Ribe Stifts Adresseaviser, 1845-06-30
Indenlandske Efterretninger. Den Fest, som vore Studenter den 24. om Aftenen gave deres fremmede Gjæster, maa ansees som den fornemste og egentlige Hovedfest. Den fandt, som man allerede veed, Sted i Ridehuset, der i den ne Anledning var decoreret paa en udmærket smuk Maade og festlig oplyst. Hovedindgangen var gjennem Porten ud til den aabne Ridebane. Huset var decoreret med Grønt og Blomster som en Løvhytte ligefor Jndgangen var der anbragt en smuk Talerstol, rundt omgiven af de smukkeste Blomster, paa den høire Side stod Bissens "Minerva, paa dens venstre hans Apollo". Rundt og Væggene var der mellem Løvet anbragt Navnene paa afdøde og nu levende danske, norske og svenske berømte Mænd, Digtere, Skribenter, Statsmænd osv. J begge Husets Ender var der anbragt to malede Landskaber, over det ene varede de tre Nationers Flag, over det andet fandtes de nordiske Løver. Det Hele afgav et smukt og festligt Skue og gjør dHrr. C. Borgaard og H. Lehmann, som havde forestaaet dette Arrangement, megen Ære. J Procession, en Dansk, Norsk og Svensk, begav man sig Kl. 8 1/2 fra Ridebanen, ind i Ridehuset under en Festmarsch af Frølich hvilken udførtes fra Galleriet af Orchestret (2den Brigades Musicorps, og efter at Alle vare komne derind afsang man en Sang af Professor Heiberg. Lector Krieger besteg derpaa Talerstolen og bød alle de Fremmede velkommen. Cand. Ploug bragte nu Upsalenserne de danske Studenters Tak for deres mod dem tidligere viste Gjæstfrihed, og fordi de havde holdt deres Løfte om at besøge dem, og udbragte tilsidst en Skaal for Upsalas Universitet. Mag. Petersen fra Upsalg takkede og udbragte en Skaal for Kjøbenhavns Universitet. Cand. H. F. Poulsen udbragte derpaa, ofte afbrudt af Bifald, en Skaal for Christiania Universitet, og som Stud. Sundt fra Christiania besvarede med en lignende for Kjøbenhavns. Mag. Hammerich udbragte et Hurra for Lunds Universitets Studerende og Lærere, hvorfor Cand. Wimmerstedt fra Lund takkede. Pastor Helweg udbragte under megen Acclamation en Skaal for Helsingfors's Universitet og Cand. Krog fra Christiania en for Jsland. Da Førstnævnte i sin Tale udhævede, hvor stor Taknemmelighed og Paaskjønnelse man skyldte Nordens Konger, Christian den Ottende og Oscar, der havde begunstiget Sammenkomsten, afbrødes han af meget levende bifald. Advocat Lehmann besteg Talerstolen, hilset af Mængdens Acclamation, og i et smukt og begeistret Foredrag, ofte afbrudt af stormende bifald, udbragte han en Skaal for Nordens Eenhed. Prof. Høyen udbragte derpaa med Genialitet og Varme en Skaal for Kunsten i Norden, og ansaae det for et godt Varsel, at Nordens tre første Kunstnere. Thorvaldsen, Dahl og Sergel, havde været knyttede sammen ved Venskabets Baand. Stiftsprovst Tryde udbragte derpaa efter et ypperligt Foredrag en Skaal for en fri Udvikling af den skandinaviske Jdee og Dr. Sturzenbecker en for Alvor i Glæden, for Handelen uden Rast og No. Mag. Monrad besteg Talerstolen under Acclamation og udbragte, idelig afbrudt af bifald, i et humoristisk, smukt og begeistret Foredrag en Skaal for Nordens Qvinder. - Saaledes endtes denne Fest, under hvilken Sang og Musik endnu i Mellemrummene afvexlede med hinanden. Mange Ældre vare ogsaa tilstede og gave derved Festen mere Betydning; blandt de Jnd budne bemærkedes ogsaa Overhofmarschallen, Kammerherre Levetzau, og Overstaldmesteren Grev Danneskjold-Samss. - Under hele Festen herskede der en herlig Stemning, en gemytlig Tone, saa Mindet vist bestandig vil staae levende præget i alle Deeltagernes Erindring. (B. T.) Cand. Plougs Tale ved Festen i Ridehuset lød saaledes: Udsalenser! Da J igaar seilede herind gjennem Rader af smykkede Skibe og hilsende Baade, forbi den af en tæt sammenhængende Folkemasse dannede Strandbred, hvorfra Hurra paa Hurra rullede hen over Eder, da J drog gjennem de mylrende Gader og Pladse og saae Tørklæder og Blikke vinke fra hvert Huus, og saa smukke Blomster og Krandse flettede af smukke Hænder dale ned over Eder - da var der, det veed jeg, mangen En blandt Eder, som følte