Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-09-07
Forholdet af de indsugende Rørs Vide til de indstrømmende var som 6 til 4. - Blandt de sædvanlige Ovne fandt Hr. Wende de Thuringer, Potte Kakkelovne fortrinligen gode; thi Potte Kakkelovnene yde Varmen langt mere Flade til at trænge igjennem end Tavleovnene. Man pleier at sige, stum som en Fisk, men Cuvier har nyligen meddeelt Efterretning om en Fisk, der modsiger denne Mening. Det er nemlig Møigre (Sciaena Umbra) som i Middelhavet og ved Verdenshavets franske Kyster ikke et usædvanlig. Den er stundom 56 Fod lang, 60 Pd. af Vægt, og saa stærk, at den kan kaste et Menneske omkuld. Naar de svømme i Hobe, saa lade de høre et Brøl eller en Larm, som hidlokker Fiskerne, og, efter disses Beretning, saa stærkt, at man kan høre denne Sang, som de kalde det, fra 20 Favnes Dybde under Vandet. Lapperne i Statholderskabet Archangel kalde sig selv Samme eller Somme, og ere omtrent 1200 Familier i Tallet, et muntert, fredelskende, trofast og lydigt Folkefærd, som elsker sit Fædreneland høiere end Alt. Deres Sprog synes at være af finsk Oprindelse, og deeler sig i mange Mundarter. De fleste ere døbte og bekiende sig til den græske Kirke, nogle iblandt dem ere endnu hedninger, og selv de Christne iblandt dem have endnu meget hedensk Overtro og hedenske Skikke. Deres Hedendom er det gamle finske eller hiarmiske. De dyrke i Jumala (ogsaa de christelige Esther kalde endnu Gud Jumal) den høieste Gud, ved Siden af ham mange Undergader, hvoriblandt Thor er den fornemste. Disse Guder boe og regjere i Himlen, paa Jorden, i Luften, i Vandet og under Jorden; til disse høre ogsaa onde Guddomme. Templer have de ikke, men hellige Lunde, Bjerge, Floder og Søer. Paa disse Steder staae hellige Træer, ved disse ofte ret konstigen snittede Figurer, og i Nærheden Offersteder, 3-4 Fod høie. Disse Pladse ere ogsaa de christelige Lapper saa frygtelige, at de aldrig nærme sig dem uden Offere. De jage og boe ikke i Nærheden deraf, men især maa Qvinderne skye dem. Der have de ogsaa uformelige Afguder, skaarne af Træer eller hugne i Steen, en Sieldenhed hos de endnu tilværende finske Folkeslag. Kjød offre de aldrig, men kun Benene og Hornene af Offerdyrene, enhver offrer selv og lægger sin Gave med Bøn, stor Frygt og Andagt paa Offerforhøiningen. Præster have de ikke, men vel Troldmænd, der ved enhver vigtig Anledning spørges til Raads, og ved en Hexetromme meddele Svar. De have ingen Skrift, men Hieroglypher, som de bruge paa deres Runestaver og istedetfor Underskrift, som Haandtegn. De i Gouvernementet Nischegorød og begge Sider af Wolga, i det Kasauske, Wilcke og Orenburg boende Tschuwascher ere Efterkommere eller Colonister af den fordum langt udbredte finske Folkestamme, og have endnu deres oprindelige Sprog, det finske (hvorfor de ogsaa endnu forstaaes af Finnerne og Estherne) men som ere blandet med mange tatariske Ord. Mange ere døbte, en stor Deel endnu hedninger. De boe ikke i Stæderne, men i smaa Landskaber, efter almindelig finsk Skik helst i Skove, og have, foruden Sprog og Klædedragt, ogsaa vedligeholdt deres Fædres Skikke og Overtro. De ere stille, fredelige, flittige og deres Øvrighed tro. Jndbyrdes vide de ligesom alle deres finske Stamme beslægtede, intet af nogen Eed, men holde sig til Ja og Nei, ere de nødsagede at gjøre Eed for Retten, saa giver man dem en Bid Brød og Salt i Munden, hvorved de sige: "Dette mangle mig i Fremtiden, dersom jeg ikke siger Sandhed!" Hedendømmet hos de endnu Udøbte er den gamle finske eller hiarmiske Religion, der hos alle finske Folkeslag var sig lig i sine Grundtræk. Endnu i dette Øieblik finder man hos Finnerne i Finland, og Esther i Esthland, som allerede længe have været Christne, umiskjendelige Spor deraf i gamle Sagn, Efterretninger, hellige Steder og overtroiske Meninger. Templer have de ikke, men de dyrke deres Guder paa frie, hellige Pladse, Keremet, ogsaa Jrsan kaldede, i Skove eller Lunde, eller kun med Træer besatte Jndhegninger. Fredagen er især Dagen for Bøn og Hvile fra Arbeide. Deres Hovedbøn er følgende: "Gud (Thor) forbarm dig, Gud forlad mig ikke, Giv mig mange Sønner og Døttre, meget Korn, og fyld mit Forraadskammer. Gud, giv Brød, Mad, Drikke, Honning, Rolighed, Sundhed. Gjør min Gaard fuld af Heste, Hornqvæg, Faar, Geder. Gud signe mit Huus, at jeg kan her optage, bespise, varme Reisende. Velsign Jordens store Behersker (den russiske Keiser)." Jmellem hver Bøn siger Menigheden Amen! J Thor tilbede de den almindelige Gud, hvis Gemalinde Thor Amysch, er de øvrige Guders Moder. Karemet hedder den fornemste blandt disse. Scheitan, Satan, er den øverste onde Gud, der boer i Vandet. J deres Bønner bede de Thor, om at ville tæmme Scheitan. Jøvrigt har deres Mythologie enten aldrig været fuldstændig ordnet, eller den er med Tiden kommen i Uorden; thi nu kjender og dyrker mangen Schumascher flere Undergader end en anden; ogsaa have de mueligen antaget meget efter Muhamedanere, som Læren om Schaitan, o.s. v. - De troe paa et Liv efter dette, og at de Dydige komme i Tilfredshedens Land, de Onde derimod paa en eller anden kold, ufrugtbar Hede. Deres Præster offre, bede og spaae. Jounen Bal ran kaldes deres Foraarsfest, Uitschuk Høstfesten, Karemet tasados Keremets Renselsesfest, der førend Pløietiden høitideligholdes med Offere paa 7 Jld (Altsaa ogsaa her det hos saa mange gamle Folkeslag hellige Syvtal!). Munkau, den store Dager Onsdagen førend Paaske, paa hvilken hver Huusfader hjemme offrer og kaster paa Jlden noget af Fjerkræ eller Kage. Afgudsbilleder have de ikke; de dyrke i deres hellige Lunde den usynlige Gud (Thor).