Den Vest-Sjællandske Avis, 1841-07-29
Den 26de Juni paakiendtes i Lands-Over- samt Hof= og Stadsretten følgende Sag: Dahl, Actor, contra Arrestanten Justitsraad og Hofskriver Andreas Schoubye og hans Hustru Tiltalte Catharine Schoubye, født Spiir. Denne mærkelige Sag har følgende Oprindelse. Da forhenværende Brygger og Rodemester Altschwager (som havde hensiddet i uskiftet Bo efter sin Kone, ifølge et Testament, der iblandt Andet fastsatte, at Boet efter den Længst levendes Død skulde deles imellem Begges lovlige Arvinger) døde om Aftenen den 18de Mai 1810, var Fru Schoubye, der som Søsterdatter af Altschwagers Kone var en formeentlig Arving efter hende, tilstede hos den Afdøde, hos hvem hun i de sidste Uger af hans Liv havde med enkelte Afbrydelser opholdt sig for at pleie ham. Hun lod samme Aften sin Mand hente; hvorefter de bleve enige om at sætte sig i Besiddelse af Adskilligt af hvad der forefandtes. Schoubye tog derpaa 400 Specier ud af et Chatol, og af et andet Chatol 2 kongelige Obligationer, hver paa 100 Rbd., lydende paa Jhændehaveren (hvilke han hjemme paategnede som ham selv tilhørende), samt en Obligation paa 1000 Rbd., hvilken han troede at lyde paa Jhændehaveren, men, da det Modsatte siden opdagedes, tilintetgjorde, saa derpaa maa søges Mortification. Videre tog han samme Aften af den Afdødes Seddelbeholdning 2 Sedler hver paa 50 Rbd., og gav dem til Tjenestepigen, sigende, at hun skulde have det, fordi det i Testamentet til hende Bestemte var for lidet. Fru Schoubye tog ved samme Leilighed særskilt en Seddel paa 50 Rbd., hvilke hun bestemte at anvende til sin Datters forestaaende Confirmation. Samme Aften og de følgende Dage, indtil Skifteretten den 20de Mai overtog Boet, borttoge de af Huset en Deel Effecter af Værdie henved 200 Rbd., hvilke de selv beholdt, med Undtagelse af en Guldmynt og nogle Sølvmynter, som Schoubye gav sin Søn, samt nogle Klædningsstykker, de gave deels til Pigen, deels til deres egne Tjenestekarle, som i flere Rætter havde vaaget over den Syge, om hvilken Borttagelse Schoubye og Frue vare lige gode. – Til Undskyldning for dette Forhold have de paaberaabt sig, at Altschwager deels specielt havde givet dem den største Deel af de tagne Effecter, under Vilkaar, at de skulde blive i hans Værge saalænge han levede, deels i Almindelighed skal have yttret, at han, da Schoubye, og Frue vare de Eneste af hans Familie, med hvem han havde Omgang og som vare gode imod ham, agtede at betænke dem fremfor de andre Arvinger, men dog ei kunde bestemme sig til nogen skriftlig Disposition, da han ansaae sig bunden ved Testamentet, og skal navnligen, efter hvad Fru Schoubye har udsagt, for hende have yttret, at hun vilde faae ikke Ubetydeligt efter ham, idet han tilføiede: "Naar jeg er død, lukker Du jo mine Øine, og er der saa Et og Andet, hvortil Du har Lyst, er Du jo den Første til det, naar Du blot vogter Dig for at lade de andre Arvinger vide Noget herom. Navnligen omde 400 Specier forsikkrer Schoubye, at den Afdøde havde udtrykkeligen sagt ham at have henlagt et Beløb i rede Sølv, og paaviist ham Stedet, hvor de laae; ligesom han og har paastaaet at have havt Arveladernes specielle Tilladelse til at give Pigen de 100 Rbd. J Henseende til de 2 Obligationer har hans Udsagn været vaklende og modsigende, om hvorvidt Arveladeren skulde have skienket ham dem.