Aalborg Stiftstidende, 1829-11-14
Fra Belgrad skriver man under 20de October, at Gjæringen blandt Tyrkerne, efterhaanden, som Fredens Betingelser blive dem bekjendte, stedse bliver mere betænkelig og at flere Paschaer have bestemt sig til at nægte Sultanen Lydighed. Handelsbreve tilføie desuden, at Sultanens Existents er yderst usikker, hvad Vending Begivenhederne endogsaa tage. At det for Øieblikket ikke seer ud til, at Freden faaer nogen meget lang Varighed, synes alle ovenstaaende Omstændigheder at bevise og den Forblindelse, som saaledes endnu synes at herske i det tyrkiske Cabinet, maa være grundet paa Hemmeligheder, til hvilke man maaskee finder Nøglen i en Skrivelse fra Constantinopel af 11te October, i hvilken man lægger megen Vægt paa den engelske Admirals Ankomst til Hovedstaden, hvis Audients hos Sultanen, i Forbindelse med de dermed forbundne Omstændigigheder har givet Anledning til de forskjelligste Rygter. Blandt disse høre, at den tyrkiske Regjering alvorligere end nogensinde arbeider paa et nøie Forbund med England. Omendskiønt man indseer, at Robert Gordon ogsaa hertil kunde have havt tilstrækkelige Jnstructioner og at man timeligviis vilde have undgaaet ved en slig Underhandling at gjøre ufornøden Opsigt, saa vil dog Jngen troe, at Admiralens Besøg aldeles ingen politisk Grund skulde have. Ha lil Pascha er desuden ikke afreist og man har ondt ved at forklare sig Forhalingen af en Reise, hvis Uopsættelighed i Begyndelsen forekom saa nødvendig. Man veed ogsaa, at Grækenlands Præsident har givet Befaling at sætte alle græske Skibe i seilfærdig Stand til at løbe ud paa første Vink. Alt dette, saavel som det Rygte, som efter en russiske Officeers Ankomst blev udbredt, at et tyrkisk Corps paa nye havde udøvet Fjendtligheder imod Russerne og overhovedet Vanskeligheden, i at opfylde Fredsbetingelserne, har paany vakt de ved Freden søvndyssede Bekymringer og meget formindsket Haabet og Fredens Varighed. Skulde saaledes modtvillige Hindringer fra Tyrkernes Side blive lagte i Veien for Varigheden af en Fred, der netop i sit Maadehold mod de Overvundne meest har forøget det russiske Riges Glands, saa vil Keiseren med saa megen mere Rolighed for Udfaldet paa nye kunne gribe til Sværdet, som hans Adfærd har aftvunget det bekjendte engelske Blad Morning Chronice følgende hæderlige Dom om ham: "De Betingelser, som bleve Tyrkerne foreskrevne af Seierherren, ere meget billige. Mindre kunde der ikke fordres af dem, end Erstatning for Krigsomkostningerne og frie Seilads igjennem Bosphorns og Dardanellerne. Afstaaelserne i Asien, saa vigtige de end kunne være for Rusland i Henseende til dets kaukasiske Besiddelsers Consolidation, ere i det Hele ubetydelige. At Tyrkerne endnu eie saa store Landstrækninger i Europa og Lille-Asien, har vor Tid ingen Føie til at glæde sig over. Ønskeligt havde det vistnok været, at Videnskab og Konst og Jndustrie maatte engang blomstre i Egne, i hvilke Menneskeslægten gjorde de første Skridt til sin Dannelse. Men paa den anden Side har Ruslands Høimodighed en stor Betydning; den er en skjøn Hylding, som den Stat, der af alle enropæiske sidst traadte ind i de Civiliseredes Række, bringer den offentlige Mening i Europa. J dette Ruslands Maadehold, i denne dets Agtelse for de øvrige europæiske Magters Anskuelser, i denne Bestræbelse for at overtyde Verden om, at Krigen ikke begyndtes af Higen efter