Den Vest-Sjællandske Avis, 1830-09-25
Paris den 25de August. Saa stor og indsigtsfuld, som Nationen har viist sig at være ved den Opstand der er gaaet for sig, saalidet viser Ministeriet sig at være og saa dybt staaer det under de udvortes Omstændigheder hvorunder det er sat. Man kan ikke tænke sig nogen meere heeltemæssig Aand end den som Paris og Frankerige fornærværende Tid besidde: Paa hver offentlig Plads seer man unge Mennesker som ove sig i Vaaben; hver Stad i Landet har Udseendet af en Leier og Nationen udgiør ligesom en heel Armee. Men hvad seer vi nu ved Siden af dette Pboenomen? Et Ministerium og et Kotterie, som deler sig i alle offentlige Embeder og giver hinanden Sinecurer og Gager. Alle Mænd af Ære og Maadehold ere høilig forbittrede derover; thi paa denne Maade bliver en stor Begivenhed giort til Bytte til Jntriganternes og Krigsfolkenes Fordeel Disse Betragtninger bestyrkes man daglig i ved at læse Moniteuren: De lange Lister paa de nye Embedsmænd udvise endnu intet Navn af en fortrinlig duelig Mand. Det eneste som der danner sig er Armeen, og man har vel Grund til at sige, at Krigsbureauerne snarere ere til Hinder for Nationalaanden end de befordre den. Under Opstanden have Frievillige stillet sig som Officere midt under Cardetschilden; men man vil ikke bruge dem i Tienesten. Paa den anden Side vægrer man sig ved at bruge de Officere, som beve tjent under Carl den 10de, ligesom det var en Forbrydelse at udvise militairisk Lydighed, imod den Fyrste, som dog dengang regierede. Jstedet for at foretage Befordringer i Corpset selv saa ansætter man Oberster fra Keiserrigets Periode; men man skulde ikke forglemme, at i de 15 Aar, som ere hengaaede siden Keiserrigets sidste Krige, har Krigskonsten giort umaadelige Fremskridt, saa at de Herrer Officere fra Keiserrige, staae meget langt tilbage. (Jmidlertid ere dog vel de gamle Bonapartiske Officere med deres langvarige Krigerfaring temmelig brugbare og vel ogsaa saa nemme af sig, at de kunne fatte hvori disse store Fremskridt bestaaed. Selv Gen. Gerard er ikke de nærværende Omstændigheder voren. Dermed vil jeg ikke sige: at de Europæiske Magter ville kunne overvælde os, i det Tilfælde, at de ville angribe os, hvilket dog ikke kan forventes; thi Energien er virkelig saa stor i Frankerige, at ved det første Vink vilde 1 1/2 Million Mennesker ile til Grændserne. Den gives endog Politikere, som ansee en Krig for et Middel til at skille sig ved det Overmaal af stormende Bevægelse, som finder Sted imellem Folkemængden. (Dette er vistnok. Historien lærer at alle Republiker ere krigeriske; thi i en Stat, hvori Folkemængden tager mere eller mindre Andeel i Statsbestyrelsen, gives altid Faktioner, og disse ere tilbøielige til at rase imod hinanden naar de ikke have store indenlandske Formaal at stræbe til med forenet Kraft, som i Nordamerika; men et stort Formaal, som er rettet imod Udlandet tiener til at tilveiebringe Enighed imellem de forskiellige Partier). Den frygtelige militairiske Bevægelse i 1793 er bekiendt, og man kan ikke tvivle paa at den vilde blive ligesaa frygtelig dersom en nye Krig skulde opstaae. (Frankerige. bereder sig virkelig dertil; thi General Gerard arbeider, som bekiendt, paa at organisere en Armee, der skal blive tre Gange saa stor, som den der blev underholdet under den forrige Regiering; dog saaledes at ikke alle Tropperne skulle strax indkaldes til Krigstienesten). Forresten har Gen. Gerard hverken forglemt sig eller sine Venner. Æreslegionens store Baand bleve tildeelte Generalerne Lamarque og Exelmanns uden Bevæggrund og uden Krig, man burde endelig sætte en Grændse for denne Stræben efter Belønninger som gaae foran Fortienester. Man troer at General Gerard vil blive afløst af Gen. Sebastian; men denne er endnu mere fuld af