Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-04-30
Under den Pressetvang, der i det Napoleonske Tidsløb herskede i Frankrig, - en Benævnelse, som den Gang indbefattede hele Jtalien, Holland og den største Deel af Tydskland, - og de Virkninger deraf, der, med Frankeriges Vælde udbredte sig og ver andre Europas Lande, kunde saadanne Levnetsbeskrivelser ikke være stort andet end Lovtaler, indblandede i Efterretninger og Buonapartes Feldt toge, fortalte saaledes som franske Blade havde meddeelt dem i deres Nyhed. Om det franske Senat i det Decret, hvorved Napoleon afsættes fra Tronen, end ikke nylig havde sagt os, "at Trykkefriheden, der var anordnet og helliget som een af Nationens Rettigheder, bestandig har været underkastet hans Polities egenraadige Censur, og at han derimod betiente sig af Pressen til at opfylde Frankrig og Europa med opdigtede Facta, falske Grundsætninger, for Despotismen gunstige Lærdomme, og Fornærmelser mod fremmede Magter." saa vide vi dog alle, at i den Napoleonske Guldalder intet turde trykkes paa Fransk, Tydsk eller Hollandsk, som i ringeste Henseende fordunklede hans Glorie, Palm, som, under Tydsklands dybeste Fornedrelse, udgav, som Boghandler, en Bog om denne Fornedrelse i et Land, der ikke umiddelbar stod under fransk Herredømme, maatte, som Fader for en talrig Familie, og uden Hensyn til, at det var hans Fædreneland, hvis Fornedrelse der klagedes over, bøde med Livet. Kotzebue, den eneste Skribent, der i de Dage vovede at tale lidt frit om Buonaparte, maatte i Aaret 1806 flygte fra Berlin, da Seierherren nærmede sig denne Hovedstad *). J et Land, hvor det er kommet saavidt Selv under Consular Regjeringen gaves der i Paris, efter Kotzebues Forsikkring, en Censurtvang uden Lige. Den, som dette Hverv var betroet til, var en vis Nogaret, en Mand paa 60 Aar, der holdt et syndigt Huus med alle Aandsproducter, og bestandig svarede paa enhver Forestilling herimod; "Vil De have jeg skal miste mit Embede? Jeg har intet andet at leve af. Mueligen havde Manden Ret, og uden Tvivl udsatte han sig for at miste sit vist ikke misundelsesværdige Embede, naar han forsømte at beklippe enhver aandelig Plante saa omhyggeligen, som Buonapartismen enskede det. Kotzebue anfører adskillige Exempler. J et Stykke, Forgemakket, af Dupaty den Yngre, hvori Satiren revsede de Mennesker, der havde svinget sig i Veiret fra intet, finder man dumdristige Hentydninger, og troer endog, at cen af Skuespillerne, der spillede sin Rolle i en blaae Kjole med gule Knapper, har villet pege paa en Mand, der fordum i Artilleriecorpset bar en saadan Uniform. Man ladet alle de Klæder, der brugtes i Stykket, hente, og sender Forfatteren i Landflygtighed til St. Doming, vel ikke som Digter, men som Officier ved Marinen, fordi han, uden tilbørlig Tilladelse, var kommen til Paris i nogle Dage. Kotzebue forsikkrer, at have hørt det af den Paagieldendes med Tanker og Pressefriheden, kan man umuelig vente upartiske Efterretninger om den, i hvis Haand dets Skjebne hviler. Hvad i efterfølgende Bemærkninger over Buonaparte siges, er udledet af nomstødelige Kjendsgierninger, og fremsat med af den Anstændighed, men tillige med af den Frimodighed, et oplyst Publicum har Ret til at fordre. Jeg haaber, at man ikke vil troe, at jeg agter at skyde bag den hældende, eller rettere væktende Guldvogn, og hielpe med at haane det Jdol, man nye ligen faldt i Støvet for. Selv den mindste Mis anke om, at ville træde paa Labben af nogensomegen Mund. Efterat Officieren ombord var falden i en svær Sygdom, og maatte sendes i Land igjen, holdt man ham i lang Arrest, og endelig, efter mægtige Forbønner, slap han med denne Arrest, fordi man ansaae den for tilstrækkelig Straf for hans Forbrydelse. J et Lystspil forekom de Ord: Hvis jeg engang skulde komme iblandt lutter Blinde, saa vilde jeg lade begge mine Øine stikke ud, for at ligne dem", og Censoren fandt en Satire deri over de Soldater, som mistede Synet i Egypten. I et andet Stykke, Belisarius, gjenkjendte han General Moreau, og forbøde det. Derimod havde man fri Raadighed til at sige de væmmeligste Hyklerier. En Digter undsaae sig ikke for at udraabe om Bonaparte: I en pour ennemis le fen, la terre & PondeII en triomphe pour le bonheur du monde. 1) Bredow, hvis attende Aarhundredes, Kronikes Fortsættelse, saavidt man veed, blev forbuden efter Fransk Jndvirkning, fortæller et andet Beviis paa Trykkefrihedens Tilstand under Buonaparte: