Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1822-12-20
Som det iøvrigt nu hedder, har hverken Østerrig eller Preussen villet blande sig i de spanske Anliggender; men paa den bemærkning af Rusland: at det monarkiske Princips Gjenoprettelse paa Halvøen fordrede en traftig Medvirkning, besluttede de at henstille Alt til Frankerig. Ved alle Forhandlingerne forholdt Engelland sig passiv, uden nogen bestemt Erklæring, hvad Partie det vilde slaae sig til, hvis det kom til Krig med Spanien, ved hvilken Reservation de andre Magter dog ikke kunne blive ganske ligegyldige. Angaaende Grækenland havde Østerrig søgt at undgaae enhver Berørelse, som kunde vække nogen Misforstaaelse med Porten, men derimod havde Rusland givet at forstaae, at ligesom det inddrømmede Østerrig frie Haand i Jtalien &c., vilde det og for sin Deel beholde samme. Den interessanteste og mindst blodige Krig, som hidtil føres, er imellem de Pariser Journaler. Saaledes har Journal des Debats i en vidtløftig Artikel opstillet flere er uvigtige Grunde i mod en Krig med Spanien, deriblandt, om de Franske ogsaa stode i Madrid og Kongen var respelteret, Mangelen paa en ministeriel Materio eller paa Folk til at gjøre duelige Ministre af, efter saa mang Aars Omskiftelser. J Spanien gives for Tiden 3 demokratiske Partier: Geistligheden, som med al sin Afsky for Konstitutionen dog haver enhver fremmed Magt, Kjøbmændene, og liberale Adelige, Officerer, Advokater &c. Den øvrige Deel af Nationen har ingen politiske Jdeer, paa den ene nær, at stikke eller skyde enhver Fremmed, som vover at ville besætte deres Land. Sligt et Folk lader sig ikke paanøde nogen Konstitution; Kraft og Viisdom er her det bedste Hjelpe, middel imod Borgerkrigen, og i saa Henseende tør Man haabe meget af Venskabsbaandet imellem de franske og spanske Bourbonner &e. At Monitøren har optaget denne hele Artikel, men ikke Stjernens Giensvar derpaa, vidner i det mindste om, at den finder Medhold. Bladet Konstitutionel har ogsaa et mærkeligt Stykke om den Engelske Politik, som her siges med alle dens Bugter dog stadig at følge eet og samme Maal, nemlig Udvidelse af dets Handel og Jndflydelse paa Fastlandet. Saa længe det kunde haabe, ved Østerrigs Hielp at afværge en Krig mellem Rusland og Porten, havde Storherren ingen troere Allieret; men saasnart det seer at Rusland ei kan undgaae Krig med Tyr skerne, nærmer det sig strax de insurgeerte Græker, yder dem Tilflugtsted paa de joniske Øer og foreholder dem, at Engelland er den eneste Magt, af hvem de, naar det kommer i Besiddelse af Cypern, Candig og de andre Øer i Archipelagus, kunne haabe Beskyttelse. Paa den anden Side har den hellige Alliants aldrig saasnart overdraget til Frankerig at paatage sig i Nødsfald en væbne Mellemkomst i Spaniens Anliggender, før den ministerielle Koureer, som tilforn prædikede idel Fred, erklærer Krigen for uundgaaelig, og harmes over at det første Kanonskud endnu ikke er skeet, medens der til sammeTid underhandles med Spanien, og loves det Bistand, imod et fjendtligt Jndfald naar det vil overlade Storbrittannien Cuba, der er Røglen til den mexikanske Bugt, og de philippinske Øer, som beherske den Deel af det asiatiske Occan, der omgiver Kysterne af Japan og China, og strækker sig til Vandlemenslandet og Behring strædet. Det er Engelsk Politik, og naar den førster opnaaet, da vil den store Søeblokade, hvorpaa den har været arbeidet i et heelt Aarhundrede, begynde, og ingen anden Nations Flag vil da vise sig paa Havet, uden med Licenz fra det engelske Admiralitet.