Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1814-07-21
J Anledning af Else Holm og Johanne Erichsens Død i Middelfart. Fremvinkte Bølge: henværer Dem i Glædens Evighed. Bruun. Ak! J ere ikke meere, J ædle Unge, J maatte opsluges af de rasende Bølger, og derved - under val ulde Piinslet - ende et Liv, der lovede Verden saa meget Godt, Det anede Eder ikke: at Eders Farvel til Eders kjere Forældre, var det sidste, at den Reise, der lovede Eder nogle Øieblikkes Fornøielse, var en Reise til Døden; at J aldrig meere skulde vende tilbage, for at ile i en kjer Faders, i en om Moders Arme; og, at J aldrig meere skulde øine det elskte Hjem, hvor Eders Barndoms lyse Dage henrandt saa sorgfrie og blide O! J ædle Hedenvandrede, Eders skjønne, skyldfri Liv skulde tilintetgjøres, uden at Eders sidste Time kunde mildnes ved ømme og deeltagende Forældres Suk og ledsagende Ønsker; uden at de endog kunde nyde den sørgelige Trøst, at søge Eders Gravsted, for at bestrøe det med Blomster og væde det med en hellig Taare. - Jeg seer Eders Taarer, værdige Forældte. De Taarer, med hvilke J hædre de elskværdige Forklarede, og mit Hjerte føler den inderligste, den ommeste Veemod ved Tanken og Eders lidte Tab. Ogsaa for mig vare de kjere: thi jeg kjendte deres Værd, De har - ved deres lyse Forstand og ædle Hjerter - gjort dem værdige til min Agtelse, og skienket mig mangen behagelig Tim i det Tidsrum, de vare mig anfortroede til Veiledning paa Kundskabens og Dydens Bane - Vi have tabt, og Tab vækker Sorg; men den maa have sine Grændser; thi vi udrette jo dog ikke dermed, hvad vi ønske. Lader os derimod glæde os - glæde os ved dette frydefulde Haab: "De Gode ere hos Herren!" hvor de nu høster de saligste Frugter af et velført Liv; og, at vi eengang - naar vi, som de, blive Sandheden og Dyden tro - skal samles med dem i de evige Boliger. Vi ville altsaa ikke sørge; - men glæde os; thi vi vide, at, i Guds Øine er Hans Elskeres Død dyrebart. Pf OVI. XV. P. Jversen, Middelfart 151814. Lærer ved Borgerskolen. Ved Maren Mortensens Grav i Middelfart. Langt svagere rystes vor Siel af det, som Øret kun hører, End hvad det opmærksomme Øie selv seer Horats, Ogsaa Du, udmærkede, gode Yngling, maatte opsluges af de vilde, og Alt henrivende, Bølger, Vel er det sandt, Du var og blandt de Lykkelige, som ved Menneskevennens - den ædle Peder Lyngs - virksomme Hielp, fandt Redning; men din mindre stærke Konstitution havde alt lidt saa Meget af hæftige Konvulsioner, at alt Haab om dit Liv var ude! Døden havde allerede trykt sit skrækkelige Præg paa dit blege Kasyn, saa Du - under navnløse Qvaler - maatte ende dine virksomme Dage, midt i din blomstrende Ynde! Ja, Du Ædle, Din Kamp var haard, Dine videlser store Det saae jeg og mit Hierte skialv derved. - Og Du ømme Moder, Du, hvis Hjerte endnu bløder ved Tabet af en kjerlig Mage, ved Tabet af en elsket Datter, som for kort siden bleve kaldte bort. Sorgen over disse Værdige, disse Dyrebare, skulde neppe mildnes, end sige udslettes førend det igjen blev din sørgelige Lod: at begræde Tabet af denne sjeldne gode Datter, Din Sorg er altsaa billig: -Men lad den derfor ikke overvinde Dig! Lad den ikke fortære Resten af dine Kræfter, Lev for dine kjere smaae Børn De behøve din Hielp og har Fordring paa den! - Sog dit Trøst, din Beroligelse i Religionen; den skal give Dig, hvad Verden ikke kan give: Lindring i din Kummer! Den skal gode Glædens Sødme i dit tivs Bitterheder. Den skal være Dig et qvægende Balsom i alle Skjebnens Omvexlinger, Stands altsaa din Sorg - betænk: at alle Forsynets Veie ere Miskundhed og Godheds. Fryd Dig ved Tanken: vig beden skal forene, hvad Tiden adskiltet. Din Datter - hvis Tab Du nu begræder - Hun virkede det Gode Hun kunde, medens det var Dag; Natten kom - og Hun overvandt Verden. Hun indgik til en salig Udødelighed, hvor Hun nu - blandt Myriader af Sallige - med ny forædlede Kræfter, udfører Alherrens store Hensigter, Saa ville vi da ikke længere dvæle ved vort Tab; Vi ville hæve vort Blik mod det Høie, Vi ville glæde os ved det store, salige Haab: at vi engang i en bedre Verden skulle sees igjen!" 18 Juli 1814. J. . ....