Aalborg Stiftstidende, 1839-12-10
Det er med en egen Tilfredshed, at jeg seer mig omringet af saamange Videnskabsmænd, og deriblandt saamange af Universitetets Lærere. Jeg veed, at De besjæles af sand Fædrelandskjærlighed, og udbrede en Mand, som jeg vil ønske de unge Videnskabsdyrkere, der ere betroede Deres Veiledning, maae tilegne sig, og derfra udbrede sig i Samfundet. Mit inderligste Ønske er, at Videnskaberne maae kraftigt blomstre hos os, og jeg nedbeder derfor Himlens Velsignelse over alle Videnskabers redelige Dyrkere." (B. T.)"Nu er Tiden kommen, – saa udbryder Kjøbenhavnsposten af 3die ds. – en ny Tid for Danmark – nu eller aldrig er Tiden moden og vil føde vigtige Forandringer i vort Fædreland. Vishedens Tid har afløst Forhaabningernes og Forventningernes Prøvetid. Den Dag, da Frøkornet sprænger sin Skal og udfolder sin Blomst, er kommen. Mangt et Sædekorn nedlagde den salig hensovede Monark, og Jngen skal ville miskjende hans ædle Villie, den Villie, der, for at fremkalde Almeenaanden, gjengav Folket de første repræsentative Stænder, efterat Landets og Folkets Stemme havde været udelukket i meer end halvandet Aarhundrede fra Regjeringens Raadslagning; Jngen skal uden inderlig Taknemlighed nævne hans Navn i Danmark og vor Historie skal vidne til de sildigste Slægter om Kong Frederik den Sjettes ædle Færd, der gjorde det første Skridt til at hæve den Dødslummer, hvori Folkets Selvbevidsthed var nedsjunken siden hiin Tid, da Fædrene bortgave eller lode bortgive alle deres og deres Efterkommeres naturlige Rettigheder til en Eneste. Spiren af disse Sædekorn, Frederik den Sjette nedlagde, var hidtil kun ringe; Ageren var god, men det gamle Ukruds Mængde endnu altfor stor, vor nu afdøde Konge oplevede ikke at see nogen stor Grøde af sit Arbeide. Den Løn blev forbeholden hans Efterfølger. Christian den Ottende vil fuldende, han vil udvikle og fremskynde, han vil fuldstændiggjøre hvad Frederik den Sjette begyndte. Vishedens Tid skal afløse Forhaabningernes og Forventningernes Provetid. Det er Christian den Ottende, der gav det norske Broder-Folk en fri, selvstændig og urokkelig Constitution. Lader os aldrig glemme det, Lader os mindes det til enhver Tid, som han sikkerlig selv mindes det til enhver Tid med Glæde og Stolthed; thi han har oplevet det, som Frederik den Sjette ikke oplevede, han har seet og vil endnu længe see Frugterne af sit høihjertede Værk, Norges Lykke og Opkomst. En Sammenligning mellem dette af Naturen saa stedmoderligt udstyrede Lands nuværende Forfatning og den indre og ydre Forfatning i det af Naturen saa rige Land, hans Fødeland, hvis Regjering han idag har tiltraadt, vil bedre end alt Andet vise ham Veien og Midlet til den Lykke, han ogsaa er istand til at udbrede over Danmark, og hvortil Forsynet saa umiskjendelig har udseet og udrustet ham. Frederik den Sjettes ædleste Tanke var at føre sit Folk Tidens Oplysning imøde; ved Stænderinstitutionen har han gjort det; det første, det vigtige, det sværeste Skridt er skeet ved ham, og Folket har forstaaet ham og dets egen Stilling. Selvbevidstheden er gjenopvaagnet og den Oplysning, der umuliggjør den blinde Ledelse, har allerede kastet sit lyse Skjær hen over Danmark, som Morgenrøden for den kommende Dag. Det danske Folk er saa modent til at stilles i de meest oplyste Nationers Række som noget, ja vel endog modnere end det norske Folk var i Aaret 1814. Velsignet være Frederik den Sjettes Minde, og høit leve Kong Christian den Ottende og alle de Forhaabninger, der nu skulle blive til Vished, til Held for Danmark!"