JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Jyllandsposten, 1838-10-01
De Gamle!" De gamle Classikere!" Det var nu gjennem Aarhundreder de Lærdes Feltraab. Hvilke ere disse Gamle", og hvormange, Samle vi baade Grækere og Romere, at sige dem der due noget, da fylde vi en ganske lille Boghylde. Og hvem have vi saa her, 1) en halv Snees Digtere neppe nok af hvert Maal; 2) halvt saa mange Historieskrivere, og 3) dito Philosopher. Hvo der ikke er forblindet af Skolestøv og ikke bedøvet af den evige Skraalen paa Classikerne", den vil vel finde meget sandt, godt og skjønt hos dem; men han vil finde langt mere ligesaa godt, og endnu mere langt bedre hos de Nyere. Naa, og hvad er det da, vi skulle lære af disse Gamle, "Religion?" Nei, saa urimelig er hverken nogen Rector eller Professor. "Moral." Den troer jeg ogsaa vihar bedre selv baade i vor Religionsbog og hos mange af vore nye Skribentere. Historie?" O ja men dem kunne vi jo ligesaa godt læse i Oversættelser. "Digtekunst?" "Lægekunst?" "Philosophie?" Statskunst?" Jntet af alt dette Vi skulle blot lære - latin, latin og intet andet. Digtekunst er vel det, hvori de Gamle bragte det videst; men er her Nogen, som opdrager sin Søn til Digter, Finder han Kald til at vorde dette, da lad ham lære de gamle Sprog, hvis han endelig vil læse deres Digtere i Ursproget. Men jeg troer endda, at hans Tid var bedre anvendt til at lære f. Ex. tydsk eller engelsk, og at hans poetiske Høst her vilde vorde langt rigere. Overalt: de Gamles Digte ere, ligesom deres Marmorbilleder, smukke men - kolde. De Gamle malede, huggede, digtede for Øjnene eller Anskuelsen; men de Nyere have ogsaa et ædlere Formaal - Hjertet. "Men hvad skulle vi saa med dette Latin, Hm! naar jeg har grundet allerlængst, veed jeg ikke at svare andet, end for at skrive en latinsk Disputats (som hverken vi selv eller andre siden kaste et Øje i) eller for at disputere om den paa latin, og saa gjøre vore Koner til Fruer. Men denne Herlighed, som dog neppe Een af hundrede Studerende opnaaer, den kjøbes i dyre Domme: Syv Aar i Skolen - 1000 Rdr. 4 Aar ved Høiskolen - 1000 Rdr.: det gjør 2000 Rdr. og saa skal der endda knibes og skrabes. Ei hvad Penge, Har Du ikke Raad til at lade Din Søn studere, saa sæt ham til en Skræder, en Skomager, eller til hvem Anden Du vil je Saamænd, det var ogsaa mangen Gang bedre. Men min gode Croesus eller Rothschild, eller hvad Du hedder - det er ikke Penge allene, her spørges om; der er Noget til, langt kostbarere end Sølv, Guld og ædle Stene, Noget, hvoraf der ikke kan kjøbes det allermindste for alle Verdens Rigdomme, det er - Tiden. De Aar, Du af den haver bortødslet eller bortslæbt paa Latin og Græsk, af dem tilbagekjøber Du ikke et Secund, om Du saa maatte tømme alle Banker og Pengeskriin i alle som Jordensdeele. - Ja ja, Tiden skal gaae med Noget. Han sagde saa Manden, da han pryglede sin Kone. Men skjøndt der nu, Gud skee Lov, ikke prygles i Skolerne, saa gaaer dog Tiden den kostbare, den uigienkjøbelige Tid, med saa megen Slid og Slæb, hvoraf siden ikke haves mindste Nytte. -
Jyllandsposten, 1838-10-01
