Københavns Adresseavis, 1780-05-16
Den, som har i Adresse=Aviserne Nr. 25 og 64, i de indrykte Vers brugt Udtryk, som ikke vare bequem me i Henseende til Hans Majestæts vise og nødvendige Forandringer med Skovvæsenet, har derfor til Straf C. Fædder. erlagt 500 Rdlr. GRAnscher. Siche hier de Rube-Statte der om 6 May 1780 nach 73 jöbriger Müke und Arbert selig vollendeten Chisels TIANa CEsk T. N. Wittwe des maal. deputitten Bürgers, Lieutenants den Bürgerschaft und Kausmann, Herrne Curistian Restænke in Copenhagen, und trenen Mutter, von 7 Kindern, moron 4 uberlebende Ihren Verlust betrauren. Mit Ihrem steten stillen Wandel vor dem Herrn var Sie allen Freunden lehrreich und schörebar und wird ihnen, inder ruversichtlichen. Hofnang unvergeselich bleben, dask Sie zu der Rube gelanget, velche dem Volke Gottes vorhanden ist. Ved KRAFTS Død. Viis mig din klare Glands du hellige - mit Gye Forlanger det at skue den, Som Glimtet af din Fryd, din Herlighed - en høye, Forklarte - Baglereene Ven. Viis mig en Straale af de eviggyldne Kroner Her blandt Cypressens grönne Löv, Hvor jeg min Harpe slaaer i sorgelige Toner, Og Taaren vander Gravens Støv Og falder heed- og tung - og brænder mig - og knuses Min Glæde - o du Støvets Haab, Som Zephyrs milde Luft du qvæger, men beruser, Men spotter saa det vilde Raab - Ak lad mig see dig Ven, at dog mit bange Hierte, Som fölte Venskab ved dit Bryst, Og hængte ved ein Dyd, kan fabe sig i Smerte Og Længsel efter Aanders Lyst. At jeg kan kiæmpe mig til dig - til Millioner Af reene Væsner liig min Ven - Og plante ved min Grav et Minde, som Koner, Opreyser naar den synker hen Dog see - jeg taaler ey din Glands, i blege Taarer Den sönderbryder - men min Aand Opsvinger sig til dig, skiønt Dödens Tanke saarer, Og Harpen segner mig af Haand. Ved Krafts Død Vaaren kommer igien med sin Pragt og sin Herligheds Straaler, Og opfylder Naturen med Fryd og Himmelens Skiønhed. Alle dens Scener fornyes; de udbrede de reeneste Glæder, J hvert Menneskes Bryst, hvis Siel til Glæden er dannet. Af dig fryder ey mere den lillige Straale, du sover Trygt i Gravens Omfavning - af Nattens Mørke omskygget. Ven - dit Die er lukket for Jordens Glæder, du skuer, Solen er meer, Naar den løfter sit Hoved fra hoppende Bølger, Maanen til dens matte Glimt bekrone din Gravhøi, - forgieves risler den sølverne Bæk, - forgieves Toner Skovennes Sang; den naaer ei meere dit Øre! Og din Ungdoms Venner græde forgieves - du mærker, Eider Graad, og der Suk, thi tavs du hviler i Graven! Saa du gikst fra os bort, du sankst som Granen, der løfted. Høit i Ungdoms Styrke sin Jsse - da bruser Orkanen, Styrtende skiuler den Marken med tykke, falmende Greene! Manges Taarer flyde for dig - o kom og omsvæv dem, Styrk med himmelske Straaler der Aand! Ak! knuset af Smerte. Vanker din fromme Moder, og kan ei græde, thi falden Er den Søn, den hun nævnte med Glædes Taarer i Øiet! Hendes Stolthed er stunken - o trøst du Straale af Haabet. Trøst den bøiede Moder, som Vestenvindenes Aande Flyve Dagene hen, og Dagen kommer - den Store, Da den elskende Søn skal styrte i Modrens Omfavning, Og fra den sig løsrive, og synke i Vennernes Arme, F. M. J Anledning af Hr. Smith og Jomfr. Langes Bryllup den 5 May 1780. Bort svulstig Hiernespind, ved dig jeg altid gaber, Bort med det konstlede, det simple mig behager. Laan mig din Geist, Tullin, - din simple Vittighed, Som tidt besynget har den stolte Kierlighed. Jeg synger og et Par, som Helte Rang fortiener, Et Par, som Fliid og Konst og yndig Dyd foreener, Hvis Kierlighed er reen, hvis Vandring er i Dyd; Bliv ved deri altid, og vær de Gamles Fryd! Velsignet stedse lev! - Alfader Dem ledsage! Hans Forsyn lede Dem i alle Livets Dage! Fornøiet lev og elsk, velædle unge Par! Et Paradiis J da i eders Huse har.