Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-03-08
J sin berygtede Recension af Prof. Müllers Dogmatik fremkommer Dr. Rudelbach med en underlig Apologi for Satans personlige Existents. Deri hedder det blandt andet: "Og ej behøve vi engang her" - nemlig hvor det gjælder, om at indsee det daarlige i en Philosophi, der forkaster Satan som personlig existerende nogen fremmed Erfaring eller noget apostolisk Syn for Sagen. Thi. . . . med eet Ord: den Christne veed det umiddelbart., at der er en Satan til *). For at Læseren ret skal kunne føle det dybe i denne nydelige Tirade, som her ikke engang er given i al sin Nydelig hed, hidsættes følgende oplysende og forklarende Noter. Ved de vi, som vor Forfatter omtaler, kan han ikke ret vel forstaae andre, end sig selv og Ligetænkende; thi han indseer vistnok selv, at andre skikkelige Folk trænge just til det, som han siger ikke at behøves. Med de Udtryk, "fremmed Erfaring eller apostolisk Syn for Sagen maa han nemlig mene det nye Testamente, eftersom dette er det eneste authentiske Dokument, hvori et saadant apostolisk Syn muligen kan findes fortalt. Ved Benævnelsen: "den Christne, kan han heller ikke, dersom der er mindste Fornuft skabt, i ham, ville antyde nogen anden end en saadan, der har samme Tro, som han selv og hans Lige, thi det er bekjendt nok, at han fradømmer alle andre Christennavnet. Forfs. Mening med det hele bliver altsaa denne: Jeg og mine Lige behøve ikke engang det nye Testamente for at fatte Satans Existents, thi saadan En, som jeg og mine Lige, veed det umiddelbart, at Satan er til Herimod kan der nu rigtignok ikke være det allermindste at indvende, og Forf. Ræsonnement indeholder for saavidt ingen Urimelighed, som det umiddelbare visse er aldeles subjectivt og altsaa indisputabelt. Men det er høist urimeligt og selvmodsigende, hvilket en Dr. Philosophiæ burde vide, at ville medsubjective Grunde bevise noget for andre, saasom disse andre enten slet ikke behøve saa fortræffelig en *) See Theologisk Maanedsskrift, 9de B. S. 227. Beviisførelse, eller aldeles ikke kunne have den tilsigtede Nytte af samme. At nu Forf. har villet bevise noget for andre, kan han paa ingen Maade fragaae, efterdi han deels har brugt Partiklen thi, der er bevisende, idet den siger det samme som nu kommer Grunden, deels har ladet sin smukke Tirade udkomme paa Prent. Altsaa har Dr. Rudelbach gjort sig skyldig i stor Urimelighed og Selvmodsigelse. Vil man have et frappant Exempel paa Dr. Rudelbachs prange Skriftfortolkning, saa har man blot nødig at lade Øjnene bevæge sig fra Enden til Begyndelsen af samme Linie, thi hvor nys anførte Pasiar begynder, der ender Forf. en skammelig Anvendelse af et Bibelsprog. Han omskriver nemlig Satan ved:"den, som kan fordærve Sjæl og Legeme i Gehenna. Uagtet Forf. klogt nok ikke udtrykkelig citerer det Skriftsted, han betjener sig af, er det dog klart, at han har været sig bevidst at anvende et saadant; thi han bruger Anførelsestegnene (?) Stedet staaer hos Matth. 10, 28, og indeholder vor Herre Jesu egen Tale, hvilken hos Luc. 12,5. udtrykkes meget stærkere saaledes: "Men jeg vil vise Eder, for hvem J skulle frygte, frygter for den, som haver Magt til, efter at have slaget ihiel, at kaste i Helvede, ja, jeg siger Eder, frygter for ham!" Enhver, som vil bruge sin Fornuft, seer let, at Meningen af disse Ord betragtede i deres Sammenhæng er denne Stoler paa Guds vaagende Forsyn og frygter hverken Mennesker eller andre, som kunne slaae Legemet ihiel (f. Ex. Udyr, Diævle og deslige); men frygter alene den almægtige Gud, som kan og vil straffe Eder baade i dette og i det andet Liv, om J ere onde. Denne Fortolkning af Ste tii er uomstødelig; thi deels ligger den an sorte Mening i Ordene selv, deels stemmer den overeens med hele det nye Testamentes Religionslære i Almindelighed, og med hvad der siges om Satan i Særdeleshed. Det kan nemlig med mangfoldige Steder af baade Evangelierne og Brevne bevises, at Christendommen fordrev det som Pligt af sine Bekjendere, ingenlunde at de skulle frygte for Satan, men tvertimod at de uden Frygt skulle bestride, bekæmpe og overvinde ham. Hvorledes denne Pligt lader sig udføre, derom bør ingen fornuftig Christen være i Uvished. - Men hvad gjør nu Dr. Rudelbach, Ved sin usle Anvendelse af Skriftens klare Ord beskylder han vor guddommelige Frelser, for at have befalet sine Bekjendere, at frygte for Satan, Hvorledes en saa lendig Jnterptetation, eller rettere Distorsion kan bestaae med christelig Theologi og Skriftfortolkning u noget, som Jndsenderen idetmindste ikke for ner at indsee. Det er saaledes af disse to Exempler benist, at Dr. Rudelbach, uagtet al hans forneentlige Lærdom, dog heel vel kan gjøre is skyldig ikke blot i urimelig og selvmodsigende Snak, men og i Skriftfordreielse. - Jndsenderen slutter dette Stykke med følgende Betragtning. Dersom Dr. Rudelbach, da han nedskrev den Side, hvorfra ovenstaaende Exempler ere hentede, ikke selv vidste, at kan begik noget urigtigt, da giør dette hans forstand saare liden Ære. Men dersom han vidste det, dersom, siger jeg, han var sig bevidst at gjøre noget utilbørligt: hvad skal men da tænke om hans Hjerte, (Jndsendt.)¬