Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1840-10-02
(Fortsættelse.) I det syv og fyrretyvende Møde, der var et Eftermiddagsmøde, blev nogle Udkast til Betænkninger oplæste og vedtagne af Forsamlingen. Otte og fyrretyvende Møde. Præsidenten anmeldte følgende private Andragende: 138) Capitainlieutenant Recke Andragende fra adskillige Slagtere i Slagelse om, at der maa træffes Foranstaltninger imod Landsbyeslagternes Jndgreb i deres Næringsvei. - Derefter foretoges til foreløbig Behandling Sagen betræffende Udkast til en Anordning, angaaende adskillige Forandringer i Forordningen af 1ste Mai 1838 om Told- og Skibsafgifterne i Danmark. Comiteen anbefalede i det Hele Lovudkastet, men androg dog paa endeel Forandringer deri. - Sagen angaaende Udkast til en Anordning, indeholdende adskillige Modificationer af Forordningen og Consumtionsafgifterne i Danmark af 22de Novbr. 1837 blev dernæst foretaget til endelig Behandling. Efter en kort Debatte bleve de af Comiteen gjorte Jndstillinger samtlige antagne af Forsamlingen. – Sagen angaaende Agent Bruuns Forslag betræffende Ophævelse af Aagerloven blev derefter foretaget til foreløbig Behandling. Comiteens Majoritet, Professor Bang og Etatsraad Hvidt, androg paa at Forsamlingen vil indgaae med en allerunderdanigst Petition til Hans Majestæt om Aagerlovenes Ophævelse; hvorimod Minoriteten, Amtmand Neergaard, indstillede, at Forsamlingen vilde: 1) fraraade Forandring i de nugjældende Bestemmelser og Rentefoden med Hensyn til udlaan i faste Eiendomme, og derhos 2) indstille til Regjeringen, at den, efter indhentede Erklæringer fra vedkommende Autoriteter, vilde tage under Overveielse, om den faste Rentefod for Udlaan uden Pant i faste Eiendomme kunde hæves, og efter Omstændighederne forelægge Stænderne et Udkast til en Anordning desangaaende, samt 3) dermed sætte Forbindelse en Revision af Aagerlovene. Kammerherre Castenskjold talede mod Forslaget, som han fandt høist ubetimeligt, og medens det maaskee kunde gavne Enkelte, vilde hele Landet lide derunder, i det netop den stræbsomme og virksomme Mand udsattes for størst Fare. Proprietair Hansen understøttede Forslaget, der, efter hans Formening, vilde gjøre det lettere for de mindre Landeiendommes Besiddere at faae Laan i deres Eiendomme. Cancelliraad Haastrup modsatte sig Forslaget, fordi det fornemmelig vilde skade Landmændene. Efter hans Erfaring var det heller ikke vanskeligt at faae Pengelaan i de smaa Landeiendomme. Kammerherre Benzon, stemte for Comiteebetænkningen, hvorimod Sognefoged Fr. Jørgensen modsatte sig den. Professor Bang gjennemgik derpaa de ved Comiteebetænkningen fremsatte Jndvendinger, og viste derved de Fordele, der følge af at Rentefoden er ubunden, hvilke Fordeele ere fælleds baade for Udlaaneren og Laantageren. Den kongelige Commissarius fandt vel at der var Meget, som talte for Rentefodens Frigivelse, men han formeente dog, at Manglerne vare overveiende, og han henledede tillige Opmærksomheden paa, at man ikke endnu i den øvrige Deel af Europa havde gjort Rentefoden ubunden, men meget mere atter indført en fast Rentefod i de enkelte Lande, hvor man har prøvet paa at lade Renten være fri Ni og fyrgetyvende Møde. Præsidenten anmeldte at have modtaget: 139) Erklæring fra tvende Mænd af Hillerslev Sogn i Fyen mod Forandringer i Statsforfatningen. – Sagen angaaende Udkast til en Anordning om Erlæggelsen af Prikke= og Mærkepenge til Præstøe=Fjords Lodser paa Rønne klint blev foretaget til foreløbig Behandling, under hvilken Comiteen androg paa