Adresseavis for Børn, 1781-04-18
En Familie-Scene. Julie. (Som sidder allene og stikker op paa et Hovedtøy.) Jeg maae føye min Syster, jeg kan ikke være saaledes som hun. Klokken er allerede otte, og hun ligger endnu og sover i god Roe, og dersom hendes Sæt ikke er færdigt, naar hun kommer op, saa bliver hun fortredelig. Mit eget Syetøy forsømmer jeg derved, men det faaer ikke hielpe; jeg maae føye den stakkels Fikke. Men hun er dog bleven reent tosset, den arme Pige, siden hun har faaet den Efterretning, at vor Morbroder i Batavia er død, og har testamenteret os hundrede tusinde Daler, og man har forsikret, at Pengene skal være underveys herhid med et Skib. Hovedet staaer nu ikke meere saaledes paa hende, som tilforn Hun vil være fornemme, spekulerer paa tusinde Maader, hvorledes hun kan sætte Penge til; og det ene Jndfald af hende er stedse meere tosset, end det andet Anne. (Deres gamle Pige, kommer ind.) Jomfrue, Julie, (som bliver ved at arbeyde, uden at vende Øynene derfra) Hvad er det, Anne? Ermin Syster staaet op Anne. Ja, Jomfrue, Jeg har nu bragt Chocoladen op til hende. Julie, (trækker paa Skuldrene) Paa Sengen, uden Tvivl. (Hun seer paa Anne.) Men hvad græder du for, Anne? Anne. Ach, Jomfrue, jeg har nok Aarsag, til at græde. Jeg har nu tjent hos Dem i tyve Aar, fra den Tid af at De vare smaa, og Dehar jo aldrig havt Aarsag til at klage over mig. Og nu, Gud hielpe mig, nu skal jeg have min Afskeed. Det er dog ikke smukt, ney i Sandhed er det ikke Julie. Skal du have din Afskeed, Hvem har sagt det Anne. Jh, det har Jomfrue Fikke. Hun sagde nu i Øyeblikket til mig, at siden hun var bleven saa rig, og var nu en fornemme Dame, saa kunde hun ikke længer have mig i sin Tieneste. Hun maatte nu have en Kammerpige, som forstod at akkommodere og anden Fruentimmerpynt. Julie, Græd ikke, Anne! Min Syster er bleven tosset. Lad hende længe nok holde sig en Kammerpige, om hun har Lyst. Du skal blive hos Avis. hos mig. Giv dig kun tilfreds. Herefter skal du tjene mig allene. Anne. Skal jeg tjene Jomfr. Julie gandske allene? Julie. Ja du skal, Anne. Anne. O, nu er jeg fornøyet igjen. Ja, min søde Jomfrue, De maae troe mig, at jeg græd bare for jeg skulde forlade Dem; De er saa sagtmodig, saa god, og saa from Julie. Nu, nu, Anne Gaae du nu udi Kjøkkenet, og forret hvad du har at bestille der Du skal ikke have med nogen anden at bestille end med mig. Anne. Jfr. Fikke har foreskrevet mig saameget, som jeg skal forrette for hende, men nu vil jeg ikke foretage mig noget uden Jfr. Julies Befaling. Julie. Hvad er det, du skal forrette for hende, Anne. Ja, Gud veed, hvad det er altsammen. Jeg skal gaae der og der hen. Hun skrev det op for mig paa en Seddel. Julie. Lad mig see den Seddel. (Hun læser) Først til Karetmageren, at høre om den har min Vogn færdig. Siden til min Prokurator, at høre, om han har kjøbt det Huus i Bredgaden til mig, som jeg bad ham om. Siden til Jøden, at han skal ikke glemme, at skaffe mig de Galanterier, som jeg tale de til ham om. Ach, Himmel, hvilke Daarligheder. Min Syster er jo gandske forrykt. Fikke. (kommer ind i sin Reglige) GodMorgen, lille Syster, Jeg maae dog fortælle dig en meget behagelig Drøm, som