Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1806-10-20
Wesel skulde tilhøre den nye Hertug, ikke Keiser Napoleon. Aldrig kunde Kongen have beqvemmet sig til, at levere den sidste Fæstning ved Rhinen i Frankerigs Hænder. Uden med eet Ord at erklære sig derover, blev Wesel slaaet til et Fransk Departement. Man havde gjensidig garanteret det Østerrigske Monarkies og Portens Jntegritet. Keiser Napoleon vilde nok, at Kongen af Preussen skulde være bunden til disse Garantier; thi de vare i hans Hænder et Redskab hvoraf han kunde betjene sig, alt eftersom hans Politikkrævede det; et Paaskud, til at forlange Offere i en Strid, som hans Æ. resyge havde fremskyndet. Men han selv holdt sig kun forpligtet dertil, saalænge hans Jnteresse ikke foreskrev ham en anden Gang. Ragusa, skjøndt under Portens Beskyttelse, blev taget i Besiddelse af hans Tropper. Gradise- og Aquileja skiltes fra Østerrig, omtrent under samme Paaskud, som Franzoserne brugte i de tree Abbedier. Ved alle politiske Beregninger var man gaaet ud fraden Jdee, at Frankerigs nyskabte Stater skulde i egentlig Forstand være Stater og ikke franske Provindser, Det kostede kuns Kabinettet i St. Claudi et Ord at røve dem deres Uafhængighed. Man opfandt Benævnelsen: det store Rige og var strax omringet af lutter Vasaller. Af Traktaten var altsaa intet Spoer meere forhaanden. Og Preussen vedblev at spærre sine Havne for Engelland, O Preussen troede endnu bestandig at have Forpligtelser paa sig Keiseren underrettede endelig Hs. Majestæt om at den havde behaget ham at opløse det Tydske Rige og skifte en Rhinsk Pagt, og opfordrede Kongen til, at bringe enlignende Pagt tilveie for det Nordlige Tydskland, Det var den sædvanlige og længe med Held kronede Taktik, i det Øjeblik da et nyt Profekt fødes, at opstille en Lokkemad for de Hoffer, som kunde lægge hindringer i Veien for samme. Kongen greeb Jdeen af sligt et Forbund, ikke som om hine for længe siden værdigede Raadgivelser havde gjor mindste Jndtryk paa ham; men fordi Omstændighederne virkelig opfordrede ham dertil, og efter hine Fyrsters Affald som vare overtraadte til Rhinforbundet, en nærmere Forbindelse imellem de Nordlige meer end nogentid var en nødvendig betingelse for deres Sikkerhed. Kongen var sysselsat dermed, men lykkeligviis efter andre Grundsætninger end hans Mønster. Han satte sin Stolthed i at forsamle de sidste Tydskere under sine Faner; men Enhvers Rettigheder skulde blive ubrødelige og Æren allene sammen. knytte de Forbundne. Dog Frankerig skulde nok have opfordret Kongen til et for Preussen gavnligt Skridt, Vi skulle snart see, hvad det betyder, naar Frankerig optræder med Gunstbeviisninger. Først havde man sørget for, at indføre en Artikel i Rhinforbundets Grundstatut, som indeholdt Spiren til alle kommende Angreb. Man tilbød sig at optage andre Fyrster i denne Pagt, som maatte yttre Lyst dertil. Paa denne Maade lod man atter alle Forhold i Tydskland uafgjorte, og saae, medens man forbeholdt sig Midlerne til at rive det svagere Stater med ved Løvter eller Trudsler den Tidspunkt imode, da hiint Forbund vilde være forplantet ligetil Hjertet af det Preussiske Monarkie. Og at Jngen skulde tvivle herpaa, blev paa Stedet gjort det første Forsøg. Til Lykke traf det en Fyrste, som ikke kjender Frygten og betragter Uafhængigheden for sin høieste Ærgjerrighed. Den franske Minister i Cassel indbød Kurfyrsten til, at kaste sig i hans Herres Arm. Preussen gjorde alligevel Jntet forsine Allierede!" – (Sandt nok, at Napoleon forstaaer bedre at behandle sine, og Enhver veed, at Spanien og Holland og Kongerne af Bayern og Würtemberg, kunne takke deres Allianz med ham for Fred, Ære og Uafhængighed 1) - Preussen gjorde Jntet for sine Allierede. Napoleon derimod vilde giengielde Kurfyrsten, hans Tiltrædelse ved en Udvidelse af hans TerritoriOg denne Troløshed udøvedes imod en Allieret. J. samme Øjeblik da man opfordrede Kongen til at stifte en Forbindelse hvis første Formuur Hessen skulde være, sønde man at bortvende en Fyrste fra ham, som Familiebaand, talrige Forhold og Forbindelser havde knyttet nærmest til Hs. Majestæts Person, Men endnu vare disse fjendtlige Skridt ikke Alt. Ønsker man at kjende den Lokkemad, hvormed man vilde vinde Kurfyrsten af Hessen og den Udvidelse man smigrede ham med? Det var Prindsen af Oranien, Kongens Svoger, denne to Gange skamløst bedragne Prinds der nu tredie Gang skulde plyndres. Endnu besad han Landet Fulda. Det lovede man Kurfyrsten, og man havde bortgivet det, dersom Kurfyrsten havde villet og Preussen ikke havde grebet til Vaaben. Hs. Majestæt saae Usurpations-Systemet hver Dag at gjøre et Skridt fremad. Han saae, hvorledes man bestandig slog en snævrere Kreds omkring ham og selv begyndte at gjøre ham Retten til at røre sig i samme stridig. Thi en udsvævende Beslutning forbød alt alle fremmede Tropper, væbnede eller ei, at gaae igjennem Konfødderationens Stater. Dette var med andre Ord, tvertimod al Folkeret, at ophæve Forbindelsen, imellem enkelte Hessiske Provindser. Dette var med andre Ord, at forberede Paaskud til Stridigheder. Det var den første Straf, som man tilkjendte en ædelmodig Fyrste, der foretrakten, Forsvarer for en Hersker. Og selv endnu - ikke uden Forundring kan Hs. Majestæt tænke tilbage derpaa - selv efter alt Dette, pønsede Kongen paa, om der ej skulde gives en Kombination, hvorved denne Tingenes Stilling kunde have ladet sig forene med Fredens Bevarelse.