Viborger Samler, 1834-06-25
62de Aargang. Onsdagen. den 25de Juni 1834. Den til Forsendelse. med Brevposterne. Kongelig privilegerede. Viborger Samler. rørresangaaende ANISTIANISSIIIIIIIIIIIIIIIIIES Sange, forfattede og afsungne i Anledning af Hs. Majestæt Kongens allerhøieste Nærværelse i Viborg. A. Ved Taffelet den 21de d. M. (Af høiærværdige Hr. Stiftsprovst Schjødte.) Jgrønne Dragt nu staaer den muntre Sommer; En Fader iler fra sit Slot, Fra Sjolunds Bog til Hedens Lyng han kommer; Vær hilset blandt os elskte Drot! Her flynger sig Axenes frodige Krands Huldt og Erindringers lysende Glands. J denne By sad ofte dine Fædre, Den gjested Valdemar og Knud; J den lød ofte Draper for at hædre Den gamle Skjolds høiprude Skud. End favner i Minders ærværdige Ly Atter sin Frode den ældgamle By. - Hvor mørkned Sorgens Sky ifjor vor Glæde, Hvo følte ikke bange Gys; Da farlig Soet gik ud fra Dødens Sæde, Og flagred skummel om dit Lys! Nu frelst for dit Rige vor jublende Sang Atter Du hører ved Bægrenes Klang. - Nu Skaal for Mam, der femti Aar med Ære, Mens brudte Scepter sank i Stov, J Stormen stod, betrygget ved Guds Hære, Om Hyrdestaven frodigt Løvangaareacragsaaener er - Ham Danien trykker begeistret i Favn, Raaber til Saga: i Guld rist hans Navn! -J stille Fred, o Gud, din Naade vugge Hver Kummer bort, Maria nær Og skulle Hendes Øie Taarer dugge, Flux veir, da hen hver Sorgens Hær, Af himmelske Bæger med livsfriske Saft Tomme Hun Fryd og foryngende Kraft! - Og Træet ligt, nær Kildens friske Bølger, Der skygger svalt mod Solens Glod, De stærke Rødder dybt i Jorden dølger, Og staaer en Pryd i Lundens Skjød; Saa Skjoldungestammen i Tiderne groe, Lovfuld og yndig, i Gudsfrygt og Troe! - B. Ved Obelisken paa Torvet. Mel. Danmark deligst Vang og Vænge, Sold. til Dig, Fredrik Fredegode, Skoldungsstammens ædle Søn. Høit for Dig til den Algode. Gjennem Nattens Mulm vor Bøn Hæver sig paa Troskabs Vinge Over Stierner gjennem Skye. Chor. Hæver sig paa Troskabs Vinge Over Stjerner gjennem Skye. Solo. Sole slukkes, Sekler svinde, Hvad der skadtes, det forgaaer, Men paa Sagas Klippetinde, Aldrig rokket, Sandhed staaer. Dæmpet kan dens Rost vel blive, Uhort gjennem mange Aar. Chor. Men den paagner vist til Live Atter og ci meer forgaaer. Solo. Thi vil senest Slægt og sjunge Mangen hellig Aftenstund, Hvad i Aften vidt henrunge, Hented dybt fra Hjertets Grund: Samtids, Fremtids Tal og Hæder, "Det er Sjette Fredriks Løn." Chor. Samtids, Fremtids Tak og Hæder, "Det er Sjette Frederiks Løn." Almindeligt Chor af den forsamlede Mængde. Samtids, Fremtids Tak og Hæder, "Det er Sjette Fredriks Løn." C. Paa den lærde Skole. (Af Hr. Rector Hasselbalch.) Gloder end Ungdommens Jld i vort Hjerte, Flammer den end som den lysende Kjerte, Hæmmer dog Ærefrygt Følelsens Gang." Svagt kun kan Ordet og Tonerne sige Hvad der sig rører i Hjerternes Rige; Ydmygt for Kongen jo lyder vor Sang." Vær Du, o Konge, som hidtil vor Fader, Ei da os Modet og Kraften forlader Medens vi grandske ved Dag og ved Nat. . Tor vi kuns haabe Din Naade at finde, Oda skal Glæden i dyrebart Minde Gjemmes som Livets den herligste Skat. - Held Dig, o Dannemark, Held dine Sønner; Fredrik den Gode jo Fliden belønner, Lader os følge Hans kjærlige Bud. - O som en Faders, Hans Øie jo hviler Kjærligt paa Hver, som til Maalet fremiler, 3 Tro mod sin Konge og tro mod sin Gud. -