Jyske Efterretninger, 1813-11-26
Blandede Efterretninger. Det østerrigske Hof=Erklæring til det Franske; Prag den 12te August 1813 ; (uden Moniteurens Anmærke ninger). Siden den sidste med Frankrig i Octbr. 1800 sluttede Fred søgte Hs. Apost. Maj. omhyggelig med denne Magt at oprette Venskab og giensidig Fortroelighed, men tillige ved dette Forhold Fred og Rolighed i Europa; man smigrede sig med, at den med den Franske Keiser indgaaede nøiere Familie=Forbindelse skulde bidragt til at indblæse Cabinetterne i Europa den At telse for uafhængige Statets Rettigheder og Besiddelser, hvoraf Hr. N. selv er besiælet. Men neppe var et Aar forløben, for Foreningen af hidtil uafhængige Stater, med Frankrig, og nye Sønderlemmelse af det tydske Rigslegeme opvakte andre Manters Forlegenhed, og ved den sørgelige Tilbagevirkning paa Nord=Europa opvakte hiin Krig, som antændtes 1812 imellem Frankrig og Rusland. Jngen veed bedre, end det Franske Cobinet, hvor inderlig Keiseren af Østerrig søgte ved alle Midler, at forekomm sammes Udbrud; hvilke u allige Livelser, har ikke den havt til Følge: Aldrig vil Europa anklage Østerrige derfor. Da Hs. M. Keiseren ikke kunne forskaffe sine Stater, som Krigsskuepladsen allevegne omgav, nogen lykkelig Neutralitet, som bestemte Troskaben mod nylig indgaaede Forbindtligheder, og Forhaabninger, at Alliancen med Frankrig skulde skaffe gode Raad, Gehør og befordre Fredens Tilbagekomst, hen til det Partie, som han tog. Ulykkeligviis blev Følgen anderledes. Jkke Felttogets glimrende Fordeele for 1812, ikke den beskrivelige Ulykke ved Enden af samme omstemmede det Franske Regiment. Dog greb Hs. M. det Øjeblik, da en giensidig Krastlø hed standsede Krigs=Operationer: ge, for at tilraabe de krigførende Magter Freds=Ordet, men da dette vilde kun finde Jndpas ved at underhold en Armee, som lovede kraftig Medvirkning for det Partie, som nærmede sig H. Maj. Hensigt og Grundsætninper, saa besluttede han at opfordre sine Undersaatter Mod og Patriotismus. Den foreslagne og af bragt Partierne antagne Conares, forsamlede sig midt under Krigsræstningen, som Underhandlingernes gode Virkninvilde giøre unyttig; men i modsadt Tilfælde ved nyestrængelser maatte frembringe det fredelige Resultar som H. M. hellere søgte at opnaae, uden Blods Ud delse. Næst den Tillid som de stridende Magter skiænde H. M., erholdt Keiseren ved at indrømme Vaabe, stilstandens Forlængelse, som Frankrig havde holdt novendigt for Underhandlingerne, ogsaa dette, at han fremlagde Beviis paa sit Maadehold i sine Grundsætnings og Hensigter. Congressens Gang lod ingen Tvivl tilbege om Frankrigs upaalidelige Freds=Ønsker; de franCommissairers nølende Ankomst, Utilstrækkeligheden i deres Fuldmagt angaaende Formaliteter, der finkede i stor Deel af den nerstattelige Tid i de saa tilbagebleve Dage, tilkiendegav at det Franske Cabinet ikke vilde i Fred, som Østerrig og de allierte Souverainer ønskede eller maaskee betiene sig af dette Forslag til Underhanlinger for at afdrage Østerrig fra de Magter, som Grundsætninger havde forenet sig med det, før end deres Forbindelse ved Tractaten var helliget. Jvrige end nogensinde, griber Østerrig nu Vaaben med disse for at stille en sikker Borgen for Fred under Ægiden i en Forening imellem ualhængige Stater, og vil in efterlade for at opnaae dette Maal.