Ribe Stifts Adresseaviser, 1842-02-09
Indenlandske Efterretninger. Det var en høist mærkværdig Maade - siger "Fædrelandet" blandt Andet – hvorpaa Hs. Maj. Kongen besvarede flere af de til ham directe indgivne Adresser og Skattebevillingsret. Han sagde næmlig ikke, at disse Ønsker vare ulovlige eller i sig selv forkastelige; men kun, at de vare ubetimelige. Og dette Ord ubetimelig er siden den Tid blevet til et magisk Ord, hvortil alle de have taget deres Til slugt, som for deres egen Samvittigheds Skyld ei have dristet sig til at benægte, at det constitutionelle Monarchi er en fuldkomnere Udvikling af Statsideen, end det absolut, med dette Ord har man søgt at standse de Fremadstræbende, at berolige de over Danmarks Fremtid ængstede Gemytter, og underPaaberaabelsen af en langsom Reformeren at vinde bestandig nye Tilhængere for en fuldkommen Stillestaaen. Derfor ville vi nu tage dette magiske Ord under nærmere Betragtning og vi ville søge at godtgiør, at nu er netop det beleilige Øieblik til at træffe afgjørende Forberedelser til en Forandring i Landets Grundforhold. Efter al Sandsynlighed forestaaer der Danmark en alvorlig Tid, en Tid, der i Ulykke vil kunne maale sig med de meest ulykkelige i de svundne Aarhundreder, en Tid, da vi maaskee ei alene have at kæmpe mod de udvortes Fiender, men i hvil ten den ene Deel af Riget synes at ville bestræbe sig for at skille sig fra den anden. Endnu mindes vi den dybe Smerte, der gred det danske Folk, da det adskiltes fra det norske Broderfolk, men omendskjøndt denne Smerte var stor, saa vilde den dog have været endnu større, hvis Blikket havde været klaret og gjennemskuende nok til at forudsee alle Følgerne af denne Ulykke. For den Tid havde næmlig det tydske Element i det danske Monarchi været saa lidet og ubetydeligt ligeoverfor det skandinaviske, at det ei kunde forsøge paa at gjøre sin Selvstændighed gjældende. Fra det Øieblik af, da Danmark ved Norges Afstaaelse leed den uhyre Svækkelse, reiste det tydske Element Hovedet i Veiret, støttende sig tildeels paa det ved Kampen med Frankrig bevirkede Folkeopsving i Tydskland, og siden har det schleswig holsteinske Parti i den dybeste Fred med kraftigt Sammenhold, Mod og Besindighed arbeidet paa at hal vere det danske Monarchi og af Hertugdommerne at danne en selvstændig Stat, som det har døbt med Navnet "Nordaldingien. Censuren, der i Begyndelsen lærte dem Forsigtighed, blev dem siden et bekvemt Middel til at faae deres Modstandere til at forstumme; Universitetets Lærere have søgt at begrunde Ønsket om Selvstændighed ved kunstlede Fortolkninger af gamle Documenter, fra Universitetet af have disse Adsplittelses-Jdeer bemægtiget sig Landets Jntelligents, ere trængte ind hos alle underordnede Autoriteter, ja ere endog naaede hen til den Kreds, der nærmest omgiver Hs. Maj. Kongen selv. J en compact Masse, med faste Skridt, ere Schlesvig Holsteinerne saaledes rykkede frem, og den Tid, da de ei ville lade det beroe ved Tale, Skrivt, Petitioner, Forestillinger og Chicaner; den Tid da de ville søge at virkeliggjøre deres i mange Aar modnede Planer; den Tid da de ville søge at faae ham eller en Afkom af ham, der nu throner paa Als, til at stille sig i Spidsen for dem, ei alene i Ord, men ogsaa Gierning, den er sandsynligviis ei meere fjern. J al Fald vil den komme, naar den nuværende Kongelinie uddøer; den vil komme, hvis Kronprindsen døer uden at efterlade sig nogen mandlig Arving; thi efter den Fortolkning af Arvefølgelovene, som Schlesvig Holsteinerne antage for den rette, vil i dette Tilfælde Hertugen eller hans Æt være berettiget til begge Hertugdømmerne, med Undtagelse af nogle enkelte Deele. Men det egentlige Danmark, hvorledes vil det under saadanne Omstændigheder forholde sig. "Fædrelandet anseer ikke deres Frygt for velbegrundet, som antage, at det danske Folk til den Tid skal komme til den Overbeviisning, at det ene kan sikkre sig Selvstændighed og den deraf flydende nationale Velværen ved at flutte sig tæt til Norge og Sverrig; men hvad det derimod anseer for uomtvisteligt, det er, at Danmark ei kan eller vil opgive sine Rettigheder, og at den regierende Fyrste, hvis det gjøres fornødent, med væbnet Magt maa søge at sætte dem igjennem. Men inden den Tid bør Danmarks Grundforhold være ordnede, for om muligt at undgaae en altfor stor Adsplittelse og for i ethvert Tilfælde ved en indre kraftig Udvikling og ved en Opløsen af de Dissonantser, som nu er tilstede, at blive stærk noktil at gaae Stormene imøde. Uden i nogen Maade at ville indvirke paa Folkets Stemning med Hensyn til Kronprindsen, troer Fædrelandet" dog, at Christian den Ottendes Regjeringstid er den beleiligste, idetmindste til de forberedende Skridt til en saadan Hovedforandring i Landets Forhold; thi han er i Besiddelse af en saadan Dannelse, at det ei er at vente, at nogen af hans Efterfølgere lettelig i den Henseende vil blive ham lig; han har, ved at lægge Grundstenen til Norges Constitution, taget en saa virksom Deel i Verdensbegivenhederne, og derved samlet sig saa rige Erfaringer, at det fast med Vished lader sig forudsige, at han i denne Henseende vil komme til at staae ene i Danmarks Historie. Vi ønske Hs. Majestæt et langt Liv, men mon Nogen vil paatage sig at sikkre Danmark, at han ei ved en brad Død kaldes til sine Fædre, Og selv hvis dette ei skulde blive Tilfældet, saa befinder Hs. Maj. sig nu i den kraftigste Manddomsalder – altsaa er nu den beleilige Tid!