Aalborg Stiftstidende, 1844-11-09
Fædrelandet. Kjøbenhavn, den 5te November. Skjøndt det ved kan antages, at der om ikke lang Tid forestaaer en Hovedforandring i Henseende til Handelslaugene, og Domstolenes Afgjørelse af de saa hyppige Laugssager angaaende uberettiget Handel saaledes ikke kunne formodes at ville have den vedvarende Jnteresse, som tidligere, da en Reorganisation i den nævnte Retning endnu ikke var begyndt, saa troe vidog, navnlig med Hensyn til, at flere Aar endnu ville hengaae, inden Forandringen kan skee, at burde i Korthed referere de endelige Domme, hvorved Tvistigheder om uberettiget Handel afgjøres. Da Meel- og Grynhandler Fick drev Handel med Æg og Melk, og Spekhøker-Corporationen ansaae dette for et Jndgreb i dens Rettigheder, indklagede den ham for Kjøbenhavns Politiret, der antog ham berettiget til at udsælge Melk, men derimod idømte ham en Mulct af 5 Rbd. Sølv for ulovlig Handel, forsaavidt han havde solgt Æg. Denne Dom blev dernæst indstævnet til Høiesteret, deels til Stadfæstelse i Henseende til det Resultat, Politiretten kom til med Hensyn til Æggene, og deels til Underkjendelse og Forandring, forsaavidt den havde anseet Jndklagede berettiget til at sælge Melk. Høiesterets sidste Tirsdag afsagte Dom i Sagen lyder saaledes: "Contracitanten bør til lige Deeling imellem Kjøbenhavns Politikasse og Høker=Corporation heri Staden bøde 5 Rbd. Sølv. Processens Omkostninger ophæves. Til Justitskassen betaler Contracitanten 1 Rbd. Sølv. Da Hoved-Citanten, Høker-Corporationen, ikke er bleven dømt til at betale noget til Justitskassen, maa dens Paastand formeentligen antages i det Hele at være bleven kjendt gyldig i Høiesteret, hvoraf følger, at Contra-Citanten Fick er kjendt uberettiget til at sælge saavel Mels som Æg, hvilke Varer altsaa ikke kunne ansees som Gjenstand for en fri Handel, som Enhver er berettiget til at udøve uden særdeles Hjemmel. (Fædrel. - Der gjøres i denne Tid de første Forberedelser til Udførelsen af et literairt Foretagende, som har det største Krav paa alle Danskes Jnteresse. Dette Foretagende er en ny Udgave af den udødelige Anders Sørensen Vedels fordanskede Saxo. Vi tillægge dette Foretagende en saa høi Betydenhed, hedder det i Fædrelandet", ikke for Sprogvidenskabens Skyld, og endnu mindre for Historiens Skyld, men for den danske Nationalære, som har saa literaire Monumenter af større Skjønhed end hiint Pragtstykke, der har været Aarhundreders Beundring. Hvis nu vi Danske i en Periode, hvor alle oplyste Nationer kappes om at forherlige deres folkelige Minder, og at hædre sig selv ved at hædre deres store Forfædre, hvis vi nu paa en værdig Maade, atter førte denne herlige Genius ind i vore Huse, da gjorde vi tilvisse ingen tom Gierning, thi vi vilde derved forfriske den nationale Følelse, hvis funde, kraftige Liv er den første Betingelse for alt Folkeheld. Vedel er en af de største Sprogkunstnere, Danmark har frembragt, og hans Værk et 270 Aar gammelt. Jdet man første Gang tager dette Værk i Haanden, træder en heel stor Sprogslægt En imøde, som nu er forsvunden fra vor Læbe og vor Tanke, men som dog er os saa forunderlig bekjendt, at vi midt i vor Fortryklelse ikke blive de enkelte Aarsager til Fortryllelsen vaer, Det er et Skrift, som vi alle uden mindste Sprogstudium, kunne særdeles vel forstaae og lade os henrive af. Naar nu dette Skrift, som i dette Øieblik er en Curiositet, der blot forlyster Oldtidsforskeren og de støvede Bibliothekers stille Besøggere, naar nu det pludselig i eet tusinde Aftryk spredes ud over Danmark og Norden, naar det fremlægges i vore Læseforeninger, opstilles i vore Studereværelser: hvilken Jndflydelse maa det da ikke kunne faae paa en dansk, en nordisk Folkeligheds Udvikling, paa vor stærkt anfægtede Nationalitets Betryggelse. Man tænke blot, hvis alle vore Digtere, som Børn havde læst denne Bog, hvis de unge poetiske Gemytter havde modtaget deres sproglige Daab i denne strømmende Veltalenhed, hvor den djærve Kraft og en forunderlig dyb Fylde bruse os imøde, hvor meget mere vilde de ikke været for os, end de ere blevne. Og alle vi Ordets daglige Tjenere, der besidde vor hele stilistiske Formue i gang har Mynt, som vi udgive og modtage, naar vi af og til kunde forfriske vor Tanke i et saadant sprogligt Bad, naar vi kunde lade os paavirke af den største Sprogkunstner fra et Old, da Forfatteren selv maatte føde sin Tanke i dens sproglige Legeme, hvor vilde Danskheden styrkes i vort Øre og voxe paa vor Læbe!" - - Jdeen til dette Foretagende skyldes Chr. Winther, som ikke har svaret Anstrængelser for dens Iværksættelse, og som netop synes at være Manden til at forestaae det hele Foretagende, hvortil foruden en duelig Correcteur, ogsaa en Literators Bistand vil være fornøden. Winther har henvendt sig til den herværende Boghandler forening, og da denne ikke vilde indlade sig derpaa, til Samfundet for den danske Literaturs Fremme, hvis