Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-04-17
Fra det Øieblik af, jeg blev ansat som Skolelærer, her i Grønbæk, har det været min største Glæde at gjøre mit nye Kald saa gavnligt og heldbringende som mueligt; thi en Ungdomslærers Stilling i Staten har jeg altid anseet for ligesaa vigtig som hædrende. Omstændighederne have i den Henseende heller ikke været mig ugunstige. Vor Præst er ikke af det Slags Tartuffer, der ideligen raabe paa Oplysning og i Hjerret intet heller ønske end Mørke, der tale og præke om Menneskekjerlighed og i deres Gierninger vise, at de ere Menneskefiender; men han er en sandSjelehyrde, der forener med Ærefrygt for det Hellige og Agtelse for det Agtværdige uskrømtet Kierlighed til Alt, hvad der kan fremme Menneskehedens Bedste og Dydens Tarv. Han vil ikke gjøre sine Sognefolk til Philosopher, men han antager for en uomstødelig Sandhed, at kundet oplyste og tænkende Menneske kan være god Borger, god Fader, god Undersaat. Han veed, at Guds herligste Gave, Fornuften, ikke blev givet Mennesket som en død og unyttig Skat, men han vil, at den, overeenstemmende med Skaberens Hensigt, skal dyrkes, dannes, udvikles og forædes. Han er ikke heller af det Slags Folkelærere, der ene betragte deres hellige Kald som et Levebrød, og ene stræbe efter at gjøre dette saa indbringende som mueligt, men han føler sin Stillings høie Vigtighed og Værdighed, og stadfæster ved sit Exempel, at Folkets Lærer maa leve for at lære, ikke lære for at leve. Han forsømmer vel ikke sine Jorder, men de ere ham ikke Hovedsag. Han elsker det selskabelige Livs uskyldige Glæder, men han opoffter sig ikke til dem som mange Andre. Som han er, saa er hans fortræffelige Kone. Jkke hænger hun med Hovedet eller spiller den Skin helliges Rolle, som en hykkelsk Bedesøster, men hun kappes heller ikke med Modens Damer om at glimre i Selskaber med udenlandsk Stads og Fias. Sin Stolthed sætter hun i at kunne bestyre sit Huus med Klogskab og opdrage sine Børn til Dyd og Retskaffenhed. Aldrig bekymrer hun sig om, at Kjøbmandsmadamerne i den næst Kjøbstæd have faaet nye moderne Hatte eller Fjer fra Frankrig. Hun klæder sig med Smag saaledes som Skik og Brug er, men ei efter enhver Modes afvexlende Luner. Jeg anseer det for en uskatteerlig Lykke, at vor Præst er en saadan Mand og hans Hustrue en saadan Kone. Saaledes som han er tænker jeg mig Hans Madsen i Danmarks kraftfulde Dage, og saaledes som hun er, Anne Colbiørnsen. I Huset gaaer det ordentligt og anstændigt til; man kjender den ligesaalidet til Ødselhed som til Gidskhed. Man giver ingen store og glimrende Giestebude, men ikke desto mindre er Præstens Huus dog bekjendt som eet af de gjæstfrieste i hele Egnen. Den Hungrige gaaer ikke umættet derfra, og den Trøstesløse forlader det ikke utrøstet. Vor Præst kan leve godt af sit Kald, og altid beholde en liden Sum aarligen tilovers til at anskaffe sig Bøger. Skjøndt han boer i en Afkrog af Landet, følger han dog Literaturen Skridt for Skridt, og der udkommer sjeldent nogen god Bog, uden at De jo strax finder den i hans ikke ubetydelige Bibliothek. "Mine Bøger," sagde han nyligen spogende: "er min Klub og min Bogstue min Klub sahl. Vil jeg adsprede mig, saa spiller jeg et Partie med een af mine ældre Venner Virgil, Horats, eller Cicero, eller med een af mine yngre, som Montagne, Göthe, Schiller, eller Herder.