Aalborg Stiftstidende, 1835-12-17
Som vi allerede tidligere have bemærket, er den amerikanske Gjældssag for Øieblikket Hovedthemaet i de franske Journaler af alle Farver. Ligesom deres Anskuelser om i Sagens Standpunkt for Øieblikket ikke egner sig til at skabet nogen bestemt Mening derom hos deres Læsere, saaledes sy synes heller ikke Børs=Speculanterne endnu at være enige om, til hvilken Side de skulle hælde med deres Mening. I det lighele synes den parisiske Børs ikke at kunne gjøre Fordring paa uden Roes, at den lader sig lede af rigtige Blik ind i de politisk i Forhold. Nogle henkastede Ord i dette eller hiint betalte Blad, en eller anden Yttring i en Journal, bag hvilken der maaske stikker en hemmelig Speculation, ere tilstrækkelige til at bevirke et Røre paa Parises Børs. Bladet National, har som et saadant Røre i de senere Dage, blandt andre, følgende Bemærkninger: "J nogle Dage har en vis Ængstelighed for i vore politiske Forhold, med Hensyn til Udlandet, havt Indflydelse paa vor Børs. Frankrig maa vel staae paa en slet Formed de forenede Stater - sagde man - siden det udrusten15 Linieskibe, Rusland - hed det videre - har tilbageviist den Haand, som Frankrig rakte det, og Frankrig hæve ner nu denne Fornærmelse med bittre Udfald i sine offentlig Blade; Frankrig er allerede i Krig med Abdul=Kader og ha maaske snart en anden Krig ivente med Landskabet Basel det portugisiske Ministerium, Hr. Mendizaballs Ministerium stærke Støtte, er styrtet ved en Hof= og Caserne-Jntriguei Madrid spiller man Æffen eller Uæffen om det kgl. Statut, i denne sidste Udgave af et octroyeret Charte; Kongen af Baler, ri forbereder Stoffet til en ny Odyssee om hans Søns Ottos Reiser, eet og Lidelser. Af disse brudte Tractater, af nogle heftige Ord som nogle halv ministerielle Redacteurer have ladet falde ved en vis Leilighed; deraf, at Halvøen endnu ikke er reddet ved Hr. Mendizabal; deraf, at Regntiden er indtraadt i Afrika og af den Omstændighed, at Grækerne have taget sig den Frihed, at sætte sig op imod deres Konge, har man troet at og maatte slutte, at det nu var paa Tiden at skille sig ved Stats a papirer og disse faldt. Næste Dag tænkte man ikke meer et paa Amerika, Rusland, Afrika, Spanien og Portugal og Papirerne stege paany. Over en saadan Svæven frem og til bage maa man ikke videre undre sig. Man behage kun at erindre, at det, for 6 Maaneder siden, lykkedes den sammel. Journal, som nu nylig drog til Feldts mod Keiser Nicolai, at bringe Statspapirerne til at falde, ved at udsprede Rygter le som en nærforestaaende Intervention i Spanien" o. s. v. Af mere Jnteresse turde det være for Læserne, at blive been kjendte med Jndholdet af et Brev, som Fieschi har tilstillet sin Defensor, Hr. Parquin, i Anledning af et Svar fra denne til Pairsrettens Præsident, hvori han vel erkjender sig tilpligtig til at fungere som Defensor, men tillige tilføier, at det vil komme an paa, om han, naar Øieblikket kommer, hvil see sig istand til at fremkomme med Noget til sin ClientsForsvar. Dette Svar var communiceret Fieschi, og dennes Brev til Hr. Parquin, affattet i en maadelig Stiil og med endnu slettere Retskrivning, er i det Væsentlige af følgende Indhold. Det er mig af Vigtighed, at De har antaget Dem min Sag. Jeg kan forsikkre Dem, at jeg ingenlunde har valgt, Dem til min Defensor, i det Haab at blive frikjendt. Jeg veed vel, at jeg er skyldig, og selv om den store Cicero eller den store Homeer vilde forsvare mig, saa vilde det være dem lumuligt at tilveiebringe min Frikjendelse, da jeg selv bekjender mit grusomme Attentat. Jeg haaber Intet, men jeg er tilfreds over, at mine Dommere vide, at jeg af egen Drift og, uden at der er gjort mig nogetsomhelst Løfte, har sagt Sandheden. For hele Verdens Øine vil jeg bekjende den, for heri at staae som et Mynster. Iøvrigt maae de Personer, som have ledet Forhørerne over mig, lade mig vederfares Ret deri, at jeg aldeles ikke har forlangt Noget, der kunde give Formodning om, at jeg vilde søge at redde mit Hoved. Da jeg ikke har vogtet mig for at begaae Forbrydelsen, saa bliver mig nu intet Andet tilbage, end at foragte Faren og at gaae Døden imøde med Mod, skjøndt under Beklagelse af de Offere, som mit Attentat har kostet Livet. Jeg priser mig lykkelig, at De har paataget Dem mit Forsvar, uagtet jeg indseer Umuligheden af at rense mig fra Brøden. Jeg maa imidlertid have en Defensor og, da Deres Brev, langt fra at lade mig angre mit Valg, kun udtrykker Følelser, som ogsaa ere mine og som giøre Dem Ære, saa vil det være mig kjært, at de staaer mig bi med Deres Raad og det vilde glæde mig, om dette Brev maatte erholde samme Offentlighed, som er bleven Deres Skrivelse til Præsidenten til Deel. Man kan gyse over den Rolighed og Fatning, som, efter dette Brev at dømme, synes at bo i denne Erkeforbryders Siel.)