JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-04-17
Hr. Professor Finn Magnusen taler ideligen om den nordiske Oldtids Kunstværker, prægtige Klæder o. s. v. Man høre, hvad den i Middelalderens Historie, selv efter Hr. Professorens Dom, vel bevandrede Dr. Baden siger i Fortalen til sine paa Hr. Hofboghandler Beckens Forlag nys udkomne Smaa Afhandlinger og Bemærkninger fornemmelig i Fædrenelandets Middelalderens, og den christne Kirkes Historie S. V. Saavel i de større som mindre Stykkers Valg har jeg fornemmelig havt "Hensyn paa Middelalderens Cultur i Bygninger, "Bohave og andre Dele, hvoraf man kan slutte sig til vore fanatiske Oldgrandskeres latterlige Paastand om den deels barbariske, deels altid ucultiverede Olds Pragt, ja endog Færdigheder i de skiønne Kunster. Thi Middelalderens europæiske Nationer skal jo alle være Descendentere fra vort "Norden, og ere det tildeels og, især naar man vil giøre Tyskerne, som man dog nok faaer, den Ære, ogsaa at regne dem til Oldtidens Nord"boer. De bedre franske critiske Historiegrandskere have og derfor taget meget i Tvivl, ja tildeels ganske modsagt af gyldige Grunde den Pragt og Cultur, man har vildet truffen hos de barbariske Franker og deres Konger."
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-04-17
Ved denne Leilighed maae jeg endnu bemærke, at Hr. Prof. Finn Magnusens Ven er slet underrettet, naar han i bemeldte Numer af Morgenblatt fortæller, at vort Kunstacademie, i Overeensstemmelse med dets Statuter, til forskiellige Tider, blandt de af samme udsatte Præmier, ogsaa har tilbudet saadanne for Gienstande af den nordiske Fabellære. Den gode Ven har ikke læst mit Skrift: Jaques Francois Joseph Sa lys Fortienester af Kunstacademiet. Ellers havde han vidst, at Priis=Opgaverne, efter en gammel Vedtægt, bestandigen vælges af Biblen. Torkel Baden,
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-04-17
Professor og Kunstacademiets Secretair. Mine sidste Ord om Dr. H. N. Claussens Angreb paa det store Kongelige Bibliothek.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-04-17
J en Strid, hvori mine Modstandere have den Fordeel, at det er langt lettere, hurtigere og fortere, offentligt at angribe og dadle hvad Mange slet ikke, Mange kun ufuldkomment kiende, end at forsvare det, med lige Virkning hos Alle, har jeg allerede (i dette Blads No. 25 og 28) ved historiske Data beviist det Ugrundede i det foregivende, som det har været Hr. Claussens "Agt og Jd at bestyrke: at der ikke existerer eller hidtil har existeret nogen Catalog over det Kongelige Bibliothek. Jeg har derfor egentlig intet videre, denne Sag vedkommende, at svare paa Doctorens Appel til Publicum, der blot er en Gjentagelse af hans foregaaende, ligesaa lidt beviste, som grundede Ankeposter mod Bibliotheket og dets Betiente.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-04-17
Jeg indbyder enhver redelig Sandhedsven til at sammenligne de af mig tilforn meddeelte Facta med Hr. Claussens Paastand: "at der ingen Catalog er til paa det Kongelige Bibliothek. Jeg indbyder enhver videnskabelig dannet Mand her paa Stedet, der maatte interessere sig nok for Sagen, til ved egen Erfaring at overbevise sig om Tilværelsen af den Catalog, som i Følge Doctorens Syllogismer skal mangle baade af Navn og Gavn indtil denne Stund" paa Bibliotheket; og til ved eget Øiesyn at overtydes om den ustridige Sandhed, der vil gielde ikke blot, som Claussenske Sandheder, en halv Snees Aar", men saalænge, som det Kongelige Bibliothek Historie og Documenterne