Kvindens Taarer, brænde paa Mandens Kind. Jkke sandt, J havde ikke troet, at Eders Modtagelse her vilde gjøre saa stærkt et Jndtryk paa Eder, ikke sandt, Eders egen Bevægelse overraskede Eder; men mange af os, som saae Eder græde, vi smilte; thi vi vidste det forud, at det vilde gaae Eder saaledes; vi kjende af Erfaring, hvor godt det gjør at drage ind i sin Broders Huus efter langt Adskillelse og tungt Savn og der at finde imodebankende Hjærter og aabne Arme, vi havde prøvet hvor stærkt det unge Sind bevæges ved at være Gjenstand for Manges Kjærlighed, vi havde forsøgt at komme som Bærere, af en stor Jdee og nydt vor Deel af den Begeistring, den vakte. Medens J derfor overvældedes af Nuets Magt, flygtede vi til Erindringens Helligdom, medens J droge ind i Danmarks Kongestad, vandre vor Tanke langs Fyrisagens Bredder; thi der have vi jo modtaget det samme Jndtryk ligget under for den samme Følelse, fældet den samme Taare Upsalenser, jeg bringer Eder den danske Ungdoms Tak for hin uforglemmelige Stund, for Eders gjæstmilde Broder sind og for Eders høitflammende Begeistring. Tusinde Røster skulle gjentage den, saasnart jeg har udtalt den, og vidne, at hvad J have gjort mod os, det have J gjort mod enhver at vore Brødre; vidne, at det var Sandhed, vi talte, da vi sagde til Eder, at det Folk vi tilhørte deelte vore Følelser og nærede vort Haab, vidne, at dette Haab ikke er en forfængelig Drøm, udruget i en Enkelts sygelige Hjerne, men en fuld baaren Frugt af Tidens Udvikling og Historiens Gang; vidne, at dette Haab ikke er blevet svækket og kølnet ved mistænksom Forfølgelse eller skinsyg Bagtalelse, men tvertimod er voret med hver Dag og stedse har befrugtet Flere og Flere med sin Velsignelse, siden det af Eders Mund først erholdt sin egentlige offentlige, høitidelige, jeg kunde maaskee gjerne sige verdenshistoriske Stadfæstelse. Upsalenser, jeg bringer Eder mit Folks Tak, ikke blot fordi J kaldte dets Sønner Brødre og elske dem, som de elske Eder, men fordi J have viist i Gierning, at J alvorligen ønske at dele dets Skjæbne, fordi vore Følelsers Attraaer og Haab ikke blot have fundet Gjenklang i Eders Bryst, men alt have kaldt Eder til Virksomhed for vor fælles Sags Skyld, vor fælles Fremtid imøde. Mindes J endnu, at jeg, da jeg for to Aar siden paa Gustav Vasas Dag stod i Eders Ring paa Allharfarstigets Høi, og opfordrede Eder til at lægge Eders Sindelag for Dagen i Gierning, at jeg klagede over, at vort aandelige Forbund var bundet til det flygtige Moment, at der intet Samqvem var mellem os i Skrift og Tale, undtagen i de sjeldne og korte Timer, da det kunde lykkes os personlig at samles, at Eders Literatur og Eders Forhold vare næsten ukiendte i Danmark som den danske i Sverig. Men dette er jo alt nu efter to Aars Forløb anderledes; nu gaaer der ingen Uge, uden at der mellem Upsala og Kjøbenhaanvexles Brev og Bud, Skrift og Bog; vort indre Liv, vor aandelige og statsborgerlige Stræben følges med Opmærksom hed i Carl den Tiendes og Tolvtes Land, ligesom Eders Skjæbne og Kaar vogtes med deeltagende Blikke af Efterkommerne efter Ranzaus og Juels Krigere. Og det er Eder, som har givet Eders Folk Exemplet, Eder, som først og fuldstændigst har fulgt Opfordringen, Eder, som have forplantet den hinsides Kjølen, som have kaldt Norges kraftfulde og høihjertede Ungdom til Deeltagelse i dette Møde, Eder, som hidtil ene i begge Broderlande have givet den skandinaviske Jdee et Organ, som have stiftet et Samfund til dens Beskyttelse, til dens Udvikling, befæstelse og Udbredelse. Derfor, Upsalenser, takke vi Eder, skjøndt vi vide det, J trænge ikke til vor Tak i Ord; thi hiin Eders stærke Bevægelse, da J først satte Foden paa dansk Grund, netop den indeholdt en Belønning, som intet Guld kan opveie, en Taksigelse, som ingen kunne udsige, en Glæde, som ingen Digter kan beskrive; det er derfor vel en oprigtig og dybtfølt, men dog kun en mat og ufuldstændig Oversættelse af Eders egne Taarer, naar jeg nu hilser Eder, Tak og Priis, Held og Lykke over Upsalg, Vi maa desværre, hedder det i Berl. Tid af 27.