Erobringer, men - hvilket vist nok er den vigtigste af alle Erobringer - for at betrygge Jndustriens Udvikling i de Lande, der allerede vare i dets Besiddelse, ligger et mærkeligt Fremskridt i Menneskeslægtens Historie, der bestyrker den Troe, som ædle Mænd bevarede, Troe paa en grændseløs Fremskriden i de sociale Forholds Forbedring. Tanken om en politisk Ligevægt, der i det sidste Aarhundrede saameget beskjæftigede vore Statsmænd og endnu for faa Aar siden har været Æmnet til saa mangen kjedsommelig Tale i Parliamentet, var vist nok i og for sig selv daarlig, men dog, som Hume rigtigen bemærker, et vigtigt Fortrin fremfor Oldtidens og Middelalderens Dage, i hvilke endnu ingen Overeensstemmelse i Tænkeviis og Følelse, herskede imellem Nationerne. Den franske Republiks Erobringer vare mindre Virkning af Lyst til at udvide dens Herredømme, end af Demokratiets Overbeviisninom, at det var nødvendigt at tilintetgjøre det Arristokratie, som havde indgaaet et Forbund imod den nye Tingenes Orden. Efter at den sidste europæiske Fredsslutning har stiftet et Forlig imellem det Gamle og det Nye, kan man umuligen dølge for sig selv, at Regjeringerne nu tilfulde ere overtydede om Erobringers Uhensigtsmæssighed. De fleste Regjeringers Anskuelser af denne Gienstand ere nu forstandigere og sindigere end deres Undersaatters. - Neppe ere Hundrede Aar forløbne, siden Tyrkerne ind og Europa Forfærdelse og Angest; en stor Feltherre, Prinds Eugen, erhvervede sig en ikke ringe Deel af sin Hæder ved at opdage den Taktik, ved hvis Anvendelse Tyrkerne kunde lettest overvindes. Og nu er den mindste af Europas indflydelsesrige Stater, Preussen, langt mægtigere end det store tyrkiske Rige var før den sidste Krig. Grunden til den europæiske Vælde er, at der i det christelige Europa er aabnet en friere Ban for den menneskelige Aandskrafts Udvikling, som betrygger den Seieren over den materielle Verden. Det grundigste Raisonnement over den russisketyrkiske Fred indeholdes uden Tvivl i følgende Artikel, dateret den 24de October fra Mainz: "Omendskjøndt den levantiske Krig ei har frembragt nogen Forandring i Europas Territorial-Forhold, saa er dens Jndflydelse paa Hovedmagternes politiske Stilling og den Forandring, som derved er frembragt i den politiske Virksomhed, dog umiskjendelig. Da Tyrkerne i Begyndelsen gjorde en kraftig Modstand ved Foden af Balkan, havde man, navnligen i England, fattet en gunstig Menning om deres Magt og smigret sig med det Haab, at det vilde lykkes Tyrkerne, som i Terrainet og Climat havde stor Fordeel forud for deres Modstandere, ogsaa uden europæiske Magters Hjælp at hindre de russiske Hæres Fremtrængen. Canning, som lededes af rigtigere Anskuelser, og som forudsaae de russiske Vaabens Seier, vilde, i Forening med Frankrig, have taget Deel i Krigen, for at kunne gjøre sin Jndflydelse gieldende, naar Freden skulde sluttes. Under Cannings Efterfølgere, hvis Politik ligeledes blev antaget af Tuilleriernes Cabinet, traadte England og Frankrig pludselig tilbage fra Krigsskuepladsen; Rusland saae sig derved befriet for to besværlige Allierede, eller snarere ubudne Mæglere og var saaledes sat i Stand til, ved den rask paafølgende Fredsslutning, hvis Vilkaar fore skreves Fienden, i fuldeste Maade at høste Frugterne af sine Seiervindinger. De Fordele, Russerne have opnaaet, ere neppe at beregne. Den ydede Hjelp, eller snarere Frelse fra Undergang