Ribe Stifts Adresseaviser, 1848-02-07
"Juridisk Ugeskrivt, meddeler et Uddrag af Dommen i en interessant Sag mod Erik Hansen og Hustru, der tiltaltes fordi de havde ombragt deres tre Børn. Sagen er i 1ste Jnstans paakiendt ved Kors ver Kjøbstads Extraret, ved hvis Dom de Tiltalte vare tilfundne at miste deres Hals og deres Hoveder at sættes paa Stage. Dens Omstændigheder ere efter Overretsdommen følgende: Under en Samtale, som disse Ægtefæller den 11. Marts f. A. om Morgenen havde med hinanden, om at de ikke saae nogen Udvei til at ernære sig, yttrede Konen, at det derfor var bedst at omkomme Børnene. Efter en kort Modstand, indvilligede Manden heri, idet han tilføiede, at de derefter skulde tage Livet af dem selv, hvortil Arrestantinden svarede, at dette skulde de ikke gjøre, men naar de havde dræbt Børnene ville de lide den Straf, som derpaa fulgte. Arrestantinden foreslog da at drukne Børnene, de tvende ældste i den i Nærheden, af Huset værende Tørvegrav og det yngste i en Ballie; de huggede til den Ende en Vaage i Tørvegraven og hensatte en Ballie, som de fyldte med Vand, i Dagligstuen. Under Paaskud af at de vilde fange. Karudser lokkede Moderen de to ældste Børn, en Pige paa 9 og en Dreng paa 5 Aar, ned til Vaagen, og medens disse lagde sig paa Knæ ved Siden af hinanden for at see ned i Vandet, stødte Moderen dem, den ene efter den anden bagfra ned i Vaagen. Hun blev derpaa staaende i nogen Tid ved Vaagen, for at see og Børnene kom op, i hvilket Fald hun har tilstaaet atter at ville have støde dem ind under Jsen; men da hun havde overbeviist sig om, at de virkelig vare druknede, vendte hun tilbage til Huset, hvor Manden imidlertid havde druknet det yngste Barn, som var 1 1/2 Aar gl., i Ballien. Efterat de omtrent i en Time have gaaet frem og tilbage mellem Tørvegraven og Huset, i hvilken Tid Arrestanten dog een Gang var inde i Stuen og optog det mindste Barn af Ballien og lagde det i Vuggen, begave de sig indtil nogle i samme Huus boende Folk, til hvem de sagde, at de nu havde forsørget deres Børn, om de nu vilde melde dem, og fortalte derefter det Passerede. Af disse Børn vare de to yngste avlede i Ægteskab med Erik Hansen, hvorimod det ældste, til hvem en Anden var udlagt som Fader, var født af Arrestantinden udenfor Ægteskab inden hendes Giftermaal med Erik Hansen. Det er oplyst, at Arrestantinden tidligere til forskjellige Tider har havt i Sinde at tage sine Børn af Dage, men igjen opgivet denne Beslutning, hvorimod der ikke er nogen Grund til at antage at Arrestanten har næret en saadan Tanke førend samme Morgen som han efter Arrestantindens Opfordring deeltog i dens Udførelse, og Begge angrede strax det Passerede. De maa ligeledes antages oplyst, at Familien, som beboede et Leiehuus paa Bonderup Mark, levede i trange Kaar, men nogen øieblikkelig Nød var dog ikke forhaanden paa den Tid, da Forbrydelsen blev begaaet. Efter Naboernes Vidnesbyrd have de Tiltalte stedse gjort færdeles meget af deres Børn, og Børnene have efter Forældrenes Udsagn opført sig vel. Disse, af hvilke Manden er 38 og Konen 31 Aar gammel, og som ei tilforn have været tiltalte eller straffede, have levet i god Forstaaelse og det fremgaaer af Sagen, at Arrestanten har været vant til at lade sig beherske af sin Kone. Med Hensyn til Spørgsmaalet om Handlingens Tilregnelighed har det Kgl. Sundhedskollegium i en meddeelt Betænkning yttret: "at den begaaede Forbrydelses Unaturlighed, Forældrenes Forhold under og efter dens Udøvelse, de overspændte og forvirrede religiøse Forestillinger, som Moderen vedholdende har anført som foranledigende Motiv, den villielse Lydighed hvormed Faderen udførte den ham af hans Kone paalagte Andeel af Forbrydelsen, viser, at de Tiltalte have begaaet Barnemordet i en aandelig ufri Tilstand, og følgelig maae ansees psykologisk utilregnelige deri. Overretten har desuagtet fundet, at den begaaede Forbrydelse maatte blive de Tiltalte at tilregne, hvorfor den for Mandens Vedkommende har stadfæstet Underretsdommen og dømt Konen efter Frd. 18. Debr. 1767 og 4. Oct. 1833 § 10 til Straf af Kagstrygning og Tugthuusarbeide for Livstid. Da der under denne Sag haves en aldeles bestemt og eenstemmig Erklæring fra Sundhedskollegiet om, at de vedkommende i Gierningens Øieblik have været i en aandelig ufri, den psykologiske Tilregnelighed udelukkende Tilstand, foreligger her aldeles reent det Spørgsmaal til Besvarelse, om Domstolene, med Tilsidesættelse af en Erklæring som den nysanførte, fordi dens Præmisser ikke skjønnes at være lægevidenskabelige, ere berettiget til at idømme noget Menneske, med Hensyn til hvilket Landets øverste Lægeautoritet er kommet til det ovenanførte Resultat, Livsstraf, eller om Domstolene ikke, naar de først have adspurgt Sundheds kollegiet, til hvis Funktioner Afgivelsen af slige Erklæringer hører, om de Tiltaltes Tilregnelighed og derefter have faaet Svar, ere bundne ved dette med Hensyn til Tilregnelighedspunktet. Da den her omhandlede Sag efter dens Beskaffenhed vil blive indanket for Høiesteret, vil Spørgsmaalet nu der finde Afgjørelse.