Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1812-12-19
Blandede Efterretninger. Under Titel af: "Die Russische Gesandschaft nach China im Jahr 180 er i Aaret 1802 udkommet et Skrift, hvis Forfatter, undertegner sig v. St., har gjort Reisen med, og dømmer meget frit om Chefen for Gesandtskabet, Grev Golowkin. Man erfarer af dette Skrift Aarsagen til Gesandtskabets mislykkede Udfald, som var den, at Gesandten ikke vilde beqvemme sig til at gjøre en Bøining for den Keiserlige Trone. Han omgav sig med et glimrende og talrigt Følge, og store Pengesummer bleve anvendte. Følget bestod næsten af 300 Personer. J Grændsefæstningen Kiachts maatte Gesandtskabet opholde sig henved 2 Maaneder, førend Underhandlingerne med Embedsmændene paa Grændserne, angaaende dets virkelige Jndtrædelse paa det chinesiske Gebeet, vare tilendebragte. Man fandt Gesandtskabet meget for talrigt, og kun 128 Personer komtil at afgaae fra Kiachta. For ikke paa ny at forsinkes ved Underhandlingen om det af Chineserne forelagde Spørgsmaal, hvorledes man agtede at bære sig af i Henseende til Ceremoniellet svarede Golowkin, at han vilde iagttage alle Ceremonier saaledes som det var skeet af de ældre Russiske Gesandter. Chineserne undrede sig over denne Eftergivenhed, men nærede den Mistanke, at Gesandten maaskee, naar han først var i Peking, vilde gjøre Vanskeligheder i Henseende til Ceremonierne, og vægre sig, efter Skik og Brug, at kaste sig ni Gange ned for Keiseren, saaledes at Jorden berørtes. For at sætte ham paa Prøve indbød man ham, efter befaling fra Peking, strax ved Grændsen til et prægtigt Maaltid foran Keiserens Trone. Grev Golowkin tog imod Jndbydelsen, og begav sig med sit hele Følge til det bestemte Sted. En chinesisk høi Embedsmand, Keiserens Svoger, modtog ham med stor Pragt. Men da Gesandten, inden han traadte ind i den festlige Sahl, tilkjendegaves, at han og alle de øvrige maatte gjøre en Bøining for denne Trone, og berøre Jorden med Hovedet, saa nægtede han reent ud, at underkaste sig denne hans Værdighed fornedrende, Ceremonie, ihvorvel han erklærede sig villig til, for Keiserens egen Person at lagttage dette Ceremoniel. Striden derom varede nogle Timer under aaben Himmel i den bittreste Kulde, og endte med, at Gesandten drog igjen bort med sit følge, uden at have faaet det tilberedte Maaltid. Det Forefaldne blev indberettet til Peking, hvorfra det Svar paafulgte: "Da Grev Golowkin vægrer sig ved at modtage den Ære, som Hs. Maj. naadigst har viller ladet ham vederfares, saa lader Keiseren ham vide, at han kan reise tilbage, og tage de for Hoffet bestemte Foræringer med sig igjen." Dog gav den høie chinesiske Embedsmand et Raad, hvorledes Underhandlingen igjen kunde begyndes. Gesandten skulde nemlig sende een af sit Følge som Coureer til Peking med et Brev til Keiseren, hvori der gjordes Undskyldning for, at man ei havde kunnet iagttage de forlangte Ceremonier, uden derom at have befalinger fra Petersborg, hvis Jndhentelse vilde have medtaget for megen Tid. Et saadant Brev, meente Chineseren, kunde give Sagen en anden Vending, og han tilbød sig tillige at sætte det i den Stiil, som var fornøden i et Brev til Keiseren. Golowkin antog det Forslag, at opsætte et Brev i det manschuriske Sprog. Chineseren forlangte blot nogle Smaating forandrede deri, men Golowkin nægtede reent ud, at antage disse Forandringer. Herpaa fulgte under 1ste Febr. 1806 Chinesernes offentlige Erklæring: "at de ikke ville have meere med dem at gjøre, men forbeholde sig, at klage over deres Opførsel til Senatet." Tillige lod man sig forstaae med, at der endnu kun paa elleve Dage vare Levnetsmidler for Gesandtskabet, og at dette altsaa maatte afreise saasnart mueligt, ogsaa sendte man de allerede modtagne Foræringer tilbage, og Gesandtskabet lod dem bringe tilbage ved een af sine Secretairer, og høitideligen nedsætte paa Silketæppet. Men Chineserne lode dem føre bag efter det bortdragende Gesandtskab, og deponere ved en Grændsepæl.