Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1832-01-02
61 Aargang. No 182. Fyens Stifts Kongelig allene privilegerede. Adresse-Avis og Avertissementstidende. Forsendes med Brevposten, overalt i de danske Stater. Redigeres, trykkes og udgives i Odense. af Søren Hempel, Kancellieraad. Mandagen. nuar Aaret 181. "Jeg har levet et halvt Sekulum, og seet, at den materielle Kraft ofte er uden virkelig Styrke." Brougham. det vi betjene os af hiin berømte Statsmands Ord, have vi tillige betegnet Grunden til det mærkelige Phænomen, som hele det nu svundne Aar har viist os. Efter en femtenaarig tilsyneladende Roligheds-Tilstand, hvori Man uafbrudt, arbeidede med maatterielle Kræfter mod Tidens Aand, og søgde, baade ved geistlige og verdslige Vaaben, at indskrænke og lænkebinde den, saae vi endelig hvorledes den, i det nu svundne Aar, seierrig hævdede sin Anseelse, og tilrev sig en hidtil ukjendt Magt og Jndflydelse. Vi saae, hvorlidet de materielle Kræfter formaaede mod den almindelige Oplysning; hvorlidet bestaaende Former og forældede Jndretninger vare istand til at fyldestgjøre Folkenes høiere Trang; hvor umuligt det er, at smede disse i aandelige Lænker og standse Kulturen i sin høie, vidunderlige Flugt. Vi saae den store Revolution, som begyndte i Slutningen af forrige Aarhundrede, at fornyes og fortsættes af fredelige Borgere, som længe med Rolighed havde baaret Aaget, – i Stilhed udvidet og næret deres Kraft ved aandelig Udvikling, for i rette Tid at gjennembryde eller overvælde de mægtige Skranker, som vare reiste mod deres Stræben efter sand borgerlig Frihed og Lighed. Vi saae derfor paa mange Steder Borgerstanden vel at reise sig til Kamp for det Bedre – men ogsaa at standse Revolutionen i sine Udskeielser og fremkalde Lydighed mod Lovene, indvortes Rolighed og Orden, uden den væbnede Magts Mellemkomst. Vi saae overalt Borgerne som Voldgiftsmænd mellem Despotismen og Anarkiet, mellem den militaire Magt og Pøbelopløb, og just derved at vise sig værdige til de Rettigheder, som ere nødvendige til Menneskehedens friere og høiere Udvikling. Eller med andre Ord: Vi saae Magten koncentreret i Oplysningens Skjød, og at laane sin Anseelse og Jndflydelse fra denne høie og ædle Kilde. - J flere Lande fandt vi derfor, ved Aarets Begyndelse, Borgerstanden bevæbnet, og aldeles ikke tilbøielig til at nedlægge sine Vaaben, førend alle de Mangler vare afhjulpne, som havde forstyrret Landenes Roe, hindret Menneskehedens frie Udvikling, og standset Handelen og Jndustrien i sin Gang Men vi fandt tillige de store Magter rustede og bevæbnede, og ifærd med at opstille store Troppemasser, for at begynde Kampen mod denne Tidens Aand, mod Folkenes lydeligt udtalte Ønsker, der ikke gik ud paa mindre, end aldeles at tilintetgjøre de sidste Spor af Middelalderens Jnstitutioner og Privilegier, Med ængstelig Frygt maatte derfor Menneskevennen, ved Aarets Begyndelse skue ind i Fremtiden; – thi det gjaldt jo om Menneskehedens Fremgang til det Bedre, eller dens Tilbagegang til noget Værre - og med en mageløs spændt Forventning saae han til sin Forundring, hvor ængstelig de store Magter, just af Frygt og Agtelse for Tidens Aand, vaagede over Freden med alle Diplomatikens Kunstgreb, for ikke at kaste en Guist i det brændbare Stof, der truede Europa med Ødelæggelse. Ja med Forundring saae Menneskevennen, hvorledes de store Magter opkastede sig til Mæglere i Europas vigtigste Anliggender, og stræbte paa alle mulige Maader af jævne alle Stridigheder, blot for at undgaae Blodsudgydelse og en almindelig Krig. Vi have derfor al mulig Grund til at glæde Os over det Maadehold og den Klogskab, som de fleste Statstyrere i det svundne Aar have lagt for Dagen, hvorved Menneskehedens Sag unægtelig har vundet saare meget, idet Man har vundet Tid til med Sindighed at bedømme de forviklede Forhold; Tid til at ordne, hvad der nødvendig maatte forandres, Tid til at sætte Skranker for Lidenskabernes vilde Udbrud, og endelig Tid