Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-11-27
Bidrag til den danske Kunsthistorie. (Fortsat fra Nr. 77.) paaPavelsen, Erich. Historie, Portrait og Landskabs=Maler; ogsaa Kobberstikker. Var fød 14 Octbr. 1749 i Bygom i Viborg Stift. Han reiste til Kjøbenhavn, og kom som Maler dreng i Lære hos en Amtsmester; tegnede flittigen i Kunstakademiets Skoler, og vandt der 1775 den lille, og 1777 den store Guldmedaille. Han reiste derpaa udenlands. J Dysseldorf blev han Medlem af det derværende Kunstakademie og fik Titel af Professor, derefter gik han til Frankrig, og Jtalien. Her blev han Medlem af Academiet i Florents, og af Jnstitutet i Bologna. Han reiste paa egen Bekostning; og hans Kone, Anna Elisabeth Lobek, en Datter af Bagermester Lobek, med hvem han var bleven gift d. 11 Apr. 1776. og med hvem han havde faaet nogle Midler, fulgte ham. Efter sin Hjemkomst til Fædrenelandet blev han 1785 Medlem af Kunstakademiet. Siden foretog han sig en Reise til Norge, for at aftegne en Deel af sammes skjønneste Udsigter; men under Arbeidet paa disse Udsigters Udgivelse efter hans Tilbagekomst til Kjøbenhavn døde han der d. 20 Febr. 1790, efterladende sig Enke og havde, hedder det i Anmeldelto Døttre. H. sen om hans Døde), ved sine herlige Naturgaver, og ved den utrætteligste Flid hævet sig til sand Storhed i sin Kunst, og erhvervet sig alle Kunst forstandiges og Skjønneres Agtelse ved sine Kunst arbeider, ligesaa meget som han ved sin Charakter og Vandel, som Menneske, Mand og Borger havde erhvervet sig sin Kredses Kierlighed. Han var paa engang en høistagtværdig Historie Landskabs= og Portraitmaler, havde opdyrket sit dertil fødte Genie ved at studere Kunsternes Mesterværker i Jtalien og Frankrig, og derpaa frembragt Arbeider, hvoraf i det mindste mange viltildømmes Værd med Mønsterne; han havde uden Anviisning ved egen Opfinderiskhed begyndt at forøge sin Kunstnerhæder, som Kobberstikker; og han efterlod sig Mindemærker om hvad han vilde have udrettet til sand Hæder og Gavn som Mekanikus), om Forsynet havde forundt ham en længere Løbebane. Kra 5) J Minerva, 10 S. 28. J. Martshæftet 8. 417 o. s. læses en Elegie ved hans Død af H. J. Birch, og en anden af en Unævnt. ) Hvori bestode disse Mindemærker, Det er Skade, at den Efterretning om Poulsen som Kunstner og som Menneske, der ved Anmeldelsen om hans Død i Minerva paa anførte Sted blev givet Haab om ikke udkom. Hans Død skal have været en Følge af Ærgrelse over Kabaler. Weinwich sagde: at man opfandt og satte i Gang Kabaler imod denne fromme Mand, som maa have staaet Nogen i Veien, der har frygtet for hans Arbeider, at de kunde blive dem hinderlige, saavel i Henseende til deres indvortes Værdie, som ogsaa til Indtægten. Listigen fik man ham endog ved Herrevælde og Indflydelse dreiet af fra Maleriet, for nogen Tid, hen til Kobberstikkerkunsten."J en Elegie ved hans Død af en Unævnte) hedder det, at hans Bane var fornefuld og rædsom. Den blege Avind kasted sig for ham J Vejen og udspyede sin Gift: Med visne Haand hun stræbte at adsprede De Laurbær, som Gudinden var ifærd At flette til hans Jsse. Dog han gik Med ædel Kjekhed rask og mandig frem Paa Ærens stolte Bane, og hun veeg. Det lumske tusindtunged Dyr, Kabalen, Som danske Ord ej nævner, traadte han Stolt paa den glatte Hals, og reiste sig Paa den i Veiret, trygt udstrækkende Sin Haand imod Udødeligheds Krands Fremdeles. Hans Flugt var høy, som Ørnens, naar den speider. Fra Stormens øvre Egn vor Jord, men at Han faldt som den, naar Lynildsstraalen rammer Dens kjække Bryst, Et Sørgeminde over ham blev holdt i det forenede dramatiske Selskab d. 3 Marts 1790, beskrevet af Abr. Tidemand saaledes: Under en høitidelig, Sorg udtrykkende Mu fik af Orchestret hæves Forteppet langsomt op Musiken vedbliver. Scenen forestiller en halv dunkel Lund; i Midten af samme sees et Alter i antique Smag, *) Minerva. See ovenfor. omtrent 1 1/2 Alen høit, og noget over 1 Alen bredt. Paa Alteret ligger en Deel af Malerkunstens vigtigste Attributer, hvilke dog halv bedækkes af et derover udbredt Sørgeflor. Lidet bag om Alteret hæver sig en Obelisk af graalig Marmor, omtrent 4 1/2 Alen høi fra Basis, og forholdsmæssig bred, paa det Øverste af Obelisken staaer en Urne, af omtrent 1/2 Alens Høide, og en dertil passende Vidde, bekrandset med nedhængende Festons. Paa Urnen selv er med gjennemskinnende Bogstaver anbragt: ERII PAUELSEN. (hvilket dog ej kommer tilsyne førend siden). Paa Obelisken derimod viser sig strax fra Begyndelsen, følgende 3de Linier, ligeledes med gjennemsigtige Bogstaver: gron som undervæTPERLIG SOM MENNESSE Proclen ELI SOM VEN. Oven over denne Indskrivt seer man Sindbilledet paa Evigheden.