Københavns Adresseavis, 1774-06-22
Om man endog paa Ridder=Akademierne og ved Privatopdragelser har den Hensigt at danne den sædelige Stands Ungdom, som ikke er bestemt til lærde Embeder, og give den nogen Forsmag paa Videnskaberne og Konsterne, saa skeer det dog sædvanlig uden Valg, og uden tilbørlig at giøre Forskiel paa Øyemerket, hvortil de skal opdrages. Man skiller ikke det lærde og abstrakte fra det, som har nærmere Indflydelse paa det menneskelige Liv, man leder dem, som dog ikke skal være lærde af Profession eller Skolelærere, af de samme Omveye, som ofte selv ere disse unyttige, eller som disse allene maa kiende, fordi ældre Lærde, af hvilke de skal lære, have gaaet disse Omveye. Man antager uden Betænkning den hele ubeqvemme Skole Methode, som mestendeels gaaer ud paa at vide meget, og ikke paa at vide det nyttige og tienlige, og fortplanter den paa saadanne Hoveder, som i deres tilkommende Liv skal tænke og handle langt anderledes end skolemæssig. Man støber dem alle i en Form, der langt fra ikke er Naturens, end sige passer sig til deres forskiellige Bestemmelser, og derved foraarsager man, at de efter bekommet Underviisning forglemmer det brugbare tilligemed det øyensynlige ubrugbare, eller bortkaster det altsammen, som Skolesnak, fordi de ikke kan udlede det nyttige af denne vidtløftige Ørk, og hverken forstaae eller have lært at anvende deres Kundskab. Derfor bliver det meeste af den Underviisning, de saa møysommelig har samlet sig, frugtesløs for dem. Mangel paa tilbørlig Forskiel mellem det blot lærde og det nyttige og applikable er Skyld heri; man har ikke draget nogen sikker Grændse=Linie, som der dog maa være mellem den lærde og den arbeydsomme Mands forskiellige Hensigter, og de dertil fornødne Kundskaber. Den Lærde, skal opsøge Sandhederne, og udlede dem af den Labyrinth, hvori andre for ham har søgt dem, men den arbeydsomme Mand skal tage mod den opsøgte Sandhed, og lære at anvende den paa sine Forretninger. Den Lærde lærer meget allene for at vide det, og dermed at kunne fordrive sine ledige Timer, men den arbeydsomme Mand har ingen Tid til blot fornøyende Spekulationer, som ellers ingen videre Nytte giøre, han skal kuns vide det, han enten som Menneske eller som Borger med Nytte kan bruge. Den Lærde, maa lære at kiende de Veye og Hielpemidler, ved hvilke man kan komme til at undersøge og berigtige de mangfoldige Videnskaber, som ligge i den menneskelige Kundskabs Omfang; han maa arbeyde sig igjennem ved møysommelige og vidtløftige Formaliteter, for han med Tilforladelighed kan naae og holde fast ved Maalet af hans Eftertanke, den arbeydsomme Mand derimod behøver ikke alle disse Formaliteter, han behøver ikke at vide, hvorledes den Lærde er kommen til sine Kundskaber, det er ham nok at vide Resultatet af de Lærdes Bestræbelser, som kan oplyse hans sunde Forstand, forbedre hans Sæder og Sindsforfatning, og give hans tilkommende Beskieftigelser Lys og Fattelighed. Den Lærdes Dybsindighed forfølger enhver afsondret Tanke=Række, der opflammer hans Nysikkenhed og Videlyst; han stiger til det høye, til det almindelige, til det spidsfindige, og svinger sig med sine Undersøgninger op over Verden, uden ofte at bekymre sig om, hvorledes hans Opdagelser kan passe sig i den virkelige Verden, eller anvendes paa forekommende Omstændigheder; men den brugbare Borger skal allene tænke for Verden, allene for den Sirkel i Verden, hvori han befinder sig, og hans Tænken maa være henvendt og kunne anvendes paa de Gienstænder, med hvilke han har at bestille. Da den Lærde engang vil vide meget, og skal omfatte meget, saa er det bleven hans herskende Opdragelses=Maade (men enten den er rigtig eller urigtig, vil vi lade staae ved sit Værd) med eet at føre ham til det Hele, og opfylde hans Hoved med almindelige Begreber, Sætninger og Regler, hvorved han vel faaer den Dygtighed, skiønt ofte overfladisk nok, at fælde en ungefærlig Dom over alle Gienstænder, at raisonnere meget en Gros over en Ting, og ved en Kiæde af Raisonne, ments at tabe sig af Øynene; men han bliver dog med alt dette meget ofte ubekiendt med det som ligger omkring og for ham i Verden. Den derimod som skal opdrages til Forretninger, han skal tilgavns kiende det, han har med at giøre, han skal vide meget en detail, han maae altsaa see, beskue og bemærke meget, han maae især see, beskue og bemærke det, som har Indflydelse paa hans bestemte Handtering; han skal lære ret at see og bemærke det, og da ved ombyggelig at sammenligne sin beskuende Kundskabs heele Omfang lære at giøre Slutninger og Regler for sammes brugbare Anvendelse. Med et Ord: Den Lærde bliver opdragen til at vide meget, til Dybsindighed, til Opdagelser, til at udforske Veyen til Sandheden, til at prøve Meeninger og til at probere alle Eftertankens forhaandenværende Værktøy, og skal efter sin sande Bestemmelse samle og danne Materialier, som den arbeydsomme Verdenborgers sunde Forstand kan modtage og bruge til det almindelige Beste: denne derimod skal allene lære det af ham som kan giøre ham til et fornuftigt og sædeligt Menneske og til en nyttig Borger. Hvad som kan blive fatteligt for den sunde Fornuft, hvad som opvækker og nærer gode og menneskelige Følelser, det som oplyser Siælen om Livets Forretninger, hvilke Stok i Naturen, hvilken Hielp af Kunst og Videnskab man har til det almindelige Beste, hvorvidt man er kommen i at behandle Naturen, alt dette ligger i den Opdragelses og Dannelses Synskreds, som passer sig til den store Klasse Mennesker, der udgjør den virksomme og nærsomme Stand. Skal disse altsaa med Nytte opdrages, maae man af alle de Kundskaber, med hvilke den menneskelige Siel har været beskæftiget, med Flid allene udvælge det, som kan være formaalsmæssig og brugbar, og dette maae foredrages dem paa saadan en Methode, som er henvent paa Sandsningen og den sunde Forstand. Denne synes at være den eneste Vey at giøre det reelle Gode almindelig, som er forhvervet ved menneskelig Eftertanke, og nu er kun en Eiendom for faa Hoveder, og at forvandle Lærdoms Skat til National Klogskab og Viisdom. Olie af Bøg=Olden.