Den Vest-Sjællandske Avis, 1816-12-04
Nyeste Post-Efterretninger. Den 15de Movember fandt en Forsamling af 10,000 Mennesker Sted i Spasields i London, forat raadslaae om deres nærværende Nød, og om at indgive en Petition til Prins-Regenten. Regieringen, Politiet og Magistraten i London, havde truffet de bedste Anstalter for at forebygge Uordener. Fæstningen Tover i London var lukket, og 2 Batailloner Milits stode opstillet, Fodgarden af Vestminster var samlet, og et Detaschement Dragoner var rykket ind i Staden; dog faae man hverken Militair eller Politie paa Gaderne, for ikke at foranledige nogen Tumult. Hr. Hunt fra Bristol, var den fornemste Folketaler, han stod op paa en Fiakre og harangerede Mængden. Jmedens han talede var en fransk trefarvet Fahne plantet over hans Hoved, og siden foran et Værtshuus, hvor Talerne begave sig hen, saasnart de vare færdige. Paa Fanerne stod skrevet: Brød for at mætte de Hungrige; Sandhed for at knuse Undertrykkerne, og Retfærdighed for at straffe Forbryderne. Hr. Hunt skildrede i sin Tale den offentlige Elendighed, talte og Folkets Undertrykkelse, priste sit eget patriotiske Sindelag og sagde endog: at naar Bønskrifter ikke hielpe, saa maae vi skride til physisk Kraft og til Vold; derpaa klagede han over at alting var belagt med Skatter, og opregnede alle den kongelige Families og de Stores aarlige Jndtægter af Staden; sagde om Ministeren Canning: at naar han talte om Folket, saa kaldte han det den svinske Mængde. Endelig viiste han Nødvendigheden af at Folket trængte til en bedrøRepræsentation, sagde at Sir Francis Burdett var den eneste Mand man kunde forlade sig paa; og at man maatte uden Ophold indlevere et Bønskriftil Prins-Regenten. – Hr. Hunt begav sig ogsaa til Carltonhouse for at overlevere det til Prinsen, men blev ikke modtaget, saa at han paa den sædvanlige Vei maae levere det igiennem Statssecretairen for det Jndre. – Uagtet en saadan Tale var vel skikket til at forlede en Hoben af Almuens Folk til oprøriske Handlinger, saa skiltes Forsamlingen dog meget rolig fra hinanden, blot et Spiseqvarteer og tre Bagerboder bleve plyndrede, og 12 Ruder bleve udslagne hos Lord Castlerag; to unge Knegte bleve grebne, og vil ikke undgaae deres Straf. Den Fane de brugte var en fuldkommen fransk Frihedsfane, paa det nær, at det var mørke grønt i den, som er blaat i den franske Fane; tilsidst fik man ogsaa en Frihedshue anbragt. Regieringen var dog saa forsigtig ved disse Optøier, som alle gode Borgere afskye, at Ministrene holdt sig forsamlede, og at de Regimenter, som ligger i Omegnen, havde faaet Ordre til at nærme sig til London; Lord Majoren vil nu aabne en Subskription for det fattige Folk, som dog har opført sig temmelig roelige. J alle store Stæder i Kongeriget aabnes ligeledes Subskriptioner for at komme de brødløse. Arbeidsfolk og deres Familier til Hielp; overalt blive Suppe-Jndretninger anlagde. Vist nok skriver man fra England under 5te November, at der er mange brødløse Arbeidsfolk, deres Antal tiltager daglig og Tiderne ere meget trykkende; men man kan dog glæde sig, at ingen forstærkede Vagter, ingen skiærede Befalinger, og ingen af Mennesker, opfyldte Fængsler ere fornødne for at holde Almuen i Tømme. Regieringen kan stole paa Borgerens retskafne Tænkemaade, som ingen Spetakler vil have, og som forene sig om at hielpe Almuen nu ved Understyttelser, og nu ved at søge at skaffe den Arbeide. At skaffe Orden og Roe i England ved Militairmagt, vilde saa ikke hielpe, naar ikke Regieringen havde Borgerne paa sin Side, men som den har. Man tager meget Feil, naar man troer, at der hersker i England en almindelig Utilfredshed; det er kun den brødløse Almue, som er uroelig. J Jrland seer det derfore slemmere ud, fordi den mangler en saadan Borgerclasse, og fordi Godseierne sielden ere i Landet, (som det allerede er skildret i denne Tidende), der maae Militairen bestandigt holde den forarmede Almue i Tømme. Det gaaer desuden ikke altid saa slemt til i England, som de engelske Tidender berette; meget overdrives af dem, og smaae Tilfælde udmales som noget Betydeligt. Der er ingen Krig, og Noget skal der være at giøre Allarm om, naar Regieringen faaer Tid, og naar ingen uformodentlig Vanheld indtræffer, saa er det vist at haabe, at den vil blive i Stand til at afhielpe den Nød, hvorunder en stor Deel af de lavere Classer sukke, og at den nærværende Crisis vil gaae lykkeligen over.