Norske Intelligenssedler, 1764-08-15
ConterNor JntelligerNo. No. 3. Onsdagen den 15. Augusti 1764. Fortsættelsen af den udi foregaaende Nummer begyndte Fortællelse. Araspes anhørte denne Beslutning med Fornøyelse; men han befrygtede allerne en ny Ulykke for Prindsen. Han aabenbarede ham derfor oprigtig hvem han var; fortalte ham Oraklets Svar, Kongens Grumhed, hans Redning, og hvorledes hans Fader, da han vilde hævne sig paa Marbas, blev tagen til Fange og maatte overlade sin Overvindere Herskabet Tulien. Han viiste ham Kiendetegnet paa den høiere Arm, hvilken man alletider ved Fødselen indprægede Prindserne av det Garamantiske Huus, hvorav alletider Marbas kunde blive overbeviist om, at, uagtet hans udøvede Grumhed, Hispal endnu var i Live. Denne uformodentlige Opdagelse forvirrede Palis. Gilhøn betiente sig af hans Tilstand, og sagde: "Herefter staaer din Skjebne i din egen Haand. Dog erindre dig det Løvte hvortil du forpligtede dig, da du for nogle Uger siden var med mig i Berenice" - Jeg vil gaae hen", svarede Palis, og bringe min Morfader formedelst Dyd og Tapperhed til at elske mig som Balis, omskiønt han haver mig som Hispal! Med denne Beslutning begav han sig til Leien, og biede der paa det lykkelige Øjeblik, som var bestemt til, at lægge for Dagen, hvad for en Siæl der boede i Palis Legeme, Han segtede i Begyndelsen ikkun som en gemeen Soldat; dog indfandt sig snart en Leilighed, hvorved Palis bedre kunde vise sit Helte Mod. Den Anfører, under hvilken han stod, havde vovet sig for dybt ind iblandt Fienderne. Han faldt. Dette bragte Garamanterne i Uorden. De begyndte at søge sin Sikkerhed i Flugten. Palis forbittredes da han saae sit Fædrenelands Beskyttere, saa lidet behiertede. Han trængte sig hidsig og behiertet frem af den Rad hvori han stod, anraabte og opmuntrede sine Kammerater til at sælge Fienden Seieren det dyreste mueligt. Guderne gave hans Ord Eftertryk, og Folket raabte eenstemmig: "Føer os an vi ville følge Paa disse Ord, bragte Balis Folkene igien strax i Orden, og de slog Fienden af Marken, ved den behiertede Anførsel. Rygtet om denne ubekiendte Helt udbreedede sig snart til Kongen. Han vilde see ham, og Araspes forestillede selv Palis for ham. Saasnart Marbas fik den unge Helt at see, maatte han strax overgive sig til de naturlige Følelser. Han omfavnede ham, og kaldte ham mange Gange under Taknemmeligheds Skin, sin Søn. Endelig spurgte han ham om hans Fædreneland og Herkomst. Araspes skiælvede ved at høre dette Spørsmaal, men Palis, som endnu meere vilde giøre sig fortient hos Kongen, holdt det ikke for raadeligt endnu saa snart at give sig tilkiende. Han svarede Kongen, at han ikke sikkert vidste nogen af Deelene: En Lybier havde opdraget ham, og bestandig opmuntret ham til selv at forherlige sin Jhukommelse Da han nu havde hørt at der var Krig i dette Rige, saa havde han grebet denne Leilighed til at giøre sig fortient. Dog, lagde han til, Du har, o Konge, meere at takke din Sags Ret end mig, for dine Vaabens herlige Seyer. Omendskiønt at Marbas blev noget Tvivlraadig da han ikke kunde erfare Balis Herkomst, saa bekræftede han ham dog i den Værdighed, som Krigs=Hæren, paa Grund af hans viiste Tapperhed, havde seet ham dygtig til, Palis bragte og denne Krig lykkelig inden et halvt Aars Forløb til Ende. Men aldrig saasnart var denne bielagt førend Tulierne, vovede en nye Opstand. Disse ulykkelige Folk søgte ikke andet, end at befrie deres fangne Første, og at hævne deres Prindses, Hispals, formeente voldsomme Død. De havde allerede tre Gange, av Kiærlighed til deres Første, opreist sig mod Marbas; men aldrig var de saa forskrækkelige, som nu Deres Bunds-Forvandte Tingitanerne spillede nu et med dem. J disse Omstændigheder, kastede den fortørnede Konge sine Øjne paa Palis; han skulde tugte dem. Men hvad kunde være ham smerteligere, end at see sig nødt til, at føre Vaaben, imod et Folk, som antog sig hans Faders Ulykke, og søgte at hævne hans formeente Død, Jmidlertid reiste han dog imod dem; men i stæden for at levere dem er blodigt Slag, saa udvirkede han imod al Formodning en Freed. Herover blev Tingitanerne vreede og vilde ødelægge Tulien selv. Men Balisrykkede med sin Hær ind i Tingitanien, borttog nogle Stæder, og tvingede Tingitanerne at vende tilbage for at forsvare sit eget Land. Efter nogle Nederlage bad de om Freed, hvilken ogsaa under sær fordeelagtige Betingelser for Garamanterne blev indgaaet. Fortsættelsen følger: