Jyllandsposten, 1841-07-20
Frands Val Udgivet af et Selskab. Aarg. Tirsdag d. 20. Juli 1841. No 54. Læsetiden i Skolerne. Der er som bekjendt ingen Anskuelse saa forkeert, at den jo, fra visse Sider seet, fortræffelig lader sig forsvare, Sagen være saa længe nok urigtig i Grunden, desværre derfor, at saamangen maadelig Sag, godt de duceret, vinder Jndpas, medens den bedste af Verden bliver frakiendt alt Gehør, ved at finde mindre gode Fortalere. Man skulde saaledes troe, at det maatte være en afgjort Sandhed, at medens der i Landets Skoler sørges for Elevernes daglige Udvikling af Aanden 3 Timer Formiddag og 3 Timer Eftermiddag Legemets Frihed og Udvikling ogsaa stedse maatte blive indseet, idet Barnets overalt vigtige Spisetid om Middagen maatte komme i væsentlig Betragtning i Mellemtiden af Underviisningen til Styrkning og Recreation for den Tankeanspændelse, som Skoletiden kræver for den Unge. – Dog, det lader til at vore lærde Skolemænd her ere komne paa andre Tanker, idet man end- og ved flere Grunde vil demonstrere det fordeelagtigere for Barnet at læse i 6 Timer itræk og saaledes udsætte Barnets Middagspise til om Eftermiddagen. Da vi antage, at denne for Rectorer og Lærere vistno saare beqvemme Maade, paa Dagens halve Tid at blive færdig med Skoleunderviisningen, imod at have den øvrige halve Dag til egen Disposition, i enhver Henseende er ligesaa uhensigtsmæssig, som skadende for Børnene, ville vi dog i denne Anledning anføre den Anskuelse, som Borgerdydsskolens Forstader paa Christianshavn Dr. Phill. Krarup ifjor udtalte i sin Beretning om Skolen og dens Virksomhed, hvori han omdenne Sag bemærkede: "Allerede ifjor fandt jeg det overflødigt at forsvare vor Læsetid og undlod det derfor, iaar er det maaskee endnu overflødigere (?) da baade Metropolitanskolen og Professor Nielsens Borgerdydsskole have fulgt det givne Exempel, og Rector Flemmer ogsaa har erklæret sig for kun at gaae i Skole eengang om Dagen. Dog vil jeg – for at holde det Løfte, jeg ifjor gav i Fortalen til mit Jndbydelsesskrift – her fremsætte de Grunde, som bestemte mig til at fastsætte denne Læsetid, og som endnu efter mere end 5 Aars Erfaring synes mig gyldige. Disciplene spare betydelig Tid ved kun eengang om Dagen at gaae til og fra Skolen, thi de Fleste have en temmelig lang Vei; ja for Nogle, som boe paa Frederiksberg eller endnu længere borte, vilde det være vanske ligt – om ikke umuligt – at besøge Skolen to Gange daglig. – Den Tid, de vinde, kunne de Flittige anvende paa deres Studier, til at udarbeide deres Stil og andre skriftlige Arbeider, til at repetere og udfylde Huller, der maatte være i deres Kundskab, til at modtage Privatunderviisning i Musik og andre Ting, der ikke ere Gjenstande for Underviisning paa Skolen, og endelig - hvad vi ansee for meget vigtigt - faaer Enhver Leilighed til friere at kunne beskjæftige sig med Fag, hvorfor han just maatte have fortrinlig Jnteresse, eller til at uddanne en eller anden Færdighed, hvortil han især maatte føle Anlæg. "Men de, der ikke have Lyst til at bestille Noget, – vil man maaskee indvende de faae desto mere Tid til at tænke paa alle Slags slette Streger." Dertil svare vi, at Disciplene nu læse ligesaa mange Timer paa Skolen, som før; det er altsaa blot den Tid, der tilbragtes paa Gaden, de have vundet, og det er dog sandsynligt, at en Dreng ialmindelighed er i bedre Selskab hjemme hos sin Familie, end naar han uden Opsyn driver omkring paa Gaden, især om Aftenen – og hvis han har Lyst til noget Urigtigt, just kan slutte sig til dem, der meest ligne han i Tænkemaade. Det er umuligt for hvilkensomhelst Skole, at have et tilstrækkeligt Tilsyn med Disciplene paa deres Vei til og fra Skolen, og vi tage ikke i Betænkning, at nævne det som en Fordeel ved den nu hos os bestaaende Læsetid, at saavel Skolen som Forældrene kunne være sikkre for de Misligheder, der