Hvad om der anvendtes den halve Tid, eller kortere paa at lære. Modersmaalet tilgavns, og der læse de bedste Forfattere, Nabofolkenes Maal, Verdenshistorien, – men ikke i Beenradskikkelse: Fædrelandets Historie? Fædrelandets Geographie, i videste bemærkelse; og derunder dets hele oeconomiske Forfatning, dets Lovvæsen, hvoraf f. Er. en Præst i 10, 12 Læreaar ikke lærer saameget, at han kan hytte sin Trøie for en proceslysten Bonde engang. Ved at lære saadanne Videnskaber kunde vore Ynglinge vorde vigtige Lærde, practiske Lærde, nyttige Lærde. En lærd Mand skulde da aldrig faae Betydning af: Een, der har fyldt sin Hjernekiste med ubrugelige Sager. Dog, det er vel paa Tiden, jeg holder op, at jeg ikke skal fylde lærde Ører med min ulærde Snak, hvilken de da rigtignok kunne lade gaae ind af det ene Øre og ud af det andet, Men den Tid vil komme thi Verden skal gaae fremad, den kan ikke staae stille da man vil kalde hiin pommerske Rector, som forikke ret mange Aar siden oversatte Klopstocks Messias (eller en Bog deraf) paa græske, Hexameter - en Nar, og den, der ved Kjøbenhavns Universitet vilde forlange at holde en latinsk Tale – en Pedant. Men Tiden kan være langt borte, det vil jeg gjerne troe: det er jo et heelt Aarhundrede siden Holberg begyndte at skjemte med Stygotierne; men endnu holdes der latinske Disputatser, saa Støvet ryger omkring os, endnu laaner Een en Desputats hos en Anden, og lader en Tredie forsvare den; endnu – men sov Du kun, gamle Ludvig! Du seer da ikke: at Du her har kun torsken Langhalm. Dixi S. S. Blicher. NB. At hine Sprog aldeles skulle handlyses, er ikke min Mening; men een Lærer i Græsk og Een i Latin ved Høiskolen, kan godt overkomme at undervise Lysthavende. Ved Skolerne kunde derimod spares – een eller to Lærere, ved hver - hvilken Besparelse ikke var at foragte. Gjensvar.
Jyllandsposten, 1838-10-01
Med Hensyn til Jnseratet i Jyllandsposten Nr. 37, Mandag d. 10de Septbr., beder jeg behageligen indført som Svar paa Opfordringen til mig: Erklæringen paa Magistratsfuldmægtig Salling's og Gjæstgiver Andersens Ansøgninger om at overdrages Opsynet ved Befordringsvæsenet, her paa Stedet ere, som sædvanligen, meddeelte aabne. At Andersen har været tilfreds med hvad der er sagt i hans Faveur, derom vidner hans aflagte Tak. Betræffende den udhævede Uleilighed for de med Dagvognen Reisende, at Af- og Tilgangsstedet er hos Hr. Salling, da har han herom strax fremsendt underdanig Oplysning til den Kongelige Generalpostdirection. Fredericia, den 19de Septbr. 1838. Rahbek.
Jyllandsposten, 1838-10-01
Redactionen af Jyllandsposten.
Jyllandsposten, 1838-10-01
Kjøbenhavnsposten Nr. 250 melder: "Jdag har Stændercommissarius, Conferentsraad Ørsted havt Andients hos Hs. Majestæt Kongen, der sikkert vil have bevidnet ham sin særdeles Tilfredshed med det Mod og det Talent, hvormed han i Stænderne har forfægtet Regjeringens Sag. Dette vil for ham da være et nyt Vidnesbyrd for det hæderlige Kald, Skjæbnen har tildeelt ham, at være en Midler mellem det Gamle og det Nye, mellem Kongen og Folket, Regjeringen og Stænderne. Gid han med ligesaa megen Kraft lige over for Kongen vil tale Stændernes Sag, som han i deres Forsamling har repræsenteret Regjeringens Jnteresse! 3 Endnu ønskeligere vilde det maaskee være, om Jylland kunde erholde en Samling af Eipsafstøbninger af Thorvaldsens fortrinligste Verker. En saadan Samling kunde med forholdsviis meget ringere Bekostning blive langt fuldstændigere og altsaa kunstnerisk Henseende langt værdifuldere, end et blot underordnet Udvalg af Marmorbillederne selv, de endog de meest underordnede af disse ikke turde mangle i et fuldstændigt Muscum af den store Kunstners Arbeider. Jnds. Aum.
