Viborger Samler, 1845-04-26
Storbritannien og Jrland. London, den 19de April. Endelig er igaar Debatten om den anden Læsning af Maynooth Billen bragt tilende i Underhuset med 323 imod 176 Stemmer, altsaa med en Majoritet af 147 Stemmer. Ogsaa den sidste Dags Debat indlededes ved Jndbringelsen af et uhyre Antal Petitioner imod Billen og nogle enkelte for Billen. Gaarsdagens Discussionsinteresse concentrerede sig i Lord John Russelle og Sir Robert Peels Taler for Billen. At den foreslaaede ministerielle Forholdsregel opfattes i sin hele Betydenhed, at den ledsages af practiske Resultater, fordre Jrlands Forhold paa det meest energiske og indstændige, og desaarsag tør ikke Deres Mening trænge igjennem, som støttende sig paa det saakaldte voluntary principle, ville paa Statens Vegne tilbagevise enhver Dotering for religiøse Anstalter. Ved en saadan Handlemaade vilde man grusomt skuffe 7 Mill. Catholiker, der netop betragte denne Bill som et betydeligt Skridt til Anerkjendelse af de dem saa længe negtede Rettigheder, og der, naar Billen forkastedes, atter vilde forledes til Utilfredshed og Gjæring . . . Unionsacten sikkrede med tydelige Ord Jrland at sættes paa lige Fod med England, og naar disse Ord ikke skulde være blot Ordsqvalder, saa maa der menes dermed, at begge Lande skulle være deelagtige i samme politiske, sociale og religiøse Goder, hvis ikke, saa er det Englands Pligt at opfylde Repealers Ønske, saa er det Englands Pligt at give Jrland sin egen Legislatur, forat det selv kan drage Omsorg for sine Fornødenheder. Om denne vigtige Sag til rette Tid eller paa den rigtigste Maade er forelagt Huusel, derfor har Ministeriet at bære Ansvarligheden; men Huset har at overveie, hvilke Følger Billens Forkastelse vil have, og disse Følger anseer jeg at være saa farlige, at jeg, endog da naar det skulde være sandt at Fleerheden af det engelske Folk er imod Billen, ja endog til Trods for mine egne Constituenters modsatte Anskuelser, vilde troe at tilsidesætte min Pligt imod mit Fædreland, naar jeg ikke med den størst mulige Bestemthed erklærede mig for denne Bill. Sandhed, Frihed og Ret ere denne Bills Talsmænd, og de protestantiske Dissenters skulde ikke forglemme, at ogsaa de for just ikke mange Aar tilbage kun have havt hine tre Grundprincipers Respectering fra det engelske Parlements Side at takke for Befrielsen af de paa dem hvilende politiske Disqvalificationer. Og af denne Grund kunne ikke Partihensyn, ikke den Vished at Jrerfolket, vil udvise sin Taknemmelighed kun imod Ministrene og deres Parti, og ikke imod Whigs, ved hvis Understøttelse imidlertid Ministrene ene og alene kunne tilkæmpe sig Seieren, formaae mig til at stemme anderledes, end jeg har erklæret. Langt hellere vilde jeg trække mig tilbage til Privatlivet end tilføie mit Fædreland Skade ved at stemme imod en Forholdsregel, der vil fremme Landets Bedste." - Sir Robert Peel gjendrev Høikirkemændenes Jndvendinger imod Billen, og endte sin Tale med disse ikke betydningsløse Ord: "Jeg forsvarer Forholdsreglen, ikke fordi jeg har forpligtet mig til at drive den igjennem, men fordi jeg anseer den for en viis og retfærdig Forholdsregel og forlangt bedre end en Vedhængen ved det nuværende System. Jeg erklærer Dem, m. H., for ansvarlige for Jrlands Rolighed. Jeg erklærer uden Betænkning, at De ere forpligtede til at tilintetgjøre hiint frygtelige Forbund, der bestaaer i Jrland imod det britiske Herredømme og imod Forbindelsen med Storbritannien. Jeg troer ikke, at De med Magt kunne sprænge dette Forbund. De kunne bidrage meget til at sprænge det, naar De handle i Godheds- Eftergivenheds- og HøihjertethedsAand. Og jeg troer, at det er af væsentlig Nødvendighed at tilintetgjøre hiint Forbund, naar en vel ordnet Regjering skal bestaae i Jrland, naar Forbindelsen imellem England og Jrland skal opretholdes, naar Kongerigets Magt og Værdighed skal forblive ukrænket. Da jeg for 10 Dage siden bragte denne Forholdsregel for Kammeret, da skedte dette i Overeensstemmelse med min tidligere Meddelelse desangaaende i den forrige Session og uden Hensyn til senere indtrufne Begivenheder. Dagen efter sysselsattes vi med et Anliggende af særdeles Vigtighed, og den ædle Lord Russell fandt sig foranlediget til tildeels at lette det Slør, der indhyller den fjerne Fremtid. Paa den fjerne vestlige Horizont viste sig en lille Skyder truede med stort Mørke. Det var da min Pligt paa Regjeringens Vegne at erklære i en vel maadeholden, men derhos bestemt Tone, at vi, hvorvel tilbøielige til at udjevne Striden i Mindelighed, dog vare tilsinds og beredte til at værne om vore Rettigheder, naar disse bleve krænkede. Jeg tilstaaer, at da jeg afgav denne Erklæring var det mig en stor Tilfredsstillelse og Beroligelse at jeg Dagen iforveien havde afsendt et Fredens Budskab til Jrland. En af de foregaaende Talere har erklæret det for Sandsynligt, at i det Tilfælde at Krig skulde udbryde, denne Opgave vilde vorde anbetroet mine Hænder. Gud forbyde, at Krigen skulde udbryde, Men skulde denne desuagtet udbryde, da formoder jeg at Opretholdelsen af vor Ære og vore Jnteresser vil imidlertid være anbetroet andre Hænder end mine. Men hvo der endog staaer i Spidsen for Regjeringen, da vil jeg stille mig ved hans Side og understøtte ham paa enhver Maade i en saa retfærdig Sag. Og skulde da Krigens Ulykke ramme os, saa haa der jeg ogsaa, at Ulykken ikke vil overrumple os, at den vil finde dette herlige Land i fuldkommen Enighed, og dets stærke Befolkning glødende af Nidkjærhed for at opretholde og forsvare vore dyrebareste Rettigheder og Jnteresser; da haaber jeg med fast Tillid, at enhver Puls i denne mægtige Stat vil slaae i Eendrægtighed, og at Jrland med sin hele Kraft vil staae ved vor Side. Og saaledes kan jeg da, i Tillid til vor retfærdige Sag, og stolende paa vort Riges uhyre Kraft og Ressoureer, med fuldkommen Rolighed imodesee Resultatet, forvisset om at et enigt Folks Daadkraft vil sikkre den retfærdige Sag en hæderlig Seier."