Berlingske Tidende, 1768-12-12
Parma, den 5te November. Man seer nu her Gienpart af Pavens Brev til Republiken Venedig, i Henseende til Republikens Forordning af 7de Septbr. sidstl. angaaende de Geistlige Ordener. Man seer deraf at Venetianerne have været heldigere end vi, i det at de ikke i den Hell. Faders Øyne have, som vi, fortient Vaticanens Torden; de finde derimod i ham en Fader, som er fortørnet paa dem, det er sandt, men som derfor ikke desmindre værdiger dem sin Apostoliske Velsignelse. Brevet lyder saaledes: "Saasnart man havde kapporteret Oden af Eder under 7de Septbr. sidstl. udgivne Forordning angaaende de Ordens Geistlige, og Vi af denne saa uformodentlige, som hidindtil uhørte Tildragelse bleve særdeles rørte, have Vi overvenet, hvad her dog endelig vilde flyde af den Tilbøyelighed til saaledes at indføre Forandringer i Kirken; hvorhos Vi have erindret Os de mange haarde og ubehagelige Ting, som, i de 10 Aar vores Pavedom har vedvaret, fra Eders Side ere samme Kirke tilføyede; hvor ringe man har agtet Kirkens Jurisdiction, for hvor mange Farligheder Religionen selv har været udsat, hvor stor Ubøye, lighed J have viist i Eders Hovedstad, naar Vi endog forgiæves have tilstillet Eder Vore Besværinger over de af Kiettere foranledigede Forurettelser, et Forhold, hvilket ikke alene høylig fornærmer de Troende men tillige afgiver en forundrende Beviis paa, at J udi ingen Maade have villet haandhæve Kirken, ret ligesom J havde aldeles ingen Omsorg for Eders Siæle. Og nu skeer det endda, at J ville forøge den Skyld, J forhen til Eders Salligheds Forbrydelse have paadraget Eder, da Eders Lyst til Forandringer, har ledet Eder hen paa endnu flere Afveye. Eders Republik har stedse med største Omhyggelighed skyet Forandringer, tvertimod J, efterat J allerede forhen have tragtet efter at indføre dem i Kirken, saa foretage J Eder nu en langt vigtigere, ja som man aldrig skulle have tænkt Eder til. Tvertimod de Love, som Kirken ved den Hell. Aands Medvirkling har sat i sine almindelige og hellige Forsamlinger, foretage J Eder et saa stort og vigtigt Arbeyde, som det er, at ville gjøre en aldeles Omskiftelse i de geistlige Ordener, eller, om man skal tale sandfærdigere, J ville tilberede deres aldeles Udrøddelse af Eders Lande: et Anslag, hvis bedrøvelige Virkninger for Kirken vi forud see og bitterlig begræde, og hvis skadelige Følger for Eders Republik J selv burde indsee: Thi ethvert fornuftigt Menneske kan uden Hovedbrud indsee, at dette er Absigten med Eders Forordning. - Dersom Eders Hensigt allene er at forbedre de geistlige Ordener, dersom J troe at saadant behøves, da er det ikke den verdelige Magt, som det vedkommer at raade Bod paa dette Slags Onde; og de Midler, som J have besluttet at anvende, de, i Steden for at forbedre, føre til disse Ordeners uundgængelige og aldeles Undergang, hvilke dog, i Følge Trienter-Conciliet, giøre Guds Kirke saa saare stor Nytte og Udvidelse, naar de vel bestyres ligesom de gudeligen ere stiftede. Dette er Aarsagen, hvorfor bemeldte hell. Concilium har indseet, at det ikke behøvedes at ophæve dem, om de endskiønt skulle afvige fra deres gamle Ordens Discipline; men det har eragtet, at de burde vedligeholdes i Kirken, og kuns med Omhyggelighed og Forsigtighed bringes tilrette. Altsaa burte man af den geistlige Magt og af den Apostoliske Stoel forlange hvad som angaaer de geistlige Ordeners Forbedring, paa