Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-09-28
Den danske Skueplads høitideligholder i disse Dage en dobbelt Aarhundredefest: Theatrets Aabning og det første Holbergske Stykkes Opførelse. Med en trykt Comoedieplacat, som Professor Werlauf har opdaget paa det store Kgl. Bibliothek, er det rigtig nok godtgjort, at Skuepladsen aabnedes med den Gierrige af Moliere, 722; men imidlertid blev ogsaa Holbergs politiske Kandestøber første Gang givet samme Aar. Holberg var allerede en Mand paa 38 Aar, da han betraadte denne Bane, og ikke allene Professor Metaphyces og Eloqventia, men ogsaa Professor Historiarum og Geographia. Jntet Under altsaa, at adskillige af hans Colleger toge ham det, især i de Dage, meget ilde op, at han saaledes vilde profanere sin academiske Værdighed ved Comoedier; men Digterens Egenkierlighed blev, trods hans Medcollegers Vrede paa Gravitetens Vegne, altfor meget smigret ved den Opmuntring, han offentligen nød, til at han skulde lade sig bortskræmme fra den eengang betraadte Bane. Tilløbet ved hans første Stykkes, den politiske Kandestøbers, første Opførelse var saa stort, at, efter hans egen Forsikkring, ikke faa stode ude i Gangen, og vare paa ingen Maade istand til at faae Foden indenfor Døren." - De Stykker, man har valgt til at feire de Holbergske Lystspils Jubilæum ere: Jean de France, den honette Ambition, og det lykkelige Skibbrud. Prologerne vare forfattede til det første af Rahbek og til det sidste af Oehlenschlager. Af hine tre Lystspil er nok det mellemste det meest passende efter Tid og Leilighed; thi om Jean de France siger Holberg selv, "at deri vor Ungdom med satirisk Lune gjennemhægles, som inden sine myndige Aar pleier i hobeviis at drage udenlands, for det meste sætter sine Arvemidler ilde til, og halvnøgen, og ikkun rig paa fordærvede Sæder, kommer tilbage til sit Fædreneland, som de siden ansee med Foragt, eller, som han et andet Sted siger, "at Stykket er en bitter Satire mod de saakaldte Petits Maitres, der udenlands glemme deres eget Sprog, og forgive Landet med fremmede Moder &c.", thi deels fortærer den nuværende Ungdom heller sin Fædrenearv i end uden for Landet, overladende til Lærde og Konstnere at drage hobeviis udenlands; deels er det i vore Dage ikke mere Folks Feil, strax at efterfølge endog de urimeligste franske Moder, men snarere de tydske og engelske, som de ere saa gridske efter, deels gives der nuomstunder vel Lapser og slemme Drenge i Mængde, men faa Petits=Maitres, der ganske ere fortrængte af hine. Den honette Ambition derimod er saa fuldkomment passende for vor Tidsalder, at man kun behøver at besøge den første den bedste Klub, forat møde Jeronimusser i Snesetal, der sige med den Holbergske: "med alt det har jeg dog en honet Ambition, som enhver ærlig Borger bør have og som "for at bringe deres Huus udi nogen Anseelse, have i Sinde at søge om en liden Caracteer, og ville gjerne spendere en Dyrekølle paa Skrædere, Laqveier &c., for at bevæge samme til at tale et godt Ord for dem ved Leilighed." – Af hvad Grund det lykkelige Skibbrud just gives i Anledning af denne Jubelfest, kan Anm. ikke sige, – om det skulde være, fordi der i afvigte Aar er indtruffet paa Søen saa mange Skibbrud, eller fordi der desværre dagligen indtræffe saa mange til Lands, endskiønt dog kun enkelte af disse kunne kaldes lykkelige, vover Anm. ikke at bestemme. En sand Triumph for Nationalaanden bliver det iøvrigt altid, at Danmarks Sønner endnu see deres store Nationaldigters Arbeider med samme Deeltagelse og Glæde, som deres Forfædre for et heelt Aarhundrede siden, da disse Stykker, første Gang bleve opførte. Dette er en Lykke, som selv Tydskland, der tæller tyve Gange saa mange Jndbyggere som Danmark, ikke kan rose sig af, saavidt mindes opføres der intet eneste tydsk Originalstykke, som er over 60 Aar gammelt.