Fordringer og maaskee endnu mindre duelig end General Gerard til at lede vore begeistrede Bevægelser. Hvad giør desuden Gen. Sebastiani for Søevæsenet, slet intet. J Marinens Contoirer ere slet ingen Forandringer foregaaede; man finder endnu de samme Personer anfatte som under Polignat. Vi billige vel ikke det System, at man skal afsætte alle de forhenværende Embedsmænd; men det er dog urigtigt at lade i et vigtigt Fag alle de Mænd forblive, som kunne tiene en anden Sag. Med Rette har man imidlertid svaret nogle afskedigede Officere fra Keiserrigets Periode, som søgte paa nye om Ansættelse: at de mangle Øvelse i Søevæsenet, og at den nærværende Marine er bedre end som den dengang var. Baron Louis har endnu ikke foretaget nogen Forandring i Finantsdepartementet; han bliver fornemmelig ledet af Hr. Lafitte og denne igien af Hr. Thiers, hvilken Mand har gjort en overordentlig Lykke ved den Tillidsfuldhed hvormed han taler; thi endskiøndt han taler med en paafaldende gasconisk Accent, saa ved han dog ved Forhandlinger at seire ved sin stærke Stemme. Hr. Lafitte giør meget af hans Jndsigter i Finantsvæsenet, som formodentlig ogsaa maae være større end man kan bemærke af hans Samtaler. - Finantserne foraarsage i dette Øieblik Bekymringer; Fonds ere faldne og der finder en virkelig Pengemangel Sted i Frankerige men en saa stor Revolution kan heller ikke gaae for sig uden en øieblikkelig Crisis i Statens Pengevæsen. De 80 Millioner som ere ankomne fra Algier, og de flere Penge, som man forventer derfra, ville ikke kunne hielpe stort. Man er i dette Øieblik beskiæftiget med at forfatte Budgettet for 1830. Landet forventer store Besparelser og en Formindskelse i Skatterne; men man bemærker endnu ikke at et eneste Embede er ophævet ved hele Administrationen; men vi ville oppebie hvad der vil skee. (Regieringen maae ogsaa have lidt Tid til at giøre saadanne Forandringer, at den ikke skal forløbe sig. Desuden var den forrige Regiering vel ikke saa meget at dadle for sin Statsbestyrelse; thi det er unægteligt at Frankeriges indvortes Forfatning opblomstrede under den, som fordi den protegerede det gamle Partie imod det nye og talrigere, og søgte, for at udføre dette, at svække Constitutionens Kraft.)Et andet Brev fra Paris af 25de August. Vi erfare af en authentisk Kilde følgende Efterretninger og Fyrsten af Polignaes Sammenkomst med Marskal Maison, da denne reiste igiennem St. Lo. Fyrsten var personlig bekiendt med Marskallen, bad ham om at besøge sig i hans Fængsel, da han vilde tale med ham i Fortroelighed. Marskallen svarede derpaa, at han ved deres nærværende Stilling imod hinanden ikke kunde tale med ham undtagen i Vidners Nærværelse. Han begav sig derfor hen til ham ledfaget af Dhrr. Odilon Barrot og de la Pomeraye. Fyrsten begyndte Samtalen med at besvære sig over sit Fangenskab og sagde: at han ikke begreb hvad man forlangte af ham; han var bedrøvet over alt det som der var foregaaet; han havde stedse været uden Ærgiærrighed, og forlangte ikke andet end at begive sig paa Landet for der at leve roelig i sin Families Kreds, Marskallen blev forbanset over denne forunderlige Tale, tilkiendegav sin Forundring for Fyrsten, og fagde til ham: De veed altsaa ikke i hvilken Forfatning De befinder Dem, og hvilket frygteligt Ansvar der hviler paa Dem? - Min Gud, hvilket da Fordi jeg da maae sige Dem, at De er anklaget for Landsforræderie i den høieste Grad, og De staaer i Begreb med at blive stillet for Retten derfor. Fyrsten syntes at blive meget bestyrtset over denne Erklæring; men samlede derpaa sine Tanker igien og vendte sig om til Hr. Odillon Barrot, og sagde til ham: De, min Herre, som besidder et saa herligt Talent, og som saa ofte har pladeret i lignende Tilfælde, jeg beder Dem om at overtage mit Forsvar. Min Fyrste, svarede