Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-09-16
La Norge i Paris. La Morgne er et Sted i Paris, hvor Forulykkedes Liig blive udstillede i tre Dage, for at Beslægtede eller Venner kunne gjenkjende dem og lade dem begrave. Ofte finde disse skrækkelige Gjenfindelser Sted, og ofte fremstilles i la Morgue, de Ulykkeliges jordiske Levninger, som midt imellem deres Medmennesker have søgt eller lidt en voldsom Død, uden at, i denne umaadelige Stad. et Øie græder for dem. Paa Veien dertil, kom vi til Pont Neut. Et pludseligt Oplød standsede Overgangen over samme. Mængden styrter sig paa Broens Rækværk og paa begge Sider af Ougerne ved Fløden. Sværmen river os bort med sig, alt driver paa, trænger og støder frem i nysgierrig Tilfærdighed; ingen har Tid til at give os Forklaring over hvad der er paa Færde. Et ungt Fruentimmer af Middelklassen, stod der allene, udevægelig, med Hovedet styttet paa Haanden og Albuen paa Bryst værket. Store Taarer rullede ned ad hendes Kinder. Vi spurgte hende om Aarsagen til Opløbet. Hun svarede næsten hulkende: En Ulykkelig har styrtet sig i Vandet. Vi stirrede ned i Vandet; og en Baad, der var gaaet ud for at rædde, kjempede mod den oprørte Flods Bølger. Et langt Qvarteer hengik under forgiæves Søgen. En delig viser sig noget hvidt paa den fjerne Vandflade; Baaden iler til, og man drager et Liig opaf Vandet. Det synes at være en ung Pige paa 16 til 18 Aar. Hun giver ingen Livstegn mere. Man bringer hende til det i Nærheden liggende, for Druknedes Redning opbyggede Huus. Den nærværende Læge, anvender alle de Hjelpemidler, hans Konst formaaer, men forgiæves, hans Dom lyder: død. Da Jntet findes hos denne Arme som kan give nogen Forklaring om hendes Person, saa seer man den sørgelige Liighaare fremkomme, hun bliver lagt derpaa og Toget begiver sig paa Veien til la Morgue. Vi følge med. Veien falder over Quai deorforres. Man seer her en sørgelig, bizar Contrast, Alt hvad den overmodigste Luxus af Guld og Sølv Konstprodukter kan opvise, kaster her, ved Skinnet af den lyse Middagssoel, sin yppige, forhannende Glimmer paa det graae Dække, hvorpaa den arme Pige sover den lange Dødssøvn. En tusende Deel af de her opdyngede Skatte, havde maaskee været mere end overflødige til at bevare den Ulykkelige for det begangne Skridt. I det vi gaae videre frem, see vi os om til Siden, og det unge Fruentimmer, som paa Pont Neuf havde fortalt os hvad der var skeet, gaaer taus, med stive Blikke hæftede paa Baaren og hulkende ved Siden af os. Vi spørge hende, om den Druknede maaskee er en Beslægtet eller Bekjendt af hende. Hun svarer nei, men underretter os tillige om, at hun ved Overgangen over Broen, var bleven talt til af den Ulykkelige, som havde foræret hende en Ring, og medens den Fortællende havde staaet, forandret over dette besynderligt Forhold og betragtet Ringen, var sammes Giver med Lynets Hurtighed sprunget over Rækværket paa Broen, og styrtet sig i Floden. Paa Ringen vedblev hun, stode de Ord: Charles i Marte hendes egen Brudsom heed Charles, og denne havde, som hun allerede for lang Tid Siden havde hørt, maat ret bryde med en Elskerinde ved Navn Marie, fordi hans velhavende Familie ikke havde villet, indvilge hans Forbindelse, med den fattige Sye. pige. Det unge Fruentimmer sluttede med de Ord : "Nu vil jeg gaae, og vise min Bruddomhans forrige Elskedes sidste Gave." Dermed saa de hun Farvel og tog en anden Vei. De Nysgjerrige havde adspredt sig, thi en Transport til la Morgne kan ligesaalidet længe fængste Parisernes Opmærksomhed, som en Kanarifugl, der er bortfløiet af sit Buur, og siddende paa Taget, synger en Lovsang om den erholdte Frihed. Vi fulgte Toget, da det desuden var vores Hensigt at offre dette Sted, nogle Minutters Opmærksomhed. Vi naaede Bryggen St. Michel ved Enden af Guai des Orfevres. Her laae den lille smale smuksige Gade Rue de Marche neur foran os og i den, det traurige Maal for vor Vandring. Vitræde ind, og staae foran la Morge. der see vi et lille, smalt, langs ved Gaden liggende Sitterværk, hvorigjennem man kan see ind i en neppe tolv til sexten Qvadratfod stor Hvælding. Dette er Skuepladsen, som frembyder saadanne Gjenstande, hvis Erindring opfylder Jndbildningsskraften med saa megen Skræk og med saa megen Spsen.