Aarhuus Stifts-Tidende, 1833-10-29
Hvad Staldfodringen betræffer, da har jeg, siden jeg 1805, altsaa som 18aarig Yngling, havde Leilighed paa Thorseng praktisk at gjøre mig bekjendt med samme og anstille comparative Forsøg, med denne Fodringsmaade og Græsning, altid havt meget at indvende mod Staldfodringen, hvilket mine Skrifter tilhobe udvise. Senere Erfaringer have kun endmere overtydet mig om, at Staldfodringen i det Hele ikke passer for Danmark, eller ialmindelighed kan bringe dets Jorddyrkere Fordeel. De Hindringer vort Klima og vore Jorders ringe Beskaffenhed ialmindelighed medføre; den Omstændighed at den Gjødske som falder paa Græssmarkerne ligesaa godt som ved Staldfodringen kommer til Nytte, hvilket de givt rige Afgrøder vel udhviilte Marker frembringe, bevise, endelig den ofte nok gjorte Erfaring at Stald fordringen ikke giver Anledning til at holde en større Besætning, men at kraftfulde Græsmarker i saa Henseende kunne veie op med de bedste Foderurter, en Sag endog de nyligen udkomne Jndberetninger fra de Mænd hos hvem LandhuusholdningsSelskabet har placeret dets Lærlinge bevise, da ingen af disse Mænd, skjøndt de alle meer eller mindre staldfodre, holder større Besætning end sædvanligt er paa veldyrkede Gaarde med Kobbel brug; alt dette burde, synes mig, for længe siden have bragt Staldfodringens Forsvarere til Eftertanke, og det saa meget mere, som faa Mange allerede igjen have opgivet Staldfodringen (vide blandt andet den nylig udkomne Beskr. af Ringkjøbing Amt) eller saaledes som bemeldte Jndberetninger udvise, meer eller mindre tye til Græsning, ja selv til Afgræsning af Foderurter. Betræffende Sædfølgen da har jeg altid holdt nogle Aars Hvile for nødvendigt, og har ikke heller nogensinde benægtet Virkningen af Jorden rugende og rensende Væxter, Hvad jeg i denne Henseende har forandret i mine Meninger, bestaaer deri, at jeg troer, vi, ialmindelighed udrette meere ved en Afvexling i det Store(Hvile, og paa een Gang givet forberedende Bearbeidning (Brak), end ved den aarlige Afvexling som er saa mange Misligheder underkastet, da snart den ene, snart den anden forberedende Sæd mislykkes, snart Veirliget forhindrer Afbenyttelsen af samme, snart det forøgede Arbeide ikke kan overkommes, Carealierne i Tidens Længde ikke heller vise sig saa frugtbringende, og overhoved Grundforbedringer hvortil vort Land er saa trængende, ikke saa let lade sig bringe i Forbindelse dermed. Jeg tvivler saaledes ikke paa, at et Kobbelbrugmed Brak og i Kraft udlagte Græsmærker, i hvilket det Halve af den avlede Sæd opfodres, vil overtræffe det bedst indrettede Vexelbrug med Staldfodring og Brakfrugtavl, baade i Henseende til Kreaturhold, Salg af Sæd, formindskede Dyrkningsbekostninger, o. s. v. Lad kun Opofringen, af Sæd i Forbindelse med Brak og kraftfuld Hvile blive meer almindelig, og Overflod vil udbrede sig i alle Grene af vor Landoeconomie. Det samme Resultat lader sig desuden ofte opnaae paa flere Maader, saa at det kommer kun an paa at træffe den meest passende Vei, og som saadan maae upaatvivleligen Brak, Mergling, kraftfuld Hvile, Opfordring af Sæd, vise sig mere overeensstemmende med Localomstændighederne i Danmark end Brak, Frugtavl og Staldfodring. Med Hensyn til Ploven da erkjender jeg endnu fuldkommen de mange Fortrin et vel construeret Plovlegeme, efter Mynstret af de hos os bekjendte engelske Svingplove har Kun mener jeg at Hjulene eller Forboren ikke have de Feil Hr. Dr. tilskriver dem. At jeg kun brugte 2 Aar til at overbevise mig herom keen af Hr. Drewsens Anstødsstene) kan dog nok saa omtrent passe med den Grad af Betydenhed Sagen har Hvor det gjaldt vigtigere Ting, f. Ex. Sædfølgen, er jeg sandelig gaaet sindig nok tilværks, saa at Hr. Drewsens Slutnings=Anmærkning i hans Afhandling (at jeg i 2 Aar ikke kunde gjøre saa modsigende Erfaringer) er aldeles upassende og urigtig. Dette vil, haaber jeg, være tilstrækkeligt til at vise at jeg ikke har gjort mig skyldig i nogen Overilelse, og at jeg har havt gyldige Grunde til at forandre eller skjerpe enkelte af mine tidligere Meninger. Ligeledes vil man deraf see, at de Uovereenstemmelser Hr. Dr. finder i mine, som Rettelser for hinanden udkomne Skrifter, ingenlunde ere saa betydelige som han vil lade dem gielde for, men ligge meer i den Maade paa hvilken han har fremstillet mine Ord, end i Sagen selv. Med langt mere Grund vilde han have kunnet paaankede Jnconseqvenser som findes i den kronede Udgave af Lærebogen, Jnconseqventser i hvilke Hr. Dr. ved at stemme for Skriftets Belønning, maa finde sig i at tage sin Part. At efterspore Sandheden er vistnok et af de Formaal en Forfatter meest har at stræbe efter, og bringer dette os endtil Erkjendelsen