Corsaren, 1843-08-18
Æren og Suppen. (Af "le Charivari".) En meget rørende Ceremoni fandt forleden Sted i London, uden Tvivl for at danne en vis Modvægt til de Meetings af firehundredetusinde Mennesker, hvorved O' Connell præsiderer i Jrland. Ser og fiirfindstyve Krigshelte forenede sig for paa en værdig Maade at feire Aarsdagen for Slaget ved Waterloo. Man tænke sig de fortræffelige Toaster, de stolte Proclamationer, de magnisike Taler, der opsteg fra denne tætte Hob af sex og fiirsindstyve, med en god Appetit forsynede Krigskammerater. En Capitain paa Halvfold fra Landet Wales trommede til Angreb paa sin Tallerken; en gammel Seirberre, nuværende Directeur for et Table d'höte, trancherede de hæderlige Erindringer med Spidsen af sin Gaffel, ligesom en Handelsreisende trancherer en Høne uden Anstrængelse og med Ynde; man drak Franskviin, med Magt erobret til 5 Franes Flasken. Hvilken Ydmygelse for Franskmændene! Festens Konge var uden Modsigelse Lord Wellington, Bankettens Præsident. Ligesom alle Folk af Geni var Lord Wellington bleven klog af Erfaring. Man mindes, at den ædle Lord i Vinter nær var død, ligesom han fordum har seiret, nemlig ganske tilfældigviis, ved Hjælp af et Agerhonebeen, som var kommet ham paatværs i Halsen. Af Frygt for, at Sligt skulde arrivere ham for anden Gang, spiste Hans Naade kun Suppe. Det var et rørende Syn at see denne Mand, der er bleven skaldet af den meget Bekrandsen med Laurbær, kaste længselsfulde Blikke paa det Vildt og de Fiske, der smykkede Taflet, imedens to Lakaier, hvem dette Hverv var overdraget, præsenterede ham store Terriner med Suppe og Sauce. Mylord havde en nydelig hvid Serviette om Halsen og Fløde paa Læberne. De deiligste Retter vare tilstede. Alt hvad der kunde smigre en saadan Attilas Gane. Men det medicinske Facultet havde forbudt det; Mylord havde desuden taget Medicin ind den forrige Dag. Man minde sig Sanchos sørgelige Situation. ved hans første Maaltid paa Øen Barataria, det Fastland, hvor han var bleven Gouverneur. Lord Wellington befandt sig i en lignende Stilling. "Men jeg kan dog vist spise en Bid af denne Postei", sagde Hans Naade. "Og Doctorens befaling!" svarede Lakaien. til Høire; "hvad siger denne befaling? De har overvundet Napoleon, Mylord; der er nu kun tilbage at overvinde Deres Appetit. Alle Helte have vidst at beseire deres Lidenskaber. Er De en stor Helt? Ja eller Nei? Det er Sagen." "Tilvisse er jeg en stor Helt". "Saa behersk Deres Lidenskaber og spiis Suppe". "Men kun et Stykke af denne Lax...." "Og Hindringerne, Mylord!" tog nu Lakaien til Venstre Ordet. "Husker De, hvad Facultetet endnu igaar sagde? - Der ere store og smaae Hindringer, smaae, som trænge sig umærkeligen ind i Spiserøret og kvæle en Mand inden fjorten Dage; det er langvarigt, men sikkert. De store, som strax kvæle et Menneske, idet de sætte sig paatvers i Svælget, saaledes som Agerhonebenet gjorde ved Deres Naade...." "Jeg veed det. Ja, det var et Agerhønebeen; men, naar man alene giver mig et Stykke skjært Agerhøne, saa vil det ikke være det ringeste farligt." "Og Deres Jndigestion fra igaar Aftes, Mylord?" raabte nu Lakaien paa høire Side; "thi som Anicenne siger, commenteret af Doctoren fra Opford...." "Ja, tilføiede den anden Lakai," hvad siger ikke Anicenne, commenteret af Doctoren fra Oxford? Kjødet af Agerhøns og af Harer er ufordøieligt og opblæsende, det giver Anlæg til Melancholi. Vilde det være passende at blive melancholsk paa en Seiersdag som denne? Hele Selskabet. Behersk Deres Passioner, Mylord! - Der er Suppen. "Et Øieblik", sagde Lord Wellington, "kun et lille Øieblik, jeg vil foreslaae tre Hurraer for Dronningen." "Tag Dem lagt, Mylord, De pletter Deres Vest." De tre Hurraer for Dronning Victoria aabnede Toasterne. Nu udbragtes et eenstemmigt "Hoch" for Prinds Albert, som traadte ind. To "Hoch" til Blüchers og hans Preusseres Minde. Siden faldt nogle af Deeltagerne under Bordet til Ære for det gamle England. Lord Wellington benyttede sig af Tumulten til at vælte Terrinen med Suppe og erobre en Fuglevinge til Ære for Seiren ved Waterloo. Mærkeligt er det, at Guizot ikke befalede den franske Gesandt at bivaane denne Fest, hvor Wellington erobrede en Fuglevinge til Erindring. om det saa hæderlige Slag ved Waterloo.