Berlingske Tidende, 1776-01-19
Neder=Rhin, den 25de December. Et Medlem af det forrige Jesuiter Selskab har bekiendtgjort følgende saa kaldte authentiske Skrift, som Abbed Laurentius Ricei har efterladt: Den Tids Uvished, naar den maatte behage Gud, at kalde mig til sig, og den visse ForSkring, at denne Tid formedelst min høye Alder og mine langvarige, besværlige, og for min Svaghed utaalelige Lidelser er nær, erindre mig om, for alting at opfylde mine Pligter, da det let kan skee, at denne sidste Sygdom kan i Dødens Stund forhindre mig i at efterkomme samme. Da jeg altsaa seer mig nær ved at møde for Sandheds og den ubedragelige Retfærdigheds Domstoel, som allene er Guds Domstoel, saa giør jeg hermed, efter en lang og nøye Betænkning: efter en ydmyg Bøn til min barmhiertige Forløser og Dommere, at han ikke tilstæder, at jeg lader mig regiere af Sinds Lidenskab, i sær ved een af mit Livs sidste Handlinger, eller af Aands og Hiertes Bitterhed, eller ved nogen anden Tilbøyelighed og lastværdig Hensigt; men fordi jeg holder det for min Pligt, at lade Sandhed og Uskyldighed vederfares Ret, følgende tvende Erklæringer og Protestationer: Først erklærer og forsikrer jeg, at det Jesu Selskab, som nu er ophævet, ingen Anledning har givet til denne Ophævelse. Jeg erklærer og bevidner det med den Vished, som en Superior, der nøye er underrettet om sin Ordens Begivenheder, kan paa en moralsk Maade have. Dernæst erklærer og forsikrer jeg at jeg ikke har givet den ringeste Anledning til min Arrestering. Jeg erklærer, og forsikrer det med den Vished og Overbeviisning, som enhver har om sine egne Handlinger. Jeg giver denne anden Forsikring allene derfor, fordi den er nødvendig for det Selskabs Ære, som nu er ophævet, og hvis General jeg var. Jmidlertid er det ikke min Hensigt, at man, i Følge disse tvende Erklæringer kan holde nogen af dem strafværdig for Gud, som have tilføyet saavel dette Selskab, som mig Skade, jeg vil ey heller fælde saadanne Domme. Hiertets Tanker og Tilbøyeligheder ere bekiendte. Han allene seer den menneskelige Forstands Vildfarelser, og dømmer, om de ere af den Beskaffenhed, at de kan undskyldes. Han allene indseer de Hensigter, af hvilke man handler, de Tilbøyeligheder og Bevægelser, som følge med Gierningen, og da den udvortes Giernings Uskyldighed eller Strafværdighed beroer derpaa, saa overlader jeg al Dom til ham, som skal undersøge Menneskers Handlinger, og aabenbare deres Tanker, som det heder i Viisdommens Bog 6 Capitel 4 Vers. For nu at efterkomme min Pligt, som en Christen, saa forsikrer jeg, at jeg altid ved Guds Bistand har tilgivet og oprigtig tilgiver alle dem, som have qvælet og bedrøvet mig, først ved den dette Selskab tilføyede Beskiæmmelse, og den haarde Maade, hvorpaa sammes Lemmer ere behandlede, dernæst ved denne Ordens Ophævelse, og endelig ved mit paafulgte Fængsel, samt de dermed forenede haarde Følger, og den Forkleinelse, som er tilføyet min Ære. Disse Facta ere bekiendte, og ligge for heele Verdens Øyne. Jeg beder Herren min Gud for hans Naades og Barmhiertigheds skyld, og for Jesu Christi hans Søns uendelige Fortienestes skyld, at han først vil forlade mig mine utallige Synder, og dernæst og Stifterne og Medhielperne til det Ond og det Forliis, som jeg med mit Selskab har lidt; og med dette Sindelag og Bon i mit Hierte vil jeg døe. Endelig beder, og besværer jeg enhver, som maatte faae at læse disse Erklæringer og Forsikringer, at bekiendtgiøre samme, saavidt mueligt i den heele Verden. Jeg beder og besværer dem, at giøre det af Menneskelighed, Retfærdighed og christelig Kiærlighed, som kan overtale enhver til at efterkomme min Begiering og Villie. Var underskrevet. Laurentius Rice. Manu propria. Man forvarer med stor Fliid den Jtalienske Original. Alle, som faae den at see, kan kiende denne gamle Mands Haand- og Underskrift, naar de vil holde samme mod en Mængde af ham skrevne Breve, af hvilke maaskee endnu nogle ere conserverede af de Personer, til hvilke de ere skrevne. Denne er den samme Erklæring og Forsikring, som Abbed Laurentins Ricei den 19de Nov, igientog og bekræftede, da han sidste gang blev betient med det hellige Sacramente, i Overværelse af vice Gouverneuren paa Engelsburg og endeel andre, som fulgte med ind i det Kammer, hvor Abbeden laae døde.