Berlingske Tidende, 1797-12-25
Paris, den 11te December. I Gaar blev Fredsfesten, uagtet det stormende og regn agtige Veir, med den meest glimrende Pragt fuldbyrdet. Allerede Kl. 7 om Morgenen blev den bebudet ved igientagne Artilleriesalver. Kl. 10 vare alle Gader, igiennem hvilke General Buonaparte maatte passere til Palaiet Luxemburg, saaledes opfyldte med Nysgierrige, at adskillige Troppe=Piqueter maatte opstilles, for at vedligeholde Orden. Kl. 12 forkyndte Artilleriet i Luxemburger=Haugen Festens Begyndelse. Directorerne i stort Costum begave sig fra Director Lareveillere Lepaur's Boepæl i Procession under en høitidelig Musik fra Palaiet til den store Gaard. Ministerne, Gesandterne, de herværende constituerte Autoriteter, Medlemmerne af National-Jnstitutet, den herværende Generalstab &c. befandt sig i Processionen. J Palaiets Forgaard stod et med den italienske Armees Trophæer udsmykket Fædrenelands Alter, hvorpaa befandt sig Frihedens, Lighedens og Fredens Statuer. Ogsaa Amphitheatret, paa hvilket Directorerne toge Plads, var udpyntet med Faner. Over Alteret og Amphitheatret udbredte sig et stort Telt. Palaipladsens og alle omliggende Gader vare opfyldte med Tilskuere. Den udenlandske og Krigsministeren, Generalerne Buonaparte, Joubert og Brigadechesen Andreossy. som vare blevne tilbage i Director Lareveillere Lepaux's Værelser, bleve derpaa af en Sveitser, som Præsident Barras havde afsendt, indbudne til at møde. Da Buonaparte lod sig see, blev Symphonien afbrudt ved det almindelige Raab: Republiken leve! Buonaparte leve, den store Nation leve! Alle stode op forat hilse ham. Conservatoriet istemmede Hymnen til Friheden, hvis Refrain blev igientaget i Char af Forsamlingen, og hvorved Directorerne og alle Tilstædeværende toge Hattene, af og under Sangen forbleve ubedækkede. Da Buonaparte ankom ved Fædrenelandets Alter, forestillede den udenlandske Minister Talleyrand Perigord ham Directoriet med en Tale, i hvilken han fornemmelig sagde meget til RevolutioBerling. Sonens og den Regierings Berømmelse, som vidste at udfinde General Buonaparte, og bestyrke ham ved sin fulde Tillid. Han udstrakte denne Berømmelse over alle tapre Soldater, ja over alle Franskmænd, som ere værdige dette Navn; og uddrog deraf den Følge, at alle Franskmænd havde seiret i Buonaparte, og at hans Berømmelse var alles Eiendom. Til Slutning sagde han: "Og naar jeg betænker alt, hvad Buonaparte gjorde, for at gjøre denne Berømmelse tilgivelig, naar jeg tænker paa hans Smag for det Simple, paa hans Kierlighed for de abstrakte Videnskaber, paa hans Yndlings=Lecture, Ossian, som syntes at rive ham løs fra Jorden, hans Foragt mod Overdaadighed og Pragt, saa føler jeg, i Stedet for at frygte for noget af det, som man maatte kalde Ærgierrighed hos ham, at man maaskee engang maae bede ham om, at unddrage sig sin lærde Retraites Fornøielse. Hele Frankrige skal være frit, og han maaskee allene ikke være det. Allerede kalder paa ham en nye Fiende, berømt af sit indgroede Had mod de Franske, og sit overmodige Tyrannie mod alle Jordens Nationer. Maatte denne Fiende komme til at bøde for begge Dele ved Buonapartes Gennie, maatte en for Republiken værdigere Fred blive paatvunget Havets Tyran, maatte han hævne Frankrige og trøste Verden, J dette Øieblik vare alles Øine heftede paa Buonaparte, hvis ukonstlede og beskedne Udseende contrasterte med hans store Berømmelse. Enhver troede, at see ham hvorledes han i Seieren ved Lodi, ved Arcole, ved Overgangen over Tagliamento commandeerte, eller hvorledes han dicterte Freden i Campoformido. Enhver brændte af Begierlighed efter at høre ham tale. Han nærmede sig Præsidenten Barras, overleverede ham den i Rastadt udvexlede Ratification, og holdte følgende korte Tale: Borger-Directorer, Det franske Folk maatte, for at blive frit, overvinde Kongerne. For at erholde en paa Fornuften grundet Constitution havde det 18 Aarhundredes Fordomme, at seire over. Det tredie Aars Constitution og De Live triumpheret over alle disse Hindringer. Religionen, Lehnsystemet og Rojalismen havde i 20 Aarhundrede efterhaanden behersket Europa, men Freden, som De have sluttet er Begyndelsen til den repræsentative Regierings Tidsregning. De have nu endelig organiseret den store Nation, hvis vidtløftige Territorium blot indskrænkes derved, at Naturen selv har sadt dens Grændser. De have endnu gjort mere Begge de smukkeste Deele af Europa, som Fordum vare saa berømte ved Kunster, Videnskaber og store Mænd, hvis Vugge de have været, see med det største Haab Friehedens Genius at træde frem af deres Forfædres Grave. Dette er tvende Piedestaller, paa hvilke tvende mægtige Nationers Skiæbne skal sættes. - Jeg har den Ære, at overlevere Dem den i Campoformidd undertegnede og af Hs. Majestæt Keiseren ratificerte Tractat. Freden giør Republikens Friehed, Vel og Berømmelse sikker. Saasnart det franske Folks Lykke bliver grundet paa de beste organiske Love, skal hele Europa blive frie. Neppe havde Helten holdt op at tale, førend Raabet: Republiken leve! Buonaparte leve, Generalen over den store Armee leve, trængte indtil Skyerne, og fordeelte sig i alle nærhosliggende Gader. - Paa Buonapartes Tale svarede Præsidenten Barras: Borger General, Naturen, som er karrig med sine Underværker, skienker kun sielden Jorden store Mænd. Men med Fornøielse udmærkede den Frihedens Morgenrøde ved et af disse Phænomener, og det franske Folks store Revolution skal i berømte Mænds Historier fremstille et usædvanligt Genie. - De, Borger=General, afkastede først Sammenlignelsesaaget, og med samme Arm, hvormed de sloge Republikens Fiender til Jorden, har De ryddet afveien de Rivaler, som Alderdommen fremstillede for dem. Alle Tidsaldere og Riger leverede Erobrere, for hvilke gik Skræk, og efter hvilke fulgte Død og Slaverie; men De, Borger=General, igiennemtænkte Deres Erobringer, som en Soerattes, De har paa deres Seierstoge tillige udsaaet Frihedens Sæd. De har ved Deres Viisdom i Deres Opførsel forsynet Menneskene med Krigen, og Jtaliens Nationer have i en republikansk Armee kun seet Venner, som have brudt deres Lænker.