Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1798-02-05
Engellænderne gjorte (fra den 4de til den 6te Junii) forgiæves Forsøg paa at bombardere Cadix, og at opbrænde den i denne Havn liggende spanske Flaade. Lige saa ulykkelig udfaldt deres Expedition paa den spanske Øe Teneriffa. Deres Angreb (den 24de Julii) blev med store Tab tilbageslaget, og kostede Admiral Nelson den ene Arm. For Resten, som sædvanlig, giensidige Jagttagelser og Ka perier, hvoraf Franzosernes, de utallige engelske Krigskibe uagtet, hvormed Havet er besaaet i alle Verdens Egne, ere saa overordentlig betydelige at Republikanerne med deres Allierede have i denne Søekrig frataget Engellænderne henved halvtredie Tusinde flere Koffardieskibe, end disse fra dem, og at, iblant andet, en eneste Actie paa 4000 Livres i i en Kaper fra Bordeaux udi en Tid af tre Uger indbragte dens Eier 84,000 Livres.) Vare imidlertid Krigscenerne paa det umaalelige Ocean i det nyelig forløbne Aar langt interessantere end i det foregaaende (1796), saa kan man saa meget vissere love sig den høieste Jnteresse for det nærværende som den vil blive udeelt, som to Kolossal. ske Magters Jettekamp, af hvilke den Ene kuns kan bestaa ved den Andens Undergang, skal udkiempes paa dette Element, og det skrækkelige Alternativ: Hvo af begge det skal beherske Verden eller tilintetgiøres - skal afgiøres. Alles Blik ere forventningsfulde fæstede paa Frankerige uhyre, underfulde Søerustninger, som nu ingen Landkrig mere binder Hænderne paa, og som nu ene og allene kan henlede sin hele Opmærksomhed og alle Hielpekilder, den det i denne Krig maatte forbruge paa 14 Land=Armeer til denne Gienstand. "Kuns Marinen, sagde alt for to Aar siden en stor berømt Søemand er det forbeholdet, at ende den Krig, som Frankerig nu allerede har ført i 4 "Aar for sin Uafhængighed, derved, at det opbyder sin hele "Søemagt, for at overføre en eller anden af sine Landar. emeer til Engellands Kyster. Jeg kan bevise Direktoriet. Mueligheden, ja selv Letheden af denne Landgang; jeg vil, naar det fordres, forelægge det Planer, der ere saa meget sika) De Tripolitanske Barbarers Ydmygelse ved det Kongel. danske Flag, skal, da den ligger uden for denne Krigsskueplads, ommeldes nedenfor, hvor Talen bliver om vore lykkelige Fædreland. rere, da jeg har udkastet dem paa selve engelsk Grund, og hele Storbrittanniens Magt ikke kan forhindre sammes Udførelse." Tiden synes nu kommen, da man kan følge dette Raad, iværksætte disse Planer. Naar hidindtil ethvert Slag, som Frankerig maatte levere til Lands, gav et Linieskib mindre for dets Flaade, saa er nu det Tilfælde indtruffet, at alle ved disse Slag vundne erobringer bidrage til, de meere at styrke Statens Nerver, og med Renter at oprette den hidtil skeete Tids=Forsømmelse i Søerustningerne. Overbeviist om, at dens Forbundne torde til Søes, ligesom i Land=Krigen, være den af lidet meere end en blot negativ Nytte, 3) og at den ogsaa ganske allene vil lige saa vel komme til at udkiempe denne sidste Kamp paa Liv og Død, som den med Magterne paa det faste Land, svarer den store Republik Jntet, hvad Kraft og Anstrængelse formaaer for ei at bukke under ved Maalet, for endelig at indhøste den sidste, glimrende Løn for saa mange mageløse Heltebedrifter. - Historien tæller fra Cæsar Tider (i 1800 Aar) 39 Landgange paa Engelland, hvoraf 33 ere lykkedes, kuns 6 mislykkedes. Buonaparte skal byde over den fyrgetyvendes Skiebne. Om denne skal formere det større eller mindre Tal af hine Landgange, maae denne Helts Genius afgiøre. Udfaldet vil lære det. Vi ville imidlertid lade Fordækket falde for alle disse