JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-12-10
Compagniet kan i Aar ikke betale mere end de sædvanlige 4 PC. i Udbytte, deels formedelst de mange Brandskader, der ere indtrufne, deels fordi dets Capitalfond endnu ikke er opstegen til den bestemte Sum 1 Mill. – Jmidlertid er denne Fond dog voxet i Aar til 902,318 Rdlr. 79 12 s., og dersom Jldsvaader i Fremtiden blive saa sjeldne som i det sidste Aar, saa vil den bestemte Capital fond snart være tilveiebragt, og et større Udbytte kunne ventes.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-12-10
Man nævner som Candidat til det andet Præsteembede ved den Franske Menighed i Kjøbenhavn, saafremt Regulativet af 1793 bliver stadfæstet, Hr. A. F. Puerari, en Cousin og Landsmand af den nylig bortreiste Pastor Monod, kommen hertil fra Holland i Begyndelsen af October.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-12-10
Christiania Avis af 18 Nov. aabnes saaledes: Norge Du tabte en Ven, Muser J tabte en Yndling. Enevold Falsen er ei mere. Han var det, der med saa levende Farver forstod at skildre Din Hæder, Han var det, der vidste at opflamme og indgyde Mod i Fjeldboens Bryst. Falsen, ved Dit Hvilested rinder hver trofast Nordmands Taare. Vil Du have et skjønnere Minde, Du varm følende Olding? Fred være med Dig, sjeldne Mand!
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-12-10
Den Norske Understøttelses=Commission for de i Krigen Faldnes og Blesseredes Efterladte har ladet bekjendtgjøre adskillige indkomne Gaver, og deriblandt 200 Rdlr. fra de Herrer Kierkegaard & Aabye, og 300 Rdlr. fra A. Falk, Sønner & Comp. i Kjøbenhavn.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-12-10
Af de Svenske Krigsfanger, som d. 10 Nov. transporteredes fra Christiania, undveg ved Gjellebekeen ved Navn Jon. Wengberg, som nu efterlyses i Norske Aviser.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-12-10
A. Waarum har i Christiania Avis ladet bekjendtgjøre, at da Prisen paa Steenkul er stegen saa uhyre, og maaskee om en Tid ikke bliver mere at faae, saa kan han ikke beslaae Heste mere for samme Priis som før. Af denne Bekjendtgjørelse sees, at der i Norge maa være lige saa stor Mangel paa Smedekul, som i Kjøbenhavn, hvor Smedenne finde de Svenske Kul næsten ubrugelige.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-12-10
Paa Auctionen i store Kongensgade No. 149.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-12-10
over adskillige Varer d. 8de d. M. solgtes: 14 Aars gl. Maderaviin a 8 Mk. Flasken, Gummi Arabicum 30 1/2 s. Pd., hvid Jngefær 48 s., fiin Staal 12 Rdlr. pr. 100 Pd., Bordeaux Brændeviin 120 Rdlr. pr. 30 Virt., Fransk Viinæddike 3 101 Rdlr. pr. Oxhoved, Risengryn 16 Rdlr. til 16 Rdlr. 3 Mk. pr. 100 Pd., dito 15 Rdlr. 2 Mk. til 16 Rdlr., Hollandsk Havre 19 Mk. 8 s. til 20 Mk. Td., Svensk fladt Jern 27 Rdlr. 8 s. Skipp., Brunrødt 18 til 19 Mk. 8 s. pr. 100 Pd., Harpix 18 Mk. 8 s. til 21 Mk. 8 s. pr. 100 Pd., St. Ubes Salt 16 Rdlr. Td., Jydsk Byg 20 Mk. Td., guul Vox 4 Mk. 8 s. Pd., Muskatblomme 40 Mk. Pd., Tamerinder 8 s. Pd., Engelsk Saalelæder 7 Mk. 8 s. Pd., Fransk Likør 4 Mk. 12 s. Flasken, dito mindre 2 12 1/2 til 16 s. Fl., Rhinskviin 4 Mk. til 4 Mk. 2 s. Fl., Engelsk Porter 29 s. Bout., Mallagaviin 121 Rd. pr. 30 Virt., Nordam. Rom 139 Rd. pr. 30 Virt. Faa Øieblikke efterat Artillerie-Major Sprech ler d. 8de d. M. havde opsat en Bekjendtgjørelse om sin Kones Dødsfald, der var indtruffen Dagen tilforn, døde han, formodentligen af Sorg over sit smertelige Tab, i sin Vens Arme. Dette dobbelte Dødsfald har frembragt det høist rørende Syn, at see en om Ægtemand bekjendtgjøre sin Kones Død i samme Avis, hvor hans Efterladte anmelde hans og at syv Børn, trufne af en tung Skjebnes dobbelte Slag, jorde en Fader og Moder paa een Dag.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-12-10