og den Sikkerhed og Beskyttelse, man i Fremtiden vil kunne vente fra Rusland, giver denne Stat en afgiørende Jndflydelse paa Tyrkiets hele christelige Befolkning; selv hos de tyrkiske Jndvaanere har den Beundring, som ethvert krigerisk Folk ved sin militaire Berømmelse kan gjøre Regning paa, og den Taknemmelighed, som Maadehold og mild Behandling fra Seierherrens Side vækker hos de Overvundne, tilvendt den russiske Keiser flere Hjerter end deres grusomme Behersker besidder. Moldau, Wallachiet, Servien og den græske Stat skylde Rusland deres Befrielse fra det tyrkiske Aag og en uafhængig Tilværelse, der ikke mere trues af Tyrkerne, deres fødte Fjender. Paa disse Lande er Rusland vis paa at udøve en større Jndflydelse, end Napoleon udøvede paa Rhinforbundet og Schweitz, som fornemmelig kun ved Vaabnenes Magt fængsledes til hans Regjering, uagtet de i alle hans Foretagender gjorde ham den største Nytte. England og Frankrig, som for Tiden beherskes af Ministre, som have den offentlige Mening og Massen af Folket imod sig, og derfor ei kunne gjøre Regning paa dets Hielp og kraftige Medvirkning, ere uvirksomme Tilskuere ved den nye Tingenes Orden, som under den russiske Jndflydelse danner sig i Grækenland og Levanten. For sit udstrakte Riges sydlige Provindser opnaaer den russiske Regjering den næsten uberegnelige Fordeel af en nye Handelsvei og et uforstyrret Samqvem med Syden eller meget mere med alle Europas Kystlande, med Asien, Africa og overhovedet med alle Verdens Egne. Hidtil havde Rusland for sine samtlige nordvestlige og i det Jndre beliggende Provindser kun een, for Søehandelen tjenlig, Vei, nemlig den som fører fra Petersborg, Riga o. s. v. langs med Preussens, Sverrigs, Danmark, Hollands, Englands og Frankrigs Kyster ud i Oceanet. Denne for Skibsfarten farefulde, i Krigstider af alle Kyststater, truede og i Aarets ene Halvdeel af Jis lukkede Vei, var ikke skikket til at oplive Ruslands Handel og dets Jndustrie, hvilken sidste fremfor Alt behøver Sikkerhed, og en uforstyrret frie Bevægelse, naar den skal blomstre og fremmes. (Fortsættes.) Jacobs Efterkommere. (Fortsat.)"Talen er her ikke om Jødernes nærværende Forfatning; men om deres Existents i Europa og i Asien i mere end er Aartusinde, en Existents, der var altfor haard og jammerlig til ikke at paatrykke dem et undsletteligt Præg og danne dem til det, de i hiint Tidsløb have været. Deres Tilstand er nu undergaaet en Forandring; under en mindre grusom Forfølgelse begynde de endelig at hæve Hovedet i Veiret. Men Fortidens Onder lade sig ei saalet udslette; det Janhagel af Pialte- og Skakkerjøder, som forvestede Europa, havde sit Udspring fra den jødiske Slægt, som vor grusomme Fanatisme havde fordærvet. Det vilde ikke være vanskeligt at godtgjøre, at de Feil, for hvilke man beskylder denne ulykkelige Nation, Jntet bevise imod den, men at meget mere den Jndsigt og de Dyder, den har beholdt tilbage, snarere vidne om en sjelden aandig og moralsk Overlegenhed. Man forlade engang de skjønnere Qvarterer i London og tage Veien henimod Hollywell-Street, Nonmouth-Street, og Rosemary-Lane, saa vil man der finde en Mængde Pialteboder, fulde af gamle Klæder, forslidte Tresser og Flitterstads. Foran i disse Magaziner sidder sædvanligt Eieren af Localet, i hvis langagtige Ansigt, sorte og sveidende Øie, grublende Mine og lange Skjæg man gjenkjænder Jøden; hvis man forfulgte disse