Viborger Samler, 1829-07-23
En ædel øiebliklig Stemning stiller Frankrig i Spidsen for denne hæderlige Fremtid. 12000 Mand seile til Morca; de ankomme de faste Pladser aabne deres Porte, Araberne indskibe sig, Grækenland er frie. Ja, man see, nu komme Cabmetterne, som i den ved Conferencerne i St. Peterburg og Tractaten i London grundede Skygge af Uafhængighed blot see en Hindring, der er kastet i Veien for Rusland blot en Lokkemad for Porten i det Øieblik, da 100,000 Russer vilde til at gaae over Donau. J Grunden, ubekymrede om Grækenlands og dets Børns Skjebne, tænke disse Magter kun paa at forekomme et Stød, som de ansee for skadeligt for deres Handels interesse eller for Europas Ligevægt, saaledes som de forklare den, det vil sige, for deres egen Overvægt. De troede, at det tyrkiske Rige stod paa Point til at styrte sammen ved den første Bevægelse af Rusland, og saaledes var deres Medlidenhed for Grækenland kun det første Skridt til den Hjælp, som de vilde tibyde Divanet. Følgen tilintetgjør alle disse Beregninger. Feldttoget i 1828 ryster neppe Mahmuds Throne; det i 1829 aabnes saa uvist og saa fuldt af afvexlende Held, at Vægten ligesaa godt kan synke til Gunsk for Tyrkiet. Hvad gjør man nu? Man underhandler endnu engang i London. Man ønsker Freden, og da man maae byde Sultanen et Pant saa so ger og finder man det i et Folks Vasalskab, der uden fremmed Hjælp (?) har tilkjæmpet sig sin Uafhængighed. - Grækenlands Hospodarat er det, som man tilbyder Mahmud; dette er Lønnen for hans Maadehold naar han beqvemmer sig til at opgive en Kamp, som man endnu for et Aar siden ansaae for saa ulige. Grækenland havde vist aldrig formodet, at dets Frihed skulde blive et Forsyningspanmellem Rusland og Porten. - Dette er det System, som det benævnte sorgelige Document afslører fos os. Hvilken frygtsom Forsigtighed i de Udtryk som bestemme den nye Stats Grændser, "Der skal foreslaaes Porten".... og naar Porten ikke vil vide Noget af Eders Linie fra Volobugten til den ambrakiske Bugt, naar den af selve Ordene, som J bruge, drager den Slutning, at dette ikke er Eders Ultimatum? – J have uden Tvivl i Tilfælde af Forkastelse sat en Trudsel ved Siden af Eders Tilbud, Den havde i det Mindste været ganske paa sin Plads. Men nei, I have ikke gjort det. Dog lader os gaae videre. Athen er dog vel i det Mindste ikke overladt til Halvmaanen; det vil kun ligesom det øvrige Grækenland, vorde lehns- og tributpligtig. En Tribut, og hvorfor, For at skadesløsholde Porten for Bekostningerne ved Undertrykkelsen. Hvorledes, dette ulykkelige Land, der kun med Møie ernærer Resten af sine fra Tyrkernes Sabler reddede Børn, skal endnu med en Tribut betale sin Indtrædelse blandt Nationerne. Dog ogsaa dette kunde gaae hen for den politiske Uafhængighed; men J love det kun Roe; J ville, at det skal kjøbe den, og det er Eder, som sælge den. Nu kommer Sugerammiteten en slet og skjændig Copie af det nedværdigende System, som hviler tungt paa Moldau og Vallachiet. Ligesaa slet opfattet som defineret, giver det disse ulykkelige Provindser til Priis for Divanets Luner. Er dette ikke det gamle Lehnsherredømme, Jo! uden Tvivl, da J ikke have forebygget den Fortolkning, som man vistnok vil reclammere i Constantinopel, fordi J selv have udsat Eders Ord for Misbrug. Saaledes vil altsaa Grækenland ligesom Ægypten, blive draget paa Slæbetoug af Tyrkiet, dets Krige mod Europas andre Magter; dets Jndvaanere vil vorde Conscriberet for de nye Caserner i Ramis-schiftlik, Soldater for de Cadres, som blive dannede af hiin General og hine franske Officierer, som Fædrelandet har udstødt af sine Hæres Cadres. Sandeligen, slige Foranstaltninger maae paa en forunderlig Maade forberede Grækenland til med Tal at modtage Eders Omhyggelighed og Bekymring for dets Regjerings indre Form. Raader det at antage Monarchiet, det constitutionelle Monarchie - Jntet er bedre; men sørger for, at det vorder stærkt og hæderligt, naar J ville, at det stal antage det. Jsær maae J ikke paatvinge det nogen tyrkisk Præfect som Souverain. Hvad er denne "Chef, der hver Gang lægger sin Commandostab for Sultanens Fødder, saasnart "Arveligheden" kalder ham til Noret? Og hvis Sultanen nægter denne sørgelige Investitur, hvad vil der da blive af Legitimitetsprincipet? Tilstaaer heller, at Eders Ønske er et Valgmonarchie, og at J. udnævne Mahmud til Storvalgherre! Sandeligen, I have gjort vel i at udelukke de tre regjerende Familier i Frankrig, England og Rusland fra al Concurrence og Æren af Hospodaratet. Men vi troe med Eders Tilladelse, at en slig Forsigtighed var gandske overflødig. Vi haabe, at der blandt dem ikke findes en eneste Prinds, der for denne Priis vilde være Konge af Grækenland, selv under den Betingelse at popularisere sin Thronbestigelses Aar ved en dobbelt Tribut. Og nu disse Betingelser, saa ydmygende for de ulykkelige Hellenere, saa vrimlende af Concessioner imod Porten, der endnu ikke har gjort een Concession troer man at Porten vil antage dem, Nei, de ville blive forkastede, ligesom de Øvrige. Angriber et tyrkisk Regiment endnu engang en russisk Quarre ved Donau, saa vil Mahmud ikke engang modtage Eders Underhandlere. Eders Ydmyghed vil Jntet have nyttet Eder: J ville tilbyde Offeret; Porten vil ikke modtage det af Eders Hænder; den vil selv offre det for Eders Øine. Er dette for Alvor det Formaal, til hvis Opnaaelse vi allerede have udgivet 50 Millioner og for hvilket vi endnu ville udgive andre 50, Maaskee vilde Frankrig endnu betale Omkostningerne for et nyt Slag, ved Navarin, men for en saadan Tractat aldrig. Efterretningen om, at algierske Kapere krydse ved de sardiniske og franske Kyster, skal beroe paa en Misforstaaelse.