J Juridisk Archiv Nr. 17 har Hr. Assessor Ørsted fremsat nogle bemærkninger over den Ussingske Appel til Kongen og Folket, der, ligesom alle denne Forfatters Arbeider, udmærke sig ved Grundighed og Skarpsindighed. J Jndledningen hedder det, at man i lang Tid ikke har seet en saa dristig Anklage, ved Pressens Hielp, fremført mod nogen Embedmand, som den Ussing har vovet at nedlægge mod de af Landoverrettens Medlemmer, der have taget Deel i Dommen i den af Byfoged Aarøe anlagde Sag. Vel har Ussing fornemmelig stilet sine Udfald mod en enkelt af Rettens Medlemmer, som han kalder Doms-Concipisten, men at de ramme enhver, der har taget Deel i Dommen, er let at indsee; thi en af et Tribunal, der er sammensat af flere physiske Personer, afsagt Dom, kan ingenlunde betragtes som et særskilt Værk af det enkelte Medlem, der har gjort Udkast til samme, men maa ligesaa fuldt tilskrives alle de øvrige Tilforordnede, der, ved at bifalde Udkastet, have gjort det til Dom. Ussing har ikke taget i Betænkning, at tillægge sine Dommere den Udaad, at have misbrugt den dem til Retfærdigheds Haandhævelse og Uskylds Beskyttelse betroede Myndighed til modvilligen og underfundigen at fordreie Sandheden og Loven, og det i den ondskabsfulde Hensigt, at skille ham, skjønt aldeles skyldfri, ved Ære og Velfærd. En Adfærd, der ei allene, fra den moralske Side vilde fortjene en ethvert Udtryk overstigende Afsky, men endog i Følge Lovgiverens retfærdige Bud 16 3 medfører fuldkommen borgerlig Æreløshed. Assessoren siger endvidere, at han længe har staaet i Tvivl om, hvorvidt det kunde være passende for ham, som deelagtig i bemeldte Dom, paa Publicitetens Vei at møde denne Anklage, og gribe til Pennen mod et saadant Værk og en saadan Forfatter; at han ogsaa er meget tilbøielig til at ansee en saadan Nedladelse for overflødig. Lands-Overretten er saa bekjendt for Redelighed og stræng Upartiskhed, at
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-12-10
Skumlerier af en Henrich Ussing vanskelig vilde kunne rokke den Tillid, den har erhvervet sig; Landets øverste Domstol vil desuden snart ved sin Dom vise, at Ussings Beskyldninger ingen Grund have det Skrift, hvori hans Klage fremføres, indeholder Stof nok til Gjendrivelse; og i de Kredse, som Assessoren staaer i Forbindelse med, har Ussings Angreb ikke opvakt Opmærksomhed, uden som et Beviis paa hans Skamløshed. Men paa den anden Side frygtede Assessoren dog at tage feil, naar han finder de Ussingske Usandheder og Fordreielser, saa haandgribelige, at ingen Seende kan blændes derved, thi for ham, der saa nøie kjender Sagen, er meget soleklart, som ei saa let vilde falde en anden Læser i Øinene, alle de Mænd, der have yttre for ham samme Mening, have og alle i Ævne og Villie til at bedømme slige Gjenstande været saadanne, at man ei derfra tør vove at gjøre Slutning paa det større Publicum, der altid vil dømme, men finder det for møisommeligt at prøve, han har hørt enkelte omtale den Ussingske Libel