Politivennen, 1798-01-01
Forslag til Forbedring i, og Udvidelse af Plakaten af 11 Dec. 1790, som forbyder at bære eller trille med Dragter paa Fortougene. Uagtet de Forbud, der ere Udgangne imod at bære Dragter paa Fortougene, hvoraf jeg blot vil nævne Politie-Plakaten af 11 Dec. 1790, saa forulejliges endnu næsten dagligen de Gaaende ved disse Forbuds Overtrædelse, og nødes til at søge de - ofte skidne - ofte, især om Torvedagene, med Vogne opfyldte Gader. Ved at undersøge Aarsagerne til denne mislige Opfyldelse af de i denne Henseende emanerede Anordninger, har jeg befundet, at samme for det meste ligge i Anordningerne selv. Den ovennævnte Plakat af 11 Dec. 1790 siger, at det skal være enhver tilladt, at anholde og til Politiekammeret at opbringe den som beviisligen forsee sig mod Plakaten. Allerede denne Omstændighed gjør, at de fleste der forsee sig blive ustraffede, da det sjeldent er nogens Lejlighed at trække til Politiekammeret med en Strandæsel eller anden Daglejer. Mangel af Strassens Execution foraarsager altsaa Anordningens Overtrædelse; ja den opretholdes saa lidet, at den snarere er at ansee som afskaffet. Jeg har allerede sagt, at Aarsagen hertil ligger i Anordningen selv, jeg mener nemlig, at den ikke er hensigtsmæssig nok, og jeg haaber at kunne overtyde mine Læsere herom, i det jeg herved fremsætter hvad jeg efter min Formening troer at være Mangel ved samme. a) Plakaten giver, enhver Ret til at anholde og opbringe Dem som forsee sig imod dens Bud; det er altsaa ikke blot den Fornærmede (saaledes kalder jeg den der ved en Lastdragers Dragt enten stødes i Rendestenen, eller blot nødes til at vige Fortouget, hvorpaa han som Gaaende er berettiget til ubehindret at passere) ikke blot den Fornærmede, siger jeg, men enhver den første den bedste er, og det til alle Tider berettiget til at anholde den som fører Dragter paa Fortongene er upaatvivleligen, som Raadstueplakaten af 3 April 1769 angiver; at de Gaaende, for hvem de især ere indrettede, hindres i deres Gang. Saa ofte Aarsagen til en Andordnings Disposition ophører, saa ofte er man, udentvivl berettiget til at gjøre en Undtagelse fra Anordningens Bestemmelser. Jeg seer ikke rettere end at dette jo er rigtigt; saa ofte altsaa ingen Gaaende hindres, saa ofte synes den Bærende beføjet til at passere Fortouget med sin Last; thi ingen bør uden Nødvendighed hindres fra at nyde de Beqvemmeligheder det Offentlige tilbyder. Jkke destomindre kan, efter Plakaten af 11 Dec. 1790 enhver, uden Hensyn til enten han passerer Fortouget paa Tider, da det ikke befares af Gaaende, eller ikke, hvad enten det er i Gader hvor der er liden eller ingen Passage (f. Ex. Norgesgade, Nye Kongensgade o. fl.) eller ikke, anholde og opbringe ham og det uagtet han ingen Skade gjør med sin Gang. Fra dette Synspunkt synes altsaa Anordningen ubillig; men dette er endnu ikke nok. Det er ikke Statens Lemmer i Almindelighed, men Øvrigheden, der skal sørge for den Borgerlige Ordens Vedligeholdelse; den Nødvendighed i de fleste Tilfælde at renuncere paa Executionen af sine Rettigheder, er umiddelbar grundet i det borgerlige Selskabs Jndretning og Hensigt, derfor maa ingen, end ikke den Fornærmede, tage sig selv til Rette, meget mindre den, der ingen Overlast er vederfaret. Efter Retslærens Grundsætninger er Fornærmelse Strafferettens eeneste tilstrækkelige Aarsag, men den som ikke har fornærmet mig, hvad grundet Aarsag har jeg til at fordre ham straffet? ja svarer man, men hvad der strider mod den strænge Ret, kan ofte finde Medhold i Statens Jndretning, og Politik. Maaskee i vigtigere Tilfælde; saameget er imidlertid vist, (i det mindste indseer jeg ikke andet,) at Statens Indretning, i det herom handlede Tilfælde ikke kan fordre nogen Undtagelse fra hvad der i Almindelighed er Ret, ja saameget mindre som man uden Vanskelighed kan tænke sig adskillige Misligheder at fremkomme ved at give enhver den omtalte Retttighed. Her vil