Aarhuus Stifts-Tidende, 1836-07-05
Naar De, som No. 5 fremsætter dette mærkværdig Spørgsmaal: "Mener De, min Herre, at et Lands Occupation af Fjenden, er det samme som en Forandring af Dynastie, Da vilde De gjöre mig og mange Andre en Tjenest ved at oplyse, hvorledes et Land kan være occuperet af Fjenden, og dog vedblive i sit Forhold til det gamle Dynastie. Alle de, hos hvem jeg har sögt Oplysning, have været enige med mig i, at en fjendtlig occupation entenertemporair eller vedvarende, og at hiin for en Tid, denne for bestandigt löser de Baand, der knytte Dynastiet til Folket, Hvad De begrunder paa, at den Deputerede har brug Ordet "Væbning, og jeg Ordet "Forsvar," er mi fuldkommen ufatteligt. Jeg formaaer ei at forestille mig et Lands Forsvar uden Væbning, eller tænke mig en Væbning uden et tilsigtet Forsvar. om "den danske Heros Niels Ebbesens Skikkelse. som De behager at sige - vil fremtræde for den Deputerede paa en truende eller ikke truende Maade, er Nogen som hverken De eller jeg kan sige. Det er naturligviibetinget af, om velbemeldte Skikkelse kan forvolde han Pengendgivter eller ei. Skulde han blive nødt til at bidrage til Oprettelse af den i Aarhuus Stiftstidende No. 8 omtalte Mindestötte, hvilken jeg iøvrigt desværre holder for en Chimaire – da vil han muligen deraf tage Anledning til at beregne, at Jylland med mindre Bekostning kunde have vedblevet at være occuperet af den tyd ske Greves Efterkommere. Herfor vil han vel saamegemindre undsee sig, da De, min Herre, jo er istand til at vise os, at vi, uagtet slig Occupation gjerne tillige kunde være Undersaatter af vort nuværende Dynastie. Naar De ender Deres Formanning med at sige: "La for Fremtiden de Deputerede i Fred rögte deres vigtige Kald," saa glemmer De, at det, der har fremkaldt min Indrykkelse, netop er, at den Deputerede ikke har rögte sit Kald. Naar De endvidere kalder den Deputerede er höit betroet Mand, da kan ingen mere levende end jeg erkjende ham for i Sandhed at være höit betroet; men neppe kan det være ham et Skjold og regnes ham til Æreat hans Kald er höit, naar han rögter det saaledes, somhan har rögtet det. Naar De endeligen i Slutningen bebreider mig - ikke, at jeg har stillet den Deputerede blot i for Publicums Domme i Almindelighed – men, at jeg har givet ham til Priis for de forstandiges Domme: saa er det til Dem, min Herre, at vise, at der gives en Mande, hvorpaa man kan gjöre det Første, og tillige undgaae det Sidste. Jeg seer hertil ingen Udvei. Aarhuus Stiftstidende er et af Landets meest ansete Blade, og jeg troede ei at kunne vælge et bedre Organ for mine Ord, men dersom her i Landet er nogen Tidende, der har bragt det saavidt, at den blandt sine Abonnenter og Læsere allene tæller forstandige Folk, da vilde jeg sandeligen med Fornøielse foretrække den ved nærværende Leilighed. Jeg troer, min Herre, at De i Deres Forsvar for den Deputerede kun har været lidet heldig, og Grunden hertil er visnok alene at söge i den forsvarende Sags Beskaffenhed. Jeg antager iøvrigt, at den Deputerede er allerbedst tjent med, at Sagen slet ikke omtales. De paaklagede Yttringer findes til hans Lykke i Slutningen af det, som man i Mangel af et bedre Navn pleier at kalde hans Tale, og naar om nogle Aar Stænderforhandlingerne ikke mere have Nyhedens Interesse, men kun beholde den, de ved deres Værd have i og forsig selv, da ville hine Yttringer, som jeg haaber, glemmes. Jeg tvivler nemlig meget om, at der vil findes Nogen, der kan udholde, at læse mere end i det Høieste de 2 første Spalter af hiin Deputeredes trivielle, langtrukne, og desuagtet med saa kjendelig Pretention fremførte Tale; – det maatte da være at hele Talens Gjennemlæsning som en Pligt paalaae Læseren, og at denne dertil var usædvanlig streng i sine Pligters Opfyldelse. Jeg kan saaledes, min Herre, ei fortryde, hvad jeg har gjort, og skulde min Handlemaade - hvilket jeg dog holder for utænkeligt afskrække nogen Deputeret fra at tale efter bedste Overbeviisning, da finder jeg i alt Fald ikke, at Ulykken er saa stor, naar denne bedste Overbeviisning er saa saare maadelig, som den tidtomtalte Deputeredes. De slutter, min Herre, med den Yttring, at De formoder, at jeg iøvrigt er en retsindig Mand." Skjöndt efter mine Begreber enhver Hentydning til den Paagjældendes Characteer – saavel fordeelagtig, som ufordeelagtig - bør være enhver offentlig Strid fremmed, der gaaer ud paa, hvad der i og for sig er Ret eller Uret, Sandt eller Usandt: saa föler jeg dog heelt vel den gode Mening, der ligger i Deres Ord, og tillader mig i Henhold hertil at bemærke Fölgende. De har, min Herre, löftet Skjoldet for en Sag, som har fundet talrige Angribere, og kuni Dem en Forsvarer: De har saaledes slaaet Dem paa det svageste Partie, og denne Handling er og bliver i mine Öine altid saare respectabel, om jeg endog ikke kan deele Deres Anskuelser. At De under disse Omstændigheder han betjent Dem af en Tone, som ikke er ganske höflig, af Udtryk, som ikke ere ganske billige, er Noget, som vistnok berettiger den Angrebne til et uforbeholdent Forsva– af hvilken Ret jeg da ogsaa har betjent mig; – men som paa den anden Side hos Den, der staaer alene mod saa Mange, vistnok ikke han andet end undskyldes. At det nu tilfældigviis netop er mig, der er blevet Gjenstanden for hine ikke höflige og ikke billige Yttringer, er naturligviis Noget, der ei kan forandre den Agtelse, jeg, som sagt, ikke kan andet end föle for Deres Handlemaade. Jeg siger Deres Handlemaade, min Herre, thi hvad Deres Characteer angaaer, da vedbliver jeg at holde det for et Misgreb, at berøre den endog paa den allerfordeelagtigste Maade. V. L. Den 25de Juni 1836. Reisende.