Viborger Samler, 1822-12-30
Skifte=Commissair i Boet. Følgeblad til Viborger Samler, af : Landoeconomisk Jndhold. Hvorledes kan den virksomme Bonde endnu foretage sig Adskilligt, for at forebygge den kommende Vinters Fodermangel, Det torre Veier, som atter i Sommer finder Sted, opvækker langt større Bekymring hos os, end i sidst afvigte Aar. Da havde de allerfleste af os baade Hof og Halm tilovers fra det foregaaende Overflødigheds Aar; Høeafgrøden var da langt bedre end den bliver i Aar, og Kornet, i Særdeleshed Havren, og dernæst Bygget, er ogsaa i Aar paa de allerfleste Steder ringere, ja paa nogle er næsten slet Jntet deraf. "Skal jeg" - saa siger mangen bekymret Huusfader i disse Dage til sig selv - "skal jeg atter i Aar til at formindske Tallet paa min Qvæg besætning, hvad vil da omsider blive af mig? Om end det milde Forsyn skjænker mig de Kjerner, som behøves til Fode for Mine og mig, hvorfra skal jeg arm Mand faae det, som mine Kreature behøve? Og naar de først komme af Gaarden, vil det under nærværende Omstændigheder vel aldrig lykkes mig, mere at faae dem satte ind igjen, og hvad vil da min Skjebne blive?" Om jeg end ikke tor haabe, ganske at kunne adsprede al den Bekymrings Taage, som omgiver dig, min sukkende Broder, vil det dog være mig en uskatteerlig Glæde, om jeg ved efterstaaende velmeente Raad maatte kunne bidrage Noget til, at du med roligere Mod kunde see Fremtiden imode, i det du ved egen forstandig Virksomhed gjør hvad mueligt er, for at formilde din Skjebne. Saare meget ønsker jeg derfor, at du uden al Fordom maatte læse og overveie Følgende: 1) Den Ager, hvorpaa Sæden sees at være forloren, maae, saafremt den ellers endnu har nogen Gjødningsskraft udi sig, uden Ophold afhøstes, ompløies og besaaes enten med Byg eller Spergel. Den Byg- og Havrekjerne, som endnu ikke er kommet op, kommer ikke, og paa de bedre Marker vil Ukrudsarterne tage Overhaand, til Skade for de følgende Aar. Om end det Byg, som nu saaes deri, vel neppe vil komme til at bære moden Sæd, thi da skulde, imod al Forventning, et tørt og mildt Efteraar indtræffe, vil du vist dog finde rigelig Lon for baade Arbeide og Udsæd i den Qvægføde, du derved erholder, og som du saa meget behøver. Og skulde end vanskeligt Efteraars Veir hindre dig i, at faae dette Foder saa godt i Huus, som du gjerne vilde, kan det dog være dig til usigelig Nytte, øverst paa dine ikke opfyldte Ladegulve kan du bedste see det bevaret, og ikke vil det der blive dig i Veien, thi først paa Vinteren bor det bruges; og skulde Veirliget end ikke tillade dig at bjerge det i Huus, kan du sætte det i din Lukke, og i sildigste Efteraar, naar dine Kreature ikke længere kunne undvære Morgen- og Aften Givter, have god Brug deraf, og derved spare andet Foder. Men, have dine Agre alt for liden Gjødningskraft, eller ere alt naae sin Vext, saa saae derudi Spergel, det du maaskee bedre kiender under for skarpsandige, til at du kan gjøre dig Haab om, at Bygget nogenlunde kan nogen Regn maae falde, ingenlunde skuffe dine Ønsker. Men mueligt, at den Navnet Gjer. Denne for Sandmarken saa høist velsignede Plante skal vist, hvis endnu ikke er kommet i Brug i din Egn; jeg vil derfor tilføie, at den bruges meget sønden og vesten for Holstebroe, og at Frøet der kan erholdes, maaskee allerede endog af nærværende Sommers Afgrøde (hvilket i det mindste vist er Tilfældet hos Hr. Krigsraad Fielstrup paa Sindinggaard; at til en Tønde Bogsæds Land, eller 14,000 - Alen, er 2 Skpr. Fro tilstrækkelig Udsæd, og at Jorden, bor være omtrent afharvet, førend den saaes, da den derefter bor kun have een Dræt og derpaa tromles. Det vil være saare hensigtsmæssigt, at stobe Bygge, først i en Blanding af Fæahle (det er Gjødningssaft) og Vand, naar det har været deri en 12 a 16 Timer, bor det staae i Torstød en 4 til 6 Timer, eller udbredes paa et Gulv, saa at det tilbørligen kan spredes for Sædemandens Haand. 