Corsaren, 1843-03-17
"Kjære Fader! Det var en Feiltagelse, at jeg i mit sidste Brev bad Dig om 5 Rbd. til at indløse min sorte Kjole. Til Beviis herpaa sender jeg Dig 100,000 Rbd. Jeg har ikke flere Smaapenge, ellers sendte jeg flere. Skuldeder være et Gods i Din Egn, som Du havde Lyst til, saa kjob det. Paa en Tønde Guld meer eler mindre kommer det ikke an. Ley vel! Hils min Moder og mine Sødskende. Den Vakke Silketøi med nogle smaae Diamanter indlagte deri er til dem." "Jeg gad vidst, hvad den Gamle vil sige, naar han faaer det Brev. Først vil han troe, at jeg er bleven gal; men saa seer han de 100,000 Rbd.; saa troer han, at de ere falske; naar han saa faaer at vide, at de ere ægte, siger han: Det kan jeg saagu ikke begribe. Jeg ikke heller, kjære Fader." "Grev - -" meldte en Tjener i splinternyt Livree. "Ah, min kjære Greve, velkommen! Jeg er strax til Deres Tjeneste, jeg skal blot forsegle et Brev." "De spiser da hos min Onkel idag?" Jeg kommer for at hente Dem." "Tak, Tak, kjære Greve!" "Hor nu, min Ven, de 10,000 Rbd., vid talte om igaar?" "De ligge der; det er bedst, De faaer Demvi spise hos Deres Onkel." "Ondskabsfuld, altid ondskabsfuld! Kjendte jeg Dem ikke saa godt, kunde jeg blive vred paa Dem." "De har Ret, Greve; thi det gaaer formodenlig Dem som mig: skjøndt vort Bekjendtskab kun er to Dage gammelt, kjender jeg Dendog til Grunden." En Tjener meldte, at Vognen holdt for Døren, og man kjørte. Man vil af denne lille Scene have opdaget, at vor Helt for det Første havde foresat sig at nyde Livet. Han beboede ganske ene en heel Gaard, han holdt Lakaier, Tjenere, Heste og Vogn, og han holdt mange andre Ting. Han var Byens første Dandy og aspirerede til at blive den eneste, thi han ruinerede næsten ale de andre ved at bringe det i Mode at betalet contant. Skrædderlauget voterede ham i denne Anledning et Par Æresbuxer. Om hans Rigdom fortalte man forhausende Ting, og han gjorde sig virkelig heller ingen Umage for at skjule den. Engang spurgte han i Spog en Dame, om hun vilde forlove sig med ham. "Jkke om De saa forgyldte mig," var Svaret. Det kunne vi da probere, sagde han, og lod gjøre et heelt Futteral af Guld, hvori Damen magelig kunde passe. Nu var hun villig til Forlovelsen, og han erklærede til sine Venner, at han vilde gifte sig med hende, saa vilde Forgyldningen nok gaae af. Men det vil blive nodvendigt at opsætte Fortællingen om alle hans Fatalia i denne Periode til en anden Gang. Kun saa meget være sagt til Ære for ham, at Jetsmark i denne Tid næsten ikke kunde gjøre Andet end takke "den ædle ubekjendte Velgjører," snart paa Asylernes, snart paa Asylstolernes, snart paa Velgjørenhedsselskabets, snart paa andre Vegne. Den stakkels Mand kunde snare ikke finde flere nye Taksigelsesformer, haer Dag rev han sig i Fortvivlelse en Tot Haar ud, sommetider endog to, og tilsidst ønskede han af Hjertet alle ædle ubekjendte Velgjørere Fanden i Vold. Han fik for en Deel sit Ønske opfyldt; thi vor Helt mærkede snart, at man ogsaa kunde blive træt af, ikke at bestille Noget; kjed af at leve her reiste han udenlands. Vi maae for at forfølge denne Fortællings Gang ogsaa opsætte Beretninge om hans Udenlandsreise og om de Eventyr, han under den oplevede, om de Kundskaber, han samlede, de Bekjendtskaber han gjorde, til en anden Gang. (Slutningen findes i Jndmaden.)