Aalborg Stiftstidende, 1840-12-17
Hvad dernæst - yttrede han - den periodiske Presse angaaer, da er det, naar der klages over Tonen og Formen i Journalliteraturen, neppe saameget det, der fremkalder Dadlen, som snarere den Omstændighed, at man ikke vil tilstaae, at der gives en Opposition; og naar den belyser Sandheden af enkelte Facta, da er det ikke saameget over den enkelte Artikel, at man fortørnes, som over at Oppositionen overhovedet vover at tage fat paa saadanne Materier. Naar Pressen saaledes taler med Diærvhed, da kalder man det nærgaaende Anmasselse, og viser den Vedvarenhed i at fremsætte sin Mening, da tillader man sig end- og at beskylde den for at agtere. Billighed fordrer dog, at man bedømmer Oppositionspressen med Skaansel, naar det betænkes, hvor mange Vanskeligheder den har at bekjæmpe, for at fremstille Sandheden i sit rette Lys, hvor mange Hindringer der lægges den iveien, og hvor uvant den endnu er til at behandle sine Æmner, da det, saa at sige, først er i det sidste Decennium, at den her i Landet har hævet sig til nogen Betydenhed. Men skulde det virkelig være Tilfældet, at Opposititionsbladene indeholde saamange eensidige og umodne Betragtninger over offentlige Anliggender, da er det paafaldende, at ikke Regjeringen, i Liighed med hvad der skeer i andre Stater, søger i et eget Regjeringsblad at modarbeide Samme. Det er jo vistnok, lettere, ved Dom og Censur at undertrykke Oppositionspressen, og udslukke det Liv, som den søger at udbrede; men det er en Pligt for Staten at udbrede Liv, ikke Død. At tillægge Journalisterne en ond Villie eller Mangel paa Sandhedskjærlighed, dertil troer jeg ikke at man kan være berettiget, og saameget mindre tør man tillægge dem egoistiske Hensyn, som de jo snarere idelig og idelig lægge sig for Had og opoffre sig selv. Jeg meener derfor, at man ikke bor være altfor haard i sin Dom over de saa ofte og saa haardt angrebne Bladredacteurer. ange Presseforseelser, som paatales og ikke paatales, nærmest er at søge i Indskrænkningerne selv, og at Pressens Frihed vilde være det virksomste Middel til at sikkre mod Overtrædelse. Ved Afstemningen blev : 1) Committeens 1ste Jndstilling: at enhver Bladudgiver maa blive berettiget til at meddele politiske Nyheder og Efterretninger, ligesom dette var Tilfældet efter Forordn. 27de Septbr. 1799, samt at som Følge deraf den for de nu privilegerede Blade anordnede, specielle Censur maa ophøre. billiget med 42 Stemmer mod 2.2) Committeens 2den Jndstilling: At Pl. 13de Mai 1814 maa vorde ophævet, og at der, hvad Tilsynet med Blade og Skrifter angaaer, for Eftertiden maa forholdes efter Forordn. 27de Septbr. 1799 85 antaget med 42 Stemmer mod 2.3) Committeens 3die Jndstilling: At Pl. 18de Octbr. 1805 maa blive ophævet, forsaavidt angaaer Rygter om almindelige eller offentlige Foranstaltninger. antaget med 38 Stemmer mod 6.4) Committeens 4de Jndstilling: At de i Forordn. 27de Septbr. 1799 8 25 fastsatte Straffe maae træde istedetfor den i Forordn. 30te Marts 1827 F 7 ommeldte Forbedringshuusstraf, dog saaledes, at Statsfængsel subsidiairt bliver at anvende, hvis Dommeren, paa Grund af særegne Omstændigheder maatte finde det mere passende. billiget med 43 Stemmer mod 1.5) Committeens 5te Jndstilling: At den specielle Censur for domfældte Forfattere først maa indtræde efter endelig Dom. billiget med 43 Stemmer mod 1.6) Committeens subsidiaire Indstilling under Nr. 6 for det Tilfælde, at de under Nr. 1, 2 og 3 fremsatte Jnd stillinger ikke skulle billiges: At det maatte vorde indskjærpet alle Vedkommende, at ethvert Beslag, som ikke ophæves, uden nogensomhelst Undtagelse stal undergives Retternes Prøvelse. billiget med 41 Stemmer mod 3.