Ribe Stifts Adresseaviser, 1841-10-01
(Jndsendt. Et Par Ord om Skolelærerne. Bin auch auf Understadten gewesen, und hab auch studiet. Ne, studert have ich nicht, aber auf Understaden hin ich gewesen, und weis von allem Bescheid Claudius. No. 75 af dette Blad er andenstedsfra optaget et Stykke, der gaaer ud paa at beklage, at Skolelærerne efter den nye Landcommune=Anordning ikke kunne faae Sæde i Sogneforstanderskaberne, og det hedder blandt andet: "Man taler og at hæve Skolelærerstanden i Nationens Øine; men mon man troer at hæve Skolelæreren i Bondens Øine ved i Udøvelsen af borgerlige Rettigheder at sætte ham under den simpleste Jordbruger, Hvor Talen er om Pligter osv." Det er en unægtelig Sandhed, at Skolelærerne i Almindelig langtfra have den Agtelse blandt Bønderne som man kunde ønske, men det er dog ligesaa vidst, at denne Agtelse forgiæves blev frempiint, om man saa gav hver Skolelærer to Stemmer i Sogneforstanderskaberne. Hvad nu den Kjendsgierning angaaer, at Bonden i Almindelighed ikke agter stort og Skolelæreren, da gik det an, dersom dette gjaldt de ældre Skolelærere, der maaskee savnede den tilbørlige Dannelse for at sætte sig i Agt hos Folket, og man kunde da trøste sig med, at det vilde komme, eftersom de yngre (seminaristisk dannede) Skolelærere afløste de Gamle; men nu er det saa langt fra, at det snarere er omvendt, de ældre Skolelærere staae Bønderne langt nærmere end de yngre, og det turde være meer end een Mands Mening, at Mange drog til Seminariet, som ordentlige Mennesker", men naar de kom hjem igjen, Denne var de bleven nogen sære tombede Knægte". Tombethed skrives altsaa paa Seminariets Regning og kaster man et Blik paa disse Anstalter og den Dannelse, som de yde ved Siden af Folkelivet, som det nu, og til enhver Tid, da det vaagner af en lang Dvale, viser sig, kan man vistnok ikke tvivle paa, hvor Grunden ligger. Ogsaa Bonden begynder nu at vide af sig selv at sige, han vaagner til christeligt eller folkeligt Liv eller til begge Deele, og dette Liv udvikler sig hos de Enkelte paa noget forskjellig Maade, men dog i det Hele efter de Love, som ligge i Livets Væsen, og medens dette skeer med Bonden, sendes Een og Auden til Seminariet for at dannes til Lærer for samme Bondes Børn. Naar nu Retten skulde have sin Gænge, saa burde jo disse Mennesker, der bestemme sig til Folkelærere, føres ind i det christne Folk og deres eget Folks Liv, saa de kunde vurdere det, optage det i sig og med en saadan levende, gavnlig ja nødvendig Kundskab gaae til deres Kald. Men hvad skeer. - Den Christendoms-Kundskab, de faae, bestaaer i, at den authoriserede Lærrebog tygges med dem paa Langs og paa Tværs; de lære fremdeles en Bibelhistorie og dertil fordetmeste en systematisk (snorret) Lærebog i Christendommen; men hvad der er det Vigtigste, at de bleve bekjendte med og hjemme i, Bibelen og Kirkens Historie, idetmindste i sine store Hovedtræk, det forbigaaes saagodt som aldeles. Det egentlig folkelige Element spiller en endnu ubetydeligere Rolle i de vordende Folkelæreres Dannelse. J Geographien faae de en Ramse af Navne paa Byer og Flekker med de respective Tal paa ædende Væsner, som opholde sig der osv. - og Historien, der burde være et Skilderi af Folkenes og navnlig af Fædrenes Liv, bliver for dem en Kongerække med behørige Aarstal tør og død og kjedsommelig. Underviisningen i Modersmaalet, der burde drives med besynderligt Liv og Forkjærlighed, fører de Bedste dertil, at de kunne skrive taaleligt i det sædvanlige Bogsprog, men Munden gaaer reent istaa eller idetmindste i Baglaas, og det er ikke ualmindeligt, at Seminaristerne ere aldeles uvidende om, at der er eller har været saadanne Forfattere til som Evald og Baggesen, Oehlenschlager, Jngemann og Grundtvig, end sige da, at de skulde have læst en Tøddel af, hvad disse Mænd have skrevet. Naar de træde ud i Livet med deres Katechetik, Methodik osv., maae de nødvendig befinde sig paa fremmed Jordbund; deres Dannelse har været formel, men Bonden er et Naturens Barn, i god eller i ond eller i begge bemærkelser, det er ham om Livet at gjøre, og det forstaaer Seminaristen sig slet ikke paa. Han har lært at opløse og sammensætte Begreber", osv., men det er Skade, at han er begyndt bagfra; thi for man giver sig af med at begribe noget, skulde man dog kjende det; man skulde kjende de Christnes Liv, Folkenes Liv i Almindelighed og Fædrenes i Særdeleshed, og naar det var gjort, kunde man anstille Betragtninger derover og see til at begribe det, hvorimod alt andet Begrebsmageri paa fri Haand er et Luftkastel, der slet ikke har med Livet at bestille, men er kun istand til hos Vedkommende at avle og nære Jndbildskhed og Grillenfængeri.