelsen følger.