til at indsee, at det er langt klogere at gjøre sig til Herre over Tidens Aand ved at antage og realisere dens Jdeer, end at ville beseire den ved Vaabenmagt. Derfor have og mange kloge Regenteenten forekommet deres Undersaatters billige Ønsker, eller og strax lempet sig derefter, saasnart de vare dem bekjendte, og derfor have vi i dette Aar seet Grundstenen lagt til en nye Forfatning i mange Stater, der sikkerlig efterhaanden vil læge de Saar, som saalænge have lammet Europas aandelige Kraft, og saaledes hæve denne gamle Verdensdeel til den Anseelse og Jndflydelse, den hidtil stedse har havt paa den øvrige Verden. Med Rette ansee vi derfor det nu forløbne Aar som en betydningsfuld Overgang til et nyt europæisk Liv, og betragte de erhvervede Goder som Fordele, der ikke meere kunne tabes. Ja vi ere overbeviste om, at Oplysning og Kultur, borgerlig og religiøs Frihed, Lighed for Lovene, Frihed i Handel og Vandel efterhaanden vil, ved Tankernes og Jdeernes frie Yttring, blive almindelig indført, og efterhaanden bane sig Veien til det sydlige og østlige Europa, som endnu ikke synes moden nok til at paaskjønne og rettelig bedømme disse Fordeele. - Mægtigt har og det nu svundne Aar virket imod den religiøse Fanatisme, som saalænge har sneget sig om i Europa under Skinhellighedens Kaabe; thi ogsaa den føler sig for svag til at kjæmpe mod Tidens Aand, og, da Magten nu er borte, hvortil den altid hældede sig og hvorved den ene søgde at lænkebinde Samvittighederne, vil dens Virkninger sikkerlig efterhaanden tabe sig, naar kun Regenterne ere vise nok til ikke at blande sig i Striden, intet Partie begunstige, men lade Enhver udtale sig, og give Sandheden Tid til at gjøre sin egen Kraft gjeldende. - Derimod har en ny Fiende – den asiatiske Cholera - banet sig Veien til Europa, og med forhausende Hurtighed udbredt sig fra Archangel til Konstantinopel, fra Moskau til Engellands Kyster; men den synes dog at have tabt Noget af sin frygtelige Karakteer, og at kunne beseires af den europæiske Kultur, eller dog indskrænkes i sine Ødelæggelser ved de hensigtsmæssigere Midler, som i ordnede Stater kunne anvendes imod den. Efter disse almindelige Betragtninger, som Aarets vigtige Begivenheder fremkaldte, er det en Trang for vort Hjerte, først at henvende vor Opmærksomhed til Østen, hvor vi, i Løbet af dette Aar, med Bedrøvelse saae en Kjempestat at knuse en lille Helteskare, som med mageløs Tapperhed fægtede for Frihed og Arnested. Ved Aarets Begyndelse opstillede Ruslands Selvhersker store Troppemasser paa Pohlens Grændser, under den seiervante Grev Diebitsch=Sabalkansky, som i en bydende Proklamation forkyndte Pohlakkerne, at de intet andet Valg havde end Krig eller ubetinget Underkastelse under Keiserens Naade. Forgiæves søgde den berømte General Chlopicki, som stod i Spidsen for Nationen, og endnu førte Regjeringen i Keiserens Navn, at befrie sit Fødeland fra en fordærvelig Krig, ved at bilægge Striden paa en fredelig Vei. Men han tabte kun derved sine Landsmænds Tillid, og maatte (20 Januar) overlade Kommanden over Armeen til Fyrst Radzimill, medens den permanente Rigsdag paatog sig Landets Forvaltning. Jmidlertid brøde Russerne - da den pohlske Trone var erklæret ledig (6 Febr.) - ind i Riget paa alle Kanter uden Modstand, da Pohlakkerne havde koncentreret deres Tropper ved Warschau, for at fægte for Frihed og Uafhængighed under Hovedstadens Mure. Den 19 Febr. begyndte Kampen især ved Grochow og Waver og fortsattes med megen Haardnakkenhed den 25 Febr. i Ellelunden ved Praga, som det synes til Fordeel for Pohlakkerne. Vist er det, at Diebitsch saa sin stolte Plan, med eet Slag at tage Hovedstaden og dæmpe Revolutionen, aldeles tilintetgjort, og da han havde skjænket sine udmattede Tropper nogen Hvile, fulgte hans Tilbagetog (9 April, paa hvilket han leed meget betydelige Tab. J disse blodige Dage fægtede Pohlakkerne med udmærket Tapperhed og mageløs Udholdenhed mod Overmagten, under Chlopicki – som haardt saaret forlod Krigens Skueplads - Owernicki, Krukowieski og Skrevneck, hvilken Sidste derefter blev udnævnt til Generalissimus for den pohlske Hær. Ogsaa han prøvede ved Underhandlinger, at gjøre en ærefuld Ende paa Blodsudgydelsen; men da Diebitsch endnu stedse forlangte fuldkommen Underkastelse, og ingen Sikkerhed, vilde give for Pohlens fremtidige Forfatning, beredte Man sig til Kampen paa Liv og Død. Jmidlertid udbrød betydelige Oprør i Ryggen af den russiske Hær, saavel i Litthaven som i Wolhynien og Podolien, ligesom det indtrufne Tøeveir gjorde alle Veie ufremkommelige. Under disse Omstændigheder gik Pohlakkerne offensive frem, deels for at fuldføre Russernes Nederlag, deels for at understøtte Oprørerne i de gamle Provindser. Den rastløse og snilde Skrevnecke tilfægtede sig saaledes en betydelig Seier ved Siedler (10 April) og leverede senere et ærefuldt Slag ved Ostrolenka (2 Mai), hvorved Diebitsch saae sig nødt til at rømme Landet, baade for at være sine Subsistentsmidler nærmere og at kunne dæmpe Oprøret i Litthauen. Nu troede Pohlakkerne det nødvendigt at komme deres oprørske Brødre til Hielp; men svækkede deres Hær ved at detaschere tvende betydelige Korps under Hielgud til Litthauen og Overnick til Wolhynien og Podolien, foruden at begge disse Expeditioner aldeles mislykkedes og begge Feldtherrer maatte søge Beskyttelse paa preussisk og østerrigsk Gebeet, hvor de bleve afvæbnede. Disse betydelige Tab forøgedes end meere ved Cholera, som med Ødelæggelse rasede saavel blandt Pohlakker som Russerne, af hvilke endog Storfyrst Constantin og Feldtmarskal Diebitsch (10 Juni) bleve Offere for Pesten. J den Sidstes Sted blev den berømte Grev Paskewitsch-Erimanski udnævnt til Anfører for den russiske Magt, og fra den Tid begyndte Lykken aldeles at forlade de tapre og frihedelskende Pohlakker. Paskewitsch gik frem med usædvanlig Forsigtighed og Rolighed, søgde omhyggelig at undgaae et Hovedslag, og koncentrerede sine Tropper saaledes, at han kunde gaae over Weichselen i Nærheden af den preussiske Grændse. Langsom og forsigtig nærmede han sig Hovedstaden, hvor Enigheden og Roligheden ei altid syntes fuldkommen befæstet, og endelig efter en haardnakket Modstand den 6 og 7 Septbr. holdt Grev Paskewitsch, som derfor fik Tilnavnet Warschawski, den 8 Septbr. sit Jndtog i Pohlens Hovedstad. Vel trak den pohlske Hær sig tilbage og syntes at ville antage en truende Stilling; men efterhaanden overgav den sig eller adspredtes, og dens tapre Førere flygtede til forskjellige Kanter eller bleve forviste til det indre Rusland. Nu udbredte den russiske Hær sig over hele Landet og fuldendte saaledes efterhaanden dets Underkastelse med megen Strænghed. Saaledes synes Pohlen forsvunden af de europæiske Staters Række; thi alle senere Foranstaltninger pege hen paa Landets fuldkomne Jndlemmelse i det russiske Rige, og baade Frankerig og Engelland ere saa sysselsatte med indvortes Uroligheder, at de vanskelig vil kunne gjøre Noget for et saa fraliggende Land. Det uhyre russiske Rige var i dette Aar hjemsøgt af haarde Prøvelser. Ei blot udbredte sig den asiatiske Cholera over hele Riget, satte Frygt og Skræk i Gemytterne, lammede Handel og Vandel; men Russerne maatte og, som St. Vi have seet, bestaae en haardnakket Kamp med det insurgeerte Pohlen. Hertil kom en frygtelig og blodig Borgerkrig, i de forrige pohlske Provindser, ja selv i Petersburg og nogle Militairkolonier yttrede sig Glimt af Opsætsighed, der fornemmelig vare stillede mod de til Pestens Standsning trufne Indretninger. Under disse Begivenheder har Keiseren stedse viist sin sædvanlige Standhaftighed og Høimodighed, og derved væsentlig bidraget til Rolighedens Vedligeholdelse. ForØieblikket er og Europas Opmærksomhed henvendt paa denne Monark, paa hvis ophøiede Tænkemaade Man har saa mange Beviser, og hans Bestemmelse med Hensyn til det erobrede Pohlen vil rimeligviis have en afgjørende Jndflydelse paa vor Verdensdeels Rolighed.