jeg har havt. Julie. Ja, jeg troer nok, at du har drømt om herlige Sager. Fikke. Ja, det var det i Sandhed. Forestil dig engang, lille Syster, Jeg drøide, at vi havde faaet Breve fra Holland, at vort Skib var ankommet der med store Rigdomme, og saamange herlige Sager, at jeg aldrig kan sige dig det, og tænk mig engang, jeg var selv paa Skibet. O, min Syster. Hvilken Glæde. Jeg har aldrig seet saa meget Guld og saa meget Sølv sammen paa eet Sted. Hele Skibet var fuldt. Og Folkene paa Skibet, Matroser og Passagjefor Børn. rer, du skulde bare seet, hvad for Miner de gjorde Du skulde al rig have havt saadan Fornøyelse. Mit Guld og jeg, vi to, vi vare begge Gjenstande for deres Beundring og Ærbødighed. Og jeg, du skulde bare seet, hvor jeg spillede min Rolle. Kort fortælt, jeg var just i Færd med, at trænge mig frem imellem alle disse Bavianer, og at lade bortbære mit Guld Julie. Da du vaagnede, ikke sandt Fikke. Jo, min lille Syster. Den dumme Anne kom fusende ind og lukkede Kammerdøren saa haardt op, at jeg blev gandske forskrækket, og sprang pludselig i Veyret. Jeg blev saa vreed paa hende, at jeg havde kunnet give hende et Par Øresigen. Julie. Ja, du havde Aarsag til at blive vred, lille Fikke, det er alt for, behageligt, at blive opvakt i saadanne Omstændigheder. Dersom jeg var i dit Sted, saa lagde jeg mig til at søve igjen, og brømde min Drøm ud. Fikke. O spøg kun ikke dermed. Jeg var saa fornøyet, at jeg af mit Hjerte ønskede, at drømme saaledes min hele Livstid. Julie. Anne gaae du ud i dit Kjøkken. Anne. Skal jeg bringe Jfr. Fikkes Sæt oppaa Kammeret. Julie Ney, Anne! Min Syster er her jo selv. Hun tager det nok med sig. ikke. Ja, a propos, mit Sæt, det er gandske vist vel endnu ikke færdigt, min lille Syster, og lad det saa kun ligge. Julie. Hvorfor det? Du har jo længe nok plaget mig, at jeg skulde skaffe dig det færdigt. Fikke. O, du kan dog vel selv see, at jeg nu ikke kan gaae med det tossede Tøy. Det koster jo alt neppe to Rigsdaler. Ney, jeg maae nu have mig et Hovedtøy, som i det mindste koster ti Rigsdaler. Julie. Ti Rigsdaler. Fikke. Ja, ti Rigsdaler. Det er endda ikke saa meget kostbart, og to Par tredobbelte Manskjetter maae jeg og have Julie. Saa Og hvormed vil du betale alt det, Vore Jndkomster ere jo kun ringe, og vor Formynder vil jo neppe give os Penge til det, som vi høystnødvendig skulle bruge. sikke. Avis Fikke. Bekymre du dig ikke derom, min lille Syster, lad det kun være min Sag. Jeg har Credit. Julie. Ja, ja, det er godt nok; men det skal jo dog til Slutning betales. Fikke. Det skal nok blive betalt. Der er jo ingen anden, end vi to, som skal have nogen Part i de hundrede tusinde Rigsdaler, vor Morbroder har testamenteret os. Jeg tænker vel, at dermed kan jeg nok betale det, og meere til Julie. Maaskee knapt nok, min Syster, Dersom du saaledes vil blive ved, saa ville de Penge ikke langt række. Saa mange Ting, som du har i Sinde at kjøbe, kan snart siuge den hele Arv op, min Syster. sikke. Hvad, Saa mange Ting, som jeg har at kjøbe? Julie. Nu, nu, jeg tænker, at saadan en fornemme Dame, som Du, maae vel lægge sig alle Ting til. Men vor Formynder torde maaskee være af en anden Mening; og