JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Berlingske Tidende, 1836-03-30
Naar det i nærværende Paragraph hedder, at naar Fæsteren, der forbryder sin Frihed i det mindste i 3 Aar, er gift, skal hans Hustru være berettiget til at blive ved Stedet paa samme Maade, som om hun var Enke, da turde dette Udtryk udentvivl trænge til en nærmere Forklaring. Committeen antager, at Udkastets Mening er, at Mandens Fæste skal være forbrudt, og at Fæsterettigheden gaaer over paa Konen, saaledes at den ved hendes Død ophører. Det turde imidlertid vel være et Spørgsmaal, om der til en saadan Bestemmelse er tilstrækkelig Anledning. Naar Konen ikke paastaaer Ægteskabet ophævet, som hun ikke altid er berettiget til og ofte maaskee ikke ønsker, kommer Manden derved, naar han i sin Tid maatte erholde sin Frihed, i et besynderligt Forhold til sin Kone, som maaskee ikke vil have den bedste Jndflydelse paa deres indbyrdes Stilling. Godseieren kan dog i et saadant Tilfælde ikke formene Manden at flytte hjem til Konen og drive Gaarden for hende, og det sees saaledes ikke, hvad der væsentligt vindes ved, at Fæstet overføres paa Konen, hvis Personlighed i mange Tilfælde ikke vil give synderlig Garanti for Gaardens forsvarlige Drift. Naar Lovudkastet tilstaaer Fæsteren, hvor denne har forbrudt sin Frihed i 3 Aar eller derover, og ikke er gift, eller hvor Konen ikke vil benytte den hende tilstaaede Ret til at beholde Gaarden, Ret til at fordre 1/2 Deel afJndfæstningen tilbage for hvert af de 25 Aar, hvori han ikke har besiddet Gaarden, saa synes herved ogsaa at kunne gjøres flere ikke ugrundede Bemærkninger. For det Første synes det inderligt, at den Fæster, der, paa Grund af af ham begaaet grov Forbrydelse, skal forde Gaarden, berettiges til at erholde en Deel sin Jndfæstning tilbage, naar den Fæster, der, paa Grund af sine forandrede Formuesomstændigheder, ikke kan holde sig ved Gaarden. og derfor nødes til at forlade den, ja maaskee endogsaa i den Anledning frivillig melder sig hos Godseieren for at ophæve Fæstecontracten, inden han endnu har paadraget Gaarden. nogen Skyld, ikke skulde have en lige Ret. Med Hensyn til den Sidste synes idetmindste en saadan Tilbagebetalelses=Ret af en forholdsmæssig Deel af Jndfæstningen at have særdeles meget for sig, og den Jndvending, som man kunde gjøre med Hensyn til den, der maa fratræde Gaarden formedelst Contractens Misligholdelse, at dette er et Brud paa Contracten, hvorfor ingen Erstatning kan ventes, bortfalder for en stor Deel derved, at Grunden, hvorfor den Fæster, der forbryder sin Frihed i 3 Aar eller derover, skal have sit Fæste forbrudt, dog især maa søges deri, at ogsaa denne Handling maa ansees at indeholde en tilstrækkelig Aarsag for Godseieren til at fordre sig befriet for en saadan Fæster, og altsaa betragtes som et Brud paa dette specielle Contractsforhold, da, som ovenfor bemærket, intet andet analogt Contractsforhold af denne Grund kan paastaaes ophævet.
