Københavns Adresseavis, 1786-02-10
Tanker i Anledning af S. T. Hr. Raadmand Michael Langes Død den 30 Januarii 1786. O Sandhed! Dig min Siæl tilbeder, Din Klaried lyse over mig, At jeg i dine Spor fremtræder, Og over alting elsker dig. Lad dyb Ærbødighed ledsage. Min Pen, at tale om en Mand, Hvis Tab vi kan ey nok beklage. Ham ey nok velsigne kan. Slaae sterkt mit sorgbeklemte Hierte. Det er min Lyst at sorge her. Thi Sorg for Dyden er en Smerte, Som giør os Himlen meere kier. Skiul Evighed! kun dine Glæder, Endnu for mig i Støvets Dragt, Jeg veed min Frelser der bereder, Mig og eet Sted, som han har sagt. En Fader gik, Betrængtes Fader Til Evighedens Fader hen, Og os den Trøst her efterlader, At Han var Guds og vores VenI fædreløse Børn, J kiendte Den ømme Faders Kierlighed, Og taareblændte Øyne vende Mod Himlens høye Herlighed. Hig Jl som Syndom haardt omspendte, Om ey Hans hielperige Haand, I Kummer tidt ey Glæden tændte, Og styrked eders svage Aand. J Fædre, som giør Staten Ære, Med Raad og Daad til Folkets Vel; J kunne og her Vidne være Om Langes ypperlige Siæll. Forstand oplyste Mandens Hierte, Og Hiertet var Oprigtighed; Ei nogen meer end Han begierte At følge Rettens Øyemeed. Trofast i Ord, snart uden Lige, Og Gierning visse Følger var, Naar andres Haand og Segl kun sige, At Hiertet lidt af Troskab har. O J Dybsørgende, som tabte, Slig Fader, Broder og en Ven. Drag Eders Trøst fra den, som skabte En varig Fryd i Himmelen. Hvor eders taarefulde Øye, Kan vente Glædens reene Soel. Sog Trøsten hos den evig Høye, Som flyder ud fra Lammets Stoel. N. B. Tanker ved Raadmand Langes Grav. Du, i Livet af alle ærede, døde, og Din Død begrædes at enhver Retsindig, som kiendte Dig, ja de endog, som ey kiendte Dig, begræde Dig efter Rygte. 2 Børn, en dydig Datter, og Søn, begræde Tabet af den beste Fader; Borgeren begræder denne sande Borgervens Død og Tabet af en redelig Talsmand, hvis Siæl var fri for Hyklerie, og af hvis Handlinger, stedse fremskinnede Menneskekierlighed. Det hæderlige Laug, Du var Formand for, har mistet i Dig en stor Stytte; Salige, det erkiende de Retsindige iblandt dem med Følsomhed. Du i Livet agtværdige, elskværdige og sagtmodige, nu i Døden salige Michael Lange, jeg havde lært at kiende Dig i nogle Aar ved daglig Omgang, og beklager ved Din Død at have mistet en Ven, ja en oprigtig Ven, som ey talede andet, end det Hiertet meente. Hvert et Skridt, Du gjorde i Dit Liv, var gjort med den Forsigtighed og Overlæg, at Du frit torde fremtræde, og havde aldrig nødig at skiule, eller skamme dig ved Din Handling. Tit har jeg selv hørt og seet Dig med Veemodighed at anhøre Grovhed og Dumhed hees at udbasune sin indbildte Magt. Du tang; thi Du indsaae, det nyttede ey du talede; men det smertede Dig som føelsom. Aldrig talede Du ilde om nogen, og naar Du hørte, at de, der vare ophøyede over Dig i Verden, gjorde sig en Glæde af at tale ilde om deres Næste, og fornøyede sig over, om muligt, at være Aarsag til Forældres og Børns Ulykke, græmmede Du Dig derover, ja, naar Du hørte, nogen forfølges af Had var det en Qval for Dit ømme Hierte, thi Du var Religio gens sande Elsker. Du var hengiven til Din Gud, og Dito Valsprog var stedse: Gudsfrygt med Nøysomhed er en stor Vinding. Hvor beklagelig er ikke Din Død, thi de Retsindiges Tal ere faa i Landet. Sallige! vi har tabt, men Du har vundet; thi Ærens Krone er Din Løn. Men, gid det værdige Sted, Du beklædte, maa, om det skal beklædes, beklædes af een, der ligner Dig i Redelighed! Det Lang, Du var Formand for, i Din Eftermand ey savne Dig, som Sindigheds og Sagtmodigheds Exempel, Og for mig selv vil jeg ønske: Gid min Siæl maa døe denne Retfærdiges Død, og mit Endeligt blive som hans mand, Her viser: det Forgængelige af den i Tiden, sit hele Liv igiennem fromme, i Medgang fornuftige, i Modgang taalmodige, nu i Evigheden salige Mad. Christiane Heurlette Marie Berling, født den 3 Julii 1742, gift den 16 December 1767 med Hr. Hof=Conditor Johan Matthias Møller, af hvilket Ægteskab Hun efterlod sig 4 Sønner og 5 Døttre, død den 24 Januarii 1786, og hensat i St. Petri Kirke den 2 Februarii 1786. Hvad Hun her saaede, det høster Hun: Hun saaede i Aanden, og høster det evige Liv af Aanden. Herude. giemmes Syndens og Dødelighedens gyselige Minde, det ved lang Sygdom nedbrudte Legeme Maria Magdalena Saxesen, et kierligt Ægteskabsminde for Velbyrdige, Hr. Kammerrraad og Landstingshører, Thor Hansen Wederkinch. Hendes Kald til Livet var den 15 August 1745, til Ægtestanden den 2 Junii 1774, til Moder for 3 Børn, 1 Søn og 2 Døttre, til Eftertanke om Livets Forkrænkelighed og Siælens høyere Udsigt ved guddommelige og faderligste Paamindelser, til Evigheden den 26 Januarii 1786. Paa Din Urne ved Dit Minde Skrev den Tanke Venskabs=Haand: Christi Død gier Haab at finde Blandt de Frelste hist Din Aand.