Menneskers hele Levnetsløb, hvem det i Reglen hverken fattes paa Aand, Virksomhed eller Duelighed, saa vilde man blive betaget af Medlidenhed og Smerte ved at blive vaer, i hvilken fornedrende Tilstand vore Love have bragt de lavere Klasser af det ifraelitiske Folk. Deres Vaaning er liden og snæver, Luften, som de indaande, besvangret med mephytiske Dunster. At udleie Klæder til de Ulykkelige, som streife om i vore Gader; at forlede Tjenestefolk til at stiæle et eller andet fra deres Herskaber, for at sælge det til dem; at hæle med de natlige Tyve og skjule Frugten af deres Tyverier, som overhovedet at afkjøbe Tyvene deres Rov, dette er deres sædvanlige Haandtering og Enkelte blive rige derved. National-Rigdommens Masse forøge de aldeles ikke; de arbeide hverken i Fabriker eller i Manufacturer; de anvende deres Færdigheder og deres Talenter til at gjøre Uhre, Klædningsstykker, Juveler og deslige, som de have tilkjøbt sig for den 10de Deel af den sande Værdie, ukjendelige og at eftergiøre dem. Stundom have de underjordiske Fabriker, i hvilke deres Arbeidere, Folk, der ere duelige paa deres Maade, tilbringe Tiden med at eftergiøre allehaande Ting, som en eller anden berømt Konstners Navn sikkrer en idealsk Værd. Fra disse Fabriker faaer man Mantons Geværer, Carnshans Barometre, hvilke i deres Udvortes fuldkommen ligne de ægte Produkter, hvis Navne de anmasse sig, men som i deres indre Værd ikkun ere Dusin=Arbeider af sletteste Qvalitet. Disse Artikler faldbydes, som om de tilfældigt vare komne i deres Hænder, og finde da Daarer af Kjøbere, som lade sig bedrage med dem. Dette er det Resultat, som det christelige Europas sauctionerede Forfølgelses Lovbog nødvendigt maatte have. Naar Massen af det ifraelitiske Folk skader de lavere og uformuende Klasser i Selskabet ved sine utilladelige Fordele, saa offre Jøderne af de høiere Klasser ligeledes til den samme Afand - til Guldkalven (Penge); det er den eneste Spore, den eneste Drivefjeder til Virksomhed, som man har ladet dem beholde. Det er vore Loves afskyelige Uretfærdighed, som ikkun har overladt Jsraliten en eneste Lidenskab, et eneste Ønske: Higen efter Gevinst og Fordeel. Medens de Ringeste af hans Folk befatte sig med at skalkre, driver han Aager i det Store, den samme Drivefjeder, som leder Pialtejøden, er ogsaa en Spore for Kongernes Banqueur. Den Ene som den Anden bekymrer sig kun lidet om det Selskabs Vee eller Vel, i hvilket de leve, hvis Offere og naturlige Fjender de ere, men begge ere kun betænkte paa at drage sig Selskabets Eenfoldighed til Nytte. De have ingen fælleds Jnterresse med os; de hade os ligesaalidet som de foragte os; de ere hverken værre eller bedre end andre Folk. Allerede i mere end 200 Aar vilde man ikke have kunnet finde en eneste Jøde mere, der liig Shakespeares Shylok med Raserie forfulgte de Christne, og brændte af undslukkelig Hævngierrighed imod dem. Jfraeliten betragter os nu ikkun som et Rør, af hvilke man kan skiære Fløiter, som et fremmed Folk, under hvis Love han maa bøie sig og som han vel til Repressalie tør bedrage lidt. Den Udholdenhed og Aandskraft, som caracteriserer denne Slægt og eengang i Fortiden har udgjort dens Storhed, har siden dens Fald udelukkende øvet sig i det Talent at samle Skatte og tilsidst i denne Green af de menneskelige Jndsigter erhvervet sig en Overlegenhed, som vækker Skræk og Angest Det nedbøiede og elendige Juda har