Berlingske Tidende, 1790-08-27
Brussel, den 8de August. Saasnart Congressen havde faaet de bedrøvelige Efterretninger fra sine Deputerte i Berlin og Haag, som sidst blev meldte, besluttede den ved en Skrivelse at meddele de forskiællige Provindsers Stænder samme. Dette var et meget slemt Arbeide, eftersom denne Meddelelse af Kongressen paa det tilforladeligste igiendrev den foregivne Forbindelse med fremmede Magter, hvorom endog Hovederne selv, som nu paa en gang skulde bebude det modsatte, saa ofte havde givet den Belgiske Nation Forsikring. Man ledsagede altsaa denne Bekiendtgiørelse, en sand Jereminde, med meget pathetiske Bebreidelser i Henseende til Nationens egen Lunkenhed og Feil; og da den menneskelige Biestand forsvandt: saa troede man, at maatte love Belgierne, at Gud skulde beskytte dem og deres Huse, naar de satte sin Tillid til ham og forsvarede hans Altere." Dette Brev lyder saaledes: Høimægtige Herrer, Vi sende Dem herved et Udtog af tvende Breve, som vi i Dag Morges have faaet fra Berlin og Haag. Vi haabede, at Krigen imellem Preussen og Ungarn vilde have betrygget vor Skiæbne, eller at Præliminarierne skulde have været Borgen derfor, men Forsynet har ikke villet give os Frihedens store Gode for en saa ringe Umage, og vi ere samme endnu ikke værdige. Vi sætte endnu ikke den vedbørlige Priis derpaa, og vi ville først erkiende dens Værdie, naar vi veed, hvad den har kostet os. Endnu klæber noget af hin Følesløshed ved os, i hvilken Despotismen holder Mennesket. Endnu beherskes vi af Kiærlighed til vore Privatmidler og egne Meninger. Hin ædle Tænkemaade, der ikke kiender noget andet Gode, end Statens, er endnu for høi for os Vii have endnu ikke det republikanske Hierte, endnu ikke den rette Kiærlighed for det almindelige og fra Staten uadskillelige Beste. Uhæld og Jmodsigelser opvække Nationerne; Krig, og Frygt for at tabe alt, lærer Folket, at der gives et Gode, der er vigtigt for alle, eftersom alle maae forsvare det, og det te er Tilfældet hos os. Kun af Roligheden ved vor fremspirende Frihed have de Uenigheder, som adskille os, deres Udspring; thi ved ethvert Ulykstref have vi seet, hvorledes alle Hænder og Hierter have forenet sig til et fælleds Forsaar. Og saaledes pleie Belgierne at tænke. Mættede, som Løven, sove de paa deres Lykke. Opbragte, reise de Manene i Veiret, forene Siæl og Hierte, og hævne sig som Helte. Mine Herrer, erindre Deres Medborgere om deres Dyder og Feil; erindre dem om deres Tieneste, som de have tilbudet, om Bevæggrundene hertil, og om de underfulde Seiervindinger, som vi have tilfægtet os, paa det at de maatte foren Mod og patriotisk Jver med Tillid til en Gud, der er retfærdig, de Undertryktes Hevner, og har saa øiensynlig beskyttet os, saa at de maatte øve sig i Vaaben og være færdige, at til Staten til Hielp, dersom det er sandt, hvilket vi dog ikke troe, at vi, overladte til os selv, maae ene og allene forsvare vor Sag. Den er retfærdig. Vi ville vise den hele Verden, at vi endnu ere Belgier, og at vi ikke forgiæves have sat vor Tillid til Gud. Forsvare vi hans Altere; Hvn vil beskytte vor Velfærd. Jøvrigt, mine Herrer, skulle vi give Dem Efterretning om de Forholdsregler, som vi have taget og agte at udføre. Vi ere fulde af Mod og Jver." - (Af de i ovenstaaende Skrivelse ommeldte tvende Breve, er det fra Kongressens Deputerte i Berlin bleven Læserne meddeelt i No. 68 af disse Tidender, og det fra Haag lyder saaledes: dette Øieblik ankom Coureren fra Reichenbach. Præliminarierne ere blevne undertegnede den 27de om Aftenen. Kong Leopold antager Engelands og Hollands Mediation for Porten og de Belgiske Provindser. Man vil ufortøvet aabne en Congres. Rusland har ingen Deel i disse Jndretninger. Baron von Lusyer paa Kongen af Preussens Vegne reist til Bucharest og derfra til Constantinopel." Haag, den 5te August 1790. van Lempool. Af disse tvende Breve vare falske Afskrivter udkomne iblant Publikum, hvilke Kongressen imodsagde, og føiede endnu dette til: "Da vi ere blevne underrettede om, at ildesindede Mennesker udsprede det Rygte, at Congressen staaer i Underhandling med det Wienske Hof om et Forliig; saa erklærer Kongressen dette for gandske urigtigt, og tvivler ikke paa, at alle Provindserne ville nu blive desto mere forenede med hinanden til Uafhængenhedens befæstelse, da samme ingen Forbindelse har med Fredspræliminarierne imellem fremmede Magter. Saaledes tænker Kongressen, som Provindserne have anfortroet Midlerne til Uafhængenhedens Styrke; og denne Tænkemaade er saa meget nødvendigere, som det ikke staaer i Congressens Magt, at føre Underhandlinger med nogen paa Unionens Friheds og Uafhængenheds Bekostning.