Berlingske Tidende, 1811-10-07
Blandede Efterretninger. J Engelland har man bekiendtgjort følgende Fortælling som om Matros har dicteret fra Linieskibet Fondrøyant: 19 Juni Maaned 1810 var jeg Soldet i det første Actillerie compagnie af Garnisonen paa St. Helena. Den 10de i samme Kaaned spurgde mig en vis M. Kannotu, Kanoneer ved det andet Compagnie, om jeg vilde desertere med ham, og begive mig om Bord paa det Americanske Skib Columbia. Capitain Henry Lelas, som var det ene ske der laae paa Rheden. Ulykkeligviis bifaldt jeg, efter nogen Modsigen, hans Forslag, og indfandt mig paa det til Sammenkomsten bestemte Sted, hvor jeg traf fire andre Soldater af Majer Scales Compagnie, nemlig Qvinan, Brighouse, Parr og Con. Parr som var en god Søn tland, lovede at føre os i en Baad til Øen Ascension eller at krydse saa længe uden for Havnen, indtil Columbia lettede Anker og seilede bort. Om Aftenen Kl. 8 begave vi os til den vestlige Kippe, hvor en Ch luppe fra Columbia med tre Mand ventede os, som førte os til deres Skib, Efterat vi havde været der en halv Time befrygtede to af os, at man skulde søge efter os paa Skibet, og foresloge, at vi skulde bemægtige os en Baad fra en Hvalsiskefanger, og redde os i den aaber Søe. Vi strede ufortøvet til at udføre denne Plan. Baaden var befæstet ved en stor Steen. Der var fem Aarer og en Ende Toug i den. Vi hidsede Stenen op i Baaden og om Aftenen Kl. 11 kom vi Columbia paa Siden. Et Øjeblik efter saae vi mange Laterner bevæge sin lang med Fæstningsværkerne paa Søesiden. Vi hørte en stærk Allarm og trorde at man søgde os. Vi sprang ombord i Baaden, og toge 25 Fund Brød, et stad med 13 Galloner Vand, samt et Compas og en Qvadrant med, som Capitainen paa Columbia gav os. Under vor burtigt Jndskibning faldt Qvadranten i Vandet; i det mindste kunde i til finde gen igien. Barden var halv fuld af Vind og vi havde turet Redskab er øse med. J denne beklagelsesværdige Forfatning gik vi til Søes, so en fiernede os betydelig fra Øen, i det Haab, at Amerikaneren om faa Timer skulde komme bag efter, og da tage os ombord, som han havde de vet. Til anden Dags Middag efter vor Afreise bleve vi paa samme Gaard, men intet amerikansk Skib lod sig see. Paer lovede at føre og Om Ascension, i det han styrede Nord til Vist og siden Nord Nord st ; en Aare, hvorpaa vi bandt vore Lommetørklæder, tiente os til te Mast. J to Dage blæste Vinden heftig, men den tredie Daa havde vi v. mukt Veie. Den 18de faae vi mange Fugle, men ingen Hr. Par sagde, at han sikkert havde forfeilet Øen Ascension. Vi forandrede an vor Curs og styrede Vest til Nord, og haabede at komme til Ris Janeirs paa den brasiliske Kyst. Da vi fandt at vore Lommetørklæder vare i meget svage Seil, gjorde vi os nye ved at skiære vore Skjorter itu Men snart overfaldt os Hungeren med alle sine Rædsler. Forgieves var der, at vi lod os nøie med hver een Ugge Miød og to Skefuld Vand en Degen ; det eneste vi havde tilbage at vente var en skrækkelig Død. M Qvinan, som havde fundet et Bambuseør, gav sig til at tygge derpaa, at at andre gave os ligeledes strax ifærd med dette elindige Middel. Jeg besønde at spise mine Skoe, men Saalelæderet var saa giennemtrængt Sørand, at jeg ikke kunde faae det ned; jeg spiste det indvendige der, men uden deraf at føle nogen gunstig Virkning. Den 1ste Juli fangede endelig Parr et Marsvin med en Baadshage, som var geren i Baaden. Fisken blev et uden Møie trukken op i Baaden og At takkede Gud, at han havde sende os denn Hiulp. Vi drak denne kist=Blod, og til den 4de Juli tiente os dens tørrede Kiød til Næring, Nu paa ny berøvede ethvert Næringsmiddel, foresloge nogle at giennem herre Braden for derved at giøre en Ende paa vore Lidelser; men M. Kannen og M. Qvinan vilde et give deres Samtykke hertil, og den de af disse to Jrlændere bevægede os ti, ved Lodkostning at afgiøre hvem af os der skulde døe og tiene de andre til Næring. Da vi havde Blæk og Papiir hos os bleve Nummere opskrevne og kast de i en HarDet ulykkelige Tal var 5. M. Konvon trak det, og gav sig strax tre Snit i Arme og Been, og blødte sig til Døde. Da han var død skal Brighouse i Øieblikket et Stykk ud af hans Laar, hvoraf vi alle spiste Legemet, som ofte blev vasker i Søevand for at bevare det for Forraadnelse, tiente os til den 8de til Væring. Paa denne Dag kom Reder til mig at jeg skulde holdt Vagt. Ved Daggre bemærkede jeg at Vandets Farve forandrede sig, og ved Solens Opgang saae vi Land for es. Kl. 8. som Morgenen nærmede vi os Strandbredden; men her ventede os en nye Ulykke. Brændingen var meget heftig; vi vare for svage til at holde Baaden opret, og den kantrede. Part, Convai og jeg bleve strax kastede paa Land, men M. Qvinan og Brighouse druknede. Vi hørte snart et vi vore paa den bresiliske Kyst, et lange fra Rio Janeiro, hvor vi strax fandt Hielp. Jeg tog Tieneste som Sørmand, og blev bragt ombord paa Fondreyant.