Københavns Adresseavis, 1767-03-24
Hvo kiender ikke her den Sallige Frue Linde, Hvis Væsen, blot at see, gav Glæde, Lyst og Fryd. Men ach, hvorsnart forsvant det angenemme Skin Her savner min og jeg en dyrebar Veninde, Hvis Lige neppe blir i Mesech meer at finde; Dog Gud, din Villie skal ogsaa være min Thi du giør alting vel; lad være Daarlighed Sig ofte understaaer din Viisdom selv at rette. O Leer, tør du vel med din Pottemager trette, Ney, du i Mørkets Vraa skal ære Lysets Fied. Tilbed den Visdom, som din Viisdom eireler ind, Hvis Længde, Bredde, Dyb og Vidde ei har Skranker, Lad denne Afgrund, som Kapson for dine Tanker, Beundres i din Siel og hellige dit Sind. Sporg derfor ikke her: Hvi maa vi savne den, Hvis Tak os rører meer, end skræksom Torden Kile, Og ømmer Hiertet som de dødelige Pile? Den Handel er af vor og hendes beste Ven. Kan al Lyksaligheds og Godheds Kilde=Væld Udgyde andet, end Velsignelse og Naade? Den største Bitterhed, Bedrøvelse og Vaade, Som kommer fra hans Haand kun sigter til vor Held Endog Ulykker er at ansee, som et Leed, Udaf den evige Lyksaligheders Kiede, Hvorved vi ledes og beredes til den Glæde, Som evig hist for de Udvalgte varer ved. Er da en Troende ved Skimt af dette Lys J alting følesløs og altid ligegyldig? Ney, Graad og Taare selv er ofte heel uskyldig; Og iblant Guds Børn, som det sidste Afskeds Kys Saa Lyste David hist sin allerbeste Ven, Saa feldde selv Guds Søn, og himmelsøde! Taare. Bort derfor Stoiske og følesløse Daare! En saadan selvgjort Dyd blant Christne svinder hen. J Kirkens Vaar man saae en Ømhed derimod J alle Christnes Sind, da Døden en Tabithe, Af Troe og Dyder fuld, bortrev af deres Midte. De Livet hende vandt ved Bøn og Taare Flød. Forgieves vente vi slig Fruat af vores Graad, Ney, vi opreyse kun et skyldigt Ære Minde, Som hine Dorcas, for vor Sallige Frue Linde, Og heri tager jeg kun Sandhed selv til Raad. Uhyre Avind tie, misund mig ey den Trøst, Med svage Pensel=Strøg en Dame at aftegne, Hvad jeg har seet og hørt enfoldig at opregne Til Efterlevendes Opbyggelse og Lyst! En høy oplyst Forstand, et Gud hengivet Sind Var her forenet med det allerbeste Hierte. Som dette Gode for det høyeste skatter de: J Jesu vær du min, og lad mig være din Din Klippefaste Troe som luttret prøvet Guld Sig viste i din Siel ved reen og hellig Glæde, Den zirede med det fuldkomne Ære=Klæde, Saa Verdens hele Pragt du agted kun for Muld. Din Himmelsindet Siel i alting fandt din Gud, Det minste Løv og Græs dig Skaberen anpriste, Dig Ordets Stierne til Forsoneren henviste, Hvor Aanden gav dig Navn af Lammets dyre Brud, See her en Caractere, en Ziir iblant sit Kiøn, Som Barn heel elskelig, heroisk, som Mandinde, Som Moder virkelig den rette *) Nye Heltinde, Som Christen fast i Troe og idelig i Bøn. Saa velmeent dit Gemyt, saa mild var og din Dom. Du talte, haabede og troede til det Beste Om Christne, ja om alt hvad der har Navn af Neste. Var saadan hellig Siel fra Troe og Naade tom Dig Mennesket var kjer, ærværdig, dyrebar, Vor Verden veed ret smukt om denne Dyd at tale, Men du Medlidige, dig kunde ret husvale, Naar du til andres Vel et Hielpe Middel var. See et Skrift af den bekiendte Roussean under dette Navn. De Taare, og hvad Syn, som af dit Øye randt, Naar du Nødlidenhed betragted hos din Næste, Og strax fandt Hierte til at tænke paa hans Beste, Antendte hos enhver den samme ædle Brand. Stig Faderløse Folk, hvor fandt din Hunger Brød, Hvor klædde dig, hvo gav - du bader dig i Taare, Du hyler, klager og bejamrer dig saa saare: Vor Moder i Livets Haab, o Torden=Stød, er død, Ja, Gud skee Lov alt død; thi hun for værdig var, At være længer her indsluttet i et Fængsel, Som gjorde Livet suurt ved Sygdom, Møye, Trængsel Alt dette Onde hun nu overvundet har; Dog ikke uden Strid, og himmelsk Syn, at see, Her maatte smelte hen endogsaa Marmor=Hierter, En Siel, omspendt af de ulideligste Smerter, Blant Venners Suk og Graad den eneste at lee, Hvor glimter ikke her en Straale af den Glands, Der skinnede saa klart hos Faderens Eenbaarne, Som under Korset trykt og kryst af blodig Torne, Ved Mildheds Øyekast gav alle