Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1833-06-24
og 1834, som antoges med 237 imod 94 Stemmer, beløber sig til ialt 981,983,478 Fr. Til de flere Modsigelser, som Krigsministeren ellers maatte døie under Forhandlingen om hans Budget, var dog intet mere krænkende, end et Udfald af Hr. Bricqueville den 13 Juni, da det Kapitel om Troppernes Sold og Underholdning." der var anslaaet til over 125 Millioner Fr., kom paa Bane, idet Taleren benyttede Leiligheden til at angribe Marskal Soults foreslaaede Organisations=System, hvilket han fandt ligesaa vilkaarligt og ydmygende med Hensyn til Udlandet, som fordærveligt for Frankerig selv. Dette System - sagde han - har desorganiseret Juli=Nationen, Nationalgarden, og nu handles der om, ogsaa at desorganisere Hæren, Fuldender kuns Restaurationen; det er Eders Opgave!" Ved Raabet til Orden, vedblev han: Kalder mig kun til Orden, jeg vil alligevel sige Sandheden. Hæren, saaledes som den nu er dannet, svarer ikke til Statsmagtens Hensigt; den vil derfor have den omskabt og sammensat af Mennesker, der ere beqvemmere at bruge indenlands og mindre farlige for Udlandet. Maaskee troer Man, at kunne benytte en slig Hær til at forsvare de Pariser Forter, Kuns 6 Tjenesteaar kunne afgive Kjærnen til en Hær af Soldater; ved 3 Tjenesteaar vil Krigsministeren snarere behøve Lazarether end Munition. Til at anbefale sit System var Waterlod-Dagene det sletteste Exempel han kunde vælge. Det vrimlede af gamle Soldater, ikke Hæren forfaae sig imod Frankerig og Keiseren, men Anførerne imod Hæren. Disse vare kjede af Krigen, og der gaves Forrædere i Generalstaben, som meddeelte Fienden Keiserens befalinger, saa at hele Verden sagde, at vi havde vundet Seier, hvis Marskal Berthier endnu havde været Major General. Desværre, havde hans Efterfølger (Marskal Soult) meer end nogen Anden mishandlet den gamle Armee i Bourbonnernes Tjeneste 1814. Der gives Mennesker, som ved deres Udsuelser i Fiende=Land have gjort det franske Navn til en Afskye. Jeg kunde nævne dem, som ved deres Nederlag ikke have tilsat et af de erobrede Guldstykker; men hvis Kjerlighed for de skjønne Kunster Man maa lade vederfares Ret; thi de have medbragt beundringsværdige Kunstværker, ja selv Skatte paa Muulæslernes Rygge til Frankerig, men ikke een Krudtkarre, ikke eet Kanonhjul. Andre, som Richepanse og de Caen, afviste alt Guld og kom saa fattige tilbage, at de døde som Plutarchs Helte, uden at efterlade det Fornødne til deres Begravelse. De Første fraadse i Ære og Magt, medens Man endnu nylig har afslaaet disses Enker Pension. Dog, Man berolige sig! Hvergang Landet har været undertrykt, har Nationalæren, fundet Tilflugt i Armeen. Ligesaa lidet nu som under Rædsels-Regjeringen og Restaurationen vil den give Slip paa dette hæderlige Privilegium. Jeg stemmer imod den forlangte Kredit til Troppernes Sold og Underholdning, saafremt Ministrenes Organisations=Plan antages." Hvor afvænt Man er fra at høre Noget, der ligner Sandheden, viste den Bevægelse, som paafulgte i Salen, da Taleren strax derpaa forlod den. Marskal Soult reiste sig vel, men satte sig snart igjen ned, da hans Kolleger, Barthe og Guizot, tilraabte ham: Hr. Marskal, Svar ikke, det er ikke Umagen værd; det vilde være under Deres Værdighed!"Hr. Bricqueville fik imidlertid et haandgribeligt Svar i en Udfordring af Marskallens Søn, hvorpaa næste Morgen, fulgte en Duel i Boulogne-Skoven, og General Jacqueminot var en af Soults Sekondanter. Men uagtet den Forbittrelse, hvormed Parterne sloges over 1/2 Time paa Kaarder, endtes Striden uden Blod af Vidnerne, hvilket vel maa tilskrives Begges Høimodighed; thi da Marquis Soult tørnede over en Steen og faldt baglænds, reiste Oberst Bricqueville ham selv op, og da denne siden forviklede sin Kaarde saaledes i Soults Kaardeskede, at den faldt ham af Haanden, var den Sidstnævnte saa artig, selv at give ham den tilbage. Samme Dag fremstod Marskal Grev Lobau med et skriftligt Forsvar for Marskal Soults hele Levnetsløb, og forlangte, at