Ribe Stifts Adresseaviser, 1834-01-17
Udenlandske Efterretninger Frankerig. Det synes, som om det vil vare længe, inden de Deputeredes Kammer bliver færdigt med sin Addresse. Destoværre var den alvorlige, rolige Holdning, som i de første Møder bevaredes, ikke aflang Varighed, men udartede snart til en uværdig Lidenskabelighed. Denne bittre Stemning fremkaldtes d. 6te derved, at Gen. Bugeaand, efter et langt, næp de hørt, Foredrag om Addressen i Almindelighed, sluttede med at opfordre de to Deputerede, d'Argenson og Andry de Puiraveau, der, som Medlemmer af Selskabet for Menneskerettighederne, beskyldtes for at have brudt deres Kongen og Chartet svorne Ed, til at retfærdiggjøre sig. Den Ordstrid, som derved vaktes imellem de opfordrede Herrer og Ministrene Barthe og Guizot, samt Hr. Berryer, var meget heftig og fremkaldte stormende bifald og larmende Mishag fra de forskjellige Partier. Den samme heftige Stemning vedligeholdt sig, da man derefter gik over til at votere om de enkelte Afsnit i Addressen. Oppositionsbladen skyde Skylden paa Ministrene, som, efter deres Paastand, søge at betrygge deres egen Existents, ved at forfærde Fleertallet i Kammeret med Republikens og Anarchiets Skrækkebilleder. En forønsket Frugt af Ministrenes Stræben see disse Blade deri, at et Amendement til Juryens Ros blev forkastet, hvilket efter al Sandsynlighed vilde være gaaet igjennem, dersom Lidenskabeligheden ikke i Forveien var bleven opvakt. Flere efterfølgende Amendementer bleve ligemaade, tildeels efter larmende Optrin, forkastede. - Da man Dagen efter var kommen til det Afsnit i Addressen, som handler om de udenrigske Anliggender, fremstod Hr. Bignon, der, som den, hvem Addressens Redaction var overladt, følte sig opfordret til i Forveien at møde de Jndvendinger, der mulig kunde fremføres imod denne Deel af Addressen. Hvad han her ansaae for Hovedsagen, var følgende Yttring, som findes i Addresendkastet: "Da Frankerig med en sjelden Uegennyttighed har fundet sig i de Jndskrænkninger og Byrder, som Tractaterne af 1814 og 15 have paalagt det, saa kan det heller ikke tilstaae nogen Magt Ret til at foretage Forandringer med det, som ved hine Tractater eller ved tidligere Dispositioner er stipuleret. Frankerig lægger tillidsfuldt sine Jnteresser i Deres Majestæts Haand, stedse beredt til at bringe alle de Offere, som Opretholdelsen af dets Jnteresser og Forsvaret af dets Rettigheder maatte udkræve." J Anledning af dette Afsnit yttrede Hr. Bignon, at Kammeret maatte føle sig opfordret til at henvende Regjeringens Opmærksomhed til alle de Puncter, som stode i Forbindelse med Fædrenelandets Jnteresse, og det saameget mere, som denne Jnteresse fra mange Sider blev truet. J Polen havde den lidt; i Tyrkiet, Tydskland og Jtalien kunde den komme til at lide: derfor maatte Addressen opstille hiin Grundsætning, der kunde anvendes baade paa Fortiden og Fremtiden. J den nærmere Udvikling af de enkelte Puncter udlod han sig blandt Andet saaledes om Polen: "Den nærværende Tilstand i Polen er blot factisk og er hverken anerkjendt af Frankerig eller Engelland. De vanskelige Forhold i Europa have afholdt begge disse Magter fra at gribe til Vaaben, for at opretholde Tractaterne, som Rusland ved sit Forhold mod Polen har overtraadt; men Engelland har protesteret imod Ruslands Forhold, Frankerig har sluttet sig til denne Protest; Europas almindelige Folkeret har altsaa ingenlunde anerkjendt Ruslands Besiddelse af Polen, som af