Den Vest-Sjællandske Avis, 1819-12-11
Den Storbrittanniske Ambassadeur ved det Russiske Hof, den saa bekiendte Lord Catchart har forladt St. Petersborg for at begive sig tilbage til London. - En Skrivelse fra Petersborg af 9de November giver en Oversigt af det meget, som Keiser Alexander, har virket for sit store Riges Cultur og for dets Beboeres Velstand, ved at blive vedvarende sine vise Regierings-Grundsætninger troe. J hans Regieringstid ere 5 Universiteter, 58 Gymnaster og 100 Kredsskoler stiftede foruden en stor Mængde Almueskolet; og mangehaande Underviisningsanstalter, som have en speciel Bestemmelse. Ligesom Folkets Dannelse tager til vil der efterhaanden fremkomme i Landet en talrigere Middelstand, som er en cultiveret Stats egentlige Kierne og faste Grundvold. Foranstaltningerne i Liefland og Kurland for at organisere Bøndernes Friehed ere i fuld Virksomhed. J det øvrige Rusland gives der dog Bønder, som ikke ere livegne, de saakaldte Odnodvorzzi, og hvis Antal anslaaes til 2 Millioner. J Ruslands 1800 Stæder boe 6 Millioner Vorgere, som nyde fuld borgerlig Friehed, ogsaa erholde mange Livegne Befrielse fra Livegenskabet ved en frie Overeenskomst med deres Herrer; Keiser Alexander har desuden tilladt Bønderne at kiøbe sig deres Friehed. Disse nye Efterretninger fra dette store Rige maae oprigtigt glæde enhver Menneskeven; men naar der nu videre berettes fra Paris, at Keiseren skal have i Warschau underskrevet Planen til en repræsentativ Statsforfatning for sit hele Rige, saa at hvert Gouvernement skal faae sine egne Provindsial-Stænder, hvilke skulle sende deres Deputerede til de to Kamre, som skulle oprettes, og som afvexlende skulle holde deres Møder i Petersborg og Moskau, saa tør man vel paastaae, at denne Efterretning er usand; Rusland, er neppe moden til en saadan Hovedforandring; det er utænkeligt, at Keiser Alexander, som besidder en saa ubegrændset Villie til at giøre sit Folk lykkeligt, skulde lade sig Hænderne binde af en Forening af de fleeste Stemmer, som saa ofte kunne ledes af Egennytte eller af Uerfarenhed og af Mangel af Overblik paa Statens hele Jnterresse. Men man skal ikke undre sig over, at saadanne Rygter udbredes i Frankerige; thi der lever manet Slags sværmende Følelse for repræsentative Statsregieringer; Aarsagerne dertil ere ikke van skelige at indsee. J Frankerige er Folket i det hele i en Velbefindelses Tilstand, som er en Følge af at den udvortes Fred og den indvortes Rolighed smager det nu godt efter saa langvarige Krige og indvortes Uroeligheder; at Frankerige blev i sin Seiervindings Periode, et formuende Land, og at alle disse Capitaler træde i en Periode, som den nærværende, der indgyder Tillid, frem for Lyset, komme i Circulation og hæve derved den indenlandske Jndustrie og almindelige Velfærd, og endelig at Folket vandt betydeligt under Revolutionen i borgerlig Friehed og ved en forbedert Lovgivning og gode Statsbestyrelses Maximer; den Forbedring i sine Kaar, som er en Virkning af Begivenhedernes Gang, tilskriver nu Folket sin Constitution. Denne Statsforfatning er desuden nye og er endnu frie for de Corruptioner, som i Tidens Længde altid snige sig ind i Statsforfatninger af denne Natur og giøre dem saa ofte meere skadelige end gavnlige for Nationerne. (Vi have nye og store Exempler heri for Øinene). Ogsaa har det Franske Folk lært af de Lidelser, som Revolutionen har forvoldet det, at betiene sig af sine constitutionelle Frieheder med Forsigtighed og Maadehold; endelig gives der to Hovedbevæggrunde til at indgyde det Franske Folk en overordentig Jnterresse og Hengivenhed for sin Constitution, nemlig færdiggjøre det mod den beskyldning, at det har først at den redder dets nationale Ære ved at ret begyndt Revolutionen uden gyldig Grund, og at denne har været et hensigtsløst og et frugtesløst Foretagende; og for det andet, at hele det store Revolutionspartie finder i Constitutionen en Sanction, og et Værn mod det gamle Systems Tilhængere; disse eller de saakaldte Ultras ligge for Tiden aldeles under; deres Forbittrelse er ogsaa grændselos, og ved en Forandring i Regieringsystemmet i Tidens Følge kan Frankerige endnu blive udsat for de største Rystelser. Jmidlertid saalænge Blikket er med saamegen Jnterresse fæstet paa Constitutionen kan man være sikker for, at det ikke bliver henvendt til St. Helena; Henrik den 4de vil efterhaanden blive forglemt og Ludvig den 18de vil træde i hans Sted; hiins Navn vil man føre, Munden, dennes vil man bevare i Hiertet. Hans naturlige Vittighed omgiver hans liberale Grundsætninger med en nye Glands som virker stærkt i de Franskes Øine; man fortæller følgende mærkelige Yttring af ham, en Præsident for et Valg-Collegium havde for nogen Tid siden Audience hos ham; Kongen spurgte om Stemningen i hans Departement; han svarede, oc den største Mængde af Jndvaanerne vare Venner af Constitutionen; men at det forresten gik der, som overalt, at de gamle Jnterresser laae i Strid med de nye. Min Herre, svarede Hs. Majestæt, de gamle Jnterresser maae give efter. – Den bekiendte Marskal Grouchy, Napoleons ivrige Tilhænger, er ved en Forordning af 24de November bleven rappelleret og indsat i alle sine Titter og Rettigheder; det hedder i Forordningen, at Hertugen af Angoulemes Vidnesbyrd har bidraget især dertil, Hertugen tilmeldte ogsaa Marskallens Søn Oberste Grouchy, den hans Fader beviiste Naade.