Berlingske Tidende, 1836-03-30
Foruden denne Betænkelighed finder Committeen endnu en anden ved Bestemmelsen i sig selv. Som bekjendt ansee mange Godseiere, det for det hensigtsmæssigsie at betinge sig en høi Jndfæstning og derimod ansætte den aarlige Afgift desto lavere. Navnligen er dette Forhold det for den nærværende Tid udentvivl sædvanligste, og Flere af Committeens Medlemmer ansee det ogsaa for det rigtigste. Naar nu saaledes en høi Jndfæstning er modtaget af Godseieren, og en lav aarlig Afgift ydet af Fæsteren i de Aar, han har havt Gaarden i Fæste, hvorved han altsaa har havt Leilighed til at vinde endeel af Jndfæstningen. tilbage, saa synes det ikke uden Betænkelighed at paalægge Jorddrotten at betale Fæsteren en Deel af Jndfæstningen tilbage, saameget mere som dette ofte kunde derangere Godseieren. Ogsaa den Bestemmelse, som Udkastets §. 6 indeholder, at naar en Fæster har forbrudt sin Frihed paa kortere Tid end 3 Aar, skal Øvrigheden, under den i Paragraphen nævnte Forudsætning, paa Godseierens Forlangende beskikke en Mand til at bestyre Gaarden, indtil Fæsteren igjen erholder sin Frihed, synes at have Adskilligt imod sig. Denne Ret for Godseieren er betinget af, at han, som det i Udkastet hedder, ikke finder sig tjent med den Mand, som Fæsteren selv har udseet til midlertidigen at bestyre Gaarden. Da det imidlertid i Udkastet udtrykkeligen er tilkjendegivet, at Fæsteren i det heromhandlede Tilfælde beholder sin Fæsteret, synes der ogsaa at tilkomme ham Ret til at lade Gaarden, i den Tid han selv der er forhindret, bestyre ved hvem han dertil finder passende, uden at Godseieren i saa Henseende kan fremsætte nogen Jndsigelse, saalænge han til enhver Tid erholder, hvad der af Gaarden tilkommer ham. Jdetmindste forekommer det Committeen, at Godseierens blotte Erklæring, at han ikke finder sig tjent med den udvalgte Bestyrer, ikke kan være tilstrækkelig, men at det maa paaligge ham at godtgjøre, at han saaledes ikke kan være tjent med ham, hvilket dog atter vilde være forbundet med Vidtløftigheder og Vanskeligheder. Heller ikke synes det, at Godscieren, saaledes som Udkastet udtrykker sig, i dette Tilfælde kan være blot berettiget, men at han tillige maa være forpligtet, til, at begiære en saadan Bestyrer beskikket af Øvrigheden. Men dette Qvast-Fuldmagtsforhold kan let fremkalde særdeles Forviklinger, som hellere synes at burde undgaaes, og Committeen skulde derfor ansee det for rigtigere, at det i det ommeldte Tilfælde aldeles overlades til Fæsteren selv at besørge Gaarden drevet, saaledes at Godseieren havde den samme Ret, som naar Fæsteren selv besad Gaarden, til, i Tilfælde af Udeblivelse med nogen Deel af dennes Skyld eller Jkkeopfyldelsen af hans øvrige Fæstepligter, at gjøre sine Rettigheder imod ham gjældende.
Berlingske Tidende, 1836-03-30
Med Hensyn til alt Foranførte maa Committeen derfor henstille til Forsamlingens Overveielse, om der skulde findes tilstrækkelig Anledning til at anbefale den omhandlede Paragraph til Antagelse, i al Fald med de nærmere Bestemmelser, som de ovennævnte bemærkninger kunne foranledige, eller om det ikke maatte være rettere, at Udkastet intet afgjorde om det i bemeldte Paragraph omtalte Tilfælde. Ad S. 7.
Berlingske Tidende, 1836-03-30
Ligesom Committeen antager, at det følger af Lovgivningens hele Aand, at Godseieren ikke ved Fæstebrevet kan foreskrive Fæstes Forbrydelse for andre Handlinger end dem, der efter Lovgivningen skulle medføre denne Virkning, saaledes finder man det ogsaa hermed aldeles overeensstemmende, at Godseieren ikke kan foreskrive Bonden nogen vis Driftsplan, under samme Vilkaar. Men naar Udkastet derhos bestemmer, at det dog skal være Godseieren tilladt ved Fæstebrevets Udstedelse at meddele Fæsteren, passende Forskrifter for Fæstestedets Behandling og Drift, med den Virkning at Fæsteren skal idømmes en Mulkt fra 1 til 5 Rbd. Sølv med Tillæg af et lige saa stort Beløb for hver heel Tønde Hartkorn, hvormed Fæstestedets Tilliggende overstiger 1 Tønde, for hver Gang han beviisligen har overtraadt disse Forskrifter, hvorimod Fæsteren skal kunne frie sig forat idømmes Mulkt, naar han ved Landvæsens commissionens Kiendelse godtgiør, at Forskrifterne i det givne Tilfælde enten ere uhensigtsmæssige eller, efter Omstændighederne, altfor byrdefulde for ham at opfylde, da maa Committeen fraraade en saadan Bestemmelse.