en Provinds; men den den Dag, paa hvilken Polen, for hvem alt Haab slet ikke er ude, selv afkaster sine Lænker eller af andre Nationer befries fra det trykkende Aag, den Dag vil være en Triumph for Folkeret og Humanitet. Fra Polen gik Taleren over til Orienten, Tydskland og Italien med den bemærkning, at den Ulykke, som i Polen allerede var skeet, syntes at true ogsaa andre Stater, især havde man Aarsag til at være bekymret for Orienten, for Tydsklands Stater af anden Rang og for Jtalien. Med Hensyn til Orienten fraraadte han at sætte for megen Tillid til Ruslands Oprigtighed, og bragte i denne Anledning i Erindring, hvorledes allerede i Aaret 1808 Keiser Alexander havde anholdt Napoleon om at indrømme ham Besiddelsen af Constantinogel. Med Hensyn til Tydskland lagde han Kammeret den allerede for længe siden opstillede Sætning paa Hjærtet, at det vilde være forbi med de tydske Staters Uafhængighed, saasnart Hofferne i Berlin og Wien, om end kun een Dag, bleve fuldkomment enige; og, skjønt han ikke vilde hengive sig til sørgelige Spaadomme, fandt han det dog altfor sandsynligt, at Hensigten med den nærværende Wienercongres var at smede Lænker til Tydsklands Stater af anden Rang. Angaaende Jtalien vilde Taleren gjerne troe, at der var Jntet om det saameget omtalte italienske Fyrsteforbund under Østerrigs Protectorat; men det var allerede for Meget, at Østerrig ved sine Troppers bestandige Nærværelse i Jtalien havde tilegnet sig en saadan Overvægt sammesteds, at det formaaede, under Straf af militærisk Execution, at paalægge Halvøens Beboerr en Slavisk Taushed. Efterat have udviklet dette med langt større Udførlighed, end Rummet tillader os at gjengive, og paaviist, hvorledes Frankerig ikke kunde tie stille til Sligt, sluttede Hr. Bignon med disse Ord: "Naar nu Faren for Tractaternes Overtrædelse ligger lige for Øinene: naar den med Hensyn til Tyrkiet er uomtvistelig, og med Hensyn til Tydskland og Jtalien i det Mindste kan existere: saa vilde det være den største Daarlighed at lukke Øinene for Faren og da først at ville see Stormen, naar den allerede er brudt løs. Under disse Omstændigheder var det nyttigt og nødvendigt, forud at give Regjeringen Vished om Kammerets Anskuelser. Det staaer nu til Regjeringen at gjøre passende Brug deraf, den har ofte meddeelt os tilfredsstillende Forsikkringer, og vi tør haabe, at den vil efterkomme disse. Hertugen af Broglio besteg dernæst Talerstolen og takkede saavel Hr. Bignon, som Medlemmerne af Commissionen, der havde gjort Udkastet til Addressen, i hvilken, som han forsikkrede, enhver enkelt Paragraph, enhver enkelt Grundsætning vilde finde Regjeringens bifald. Da imidlertid Hr. Mauguin tilkjendegav sin Forundring over, at Udenrigsministeren bifaldt Hr. Bignons Foredrag som udtalede de samme Principer og Bekymringer, som Oppositionen længe havde prædiket: saa reiste Hertugen sig atter og svarede, at det ene var de af Hr. Bignon udviklede Grundsætninger, han billigede, men ingenlunde den Maade, hvorpaa han anvendte dem paa de europæiske Forhold; thi Ministeren var langt fra at betragte de andre store europæiske Magter med saa bekymrede Øine, som Hr. Bignon havde gjort det; tvertimod var han overbeviist om, at hine Magters Fremfærd vilde blive høist loval og ingenlunde over skrive de bestaaende Tractaters Grændser. Ved denne Erklæring maae vel da ogsaa de krigerske Forventninger, som nogle Blade knytte til disse Forhandlinger, for Størstedelen bortfalde.