Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1836-01-10
Da jeg for min Kaldelse til Biskop kjendte den største Deel af Stiftet nøie og nu har visiteret en stor Deel af Samme, kan jeg med Sandhed forsikkre, at jeg hos samtlige Geistlige ikke blot har fundet Agtelse og uskrømtet Velvillie for Skolelærerens Stand i Almindelighed, men tillige har fundet personlig Agtelse for hver den Lærer, som ved sin Duelighed og Nidkjærhed, fortjente den. Den Opmærksomhed, hvormed man søger at kjende den ham betroede Ungdoms Fremgang, er jo et klart Vidnesbyrd om, at man helligger de Øiemeed, for hvilke han arbeider, en alvorlig Opmærksomhed; er det ikke et utvetydigt Beviis for den Agtelse, der vises hans Kald? Helliger man da den Gjenstand, man ikke agter, velvillig Opmærksomhed! Jmidlertid kan jeg ikke afholde mig fra een bemærkning. Der gives Mennesker, som forvexle Agtelse for Standen med de Agtelse for Personen, og mene, at Standen mangler Agtelse og Forsvar, naar ikke hver Enkelt i Standen nyder disse. Til Oplysning for disse bemærkes, at vor Tid har ført det med sig, at alle Stænder i Samfundet betragtes som hæderlige og agtværdige, fordi alle bidrage til Samfundets Vel; men den Tid er derimod forbi, da Standens Navn var istand til at omgive hvert Medlem i Samme med et Uforkrænkeligheds Værn, bag hvilket han kunde hengive sig til det Uagtværdige og dog med fri Pande fordre Agtelse og Forsvar blot paa Grund af den Stands Navn, han bar; nu fordres der, at Manden skal selv i sin Stand være agtværdig. Vel kan det hændes, at den, der for sin Person savner Agtelse og Velvillie, kan søge at vælte Skylden over paa sin Stand, som var det ikke ham, men Standen, der manglede Agtelse og Velvillie baade hos Andre og hos Geistligheden; sædvanligt er det, at en Saadan raaber høiest om Savn af Agtelse og Bistand, som vilde han derved dække den Sandhed, han selv ei vil see, at det er ham selv, hans Person, der savner Agtelse, fordi den ei fortjener den, men ikke hans Stand, der ligefuldt staaer hædret; men mod Saadanne ere ingen andre Midler anvendelige end det, om man kunde foreholde dem et moralsk Speil, hvori de kunde see deres eget Billede. Skulde der behøves yderligere Beviis for Geistlighedens Sindelag mod Skolelærerstanden, saa formener jeg, at det fra Hr. Provst Birch, som ogsaa hører til Geistligheden, udgangne Forslag er et levende Vidnesbyrd derom, et Forslag, som vist ikke er udsprunget af den Følelse, at Skolelærerstanden staaer forladt af Geistligheden, mod hvilken han saaledes i Lærerstandens Spidse skulde ligesom ville træde i Kamp, men tvertimod er, som jeg er overbeviist om, kommen til Modenhed ogsaa ved mange Geistliges kjærlige og agtelsesfulde Yttringer til ham om Lærerstandens Kaar, føiede til hans egne Erfaringer og Følelser i denne Henseende. Jeg troer saaledes at have viist, saavidt som Omstændighederne tillade, at det, som Geistligheden fører i sit Skjold mod Skolelærerstanden, er retsindigt og godt. Enhver Geistlig mindes dagligen i sit Kald om den Sandhed, at en Arbeider er sin Løn værd; hvorledes skulde det da være tænkeligt, at Geistligheden ikke skulde af ganske Hjerte tilønske Læreren det Samme, der arbeider for Øiemed, som grændse saa nær til hiins egen Virkekreds, Jeg vil ønske, at den gjorte Motion maa finde ret megen Velvillie i vor Stænderforsamling. Denne er vist nok Jndsenderens meddeelte Stykke ikke egnet til at fremkalde, da der gaaer en Tone igiennem Samme, som om Hovedsagen var en Seir over al Modstand og en Hoveren over hver en indrømmet Fordeel, imidlertid vilde det være meget tungt, om saadan Lidenskabelighedens Udbrud af en Enkelt skulde svække den Velvillie for Standen i det Hele, som er nødvendig i Stænderforsamlingen, naar et godt Resultat af Motionen skal naaes. Dette nærer jeg imidlertid ingen Frygt for, baade Agtelsen for Forsamlingen i det Hele, som ogsaa dens Kiendskab til Skolelærer standen og Overbeviisning om, at en saadan enkelt lidenskabelig Yttring ikke er Standens, er Borgen herfor. Jeg for min Deel vil glæde mig for hver en Fordeel, der vil blive foreslaaet af Stænderne og allernaad, bevilget. Den derved forøgede timelige Løn vil ikke mindre end den derved udtalte Agtelse for Lærerstanden virke velgjørende og forøge dennes Jver og Nidkjærhed i at varetage sit Kalds Pligter. Jo mere levende Jveren er, desto frodigere trives Værket, desto mangfoldigere og skjønnere blive Frugterne. Odense Bispegaard den 9 Januar 1836. N. Faber. P. S. Da man har havt den Godhed at tillægge mig et for nogen Tid siden i denne Avis indrykket Stykke og Kjøbstæd haandværkernes Kaar, saa benytter jeg denne Leilighed deels til at erklære, at jeg ikke er hiint Stykkes Forfatter, deels til at meddeele, at jeg, naar jeg af Agtelse for Publiciteten føler mig opfordret til nogen offentlig Meddelelse, ufeilbarligen vil forsyne Samme med mit Navn. se