JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1824-10-07
Keiseren som dette sørgelige Haandgemæng sat te i Fortvivlelse, kunde ikke afhjælpe det. Grouchy kom endnu ikke, og for at holde Preusserne Stangen, hvis Antal og Fremgang bestandig forøgede sig, havde han været nødsaget til at svække sin Reserve indtil paa fire tusinde Mand nær at den unge Garde. Jmidlertid begyndte vores Cavallerie, svækket ved et betydeligt Tab, og ved den ulige Kamp der bestandig fornyedes, at tabe Modet og giv efter. Battaillens Udfald begyndte at blive tvil somt. Noget Stort maatte voves, ved et fortvivlet Angreb. Keiseren betænkte sig ikke længe. Grev Reille fik øieblikkelig Ordre, at samle sin hele Styrke og at kaste sig over Fjendens høire. Fløi, medens Napoleon i egen Person angre Fronten med sine Reservetropper. Allerede var Keiseren i Færd med at stille sin Garde i Angrebs Orden, da man underrettede ham om, at vores Cavallerie var nær ved at drives tilbage og maatte tildeels rømme Høiderne af Mont St. Jean. Han befalede strax Marskalk Ney, at tag med sig fire Battailloner af den mellemste Garde og i største Hast at begive sig til det ophøiede Punct, for at hjælpe Curassererne, som endnu holdt sig der. Gardens Kjækhed og Napoleons opmuntrende Taler opflammede Gemytterne; Cavalleriet og nogle Battailloner, som i de bageste Linier havde seet dens Bevægelser, vendte sig atter mod Fienden under Raabet: vive IEmpereur.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1824-10-07
Keiseren begav sig nu ind i disse Kjækkes Geleder, endnu commanderet af Cambronne. Han lader dem danne sig en Quaris, træder selv i Spidsen for dem og nærmer sig Fienden; alle hans Generaler Rey, Soult, Bertrand, Drouot, Corbineau, de Flahaut, Labedoyere, Gourgand, gribe til Sabelen og blive Soldater, De gamle Grenaderer, der ikke ere i Stand til at frygte for deres eget Liv, skjælver for den Fare, der truer Keiserens. De besværge ham, at bortfjerne sig: Begiv Dem bort - siger en af dem til ham, De seer vel at Døden ikke vil have med dem at bestille. Men Keiseren modstaaer og kommanderer dem i Jlden. De Officerer, der omringe ham, bemægtige sig da hans Hest og fore ham bort. Cambronne og hans tappre Kammerater, slutte sig nu tæt om deres synkende Faner og sige Rapolton er evigt Fat vel. De Engelske rørte over denne heltemmodige Modstand, besværge dem at overgive sig. Neilraaber Cambronne, Garden døer, men den overgiver sig aldrig i samme Øieblik styrte de sig mod Fienden, under Raabet: vive Empereur, Paa deres Slag gjenkjender man Austerlitzes, Jenas, Wardrams og Montmiralls Seiervindere, De Engelske og Preusserne, hvis Seiersange derved bleve opsatte, forenede sig mod denne Haandfuld Helte og huggede dem ned. Nogle bedækkede med Saar, faldt til Jorden, svømmende i deres Blod. Andre mere lykkelige, bleve dræbte; dem sluttelig som Døden ikke vil nærme sig, skyde sig indbyrdes for ikke at overleve deres Vaabenbrødre, eller at døe for deres Fienders Hænder.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1824-10-07