Bestyrelse med levende Sympathi er kommen ham imøde, Samfundet vil neppe mangle Kræfter til Udførelsen, efterat Medlemmernes Antal i de syv Fjerdingaar, hvori den virksomme Dr. Gad har været Formand, er steget til meer end det Dobbelte (for Øieblikket omtrent 730). Betingelserne for næste Aars Classelotteri ere uforandrede. Som anført, har en Mand i Kbhvn, dræbt sin Kone med et Øreslag. I et Forhør udtrykte han sig paa en ganske naiv Maade for den qvæstionerende Assessor: "Jeg forsikkrer Dem, Deres Høivelærværdighed – yttrede han i Overbeviisningens rolige Tone – at De, hvis De havde have saadan en Kone, havde gjort det Samme som jeg." (Ah. A.) Slutning af Adressediscussionen i den roeskildske Stænderforsamling: Biskop Mynster talte imod en Adresse, og fandt Sagen saa formløs, at det ikke kunde føre til noget at fortsætte Discussionen, hvorimod Præsidenten tog til Gjenmæle. – Etatsraad Stenfeldt (nu kongelig Deputeret) stemmede imod en Committees Nedsættelse. – Directeur Duntzfeldt talede for Nedsættelse af en Committee og sluttede sin Tale med at gjentage de Ord, som ved en tidligere Leilighed bleve brugte af Statsr. Stenfeldt, i Anledning af en Adresse, da han dengang havde sagt: en gjensidig hjertelig og aandelig Meddelelse mellem Konge og Folket knytter Baandet fastere, og forøger den Tillid og styrker den Frimodighed, som skal give et Folkeraad sin sande Betydning. Taushed, hvor man føler Trang til at udtale sig, lukker øieblikkelig Hjertet, hæmmer Tanken og standser Aanden, hvor Hjertelighed og uforbeholden Tale kunde gjøre saa vel." – Grev Knuth vilde ikke stemme for Nedsættelse af en Committee, Kammerh., Grev Moltke ligesaalidet. – Grosserer Meinert erklærede, at han holdt det for sandt, at der existerede en Misstemning i Landet, forsandt, at der existerer meer end en Misstemning; gjetroer, – tilføiede han, – at der hersker en Misnøie, eller et Mismod, eller rettere noget, der ligger imellem begge. Endvidere holder jeg det for sandt, og erklærer det derfor, skjøndt jeg nødig gjør det, at Folket i Almindelighed ikke har nogen Tillid til Kongens Raad." - Cancellir. Haastrup stemmede for en Adresse, hvorimod Capit. Buchwald imod den. – Fattigdirecteur Sager henholdt sig til Etatsr. Bangs Foredrag og bragte Regjeringen sin ubetingede Hylding for de i Hovedstadens Communalanordning udtalte og senere med Conseqventsgjennemførte Principer. - Sognefoged Pedersen stemmede for en Adresse. – Etatsr. Neergaard tiltraadte Etatsr. Bangs Foredrag. - Proponenten, Raadmand Hansen, tog atter Ordet for en Adresses Jndgivelse. - Exam. jur. Maaløe stemte for en Adresse og yttrede: "Jeg maatte ignorere min Erfaring og fornegte min egen Følelse, hvis jeg ikke aabent udtalte og ønskede Regjeringen uforbeholden forebragt, at der i de to sidste Aar har udbredt sig megen Bekymring blandt den tænkende Deel af Folket, og dertil tør jeg henregne idetmindste den større Deel af Bondestanden, med Hensyn til forskjellige Forhold her i Riget, navnlig de slesvigske Anliggender, Finantsvæsenet og Pressens Stilling. Nordslesvigeren og med ham hver varmtiølende dansksindet Mand, har følt sig smertelig berørt ved Betragtningen af den Stilling, som det danske Sprog - og dermed ogsaa den danske Nationalitet – har i Hertugdømmet Slesvig og in Specie af Sprogets Skjæbne i den slesvigske Stændersal. Jkke alle de Besparelser, Folket havde ventet og Stænderne andraget paa, ere endnu indførte. Pressen er Forfølgelse underkastet: Dagbladene supprimeres. Men, at nu Forsamlingen bringer Kongen, der vil høre Sandheden, paa en tilforladelig Maade til Kundskab herom, dette skjønner jeg ikke rettere, end at være dens ligefremme Pligt, da Stænderinstitutionen netop af dens forevigede Stifter er givet Landet, for at Kongen igjennem den kan komme til Kundskab om hvad der rører sig i Folket." – Justitsr. Ussing og Etatsr. Haagen henholdt sig i det Væsentlige til Etatsr. Bang. – Kammerh. Castenschjold maatte nødvendigviis, stemme imod den foreslaaede Adresse. – Justitsr. Harboff erklærede, at der i den Egn, som han kjender, ikke findes nogen saadan Misnøie med Regjeringens Foranstaltninger, som her er bleven skildret. – Arvefæster Schroll stemmede for en Adresse, fordi han troede, at den vil nærme Folket og Regjeringen til hinanden, medens Sprogpatentet sikkerlig har virket i modsat Retning, og han var overbeviist om, at en Adresse fra denne Forsamling, hvori aabent udtales Folkets Stemning med Hensyn til den danske Nationalitets betrængte Stilling i Slesvig, vil, i Forening med den jydske Forsamlings Adresse, bidrage til, at Regjeringen end yderligere vil finde sig opfordret til at virke i den foranførte Retning. – Prof. David henholdt sig til Etatsr. Bang og udtalte sig imod den nye Theorie om Ministeransvarligheden. Efterat endnu enkelte Deputerede havde yttret sig, skredes til Afstemning med Kugler, som gav det allerede bekjendte Resultat.