Berlingske Tidende, 1815-01-06
Undertegnede, Hs. storbrittaniske og hannoverske Majestæts Cabinetsminister og første Befuldmægtigede ved Kongressen i Wien, har havt den Ære at modtage den Skrivelse, hvorved de Herrer Befuldmægtigede fra flere tydske Hoffer have tilstillet ham den af dem den 15de November til Hofferne i Wien og Berlin stillede Note, forat han igjen kunde meddele Hs. Kongel. Høihed Prindsregenten af Engelland, og Hannover samme. Han giver sig den Frihed, tillige ved denne Leilighed at bevidne Deres Excellencer, Høi- og Velbaarenheder, sin meest hengivne Tak for den Tillid, hvormed de have beæret ham, ved det Hverv, i deres høie Hoffers Navn at bringe deres Ønsker omKeiserværdighedens Gienindførelse i Tydskland i Forslag ved den Committee, der beskirftiger sig med at udkaste Plan til en Forbundsact. Undertegnede deeler fuldkommen den Overbeviisning, at den hensigtsmæssigste Maade til at opnaae en fyldestgiørende Forbundsforening mellem alle tydske Stater, vilde have været, at beholde den gamle Rigs forfatning til Grundlag, og at benytte den sidste mørke Epokes Erfaring til at undgaae de Mangler, som forhen have undergravet Rigs forfatningen. Hs. Kongel. Høihed Prindsregenten havde fuldkommen bifaldet de Undertegnedes Hensigt, og i denne Henseende behaget at meddele Jnstructioner med Hensyn til de tydske Rigsanliggender. Det vil ved denne Leilighed ikke være overflødigt at bemærke, at Hannover med desto større Conseqvents kunde ønske at opretholde Keiserværdigheden, da Hs. Kongel. Majestæt af Storbrittannien, i sin Egenskab som det hellige romerske Riges Churfyrste, aldrig med Ligegyldighed havde villet betragte Ophævelsen af denne Forfatning, og som et Beviis derpaa havde Hs. Kongel. Majestæt svaret paa den af det Keiserl. østerrigske Hof i sin Tid udstædt Kundgiørelse angaaende Nedlæggelsen af den tydske Keiserkrone, at han ikke kunde erkiende dette Skridt, efterdi det var tvunger, og at han vilde ansee Riget og dets Hoved som vedvarende med Hensyn til Rettighederne. Som en følge deraf har Undertegnede, fra den Tid Østerrig tiltraadte den store Alliance, efter sit Hofs befaling anvendt alle Overtalelsesmidler for at bevæge Østerrig til at antage den tydske Keiserkrone paa ny. Men formedelst de indtræffende Vanskeligheder have disse Bestræbelser været forgieves, og paa Keiserl. østerrigsk Side har man paa en Maade erklæret, at man endelig i Pariserfreden har gjort den bekiendte Bestemmelse, at Tysklands uafhængige Stater skulle forenes ved et Foederativbaand. Storbrittannien og Hannover have tiltraadt Pariserfreden, og naar desuagtet Hs. Kongel. Høihed Prindsregentens Mening og Ønske i ovenmeldte Hensigt bliver uforandret, saa kan han dog for nærværende Tid ikkuns ansee dette Ønske for et saadant, som en fri Overeenskomst med de fredsluttende Parter alene kan bringe til Virkelighed, men som ikke maa komme i Modsigelse med Underhandlinger af hans Ministre, der grunde sig paa ovenmeldte Forening. Var ingen Underhandling om Keiserværdighedens Gienindførelse gaaet forud i Pariserfreden, havde andre Magter ikke taget Hensyn til dens Ophævelse, saa vilde Undertegnede bifalde den Synsmaade, som indeholdes i den behagelige Yttring, der er tilstillet ham af den Hertugel. brunsvigske Hr. Geheimeraad v. Schmidt Phiseldeck, nemlig den Paastand, at ovenanførte Artikel af Pariserfreden ikke udelukker Udnævnelsen af et Forbundsoverhoved; men som Sagen nu staaer troer han at burde indskrænke sig til Forelæsningen af dette hans Svar ved Committeen, og det saameget mere, da de tydske Høifyrstel. Hoffers Hensigt, at lægge deres Ønske med Hensyn til hiin vigtige Gienstand, for Dagen, er opfyldt ved deres til det Keiserl. østerrigske og Kongel. preussiske Hof stilede og ligeledes Undertegnede for hans Hof meddeelte Note. Gierne vilde han have søgt endnu videre at understøtte dette Ønske, hvis han dertil havde seet heldlovende Midler. Det var i denne Hensigt at han paa det første ved Hr. v. Schmidt Phiseldeck forebragte Forslag, yttrede Ønske om at vorde underrettet saavel om de Rettigheder, man agtede at tillægge Keiserværdigheden, som om de Midler, man kunde og vilde give den tilkommende Kelser, forat sætte ham i Stand til at handle med Eftertryk. Om denne sidste Punkt tier det erholdte Svar. Vanskelig vilde selv den ringe Magt, som en romerske Keiser i de sidste Tider besad i Riget, kunne blive erstattet paa anden Maade, end ved at give ham en Militairmagt, f. Ex. en permanent Rigsarmer. Uden en Foranstaltning af denne Art vilde Østerrig ikke lettelig overtage en Værdighed uden Realitet og Jndflydelse. Men Overdragelsen af saadanne Midler vilde paa den anden Side finde store Vanskeligheder i de større tydske og nogle europæiske Hoffers Betænkninger.