Krigsbedrifter, der, saa skiønne, saa glimrende, saa ærefulde de end størstedelen kunne være, dog stedse ere kiøbte for dyrt, da de have kostet Menneskeblod. Vi ville kaste et flygtigt Blik tilbage paa Fredsunderhandlingernes Udgang, og naar vi, ved at ommelde Definitiv=Fredslutningen, have draget en kort Parallel mellem Krigens Begyndelse og Ende mellem sammes Hensigt og Udfald, ville vi overveie denne Freds afgiørende Indflydelse paa den civiliserede Verdens politiske Form, i Særdeleshed paa Europas, Statssystem, og saaledes søge at sammentrænge de yderste vigtige Resultater af det forløbne Aars Begivenheder, under en omfattende Oversigt. - Fem Aar mindre end 3 Dage vare forløbne siden hiin Frankerigs Krigserklæring imod Østerrig (af 20de April 1792), da Fredspræliminarierne mellem begge disse Magter undertegnedes (den 17de April 1797) i Gois. En snart paa følgende Definitivfred, troede man, vilde giøre en forønsket Ende paa dette gyselige Luftrums Historie, som ik a) Hvorfra dog Holland efter sin nye Revolution kunde giøre en Undtagelse. ke i alle Aarhundreders Rige har havt sin Lige i Mord og Blodsudgydelse. Men nu begyndte først en lysskye Diplomatiks Jntriquer sit listige Spil. Engelland, der ved denne yderst uventede Fred følte sig truffet som af en knusende Lynstraale - der i den vinede Spiren til sit hele Monopolsystems Tilintetgiørelse, opbød Alt for at hindre dens desinitive, uigienkaldelige Slutning. De foregaaende Separat=Fredsslutninger havde ikkuns berøvet Koallitionen dens Grene; denne sidste kløvede dens Rødder, Kunde Engelland ikke afvende denne Streg, saa vare Frugterne af en 4raarig Anstrængelse fløiten, saa faldt Vægten af en ægget Nationalhævn ganske allene tilbage paa samme. Der. for sparrede det hverken Guld eller Ord, hverken glimrende Tilbud eller hemmelige Trudsler. Dog Alt forgiæves. Østerrig havde endelig lært at indsee Forskielligheden i en Magts Jnteresse, der ligger længer borte end nogen anden fra Havet, og dens, som fortrinligviis for alle andre er en Søemagt. Det havde endelig fattet, at et saa fast Off= og Defensiv=Forbund med Engelland ingen varige nyttig Hensigt kan have for dets Staters Jnteresse. Det var nu overbeviist om, at den hele blodige Krig, som det med saa uhyre en Tilsætning af Penge og Menneskeer havde ført til paa det 6te Aar, ikke i Grunden var andet, end en mægtig Diversion, hvormed det borttrak Frankerigs Stridskræfter, Frankerigs Finantser, ja endog Frankerigs Opmærksomhed fra Søe krigen; det var overbeviist om at denne Diversion var ganske til Engellands Fordeel, uden at dette sidste enten havde formaaet, eller kuns for Alvor tænkt paa, at holde sine Allierede paa nogen Maade skadesløse for det Tabte, eller ogsaa at lade dem tage Deel i sine Erobringer paa Søen. Det følte med Uvillie, at man ganske vilde nedsætte det til et leie Redskab som i en overmodig Ministers Haand skulde lade sig behandle efter hans herskesyge Hensigter. Det oplod sine Øine over sin sande politiske Fordeel og Skade, og forkastede med Standhaftighed alle de forføriske Andragen. der, hvilke det for sine Staters Beste kuns alt for længe havde givet følelig efter for. Men ogsaa denne ugunstige Vending var ikke i Stand til, at afskrække den paa Intriquen, undtømmelige Minister fra videre Forsøg. Jmedens han med den ene Haand søgte igjen at sammenknytte det sønderrevne Forbund med Preussen, og at true Østerrig, med sin gamle Rival, viste han med den anden Haand paa den Splid, hans Ulykssvangre Genie havde vidst at frembringe midt i Skiødet af de høieste Folkemagistrater i Frankerig. Dette sidste Konstgreb virkede. Endnu aldrig