Jyllandsposten, 1840-08-04
Nu den uformuende Skattender udenfor Bondestanden, Kommer han til at staae tilbage med sine Skatter, undgjælder han med omtrent 30 til 40 Proc(udregnet efter aarlig Rente, af Beløbet, medens de af Bondestanden (uagtet man ellers ikke kjeler for det ufrie Hartkorn) kunne tage Tingen aldeles let, da Udpantningen hos dem skeer ved Sognefogden, hos de Andre derimod ved Herredsfogden, under omtalte naadige Straf. Man kan vel begribe, at Regjeringen skal have Penge at den maa være berettiget til at lade Afgifterne inddrive ved Magt; men at Restanterne skulle stemples næsten som Forbrydere, er vanskeligt at fatte; thi hvad skulde man da vel sige om en Finantsminister, naar han handlede skjødesløst med de Penge, der tidt bringes med Suk og Kummer, Der ere Mange af den Formening, at Tjenesten lider ved denne Lønningsmaade Regjeringen har nu engang gjort det til Regel, at hvad der skal gjøres for det Offentlige, skal skee uden Betaling; mon da nu dette altid tages med den Jver, som Andet, der giver Fortjeneste? Hvad der udføres fordet Offentlige, skeer vel ogsaa til den Enkeltes Tjeneste og burde da jo have sin Løn; thi det forekommer underligt, at lade den Private undgjælde, for at det Offentlige kan lade sig betjene uden Betaling Et Dokument, behørigt paaskrevet med de anvendte Sportelparagrapher, seer næsten ud, som om det var betegnet med Hieroglypher; hine Tegn maa vist ogsaa besidde en vis Tryllekraft; man har nemlig tænkt sig om just ikke seet, En, der saaledes forstod at forskandse sig bag disse Tegn, at han ikke var at rokke, uagtet en heel Provindses Harme og Misbilligelse talte høit om hans Sportulering, og fast Stenene raabte om Hævn. Det har sine Frugter med afgjort Talent, og uafbrudt Flid at hellige sit Liv til eet Studium Kan man nu ikke medrette spørge: Hvorlænge skulle vi udsættes for den Vilkaarlighed, Retsbetjentens Lønning medfører; hvorlænge skal den Fattiges Hud saaledes gives til Priis, hvorlænge skal Sportelreglementet vedblive at virke saa fordærveligt i mange Retninger, Der er saaledes vist et stort Fleertal, der vil mene: at al Sportulering i Hovedsagen burde bortfalde, idetmindste kun bestaae som Bi-Jndtægt for Vedkommende. Retsbetjentene ere til for den almindelige Sikkerheds Skyld, vi Alle behøve dem, om just ikke Alle umiddelbart benytte dem; hvor urimeligt da, at kun disse Sidste skulle afholde deres Lønning: - og endnu Eet Hvor uligelig bliver vel ikke Lønningen for Retsbetjenteene derved, at kun de, der umiddelbart benytte deres Tjeneste, bidrage til deres Løn, De, hvis Embedsdistrict bestaaer fordetmeste af Proprietairgods, have kun kummerlig Fortjeneste; de derimod, der have faaet Selveiere til deres Lod, have Mere end fuldtop Vi holde os aldeles forvissede om, at det vel kunde lade sig gjøre, at sætte Retsbetjentene paa fast Løn; de kunde vel beholde enkelte Sportler, dog kun som Bi Jndtægt; Lønnen, den vi under alle Omstændigheder, maatte ønske anstændig, burde udredes af Statskassen, og siden bringes ind under det aarlige Budget. Al Sportulering til Fordeel for Statskassen burde bortfalde, denne indirecte Skat gaaer nærmest ud over dem, der have mindst Raad til at bære Trykket, og det lader dog saa underligt, at man ligesom har udspekuleret hver Maade at faae Ram til os paa. Hvad selve vedkommende Embedmand angaaer, da er det jo ubilligt, saaledes som nu, at udsætte dem for Had og Uvillie over den Maade, de skulle lønne sig paa; denne Klasse bør holdes i Ære, for at Retfærdighedens Udøvelse ikke skal paadrage sig et tvetydigt Rygte.