Berlingske Tidende, 1767-07-17
Warschau, den 10de Junii. Det Litthaniske Kron Garde-Regiment skal igien trække ind i den Leyr ved Uazdow, hvor det camperede for et Aar siden. – Udfaldet af det holdte Senatus Consilio er nu bekiendtgjort, hvorefter en overordentlig Rigsdag skal aabnes tilstundende 5te Oct., og have de Herrer Storcanglere strax indberettet samme Fyrsten Repnin, som Russisk Keiserl. Ambassadeur, som en Følge af hans i sit Højes Navn forte Declaration. Beraadslagningerne i bemeldte Senatus Conlio, have ellers blant andet haft følgende Poster til Ovemeed: 1) Hvad som var at beslutte i Henseende til den Dindenske Conforderation, Russernes Jndmarsch og den Russisk Keiserl. Declaration, 2. Hvorledes den fra den nye TartarChan ankommende Gesandt var at modtage, indhente og forpstege, 3) Hvorledes en bedre Jndretning og Orden var at tree, saavel i Kron-Archivet, som det Littaniske Ar din, og Betienternes Lønning? – Til de forommeldte Districter, som have tiltraad Confoederationen af de Misfornøyede, kan endnu føyes Plot og Volbynien. Denne Conforderations Mansestation er af følgende Jndhold: Endskiønt vi have været inderligen rørte ved at see vores Faderneland nærme sig mere og mere til sin Fordavede, formedelst Grundlovens voldsomme Fordrevelse og Jndskrænteie af de Fortrin, som holdte Ligevagten mellem de respegive Magter: Endskiønt undertrykke af dem, som vilde vores dyrebareste Godes, nemlig vores Friheds Tab, saa hade vi dog med Tavshed udstaaet dette Uveyr, i Haab omen behagelig Forandring, den vi nu, efter saa armelig en Erfaring af det forbigangne, ventede med Utaalmodighed. Men da den sidste Rigsdag, efterat Conforderationen var opløst og adskilt, igien har bekræftet Jndretninger, som ere farlige for Jndbyggernes Obeleggelse og Undergang, til Lands Lovenes Fornærmelse, uden at agte paa de Senatorum og Nunciorum Stemmer, som vare imod, saa ere vi tvungne til at søge Lindring vores Trængsel, og da vi see os nær ved Undergang, at forsøge at frelse os ved de selvsamme Midler, som vore Forfædre altid have betient sig af i lige Tilfælde, nemlig at forene ikke allene deres Personer, men endog deres Tænkemaade og Hierter, for at frelse Fadernelandet, ligesom vi og virkelig efter deres Exempel forene og conforderere os, i det vi ingen andre Udveye see til at dampe de Ulykker, som true vores Faderneland, og til at husvale vores fortrykte Medbrødre. Kiærlighed til det almindelige Beste allene har bragtes til denne narværende Forening, samt den lovlige Drift til at vedligeholde Fadernelandets Love i sin fulde Stykke, og reyse dem af dets troe Børn af deres Elendighed, som ere ulykkelige alleneste derfor, at de have ladet sig Nationens Rettigheder gaae for nær til Hierte, og foretrakt deres Medbrødres Lyksalighed for deres eget Gods, Ære og Rigdomme. Vi bevidne, at vi føle og kiende al den Ærbødighed, for Thronens Majestæt som vor Pligt paalegger os, og at vi ere saa forsikrede om Hs. M. Kongens vor naadige Herres patriotiske Sindelag, at vi ikke stille det et Øyeblik i Tvivl, at han jo slater til det samme Maal, nemlig at satte os ind igien i de Rettigheder, som til alle Tider have udgjort Thronens Grundstøtte, Fædernelandets Sikkerhed og enhver Borgeres Vel. Hvo kunde da vel være sølestes ved de Ulykker som vore Medbrøde have maattet udstaae, og det midt i sit Kadernelands Skiød, og hvorpaa vil see det mees rørende Exempel i Prints Carl Radstyds