Københavns Adresseavis, 1762-08-13
K. privilegerede. Efterretninger. og Norge. Staden og forsendes Posten. den 13 Aug. de Confiscationer som endnu høres hos os, og ikke om alle de Defrandationer som ere echaverede Fiscum: Men vil kun bede, at man dog ikke vil skrive i Glemmebogen al den fordervelige Handel, som jeg i det andet Capitel har viist, at vi føre med Fremmede; men see hvorvidt at Egennyttighed og Skiødesløshed har bragt os. Jeg beder at man vil betænke, om det ikke er den allerhøyeste Tid at vi indbyrdes opmuntre og oplive hinanden med en Esprit Public, i Følge af den Jnvitation af 31 Martii 1755. for at fremme Hans Majestæts store Øyemed og vor egen Lyksalighed. Vi see hvordan Fornødenheden hænger os over, ret at tænke os om, og engang at gribe til et Raad, for at hemme saa fordervelig en Handel. For aldrig skal jeg troe, at nogen endnu kand tænke, at der ligger ingen Magt paa al den Tusindfold fremmed Krams Jndførsel til os, eller at vi ligge under saadanne fortvivlede Nødvendigheder, at der ingen Bod kand raades paa. Bevar os fra saadanne Omstændigheder, vel tilstaaer jeg, at det vil holde hart, at hale ind igien de fremfarne Tider, og saadanne gyldene Tider af 36 Aars Fred; Men i alt dette har jeg endnu et Haab i Hans Majestæts allerhøyeste Omhue og uforanderlige Protection, og Hans store Mænds Nidkierhed og Kierlighed. Og ville man saa holde mine ringe, Tanker til gode, frommeligen overveye dem, og som Com patrioter forbedre dem hvor de have Mangel, saa tænker jeg at et Raad blant andre skulle endnu være dette. Om de Rige vilde lade sig overtale til at opmuntre deres fattige Landsmænd ved en Præmie for nyttige Paasund, saa skulle man see at mit Haab var grundet, og at vi i vore Dage endnu, skulle høre og see til mange store og nyttige Ting at skee hos os. 1.) Man prøve ikkun at sætte et værdigt Præmium paa, hvo der kand giøre det beste Forslag om hvorledes Commercen engang kand komme paa Fode, og sige saa om dette ikke torde være den allerretteste, beste og sikkerste Begyndelse. 2.) Man sætte et Præmium paa, hvo som land udfinde den nærmeste og tilforladeligste Vey til at faae alle de Fabriqver ind i Landet, som vi endnu saa høyligen trænger til, og sige saa om der er noget andet Raad tilbage, for engang at komme til det forønskte Maal. 3) Troe vi at det var got at vi gjorde vort eget Papiir selv, da sætte man et Præmium paa, hvo som kand udfinde den gjenneste Vey dertil, da vi skal see at Dannemark ikke allene skal giøre alt sit eget Papiir, men endog noget for Fremmede. 4) Vil vi at mange af de Ting, som længe har været forbudne at føres ind til os, (og som daglig føres ind) aldrig skulle blive indførte, man skulle see at det skulle lykkes, og det uden Forbud, man mærke uden Førbud. 5.) Ønske vi at de mange øde Jorder, store Heeder, Moser og Lyngmarker, som ligge unyttige i Landet, kunde giøres frugthare, da sætter et Præmium derpaa, og jeg tør sige, at vore Efterkommere skal see, jeg veed ikke hvilken Mængde af Korn og Qvæg, af Huse og af Menneskeer mere i Landet end vi. 6.) Ville vi see vore miserable Landeveie forbedrede, som ruinerer saa mange Heste, gjør Kiørselen og Qvæg=Drifterne saa besværlige, og Provisionerne tidt saa dyre i Kiøbstæderne, da skulle vi ved et Præmium uden Tvivl faae et behageligt Middel dertil. 