Aarhuus Stifts-Tidende, 1838-11-10
Jndenlandsk. Da afdøde Dandselærer O. G. F. Bagge vistnok har efterladt sig mange Bekjendtere næsten over hele Danmark og maaskee ikke Faa, der følte Medlidenhed med ham i hans senere sørgelige Skjebne, saa formode vi, at nedenstaaende Stykke, som findes indrykket i Jyllandsposten, vil læses ikke uden Interesse: "Den som Dandser, Musikus og Poet bekjendte O. G. F. Bagge fuldbragte altsaa paa Bornholm det Jordeløb, som var bedst tjent med en snarlig Overgang til de bedre og lysere Egne, medens hans Tilværelse her i den tiltagende Alder kun var udsat for den ublideste og mørkeste Skjæbne. Udrustet med fleersidigt Talent, god Hukommelse og stor Dristighed viste han endog ved sine seneste Declamatorier, at han var begavet med et Genie, som, hvis det tidligere var bleven uddannet, kunde have bragt ham til et temmeligt høit Standpunkt som Konstner. Han besad varm Følelse og Begeistring for det Høiere og var en ivrig Tilbeder af Holberg, Wessel og Baggesen, men des værre maatte man beklage, at hans Jrritabilitet saa ofte udartede til Grovhed, naar han stødte paa Spøgefugle, som vilde gjække den fattige Poet, mod hvem de dog som oftest kom tilkort, da han var rig paa bidende og sattriske Jndfald. At høre ham fortælle og sit Declamatoriun f. Ex. i den saakaldte Kieltringklub i Kannikestræde hvor Rygtet fortalte, at han var bleven udpebet, og hvor hele Kassen blev ham frastiaalet paa 9 Rbd. nær, var i høieste Grad originalt. Efterat Creditorerne her havde kastet sig over ham, og han endelig havde faaet Lov til at gaae, siger han i sine Livsbilleder: "min Glæde, da jeg nu atter var i Herrens frie Luft, var som en Sjæls, der slipper ud af Skjærsilden lige ind i Paradiis. Glædedrukken omfavnede jeg en Matros, der kom mig imøde, men han sled sig fra mig og bad d. O. g. sig paa jeg havde en Skrue løs. Under Heden og Jvrigheden af sin Demonstration fremførte han ofte en Mængde betegnende Udtryk, der ved deres høist comiske Kraft erstattede hvad de manglede i Skjønhed og hvilket signaliserede Register dog nærmest refererede sig til det, tyksakkede, brednæsede, kirurgistuderende, kirsebærbrungefæsede, kodumstirrende, brystudstoppede, blanchetterte, likeurilluminerende snørlivede Faarehoved, samt Schofel, Bredslab, Brillenæse, Storkebeen, Nøddeknækker m. m. m. Mærkeligt var det ogsaa at høre hans Beskrivelse over den Samling af forskjellige Supplicanter, han for et Par Aar siden traf i Hovedstaden i Forgemakket hos en af vore Statsministre, som flere Gange understøttede ham. Forgemakket var nemlig efter hans Fortælling overfyldt med Høie og Lave, Store og Smaae, Folk med og uden Stjerner a., hvilke han med skjærende Grimasser efter Evne af copierede. At vor genialske Bagge i sin Digterflugts Overlegenhed langt oversaae den samtlige Supplicantsværm var en ligefrem Selvfølge, ligesom hans gode Troe til sig selv temmelig klart fremlyste af hans almindelige Mundheld mit ja og mit nei er mere værd end 100,000 Ducater." Medens imidlertid nogle høie Rangspersoner bleve indladte til Audience, gergadede vor Bagge i Samtale med en Mand af Middelklassen, som beklagede sin Nod for ham, tilføiende, at han nu nogle og tredive Gange var gaaet forgiæves for at tale med Excellencen, hvilket rimeligviis og saa vilde blive Tilfældet dennegang. Bagge, dybt bevæget over Fortællerens haarde Skjæbne, rækker ham sin Haand og lover ham, at han skulde være Mand for at skaffe ham Audience. Supplicanten, som muligt antog Loftet for et Mundsveir, oppebiede forventningsfuld Udfaldet af dette dristige Tilsagn, idet Bagge, borende sig frem til den anmeldende Person kort efter virkelig forskaffede sig selv Adgang. Bagge udbad sig nu den Gunst af Ministeren, at den omtalte Mand strax maatte nædes for ham, idet han ivrigen talte hans Sag og kun med et Ord berørte sin egen. Dette skeete, Supplicanten blev uopholdelig indladt og Bagge var glad; han for forføiede sig nu bort, men blev senere indhentet paa Gaden af den Hjulpne, som med Taarer bevidnede ham sin hjertelige Tak. - J adskillige Aar var Bagge ansat ved det kongelige Theater, som Figurant, i hvilken Stilling han skal have været vel anseet og endog meget begunstiget af Balletmester Galeotti, den geniale og opfindelsesrige Skaber af vore Balletter, hvilke som bekjendt alene skylde ham deres Tilværelse. Et uheldigt Sammenstød mellem Begge foranledigede imidlertid Bagges Afgang fra Theatret. Under Opførelsen af en Ballet erholdt Bagge nemlig, paa en Tid han opholdt sig, udenfor Scenen, bagfra et voldsomt Stød af nogle paa Scenen fremspringende Dandsere, ved hvilken ufrivillige Compliment Publicum brød ud i levende Latter. Galeotti, opbragt over denne Forstyrrelse paa Scenen, straffede strax Forseelsen med en Øredask, Bagge sin Uskyldighed bevidst, mulig endog meere harmfuld end Galeotti. over det Passerede, gjengieldte paa Stedet Afstraffelsen, med Lige for Lige. Da Bagge nu var for stolt til at give sin Lærer nogensomhelst Æreserklæring, maatte han forlade Theatret; men desuagtet lovpriste han høit sin uforglemmelige Mester og fandt sig dobbelt opfordret til at udøse sin Roes over denne udmærkede Balletmesters omfattende Konstgenie ved at sammenligne hans Konstværker med Nutidens, som han kaldte det, vandede Ballet Præstationer til hvis Mangler han henførte falske og stødende Jllusioner, som naar f. Ex. i Balletten Valdemar den nymodens, holsteenske Skrævevals bliver sprungen ved Fremstillingen af en historisk Begivenhed, som Danmark passerede for henved 500 Aar siden og engel ste Plove i Kong Valdemars Tid i denne Ballet allerede sees brugte i Landet m. m., ihvorvel Sidste alene i en Snees og Første i meget faa Aar have været indførte i det danske Rige, hvorfor Bagges Critik her, som ved mange andre Leiligheder, neppe var saa ganske urigtig anbragt. - Dog endt er Din Critik og Dine Livsbilleder, ulykkelige Poet Fred derfor med Dit Støv paa hiin klippefulde 9, hvor Du efter Livets Trængsler fandt en rolig Død, Det Ehlerske Selskab, som i Søndags agtede at give sin sidste Forestilling i Horsens, har, paa Grund af at det Titchenske ikke kommer, som bestemt var, besluttet endnu at give et Par Forestillinger. Hr. Ehlers blev samme Dags Aften fremkaldt som Rudolph i Hedevig, (Hors. Avis.) Banditbruden,