Viborger Samler, 1828-12-24
Men et af de Onder, der virkelig forværrer Geistligbedens Stilling, skjøndt vel en ulyksalig Frugt af det Første, er unægtelig den overhaandtagende Flyttesyge, der i vor nærværende Periode griber saa vidt om sig i den geistlige Etat. Det er horribelt at see, hvorledes Præsterne i Snesertis kappes med hverandre, saasnart et Embede der er bekjendt for nogenlunde godt, vorder ledigt. For at faae et andet, giver man Slip paa det, man har, uden at betænke, om man vinder noget Synderligt derved eller ei. - Naar de Præster, der vorde forflyttede, vilde gjøre en upartisk Beregning hos dem selv om deres Gevinst, da er det virkelig at befrygte at for de Fleste vil denne blive - . - Men, hører man dem sige, vil kan ikke leve, hvor vi nu ere, vel sandt i det mindste ikke leve godt; men er det derfor vist, at De kan bedre leve hvor De kommer, Ere Jndtægterne større, ere Udgifterne det vel ogsaa. Og naar nu hertil kommer Raadsensaar, Flytteomkostninger, Tab ved Salg af Besætning og Boehave, samt Kjøb af nyt m. m. m., da maae nok de Fleste sige: gid jeg var bleven hvor jeg var i uden derfor at tale om, at vist kun faa af Præsterne, der søge og erholde Forflyttelse, vinde i pecuniair Henseende noget Betydeligt derved, maa man dog tilstaae, at det for Embederne selv har uberegnelig skadelige Folger. - Thi naar man ikke antager Præsten alene for en Skriver i Fattig, eller Skolecommissionerne, men for Menighedens Lærer, baade Unges og Gamles, naar man betragter ham som den, han bør være, en faderlig Raadgiver og paalidelig Ven, en nidkjær Læge for Sjælens mangehaande Svagheder der desaarsag nøie maae kjende, om mueligt, hvert enkelt Jndivids intellectuelle og moralske Standpunct, da maa man vel tilstaae, at der hører mere til en god Præst end et Landabilit til Attestats, at det er noget, der først ved flere Aars Bekjendtskab med Menigheden kan naaes, og kun, naar han er kommen saa vidt i sin Kreds, kan virke noget Betydeligt til sin Menigheds aandelige Krav. - Thi fordi den nye Præst strax, naar han er kommet i Embede, kan ligesaa godt, ja maaskee bedre end hans Formand, opsætte Fattigregnskabet holde Commissionssmøder, dit tere Mulcter, give pralende Jndberetninger, skrive Attester, o. s. v., derfor er det vel ikke afgjort, at han er ligesaa god eller bedre Præst naar Ordet tages i sin egentlige ædle Betydning : Menighedens rette Sjelesørger. - Det var vist derfor aldeles ikke uretfærdigt af Regjeringen, om den lagde de 1/2 Parter af de Ansøgninger, der nu indkomme fra Præsteskabet om Forflyttelse reent tilside, uden enten at agte paa Supplicanternes Cramenscaracteer. Candidataar, Embedsaar og alt hvad videre det er der giver Fortrin til Forflyttelse, og derimod allene saae hen til de faa, der sidde i saa almindelig erkjendte smaae Kalde, at de efter visse Aars redelige Embedsførelse lunne fortjene at promoveres til noget Bedre. - Saa var det forhen; da flyttede kun faa og de fleste befandt sig langt bedre end nu, da saa mange til liden Baade skifte Embedsstilling 4, 5 ja 6 Gange i deres Liv. Ogsaa fra en anden Side er hiint Flytteraserie sladeligt. Hvor mangen god og nyttig Jndretning bliver ikke undført snart i Embedet selv snart i dets Oeconomie. Hvorfor skal jeg stride mod Sognebeboerne om at faae en Skole eller et Fattighuus bygt, hvorfor anvende noget Betydeligt paa Præstegaards=Markens grundige Forbedring, hvorfor opbygge en nye suffisant Længde af Præstegaarden istedetfor det Gamle, Jeg agter jo ikke at blive her længere end jeg er nødt til. Lad min Eftermand ogsaa gjøre noget, Saa tænker vist mangen Præst hos sig selv. Men det Værste er: Eftermanden tænker som Formanden, og Resultatet bliver at det Gode bliver ugjort. Derfor findes ved hver Tiltrædelse til et Præstekald nok at tage fat paa - derfor findes saa mange brøstfældige Præstegaarde, uagtet de virkelig gode Foranstaltninger, der ere trufne til disses forsvarlige Vedligeholdelse - derfor raabes der endnu om Laan til faldefærdige Præstegaardes Opbyggelse uagtet de i Rescriptet af 21de Mai 1817 bestemte 5 Aar forlængst ere udløbne. Nei lad Præsterne for største Deelen blive, hvor de ere, Lad dem aldrig vente meer end een Befordring i deres Embedstid, lad, i det mindste kun i yderst sjeldne Tilfælde, Præsterne i de gode Kalde ikke komme i Betragtning til Forflyttelse da vil upaatvivlelig baade Præsteskabet, og Menighederne, ja Staten selv blive langt bedre tjent."