Ribe Stifts Adresseaviser, 1846-01-13
Der er i Paris nylig udkommet et historisk Værk som vækker stor Jnteresse og bifald, næmlig en Skildring af de tvende Restaurationer 1814 og 15 af Hr. Vanlabelle. En af de interessanteste Episoder deri er Fortællingen og General Labedoyeres Død, der efter Slaget ved Waterloo faldt som Sonoffer tilligemed Marschal Ney. J sin underordnede Stilling var han langt mindre strafskyldig end denne, der, som bekjendt, brød hellige Løfter og Forpligtelser mod Bourbonnerne; det var en begeistret Tillid til den fra Elba tilbagevendende Helt, uden mindste Jndblanding af nogen Omstændighed, der sætter hans redelige Overbeviisning og patriotiske Sind i Tvivl, som bevægede Labedoyere til at gaae over til Napoleon. Da denne var falden, var det lykkedes Labedoyere at frelse sig, men Kjærlighed til en ung tilbedt Kone, som han vilde see endnu engang inden sin frivillige Landflygtighed, førte den Uforsigtige tilbage til Paris og derved i Dødens Arme. Hans Tale for Krigsretten var simpel og ædel, og hans Død en Helt værdig. Labedoyere var 29 Aar gammel, hans Hustru 19, da han traadte frem 2 Skridt foran 12 Skytters Musketter og blottende sit Bryst viste dem, hvor de skulde sigte. J Fortegnelsen over Sagens Omkostninger, som hans Enke skulde betale, stod ogsaa følgende frygtelige Post: "Ser og tredive Franks i Gratification for de 12 Mand, der skjød ham, 3 Fr. til hver. Om den summariske Forhandlig for Krigsretten giver Vanlabelle gode Oplysninger, men han omtaler slet ikke, hvad der dog i Frankerig ansees for historisk Faktum, at saavel Labedoyeres som Reys Henrettelse skal være at tilskrive Wellingtons udtrykkelige Forlangende. Navnlig har Bourmont, der var Labedoyeres Ven, baade offentlig og privat forsikkret dette. Vanlabelle fortæller derimod, at Labedoyeres Hustru, faa Øieblikke for hans Henrettelse, kastede sig for Ludvig XVIII's Fødder og bad og Naade for sin Mand. Voltaires Beundrer, løftede hende op fra Gulvet og svarede: "Benaade Deres Mand kan jeg ikke, men jeg skal lade læse Messe for hans arme Sjæl J Madrid vækker et rigt Partie Opsigt; den første Sekretair ved det franske Gesandtskab, den danske Hertug af Glücksbjerg, ægter Frøken Sevillanos, Datter af en af Spaniens rigeste Kapitalister. Bruden bringer en Medgift af 20 Mill. Fr. Den russiske Keiser er den 2 ds. om Morgenen afreist fra Wien paa Jernbanen over Olmutz tilbagetil sit Rige. Ved hans offentlige Fremtræden i Wien bleve enkelte Vivatraab istemte, men uden at finde Gjenklang hos Folkemassen. Siden Keiserens Besøg 1835 er hans Physiognomie blevet strengere og ældre, og hans Haar begynde at blegne. Han har i Wien aflagt et Besøg hos Hertugen af Bordeaux, som i denne Anledning var ankommen dertil. Jblandt de udmærkede Personer, der bivaanede den store Parade, bemærkede man Fyrst Metternich tilhest. Keiserinden og Erkehertuginderne bivaanede Festligheden tilvogns; men Erkehertug Stephan var ikke tilstede. Man hører heller ikke længere tale om nogen Formæling imellem hans Søn og Keiserens Datter Olga. Den bekjendte svenske Sværmer, Erik Janson, der med Magt blev taget fra Fangevogteren i Gefle, har siden, efter at man i lang Tid ikke havde hørt til ham, og Rygtet havde fortalt, at han var bleven myrdet, indfundet sig i en Forsamling i Søderala, og ved Snildhed undgaaet Kronbetjentenes Forfølgelse.