Københavns Adresseavis, 1779-06-08
(Af Altonaischer nener gelehrter Mercur.)Der findes vel neppe en Landhuusholdere, som ikke har erfaret den Uleylighed, at hans Enge undertiden staae under Vand, især naar Græsset slaaes anden Gang. Lader man ved saadanne Tilfælde bære Græsset. ved Folk paa det tørre, saa er dette Arbeyde for kostbart og for langvarigt, og desuden skadeligt for de Bærendes Helbred. Ved at kiøre Græsset bort med en Vogn, er den Vanskelighed, at Hiulene gierne skiere saa dybt ind i den bløde Jord, at Vognen ikke kan komme afsted. Det verste derved er, at Engene herved meget fordærves, især da man aldrig kan tage samme Vey anden Gang, som man har kiørt engang. Jeg vil i dette Tilfælde recommendere et meget simpelt Mid deel, som jeg selv har proberet: Man tager en liden Slæde, som omtrent er 6 Fod lang, og af samme Art, som Bønderne gemeenlig bruge og Vinteren, naar de ikke have for stort Læs. Undervognen af saadan en sædvanlig Bondeslæde kan, naar den ikkun er stærk, best bruges til at kiøre Græsset fra saadanne Steder, som staae under Vand; men da Bommene vilde ligesaavel skiere ind i Jorden som Hiul, og en Slæde følgelig vilde endnu vanskeligere kunde faaes afsted end en Vogn, saa kommer man heri paa følgende Maade til Hielp Man slaaer for ved den forreste Skammel en stærk Lægte paa begge Bommene, som rager frem ved hver Ende omtrent 8 til 10 Tommer, derpaa skyder man bag fra Gran=Planker, som maa være 8 til 9 Fod lange, og 1 1/2 Tommer tykke, under den forreste Skamme, saavidt frem, at de komme til at ligge paa Lægten, der foruden lægges saadan en Planke paa enhver af de to Ender af Lægten, der rage frem. For at hindre, at Plankerne ikke forrykkes, maa de foran slaaes fast paa Lægten, og bag til holdes sammen ved en Liste eller Lægte, at de hverken kan gaae til Side eller tilbage. Disse Planker bære Slæden over Jorden; de trykke vel Engene plat, men hindre, at Bommene ikke kan skiere dybt ind, og naar to læsser paa og en Karl kiører Slæden med 2 Heste for, saa kan de bestille meere om Dagen, end naar man lod 16 til 20 Menneskeer bære Græsset. bort. Vil man indrette 2 Slæder til dette Brug, at man kan læsse paa den ene, naar den anden kiører bort, saa vinder man næsten den halve Tid; men dette behøves ikkun, naar man har en lang Vey at kiøre, førend man kommer paa det tørre. At forhindre at Melken ikke bliver blaa(Af det hannoverske Magazin.) Jeg har i adskillige Aar efter hverandre været plaget med denne Uleilighed, og alt hvad jeg brugte derimod var gandske forgiæves. Tilsidst besluttede jeg paa det nøyeste at undersøge Aarsagen, for siden at kunde anvende de rette Midler. Det første hvor jeg tænkte paa, vare Melke=Karrene, men disse vare fuldkommen, reene, og da der fandtes ligesaa mange blaa Plætter, paa den Melk, som stod i Glas=Kar, hvilke af alle kan holdes meest reene, saa var det afgjort, at Karrene er kunde være Aarsag hertil. Det faldt mig herpaa ind, om Aarsagen kunde maaskee findes i Melken selv, og komme af Foderets eller visse Urters Beskaffenhed, men mit Qvæg var frisk og Foderet det samme som forhen, da Melken ey blev blaa. Hertil kom, at Faare= og Giede=Melken, som var i samme Kielder, ligeledes blev blaa, da dog disse Creature ey havde faaet det samme Foder som Hornqvæget. Jeg gik altsaa videre i min Undersøgelse, og saae, at paa nogle Melke=Bøtter ikkun vare faa og smaa Plætter, paa andre derimod saa mange og store at næsten den heele Overflade var bedækket dermed. Ved hine lagttog jeg, at nogle ikkun vare oven paa den herved gemeenlig ikkun tynde Fløde, men at andre derimod gik igiennem samme; de store Plætter derimod gik ey allene igiennem Floden, men den blaa Farve kunde ogsaa sees i Melken selv. Heraf, sluttede jeg, at Aarsagen kom uden fra, og at den fandtes i Luften eller Dunsten i Melke=Kielderen. At lade Vinden frit trække i Kielderen, var et Middel, som jeg allerede forgiæves havde forsøgt, jeg maatte altsaa være betænkt paa noget andet. Det faldt mig ind, at Jlden renser Luften, og fortærer de usunde Dunster, jeg lod derfor i nogle Timer brænde en Jld af tørt BøgeBrænde, Gran og Høvlespaaner i to store Kiedeler i Kielderen, hvorved tillige alle Vinduer og Døre bleve aabnede. Udfaldet var som jeg ønskede det, og siden den Tid er Melken aldrig bleven blaa i denne Kielder. Bøn. Løn.