Politivennen, 1808-01-01
Forslag til et Tillæg ved de for Kaperfarten givne Anordninger. Da Krig bestaaer i at tilføje sin Fjende al mulig Fortræd, ligger det som en Følge klart for Dagen, at, for at handle med Sammenhæng, burde aldeles ingen Skaansel, ingen Menneskelighed, ingen Regler eller Formaliteter finde Sted i Krigen. Det er nu imidlertid Menneskets Natur at være en Blanding af Godt og Ondt, saa at endog det fra al Moralitet dybest sjunkne Menneske endnu kan falde paa at gyse, veed at udstrække Haanden til den Gjerning, der ikke er værre, end hvad samme Haand hundrede Gange begik (saaledes kunde Englænderne rane alt undtagen Kirkesølv, og da de gav dette tilbage, dog ikke bare sig for at lade noget af det blive stikkende i Tyvelommen); dels har og den Nation, der ikke selv vælter sig ind i den Umenneskeheds: Stand, Krig, men nødes derindi af en anden, Ret til at fordre, at maatte holde over sin Moralitet, skjøndt den er i Krig. og om denne Nation kan det altsaa ikke med Rette siges, at der er Usammenhæng i dens Handlemaade, fordi den paa engang er i Krig og handler dog saa læmpeligt mod Fjenden, som det lader sig gjøre. Jngen Nation er paa nærværende Tid mere i dette Tilfælde end Danmark, hvis Konge, medens han byder to Fjender Spidsen, skaaner fjendtlige Fiskere i deres fredelige Næring, frigiver dem, naar de ere opbragte, saavelsom de Fruentimmer, der falde i dansk Fangenskab, førger for deres glædelige Hjemfærd, og har befalet saadan Pleje for de gjorte Krigsfanger, at man maatte ønske vore fangne Landsmænd lige Skjæl. Men selv en saadan Nation, der ikke forglemmer sin Moralitet, fordi den er nødinget at føre Krig, bør, i hvad der hører til at svække sin Fjendes Midler til at krige, det er, til at gjøre den Skade, ikke vise en Nænsomhed, der var højst utidig, da den var Unænsomhed mod sig selv. Ogdette er Aarsagen, hvorfor Anmælderen troer at finde een Ting, at savne i de hidtil givne Anordninger for Kaperfarten, nemlig en udviklet Forskrivt for, hvorledes den Kaper har at forholde sig, der gaaer i Land paa fjendtlig Kyst, for der at skade Fjenden, forestillende sig, at dette vel er ret gjort, hvad enten der er Vand eller Land under hans Fod medens han udretter dette. J Grunden er denne Sag ikke bleven uden for Lovgiverens Agt; thi de Ord at tilføje Fienden al den Afbræk og Slade skee kan, medføre jo Begrebet at gjøre dette eftersom Mulighed gives, det være paa Land eller Hav. Det Savnede er altsaa kun en udviklet Forskrivt. Langt være det fra Anmælderens Agt, at gjøre vore Kapere til Røvere, lige dem, som, udredede ved kal svensk Makerskab, hade spillet Diævle paa vore smaae værgeløse Øer og Holme, skudt gamle Koner i Ansigtet og mishandlet Børn og Oldinger. Langt være det fra ham, at ville ønske, at vore flinke Kapere forlode Bølgen, for at plage den fredeligtænkende Bonde, der dyrker den Strandegn, som vender ind mod den danske Stat. Nej! men den Kaper, der maa opbringe et fiendtligt Købmandskib med dets Ladning, naar han finder det i Søen, eller under Vallen, handler ej usammenhængende, dersom han bestiger fjendtligt Land og af Pakhus udtager den Ladning, som det ham paa Søen undgangne Skib har faaet Tid at lægge derop. ikke heller, om han efter Landing borttog eller ødelagde et af den fjendtlige Regjering nær Kysten oprettet Magasin, - ikke heller om han ved sin Landgang seer sig i Stand til at forstyrre nogen fjendtlig Skandse og gjøre dens Forsvarere til Fanger. Ved disse eller lignende, med den ædlere Krigførelse ikke uoverenstemmende Foretagender, svækkes Fiendens Midler til Modstand eller til Angreb, med eet Ord til Krigens Fortsættelse, netop ligesaameget, som ved at borttage paa Havet hans Koffardiskibe, hans Proviant og Munisonsskibe, og hans Krisgskibe; ja man kan næslen sige endnu mere, da slige Landgange nøde Fienden til at omsprede paa Kysterne et ikke ubetydeligt Antal Tropper, der altsaa maa savnes andetsteds.