Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-06-17
Den til sin Tid navnkundige Theolog Johan Jacob Rambach var 15 Aar gammel, da han fattede den Beslutning, at studere. Jndtil det 13de Aar søgte han en Skole, hvorudi han blev undervist i Læsning, Christendom, Skrivning og Regning, og da han havde et opvakt Hoved, lærte han derhos en Smule Latin. Adskillige lærde Mænd raadede den unge Rambach til at hylde det videnskabelige Liv, imidlertid følte han i den Alder ei nogen Lyst eller Drivt dertil. Faderen, boende i Halle, en Snedker af Profession, og derhos en jevn og ligefrem Mand, var ei heller for, at Sønnen skulde befatte sig med Studeringer; han troede, at en Haandværksmand, der ernærede sig ved sine Hænders Gierninger, kunde leve ligesaa lykkelig og fornøjet, som en lærd og geistlig Mand. Den unge Rambach blev nu ansat til at lære Snedkerprofessionen, og herudi øvede han sig tvende Aar, indtil den Fatalitet mødte ham, at den ene Fod blev stødt og vriet af Lede, hvilket Tilfælde nødte ham til i et Par Maaneder at holde Sengen. Denne Omstændighed vakte imidlertid den Beslutning hos ham, at anvende Fremtiden til de boglige Konsters Dyrkelse, hvortil og Faderen gav sit Samtykke. Derpaa freqventerede han fra Aar 1708-1712 den latinske Skole i Vaisenhuset i Halle, og efter den Tids Forløb blev han indskrevet som academisk Borger ved Universitetet i bemeldte Stad. Da han nu i trende Aar havde hørt Forelæsninger hos adskillige Professorer, paatog han sig, efter Anmodning fra Baron Canstein, i Forening med Professor Johan Henrich Michaelis, at arbeide paa en ebraisk Bibeludgave, ligesom han og til samme Tid udgav adskillige Anmærkninger over nogle af det gamle Testamentes Bøger. Efterat være bleven færdig med dette Arbeide, begav han sig til Jena i Aaret 1719, hvor han tog Magistergraden, og efter given Tilladelse holdt han philologiske og theologiske Forelæsninger. J Aaret 1723 kaldte den da i Preussen regierende Konge Friedrich Wilhelm ham tilbage til Halle, for at være Adjunct ved det theologiske Facultet; 1726 blev han Professor extraordinarius, og i det følgende Aar Professor ordinarius i Theologien. Den udmærkede Hæder og Yndest, han vandt, baade som academisk Lærer og Skribent, rygtedes vidt og bredt, saa at Tilbud om videre Befordring, under saare fordeelagtige Vilkaar, blev ham til een og samme Tid gjort fra tvende høie Hoffer. Herom har han meldet i en vis Forelæsning, som han har holdt i Giessen, over det guddommelige Forsyn, og som findes indrykket udi neden under anførte Skrivt. "Da jeg, hedder det, i Aaret 1727, efter Professor Franckens Død, blev beskikket til Professor i Theologien ved Universitetet i Halle, var det min Agt her paa dette Sted at ende mine Dage; jeg saae mig daglig omringet af et Auditorium, bestaaende af 400 Personer, der bivaanede mine Forelæsninger, og havde desuden mine Forældre og adskillige gode Venner boende paa dette Sted, der forsødede mig mit Ophold, saa jeg ei havde Føie til at tragte efter videre Befordring. Jmidlertid maa jeg, ved at tænke tilbage paa hvad der er mødt og hændet mig, bekjende, at Forsynets besynderlige Styrelser og Førelser med mig ere gaaede langt uden for den af mig lagte Plan. J Aaret 1731 modtog jeg fra Landgreven af Hessen-Darmstadt en Skrivelse, hvorudi tilbødes mig Superintenduret eller Bispeembedet i Giessen, og et Professorat i Theologien ved Universitetet sammesteds. Jmidlertid stemte vægtige Grunde mig til at frabede mig denne Vocation. Omtrent ved samme Tid fik jeg, fra Hans Kongel. Majestæt, Kongen af Dannemark, Christian den Sjette, en Skrivelse, hvormed fulgte Kaldsbrev paa at være Kongelig tydsk Hofprædikant og Professor i Theologien ved Kjøbenhavns Universitet, ligesom og Løvte om denne betydelige Lønning, nemlig en aarlig fast staaende Indtægt paa 3000 Rdlr. blev mig givet. Jmidlertid var mit Sind ei stemt til at gjøre Brug af dette allernaadigste og saare fordeelagtige Tilbud. Hans Majestæt Kongen af Preuffen vilde ei heller give sit Samtykke til min videre Forflyttelse. Dog, efter nogen Tids Forløb skulde visse Omstændigheder indtræde, der bevægede Kongen til at indvillige i min Entledigelse fra det hidindtil havte Embede, ligesom han og tilskrev mig en Skrivelse, affattet udi de allernaadigste Udtryk, hvorudi han tilraadede mig at modtage de tilbudne Embeder i Giessen, og at betragte samme, som et Vink paa Forsynets besynderlige Styrelse. Dette stemte mig til, hedder det videre, at forandre Opholdsted, Jmidlertid nægter jeg ikke, at ifald jeg kunde have forudseet hvad mig er mødt og hændet her i Giessen, da havde jeg ei nogensinde forladt Halle. Men, som sagt, Forsynets Veie og Førelser med os ere ofte heel besynderlige og ubegribelige; vi kortsynede Mennesker formaae ei at bestemme Udfaldet paa vore foretagne Handlinger og Jdrætter, Omskiftelser og Forandringer i Livets Stillinger." *)*) Rambachs dog matische Theologie, ansgegeben Da Rambach havde været 3de Aar i Elessen, udnævnte Kongen af Engelland, Georg den Anden, ham til Professor i Theologien ved det nylig i Göttingen oprettede Universitet. Formedelst at denne Station ei var forbundet med saa mange Forretninger, som at være Professor og derhos Superintendent tillige, saa var det hans Agt, at modtage dette Tilbud. Jmidlertid lod han sig overtale af adskillige høie Velyndere til at forblive i Giessen, hvor han døde kort Tid derefter, nemlig i Aaret 1735, i hans Alders 41 Aar. Et saa virksomt hæderligt og daadfuldt Liv førte Rambach, der vel ei saa tidligt blev anført til at dyrke Videnskaberne, som en Volf burg og Bardt, men desuagtet i den modnere Alder stiftede baade som practisk Embedmand, og Skribent langt større Nytte, end disse Personer, der snarere nedbrød end opbygde, endskjønt de tidligen vare blevne dannede. Mere om denne lærde og brave Mands Liv og Levnet kan læses i Unpartheyische Kirchen historie alten und neuen Testamentes, 3 Theil, 8586; saa og hans Levnetshistorie, udgiven i det tydske Sprog af Dr. C. F. Neubauer. I denne Levnetsbeskrivelse fortælles iblandt andet om en vis navnkundig hollandsk Poet, ved Navn van der Vandel, at han var 30 Aar gammel, førend han begyndte at lære Latin, og i sit 40 Aar blev han først undervist i Logiken. Ligeledes berettes i samme, at en vis Forfatter, ved Navn Peter Adolph Boysen, har skrevet en Afhandling, der har den Titel. Commentatio de viris eruditis, qvi sero ad litteras admissi og nos in studiis fecerunt progressus. H. C. Claussen, Præst paa Fanøe. von D. C. F. Neubaner, 1ster Theil, S. 633 og 634. Oversættelsen er vel ikke saa ordret, men noget fri, dog formoder jeg, Meningen ei at være forfeilet.