Jyllandsposten, 1841-03-23
Ligesom vi tidligere have gjengivet enkelte Uddrag af Discussionerne ved Stænderforsamlingen i Viborg i denne vigtige Sag, saaledes skulle vi nu her fortsat meddele enkelte Momenter af de Taler, som ved denne Forsamling bleve holdte, og som, hvorvel en Følge af Bladets indskrænkede Rum, kun i korte Uddrag blive meddeelte og saaledes mangle, den tilfredsstillende Heelhed, hvori saa mange af disse værdige Foredrag burde læses, dog for de Læsere, der ei ere i Besiddelse af Stændertidenden, altid formaae at kaste et Lys paa enkelte Puncter, som maaskee endog netop ved disses enkeltstaaende Fremstilling formaae end dybere at indprente sig Hukommelsen. Biskop Øllgaard bemærkede saaledes: "Hvad angaaer Stændernes Forening, da har jeg ikke kunnet og kan ikke skifte Mening. Jeg kan ikke indrømme de Grunde, der ere anførte for den, en saadan Vægt, at jeg turde tilraade den; men efter bedste Overbeviisning maa jeg end stedse ansee den utilraadelig." – Referenten bemærkede blandt Andet: "Der tales om Norges Malm og Trælast, som Rigdomskilder, vi savne; men til Gjengield maa Norge indføre mange Tusinde Læs Korn, og neppe vil Norge i og for sig kunne siges, at være et rigere Land end Danmark. At Skatterne i England og Frankrig ere høie, beviser naturligviis ikke, at de ikke vilde være langt høiere, hvis der i hine Lande ikke var et constitutionelt Monarki. Naar der spørges, om man, siden man vil have Valgbarheden, udvidet, da hidtil har savnet Jntelligents i Forsamlingen, maa jeg hertil svare, at om den end ikke har været savnet, kunde man dog ønske meere Jntelligents Adgang til Forsamlingen, naar Grundeierne maatte finde, at de vare bedre tjente ved at repræsenteres af Mænd, der selv vare Grundeiere, kunde de jo frit vælge disse, men fandt de Anledning til at foretrække en Anden, synes dette at burde staae dem aabent." - Overkrigskommissair Christensen yttrede: "At der hos Nationen og navnlig hos den bedre og oplyste Deel af samme, røre sig Ønsker og føles Trang til saadanne Garantier for Fremtiden, troer jeg ikke kan nægtes, og jeg paatvivler ligesaalidet, at denne Trang og disse Ønsker tidligere eller sildigere ville blive fyldestgjorte; the Tidens Fordringer lade sig ikke afvise, og den Maskine, der har forplantet Oplysning og Cultur over hele den civiliserede Verden, Pressen, lader sig ikke tilintetgjøre, den vil vedblive at omforme, hvad ikke længere passer til den fremskridende Udvikling, og ikke standse, forinden noget Nyt og Bedre er sat i Stedet for det, som ei længere tilfredsstiller Fornuftens og Civilisationens billige Krav. At denne Udjevning af Forholdene i vort Fædreland maa skee paa en fredelig og god Maade, er et Ønske, som alle gode Patrioter dele; og at den beleilige Tid hertil ei gaaer tabt, derfor have Nationens gjæveste Mænd udtalt sig. Proprietair Formann bemærkede: "Det staaer nu til Christian den Ottende at fuldende Værket, og naar han, som vil sit Folks Vel og kjender Tidens Trang, stiller sig det Formaal, at skjænke det en saadan Forfatning, som kan sikkre dets Frihed og Selvstændighed under alle Livets Omskiftelser, da behøver han alene at spørge sin egen Erfaring til Raads, thi det er ham, som allerede for 26 Aar siden plantede det første Frihedstræ paa de nordiske Fielde, og da han vistnok har været et opmærksomt Vidne til, hvilke herlige Frugter det har baaret - hvormeget mere Opfordring maa der da ikke være for ham til snart at plante et lignende Træ paa Danmarks grønne Slette, hvor det under hans Varetægt maa