var Haabet. om en Modrevolution, eller i det mindste om en Hovedforandring i Frankerigs Jndre, saa grundet, som denne Gang. Endnu aldrig, siden Ludvigs Detronisering, var, saasom nu, Giæringsstoffet avlet i Lovgivningens Skiød, og voxet til slig en Omfang, at det endog strakte sig til den fuldbyrdende Magt. Endnu aldrig havde Magthaverne selv lagt saa alvorlig Haand paa at omstyrte den neppe fuldendte republikanske Statsbygning. Med denne Omstyrtning vilde tillige have indtraadt reent omvendte Forhold i Henseende til de udenlandske Magter, Seierherrerne vare komne i den Stilling, at maatte antage Love af de Overvundne. Formedelst nogle Forræderes kjøbte Troeløshed, i hvis Hænder det havde anbetroet sin Velfærd, havde Frankerig maattet nedstige fra den høie Standpunkt, hvortil dets Seiere have de ført det; istedetfor ved nyttige Erobringer at søge Skadesløsholdelse for de Omkostninger, som vare bortøslede i en gruesom Krig; istedet for ved nyerhvervede naturlige Grændser at sikre sig for tilkommende Overfald og at opstille et uoverstigeligt Skillerum mellem Republiken og Monar kierne, vilde det være kommet til den Yderlighed, at maatte kiøbe Freden for enhver Priis, maaskee endog med egne Opofrelser. Denne Udsigt kunde ikke andet end være forførisk for det overvundne Østerrig. Gik man den lige Vei Fredsunderhandlingerne, saa var Tabet af Nederlandene og Lombardiet afgjort, og endskiønt der taledes om temmelig betydelige Skadesløsholdelser, saa syntes de dog ikke at være noget tilstrækkeligt Æqvivalent, og det var dog altid ydmygende, at maatte have en Fiendes Høimodighed, som man saa gjerne havde foragtet, at takke for samme. Paa den anden Side derimod kunde man ei allene love sig den fulde ubetingede Tilbagegivelse af alt Tabte, men man torde endog smigre sig med, om ei ganske, saa dog for en stor Deel at opnaae Koalitionens første Hensigt. Og saa have de man jo dog sægtet for sin egen, sande Jnteresse, saa havde 6 Krigsaars Anstrængelser dog ikke været forgiæves saa havde man dog endnu ved Enden seet sig belønnet for sin udholdende Standhaftighed, og det netop i et Øieblik, da man havde opgivet Alt, da man endnu nylig havde troet, at maatte lykønske sig over, at man ei havde mistet Alt -1 Et sligt Alternativ kunde ikke længe lade Kabinets politiken være tvivlraadig, i Henseende til hvad Valg det skulde giøre. En saa lykkelig Tingenes Vending i Hiertet af den fiendtlige Stat selv, var for ønskværdig, for velkommen, til at man ikke endelig skulde have forestillet sig det saa ofte forgiæves fremmanede Spøgelses - Modrevolutionen kaldet Aabenbaring, som undeblivelig. Visse blændende Grunde, som atter fandt Sted, havde nu meere Overtalelseskraft, og bleve lettere hørte. De Østerrigske Fredsnegociantere, som det blot var om at giøre at vinde Tid, til det antirepublikanske Partie i Frankerig vandt Seier, søgte at trække Underhandlingerne i Langdrag. Hvert Øieblik skabte man nye Vanskeligheder, rustede sig med Magt til et nyt Feldttog, truede, og søgte at vinde en fordeelag. tig, imposant Stilling. Buonaparte, som fortrinlig anvendte dette ubestemte Tidsrum til sin nye Skabnings Befæstelse i Jtalien, som desuden den sørgelige Splid i hans 1 Fædreland bandt Hænderne paa, og som, ved et ulykkeligt Udfald af denne Strid, vilde frem for alle andre have seet sig proskriberet, temporiserede ligeledes og biede utaal. Emodig, indtil Omstændighederne vilde tillade ham, at hand Ele efter sin sædvanlige raske Fremgangsmaade. Alles Øine vare nu fortrinlig fæstede paa Paris, hvor det længe forbered. Ete afgiørende Slag skulde skee, og med hvert Øieblik blev ventet, da