Berlingske Tidende, 1831-10-17
Tyrkiet. Det Tyrkiske Rige bestaaer, ligesom hos de Gamle, af raae Materialier; Kræfterne ere enten isolerede eller forspildes, det bestaaer af forskjellige Nationer, Kaster, Slaver, Livegne; af et Theokratie, af en militair Despotisme; Qvinden betragtes der kun som en Ting, et Huusgeraad, hun er Samfundet aldeles uvedkommende, Centralisationssystemet er næsten det ene herskende. - Vel har Sultanen, for at give Staten et fastere Styttepunkt, undertvungen de fleste af Rigets store Lehnsmænd; hans Herredømme over hans Undersaatter er blevet meer umiddelbart og mindre afhængigt; ved Janitscharernes Oplysning gjordes hans Militairmagt bekjendt med Subordinationens Princip; Folket er afvæbnet. Grækenlands Løsrivelse har sandsynligviis været gavnlig for det Tyrkiske Rige, thi dette har saaledes et Arnested mindre for Anarchiet, og selv Albanien, der er i fuld Opstand, vilde ikke være noget Tab, Ere Osmannerne unyttige eller skadelige for det europæiske System, saa er ingen Tvivl om, at de vorde trængte tilbage til Asien; kan deres Existents derimod sammensmeltes med vor, saa vil deres Ulykke bidrage til deres fremtidige (phemeriske) Storhed; thi den vil udvikle nye Kræfter blandt dem, for at stille dem paa lige Høide med os. - Kayaernes (Jkke=Tyrkernes) nuværende Forhold er en stor hindring; skulde dette kunne faae en fuldkommen Form, maatte Koranen forklares paa en liberalere Maade, saaledes som paa de Spanske eller Bagdadske KaliphersTid, da Konster og Videnskaber opblomstrede under Muselmændennes Varetægt. Jndtil den Tid vil Reformen kun være Fuskerie; thi de schismatiske og catholske Armeniere, Grækerne, Jøderne, ere lutter Nationer, som Serailets Politik kun tillader, efterhaanden at samle Rigdomme, for siden efter Behag at plyndre dem. Udelukkede fra en stor Deel af den menneskelige Virksomhed, stedse under Formynderskab og mistænkte, tjene de kun til et Slags Bytte. Deres Jndflydelse paa Regjeringen er aldrig umiddelbar, men de have stedse et vindesygt, ofte fjendtlig, Maal for Øie; derfor er deres Jndustrie stedse frygtsom, uden store Hjelpemidler, og derfor kræmmeragtig. J kritiske Øieblikke udbrede, de Ulykke; i den nyeste Tid saae man de asiatiske Armeniere tilføre General Paskewitsches Cavalleriecorps Leverancer; Grækerne og Bulgarerne vandrede Skareviis ud til de russiske Provindser, og Rayerne i Constantinopel tjente de Fremmede, som Agenter, og kjøbte for en Nabomagts Guld Divanets Hemmeligheder og Stemmer. Endnu staae Ulemaerne, halvt Theologer, halvt Jarister. hvilke i Tyrkiet Opretholdelsen af den sociale Orden paaligger, i meget stor Anseelse; Muftiens Samtykke er endnu en væsentlig Formalitet, og Sultanen bærer endnu, ham til Behag, sit Hoved glat raget. - For at gjøre sig et Begreb om denne Formalitet og lignende, maa man vide, at Forandringen i Sultanens Klædedragt anledigede en Revolution, og, at en Ulema gjør en ligesaa vigtig Forskiel imellem en Fassi og en Turban, som vi gjøre mellem Luthers Reformation og Katholitismen. - Midt under denne theoktatiske Combination søger den militære Despotisme at gjøre sig gjeldende. Det tyrkiske Rige er en Leir, og dets Jndvaanere ere officielt inddeelte i et høire og et venstre Fløi, som stedse ere beredte til at samle sig i Centrummet: i Constantinopel. Paschaerne ere Armeens Generaler; de fælde Dødsdom uden videre Deliberation, ret ligesom om de vare i Feldten, - og Sultanen styrer det Hele. Nu ere den religiøse og den militære Magt i Feide med hinanden; i den religiøse, hvilket det tyrkiske Rige skylder fordums Dages største Daad, hersker nu idel Forvirring. (Fortsættelsen følger.)