7.) Ja ville vi see Træer plantede i Landet ved Millioner, som i Grævskabet Kinkardien i Skotland, og i Limosin i Frankrig, som saa mange deylige Forordninger her, saa længe og saa inderlig har søgt at bringe til Veye, og det uden at miste nogen Jord, da maatte det jo vel være et Præmium værd. For dersom der i en Nat voxte Tu finde Ege=Træer eller Valnød=Træer op langs alle Vey og Gierder paa en Herremands Gods, saa vilde han ved regne sit Gods 5, 6, og kandskee 10000 Rdlr. mere værd end før. Er det da ikke Skade, at fordi de ikke i Morgen og til Aare staaer der, saa skiøtter vi det ikke. En delig for det 8) dersom det og skulle være et Gode for Dannemark, at Dannemarks hvervede Regimenter kunde reeruteres med Nationale, og engang blive fri for at holde Piqvet=Vagt i Freds=Tider i vort eget Land, og om vore egne Byer for Desertioner, da vilde et Præmium muelig bringe en Plan til Veye, hvorledes det kunde skee, og det uden at tage dem enten fra Bonden eller de Nationale Regimenter. See saadanne mange flere og store Ting skulle Præmier kunde udrette. Og at dette ikke ere nye idele eller ugrundede Formodninger, men saadanne som have gamle Erfarenheder til Grund, saa lader os see til Engelland og Jrland, uden at tale og Frankerig, Holland og Sverrig, som have imiteret Engelland. Der sættes ikke allene af Parlamentet, og af mange andre privat Personer (for Kierlighed til deres Fæderneland, mangfoldige store og smaa Summer aarligen ud, som Præmier for at befordre Commercen og Manufacturer, Agerdyrkelsen og andre Videnskaber, men man reyser dem og til Admindelser Ære=Stytter op. Man gaaer saa vidt med disse Opmuntringer, at man sætter Præmier paa, hvo som kand giøre det beste Stykke SteenTøy, hvo som kand spinde den fiineste Traad af Hør, af Uld og af Bomuld, hvo som har plantet de fleste Træer, hvo som har gjort de fleste Beeg=Tønder og samlet de fleste Linnede Klude til Papiirs=Møllerne. See, saadan Omsorg drager man der, endog for de allerringeste Ting, paa det Holland og Frankerig deres Commerce=Rivaler, ikke maae have et Skrit for dem i Handelen. Og see vi nu hvad disse Præmier have udrettet der, da er det ret forunderlige og utrolige Ting. Man husker kun først, hvordan Frankerig fordum forde Sæde=Vahre til Engelland, og det for saadant Kiøb, at de Engelske kunde ikke holde Markeds=Priis med dem paa deres egne Torve, og tænke dernæst, hvordan det staaer nu til. Nu have de Franske ikke allene afsolgt i Engelland, og Engelland er, frem formange andre Lande, bevaret fra dyr Tid og Hungers Nød, men deres Agerdyrkelse er og ved disse Præmier bragt til saadan en Høyde, at Sæde=Varers Udførsel nu bringer, Engelland (efter Engelske Regninger) over 70 Tønder Guld ind og Aaret. Tænk over 70 Tønder Guld, og det uden at regne al den anden store Nytte, som Landet drager deraf, og som gaaer i det uendelige. Et Beviis som jeg skulle tænke var ene nok for at vise hvad Præmier formaaer, men jeg skal anføre et Par endnu. Det er disse Præmier, som have gjort den mægtige Rabat i de 80 Tønder Guld, som Frankerig aarligen fordum drog fra Engelland. Det er dem der har gjort, at i Steden for Engelland før skikkede sin Uld til Brugge og Genth at forarbeyde for sig, saa skikke de nu forarbeydede uldene Vare til andre for 100de Tønder Guld og Aaret, foruden egen Forbrugelse som gaaer til 300 Tønder Guld. Det er Præmier som have givet de Engelske Aftræk paa deres Stoffer og uldene Manufacturer i Tyrkiet, og stukket Venetianerne ud. Det er Præmier som nyligen har aabnet Silde= og HvaliskeFangsten for dem igien.