Aarhuus Stifts-Tidende, 1808-07-30
J Anledning af det forleden yttrede Ønske om Anviisning til Saltvirkning af Tang, har Hr. J. S. Korsgaard, Organist og Skolelærer i Ebeltoft havt den Godhed at meddeele en meget god Efterretning om sine Erfaringer ved dermed gjorte Prøver i Aaret 1801 og et Par Gange siden. Efter hans Anviisning og nogle flere fragmentarisk indsamlede Kundskaber bleve paa eengang foretagne smaa Prøver paa 6 forskiellige Steder i den Tanke, at hvad smaae Feil et Sted kunne indløbe, undgikkes et andet Sted. Fælles Eftertanke maatte da rimeligst lede til det Rette. Behandlingen var følgende: Nye Tang, ikke ved Regn og Dug udblødt, kjørtes op, bredtes tynd paa Agre, vendtes i Solen, for at blive tør jo hastigere jo bedre og kortest mueligt at være udsat for Regn og Dug; naar det er nogenledes tør, kan det brænde. Nogle af os reve det da sammen, næsten paa eengang, omtrent som i en Høestak og satte Jld deri, andre begyndte med Lidt, lagde til Jlden efterhaanden, et Par brændte det i deres Ovne, hvilket dog maaskee ikke er det bedste, med mindre Regn ventes, deres Salt blev dengang nok saa bruunligt som vi andres. Efter et Par Læs Tang fik vi omtrent 6 a 7 Skpr. Aske. Nogle af os toge, efter Hr. Korsgaards Raad, først det halve paa Tap Karret og den derfra afløbne Uhrt sloge vi paa den anden Halvdeel af Asken, og lode paa nye trække og løbe igiennem, og da først, anden Gang løben igiennem blev Uhrten kogt; Andre toge paa eengang al Asken, i Brygkarret, (Tappen maae i Forveien, vel strøes med Halm og Riis.) Vand sloges paa, for at staae og trække nogle Timer, nogle toge Søevand, andre fersk Vand dertil, nogle koldt, andre varmt. Den derefter uddryppede Lageuhrt kogtes. Den som først fik Salt af os, var Skovfoged Hans Baks Kone i Løvenholms Skov; i 5 Timer var alt Vandet dampet bort og alt Bundfald var Salt, temmeligt, dog ikke saare meget, guulagtigt; men af megen Skarphed. Hun havde brugt færskt Vand, men hun havde ikke som alle vi andre, kommen for meget Vand paa. Næsten modløse vare de øvrige Huusmødre ved at bemærke, efter 10, 12 Timers Kogen, endnu ikke Salt; tre, fire Gange for meget Vand var kommen paa Asken, i Tanke at uddrage alt Saltheden af den. Budskabet om at Hans Baks Kone havde faaet Salt tændte Jlden næste Dag igien, og, efter atter lang Kog, fik alle Salt. Paa 2 Steder blev det langt hvidere end vi havde formodet, (Lidt faldende i det graae endnu, hvidere, haabes nu.) nemlig hos Christen Rasmussens Kone i Skovkiærsgaarde, og her i Præstegaarden. De andre Koner vare Skolelærer Nielsens i Lystrup, Mads Christensens i Lystrup og Rasmus Michelsens i Skovkiærsgaarde. Nogle Dage sattes Saltet ud i Solen og tørredes. Henmod halvanden Fierdinkar Salt havde enhver af os, omtrent af hvert Læs Tang. Efterhaanden som flere Erfaringer giøres, skal bemærkningerne blive tienstligst bekiendtgjorte. Vivild Præstegaard ved Randers, den 13de Julii 1808. C. N. Krarup. Denne Gang kuns følgende enkelte Bemærkninger: Om Tangen er grøn eller bruun, er ligegyldigt, naar kuns ikke Saltet er ved Regn og Dug trukken ud af det. Ved denne Aars Tid komme ikke som i Efteraaret heele Bunker Tang veltende i Land; men mange Dage lægger sig dog ved de høie Vande en saadan Strimmel langs hen med Havet, at dee paa en, ikke meget lang Strækning kan gjerne haves et Læs, medens Vandene ere lave. Af det som vi Faae, i denne Tid, have sanket, er dog virket nu henmod en Tønde Salt, og i disse Dage er i Jylland en Tønde Salt jo en lille Capital, naar en Skieppe koster 16 Mk. Er det da ret, at det, der kommer, skal paa en Tid, som denne, da der formodentlig maae befrygtes total Mangel, om nogen Tid, ligge der unyttet eller stroes op Desuden ere nu Dagen bedre at faae den hastigt tørret, end Efteraarets Tiid bør giøres Regning paa Og hvad Arbeidet derved angaaer, da naar Tangen kiøres hiem til Gaarden, paa nærliggende Ager, da kan det øvrige, af enhver, som vil, blive gjort, enhver GaardsAvlsgierning ufornærmet, endog i de temmelig Kavle Tider. At brænde i Ovnen, maa vist nok give en ubehagelig Lugt i Huset, hvorom jeg dog har glemt at spørge dem der gjorde det. Under Kogningen af Lageuhrten er det uden Tvil rettest, at der, efter 3, 4 Timers Kog, begyndes med Grydskeen at prøve om ikke Saltet begynder at samles mod Bunden, det tages op og ligner da meest en tykMeelvelling; en Skee fuld efter en anden samles paa Truge og brede Kar. Dette Salt synes paa Tungen noget skarpere end sædvanlige Smaaesalt. Man behøver ikke at lade Lagen koge hen til det allersidste, thi den er meget god at bruge ved de fleste Leiligheder i Huusholdningen. Det værste i det alt er, for Karrene, ved den lange Kogning, og, naturligviis er det ikke lidet Brændsel der gaaer til. Ved sædvanlige Saltpriser betalte denne Maade sig neppe nok. Dog skal, for endeel Aar siden, ved Ryegaardstrandi en Leiestue, i Nørager Sogn, en fattig Enke med 4 smaae Børn have siddet og født sine smaae Børn, ved den Næringsvei at have altid en lille Salt=Gryde i Kog, og sælge til Beboerne i Nærheden sit Salt Fierdingkarviis. Men Brændselet kostede hende intet, og Tangen hialp Børnene at samle og vende. Men Omgangsmaaden var næsten glemt igien her i Egnen, dog i Jngerslev Bye, Estruplund eller Holbek Sogn, have nogle brave Huusmødre endnu i sildigere Aar kogt Lage som de have befunden at Saltmad holdt sig meget got i; men til Vandets fulde Afdampning havde de ikke vedblevet Kogen.