som et Beviis paa sielden sophistisk Konst, og det er desuden uberegneligt, hvad Jndflydelse Medlidenhed med den Skjebne, der ufeilbar maa blive Mandens Lod, Hensyn til de litteraire Fortjenester, nogle tillægge ham, og mangfoldige andre Bevæggrunde kunne have paa Dommene i denne Sag. Disse Aarsager, og, da han, hvor det kommer an paa at vedligeholde det største udvortes Gode, Medborgeres Agtelse, hellere vil gjøre for meget end for lidet, have bevæget Assessoren til, ved nogle bemærkninger at sætte Sagen i et saa klart Lys, at enhver, der vil oplade sine Øine, maa see at Landsoverretten er uskyldig i den tænkefulde Fremgangsmaade, hvorfor den offentligen er anklaget.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-12-10
En Norsk Skipper, der for omtrent en Maa need siden blev med Skib og Ladning af de Engelske opbragt til Gothenborg, og er i disse Dage ankommen til Kjøbenhavn blandt andre udvexlede Krigsfanger, beretter, at der under hans Ophold i Gothenborg laae 150 Danske og Norske Fartøier der i Havnen, alle opbragte af Engelske Krydsere, og at Levnetsmidlerne i Sverrig ere saa dyre, at hans Ladning, der bestod af Byg og noget Flesk, blev ved Auction i Gothenborg betalt med 2,500 Pd. Sterl. (13,000 Rdlr.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-12-10
Under 2den April d. A. ere samtlige Over Øvrigheder i begge Riger fra det danske Cancellie blevne tilskrevne saaledes. Da Cancelliet, efter det kongelige Admiralitets Collegiums derom gjorte Anmodning, anseer det i flere Henseender nødvendigt til den kongelige Tjenestes Fremme, at det vorder bestemt, at hverken strandet Gods eller Varer, som findes i opbragte Skibe, maae sælges, forinden Saadant bliver bekjendtgjort for bemældte Admiralitets Collegium, saa skulde Man til behagelig Efterretning tjenstligst tilmælde Dem, at følgende Fremgangsmaade, med Hensyn hertil, for Fremtiden bliver at lagt tage. a. J Henseende til strandet Gods. 1) Saasnart noget strandet Gods findes under det Dem anbetroede Amt, bliver det Deres Pligt, uopholdeligt at indsende en tydelig Fortegnelse paa de strandede Varer, saasnart de ere bjergede, umiddelbart til Admiralitets=Collegiet, tilligemed Efterretning om Varernes Beliggenhed, hvorimod de strax kan vente Dem underrettet om den Beslutning Collegiet tager. 2) Det kongelige Admiralitets- og Commissariats=Collegium disponerer strax, saavidt fornødent eragtes, over de strandede og bjergede Varer, som dog efter Deres eller Rettensbetjenters Foranstaltning maae sælges, imod Betaling efter Taxation af lovligen udmældte saakyndige Mænd. b. J Henseende til Varer i opbragte Skibe. Det paaligger Priismesteren eller den vedkommende Opbringer, uopholdeligt, saasnart Prisen er gjort, at indberette til Admiralitets og Commissariats Collegiet Ladningens Jndhold, og det saa udførligt, at deraf kan erfares saavel Varernes Forskjellighed som Beskaffenhed og Antal. 2) Bemeldte Priis mester eller Opbringer kan befries for at holde offentlig Auction, naar han kan sælge Prisen til Søetaten, eller for den Deel deraf, som Søetaten, kjøber. Derimod kan Priismesteren eller Opbringe ren vente sig strax underrettet om Søetaten attraaer noget af det Anmeldte, og, saasnart han er berettiget til at handle derom, da strax at faae Bud derpaa. Behøver Marinen ikke Varene, eller kunne de Vedkommende paa Admiralitetets Vegne ei komme i Accord med Sælgeren, saa faaer han en Attest, som