Berlingske Tidende, 1834-06-24
Lissabon, den 24de Mai. Kampen er endt, man har ophørt at slaaes; men Don Mi quels og Don Carlos's Skjebne er endnu uafgjort. Den Første havde, som forsikkres fra en paalidelig Kilde, fra den venstre Bred af Tagofloden seet igjennem en Kikkert paa sine Troppers sidste Anstrængelser ved Asseiceira, og ilede derpaa tilbage til Santarem, som man nu besluttede at rømme. De herfra bort marscherende Levninger af Armeen toge Veien til Evora, og ikke til Elvas, enten fordi de troede, at de ei turde haabe at naae denne Fæstning førend deres Forfølgere, eller fordi begge Prindserne frygtede for at vorde indsluttede der og tvungne til at capitulere med deres Portugisiske og Spanske Modstandere, og af denne Aarsag foretrak at følge Retningen mod Evora, hvorfra de maaskee smigrede sig med at kunne, ledsagede af de Tropper, som endnu vare blevne dem troe, naae et Engelsk Krigsskib. Jmidlertid kan Don Miguels Modbydelighed for at betroe sig til sin Broders Don Pedros-Høimodighed synes fuldkommen retfærdiggjort, naar man seer: hvorledes den Sidstes officielle Blad qvalificerer Prindsen (for hvem Lissabon har bøjet sig i fem Aar, som for sin Hersker, uden Videre som Miguel Maria do Patrocinio, forhenværende Jnfant af Portugal. – Det vigtigste Punkt i de herværende Forhold er maaskee nu Seirherrens Opførsel imod det overvundne Partie, for saavidt Udsigten til Portugals endelige Pacification eller til Forlængelsen af dette Kongeriges indre Forviklinger afhænger deraf. Tager man Udtrykkene i den af Don Pedro i Cartaro udstedte Proclamation lige efter Ordene, saa synes vistnok hiint Spørgsmaal afgjort og et fuldkomment Forglemmelses= og Sammensmeltnings System at være sikkret. Men vi tilstaae oprigtigen, at vi, naar der paa den Pyrenæiske Halvøe under indvortes politiske Tvistigheder tales om Seirherrens ærligtmeente Forglemmelse af det Skeete, overfaldes af en vis Vantroe og pleie at oppebie Facta, inden vi fælde nogen Dom. Nu har vel det officielle Blad Chronica, i Anledning af ovennævnte i Cartaro udstedte Amnestie-Proclamation, roest Don Pedro som Frankriges Konge Henrik den Fjerdes værdige Efterkommer (sandsynligviis havde Chronicas Genealog herved tænkt paa den afdøde Dronning Joaquima Carlotta af Bourbon, naar man imidlertid endnu seer, i et af de nyeste Rumere af Chronica, et Decret, ifølge hvilket Officererne i Donna Marias Armee vorde inddeelte i fire Categorier, eftersom de enten strax ankom med Don Pedros Expedition til Portugal, eller først traadte over til ham under forskjellige sildigere Perioder, naar man seer i Udnævnelses-Decreterne til Civil-Embederne, at de under den nu styrtede Regjering lidte Forfølgelser stedse vorde regnede som Hovedfortjeneste hos de Befordrede, naar man her til Slutningen endnu for nogle faa Dage siden afskedigede et stort Antal af de ved det offentlige Bibliothek Ansatte, i det man officielt angav den Grund: at de ikke nærede tilstrækkelig Hengivenhed for Donna Maria, – saa maatte man dog næsten troe, at Forfatteren af hiin Artikel i Chronica ei har saa nøje erindret sig den politiske Linie, som Henrik i fulgte imod Tilhængerne af den overvundne Ligue. Jmidlertid fordrer billigheden, at vi først maae oppebie den Maade, paa hvilken hiint i Cartaro udstedte Decret vorder udført, før vi fælde Dom over den Portugisiske Regjerings Fremgangsmaade i denne Henseende. Europas Blik er nu henvendt herpaa. Jngen vil kunne nægte, at en Portugiser, da Don Miguel for sex Aar siden landede i Lissabon paa et Britisk Krigskib, kunde uden derfor at gjelde for en slet Patriot, være af den Mening, at en Prinds, som opholder sig i Landet selv, i sin kraftfulde Alder, maatte forekomme ham at være bedre Souverain for et ved Partier adsplittet Folk, end en Prindsesse, som endnu var i Barnealderen og levede hiinsides det Atlantiske Ocean Hædersmænd og prøvede Patrioter, f. Ex. Grev Barbacena, General Povaas, General Lemos og mange flere erklærede sig dengang for Don Miguel, hvis Regjering vil vorde forelagt Efterverdenens Domstol og som i ethvert Tilfælde har maatte haardt bøde for sine Feil. Hvo vilde nu tilregne hine Mænd som en Brøde, at de ikke øjeblikkeligen forlode en Sag, som de havde svoret Troeskab, da Storbritannien, der i ethvert Tilfælde synes at bestemme Portugals Skjebne, pludseligen ifølge et Ministerskifte overdrager sin Gunst fra det ene Partie til det andet Upaatvivleligen have ikke hine 6,500 Mand, som landede i Oporto, erobret Portugal og styrtet Don Miguel. Dette Resultat skyldes Storbritanniens Jndflydelse, som vel blev indirecte men derfor ei mindre virksom. Den Engelske Nations rigtige og sunde Sands vil selv bedømme, om ikke Englands Ære, som her smelter sammen med dets Politiks velforstaaede Jnteresse, fordrer, at man maa sætte en Dæmning imod enhver endog skjult politisk Reaction imod Jndividuer i Portugal.