Ribe Stifts Adresseaviser, 1845-04-11
Degnen Kloster af Sommersted har i "Dannevirke, som sjette Aars Forsøg paa Vinter= og Sommerveirets Ligheder", bebudet Følgende: "April: Meest tør, klar og kold Luft, næsten hele Maaneden igjennem, Frost (21-23), mild Luft (29, 30). Mai, Varme, Blæst, (14); lidt Regn (5); tør Luft, Blæst, Kulde, (6-15); mild Luft, lidt Støvregn, (16); Blæst, kold og tør Luft, (1721); mild Luft, (22, 23); kold og tør Luft, (2427); lidt Regn, (28); Varme, (2931). Anmk.: da Luften i denne Maaned skal for det Meste være klar, saa er det at haabe, at Soelvarmen om Dagen vil fremlokke Grøden, og indtræffer Nord- og Vest-Vind, da kan den optøende Jis fra Nordsøen give Væde. - Junii. Meget varm og tør Luft, (15); lidt Regn, (6-8); Hede og Blæst, (9-14); Regn, maaskee Torden, (15-17); klig og klar Luft, (18, 19); atter Hede, (20-25); Varme og Støvregn. (2629); Torden -, (30). - Juli, Kølig Luft, Regnbyger, (1, 2); Varme, Tordenluft, (35); tølig Luft, Varme, Tordenluft og lidt Regn, (6–8); Varme og tør Luft, (9-14); Støvregn, (15), varm og tør Luft, (16 - 18); Støvregn, Torden atter og atter, og Regn, (19-26); tør Luft og Blæst, (27); Regn, megen Regn, (2831). - Angust. Regn af og til, (16); Hede og tor Luft, (7 12); Tordenluft, lidt Regn, (1315), Varme, lidt Regn, (16-18); Hede, megen Regn af og til, sluttelig Tordenregn, (19-31). - September: Regn, Varme, (15); Støvregn eller Regnbyger, (6–8), stor Hede, – Regn, (11); Hede, st. Hede, Regn, (14), st. Hede, haard Torden og Regn, (16, 17); atter Hede, Torden og Regn, (18, 19); derpaa afvexlende Regn, Blæst og Storm."(Slutning af den slesvigske Protest.) Vi paastaae, fremdeles, at Slesvig heller ikke ved nogetsomhelst Regentskifte i Danmark vil kunne skilles fra den Danske Stat, eftersom den tidligere Grundsætning i Politiken: at Staternes Sammenhæng og Bestand deele rettede sig efter de Fyrstelige Personers Arveret og Overeenskomster, nu i hele det civiliserede Europa er blevet forandret til den Grundsætning: at Stater og Nationer ikke meere kan sønderstykkes til Gunst for gamle Arveprætensioner, selv om disse, hvad der i vort Anliggender ikke er Tilfældet, havde nogen Gyldighed. Jkke alene Folkene, men ogsaa deres Styrere vide i vore Dage, at det er Staterne som skal forsynes med Regenter, og ikke Fyrsterne som skal forsynes med Lande. - Endelig erklære vi, at vi ansee det for den største politiske Ulykke, der kunde times Hertugdømmet Slesvig, hvis det blev skilt fra Danmark, sammensmeltet med Holsten og derpaa indlemmet i det tydske Forbund, ei alene fordi Slesvig i alle udvortes Forhold vilde vorde stedmoderlig behandlet, men især fordi vort Sprog og Nationalitet og hermed vort hele aandelige Liv, ved en saadan Forbindelse vilde blive forkuet og mishandlet, og vor borgerlige Selvstændighed total tilintetgjort. Og vi tilføie, at, hvis nogensinde et Forsøg skulde blive gjort paa, saaledes at forvandle vor politiske Stilling, saa ville vi værge os derimod, saa længe vi formaae, og vi haabe, at Gud da vil forunde os Styrke nok til at forhindre en saadan Elendighed over os og vore Børn. - Fra den Tid Slesvig fik Hertuger, har Folket maattet lide og bløde, fordi de Store indbyrdes stredes om Magten og Herlighederne, og fra den Tid Holstenerne bleve Herrer i Landet, blev Folkets Selvstændighed i dets Nationalitet og Modersmaal paa det ubarmhiertigste forfulgt. Denne Forfølgelse er vedbleven ligge til vore Dage, fordi, da Slesvig blev fri for de holstenske Hertuger, blev det ikke tillige fri for alle de tydske Adels- og Embedsaristokrater, og det er først i den sidste Tid, da Folkene rundt omkring i Europa begynde at vaagne til Bevidsthed, at ogsaa Folket i Slesvig