af Vildfarelser, bør vi hellere tilstaae det, end haardnakket forsvare Meninger, som fordi vi engang have vedkjendt os dem, skulle være de rigtige. Fire Jdeer due overhoved ikke. Men Hr. Dr. nøies ikke med at ville lade mig passere for en Mand der snakker frem og tilbage, han beskylder mig endmere for kun at anføre Skingrunde for mine Meninger. Som Beviis herpaa søger Hr. Dr. at kuldkaste den af mig fremsatte Paastand, at Hjulene ikke forhindre Plovens regelmæssige Gang op og ned af Bakke, eller med andre Ord, naar der pløies paa en lige men skraastillet Plan, hvilket jeg mener følger deraf, at da Hjulene stige eller synke ligesaameget som Bagploven, Forholdet imellem dem indbyrdes ikke forstyrres. Dette vilde, siger Hr. Dr., være gandske rigtig, naar blot ei derved var overseet den lille Omstændighed, at Hjulene stige op af Bakke eller synke ned af Bakke, tidligere end Plovlegemet, saa at dette, naar det kommer hvor Hjulene nylig vare, allerede finder disse høiere eller lavere, og derved op af Bakke løftes, eller ned af Bakke synkes, saa at det, om Bakken er temmelig steil, enten ikke kan komme i Jorden, eller maa gribe alt for dybt deri. De Landmænd der læse dette, siger endvidere Hr. Dr., ville undres over at jeg har maattet forsvare en Sandhed, hvorom de vel neppe have drømt, der kunne være forskjellige Meninger. - Men det er ikke sandt at Hjulene stige eller synke tidligere end Plovlegemet, thi Afstanden imellem Begge bliver jo uforandret, og følgeligen maae de følges med hinanden, og stige eller synke paa een Gang, og da de stige eller synke under een og samme Vinkel, Plovlegemets Retning blive uforandret. Hr. Dr. Paastand, finder kun Sted, naar den Flade hvor der pløies er ujevn, eller naar Ploven omstilles, hvilke Tilfælde Hr. Dr. forvexler med det hvorom her er Talen. Tager man endvidere Hensyn til, at det Punkt af høire Hjul som berører Bunden af Furen, ligesom den nederste Deel af Plovlegemet eller hvad man kalder Løbet, ere beliggende i een og samme lige Flade, altsaa kunne betragtes som en saadan, og at to lige Flader, naar man lader dem glide over hinanden, enten de holdes i en vandret eller heldende Stilling, stedse ville berøre hinanden i 3 Punkter eller slutte, saa maa dette end mere overbevise os om, at Hjulploven arbeider regelmæssigen op eller ned af Bakken, en Sag som i Praxis desuden tydelig nok viser sig. Var Hr. Drewsens Paastand rigtig, vilde en Vogn aldrig kunne gaae regelmæssig op eller ned ad Bakke, men de forreste Hjul enten løfte Baghjulene eller tvinge dem til en stærkere Friction. Om Hr. Dr. erkjender sin Vildfarelse og den Uret han her atter gjør mig, maa beroe paa ham. Til Slutning et Par Ord endnu til Hr. Drewsen. Hvorfor er mit Svar til det kongl. Landhuusholdnings=Selskab, i Anledning af dets Circulaire af 30te Oct. 1832, ikke blevet indrykket i Tidsskrift for Landoeconomien med de Jndberetninger andre Landmænd i samme Anliggende have indsendt, og hvorfor har man frataget mig mine Lærlinge, Som Medlem af 1ste Agerdyrknings Commission og saa vidt jeg veed Formand for samme, vil Hr. Dr. vist bedst vide Beskeed herom. Er min Jndberetning maaskee mindre nøiagtig, fuldstændig, oplysende, sandru, eller drives mit Avlsbrug maaskee ikke med Plan og Orden, J 25 Aar har jeg staaet i Forbindelse med det kongl. Landhuusholdnings=Selskab, og følt mig hædret ved de mange Beviser paa Tillid og Velvillie jeg har modtaget. Des smerteligere er det mig nu at see mig tilsidesat, uden at jeg er i Stand til at udgrunde Aarsagen. Forskiel i Meninger kan det ikke være, thi uagtet Selskabet for flere Aar siden har erklæret at det ikke hyldede mine Meninger, er det ikke desmindre vedblevet at sende mig Lærlinge, ja har endog fordoblet deres Antal, saa at ingen af de Mænd hos hvem Lærlinge placeres, har havt saa mange som mig Selskabet har desuden ved saa mange andre Leiligheder viist, at det hyldede en fri Udvikling af Meningerne, at det ville være fornærmende at antage en saadan Grund. Jkke heller kan det være Misfornøielse med min Underviisning og Behandling af Lærlingene, thi da jeg omtrent for 2 Aar siden indsendte Udkastet til et Reglement for disse, lod Selskabets høiagtede Præsident, Hr. Conferentsraad Collin mig sige, at han ansaae dette Arbeide som et nyt Beviis paa min Omhue for de mig betroede unge Mennesker. - Jeg skulde ikke være fremkommen med det Anførte dersom Hr. Dr. ved sit Angreb ikke havde givet Anledning dertil, og dersom det ikke var saa bekiendt at jeg har været Selskabets høit Betroede. Skjøndt dybt krænket, er mit Hjerte ikke lukket for en Udsoning, og kjært vilde det være mig om disse Linier maatte lede dertil. Aldebertsminde, den 19de October 1832. C. Dalgas.