Københavns Adresseavis, 1783-03-18
Fundne og opdagede Sager. En liden Jolle er funden ved Saltholmen først i August Maaned, og bragt til det nye Øster Kalk=Fabrique uden Stadens Østerport, hvis rette Eyere kan bekomme den hos mig, naar de betaler mig mine Penge, som jeg haver udlagt, inden 8 Dage fra Dato. R. Westergaard. Blods og Venskabs Rost. Sal. Hr. Agent Holck Grav. Min Jonathan, Min Ven i Dig seer jeg aldrig mere, For Graven aabner mig sin Vey til Sielens Hiem; Al. Brister Taar af mit Øye - samler flere Af Hiertets Kilde=Væld, og skienker Graven dem. Her hviler Han, som var min troefaste Beskytter, Mit Huses Støtte - Min Velgiører - Bedste Ven, Men Taare! - J vidner om min Smerte! - Hvad nytter, Hvad hielper i forgieves kaldes Han igien. Han hviler roligt nu af sine Dages Møye, Og nyder Lønnen af sit Livs Bestræbelser, Blandt Sallige Han skuer alt med henrykt Øye, De store Ting paa hvilke Han tit grundet har Jmellem Cherubimers Flok Hans Aand nu vandrer, Og samler Stof til Priis og til Tilbedelse, Og Støvets Toner, dem Han nynned her forandrer J Engle Melodie, blandt Himlens Salige; Nu seer Han vist, og salig føler hvad Han skuer, Og hvad Hans Troe og Gudsfrygt stedse lærte ham. Opflammer nu Hans Aand - J hellig Andagts Luer; Han synger nu i høye Chor Oll du Guds Lam Som har al Verdens Synder! - Min Gud Forsyner! Min Siele Ven! Tak, Ære, Lov og Priis! - hos Dig, Som jeg paa Livets Vey, i Støvets svage Toner. Tilbad og elskede - hos dig jeg finder mig Nu, host da at den Sallighed Din Siel kan fatte, Nyd Lønnen for det meget Vel Du virket her, Modtaa Din Rente af de vist oplagte Skatte, Som Du dig samled her ved Dine Gierninger. Men Taaren finder end! Af, at den kunde grave Et varigt Mindes Mærk, som Tidens Tand lod staae. Din Støtte skulle da den sande Jndskrivt have Her hviler Han, som kun paa andres Bedste saae: En ædel Borger Ven, en Patriot, en Stifter Af mange gode Ting, for Fattige en Tolk; En nyttig virksom Mand, bekiendt endog ved Skrifter. Kort sagt: Her hviler nu den brave Agent Holck. J Anledning af Hr. Agen Hans Holcks Død den 22 Martii 1783. Og ædle Borgere, J har en Medlem tabt Agent Hans Holck er død, som her saa virksom levet; Hvis Navn er overalt bekiendt og æret bevet, For ved Hans sielden Pund saa meget Godt er skabt. For andre, synes det, den Mand kun levede. Med en opfindersk Aand Han opfandt Leveveye, Anviisde andre dem til Underhold og Pleye, Og smiilde Velbehag ved hver ny Stiftelse. Hvor stor Hans Virksomhed iblandt og været har, Derom Hans Levnetsløb kan Underremers give. Der bliver dog velsen, som det vil sammenskreve, Og Efterverdenen Ham vise, som Han var. Forunderlig med Ham var Herrens Førelse. Men Han betragtede hvert Trin af den for Naade; Og fra sin Ungdom vart, at lad Herren raade, Han leed, og bad, og tang, og aldrig kaurrede. Den Glæde havde Han, at see de vigtigste Af sine Stiftelser til andres Gavn storere. Og da til Slutning Han ey kunde virke meere, Saa bad Haugodt for dem, Han forhen stiftede. Til de Velgiørende Hans Tillid fandtes stor, Og med Veldædighed af dem blev denne lønnet, Som er paa Skolerne og Syge=Cassen skiønnet, Der ved Hans Talmandskab blev til og staae i Flor. Han var de Syges Ven, og ofte deres Tolk, Som mangle Nødtorfts Brød. Og Tusind Ubekiendte. Til from Uddelelse Ham milde Gaver sendte: Saa de Nødlidende i sær nu savne Holck. Hans ædle Virksomhed udmerket har Hans Siel; Men ey udmerket Ham, som Ægtemand og Fader, Da ingen Velstand Han til Sine efterlader. Han overlod til Gud, for dem at sørge vel. Nu hviler Han i Fred, og æres i sit Navn! Og uforglemmeligt vil dette blandt os blive; Thi Sandheds egen Mund maae Ham til Vidne give: Hans Holck har i sin Tid blandt og gjort meget Gavn. Per Spinas af Rolas. Lyden fra og om Hr. Agent Holckes Grav. Act. 14, v. 22. Os bør at indgaae i Guds Rige ved megen Trængsel. Da Verden blev mig vreed, da lærdte jeg at kiende Dig, o troefaste Gud mig selv, min Ven, min Fiende, Min Fiende var mig gram, min Ven var svigefuld, Jeg selv var skrøbelig, Du blev allene Huld. Hør, her en Døende saaledes Livet maler, Som det er i sig selv, og Ordsproget saa taler Naar Vognen helder, da enhver vil støde til; Men er den styrtet om, kuns faa ophielpe vil O Menneske, stoel ey for meget paa din Lykke! Gud ene veed, hvor snart dig Modgang skal nedtrykke; Enhver sin Byrde faaer, som ey vil vige fra Sin Frelsers Fodspor: See, selv Biblen svarer: Ja. Betænk nu Dødelig Betænk nu her din Næste! Og giør hvad Godt du kan, til dine Brødres Bedste, Thi der Du ikke kan, maaskee at Da da vil Den Rige bringe Vand; men kan ey komme til Saa hører jeg endnu, der hvidskes mig i Øret, Af den afdøde Holck, som har mit Hierte røret, Hans Klokke ofte slog for Fattige, men nu Hvo ringe vil, At Veel Hans Streng den gik i tu Med vaade Øyne saae jeg Hans til løbe overFor Fattige, naar Han, som nu saa rolig sover, Kuns tænkte paa, hvorfra skal disse Foden faae? Jeg troer en liden Bøn til Gud kan alt formaae. B. Faurschow. Stille Tanker ved Hr. Agent Holcks Død. Saa haver Du forladt os, ædle Siel Du er ey meer blandt og, ney Du er flyt et, der hvor din Siel endog i Din svage Legems Hytte daglig opsvingede sig, Du knælede for Din Gud Du bad, Du eed Forfölge seaf Verden. Sorte Siele spendte ofte Giftens Pile mod Dig, for at sværte Dine ædle Handlinger, og slandse Dine med idne Föe ser for Enken, den Faderlöse - og Kaarsdrageren, Du holdt ud i Lidellers Hede, Din Siels Iver var varm for den Fattige, til den sidste Time i det nedbrudte Legeme, Din Enke og 6 Fader öse opdragne Börn sukker efter Dig, dog Om for øste Aand maaskee beder for dem hos Treenigheden om Bestyrelse, i en for ig Verden - Dog hvor kunde en dydig Enke med Faderlöse Börn blive forladt iblandt saa ædel en Nation, som den Danske Glæder eder I Efter adte, falg eders Faders dydige Fodspor, og lad Ærbødighed; for Religionen være en er helliget i Flittighed i eders Arbeyde, i den Vey Ler, eller bliver sat i, lad den være Formaalet paa eders Löbe-Bane i Verden, de skal det Hoskiske Narn blomstre, og Evigheden modtage eder med Seyer-Pa mer.