Viborger Samler, 1837-11-23
En fordums Vagtmester i hollandsk Tjeneste, ved Navn Gobeli, som nys har fyldt sit 96de Aar, har giftet sig andengang med en Pige paa 30. Hans første Kone var død sidstafvigte Foraar i en Alder af 93 Aar. Soldaterne i de franske Batailloner i Africa holde hyppigt Hunde. En vis Blanchard havde ogsaa en Saadan, et usædvanligt singt Dyr, der lød Navnet "Azor. Han stod med sit Compagnie i Fortet Maloub og skulde en Aften Kl. 10 for første Gang trække paa Vagt paa den yderste Forpost. Vogt Dig for Beduinen!" tilraabte ham en gammel Voltigeur, idet han marscherede af: "Han er den blodtørstigste Skabning i hele Landet. Han er hvid og lister sig frem paa alle Fire. Mærk Dig det!" Blanchard gik, ledsaget af sin Azor, paa Posten. Jkke længe derefter hørte man, fra den Kant hvor han stod, et Flinteskud og troede tillige at fornemme et svagt Skrig. "Tag eders Clarinetter!" sagde den gamle Voltigeur til sine Kammerater, idet han ogsaa selv greeb sit Gevær: "Vi ville see hvordan det er gaaet den unge Blanchard."Med Beteranen i Spidsen, ilede de ud til Forposten men Blanchard var der ikke. "Seer J det Hvide hist sagde den gamle Voltigeur, idet han lagde an efter Noget: "Det er en Beduin!" J det Samme skjød han, og truffet af hans Kugle, styrtede virkelig en Araber til Jorden, og flere toge Flugten. Medens nogle af Soldaterne satte efter de Flygtende, ledte Andre efter Blanchard, hvem de ogsaa endelig fandt; men kun som et lemlæstet Liig uden Hoved. En skrækkelig Gjøen nedenfor Bjerget, hvorpaa denne Scene var foregaaet, tiltrak sig imidlertid Soldaternes Opmærksomhed, og da de nærmede sig til Stedet, saae de en Hund rasende angribe en hidtil ubemærket Bednin. Med sin Sabel hug Araberen drabeligt om sig, og havde allerede bibragt Huuden adskillige Saar; men det modige Dyr syntes hverken at ændse Smerte eller Død. Ved et fortvivlet Spring lykkedes det endelig Hunden at gribe Araberen i Struden og at kaste ham overende. Mandens Smertensskrig blandede sig nu med Hundens Hvien. Begge tumlede omkring paa Jorden med hinanden, snart var Africaneren ovenpaa, og bibragde da sin Fjende blodige Saar, snart havde igjen Hunden Overhaand og søndersleed Araberens Ansigt og Strube. Soldaterne vilde skyde Beduinen; men den gamle Voltigeur holdt dem tilbage, for at de ei tillige skulde dræbe Hunden. Han bad der derimod at bruge deres Bayonnetter; men da de vilde adlyde hans Raad, fandt de Araberen allerede død. Den store Pulsaare paa Halsen var sønderreven af Hundens Tænder. Hunden var imidlertid endnu ikke færdig med sin Fjende; men vedblev at rive og slide i ham, saalænge til den fik hans omhyggeligt sammenslagne Kappe tilside, hvorved Blanchards Hoved rullede hen for hans Kammeraters Fødder. Paa Soldaternes Bøn undersøgte en Chirurg Hundens Saar og fandt intet af dem dødeligt; dog var det nødvendigt, at Dyrets ene Been maatte sættes af. Blanchard er længst forglemt, og mange Soldater have efter ham staaet paa Forpost ved Fortet Maloub; men Hunden Azor indfinder sig der endnu meget punctlig. Hver Aften kort for Kl. 10 sætter den sig udenfor den yderste Feldtvagt og forbliver der til Midnat, da hinker den paa sine 3 Been hjem igien. Soldaterne holde den høit, i Ære, de kalde den "Jnvaliden Azor."