at denne Anordning maa emanere som Lov. - Proprietair Hildebrandt oplæste derefter det af ham indgivne Andragende fra Beboerne af Svanninge, Jordløse og Hanstrup Sogne, om at den til Jagt Uberettigede maatte have Tilladelse til at ødelægge Ræve, hvilket Forslag efter en kort Debatte blev afviist. – Etatsraad Hvidt oplæste derefter det af ham indgivne Forslag om at provisoriske Lovbud maa forelægges for den Stænderforsamling, som afholdes næst efter at de ere udkomne, hvilket med 58 Stemmer mod 6 blev henviist til en Comitee, bestaaende af Statsraad Hvidt (44) Professor Bang (30) og Assessor Algreen Ussing (27).– Sagen angaaende Etatsraad Johnssons Andragende om Islands Skattevæsen blev derefter foretaget til endelig Behandling og derved Comiteens forandrede Jndstilling antaget med 46 Stemmer mod 20. – Derefter foretoges til foreløbig Behandling Sagen angaaende et Andragende fra Selskabet for Trykkefrihedens rette Brug om nogle Forandringer i Trykkefrihedslovgivningen. Som Referent for den nedsatte Comitee(Tutein, Clausen, Mynster, Algreen Ussing og Grosserer Hansen oplæste Godseier Tutein Comiteebetænkningen, hvis Jndstilling er følgende: "at Forsamlingen i en allerunderdanigst Petition til Hans Majestæt Kongen vil andrage paa: 1) at det ved Pl. af 2den October 1810 givne Forbud mod politiske Nyheders og Efterretningers Meddelelse i ikke privilegerede Blade maa vorde ophævet, og at enhver Bladudgiver maa blive berettiget til at meddele saadanne Efterretninger, ligesom dette var Tilfældet efter Frd. 27de Sept. 1799, samt at, som Følge deraf, den for de nu privilegerede Blade anordnede specielle Censur maa ophøre. 2) At Placat af 13de Mai 1814 maa vorde ophævet, og at der, hvad Tilsynet med Blade og Skrifter angaaer, for Eftertiden maa forholdes efter Forordningen af 27de Septbr. 1799 og, 26 og 27. Den kongelige Commissarius skulde ikke indlade sig i at fornye Undersøgelsen om, hvorvidt det under de nærværende Forhold og efter den Retning, som den periodiske Presse i den senere Tid har taget, vilde være betimeligt og overeensstemmende med Trykkefrihedens sande Interesse, at indgive noget Andragende i den foreliggende Sag, men han vilde kun gjøre nogle Bemærkninger med Hensyn til de enkelte Bestemmelser i vor gjældende Trykkefrihedslovgivning og Commissarius fremhævede nu, at skjøndt der i Virkeligheden for 1810 gaves Frihed til at behandle politiske Gjenstande i ethvert Blad, var denne Frihed dog kun lidet benyttet, da de fleste havde ansøgt Privilegium. Derpaa anførte Commissarius nogle Exempler paa ubehagelige politiske Berøringer med fremmede Magter, som den danske Regjering tidligere havde havt, og efter den Retning Pressen nu har taget, frygtede Commissarius for at slige Ubehageligheder langt oftere vilde indtræffe, da det var at vente, at de liberale Blade jevnligen vilde angribe de Regjeringer, med hvilke de ikke sympathiserede. Commissarius vilde ikke modsige at det muligen kunde have havt en gunstig Jndflydelse paa den periodiske Presse om dette Forbud ikke tidligere havde existeret, men da det nu engang var der, meente han, at det for Tiden vilde være høist betænkeligt at hæve det, og idet han dernæst gik over til at udhæve, hvor svævende Begrebet og Politik var, søgte han at hævde den Anskuelse, at det ikke burde være Domstolene, men Cancelliet, hvem det tilkom at bestemme, hvad i et enkelt Tilfælde skulde ansees for Politik, og hermed meente Commissarius var Pressen ogsaa bedst tjent, da derved Meget gik frit, som Domstolene, naar Begrebet og