Jyllandsposten, 1838-10-01
Med dette Nr. begynder "Jyllandspostens" fjerde Qvartal. De, som ønske at abonnere paa dette Blad, vilde henvende sig til een af dets Commissionairer, som ere nævnede ved Foden af Nr. 37, hos hvilke ogsaa de foregaaende 2 Qvartaler kunne erholdes. Den sidste Halvdeeaf 2det Qvartal, med hvilken Udtoget af Stændertidender, begynder, faaes særskilt for 48 Rbs.
Jyllandsposten, 1838-10-01
Hermed følger Tillægsblad Nr. 19. Af dette Blad udgaaer et Nr. ugentlig, som betales med 1 Rbdr. Qvartalet. Subskription derpaa modtages i alle Provindsens Boglader. Tille blad, til tæncop sken. Nr. 10. Mandag den 1ste Octbr. 1838. Maa trykkes. Fleischer.
Jyllandsposten, 1838-10-01
Udtog af Forhandlingerne ved Provindsialstænderne for Nørrejylland. Af Stændertidendens anden Række.
Jyllandsposten, 1838-10-01
Sagen angaaende Assessor Withs Forslag om Foreeningen af begge de danske Provindsialstænder-Forsamlinger. Efterat Forsamlingen havde nedsat en af fem Medlemmer bestaaende Committee (Rosenørn, Mylius, Brinck-Seidelin, Hald, Fielstrup til at tage det ovennævnte Forslag under Overveielse, afgav denne Committee under 3die August sin Betænkning. Committeens Majoritet, som bestod af Rosenørn, Mylius og Fielstrup, erklærede sig imod Foreningen og slutter i den indgivne Betænkning saaledes: Ligesom vi allerede i det Foregaaende have bemærket, at vi ansee det for at bidrage meget til at vække og vedligeholde levende Deeltagelse for Jnstitutionen hos Folket i det Hele, at ogsaa de Enkelte nærmest liggende Jnteresser tages under Drøftelse af Stænderne, og at dette vilde tabe sig meget overalt, naar Jnstitutionen ophørte at være hvad den er, nemlig Provindsialstænder, saaledes troe vi ogsaa at have viist, at dette i Særdeleshed vilde være at befrygte med Hensyn til Jyllands Beboere, og saaledes tillade vi os at indstille til Forsamlingen at ingen Petition i denne Sag indgives." Minoritetens (Brink-Seidelins, Halds) dissentierende Votum lyder blandt Andet saaledes: "Da vi efter den nøieste Prøvelse ikke kunne erkjende Gyldigheden af hvad Majoriteten har anført, men meget mere maae ansee Foreningen af NørreJyllands og Østifternes Provindsialstænder at være særdeles tilraadelig, maae vi udvikle Grundene for vor afvigende Anskuelse.
Jyllandsposten, 1838-10-01
Den ærede Proponent har foreslaaet: 1) at de tvende danske Provindsialstænder forenes i en fælleds Stænderforsamling; 2) at der foregaaer en Forandring, med Valgdistricterne og at de Deputeredes Antal reduceres; 3) at de forenede Stænder maatte blive sammenkaldte vexelviis i Viborg og Roeskilde eller for bestandig i Odense eller Fredericia.