det at de lovformelig, anstændig og eftertrykkelig kunne føres tilbabage i deres gamle Distiplin. End mere kunne vi ikke noksom forundre os over, at J tænke at kunne af Eders Magt forandre Ordenernes Grundforfatninger, da dog Lemmerne derudi høytideligen have tilsagt Gud, at rette deres Vandel derefter, og have tillige haft for Øyne, at den geistlige Orden, udi hvilken de traadde, var indstiftet ved den vedkommende Magtes Medvirkning, og var i Eders Lande antaget med Eders Formænds Minde. - De det nu saaledes af Eders Forordning sees, at Kirkens allerhelligste Love rygges; den hell. Stoels Rettigheder angribes, at de Ordens=Geistlige ere næsten ganske udsatte fra det res Stand; saa er det Os ikke mueligt at undlade at ynkes over Eders Siæle, dem J indvikle i den ene Snare værre end den anden, i det J, til Kirkens aabenbare Foragt, tilføye hende den ene Fornærmelse større end den anden. - Betragter da paa hvilken farlig Brink J af en falsk StatsKlogskab ere førte, da det synes at denne har ført Eder paa de Tanker, at naar J have til intet gjort de Love, som Kirken, denne hell. Moder, har indført til Guds Ære og Dyrkelse, samt til Siælenes Sallighed, da skulle J besidde en videre udstrakt Magt i Eders Lande. Denne ubændige Attraae efter at foredrage Eders Magt fremfor Kirkens, har saaledes forvildet Eder, at J af egen Myndighed, skiønt aldeles uberettigede, have lagt de geistlige Ordener hen under den almindelige Jurisdiction, tilholdende Bisperne i Eders Lande at de skulle tilegne sig og udøve den over disse Geistlige. - Omendskiønt vi af disse Bispers Dyd og Afholdenhed have formodet, at de aldrig skulle tænke til, af Eder at antage en Jurisdiction, som de vel vide er Eder aldeles betaget, saa dog have vi eragtet tienligt at advare dem, at de beskytte de Ordens Geistliges Friheder; dog dem forbeholdet deres sædvanlige Jurisdiction i de Sager, som ved Trienter=Conciliet ere fastsatte. Dette Concilii Beslutninger ikke allene i Henseende til Troen, men ogsaa til den geistlige Disciplin, ere antagne af Eders Republik, ja den var iblant alle catholske Fyrster næsten den allerførste til at give dette Tegn paa Lydagtighed; og det er hæderligt for Eder at følge samme Exempel, paa det J ikke maa synes at foragte den Berømmelse af Gudsfrygt, som Eders Forfædre i sin Tid have indlagt sig. - Endnu have Vi, Følge Vores Apostoliske Pligt, at advare Eder, at J alvorligen betænke den Fare, udi hvilken J have styrtet Eders Siæle. ved en Forordning, som saa høyt forarger Kirken, og at J tænke paa den forskrækkelige Dom, som for Jesu Christi Domstoel skal gaae over Eder, naar han billigen skal fordre Regnskab af Eder for alt det Onde som samme Forordning har ført over Kirken, til Guds Æres og det aandelige Godes Tab. - Vi holde det at være overflødigt, at tilkiendegive Eder, paa hvad Maade J kunne rette disse Feyl; thi J. vide selv hvad her bør giøres, til at al Fare maa afvendes, og J nyde en fast og bestandig Samvittigheds Roe, samt at Kirken betages al Aarsage til at tvivle paa, at det er i Sandhed og oprigtigen at J ville stille den tilfreds. - Jmidlertid bede vi Gud uden Afladelse, at han ved sin guddommelige Naade vil blødgiøre Eders Hierter, paa det at hans Himmelske Jndskydelser desto lettere maatte bøye Ender; og, til Tegn paa Vores faderlige Kiærlighed, med deele Eder af ganske Hierte Vores Apostoliske Velsignelse. Rom, den 8de October 1768.