Den Vest-Sjællandske Avis, 1817-05-13
Der meldes fra Stockholm at General-Auditeur Turdfiall er kommen der tilbage fra sin Undersøgelses Reise paa Øen Gulland, foruden Lægen Bergelin er ogsaa en Magister Jhre stærkt anklaget for at have forfattet et ved den Anledning afsiunget Leiligheds Digt. En gammel afskediget Lieutenant Lindsfelt i Østgothland er arresteret og sat under Tiltale, fordi han har giort sig skyldig i strafværdige Trudsler mod en ophøiet Person. Giæstgiveren, Lindbom kan ikke bevise sin Angivelse og vil nu fragaae den; men man har Vidne paa ham. – Der skrives fra Nederelven under 16de April, at KeiserAlerander, som staaer i en venskabelig Brevverling. med Kronprindsen, skal i Anledning af disse Begivenheder have bevidnet ham sin Deeltagelse og lovet ham sin Understøttelse. Det russiske Hof søger at bielægge alle Misforstaaelser imellem Sverrig og Frankerige, og det svenske Hof skal igien søge at overtale Porten til at indvilge Ruslands Fordringer paa sin Skibsfarts Begunstigelse paa det sorte Hav og i alle tyrkiske Havne, hvortil hiin dog endnu ikke har været at overtale. Folkemængden. Jordens Folkemængde stiger bestandigen; Skaberen, har saaledes indrettet den menneskelige Natur, at de Fødtes Antal i Almindelighed overgaaer de Dødes. Hensigten af denne Jndretning er tydelig; thi da Menneskene ere satte her paa Jorden for at lære at øve og bruge deres Fornuft, og da de især skulle øve den paa at dyrke Jorden og at frembringe af dens Skiød og forarbeide de Ting, som de trænge til, saa er deres Natur indrettet saaledes, at deres Antal skal formeres ligesom de lære at benytte Jorden bedre, vare alle de Mennester skabte paa eengang, som Jorden kunde ernære, saa maatte den enten frembringe alt hvad de behøde uden at det kostede dem Umage, og saa lærte de ikke at bruge deres Fornuft, eller de maatte omkomme af Mangel. Folkemængden maae derfore tage til paa Jorden, ligesom Menneskestægtens Fornuft tiltager. – Men Folkemængden tager ikke ligestærkt til i alle Lande; Forskielligheden heri beroer paa hvert Lands forskiellige Beskaffenhed med Hensyn til dets Sundhed, Statsbestyrelse, Magt og saa videre. En almindelig Regel er det, at ligesom et Land bliver stærkere befolket, saaledes aftager Folkemængdens aarlige Formerelse; thi saa bliver det vanskeligere at finde sit Udkomme og Ægteskaberne blive derved sieldnere. Men kunde der ikke blive for mange Mennesker til, og bør man ikke i Tiden tænke paa at standse den alt for stærke Folkeformerelse? der gives de, som have paastaaet dette; Englænderen Malthus har skrevet en Bog i to Bind derom, og Secretair Tryde udgav i Fior et Skrift for at bevise, at der allerede her i Danmark ere for mange Mennesker. Men saalænge den største Deel af Jorden endnu er øde og udyrket, saa kan der ikke være nogen Grund til at frygte for at der skulle blive formange Mennesker paa Jorden. – Men hvormange Mennesker kunne vel leve paa Jorden, Det faste Land af dens Overslade udgjør noget over 3 Millioner Qvadrat Mile; antaget at der paa enhver QvadratMiil, den frugtbare Deel af Jorden regnet sammen med den ufrugtbare, kan i det Hele boe 1000 Mennesker, saa kan man formode, at der kunne omtrent boe 3000 Millioner Mennesker paa Jorden; da dernu bereques, at der boe omtrent 700 Millioner paa Jorden, saa kan Jordens Befolkning omtrent blive fire Gange saa stor som den nu er. – Men, hvor lang Tid kan det efter Rimelighed vare, inden Jorden opnaaer sin størst mulige Befolkning, Vil man f. Ex. efter Danmarks Exempel antage, at hver Million Menneskeer formerer sig i det Hele mod 10000 Mennesker aarlig, saa vilde hele Jordens Folkemængde stige over 7 Millioner aarlig, som i 300 Aar, da Folkemængden altid maatte tilvoxe i en stærkere Grad, vilde udgjøre de manglende 300 Millioner; men Krige, Sygdomme og flere Aarsager kunne tilveiebringe heri mange Standsninger. Betragtningen er ikke uinteresfant; thi det er rimeligt, at naar Jorden har opnaaet sin mueligst største Folkemængde, saa har den som Himmellegeme tillige opnaaet sin Bestemmelse, og at den saa vil komme til at undergaae en nye Catastrophe, saa at man kunde derefter være i Stand til at udregne, naar Jorden skal forgaae, dersom man kunde udregne naar der kan blive saamange Mennesker til, som den kan ernære; hvormed da Menneskeslægten ligesom alting, iler saa meget stærkere til sin Undergang, som den stræber frem til at naae sin største Høide. (Fortsættes)