Jyllandsposten, 1838-10-01
Endelig har den ærede Proponent foreslaaet, at de forenede Provindsialstænder maatte blive sammenkaldte vexelviis i Viborg og Roeskilde eller for bestandig i Odense, eller Fredericia. Proponenten maa vist gives Medhold i, at han ei har foreslaaet Kjøbenhavn til Forsamlingssted, ei at, som en Forfatter troer, Jyder vilde hildes og forvirres i den kjøbenhavnske Luft, men da det ligger saa fjernt fra Jylland, da de Deputeredes Forretninger fordre meget uafbrudt og uforstyrret Arbeide, og den egentlige Fordeel, som Kjøbenhavn frembød, ved at Kilderne til mange Oplysninger der ere at finde, ei er at lægge megen Vægt paa, naar sees hen til, at Adgangen til Collegiernes Archiver vel ikke er saa aldeles aaben, og til den Lethed, hvormed Forsamlingen ved den Kongl. Commissarius hidtil har erholdt og fremdeles vil kunne erholde Oplysninger og forskjellige vigtige Gjenstande, hvortil vi tillade os at føie, at Bestemmelsen af et saa fjernt Sted, som stadigt Forsamlingsted, neppe vil finde bifald i Jylland. Bedre end efter Propositionen at bestemme Odense eller Fredericia, eller Roeskilde og Viborg vexelviis til Mødested, formene vi det vilde være, at Sædet for den forenede Forsamling blev i Aarhuus. Vi troe, at Alles Jnteresse derved bedste forenedes. At Byen er stor, at den omtrentlig udgjør Midtpunktet af det østlige Jylland, ja af Danmark, og at Overfarten derfra til Sielland og Øerne er beqvem disse Omstændigheder forene sig om at betegne Aarhuus som det hensigtsmæssigste Sted. (Fortsættes.)¬
Jyllandsposten, 1838-10-08
ren. Fiende, Udgivet af et Selskab. Redigeret af C. G. Clausen. Nr. 41. Mandag den 8de Octbr. Maa trykkes. Fleischer. Om Skolelærernes Kaar.
Jyllandsposten, 1838-10-08
Efterat Hr. Provst Birch, Ridder og Dannebrogsmand, i Stænderforsamlingen i Roeskilde var fremkommet med Forslag til Forbedring i Landsbye=Skolelærernes Kaar, kunde man i længere Tid i Avisen og andre Blade af og til læse Adskilligt om denne Sag, Skolelærerne bleve i det Hele Gjenstand for Beklagelser, snart i indsendte længere Stykker, snart ved medynksfulde Henpegninger i nogle henkastede Ord. Og er Grunden til denne Stands Kaar, der skildres saa saare sørgelige, at søge i Lønnen, der gives for et Arbeide, som vistnok maa være møisommeligt og aandsfortærende for Den, der har lært Mere, end der er nødvendigt for at kunne undervise i Læsning, Skrivning, Regning og de allerførste Begyndelsesgrunde i Religion, saa er det aldeles i sin Orden, at der i offentlige Tidender gjøres opmærksom derpaa, at der i Stændernes Sal er gjort Forslag til deres Kaars Forbedring, og at Regjeringen derved har ladet sig bevæge til at forelægge den viborgske Stænderforsamling et Udkast til en Plakat, hvorved der haabes raadet Bod paa Skolelærernes oekonomiske Nød. Grunden til denne finder imidlertid Jndsenderen i andre Omstændigheder, dem han her vil paa pege. Vel veed han, at det ei derved, mindst nu, vil forebyggges, at Opoffrelser bringes, ved hvilke, efter hans Skjøn, Øiemedet dog ikke vil naaes; men han føler Trang til at udtale sig om en Sag, der, om han ikke meget feiler, ei er tilbørligen prøvet, uagtet det almindeligen antages, at det nu er skeet saaledes, at der ei længer kan tvivles om, at der bør gjøres Noget i den omtalte Henseende.
