Berlingske Tidende, 1830-07-27
Spørgsmaalet. Hvad vil der skee efter Algiers Erobring, beskjæftiger Nationens Opmærksomhed i Almindelighed, til hvilket Partie Jndividuet end hører; thi det er Enhver magt paaliggende, at Udfaldet ikke indskrænker sig til en blot temporæOccupation; Absolutisterne, fordi de betragte Algier som en heldigt beliggende Afledningssted for det franske Gjæringsstof, de Liberale, at de af Kammeret ikke vorerede Millioner Fr., som Krigen har kostet, kunne anvendes, om ikke til et phillantropiskt, saa dog til et hensigtsmæssigt commercielt Øjemeed; alle Partier tilhobe, for Nationalhæderens Skyld. Skal Algier holdes besat i nogle Uger eller i nogle Aar, eller vorder det en fransk Colonie, Vil man foretage en Deeling, maaskee en saadan, at forskjellige Riger anlægge et Slags nye Hansestæder paa den africanske Kyst Eller ville de europæiske Magter creere en Regent for Algier, en Europæer, eller en Mahomedaner, Man skjønner allerede heraf. at Publicum berører alle Tilfælde, der efter de hidtil bekjendte historiske Facta kunne mulig gjøres, saaledes som det oftest skeer i politiske Privatsamtaler eller ved Congresser; Tilfælde frembringes kun ved Omstændighedernes bydende Vælde. Ved at indlade sig paa et Detail komme Politikerne, fra den kortere eller længere temporære Ocupation, hvormed de aldeles ikke ville være tilfredse, til Colonisation. De Fleste paastaae, at Colonier ere til intet Gavn for Frankrige, og kunne desuden ikke nyde Godt af Chartet; Frankrige er en Continental=Magt; vil man imidlertid absolut colonisere, saa er Africa uomtvivleligen meest passende dertil, fordi man lettest kan holde sig i Middelhavet, vinde Meest i Africa, men derimod altid taber paa de americanske Øer. Allerede i Ludvig V Tid tænkte man i Frankrige paa at colonisere det nordlige Ægypten. Ministeren Choiseul udtænkte Planen til Ægyptens Colonisation, forelagde Kongen den, - henlagde den derefter i Archivet. Under Directoriet havde Polaken Lazowski, fransk Gesandt i Levanten, en lignende Idee, og den franske Generalconsul i Cairo, Magallon, opmuntrede Regjeringen ikke mindre dertil, men Ministeren for det udenlandske Departement, Delacroix, sandt ikke Tidspunktet dertil beleiligt, og - Memoiren lagdes i Archivet. Magallons Forslag var næsten gaaet af Minde tilligemed de øvrige, men da opdagede Talleyrand dem; han meddeelte Bonaparte dem og Planen til det ægyptiske Feldttog blev udkastet. Da dette Feldttog mislykkedes, ene og alene fordi det havde Frankrigs udelukkende Fordeel til Hensigt, og da, ifølge de høie Raadslutninger 1818, den hæderfulde Hverv overdroges til Frankrige og England, at øde lægge de nordafricanske Søerøverreder, saa spørges, - og dette Spørgsmaal er ogsaa bragt paa Bane i Paris, - om man efter den algierske Krig eller de endnu større Foretagender, som deraf kunne udspringe, skulde foretage en Deeling? Men den offentlige Mening i Frankrige er høist ugunstigen stemt mod en Stats Deling, og man kan heraf forklare, hvorledes, i Anledning af den algierske Krig, Mindet om ældre, deels iværksatte, deels intenderede, Delingers Historie kunde med saa meget heftighed, fornyes. Ingenlunde saa forhadt i Frankrige er det nyere, vist nok det vanskelige, men, formedelst de europæiske Fyrstehuses Enighed, muelige Princip, sammenstemmende at udnævne en Fyrste i Algier, for at afværge Oprør og sætte Grændser, for umættelig Egennyttighed. Principet er saa nyt, Grækernes Taknemmelighed for de europæiske Magters Medvirkning har gjor et saa dybt Jndtryk, at man her troer, at hiin Udnævnelse, og saa i Henseende til Algier, vilde forebygge hartad uundgaaelige Tvistigheder. Da det imidlertid ikke er definitivt afgjort, hvis der vorder Grækenlands Regent, lader sig deraf drage den Slutning, at den ny algierske Regent ikke snart vil kunne udnævnes, Men paa den anden Side kunne de Misforstaaelser, der opstaa i Grækenland, fordi Sagen trækkes i Langdrag, skynde til større Hurtighed ved de africanske Anliggenders Afgjørelse. Er FyrsteensReligions-Bekjendelse i Grækenland nu en væsentlig Vanske lighed, hvor meget mere vil den da ikke være det i Algier derfor troe de franske Politikere, der forstaae, at opoffre en farlig Glimmer for en vis Fordeel, fuldt og fast, at det vil være det raadeligste og snarest føre til Maalet, dersom Frankrige virkelig hvorom engang var Tale, efter en ikke alt for kort Occupation overlod Regjeringen til Paschaen af Ægypten, og ved en høitidelig, mellem denne og de europæiske Magter, sluttet Tractat aabnede nye Veie til Samqvem med det indre Africa.