Corsaren, 1842-02-05
Cancelliraaden som Digter. "Dagen" for den 5te Januar indeholdt blandt de udenlandske Artikler et lidet, høist mærkeligt Stykke under Overskriften Ruslands. Den overfladiske Betragter i "Fædrelandet" Nr. 751 finder, at det grændser stærkt til Nonsens; men en grundigere Kritik seer deri et indholdsrigt lyrisk Digt, hvori et dybt sønderknust Gemyt udtaler sin Fortvivlelse i en findrig Allegori. Vi ville søge at bevise denne Paastand, idet vi først vise, hvad der rimeligviis har givet Anledning til dette Digt, og dernæst gjennemgaae de vigtigste Puncter deri. - Hr. Cancelliraad Fribert sad Tirsdagen d. 4de Jan. beskjæftiget med Redactionsforretninger. Han havde allerede faaet oversat alle de Nyheder i de fremmede Blade, som ikke vare værd at oversætte; det, der duede Noget, turde han ikke tage med; thi han kjendte Censor. Endnu havde han kun fyldt det første Blad, endnu kun Halvdelen af den store "Dag", og han begreb ikke, at man ligegodt kan bruge "Dagens" Papir, enten det er bestrevet eller ei. Hvor skulde han hente en ny Ladning Fyldekalk? Der var ingen nye Hoffester eller Rangophøielser eller Ordener eller Uordener at forsvare, - han havde udtømt Alting. Han begyndte at polemisere mod "Fædrelandet", men det gik endnu slettere, end det pleier. Da blev Cancelliraaden fortvivlet; for første Gang følte han det Trykkende i at være servil Redacteur og især Redacteur af Dagens, og hans Fortvivlelse gav sig Luft i nærværende Allegori, som han, for ikke at vække Vedkommendes Mishag, tilføiede i Form af en uskyldig historisk geographist Notits. Overskriften: "Fra den russiske Grændse" antyder strax Forfatterens Stilling som Redacteur af "Dagen". Hans politiske Anskuelser ligge lige paa Grændsen af Rusland. Nu sammenligner han sig og hele Partiet med dem, der ere forviste til Siberien, og omtaler som særdeles sørgelig "deres Lod, som ere dømte til Arbeide i de siberiske Bjergværker" ɔː de, der ikke engang see Dagens Lys, der ikke engang ere blevne deelagtige i den Oplysning, der udtaler sig gjennem "Dagen". Det maa være et grueligt Mørke. Af de andre Jndbyggere ere der Nogle, der nedsætte sig frivilligt som Jouralister, "og Regjeringen seer meget gjerne, at saadanne Jndivider nedsætte sig der" (Sce Hollard-Nielsen, Faber, Fribert, Rostock o. s. v.). "Paa denne Maade er der rundtom i Landet stiftet et stort Antal Establissementer." - (Dagen, Frihedstræet, Dannebroge, Adresseavisen o. s. v.). "De siberiske Bjørne ere meget farlige. for de enkeltliggende Gaarde, og Jagten paa disse er en Hovedbeskjæftigelse for Fangerne" ɔː Disse Establissementer eller Gaarde ere dog tun enkeltstaaende og have derfor nok at bestille med at forsvare sig mod Liberalisterne. Disse kalder han "Biørne", fordi de brumme meget, men dog ogsaa, som Erfaring viser, kunne lære at dandse - efter Piben og med Piben. Nu skildrer Forfatteren sin Fortvivlelse med stærke Træk. "Paa en Flugt fra disses (Fangernes) Side ud af den uendelige Ørken er ikke at tænke, og Forviste af de meest forskjellige Nationer (Kjøbenhavnere, Fynboere, Slesvigere) vente paa den Dag, der skal tilbagegive dem til deres elskede Hjem." - Ja, Hr. Cancelliraad! hvad vilde De ogsaai "Dagens" Contoir? hvorfor blev De ikke i Deres eget? "Mange ere saa ulykkelige at opleve den" (Befrielsesdagen). Et i plychologisk Henseende høist mærkværdigt Sted! Skjøndt Forfatteren føler Trykket i sine Lænker, saa erkjender han dog, at han ikke kan undvære dem; han gyser for, at den Censurens Sol skal gaae ned for ham, som han ikke kan leve foruden. "Men Mange bukke under for Fortvivlelsen, Græmmelsen og det uvante Clima, ifald de ikke ere forviste paa Livstid eller paa anden Naade bestemte til at ende deres Dage der." - Her dukker Ultraservilismen op igjen. Jfølge den gamle Forestilling og Regjeringen som Jordens Gud tilskriver han den Magt til at forlænge Livet. Stedet maa nemlig forstaaes saaledes: Mange vilde døe under Aagets Vægt, men det kommer dog an paa, om Regjeringen ikke har forviist dem paa Livstid (ɔː bestemt, at de stulle leve et ligesaa langt Liv i Trældom, som de ellers vilde have levet i Frihed) eller bestemt dem til at ende deres Dage der paa anden Maade (ɔː ikke af Græmmelse, men f. Ex. af Typhus). Denne Phrase smager dog vel stærkt af Siberien og "Dagen"! Nu kommer han til specielt at omtale sig selv. "Allerulykkeligst ere dog de Forviste, som ikke kunne underholde sig selv, men ere nødsagede til at modtage Regjeringens Understøttelse. (Her faae vi da endelig hans egen Tilstaaelse paa Prent). "Saadanne Fanger skulle have en Copet daglig til Kosten" - Ja, men saa faae de nok mange Copeker til Brænde og Huusleie og Klæder o. s. v. "Men Udbetalingen skeer meget uregelmæssigt, urigtigt og med Mellemrum af flere Maaneder." Det er virkelig en temmelig nærgaaende beskyldning mod Regjeringen, som vi aldrig have hørt udtale før. "Og selv da kun bag ud." Dette er et grumme vanskeligt Sted. Den eneste Udvei, der synes at frembyde sig, er, at Cancelliraaden i sin Jvrighed har sat "kun" istedetfor "tillige". Meningen bliver altsaa: Jkke nok, at vi faae vor Betaling i urette Tid, men vi faae tillige Betalingen "bagud" ɔː paa Bagen. Vi blive behandlede som Skoledrenge, der faae Riis, naar de strive daarlige Stile. "Hvorfor disse Forvifte nyde mindre Frihed". Følger ligefrem af det Foregaaende.