Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1847-10-02
Paa den sjællandske Jernbane begyndes i denne Maaned med den regulaire Godstransport; ogsaa Posterne ville nu blive befordrede paa Jernbanen. Jndtægten paa Kiel-Altona Banen har i Aug. Maaned været 1734 Rbd. pr. Dag for 13, eller 534 Rbd. pr. 4 Miil; Jndtægten af den roeskildske Bane var fra 1 Aug til 4 Sept. 565 Rbd. pr. Dag for 4 Miil. Odense. Det er naturligt, at den flensborgske Jernbane i denne Tid udgjør et betydeligt Æmne for Samtale her i Byen og Stiftet. J det Hele finder den udvalgte Kommittees Opfordring levende Deeltagelse; men det kan naturligviis ikke være Andet, end at der ogsaa forekomme besynderlige Meninger og Yttringer om en Sag, der endnu er vort Publikum saa fremmed. Man hører nu og da endog Saadanne, der villigen tegne sig for een eller et Par Actier, at yttre sig som om disse Penge blot vare et Offer paa Fædrelandets Alter, og som om de vare beredte paa at tabe den hele Sum; men saa paaskjønnelsesværdig deres Beredvillighed derved end bliver, er dog denne Betragtning af Sagen ingenlunde grundet. Jfølge Bekjendtgjørelse af 26 August 1847, der følger med de ny Lister, og det under 19 August 1844 kongl. konfirmerede Statut, der er Selskabets Grundlov, skal strax indbetales 5 pCt., og derpaa 20 pCt., naar Directionen anmoder derom, de øvrige 75 pCt. indkræves i Afdelinger paa ikke over 20 pCt., efter Fornødenhed. Naar de første 25 pCt. ere betalte, udstedes derfor et Jnterims=Aktiebeviis, der efter Jndbetaling af 40 pCt. ombyttes med een Actie paa Jhændehaver. Denne kan da sælges, og den, som tegner sig for Actien, er ikke forpligtet til at indbetale meere; hans hele Ret og Pligt gaaer over paa Actiens Jhændehaver. Saasnart 25 pCt. ere betalte, forrentes denne Sum tilligemed de senere Jndbetalinger med 4 pCt., saalænge Banen staaer under Bygning; og først paa den Dag, da hele Banestrækningen aabnes til Brug, giver denne Rente Plads for Andeel i det eventuelle Udbytte. Altsaa overtager den, som tegner sig for Actien, kun den Pligt, at svare indtil 80 Rbd., da Actiens hele Beløb er 200 Rbd.; de indbetalte Penge give ham samme Rente, som om han ellers udlaante dem, og vil han frigjøre sig for den videre Jndbetaling, saa kan han selv paa dette Punkt, naar han nødes til at afhænde sin Actie i Utide og under meget ugunstige Omstændigheder, dog sikkert udbringe den til en Priis, som meget vil formindske Tabet. Vedbliver han derimod som Akticeier, maa han være belavet paa i Løbet af et Par Aar endvidere at indbetale 120 Rbd. i passende Mellemrum og efter behørigt Varsel, hver Gang ikke over 40 Rbd.; han er da Eier af et Papir, hvis Egenskab som rentebærende først ophører, naar det er funderet paa en virkelig værdifuld Gjenstand, den fuldendte Bane, og hvis Værdi derefter vil beroe paa det Udbytte, denne vil give. Hvor stort dette Udbytte, altsaa enhver Acties Andeel, vil blive, kan naturligviis ikke med Vished siges, da det kommer an paa, hvor stærkt Banen benyttes, og hvor store Omkostninger den kræver. Begge Dele afhænge vistnok for en Deel af Omstændigheder, Menneskeer ikke kunne sikkert forudsee eller beregne; men saavidt man kan med Rimelighed skjønne, synes den i "Prospektus over den F. H. T. Jernbanes og i "Danne virket (see Følgebl. til Fyens Stiftsavis No. 212) forudsatte Sum ikke at være overdreven; og i ethvert Fald kunne Banens Modstandere ligesaalidt med Bestemthed paastaae, at den er det. De støtte sig især til den Jndvending, at Banens Jndtægt rimeligviis vil blive mindre end andre Jernbaners af samme Størrelse, fordi Varetransporten her maa blive Hovedsagen, og at Personbefordringen, som ellers overalt giver den største Jndtægt, ikke kan blive betydelig imellem Stæder som Flensborg, Husum og Tønning. Men man betænker ikke, at Banens Betydning ikke er den, at forbinde disse tre Stæder; det Væsentlige ved den er at aabne en ny Vei imellem Østersøen og Nordsøen, og det ikke en ny Vei, som letter og fremmer den hidtilværende Reisen og Godsforsending i disse Egne, men en Vei, som tillige er en ny Forbindelseslinie. At denne nye Vei vil blive valgt af en betydelig Deel af dem, der reise imellem Stæderne ved Østersøen og de vestlige Lande, er ikke nogen tom Jndbildning, men grundet derpaa, at den er den korteste, altsaa den hurtigste og billigste; thi man maa naturligviis forudsætte, at der med Banen sættes en regelmæssig og tilstrækkelig Dampskibsfart i Forbindelse. Da vil ogsaa det nye og kostbare Havneanlæg ved Husum faae en meget større Betydning, end hvis ingen Jernbane kommer istand. Er den flensborgske Bane saaledes den korteste Vei imellem den største Deel af Danmark, det sydlige og østlige Sverrig, det vestlige Rusland og det nordlige Preussen paa den ene Side, England, Vestfrankrig og Holland