Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-03-02
J den første Halvdeel af denne Periode indrømmer Prof. O., at intensiv Dyrkning er gavnligst for den enkelte Landmand, og dette maa vel forstaaes saaledes som det i Virkeligheden som oftest er – hver enkelt Landmand. Det vil sige, at hver Landmand derved forøger sine sælgelige Produkters Mængde og sin Velstand; men da han ei derved kan skade, men tvertimod maa gavne Samfundet, saa bør jo den intensive Drive gives Fortrinet, om ikke andre vigtige Hensyn fraraade den, og det er herpaa den anden Halvdeel af samme Periode tyder. Vi see nemlig deraf, at Forfatteren mener: Hver Jordplet bør dyrkes, om end kun maadelig, at alle Localiteter nes Forskjellighed og deraf følgende Virkninge kunne i de snart tørrere eller vaadere, snart koldere eller varmere Aargange hæve hverandre og Afgrøderne vorde det ene Aar omtrent som det andet. Dette er nu en saare gammel Paastand, laant fra visse tydske eller engelske Egne, og som passer særdeles vel til Lande af meget vexlende Situationer, hvor nart Bierge, snart Dale fremstille sig, snart tørre Landstrækninger, snart fugtige Flodegne findes. J de tørre Aaringer lykkes Sæden fortræffeligen i Dalene og ved Flodbredderne, men i de vaade paa Høiderne og Sandstrækningerne. J de hede Sommere paa Skraaningerne mod Norden og Østen, i de kolde mod Syden og Vesten. Her er det altsaa ønskeligt at saavel disse nordlige som sydlige Skraaninger dyrkes, at saavel Høiderne som Dalene besaaes at Afgrøderne i de forskjellige Aargange kunne vorde mere eens, end Tilfældet blev, om blot een af Delene var under Dyrkning. Men skulde man caracterisere det Land, der mindst behøvede at tage Hensyn paa anførte Grunde for extensivt Agerbrug, saa kunde man neppe finde et dertil mere skikket end Danmark. Dets jevne Overflade, der ofte med næsten umærkelige Skraaninger hælder, snart til denne snart til hiin Himmelegn, paa hvilken snart Leret, snart Sanden fremrager og man kunde næsten sige, paa hvert 1000 Tdr. Land tillader Dyrkningen af de meest forskjellige Sædarter, gjør den extensive Dyrkning unødvendig, om den end ei var positiv skadelig for os, under vore nærværende Forhold, og følgelig forkastelig. Erfaring bekræfter Sandheden af min Formening, thi forrige Aars Tørke, saavel som næstforrige Aars Vaadhed virkede eens over hele Landet, naturligviis Marskerne undtagne, og om de 100 Qvadratmile udyrket Jord, som Prof. O. vil have opdyrket, ligeledes havde været under Ploven, saa skulde ogsaa derfra i Aar have lydet det Raab: Maadelig Kierne, og liden Halm men i 1817. Megen Kierne, megen Halm, Vort Lands eensartede Beskaffenhed lægges herved forDagen, saavelsom Unødvendigheden af en meer extensiv Dyrkning end den nærværende, for nemlig at undgaae de Farer, hvormed Prof. O. truer os, eller for at høste de Fordele, han lover os. Men vi troe end ydermere at kunne bevise, at den extensive Drivt, just under vore nærværende Forhold er os positiv skadelig og følgelig fraraadelig. Jeg spørger Professoren i Landoeconomien og til end ydermere Sikkerhed, hver oplyst Agerdyrker: Hvad skulde i nærværende Øieblik, selv paa det allerede dyrkede Jordsmon, forhindre betydelige landoeconomiske Forbedringer, om vor faderlige Regjering var i stand til pludselig at fjerne de Hindringer for en fremskridende Kultur, hvilke tænkende og fædrelandssindede Agerdyrkere stundum pege paa og ønske fjernede? Jeg tvivler ikke paa, at Svaret jo fra alle Sider skal lyde eens Mangel af Capital. Men er den Capital, som nu er til Agerbrugets Raadighed, allerede for liden, hvorledes kunne vi da tilraade, at anvende en Deel deraf til øde Jorders Opdyrkning Prof. O. antager, at vi have omtrent 100 Qvadratmile uopdyrket Jord, d. e omtrent en Million Tønder Land, hvorpaa kunde indrettes 16666 Bøndergaarde, hver paa 60 Tdr. Land.