paa nye tilvendt sig Sceptret. Cabinetternes Daarskaber, Ministrenes Ødselhed har paa nye gjort det mægtigt. Nu spiller det med Nationerne og deres Beherskere. Dybt nedsjunkne i Gjæld have alle Regieringer seet sig nødte til at øse af Jfraels Kasse. Vil en Konge gjøre sin Armee mobil, vil han ile en Naboekonge til Hjelp, tugte Rebeller, eller bygge sig et Pallads, saa er det Jfrael, som veed at skaffe Raad. Vore Jøder, som i en nærliggende Fortid vare vore fornemme Junkere behjelpelige i at sætte deres Formue til for Tiden, gjøre nu Monarkerne de samme Tjenester. Da de svære Skatter, som Folket har at bære, neppe strække til at underholde Hoffernes Luxus, men Nationerne ikke meere ere saa villige til at lade sig klæde af som i Lehns- og Vasalvæsenets Dage, saa tiltager Jødernes Magt, som er grundet paa deres Pengekister, med hver Dag. J England disponere de over den uhyre Capital af 800 Millioner Pund Sterling og deres Jndkomster beløbe sig til meere end 40 Millioner Pund. Forfatteren er ikke i det Tilfælde at kunne med Vished afgjøre om deres Rigdom i de andre Lande svarer til denne kjæmpemæssige Formue, men saameget lader sig, uden at træde Sandheden for nær, paastaae, at Guldets Magt, den Magt, som byder over Throner, som paa Kampdagen leder Slagets Udfald, som forvandler Monarkier til Republiker og Republiker til Monarkier, befinder sig i alle Europas Lande i Jfraliternes Hænder; og saaledes er det da Levningerne af Jacobs Slægt, som factisk beherske os Jeg maa gientage, at jeg ved at fremstille Kjendsgierningerne, som de ere, ikke har den Hensigt at brændemærke en ulykkelig Slægt, hvis lange Lidelser og sjeldne Mod snarere opfordrer mig til at beklage og agte den. Som troe Historieskriver er jeg hverken dens Lovtaler eller dens Bagvasker. Den fordærvelige Overvægt, som den jødiske Nation paa nye har vidst at sætte sig i Besiddelse af og som maa trøste den for dens lange Fornedrelse, er mig et Beviis for dens uovervindelige Energie, dens Udholdenhed og dens Duelighed. At disse udmærkede Egenskaber engang kunde skade os, er ustridigt vist, men dette Resultat er en Frugt af vore Lovgivninger, af de Baal, som vore Jnquisitorer have reist, af de Landsforviisninger, og Banlysninger, hvortil en eenfoldig Fortid lodsig forlede. Alle de Summer, som man seer sig nødt til at laane udenfor de almindelige Skatter og Forskud, skaffes tilveie af Jfraliterne. Denne Sum er uhyre og de 800 Millioner Lst., som jeg har omtalt, udgjør ikkun en ringe Deel deraf. Veer en saadan Capital ikke udelukkende i Jacobs og Judals Efterkommeres umiddelbare Besiddelse, men de handle med den, de kunne reise den. Det er dem, som søge den op ved dens Kilder, som lede den, igjennem alle Vexelhandelens hemmelige Canaler, som, saa at sige, rutte med denne Kjæmpebørs og uden nogen anden Haandtering end Aager og Vexelhandel, sikkre sig den klareste og reeleste af alle Fordeele. Hvilket Middel til Rigdom for dem og til Fordærvelse for Folket. De have det ikke allene i deres Magt at standse denne Laane-Capitals Strøm og saaledes at standse Regjeringernes Gang, men de formere ogsaa, ved at lade denne Maskine, som tilvirket Guld, arbeide, deres Hjelpemidler og altsaa deres Magt. Uden at opslide de Fjedre, som sætte dette Uhrværk i Bevægelse, gjøre de det meget mere ved Brugen endnu kraftigere, et Vidunder, som er let at fatte, men hvis Resultater ei lade sig beregne.