Københavns Adresseavis, 1759-09-10
Det Orakel for Exempel som var i Forstaden, for Daphne, var forstyrret af Hadrian, som, Co efter. efter Locommen Beretning, da han endnu var en Privat Person, og havde kastet et Blad ned i den Castaliske Brønd, (thi her fandt man samme ligesaavel som i Delphis) paa hvilket Blad, saasnart han trakte det op, han fandt den hele Historie skreven, om alt det, som endnu skulde møde ham, og følgelig fik en Erindring at stræbe efter Riget. Da han nu var bleven Keyser, frygtede han for, at Orakelet skulde mueligt give en anden samme Anslag, og lod derfor kaste en stor Mængde Stene ned i denne hellige Brønd, hvormed han opfyldte samme. Dette var nu en meget utaknemmelig Opførsel, men Julian aabnede Brønden igien, som Ammian Marcellin skriver; lod de der rundt omkring nedgravede Kroppe grave op igien, og rensede Pladsen paa samme Maade, som Athenienserne fordum rensede Øen Deelos. Julian gik endnu videre. Han vilde selv være det Didymiske Orakels Prophet. Dette var et Middel at bringe Spaakunsten i Anseelse igien som var kommen i Foragt. Han var Ypperste Præst i Rom, siden han var Keyser: men Keyseren pleyede ikke synderlig at betiene sig af denne Præstelige Værdighed. Hvad ham angik, saa greb han dette Verk meget alvorligere an, og vi seer af et af hans Breve, som ere blevne conserverede, at han som Ypperste Præst, forbød er Hedensk Præst, at forrette nogen Præste=Tieneste. Det Brev, som han skrev til Arsacer, den fornemste Præst i Gallatien, lærer os, paa hvad Maade han fangede det an, at sette den Hedenske Religion paa Fode igien. Strax i Førstningen ønsker han sig til Lykke, formedelst de store Virkninger, som hans Nidkierhed havde. Han holdt for, at den beste Maade, at restaurere Hedenskabet paa, var at indføre de Christne Dyder, Kierlighed mod Fremmede, Omsorg for de Dødes Begravelse, og Livets Hellighed, hvilke, som han siger, de Christne kunde paatage sig saavel udvortes. Han forlanger videre, at denne Biskop, enten ved Fornuft eller Trusler, skulde tvinge Præsterne i Gallatia til, at leve ordentlig, holde sig fra Comoedier og Vertshuse, skye alle nederdrægtige og skammelige Forretninger, leggesig med deres hele Familie efter at tiene Guderne, og have et vaaget Øye med Galaterne, for at hemme deres Ugudelighed og Vanhelligelse. Han anmerker, at det var skammeligt, at Jøder og Galilæer ikke allene underholdt deres egne, toirs Efterretninger. men endog Hedenske Fattige, Hedningene derimod forlode deres, og ikke meere erindrede sig, at Hospitalet og Gavmildhed vare Dyder, som angik dem. Thi Homerusskriver: Min Giest om endogsaa et slet Menneske kom til mig, saa var det mig dog ikke tilladt at vise ham fra mig. Baade de Fattige og de Rige komme allesammen fra Jupiter. Jeg giver ikkun lidet, men med et gladt Hierte. Endelig siger han, hvad Almisser der efter hans befalning skulde aarlig uddeles iblant de Fattige i Galatia, og befaler denne Biskop at lade bygge mange Hospitaler i hver Stad, hvorudi ikke alleneste Hedningene, men endog alle øvrige skulde antages. Han vil ikke, at Biskoppen skal besøge Stadtholderne ofte, men ikkun skrive dem til og at Præsterne skal ikke marschere for dem, naar de trækker ind i Stæder, men naar de ikkun gaa til Templerne allene, ja han vil endelig, at man ikke skal tage imod dem, førend i Forgaarden. Ved denne Leylighed forbyder han ogsaa Stadt holderne, at lade Soldater marschere for sig; siden de da nemlig ikke vare Private Personer; men han tillader Soldaterne at følge bag efter dem, i Fald de vil giøre det. Ved denne Omhue og Christendommens Efterlignelse skulde Julian endda vel i nogen Tid have hindret Hedenskabets Ruin, i Fald han havde levet længer. Men Gud lod ham ikke engang sidde paa Thronen i to Aar. Jovian, som succederede ham, foretog sig med Nidkierhed Hedenskabets Ødeleggelse, men siden han ikkun regierede i syv Maaneder, saa har han ikke kundet spore nogen synderlig Fremgang. Valens, som regierede i Østen, tillod enhver at tilbede hvad for Guder han vilde, og lod sig være mere magtpaaliggende, at holde den Aranske Lærdom vedlige, end den rettroende Kirke. Teodoret beretter ogsaa, at man under hans Regiering offentlig ofrede, og fortærede de ofrede Dyr ved offentlige Gilder. De som vare ind vide til Bacchi Opvartning, helligholdte hans Fest uden Undseelse. De løb omkring med deres Skiolde, lemlæstede Hundene, og begik alle de Excesser, som deres Andagt fordrede af dem. Valentinian, hans Broder, som regierede i Østen, var vel nidkier for Christendommens Ære; men imidlertid var hans Opførsel dog ikke saa bestandig, som den skulde have været. HanHan havde udgivet en Forordning, hvorved al Gudstieneste om Natten var forbudet. Praterratur, en Stadtholder i Grækenland, forestillede ham: at man ved Ceremoniernes Afskaffelse hvortil Grækerne vare vante, vilde giøre dem Livet meget suurt. Falentinian lod bevæge sig og tillod: at man uden at bryde sig med om hans Forordning, kunde alligevel fremdeles blive ved de gamle Skikke. Det er sandt, at vi maae takke Lysimus, en Hedensk Skribent, for denne Efterretning: og man kunde vel sige, at han havde opdigtet samme, for at bilde os ind, at Keiserne gjorde endda noget at Hedenskabet. Men man kand svare derpaa, at Losius, efter hans da værende Religions Omstændigheder, havde skuldet være mere tilbøyelig til, at klage over den Uret, som man endnu ikke havde gjort dem, end rose sig af en Naade, som man endnu ikke havde udviist imod dem.