Viborger Samler, 1787-06-18
Enhver, som skrive vil i Landboesagen, Han læse her: Og han skal faae at see saa klar som Dagen, Hvad Tingen er, Mod ham er Du, som vil og intet veedat skrive Jkkun en Dreng: Gjor Du derfor som jeg: jeg lod det blive, Og gik i Seng. Vil Du med Nytte skrive i vor Landboesag, Saa bie, til Du som Han, er Mester i det Fag. En Jydsk Fogeds Afhandling om det Ordsprog En Foged er Noget. Babener, den bittersøde Skribent, har sadt adskillige Ordsprog i sit rette Lys, men dette har han forbiegaaet. Og hvad kunde han, som Tydsk, sige om et Dansk Ordsprog, Vort Sprog læres ikke saa flittigen af hans Landsmænd. Dette Æmne er altsaa levnet til mig. Vil nogen sige, at en vis Skribent her i Provindsen har allerede forekommet mig da vil jeg saare gjerne ikke allene tilstaae, at han har skrevet om Fogder (nemlig Ridefogder eller Forvaltere.) men endog, at han har foranlediget denne min Afhandling. Havde han ikke skrevet, havde jeg ikke heller. Hans Beskrivelse over Fogder forekommer mig saa besynderlig, saa fuld af Lidenskab, saa svanger af fæle Billeder, at den behøver Anmærkninger, ligesom et Skilderie behøver Lys i Skyggen, for at kjendes i sin rette Skikkelse. Velau, lader os høre ham selv tale: "Den heele Ridefoged= eller i fornemmere Stiil, Forvalter klasse her i Landet, siger han, er i Almindelighed elendig opdraget, har Summa Summarum lært de 4 Specier, for at kunne udregne Kornskatten, summere Jordebogen og Skatteregisteret, holde Skifte efter Formularet, som er i Skifteprotokollen, og endelig, naar en af Godsets Bønder har Trætte med en Bønde af et andet Gods, da enten hans Herskabs Bonde har Ret eller Uretvise, vise, at han er paa hans Herskabs Beste, ved tilden anden Bondes Herskab at skrive Breve, Reqvisitioner etc. i grove og fornærmelige Udtryk, Saavidt denne nye Forfatters egne Ord, som ere saa tydelige, at de kunde forstaaes uden Nøgel. Jeg vil og beflitte mig paa Tydelighed, og spørge alle mine veltænkende Landsmænd, om det er sandt, at den heele Forvalter= og Foged klasse er virkeligen saaledes beskaffen, som den her afmales, Jeg for min Deel troer, at saadanne Uhyrer, som Forfatteren har beskjæftiget sig med at beskrive, ere dog til vor Tids Ære, vare Fugle, ja ganske ubekjendte Chimærer, der kun have svævet ham i Jndbildningen, uden at tilvære i Naturen, Erfaring, som jeg troer meere end Skribenten, vidner dette med mig. Jngenlunde nægter jeg, at som ethvert Træe har viisne Greene, saa har og enhver Stand daarlige Medlemmer; men jeg har ikke vidst rettere, end at jo Menneskekiærlighed forbød at skjære alle over een Kam, som det heder. Hvad vilde Publikum tænke, for Exempel om mig, dersom jeg sagde, at den heele Skribentklasse er i Almindelighed høystforlegen, og har største Vanskelighed i at forfatte noget fordi en enkelt Skribent bider Pen og Negler i Trævler og klør sig i Hovedet, inden han kan faae en Koucept. Sat Sapientil! Nogle have undret over den Dristighed, saaledes at sværte den heele talrige Forvalter= og Foged=Stand; menjeg ikke; Thi hvo af os vilde holde sig saa fortrinlig, at han burde være skudfri, fremfor sin Principaal, det er jo nu Mode i Literaturen, og adskillige Lærdes Kjephest, at bagtale og beskiæmme Jordegods-Ejerne, hvorfor da ikke ogsaa Forvalterne og Fogederne, ingen ærgre sig derover, Enhver Menneskeven veed alligevel at tænke ret om denne Mængde af Danske Mænd og Karle, som opoffre deres beste Aar til Landhuusholdningens Tieneste, og, ligesom Lyset, fortæres ved at nytte andre, De naadigste Herskaber, i Landet skjønne derpaa; Ja jeg veed endog, at Spekulantere, som see dybt i en Ting, have villet vedde, at den samme Forfatter, som larmer mod Farvaltere og Fogder, føle, selv en vis Fornødenhed i deres Tilværelse, og at han ved sin Kriek ihar vildet overtyde Publikum om en Egenvirksomhed. Men Gud bevar min smukke Mund, Sligt tør jeg ikke sige, Thi hvo kan see til Hjertets Grund, Hvor dybt han end vil lige? See her et Vers, og det næsten af min egen Avl. Det faaer nu at blive staaende. Qvod tentaham dicere, versus erat, vil jeg sige med Qvid til min Undskyldning, og Læserne tage til Takke. Jeg begriber ellers ikke Rimeligheden af dette Magtsprog, at Forvaltere og Fogder skulle være saa slette Folk. Thi Hs. Majestæt Kongen