2) Er du saa lykkelig, at ingen af dine besaaede Marker ere saa slette, at de med god Grund burdte saaledes behandles, kan du maaskee alligevel have Jord som Klogskab kan byde dig, at udføre dette Kunstgreeb paa. Har du for Exempel Rugagre, som allerede i nogen Tid have været hvide, da lad dem ikke staae længere, thi om der end kommer nok saa frugtbart Veirligt, vil Kjernerne dog derved ikke kunne blive meere meelrige, og Straaet bliver, jo længere det staaer, et desto slettere Foder. Vel behøver saadan Rug jo ikke at veires, men om dufor enkelte grønne Pletters Skyld, som kunne være deri, ikke for om nogle Dage vil føre det i Huus, da bring det over paa næste grønne Mark, for at du strax kan faae Ploven i Gang. Overvei, om du ikke med god Grund bor gjøre det Samme ved den Rug, som du har bestemt til Skierefoder for dine Heste. Ogat saae Rug udi, kan du ligeledes benytte, men først maae du giøde dem, og saa de Agre, som du nu ved St. Hansdags Tid har fældet, for til Michelsdag nedpløie Godningen, ligesom ellers til Byg, og hvad enten du saaer Byg eller Gjer udi dem, tør jeg forsikkre dig, at den følgende Rugafgrøde saa lidet skal have Skade deraf, at dersom du til et Forsøg vil lade et lidet Stykke være henlagt til den sædvanlige Behandling, skal du af Aare ganske vist finde dig ved fornoiet, med hvad du har foretaget dig. 3) Er du omgivet af saa forstandige og velsindede Naboer, at du nu til Efteraaret har Fred paa din Mark, da saae en 3 a 4 Uger for Michelsdag en Ager, eller efter din Lods Størrelse flere Aare med St. Hans= eller Provstie=Rug, for i næstkommende Foraarsdage at kunne fodre dine Heste dermed. Fra May Maaneds Begyndelse ere disse Rugarter i Almindelighed tienlige til dette Brug. Naar den kun een Gang bliver afhugget; og førend den sætter Kiærne, kan den atter til Høstens Tid give dig en god Afgrøde, som bliver neppe en fjerdedeel kortere Exempel paa; men vil du afhugge den to Gange, bør Ageren derefter snarest mue paa Vipperne, end den som et blev hugget, det jeg i Fior med egne Øine saae ligt pløies og besaaes med Spergel eller Byg, som ovenmeldt, eller have anden forstandig Behandling. Har du St. Hansrug, kan du faae den tilligemed den ovenfor tilraadte Byg, saafremt Ageren enten har nogenlunde Kraft i sig, eller og du gioder dertil; i Efteraaret forrer du med Bygget, eller bjerger det til Vinterfoder, og uden videre Arbeide har du Rugen i Foraaret. Af St. Hansrugen behoves kun halv Sæd imod almindelig Rug, naar det til den her omtalte Tid kan blive saaet. Endnu bemærkes, at det Byg, som her omtales, er det sexradede, eller det saakaldte almindelige Byg. 4) Jkke kan man nok glæde sig over, at det i de allerfleste Egne af Landet dog er kommet saa vidt med Kartoffelavlen, at den nu er i med at gaae over fra Haven i Marken. Kun betragtet som Næringsmiddel for os Mennesker har Kartoffelen tilkæmpet sig sin Plads hos os; men først nu, naar den tillige bliver bedste Føde for Faar og Fæe, vil dens høie Værd erkjendes, og dens Dyrkning ret udbrede sig. Har du, min Ven! allerede i Aar nogenlunde Udsæd deraf, da er det ikke saa meget til saadan Brug af Kartoffelen selv jeg her vil opmuntre dig, som især til med Klogskab at benytte dig ogsaa af Kartoffelens grønne Top Den bør du ingenlunde lade gaae til Spilde, men kort for du vil opgrave Kartoflerne, fore Toppene hjem, og - sylte dem ned. Ryst kun ikke med Hovedet herad, Der kan ikke være mindste Tvivl om, at det jo i et Aar, som dette, vil være fordeelagtigt. Det er ubetydeligt det Salt, som hertil behøves. Til saa svær et Læs, som du kan lægge paa Vogn, og 2 Heste trække, behøves neppe en halv Skjeppe Salt. J fast Leerbund, helst under Tag, gjør du dig en Grav dertil, saa stor, som du formener at være tilstrækkelig, og paa et Sted, hvor du ikke har at befrygte, at Vand enten fra neden eller Siderne af skal komme deri, Mænds egne Ord, som selv have brugt at nedsalte saadant Grønsel (see N. Landoec. Tid 3 B. S. 101) kunne her give den bedste Anviisning. Efterat være skaaren i brav fine Hakkelse, kastes det i Graven, hvor Bunden