for samme ei kan tilintetgjøres: at en brugbar Real Catalog, anlagt og besørget ved Hr. Conferentsraad Moldenhaver, er til og har været til førend den nye, reviderede og supplerede Udgave, af samme, i en beqvemmere og anseeligere Form, hvorpaa der i de sidste fire Aar har været arbeidet. Dr. Claussen, der benegter hiin Real-Catalogs Tilværelse, forklarer nu (S. 470) sin Paastand, saaledes: "at intet fortjener at kaldes Catalog der ikke kan nyttes som Catalog." Det Kongelige Bibliotheks Real-Catalog kan nyttes, er utallige Gange nyttet og nyttes i dette Øieblik som Catalog. Doctoren har saaledes selv beviist, at hvad han ikke vil forunde Navn af Catalog, i Gjerningen er det.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-04-17
J Henseende til Hr. Claussens Beskyldning mod det Kongelige Bibliotheks Betjente: at de angive Bøger, som manglende, der i et almindeligt godt Bibliothek ei kunne antages at mangle, Thi hvorledes ellers (uden ved Jkke-Tilværelsen af en beqvem og brugelig Catalog) forklare sig, at Bogsedler, lydende paa Skrifter, som i et almindeligt godt Bibliothek ikke kunne antages at mangle, remitteres med det fatale d." (Mangelstegnet.) Disse ere Doctorens Ord, som han nu i sin uforstaaelige Anmærkning S. 470 og 471 beskylder mig for at have forfalsket. Om han vil skrue nogen anden Mening i sine Ord, end med andre Ord, at Bøger negtes, fordi de ei have været at finde, da har jeg eengang opfordret Dr. Claussen til at bevise denne ufortjente og ugrundede Beskyldning, og at gjentage Opfordringen, er overflødigt, om han end nok saa tidt gjentog Beskyldningen. At her ei kan være Tale om Bøger, hvorom Doctoren antager, eller fordrer, at de skulle være paa Bibliotheket, men om saadanne, som virkelig ere der, og hvorpaa Beviset er tilbagesendt med Mangelstegnet, er af sig selv klart.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-04-17
Paa Doctorens Sammenligninger imellem det Kongelige Danske og adskillige udenlandske Bibliotheker, eller paa sammes Repetition i hans Appel til Publicum (S. 472. 73) agter jeg heller ikke at spilde mange Ord. Ham være det overladt, at kløve og forvanske mine foregaaende Ord, saa tidt han lyster. Til Tingen har jeg holdt mig i No. 29 af dette Blad, hvor jeg har opregnet mange Jndskrænkninger, som finde Sted ved Brugen af de betydeligste udenlandske Bibliotheker, og derved, som jeg troer, beviist mit foregaaende Ud saan: "at ved intet Bibliothek af første Rang i Europa finder en friere Adgang Sted, end ved det store Kongelige Bibliothek," saafremt ved fri Adgang, efter Dr. Claussens Definition skal forstaaes en mueligst fri og uhindret Benyttelse af Bøger for Læsere og Laanere *);" da dette muligst eller saavidt muligt naturligviis maa forklares ved forsaavidt som Bibliothekets Bevaring og locale Beskaffenhed tillader det. Naar hertil tages Hensyn, og de særskilt indtrædende Betingelser holdes imod hverandre, vil neppe noget af hine Bibliotheker, i det Hele taget, kunne tillægges friere Adgang eller Benyttelse, end det Danske, hvorved aldrig er benegtet, at den ved andre kan være ligesaa fri. - Eet er da, at erkiende vort eget Bibliotheks Fordele i en Stat, saa begrændset i Størrelse og Kræfter, som den Danske, et den, som enhver dansk Læser efter Contexten maa lægge deri, kan jeg ikke vide. Men at jeg skulde være forpligtet til at læse og forstaae ham anderledes, end han skriver, vil Hr. Claussen dog neppe faae Nogen overbeviist om. *) Kbh. Skilderie No. 26. S. 410. andet: at ville indbilde os, at det ved alle fremmede Bibliotheker i eet og alt er bedre, og et tredie, i en sømmelig Tone, med fornøden Sagkundskab, og uden ufornødne Krænkelser at sige, hvad man mener at kunne forbedre det allerede Tilværende.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-04-17
