Berlingske Tidende, 1828-12-20
Ægina, den 16de October. Paa Candien er der udstedt følgende Opfordring: Raadet i Creta til de Cretensiske Udvandrede. Nye, uophørligt paa hverandre følgende Stire krone vore Bestræbelser, og ville befæste vort Fædrelands Frihed. Det følen nu mere end nogensinde, hvor nødvendig deres Nærværelse er det. J sin Gjenfødelses Øjeblik seer det dem med Smerte hist og her adspredte. Jdet det aabner dem sine Arme, indbyder det dem til, igjen at komme i dets Skjød, at vende tilbage til dets blodbestænkte Jordbund. Cretensere, Eders Medborgeres, Eders Brødres Arme have næsten ganske renset vore Forfædres Land fra Nærværelsen af den christelige Ravns og Menneskehedens Fiender; de vedblive, at forjage dem fra alle dets Deele. De have befriet Provindser, hvis Gjenoplivelse fordrer Medvirkning af Flere af Eder, og i hvilke i kunne finde Lettelse i Eders Ulykke. Eders Fiender have udtømt deres Kraft, men i deres Udmattelse har Gud forhærdet deres Hjerter, ligesom han forbærdede Phargos Hjerte, til Befrielse for Jsraets Folk. Jmidlertid forfulgte Pharao med fine Armee, et Folk, som unddrog sig hans Tyrannie, imedens vore Muselmænd, langt grusommere end han, uden Medlidenhed have nedsablet de fredelige Christne, som, passende deres Forretninger ere blevne tildage i Feighedens Opholdsteder, de faste Pladser og deres Omgivelser. Heraklea (Candia), flere omliggende Lands boer, Districterne Knasso og Chersones, fremdeles Rethymos og flere andre Steder have seet deres Gader bedækkede med Tusinde, af sønderrevne Liig, beklagelse sværdige Offre for Barbariet; hvilke Eders Nærværelse havde kunnet unddrage fra vore Fienders Sværd. Tyrkerne ere ikke meere istand til at modstaae vore Bestræbelser. Fra nu af beholde de intet Støttepunct tilbage uden Fæstningernes Volde; men naar vi ogsaa trænge dem, ville de ufortøvet overgive os dem; de ville endeligen overlevere os vore Forfædres Arvedeel, som de nu i over halvandet Aarhundrede som ulovmæssige Erobrere have havt i deres Magt. Cretensere, Lader ikke Eders Mod synke ved de Rygter, som vore Fienders Organer udsprede over Uvisheden i vor politiske Existents. Vor Beslutning, at blive frie eller døe, maa naae sig Øjemed. Vor Udholdenhed, men fremfor Alt de tre høie forbundne Magters Beskyttelse, ville føre vort Foretagende til Maalet. De have flere Gange beskyttet Menne skeheden, ligesom de den Dag i Dag beskytte vor hellige Sag. Disse ophøiede Herskere ere de samme, som ikke taalte Slavehandelen; hvorledes vilde de kunne faae det over deres Hjerte, nu paa Naade og Unaade at overlade saa mange Christne, deres Religions=Forvandte, til vilde Barbarer, som stedse ere beredte til, at opoffre dem, Skulde de ikke foretrække, at fordrive disse Barbarer med deres egne Vaaben, for at redde Christne? Hvo af disse mægtige Monarker veed ikke, at der før og efter vor Revolution aldrig have været grusommere og umenneskeligere Tyrker, end de paa Øen Creta? Eller torde vi tvivle om, at de ikke skulde kjende, paa den ene Side vore Opoffrelser, vore Anstrengelser, vor glimrende Daad, og paa den anden, vor Ulykke, de Strømme af Blod, som vi have udgyder, det Slaveri og de Lidelser, som vi have udholdt, for at gjenvinde vore politiske og naturlige Rettigheder, have Cretenserne maaskee Hæmpet mindre, end ethver andet af Grækenlands Folk, Have de end i nogen Tid paalagt sig Tvang, ene i den Hensigt at standse den Blodsudgydelse, som de Egyptiske Horder dagligen foranledigede, tør man da anklage dem for, siden efter at have forsømt et Øieblik, til paa det meest glimrende at vise deres faste Beslutning : at afryste deres utaalelige Aag, eller døe? Hvilken anden Deel af Grækenland frembyder saa mange og saa skrækkelige Lidelser, som Øen Creta, for at opvække de store christelige Magters medlidende Jnteresse?" (Her skulde man have undtaget Mesolongi, bemærker Abeille grecque). I have derfor Jntet at frygte. Skynder Eder med, at lle Fædrelandet til Hjælp i dets Kamp, saavel J, der ved Eders Jndsigter og Erfaringer kunne bidrage til at ordne dets Anliggender, som J, der ved Eders Vaaben nu, som før, kunne opretholde de Svage iblandt Eders Medborgere. Kommer endeligen ogsaa I herhid, som i et andet Land lide Hunger, kommer, for at mætte Eder ved Eders Fødelands, Eders egen Arvedeels, Frugtbarhed. Kommer, J ere Alle nødvendige for Fødelandet. Denne ømme Moder indbyder Eder, idet hun besværger Eder ved de hellige Manes af saa mange Martyrer for deres Religion og deres Rettigheder, ved det Blod, som de have udgyder, og hvormed næsten ethvert Sted i dette Land er vædet Hun besværger Eder ved vor Kamps Hellighed og endeligen ved hiint hellige Væsen, som staaer os bi i vort Foretagende, ikke at være døve for hendes Stemme. Hun protesterer tillige paa samme Tid for Gud og Alverden og for sine Børn, som kjæmpe for hendes Befrielse, imod alle dem iblandt Eder, som endnu ere istand til, at tillukke deres Øre og blive ligegyldige ved denne OpforZizise, den 10de (22de) September 1828. Medlemmerne af Raadet: N. Ockonomus, A. Stephanaky, A. Pappadaky, A. Aretini, M. Kaloudi, Theocare Agataky, A. Kannoukaky, Georg Ærkepræster, af Sphakia, Andreas Phassouli, Johan Micael, D. Boltzoglai, Georg Rönier, G. Mariakay.