Berlingske Tidende, 1826-04-14
Blandede Efterretninger. (Fortsættelse fra No. 29.) Denne Ø er den frugtbareste af Sandwichøerne, og skal tælle 40,000 Jndbyggere. Fra Woghoo seilede Blonde til O'Wyhee (omtrent Dages Reise derfra) for at kalfattes. Den gik tillankers i en Havbugt, der maaskee er den skjønneste i Verden, og som nu kaldes Byrons=Bai. Vancouver havde ikke vovet at seile ind i samme, fordi det forekom ham, som om der i Jndløbet til samme laa en Koral klippe. Her er Havnen meget sikker, og Synet af Egnen saa fortryllende, at man kalder det Sandwichøernes Eden. J Nærheden af Bugten er Øen yderst frugtbar, men Jndbyggerne ere endnu ikke komne meget videre i Cultur, end Cook i Aaret 1779 fandt dem. For 1/2 Aar siden var der kommet en Amerikansk Missionair derhen, og det er at vente, at han, ligesom det er lykkedes hans Brødre i Woghvo, vil kunne føre dem nogle Skridt videre til sædelig Dannelse. Blonde vendte derpaa tilbage til Woghoo, hvor Lord Byron tog Afsked med Kongen, efterat han paa det meest tilfredsstillende havde opfyldt Hensigten af sin Reise, og ved sit Forhold imod Jndvaanerne efterladt hos dem den fordeelagtigste Mening om Englændernes Character. Indbyggerne forsynede hans Skib med Levnetsmidler, hvorfor de afsloge enhver Betaling. Derfra gik Lorden til Bugten Korakokog, hvor Cook fandt sin Død. Han opreiste den berømte Søfarer et beskedent Mindemærke her, omtrent en Miil fra Kysten, paa Spidsen, af en Høi; thi det Sted, hvor han blev myrdet, er nu overskyllet af Havet. Da denne Øes Jndbyggere nu ere Christne, saa havde de ikke noget imod, at Lorden besøgte deres gamle Begravelsesteder, og medtog noget af Levningerne af deres forrige Religionstjeneste. Den Dolk, hvormed Cook blev myrdet, er i en Lærds Værge, som befandt sig paa Blonde, og som tillige har samlet nogle interessante Omstændigheder angaaende hans Død og disse Øboeres Historie. Kong Tomahama den første, der døde i Aaret 1819, havde meget befordret deres Civilisation. Han havde anlagt 3 Forter, hvoraf det ene er bevæbnet med 42 Stykker, han besad en betydelig Flaade, hvormed han havde erobret denne Ogruppe, og havde den Plan, endnu før sin Død at erobre Otaheiti og deeløvrige Selskabsøer, som ligge i det mindste 1000 Mile borte. Den Lethed, hvorved Jndvaanere kunne erhverve deres Livs Underholdning, afholder dem fra møisommelige Anstrengelser. Klæder bruge de ikke, Fisk have de i Overflødighed, og den uden Dyrkning voxende Arrarod som giver dem et sundt og rigeligt Nærringsmiddel, have de omsonst. Man kunde ikke ret erfare, hvad de foretage sig med deres Døde. Det synes, at den nærmest Paarørende er forpligtet til, Natten efter Dødsfaldet hemmeligen at brænde Legemet, og naar Kjødet er brændt, at samle Benene, og skjule dem i en Klippehule i det Jndre af Landet. Disse Steder ere derfor betegnede som tabuh eller hellige, og Jngen tør under Livstraf betræde dem. Kongeparrets Been ere paa lignende Maade bragte til et Tempel eller en Grav, der endnu alene er tilbage af deres forrige Afgudsdyrkelse. Blonde skulde derfra gaae til Otaheiti, men Vinden forhindrede den fra at nærme sig denne Ø paa 500 Mile. Den seilede derfor lige frem til Kysten af Chille, og fandt paa denne Fart Øerne Molden, Hus brak og Porry, de to første ubeboede, den sidste kuns bekjendt for Jndbyggerne paa Otaheiti. Den tilbagelagde i 3 Uger den forhauselses værdige Vei af 1500 Mile, og i 49 Dage 7693 Mile.