Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-08-25
J Thalias Tempel skulle endnu længe Thaarups Qvad, til Schultzis Harvestrenge, Hæve høit vort danske Bryst. Bonden mindes glad sin Friheds Kilde, Naar han læser Dit idylliske Høstgilde Til sin Vivs, sin Huuskreds Lyst. Jeg er fri, han sige skal, og smile: Stolt jeg nu kan lægge mig til Hvile: Gud velsigne Christian. Han har knuset Bondens tunge Lænker, Jntet Stavnsbaand mere os indskrænker, Han har adlet Bondens Stand. i Gud velsigne Fredrikke, skal den omme Pige Til sin muntre frie Brudgom sige: Han vil værne om vor Ret! Han stod hos, den Danske Prinds har skrevet, For sin Fader, Bondefriheds-Brevet: Godheds Gud ham lønne det! Men, velsignet være, Thaarup, og Dit Minde, Danneskiald, Stig, hvor Du kunde finde Ord, som tolkede vor Fryd, J vort Navn, med Qvad, Du Krandsen bragte Som mod Fredrik og Hans Brud vi rakte, Og Din Sang var vore Hierters Lyd. Thaarups Aand, om hist i lyse Eden End Du skuer Støvets Daad herneden? Ei Du kalder det en fremmed Haand, Som ved Skialdens Baare skrev hans MindeJeg har Følelse, er Dansk, og Sangerinde; Det er vore Slægtskabsbaand. Himlens Sanger, Hist i Englechore Bruger Du er jordisk Digter=Fore. O! Til Danske Muses Tarv. Lad det blanke, skiønne, gyldne Stykke Fødelandets Sønner længe smykke, Send os det til evig Arv. J. M. Jessen. Noget over Hr. Pastor Brolunds, i Skilderiets No. 45, 46, 47 og 48 indførte, Tanker, i Anledning af det Forslag, at Bøndergaardes Bortforpagtning paa visse Aar, og efter frie Contracter, maatte tillades. (Fortsættelse; see No. 66.) Ved at opmuntre til en Overgang fra Fæstebønder til Selveiere, har man jo angivet til Hovedgrund, at af en Eier, snarere end af en Leier, kan ventes Grundforbedringer, der kræve Forskud. Hvorfor da indskrænke denne almindelige Sætning til Bondestanden, og ikke ville anvende den paa Godseieren (der dog for det meste kan antages at kunne lettere udruste et Forskud end Selveierbonden, og paa hvis Beredvillighed til at udføre kostbare og meget betydelige Forbedringer – naar det blot kan indsees at de ere lønnende – den næsten paa alt Proprietair gods i hele Danmark indførte Udskiftning og Udflytning afgiver et umodsigeligt Beviis for enhver upartisk Dommer, der ei vil antage for høi patriotisk Opofrelse, hvad som har sin Grund ene i en vel forstaaet og meget tilladelig Egenkierlighed da ingen ved samme fornærmes, medens Staten, eller det Hele derved vinder), Hvorfor fraraade ethvert Forsøg paa, ved uindskrænket Frihed til at afhænde sine Bøndergaarde, at bevæge Grundeierne til at fremlokke en høiere og bedre Cultur paa deres Eiendom, helst da man i Hertugdom, mene Slesvig og Holsteen har det imodsigeligste Beviis for, at Friheden til at fæste, leie eller forpagte Bøndergaardene, aldeles intet Skadeligt har havt til følge, men at Alt der gaaer sin jevne Gang, uden at man hører ringeste Klage derover. Hvor man altsaa baade har Theorie og Erfaring for sig, falder det vanskeligt at øine de formeent lige Farer ved en Ting, og sandelig disse Farer fremstilles her, for det meste, for Jndbildningskraften, enten af den saa saare almindelige Afskye for alt Nyt, eller af en ædel, men undertiden ilde anbragt Frygt for, at Bondestanden skulde kunde undertrykkes eller overlistes ved frie Contracters Slutning, eller af en - som det synes, maaskee Menneskene medfødt - Misundelse mod enhver relativ Riger, hver Gang man troer at han faaer Leilighed til at formere sin Rigdom. J Almindelighed virke de tvende førstnævnte Grunde, og undertiden blander den tredie, endog ubevidst, sig deri, hvorved da omsider den besnærede Jndbildningskraft virker imod en rolig Fornuftsslutning, og seirer endog ikke sjelden over samme.