Aalborg Stiftstidende, 1837-01-25
Da Prinds Ludvig Buonaparte vovede det Forsøg, at stifte en Revolution i Frankrig, havde han ogsaa overveiet alle sin Handlings Følger og var ædel nok til at tilbagevise den Naade, man vilde paanøde ham. Man maa sikkre Juli Kongedømmet for slige fyrstelige Prærogativer; zittrer De ikke for den Idee, at de Snese af Prætendenter til den elfranske Trone, væbnede med deres forslidte Titler, kunde elkomme frem, for at forsøge Seierens LykkeGeneraladvocaten har sagt Dem, at denne Naadesact er maatte dadles af Dem, fordi den støtter sig paa de kongelige Prærogativer. Jeg vil ikke drage et Navn her frem fori Skrankerne, som maa blive udenfor enhver Discussion og som ikke bør tjene Nogen til Skjold, men jeg tør paastaae, at Regjeringen slet har anvendt denne Benaadnings=Ret, der aldrig bør træde frem midt under Retfærdighedens Debatter. Skal jeg, i den Tid, i hvilken vi leve, i hvilken man dyrt nok sælger enhver Benaadnings Velgierning, ikke flyttre min Forundring over den Jver, med hvilken man denrinegang paanødte en Mand Bengadning, som slet ikke forlangte den Skulde jeg ikke bestride den Forskjel, som man nu vil gjøre gjældende imellem Benaadning og AmnestiAmnestii blev ansøgt hos Kongen i en Sag, i hvilken en heel Befolkning var compromitteret, men i nærværende Proces har man hverken bragt Amnestie eller Beenaadningsrettens i Anvendelse. Man søger forgiæves at krybe bag de kongelige Prærogativer. Benaadningsretten gaaer kun ud fra Konsygen, har kun sin Rod i hans Villie. Man har forelagte, dem Protocoller. Omtales i dem de kongl. Prærogativer Jld Nei, der handles blot om en ministeriel befaling. Det erik en reen ministeriel Handling, som man maa og bør anseelisom en vilkaarlig Act, et aabenbart Brud paa Loven. De ville altsaa ikke ansee Prindsens Bortførsel som en Regjeringshandling, der er gaaet ud fra Kongen, den maa betragtes som en Regjeringshandling, der har forbrudt sig imodsLoven. Jeg spørger Generaladvocaten, om ikke ethvert Benaadnings Patent maa bekræftes for Retstribunalet? Her har denne Formalitet manglet og det er følgelig umuligt at indrømme, at Benaadningsretten er bragt i Udøvelse. Man har vel Grund til at paastaae, at Retten er en Garanti. Denne Sandhed bliver med hvert Minut, efterhaanden som vi anatomere det Princip, vi forsvare, meere og meer indlysende. Justitsen maa være Een, som Sandheden er det; den maa stemme overeens med en uforanderlig Viisdom. Dommerens Samvittighed maa speile sig i Guds Retfærdighed; for lige Brøde kan Retfærdigheden ikke udøves paa forskjellig Maade, da krænker den sit eget Princip, begaaer en Uretfærdighed og Uretfærdighed er Jmmoralitet. Lader os betragte, hvad der er skeet. Forbrydelsen er, begaaet, dens Ophavsmænd ere fængslede, den offentlige Straffemagt væbner sin Arm og Loven venter den Tilfredsstillelse, som tilkommer den. I dette høitidelige Øieblik, træder en Magt frem, uden Ret dertil, gjør Brud paa Retfærdigheden, befrier Den, som kun et Mandat fra Dommeren, en Frikjendelses=Dom for Deres Tribunal, mine Herrer, Edsvorne, kunde have befriet, og dette Brud paa Justitsens Former skeer netop til Fordeel for den Skyldigste, forden Mand, som har udtænkt Forbrydelsen, som har fristet de Øvrige, ham til hvis Nytte den skulde begaaes og han, denne den Skyldigste, netop han befries for Lovens Forfølgelse! de Andre kastes i Fængsel; de vare kun hengivne Tjenere og erklæres nu for ansvarlige Ophavsmænd, saaledes er altsaa Forbrydelsen nu intet andet end en Virkning, man har skilt fra sin Aarsag. Man forlanger nu af Dem, at de skulle deeltage i en saadan Vilkaarlighed og sanctionere en saa aabenbar Uretfærdighed. Regjeringen har voldsomt adskilt, dem, der maatte være blevne forenede; den har skabt to Slags Retfærdighed for een og samme Forbrydelse. Men, har den lagt sin Villie i den ene Vægtskaal, saa har den ladet Plads i den anden for Deres samvittighedsfuldet Redelighed. Jal jeg beroliger mig ved den Tanke, at jeg her taler til Elfasts Borgere, hos hvem endnu den Retskaffenhed er vedligeholdt, som paa mange andre Steder er forsvundet; jal jeg regner paa den Eed, De har aflagt; da jeg hørte Dem med opløftede Hænder sværge at ville dømme, som retskafne og frie Mænd, sagde jeg mig, at de vist vildet gyse tilbage for at fælde en Dom, der vilde sauctionere en Krænkelse af Grundloven for al Retfærdighed, Liighed, for Loven.