Jyllandsposten, 1838-10-08
Om Kirke- og Præstegaards Syn. Hensigten hermed er ganske passelig, og meget er virkelig rettet ved den gamle Slendrian; men endmere, og meget mere kunde vist udvirkes, naar Forretningen modtog visse Forandringer. 1) Provsterne, tykkes os, borde fritages for at udføre eller dog som enemægtige at udføre en Bestilling, der baade for dem og vedkommende Præster er forbunden med mange Ubehageligheder, om ikke Chicaner, der altsaa ofte udstrøer en frodig Tvedragtssæd blandt Embedsbrødre. Nogle ere derfor strænge, andre eftergivende, andre begge Deele paa eengang. Hvad er nu Følgerne med Hensyn paa Præstegaardene selv, dem see vi, at mange endnu ere i daarlig Tilstand, blive vel til Synet eller for et Syns Skyld udvendig be klistrede og behængte, at de kunne som det hedder staae for Syn, naar alt ellers staaer godt. Men Gud naade Eftermanden. Det Brøstfæld, som Synets Mand, skal lægge paa Præstegaarden, vorder næppeÆqvivalent, og ved Oversyn vindes vel heller ikke store Sager. 2) De egentlige Synsmænd, en Tømmermand og en Murer, blive valgte af Provsten; hvilket ikke tykkes os rigtigt; thi herved komme de til at staae i en Slags Afhængighedstilstand, som kunde hæmne den frie og upartiske Udførelse af deres Bestilling; saare naturligt, da den enorme Fortjeneste, der med samme er forbunden, knytter dem til den Mand, der har Magt til baade at antage og forkaste. 3) Betalingen til disse Synsmænd kalde vi enorm: de erholde hver 3 Mk. for hver Kirke og ligesaameget for hver Præstegaard, og kunne paa een af de længste Sommerdage (Juni Maaned er jo almindelig Jnspectionstid) magelig syne 4 a 6 Præstegaarde, og dobbelt saa mange Kirker. J eet Provstie f. Er, findes 18 Præstegaarde og 32 Kirker, som expederes paa 3 Dage, i hvilke altsaa enhver Synsmand fortjener 25, skriver Fem og tyve Rigsdaler, foruden fri Befordring, og Kosten - denne med behørig Brændeviin. Vi spørge: hvilke Statsembedsmænd have saadanne Diæter? Provsten har maaskee sexdobbelte: 1 1/2 Td. Byg for hver Kirke, og Viaticum af Præsterne; men hvo vilde misunde ham det, han arbeider hele Aaret derfor 4) Med Befordringsindretningen kan man ei heller komme ganske i det reene. At jage to Vogne afsted med tre Mennesker, troer jeg er almindelig Coutume; man kjender og den Provst, som for at befordre sig selv og Synsmænd (NB. da brugte han kun en Vogn) tog 1 Rd. af hver Kirke, hvorved hans Diætpenge voxede fra mellem 50 og 60 Rd. endnu 10 Rd. daglig. Alle disse Mangler ved omhandlede Jndretning vilde vel for største Deelen afhielpes, naar en juridisk Embedsmand tilligemed to aarlig afvexlende Synsmænd, af en Kjøbstad valgtes, og Diæterne ansattes moderate. Fiat. Kan saadan Adfærd forsvares: (Jndsendt.)
