Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1836-02-16
Det med den berlingske Tidende af 3die Februar fulgte Billag indeholder, blandt andre Høiesteretsdomme, følgende, som er afsagt den 24de Novbr. f. A. i den vigtige Sag imellem de nærværende Eiere og Besiddere (131 i Tallet) af Schjern og Karmark Gaarde, med Underliggende, contra Kammeradvocaten paa Em heds Vegne. Sagen angaaer nemlig: om de nærværende Eiere og besiddere af ovenanførte Gaarde med Underliggende skulle taale, at den kgl. Direction for Statsgjælden og den synkende Fond, ifølge tvende af Kammerherre og Lehns=Greve Jørgen Scheel udstædte Obligationer (den ene af 18de April 1795 til det kgl. Admiralitets= og Commissariats=Collegium, den anden af hans Administrations=Commissairer under 16de November 1807 til daværende Deposito=Kasse, hiin med umiddelbar, denne med middelbar Panteret i bemeldte Eiendomme) for en Capital af 100,000 Rbd. Sølv, med Renter og Omkostninger, realiserer og som formeentlig Pante-Creditor søger Betaling i Gaardene Schjern og Karmark, med Skove, Mølle, forhen underlagte Bøndergods, med Skove, Vestervelling Sogns Konge- og Kirke-Tiende, Schjern Sogn Kirketiende m.v. Baade ved Under= og Overretten var kjendt for Ret: at Eierne og Besidderne af Schjern og Karmarks Gaarde, samt det disse tilforn underlagte Bøndergods med Tiender og Skove m.m., bør taale, at den kgl. Stats gjælds=Kasse, som Eier af fornævnte tvende Obligationer, efter foregaaet Udlæg ved Auction realiserer Eiendommene eller saa Meget deraf, som behøves for at dække 100,000 Rbd. Sv. af benævnte Obligationers samlede Restbeløb, tilligemed Sogsmaalets, Udlægets og Realisationens Omkostninger skadesløst. Høiesteretsdom men lod derimod saaledes. Citanterne bør for Kammeradvocatens Tiltale fri at være." (Rd. Av.) Efterstaaende er den Petition om Bevarelsen af Ditmarschens Toldfrihed, som fra Heide, med 619 Underskrifter, er bleven indsendt til Stænderforsamlingen i Itzehoe. Den læses oprindelig i dithm. Zeit." Høieholsteenste Stænderforsamling, Til forskjellige Tider har man villet fratage os vor Toldfrihed, dette vort kosteligste Klenodie. Det er Dem bekjendt, at vore Forfædre intet Offer have skyet, for at bevare Samme for os og vore Efterkommere, hvem den paa evig Tid er bleven forlehnet. De Forhandlinger, som i denne Anledning have fundet Sted, men ikke ført til noget Resultat, ere ei heller blevne Dem ubekjendte, ligesaa lidet som Sognet Heides offentlig trykte Protestation. Nu, da en ny Toldlov er overgivet til Deres Provelse og Betænkning, vil Spørgsmaalet paany blive bragt paa Bane, om Told=Undtagelser fremdeles bør tilstædes eller ikke, Vi Underskrevne, samtlige Beboere af Sognet Heide, stole trygt paa den af Hertug Carl Fredrich den 28de April 1730 med Landskabet Nordre Dithmarschen afsluttede Contract, samt paa den i Patent af 16de Novbr. 1773 indeholdte Forsikkring at ville lade os beholde og kongelig beskytte vore vel erhvervede Friheder. Hvor Fædrelandets almindelige Vel kræver Offere af dets Borgere, der vil Nordre-Dithmarsken først være beredt til at bringe dem, men at vi ved vor Ruin skulle berede andre af Landets Deele en endnu problematisk Lykke, det vil Ingen hverken ville kunne fordre af os. Vi ere ogsaa fuldeligen overbeviste om, at Staten, ikke vilde vinde ved at vi mistede vor Toldfrihed; men at der meget mere, efter som Smugleriet først begynder der, hvor vor Toldfrihed ophører, derved vilde opstaae Skade for Staten, for det Første ved dette Smuglerie selv, og for det Andet ved De moraliseringen af den Deel af Landet, der hidtil kun har kjendt den utilladelige Samfærdsel af Navn. Jngen Godtgjørelse, hvortil Dithmarschen jo selv vilde have at bidrage den femte Deel, kan opveie denne Skade. Det er sandt, at vort Lands Gjæld trykker os; men skal den dækkes ved Toldintraderne, saa betale vi den dog alligevel med vore egne Penge. Vi have stedse trolig opfyldt vore contractsmæssige Forpligtelser, saa tør vi ogsaa haabe, at Staten vil holde sine, i Documentet af 28de April 1730 og Patentet af 16de Novbr. 1773, givne Forsikkringer, og vi bede Dem, Hertug dommets værdige Repræsentanter, at De med Deres vise Raad ville andrage hos Regjeringen om, at vor vel erhvervede Ret til Toldfrihed uformindsket maa bevares os. Tillige bede vi, at de Toldcontrolleurer, som fra Grændserne ere dragne herind i Landet, igjen maae bortfjernes fra Ditmarschen og tage deres Bopæl der, hvor de høre hen, ved Grændsen udenfor Dithmarschen; thi vi ere hverken underkastede Told eller Toldcontro(Rand. Av.) leurer.