Viborger Samler, 1842-11-10
(Hermed følger Tillæg.) Hansen Viborg Stænderforsamling, Fjortende Møde. (Forts.) Den kgl. Commissarius fandt det af Oliemøller Schytte oplæste Andragende at være af en særdeles mislig Beskaffenhed, og fraraadede at indgaae med et saadant eller endog blot at tage Sagen under Commiteebehandling. Angaaende den i Andragendet foreslaaede Sammentrædelse af Delegerede fra alle fire Stænderforsamlinger, der skulde søge at ordne de statsretlige Forhold imellem Statens forskjellige Deele, samt gjøre Forslag saavel herom som om Jndførelsen af en friere Forfatning bemærkede han, at saa villig han end var til at erkjende den i Stænderne udviste Dygtighed og Jnteresse for de offentlige Anliggender, betvivlede han dog meget, at derskulde være mange af sammes Medlemmer, der havde det Overblik, som behøvedes til at bedømme hine Forhold, ja endog til deri at tage Jnitiativet, – at han troede, at netop de Mænd, som vare nærmest ved at være denne Opgave voxne, vilde finde størst Betænkelighed ved at indlade sig derpaa, – ligesom det vel og var tvivlsomt, omValget vilde træffe dem, der bedre end de Øvrige vilde være istand til at bearbeide en saadan Sag. "Der er dernæst en anden Omstændighed, yttrede fremdeles den kgl. Commissarius, som vilde gjøre den foreslaaede Fremgangsmaade særdeles betænkelig. Det er bekjendt, at derunder visse Forudsætninger kunne møde vanskelige Spørgsmaal angaaende den fremtidige Succession i de forskjellige Statsdele, og det er vistnok en Gjenstand for Kongens Omhu, at faae disse Forhold ordnede; men til den Ende kunde det maaskee være nødvendigt at træde i Forhandlinger med andre Fyrstehuse og med flere tildeels mægtige Stater. Naar og paa hvilken Maade dette bør skee, er vanskeligt at bedømme for dem, der ikke nøie kjende Forholdene; men det er indlysende, at det ikke vilde tjene til disse Underhandlingers Fremme, naar de bleve indledede ved Noget, der havde Udseende af en folkelig Jmpuls til Jndførelsen af en friere Forfatning. Disse Forhandlinger maa vistnok efter deres Natur drives med megen Delicatesse, og kræve Hemmelighed." Endvidere formeente den kgl. Commissarius, at den i nærværende Andragende forebragte Sag vilde komme i Collision med og virke forstyrrende for de paatænkte stænderske Comiteer. Og med Hensyn til Proponentens Tvivl om, at Jndførelsen af disse vilde lykkes, fordi formeentlig den almindelige Stemning var derimod, paaberaabte den kgl. Commissarius sig den store Jnteresse, hvormed mange constitutioneltsindede Mænd i den roeskildske Stænderforsamling vare gaaede ind paa hiin Jdee, f. C. Etatsraad Hvidt (der i den foregaaende Session havde indbragt den kjøbenhavnske Petition om Skattebevillingsret) og Professor Clausen (der iaar var Forsamlingens Præsident og i 1840 var Referent i Sagen angaaende Modificationer i Stænderinstitutionen), – ja selv Candidat Lehmann, der som bekjendt var en af dem, der stærkest havde erklæret sig for Ønskeligheden af en constitutionel Forfatning, havde troet, at man for Øieblikket burde hvile ved denne Indretning; – og et af Procuranaar saarørentor Christensen stillet Amendement, som med nogen Modification faldt sammen med nærværende Proponents Forslag, var blevet afviist med 51 Stemmer mod 11. Det var altsaa klart, at den roeskildske Forsamling var imod et saadant Andragende, og at Stemningen i Hertugdømmerne