Wellington og Blücher, som allerede da vare blevne rolige Besiddere af Valdpladsen, gjennemvandrede den nu som Herrer. Men med hvormeget Blod var ikke denne uretfærdige Seier kjøbt? Aldrig, nei aldrig, have de Franske leveret deres Modstandere et meere skrækkeligt og morderisk Slag. Lige begierlige efter Blod og Ære, og foragtende Faren og Døden, styrtede de sig over Fiendens Batterier, og synes at sammenhobe sig før at søge, angribe og forfølge den, i dens mest utilgjengelige Forskandsninger. Tredive tusende, Engelændere og Preussere bleve opofrede for deres Hænder paa denne uhældige Dag; og naar man tænker sig at dette skrækkelige Blodbad var halvtredsindstyve tusende Menneskers Værk, der vare nær ved at døe af Møie og Hunger (thi 10000 Mand af Garden toge ikke Deel i Slaget) og tilmed stridende mod en næsten uovervindelig Stilling, og hundrede og tredive tusende Stridsmænd, bemægtiger en vedmodig Beundring sig os, og man maae tilkjende den Overvundne. - Seierens Palme. Hertugen af Wellingtons Tab, var Saarede, og Døde omtrent 25,000 Mand, Prinds Blichers 35,000. Jalt 60,000 Mand.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1824-10-07
De Franskes den 15de, 16de og 18de, Dræbte og Saarede 29,000, Fanger 8000. Jalt 37000. Mand. De Franskes Tab vilde have været meget betydeligere, hvis ikke de nederlandske Jndvaanere havde viist en saadan Medlidenhed og Ombyggelighed mod de Saarede.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1824-10-07
J det Øieblik, da Bülows Corps brød ind paa vores nøire Fløi, var jeg i Hovedqvartere, ved Forpagtergaarden Caillou.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1824-10-07
En General=Adjutant hos Stormarskalken, kom, for paa sine Vegne at underrette Hertugen af Bassand om, at Preusserne rettede deres Marsch mod dette Punct. Hertugen efter at have modtaget Keiserens Ordre at forblive der, ville ikke forlade samme, og vi maatte underkaste os at oppedieudfaldet. Snart begyndte ogsaa Fiendens Dragoner at angribe den lille Skov, som dækkede Forpagtergaarden, og anfaldt vore Folk med Sabelen i Haanden. Vores Garde dreve dem tilbage med Flinteskud, men da de kom igjen i endnu større Antal og angrebe os paa nye, tvang de os, uagtet Mr. de Bassands stolske Ligegyldighed, til i største Hast at rømme dette Sted. De keiserlige Vogne forsynede med raske Heste und droge os snart fra Fiendens Forfølgelser. Men Hertugen var ikke saa heldig, da han havde daarlige Heste for sin Vogn, maatte han udholde adskillige Gevæhrsalver og blev sluttelig nødt til at redde sig til Fods, og at søge et Tilflugtssted indi Min.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1824-10-07
Hvad slutteligen Marskalt Grouchy angaaer, da havde han staaet i Underhandlinger med de Allierede, og en Slags skriftlig Overeenskomst paa Hertugens af Ragusas Maade, var nogle Dage før, ved at skulle undertegnes, da Gen. Excelman lod den preusiske Oberst, som var sendt til Marskalken i denne Anledning, arrestere. Bryllups=Løier. Ved Karl den Driftiges Formælling.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1824-10-07
med den Engelske Prinsesse Magaretha af York, en Søster af Edward den 4de, i Aaret 1468 varede Bryllups=Høitidelighederne i 9 til 10 Dage. De glimrende Gjestebuder, Skuespil- og Ridderspil, Baller og Maskeringer som ved denne Leilighed funde Sted, overgik langt Alt, hvad man under hans Fader Philip den Godes Regjering, havde seet. Jsær vare blandt de mange forskjellige Maskeringer, ogsaa nogle høist komiske, der faldt særdeles i Øinene, Der fremkom f. Ex. 4 Ulve, som blæste paa Fløite. og 4 Æsler, som sang en Rondeau for det høie Brudepar, i hvilken en Ridder, ved disse latter lige Tolke udtrykte sin faste Beslutning, bestandiat ville elske sin Hjertens Douna, hvor grusom hun end maatte være mod ham. (Saa foranderlig er Smagen, før brugte man Mennesker i Æselskikkelse til at tolke sine Følelser, nu bruger man som oftest dertil Æsler i Menneskeskikkelse.)
