Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-04-15
Skulde det virkelig være urigtigt, at skrive Talordet tree med to "e", Til at opkaste dette Spørgsmaal, foranlediges man af Skilderiet, S. 166. 2. Der yttres, at denne Skrivemaade er aldeles imod almindelig Brug og imod Udtalen. Jndsenderen af disse Linier formener, at Skrivemaaden tree" er ikke imod Udtalen, men stemmer just med denne, at den er ana log med andre Ords Skrivemaade; at den ikke har Etymologien imod sig; og at den derfor fortjente at være almindeligere brugt, end hidtil har været Tilfældet. J Pastor D. S. Birchs Udtog af den danske Sproglære, 4 Udgave, 1825, staaer S. 40. Bogstavet et skrives endskjønt det ikke egentligen (d. . som en for sig selv bestaaende Lyd, men som Betoningstegn, høres, at i den betonede Endestavelse af adskillige Ord, som efter Udtalen ende paa de f. Ex. Skee, Lee, Snee, tree, see (Imperativ af ansee), o. s. v. Grunden til Brugen af dette dobbelte de angives derefter i følgende Anmærkning: Vel er det en Regel, at et Ords Endevocal, om den end er lang og betonet (f. Ex. i Aa, Bi, Ro. By, Træ, So, o. fl.), hverken maa fordobles eller understøttes med ve; men da den Forskjel i Lyden, der findes imellem de lange betonede og de korte tonløse Vocaler, ved ingen af disse er saa mærkelig, som ved Vocalen ve, i f. Ex. Lee og samle, tree og kantre, Skee og vaske, see og spise, saa giør man med denne Vocal en Undtagelse, og fordobler det lange betonede Endere, for derved at betegne den lange betonede Lyd, som er saameget forskjellig fra den korte tonløse, der betegnes ved ikkun et enkelt " Lader man saaledes Talordet tree, gaae med ind under ovenanførte Regel, da undgaaer man en Undtagelse, der er saavel ufornøden, efterdi Stree lyder som Snee, Lee og Skee, og bør altsan ei ved forskjellig Bogstaveremaade betegnes; som og skadelig, fordi Tydeligheden som oftest lider, hvor man ei i Bogstaveremaaden kan betegne de forskjellige Lyde, f. Ex. i martre og Spartree. - Skal derimod efter andre Retsskrivnings Grundsætninger alle dobbelte Vocaler forjages; altsaa og det dobbelte der i Snee, Lee, Skee o. s. ombyttes med et enkelt "e ja, saa maa det jo og bortkastes af Talordet tree. Hvo derimod troer at borde skrive Snee, Skee, Lee, bør og af den anførte Grund skrive tree", aldenstund man ei opviser Grunde herimod, hentede fra Ordets Etymologi, Thi, imod et Ords Etymologi enten at indflikke Roden uvedkommende Bogstaver, eller at udelade de Roden antydende, er vistnok urigtigt, endog der, hvor en almindeligere Brug (Misbrug) kan anføres som Hjemmel for saadan Skrivemaade. Saaledes kan man vel spørge adskillige af vore Forfattere, ja endog Sproglærere, med hvad Ret de saa egensindig skrive skiøndt (Conjunctionen), istedetfor det efter Etymologien rigtige skiønt, Hvad enten Ordet, som jeg formoder, er Particip af at skiønne", skiønnet, contracteskjønt (det Samme som - omendskjønt at om end skjønnet ell. erkjendt); eller (see Prof. Rask Retskrivningslære S. 257) det udledes af schon, obschon, da bliver der ligesaa liden Grund til at indflikke di skiønt, som til at indflikke dette, Stamformen uvedkommende, Bogstav i skilt af at skille; thi at ville ved forskjellig Bogstaveremaade adskille lydslignende, men i Begrebet forskjellige, Ord, er en Bestræbelse, der aldrig kan forsvares, saafremt man ved enten at indflikke eller bortkaste Bogstaver gjør Etymologien tvivlsom eller ukjendelig. Ordenes Etymologi vil dog stedse vedblive at være Retskrivningens anden Grundsætning, imod hvilken man ei bør synde, fordi ved Ordet skjønt kan udtrykkes tvende forskjellige Begreber – Noget, der finder Sted ved adskillige andre Ord, men hvis forskjellige Bemærkelser man alligevel slet ikke tænker paa, eller hidtil er kunnet blevet enig om, ved forskjellig Skrivemaade at betegne.