Aalborg Stiftstidende, 1844-07-27
Det har forundret mig meget, at den kgl. Commissarius har blandet Bladene ind i denne Sag, som om de Følelser og Ønsker, der bevæge sig hos de Deputerede, alene skulde have sit Udspring af de Opfordringer, som findes i Bladene: jeg paaskjønner de Blades Værd, af hvilke jeg har tilegnet mig mangen belærende Artikel, men jeg tør for mit Vedkommende paastaae, at hine Følelser og Ønsker have en langt dybere og fastere Grundvold, end at et Blad enten skulde kunne tage eller give dem, og heri ville vistnok mange Medlemmer med mig være enige. Overretsproc. Jespersen talte for Andragendet og bemærkede, at man ved i det foregaaende Stændermode at knytte Betingelsen om en friere Forfatning til Forslaget om Stændercommitteer, ikke havde overseet, at hindringer forinden maatte bortryddes og Forviklinger udjævnes, men antog, at den paatænkte nye Jnstitution først da vilde tilfredsstille Folkets Ønsker ialmindelighed, naar det endelige Maal for Samme blev udtalt. Selveier Lydersen stemte mod Andragendet, idet han kun betragtede Constitutionsvennerne som politiske Skomagere, efter den tydske Opdragelsesraad Campes mærkelige Skildring. Han henholdt sig tillige til Udtoget af Kofods Verdenshistorie, hvori der fortælles, at Partierne i Polen sønderreve hinanden lig rivende Ulve og glubende Tigere" og at de Store levede i svinsk Overdaad medens de Ringere vare undertrykte. Med disse Anskuelser, som han troede stadfæstet i flere constitutionelle Stater, kunde han naturligviis kun stemme mod Andragendet og udgav dette tillige for Bondens Mening i hans Valgdistrict. Propr. Jensen var enig med den sidste Taler i Henseende til de Egenskaber, han ønsker en Regent skal besidde, men netop fordi han har viist, at man ikke kan tillægge flere af vore Souverainer hine Egenskaber, fandt han sig foranlediget til at tiltræde Propositionen. Med Hensyn til Stemningen i 1840 og nu og Lydersens Yttringer om at det i hans Valgdistrict ogsaa i 1840 havde været let at bringe Petitioner for Souveriniteten tilveie, erklærede Jespersen og Jensen, at det var dem bekjendt, at der i deres Egne blev arbeidet for saadanne Petitioner, men at det kun lykkedes i et høist ubetydeligt Omfang. Fabrikant Dalgas, sluttede sig til Proponenten og bekræftede hans Udsagn, Han havde kun at tilføie, at Stændernes Andragender i en friere Retning ere blevne upaaagtede, at hvad Regjeringen i saa Henseende har indrømmet, ikke har strakt sig videre end til meere specielle og indskrænkende Foranstaltninger, imedens derimod Petitionerne og meer indgribende ere blevne ubønhørte. Folkets Forlangende har været en friere Udvikling af vore Samfundsforhold, og navnlig, at Finantsbudgetterne maatte undergives Stændernes Bedømmelse; men i dets Sted have skjærpede Forholdsregler virket, at flere afFolkets naturlige Rettigheder ere blevne indskrænkede, og de senere Aars Erfaring bekræfter, at Kongen behøver en stærkere Støtte til at tilveiebringe Besparelser i Finantsforvaltningen. Hvad Under da, at Folket er blevet misfornøiet, og i gjentagne Andragender udtaler sin Trang til en friere Udvikling Vor Pligt er det, at bringe denne Udtalelse fremfor Kongen. Justitsraad With talte for en Committee og ønskede, at Spørgsmaalet om en friere Udvikling af vore Samfundsforhold aldrig maa uddøe. Auditeur Roulund, stemte for en Committee og gjorde det med den fulde Overbeviisning, at faae vi ikke snart en Constitution, staae vil Fare for, maaskee inden ret længe, at miste vort Modersmaal, vort Fædreland og vort gamle, kjære, danske Navn, "Jndførelsen af en Constitution – yttrede Apotheker Køster bør aldrig skee ved en overraskende Omvæltning af vor Statsforfatning. For at vi da ingensinde skulle komme i et saadant Tilfælde, hverken saaledes som hiint fjernt boende Folk, der med opplantede Bajonetter udenfor Kongens Slot tiltvang sig en constitutionel Forfatning, ei heller som vort Naboland, hvor Regjeringsformen efter faa Ugers Forberedelser blev omdannet, troer jeg, at vi bestandig bør holde det Spørgsmaal ilive, hvorledes Øiemedets Opnaaelse skal forberedes. Jeg maa derfor stemme for en Committees Nedsættelse, og maa tiltræde det af Proponenten antydede Middel til, at Kongen kan komme til Kundskab om, paa hvilken Maade Folket troer, at dets Ønske rettest kan opnaaes." Af Kjøbmand Müllers Tale hidsætte vi Følgende: Hvad angaaer de Vanskeligheder, som, med Hensyn til de statsretlige Forhold til Hertugdømmerne, Arve successionen derunder indbefattet, siges at stille