een finde Lejlighed til at skade sin Uden, fordi han paa Den anden Side af Gaden seer ham bøjet under sin Last, her vil en anden, i det han troer sig ubeføjet anholdt af en Person han ikke har fornærmet, paadrage sig Ubehageligheder ved Klammerie og Slagsmaal, og kan Statens Indretning, kan Politik ogsaa fordre dette? i Sandhed, den bryder sit Hoved forgjæves med fornuftig Undersøgelse, der et Øjeblik kan tvivle om at denne Rettighed jo er lige stridende mod almindelig Ret og den sunde Stadsklogskab. Jeg har nu viist en Ufuldkommenhed (i det mindste hvad jeg efter mine Tanker anseer for Ufuldkommenhed) ved denne Anordning, jeg gaaer nu over til at undersøge en anden. b) Har enhver Ret til at anholde dem, som fører Dragter paa Fortougene, saa har ogsaa den, som derved fornærmes denne Ret; men end ike ham bør den tilkomme. Jeg skal beviise hvad jeg siger. Denne Anordnings Hensigt er at forekomme at ingen skal føre noget paa Fortougene, og i denne Hensigt betjener den sig af Straffe; hvorvidt nu denne Hensigt skal opnaaes, betroer paa hvorvidt Straffen fuldføres paa Overtræderne; jo siældrere Straffen fuldføres, jo slettere efterleves Anordningen; udføres Straffen aldrig, saa kan man vente, at Anordningen aldrig vil blive efterlevet; thi Straf kan intet Motiv virke uden ved at exegveres; Og lad os da nu undersøge om der er rimelig Grund til at troe at Straffen for den her omhandlede Plakats Overtrædelse ofte vil blive udført paa den Skyldige, naar det skal beroe paa den Fornærmede, om den skal exeqveres eller ikke? Her støder en Lastdrager en velklædt Dame i Skarnet, mon hun griber ham og fører ham til Politiekammeret? Hist hindrer han en Ilende, der er sysselsat med vigtige Beskjæftigelser, eller dog saadanne som skal udføres til en vis Tid, mon han opgiver disse, og gaaer til Politiekammeret med sin Modstander? Eftergiver ikke heller enhver velopdragen Mand sin Ret, end han ved at angribe sin Modstander, udsætter sig for Skjældsord jo vel endog Prygl paa en offentlig Gade? Endnu eet, dersom Plakatens Bestemmelse er rigtig, hvorfor forholdes der da ikke paa samme Maade i andre Tilfælde? hvorfor lader man ved Vægtere opbringe Betlere, hvorfor siger man ikke, enhver gjøre det, som lyster? eller den, som nogen betler af? Nen lad os endog sætte, at Anordningen var hensigtsmæssig i denne Henseende, er den da ogsaa fyldestgjørende i enhver anden? Her møder c) min tredie Undersøgelse. Plakaten taler allene om at bære og trille Dragter paa Fortougene, men er den Gaaende for hvem Fortouget er indrettet, derved fuldkommen betrygget? Slagteren maa da med sit Trug paa Skulderen viske de Forbigaaende i Øjnene med sin af Truget fremragende Lamme- eller Kalveskank? eller (hvilket har været Tilfældet) overdryppe Folk med det i Truget samlede Blod? Malerdrengen maa stryge de Forbigaaende med sin Bøtte? kort man maa gjøre de Gaaendes Gang paa Fortouget saa suur man vil naar man kun ikke hindrer den ved at trille eller bære Dragter? I Sandhed! jeg for min Deel ønskede langt heller at møde en med en Dragt; han observeres lettere, han raaber sit Varskou, man retirerer og dermed er det forbi; anderledes forholder det sig med Slagter og Maler- Drengen; inden man mærker det er man tilsmurt med Blodvand, eller Farve. Ja, men har man da ogsaa Ret til at forbyde disse at gaae paa Fortougene? Har man engang antaget at Hovedøjemærket med Fortougenes Anlæg er de Gaaendes Beqvemmelighed, saa er den Sætning; at alt hvad der hindrer dette Øjemeds Opnaaelse skal røddes af Vejen, uomstødelig. Hvad nytter det, at man for at spare mine Støvler for Skarn, eller mig selv for at udsættet for at overkjøres, anviser mig et Fortoug, hvor jeg staaer Fare for at betale denne Anvisning med en god Klædning? Nej Fortouget bør være frit for alt det, der hindrer dets tilsigtede Hensigt; thi ellers ophører det at være hvad det bør; Jkke engang Haarskjærere i deres Budderhabit bør taales der. (Fortsættes.)