Aarhuus Stifts-Tidende, 1831-01-08
Jngen kan gjøre Ruslands nuværende Keiser nogen Bebreidelse for Uretmæssigheden af Polens Deeling, men det er Menneskelivets Lod at Efterkommerne maa lide for Forfædrenes Forseelse; man erindre sig allene Ludvig XXVI Exempel. Men nægteligt er det, at man ikke uden med oprørt Følelse kan læse om hvorledes det gik til ved Polens Undergang. J 1772 fandt man det beqvemt at afskjære 3400 Qvadratmile af Kongeriget Polen og deel det imellem sig; dette skete just paa en Tid da LudvigAVhavde tabt sin hele politiske Agtelse, og Engelland laae i Strid med sine nordamerikanske Kolonier. Derpaa gav Keiserinde Catharina Polen en Statsforfatning som var beregnet paa, at det aldrig meere kunde komme til Kræfter. Endelig gav Polen sig 1791 en ny Statsforfatning som blev antaget af Folket med stor EnthusiasArri. me; men 1793 kastede Catharina 11, efter at hun havde faaet Fred med Sverrig og Tyrkiet, denne Konstitution overende, og indførte den afskaffede, og man deelte Polen paany i en Grad, at knap en Trediedeel af Kongeriget blev tilbage. Nu gjorde Polakkerne (1794) en farlig Opstand under Madalinski og Kociusko, men Russerne og Preusserne rykkede imod dem, og Polen blev derpaa aldeles deelt imellem de tre Magter. Den Revolutionstilstand hvori Frankrige befandt sig, forhindrede de øvrige Magter fra at antage sig Polakkernes Sag, Hvorledes Rusland dengang behandlede Polen kan man erindre sig af følgende Anecdote: Den østerrigske Baron Thuegut blev sendt som Gesandt til Warschau; da han skulde have Audients hos Kongen af Polen, opførte sig den russiske Ambassadeur, som var tilstede derved, med saadan Stolthed og bydende Mine, at Baronen tog feil og holdt ham for at være Kongen. Om Aftenen kom han til at spille Kort med Ambassadeuren; i Spillet kastede han urigtigen en Knegt til for en Konge; man gjorde ham opmærksom paa Feiltagelsen, hvorpaa Baronen svarte: "Det er ikke første Gang i Dag jeg har feilet og taget en Knegt for en Konge!" Beskyldningen var træffende, thi den russiske Ambassadeur var Konge i Polen, og de russiske Generaler dets Tyranner. At en Deel af Polen siden blev oprettet til et Kongerige, at det fik en Konstitution, at Keiserne Alexander og Nicolaus behandlede Polakkerne med den største Mildhed og Opmærksomhed, hialp derfor ikke, de kunde aldrig forglemme den Uret man havde begaaet imod dem, og Hadet mod Russerne, som vel ogsaa er bleven forøget ved at russiske Tropper bleve kantonnerede i Polen, vedblev at brænde i deres Hjerter. Den høie Flamme hvortil dette Had nu er opblusset, de mange fornemme Polakkers Deeltagelse i den nye Revolution, beviser dette Nationen forlanger nu sin Konstitution af 1791 tilbage, og stræber om muligt efter at retablere Riget som det var for 1772. Keiser Nicolaus gjorde alt muligt for at udsone Polakkerne med Russernes Overherredømme, men Storfyrst Constantin gik tilværks med formegen Strenghed. Der holdtes Spioner i Landet, og ingen fri Yttring blev taalt, og det russiske Toldvæsenssystem var yderst trykkende. Forresten gik det i Polen som i Belgien, Folket blev godt regjeret, men Nationerne hadede hinanden, og under deres Lidenskaber glemme Menneskene deres eget timelige Vel. Revolutionen er begyndt, og den maa nu fuldføres. Løsenet er nu "Seier eller Undergang!" Erindrende sig Ruslands Overmagt og Pragas blodige Erobring af Suwarow, spilles der er høit og farligt Spil; der maa nu vindes Alt eller tabes Alt.