Den Vest-Sjællandske Avis, 1830-04-06
(Af Bulletin de la Socicte de Geographie.) Af et Brev fra Captain Peytier. Corinth den 29de Januar 1828. Ujenheden af Jordbunden ved Corinth og nogle gamle Ruiner, som skulle skaanes, hindrede mig fra at udføre det Arbeide, som Præsidenten havde overdraget mig, og som bestod i at bortrydde Gruset af Staden, opbygge nye Huse, og at anlægge smukke Pladse og Gader i lige Linier. Jeg anlægger derimod en Plads omkring 7 Søiler af et gammelt Tempel, som nogle Reisende holde for at være Neptuns; men hvilket dog ikke er afgjort. Denne Plads bliver en fuldkommen Qvadrat, hver Side paa 90 Metre (en Metre er omtrent 1 1/2 Al.) og Gaderne gjor jeg i Giennemsnit 10 Metre brede. - Jeg kan see herfra Helicon og Parnas, hvis Toppe ere bedækkede med Snee, og fra Acrocorinth (Stadens Fæstning) kan man see Castellet i Athen; med min Kikkert kan jeg ganske tydelig skielne Søilerne i Parthenon, (det gamle Minerva-Tempel i Acropolis, som dette Castel kaldes). Biergene paa Morea ere langt høiere end jeg har troet, og man almindelig holder dem for at være. Efter de Undersøgelser, som jeg har foretaget, er Bierget Talgetus i Laconien ved Mistra, en Bye, som ligger nær ved det gamle Sparta, det høieste Punkt. - Jeg har, siger Hr. Peytier i et andet Brev, fuldendet Planen over Ruinerne af Corinth og er nu beskjæftiget med at afstikke Gaderne, herpaa vil jeg anstille astronomiske Observationer og opmaale Terrainet omkring Staden. Tagene paa Husene her i Egnen, ere anderledes byggede end hos os, for det meste findes der ingen Skorstene i dem og Rogen gaaer ud imellem aabne Rum imellem Tagsteenene. - J Husene paa Landet seer man smaae Bagerovne, hvori det Brød bliver bagt, som Familien dagligen bruger, men dette Brød er kun et Slags Kage, som bliver tilberedet af Maismeel. J et Huus er der ofte kun et eneste Værelse og midt i det staaer Bagerovnen; men ofte bruger man den ikke, og Kagen bliver lagt under Aske, som lægges foran Ovnen. Jeg har smagt disse Kager, de ere ikke slette, men dog temmelig ufordøi lige, fordi de ikke ere bagte nok. To store Træekister bruges til at gjemme Kornvarene i, undertiden ere Kisterne af Leer, og ligne da temmelig store Leerkrukker. Dørren, som man gaaer ind af, er kun to Alen høi, og Lyset gaaer igiennem een eller to smaae Vinduer. Det reenligste Sted i Huset er Familiens Sengested, som sædvanligen er anbragt paa begge Sider af Jldstedet. Over Sengen ligger et Stykke uldent Tøi, og hos velhavende Folk et Toppe. Grækerne bære bestandig en grov Kappe med en Hætte bag i. J denne krybe de ind ligesom Soldaten i sit Skilderhuus, og saaledes indsvøbte lægge de sig ned til at sove. Fruentimmerne klæde sig ikke heller af og alle ligge i samme Stue. Man finder i Almindelighed kun faa Meubler, og seer man endog hos nogle faa Familier en liden Kiste, saa er den dog neppe saa sion som en af vore mindste Reisekofferter. Alle Fremmede maae forbanses over at der i et Land, hvori der hersker saamegen Elendighed, ikke findes Røverbander, og at man kan reise med den største Sikkerhed. - Folket synes at være meget let at regiere. Den ringeste Politiebetient eller Soldaprygler Bønderne uden at disse sige et Ord dertil Det kommer mig for som at de stakkels Barbakki(saaledes kaldes de) blive ikke skaanede nok, de fortiente imidlertid en bedre Behandling; thi det er den almindelige Mening at de udgjøre den bedste Deel af det Græske Folk. Folket er saa uvidende og de Fornemme forholdsviis ligesaa, at ingen Bonde, som bringer Levnetsmidler til Torvet, kan udregne naar han sælger et Æg for 5 Paras, hvormeget han da skal have for 15 Æg; jeg kiøbte nogle Gange af dem nogle Dusin Æg og Høns, men den stakkels Bonde, som sagde mig hvormeget hvert Æg og hver Høne kostede, kunde ikke sige hvormeget jeg havde at betale ham for 3 Dusin Æg og to Hous, og var nødsaget til at forlade sig paa min Redelighed. - Grækerne kalde hinanden Adelphoi (Brødre) ved hver Leilighed naar de tale sammen ligesom vi pleie at sige, min Ven. Soldaten kalder sin Officeer Adelphos, en Tiener sin Herre ofte ligesaadan og omvendt. Dette var nu meget smukt naar de ogsaa behandlede hinanden som Brødre; men det er ikke andet end tomme Ord. – Palicarerne eller de irregulaire Soldater bære sædvanligen 5 Vaaben, 2 Pistoler, som de bære i Beltet, en Battagan, en Sabel som ligner temmelig en Jagekniv, og som er bestemt til at stiære Hovedet af de Fanger, som de giøre i Krigen, en liden Dolk og en Flint uden Bajonet; og da de saaledes ikke ere forsynede med Vaaben, til at modstaae Kavalleriet, saa have de megen Frygt, for det. Man vil forundre sig over i Frankerige at høre om Mennesker, som paa denne Maade ere ganske tilpakkede med Vaaben, at slaaes med de tørre Næver; men Dueller ere her ikke i Brug; dog har jeg engang været Øienvidne til en Duel imellem en Græker og en Fransk Philhellen, hvori Grækeren tabte. J Begyndelsen troede man, at det vilde foraarsage Uroligheder imellem Grækerne; men det havde dog ingen videre Følger. - Palikarerne kunne klæde og væbne sig som de synes; undertiden kan man see en Soldat prægtigere klædt end hans Captain. De ere fornøiede naar de kun have smukke Vaaben. Selv Soldaterne bære Pistoler, hvis Løb duer ikke noget, men hvorpaa hele Skaftet ofte er af Sølv. Anførerne have Pistoler som koste over 1000 Franker. Alt hvad de eie bære de sædvanlig hos sig i deres Belte. Paa Marschen bestaaer deres hele Bagage i deres Kap. pe med Hætten paa Naar en Palikar tager sig eengang paa at sørge for sin Reenlighed, saa bestaaer det i at han hvert Halvaar eller undertiden noget oftere antænder en stor Jld, og da holder sin Fustanelle (et Slags Trøie) over Luerne, imedens at en anden banker den med en Stok, for at Jnsee terne kunne falde ud, hvilke man ogsaa kalde Palikarer. – J Staden Corinth har jeg opdaget en meget mærkværdig Antiqvitet, nemlig en Circus, som er udhugget i en Klippe, og som jeg ikke Climatet i troer er tilforn bleven bemærket.