Odillon Barrot, jeg vilde ikke vægre mig ved at giøre det, endskiøndt Dei mine Øine er meget skyldig; men jeg er bleven kaldet til et andet Embede og har opført med at høre til Advocaternes Classe. Fyrsten tang et Øieblik og sagde derpaa jeg er ikke skyldig, jeg forsikkrer Dem mine Herrer; det er ikke min Villie at Ordonantserne ere blevne udgivne; Kongen har tvunget mig til at underskrive. – Efterat Fyrsten havde tiet noget, saa sagde han, Man har forsikkret mig at Dødsstraffen er afskaffet, er det sandt, Marskal Maison svarede: det er sandt at der er gjort Forslag dertil og netop i den Henseende for at forhindre Deres og Deres Collegers Henrettelse. Man vil ikke udgyde Blod; thi der er allerede udgydet nok. Fyrsten syntes at være meget tilfreds med dette Svar, trykkede Commissarierne i Haanden og sagde: Jeg besværger Dem mine Herrer: anvend al Deres Jndflydelse paa at denne Lov bliver antaget; jeg vil blive Dem evig takskyldig derfor Herpaa vendte han sig paanye til Hr. Odillon Barrot og sagde: min Herre! da De ikke vil overtage mit Forsvar, saa sig mig i det mindste hvad der er det bedste Middel for at redde mig ud af Sagen. (Hielpe ham kunde han vel ikke, men han kunde undskylde sig med at han ikke har gjort andet end hvad man i de sidste fyrgetyve Aar har gjort saamange Gange i Frankerige; hvad Bonaparte giorde, da han med sine Soldater gik ind i de 500 og de Gamles Raad og kastede hele Constitutionen overende; end hvad Directoriet giorde før ham, som med Vold og Magt udstødte to af dets Medlemmer, Carnot og Barthellemp, og lod dem deportere til Cayenne, og hvad der selv er skeet i den allernyeste Tid. Loven have de alle brudt. Qvæstionen bliver allene hvo der har villet giøre det bedste og hvo der har giort det, og paa den Maade kan ethvert Partie forsvare sig.) Jeg seer kun en Udvei dertil, svarede Hr. Odillon Barrot, men jeg drister mig ikke til at sige det. Fyrsten svarede hvorfor da ikke, sig det kun. Nu det bestaaer deri at De erklærer Dem for sindsvag. - Fortsættelsen af denne Samtale bar det samme Præg af Aandssvaghed og Stupiditet hos Fyrsten af Polignak. Commissarierne forlode ham, giennemtrængtel af kummerfuld Forbauselse. - Denne Mand bestyrede de offentlige Forretninger med samme Letsindighed og Skiødesløshed, hvormed han siden overtog Monarkiets Forsvar. Det er ikke længe siden at een af hans Venner tilkiendegav ham sin Forundring over, at han, som dog var bebyrdet af saamange Forretninger, kunde saa ofte faae Tid til at reise paa Landet, Bohl svarede Hr. von Polignak, hver fjortende Dag giver jeg mit Departement et Tryk med Tommelsingeren, og saa gaaer Alting af sig selv. Man kan ikke uden Gysen tænke paa at 32 Millioner Menneskers Skjebne og Europas Rolighed var betroet i saadanne Hænder, og det viser hvorlænge at det nu seirende Nationalpartie har været taalmodigt og underdanigt, ligesom det nu herefter vil være høimodigt og skaanende imod sine bitterste Fiender; thi naar disse skyldige Ministre undtages, saa vil ingen Franskmand blive forfulgt for sine forrige Meninger og Handlinger. Dudon, Mangin Vi trolles, Frenilly og saamange evige Fiender af Landet kunne roligen nyde deres Formue og blive i Besiddelse af deres Frihed; de kunne endog fortsætte deres Jntriguer uden at man agter det for Umagen værd at bekymre sig om dem. Dette høimodige Maadehold giver den nye Revolution en ædel Charakteer. (Dette er ganske vist. Det er høimodigt og stort, at man nu tillader i Frankerige ethvert Medlem af Kammerne og enhver Journalist frit at dadle hvad der er foregaaet og Tingenes nærværende Forfatning i Frankerige. Man tænke allene paa Hr. v. Chateaubriands mærkværdige Tale i Pairernes Kammer; men denne Høimodighed er vel ogsaae for endeel en Følge af at det nærværende Partie føler sin Stykke.)