Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-05-18
J Ælde er Danmark umodsigeligen et af de første Monarkier i Europa. Medens de Tydske, saaledes som Tacitus beskriver os dem, leve de næsten som de nuværende nordamericanske Vilde, i Skove, og spiste Olden, sadde Froderne allerede paa Leires Kongestol, og begyndte Danner riget allerede at blive historisk mærkværdigt. Ligesom Cimbrerne kunde drage til Jtalien, og Normannerne til Frankrig, hvor de i Hjertet af Riget erobrede Provindser, saaledes seilede Knud den Store til Engelland og undertvang disse Øe beboere. Endnu som evigt Minde om Dansk Herredømme finder man i deres Sprog det Ord Dane geld eller Danegield, d. c. Daneskatten, som de maatte yde de Danske. Hvilket Rige var Danmark ikke under Waldemar den Store og Dronning Margrethe, J den Førstes Tid blev, efter al Sandsynlighed, Danzig - Dans Vig - anlagt; et talende Vidnesbyrd om, hvorvidt de Danskes Magt i hine Dage strakte sig, under den sidste seilede Skibe til den Deel af Nordpolslandene, som nu Britternes Expeditioner, fem Hundrede Aar derefter, opsøge. Men det er gaaet Danmark, som Grækenland, medens andre Stater, vedbleve at voxe, gik dette stedse tilbage, indtil det fra eet af de største Riger i Europa blev til et af de mindste. Hvilken Rolle havde det nu ei kunne spillet blandt Staterne, dersom den store Margrethes Plan med de tre nordiske Rigers Forening ei allene i hendes Tid, men ogsaa i hendes Efterfølgeres, var bleven fuldført og befæstet, Endnu under Christian den Fjerde var Danmark, om just ikke mægtigt, saa dog et Rige af stor Jndflydelse. Hvad kunde det ikke blevet til under gunstigere Omstændigheder, Vi ville blot her betragte det fra een Side, som Besidder af Establissementer i Jndien. Hvad Frankrig i nyere Tider higede efter, og Engelland, ved besynderlig lykkelige Tilfælde, virkelig opnaaede Colonier og Flaader – det eiede Danmark, skjøndt efter en mindre Maalestok, allerede for 200 Aar siden. Det er vist ingen overdreven Tanke, at naar Alting havde gaaet, som det burde, vilde vort Fædreneland maaskee været i Ostindien, hvad Engelland er der nu. J det mindste har der været stor Leilighed dertil. Christian den Fjerde var en Monark, der følte og paaskjønnede, hvad Danmark kunde blive til. Hans Opmærksomhed var i lige Grad henvendt paa Nordpolens Egne, hvor han allerede 1600 hensendte Godske Lindenow og Engellænderen John, Knight, for at opdage saavel Øster, som Vester bøigden, og til Ostindien, hvor han stræbte at faae Colonier, for at skaffe sine Undersaatter samme Fordele som Portugiserne og efter dem Hollænderne høstede af Handelen paa disse Lande. Allerede nitten Aar førend Engellænderne havde et lidet Establissement i Madras, kom Hollænderen Marcelis de Boshouwer, efterat han, lig i sin Tid Columbus, forgjeves havde tilbudet sine Landsmænd et vigtigt Foretagende, som Gesandt fra Keiseren af Ceylon, til Kjøbenhavn, og sluttede en Hielpe og Handelstractat med Danmark. Udsigterne vare glimrende, og der er ingen Tvivl om, at Danmark havde kunnet med Tiden spillet en lige saa glimrende, og, uden Tvivl, ikke saa forhadt, Rolle i Jndien, som Britten nu, dersom Tingene vare bleven drevne med den Jver, som de fortjente, og Keiseren af Ceylon ikke havde seet sig skuffet i sine Forventninger af sine danske Bundsforvandte. Jmidlertid fik Danmark dog nu Fodfæste i Jndien, ved at erholde Landet Trinconomale med særdeles store Friheder og Forrettigheder. Den med Keiseren sluttede Tractat tillod de Danske, at anlægge en Fæstning, hvortil han endog selv vilde være dem behielpelig med 100 Soldater, 500 Tømmermænd og ligesaa mange Haandværksfolk. Han tillod dem fremdeles at bygge overalt paa Ceylon Fæstninger, for at kunne i Fælledskab med dem virke desto kraftigere mod den Tids Britter, Portugiserne, og fastsatte, at ingen anden europæisk Nation end de Danske skulde handle i Landet. Men Sjelen i alle saadanne Foretagender. - Folk og Penge - manglede man, og Admiral Ove Giedde maatte give Slip paa denne store og vidtudseende Plan, og henvende sig til Tranquebar i Tansjur, for at faae de Omkostninger, der vare medgaaede til at udrede de Orlogskibe og det Compagniendvisskib, han førte. Hvor man maa see saa nøie paa Smaating, kan noget Stort umueligt udrettes. Men dog vandtes saa meget, at man sikkredes ved en Tractat i Besiddelsen af Tranquebar, og erholdt Tilladelse til at opføre der Fæstningen Dansborg. Alt dette skyldte man Ove Giedde, Hollænderen, Trappe skaffede de Danske Handelen paa Bengalen, Java, Borneo 1. Endog paa en Handel med Ormus i Persien var man betænkt, og Handelen paa Ceylon blev virkelig dreven. Men adskillige Omstændigheder stødte sammen, for at tilintetgjøre Christian den Fierdes store Plan. De Danske fattedes Kræfter til at drage Fordeel af Handelen paa Ceylon, og lede i Bengalen, ved Forurettelse, et Tab af 5 Tønder Guld, deres indiske Handel kom i Forfald ved Crappes Tilbagereise 1636, Christian den Fjerdes ulykkelige Krig i Tydskland tillod ham ikke at tage sig med Eftertryk af de indiske Sager; Crappes Efterfølger, Bernd Pessart, var en slet Embedmand, der endog 1644, efterat have begaaet adskillige Uordener, undveg med en Deel af Fortets Canoner og Ammunition, og de Danske i Tranquebar gjorde en Tidlang det Misgreb, at opbringe de mohriske Kjøbmandsskibe, for at faae nogen Erstatning for tilføiet Uret, men ved hvilket Caperie de dog kun paadroge sig Had hos Jndierne. Den svenske Krig i Frederik den Tredies Tid bortdrog siden al Opmærksomhed fra de ostindiske Anliggender, og ligefra 1643 til Begyndelsen af 1669 kom ikke et eneste dansk Skib til Tranquebar. Ligegyldigheden for disse Besiddelser blev endog saa stor, at en Constabel, Eskild Andersen, kunde, uden den danske Regjerings Vidende, blive Commandant i hiin Stad. Vel bleve de danske Eiendomme siden, under gunstigere Omstændigheder, mere udvidede og forøgede, men det, der fra dansk Side gjordes, var aldeles intet i Sammenligning med det, Engellænderne i samme Tidspunkt udrettede i en Verdensdeel, hvor de dog som Colonister vare komne 19 Aar sildigere end de Danske, og længe ikke nøde saa store Begunstigelser, som disse.