Extraordinaire Relationer, 1743-03-01
Den Corsiske Kong Theodors Manifest er vel saa curisk, at den fortiener her at indrykkes. Den lyder saaledes: Theodor I. Af Guds Naade Konge i Corsica og Grosmester for Forløsningens Krigs-Orden. Da Vi, Gud skee Lov og Tak, have faaet den længe ynskede Trøst, at Vi befinde Os igien i Vor Kongerige midt iblant vore troeste Undersaatter, og det uagted al udstaaed Forliis, Forræderi og Forfølgelse, ja trods alle de bemøyelser, som allevegne ere blevne anvendte for at forhindre Vor Tilbagekomst; Hvor i ey alleneste Vor Fiende og hans Ministrer have Skyld, men og de utroe og meenediske Overhoveder, i det de i besynderlige Afsigter have forraadet os tildrevne af chimeriske Indbildinger, overladt Vor Rige samt alle troe Undersaatter til Genuesernes Vor Fiendes Tyranni og været saadomdristig, at de have brugt allehaande Bedragerier for at forføre en stor Deel af de eenfoldige og uforstandige Landsmænd, og bringe dem til paa en skammelig Maade at forlade deres kiære ulyksalige Fæderneland i den største Nød, og tiene Genuesernes Allierede. Da Vi nu meget vel veed, at Vore Undersaatter ved de i Vores Fraværelse udstandene store Trængsler ere komne efter slige Bedragerier, at de ogsaa imidlertid have erindred sig den dyre Eed som de have svorn Os, og at de følgelig skal finde sig for Gud og Mennisker skyldige til at underkaste sig al Vor kongelige Villie, ja med oprigtig Nidkiærhed og Troskab stræbe efter at forfremme Vor og vor Riges Beste: Til den Ende og for slige Aarsagers skyld vil Vi, for at vise Vor kongelige og faderlige Clemmence, i Kraft af dette vor aabne Brev give alle vore Undersaatter en almindelig Pardon foralle Martii Maaned, Aar 1743. alle deres imod den Os gjorde Eed, imod vore kongelige Rettigheder og vor Riges Velfært forøvede Mishandlinger. Dog udelukke Vi fra slig Naade med velberaad Hue dem, som saa skammeligen have myrded vor salige sær elskelige General Greve Simon Fabiani, af rosværdigst Jhukommelse; ligeledes udelukke Vi Erasmum Orticoni, og Præsten Gregorium Salvini, hvilke Vi ey alleneste til ævig Tid proscribere af vor Rige, men befale og derhos, at alle deres Midler til en Belønning skal uddeles til de Vore troe Undersaatters Enker og Børn, som have opofred deres Liv med saa megen Troe og Nidkiærhed for Os og deres Fæderneland. Saa vil Vi og, at denne Vor allvorlige Declaration og befaling skal være som en Defenitivdom, og saaledes have beste Kraft og Virkning imod slige det gemeene Bestes troløse Fiender for fuldkommen at beskiæmme dem, og tilføye deres forhatte Navn en ævig Skiændsel. Saa som Vida og een Gang for alle og definitivisk declarere dem for at være skyldig i crimen læse Majestatis, og fordømmer dem som saadanne til at lide den allerforsmædeligste og skammeligste Død, i Fald de nogen Tid skulde blive saa forvoven at sætte deres Fod meere i vor Kongerige. Og paa det Vi kand bestyrke endnu mere denne Vor retfærdigste Definitindom, saa forbyde Vi under uefterladelig Dødsstraf og alle Midlers Confiskering alle vore Undersaatter, af hvad Slegt Rang og Stand de end og ere at holde nogen Correspondenz enten umiddel, eller middelbar med ovenbenævnte Lehnsforvirkere og Majestets-Skiændere Hyacinth von Poolis, Erasmus Orticoni og Gregorius Salviani eller deres Anhængere, saa som ved hvis skammelige Renker mange have ladet sig forlede at forlade vor kongelig Tieneste og deres Fæderneland i den største Nød, og det til Genuesernes vore Fienders Fordeel, og at tage imod fransk, spansk og neapolitansk Tieneste og Sold. &c.