og Høy lovlige Forfædre have værdiget mange af dem sin Naade, og beklædt dem med geistlige og verdslige Embeder i Staten. En Bagger, Bork, Møller, o. f. ere blevne Herredsfogder, en Hesselholt Landfogedt, en Soetman, Neergaard, Jantsen, Jensen, o. m. f. Birkedommere, en Richard, Tafteberg, og a. Præster; de ster; Ja Kongl. Godsforvaltere, som og høre til Klassen, ere blevne Rangspersoner, saasom en Eskilsen, Hansen, o. s. Paa den anden Side have Mænd, som allere. de stode i Kongelige Embeder, ikke undseet sig ved at afgive Forvaltere og Fogder over Jordegodserne. En Amtsforvalter Andersen i Ringkiøbing var 1680 tillige Forvalter over Voldberg og Driberglund; og Borgemesterne i Ringkjøbing Kjær og Boesen vare tillige Fogder over Søegaards Gods, den første fra 1738. til 48, og den sidste fra 1748, til 57. Endog ved Lærdom og Dyd have Forvaltere og Fogder udmærket sig. En Mønster paa Bygholm for 30 Aar siden omtrent, har man at takke for Materialier til Drackenbergs Levnets Beskrivelse, som han besiælet af Lyst og Smag til Fædrenelandets Historie omhygeligen samlede. En Arke paa Sæbyegaard 166. var saa virksom og retsindig, at den store Digter Kingo, der ikke brugte nogen Lejepen, med et Afskeds Vers beklagede Løveherred over hans Tab. En Andersen paa Holbekgaard 1581. var saa æret og elsket afsin Egns Folk, at han blev agtet værdig at være Fadder til Mourits Stygges Barn, midt iblant en Hob Adelsfolk, som ellers paa den Tid ikke gjorde alt for meget af Middelmaadig Standen. En Christensen af Tryggevælde 1706 blev besiungen af Digteren Sorteerup. Jkke at tale og fleere. Alt dette viser, at en Foged er noget, ikke saadant vanskabt Hjernebillede, som foromtalte Forfatter har forestillet sig; men en Green af Middelstanden, den, En Borger i Staten, af saadan Haandtering, som ærekjære Medborgere tage Deel i, og som det menneskelige Selskab ikke kan undvære. Lad end Afhandlinger, Ugeblade, Maanedsskrifter, og alt det øvrige Kram, som Skrivesyge og den sindrige Næringssorg kunne ophitte, gjenlyde af Skumlerier, den Lærde, som mangler Patroner og Rigdom, rød mes derfor ikke over, at lege sig efter Landhuusholdningen i sin modnere Alder, og paatage sig en Forvalter eller Foged-Tjeneste, (som ere et og det samme, undtagen i Jndkomsterne). Den ustuderede, som enten har for slappe Seener, eller mangler Lyst og Lejlighed, til at sysselsætte sig med Bonde Arbeide eller Haandværk, gjør vel i at lære Landhuusholdningen fra Barndommen, og siden som Forvalter eller Foged, øve samme. Begge blive derved nyttige Arbeidere i Staten, som vist bedre er tjent med arbeidende Gods forvaltere og Fogder, end med ørkesløse Supplikantere, eller hungrige Skribentere. Forsynet og Kongens Naade ere de Haabets Støtter. Hvorved vi os vil holde fast, Om Avind end af Harme brast. See atter et Vers- Ja, det kan regnes under den elendige Opdragelse, som Forfatteren udkrammer. Dertil maa han og henregne det heele jeg her har skrevet. At tie stille til offentlig Beskjemmelse, har jeg troet, var at erkjende sig skyldig; saa meget har jeg lært, at jeg foragter Jtalienernes il credere & cortesia, og leer af Pythagoræer nes ævres. Jeg troer ikke alt, fordi en Skribent bent har sagt det - især en Skribent, der paa et andet Sted siger, at Ladefogedernes Legeme ei er vandt til bestandig baade Vinter og Sommer at være ude. Erfaring viser dog tvertimod, at et Ladefoged-Legeme er frem for alle andre hærdet i den fri Luft, og disse Folks Hud er ingenlunde hvid og fiin, men saamange Herregaarde, ligesaamange soelbrændte, bestøvede, rynkede og stærknusklede Ladefoged Ansigter. Men nok skrevet - Jeg har troet at have Ret til at opholde mig over nogle Udtrykke i et offentlig Skrift, trykte Afhandlinger. En Autor, som ukaldet befatter sig med Bogskrivning, har til alle Tider maattet taale Publikums Omdømme; hvormeget meere ikke Fornærmedes Besvarelse. Jeg afskyer Tingen, men har Ærefrygt for Personen, og kort - jeg tænker med den forævigede Ewald. Jeg og enhver af os, er - thi det bør erindres, At er officio vor Friehed ei forhindres, Er Christians Undersaat, og troe, og Dansk, og fri Vi ynde Stykket ei - og derfor pibe Vi Efter Forlydende haver Hr. Kammerjunker Jerminkaldet Studiosus Krarup til Sognepræst for Naur og Siir Meenigheder.