altid ere at befrygte, naar en talrig Mængde Drenge i mørke Aftener gaaer hjem fra Skolen. Heller ikke er den diæteriske Grund uvigtig, at en Discipel nu, naar han kommer hjem, i Ro kan nyde sin Middagsmad. Ogsaa vil det være en temmelig almindelig Erfaring, at en Dreng for sine Studeringer ikke har megen Nytte af Fritiden om Middagen. Siger Nogen, at han vel erkjender, at der ere adskillige Fordele ved kun at læse eengang om Dagen, men at det er grusomt at lade Drenge sidde 6 Timer i Rad paa de haarde Skolebænke, giver jeg ham fuldkommen Ret deri, men benægter, at det er Tilfældet hos os. Jmellem hver Time er et Ophold af 10 Minuter, hvori alle Disciplene - med Undtagelse af 1ste studerende Klasse, som der indrømmes meer Frihed, og af dem, der paa Grund af Svagelighed have erholdt speciel Fritagelse – ere forpligtede til at gaae ned paa Pladsen. Det, der meest vakte Betænkelighed hos os, førend vi begyndte med denne Forandring, var Frygt for ikke at kunne holde Disciplenes Opmærksomhed vedlige i saa mange Timer; vi troe, at have gjort den Erfaring, at vor Frygt var uden tilstrækkelig Grund. Meget bidrager vel hertil – foruden de omtalte 10 Minuter – at Lærerne og Underviisningssagene i Regelen timeviis skifte, og om der endog hos En og Anden maatte bemærkes lidt mere Sløvhed i de sidste Timer, have vi dog Grund til at antage, at de Allerfleste da ere bedre disponerede til Anstrængelse, end de i forrige Tider vare efter at have spiist og løbet en lang Vei eller leget paa Pladsen; thi deraf fulgte idetmindste ofte enten Søvnighed eller en Overgivenhed, som ikke var modtagelig for Underviisning. Til disse bemærkninger troe vi blot burde at føie nogle Ord, hvilke skulle følge i næste Nr. Prinds Christian den Femtes Formælingsfest i Aaret (Sluttet. See Nr. 51) Dagen derpaa var der stort Middagsgjæstebud. Klokken 4 om Eftermiddagen blæstes tilbord med 24 Trompetere og 2 Herpukkere. Den keiserlige, franske og polske Gesandt havde de øverste Sæder, derefter Churfyrstinden og hendes Sønner og de øvrige fyrstelige Personer. Prindsen agerede Vært og sad paa den høire Side af den keiserlige Gesandt, Prindsessen derimod hos sin Moder og Søster. Efter Maaltidet var der Bal, siden Maskerade og endelig adskillige Slags Operaspil og andre Lystigheder, hvormed man ligeledes vedblev i de følgende Dage. - Det meest Glimrende var et stort Carousel, hvori baade Kongen og Prindsen indlod sig med Alle og som fortsattes flere Dage igjennem. Pladsen for disse ridderlige Øvelser var Amagertorv, hvor Ringen var ophængt og de forskjellige Skranker og Buer anbragte. Omkring i Vinduerne stode Ambassadeurerne, Prindserne og Prindsesserne og saae til, Almuen udbredte sig rundt omkring. Kongen og Kronprindsen traadte først ind i Skrankerne. De vare den første Dag iførte romersk Keiserdragt, og foran dem red Paukere og Trompetere; derefter fire Marskalker og 8 Personer til Hest, der bare Sindbilleder og Tankesprog, saavel paa deres Landser, som paa deres Stave og Skjolde. Efter dem kom tre eller fire Triumphvogne, hvis Heste skulde forestille vilde Dyr og derfor vare iførte alle Slags Huder. Paa disse Vogne kjørtes der Haver, Bjerge, Floder, Skibe, Galeier med Matroser og Sluproere, endvidere Templer, og Skuepladse med Sangere og Musikantere, Alt lysteligt baade at see og høre. De Første, som indlode sig med Kongen og Kronprindsen, vare to sachsiske Hertuger. Paa deres Vogne viste sig Elskovsguden, omringet med alle Slags Krigsrustninger og Sindbilleden, paa Kunster og Videnskaber. Dernæst fulgte Prinds Frederik, hvis Vogn blev trukken af en Elephant; Bajazeth, indsluttet i et Buur, viste sig paa samme Vogn. Derefter fulgte hele den danske Adel, inddeelt i visse Skarer, Nogle i Vogne, Andre til Hest, tilligemed deres Familievaaben, Sindbilleder, Tankesprog, og Udfordringer, som de kastede ud iblandt Folket.