Berlingske Tidende, 1833-11-01
Det af Gen. Dermoncourt om Hertuginden af Berrys Færd Vendeen udkomne, nyelig anmeldte, Skrift har allerede ophvet flere Udgaver og læses endnu med megen Jnteresse; thi et er aldeles upartiskt og indeholder mange nye Oplysninger sin en Dames Skjebne, hvis Æventyr have et saa høist roman, sisk Anstrøg, at man troer, at høre Sagn fra en længst for bunden Tid. Jndledningen til dette Skrift indeholder en histonisk Skize om Vendeens Stilling til det øvrige Frankrige, paa den Tid, da Hertuginden vovede sig ind i denne Provinds og udsatte sig for alle en Borgerkrigs Omskiftelser. Hele Vendeens særegne Stilling, dens gamle Bourbonske Fordomme, tilligemed de nye Eieres mod hinanden stridende Jnteresser; de conscriberede Soldaters liberale Sindelag; de udvidede Jnteresser, en Følge a den Handel og Manufactur=Driftighed, som fremvirkedes ved te Landeveje Napoleon anlagde; - Alt dette skildres her med stor Nøiagtighed og Apartiskhed. J Aaret 1794 var hele Landen itun beboet af Herrer og Tjenere, af adelige Godsejere og at Forpagtere, næsten alle Bourbonister. Men i Aaret 1832 vare Kjøberne af Nationalejendommen, de tilbagevendte Conscriberede, hele Handelstanden, - alle tilsammen en Revolution gunstige. "Jeg har - siger Forfatteren - i dette Skrift talet ligesaafiimodigen om mig selv som om andre. Fire og Fyretyve Tjenesteaar i Europa, Asien og Afrika, de Kjempeslag, i hvilke jeg har fægtet og mod hvilke de Slag, der i vore Dage leveres, ikkun ere Ubetydeligheder, havde indgydet mig en vis Foragt for Døden. Desuden var min Ungade under Restaurationen, den virksomme Andeel, som jeg tog i Sammensværgelsen i Belfort, hvor jeg nær var bleven henrettet, og den Beredvillighed, hvor ned jeg i Julimaaned 1830 tilbød den provisoriske Regjering min Tjeneste, et sikkert Underpant paa den Jver, med hvilken jeg vilde drage med Chouanerne. - Mod Vendeen - vedbliver Forfatteren - er enhver strategisk Beregning af militær Konst spildt i Særdeleshed ere saadanne Planer unyttige, der udkastes med Hensyn til Kamp paa aaben Mark. Den Hær, som man hver Dag venter at møde, forsvinder som Røgen. Er en vis Dag bestemt til et Slag, saa vorder med Daggryet, eller ogsaa omNatten ringet med Stormklokken i den til Samlingsplads bestemte Landsbye, og Landsbyerne i Nabolaget gjentage det givne Tegn. Bønderne forlade nu om Natten deres Boeliger, om Dagen Ploven, tage Geværet, fra hvilket de kun sjeldent skilles, paa Skulderen, fylde Beltet med Patroner, standse ved Kirken, for at holde en kort Bøn, og strømme da fra alle Kanter til den fælleds Samlingsplads, begeistrede af Tillid til Gud og deres Sags Retfærdighed. Derefter komme deres Anførere, for at underrette dem om Aarsagen til Sammenkaldelsen; er det dennes Hensigt, at en patriotisk Afdeling skal angribes, saa betegnes Veien, af hvilken den drager, og Timen, i hvilken den kommen forbi. Have nu Alle fattet de meddeelte Efterretninger, saa kundgiør Overbefalingsmanden dem Planen til Angrebet, og sluttet med de Ord: "Adspreder Eder nu, brave Karle!" Enhver enkelt gaaer nu bort, ikke ud af Rækken, men af Gruppen, begiver sig taus og forsigtig paa den betegnede Vei, inden føje Tid skjuler ethvert Træe, enhver Busk, paa begge Sider af Landeveien en Bonde, der med Geværet i Haanden, uden Bevægelse, næsten uden Aandedrag, ligger paa Luur som et vildt Dyr. - Jmidlertid rykker den patriotiske Afdeling, foruroeliget ved Tanken om en lønlig Fare, frem mod det snævre Pas, med sine Patrouiller foran, der uhindrede drage forbi, uden at see noget, men neppe er den efterfølgende Kolonne kommen midt i det snævre Pas imellem to Høie, hvor den ikke kan udbrede sig hverken til Høire eller Venstre, saa gives et Tegn ved den ene Ende, som gientages lang hele Bagholdlinien, og tilkjendegiver, at Enhver er paa sin Post; derefter lyder en menneskelig Stemme, Krigens og Dødens Varsel. Hvert Øjeblik knalder det bag enhver Busk, en Kugleregn fælder Soldaterne Rækkeviis til Jorden uden at disse blive den Fjende vaer, der dræber dem. Døde og Saarede ligge paa Veiene i Dynger; er Afdelingen ikke kommen aldeles i Uorden, saa samle Tropperne sig, for, Mand mod Mand, at kjempe med den Fjende, der overvandt dem, uden at vise sig, de bemægtige sig en Skraaning ligesom et Glacis og klavre opad Hækkene, ligesom af Volde; men Bønderne, der allerede havde Tid til at trække sig tilbage, fortsætte nu fra et andet Skjul deres morderiske Jld. Indtages ogsaa denne anden Hække med Storm, saa tilbyde ti, tyve, ja hundrede lignende Forskandsninger det blodtørstige Baghold efterhaanden Skjul af samme Beskaffenhed, thi hele Landet er, til sine Beboeres Beskyttelse og til deres Fienders Grav, allevegne gjennemskaaren paa een og samme Maade. - Det, som her er sagt, forklarer, hvorledes det var mueligt, at Conventet, som overvandt fjorten Armeer, der anførtes af Konger og Prindser, ikke kunde faae Bugt med Vendeen, der holdtes i bestandig Gjæring af nogle faa Bønder, og hvi Napoleon, der foreskrev hele Europa Love, ikke mægtede, at skaffe sine Befalinger Agtelse i tre af Frankriges Departements.