Berlingske Tidende, 1818-02-13
Hr. Henault, der i et Skrift har tilbudet sig at ville forsvare Hr. Scheffer, er ligeledes bleven draget for Correctionsstribunalet, J de Deputeredes Kammer vedbliver man endnu bestandig at afhandle om enkelte Artikler i Recruterings=Loven. Ved Forsamlingen den 26de Januar holdt Krigsministeren, Gouvion St. Cyr, en meget lang Tale til Forsvar for Lovudkastet, hvori det blandt andet hedder: "At danne en Fransk tienestegiørende og en Reserve=Armee, og saavel for Øieblikket som for Fremtiden at sikre denne dobbelte mig litaire Magt, det er Hensigten af det Dem forelagte Lovudkast. Den tvungne Recrutering, i Tilfælde af at den frivillige Jndskrivning ikke skulde være tilstrækkelig, Jndretningen af Compagnier af Legions Veteraner, de lovmæssige Grundsætninger for Befordringen - disse ere Midlerne dertil. Jeg venter at man ikke vil angribe Hensigten. Men ere Midlerne gode, eller ere de af Den foreslagne bedre? – Da Chartet ophævede Conscriptionen, har den visselig ikke forbudet Kongen at holde en Armee, eller Kamrene i Frankrigs Navn at give Kongen den. Men hvad var Conscriptionen andet end en Form for Recruteringen, Denne Form altsaa vilde Chartet ophæve; men ikke selve Recruteringen, uden hvilken ingen Armee kan existere. - Efter den Mening, som man vil finde i den 12te Artikel, vilde Frankrig finde Grunden til Elendighed og Afmagt i Chartet, hvori det er vant til at finde sin Held. Den frivillige Jndskrivning har aldrig været tilstrækkelig til at giøre Armeen Fuldtalelig, man maatte bestandig komme den til Hjælp med Milizen; men hvad var Milizen andet end en Jndretning, som kuns traf visse Klasser af Borgere, da Conscriptionen traf dem alle ligemeget?" &c. Efterat Ministeren havde søgt at bevise Nødvendigheden af at forene den tvungne Jndskrivning med den frivillige Opfordring, gik han over til det vigtige Spørgsmaal om den aarlige Afstemning. Han forkastede dette Forslag, som stridende altfor meget mod den Kongelige Magt, og som det der vilde tilvende Kamrenen Deel af Regieringen. "Angaaende Legions=Veteranerne, sagde han videre, saa opfylde de to vigtige Fordringer hos en Reserve=Armee, nemlig: ikke at foraarsage altfor store Udgifter, og hurtig at kunne stilles i Marken naar Faren truer. En saadan Reserve maa sove roelig Fædrenelandets Skiød, og hurtig kunne vaagne naar dettes Stemme lyder. Hvor kunde man finde en brugeligere og meere krigs vandt Reserve, end netop i disse gamle Soldater, som ere bedækkede med saa megen Hæder, og som Europa aldrig vil ophøre af beundre? Kongen vil ikke, at der i Frankrig skal være nogen Nationalkraft, som ikke tilhører ham, ikke nogen ædel Følelse, som han jo kunde tilegne sig. Vore Soldater have bødet meget; thi de have lidt meget: hvo kan da endnu træde frem og vise dem tilbage, De behøve ei at frygte, at det Offer, man fordrer af dem, er et Brud paa det dem givne Ord: de blive ikke bortrevne fra deres Levemaade: de Baand, som de nu have knyttet, blive ei sønderrevne de selv blive blot betegnede som Fædrenelandets første Forsvarere, og allene naar det kommer i Fare, skulle de vide, at det er dem, paa hvilke man forlader sig". Ministeren gik derpaa over til at tale om den Titel i Lovforslag get, som handler og Forfremmelserne ved Armeen. Faste Grundsætninger i Henseende til Befordringerne, siger har desangaaende, ere nu mere nødvendige end nogensinde før. Under Omstændigheder som de nærværende ville de være sieldne og vanskelige. I Krigstider haaber Soldaten og Officeren deres Forfremmelse ved Kaarden, og det er ikke saa nødvendigt, at man lærer dem denne; men i Fredstider, eller i mindre blodige Krige maa den tilsikres dem. Naar de ikke kunne regne paa Retfærdighed og paa en ved Lovgivningen anerkiendt Ret, hvorledes skal man da kunne stole paa Tieneste Jver, Soldaterne ere ikke anderledes end andre Mennersker, Den Jver, hvormed de opfylde deres Pligter, svarer til den Vægt, man lægger paa deres Fordringer, Da Chartet hævdede alle Borgere lige Ret til alle Stillinger, vilde det ikke opstille nogen falsk Grundsætning eller intetsigende Løfte Denne Grundsætning var anerkiendt siden Begyndelsen af det sidste Aarhundrede, men den var uden Kraft. Vi ville nu give den denne Kraft, og ville at Hæren, sikret ved denne Grundsætning skal erholde Styrke, Standhaftighed og Selvtillid, og at den atdrig skal have nødig at søge det Haab der er nødvendig for at oplive den, udenfor Kredsen af dens Pligter. a. - Ministeren bled under Talen ofte afbrudt af Forsamlingens bifaldsyttringer, der ogsaa ledsagede ham, da han forlod Talerstolen.