Almuevennen, 1842-04-27
Hvad kunne de nye Sogneforstandere virke til Fattigvæsenets Forbedring, (Sluttet. Betænke vi nu derhos, at opslidte afgaaede Hoveri Huusmænd, at afgaaede gamle Fæstebønder, deres Enke og stundom umyndige Børn, ikke have andet at holde sig til, for at undgaae Trang til Fattigforsørgelse end hvad Formue af rede Penge og Løsøre, de have erhvervet sig paa Fæstestederne; og at naar dette ikke forslaaer til at forskaffe dem Huusly og Ophold for paa deres gamle Dage, have de kun den troe Støtte: Fattigvæsenet, at holde sig til, – saa er det aabenbart, at ikke alene hele Fattigvæsenet paa Herregaards Fæstegodserne er i Godseiernes Vold, men selv alle affældige Gaard- og Huusfæstere med Enker og umyndige Børn, der ikke af egen oplag Formue kunne opholdes, er i Godseiernes Hænder til at kunne kastes paa Fattigvæsenet. – Siger man her: de faae dog, som oftest, Huusly og nogle Tønder Korn i aarlig Undertaxt (Aftægt) af Eftermanden paa Fæstestedet, hvilken Undertaxt godtgjøres denne hans Afgift til Herskabet, saa svares: ja vist faae de dette i Undertaxt, det vil sige under Haanden, Raade, saalænge Godseieren vil lade dem en Smule tilskrive i Eftermandens Fæstebrev – men lovlig forpligtet dertil er ingen Godseier, han kan ligefrem sig og gjøre: da J opslidte Huusmænd, og J affældige Gaardfæstere, eller J ældgamle ugiftelige Enker, ikke længere formaae at svare Afgiften, saa ryk kun ud, og giv Plads for de nye Folk, som jeg vil fæste mine Stæder til paa ny – og vil J ikke dette med det Gode, saa skal J med det Onde (nemlig ved Proce- og Dom). - Om de endog i sligt Tilfælde havde Børn, eller havde Fremmede, der gjerne lovede dem Aftægt og Huusly, hvis de maatte faae Stederne i Fæste efter dem, – det hialp intet, naar Godseieren ikke af Naade vilde overlade disse Fæste derpaa; the efter hans lovlige Eiendomsret kan han fæste bort til hvem han vil, og det saaledes, at aldeles ingen Aftægt eller Huusly tilskrives de affældige eller umyndige Fratrædende, der da kun har at søge Ly under Fattigvæsenets Vinger. - Og blive de Tiltrædende ikke ved deres Fæste forpligtede til at skaffe de Fratrædende Huusly og Aftægt, men det overlades til deres eget christelige Hjertelav at give, deres gamle Forældre eller Formænd dette, alt som de selv synes, – da skal vi see, at omtrent alle ny Fæstere, selv de Formuende, ville (efterat have pillet fra deres gamle Forældre eller Formænd alt hvad de have vælte dem ud paa Fattigvæsenet; thi den ene Vilkaarlighed, uden Garantii eller lovlig Forsikkring, føder altid den anden af sig. – Det hedder da har ikke Herskabet forpligtet os til den høieste Afgift, der kan gives, uden Afdrag for nogen Undertaxt til de Gamle eller de Skrøbelige, - og hvorfor skal vi da underholde dem – Ja spørg f. Ex. bare en Tyran af en Haandværkssvend, som prygler og forslaaer Drengene, der ere under ham, hvorfor han gjør dette – og han svarer strax, aa det er ingen Ting imod de gruelige Prygl, som jeg maatte døie, da jeg var Dreng! og derfor mener han, det er hans Svenderet at prygle Drenge igjen. - Ja, saa fordærvet er det menneskelige Hjerte, at hvad det selv føler og veed at være gruelig Synd og Uret, naar det er øvet af andre til uforskyldt Lidelse for sig, det griber det samme Hjerte, selv efter at udøve imod Uskyldige igjen – ret som det var en Glæde, at faae Magt og Leilighed til at kunne øve Herskesyge og Ondskab til den Uret og Fortrykkelse imod andre, som man selv har følt hvor stor og gruelig er. – Er det en Glæde, da er det en diævelsk Glæde, som kommer af den Vantro, at det er det ene Menneske og Herskab hernede over det andet, som gjør rig og gjør fattig, nedtrykker og ophøier, og at det slet ikke er den levende Gud og Herre heroventil, hvis Magt og Villie skal adspørges, naar der handles imod Trængende.