Ribe Stifts Adresseaviser, 1842-09-14
Jmod Konferentsraad Ørsteds Forslag om Sorø Akademies Nedlæggelse har nu Prof. Hjort i Kjøbenhavnsposten" taget alvorligt til Gjenmæle; Hjort kalder Ørsted reent ud en vædagogisk Kandestøber og jeg skriver - siger Hjort - fordi mit mange aarige Studium af H. C. Ørsteds offentlige Charakteer aftvinger mig en Erklæring mod hans Erklæring; jeg skriver endvidere, fordi jeg frygter for, at dette Ørsteds klare, decideerte Forslag om Sorø Akademies Nedlæggelse, understøttet af hans Berømthed og hans særegne Jndflydelse, skal finde altfor hastig Gjenklang hos mine Foresatte, Universitetsdirectionens høiædle Medlemmer, hos disse Mænd, som i den seneste Tid have viist deres Force fornemmelig i at nedlægge lærde Anstalter, hos Mænd, som Etats raaderne Hansen og Rosenvinge, – det tredie repræsenterende Medlem nævner jeg ikke, da han i sin Tid har underskrevet Akademiets Oprettelse - Mænd, som jeg ikke blot af Pligt sætter høit, hvor der spørges om Retsind og Dyd, men hvis Jver jeg ikke tør sætte Lid til, naar der ikke blot spørges og Bestyrelse, men om dristig Skabekraft, naar der ikke blot spørges om redelig Stræben eller samvittighedsfuld indhentet Efterretning, men - saaledes som just her - om fast Mening og Overblik – udsprungen af mange Aars Kjærlighed til Rigets videnskabelige Jnstitutioner og bygget paa selvstændig Jndsigt, Med Hensyn til Ørsteds Paastand, at Sorøs Luft ikke er fund og at Klimaet har en nedstemmende Virkning" siger Hjort: "For det Første er den Lærdes Constitution og Helbredstilstand næsten allermindst skikket til at gjøre klimatologiske Observationer med, og for det Andet, har der hersket oftere hos ikke faa Lærere en grundig Misfornøielse - den jeg forresten oftest har maattet ære eller undskylde. – med deres øieblikkelige Stilling og med Tingenes Stilling ved Akademiet at mange Slags psychologiske Selvbedrag have hindret en reen Jagttagelse i den omtalte Henseende. Denne Misfornøielse er ikke et Skyggebillede, som jeg indrømmer Virkelighed, for at bruge det igjen imod Ørsted, men det er den virkeligste af alle Virkeligheder, som jeg nu i tyve Aar har mødt her i Sorø. Den har havt sin gode Kilde i Akademiets haarde Skjæbne; thi dette nuværende Sorø Akademi har havt Utroligt at kæmpe imod, saa det er et halvt Under, at det endnu staaer, Uduelighed og Borneerthed, fanatisk Jver og Letsindighed, foruden Uvillie, Misundelse, Rygtemageri og ynkelige Fordomme udenfra. Hvor gjerne jeg derfor tilgiver en overdreven Yttring af Modløshed hos den, som interesserer sig for Akademiet, saa lidet kan jeg tilgive, at man søger i Naturen Grunden til det, som er Menneskers Skyld. Lad først Held, som hidtil Uheld, blive Anstaltens Arvelod, saa skulle vi snart see disse formeentlige Moradstager forsvinde for den i Gemyttet opgaaende Sol, og snart høre Toner, der vidne om andet end Nedstemning." "Jeg skal siger Hjort - slutte denne Afdeling med at meddele endnu eet Exempel paa, at man ikke skal forhaste sig med at tage fra rige Stiftelser for at give til dem, som kaldes fattige. J de Aaringer, i hvilke Soroatter traadte i Virksomhed, fik Statsminister Julius Kaas engang den gamle Malling trængt op i en Krog i en Hofsal og der saaledes sat i Angst og Bævelse, at han indrømmede det billige i, at Herlufsholm Skole fik en Tønde Guld af Sorøs Midler. Siden kom dog denne billighed ikke til Udførelse, og nu for Tiden veed man, at Herlufsholms Skole under Geheimeraad Stemanns Bestyrelse atter er kommen paa Fode i finantsiel Henseende uden fremmed Hjelp. Saaledes kunde Tilfældet vel ogsaa blive med andre Anstalter, hvis begiærlige Øine stirre paa det herværende Akademies gode Grunker. Men fordi det er en offentlig Stiftelse, derfor ere dens Eiendele ikke givne til offentlig Priis.