endnu langt mere vilde være derimod, kunde neppe være tvivlsomt, en saadan Tingenes Orden, som nogenlunde kunde stemme overeens med Anskuelserne i Kongeriget, forkastede man der aldeles. Den Første, der efter Commissarii Tale tog Ordet, var Auditeur Roulund, der yttrede: Jeg maatte rødme, om jeg eet Øieblik kunde troe, at jeg behøvede at opmuntre jydske Mænd til at understøtte nærværende Andragende. Jeg skal derfor ikke spilde et Ord herpaa, da jeg føler mig overbeviist om, at det staaer klart for Enhver, at ikke blot Jyllands, men hele Danmarks spændte Opmærksomhed i dette Øieblik er henvendt paa Forsamlingens Beslutning. Hvad mig angaaer, stemmer jeg naturligviis ubetinget for, at der nedsættes en Comitee. Kjøbmand Müller sagde, at han reiste sig, for høit og tydeligt at udtale, at ogsaa han havde sluttet sig til de Mænd, som sætte Borgerfriheden over Alt, og som først da finde Tilfredsstillelse, naar Danmark indtager sin Plads i Rækken af Europas constitutionelle Stater. Han stemte for en Comitee, ligesom ogsaa Fabrikant Dalgas, Sognefoged Jacobsen, Proprietair Wandborg og Oberst Brock, der meente, at Comitee=Behandlingen da kunde finde Sted enten særskilt eller i Forening med Propositionen om de stænderske Comiteer. Derimod forsikkrede Selveier Lydersen, at den tidt omtalte Trang til en friere Forfatning aldeles ikke fandt Sted, samt at det skulde være ham en smal Sag, hvis det behøvedes, fra Beboerne af det 18de Valgdistrict, som ikke ønske nogen Forandring, at skaffe ligesaa mange Underskrifter i denne Retning, som der vare paa hine til Forsamlingen indkomne Petitioner og Skattebevillingsret. Dernæst udviklede han historisk (nævnende Gregor den 7de, Oluf Hunger, Svend Grathe, Valdemarerne o. s. v.), hvad Bønderne skyldte de souveraine Konger; i hvilken Digression Præsidenten fandt sig forpligtet til at afbryde ham. - Ldsovepkt. Jespersen yttrede blandt Andet: "Jeg anseer det for at være en ligefrem Pligt for Nationens Repræsentanter, at de udtale, at de samme Ønsker, som næredes i 1840, endnu ligesaa varmt, ligesaa inderligt deeles af Folket, at Folkets Haab nu, som dengang, hænger ved Kongens Liv, at Folket haaber, at den Fyrste, i hvis sjeldne Lod det faldt at skjænke et forhenværende Broderfolk en fri Forfatning, ogsaa vil deelagtiggjøre det Folk, som Han nu regjerer, og som Han elsker med ikke mindre Kjærlighed, i den samme Lykke. Det har gjort mig ondt at høre et Medlem af Bondestanden udtale sig i en anticonstitutionel Retning, som om Folket ikke ønskede en fri Forfatning. Jeg troer, at dette hidrører fra en Misforstaaelse, en urigtig Opfattelse af Souverainitetens Forhold til Bondestanden. Derpaa beviste denne Taler, at det var Tidsomstændighederne og i alt Fald Frederik den Sjette, men ikke Souverainiteten, som Bondestandens Emancipation skyldtes. Kammerjunker Lüttichau formeente, at alle de Medlemmer, der hidtil havde anbefalet det foreliggende Forslag, ganske havde overseet de interessante bemærkninger, som den kongelige Commissarius havde meddeelt, og at det navnlig, hvad denne havde berørt om vort Lands Forhold til andre Stater i Henseende til Arvefølgen, maatte gjøre Forsamlingen det meget betænkeligt at indgaae med nærværende Andragende, – samt at Forsamlingen derved vilde komme i en besynderlig Collision med Propositionen om de stænderske Comiteer. - Gaardeier Black