til al Fortred kanskee at hele Kapitalen kommer først i hans Hænder. Fikke. Vor Formynder, haaber jeg, vil tage imod Raisong. Kort sagt, naar jeg er rig, og veed, at jeg er rig, saa vil jeg ogsaa bruge min Rigdom. Men jeg merker nok, at Anne har sladdret. (til Anne) Hvad bestiller J her endnu Aunt. Jeg vilde gjerne høre Enden paa Jomfruens Drøm, den er saa meget smuk. Fikke. Ney, see mig engang til den uforskammede Pige. J skal strax pakke jer ud Har jeg ikke sagt der, at vi ikke nu behøve jer Tieneste meere. Anne. Jeg tjener heller ikke Jfr. Fikke mere. Hendes Jomfrue Syster, Jfr. Julie, er allene mit Herskab Julie. Hør, Anne, jeg siger dig det nok en gang, gaae ned i Kjøkkenet (Anne gaaer bort.) ikke. Hvorfor vil du beholde det gamle Møbel, min Syster, Julie. Jh, hvorfor ikke ikke. Du er ikke klog, min Syster. Jeg giver ikke have det Menneske længer om mig. Fil jeg kan nu slet ikke lide hendes Væsen mere. Julie. Hør, min Syster, giør du, hvad du vil. Jeg er vel fornøyet med den gamle Anne. for Børn. Hun er troe, flittig og forstandig. Det er tre meget vare Egenskaber hos en Tjenestepige, og derfor vil jeg beholde hende. Desuden har hun jo nu tjent os saa længe, at det skulde være en Haardhed, en ubillig Haardhed, at jage hende bort paa denne Tid. Firke. Men indseer du da ikke, min lille Hyster, at vi i vor nærværende Tilstand slet ikke kunne være tjente med hende, Vi skulde jo kun have Skam af at holde saadan en Pige, Det falder dog alt for meget i Øynene, vi maae nu spille en anden Figur i Verden; vi maae leve i en høyere Tone. Enhver af os maae have sin Kammerpige, og desuden en Kokkepige eller en Huusholderske tilfælleds, som kan føre de fortredelige Huusholdings Forretninger. Julie, smilende) Men naar du vil holde Heste og Vogn, min Syster, saa kommer du til at holde flere Domestiqver endda Fikke, (kastende med Nakken) Ja, det faaer jeg vel og. Jeg har allerede fæstet mig en Kammerpige. Det er en stor Brunette, med muntre Øyne, og vel skabt. Hun har tjent hos Frue Borgemesterinden, og fra hende skal hun have faaet sin Afsked, for Borgemesteren kunde lide hende for godt. Julie. Tael sagte, min Syster, jeg er bange, at nogen skulde faae saadant Snak at høre, og holde dig for en Tosse. Den blomstrende Tilstand, denne store Lykke, som sætter os i Stand til, som du siger, at spille en anden Fi gar, en fornemme Figur - Hvor er den Den er jo paa Vandet. Den er jo gandske uvis Og det vi virkelig eye, det er jo upaatvivlelig middelmaadig. Firke. Men det kan jo aldrig staae feyl, at vi jo maae faae Midlerne og Pengene, som ere os testamenterete. Julie. Kan ikke Skibet forulykkes, Sikke. O, fi, til Julie. Dersom Himmelen faldt ned, saa bleve vi jo alle slaaete ihiel Du er en underlig Pige, du seer nu slet intet andet forud, end Ulykke Julie. Min kjere Syster, Lad os tale fornuftigt med hinanden. Den Lykke, som har saameget indtaget dig, som har fortryllet dig, den har vi jo endnu ikke i vore Hænder, og maaskee Avis vi aldrig faae den. Om vi nu ikke til den, hvor tung og besværligt skulde det da ikke blive for dig, at stemme dig saa dybt ned igjen, at du kunde undvære samme. Og om vi nu ogsaa faae den, saa vil du dog ikke engang