Den Vest-Sjællandske Avis, 1830-10-09
At Procuratorerne havde deres Skranke med Bord &c., afsondret fra det egentlige Rets bord, og bleve paalagte, om der end ikke for dem som for Høiesterets Advocaterne var nogen reglementeret Dragt, at de dog kun maatte fremtræde for Retten i sorte Klæder. Dette vilde i vore Dage, da denne Farve er den almindelig brugelige ikke heller for dem være synderlig geneant. 4. At en Skranke var indrettet for de Personer der kun kom i Retten for at høre hvad der passerede, uden at have nogen egentlig Forretning eller noget umiddelbar med Retten at giøre, og som kunde være afsondret fra den egentlige Plads hvor Parter og Vidner opholde sig. c. Det er vist nok at til at være Retsvidne og som saadan at erfare hvad der i dets Overværelse passerer, kun udfordres nogenlunde skarpe Sandser, – altsaa kan der, stricte juris, ikke udfordres mere hos en Stokkemand eller et Retsvidne, end hvad hans physiske Egenskaber anbelanger. Men uagtet disse saaledes udisputeerligt ere nødvendige Egenskaber ved en saadan Person, vilde det dog vist eiheller bidrage lidet til Rettens Høitidelighed, om disse Folk vare anseete og hæderlige Mænd, der i alt Fald dog for endeel kunde bedømme noget af hvad der vedkom Sagens Gang, især hvor de, der saa vidt jeg veed er almindelig Praxis, tilkaldes som Meddomsmænd i Livs- og Æressager. Disse vilde da ogsaa kunde indfinde dem i Retten i passende og anstændige Klæder, og ikke som ofte nu er Tilfældet, lasede og smudsige, med Tøfler eller Træskoe, da det almindeligviis ere fattige Haandværkere, der leies dertil af vedkommende Districter eller Borgere, og indfinde sig i Retten som de forlade deres Værksteder, eller Arbeide. Disse burde da ogsaa anvises et pas fende Sted ved eller inden for Skrankerne, hvor de, ligesaavel som Rettens øvrige Personale, havde at opholde sig indtil Retten hævedes. Disse Punkter beder jeg imidlertid blot betragtede som Udkast og for at pege hen paa hvad egentlig min Mening er, da det ligger uden for denne tille Afhandlings Bestemmelse og Natur at fremstille en fuldstændig Construction for et Rets locale, eller at bestemme Costumet for dets Personale; men kun at vise hvad jeg efter min individuelle Mening troer der kunde bidrage til Rettens høitideligere Pleie, og som en Følge deraf efter mine forhen opstillede Grunde - og faa bidrage til at ethvert Jndivid med mere Alvor og Eftertanke skreed til Eeds Aflæggelse. B. Maaden hvorpaa selve Eden aflægges. Lovens 1ste Bogs 13de Capitel 8de Artikel, indeholder Maaden hvorpaa Eden bliver at aflægge Og endskiøndt Capitelet efter sin Plads i Lovbogen kun egentlig foreskriver Omgangen ved Vidners Afhørelse, er det dog den samme Methode, der bliver anvendt, hvor Parters Eed aflægges. Jmidlertie har den senere Praxis i det mindste ved flere Retter næsten gandske fortrængt Specialia af denne Artikel, der, hvor det ei udtrykkelig af en af Parterne i civile Sager paastaaes at den i sin hele Udstrækning skal sættes i Udøvelse, som oftest indskrænkes dertil at Dommeren fremkalder vedkommende Comparent for Skranken, lader ham række sine Fingre i Veiret, og derefter blot aflægge selve Eden, uden nogen videre foreløbig Forklaring over Eden eller anden religiøs Præperation. Enkelte Steder indskrænker dette sig endog blot til disse af deres Sammenhæng udrevne Ord. Saasandt hielpe mig Gud og hans hellige Ord." Saa vist som det er, at dette for den oplyste Christen, der, med rene fra al Sandseligt abstraherede Begreber, fremtræder for sin Skaber, er og maae dette være aldeles tilstrækkeligt, saavist er det ogsaa, at man ikke bør forudsætte denne Egenskab hos ethvert Jndivid der i den Hensigt at aflægge Eed fremtræder for Retten. Havde Lovconcipisten forudsat dette, havde 1138, saavel som Forklaringen eller om man hellere vil Formanningen indført bag i Lovbogen, kunnet være udelukkede. Og at hele Nationen for Tiden skulde staae paa den Grad af Kultur, fremfor de Lovbogen blev udgivet, at disse Bestemmelser nu vare overflødige, tør man vist ei ligefrem antage. Hvad jeg imidlertid troer der især for en Deel har bidraget til den for Tiden mange Steder herskende Praxis i ovenanførte Henseende, er, uden at jeg derfor vil tiltroe Tidsaanden nogen Aftagelse i Agtelse for det virkelig hellige, vist deels det for Dommeren kun lidet underholdende ved den lange Eedsforklarings Oplæsning for hver enkelt eller de flere til denne Hensigt paa engang mødende Comparentere, og deels det tidspildende der muelig kunne forekomme ham at være ved denne Handling. Der har derfor deels af disse og deels af andre Grunde, af flere været tænkt paa en anden og kortere Eedsformular, blandt andre af Justitsraad Jørgensen, Wiborg i 1806, men saavidt jeg veed er Forslaget hidtil forkastet, uagtet flere af vore lærde Jurister og in specie Conferenceraad Brorson i hans Lovfortolkning har antaget, at Eedsformularen eller Forklaring er i høi Grad mangelsul- og upassende. Det kunde maaskee ogsaa have sine skadelige Følger, saavelsom de fleste andre Omarbeidelser til modernere Former af bibelske eller religiøse Sager, saalænge de sædvanlige med Modermælken indsugede Fordomme endnu, uagtet Almuens høiere Standpunct af Kultur, ere herskende hos den. Jmidlertid kan det heller ikke nægtes, at det virkelig vilde være trættende for Dommeren i vidtløftige Vidneførringer, hvor der vare mange Vidner at afbøre, og medtage meget Tid, om han for hvert fremkaldende Vidne skulle oplæse hele Eedsformularen, men da jeg antager, at naar Eedsforklaringen blev paa engang oplæst for samtlige Vidner, med, passende Alvor og Solennitet, i Forbindelse med den Dommeren befalede Tale om den borgerlige Straf for falsk Eed, vilde Hensigten for en Deel opnaaes og ikke megen Tid derved tabes fra de øvrige tinglige Forretninger. Jeg troer derfor, at naar Dommeren i denne Henseende stricte fulgte Lovens Bogstav enten der blev stiltiende eller udtrykkelig renonceret derpaa og enten Comparenten for længere eller fortere Tid siden havde hørt Eedsformularen oplæse, vilde det utvivlsomt ogsaa bidrage til Jndividets alvorligere og religiøsere Stemning ved Edens Aflæggelse, og bevirke at han nøiere overtænkte hvad han havde at forklare og beedige. (Forts.)