Naar Hr. Claussen, efterat have villet fraskrive det store Kongelige Bibliothek dets Real Catalog, eller denne sin Nytte og Brugbarhed, efter saaledes at have frakjendt den nærværende Overbibliothekar, hvis Værk denne Catalog og Bibliothekets videnskabelige Opstilling er, en af hans vigtige, førend Doctoren endnu kunde føre en Pen erkjendte Fortjenester af dette Bibliothek – klæder det den unge Mand godt, at tale om sin Ærbødighed for Fortjenesten. Naar han tillige vil bebreide mig, at have uden Anledning fra hans Side inddraget en fremmed Personlighed i Striden: da ønskede jeg vel at vide, hvem han anseer Sagen at vedkomme, naar det ei skulde være den Embedsmand, hvis Bestyrelse Bibliotheket i 33 Aar har været overdraget og hvem dets nærværende Skikkelse, næst den Kongelige Gavmildhed, skyldes. – At en offentlig, simpel Erkiendelse og Hylding af Fortjenester, som det muligen ikke mere hører til Dagens Orden at erindre, i Dr. Claussens Sprog kaldes en Forherligelse ved uophørlige, plumpe Lovtaler, smager af en Aand og Tone, som jeg gjerne overlader Hr. Doctoren, tilligemed den Ære, han troer at indlægge sig ved et saa dristigt Foretagende, som det, i nærværende Tid og i saa hæderlig en Medvirkning, at dadle det Kongelige Bibliotheks Jndretning og nedsætte dets Bestyrers Fortjenester. Den 15de April 1821. C. Molbech. Non facit nobilem atrium plenum fomosis imaginibus. Nemo in gloriam nostram virit, nee qvod ante nos fult, nostrom est. Almus facit nobilem, cul er quacunque conditione supra fortunam licet surgere. Den. Ep. 44.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-04-17
J et No. af Skilderiet f. for. A. fornyede Undertegnede ved en vis Anledning Mindet af sin Fader, den i sin Tid saa bekiendte, og af Konge som af Hovedstadens ypperste Mænd saa hæderligen udmærkede Bernstorfske Bonde Hans Jensen. Man tillade ham her igjen i efterstaaende Linier at bringe en anden Bonde af hans egne Sognmænd i Erindring, en Erindring, hvortil han vel ikke tør være ufortjent, saalænge Mænd af denne Stand, som han, endnu stedse just ikke høre blandt de almindelige. Manden da, om hvem Talen her er, hvis Navn var Kristen Andersen, og der døde som Selveier i Nørre Tulstrup, Lee Sogn, d. 18 for. M., har Undertegnede allerede for en Snes Aar med et Par Ord ommeldt i sin Bog mod Overtroen, hvori han blandt Andet bestred den da almindeligere Fordom hos Bondealmuen, at de og deres Lige ikke behøve at lære eller vide ret meget, og at der bliver ingen Tid tilovers for dem fra Arbeidet til at læse i – med Exemplet af ham og de flere af deres egen Stand, der tænkte anderledes, og som fik Tid baade til det Ene og det Andet. Og vist er det, at Undertegnede ikke letteligen har kjendt Nogen af hans Stand med større Læse- og Arbeidslyst i Forening, eller der læde og derhos arbeidede og virkede mere end han Uden at eie Noget, tiltraadte han en ringe og forarmet Fæste og Hoverigaard, bragde efterhaanden Rigdom i den, kjøbde den omsider, og efterlod samme som den bedste i Sognene. Han sagde derfor og med ret: "Min Læsning har aldrig tøvet eller sat mig tilbage; thi der er Tid til Alting." Og ved en i Et og Alt sjelden Ordenlighed og Nøiagtighed, hvorover han tillige strængt holdt hos Børn og Tyende, ja ved at gjøre enhver Ting i rette Tid, fik