berettiger ham til at sætte det til Auction, og, kjøbes Varene til Marinen, vil han erholde en Attest, der, ligesaa paalidelig som en Auctionsforretning, kan vise, hvad han har faaet derfor, En Kgl. Resolution af 15 April d. A. fastsætter følgende: Vi bifalde allernaadigst, at de Breve, som fremmede her i Landet antagne Consuler og Handelscommissairer afsende, enten umiddelbart til deres respective Regjeringer, eller og til de Gesandtskaber, hvorunder de henhøre, maae fritages for den Aabning og det Eftersyn, som til at forebygge Brevvexling paa Engelland og med Storbritanniske Undersaatter er paabudet, hvorimod denne Fritagelse ikke gjelder for Consulatbreve, som afsendes til andre end fornævnte Regjeringer og Gesandtskaber.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-12-10
Ved en Kgl. Resolution af 11 Junii d. A. er resolveret: Vi tillade allernaadigst, at Bye- og Herredsfogderne i Vort Rige Dannemark, saalænge Krigen vedvarer, maae meddele Attester til portofri Forsendelse af den Brevvexling, de føre angaaende Sager, som staae i Forbindelse med Vox Krigstjeneste, dog at det i Attesterne udtrykkeligt bevidnes, at det afsendende Brev angaaer denne Gjenstand.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-12-10
Under d. 8 Augusti d. A. har Hs. Majestæt resolveret følgende: Vi ville allernaadigst have tilladt, at krigsfangne Svenske Officierer ubehindrede maae trække Vexler paa deres Fædreneland, naar det ikkun iagttages, at den Commandant, høistcommanderende Officier eller Øvrighedsperson, som har Tilsyn med Krigsfangerne, bevidner ved Paategning paa Vexelen, at dens Beløb er kommet den Krigsfangne tilgode, og kunne slige Vexler da, naar den commanderende General eragter det passende, fremsendes ved Parlementair.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-12-13
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. Ros RoeskaSjette Aargang. No. 19. Udgivet og forlagt af J. Werfel, trykt i Kjøbenhavn, hos P. H. Höeckes Enke. Tirsdagen den 13 December, 1808.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-12-13
(See Lærde Efterretninger No. 45 og 46.) Sjelden er det behageligt at resensere, men altid er det ubehageligt at svare paa en Resension, om aldrig for Andet, saa dog fordi et saadant Svar næsten altid ansees for et Foster af overdreven Egenkærlighed. Ene dette vilde udentvivl bestemt mig til at tie, dersom hin Resension blot indeholdt Misbilligelse af mine Meninger; men da jeg paa mange Steder straffes for Meninger, jeg aldrig har havt, og i det Hele misforstaaes, bør jeg ikke tie.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-12-13
Hr. Professoren siger, at den nyeste tydske Religionssilosofi udtaler sig i hin Afhandling. Med den Bevidsthed ei at høre enten til Kants eller Fichtes eller Schellings, eller nogen anden Skole, og at have fremstillet min egen Beskuelse og Granskning, som de vare, maatte jeg naturligvis undres over denne Paastand, men hverken er min Læsning saa udbredt, eller mine Tanker om egen Dybsindighed saa store, at jeg skulde paastaa det Samme ei var fremsat af Andre. Menes derimod Naturfilosofie, da har jeg, efter mit ringe Kendskab til den, kun nogle Ord og Formler, og maaske den religiøse Tendents tilfælles med samme; thi mine Resultater vedkendte Naturfilosofen sig neppe.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-12-13
