Berlingske Tidende, 1767-10-01
Det Brev, som Biskoppen af Cracau har skreven til Landdagen, var dateret den 15 Augustii, og lyder saaledes: "Mine Herrer, Som De nu i Følge de Kongel. Universætlier agte at forsamle sig, i denne Sammensletning af critiske Omstændigheder, til at udgjøre det Raad, som foregaaer den tilstundende overordentlige Rigsdag, for deriblant at udvælge saadanne Landbudde, som vare værdige Fortolkere af Deres Meeninger, der altid ere bekiendte for høye, nidkiære og patriotiske, og som tillige vare redelige Lovgivere; Saa finder jeg mig nomgængelig forbunden til at fremstille mig iblant Dem ved dette Brev, for at opfylde den Pligt, som de Embeder, som Biskop og Raadsherre, dem det har behaget Forsynet at sette mig i, paaligge mig. - Den fornemmeste og vigtigste Sag, som vore Beraadslagninger dør beskæftige sig med, bør være at udfinde Middel til at igiendreve de Hr. Dissidenteres Forehavender, de, som saa ofte have været anstilte, understøttede og fornyede. Jeg behøver ikke, at forklare Dem vidtløftig mine Tanker i denne Sag; Jeg har forklaret dem for de forsamlede Stænder ved sidste Rigsdag med ald muelig Udførlighed saaledes, som det anstod en Biskop, Raadsherre og Borger: der staaer altsaa kuns nu tilbage at forsikre Dem, mine Herrer, at jeg endnu bliver fast ved samme Tanker, og at jeg skal beholde dem ubrødelige til ævig Tid. Gud sætter vores Nidkierhed paa Prøve, i det han giver den Anledning til at vise sig: Vi have allerede formange Aarhundrede siden vidst at fortiene den Berømmelse af den Orthodore Religions Forsvarere; Vi have viist ved sidste Rigsdag, at vi ere denne samme Nation, som altid ansaae sin Religions Ukrænkelighed for sin høyeste Fordeel; det er den samme Nidkiærhed, som Gud, hans Kirke, og heele Verden venter af Os. Vore Efterkommere forlange af Os, at vor Gudsfrygt og Standhaftighed i Religionen setter sig imod de Hr. Dissidenteres Paastaand, dersom de novlide den over de Grændser, som Lovene have foreskrevet dem. Haver da den Godhed, min Herrer, at ruste deres værdige Land budde med Mod, i det De forsyne dem med en orthodore og patriotisk Jnstrux, saa at de ikke tilstaae de Hr. Dissidenter nye Fordeele over dem, som Lovene tilstaae dem; og at den Ret bliver dem tilstaaet, som Landets Love og Forbunde med da fremmede Magter udtrykkelig bevilge dem. Angaaende Landets Tarv, er intet at legge til de Udtrykke, som indeholdes i Hds. Majest. Keyserinden over alle Russer, Hendes Erklæringer: de fortiene Eftertidens Beundring og Ærbødighed; de bevise, at denne store Princesse er skabt til at give Menneskene et smukt Exempel. – Den Godhed, som denne værdige og majestætiske Naboerske bær for os, sortiener at optegnes til en avindelig Uforglemmelighed. Hendes høye Siæl, som er Kilden til Hendes ædelmodige Hensigter, at handthæve vore Grundlove, at variggiøre vor Frihed, at rudde af Veyen de Nyeheder, som ernede at forstyrre vor Lyksalighed, og med eet Ord, at bekræfte vor Fædrenelands almindelige Beste og vor Regieringsform, den søger ingenlunde at tvinge Os, i Henseende til de Hr. Dissidenters Paastand; tvertimod, Hun værdiger at erklære, at Hun vil handthæve de Fortrin, som bør den Catholske Religion, som den herskende. - Hs. Keyserl. M., som begavet med den allerfuldkommenste Skarpsindighed, kiender og indseer, at Forskiællighed i Religion i et Land frembringer en Forskjællighed i Meeninger, som er skadelig for Regieringen; Og af den Aarsage forlanger Hun kuns af Os, foruden dette, at vi vil handle med Dissidenterne paa Brødre viis, at vi bekræfte dem de dem ved Lovene og Forbunde tilstandne Fordeele. Det er altsaa klart, at denne store Princesses Villie og Paastand, er, at den de Hr. Dissidentere i Kraft af Love og Forbunde tilkommende Ret maa være eet af den tilstundende Rigsdags Øyemærker. Hvor meget vore høye Naboer tage Deel i Vores almindelige Beste og indvortes Rolighed, derom ere Vi overbeviiste ved Deres Erklæringer, hvori de bevise os, at en almindelig Forligelses Rigsdager os uomgængelig fornøden, ogsaa ventede alle Rigets Jndbyggere, at Hans Majestæts Universalter, følgelig bemelte Magters Erklæringer, havde lagt for Dagen de den almindelige Forligelse vedkommende Materier; men som i disse Universalter ikkuns meldes om Consederationerne til Thorn og Sluck, og de øvrige Patriotiske Materier deri aldeles ere udeladte, saa handlede De me ger anstændigen, mine Herrer, (i Betragtning af den Respect som Naboe-Magternes Hensigter tilkommer) naar de indrettede Jnstructionen for Deres værdige Landbudde efter denne Post, nemlig, at de aldeles ikke tillade noget at forhandles paa denne Rigsdag, men paastaae en anden sammenkaldet, hvortil Universalterne vare overeensstemmende med de deeltagende Magters Erklæringer og Nationens Attraae. Det vilde endog være stridende imod Nationens samt Rigets Stænders Værdighed, at holde en Rigsdag den blotte Hensigt, at bilegge Dissidenternes Fordringer, uden at have vedbørlig Hensigt til de andre Poster, som indeholdes i bemelte høye Naboers Erklæringer. – Haver den Godhed, mine Herrer, at anbefale Deres Landbudde Jnstructionerne, at paastaae, at Kobbermynt-Huuset vorder tillukket, da denne Myndt foraarsager Landet et anseeligt Tab formedelst sin ringe indvortes Værd, og Vanskeligheden af dens Omførsel. Den Hellig Aand udgyde over Dem, mine Herrer, sine Himmelske Gaver, paa det at Deres Beraadslagninger, som holdes i det Forsæt, at bekræfte den hellige Religion, Landets Frihed og Grundlove, til det almindelige Beste, maa faae det lykkeligste og varigste Udfald. Jeg skal aldrig aflade, i Følge mit Kald, at opløfte mit Hierte og Hænder til Himmelen for at udbede dette af den Almægtigste. Jeg har den Ære &c. Fortsættelse af de Svenske Rigsdags-Tidender 1765, fordanskede. (See Augusti Maaneds Tidende 1767.) Den 23de Augusti 1765.