han Tid til Alting. Han besad megen Siels og Legems Styrke, en god sund dømmekraft og lykkelig Hukommelse, en fast og urokkelig Karakter, der stundum syntes at nærme sig noget til Stivsind og vel megen Selvtillid. Blandt Undertegnedes Sognefolk, hvem det Vidnesbyrd skyldes, at de høre til de af vore Landsbymenigheder, der mindst have ladet sig smitte af den i senere Tider herskende Overdaadighedssyge, var han, uden at være Gier, og med al sin Evne til at leve paa en høiere Fod, den mest erklærede Fiende af Alt, hvad der havde mindste Anstruaf, at være over hans Stand eller upassende for samme. Af Religion og offenlig Gudsdyrkelse var han derimod en varm Ven. Klogeligen skiftede og delede han selv sin Formue lige indtil den sidste Skilling, og arbeidede fort indtil han nogle Dage før sin Død, 82 Aar gammel, lagde sig tilsengs og drog bort herfra, uden næsten at føle Døden, eller Dødens Smerter. Nok, han besad med enkeste Smaaseil og menneskelige Svagheder flere ypperlige Egenskaber, og var idethele en især for hans Stand ikke ganske almindelig Mand. H. Bierregaard, Sognepræst til Hjermind i Viborg Stift. Misceller.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-04-17
Som bekjendt findes Till Ugelspeils Grav paa Kirkegaarden i den lille Bye Møllen i det Lauenborgske Hans Ligsteen med en Ugle og et Speil, og hans udhugne, med Farver overmalede Figur paa, stod i hele Aarhundreder op til Kirkemuren. Men da saa Mange kom og endnu stedse komme for at see den berømteste af alle Narres Grav, fandt man paa, at flytte Stenen ind i Kirken, og nu kan ingen faae den at see, med mindre man betaler Noget til Kirkebetjenten. - Saaledes nyder Ugelspeil efter sin Død, en Ære, de største Mænd savne, og en Udødelighed, han neppe selv drømte om. Han døde for omtrent 470 Aar siden (1360), og hans Navn er endnu i Alles Munde, medens den ringeste Deel af den større Hob tænker paa hans store Samtidige Chaucer, Petrarca og Boccacius. Saaledes lønner det sig ofte baade i Livet og efter Døden mere at gjøre Narrestreger, end at udrette noget Stort og Nyttigt.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-04-17
Raadsherrerne i de tydske Rigsstæder bære naar de ere klædte i deres Embedsdragt, en sort Kjole, en lang Talar, en stor spansk Krave og en uhyre stor Quarree=Paryk, der pleiede at koste 17 J fordums Dage bare de ogsaa til 18 Rdlr. Skjæg. Men dette have de imidlertid alt forlænge siden givet Løbepas. Derved har vel Dragten tabt noget i Antiqvitet, men intet i Gravitet, skjøndt den tykke Paryk og den tykke Krave ere i en evig Strid sammen, da denne trykkes af hiin og hiin af denne, hvorved ofte foraarsages Uleilighed. Da Prindsen af Soubise 1757 indtog Frankfurt om Mayn, gav han et stort Bal pare. Stadens Magistrat blev in corpore dertil indbuden, og, efter gammel Vedtægt, besluttede den at komme der per Deputatos. Det høie Raad raadslog længe om, i hvilken Dragt man skulde komme paa Ballet. Det antog med føie, at naar dets Lemmer kom i sin store Stadsedragt og ikke i deres Embedsdragt, saa vare de at betragte som Privatmænd, ikke som Raadets Deputerede, og dette kunde den fiendtlige General optage ilde, da han havde indbudet Raadet, men ikke Privatfolk. Herved var altsaa intet andet at gjøre, end at de kom med store Qvarreparyker paa Hovedet og iførte lange Talarer.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-04-17