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1824-10-07
Indenlandsk. Den 21de Septbr. er Amtmand over Præstøe Amt, Kammerherre og Stiftamtmand Moltke, udnævnt til Stiftamtmand over Aalborg Stift og Amtmand over Aalborg Amt.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1824-10-07
Hs. Majestæt har allernaadigst sat det Kongelige Landhuusholdnings=Selskab i Stand til at kunne overlade et Antal Kornrensningsmaskiner for moderat Priis til Brug for de Egne, der meest træng dertil, samt til ligeledes at overlade, eller efter Omstændighederne, bortskiænke nogle forbedrede Ager, dyrkningsredskaber, saasom : Svingplove, Exstirpatorer, Hyppeplove og Brakharver til de dygtigste Jordbrugere i de danske Provindser. - Kornrensningsmaskinerne kunne overlades saavel de større Gaardes Eiere, der godtgjøre at de ikke allerede er i Besiddelse deraf, som ogsaa de Bønderbyer, hvis Beboere maatte ønske at have et saadant Redskab til fælleds Afbenyttelse. - De nævnte Agerdyrkningsredskaber kunne ligeledes erholdes af de Landmænd baade i og udenfor Bondestanden, som beviisliggjøre, at de ikke allerede eie dem eller have Evne til selv at anskaffe dem. Dog uddeles de paa samme Vilkaar som de Sving plove, Selskabet i nogle Aar paa egen Bekostning har overladt, og blive, som følge heraf, ikke strax Modtagerens Eiendom, men Selskabet forbeholder sig, naar et Par Aar ere forløbne efter den Anvendelse, som da beviisligen er gjort af Redskaberne. at afgiøre, om disse skulle skjænkes Vedkommende eller tilbageleveres. - De Landmænd, som maatte attraae et eller flere af de omtalte Alvsredskaber, alt efter Enhvers Stilling, opfordres at indgive skriftlige Begjeringer derom til Selskabet, indeholdende Oplysning om hvad Ansøgeren har udretter som Agerdyrker, og ledsagede med paalidelige Attester.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1824-10-07
J Pavillonen i Frederiksberg Hauge gaves Søndagen den 26de September og Aftenen et saakaldet Amüsement. Pavillonen saavel som endeel af Alleen, der fører hen til samme, var smagfuldt oplyste med courleurte Lamper, og et Transparent med F. M.C. W. anbragt. En Harmoniemusik opførtes, og da Veiret just var gunstigt, strømmede utallige Mennesker derud. Det var et Slags Bauxhall en Migniature, som minde om Vessels: Naar dig nogen Karper byder &c.," men som i Henseende til Rumme lighed, dog er meget at foretrække for det i Rosenborghauge.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1824-10-07
Det har behaget Hs. Majestæt Kongen, paa Forstilling fra Cancelliet, under 1ste f. M. allernaadigst at bifalde: at Restance af Renter eller Afdrag, som Præsterne maatte paadrage sig paa de dem, til deres Præstegaardes Opbyggelse eller Jstandsættelse, af Stiftets offentlige Midler bevilgede Laan, maae dog ikke i længere Tid end 1 Aar fra Forfaldsdagen, inddrives paa samme Maade, som resterende Enkepensioner, i Overeensstemmelse med den, ved Cancellie Placat af 5te Juni 1801 bekjendtgjorte, allerhøieste Resolution af 29de Mai s. A., saaledes, at den herved tilladte Seqvestration foranstaltes af den fungerende Provst, efter vedkommende Stiftamtmands og Biskops foregaaende Resolution.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1824-10-07
Kjøbenhavns Kornpriser den 1ste October. Rug 2 Rbd. 1 Mk. 8 s. a 2 Rbd. 3 Mk. Byg 1 Rbd. 4 Mk. 8 s. a 1 Rbd. 5 Mk. 4 s. Havre 1 Rbd. 2 Mk. 8 s. a 1 Rbd. 3 Mk. 4 s. pr. Td.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1824-10-07
