Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1797-06-30
Jndenlandske Efterretninger. I de tydske Aviser læser man følgende korte Bograsie, og Karakteerskildring paa vores uforglemmelige Bernstorff. hvoraf sees at hans store Værd erkiendtes af Fremmede, som af det taknemmelige Fædreland; Hs. Exell. Hr. Peter Andreas, Greve af Bernstorf, er fød den 28 Aug. 1734 paa sit Familiegods Gartow (paa Grændserne af Hertugdommet Lüneburg og Brandenburg, traadte efter fuldendte akademiske Studeringer og Reise i Aaret 1756 i kongelig dansk Tieneste som Kammerjunker, i Aaret 1760 blev han Deputeret i Oekonomie= og Kommerce=Kollegio og i det Vestindisk Guineiske Rente= og General=Toldkammer, i Aaret 1766 sidste Deputeret i det første Kollegio og Ridder af Dannebrog. Samme Til blev ogsaa hans Farbroder, den fortiente Statsminister. ham selv og hans endnu levende Broder arvelig meddeelt den danske Greve=Værdighed. De bekiendte Begivenheder ved Udgangen af Aaret 1770 foraarsagede saavel hans som hans Farbroders Afskeed, indtil han Aar 1773. blev tilbagekaldt som Statsraad, Minister for de udenlandske Anliggender og Direktor i det tydske Kancellie, Disse Poster beklædte han indtil 1780, i hvilken Meilemtid han 1776 fik Elephant=Ordenen. Nu blev han Aaret 1784 atter udnævnt til Statsminister i det uden landske Departement og Præsident i det tydske Kancellie, og fra denne Tid har han i samfulde 13 Aar under de betænkeligste Tidsomstændigheder beviist den danske Stat Tienester, som Historien saa meget lettere vil kunne fortælle de sildigste Slægter, da i Bernstorfs Handlinger alting er mere aabenlyst end i de fleste store Statsmænds af ældre og nyere Tid. Fra Aaret 1773 at regne, var han den ældste af alle nu værende Statsministre ved de europæiske Hoffer. - Efter en Mands Karakteerskildring, som længe var saa lykkelig at omgaaes ham, havde han en sielden Aandskraft og en ualmindelig Retskaffenhed. Ophøiet over Lykke og Ulykke, over Farer og Smerter, fuld kommen Herre over sig selv og stedse den samme, har han ved Fredens Daad udvidet sine Fædres Berømmelse lang ædlere end ved krigerske Bedrifter, hvilke fordre Anstrængelse af lige store Kræfter, som falde i Øine og hvis Løn er glimrende Hæder; da derimod hine fordre vedholdende Kraft, utrættelig Aarvaagenhed, stille rolig Orden, som den der hersker i den guddommelige Natur, og erkiendes derfor ene af den Vise. - Som Statsmand havde han et lyst og skielnende Blik, og i denne Egenskab var hans Beslutning fast og loverlagt. Saa længe han var ved Bestyrelsen, og fornemmelig i de sidste for EuropgeNationer saa formefulde Tider, viiste han, at Sandhed og Retfærd ere de eneste Grundvolde til den ægte Statskonst da de allene opvække og indgyde Tillid, Mod og Tilfredshed, at Tænke= og Tale=Frihed, som ikke er bunden nogen Form, hersker der, hvor de som regiere have en go Samvittighed, og ikke frygte for noget Ansvar, og som regieres villig aflyde Orden, Love og gode Sæde Han havde en beundringsværdig Fattrævne og Rigtigheds sine Begreber, en fielden Harmonie imellem sin Erindring. Ævne og Dømme=Kraft, udbredte Kundskaber i alle Fa og den Videnskab at anvende dem. Hans Omgang var det for ligesaa lærerigsom underholdende. Natur og Lykke havde givet ham alt, hvad der hørte til et glædefuldt Liv. Son Yngling havde han en fortræffelig Opdragelse, som Mand. Ægtefælle og Faber oplevede han skiønne Dage og nød en belønnende Glæde af fine Børn. -