Aalborg Stiftstidende, 1829-10-19
Vore Producter, Korn, Viin o. s. v., staae nu hos os lige saa høit, Viin endog langt høiere, end i Frankrig; de Skatter, der betales, saavel i Rhinbayern, som i Rhinhessen og i de preussiske Rhinprovindser, ere ringere end i Frankrig. Ogsaa har den for hiint Rige, nærede Hengivenhed efterhaanden tabt sig, og selv hos alle de Mænd, der bevare et med Fornuft og Orden, forenet, ved Rhinen saa almindeligen udbredt Frihedssind, har den nu forvandlet sig til Ligegyldighed. Naar det nu ikke kan nægtes at den offentlige Mening paa den venstre Rhinbred har vendt sig fra Frankrig, bliver dette Land meer og meer fremmed, og derimod bestandigen slutter sig nærmere til det fælleds tydske Fædreland, naar det end videre ikke kan omtvivles, at der blandt Tropperne paa den venstre Rhinbred, saavel som blandt Embedsmændene, hersker den bedste Aand, og at denne under Jesuitismens skadelige Jndflydelse (som Franskmændene selv tilstaaer) meer og meer forsvinder af den franske Armees Rækker, naar det endelig ikke kan omtvistes, at de tydske Rhinstater, have ypperlige Armeer, og ene Preussen, ved sin exemplariske Militairorganisation, hvert Øieblik, endog i den dybeste Fred, kan stille en Armee af 400000 Mand i Marken, der fuldstændigen er forsynet med Heste, Artillerie og alt Krigsmaterial, saa maa man billigen forhavsees over de franske Journalisters og politiske Skribenters i Besiddelse, som gjaldt det endnu om et af hine i tidligere Aar af Napoleon saa lykkeligen udførte Erobrings forsøg. Men disse Herrer synes at forglemme, at Tydskerne og Franskmændene, efter Napolcons Fald, have skiftet Roller, og aldeles forandret deres Stilling. Napoleons og hans Feldtherrers Heltedaad virker ikke længere paa den franske Hær; den besidder nu ikke hiin ved Liighed i Rettigheder opvakte Æresfølelse og hiin ubegrændsede Hengivenhed, som fandtes hos de napoleonske Tropper, siden det i den franske Armee er bleven tilstrækkeligt, at nedstamme fra en Yndling ved Ludvig den Femtendes Hof, til at frarive Fortjenester Rangen. Den Grund, hvormed de franske Journalister søge at besmykke deres Erobringssvimmel, nemlig at Europas Ligevægt bør beskyttes mod Jndgreb af Rusland, angaaer en Fare, som er høist usandsynlig og i alt Fald meget fjern, medens Englændernes Overmagt, deres Enevælde til Søes, og det af dem, i Handel og Jndustrie, udøvede Monopol, allerede nu danner et nedværdigende, Continentets Nationer dybt nedtrykkende Aag, for hvilket den, ved de russiske Vaaben lykkeligen tilendebringende, levantiske Krig, og en LandhandelsAabning med Asien og Ostindien, endelig vil befrie os. Russerne selv kunne ingen andre Hensigter have, end at aabne den sydlige Deel af deres umaalelige Rige en friHandel, hvorpaa dettes Magt og Storhed i saa høi Grad beroer. Rusland kan ikkun vente sig Skade af dets Udvidelse med Lande, der ere aldeles ødelagte ved Aarhundre, ders Barbarie og ved en blodig Krig. - Men denne Anskuelses Rigtighed ville de franske Skribenter ikke erkjende, fordi den staaer i Veien for deres Yndlingsplan: "Den venstre Rhinbreds Gjenforening med Frankrig. De søge at skuffe sig selv for at fremkalde noget Undførligt, hvorpaa end ikke kunde prøves, uden at ryste Bourbonnernes Throne i sine Grundvolde.