Politik nøiagtigt ved Lovbud blev bestemt, maatte fordømme. Pl. 13 Mai 1814 indrømmede Commissarius vel medførte endeel Forviklinger, og at der kunde være Anledning til at forandre den, naar det ikke netop var i en Periode, da Pressen brugtes paa en saa utilbørlig Maade, og hvor det derfor vilde være betænkeligt at aabne den en større Tumleplads. Assessor Algreen Ussing henledede Forsamlingens Opmærksomhed paa den kraftige Maade, hvorpaa Bernstorff i sin Tid afviste de Fordringer, der fra en fremmed Magts Side var gjort med Hensyn til Pressen, og meente, at naar vore Diplomater fulgte dette Exempel, vilde Forholdet til Udlandet snart ordne sig af sig selv. At det var vanskeligt at give en bestemt Definition paa Begrebet Politik, indrømmede Taleren vet, men ansaa det dog ikke ugjørligt, og kunde ikke indsee, hvad der var til Hinder for, at lade de herhen hørende Spørgsmaale afgjøre af Domstolene. Den kgl. Commissarius meddeelte nogle nærmere Oplysninger og de af ham meddeelte historiske Efterretninger om de tidligere Forviklinger med fremmede Magter Referenten yttrede, at da de meget faa Exempler Commissarius havde anført paa ubehagelige Berøringer med fremmede Magter, alle vare indtrufne for 1810, kunde det være interessant at erfare, om intet lignende var indtruffen efter den Tid, men forøvrigt fandt han, at det var et uværdigt og sørgeligt Forhold, at de fremmede Gesandter, der ikke engang selv læse Bladene, men faae deres Rapporter fra temmelig underordnede Personer, ved mindste Leilighed henvende sig til det udenlandske Departement, eller indgive Klage, og at man er nødsaget til at tage sig deraf, fordi man ikke kan henvise dem til Domstolene, og det var især denne Omstændighed, der gjorde Ophævelsen af Placaten 2den October 1810 saa ønske lig. Om denne Ophævelse vilde medføre en Forandring i Bladenes nuværende Tone, kunde Taleren vel ikke med Vished sige, men vist er det, at den nuværende Tingenes Orden, Jntet bidrager hertil, Forøvrigt bemærkede Taleren, at skjøndt Comiteen havde fundet flere Forandringer ønskelig, havde den kun holdt sig til de to Placater, fordi den fandt disses Ophævelse høist betimelige. Assessor Algreen Ussing bemærkede nu, at da det var forbudt de privilegerede Blade at optage Noget, der kunde være fremmede Magter ubehageligt, saa var herved aabnet en viid Dør for vedkommende Politiembedsmænds Vilkaarlighed. Den kgl. Commissarius bemærkede, at han ikke videre kunde supplere de af ham opgivne Exempler, som han erindrede fra sin Ungdomstid. Procurator Nye bemærkede, at da han ikke tidligere havde talt ondt om Pressen, kunde det heller ikke nu genere ham, at tale godt om den, og idet han refererede et Citat af en af Forks Taler, tiltraadte han i Eet og Alt Comiteens Jndstilling. Justitsraad Skibsted og Kammerherre Castenschjold udtalte dem omstændeligen mod enhver Forandring i den gjældende Lovgivning, og efterat Assessor Algreen-Ussing og Referenten havde berigtiget nogle factiske urigtigheder i disse Foredrag, indlod Kammerraad Drewsen sig paa en Besvarelse af en kelte af Castenschjolds bemærkninger og sluttede med den Yttring, at skjøndt han ikke i alle Retninger kan billige Oppositionspressen, var det dog hans faste Overbeviisning, at den er saa stort et Gode, at det vilde være et uerstatteligt Nationaltab om det var muligt at knuse den. Efterat endnu nogle Yttringer vare vexlede mellem Professor Clausen og Kammerherre Castenschjold, og Cancelliraad Hempel, havde yttret sig mod Sagen og Justitsraad Salicath for den, endtes Debatten.