Aalborg Stiftstidende, 1828-05-01
Efterat de Deputeredes Kammer nu i flere Maaneder har været samlet, mishager det i Almindelighed, at Resultaterne af dets Møder, indtil dette Øieblik, næsten ene bestaae i Revision af Valgene og en nye Trykkefriheds Lov, som aldeles ei har Nationens Bifald. Blandt dets Medlemmer befandt sig ogsaa den som frugtbar Skribent og politisk Underhandler under Napoleon hæderlig bekjendte de Pradt. For et Par Postdage siden heed det, at han, formedelst Upasselighed, ei havde bivaanet de sidste Møder, men om denne Upasselighed giver han selv Publicum et heelt andet Begreb. - For at give hans Udeblivelse en antagelig Grund, havde man udspredt, at han skulde have forespurgt hos Kammerets Præsident, om han kunde træde paa Talerstolen i geistligt Costume, og at denne derpaa havde erklæret, at Reglementet ingen Undtagelser tilstedede og at der i Nationalforsamlingen ingen Hensyn kunde tages paa Stand eller Rang. - Dette skulde da have bevæget den forrige Ærkebiskop af Mechelen til at erklære sin Udtrædelse. - Denne falske Anskuelse har de Praadt tilstrækkelig tilintetgjort ved følgende offentlige Kundgjørelse i Bladet le Courrier, og baade Jndhold og Tone ere mærkelige nok. - Da det ei kaster lidet Lys paa den nærværende Stemning, og synes at bebude, at man finder sig skuffet i sine liberale Forventninger, meddele vi denne Skrivelse heel og holden, som et af Tidens mærkelige Aktstykker: Efterretningen om min Udvælgelse til Medlem af Kammeret, traf mig i Clermont paa Sygeleiet; vægre mig for at modtage Valget torde jeg ikke, jeg vilde have anseet det som en Desertion. Min Udvælgelse havde Modstand mod det daværende Ministerium og mod Jesuiterne til Formaal. Det Førstes Fald er opnaaet. Det 70vende Aar er meere skikket til at ende end til at begynde en Løbebane. Jeg erklærede nylig i Clermont, at jeg ei meere vilde tage Sæde, men Ønsket at tage Deel, i den store Seier, som Valgene, havde forberedt, holdt mig tilbage. Efter en 40aarig Kamp forekom Øieblikket mig nu at være der til at afgjøre det store Spørgsmaal om de selskabelige Reformer til Frankrigs Fordeel; en saa livlig Bevægelse i et saa stort Folks Gemytter og Stemning havde et høiere Maal end den blotte Ophævelse af nogle Misbrug i Lovgivning eller Politik. Fra denne Høide, fra dette omfattende Synspunct saae jeg ned paa Tingenes Gang, og efter 9 Maaneders Forløb befinde vi os end ved Discussioner over Censuren. Efter i 40 Aar at have havt England og Amerika for Øine, endnu at handle om Censuren, hvilket Tilbageskridt!! Medens Andre juble over Bevillinger, føler jeg mig ydmyget. Mig forekommer ikkun det at have nogen Værd, som tilkommer et Folk med Rette; en Bevilling, anseer jeg for det største Onde; thi den forudsætter ingen Ret. Bliver man ved det nærværende System, saa kunne mueligen vore Børnebørns Børn komme til at høste Frugterne, den nærværende Generation sikkert ikke. - Ved et saadant System vilde de fire store Epoker for det menneskelige Selskabs Forædling, Reformationen, den Brittiske, den Americanske og den Franske Revolution have været frugtesløse. Hvorfra da nu denne Sløvhed og Dorskhed? - Valgene gave Gjenlyd af de høitideligste Løfter, om at anklage Ministrene og at forsage Jesuiterne og nu skulde man ikke troe, at hine aldrig havde existeret og at disse nu vare forsvundne? Jmellem Valgene og det nærværende Tidspunct synes et heelt Aarhundrede at være forløbet. - J Orienten truer en Krig. Did vender Jngen sit Blik. - Forsigtighed er en Byrde, som Enhver gjerne vil vælte fra sig. - Geistligheden skulde Jngen mindre angribe end jeg og dog kan jeg ligesaalidet som nogen Anden træde frem til dens Forsvar. Hvad dens Sædelighed angaaer, saa er denne agtværdig; alligevel har, siden Troen blev udbredt over Jorden, den franske Geistlighed til første Gang tilkjendegivet en anden Retning, end den, Nationen er tilbøielig til at følge. Til Slutning heder det: Æren forbyder at holde fast ved Functioner, som ei lade sig udføre til det Maal, til hvilket de bleve overdragne, - derfor holdt jeg det for min Pligt, at nedlægge min.