Den Vest-Sjællandske Avis, 1823-05-13
J den forrige Session klagede man lydelig og med Rette over hvorledes vor Handelskibsfart, i Vestindien blev paa en skammelig Maade underkastet Fornærmelser og Farer. Commandeuren paa Stationen der erholdt befaling til at tilkiendegive Gruderneuren paa Havanna, at han i Forbindelse med ham eller allene maatte ødelægge denne Søerøverrede, naar man ikke vilde forhindre dette Uvæsen. Denne befaling blev den Spanske Regiering meddeelt. Jmidlertid fornyede Gouverneuren paa Fastlandet af America den gamle og forglemte Prætension at erklære den heele Spanske Amerikanske Kyst i Blokade Tilstand og at opkapre alle de Koffardieskibe, som overtraadte denne Blokade. Alle Forestillinger i Madrid mod disse Begivenheder hialp ikke noget. Endelig maatte man bringe Sagen til Afgiørelse, og den Spanske Regiering gav sit Saminkke til, at liqvidere England en Godtgiørelsesfordring med omtrent en halv Million Pd. Sterling. Disse Underhandlinger førte Sir William A'Court og Sir John Oven erholdt Jnstructionerne overeensstemmende med Resultaterne. Mærkeligt er det, at netop paa samme Tid, da det hedie, at Sir William ACourt ikke blev gjerne seet i Madrid, saa giorde ogsaa de tre Allierede Magters Ministere Forestillinger imod hans Afsendelse; men de fik til Svar: at Sir W. ACourt var afreist og maatte allerede være og forblive i Madrid, og Stemningen der forandrede sig, saasnart man erfarede hvorledes England havde talt i Verona for Spanien. Førend Spanien endnu kiendte Gangen i Forhandlingerne der, anmodede det England om sin Oplysning derom og om sin Mægling. Hertugen af Vellington tilbød den Franske Regiering dette; men de Franske Ministre vægrede sig af fleere Aarsager for at modtage den sjevnf. Lord Liverpools Tale. Frankeriges ligesom Spaniens vedvarende Erklæring, at de ønskede Freden, Overbeviisningen om dens Vigtighed for hele Europa, bevægede d. Kongelige Ministre til endnu engang at giøre et Forsøg. Depescherne vare afsendte til de allierede Magters Ministre, disse havde selv forladt Madrid, det Punkt hvorom der handledes laae tydelig for Øinene. Hertugen af Wellington, og hvem var mere skikket dertil end han paa hvis rene Bevæggrunde kunde man vel mindre tvivle, skulde som en Ven, der kiendte Spanien, ligesom dets Forhold, tale til Spanien, hans forrig Vaabenbroder i hiint Land, Lord Fitzer, Sommerset, blev Mæglingspersonen og afreiste i den første Halvdeel af Januar til Madrid Kongen af Frankeriges Tale fra Thronen syntes paa engang at tilintetgjøre alt Haab om Udsyning. Det Brittiske Ministerium lod ingen Uge, ingen Dog hengaae uden at yttre sig imod den deri udtalte Grundsætning, at en Constitu ion er allene gyldig naar den gaaer ud fra Thronen, at naar man blev staaende derved saa kunde man betragte den Brittiske Mægling som sluttet, da ingen Brittisk Statsmand kunde erkiende hiin Grundsætning og endnu mindre anbefale den til andre, da den treffer den Brittiske Statsforfatning ved Roden. Kun naar denne Grundsætning blev desavoueret kunde Storbrittannien desuagtet byde sin Haand til Mægling. Det Franske Ministerium fortolkede nu disse Udtryk i Kongens Tale paa en anden Maade og Mæglingen ved blev; men det førte ikke til noget Resultat. J den sidste Tid, da Udsigterne til Udsoning var forsvundne, erholdt Lord Sommerset ingen Jnstruktioner mere og Sir W. ACourt indskrænkede sig til at befordre Underhandlingerne imellem Frankerige og Spanien. Saavidt om Forhandlingernes Gang; jeg vender mig nu til Englands Politik, først forsikkrer jeg, at England har ikke