meente, at naar en Forsamling af 50 udvalgte Mænd ikke kunde give Kongen gode Raad, saa kunde vist endnu mindre nogle Enkelte gjøre det, og at en saadan Forsamling vist vilde blive som et nyt Regjerings=Collegium eller Statsraad ved Siden af de gamle, der dog ikke trængte til saadan en ny Støtte. - Ogsaa Kammerherre Benzon fraraadede paa det bestemteste at tage denne Sag under Behandling: Ønsket var baade ubetimeligt og utaknemmeligt, i det Øieblik da Hs. Majestæt var gaaet Stændernes Ønske om en Udvikling af Jnstitutionen imøde ved Forslaget om st. Comiteer; - og han antog det for utvivlsomt, at ingen i Forsamlingen satte den Priis paa de offentlige Blades Roes, at han udtalte sig for at vinde den Laurbærkrands, som disse tilbøde, og som mildest talt var uden Betydning, ligesaavel som den Daddel og de bittre bemærkninger, hvormed de vist vilde vide at ledsage deres Foredrag, der havde yttret sig i en modsat Retning maatte være disse høist ligegyldig og uden videre Virkning. - Proponenten yttrede, at han følte sig smerteligt berørt ved den foregaaende Talers høist mærkelige Yttring om de offentlige Blade, og spurgte Præsidenten, om han fandt Anledning til at foreholde ham det Upassende deri. Med Hensyn til Spørgsmaalet og Sagens Jndflydelse paa Arvefølgen, vedblev Proponenten: Dette Punct er vist meget deelicat, men jeg er ikke Diplomat, jeg kjender ikke de hemmelige Statsforhold, og kan kun betragte Sagen fra mit Standpunkt. Paa den anden Side kan jeg ikke fordølge, at der er en Stemning i Folket, der vilde kunne udarte, naar der ikke i Tide blev meddeelt Regjeringen Kundskab derom, og aff denne taget behørigt Hensyn dertil; thi hvis dette ikke skeer, vil denne Stemning kunne udvikle sig i en Retning, hvis Resultat man ikke kan forudsee. Dette er et Factum, og det er dette, som især har bevæget mig til at fremkomme med min Proposition. - Præsidenten formeente og Kmherre Benzon erklærede, at hiin Yttring var kun sagt i Almindelighed og aldeles ikke indeholdt noget Angreb paa Proponenten. Denne bemærkede, at han fandt sig tilfredsstillet, ved denne Erklæring, men at den omhandlede Yttring dog i saa Fald syntes overflødig. - Justitsraad Estrup og Stiftamtmand Rosenørn erklærede sig imod en Comites Nedsættelse; og i Anledning af Yttringer i den Sidstes Foredrag svarede Proponenten: Jeg vil indrømme, at der gives Mænd i Samfundet, hvis Mening er af betydelig Vægt, og som ansee det for deres Overbeviisning, at den Trang, som her er udtalt, ikke existerer; men jeg troer ogsaa, at mange af disse Mænd ere stillede paa et saadant Standpunct i Samfundet, at de ikke kunne blande sig blandt Folket og erfare dettes Mening, og jeg troer, at den Auctoritet, som de besidde, og det Characteristiske der udmærker dem, nemlig Visheden om, at de ikke ville afvige fra en Mening, som de engang bestemt have ud alt, bevirke, at de, der komme i Berøring med dem, ikke gjerne indlade sig med den i Samtale om politiske Stridsspørgsmaal, og at de saaledes kunne forblive uvidende om deres Medborgeres Anskuelser. Dette troer jeg at burde bemærke, for at gjøre det forklarligt, hvorledes det er muligt, at i een og samme Forsamling de værdigste og bedste Mænd kunne være af forskjellige Meninger og et saadant Factum som Tilstedeværelsen af en vis Følelse eller Trang hos Folket. Ligeledes Justitsraad With: Jeg maa give