Almuevennen, 1842-11-09
Denne Overbeviisning har jeg ikke tilegnet mig som et Saldo af en Række af Argumenter for og imod, men den er en nødvendig Følge af min hele Livsanskuelse, et integrerende (væsentligt) Led af min hele Verdensbetragtning; og ligesom jeg har bekjendt denne min Tro med Mund og Pen, ved mange, deriblandt ogsaa ret alvorlige Anledninger, saaledes skal den visseligen være det, jeg i denne Forsamling mindst af Alt kunde fornegte." Han betragter det som sit offentlige Livs helligste Opgave, med alsin Kraftat virke til, at Danmark kan deelagtiggjøres i en fri Forfatnings Fred og Velsignelse." Dersom Forsamlingens tidligere Petition om en friere Udvikling af vore Samfundsforhold var bleven pure afslaaet, da skulde han have anseet det for sin Pligt at indbringe i Forsamlingen et specielt og directe Andragende om en friere Forfatning, skjøndt den nærværende Forsamling hverken havde Kraft eller Sind til at føre den folkelige Udvikling saa højt udover sit eget Standpunkt, at Danmark der kunde finde Fred og Hvile; men, hvis et saadant Andragende var indkommet vilde det imidlertid ikke have været hensigtsmæssigt at blive staaende ved Spørgsmaalet i sin ubestemte Almindelighed, og da det er unægteligt at det forviklede og forqvaklede Forhold imellem de forskjellige Statsdele er en virkelig Hindring for en fri Forfatnings Jndførelse, havde han tænkt sig det hensigtsmæssigt, at andrage paa en Commission bestaaende af Medlemmer af alle fire Stænderforsamlinger, for først og fremmest at søge at tilveiebringe en Ordning at hiint Anliggende, og da paa dette Grundlag at gjøre Forslag til Ordningen ogsaa af Retsforholdet mellem Konge og Folk. Et Forslag herom forekom ham nu ikke nødvendigt, da noget Lignende tør antages at kunne opnaaes ved de stænderste Comiteer. – "Jeg veed, at naar man ikke har Magten til at foreskrive Betingelser, er det klogest at tage hvad man kan faae, uden derved at give Afkald paa det Mindste af, hvad man vil, han troede derfor det vilde være uklogt at afvise hvad Regjeringen her død dem, eftersom man ved at forkaste dette, ikke faaer noget bedre, og ved at antage det, ikke forspilder Noget man ellers kunde erholde. "Jeg har derfor meent at kunne med frelst Samvittighed slutte mig til Comiteens Forslag. Det er med saa meget større Overbeviisning, at jeg gjør dette, som jeg har Fortrøstningen til den gode Sags snare Seier. Hvad vi ønske er ikke Andet, end hvad den største Deel af det civiliserede Europa allerede har og holder fast ved som sit helligste Palladium, og hvad i de Lande, som ikke alt ere i Besiddelse deraf, eftertragtes og forberedes. Kunde der end synes for Øieblikket at være en Stillestaaen i Liberalismens Fremskriden, er det dog min Overbeviisning, at den tun er momentan (kortvarig); Bladet kan vende sig, forinden Nogen aner det, og Verdenshistorien lærer notsom, at der er noget Periodisk i de Svingninger hvor igjennem den udvikler sig. Og om end hos os de constitutionelle Jdeer ere mindre fremtrædende end ved deres første Opblussen, ere de derfor dog ikke mindre stærke de have trukket sig tilbage i de Enkeltes stille Sind, i Familiernes Skjød og i Livets mindre Kredse; den modnes de til Styrke og Kraft, og vente paa den Dag der atter skal kalde dem frem til Virksomhed og Jnd griben i de større Forhold. Navnligen har Tidens Strømning bemægtiget sig hele den yngre Generation, som hver Dag voxer op til større Dygtighed og større Jndflydelse. Jntet er naturligere, end at Nutiden tilhører de Ældre, men Fremtiden er de Yngres umistelige Arvelod. Det forekommer mig ogsaa, at selv iblandt de Ældre har den Erkjendelse efterhaanden vundet meere Jndgang, at der til i vor Tid at føre et absolut Scepter hører en Klogskab og en Kraft, som ikke er Enhver given, og, naar Tanken vender sig videre frem til den Mulighed, at en anden Kongeslægt kan komme til at bestige Danmarks Throne - thi det nytter ikke at negte denne Mulighed – da ville sikkert Alle være enige i, at Folkets nationale Udvikling maa sikkres ved statsretlige Garantier. Jeg er derfor overbeviist om, at, naar der først kun er et fælles Organ for hele Staten, vil Regjeringen selv ved Omstændighedernes Magt føle sig dreven til, at søge at forene sig med Folkets Udvalgte om alle hine vigtige Spørgsmaal. Det er fra dette Synspunkt, at jeg ingen Skrupel føler, ved at gaae ind paa Forslaget; jeg betragter dette ikke som en Opfyldelse, men som en Concession, der, naar den vel benyttes, kan føre til det Maal, jeg ønsker." – Etatsraad Hvidt yttrede sig i samme Retning, og anførte, at hele Folkets Opmærksomhed er henvendt paa de vigtige Statsforhold, (nemlig Forholdet mellem Kongeriget og Hertugdømmene) som maa ordnes, forinden Ønsket om en friere Forfatning kan ventes opfyldt; det seer med Ængstelighed Løsningen af en Opgave imøde, hvorpaa muligen hele Statens fremtidige Tilværelse vil beroe.