Naar jeg sigtes for at nedværdige Filosofien ved min Paastand, at den Jntet kan udsige om det Oversandselige, da synes det at være en Misforstand, da det ingen ubeføiet Nedværdigelse kan være, at frakende den Noget, den vel har tilegnet men aldrig hævdet sig. At jeg dog derfor intet Øieblik har glemt at vor Trang til en Aabenbaring og dennes Værd, ene grunder sig paa vor Trang til Tro paa det Oversandselige, som netop ved Filosofien er blevet Os klar, troer jeg Afhandlingen, og selv Udtoget i Lærde Efterretninger viser tydelig. Har jeg nu virkelig fremstillet Fornuft og Aabenbaring i anden Modsætning end den som udspringer deraf, at Aabenbaringen løser Gaader, Fornuften ei kunde løse da har jeg været saare inkonsekvent, men noget Saadant har ei kunne finde. Dog alt Dette og Meget som jeg forbigaar er kun Lidet mod de Beskyldninger jeg nu kommer til, da de ere ligesaa vigtige som ufortiente. Jeg beskyldes for Mystik i Ordets slette Betydning, og for at anbefale en uvirksom Følelsestro. Var dette Sandt, da fortiente jeg ei nogensinde at vorde Jesu Religions Lærer; men hvorledes jeg, efterat have ligesaa bestemt modsat mig Kristendommens Reduksion til Poest som Reduksionen til Filosoft, efterat have (P. 163 og 164) paa det utvetydigste erklæret mig mod det Sværmeri, der troer ved uafbrudt Stirren mod det Evige at kunne her genvinde Samfundet, og derfor taber sig i uvirksom Beskuelse, efter endelig at have bygget Alt hvad jeg sagde om Liturgien paa den Grundvold, at Stræben mod det Evige ved Moralitet er den eneste Betingelse, under hvilken Jesus har lovet sine Troende Salighed; hvorledes jeg, efter alt dette, endnu kan have fortjent hin Beskyldning, veed jeg i Sandhed ikke. Resensenten siger, at jeg med Bestemthed vil vide, at de Lastefulde ei hisset forbedre sig, og viser derpaa meget tilfredsstillende, at Vi ei tør erklære denne Omvendelse for umulig. Havde jeg paastaaet dette, da vilde det vidne om den mest uforskammede Arrogants, thi jeg udsagde da noget Positivt om det, hvorom intet kan vides. Da jeg nu derimod (P. 158 og flere Steder) netop har indrømmet Muligheden af en Omvendelse hisset, og blot modsat mig den Tro, at Omvendelsen, der skulde være lettere end her, er Grunden til hin Beskyldning mig ret saare ubegribelig. Jeg har her ei med en Tøddel villet forsvare hin min første Afhandling, tildels, fordi jeg virkelig ønskede at Meget i det Enkelte var anderledes, men især fordi det tyktes mig uklogt, at anvende de faa Øieblikke, hvorover jeg raader, paa et Forsvar, der, naar det skulde være mere end blotte Paastande, maatte blive vidtløftigere end Afhandlingen selv, uden dog at kunne overbevise dem, der beskue det Oversandselige og dets Aabenbaring i Tidens Fylde, fra en næsten modsat Synspunkt, Nit. Fred. Sep. Grundtvig.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-12-13
Krigen i Norge. (Sluttet.) 23) At de næsten i to Aar havde liidt saa stor en Trang og Overlast af de indqvarterede Tropper, at de fandt sig ødelagte blot for at betage Fienden al muelig Underhold, til hvilken Ende ogsaa mange afbrændte deres egne Gaarde, og blandt disses Tal vare baade Præster og Betjenter. 