Stiftamtmand Rosenørn Ret, naar han har sagt, at Mange, der for stode i Spidsen for de constitutionelle Bevægelser, nu have trukket sig tilbage; men der kunde tænkes andre Grunde hertil end Overbeviisning om, at deres tidligere Bestræbelser vare feilagtige. Ved at læse andre Landes Constitutioner, finde de, at de, der ere givne godvillig af Fyrsterne, ikke i den Grad tilfredsstille deres Fordringer, som de, der ere fremtvungne ved Omstændighederne, og derfor gives der Mange, som troe, at det var bedre at bie, indtil Omstændighederne fremkaldte en Constitution, end strax at søge at bevirke en saadan. De, der tænke saaledes, ere naturligviis Ultraer, til hvilke jeg ikke hører. Stiftamtmand Rosenørn bemærkede: Jeg maa i Anledning af Proponentens Yttringer tillade mig at gjøre opmærksom paa, at Enhver, der, endog kun fra den Tid, han studerede, kjender noget til de philosophiske Theorier om den bedste Statsforfatning, ogsaa vil vide, at enhver Statsforfatning har sine store Mangler, og at de lærdeste og meest erfarne philosophiske Forfattere, der have skrevet over Statsvidenskaberne, aldrig have kunnet blive enige om dette Spørgsmaals Afgjørelse. Ritmester Friis, Kammerraad Aagaard, Cancelliraad Møller, Gaardeler Ostenfeldt (fordi Folk i hans District havde i de sidste 2 Aar faaet andre Tanker) og Biskop Tage Müller erklærede sig mod Nedsættelsen af en Comitee; ja Stiftsprovst Schjødte ansaae det endog for en hellig Pligt at fraraade en saadan. – Apotheker Koster meente, med Hensyn til de oftere berørte hemmelige Statsforhold og Underhandlinger med fremmede Fyrstehuse, at det var vigtigt, at Kongen, for han i saa Henseende tager nogen endelig Bestemmelse, faaer Folkets Stemme at høre; en friere Forfatning vilde gjøre Regjeringen stærk til alt Godt, og det var netop Kraft, vi ønskede Regjeringen. Den kongelige Commissarius tog derpaa Ordet og erklærede, at han vor forlegen med hvad han skulde sige i Anledning af de stedfundne Discussioner; thi det forekom ham ikke, som Nogen havde indladt sig paa de afham anførte Grunde for det Utilraadelige i at indgive et saadant Andragende. Da han nu, efter de faldne Yttringer, ikke ansaae det for usandsynligt, at en Comitee vilde blive nedsat, vilde han anbefale denne at tage de oftere fremsatte Betænkeligheder og Vanskeligheder ved en Constitutions Jndførelse under nuværende Forhold under nøiagtig Overveielse, og ikke at blive staaende ved almindelige Tallemaader. – Paa Præsidentens Forespørgsel erklærede Proponenten, at han ikke fandt sig beføiet til at afgive Andragendet til Comiteen for Jndførelsen af stænderske Comiteer, da Sagens Vigtighed fordrede selvstændig Afgjørelse. – Udfaldet af Afstemningen er alt omtalt. Den, som besørger disse Uddrag af Stændertidenderne, beder Stiftstidendens ærede Abonnenter at undskylde, at Slutningen af nærværende vigtige Sag først nu, saalænge efterat den er udkommen i Stændertidenden, bliver meddeelt i dette Blad. Grunden dertil er det indskrænkede Rum, som i Almindelighed er ham indrømmet til disse Uddrag. Men for Fremtiden skal han tillade sig, naar Sager af større Vigtighed eller almeen Jnteresse (som derfor udfordre en fuldstændigere Meddelelse), end de sædvanlige, skulle forekomme, strax at meddele disse, om han ogsaa derved skulde see sig nødt til, paa Grund af den snevre Plads, aldeles at forbigaae mindre vigtige Sager.