Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1847-03-12
(Jndsendt.) Da jeg Undertegnede anseer min Stilling i Borgersamfundet, saa afhængig af ydre Forhold, at jeg kan sige Sandheden, eller hvad jeg efter min Overbeviisning anseer for det Rigtige, uden derved at frygte for Vedkommendes Vrede, saa har jeg besluttet, Tid efter anden at yttre mig over adskillige Gienstande, som jeg anseer meget vigtige saavel for mit elskede Fødeland som mine Medborgere, og derfor I. Om Arvefæste. Dersom det Almindeliges Vel kunde fremmes ved at Landets Rigdomme bleve sammendyngede hos enkelte Personer i Staten, og Landets Gaardbrugere igjen bleve bragte tilbage fra den Lykke og Selvstændighed, som 6te Frederik grundlagte og lykkelige Conjuncturer begunstigede, til den gamle Trældom da anseer jeg den Maade hvorpaa Arvefæste tilbydes som et ypperligt Middel; thi Godseierne kunne derved paa eengang komme i Besiddelse af flere Penge end hele Bondestanden nu eier, og desuden derved faae deres aarlige Jordebogs Jndtægter fordoblede, medens Bonden ved Muligheden af sværere Skatter, lavere Priser og ringere Afgrøde, derved igjen vilde blive sat i samme Stilling, som han var før 6te Frederik, og de udødelige store Mænd, der arbeidede i hans Aand, satte sig det store Formaal; at gjøre ogsaa Bonden til en lykkelig Statsborger. Den er endnu ikke født, for hvis Blik Fremtiden er klar, og derfor er det af Vigtighed, naar der gjøres Bestemmelser, der skulle gjelde for de seneste Slægter, at begge Parters Jnteresser bleve tagne i alvorlig Overveielse. Erfaringen har alletider lært os, at Alt er Ubestandighed. Nu er Jordegods og Producter i høi Priis, nu kan det synes som at 400 Rbd. i Arvefæste af 1 Td. Hartkorn og desuden 4 Tdr. Byg aarlig, nok kan lade sig høre; men kan Nogen stille Sikkerhed for at vi leve under samme Omstændigheder blot om nogle faa Aar, Sæt f. Ex., som Gud forbyde, at Hertugdømmerne bleve løsrevne fra Danmark og Kongen af denne Aarsag, eller formedelst Krig og andre Aarsager, saae sig nødt at paalægge det lille Danmark sværere Skatter, Sæt at 1 Td. Rug atter gik ned i 11 a 12 Mk. Det er kun vel en Snees Aar siden at dette i flere Aar var Tilfældet; ja sæt at der indtraf Misvæxt, som har truffen saa Mange i andre Lande iaar, hvad blev der saa af Bondestanden, Følgerne af de heldige Aar, vi i den seneste Tid har havt, i Forbindelse med de gode Fæste Vilkaar, Fæsterne i Almindelighed ere i Besiddelse af, maa glæde Enhver, der kan føle Glæde over Andres Velvære. Faldefærdige Bygninger ere nu næsten forsvundne; Jorderne drives med Kraft, da gode Heste og forbedrede Agerdyrkningsredskaber kunne anskaffes, uden Frygt for næste Dag at udpantes, kan Bonden nu rolig lægge sig om Aftenen og med Lyst begynde sit Dagværk om Morgenen, efter den nydte Hvile; med den Følelse, at kunne svare Kongen og Herskabet hver sit, bliver han selv meere selvstændig og lykkeligere; han er nu en Mand i sit eget Huus og behøver hverken selv ved slavisk Kryderi eller paa sin Kones eller Døttres Bekostning at blive hængende ved Gaarden; ved Bondens Velvære florerer Handelen: Haandværkeren har Fortjeneste og Daglønnerne have Arbeide; han kan gjøre Opofrelser til det almindelige Bedste, f. Ex. ved at overlade Korn i disse dyre Tider til nedsat Priis for værdige Trængende &c. Jeg spørger derfor var det ønskeligt hvis det lykkedes Godseierne at tilvende sig alle disse Fordele, eller at sætte Bonden ud af Stand til at virke for sig selv, for Staten og Medborgere, saaledes som lykkelige Omstændigheder nu have gjort muligt for ham, Jeg troer nei. Jeg anseer Bondestandens Tilbagegang derimod for den største Ulykke der kan vederfares Landet: thi uden en nogenlunde velhavende og lykkelig Bondestand, er Staten syg i dens Jndvolde, og Godseiernes Pengedynger formaae ikke at læge Sygdommen. Det var imidlertid ønskeligt at Arvefæste blev almindelig, hvor ikke reen Selveiendom kan erholdes; thi da fuldt Frugterne af Faderens Møie ikke længere alene i Godseierens Lomme; men jeg ønskede et Arvefæste efter Baroniet Brahetrolleborgs Mønster. Om endog