Aarhuus Stifts-Tidende, 1800-08-26
Høsten begynder her med Hidsighed. Bye get og Havren er unægtelig ikke nær det, denne Afgrøde vilde blevet under lædskefuldt Grøde veir i de sidste 5 Uger; dog vi have største Føie til at takke og prise Forsynet; især maae vore Hierter stemmes til Lovsang for den Algode, naar vi betragte endeel Marker hist og her paa fierne feede, men kolde Jordbund, og see vore magre og tørre Markers Afgrøde overtreffe endeel af hine. Med lettede Hierter viske vi af vort Øie de Vemodstaarer, Synet af vore smægtende Kreature paa de henvisnede Græsgange aftvang; thi vi vide, at den Algode har til ingen Tid ladet sig uden Vidnesbyrd iblandt os; og vi haabe, at Vintrens Ly under Forsynets Varetægt, vil skiænke os, ved klog Sparsommelighed, Evne til at give Kreaturet daglig Føde. Rugen er her i Egnen upaaklagelig: dog ved den langvarige Heede, og især de mange tørre Vinde maae iman sikkert giøre sig Regning paa, at tabe en ikke ubetydelig Deel af den Kierne, den saa heldig afdræede Rugvippe tilvinkede os Haab om; den sildig saaede Rug især staaer sørgelig rank og svang. Det ynkeligste Syn frembyder Boghveden: den tidlig saaede staaer med sine fulde Kierner, saa lav, at Leen de fleste Steder ei kan komme under Kronen; mange Hvedeagre ere tæt begroede med Agerkaal, og under disse er Boghveden ganske qvalt; paa endeel Steder vilde den sildige Boghvede endnu staae til Redning, naar den gode Gud snart vilde unde os en velsignet rødblødende Regn. Dog hvad Veir vi end faae, vil neppe een af 10 Jorddyrkere, paa disse lette og al Skygge berøvede Marter, kunne giøre sig fast Haab om, igien at høste saa meget Boghvede, som han saaede. - Sørgelige Udsigter for Bonden, hvis betydeligste Udsalg at Korn, som oftest, bestod i Hvedegryn!!! -Men - det er Sandt! - jeg lovede Dig ved sidste Samtale en rigtig Beskrivelse over Friebytteriet paa vore Kyster. Her er den, saa nøiagtig, som det var mig mueligt, af flere Fortællinger at uddrage den. Midt i Junii Maaned - om jeg mindes ret - denne Sommer, blev en Nat bortstiaalet af en Hytte, som Brændendskibningsmændene betiene sig af ikke langt fra Jernhatten eller Arnal, endeel Ølbimbeler af Træe, Strømper, Nathuer, gamle Skiødskind kort alt hvad i Hast kunde findes. Dog - dette var lidet imod, hvad Eieren af Ruugaard mistede, nemlig: et svært Trods eller Halingstoug med Tallier, som havde kostet over 500 Rdr. Da Skibningsmændene om Morgenen, med Solen kom til Stranden, som de sildig havde forladt den forrige Aften, og erfarede det skeete Ran, faldt deres Mistanke paa en med 3 a 4 Md. besadt Baad, som Dagen tilforn havde lagt under Landet, men nu ganske var af Sigte. - Rygtet fortæller, at disse Kystrøvere strax derpaa skal have begaaet Ran og udøvet endeel nedrige Streger ved Elsegaards Strand. Herpaa skal de have hiemsøgt Hielm, en liden Øe, som tilhører Grevskabet Scheel, og paa nogle Aar har været bortforpagtet til Hr. Broberg paa Fannerup, der aarlig belætter Øens Græsgange, for det meeste, med Faar. Her gik Røverne i Land; brækkede ind i et derværende, for Nutiden ubeboet Huus, borttog Dørrene, opbrød Sengesteder og Bænke, medtog Søm og alt Jern, de kunde finde; Vinduerne søndersloge de, og Blyet blev deres Rod; ventelig ville de med dette lade Bøsserne, de vare væbnede med. Af den paa Øen græssende Hjord har de nedlagt og medtaget endeel Faar. Høistønskeligt var det og slige Gavtyve kunde blive grebne og afstraffede efter Fortieneste; ligesom enhver Landmand inderlig ønsker, at man dog engang maatte see alvorlige Skranker satte for disse overhaandtagende og Landet næsten oversvømmende Horder af frække og skamløse inden og udenlandske Tiggere, ved hvis blotte Syn, især den nu i Høsten ene hiemmeværende Huusmoder maae rædselfuld skiælve tilbage, og ofte give disse Nedrige alt, hvad de ere ublue nok til at forlange. F. C. Hjort.