24) At næsten en Trediedeel af Landets Jndbyggere er i sidste Krig bortsmeltet og over J Jstedet for, Krigen i Norge 1724 (i No. 15, 16 og 18) bør læses, Krigen i Norge, skildret 1724. Halvdelen af Rigets forrige Velstand og Midlertabt og formindsket. At desuden Landet har liidt overordentlig meget ved Skovenes Udhugning til Posteringer, idelige Leverancer til Artilleriet, hvoraf den mindste Deel ikke ere blevne godtgjorte, og idelige Frem- og Tilbagemarcher, Cantonneringer og Camperinger, uden at man har fornummet mindste Utaalmodighed eller Gjenstridighed hos Folket. – Efterat Biskoppen saaledes har anført alle disse Beviser paa Nordmændenes Kiekhed, Trofasthed og Taalmod, siger han, at Historien ikke kan opvise et Folk, der i fire samfulde Aar saaledes har vist sig som det Norske. Det kan vel ikke være upassende at ende disse Efterretninger om det Norske Folks Daad og Sindelav i Begyndelsen af det henrundne Aarhundrede med en sand Nordmands Caracteristik over Norge) i Slutningen af samme Seculum: Norge, som fra den Tid, at Margaretha paa sit Hoved samlede Nordens trende Kroner, stedse "har viist Brodersindelav mod Danmark, i ubrudt Enighed med dette har fremvandret fælleds Bane, endog, naar det kunde havt Anledning til at reclamere; Norge, som fra Arilds Tid er bekjendt for Troskab og Oprigtighed, og som Kingo rigtigen skildrede i disse simple Stropher: Mod, Troskab, Tapperhed og hvad der giver Ære, "Den hele Verden kan blandt Norske Fielde lære. "Norge kan føle sig dets Troskab er ikke Slavedyd"Det hader Despotie, men det foragter Lumskhed. Naturen gav Fieldboerne Kjekhed, Kierlighed til Frihed, og en trofast Caracteer. Disse Dyder udgjøre Norges Nationalaand, ved dem trodser "Nordmanden sit Climas Kulde, overvinder Farer og Besværligheder; ved dem styrkes hans Daad, opflammes hans Jndbildning; i disse grunder sig hans Jld for Fødelandet, og denne vækker i hans Siel de Følelser, som dannede en Hans Colbiørnsen, en Conrad Clauson, som stemmede Bulls og Nordals Harper. Overalt, hvor den er ufordærvet, boe de i Almuens Barm, og blandt denne er det, at en Nation bør studeres. - Men Frederik har selv seet det Norske Folk; Han har hørt dets redelige Velsignelser. Uden Tvivl har Han*) S. Falsens herlige Skrift om det Norske Academie, Side 98 til 101. paa Dovres Top rækket Kongsvolds hæderlige Olding Haanden, og følet mere ved den fri Mands ærlige Haandtryk, end ved Etikettens Marionetspil. Frederik kjender Nordmanden, og Hans Siel er uden Mistillid.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-12-13
Jnden- og udenlandske Efterretninger.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-12-13
Indenlandske Efterretninger. Den nylig afdøde Etatsraad Enevold de Falsen er født i Aaret 1755, hans Fader var Christian Magnus de Falsen, Conferenceraad og Justitiarius i Overhofretten i Norge. Han var først Copiist i Cancelliet og blev 1777 Assessor i Overhofretten i Norge. Hans første litteraire Arbeider ere: Salvini og Adelson, en borgerlig Tragoedie, Kbh. 1777, og de snorrige Fertere, eller Testamentet, Comoedie i 2 Acter. Fra Assessor i Overhofretten blev han udnævnt til Amtmand i Nordlandene. En Tidlang var nu hans litteraire Løbebane afbrudt. Men ved hans Tilbagekomst til Kjøbenhavn, hvor han fik Sæde som Assessor i Høiesteret, begyndte han igjen at arbeide i sit Yndlingsfag, de skjønne Videnskaber. Han omarbeidede sine snorrige Fettere og gjorde samme til et Stykke i 3 Acter. Han leverede adskillige baade originale og oversatte Skuespil, blandt hvilke de, som egentligen gjorde Lykke og virkelig fortjente det, ere: Dragedukken, et Syngestykke i 3 Acter, hvortil Æmnet er taget af en Fortælling af Meisner, den forladte Datter, et Lystspil i 6 Acter, en