i mindste Maade bragt Spanien til at troe, at det vilde giøre noget andet end forholde sig neutralt; dette giver sig tilkiende af de forelagte Dokumenter; derimod har man i England fremstillet paa en nye og falsk Maade vort Forhold til Portugal, man har ikke blot sagt, at vi burde tile dette Land til Hielp i Tilfælde af en Krig; men at det endog burde beroe derpaa om England skulde tage Deel i Krigen; men dette er ikke faaledes. Vi ere formedelst en defensiv Traktat forbundne til at hielpe Portugal, men vi staae ikke i nogen offensiv Traktat med det, som forpligteres til at giøre fælleds Sag med det, naar det af frie Villie angriber Frankerige. Man seer, at jeg ikke her taler og hvad der kan blive vor Politik; men kun om hvad Jagttagelsen af Tractaterne fordrer af os. England har aldrig nogensinde efterladt bogstavelig at opfylde det hvortil det har forpligtet sig ved Tractaterne. Ogsaa over et andet Punkt, hvorover jeg gierne tang stille, maae jeg her erklære mig; nemlig om de Spanske Colonier; da Spanien ikke meere kan erholde dem igien tilbage, saa have vi altid raadet det til, saasnart som mueligt, at forlige sig med dem, og at betinge sig af dem de Fordele, som vare de fordeelagtigste fordet, og som Colonierne vare beredte til at indrømme. Vi forlangte ingen Handelsfordeele; men kun at staae paa lige Fod med de begunstigede Nationer. Nu da Spanien har erholdet en aabenbar Fiende i Europa maae England lydelig udtale fra hvilket Synspunkt det betragter denne Gienstand. Spanien har endnu bestandig de jure Overherredømmet over sine Colonier; endskiøndt de de facto ere tabte. Frankerige kunde derfor udsende en Flaade og en Armee for at bemægtige sig dem og betinge sig Aftrædelser ved Krigens Slutning. England maae derfor erklære, at det aldrig vil erkiende nogen Aftrædelse af Colonier fra Spaniens Side, paa hvilke det ikke udøver directe og afgjort Jndflydelse. Jeg veed vel, at man har bedømt vor Neutralitets System paa en meget forskjellig Maade. Anseelige Mænd af første Rang ere af den Meening, at Englandbør betragte denne Invasion som en Krigserklæring; men den, som er ansvarlig Krigen, maae nøiere overveie, om den er uundgaaelig nødvendig for Landets Jnterresse og om dettes Vel udkræver det. Dette er ingen Dadel. De Hierter, som reise sig imod Synet af at see de Stærkere falde over de Svagere, endskiøndt ikke mindre Tapre, ere lykkeligere end de, hos hvilke Følelserne blive svækkede ved Overveielsen af hvad der er klogt, hvad Jnterressen udkræver og hvad der er hensigtsmæssigt. Jeg tilstaaer desuden, at det Raisonnement, hvormed man har retfærdiggjort Krigen imod Spanien, er langt meere skikket end Krigen selv til at opbringe imod dem, som have gjort Planen dertil. Man har endog villet sammenligne Frankeriges nærværende Forhold med Englands Forhold i Aaret 1793. Men hvad spørger jeg har Spanien nogensinde gjort, som kan sammenlignes med det berygtede Decret af 19de November i hiint Aar, hvilket Land har vel Spanien søgt at bemægtige sig, eller at revolutionere, hvor har det gjort nogen Jnvasion, som kan sammenlignes med Frankeriges Jndfald i Genua, Savoien og Avignon; Stater, som bleve ødelagte og udplyndrede førend man havde ladet dem vide, at man vilde føre Krig imod dem og førend man havde givet Jndvaanerne Tid til at gribe Sværdet til deres Forsvar, Da Europa tilforn forbandt sig imod Frankerige, saa skeete det ikke af den Aarsag, fordi det havde vægret sig ved at forandre sine Jnstitutioner paa Udlændingers Forlangende; men fordi det havde erklæret, at det vilde udbrede sine