Taare Stands Vel saae man vaade Kind; men hør af hvad Aarsag Fordi den matte Aand ved Lettelse og Lise Paa nye fik Kræfter til sin Himmel=Ven at prise. O Englers Tidsfordriv, o Aanders Velbehag! Dig er, min Gud, bekiendt, hvad Glæde jeg selv fandt, Naar jeg for hende den korfæstede afmalde, Og om hans store Lyst til Syndere kun talde, Strax Hiertet stod i Brand og Øynene i Vand. Hvor sød, hvor dyrebar var dig det Livsens Man Din Naade=Hunger fandt i denne Himmel=Grøde Liv, Sallighed og Trøst, Velsignelse og Føde: Du saae i dette Speyl din Jesum fredig anDit Legem fuldt af Vee, dit Hierte haart beklemt En hindrede din Aand sig heri at forlyste, Den Haand, dig trykte, du velsignede og kyste; Din Glæde var det Liv, hvortil du var bestemt. Og hertil hasted du alt meer og meere udFra dette Kedar, som for dig var alt for ringe, Dit Davids Ønske var det maatte dig gelinge, At eye, skue, see og komme til din Gud. Kom Jesu var dit Raab og sidste Hierte=Suk. Et Raab saa født, som for dit Brude=Hierte værdigt, Der vidner, alting var til Himmel=Reysen færdigt, Og du i Brude=Dragt heel pyntet, yndig, smuk Her brast Forhænger til det Allerhelligste, Hvor du dig nærmede til den uskabte Throne, Henrykt ved Lyden af den liflig Jubel=Tone, Døg meest ved det du fik din Jesum der at see, Stands her min Sang og giv en hellig Tanshed Sted, Abres min ringe Geist i Støvet her nedknaler, Tilbedende den Aand, de Sallige besiæler, Den Guddoms Jld, hvoraf vi her saa lidet veed, Dog hvad en Sands og Vid, det seer vort Haab og Troe, Ved disse klare Lys, de Himmeltendte Fakler Vi giøre visse Trin, saa Foden ikke vakler, Og gaae i Hvilen ind til Salem stolte Røe. Ved samme Lys vi see den søde Engle=Havn, Hvor den Livsalige, her giennem Skiær og Banker Fra Troens Skibbrud frelst, omsider kasted Anker, Og himlede udi sin Brudgoms søde Favn. Her fandt din Mathed Kraft, Bestandighed sin Løn Du fik et Selskab af fuldkomne rene Luer, Nød Sted og Rang blant de Udvalgte Copher=Druer, O rene Vellyst, her du Fader saae og Søn. Saa faae vi og, hvad Trøst, dig hist igien at see. Øs store Trøstens Gud, den Trøst i hvert et Hierte, Det hun vemodig i sin Nød af dig begier de, Og fandt i dette Haab Trøst under al sin Vee. Blant Venner Skaren Een dog ømmed overalt, Hans Vel, hans evig Vel bestemte her din Længsel: At lindre, bære selv Hans mindste Sorg og Trængsel, Var dine Ønskers Maal, til Tabernaklet faldt. Dig da Forladte, man beklager allermeest: En Verden fuld af Guld kan ey dit Tab oprette; Dog Naadens Gud formaaer at kunde Byrden lette, Den hun og derom bad, dig undte allerbest. Til hendes Ønske vi og vore føye vilDen altings Styrere bestyre selv i Naade Din Vey, din Siel, dit Huus dig her og hist til Baade! Saa ønske hun, saa vi. Gud legge Amen til Hvem rører ey det Stød, før Moder=Hiertet fik Et Hierte, før saa dybt og mange Gange saaret, Maae nu igien med Graad og Taare ende Aaret. Skienk Fader, ikke meer saa besk og bitter Drik! Tag ey tilbage det din Naade hende gav, For alt lad Moder ey sin Datters Skiebne friske, Sin Alders Støde=Stav og Hierte=Blad at miste Lad hendes Afkoms Sæd omringe Hendes Grav! Saa den afhugne Green paa dette Ceder=Træe, Gier Plas og Rum paa nye for andre unge Spirer, Der hele Libanon, som hin afbrudte, zirer, At Skovens Vrimmel der kan have Lye og Læe, Det yndige Klever Blad, som blegne færdig stod, Ved Søsters Fald, lad det, trods alle Modgangs Vinde, J Liv, i Dyd, i Død, som Mønster af Frue Kinde Florere, til det hist i Eden skyder Rod! Nu alle J, som her den Sallige har kiendt, At kiende hende var jo hende høyt at Ære, For eder hendes Støv endog velsignet være, Til vi det slukte Lys see hist paa nye antendt? Den vilde Fugl paa Qvist selv Himlen unde Læe, En Folke=Ven, der dens, som egen Nød betragter, Og hans Lyksalighed for største Lykke agter, Livsalig Syn, gid jeg dig ofte maatte see! Fortegnelse. Paa dennem som udi den Kongelige Residenz=Stad Kiøbenhavn fra den 1 Januarii 1711 til Aarsdagen 1712, i Pestens Tid, hver Uge ere Copulerede, Fødde og Døde: 3de Døde. 13 Martii funden en død Mand; ligefaa den 18 funden en Vandet ved Hr. Appelbyes Plads.