J Ulm i Schwaben holdes Ligprædikerne over Alle, der hele Ugen igjennem døe, af Stadens 9 Præster i Rad, og samme kaldes derfor Wøchner. Men naar velhavende Folks Efterladte ønske, at Ligtalen skal holdes af den Hedengangnes Skriftefader, saa maa der, som Tilfældet sædvanligen er, betales en Daler til den saakaldte Wochner, hvilken Daler meget naivt kaldes Schweigethaler (Tiebaleren). Man maa saaledes, imod Sædvane, betale Ligtaleren naar han skal tie. - J Holbergs Tid maa det have været meget almindeligt her i Danmark at holde Ligprædikener, endog over Bønder. Han lader f. Ex. Jeppe paa Bjerget sige, i det denne opvaagner i Baronens Seng: "nu staaer maaskee Hr. Jesper i denne Stund og holder en Liigprædiken over mig. Den store Locke tilbragte, som han selv plejede at fortælle, en stor Deel af sine første Universitets aar med Romanlæsning, blot af Utilbøielighed forden Disputersyge, som den Gang var Mode. Pope pleiede at sige, at han priste sig i flere Henseender lykkelig, at hans første videnskabelige Dannelse ikke havde været paa den sædvanlige Maade efter Regler. "Hvor mange Aar, sagde han, lader man ikke Ungdommen tilbringe med de Gamles Læsning, blot for at lære dem Ord. Jeg derimod søgte strax i Begyndelsen efter Meningen. Af Gaaden: Den levende Døde, i Skilderiets No. 28, læses nu to poetiske Opløsninger, den ene i Hr. Jversens Odenseer Avis, og følgende i Riber Stifts Avis: Fredriks Kirken. Levende jeg saae den Døde Nys ved Gaadens Trylleskin; Nu mit Øie Støtter møde J betydningsfuld Ruin. Her, hvor Psalmer skulde lyde Under hvælvet Tempelhal, Børneflokke trygt sig fryde, Truer Stenen end med Fald. Fredrik, ei dit Værk fuldendtes, Aldrig aabnet Herrens Huus, Førend Alterlyset tændtes, Synker hen i kostbart Gruus. Med Rotundas Attraa skuer Det mod Lysets høie Væld; Stenen til de stolte Buer, Kom fra Norges MarmorkjeldMedens Natten Slør udbreder. Over Afmagts Monument, Ved dets Fod man Luft bereder Til et Lys, ei fordum kjendt. Jndenfor Ruinens Gierde, Mellem Sand- og Marmelsteen, Travle Meisel er paafærde For at dække - Dødes Been. Hvis jeg nu forstod at raade, Uden Prydelse af Vid, Sandsen i den skjønne Gaade; Hvad belønner da min Jd? At jeg saae med Skialdens Øie, følte med ham, da han saae, Herlig Stræben mod det Høie Kraftløs, som Ruin, at staae.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-04-17
Jndenlandske Efterretninger. J Friderits døde nyligen Oldingen Laurids Hasse, forhen Sognepræst til Michaelis Kirke i denne By. Han var født 1737 og opnaaede saaledes en Alder af henved 85 Aar. Jndtil sit 81de Aar bestyrede han selv sit Kald som Sognepræst ved St. Michaeli Kirke i Friderits, hvorfra han 1818 blev entlediget. Han fortjener med Hæder at nævnes som den, der i en Række af nogle og 30 Aar utrætteligen har virket til gavnlig Oplysnings Fremme og nyttige Kundskabers Udbredelse. Som Originalforfatter har han udmærket sig ved Carl Peter Ziermann, eller som man reder saa ligger man, en original Fortælling, der, skjøndt just intet Mesterstykke, dog fortjener en hæderlig Plads i vor saa fattige Romanliteratur. Ved sine Skrifter for Almuen, saasom: Almuens Lærer, 2 Dele, Landsbyselskabet &c., har han især bidraget uendelig meget til Almeenoplysning, da de udkom i en Tidspunkt, hvor man for Alvor tog sig af Almuens bedre Dannelse, og disse hans Bøger i Tusindtal bleve afsatte. Som Oversætter, hørte han til de bedste og smagfuldeste, vor Literatur har eiet; derom vidne hans Oversættelser af: Knigge om Omgangen med Mennesker, Bechers Nød og Hielpebog &c. Han besad en ualmindelig god og kraftfuld Sundhed, og i en Alder af 72 Aar oversatte han Dictionnaire de poche, der er trykt med Perlestiil, hvilken de fleste endog meget unge Mennesker i vore Dage kun med Møie kunne læse.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-04-17
