Viborger Samler, 1833-08-09
Jtalien. Allg. Zeit. indeholder følgende Skrivelse fra den italienske Grændse af 14de Juli. "De Opdagelser, der ere gjorte i Anledning af den piemontesiske Sammensværgelse, lade ingen Tvivl tilbage om, at jo Propaganden har udspændt sit Næt over hele Jtalien, og kun venter paa det gunstige Øieblik, for at bringe sine farlige Anslag i Udførelse. Jsær skulle store Forgreninger være synlige i det Neapolitanske, hvilket er saa meget betænkeligere, som Forvaltningen lader den offentlige Roligheds Fjender uantastede, og ingen Notice tager af de Machinationer, der finde Sted under dens Øine, eller i det Mindste ingen Vægt lægger derpaa. Man siger endog, at en hos Person har yttret sig meget skaansomt om Bevægelsesmændene, og synes ikke at være dem personligt ugunstig. Men deslige Misgreb ere undertiden Forbud paa ulykkelige Catastropher, og alle Tiders Historie lærer os, hvad et Folks Skjebne bliver, der regieres af saakaldte Phillanthroper og Philosopher. Saa meget den franske Regjering end giver sig Mine af, at misbillige de Forholdsregler, der i Piemont anvendes til Sammensværgelsens Undertrykkelse, saa maa den dog ønske sig til Lykke dermed, thi havde man været mindre aarvaagen eller mindre bestemt i Turin, saa vilde Tilbagevirkningen af Conspirationen være bleven sporet i Paris paa en ganske anden Maade end ved Journalernes Klager over Strænghed og Vilkaarlighed, og Julithronen allerede være bleven rystet. Kong Carl Albert har i tidligere Tider tilstrækkeligen lært at kjende sine Liberales dybere skjulte Hensigter, til ikke at være paa sin Post; han Areyserennannasseingegaaepy SSIIII - veed, hvad han har at vente af dem. Det er naturligt, at de Regjeringer, der have den største Jnteresse ved Opretholdelsen af Jtaliens Rolighed, under saadanne Omstændigheder fordobble deres Aarvaagenhed, og tage saadanne Forsigtighedsforholdsregiersom en klog Politik fordrer. Den franske Garnisons Nærværelse i Ancona er just ikke skikket til at qvæle den Jld, der vedbliver at ulme under Asken; tvertimod vedligeholdes denne derved, fordi PropagandenAgenter, trods de modsatte Erfaringer, som de have gjort, ikke kunne overtale sig til at troe, at de har Noget at frygte af Tricolorfanen; de leve og handle i denne Overbeviisning, og vide at meddele Masserne disse Følelser. Det var vel derfor at ønske, endeligen at see Ancona rømmet og den pavelige Regjering igjen indsat i det hele Omfang af sine Rettigheder, Hvis det franske Cabinet begreb sine Jnteresser, saa vilde det af fri Villie rømme Ancona, og søge at bortfjerne ethvert Paaskud, der kunde tjene dets Modstandere eller falske Venner til Støttepunct, for enten i Tillid, dertil at begynde paa farlige Foretagender, eller at betragte Frankrig med mistrøiske Øine befæstelsen af Jtaliens Rolighed burde især ligge Ludvig Philip paa Hjerter Om Piemonts Tilstand give franske Blade følgende høist mærkelige Oplysninger: J lang Tid hersker en almindelig Misfornøielse blandt alle Stænder i Piemont; dog er denne kraftigere i de højer Stænder og blandt Folket end i Middelstanden, derikke er rykket saa langt frem i Dannelse som i Frankrig, og næsten kun bekymrer sig om materielle Jnteresser, medens den derimod viser sig ligegyldig mod politiske Anliggender. Utilfredsheden i de høiere Stænder udspringer af, at mange anseete Mænd ikke kunne glemme, at Carl Albert i Aaret 1821 opmuntrede dem til en Revolution og derpaa lod dem i Stikken. J den lavere Classe virke andre Aarsager; blandt disse befinde sig mange udtjente Militaire, der have fulgt Napoleons Ørne, og ved deres Taler ophidse de unge Menneskers Hoveder. Navnet Napoion er Gjenstanden for den samme Ærefrygt som Landsbyens eller Flækkens Slotspatrons Navn. Da mange Mennesker af de laveste Classer under, hans Faner naaede de høieste Æresposter og Værdigheder, saa føler den hele Masse sig hendragen til Revolutionen; i hvis Spidse Keiseren stillede sig. J Turin hersker denne Stemning i saa høi Grad, at en trefarvet Fane vilde bevirke en almindelig Opstand blandt Folket, som bestandigt sammenligner det forrige Keiserriges høisindede Forvaltning med de bigotte Manerer, Carl Albert har antaget. Alt er der modnet til en Revolution, og Jntet tilbageholder dens Udbrud, uden Frygten for Østerrigerne, der blokere Grændserne og inden faa Dage kunne sende Piemonteserne 150,000 Md. paa Halsen, uden at man vover at gjøre sikker Regning paa Frankrigs Understøttelse. Under disse Omstændigheder befinder Kongen sig i en mislig Stilling; thi ved sit Frafald fra sine gamle Venner maatte han give det andet Partie, der var indtaget imod ham formedelst hans tidligere Opførsel, alle mulige Garantier, der kunde fængsle ham til dem; herfra hidrøre de afskyelige og grusomme Forholdsregler. Alle Anliggender ledes af Premierministeren Latour, hvem Carl Albert hader, men ikke vover at afsætte. J Armeen hersker ligesaastor Utilfredshed, som hos Folket, og uagtet det herskende terroristiske System, behøves der kun en Guist, for at sætte Alt i Lue.