Københavns Adresseavis, 1788-05-02
Engeland og Holland havde allerede lært tidlig at kiende Hans Verd og Kiönne paa Hans Indsigter saavel i Skibs i bygningskonsten, som i de mechaniske Videnskaber, hvori Han aflagde mange store og beundringsværdige Prover, paa sin med Konst og Duelighed foreenede Vittighed; men Hans Fædreneland höstede fornemmelig Frugterne af Hans Indsigter i Hans udviste udmerkede Flid, Virksomhed og Troskab som kongelig Fabrikmester ved Holmen 30 Aar; og omendskiønt Han siden i sin Alderdom søgte at komme mere i Rolighed, overgav Han sig dog ikke derfor til Örkesløshed; men fandt da desbedre Leilighed til at anvende sin svrige Levetid paa at opbygge sig selv og sine Landsmænd med adskillige grundige, lærerige og opbyggelige Skrifters Udarbeydelse og Oversættelse i det danske Sprog. Hans Sind var saa lidet indtaget af denne Verdens glimrende Ere og Høyhed, at Han agtede det for en langt större og fandere Ære at kunne leve og døe en ærlig Mand, en god Borger og en sand Christen, end at blive ophøyet fra det ene Ørens Trin paa det andet i Verden, saaledes var Dyden selv Ham her den største Belønning. Gud prøvede, Ham her med Modgang, og især saarede Hans Hierte ved tvende kierlige Ægtefællers tidlige Död, som maatte gaae forved Ham ind i Evigheden; men Hans sidste bøytelskte og af Dyd og Retskaffenhed noksom bekiendte Frue, Frue ERIDERICA ERIIIAA de SCavalbs, har Gud dybt saaret i Hendes Alderdom ved Hans sörgelige Fraskillelse den 1 Martii 1788. efter 42 Aars kierligste Ægteforening. Her mættede Cud Ham med erlangt Liv, og lod Ham komme til Graven i en god Alderdom af 84 Aar, og nu lever Han vel her hos os i fine Skrifter og i et berømmeligt Eftermæle, men hisset hos Cud i en uafladelig Salighed. Saa slap Hans Skib da ud fra Verdens töfte Vande Og lykkelig kom til i Himlens Havn at lande; Hans Omgang savnes, men Hans Minde ey skal døe, Saa længe der hos os skal findes Skib og Söe. Hans jordisk Hytte faldt, men Aanden fandt en Bolig Hos Gud, som ey forgaaer, hvor den nu hviler rolig. Vil Du, min Læser, døe saa vel som denne Mand, Saa stræb at leve her en Dydens Ven, som Han Tanker ved Mad. Anne Sophie Rasmussens Død. den 12 April 1788. Død og Grav, sørgelige Erindringstegn om Venners Skilsmisse, Jkke nok, at vi savnede en god og om Fader; ney, ogsaa ved den beste Moders Urne skulde vi fælde Taarer. Vi skylde hendes Minde denne sonlige Tilstaaelse; thi vi tabte en Moder, som elskede os, som glædede sig ved vort Vel, og bidrog til at fremme vort Vel. Vi tabte, og Verden tabte tilligemed os en af sine vindskibeligste og stræbsomste Koner, en Velgiørerinde mod den Lidende. Denne usminkede Roes skal Verden ikke kunne negte hende i Graven. Med sønlig Følelse ofre vi hendes Minde den varmeste Tak; thi vi deele Frugten af hendes arbeydsomme og velbrugte Liv. Og denne Tanke skal være vor Opmuntring til at anvende vor Levetid ligesaa virksom og troe som hun. Da skulde vi døe ligesaa roelig som hun, og Troeskabs Løn skal ikke blive negtet os. Afbrudte Tanker ved en kjær Søsters Død, som det behagede Gud at bortkalde den 25 April 1788. Dit Minde mig aldrig af Tanken gaaer Den Tid jeg endnu her har at vandre, Og det indtil jeg herfra til dig hentes.