Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1779-06-25
En Oversættelse af det Franske. Sig mig, du Sværmer, hvorfra har du det, at Egen-Kierlighed er en Ufuldkommenhed i den Menneskelige Natur? Er dette høye Begreb udkommen af din egen sorte Hierne? Det er jo Egen-Kierlighed, som har lært Mennesket, hvor vidt det er ham mueligt at blive fuldkommen, som saa at sige, har givet Verden et nyt Liv. Det er den som har sagt til Mennesket: Kom ihu at du har en Siæl, og at det er din Forstand, hvormed den er begavet, som giør dig anseeligere end de andre Dyr. Anvend en ædel Flid, opløft dig over dig selv, lad heele Verden blive en Junii. Skueplads for din Ære og Berømmelse. Opvakt ved Egen-Kierligheds Røst, opvaagner han ligesom af en dyb Søvn. Han oplukker Øynene, han betragter sig selv med Forundring, han staaer op, han seer omkring sig de Materialier Naturen har tillavet ham; han falder i Forundring, han kommer i Eftertanke, han sammenføyer sine Begreber. Paa Forundringen følger strax Virksomhed. Han vil begynde sit store Værk, men han føler strax en Uformuenhed, som han ikke kan beskrive. Egen Kierlighed indfinder sig igien, den medbringer Philosophien til Menneskets Hielp. Egen-Kierlighed gaaer for Philosophien, phien, der kommer en liden Bevægelse i hans Sind, han elsker den allerede. Den spøger i Førstningen ligesom for at temme ham. Den smiler til ham, han omfavner den. Han merker strax Virkningen af dens Nærværelse. Den renser og formilder hans Sæder; Den oplyser hans Forstand; Den styrer alle hans Gierninger. Den lærer ham den Kunst at kiende sig selv, og at kiende de Væseneer, som ere omkring ham. Nu er allerede det Menneskelige Hierte i Gang. Verden er i Bevægelse. Man bygger Straae-Hytter, man indretter Sælskaber, en heel Familie samles under et Tag. Den viseste i Familien giver Love, de øvrige underkaster sig dem. Fred regierer med Philosophien. Baan denne af en reen og vedvarende Kiærlighed sammenbinde det menneskelige Kiøn, nu sat i Stand til at modtage Morale og Underviisning. Strax opløfter Philosophien sin Haand og befaler Mennesket at fæste sine Øyne paa Himmelen. Strax bortfalder det Dække, som før var mellem Himmelen og ham. Alting bliver aabenbart. Mennesket kiender sin Skikkelse, Jordens Middelpunct og Omkreds. Han opstiger allerede til de høye Videnskaber. Forgiæves er det, at Stiernerne, fordi de ere saa langt borte, synes at ville skiule sig for hans Øyne. Vindskibelighed skaffer ham Redskab, som hjælper ham til at indtrænge i Naturens dybeste Hemmeligheder. Han lærer Planeternes Omløb, deres Størrelse, hvor langt den ene er fra den anden, hvor overmaade stort Rom der er imellem dem og den Planet, hvorpaa han boer. Han griber til Priismet og adskillige Lysets Straaler. Han spaaer i hvor mange Minuter Solen overfører Lyset til Jorden. Himlens hele Historie legger han for Øynene. Han udgrunder denne vidløftige Regjærings ubevægelige Love, han opdager dens Grunde; og leded af Erfarenhed, begriver Aarsagerne til de forbigangne Forandringer, og forudsiger de tilkommende. Han forklarer grundigen dette forfærdelige Luft-Tegn, hvis Adskillelse giør saa stor Forstyrrelse i den physiske Verden, og søger Midler til at vogte sig derfor. Han vover at nærme sig til Himmelen, han undersøger den, han overregner, han maaler, man maatte sige, han skiulede sig blandt Skyerne. Men naar hans Arbeide er over, kommer han tilbage i sit eget Element. Da glimrer et nyt Syn for hans Øyne. Philosophien befaler Jorden at aabne sine Afgrunde, og med sin Finger peger paa de kostbare Skatter, som denne indslutter i sit Skiød. Den siger til Mennesket, at disse Rigdomme ere ham be stemmede, og Egen Kierlighed faaer ham til at troe det. En nye Bevægelse i Hierterne. Hundrede Millioner Arme bruges til at røde i Jorden, man dyrker, man saaer, man høster. Videnskaberne, Konsterne, Handelen ere ved Magt. Havnene skiules af Skibe, og Overflød, som stedse følger Vidnskibelighed, giør deres Lykke, som ere vise nok til ey at være umættelige. Men behøvede vel Mennesket saa mange Videnskaber, Beroede hans Lyksalighed allene paa saa mange Hemmeligheders Opdagelse? Det veed jeg ikke, jeg bør ey heller bekymre mig derom. Alt hvad jeg veed er dette, at for Tingenes nærværende Tilstand, er Videnskab bleven Mennesket saa fornøden, at om Uvidenhed fik Overhaand, vilde derved aarsages den ulykkeligste Forandring paa vor Jord=Klode. Af alle den bekiendte Verdens Deele er Europa den, som har den største Bevægelse, og hvorom man taler mest fordi dens Beboers Egen-Kierlighed er meere virksom end de andre Folkes. De Europæiske Nationer lægge sig efter alle Ting, indtil den Kunst at ødelægge hinanden med Behændighed, og forsvare sig med Behiærtighed: Dette vedligeholder i Gemytterne en forunderlig Formentation, uden at man merker her at omkomme flere Mennesker end andet stæds. J Frankerige i sær behøver man Kunst og Høflighed allevegne. To Mennesker hilse hinanden meget høflig, naar de gribe til deres Vaaben, for dermed at dræbe hinanden.