Den Vest-Sjællandske Avis, 1816-08-01
(Fortsat) Aarsagerne til at Landbruget er gaaet fremad, ere derimod, Fælledskabets Ophævelse; Stavnsbaandets Løsning; den frie Udførsel af Landets Produkter; den langvarige Fred, at saamange formuende Folk satte deres Penge i Agerbruget, under Krigen, de bekonomiske Videnskabers Til vært, og de nyttige Skrifter og Landbruget, som Landhuusholdnings Selskaberne har udbredt. Men ere Præmiers Udsættelse ikke at anbefale for Kraktiske Materier, saa fortiene de dog at anbefales i Henseende til theoretiske; da naar Afvandlinger krones af et heelt Selskab af kyndige Mænd, de derved erholde en gavnlig Tillid hos Publikum, og Forfatteren en hædrende Opmuntring; han er ogsaa frietaget for, som ved at anholde om Præmier for praktiske Foretagender, at rose sig: han skiuler sit Navn og hans Udarbeidelser tale for sig selv. Der kan desuagtet gives nogle praktiske Priis Materier, hvorfor man maae ønske Præmier udsatte, som for nye Opfindelser, for de bedste Modeller af hensigtsvarende Agerdyrkningsredskaber, for anstillende Forsøg, hvis Udfald er tvivlsomt o. s. v., da mangen en, som havde Lyst til at udføre saadanne Ting, kunde mangle Evne til at anvende Bekostningerne derpaa; men derimod kunde opmuntres dertil ved Haab om Præmier. Saadanne Præmier bør derfore ogsaa være tilstrækkelige, baade for at erstatte deres Udlæg og Møie, som havde arbeidet sig frem til Maalet, og for at give dem en Erstatning, som havde nærmet sig til det. Præmierne har desuden hidindtil været forsmaae, til Exempel herpaa tiener Pise=Bygningerne, hvis Gavnlighed er afgjort, og som vist havde været meget udbredte, naar man kun ved betydelige Premier havde bevirket nogles Opførelse i ethvert Amt. Forfatteren ønsker forresten at Landhuusholdnings Selskaberne skulle ideligen gaae Regieringen tilhaande med Oplysninger og Forslag, om hvad der kunde være tienligt for Landets Agerdyrkning; at de, naar de vilde uddeele Præmier for Landboeflid ikke skulde modtage Ansøgninger, men blot frivillige Jndberetninger derom fra paalidelige Mænd i hver Egn; og at derpaa nogle af Selskabets Medlemmer skulde foretage sig Visitations Reiser omkring i Landet, for selv at tage de anpriste Forbedringer i Øiesyn, hvilke Reiser forresten vilde være til stor Nytte; at hverken disse eller de enkelte Præmiers Storhed vilde være for vanskelige at bestride, naar igien Præmierne bleve færre, at ogsaa mange fortiente Landmænd, kunde tilstrækkeligen belønnes ved en blot Hæders skrivelse fra Selskabet, og at Præmier, som bleve uventede uddeelte vilde giøre et større Jndtryk (og tillige vække mindre Misundelse.) Hvad der engang var belønnet i en Egn burde ikke oftere belønnes. Ogsaa kunde saadanne vist nok høist gavnlige Reiser foranledige Lokalpræmiers Udsættelse for visse Egne, f. Ex. at den Bonde, som i den Bye først udfører det eller hiint, skal faae en vis Belønning; Kappelysten bevirkes lettere i en vis indskrænket Egn imellem Naboer, end i en heel Provinds eller et heelt Land, naar Præmierne gives en for almindelig Udstrækning; for en Deel med Hensyn dertil var det at Redakteuren foreslog i No. 83 af disse Tidender, i sin Plan til Land væsnets Opkomst, at Præmiers Udsættelse skulde udgaae fra de deri foreslagne Driftsgaarde; de specielle Landhuusholdnings=Selskaber kunde heri udrette saare meget.) Af anførte Hr. Pastor Rønnes Opmærksomheds værdige Afhandling fortiener Ordlydende at meddeeles. Jeg vilde ønske at hine Selskaber fremdeles udsatte Præmier for theoretiske Priismaterier, hvilke maatte erstatte Forfatterne deres Arbeide, og stemple Skrivterne med Selskabernes bifald og Hæder – ogsaa vilde jeg, at de, som sagt, skulde udsætte betydelige Belønninger for ny Opfindelser o. d. 1. – jeg havde end Jntet imod, at de med klækkelige og hædrende Præmier forraskede saadanne Mænd, som ved mange Aaars uafbrudte Flid havde bragt deres Avlsdrivt til en, efter Tid og Sted, høi Grad af Fuldkommenhed; fremdeles ønsker jeg, at de vilde bekoste nyttige Redskaber og Apparater, som hidtil vare mindre kjendte, hensatte paa forskjellige Steder i Landet, paa det den lærelystne Landmand der kunde see dem, lære dem at kjende, maaskee og at prøve dem. Ligeledes vilde jeg, at Selskaberne for deres Regning lode hist og her foretage vigtige Forbedringer i de Egne, hvor sammes Værd endnu ikke var noksom bekjendt, f. Ex. anlægge Humle hauger, opføre Bygninger af Pise, Valderwander, Lehmpatschen etc., indrette Mølleværker for Hørrens og Hampens Behandling, for Olies Presning o. s. v.; thi der er Jntet, som bedre fremmer alle landocconomiske Forbedringer, end Exempler, som haves lige for Øie, og Letheden af at kunne lære, hvorledes man skal foretage sig en Sag Derfor var det og særdeles vigtigt, om Selskaberne lode oplære nogle Almuesmænd i Haadgrebene af nye Forretninger i Landoeconomien, hvilke Mænd i visse Aar burde blive i Selskabernes Tjeneste, og see dem, imod en billig Betaling, udsendes til Saadanne, som forlangte deres Hielp og Veiledning omtrent, som det priselige Landhuusholdningsselskab har gjort det gratis i Henseende til Haugers Anlæg; kuns burde det aldrig angaae slige Ting, som kunne læres næsten i hver en Præstegaard, Degneboelig etc. og som kuns staae tilbage fordi Dorskhed, Ladhed, eller Usædelighed standser dem; men blot saadanne Ting, som det endnu er vanskeligt i de fleste Egne, at see practisk udførte. Hvorfor staaer til Ex. Hørrens Dyrkning, endnu næsten allevegne, selv hos duelige, flittige og sædelige Landmænd, tilbage, Vist ikke fordi Disse mangle Lyst til at dyrke den; thi de Allerfleste have endog prøvet det og ladet det fare igien; men fordi man ikke forstaaer, eller bestemtere sagt, ikke har practisk Øvelse i at behandle den, saavelsom og fordi det ikke kan være enkelte Mænds Sag, at anskaffe sig alle de vist nok kostbare Apparater, som høre til dens Behandling.