Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1783-03-28
Tanker. ved Salig Madame Kihne Grav. Farvel, Du Sallige! - her ved Din stille Seng Jeg traurig tone vil paa forrigstemte Streng, Men Sørgetoner, hvad? – ved sovend Christens Grav, Hvis Aand sin Sallighed for Verdner ei bortgav. - Til Himlens Stad opfoer Din Aand fra Støv utynget: Din Dyd var her for stor, at blive ubesynget. - Trovæbnet, Sallige! Du stred - Din Strid var lang Din Kamp og herlig Seir er Maalet for min Sang. 194 Rest En Kampplads Verden er - vort Liv en idel Strid - En Strid mod Laster, Nød, mod Sygdom, Sørrig, Rid. Standhaftighed gir Liv, og Enden kroner Værket - Held den, der strider vel, ved Helt af Juda stærket. - I Kampen fandtes Hun blandt Dydens Kæmperinder, Som en frydfødend Seir mod Lasters Vælde vinder. - Trofuld Hengivenhed var Hendes Dyders Krone, Udi Hvis ædle Bryst var sand Gudsfrygtes Trone, Det fromme Hierte, som af ægte Dyder brændte, Paa Andagts Vinger op sin Bøn til Himlen sendte. -J Omgang viiste Hun from Ædelmodighed, Sin Ægtefælles Liv og Siels Lyksalighed, Hvis ømme Hiertes Jld med Hans forenet brændte, Som smeltede til eet, til fælles Vel alt vendte. - Troskab, Vindskiblighed, og flere huuslig Dyder, Og Hende zired, som en viis Huusmoder pryder. - Ei var det Hendes Lyst, Høimodens Lov at lære: Paa Verdens Skueplads blot Æreslem at være. - Dydpræged Handlinger Din hele Vandel zired, Som af Guds Kierlighed og frugtrig Tro fremspired. -Med kiendelige Skridt da Hun til Muldet iilte, Dog ædel Mildhed frem af svage Miner smiilte. - Selv svag de Svages Nød Hun lindrevillig hørte: Til skiult Velgiørenhed det ømme Hierte rørte Paa Armod haarde Seng fastfængsled Hierters Sukke, Som kummerplagede kun hees af Vee udklukke. - Mod Svaghed, Sygdoms Magt, Hun heeltemodig stred, Hun seirede og vandt ved Tro, Taalmodighed. - Saa Kristendommens Vei til Evighedens Land, Hun gik til blege Død opløste Livets Baand. - Mod Dødens Skræk Hun stred med Haab og Tro beskjoldet, Hun glad imøde gik dens Anfald, stærk omvoldet Nær 195 Nær. Af tornekronet Helt, der ved sin blodig Død En evig Seier vandt, og Dødens Scepter brød. Vel saavidt Døden vandt - Dit Støv blev lagt i Grav, Men Aanden den derved Udødelighed gav; Thi Hendes størket Aand fra sin afkræftet Krop Kiek gjennem Dødens Port til Maalet kæmped op Der Himlens Konge selv sin seirfuld Arm udstrakte, Og Hende Palmerne med mildrig Smiil tilrakte. Klenodiet Hun vandt - Hun vandt og blev omkrandset Med Seierkronens Pragt, af evig Soel omglandset, Hvor ei er Kamp, ei Strid, ei Sygdom, Sorrig, Sukker, I evig Ungdom Hun udødlig Blomster plukker. - Velædle Sørgende. - Hun var Dem dyrebar - Jeg skatted Hendes Værd - Hun Deres Glæde var - Vemodig seer jeg, at heed Taarestrøm nedrinden Fra blødend Hierte paa Der forrigmaled Kinder. Thi naar i Livets Smil en Dødens Mulm optordner, Nedlyner, døder, ab, for Øiet alting sortner. - Ei Følesløshed da bedøve kan mit Hierte, Ved traurigt Optrin, som omspender Dem med Smerte. Men, skiønt kortøiede, vi dog i Støvet seer, At Himlens Viisdom sig i alt goddædig teer; Thi er det Tab, at see sin beste Ven opflytte Til Glæders trygge Hiem fra Leerets smertfuld Hytte, Og om man kunde og bag Tidens Forhæng lige, Udviklet Viisdoms Plan De saae i Aanders Rige: De Hende saae omstraalt og