være i Stand til, ret at kunne glæde dig derover Jeg tænker, at den Beslutning, jeg har taget, er langt bedre. Efterretningen om min Lykke har fleet ikke forblindet mig; jeg har ikke i mindste Maade forandret min Levemaade. Jfald nu vort Haab skulde slaae os feyl, saa er jeg ikke raadvild eller hielpeløs, og jeg skal nok komme ud med min Oekonsmie. Jeg kan ikke andet end sige dig det, min Syster, at det hænger langtfra ikke saaledes sammen med dig Gid du ikke skulde faae Aarsag til at angre din Opførsel. Fikke gabende) O, holdt op med dit Snak Du kommer mig til at gabe. Det er nu din Gave, at du kan ansee de glædeligste Ting fra en mørk og sørgelig Synspunkt. Julie. Men hvorfor har du ikke i det mindste oppebiet Skibets Ankomst, førend du begyndte at gjøre disse mange Bekostninger, og sætte dig i saa megen Gield. ikke. Af Utaalmodighed over, snart at nyde min Lykke. Man kan hverken for tidlig blive lykkelig, eller være det for længe. Anne. (kommer ind) Der er et Fruentimmer nede med en Æske under Armeen. Skal hun komme herop, Jomfrue? Julie. Hun vil uden Tvivl snakke med dig, Syster FiskeMad. Flinton, (kommer ind) Deres Tjenerinde, mine smukke Jomfruer, Hvilken af Dem heder Jfr. Fikke Falmouth, Fikke Jeg veed allerede hvad hun vil. En hun ikke Madame Flinton, Bringer hun mig Kniplinger der M. Fl. Her har De saa smukke og vare Kniplinger, at ikke noget Menneske har den smukkere og rarere i Verden. Hver Alen kommer paa sex Rigsdaler. Julie, (beseer dem) De ere prægtige, det er sandt. for Børn. Fikke. Godt, Mad Flinton, hun kan lade dem blive her. Jeg har ellers afkorderet mig dem for som Rigsdaler Alen. M. Fl. Ach, min søde Jomfrue, det er sandt nok, jeg afkorderede Hende dem for fem Rigsdaler Alen; men saa maae jeg visselig selv tabe. Dog kommer det ikke derpaa an for en anden gangs Skyld. Jeg haaber, at jeg herefter skal fortjene noget hos min smukke Jomfrue. ikke. Ja, ja, min kjere Madame, jeg skal nok kjøbe meere af hende. Hun kan nu lade Kniplingerne blive her, jeg vil beholde dem allesammen. M. Fl. Ja, Jomfrue, jeg takker – men - Betalingen. Fikke. For Betalingen behøver hun ikke at være bekymret, inden et Par Dage skal Kniplingerne være betalte. M. Fl. Jnden et Par Dage, (Hun pakker Kniplingerne ned i Æsken igjen.) Ney, Jomfrue, Jeg kan ikke bie efter Pengene. Jeg er en fat tig Kone, som maae leve af min daglige Fortjeneste, af Haanden i Munden, som man siger, Og, min kjere Jomfrue – hvem svarer mig til mine Vare, Julie. (afsides) Det gjør Konen ret brav i. Fikke. Men Mad. Flinton, Besind sig dog; jeg er redelig; jeg skal dog nok betale hende Kniplingerne, og længe skal det i Sandhed ikke vare M. Fl. Ja, jeg troer det gandske vist, at Jomfruen er redelig; men jeg kan nu ikke indlade mig i den Handel. Jeg kan umuligt kredi tere hende Kniplingerne, uden hun sætter mig Pant. Julie. Syster, saa lad hende dog gaae; hun bliver ellers grov, og du seer jo, at hun har allerede pakket sine Kniplinger ned igjenFirke Min Jfr. Syster, De behage kun at bekymre sig som Deres egne Sager. – Det er meget slet af hende, min kjere Mad. Flinton, da vi just nu have arvet hundrede tusinde Rigsdaler efter en rig Morbroder i Ostindien.