Københavns Adresseavis, 1790-10-25
En gl. Tegnebog med endeel Bancosedler i er opleveret paa Politiekammeret, hvor Eyeren kan melde sig. Da der for nylig er bleven mig af en Skibscapitain skriftligen tilmeldet, at han indeværende Aar den 7 September, om Eftermiddagen, ved Loddet i Kattegattet opdagede og temmelig nøye unde søgte en nye farlig Steengrund hvorpaa med høy Vande er knap 23 Fod, hvilken ikke findes i noget enten gammelt eller nyt Kort, og Söefolk, aldrig ve havt den mindste Mistanke om, saa anseer jeg denne Sag saa vigtig, at jeg til de Söefarendes Betryggelle, holder det for Pligt med vedkommende høye Ovrigheds Tilladelse, saa snart mueligt, at bekiendtgjöre det. Denne Grund ligger efter Peylang paa det nu værende Compas 1 S. Waw 1/2 Wa Miil fra Warberg Castel. Den bestaaer, hvor der er grundet, af store hvide Kalksteen, blandet med Sand, er ungefær Syd og Nord ½ Miil lang. Hvor vidt den strækker Ost og Vest, blev ey erfaret. Den falder saa vel Syd som Nori efter heelt bradt af til 8, 9, 10, og strax derpaa til 20, 24 Favne, deels Steen, deels Mudder. Velbemeldte Skibscapitain erbyder sig tilligemed sin Styrmand og samtlige Folk, naar paaskes, at bedige denne Tildragelses Sandhed. Men desuden kan Sagen faae en nye Bekræftelse af O. Skibet Slesvigs Journal for 1755. Dette Skib, hvormed jeg den gang foer, fik paa Hiemreysen, igiennem Kattegattet den 5 October om Midnat, da det stod 2 ½ Miil fra Svenske Vallen, med eet, saa fort man kunde kaste Loddet, disse Lodskud, nemlig 24, 20, 18, 15, 13.12, 10, 9 Favne Sand- og Steengrund, hvorfor det ankrede, og da saaes fra Toppen en Fyr, saa vidt kunde skiønnes, 1 Syd eller 8 1/2 O. Ved Dagningen peyledes Warberg Castel meget nær i forbenævnte Cours og Distance, og Skiber stod efter Kaartet Nord for Kulens Fyr 10 a 11 Miil, Det havde derfor upaatvivlelig Slag af samme Banke. Naar Leyligheden tillader det til Foraaret, vil denne Sag vist efter høy Ordre blive undersøgt og fuldkommen oplyst, da jeg ikke skal mangle i mit nye i Aar udgivne forbedrede Kattegats-Kaart at aflægge denne farlige Grund. Imidlertid maatte dette velmeente tiene de Söefarende, især paa nogenledes dybgaaende Skibe, til Advarsel. Kiöbenhavn den Christian Carl Lous. 22 October 1790. Professor og Navigations-Directeur. Fortient Æreminde over: Madame Laans Grav. Født den 1 Januarii 1751, død den 16 October 1790, Plalm 23, V. 4. Om jeg end skal vandre igiennem Dødens mørke Dale, vil jeg ey grue; thi Herre, Du er med mig, Din Kiep og Stav skal trøste mig. Naar det er feirest at leve, da ogsaa seirest at døe Saaledes var Hendes Sindsforfatning Med en Davids Frimodighed gik Hun, som en himmelskikked Siel og tapper Heltinde i Striden mod den sidste Fiende, ved Troen paa Forsoneren og hans guddommelige Blod, - setrede og erholdt Kronen! - Hendes Død havde ingen Braad - Hun kunde sige med Pauld: Død, hvor er din Braad, (1 Cor. 15, 55.) Den var for Hende, som en illumineret Æreport, og som en Brudevogn, paa hvilken Hun skulle hiemfare til sin himmelske Beudgom - Nedrig Singer og opsvolmede Udtrykke taales ikke her! - Salven af Giltad lindre Smerten for Hendes efterlevende dybt saarede Mand, der begræder Tabet af en dydig og elskværdig Ægtefælle! - En rax Huusholderske! Et Gierde om hans Gods! - Høyt savnes Hun ogsaa af Hendes efterladte trende Børn, mod hvilke Hun viste sig en om og kierlig Moder! Vi veed, en Christens Død fortiener ingen Graad, Af Hun saa snart bortgik, det var Guds vise Raad Nu Salighed og evigt Liv Hun eyer! Hun strend - Hun vandt - Hun synger nu om Seyer, Til et Æreminde i Anledning af Hr. Peter Petersens Dødsfald, som indfaldt den 19 October 1790, efter en kort Vandring her i Livet af 36 Aar, er dette optegnet af den, som meget føler ved hans Tab. G. H. R..... Betragt og Menneske, dit Liv, samt hvad du eier, Og see det ligner Damp, og Boblen paa et Vand, En Bolt for Lykkens Viind, som med og mod sig dreyer, En Snee for Solen, som den hastig smelte kan. Thi midt ved Middagstid vor Livets Soel neddaler, Og vores Helbred faaer i Hast sit Banesaar. Vor Alders Bromster, naar det alle derligst praler, Ved Dødens Kulde snart bortviisner og forgaaer. Lyksalig er da den, som her saaledes lever, At Livet vel er kjert; men kjerest Dødens Bud. Han rolig svarer da, naar Dødens Budskab heder: Kom, Her er jeg beredt at møde dig min Gud. Saaledes levede den Mand, hvis Støv nu hviler, Saaledes døde han, og derfor tænkte da Han døde: Fra en Ørk til Glædens Bolig iler Du. Derfor svarte han, saa glad og rolig ja Lev glad da hos din Gud og skue i Fryd din Skaber! Lev glad og rolig kast et Smiil her til os ned! Vi veed din Siel i Fryd og Salighed sig taber, Gid snart vi samles maa med dig i Salighed. Gaver.