Jyske Efterretninger, 1820-04-22
En Tid i Middelalderen vare de franske ømmer klædte som Nonner, da det synes at Tilhyllels har været deres Formaal. Siden lignede deres Dragt de romerske Matroners. Hovedtøiet, var snart hjerteformigt, snart forhøiet med nogle store Horn, Støtter og Kegler. Saa kom der lave Huer og Hatte, lignende Mandfolkenes, men ziret med mange Fjedre. Ved det bayerske Hoflyndte man alrede dengang nøgne Skuldre og nøgent Bryst. Anna af Bretagne forandrede Sørgedragten fra Hvidt til Sort. J Frands den 1stes Tid opkom Staaskjørterne. Frands den 2den indførde falske Maver. Senere opfandt Damerne et modsat Bedragerie, hvis Plads man ikke tør nævne. Catharina af Medicis gjorde de franske Fruer bekjendte med Sminke. Henrik 4de fatte den gode Smag og Simpelhed ind i sine Rettigheder igjen. Kun Gavtyve og løse Qvinder vare tilladte at gaae i kostbare Klæder. Men snart lagde man den gode Henriks Moeder, tilligemed hans simple Politik til Side. Skjæg og Kappe forsvandt, og man fik Øie paa de lange, viide Kjoler eller Kofte, tilknappede fra oven til neden; man saae røde, rullede (bret tede) Strømper, firekantede, tungfærdige Skoe, og de uhyre Pakker, som vilde have gjort Hovederne paa Ludvig 14des Hofmænd latterlige, hvis et eller andet af dem ikke havde været kronet med Laurbær. Konerne kappedes med Mændene i udsvævende Pynt. De umaalelige Staaskjørter komfor en Dag igjen. - En uhyre Bygning, opført Etasjeviis af forskjellige Materialier, dengang For tange kaldet, betyngede deres Pande. To Englænder inder, som man iførstningen løe ad, gjorde en hurtig og stor Forandring heri. Den kæmpemæssige Hovedpynt forsvandt. Damerne vendte tilbage til Naturen; men, forskrækket over at de sank ned og bleve saa smaae, opfandt de de høie Hæle paa Skoene. Under Ludvig 15de vexlede Moederne endnu kruset og puddret Haar, store Krøller, mørkerød Sminke, lange, spidse Tailler, tykke Hoftepuder, bragde Malerne i Fortvivlelse, fornærmede Smagen, og maatte have kyset Kjerligheden bort, hvis ikke Fruentimmeret endnu besad Ynde nok, til at triumfere over selv den naragtigste Pynt. Mands personernes Klædedragt var ikke et Haar bedre. Med deres høie Haarbygning, lignende en TagRende, deres snevertspændte Klædemon, for langt til en Trøie, og for kort til en Kjole, deres svære Lommer og store Opslage, forestillede det Hele en reen Pikkelheiringdragt. Under Ludvig 16de blev det endnu galnere. De lave Kareter og den høie Frisur toge stedse til, saa at Damerne maatte sidde paa Knæerne i deres Kareter, for at kunne herbergere Hovedet derinde. Den gode Konge selv havde den simpleste Smag; han holdt af Sparsomhed, han hadede Luxus. Hoffet lod endelig være med at klæde sig rigt. Nu anvendede Moden, som har ingen Hviledag, sin Jndflydelse paa Farverne. Da saae man Loppefarver, Gaaselortefarver, qvalte Sukkes Farve, forræderske Taarers Farve o. s. v. Snart derefter kom det Raserie over de Franske, at efterabe Englænderne. Deres Staalkaarde, kort Frakke, runde Hatte, glatte Sadler, skjøre Whiskys, fjederlette Jokeys, kom i Mode og fordærvede hvad der endnu var tilovers af den franske Smag Der var ingen Forskjel meere paa Stand, Rang og Formue iblant de Franske, og Lighed i Klædedragt var Forløberinde for Lighed i Stænder, som siden vendte op og ned paa den gamle Verden, og gjorde saa mange Offere og Martyrer. Endeligen skabede Revolutionen nye Moder paa Klæderne. Mandspersonerne bare deres Haar ligesom Romerne, Qvindespersonerne klædde sig som Grækinderne; Cothurnen, Bæltet, de lette Drapperier, Titushovederne, udgjorde Salligheden hos Nogle, de phrygiske Huer Stoltheden hos Andre, ja et Øieblik syntes Nøgen heden at ville blive Damernes meest yndede Mode, og det Gjennemsigtige i deres Klæder erindrede omde Gamles toge vitrea. Nuomstunder har - Gud være Tak. - den største Anstændighed fortrængt denne forbigaaende Daarlighed.