ventes at kunne bære fuldkomment saa rige Frugter som hiint, der fremvoxte af en ufuldkommen Kjerne." – Gaardmand Kirk: "Det er velbekjendt, at flere ikke ønske Foreningen, fordi de ansee den meere eller mindre skadelig for Jylland, og jeg skal ikke gjentage hine saa ofte udtalte Betænkeligheder, men da Stændernes Forening er en uomgjængelig Betingelse for, at der kan skee Noget i den af Comiteen antydede Retning, stemme for den og for Comiteens Jndstilling, uagtet jeg har været meget i Tvivl, saa at det har været mig en Samvittighedssag at afgive min Stemme i denne Sag. – Ritmester Friis: "Jeg føler, at det i denne Sag ikke er nok at afgive sin Stemme, men at man uforbeholdent og frimodigt bør udtale sin Overbeviisning. Jeg kan da ikke tiltræde den Formening, at Jnstitutionen skulde have aftaget i Kraft og Betydning, som Meningsorgan for Nationen, eller at den skulde have mistet Nationens Sympathi, men da Jnteressen for de offentlige Anliggender er i glædelig Fremgang, er det naturligt, at Mange ønske endnu mere. De Mangler, der klæbe ved den endnu bestaaende Adskillelse af de danske Provindsialstænder, og de Fordele, en Forening frembyder, har Comiteen udviklet med saa overbevisende Kraft, at jeg aldeles maa tiltræde dens Yttringer. Hvad den anden Hoveddeel af Sagen angaaer, da erkjender jeg, at en stor Deel af de mere Dannede og Oplyste i Provindsen ønsker Stænderne en mere overveiende Jndflydelse paa de offentlige Anliggender, navnlig Garantier for en heldig Bestyrelse af Finantsvæsenet, at Mange frygte for ulykkelige Følger af vor store Statsgield og vore øvrige finantsielle Forhold, dersom Stænderne ikke erholde en mere betydningsfuld Jndvirkning paa Finantsforvaltningen. Det er derfor med fuld Overbeviisning om Nødvendigheden af at udtale dette for Kongen, at jeg tiltræder Committeens Jndstilling. – Stiftamtmand Rosenøvn bemærkede: "at en stor Deel af Folket frygter for ethvert yderligere Tillæg til Stændernes Jndflydelse, saa at de skulde blive meer end raadgivende og saaledes svække Enevoldsmagtens Kraft, til, som hidtil, med den størst mulige Upartiskhed at afveie Forholdet imellem de forskjellige Klassers Jnteresser. Jeg stemmer saaledes imod en Petitions Jndgivelse, uden at frygte for, at kommende Slægter skulle raabe Vee over, fordi jeg talede og stemmede efter min Overbeviisning og for det, jeg ansaae for det Rette." – Oberst Brock: "Der er sagt, at vi have havt det vel under de souveraine Konger, men der er Jntet, der borger for, at vi i Fremtiden ville have det ligesaa trygt som nu. Det er netop i de rolige Dage, at man skal sørge for at afværge de urolige, derfor skulle vi nu arbeide, medens Tiden er beqvem dertil; thi Christian den Ottende kjender sin Tids Trang, og for ham skulle vi derfor frembære vore Ønsker. Til hvilken Klasse af Folket vi end høre og hvem vi end skylde vort Valg, vilde vi ikke kunne forsvare for vore Medborgere, for Nutiden eller for Fremtiden, om vi svege den Tillid, der er viist os ved Valget, ved intet Hensyn at tage til de indkomne Petitioner. Jeg gjentager det, det er en Samvittighedssag, Nationen vil dømme os, eftersom vi stemme i denne Sag, vore Naboer, ja hele Verden vil fra den Stemme, vi her afgive, slutte tilden Mand, den Fædrelandskjærlighed, den Jndsigt i Forholdene, der findes hos os. Derfor lader os stemme saaledes, som vi kunne forsvare det for Nutid og Fremtid; thi Livets Tid er kort, men Angeren er lang, den varer ud over Graven, naar vore Been længst ere hensmuldrede til Støv, og gaver paa vort Minde!"