Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-10-22
Blandede Efteretninger. Walter Scott. Critisk vurderet som Romandigter. Faa Skribenter have saa hurtigen erhvervet sig en saa udbredt Berømthed som Walter Scott, thi først tre Aar ere forløbne siden hans Navn med Beundring og Deeltagelse toner fra Læben af alle dem, der søge at more sig ved Læsning, og Læsebibliothekerne kunne neppe forskaffe sig Exemplarer nok af hans Romaner, for at tilfredsstille deres Kunders Efterspørgsel. Dette vidner fremfor alt om, at hans Muses Frembringelser netop have opfyldt een af Læseverdenens største Fornødenheder, thi det fuldkomne Værk ligger længe uændset, indtil den Tid kommer, hvor dets Jndhold og dets Form svarer til den netop herskende Tidssmag og den læsende Verdens deraf flydende Fornødenhed. Aabenbart stræber nu vor Tid i den Henseende efter intet mere end mangfoldigen pirrende og adspredende Underholdning. En Bog skal nu omstunder paa eengang røre og opmuntre, ryste og berolige, opløfte og holde i en behagelig Spænding; den skal række os Hjerter og Huusgeraad, Mennesker og Natur, Himmel og Jord, Skjønhed, og Adartelse ligesom paa eet Fad, for ei at sige blandet i een Ret. Alt dette yde nu Walter, Scotts Romaner i høi Grad. Men de yde det tillige paa en ægte konstmæssig Maade, og derfor fortjene de ogsaa for største Delen det Bifald, som Tidssmagen skjænker dem, ja de ville sikkerligen ogsaa overleve den, saa længe en sand god Smag endnu har at tale et Ord med i saadanne Anliggender. Thi det kan ikke nægtes, at kunfaa Forfattere have forstaaet at sammensmelte en saadan Rigdom af Opfindelse, en saadan Mangfoldighed af Optrin, er Liv af saa forskjellig Skikkelse til en for den prøvende Forstand tilfredsstillende Eenhed, og at naae paa Forfatterskabets gemene Landevei (Romanskriveriet) et Maal, som er den sande Konstner værdigt. Aabenbart er det ikke Forfatteren om Morskab at gjøre, endog aandig Morskab, men hans store Øiemed er Fremstillingen af Menneskeheden. Dette er Aarsag til, at hans Hovedformaal stedse er mindre henvendt paa at lede Fabelen, men mere stiger ned i Hjerternes Dybde, og bringer det gedigne Guld, som han her med speidende Blik har opdaget, i den meest indtagende og tænkte Characteertegning. Hans Fremstilling er derhos plastisk. Konstneren forsvinder ganske i Værket, og i det vi aldeles henrives og fortrylles af hans Eiendommeligheder, troe vi, omgivne af en ny, men ikke fremmed Verdens Skikkelse, at føle en selvstændig, ophøiet og forædlet Tilværelse." (Leipziger Liter. Zeit. No. 92, April 1822.) Oversætteren heraf beder, uden at gjøre Jndsigelse imod denne Dom, sine Læsere, i det mindste ikke at overile sig i den endelige Dom, og at tage Tiden, den bedste Recensent, paa Raad med. Hvo erindrer sig ikke endnu den mageløse Opsigt, som i sin Tid August Lafontaine gjorde ved sine Romaner, Men hvor dybt sank ikke siden hans til Afguderie grændsende Forgudelse? Maaskee det engang ikke vil gaae Walter, Scott, med hele hans overordentlige Genie, et Haar bedre. Han har i Fortalen til een af sine nyeste Romaner ladet sig forlyde med, at en Digter maa arbeide medens Almeenbifaldets Jern er varmt; men det kommer kun an paa om hans Opfindelses og Phantasies Arm ikke imidlertid, ved den overdrevne Anstrængelse, bliver slap, og han selv, lig Lafontaine, sin egen Udskriver. Jøvrigt er man i Engelland selv endnu ikke enig om, hvorvidt de saakaldte Walter Scottske Romaner, er ene af ham, eller af flere Forfattere; thi paa Titelen af dem alle finder man hidtil kun Forfatteren af Waverly, og da denne ikke har nævnt sig, saa er Sagen endnu uafgjort. Mange mene, at det er i Forening med en yngre Broder, et Menneske af udmærket Genie, at Walter Scott udarbeider sine Romaner, og at hiin har gjort Reiser i Scotland, for at gjøre sig nøje bekjendt med Egnenes Beskaffenhed, Folkesagnene a. hvorved disse Romaner have faaet en saa høi Grad af Sandhed.