localiseret Oversættelse efter det Engelske, og det bekjendte nydelige Syngespil Nonnerne. Ogsaa hans Jdda, hvortil Æmnet er taget af en Lafontainisk Fortælling, sees med Jnteresse. Hans Prolog, Festen i Valhalla, er, skjønt et Leiligheds digt, et Arbeide, der længe vil beholde sit Værd. De i samme forekommende Linier: "Der Tankens Yttring er som selve Tanken fri foranledigede ikke allene en Strid mellem ham og Digteren M.C. Bruun, men blev ogsaa siden ved mangfoldige Leiligheder citeret og repeteret. Hans vigtigste Product er, næst hans Dragedukke, et Par Ord om det Norske Academie, trykt 1793, fuld af attisk Salt og gavnlige Sandheder. Tilsidst blev han udnævnt til Justitiarius i Overhofretten i Norge, hvor han under nærværende Krig udgav det officielle Blad, Budstikken. Han var unegtelig et af vore vittigste og tillige grundigste Hoveder, skabt til at gjøre vor Litteratur Ære. Havde hans Embedsysler ydet ham større Otium, saa havde vi ogsaa faaet flere og vigtigere Værker fra hans Haand.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-12-13
Skrivelse fra Tønder i Hertugdømmet Slesvig, den 5 Dec. 1808. Den 28 i f. M. var en almindelig Høitids- og Glædesdag for denne Byes Jndbyggere. Det var paa denne Dag at vor med saa megen Føie agtede og elskede Amtmand, Hr. Kammerherre v. Bertouch, høitideligholdt sit Sølvbryllup med en Ægtefælle, der i alle Henseender er sin Mand værdig. Om Morgenen tidlig opførtes en Serenade i Kammerherrens Have udenfor hans Vindue af nogle Musikelskere. Længere hen indfandt Byens meest anseete Jndbyggere sig hos ham, for at bevidne ham deres Deeltagelse.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-12-13
Om Aftenen opførtes Suespil af vort dramatiske Selskab. Efterat Stykket var tilende, blev Dagens Høitid erindret i en Sang, som blev afsjunget af meget velklædte Bønder og Bønderpiger, og et Medlem af Selskabet, klædt som en gammel Bonde, holdt en meget passende Tale til Brudeparret, og indbød det at træde frem paa Skuepladsen. Da dette var skeet blev Kammerherren og hans Ægtefælle bekrandsede, og modtagne med gjentaget Fryderaab af alle Tilskuere. Jkkun med faa Ord fremstammede Kammerherren sin Tak, men den inderlige Rørelse, som læstes paa hans Ansigt, tolkede tydelig hans Hjertes Følelser. Da Skuespillet var til Ende, blev Brudeparret ført igjennem en Deel af Byen, som var illumineret, hen til en privat Mands Huus, hvor et Selskab paa flere end 100 Personer gav en Souper og et Bal, som vedvarede indtil næste Morgen henimod Dagbrækningen. Saaledes endtes denne Dag, der længe vil blive uforglemmelig, for enhver af denne Byes Jndvaanere, der alle forene sig i det Ønske, at den værdige Mand, hvis Høitidsdag de have erindret, endnu i en lang Række af Aar maa vedblive at virke Gavn og udbrede Held i sin mindre Kreds som lykkelig Huusfader, og i sin større som fortjent og nidkjer Embedsmand. Egset d. 3 Nov. 1808. J Dagningen Kl. omtrent 6 3/4 observeredes en tiltagende Maaneformørkelse. Jnden en halv Times Tid var allerede det halve af Maanen formørket og førend den her gik af Syne bag de i Nordvest liggende Fielde (omtrent Kl. 7 1/2 var kun to tolvte Dele af Maanen skinbar, saa at jeg synes kunne sætte: At ved de Tider, som Maanen gik under dette Steds Horizont, vilde den være ganske inde i Jordens Skygge. Udførligere Optegnelse over den her næsten uventelige Maaneformørkelse gives i min Dagbog. S. Aarflot.