Kjøbenhavns Børs, den 1ste October. Cours. Hamb. 2 M. 233, a vista 236. Specier 238. Spec. solgtes til 14 Rbmk. 4 1/4 s. Disconto 5 pC. - 4 pC. Kongl. Obligationer (uden Renter 94 1/2 a 95. Nationalbank-Obligationer (af Laanet 4 Febr. 1820, uden Renter) 100 ½ a 101 Rbdlr. r. S. eller 119 1/4 a 1200 Rbdlr. Sedler pr. 100 Rbdlr. rede Sølv.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1824-10-07
Avertissement. Extra god Biskop erholdes til 3 Mk. pr. Boutein, paa Apotheket i Thisted.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1824-10-14
Verdens Klogskab. (En lærd Engelænder til sin Søn.)At forskaffe sig Kundskab om Verden, ved vor egen Erfaring og Opmærksomhed, er saa nødvendig, at uden den, ville vi ofte handle meget ubsurd, og til fornærme, hvor vi ikke havde i Sinde at gjøre det. Al Kundskab og Lærdom i Verden vil ikke kunne sikkre os derfor. Uden Verdens Kundskab, kan en Mand sige mange gode Ting, men indklæde dem saa slet, og komme saa upassende, frem med dem, at han havde gjort meget bedre i at tie stille. Sysselsat med sig selv og sine egne Forretninger og uden at lægge Mærke til Omstændighederne, og deres Stilling han converserer, fuser han frem med hans Tanker, siger, Ting, han ikke burde sige, forvirrer Nogle, støder Andre, og sætter det hele Selskab i en Slags ubehagelig Angest for at det Næste han kommer med, er værre end det Første. Det bedste Raadjeg kan give nogen i denne Henseende, er, hellere at deeltage i en andens Conversation end selv at begynde paa at tale om en Gienstand, og hellere at søge, at bringe Samtalen i en Slags Overeensstemmelse med Andres Jdeer, end at hendrage, deres Opmærksomhed paa sig.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1824-10-14
En ung Begynder i Verden, som kjender endnu kun lidt til Mennesket, uden hvad han kan have lært af Bøger, antager det for en Regel, at de fleste Mennesker ville gjerne smigres; for altsaa at behage, siger han Smigrerier, men hvorledes Uden Hensyn hverken til Omstændigheder eller Tid. Jsteden for hiint fine Anstrøg, hine fine Skatteringer, som tjene til at forskjønne et Maale rie, lægger han Farverne fingertyk paa, og besmør blot Papiret, isteden for at pryde; med andre Ord, han smigrer paa en saa upassende Maade, og paa samme Tid saa plump, at han, naar han ønsker at behage, gjør Een gandske forvirret, og er viis paa at fornærme. En Mand af Verden derimod, som har studeret Menneskeet, kjender Smigers Magt, saavelsom hiin; men han veed ogsaa hvorledes han skal anvende den, han oppebier Leiligheden og gjør det inddirecte, ved Slutninger, Sammenligninger eller Vink. Mennesket er sammensat af meget forskjellige Bestanddele, at lære at kjende det fuldkommen, dertil udfordres Tid og Opmærksomhed; thi omendskjøndt vi alle ere sammensatte af det samme Stof, og have alle de samme Lidenskaber, ere vi dog, ved den større eller mindre Magt, de have over os, og den Forbindelse de staae i til hinanden, meget forskjellige i vore Anskuelser og Tilbøieligheder; hvad der er behageligt for en, er ubehagligt for en Anden, og hvad den Ene bifalder, fordømmer den Anden. Forsynet gav os Forstand til regjere disse i Lidenskaber, uden at vi dog fielden gjøre det. As henvende os derfor til nogen med Fornuftgrunde, vil ofte vise sig at være forgjeves, naar vi ikke, paa samme Tid søge at vinde hans Hjerte. Hvem Du derfor er, studeer Menneskene, ud find om muligt deres svage Side, den Lidenskab de beherskes af, deres bedste Egenskaber; tag dem fra den svageste Side, og hvad du ønsker vil i Almindelighed lykkes Dig. Den Forfængelighed, der er den herskende vil Du snart opdage, ved at lægge Mærke til den Punct, hvorom i Almindelighed deres Samtale helst dreier sig, thi enhver taler meest om hvad han ønsker Andre skulle troe han er mest fuldkommen i.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1824-10-14