Krandsen Hende kroner, I Himmelsangers Chor, hvori Hun Lov udtoner. -Ja naar selv Lyset ei paa Himlen skinner meer, J evigt Lys Hun end sin Gud og Frelser seer. Odense den 25de Martii 1783. Karup. er 196 Nær Historisk Efterretning om Consumtions= og Handelsafgivterne i Saxen, tilligemed sammes Virkning paa Priserne og Levnetsmidlerne, efter Hr. Ungers Mening. Hensigten med denne Opsats er, foruden at give en ganske almindelig forfattet Historie saavel om de directe som Handels= og Consumtionsafgivterne i de Cursachsiske Lande, tillige at vise den Indflydelse, som Afgivterne, siden de bleve indførte, have havt paa Priserne af Varene og Levnetsmidlerne, og herved umiddelbar paa Folkeformerelsen, Agerdyrkningen, Fabrikerne, Handel og Vandel, og overhovedet paa Nationalrigdom og Lyksalighed. Og af denne Jndflydelse skulle Aarsagerne til sammes forskiellige Forandringer i Saxen udledes. Overhovedet vil det da vise sig, at alle disse Afgivter hverken have standset Nationens Arbeidsomhed, forhøiet Prisen paa de almindelige Levnetsmidler, eller hindret Folkemængden, og at følgeligen hverken de have aldeles Ret, som udgive Consumtionsafgivterne for saa skadelige, eller de andre, som ville have alle deslige mangfoldige Afgifter i et Land afskaffede, og efter Physiokraternes Systema lagte paa Jordegodserne og deres Jndtægter. Dette sidste er aldeles i vore Tider et blot Hiernespind, og passer i det høieste til de Tider, da der næsten ikke var nogen Formue videre, end faste Eiendomme og deres Jndkomster, følgeligen ingen Hantering, ingen Manufacturer, ingen Handel, og Menneskenes Fornødenheder vare yderst indskrænkede. I disse Tider behøvede ogsaa Staten lidet, og Afgivterne, som vare lagte paa Jordegodserne, vare meer end tilstrækkelige til at bestride sammes ringe Udgivter. - De allerældste Skatter, eller Afgivter i Saxen og i Tydskland have deres Oprindelse fra Rettigheden til at hæve Told og Veipenge, og de saa kaldte Landbede, som af Undersaatterne bleve tilstaaede paa en vis Tid, ere maaskee af lige Alder med dem. Ligeledes vare de første Consumtionsafgivter frivillige, og bleve i Aaret 1438 under Churfyrst Frederich den Sagtmodige og Hertug Wilhelm den Tredie til Krigsomkostningers og Gieldsbetaling bevilgede under Navn af Accise Den blev i Aaret 1440 paa Landdagen i Grimme udvidet derhen, at alt fremmet og indenlandsk Kiøbmandsgods, tilligemed det bryggede Øll, maatte være samme underkastede, som og alle Haandverker, Skoemagere, Remmesnidere, Udevævere, Saddelmagere, o. s. v. betale den 30te Penge. J Aaret 1466 paa Landdagen i Meissen bleve der formedelst de mange Ødelæggelser, som den Hussitiske Krig havde foraarsaget, og andre Ulykkers Skyld allerede paalagt svære Afgivter, hvilke Vasallerne maatte betale som en aarlig Landskyld, og Stederne som Skatter; der blev ogsaa lagt en Skat af 5 Gr. paa hvert Fad Øl Disse Consumtionsafgivter trykde ikke Landet, saasom Jndtægten af Jordegodsernes og faste Eiendommes Nytte, og Brug var i dette og det foregaaende Aarhundrede 10 pro Cent. Men der yttrede sig ved denne Tid en anden Begivenhed, hvorved Prisen paa Varene, Levnetsmidlerne og Arbeidslønnen pludseligen og meget begyndte at stige. Det var den store Overflødighed af Penge, som ved Sølvbierqverkernes Opdagelse i Schneeberg og Zvickan i Aaret 