Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-04-08
De Retskafnes bifald bør vi ene tragte efter; ja vi bør ikke engang søge at blive en Fiende qvit, som vi have forskaffet os ved at handle ret og pligtmæssigt. Hos vore Forfædre sad Bonden - efter nærværende Talebrug, Proprietairen - den lange Vinteraften og snart skjemtede, snart talede alvorligt og lærerigt med sine Tyende ved Borgerstuebordet; og som Bonden levede, levede Jarlen og Kongen. Først efter at man havde faaet Ovne i Husene, omtrent ved Enden af det 11 Sec., kunde Stænderne, i Omgang, fjerne sig fra hinanden, der forhen havde maattet sidde sammen i den lange Sal, hvor Jlden brændte midt paa Gulvet. Hvormeget dette fortrolige Samliv maatte bidrage til indbyrdes Hengivenhed imellem Herre og Tjener, samt hvor fordeelagtigt det maatte virke paa Sædelighed og Aandsdannelse, behøver neppe Beviis. 1806 var Oplysningen paa Lyøe - under Fyhns Stift - af den Beskaffenhed, at Beboerne indstævnede deres Rotter og Muus til Holsten huus's Birketing; Stævningen blev virkeligen af Vedkommende lovligen forkyndt. S. Det Kongl. D. Landhuushold. Selsk. Skrifter, ny Samling, 2det B. 1ste H. Kjøbenh. 1810. Des er indlysende, at Menneskets moralske Dannelse, ligesaalidet som den Videnskabelige, kan fuldendes paa Studerekammeret. Til at bestaae i Livets Kamp, udfordres ikke alene Kundskab om hvad der er Pligt og Ret; men ogsaa Færdighed i at udøve og anvende denne Kundskab paa de særegne Tilfælde, som frembyde sig i Livet. Man maa derfor ikke betragte Samlivet med flere Mennesker af forskjellig Alder, Stand og øvrige Vilkaar, som noget byrdefuldt, men snarere som en praktisk Underviisnings Anstalt, der, benyttet med Lærvillighed og Klogskab, lover uskatteerlige Fordeele. Vistnok undgaaer den folkeskye og eensomme Yngling, som lever Dag ud og Dag ind paa sit stille Kammer imellem sine Bøger, mange Fristelser, for hvilke hans muntrere Kammerater, som deeltage i Selskabslivet, udsætte sig; men han maa ogsaa undvære de Erfaringer, som disse erhverve sig; Erfaringer, som ere hartad uundværlige, og som han kjøber fordyrt, naar de betales, enten med Sædernes Uskyldighed, eller med den Tid, Studeringerne gjøre Fordring paa. De Lærde ere kun saare faa, som hele deres Levetid kunne indskrænke sig til Studerekamret og deres Families snevre Kreds; de Allerfleste skulle leve i Verden, de bør altsaa tide, lidt efter lidt, lære at kjende den. Hvorledes vilde de ellers kunne virke paa den, end sige beherske den. Subjicere, sibi res, non se rehus, det er Hovedsagen. Der gives ligesaavel en literær som en civil Adel, og hiin kan, ligesom denne, virke kraftigen paa de vordende Slægter, saalænge den bevarer sin kraftige Aand ufordærvet. Hvad betyder det ei, at stamme ned fra en Ole Worm eller Thomas Bartholin, Mon ikke det samme, som at være udsprungen fra en Johan Bartram eller Niels Juul, Hvorfra gaaer den rette Vei til Himmerig, Gaaer den fra Wittenberg eller fra Genf Fra Zürick eller fra Dordrecht, Fra Hernhut eller fra Pensylvanien, Fra Prindsensgade paa Christianshavn eller fra Kronprindsessegaden i Kjøbenhavn?" Fra alle disse Steder, gaaer den rette Vei, min Broder, ja selv fra Jerusalem og Stambul, naar Du har fast Villie til at finde den. Det bedste Middel til at faae en god Dogmatik, vilde udentvivl være, at brænde alle Dogmatiker, ligefra Pauli Samosatini til P. C. Müllers, og saa efter 50 Aars Forløb - af Luthers og Melancthons Skrifter, at danne en Ny. Melancthon fandt, i Brevet til de Romere, næsten alle christelige Dogmata, og, ved oftere at holde Forelæsninger over dette Brev, blev han foranlediget til at skrive sine Loci theologici, en Bog som, desværre, er ubekiendt forde fleste nyere Theologer; men Pligt er det at tilraabe disse: Locos hosce theologicos, nocturna versate manu, versate diurna! De ere paa ny udgivne af Prof. August i Bonn. 1821.