kun faa Godseiere vare besjelede af den Kjærlighed til deres Bønder som Ludvig Reventlow var, der skienkede alle sine Bønder Arvefæste, saa burde dog den aarlige Canon ansættes saaledes, at den mindste Forandring af Eiendommens og Producternes Værdie ikke gjorde det umuligt at præstere samme. Lad Godseierne i Guds Navn nu tage meere i Arvefæste end de for en Snees Aar siden toge i Kjøbesum, - 1. Ex. paa Brahesborg Gods - det kan da kun have sørgelige Følger for den Person selv, der giver mere end han kan udrede eller forrente; men naar den aarlige Afgivt tillige ansættes omtrent til det dobbelte Beløb af alle tre Tiender, d. c. naar der foruden 2 Tdr. Byg af hver Td. Hartkorn i Tiende, svares 4 Tdr. Byg i Arvefæste Afgivt, da anseer jeg Arvefæste for en Lænke, der gjør Bonden til Godseierens Træl for bestandig. Lad endog Eiendommen, som Du, min gode Godseier, bort arvefæster, for nærværende Øieblik være 4000 Rbd. værd een Gang for alle og Renten af en lignende Sum aarlig pr. Td. Hartkorn, saa spørger jeg Dig: har du givet Eiendommen denne Værdi, Er det ikke Bonden der har opdyrket Dine næsten værdiløse Udmarker, Har du reist hans Hegn, udgravet hans Moser og Kjær, opført hans Bygninger og reist hans værdiefulde Besætning? Har du nogentid givet ham jernbeslagne Vogne, engelske Plove, Rense=Maskiner m. m. Er Du derfor nu berettiget til at tilegne dig Frugten af Bondens flere hundredaarige Møie og atter spænde ham i samme Aag, hvorunder hans Forfædre begyndte, Synes Du at det kan kaldes at sætte ham over Meget, fordi han har været tro over Lidet? Jeg har den Formening, at det er at tale et Ord i rette Tid, naar jeg henleder Fæsternes Opmærksomhed paa denne Gjenstand, for at de ikke skulle overile sig, men for det første vente indtil de erfare under hvilke Betingelser Hs. Majestæt giver Fæsterne under de kgl. Domainer, Arvefæste. Efter 2den Post i den allerhøieste Resolution af 1 Juli 1846, skal den aarlige Arvefæste Afgivt reguleres saaledes at den svarer til nærværende Fæste=Afgivt; efter 3die og 4de Post bæres Omsorg for at de nærværende Fæstere og deres Arvinger kunne beholde deres Gaarde selv i Arvefæste, da 1/3 af Kjøbesummen eftergives dem, eller udbetales Arvingerne, naar disse hverken ville eller kunne modtage Gaarden, og efter 5te Post kan den Fæster, der arvefæster sin Gaard, medens han lever, ikke alene faae Kjøbesummen nedsat 1/5, men desuden en Afkortning deri for den Rente Jndtægt, der indvindes for den kongl. Kasse, ved at Gaarden blev bortarvefæstet førend Fæste=Ledighed. Naar der saaledes ikke alene blev en billig Kjøbesum at udrede, men en forholdsmæssig billig aarlig Afgivt at tilsvare, da vilde Arvefæste blive en Velsignelse for Landet. Det blev da Arvefæsteren muligt at faae Penge at laane paa sin Eiendom, saavel til Kjøbesummen som til et Barns Udstyr m.m.; men naar der for Arve fæstet skal betales i Kjøbesum 400 Rbd. og i aarlig Afgivt 4 Tdr. Byg af hver Td. Hartkorn, da er der meget Faa der kunne, og af disse Faa endnu langt Færre, der ville arvefæste deres Gaarde, men disse ville, ved indtrædende Fæsteledighed gaae i fremmede Hænder, og om der da skulde findes enkelte Godseiere, der af Medlidenhed over de Udjagede, eller fra deres Fædres Hjem uddrevne, Arvinger, gav dem 1/3 af Kjøbesummen, saa var Landets samtlige Fattigcommuner dog dermed ikke tjente: men Fattiglovgivningen burde da forandres derhen: at Fæsternes samtlige uforsørgede Arvinger skulle opdrages og underholdes af vedkommende Godseier, og for at Fattigvæsenet kunde være sikkret og en tilkommende Kjøber af Godset ikke uskyldig komme til at betale for Formanden, skulde denne paalægges at deponere endeel af den indkomne Arvefæste Kjøbesum i den kongelige Kasse. H. Dinsen. Saltofte den 4 Marts 1817. Christiane Hansen. Saa gik Du væk, Du Uskylds Stængel, Og drog fra dem, som stod Dig nær, Du Vinger fik hos Dødens Engel, Du, som var Alle her saa kjær. Ja, Moder græd, thi billig er din Smerte, Saa hielperig hun ved din Side stod Et trofast, ømt og kjærligt Hjerte, Fader, Moder, Sødskende forlod. Fra en Barndoms Veninde.