fordærvelige Lærdomme saa vidt som muligt, og havde forskaffet sig Midler til at udbrede dem i heele Europa ved Hjelp af sit Sværd. Jmellem det Tilfælde, hvori nu Spanien befinder sig, og den Franske Republik finder ingen Analogie Sted og af alle de Magter, som maae holde det for deres Pligt at læse Spanien sin Text skulde Frankerige være den allersidste. Dette Frankerige, hvis forrige Tryk og Tyrannie netop har frembragt Spaniens Constitution, som nu fremfor alle andre bliver dadlet og fordømt. At dette vilde skee skulde man i det mindste i Forveien ikke have ventet. Jeg forundrer mig derfor ikke over, at mange ere af den Meening at man burde afholde Frankerige ved noget Stærkere end ved Statsdokumenter og Forestillinger fra det nærværende Jndbrud i Spanien, og om endog ikke begynde med Krig saa dog eftertrykkelig true med Krig. Men det er en Vildfarelse i Principet, fordi et Land, som truer med Krig, maae bestandig være beredt til at bringe sin Trudsel i Udøvelse. Andre forvilde sig i Beskuelsen deraf; De meene, at England skulde med en Observations=Flaade see til hvorledes Sagen vil gaae af. Dette er uværdigt for England, saaledes har det aldrig handlet; førte det Krig, saa førte det den med Alvor, toto certatum est corpore regni der blev stredet med heele Landets Legeme. Men nu er der ingen tilstrækkelig Grund forhaanden til Krigen. Regieringen har besluttet at blive neutral, og det neutral i Ordets egentlige og sande Meening. Spørger man efter Rettesnoren, Regelen og Grændsen for denne Neutralitet, saa svarer jeg med den gyldne Regel, som kan anvendes paa Politiken som paa Moralen: Hvad du ikke vil at Folk skulle giøre mod dig, skal du ikke gjøre mod dem. Og England tilraaber jeg endnu i Særdeleshed, gjor mod andre, hvad du selv vil have at andre skulle giøre mod dig. Englands Neutralitetssystem er klart og tydelig lagt for Dagen i de af W. Scott afgivne Decisioner. Dette Værk bliver overleveret til Efterverdenen som det største Beviis paa Lærdom, Viisdom og Retskaffenhed. Naar man vil drage Ministrene til Regnskab, saa kan det kun skee med Hensyn til det antagne Neutralitetssystem, hvilket efter al Udseende ogsaa vil være Landet meest tienligt og saa med Hensyn til Beskaffenheden og Maaden af Valgene; men man forglemme ikke, at der ikke har været nogen palpabel Gienstand for Underhandlingerne, hverken et occuperet Stykke Land eller opkabrede Skibe. Endnu i Dag vilde jeg vælge den samme Vei, som jeg har fulgt, dersom jeg skulde fatte paa nye en Beslutning. Det Engelske Ministerium kunde ikke være ligegyldig ved Spaniens Anliggender og jeg haaber og nærer alvorlig den Tillid, at det vil gaae seirende ud af denne Kamp Jubel fra Oppositionen; men jeg vilde ikke være sandrue, naar jeg ikke tilføiede, at efter min fuldkomne Overbeviisning, vil Antagelsen af den Forandring i Systemet, som vi have tilraadet blive det første Resultat af Seieren og Freden. Dog seire hvo der vil, endnu i Dag troer jeg, at naar Spanien paa den ene Side havde givet noget efter og Frankerige paa den anden Side havde trukket sin Observations Armee tilbage, saa vilde en saadan Beslutning have forskaffet den umaadelige Fordeel, at den vilde have tilintetgjort begge Partiers bittre Følelser imod hinanden istedet for vi nu maae beklage en Krigstilstand, hvis Farer ere uberegnelig store og hvis Udfald ingen kan forudsee. – Den Tale, som Hr. Brougham holdt i Underhuuset i Anledning af denne Erklæring fra Hr. Canning er alt for diærv og for stødende for Fastlands Magterne til at en Oversættelse deraf kan meddeeles.