Ribe Stifts Adresseaviser, 1786-05-19
Hos en og anden Bonde fra hans Herremand, Var det ei ilde gjort, ifald man gik til Tiden; 19 Og Sted og Fliid og meer, som Trang giør, stor og liden Naar ere Bække sammenløbe til et Sted.Da flider Strømmen stærkere paa Flodens Bred Jo dybere der er i Kilden ned til Bunden. Jo meere vanskeligt, man slutter findes Grunden, 15. Men, naar man Horia opvækker i vort Land, Hos giætter, den opstandne er en Herremand, Det var fornærmeligt at dømme fra Forstanden, En heel Nation, fordi der fandtes en og anden Som lav, som Don Qvixot; Og er der ingen klog 20. Udi et Land, fordi der gives kan et Drog? Man slutter lidt forkierte, saa ofte til det Heele, Skiønt man betragter kuns et enkelt af dets Deele Og var det ønskeligt, for man afsiger Dom, Om der tilreede var hiin Bromands Tænk jer om, 25. Hvis man ved Leylighed anvendte denne Tanke, Man ei paa Herremænd saameget skulle anke, Og det maae være tungt for mangt et ædelt Bryst Der i sin undte Kreds udbreder daglig Lyst, Som med sin Rundheds Haand mod Trangens Udbrud demmer 30. Og tunge Tiders Nød og mørke Dage hæmmer. Ja mangen fattig Bonde kom i største Nød, Saafremt hans Hosbond ei forstrakte Rug til Brød, Et talrigt Huus foruden Brød og uden Penge, Fandt liden Hielp hos dem, som selv til Hielpen trænge; 35. Men Hielpen hæntes fra den vist nok stolte Borg. Thi det er stolt at hielpe Trængte, lindre Sorg Og tørre Graaden af forgrædte Brødres Øye, Der ei kan tvinge Brødet af sin viiste Møye, Naar Suk af klynger Smaae saa til en Taare tvang. 40. Paa Fædres blæge Kind, som kæmpede med Trang. Men sig mig Løser, her, hvad vil du kalde Manden, Som stiller Tørst hos en og Hunger hos en anden, Den ømme Moder hielper til den ønske Lyst, At mætte sulten Børn med ubekymret Bryst, 45. Som uden mindste Fordeel fattig Næste borger Hvad der kan lette ham de tunge Nærings=Sorger At dette virkeligt i trange Tider skeer. Er mangt Exempel paa, og jeg det daglig seer. Tit Herremanden kiøber Korn for egne Penge, 50. Vel Hundred Tønder, naar hans Bønder, til dem trænge, Og eget Forraad ei kan holde Trangen ud Dog dette kan enhver just ei, men Herre Gud Naar, nu de Mænd, som kand, udøver det tillige Er det jo ædelt stort kan nogen andet sige 55. Og er der end en Mand, som Lykken smiller til Men af sin undte Overflod ei hielpe vil, Skal alle Herremænd da dømmes en for anden At der er ingen god blandt Herremænd i Landet, Det var dog alt for haardt at dømme saa en heel 60, Flok Folk for slette Mænd blot af en enkelt Deel, Hvo forestiller sig blot Catilinas Rænker, Og ei Fabricius ved Siden af ham tænker, Kan det forledes til den vrangelige Dom, Der var kuns slette Folk i det dog røeste Rom, 65. Der ellers er en Grund, hvorfore Verden, driver. Det gode ei saavidt og mindre bedre bliver Man taler meere om, hvo der er ond end god: Den Sæd, man vander til, slaaer gjerne snarest Rød. Man ofte veyer lidt, Tid, Sted, Omstændigheder 70. Der Menneskene til den reene Sandhed leder Man fælde kan saa let i Ubetænksomhed, En Dom om Folk og Ting, man ei saa lige veed, Den som giør gode Vers, en stor Poet kan være, Maaskee, om han giør Skoe, de giør ham liden Ære, 75. Og er det vel saa sært, om hver, i Staden, boer, Et kan giør Reede for til fuldt, hvor Maltet groer, Og hvo fortænker vel om Byens Speylemager, Ei Forskiel giøre kan imellem Eng og Ager: Men bagvent saae det ud, om Maleren en Pleyl80. Gav Skipperen i Haand og Tærskeren et Seyl, En Herremand, man siger, Bønden lidet agter, Men den det rette Forhold mellem dem betragter Og saa vil tænke sig i Herremandens Sted, Seer let, at begges Vel er fælleds Øyemed, 85. Men hvis der udi Verden fandtes ingen Orden, Faldt al Lyksalighed jo gandske rent fra Jorden; Saa hver en Bonde æres af sin Herremand, Saavidt en ærlig Bønde æres bør og kand, Retsindighed og Stand saameget er ulige; 90, Men Bonden er jo dog ei Herrenandens lige Og Æren Grundstøt er i Monarchierne: Men Lighed derimod i Republikerne: Og sæt, at Bonden kom til Hetremandens Taffel, Det blev ham fast en Tvang, især at bruge Gaffel, 95. En Fugl opsøger helst i Bøgens Top en Qvist, En anden sidder best paa Ageren her og hist Enhver retsindig Mand vil aldrig mangle Ære, Jblandt Retsindige, i hvad han saa mon være, Maaskee man sige kan om Danmarks Bøndestand, 100. Som Børnene blev svarer af hiin gamle Mand. Den Dør er gal, saa talte de: Nei mine Børn, Den Dør er ei saa gal, som J tar galt paa Døren, Dog er ei Bondens Vilkaar lige paa hvert Sted; Thi hver Provinds, hver Gaard har sin Omstændighed, 105. En Danmarks milde Konge, Folkets elske Fader, Hvis Lyst, to Rigers Vel, hvis Omhue ei afladen Har sat vor Bondestand paa lykkeligste Fod. Saafremt kuns Bønden; med hans Hosbond, selv er god, Dog at der en og anden ei til Maalet kommer 110. Vel findes ; men en Svale giør jo ingen Sommer, Og intet paa vort Jord er uforbæderligt Ved Tidens Gang, thi Jordens Alt er endeligt. Men Himlen brede Hæld om Dannerkongens Sæde. Og Landets elskte Prinds og Kongehuusets glæde. 115. O indtil Verden i sit Jntet synker ned Staae Kongehuuset og vort Lands Lyksalighed.