Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1847-08-05
Advocat Lehmann bemærkede, at Bondestanden her ikke alene havde en fuld og klar Ret, men en anerkjendt Ret, en Ret, det var anerkjendt af Kongen, af Autoriteterne og af Stænderne. Der var altsaa ingen Grund til at tvivle om, at den ved en be fint og fast Optræden imod de smaa personlige Jnteresser, der niste sig imod Virkeliggjørelsen af denne anerkjendte Retfærdig forhandling, vilde naae sit Maal. At de slesvigske og holsteenske lænder ikke havde behandlet Sagen, da den blev dem forelagt, fordi de ikke vilde behandle den, det var en Sag, som Kongen nyde at afgjøre med de holsteenske Grever og Advocater, men en burde de danske Bønder ikke lide under; det var allerede galt sigt, at de holsteenske Bønder skulde lide derunder, skjøndt de, som kiendt, havde en ligesaa stor Jnteresse for denne Sag, som de Han tiltraadte derfor den foregaaende Talers Forslag, saa sees forstaaet, at Alle, der til et vist Tidsrum indtræde i Udskrivavalderen, skulde underkastes Byrden. Tracteur Grottrup kunde ikke indsee, hvad der kunde hindre Sagens Fremme, naar dens Retfærdighed fra alle Sider var anerkjendt. Student Fr. Barfod fortalte, at han, da hans Søn blev født, boede i Frederiksberg By, og at Sønnen altsaa af Lægdsmanden blev opført i Rullen. Men nogen Tid derefter modtog han en skriftlig Underretning om, at han blot behøvede at gjøre det og det, der bestod i at skrive nogle faa Linier, for at faae sin Søn udslettet af Rullen. Da han ikke foretog sig noget i den Anledning, kaldtes han flere Gange til at møde paa forskjellige Contoirer i Kjøbenhavn, hvor man da hver Gang sagde ham, at det jo dog ikke kunde være hans Alvor, at hans Søn skulde være Soldat, og opfordrede ham til at skrive de faa Linier. Han svarede bestandig, at han ikke kunde indsee, hvorfor hans Søn skulde være fri fremfor Bondens, og han skrev Intet. Denne Historie viste, at Grunden, hvorfor Sagen ikke var kommet videre, var den, at de Autoriteter, der havde med Sagen at gjøre, ønskede at frie deres egne og deres Standsfællers Børn saalænge, som muligt. Formanden raadede Forsamlingen til at holde sig til de tvende Puncter i sine Bestræbelser for denne Sags Fremme, at Alle bleve udskrivningspligtige, der nu have fyldt det 14de Aar, og at Alle tilstedes lige Adgang til alle Hærens Poster. Dette understøttedes af Proc. B. Christensen. Advocat Lehmann kunde ønske, at man, endog for Uafviselighedens Skyld, skulde indskrænke sig til det første Punct. Han gientog, hvad Formanden havde gjort opmærksom paa, at Spørgsmaalet og Værnepligtens ligelige Fordeling var et Classespørgsmaal; at Bondestanden som saadan ikke skulde forlange Andet, end lige Vilkaar med de andre Stænder; at den ikke skulde forlange bedre Vilkaar, men blot at stilles paa lige Fod med hine. Det vedtoges derpaa alene at holde sig til dette Punct. Derefter skredes til Discussion om Proc. Christensens fjerde Forslag, betræffende Tilveiebringelsen af Lighed i Beskatningen. O. Rode antog, at naar Regjeringen blot vilde lade Bonden betale sine Skatter paa Amtstuen, vilde en af de væsentligste Grunde for Erstatning for Udgjevningen falde bort. Advocat Lehmann viste, at det Ansvar, for hvilket Godseierne havde Skattemoderation, nu var, at de idetmindste 3 Maaneder, og, naar de vilde udsætte sig for en ringe Mulct, undertiden i et heelt Aar sad inde med de opkrævede Skatter, og at de paadragne Restancer ved Dødsfald og paa andre Maader ikke sjelden bleve uerholdelige. Formanden bemærkede, at man var gaaet noget udenfor Sagen ved at indlade sig paa Opkrævningsmaaden. Spørgsmaalet var, om man skulde stille sig paa den strenge Rets Standpunct og forlange Skattemoderationen hævet uden Erstatning, eller paa billighedens Standpunct, og afløse den mod Erstatning. Ved Erstatning gives der egentlig Jntet til de Begunstigede, men man tager heller Jntet fra dem. Gaardmand J. Gregersen af Kundby erklærede sig for, at man holdt sig den strenge Ret. Advocat Lehmann meente det Modsatte. Proc. Christensen tilstod, at, hvor megen Umage han havde gjort sig for at vinde en bestemt Mening i denne Henseende, var dette dog endnu ikke tilskrækkeligt lykkedes ham, hvorfor han forbeholdt sig sin Frihed med Hensyn til dette Spørgsmaal, naar det kom til Forhandling i Stænderne.