Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1846-03-23
(Fortsættelse fra Nr. 59.) Forsaavidt som Magistraten har fundet Repræsentationens Bemærkninger og Embedsklassens Forpligtelse til Deeltagelse i de communale Byrder uforstaaelig i den Forbindelse de staae til Sagen, tillade vi os den bemærkning, at man i Repræsentationens Skrivelse af 31 October d. A. har stillet sig den Opgave, deels at besvare hvad Magistraten har stillet i Discussion, og deels hvad der for en og anden Commune i Rescript samlingerne og andre Værker er forefundet om det samme Spørgsmaal, og da Man derved er kommen i Berørelse med den Opgave, hvorvidt Embedsklassen, som saadan, burde være fritaget for Deeltagelse i de communale Byrder og hvilken Opgaves Løsning vilde være af meget indgribende Følger i det her gjældende Beskatningsvæsen, saa har Repræsentationen, i Communens Jnteresse, og for ikke at blive staaende ved halve Forholdsregler, anseet sig forpligtet, ogsaa at behandle denne Opgave, i den Overbeviisning, at den Klasse af Statens Borgere, der gjøre de største Fordringer paa communale Beqvemmeligheder, og som have bedst Raad og Evne, relativ til Haandværkerne, at bidrage dertil, ikke tilkommer Fritagelse. Magistraten slutter sin Skrivelse med den Formening, at naar Afgifterne, som ere reele, couverteres til personelle, da vilde en Communes Kredit og bekonomiske Selvstændighed, rystes i sit Jnderste og blive berøvet sin gode og solide Sikkerhed og derimod, for sine Jndtægter ikkun erholde en personlig Sikkerhed, som er underkastet en lunefuld Skjæbnes mangfoldige Omvexlinger. Repræsentationen maa hertil bemærke, at der ikke her i Riget kan paavises noget Exempel, at Communeskattens Regulering paa Formue og Leilighed har havt forstyrrende Jndvirkning paa Communalvæsenets Kredit eller Selvstændighed; Repræsentationen er tvertimod af den Formening, at jo hensigtsmæssigere Byrden fordeles, jo flere Skuldre der bære den, desto sikkrere vil den blive præsteret; Magistratens Frygt, at den personelle Paaligning, ikkun skulde give Communen en saadan personlig Sikkerhed, som kunde være underkastet en lunefuld Skjæbnes mangfoldige Omvexlinger, er og har fra gammel Tid været ophævet ved Lovgivningen; thi vore Rets systemers Lære om jus ad vem, maa som bekjendt vige for jus in ve, idet alle Skatterestancer, hvad enten de hidrøre fra faste Eiendomme eller fra Paaligning efter Formue og Leilighed, have den fuldgyldigste Prioritet i Restancedragernes løse og faste Eiendomme, saaledes at Communeskatterne, næst efter de Kongelige Skatter gaae foran alle Prioriteter og private Fordringer, hvilket i Forordningen af 14 Mai 1834 og de ældre dermed beslægtede Lovbestemmelser paadet Klareste er udtalt: det flyder da heraf, at alle saakaldte personelle Skatter ere reele hvad Præstationen angaaer, og hviler paa Eiendommen, naar Jndividet ikke betaler. Distinctionen imellem personelle og reelle Skatter især hvad Communens Soliditet og Kreditvæsen angaaer, har saaledes liden eller ingen praktisk Betydenhed, og hvad Udligningen betræffer, da er jo Forskjellen alene den, at naar Commune afgifterne skulle holdes stricte under Magistratens Begreb om reele Skatter, at de da reparteres paa de døde Massers enten Qvantitet eller Qvalitet, uden alle Hensyn til Eierens Evne, og naar de overføres paa det personelle Princip, efter Formue og Leilighed, at da Eiendommen efter sin sande Værdi for Besidderen, og tillige hans øvrige Formue, Vilkaar og Leilighed tages i samlet Betragtning ved An sætningen, og forstaaeligviis, uden at den Omstændighed kan fritage Yderen, at han ikke har bundet sit Domicil til Jndkjøbet af en fast Eiendom, naar han forresten har Raad og Evne til at dele Byrden med sine Medborgere. At denne sidstnævnte Ligningsmaade for de communale Afgifter er begrundet i Lovgivningen, i stræng Retfærdighed og i naturlig billighed, dette er og bliver fremdeles Repræsentationens uforgribelige Mening, og den maa derfor og paa det Kraftigste insistere paa, at saadan Fordeling af Vand- og Broskatten under dens nu forestaaende Forhøielse, afløser den forhen brugte principstridige og med de ubilligste Resultater forbundne Ligningsmaade. Hvis imod Forventning den af Repræsentationen foreslaaede, af Contribuenterne attraaede Ligningsmaade ikke skulde billiges, tillade vi os in subsidium at anholde om en saadan fremtidig Repartition, at Vandskatten som vedrørende et for alle Jndivider ligge tilgiængeligt Gode, lignes efter Formue og Leilighed, og den øvrige Deel af Skattebeløbet paa Bygningernes Assurancesum, og hvis denne Repartition ei heller billiges, at da 1/3 fordeles efter Formue og Leilighed, 2/3 paa Assurance-Summen, og 1/3 efter Reglerne for Næringsskatten, idet Repræsentationen i ethvert Tilfælde maa erklære sig mod Beskatning efter Bygningernes Fagade, fordi denne Maalestok afgiver Resultater, der i høieste Maade ophæver den Lighed, Billighed og Retfærdighed, der bør være Grundlaget i al Beskatning.