forud er bestroet med Salt. naar Laget har naaet en Høide af 3 Tommer, bestroes det med Salt. Derefter omhakkes det, saa det godt sammenblandes med Saltet. Derpaa lægges et 6 Tommer tykt Lag, som ligeledes bestrøes med Salt og omhakkes. Naar der saaledes er lagt et dobbelt, eller 12 Tommer tykt Lag, stødes og stampes det overmaade omhyggeligt og stærkt med en Stoder, eller saakaldet Brolægger-Jomfrue, indtil det Hele er saa fast, at man behøver en Spade for at optage Noget deraf. Derpaa fortfares paa samme Maade, indtil det hele Parti er nedlagt, og tildækkes da med et Lag Tang eller Halm, og med en tilstrækkelig Vægt, som maae være saa tung, at Massen, naar den begynder at gjære, ikke kan hæve den i Veiret. Da jeg - saa skriver den af vort Landvæsen saare fortjente Hr. Pastor Ronne i Lyngbye -"brugte en Kielder dertil, anvendte jeg Kaalrabi=Rodderne selv som Vægt" (det var nemlig Kaatrabiblade han lod nedsalte) og opdyngede 100 Tdr. paa en Overflade, der udgjør omtrent 18 - Alen. Hr. Bannow derimod, som havde nedlagt sit Gront i Haugen, under aaben Himmel, brugte Jord til Vægt, og til skakkede den som en Gravhøi. Faarene aade det strax med Graadighed. J de første 5 Dage vilde Koerne ikke vel æde deres Foder, efterat de saltede Blade vare tilsatte; men efter de Dages Forløb have Koerne ædt med Begierlighed, drukket stærkt og betydeligen forøget Melken, som har været aldeles velsmagende. 10 Køer fik dagligen velmaalt 3 Skjepper deraf, blandet med Hakkelse og skaarne Kartofler, samt Kaalrabi=Rødder, i 52 Dage." Med benævnte Hr. Bannow havde jeg den Fornøielse i sidstafvigte Sommer at tale om denne Sag, og han kunde ikke nok som forsikkre mig, at denne Maade at behandle gronne Vexter paa, som han vedblev med, var saare fordeelagtig og god. Hvorledes foruden Kaalrabi Blade og Kartoffeltop, alle Kjøkken Urters Top, som ellers ædes af Kreaturene almindelige Kaalblade, ja end videre, Efterslæt af Klover, og sildig saaet Sperge- og Byg, som formedelst vedholdende Regn ei ellers kunde bjerges, her, Alt med hinanden kunde vorde et godt og sundt Qvægfode, er en Formodning, som det ved dog var værdt ved Forsøg at komme til Vished om. 5) Ligesom Bonden i Hede-Egnen, i et Aar som dette, bjerger en heel Deel Mos eller Lav, under Navn af Faarelyng, og dermed om ikke feder, saa dog føde. baade Fæe og Faar, saa vilde jeg ønske, at Bonden i Landets lykkeligere Egne vilde benytte sine Fortrin, og stevne Qvister og ribbe Løv af de Træer, han har omkring sig. Allerede for henimod 2000 Aar siden brugtes dette Foder i Jtalien, Jkke allene omtales denne Sag i Skrifterne fra hine Tider, men ogsaa sees af Navnene, som det latinske Sprog har, ei allene paa Arbeidet selv, men ogsaa Personen, som skar Løvet og Qvisterne af, samt den krumme Kniv, han snittede med, og Kurven, hvori han samlede det, at det ikke var enkelte Mænd, som lod dette Arbeide gjøre, men en almeen Sag. J Tydskland og mange andre Lande ansees det den Dag, i Dag er, som en væsentlig Deel af Qvægets Vinterføde, At nogle Træarter, f. Ex. Torn, Tax og Hyld ikke kunne bruges saaledes, samt at det, som indsamles, ikke vil kunne taale ganske frisk at sammenpakkes, er jo overflødigt at bemærke. Ogsaa vore Brændenelder, som i deres friske Tilstand prages af Qvæget, fortjener at samles til Vinterfode for det. Jeg kjender en Huusmand, som i flere Vintre fødte sine 4 Faar for en stor Deel med Nelder, Men ihvorvel ved Klogskab, Snildhed og Flid mangen Vanskelighed lader sig overvinde, maae jeg dog bede enhver forstandig Bonde, ikke at beregne, hvad Antal Kreature han kan lægge til Vinter, efter det Foder han i sidste Vinter brugte til dem. Thi det lange Efteraar, den milde Vinter, og det tidlige Foraar, vi da havde, holdte mangt et Kreatur i Live der maatte have lukket sit Øie, om den Modsatte var indtruffen. Forsee dig ikke i at troe, at tilkommende Vinter skal være den foregaaende liig, fordi at Somrene ligne hinanden. Veirum Præstegaard den 11te Juli 1822. J. B. Krarup.