Jyllandsposten, 1838-10-08
Af andre Blade er det allerede bekjendt, at der Søndagen den 9de Septbr. blev fundet et dødt Barn i Carolinelunds Anlæg ved Fredericia. Efterat Politiet, nogle Dage havde søgt at komme paa Spor efter, hvo Forbryderen til denne Ugierning maatte være, blev den 13de næstefter om Aftenen en Enke, hvis Navn Jndsenderen ei finder passende at nævne, arresteret, og Forhøret af Dommeren, Cancellieraad Rahbek, fortsat samme Aften til ud paa Natten. Uagtet Jnqvisitinden paa det Bestemteste skal have nægtet at have gjort sig skyldig i den hende inputerede Forbrydelse, blev Arresten dog ei strax relaxeret, hvorfor Dommeren formodentlig maa have særegne, Jndsenderen ubekjendte, Jn dicier at støtte sig paa. Det er derfor ei heller det Grusomme der ligger i selve Arresten, Jndsenderen her vil søge at skildre; ei heller det Haarde i at Jnqvisitinden ved Nattetider blev trukket ud af sin Seng, sit Huus, revet fra sin 12aarige Datter; ei heller i det Saarende der ligger i, at der blev rumsteret overalt i hendes Huus; at hendes Gjemmer bleve givne til Priis, for Politiebetjente. Til denne Fremgangsmaade er Dommeren muligen berettiget; til denne Fremgangsmaade kan han muligen finde Retfærdiggjørelse i sit Embede, der gjør ham til hellig Pligt, at søge at udfinde Forbryderens skjulte Vei.
Jyllandsposten, 1838-10-08
Man har nylig seet vor Ørsted bestride Muligheden i at sætte bestemte Grændser for Politiets Myndighed, saa Jndsenderen ei tør antage, at Rahbek i dette Stykke er gaaet videre, end Lovene og hans Embede hjemler ham. Men hvad der derimod hos Jndsenderen, og han tør vel sige, den halve Byes Jndvaanere, har vakt den dybeste og meest gjennemgribende Jndignation, er den Jnqvisitinden under Arresten viiste Behandling. Femte Christian har allerede ved sin Lovs 1ste Vogs 20de Capitel forbudet, alt piinligt Forhør, uden Jnqvisiten tilforn er dømt til Døde for nogen Ugjerning, med mindre det er in Crimine Majestatis. Allerede da erkjendte Lovgiveren, at hellere ti Skyldige maatte gaae fri, end een Uskyldig vorde dømt, allerede da erkjendtes, at al Tortur for at fremtvinge Bekjendelse om mulig begangne Forbrydelser nedbrød Menneskenes naturlige Rettigheder, saa at samme ei kunde bestaae i en oplyst Stat. Denne Aand er og den fremherskende i vor nyere Lovgivning, da det er aldeles forbudet Dommeren, for at fremtvinge Bekjendelse, at tildele en Arrestant selv det mindste Rap; det er forbudet i dette Øiemed at true eller indsætte Arrestanten i mørkere eller ubehageligere Fængsel end sædvanligt. Men - desuagtet hører man, at Rahbek her har tilladt sig at iføre indbemeldte Ulykkelige en Tvangstrøie, Armene lagte over Brystet, og disse, saavelsom Hænderne, ved en paa Ryggen bunden Strikke gjorte ubevægelige.
Jyllandsposten, 1838-10-08
J denne Stilling skal den Ulykkelige have ligget i 2 Gange 24 Timer, indtil man den 17de Septbr. om Aftenen pludselig ophævede hendes Arrest. Denne Fremfærd af Rahbeker det, der forekommer Jndsenderen saa ulovlig, oprørende og hjertegribende, at han herved i Retfærdighedens Navn vover at anraabe og Reparation for den Ulykkelige, at han i Retfærdighedens Navn vover at anraabe og Beskyttelse, for at slige Misgreb ei oftere skulle skee. At der blev sat Sjouere, og ikke Qvinder, til at vaage over den Ulykkelige om Natten under hendes Arrest, synes ei heller at være i sin Orden.
Jyllandsposten, 1838-10-08
Atter et Bidrag til Oplysning om den jydske Retspleie.