Person, der med alle Slags af Ulykker er bleven overvaldet; et bedrøvelig Exempel, og som truer enhver af os med lige Fald, Og hvo af en vilde vel, i Steden for at slukke de første Galster, hellere opie en Jld, som vildeltage alt i Aske, Man maa i bende gaae vore Ligemands skadelige Ærstørrighed i Møde, som ikke at lide mere af dens Kadelige Følger. Be vil da søge lindring i et selv og vor uovervindelige Naboe skee Venskab; et Venskab, hvis Vard ei alt for vel kiende dertil, at vi ikke skulde dadle dem, som, langt fra at sætte den Priis derpaa, som de burde, have endog søgt paa allehaande Maader at skille os derved, og giøre sig selv var dige dertil, i det de have opsundet et Paaskud, under Ski af Regionens Forsvar, for ikke at opfylde Hos Keiserl. ans Forlangende, som Printsen Hendes Ambassadeur har erklæret i fald Raads-Forsamling, og saaledes have overtraad de Venskabs Pligter, som de vare en Naboeske skel dige, der til alle Tider viser sig omhyggelig for vores Vel, uden engang at undersøge de Forbindtligheder, som paaligge dem ved de Forbunde, som sammenbinde os med de paagrandsende Magter. Denne arstarrige Partie harnhøligen og kuns slet hen stolet paa det Principium, at naar kuns de tilkommende Rigsdage beve frie og kunde ophæves, skulde de trække et Dække over deres farlige Hensigter, og tillige befrie dem fra den Pligt at staae til Ansvar. Som vi da saaledes ere blevne oplyste ved de sidste i Hs. Kristil Mas Navn, ved Fyrsten Revnin Hendes Ambassadeur, bekiendtgjorte renæssige Erklæringer, dem vi antage til vores Veyledere, som vi have foresat os igien at oprette Lovene, reyse vores undertrykte Brødre, og besynderlig vedligeholde os denne store Princesses Venskab, der er lige saa fornødent for Republiquen, som dyrebart for dens Borgere, for at satte os i Stand til at afhielpe den Uorden, som har meget sig ind i Regieringen, og skaffe de Undertrykte Ret (hvorunder indbefattes de fraskildte Græker, og Disidenterne af alle Stander og Buller); saa forlange vi en overerBendig Message Delede under og Seterl. Majeste Ga rante, det vi fra dette Decbuk af undskyde os under og ud dede os, til vore Loves, Friheders og Regierings-Formevindelige Vedligeholdelse, ligesom vi og uddede Hendes Beskyttelse og Hielp. Men for at opfylde vores allerreneste Hensigter, saa, førend denne Rigsdag holdes, indbyde vi ved Fadernelandets Kiærlighed alle vore Medborgere, at føye sig til et. Vi haabe, at der skal ikke findes een af Faderlandets Sønner, saa vanslagtet, at han ikke fra dette Oebuk af vil satte sig imod de Ulykker, som ere os berede de, og ikke ønske den almindelige Relighed og Lyksalighed, og endelig derved satte sig i Fare for at blive en Fiende af Fædernelandet og af denne Nader Magt, som hver Dag giver og store Prøver paa sin Omsorg for at skaffe os vore Rettigheder ubeskaarne, og at holde enhver Borger ved Magt. De bevidne tillige, at de i alt dette Foretagende ikke have forglemt vores første Pligt, som er den hærskende bellige Catholske Religions Vedligeholdelse, som er os for altet ved den ovenmeldte Erklæring, og i hvilken vi ville leve og døe. Ved Græve Zamøysk Død, som eyede Stiftelsen Jamode, er dette Majorat (Stamhuus, som tilfalder den Førsteforde) tilfalden Græven af dette Navn, Beymod af Ludiin, Kongens Halvbroder og Storkanterens Broder. Det bestaaer i 12 Stæder, 220 Landsbyer, og har en udskrænket Magt i Rettergang, samt et berømt Universitet.