For nogle Aar siden lod et Jnteressentskab bygge en Mølle ikke langt fra Godthaab ved Frederiksberg. Denne Mølle var bestemt til at skjære Snus- og Røgtobakker, og man lovede sig deraf store Fordeele. Da Coursen den Gang var høi, saa kostede den at opføre 40,000 Rbdlr. Men formedelst de Bekostninger, som de idelige Reparationer udkrævede, svarede den aldeles ikke Regning. Den blev derfor siden solgt for 6000 Rbdlr. og forvandlet til en Meelmølle. Nu er den henflyttet til Dumpedal, i Nærheden af Frederiksborg, og maler Meel istedet for Tobak.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-04-17
Ved den Jldebrand, som opkom i Bagsværd Kro Natten imellem den 27de og 28de Marts, gav Gud den store Lykke, at Smeden, hvis Huus laae op til Kroen, vaagnede, og at han, ved at gjøre Anskrig, kunde vække alle Folkene i Huset. Havde dette ikke været Tilfældet, kunde lettelig to Piger, som laae ovenpaa, blevet opbrændte; men nu fik de Leilighed til at redde sig med tre smaae nogne Børn. Jlden indbrød strax derefter i Smidien, hvorved Smedens Sted, med den største Deel af hans Jndbo og Fødevarer, lagdes i Aske.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-04-17
J den Hempelske Avis læses med Overskrivt: Forlangt Jndrykkelse, en Kirkesangers og Skole lærers Jndtægter og Udgivter for 1820, hvoraf sees, at Jndtægterne have været 262 Rbdl. 5 Mk. 18 s. og Udgivterne 446 Rbdl. 3 Mk., uagtet hans og Kones daglige Kost kun er beregnet til 16 s. og hans 3 Børns til 8 s. hver.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-04-17
Odense. Forleden Dag faldt en lille Dreng ud i det saakaldte Kattedam ved Aaen, der har en betydelig Dybde, og var sandsynligviis blevet et Offer for sin Uforsigtighed, om ikke Hr. Prokurator S. Hansen, som just i samme Øieblik kom der forbi, havde havt Mod og Aandsnærværelse nok til at kaste Kjolen og springe ud lige til Halsen. Han havde og den Glæde at bringe Barnet til Land og saaledes blive et Redskab til at frelse dets Liv. - Ved Hindevad i Haarslev Sogn, er en Huusmand forleden Nat bleven overfaldet paa Veien til sit Hjem af et Par Stimænd, som ei allene udplyndrede ham for de Penge, han har hos sig, men tillige mishandlede ham saaledes, at han knap kunde slæbe sig blodig og halvdød til sit Huus, og siden har maattet holde Sengen.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-04-17
Hempels Avis.) Randers. Den 29de Marts afbrændte en Udflyttergaard fra Randrup, Gassum Sogn. Alle Gaardens 4 Længder, en Deel af Jndboet, 30 Faar, 2 Stkr. Hornqvæg, 1 Hest, 6 Gjæs og alt Kornet blev fortæret af Jlden, som opkom Kl. 7 om Morgenen i Ladens Tagskjæg og formodes følgelig paasat. Eieren, Anders Christensen, var et Par Timer for Branden reist til Hobroe med Korn. - Ligeledes brændte den 8de Marts om Morgenen imellem 9 og 10, tvende Længder af en Gaard i Koed Sogn, Kaarup Skougaard kaldet, beboet af Rasmus Quist. Jlden opkom i Stuehuset over Bagerovnen, som netop var i Brug. Laden blev i Behold. - Den saakaldte Holbek Veirmølle afbrændte ligeledes Natten imellem 3die og 4de April med omtrent 50 Tdr. Korn, som skulde males for Egnens Beboere. Møllen var bleven sat Kl. 7 om Aftenen. Aarsagen til Branden er ikke oplyst.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-04-17