1471 paafulgde. Thi disse bragde en uhørlig stor Summa Penge i Omløb, og da Varene ikke i Proportion derefter bleve formerede, saa havde disse Sølvgruber, ikke nogen merkelig Indflydelse paa Folkemængden, Handelen, Haandverkerne og Vindskibeligheden. De forøgede blot Nationens Pengemasse, og gjorde det, som Guld gruberne i Amerika virkede paa Portugal og Spanien Prisen paa Varene blev i Landet dreven i Veiret, Materialierne og Arbeibsfolkene bleve dyrere, og Overdaadighed tog i alle Stænder saaledes Overhaand, at efter et Nr. 190 Rbd. Tidsforløb af 11 Aar i Aaret 1482 var Landets Ruin uundgaaelig. Dette forestaaende Onde, som allerede havde trængt sig meget vidt, skulde nu begge Saxens Regenters, Ernst og Albert, deres Landanordning, som en almindelig Lov imod Ødselhed standse. Men der paafulgte Tid efter anden Dyrtid og Pest, som vel hemmede Yppigheden i noget, men ogsaa foraarsagede en umaadelig Skade i Folkeformerelsen. Derhos var der tilforn, uagtet den overmaade Tilvext, af Penge fra Berqverkerne, ikke tænkt paa Statens Gields Afbetaling; og, først i Aaret 1488 opkom for den Aarsags Skyld trykkende Paalæg. Enhver Undersaat, i hvo han og saa var, maatte efter Samvittighed angive sin Formue, og af hver 100 Gylden betale 2, og af 50 Gylden 1, Haandverks folkene, som ikke vare selv Eiere af 25 Gylden, 4 Groschen; Ledige Folk, som ikke havde noget dem selv tilhørende af 50 Gyldens Værdie, og ikke stode ved noget Haandverk eller i Tieneste, 1 Gylden; enhver Huusgesinde, som ikke selv eiede noget af 50 Gyldens Værdie, 4 Grolchen, og Tienestefolkene den 20de Deel af deres Løn. Derved blev nu Massen af de omløbende rede Penges formindsket, hvortil ogsaa endnu Omkostningen paa udenlandske Krige og paa nogle nye Acqvisitioner hialp for en Deel. Priserne paa Levnetsmidlerne faldt atter efterhaanden. Derved forblev det indtil næsten i Midten af det 16de Aarhundrede, og de anseelige Afgivter, bleve i Begyndelsen tilveiebragte ved vilkaarlige Paalæg; men fra 1546 af, ved Landgilden efter Skattens Størrelse, paa Grundene. Der blev ogsaa samme Aanlagt 1 Daler, paa hvert Fad af indenlandsk og fremmet Øll, 5 Groschen paa en Spand indenlandsk og 10 Groschen paa en Spand udenlandsk Brændeviin. Middelprisen paa Kornet var da 12 til 18 Gr. for en Dresdner Skieppe, med hvilken de øvrige Fornødenheder stode i et meget rigtigt Forhold, saa at man regnede 200000de Gylden, eller efter nu værende Conventions Penge 252777 Daler, til 4000 Infanteristers a 19 Arn og 1600 Cavalleristers aarlige Forslegning. Nu kom i den sidste halve Deel af det 16 Aarhundrede den vise og fredelskende Churfyrst August den Første, som allerførst kiendte en rigtig Statshuusholdning, og indførde den i Landet. Han befordrede fornemmeligen Agerdyrkningen, Vindskibeligheden, Handelen og Manufacturerne, ja endog Videnskaberne. De indenlandske Natur= og Kunstprodukter bleve usædvanligen formerede, Oeconomiehandelen uden den da værende Naboe hielp dreven paa den fordeelagtigste Maade, og utroelige Summer Penge bragte ind i Landet. Derved begyndte atter Levnetsmidlernes Priser igien at stige, og skulde endnu have steget høiere, dersom ikke store Summer ved en anseelig Skats Henlæggelse, (han skal have efterladt sig 17 Millioner, formodentligen Gylden) vare blevne satte ud af Circulation.