Jyske Efterretninger, 1813-09-19
I de sidste Aar under Krigen har der stedse været udspredt en Mængde falske Rygter, hvilke nu synes endog at formere sig. - Endskiønt de fleste af disse ere tagne af paa litiske Stokfisk, og ombyggelig satte i Omløb af de Bremenfeldske Klupgiester, eller af Saadanne der ingen jordisk Lykke kiende uden Dansen om Gulvkalven; saa røbe dog mange af disse Rygter, at de ere smeddede for middelbar eller umiddelbar at virke utilfredshed og Modløshed, samt Misfornøielse med Statens Styrelse og Ulydighed mod Lovgivningen, ja næsten tydeligen ægte til Oprør. - Saalænge man nøiedes med at skyde Armee og Been af Generaler afsætte Konger og Keisere, føre Hære i Luttskibe, ihielslaae 50,000 Mand af et Corps der aldrig havde bestaaet af 10,000 omvælte Jordkloden, saa at Schweiz og Ching bleve Nabo lande, havde den tænkende Mand blot Valget imellem at beklage Rygtemagernes og Eftersnakkernes Dumhed eller Letsind. - Nu derimod, da slig Fremfærd, forsaavidt vort eget Land angaaer, fortiener Navn al Riddingsbaad, og ligesaavel Straf paa Ære, Liv og Gods, som Forbrydelsen at giøre falsk Mynt, bør den et længere af danske Mænd for drages. - Derfor har i Hovedstaden, saavelsom i Provindserne forenet sig et Selskab, hvis Valgsprog er: Troskab mod Konge og Fødeland, og hvis Hensigt: deels at gierdrive slige efter latterlige, dog almindelig troede og især yndede Rygter, deels opdage Kilden eller Ophavsmanden, dertil, og, hvis det Udspredte tydelig røder det Øiemed at ægge til Ulydighed mod Lovgivning, Misnøie med Statsflyrelsen, og til anden Udannished, at giøre disse Riddinger, kiendte af vedkommende Øvrighed. - Selskabet haaber snart at vorde udbredt overalt i Landet, og udbeder sig derfor at Enhver, der hører nogen Fortælling, som ei har sin Grund i nogen offentlig erkiendt Handling, eller ved Trykken er bleven bekiendtgjorte, nøiagtig vil erindre hvo Fortælleren er, paa det han selv, som Eftersnakker, af Nyhedsyge eller Enfoldighed, ei skal tage Skade for Andres Brøde. - Selskabets Medlemmer ville bestræbe sig for, ei alene ved enhver Leilighed at vise de Letsindige tilrette, og sætte Skranker for Udaadsmændene, men tillige ombyggelig arbeide paa, at den Danmarks Skytsaand, der boede tryggelig i Landet i Tredie Frederiks Old, og som nu synes at være stern fra os, maa tillidsfuld vende tilbage, paa det at Krigeren, naar han gaaer ud i Land og paa Hav, ei skal mene, han bag Ryggen har orgere Fiender, mellem hvilke han efterlod uforsørgede Qvinde og Barn, ja at Landsmænd ei engang ere værd at lide og bløde for; men at han gladeligen Haand i Haand med Høvding og Drot, Borger og Bonde, kan vise Trofasthed mod Konge og Fødeland. Sognepræst, Ridder Abel i Gierrested har i Budstikken, meddeelt sine Erfaringer og Agerkaalens Anvendelse som Fødemiddel. Blandet med halv Meel giver den en Grød, der beholder næsten fuldkommen sædvanlig Grødsmag, og kun den grønagtige Farve røder Forskiellen. Ogsaa til Flad brød lader Agerkaalen sig got bruge. - Enskeligt havde det været, om dette Nød= og Hielpemiddel noget for var blevet bekiendt ogsaa her i Danmark, hvor Man - uagtet den mindste Hytte som de største Gaarde paa Landet ere omhes nede af velsignede Kornhæsser. - seer Fremtiden med Gru møde!