sig iveien, da troer jeg, at man idetmindste for Slesvigs Vedkommende dog vel nu er kommen saavidt, at der ikke i denne Henseende længer er nogen Hindring. Aarsagen til at vi endnu ikke ere komne videre maa vistnok søges i at Regjeringen. vil en anden Vei end Folket; hvis Regjeringen vil slippe Absolutismen, da skulle vi see, at de saakaldte Vanskeligheder vilde forsvinde som Avner for Vinden. Men Jntet er skeet fra Regjeringens Side. Jstedetfor at agte paa den Røst, der nu flere Gange har lydt i Adresser og Petitioner om Folkets Trang til en fri Forfatning, bød Regjeringen os i forrige Session en ny og 5te raadgivende Forsamling, der, efter dens Bebudelse og de af den kgl. Commissarius meddeelte yderligere Oplysninger, maatte betragtes som Noget, der snarere vilde føre tilbage, end frem. Vi staae nu atter i Begreb med at henvende os til Kongen med en Petition om, at han vil tage Jnitiativet til at ind fore en fri Forfatning, der gjengiver Nationen den Andeel i Statsbestyrelsen, der oprindelig tilkommer den. Vi henvende os til ham med saameget mere Tryghed, som han jo dog fornuftigviis maa ville fremme Danmark politiske Udvikling. Jeg kan og vil ikke opgive den Overbeviisning, at han, som paa Rigsdagen den 17de Mai 1811 modtog Kronen af det norske Folk, og derved erkjendte Folkets uimodsigelige Ret til at bestemme dets Regjeringsform, at han, der hist saaledes ikke blot var Frihedens Talsmand men dens Skaber, ikke skulde mene det ligesaa med os. Dog, Kongen er som andre Fyrster kun et Menneske, han kan ei stole paa sine Omgivelser, navnlig ikke naar Talen er om Tilstanden i Landet; han trænger til at modtage nøiere Beretninger, og til at den nogne Sandhed kan trænge frem- og naae hans Øre. Mænd, der besidde Kraft, Mod og Villie til i Skrift og Tale at yttre sig over Statstyrelsens forskjellige Brøst, der efter deres Kundskaber og Vilkaar kunde gjøre Fordring paa Ansættelse i de høieste Poster i Staten, har man undertiden seet forfølges lig de laveste Forbrydere. Dog det vil maaskee snart faae en Ende. Kammerherrerne Benzon og Lüttichau stemte moden Committee, naar Sagen skulde angaae meer end det tidligere kgl. Forslag om Stændercommitteer; ligesaa Ritmester Friis, ligesaa Cancelliraad Jngerslev (hvem man tidligere har troet at tilhøre det mere frisindede Parti og ligesaa Kammerraad Schiøtt. Overkrigscommiss. Holst stemte for en Committee. Gaardmand Ole Kirk, hvem det frisindede Parti ogsaa tidligere feilagtigen har tilegnet sig, stemte moden Constitution, som han frygtede for – sandsynligviis mis ledet af den psendoliberale Deel af Godseierclassens Bestræbelser imod det uprivilegerede Hartkorn - vilde skade Bondestandens Kaar idet han i det Hele antog, at Alt hvad Bondestanden attraaede, var Lettelse i Byrderne! Godseier Nyholm, der forrige Gang stillede Tillægsamendementet til Jndstillingen og Stændercommitteer, yttrede om disse; Vi have saa mange Raad og Raadgivere i Landet, at hvis man blot vilde følge de Raad, disse give, saa vilde vi være vel forsynede; at indføre en ny raadgivende Jnstitution, vilde kun være at spilde baade Penge og Tid, og det var altsaa ikke noget ubetimeligt Ønske, at vi, førend vi gik ind paa den foreslaaede Jdee, vilde see et endeligt Maal, til hvilke de skulde føre."J nærværende Session har den høitagtede kgl. Commissarius yttret, at det ikke er at tænke paa at indføre en constitutionel Forfatning, førend Forholdene mellem de forskjellige Statsdele ere ordnede. Dette er vist ogsaa en Sandhed, men jeg gad dog vidst, hvorledes disse Forhold paa nogen anden Maade kunne blive ordnede end netop ved Jndførelsen af en Constitution; hvorledes troer man, at Slesvig, der stedse har viist Stræben efter at forene sig med Holsteen, og det vistnok fornemmelig af Hensyn til materielle Jnteresser, fordi Holsteen, idetmindste tilsyneladende, har Ferrettigheder for Danmark, – at Slesvig, siger jeg, vil forene sig med Kongeriget, førend dette har faaet en fri Forfatning, Dette er sikkerligen det eneste Middel til at løse Forviklingerne; thi Slesvig vil da af samme Grund, som det for sluttede sig til Holsteen, nærme sig til Danmark, idet Danmark vil kunne faae en friere Forfatning, end Holsteen, eftersom dette sidste hører til det tydske Forbund. Jngenlunde er det min Mening, at Holsteen ikke skulde vedblive at høre til den danske Stat, tvertimod haaber jeg, at dette Hertugdømme bestandig skal udgjøre en Deel af Kongeriget Danmark, og det har glædet mig at høre i denne Sal talt i samme Retning.