Valget af Tiden burde ogsaa klogeligen overveies. Enhver har sin særegne Tid hvori man kan henvende sig til ham med Hæld, hans molli tempora fandi, men denne Tid varer ikke hele Dagen, de maae udfindes, passes paa, og afbenyttes. Du kan ikke vente Dig et lykkelige Udfald, naar du henvender Dig til en Mand i een Sag, medens han er beskjæftiget med en Anden, eller naar han er angreben af en hæftig Smerte, Vrede, eller saadan Noget. Du kan ikke lære at bedømme andre Mennesker bedre, end ved at studere Dig selv; thi endskjøndt Nogle have en Svaghed og Andre en Anden, ere Menneskene dog i Almindelighed hinanden meget lige. Hvad der behager eller fornærmer Dig vil under lignende Omstændigheder behage eller fornærme Andre, Finder Du Dig stødt, naar en Anden vil lade Dig føle en Slags Overvægt, vil Du vistnok, efter den almindelige Regel: Gjør imod Andre hvad Du selv vil hændes og have, vogte Dig for, ikke at lade en Anden føle nogen Overvægt fra din Side, især hvis Du ønsker han skal agte, eller interessere sig for Dig Hvis ubehagelig Indsmigren, aaben Modsigelse, eller en spodsk foragtelig Latter, ærgrer og gjør Dig vred, ville Du da gjøre Brug af den, naar Du ønskede at behage, visselig ikke. Læg da med Nøiagtighed Mærke til den Virkning Alt gjør paa Din egen Siel, og Du kan for en stor Deet læse ind i alle Menneskers Hjerter, Jeg tilstaaer, at den, der er opdragen i et Kloster, eller paa et Collegium, kan resonerere fornuftig om den menneskelige Siels Lidenskaber og Bestanddele, han kan undersøge den menneskelige. Natur, og afgive en gandske taalelig Beretning: om dets Hoved, Hjerte, Lidenskaber og Følelser; men han kjender paa samme Tid ogsaa intet dertil; han har ikke levet i Samqvem med Mennesket, og følgelig ved han kun lidet hvorledes hine Liden. skaber eller Følelser kunne virke. Han maae være uvidende om de forskjellige Fordomme, Tilbøieligheder, eller naturlig Modbydelighed, der altid leder og ofte bestemmer dets Handlinger. Hans Kundskaber bestaae blot i Theorie, som er meget forskjellig fra Praxis, og retter han sin Dom blot efter hiin, maae han ofte blive bedragen; hvorimod en Verdensmand, der har samlet sig sin Kundskab ved egen Erfaring, dømmer sielden Feil, Han er velbekjendt med den menneskelige Siels Drivefjere og Handlinger, studerer det menneskeHjerte; læser Ord førend de ere udtalte, indseer Handlinger, førend de ere udførte; kjender hvad der vil behage og hvad der vil mishage, og forudseer de fleste Ting, der kunne hændes. Bestræb Dig derfor, for at erhverve Dig denne lærerige Kundskab, læg omhyggelig Mærke til deres Opførsel, smaa Konster og Sæder, som kjende Verden, og bestræb Dig for at ligne dem. Læg Mærke til de Midler de benytte sig af for at vinde Andres Yndest og erhverve sig deres Godhed, som de omgaaes med; folg disse Midler, naar de ere ædle, og du vil snart vinde alle Deres Agtelse, der kjende Dig.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1824-10-14
Hvor ofte have vi ikke seet Mennesker blive regjerede ved Andre, der stode langt under dem i Forstand, og det uden at de selv vidste det? Det er et beviis paa, at Nogle besidde mere Verdens Klog, skab end Andre, de udfinde deres Næstes songe og udeskyttede Side, gjøre deres Angreb der, og han overgiver sig.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1824-10-14