Blandede Efterretninger. En tydsk Lærd har ladet bekjendtgjøre i offentlige Blade, at den af den vestsjællandske Avis i adskillige tydske Tidender optagne Spaadom, som truer Verden med Antichrists nærforestaaende Ankomst, er aldeles urigtig anført efter Dialogus de nativitate & moribus Antichristi. Stedet lyder, efter den i Aaret 1491 trykte Udgave, paa Dansk saaledes: "Førend Antichrists Komme skal der indtræffe fire Ting, for det Første, det Romerske Riges Uenighed og Deling i ti Riger efter de Thessalonikere II. Uden der kommer først det Affald &c. For det Andet: Kirkernes Ulydighed mod den romerske Kirke. For det Tredie skal det komme til en almindelig Krig. Matthæl fire og tyvende. Nationer skulle reise sig mod Nationer, Riger mod Riger &c. For det Fjerde: Enochs og Elias Prophetier. Johannes Aabenbaring ellevte, og jeg vil give mine to Vidner, og de skulle prophetere Tusind, to hundrede og Tredsindstyve &c." Den tydske Lærde synes at tage Sagen alt for alvorligen, naar han paastaaer, at hiint Sted paa den letsindigste og skamløseste Maade er forfalsket, for at levere det efter Meddelernes Øiemed; thi enhver upartisk Læser seer ved første Øiekast af den spøgefulde Tone, at det er fremsat som en til Tiden passende Spas. Desuden siges jo i Slutningen af Stykket: "Dette Curiosum, som pudseerligen nok, passer ganske godt til vore Dages Beskaffenhed, har vist havt Hensyn til den den Gang nærforestaaende Reformation." Hvorledes kan her altsaa tænkes nogen forsætlig Forvandskning?
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-04-17
Foruden Luthers Statue af Directeur Shadow, som nyligen var udstillet i hans Konstværksted i Berlin, saaes ved samme Leilighed et af dennes ældste Søn, Billedhugger Rudolph Shadow, i Rom forfærdiget Værk. Det er to unge Piger, velbekjendte i Rom under Navn af Spindersken, og Sandalbindersken. Begge ere udarbeidede i det skjønneste carariske Marmor og roses som fuldendte Arbeider. - Udstillingen af disse to Konstværker har indbragt Waisenhusets syge Børn 574 preuss. Th. 14 Sr.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-04-17
Da en agtbar Mand i Leipzig nyligen kom hjem, fandt han sin 13aarige Søn med en Knæveli Munden. Denne foregav, at en stærk Mand havde medhandlet ham saa ilde, aabnet med en Tyvenøgle Bureauet, og stiaalet en Pung med 204 Rdlr. Al Eftersøgelse var forgjeves. Men omsider fandt en agtbar Kone en Rulle med Guldpenge i sit Forraadskammer, og hendes Søn tilstod nu, at han i Selskab med den anden Dreng havde bestsaalet dennes Fader, og, for at forebygge Mistanke, lagt ham Knævelen i Munden. Den lille Gavtyv nægtede det i Begyndelsen og skjældte sin Kammerat for en Calumniant, men maatte omsider dog gaae til Bekjendelse. J Forveien havde han villet paadutte en uskyldig Mand, han mødte paa Gaden, Tyveriet.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-04-17
J Lexington i Kentucky (Nordamerica) ere nyligen fødte to Pigebørn, der ere fuldkomment uddannede, men saaledes sammenvoxne ved Rygraden, at man erklærer Adskillelsen for umuelig. Den ene, i Daaben kaldet Anna, er mindre, og blev først tre Qvarteer efter Fødslen ved den andens, Marias Blodomløb bragt i Live. Begge ere muntre, og have en for kort Fod, det ene den venstre og det andet den høire. De vaage og sove ikke stedse samtidigen. (J det forrige Aarhundrede blev ogsaa i Frankrig fødte to sammen vogne Pigebørn, hvilke, naar Anmeld, ikke feiler, opnaaede Mandbarhedsalderen, og døde kort efter hinanden i et Kloster, hvor man havde bragt dem i Sikkerhed. Begge vare ikke altid af eens Sind, heller ikke lige i Kraft, og den Stærkeres Ret maatte ofte afgjøre deres Bevægelses Retning.)