Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1848-08-16
Fra Helsingør berettes: J Løverdags blev atter her paa Rheden opbragt tvende preussiske Skibe, en Bark og en Skonnert, som med Besætning fra Vagtskibet bleve bragte til Kjøbenhavn. Samme Dag passerede en hannoveransk Grønlandsfarer, som i Nordsøen var taget af vore Orlogskibe. (Hels. A.) National yttrer sig paa følgende Maade om den danske tydske Krig: "Den uhørte Svingkraft, som Februarrevolutionen gav det demokratiske Princip, har ogsaa bevirket voldsomme nationale Udbrud i Lande, der vare mindre heldigt forberedte ved deres tidligere Historie end Frankerig. Dette er saameget naturligere, som disse Nationaliteter i de fleste Tilfælde vare undertrykte, saa at den Følelse, som driver dem frem til Gjenføddelse, er en sammensat, og bestaaer for en stor Deel af det Had, som en tyrannisk og tilbageskridende Regjering indgyder dem. Saaledes er Jtaliens, Polens og Jrlands Stilling. - Af en mindre klar Natur ere de Momenter, der have reist Kroatien mod Ungarn, Slesvig mod Danmark. J dette sidste Tilfælde, hvormed vi her alene ville beskjæftige os, er Spørgsmaalet blevet overordentlig indviklet ved det tydske Forbunds Jndskriden. Tydske Hære have betraadt det omtvistede Territorium og leveret de Danske blodige Træfninger; paa sin Side interesserer Sverrig sig for Danmark, saa at denne Deel af Norden allerede lider af store Onder og trues af endnu større. Det tydske Forbund tøvede ikke længe og kastede sig allerede strax fra Begyndelsen af uden lang Betænkning ind i den Strid, som var opstaaet mellem de slesvigske Oprørere og den danske Regjering. Jo mere Begivenhederne udviklede sig, desto mere forekommer det os, at Europas almindelige Beholburde have forhindret Tydskerne i at trække Sværdet af Skeden og snarere gaae frem af fredelig Vei end med Vaabenmagt. - Tydskernes Politik i Slesvig har havt til Resultat, at ophidse de skandinaviske Nationer imod dem og vende deres Øine mod Rusland. J Principet og i dens Virkninger er den analog med den, som har gjort Polakkernes Utilfredshed saa dyb, i Principet, eftersom den har sit Udspring fra et overvættes Ønske efter at udvide den tydske Nationalitet, og i dens Virkninger, eftersom den i den nye Antipathi, den skaber, udslukker den naturlige Antipathi mod Rusland. - Hvad er Hovedsagen i denne ulykkelige slesvigske Krig? Det er at vide, om det tydske Forbund har Ret til at skride ind. Og denne Ret har det ikke. Slesvig har aldrig været en Deel af det tydske Forbund, medens dette altid har været Tilfældet med Holsteen. Det er ogsaa kun ifølge en stadig Sammenblanding af disse to Hertugdømmer, at Man søger at gjøre den Ret, som Tydskland har til det ene, gjældende ogsaa mod det andet. Slesvig er fuldkommet fremmed for Forbundet, det har aldrig hørt dertil i Fortiden og hører ikke dertil for Øieblikket, Forbundet har følgelig ingen lovlig Fordring at gjøre gjældende. Forbindelsen mellem Holsteen og Slesvig er kun politisk, og hvor stærk Man end antager denne, berører den dog ligesaa lidt Slesvigs internationale Forhold som selve Danmarks politiske Forbindelse med Holsteen berører Jslands eller Jyllands internationale Forhold med Hensyn til det tydske Forbund. - Man sige ikke, for at retfærdiggjøre Tydskernes Jnvasion, at de kun efterligne det Exempel, vi have givet, og som vi maaskee snart ville give paany. Ja, det er sandt, 1831 intervenerede Frankerig i Belgien og frelste dette Land fra Hollands Herredømme, da det havde mistet sin Hær ved Loven. Frankerig nærer overordentlig levende Sympathi for Jtalien og tilbyder sin mægtige og fornuftige Mægling; og dersom denne Mægling forkastes, dersom Jtalienerne staae i Begreb med at bukke under, vil den franske Regjering ile dem til Hjælp. Men intet af disse Exempler er anvendeligt paa Slesvig; Frankerig er uegennyttigt i disse Jnterventioner, men Tydskland ikke, Frankerig handler ikke for at forøge sit Territorium, Tydskland vil erobre en Provinds. "Times" beretter om Negeropstanden paa St. Croix. Den 2 Juli reiste Negerslaverne sig i Masse, paa denne Øe og vare snart Mestre over Christianssted i og Frederikssted, idet de forlangte en almindelig Frihed. Ved Efterretningen herom afgik Gouverneuren Kammerherre v. Scholten fra St. Thomas til St. Croix. Ved hans Ankomst erfarede han, at Negerne havde forøvet store Excesser, plyndret og sat Jld paa nogle Huse. Al Kommunication mellem Byerne var stoppet. Hundrede af Qvinder og Børn havde søgt Tilflugt paa de danske Skibe. Ledsaget af sin Adjutant begav Scholten sig til Negrene og spurgte om deres Forlangende. Frihed eller Plyndring, var Svaret. Da Gouverneuren befandt sig aldeles i Jnsurgenternes Vold, deklarerede han Emancipationen, men ikke tilfreds hermed, forlangte Negrene den paa lovformelig Maade og skriftlig. Efterat dette Forlangende var opfyldt, fik Scholten sin Frihed og Negrene forholdt sig rolige et Par Dage. Men formodentlig troede de ikke Freden, thi den 4 Julii reiste Negrene sig atter og nu kom det til en Kamp mellem Soldaterne, understøttede ved Øernes Milits, og Negrene, hvorved endeel af disse dræbtes eller toges tilfange og bragtes ud paa vor Orlogsbrig, Ørnen." Paa St. Thomas synes Jndvaanerne ikke at have været synderligt tilfredse med Scholtens Forhold, thi de afskedigede ham formeligt og indsatte en provisorisk Bestyrelse, hvorefter han afreiste til Europa.