paa den anden Side, hvorfor skulde den da ikke kunne heldigen toppes med Jernbanerne, i det nordvestlige Tydskland, Den lange Søvei vil ikke skræmme Forretningsmænd. Dernæst kan det ogsaa ventes, at netop paa denne Bane vil Godsbefordringen blive af meget større Vigtighed, altsaa give et forholdsviis større Udbytte, end paa de fleste andre Sporveie. Befordringens Hurtighed og Billighed maa nødvendig drage Varerne til sig. Banens Vigtighed for Danmarks Handel og Agerbrug indrømme Alle, og dens Betydning i den haarde Strid, hvori det danske Væsen nu er stedet med Tydskerne, er ikke mindre indlysende. Danmarks Fremtid afhænger væsentlig af Forbindelsen med Slesvig; denne maa vi sikkre os ved alle lovlige Midler. Den klare Ret, de sikkre Garantier af fremmede Magter, de danske Slesvigeres Ønske at blive hos os, vort Ønske og Beslutning at leve og døe med dem, dette er vistnok stærke Baand imellem Kongeriget og Hertugdømmet; men vi have med Modstandere at gjøre, der oprøre de 40 Millioner Tydskere imod os, og Jngen kan vide, om ikke svære politiske Forviklinger i det afgjørende Øieblik ville berøve os Bistand af de Stormagter, der unde os vel. Paa os selv er det dog fornemlig, vi maa stole, svigte vi vor egen Sag, er det forgiæves at vente Frelsen fra Andre. Derfor maa det danske Folk være villigt til at anstrenge sig for at knytte Baandet imellem sig og sine slesvigske Brødre endnu fastere; men vi vide ikke noget Foretagende, hvorved dette nu kan skee bedre, end ved den slensborgske Jernbane. Denne Bane maa fremkalde mange og stærke Forbindelser imellem Kongeriget og Stæderne i Slesvig, navnlig Flensborg, hvis Villie at blive ved Danmark allerede nu væsentlig beroer paa Jndbyggernes Handelsforhold til Danske. Deres Jnteresse bliver det i høieste Grad, at ikke politiske Storme sønderrive disse Baand, og derved tilstoppe nogle af de Velstandskilder, Banen vil bringe til at flyde rigeligere; men af Byerne afhænger dog Landet forsaavidt, at den i Staden overveiende Jnteresse ogsaa maa blive den herskende i dens naturlige Opland. Hvad der gavner Kjøbmanden, gavner ogsaa Landmanden: de Baand, der holde hiin, kan denne ikke let unddrage sig. Men ogsaa middelbart vil Banen gavne Danmarks Sag, idet den vil give Slesvigs Hovedfærdsel en anden Retning, end hidtil. Nu gaaer Alt mod Syd; Hamborg drager Slesvigs Mennesker, Penge, Varer til sig, eller bestemmer dog deres Retning: og Hamborg tilfredsstiller igjen Slesvigs Fornødenheder. Hamborg er saaledes den store Magnet, der drager Hertugdømmet mod Syd, og det er denne materielle Jnteresse, der giver de separatistiske Bestræbelser en Deel af deres Betydning; stod ikke Hensyn til Fordelen i Baggrunden, vilde Jørerne for tydsk Nationalitet neppe formaae meget hos en Befolkning, hvis Væsen i sin Rod er dansk, og i sin nuværende Tilstand i det mindste halvdansk. - Men dersom Banen aabner en ny Vei af overveiende Vigtighed, ville umiddelbare Forbindelser med Østen og Vesten efterhaanden drage Fleerheden af Slesvigerne ud af Hamborgernes Hænder; stigende Velstand vil stille dem selvstændigere ligeoverfor disse, og Muligheden af at finde de fornødne Penge, ogsaa andensteds end i Hamborg, vil lidt efter lidt løsne Baandet mellem denne Stad og Slesvigs Kjøbmænd og Landmænd. Da skal det vise sig, at om begge Nationaliteter nyde lige Beskyttelse ovenfra, er i sig selv den danske den stærkeste i Slesvig. Til at ønske en Friggjørelse fra Hamborgs Aag have Hertugdømmerne just i denne Tid dobbelt Grund, da Hamborgerne virkeligen synes ved en utilgivelig Uordholdenhed at ville forstyrre andre Jernbaneanlæg i Slesvig og Holsten end dem, der gjøre disse umiddelbart afhængige af den store Handelstad. Det skandaløse Kunstgreb, at skrive sig for et betydeligt Antal Actier i den flensborgske, og i den glückstad heider Jernbane, og da forstyrre hele Planen, saavidt det staaer til dem, ved pludseligt og i Masse at træde tilbage, – et Kunstgreb, som i ethvert Fald indvikler hele Entreprisen i mislige Processer, udsætter Udførelsen og svækker Publikums Tillid til den, - dette Kunstareb har opvakt almindelig Uvillie i Danmark. Paa denne Maade har Man holdt den flensborgske Banes Skjæbne, i Uvished næsten indtil det sidste Øieblik, det er da naturligt, at Flensborgerne, skuffede af Tydskernes smukke Løfter, vende sig til deres danske Brødre og Bistand i et Foretagende, der lover fælleds Fordeel og i mere end een Henseende maa være os Danske af største Vigtighed. Lad os da vise dem, at vi ikke ville svigte dem i en Sag, hvor de baade have den danske Nationalitets og den danske Handels Fordele paa deres Side; lad os benytte vore Modstanderes Misgreb til at slutte dem, de støde fra sig, endnu fastere til os. Men det gjælder Øieblikket; det gjælder en almindelig Bevægelse for Sagen.