Ved Menneske Kundskab ville vi ogsaa lære Fordelen af to Ting, Herredømmet over vort Temperament og over vort Ansigt; et ubetydeligt, ubehageligt Tilfælde, kan maaske bringe en, derer ubekjendt med Verden, i Vrede, forvirre ham eller gjøre ham skamfuld; bringe ham til at rase som en gal Mand, eller bære sig af som en Nar, men en Mand af Verden vil altid lade, som han ikke forstod, hvad han ikke kan, eller bør tage ilde op. Om det engang skulle hænde sig, at han kunne glemme sig selv, vil han vide at undertrykke sin Forvirring, forandrede den til Spøg og snart igjen fatte sig. Mange Mennesker have Forstand nok til at bevare deres egne Hemmeligheder, men uvandte til Omgangen med forskjelligt Slags Selskab, have de uheldigviis et saadant fortællende Ansigt, der ufrivillig tilkjendegiver hvad de ville ønske at skjule. Dette er et stort Uheld og burde saa hurtigt, som muligt søges at raades Bod paa. Den udvortes Kulde og Rolighed i eens Ansigt som forhindrer Opdagelsen af vore Følelser, ved Ord, Handlinger og Øiekast, er alt for nødvendig til at lade passere ubemærket. Et Menneske, som ikke kan høre ubehagelige Ting, uden særdeles Tegn paa Vrede og Urolighed; eller Behagelige, uden et pludseligt Udbrud af Glæde, et spillende Øie eller et muntert Ansigt, er overladt til en hver Skals Godtbefindende, og enten de med Villie ville behage, eller fornærme Dig, vide de at læse det i Dit ubevare Øie; eller de ville gribe, leiligheden og see Dig ind i Hjertet, hvor kun en, Anden skulle gjøre det. Du kunne muligen ind gende mig, at denne Kulde maae være natur sig, for hvis ikke, vil Du aldrig kunde opnaae. denne Færdighed. Jeg tilstaaer gjerne, at Styrke af Constitution kan gjøre meget; men vi ere meget tilbøielige til at dadle den, for Ting om vi gjerne kunde undgaae. Opmærksomhed forenet med en Smule Overveielse, vil snart give Dig dette Herredømme over Dit Temperament, og Ansigt. Naar Du finder at Du er tilbøielig til pludselig at blive opfarende, saa tving Dig selv til ikke at yttre et eneste Ord, indtil Fornuften igjen har faaet Overherredømme hos Dig, og beslut Dig til at holde Dit Ansigt saa roligt som muligt. Thi ligesom en Mand, der ved et Spillebord kan vedligeholde en vis Rolighed i hans Blikke, enten han har Lykken med eller imod sig, har et betydeligt Fortrin for den, som Lykken giør overmodig, eller Uhæld kan bringe ud af Fatning, fordi man derved kan læse i hans Ansigt hvad Kort han har; saaledes vil Verdensmanden, der har at gjøre med et af disse sladdrende Ansigter, vide at benytte sig af Leiligheden, lad Følgerne for den, han har at gjøre med, være nok saa skadelige.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1824-10-14
Der existerer iblandt unge Mennesker endnu et andet Slags Venskab, der blot bærer Navn deraf, er varmt for en Tid, men er lykkeligviis ikke af lang Varighed. Dette Venskab reiser sig af, at de gjensidig føre det samme uordentlige og udsvævende Liv; Deres Kasse staaer aaben for hinanden, de fortælle hinanden Alt hvad de vide, de indlade sig i de samme Tvistigheder og staae hinanden bie ved alle Leiligheder. Man kunde snarere kalde dette et Forbund imod Moralitet og gode Sæder og det kunde fortjene Lovenes alvorligste Rævseelse, men de have den Uforskammenhed at kalde det Venskab. Dette Venskab er imidlertid ligesaa hurtigt opløst, som sluttet; en eller anden Hændelse skiller dem ad og de glemme hinanden strax, paa det nær, at de forraade og lee af hinandens uhyre Galskaber. Kort sagt, det Væsentlige af det Hele er, at gjøre stor Forskjel mellem Venner og Selskabsbrødre, thi en meget behagelig Selskabsbroder, har ofte viist sig at være en meget farlig Ven. Dommeren og Karpen. loversat af Fransk.)