Jyllandsposten, 1838-10-08
For ikke ret mange Aar siden skete det et Sted, at en gift Mand besvangrede en Pige: at denne fødte i Dølgsmaal, og - sandsynligviis med Barnefaderens Hielp dræbte Barnet (ved Obductionen viste sig, at det var voldeligen ombragt og kastede det i en Brønd. Hun sattes under Tiltale; men deraf kom Jntet videre ud. Men hør kun nu de videre Følger! Paa en Herregaard i samme Jurisdiction - hvilken man ikke urigtig kunde kalde Pidskejurisdictionen sidde Tjenestefolkene ved Bordet, og Husbonden er hos, da Efterretningen om hiin Sags Udfald indløber Borgestuen. En Tjenestekarl siger da: "Kan de blive frie, saa er der Fanden kn., mig ikke noget ved at undlive et Menneske. Dette Tyende, som i saa Manges Nærværelse havde yttret disse mærkværdige Ord, tager sig for ikke længe siden for at qvæle sin Kone, som var meget ældre end han og saa gammel, at han jevnlig søgte Trøst og Husvalelse andensteds, og som derfor var forhadt af ham, fordi hun efter hans Formening puttede Et og Andet til sin Søn - Mandens Stifsøn. Naa da han gaaer til Præsten, henter denne og viser ham, hvad han har gjort. Han bekjender Mordet ei alene for denne, men og for vedkommende Retsbetjent og blive naturligviis ogsaa frikjendt!!! som det hedder, paa Grund af Vanvid; dog vides ikke, at hans Tilstand er undersøgt af nogen Læge. Man faaer nu see, om denne Sag ikke skal appelleres til Overretten.
Jyllandsposten, 1838-10-08
Eftersom Redactionen formener, at de mindre vigtige Sagers Afgjørelse, som endnu kan ventes meddeelt gjennem den viborger Stændertidende, lader sig indeslutte i et Par nærmere udkommende Tillægsblade, skylde vi at bemærke, at disse muligen først udkomme efter et kort Mellemrum. Af dette Blad udgaaer et Nr. ugentlig, som betales med 1 Rbdr. Qvartalet. Subskription derpaa modtages i alle Provindsens Boglader.
Jyllandsposten, 1838-10-15
Francop ren. Udgivet af et Selskab. Redigeret af C. G. Clausen. Nr. 42. Mandag den 15de Octbr. Maa trykkes. Fleischer.
Jyllandsposten, 1838-10-15
At de Menneskers Velvillie, blandt hvilke Skolelærreren skal føre sit Liv, ei kan være ham ligegyldig, bør og komme i Betragtning; men at denne vil faae et Naadestød ved Tillæg i Lønnen, kan ei være tvivlsomt, især hvis Skolelærer-Standen vil benytte dette til at hæve sig høiere over Almuen, end den, til ikke liden Uvillie imod sig hos denne, alt har gjort. Vil man give Skolelærerne Forhøielse i Jndtægter, da sætte man alt Offer fast, da der nok ellers vil blive taget med den ene Haand, hvad den anden nødes til at give. Sluttelig maa jeg bemærke, at da det ei er mig om at gjøre at skaffe mine Meninger Fremgang, men kuns at fremstille Sagen, som jeg seer den og som jeg mener, den bør sees, saa agter jeg ikke at optage nogen Stridshandske, der maatte tilkastes mig, hvad enten den kommer fra en Kæmpe eller Dverg i PenneFeide. Enhver prøve i dette Tilfælde mine Grunde i Sammenligning med dem, der, som Modgrunde, blive fremsatte. September 1838. En Uinteresseret. Svar.
Jyllandsposten, 1838-10-15
Den i det i Nr. 37 af Jyllandsposten fremsatte Spørgsmaal omhandlede Skrædder, der i flere Aar har været Borger i Nyekiøbing, hvor hans redelige Vandel havde forskaffet ham Alles Agtelse, og som nu er constitueret Toldbetient i Thisted, har hverken forlangt eller erholdt Amtets Bevilling til der at drive sit Haandværk, men derimod paa Lovens Maade herpaa taget Borgerskab. At Tilsyn med et lidet Skrædder=Værksted lader sig forene med en Toldbetients Forretning, synes ikke saa ubegribeligt, at dette trænger til Oplysning. Nyekiøbing paa Morøde, den 26de Septbr. 1838. Rummelhoff.