Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-11-11
Dette Ordsprog er almindeligt i de fleste Sprog, og der er vel ingen Tvivl om, at det i de fleste Lande har fundet og finder sin Anvendelse. Men gives der da ikke allevegne Stympere og Vindmagere nok, der gjøre Lykke Seer man ikke Dosmere beklædte med Rang og Fortjenstløse sidde i Æresposter, – Tilvisse. Men Ordsproget taler om Propheter, og ved Propheter forstaaer det de overordentlige og sjeldne Mennesker, som en høiere Aand hviler over. Disse gielde sikkerligen ingensteds mindre end i deres eget Fædreland. - Men hvorfor - Af den samme Grund, hvorfor Menneskene sjeldent paaskjønne deres egen Jordbunds skjønneste Frembringelser, og hellere søge at forskaffe sig andre Landes endog mindre fuldkomnere. Dertil kommer, at de fleste ikke vel kunne taale, at see det, der er fremspiret tilligemed dem, voxe dem over Hovedet. Det, som man har kjendt som Plante, tillader Misundelsen ikke at see som skyggefuldt Træ. Det virkelig overordentlige Hoved kan heller ikke føie sig i sine Landsmænds Smaaligheder, ikke smigre deres Svagheder, ikke nedlade sig til Uværdigheder. Men dette er saa ofte høist nødvendigt, naar et Menneske skal gjøre det, man kalder Lykke. Vi have havt Propheter nok iblandt os, men sjeldent kom de til at gielde noget i Fædrenelandet. Var Tycho Brahe, Griffenfeld og saa mange flere ikke, i en vis Forstand, Propheter, Men hvor gieldte de mindre, end netop blandt os, – Den ene jagede hans Kundskaber i Landflygtighed, den Anden hans Fødsel Fængsel. Winslow, den store Anatom, døde fjernt fra sit Fædreland og skrev sin for sin Tid saa ypperlige Anatomie ikke paa Dansk og for Danske, men paa Fransk og for Franske. Ewald døde i Usselhed midt blandt det Folk, der efter hans Død beundrede ham, medens Klopstock, Schiller, Claudius fik anseelige Understøttelser, fra Danmark. Selv i vore Dage arbeider den store Thorwaldsen i Rom, skriver den genialske Steffens sine Værker paa Tydsk og Malthe Bruun, sine saa berømte geographiske Arbeider paa Fransk medens Danmark, som har opfostret dem, favner Værker i hvert de Fag, hvori de saa flittigen arbeide. Man sige ikke, at det er disse Propheters egen Skyld, at de ingensteds gielde mindre end i deres eget Fædreneland. Man beraabe sig ei paa de Fester, man, efter 24 Aars Fraværelse, har givet Thorvaldsen i Kjøbenhavn. Noget bittert, men dog ikke uden med største Sandhed, sagde den Gang Baggesen, i Anledning af de mange Lovtaler og Æresbeviisninger, som offentligen nedregnede paa den store Konstner: Lidet hos ham, Kjøbenhavn, vil din Pøbels Røgelse fromme, Ham du dog ryger ei ør; meer end han loved han holdt; Yngel, hvis evige Roes forgaaer for Aaret er omme, Spil i en larmende Rus ei med hans Hæder nu Boldt!" Sjeldent forlader Nogen for bestandigen sit Fædreneland, hvortil saa mange dyrebare Baand, knytte ham, uden særdeles vigtige Grunde. Og hvad de Fester, der gaves Thorvaldsen, angaaer, da beviste de mere en øieblikkelig Berusning, end en paa sand Overbeviisning grundet Begestring for hans store Fortjenester. Den havde megen Lighed med de Jlluminationer, der finde Sted i Anledning af en eller anden Bryllups høitidelighed, hvor man mere sætter Lys i Vinduerne, fordi Naboerne gjøre det, end fordi man føler nogen særdeles Jnteresse for det nyligen i Hymens Tempel indtraadte Par, som man stundom endog ikke kjender, uden af Navn. Men den sidste og vigtigste Grund, hvorfor en Prophet ingensteds gielder mindre end i sit eget Fædreneland, og hvorfor man ikke godt kan taale de Propheter, der ere opvoxne, Landets eget Skjød, ligger nok deri, at de Fleste, naar det gielder her om at vinde en Krands, ofte raabe med Qvinden for Salomons Domstol: "Det skal hverken være dit eller mit!" Maaskee det var netop derfor, at de Franske ikke kunde finde en Keiser blandt deres egne Landsmænd, men maatte søge den blandt en anden Folkestamme.