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1824-10-14
En Herre fra Landet, som holdt en aarlig Retsdag paa hans Gods, brugte en til Dommer, der var Prokurator i en Naboebye. Da der forefaldt faa Sager paa Godset, holdt han denne Ret kun engang om Aaret, og da var det Godseierens Skik at invitere flere Naboer til et Middagsmaaltid. Engang hændte det sig, at det indtraf paa en Fastedag, og da Dommeren ved hans Ankomst fandt ingen i Retsværelset, gik han meget fa militair ned i Kjøkkenet for at see hvad der tilderededes for Ganen. Da Kokken var fraværende havde han Tid nok til at undersøge en hver Ting; og da han slutteligen kastede sine Øine paa et Kar fuldt af Vand, saae han en stor Deel af levende Karper deri, et Syn, der frembragte hos ham en nendelig Fornøielse. Da han fandt, han var allene og tænkte visselig paa næste Dag, besluttede han at tage en af dem, i den fulde Overbeviisning, at om man skulle savne en, ville ingen falde paa at mistænke ham, efterat han havde gjort dette, puttede han den i sine Buxer, da han sluttede sig til, at hans Lommer ville være en alt for usikker Plads. Efter at han havde gjort dette, gik han tilbagetil den Sal, hvori Selskabet begyndte at forsamle sig; og det hændte sig saaledes, da det var om Vinteren, at Dommeren var kommen til at sidde lige over for Kaminilden, i Midten af et talrigt Antal af smukke Damer. For bedre at skjule hans Tyverie, havde han lagt hans Frakke over hans Beenklæder, Karpen begyndte imidlertid strax, da den følte Varmen af Jlden, at blive noget urolig, hvilken en af Damerne lagde Mærke til og begyndte at lee noget umaadeligt deraf, i det hun tillige skjulte hendes Ansigt med hendes Muffe. De andre Damer blandt hvilken en almindelig Hvisken fandt Sted, begyndte strax der paa ogsaa at lee, i det de af og til kastede et staa lent Øiekast til Dommerens besjælede Burer, men uden at gjette den egentlige Aar sag, der satte dem i en saa mistænkelig Bevægelse. Hans Velbyrdighed blev i Begyndelsen forundret over den ualmindelige Lystighed, der herskede blandt Damerne, men da han nøiere undersøgte det Punct, hvorpaa deres kydske Øiekast faldt, ophørte hans Forundring. Og dahan ikke var en af dem, der lod sig saa let bringe ud af Fatning, sagde han: "Jeg veed meget vel mine Damer, at de leer af mig, og jeg vil der for strax vise dem Aarsagen dertil." Da nu Dommeren virkelig ogsaa gjorde Tegn til at ville gjøre: lvor deraf, reiste hans skjønne Auditorium sig op i største Forskrækkelse og bedækkede Halve delen af deres Øine med deres Lommetørklæder, men Dommeren bad dem gandske jovialsk, ikke at blive forskrækket, og tog derpaa Karpen fra dens forunderlige Opholdsted. - Her mine damer, raabte han, er den uskyldige Gjen land for deres Skræk, jeg vil vædde, at ingen udbildte sig at det var en Fisk." Mændene be yndte nu ogsaa at lee hjertelig af denne Hæn fise, og Damerne bleve den øvrige Deel af Daen vexselviis drillede dermed.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1824-10-14
Blandinger. Forgangen blev et Faar slagtet hos en W. Web r i Groby, Leicestershire, og da man aabnede, fandtes i dens Næt en Fugl uden Liv og saa som en Due, den havde Næb, og var fuldmmen skabt som en Fugl, men havde hverken, Kløer eller Fjere. Faaret havde altid været frisk og vel. Denne besynderlige Omstændighed er aldeles authentisk, og vil sandsynligviis være af Jnteresse, for Naturkyndige.