Aarhuus Stifts-Tidende, 1841-01-13
Den offentlige Gudstjeneste maa begynde til en ufravigeligen bestemt Tid; Alle, som ville bivaane den, bør være tilstede ved Sammenringningen, Alle bør blive, til Tjenesten er forbi. Børnene maa have deres egen Plads i Kirken. Loven befaler dem at bivaane Gudstjenesten, men der er mangfoldige Kirker i Landet, hvor Loven ikke overholdes. Kirkesangen maa være reen og mild, og der maa bringes saamegen Afvexling i den som muligt, f.Ex. ved Afvexling af Chore og enkelte Stemmer. Hvormeget staaer her tilbage at ønske! Sangen i de fleste Landsbykirker er virkelig gruelig, og Jnds. har hørt Personer forestaae Kirkesangen, uagtet der ikke var en Tone i deres Bryst. Præstens Indkomster bør tages. 1) af Jorder; men de maae bortforpagtes af Medhjælperne, der maa gjøre Præsten Regnskab for Beløbet. Kunne Jorderne ikke bortforpagtes med Fordeel, saa maa Menigheden dyrke dem frit, og Præsten bør aldeles ikke have Indseende dermed, men Medhjælperne bør paaagte, at det skeer forsvarligt. Hvad Jorderne da indbringe maa gjøres i Penge, og disse bør høre Præsten tilMedhjælperne maa naturligviis ogsaa være en Control underkastede; men Præsten bør aldeles ikke befatte sig dermed. Havearbeide maa staae Præsten frit; dog maa han aldrig drive Handel med sin Haves Produkter. Jnds. kjender en Præst i Sjælland, som aarligt sælger Jordbær for 5 til 600 Rbd. En Anden driver en meget udbredt Handel med Peberrod og Agurker. Er det passende: 2) af Naturalier, Sæd, Brænde eller Tørv, Smør og d. det aarlige Qvantum bør altid være eens. Forpagteren maa levere ham Melk, ligesom han ogsaa maa befordre ham i Embedsreiser. 3) af en fast Løn, hvis minimum bør være 400 Rbd. En saadan Indtægt have følgende Kald i Aarhuus=Stift: Thunøe, Frederiks og Karup, Gjødvad og Balle, Hem og Sem, Hvornum og Snæbum, Linnerup og Hammer, Laurberg og Leerberg. Maximum bør være 1200 Rbd., som Jndtægten er i følgende Kald i samme Stift: Glud, Rebsager, Thyrsted, Ebeltoft, Kattrup, Tamdrup, Odder, Hasle, Christrup, Udbyneder, Spentrup, Dover, Linaa. Præsten paa Anholt har kun 300 Rbd. at leve af Præsten i Tønning 300 Rbd.; Præsten i Gimminge 300 Rbd. Det er sandelig forlidet. Præsten i Besser paa Samsøe har 2300 Rbd.; Præsten i Traneberg sammesteds 1900 Rbd.; Præsten i Haslund 1700 Rbd. Er det ikke formeget, naar alle Forhold veies, En Præst, maa være lønnet saaledes, at han ikke skal vorde en Gjenstand for sin Menigheds Medlidenhed; men enkelte Præster have vist ingen Fordring paa, at sidde i Overflødighedens Skjød, medens Saamange af deres Brødre, der i alle andre Henseender kunne maale sig med dem, vel endog staae over dem, maa sukke under Næringsforger. Den altfor knapt aflagte Præst kan Intet anvende paa sin videre Uddannelse, ikke sørge for sine Børns Opdragelse, ikke lægge en Nødskilling hen for sin Familie, der jo næsten er hjælpløs, hvis Gud kalder ham bort; den altfor karrigt lønnede Præst vorder let et Rov for en Kummer, som gjør hans hele Tilværelse og Virksomhed kummerlig, og gjør ham det aldeles umuligt, at troste Andre. Vare Præsterne allevegne anstændigt aflagte, saa vilde den evige Flyttelyst ogsaa forlade dem. Nu ligge de fleste altid paa Vandring. Præstens Løn bør udbetales ham af Statskassen. Skeer dette, da behøver Præsten ei at være Landmand, Kornhandler eller Pranger, for at subsistere. Han er ikke henviist til Haandteringer, der ere fremmede for hans Kald, berøve ham meget Tid, og ofte ingen Fordeel bringe ham, men derimod daglig Fortræd. Præsten er nu ligesaalidet som Herredsfogden og Distriktslægenhenviist til Ploven, for at tjene sit Brød; han kan nu, saavelsom disse, leve af sit Embed. Man vil ikke meere, finde ham bag Ploven, i Qvægstalden, ved Møgvognen; han vil ikke meere vække Forargelse ved en uordentlig Forvaltning af et stort Huusvæsen eller gjøre sig latterlig ved landsekonomiske Projekter; han vil ikke meere komme i disse afskyelige Collisioner og Skærmydsler med Bønderne, som nu ere saa hyppige. Han kan nu gaae ligesaa frit, nanfægtet, umisundt mellem sine Bønder, som Kjøbstædspræsten mellem Kjøbmændene og Haandværkerne, hvis Bedrift han ikke er nødt til at deele. Friere kan han see mod Himlen; friere kan han bede Andre see derop. Sin Indkomst faaer han nu paa en anstændig Maade; han er afhængigere af Menigheden, han staaer meere isoleret. Denne Uafhængighed og Jsollering er aldeles nødvendig til at sikkre ham Menighedens Agtelse, til at bevare hans Sindsro og Aandsmunterhed, til at fremme hans geistlige Virksomhed. Jo mindre han træder i umiddelbar Forbindelse med de enkelte Menigheds lemmer for Brødets Skyld, jo mindre han, fjendtligt manende, nærmer sig dem - destolettere vil han have Adgang til at virke velsignelsesrigt paa deres Hjerter. De ville da mærke, at det, ved deres Forbindelse med Præsten, gjælder og noget Større, end Mit og Dit. De tre Høitidsoffre maa da bortfalde. At lægge Penge paa Altret . . . fy. - de med Ret forhadte Accidentser bortfalde iligemaade. Selv de Præster, der kun betragte deres Embed som en Malkek, holde ikke af disse Accidentser, fordi de ere altfor ubestemte, altfor smaaelige til at tilfredsstille dem. Men de gode Præster, som ingen Daglønnere ere, maa finde det utaaleligt, at lønnes paa denne Maade. Var Præstens Stilling, som vi her have foreslaaet, da vilde Præsten Heegaard i Nordby ikke have kunnet tænke paa at sagsøge Grev Danneskjold, for at faae Græsningsret paa Nordby=Hede; da vilde Præsten La Trykt i Aarhuus Stiftsbogtrykkerie. Cour ikke have tvistedes med Enken Press om et Stykke Kratskov; da vilde Præsten Grove i Trige ikke have tvistedes med sin Formand om Delingen af Præstegaardens Græsning; da vilde Præsten Edsberg i Hornslet ikke have tænkt paa, at søge beneficium processus gratuiti til for Landsoverretten i Viborg at føre Proces mod dem af hans Sognemænd, der ikke vilde levere ham Ydegjæs. Præsterne vilde da faae ganske andre Ting at tænke paa og at kæmpe for, end Græs og Kratskov og Ydegjæs. (Slutningen følger.)