Politivennen, 1805-01-01
Forslag til nogle Jndretninger, som tjene til at befordre den Sjellandske Bondes Tarv. (Af A. Holm, Provst.) For at faae de lokale Kundskaber om enhver Stræknings Bekvemhed og den derpaa grundede Anvendelse til nyttigst Brug, giver jeg mig den underdanigste Frihed at foreslaae, at Regjeringen Tid efter anden lader alle Rigets Provindser berejse af 2de Mænd, af hvilke den ene skulde være kyndig i Landvæsenet, den anden i Forstvæsenet. Hertil udfordres ikke Mænd af høj Stand hvis Rejser ville være forbundne med større Bekostninger end Folks af Middelstanden, og i det ber Tilsigtede maaskee medbringe mindre Nytte; thi ber skulde omgaaes med den lavere Klasse, og enhver Jagttager af det, som gaaer for sig i Livet, vil ikke have manglet at lægge Mærke til, at der kun findes saa i den, som besidde saa meget Mod og Retskaffenhed, at de sige Stormanden ligefrem deres Mening, naar han begjerer at vide denne. De fleste ønske først at kjende hans Mening, for at lempe deres efter hans, allerhelst, naar de ønske i ham at faae en Patron; aller mindst ville det nytte, om man valgte en høj Øvrigheds Person til at rejse i dette Ærinde hos Almuen, fordi den Enfoldige ville indbilde sig, at en saa anseelig Mand vilde ansees som ufejlbar, og derfor ej indlade sig med ham, befrygtende, at man ved at være af anden Mening, kunde staae Fare for at indkaldes for Retten, og da ved Underretten at dømmes til Forbedringshuset og ved Landstinget fra sit Embede for Mistillid til sin Øvrighed. Det er altsaa klart, at Mænd af Middelstanden vilde kunne stifte den forønskede Nytte i dette Ærinde. Disse troer jeg burde paa deres Rejser følges ad og i Forening med hinanden bestemme, hvorledes enhver af de anførte Jordstrøg bedst kunde afbenyttes; til den Ende burde de, paa ethvert Sted som de besaae, strax optegne i deres Dagbog den forefundne Jords Beskaffenhed og deres Mening om, hvorledes den bedst kunde anvendes. For at skaffe dem den fornødne Oplysning, burde enhver By underrettes om deres Komme og enhver Jordbruger paa den af dem bestemte Tid møde paa sin Jord for at besvare de Spørgsmaal de vilde gjøre til nøjere Oplysning i Sagen. Deres Dagbog maatte siden indleveres til et af de høje Collegier, venteligst til Rentekammeret. Fandt da dette Collegium for godt, i et offentligt Blad at bekjendtgjøre disse Rejsendes afgivne Beretninger, og at opmuntre enhver Kyndig til at opgive hvad han vidste til Bedste for Landet, da fejler det ikke, at man jo vilde finde endel Efterretninger, som, gjennemseete og vel drøftede af kyndige Mænd, vilde give disse Anledning til at bestemme enhver Jordplet til sit passende Brug. Men da enhver ønsker selv at høste Frugten af sine gjorte Anlæg og Bekostninger, saa vil det være nødvendigt, at en langt større Straf fastsættes for utilladelig Skovhugst, end den, som de nu gældende Love have bestemt for samme, da det er almindelig bekjendt, at den ringere Stand er ber ikke saa samvittighedsfuld, som den burde være, og man har mærket at Formildelse i Straf for Tyveri har ofte dette Ubeld til Følge, at Tyvene blive flere og dristigere. Til Bondestandens, ja jeg tør sige til hele Landets Opkomst, bører og dette, at den overflødige Brændevinsdrikken formindskes. Vel er det sandt, at Consumtionen heraf er en af Regjeringens store Jndkomster og at Folkets Synder i dette Stykke indbringe meget i Statens Kasse, ikke heller kan det nægtes, at de fleste Borgere og Haandværkere i de smaae Kjøbstæder leve for en stor Deel af Brændevinsbrænden, da enhver, som har Evne til at anskaffe et Brændevins-Tøj, iler med at faae dette, som man anseer for det sande Overflødigheds Horn; saa man snart kunde forledes til at troe, at