Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-02-13
Flere Gange har jeg i mine bemærkninger anført, men i Særdeleshed Pag. 2225 nøiere udviklet de Grunde, formedelst hvilke jeg anseer det ikke allene for ingensinde umoralsk, men tvertimod for en Menneske- og Borgerpligt, at skade Fienden paa den Maade, der omtales i Justitsraad Rafns Jndbydelse. Alligevel skrives herom i Skilderiet saaledes, at enhver, der ikke selv har læst mine Bemærkninger, maa troe, at jeg har erklæret Justitsraad Rafns Jndbydelse for umoralsk." Jeg kan umuelig indestaae for, hvad enhver, der ikke selv har læst Hr. Christianis bemærkninger, fristes til at troe. Den, som bedømmer en Forfatters Tanker efter en Anmeldelse i et periodisk Blad, uden at give sig Tid til at læse Skrivtet selv, hans Tro er ingen Tro. De Yttringer i Skilderiet, som skulde kunne opvække denne Fristelse, lyde saaledes (S. 547) at Formaalet for Opfordringen: "at skade Fienden, ikke stemmer med Moralloven, da Pligten ikke at ville sin Fiende vel er uadskillelig fra denne Lov. Denne Jndvending er allerede forhen gjort af adskillige. Naar Hr. Christiani troede, at Øiemedet, at skade Fienden, ikke kunde forekomme nogen umoralsk, hvortil da forklaringen derover fra S. 21 til 24, hvortil forandre Udtrykkene (S. 24) til ikke at begunstige Fienden? Naar det er sand Menneske- og Borgerpligt at skade Fienden paa den omtalde Maade, saa handler jo den, der ikke indgaaer et saadant Forbund, imod sand Menneske- og Borgerpligt? Ønskeligt havde det været, at Hr. Christiani havde fuldstændig besvaret det af dskillige, skjønt uden Grund opkastede Spørgsmaal, om det i Henseende til Jndividuet, som Jndividuum betragtet, kan være Menneske- og Borgerpligt, at skade Fienden ved et saadant Forbund, og om det ikke tvertimod er dets Pligt, at overlade Regjeringen Anvendelsen af Midler, som ved Borgeres indbyrdes umiddelbare Forening med Tiden saa let kunne udarte og misbruges, Kræver Statens Vel, kunde man maaskee sige, at Engelske Varer ikke skulle bruges, saakan jo Regjeringen forbyde deres Jndførsel, saaledes som Tilfældet er nu. Nogle Jndvendinger mod mig grundes paa Referentens Mening, at hiin Jndbydelse ikke attraaer en høitidelig Forpligtelse af alle Dannemark og Norges Mænd, ei heller en Forpligtelse til ikke at kjøbe, men kun til ikke at bruge engelske Varer, Jeg bliver endnu ved min Paastand, at Jndbydelsens Formaal kun kan være Brugen af Engelske Varer; thi aldrig kunde det, som jeg i Stykket selv har anført, skade den indenlandske Konstflid, om man i Fredstider lod komme Engelske Artikler og solgte dem til andre Nationer, d. er til Udførsel. Desuden lod en saadan Forpligtelse, forklaret lige efter Ordene, sig aldeles ikke tænke. Antaget, at een af dem, der var indgaaet et saadant Forbund, havde 10,000 Rdlr. tilgode i Engelland, og han paa ingen anden Maade kunde faae sine Penge, uden at tage Engelske Varer i Betaling, skulde han da ikke kunne afkjøbe sin Debitor samme, Jøvrigt er der vel neppe nogen Tvivl om, at jo Jndbydelsens Forfatter har forstaaet ved dette Udtryk Kjøbet af Engelske Varer til egen Brug. Naar jeg siger, jeg vil kjøbe mig en ny Hat, saa forstaaes derved, at jeg vil anskaffe mig en ny Hat, men det forudsætter ikke bestemt, at jeg vil sælge den igjen. Mon ikke en Forening, der indgaaes af mange og bekræftes indbyrdes ved en høitidelig Forpligtelse, med Rette kaldes et Forbund, Og naar et saadant Forbund, efter det fremsatte Ønske (S. Jndbydelsen Pag. 13), var indgaaet af alle eller dog et meget stort Tal af Statens Borgere, kunde man da antage med Ref. i Skilderiet, at et saadant For hund ikke vedkommer Staten, eller, som det hedder der, at den saaledes indgangne Forpligtelse: ikke behøver at gjelde for Staten, Der gives forskjellige Slags Forbund – lovlige og ulovlige, ædle og uædle. Formaalet allene kan bestemme dets Tilladelighed eller Utilladelighed. Saaledes gaves der engang i Kjøbenhavn et vist Selskab, der ogsaa kunde kaldes et Forbund, men som Staten saa lidet vilde vedkjende sig, at den tvertimod forbød dets Sammenkomster. Det Forbund, som skulde høitidelig forpligte sig til, ikke at kjøbe Engelske Varer, vilde naturligviis aldrig forbydes af Regjeringen, men det er tillige af den Natur, at dets Functioner, i politisk Henseende, ikke kunne betragtes som Regjeringens umiddelbare Handlinger. Jeg har derfor ikke uden Grund sagt: en saadan Forening er ikke hele Landet, eller Regjeringen. Men aldrig har jeg sagt: "at et saadant Forbund ikke vedkommer, Staten. Alt hvad der foretages i Staten maa naturligviis ogsaa vedkomme Staten. Jeg har endnu havt adskilligt at erindre i Anledning af hiin Jndbydelse, men jeg afbryder her, fordi Miskiendelse og Mistolkning er noget, jeg mindst føler Kraft til at taale. Jeg agter og ærer Hr. Hofpræst Christiani og Hr. Justitsraad Rafn i lige høi Grad for deres sande Fortjenester af Fædrenelandet, og det har aldrig været min Hensigt at fremsætte den mindste Yttring, som nogen af dem med Grund kunde føle sig fornærmet over.