pludselig Kanontordenen af 4 September ogsaa bort viftede denne, som alle foregaaende Luftbygninger, nedstyrtede Forræderne afmægtige i Støvet, og forkyndte Republikens nye Seier i alle Verdens Hiørner. Den fuldbyrdende Magt hvis Virkekraft en kjøbt Fleerhed af forræderske Lovgivere havde ved ethvert Skridt søgt at lam giøre ved konstitutionsstridige Dekretter, greb nu Regieringens Tøile igien med raskere og sikrere Haand, og Alting fik strax en heel forandret Skikkelse. Den første Brug af deres igien bekomne Energie var Fredsunderhandlingernes peremtoriske Afbrydelse i Lille, hvorhen Lord Malmesbury havde lige i den Tid, da den farligste Sammenrottelse var i Paris vidst at fængsle den offentlige Opmærksomhed. Den ædle Lord, som man alt engang ved en lignende Leilighed i Frankerig havde anseet og behandlet som Pitts Emissair, fik (den 18de Septbr.) befaling, at forlade Lille inden 24 Timer, og at hente sig uindskrænkede Fuldmagter i London. Han reiste, efterat han havde am seret Frankerig i hele 78 Dage med et diplomatisk Skygge, spil og - kom ei igien. Det andet Beviis paa, at Frankerigs Regiering nu igien kunde handle med uhemmet Virksomhed var den befaling til Buonaparte (af 20de Septbr.)at fornye Fiendtlighederne imod Østerrig - som ikke syntes at gaae aabent til Værk, og som, trods sin fredelige Maske, hidindtil endnu stedse syntes at have handlet i nøie. ste Forstaaelse med Frankerigs Arvefiende Engelland - saa fremt denne Magt ei vilde antage Fredsloven til den fastsatte peremtoriske Tid. - Nu var Republikens Helt atter ganske i sin egentlige uindskrænkede Virkekreds. Ene i mod fire af Keiserens træske, snilde Underhandlere, streede han i den diplomatiske Løbebane med samme afgjorte Overlegenhed, som paa Valpladsen. Fredsproblemmet var imidlertid ingen af hans letteste Opgaver. Fredspræliminarierne af Leoben maatte omsmeltes i en ganske nye Model De Omstændigheder, hvorunder Freden skulde undertegne, vare saa uendelig meget forskiellige fra hine, som vare de herskende ved Præliminariernes Undertegnelse. Man maatte nærme sig fra saa forskiellige Sider, og dog vare Berørelsespunkterne saa tunge at finde. – Virkelig lode de betænkelige Bevægelser ved Hærene paa begge Sider som ogsaa alle Efterretninger fra Udine, hvor det store Vær blev drevet, ikke see andet end en øieblikkelig Gienaabning af den skrækkelige Krigskueplads imøde. Dog, ligesom alle udmærkede Begivenheder i dette forløbne Aar stedse vare stemplede med det Karakteristiske af Overraskelse. - som at i det Øieblik, da Jnteressen var høiest spændt, stedse det Modsatte indtraf af det man ventede: saaledes ogsaa her. Pludselig klang Fredsbasunen. Medens allerede Alt begyndte at fortvivle, var den mærkværdigste og i sine umaalelige liger vig. ste af alle Fredstraktater (den 17de O kr.). just 6 Maaneder efter Præliminariernes Slutning, bleven undertegnet i Campoformido (en ubetydelig Landsbye, af 16 usle Bønderhytter og et lille adeligt Landhuus, 1/2 Miil fra Udine.) Og altsaa var den da fuldendt, Kampen paa Europas, faste Land - den uhyre Kamp af et Folk imod mere end en halv Verdensdeel, Altsaa var den da erkiendt af næsten alle store Magter, denne Republik der rask og sorgløs, næsten som et blot Bon Mot, blev af nogle hundrede Vovehalse henkastet i det gothiske Europa men snart smykkede sin Vugge med Seierstrofæer, i 6 Aar fuldbragte mere end 6 Aarhundredes Bedrifter, kom alle Politikens Kalkuler alle Taktikens Konster til at strande, sønderrer alle sine Fienders Planer, og uendelig langt overtraf selv dens ivrigste Venners Haab. Men hvilken Krig, som blev endt ved denne Fred! -