Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1779-02-05
Om Oprigtighed i Venskab. Oprigtighed er det væsentlige Stykke af et ægte Venskab, uden hvilket samme aldrig eller dog ikke længe kan bestaae. Jeg vil her ikke gjøre en om stændig philosophisk Beskrivelse over denne behagelige Gienstand, men ikkun meddeele nogle Tanker, som allene at blot Erfarenheden ere udledede. Det kan være, at andre have allerede gjort disse samme Jagttagelser, men det maa dog tillades mig, at meddele mine Jndsigter og Erfaringer, og fræmlægge samme til Bedømmelse, ligesom andre have gjord med deres. Hvo som elsker sin Ven oprigtig, forskaaner ham fra saadanne Hemmeligheder, der ligge ham som en Byrde paa hans Samvittighed, hvilken har ikke kan skille sig ved, uden at giøre sin Ven ulykkelig, eller staa Fare for selv at blive det. Een Veiviser, viiser ikke dig allene Veien, han viser ogsaa din Fiende, som forfølger dig, den. Man vogte sig for Fortroligheder med de artige og tienstfærdige Folk, som ere hver Mands Venner, som hviske meget til enhver og af bare Venskab ere i Stand til at tilføye de redeligste og af dem selv oprigtig høyt, agtede Personer den emfintligste Harme. Jeg kan ikke nævne dem beqvemmere, end kalde dem lætsindige Venner. Dette Navn udelukker ikke et godt Hierte, det hindrer ikke at elske dem, at omgaaes den, men der behøves meere Forsigtighed med dem. Deres Hierte ligner Repeteer=Uhr. Dette slaaer til den rætte bestemte Tiid; men trykker en Fremmed derpaa, saa slaaer det og hvad enten det er Tid at slaae eller ei. De snaksomme Venner ere endnu værre, imellem dem og de forrige giør jeg denne Forskiæl: at hine ikkun ere som en Tønde, der løber naar den bliver anstukken, men disse rinder saa at sige uophørlig, og skaffe sig selv Lejlighed til at faa det fortalt, som er bleven sagt dem i Fortrolighed. Lacin er en Mand af dette Slags. Han besøger daglig i tre eller fire Huse. Folk, som ere af ganske forskiellige Tænke og Levemaade. Ved hans første Besøgelse siger hans Ven ham med Glædes=Taare, at han om Aftenen tilforn var bleven en Capital betalt, som han allerede havde opgivet Haabet om at faae, og at han dermed var sat i Stand til at betale en vis Kiøbmand, som for længesiden havde krævet sin Betaling. Lacin siger: Det er mig hiærtelig kiert, og dermed gaaer han bort lige hen til en Mand, som han veed, der ligeledes har Pænge til gode hos den Ven han først besøgte. Han siger ham i Fortrolighed, at Beds (lad ham hedde saa) har faaet Pænge, og har i Sindeat betale Kiøbmanden N. Denne som ikke havde drevet paa at faa sine Pæn ge, kommer derved paa det Jndfald at profitere af denne Leilighed, der vel ikke saa snart forefaldt igien, gaaer hen til Bedo og kræver sine Penge ligeledes. Bedo, som hværken var i Stand til at betale begge paa engang og heller ikke havde sagt det til nogen anden end Tacin, at han havde faaet Pænge ind, bebreyder denne sin utidige Aabenhiertighed imod en Mand, som allermindst skulde vide noget deraf. Lacin siger: det giør mig ont, og gaaer bort lige hen tilden tredte. Jeg har, siger han til ham, i Dag havt en fortrædelig Handel med Bedo, og fortæller ham derpaa hvorledes heele Sagen hængte sammen. Den tredie giør sig en Glæde af at ophidse dem alle imod hinanden, og overtaler bægge Creditorer, som allerede vare blevne enige om, at hver af dem vilde den Gang lade sig nøye med at faae en Deel af sin Fordring betalt, til at tage sine Ord tilbage igien og fordre den heele Summa. (Fortsættelse skal følge.)