Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-04-12
Der er en stor Auction over Ladninger ad opbragte Priis=Skibe, siger Caspar; skal vi tage derud Monfrere? - Ja vel, svarede Godske, med det skal jo betales med Specier. O ja, naar du har dem, hvis ikke, tage de og imod 36 Banco se ler pr. Specie. - Kort, de reiste begge. Der vare utallige Liebhabere og forskjellige Vare: Cembriis, Callico, Platillie, Medog Viin, Java Caffe, Tvist, Linon, Bomuld, o. s. v. Man saae stort Poser Specier, meget Sølvtøi, ja selv Guldarbei*) Formedelst en langvarig Gigtsmerte i hele den høire Side har jeg i flere Maaneder ikke kundel levere noget Bidrag til Kjøbenhavns Skilderit, for nu, da det begyndte her fortsættes. Wedel de, at hengives til Auctions-Jncassatoren, dog tog han og imod Bancosedler efter Coursen. Caspar og Godske kjøbte for mere end 10,000 Rd. D. C., hvoraf de havde laant meer end det halve. Men de fik og store Læs Dagen efter af Viin, Alenkram, Bomuldsgarn og des. De kunde have solgt endeel deraf strex med megen Fordeel. Men nei, det skal gjemmes til dyre Tider. Nu har de disse skjønne Sager liggende, som man nu i Kjøbenhavn kan kjøbe for det halve, og de frygte, at Creditorerne snart ville giøre Fordring paa de laante Penge med al muelig Strænghed. Saaledes er det gaaet flere af disse Prangere i større eller mindre Grad. Men sutor ne ultra crepidos, at en egentlig Kjøbmand vinder og taber er en Følge af hans Næringsvei, men naar Uberettigede ville være Negotianter, saa skader det ei, at de give Lærepenge. Sølv Caffekander, Bægere, Skeer o. s. v. ere vandrede bort for Tvist, som ingen Landsbyvæver kan bearbeide rigtig. Nu har Vedkommende hele Lispund liggende, blot for at see paa eller at sælge i Kjøbenhavn, langt under Jndkjøbsprisen. Andre have Caffe og Cembrits, og ærgre sig daglig, at de nu maa tabe saa meget. - Men, kjere Børn, hvad ville J der? Folkeløn er nu saare høi, især paa Landet. En Pige f. Ex., som kan bage og brygge, faaer aarlig 8 Al. Hørlærred, 10 Al. Blaarlærred, 10 Al. Vadmel, en Hue med Baand, et Par Skoe, et Faar i Føde og Græs, 1 Skjeppe Hørsæd og 20 til 40 Rdlr. D. C. i Penge, dog under den Betingelse, at hun maa gaae til Legestuer, Kaste gilde, Fastelavnsdans, Kjøbstædmarkederne, samt spille Kjereste med saa mange, som hun vil; thi ellers bliver hun kort for Hovedet og siger op til næste Fardag. Er der flere Piger i et Huus, klamres de sædvanlig nogle Gange ugentlig, som oftest af Jalousie, især naar de smukke Husarer ere i Omegnen i Jndqvartering. Men, vil man have Folk, maa man finde sig i sligt, og synge med de Fugle, man er iblandt. Sviir og Fylderie har gjort mange fattige paa Landet; men skulle man troe, at Skraatobak gjør det samme? Der er sandelig den Huusmand med mange Børn, som daglig bruger Skraae for 1 Rdlr. D. C. Love, Forordninger, Mangel kan sandelig ikke forebygge dette saa meget overhaandtagende Onde. Kun nogle meget fattige maa behielpe sig med Calmusrod, hvor den voxer, for dog at have noget at tygge paa Det er ingen Skam at fortjene noget paa en skikkelig Maade. – En fattig flin Huusmand kunde ikke ernære Kone og Børn med sædvanligt Bondearbeide, hvor flittig og ordentlig han end var. Han var nævenyttig, som man siger, og faldt engang paa at reengjøre et Nürnbergeruhr hos en Bønde, men havde Fortred nok, inden han fik det samlet igjen, saa det kunde gaae. Derefter prøvede han det oftere, tilsidst med ottedags Stueuhre, og anskaffede sig det fornødne Værktøi. Nu har han flere Snese Stueuhre at reengjøre om Aaret. Foruden Betaling faaer han af Bonden Korn, Smør, Ost, Brød og Flesk for meget ringere Priis end andre. Han klæder sig selv godt, opdrager sine Børn vel, lader Pleilen og Spaden hvile, og speculerer nu paa at reengjøre Lommeuhre. Et har han skilt ad, men vil ikke spørge Sagkyndige tilraads; han vil selv tænke og gruble, indtil det lykkes ham at faae det igang: og skeer det med et, saa vil han nok prøve at tage flere Lommeuhre under Cuur, enten ved Purgation, Brækning eller Smørelse, Tobak er, som alle andre Ting, bleven meget dyrt, og man siger at den slemme Cours er dertil Aarsag. - Men man kan jo selv plante dette nødvendige Onde? - O ja; men at behandle samme rigtig, dertil hører Kundskab og flere Redskaber. Avler man da Tobak, saa gjør man bedst i at sælge de tørrede Blade til Fabriqverne og for Pengene kjøbe nogle Carduser. Men ellers kan den simple Mand dog behielpe sig, naar han samler i Maji saa mange Kirsebærblade, at de tørrede udgjøre et Pund, lægger dem i Presse efterat de ere dyppede i friske Godtol, der er afkogt i nogle Svedsker. Saadant et Pund blandes i et Pund Liverpool, og kan da meget godt døges. Nr. Vi maa have en Diabel eller Cabriolet, min bedste Mand, ligesom min Søster Fikke, der blev Forpagterkone i Fjor. - Ja vel, svarede Probus: men Fikke boer tæt ved den store Landevei, vi derimod inde i Landet ved slemme Bleveie. Ja, Snik, Snak, mine egne Penge skal dog betale det, naar du vil gjøre nogen Hæder af din Kone- Kort og godt, Probus maatte skaffe saadan en smuk Vogn, om han ville have et mildt Ansigt. Det gik nogenlunde om Sommeren, da Madamen præsenterede sig med sin Vogn, pletterede Heste og Liberiekudsk hos de fleste Naboer, som rdste og beundrede al denne Stads; men Efteraars Sølføre, indtraf, den skjønne Cabriolet blev siddende i den lerede Dynd i en slem Huulvei, Tjeneren, maatte løbe til næste Bye for at faae Bønder og Heste til Hielp, Kudsken frøs, og bandede Madamen maatte give dygtige Drikkepenge, Nu kjørte de atter 1/2 Miil, her saa den store Børe igien fast i det dyde Leer, Bønderne maatte løfte den op med Stænger, Axelen var knækket, Madamen maakke kjøre hjem paa en simpel Fjællevogn for dyr Betaling, da hun var i Forlegenhed; Probus maatte med flere Heste hente den beskadigede Cabriolet, som blev længe saaende i et Vognskuur, inden den endelig blev kludret i Stand, og omsider bortsolge for det Halve. - Hun fandt sig siden ret godt ien smuk Postvogn, som Probus, før havde tilbudet hende; men den Gang svarede hun, Fyr, for en Ulykke, skulde jeg kjøre paa en aaben Vogn hvad ville da mine Venner sige? Tiden forandrer alt, forandrede hende saa hun endog beqvemmede sig til at kjøre i en Postvogn til Kjøbenhavn. - Denne lille Fortælling vil altsaa sige: at Landsbyfolk, som ere bosiddende langt fra de brede og store Veie ikke bør have Stadsvogne, der et passe sig for smalle og følede Veie.