Hr. Bricquevilles Tale, ikke maatte nævnes i Protokollen." Dette modsatte Hr. Salverte sig, som stridende imod Talerstolens Frihed, overladende det iøvrigt til B. selv at forsvare sine Ord. Dette forsøgde han ogsaa flere Gange; men istedet for at komme til Orde, som Marskal Clauzel forhindrede, maatte han døie en Straffeprædiken af Præsidenten Hr. Dupin, som holdt sig overbeviist om, at han selv misbilligede alle imod Krigsministeren fremførte Personligheder. Til Slutning gik Man en Middelvei, ved at antage Hr. Martiins Forslag, hvorefter Marskal Lobaus, Tale, til Fyldestgjørelse for Krigstministeren, heel og holden skulde optages i Protokollen. Marskal Soult var denne Dag slet ikke tilstæde, da han skal have følt sig saa angrebet af hiin Tale, at han vilde tage sin Afsked, og erklærede, at han satte ikke sin Fod i Kammeret, hvis dette ikke gav ham Fyldestgjørelse. Derpaa var det, at Marskal Lo haus Forslag blev aftalt. Marskallen maatte endog aarelades Natten efter, og skjøndt hans Demission ikke er antaget, forsikrer Konstitutionel, at han med det første vil udtræde af Ministeriet. Maaskee kan dog de flere Deeltagelses=Bevidnelser bringe ham paa andre Tanker, Saaledes har Marskal Gerard, ledsaget af samtlige Kongens Adjutanter, aflagt ham et Besøg, og General Jacqueminot har foreslaaet Nationalgardens Stabsofficerer det samme. Selv Kongen og Hertugerne af Orleans og Remours have skriftlig bevidnet ham deres Deeltagelse, og mange Deputerede været hos ham, for at lade deres Navne antegne. J Tilfælde af Soults Udtrædelse, holdes Marskal Gerard bestemt til hans Efterfølger. De mindre høflige Oppositionsblade bringe derimod i Erindring, at det var den gode Marskal Soult, som under Restaurationen foreslog et Mindemærke, for Quiberon, og ved et Maaltid sagde: "Den Ære, at have været Chouaner, fattes kun endnu i min Heltekrands."J de Deputeredes Møde den 11 Juni spurgde Hr. Echasseriaux, hvo der skulde godtgjøre de 2 Millioner, som Expeditionen til Portugal i Aaret 1831 havde kostet Frankerig, og om de borttagne 8 Krigskibe skulle tilbagegives Don Miguel eller Don Pedro, Søeministeren svarede, at Expeditionen kuns havde kostet 800,000 Fr., som den portugisiske Regjering har betalt, og vel vare Skibene erklærede for gode Priser, men intet afgjort, da Man endnu var uenig om, enten Man dengang befandt sig i Krig eller Fred med Portugal. Dette gav Hr. Mauguin Anledning til et Udfald paa den nymodens Politik, hvorefter Man ved Navarino, Lissabon, Antverpen &c., kan skyde hverandre ihiel, og dog leve i Fred og Venskab. Hvor misfornøiet, Regjeringen end er med de Deputeredes Beslutning om de Bispedømmers Jnddragning, som ikke ere bestemte i Konkordatet af 1802, har den dog for iaar seet igjennem Fingre dermed, for ikke at lægge Budgettet flere Hindringer iveien. Endelig blev de Deputeredes Kammer ogsaa den 15 Juni færdig med Hr. v. Schonens og Belleymes Forslag angaaende Kreditorerne og Pensionisterne paa Carl Xs Civilliste, som, uagtet Hr. Dupins satiriske Lignelse om det prægtige Maaltid, antoges med 157 imod 73 Stemmer, dog med nogle Tillæg om de fornødne Tilsyn med Anvendelsen. Forud blev et Amendement af Hr. Laurence om at nedsætte Kreditorernes Gield fra 2 1/2 til 2 Millioner forkastet, dog kuns med 1 Stemmes Overvægt (138 imod 137 Stemmer). Større Modsigelse fandt den anden Deel om en Bevilling af 257,000 Fr. til Pensionisterne; men Hr. Schonen oplyste, at de langtfra ikke Alle vare Hofmænd, men ogsaa mange Magistratspersoner og Embedsmænd derimellem. "Rigtignok findes der - tilstod han - ogsaa mange Vendeer og Chouanere; men Vi maae sandelig dog ikke bebreide Restaurationen, fordi den beskytter sine Tilhængere." Det frembragte ikke liden Latter, da han tilføiede, at mange af hine Pensioner tilfaldt Koner, som havde en betydelig Mængde Børn, een af dem endog 32" – Man seer ved denne Leilighed en Liste, hvorefter Antallet af dem, som nyde Pension af Staten, er ialt 162,175 og Beløbet af Pensionerne selv over 56 1/2 Million aarlig!