denne Drik, som nærede saa mange Borgere og indbragte saa meget i Statens Kasse, var en af de lykkeligste Opfindelser, som Verden ejer, men en liden Opmærksombed vil overtyde os om det Modsatte. Man indseer letteligen, at enhver ikke kan brænde med lige Fordele, og at en Brændevinsbrænder, som fra Sukkerhuse og andre slige Steder kan skaffe sig den fornødne Paasæt, faaer 2 eller 3 Gange saa meget af hver Skæppe Sæd han forbruger til Brændevin, som Haandværkeren i de smaa Kjøbstæder kan udbringe deraf, da denne sidste har ikke samme Lejlighed til at faae Paasætten, som den første. Man maae altsaa antage, at en Deel Kornvare spildes af den, som udbringer saa lidet af sin Brændeviinspande, i Sammenligning med andre, som brænde. Desuden er denne Brændeviinsbrænden af Haandværkere Aarsag i, at vi have saa mange Fuskere blant Smaa Kjøbstædernes Professionister, da de fleste af dem ansee Brændeviinspanden som Hovedsagen, men Professionen som en Bisag. Vi tør derfor ej vente at faae saa dulige Haandværkere her, som man har dem i Engelland, førend Professionen ene skal ernære Professionisten, og denne derfor nødes til at anvende mere Flid og Aands Anstrængelse paa Professionen som hans eneste Næringsvej. Antager jeg, at 12 Deel af det, som saaes i disse Riger og Lande forbruges til Brændevin, da vil den forbausede Fornuft udraabe. Hvortil denne store Spilden? Hvor meget bedre vilde det ikke, være at udføre disse Kornvare til Fremmede og herved skaffe Penge i Landet og hindre Kassens Stigen til den Højde, samme tit har naaet? Men hvad vil man sige, naar man hører andre endnu kyndigere at paastaae at deel af Sæden medgaaer til Brændevin. Havde man en Fortegnelse over alt det, hvoraf Consumtion er betalt i et Aar til Brændevinsbrænden, lagde man hertil en ikke ubetydelig Deel for det, som aarlig listes ind fra Flensborg, da vilde man blive overbevist om, at en uhyre Sum af Kornvare forbruges aarlig til Brændevin. Denne Drik, som mange af Almuen ansee for Gudernes rette Nektar, er saa meget farligere, da man har lagt Mærke til, at den, som begynder med at nippe, saare pent til Brændevinet, ender ofte med at svælge det Pægle- eller Potteviis; man seer derfor ikke fjelden Drankerens Synderegister tegnet paa hans kobberrøde Næse og i hans karbunkelfulde Kinder. Følgen af denne overdrevne Brændevinsdrikken bliver denne, at Staten faaer mange døsige Borgere, som istedet for at medvirke til det almindelige Vel, liig Vandbier fortære i Ørkesløshed og Søvn deres Medmenneskers Sved og overlevere sig selv og sin Familier til alle Armodens Elendigheder. Det er ubehageligt at gjøre en Sammenligning imellem Fortidens og Nutidens Tjenestefolk, da man herved opdager, at hine kunde ofte tjene en halv Snes Aar paa et Sted, imedens disse synes at have Bisselæder i Skoene, da de neppe kan tjene et heelt Aar paa et Sted. Det er ikke heller ærefuldt for Nutidens Tjenestekarle, at disse, som have 30, undertiden 40 Rdlr. i aarlig Løn, have ikke fjelden fortæret Lønnen, inden den er fortjent, istedet for at Fortidens Tjenestekarle, som kun fik 16 Rdlr. i aarlig Løn, kunne efter 10 a 12 Aars Tjeneste have sammensparet 100 Rdlr., som de brugte til at bosætte sig for. Og med alt dette ere Tjenestefolk ej fornøjede, naar de ej daglig faae deres kjære Drik Brændeviin, desuden vil Karlene have Foring eller Græsning for et Hoved, Pigen et Stykke Jord til at saae Hør i, som alt er trykkende for Husbonden, og til liden Nytte for Tjenestefolkene, da Pigernes Fortjeneste ødsles bort til Stads og Karlenes ødelægges i Brændeviins Kipper, hvor denne Drik er saa formaaende, at man kan gjøre Regning paa at faae det for Brændeviin, som ej kan faaes for rede Penge. (Fortsættes.)