begynder at vækkes af sin lange Slummer. Det er først i den sidste Tid, da man allevegne begynder at begribe, at ogsaa de ringere Medlemmer af Staten have Menneske og Borgerrettigheder, at Folket i Slesvig begynder at finde Slesvigholstenernes Anmasselser og Undertrykkelser utaalelige. Det er først i den sidste Tid, da man mange Steder har begyndt at indsee, at naar Talen er om et Lands Sprog og Nationalitet, saa skal man see efter hos Bonde og Borger, og ikke hos de Fornæmme og de Lærde, thi da havde næsten hele Europa i ældre Tider været latinsk og senere fransk – det er først i denne sidste Tid, at Folket i Slesvig selv har begyndt at værne om disse nødvendige Betingelser for det aandelige Liv og den borgerlige Selvstændighed. - Og i denne vor Kamp mod de paatrængende og os paatrængte Undertrykkere er det, at J, Medlemmer af de Tydske Stænderforsamlinger, ville tage Parti imod os, Er det fordi hine høre til de Fornæmme og Lærde, ligesom J selv, eller er det alene fordi de tale Tydsk som J, og vi Dansk, Vi vil troe, at det ikke er af Overmod, Erobringsyge eller Stands partiskhed at J have ladet Eder forlokke til at blande Eder i vore Anliggender, hvortil J ikke have den mindste juridiske eller politiske Competence, men at det er skeet af Ubekjendtskab med vor Historie og Uvidenhed om vore Forhold, og vi finde denne begribelig, ja for de Fleste uundgaaelig, eftersom det slesvigholstenske Parti daglig fylder de tydske Blade og Journaler med de aabenbareste og frækkeste Usandheder, og, hvis J selv kan tilgive Eder at have villet dømme og Ting, J intet kjendte til, saa kan vi gjerne. Men vi have ingen Skyld i Eders Uvidenhed; thi Mænd af vor Midte have flere Gange henvendt sig til tydske Redaktioner, for at faae Tilladelse til i deres Blade og Journaler at stille vore historiske og faktiske Forhold i deres rette Lys; men enhver saadan Begjæring er bleven afslaaet. Skal nu ogsaa denne vor Protest blive nændset i Tydskland, saa tvinges vi til at troe, at det ikke er Tydskerne og at gjøre, at fælde en retfærdig Dom om den Slesvigske Sprog- og Nationalitetskamp, og at de helst ville forskaanes for at see den i dens sande Lys, eftersom de kun vil høre det ene Parti, uagtet al den Grund *), de kan have til at tvivle om sammes Sandhedskjærlighed. Skulde man indvende os, at det ei kan være muligt, at Slesvigholstenerne, hvoriblandt findes de anseeteste, lærdeste og dygtigste Mænd, i den Grad skulde kunne for*) Ved Dr. Bernhardis Sprogkort burde det lærde Tydskland være blevet opmærksom paa den fuldkomne Uovereensstemmelse imellem hans Angivelser, der naturligviis ingenlunde ere til Gunst for det danske Sprogs Grændser og de flesvigholstenske Paastanke vær. 9. Dr Paschardis Sangaaet havda at lærde Spølges nær blevet opmærksom paa den fuldkomne Uovereensstemmelse imellem hans Angivelser, der naturligviis ingenlunde ere til Gund for det danske Sprogs Grændser og de flesogholstenske paastande, og altsaa dets Mistanke være bleven vakt imod dette Parties Paalidelighed, ogsaa hvor det taler og Slesvigs politiske Forhold. Desuden maatte den tænksomme Læser finde det paafaldende, at Slesvigholstenerne kun anerkjende nogle enkelte Tractater og Bestemmelser for gyldige og bindende, skjønt disse tildeels kun have existeret paa Papiret og ei i Virkeligheden, og derimod forkaste alle andre, disse modsatte, baade tidligere og senere, skiønt de have existeret baade paa Papiret, og i Virkeligheden, ja leve der endnu. nægte Sandhed og Ret, som vi beskylde dem for, saa ville vi blot svare med det Spørgsmaal: Hvad er umuligt i Parti stridigheder, og hvad er Tydskland i dette Øieblik Vidne til af lignende Art i Kampen mod Jesuiterne og de RomerskKatholske,