Viborger Samler, 1847-08-09
J Nationens Higen efter Rigdomme er meget af denne Flitterglands, langt mere end af egentlig Udartelse. Men ligesom Folket seer, hvortil hiin fører, saaledes vækkes hos det den medfødte Følelse for Ære, der stedse bøder paa dette Letsind. Dette er et stort Moment, – et Moment, som Regjeringen skulde afbenytte for at give Folket Leilighed til at udvikle sig i andre Retninger end i de blot industrielle. Det er i Sandhed paa høie Tid at forladt Hverdagsadministrationens Slendrian, fremme Philosophie og Religion, Historie og Jurisprudents, Moral og Konst jævnsides med Dagens Jnteresser; ligesaavel at gjøre paa en mandig Maade Ende paa den smudsige Dag literatur, som paa den sig overalt yttrende administrative Corruption. Man tør maaskee sige, at den franske Nation, har i en lang Aarrække været uden Styrelse af en høiere Art. Man har kun været betænkt paa at opretholde den offentlige Rolighed, og dette var nødvendigt. Demagogikens Tumult er totale Blindhed, er Erkedumhed, er Aandens og Gemyttets Nat. I en saadan Nat krybe Slanger og Øgler omkring; man har stræbt at ødelægge denne fule Yngel; det var Pligt. Længe vare vi Vidner til en Rivalisering om Ministerporteseniller uden Storhed, uden Bærevidde, denne Gridskhed efter Porteseniller er tildeels qvalt. Alt er forberedet til at sætte Nationen istand til at reise sig og indtage den maaskee vigtigste Plads i det europæiske Statsystem; Alt er forberedet til at sætte en kraftfuld Regjering istand til at have en fast Villie og antænde et over Europa og den civiliserede Verden, skinnende Lys, men netop over denne Mangel paa Høihed, paa Villie, paa Lys føres der Klager. Den nuværende Regjering er uden indre Kraft; dette Vidnesbyrd gives den af dens meest hengivne Partigængere. Dette er det store Onde, hvoraf Frankerig lider; her er det paa høie Tid, at en Mand optræder, der har et fast Maal for Øiet, der forstaaer at vælge sig et ophøiet Standpunct, der forstaaer at gjennemtrænge og styrke dette Land, de hidtil kun er styret efter den mecaniske Administrations Regler og Former. Det mangler fornemmelig paa Associationsaand; hvor denne mangler, hersker intet Samliv, hersker kun en kraftløs Jndividualitet. Nu fremskyde kunde saakaldte Smaatalenter ligesom Paddehatte; de gaae under og forsvinde ligesaa hurtigt som disse. Man spidser Pennen til Selvroes; i Journalerne støder man i Trompeten; en Ordstrøm udfarer ogsaa af og til fra Tribunen; men dette Ordgyderi efterlader intet Varigt. Af Middelmaadighedens Flod kan kun en kraftfuld Aand udrive Nationen, der i høi Grad trænger til at anspores, der trænger til en aandig, men ikke til en administrativ, Spore, der trænger ikke til Reglements, men til et Liv, der ovenfra kan vække de utallige ædle Spirer, som det om sig gribende litteraire Ukrud truer at qvæle. Fremfor Alt behøver Nationen denne Impuls for at sige hvad den er. Efter det Jndre at dømme, er den ikke republicansk sindet: der har ingenlunde bestaaet, en Republik af 30 Millioner; der vil ingensinde kunne bestaae en saadan, med mindre det skulde være en foederativ Fristat, men denne ligger ikke i Nutidens Aand. En saakaldet Eenhedsrepublik af 30 Mill. Mennesker er enten Terrorisme eller Anarchie. Monarchiet er Nationens sande Støttepunct; men dette Monarchie maa være gjennemtrængt af Aand; kun saaledes kan Frankerig naae sit store Maal de blive Voldgiftsmand i Europa.