Berlingske Tidende, 1836-03-30
Den nærværende Lovgivning tilsikrer Fæstebonden for hans og Kones Livstid en uindskrænket Brug af Fæstestedet og dets Tilliggende, naar han kun ikke forværrer Eiendommen. De Handlinger, med Hensyn til hvilke han er indskrænket, har Lovgivningen udtrykkeligen nævnt, idet den har forbudet ham at hugge i Skoven, at udleie Jorden til Andre, at fiske i sin Sølod eller Mølledam, og s. v. J alle andre Henseender er han aldeles uindskrænket i sin Ret til at benytte Gaardens Jorder, naar han kun ikke mishandler disse. Jntet er heller naturligere end dette, thi det er jo netop denne frie Afbenyttelse, han har tilfæstet sig; det er for den, at han har betalt sin Jndfæstning; det er for den, at han svarer sine Skatter og sin Landgilde og forretter Hoveri til Huusbonden eller i dets Sted betaler, Hoveriafgift. Det er nu denne frie Afbenyttelse af Gaardens Jorder, som Godseieren vil have Ret til at fratage Bonden, ved at foreskrive ham, hvorledes han skal drive disse; men derved undergaaer det hele Fæsteforhold en væsentlig Forandring, og Bonden berøves den ham, efter Lovgivningen, tilkommende frie Brugsret af Gaarden i det samme Øieblik, hvori han tilfæster sig samme. En saadan Bestemmelse indeholder, som let sees, en betydelig Forværrelse i Fæstebondens juridiske Stilling. Hidtil er det Godscieren, der, naar han troer, at Bonden har behandlet Gaardens Jorder ilde, skal føre Beviset herfor. Nu skal derimod Bonden, naar han har overtraadt den ham foreskrevne Driftsplan, føre Beviset for, at denne er uhensigtsmæssig eller dog altfor byrdefuld for ham. Dette er, i Særdeleshed med Hensyn til at Beviset skal føres ved en LandvæsenscommissionsKjendelse, der, som bekjendt, er forbundet med ikke ubetydelige Bekostninger, som Fæsteren i ethvert Fald foreløbigen maa udlægge, en for ham ikke ringe Byrde. Det vil derhos være afhængigt af et vilkaarligt Skjøn, om han ikke vil blive idømt en for ham ofte meget følelig Mulkt. Om Forskrifterne skulle siges at være efter Omstændighederne altfor byrdefulde for ham at opfylde eller ikke, er i mange Tilfælde høist vanskeligt at afgjøre, og Fæsteren tør ikke stole paa, at Afgjørelsen altid vil skee i hans Faveur. Under saa ugunstige Betingelser vover han derfor ikke let at tye til den kostbare Landvæsenscommissionskjendelse, hvorved han kun udsættes for, foruden Mulkten, at betale Omkostninger, der endog langt kunne overstige Mulktens Beløb. Men da han er Mulkt underkastet for hver Gang han overtræder de ham givne Forskrifter, og det en Mulkt, der kan stige op til 30 a 40 Rbd., saa sees det let, hvormeget denne Straffebestemmelse nærmer sig Fæstets Forbrydelse, som dog netop er et Vilkaar, under hvilket Lovgiveren selv har fundet, at Jorddrotten ikke tør foreskrive Fæstebonden en vis Driftsplan; thi der er neppe mange Fæstere, som kunne taale ofte at betale Mulkter af den nævnte Størrelse.
Berlingske Tidende, 1836-03-30
Hvad de Mulkter angaaer, som nærværende Paragraph fastsætter, da maa Committeen herved gjøre den samme bemærkning, som ved 5 5, at de synes at burde bestemmes til de vist Minimum og Maximum, uden Hensyn til Hartkornets Størrelse, f. Ex. fra 2 til 20 Rbd. for hver Gang Forskrifterne overtrædes. Ad 58.
Berlingske Tidende, 1836-03-30
Da de Sager, som omtales i Paragraphens første Passus, skjøndt Fæsteren, under samme kun søges til at erlægge en Mulkt, dog i visse Tilfælde kunne medføre den betydelige Virkning for ham, at han den 3die Gang, han giør sig skyldig i en lige Forseelse, skal have sit Fæste forbrudt, hvilket endog maa ansees som Mulktens Hovedvirkning, saa finder Committeen Betænkelighed ved, at disse Sager behandles som private Politisager. J private Politisager findes, som bekjendt, en meget summarisk Procesform Sted, og det eri Almindelighed ikke tilladt nogen Sagfører at møde ved disse Retter. Bonden vil altsaa her ofte mangle en Forsvarer, som paa hans Vegne kan fremsætte de Jndsigelser, hvortil Sagen maatte give Anledning, og han vil være udsat for at blive idømt en Mulkt, som i Gjentagelsestilfælde vil medføre hans Fæstes Forbrydelse, og som han ved ordinær Rettergang, naar han havde kunne lade sit Tarv varetage ved en duelig Sagfører, maaskee ikke vilde været underkastet. Ogsaa kunne de Mulkter, der omtales i §. 7, skjøndt de ikke i Gjentagelsestilfælde have den her nævnte Virkning, dog være saa betydelige, at Bonden bør have Sikkerhed for, at de ikke paalægges ham uden tilstrækkelig Grund, hvilken Sikkerhed han bed erholder derved, at Sagen behandles ved udinær Rettergang. Commiteen maa derfor henstille til Forsamlingens Overveielse, om den ikke turde være Føie til at andrage paa, at de i det første Passus af § 8 omhandlede Sager – og navnligen dem, hvorunder Fasteren søges til Mulkten efter § 5 – bør behandles ved ordinær Rettergang, istedetfor, som Udkastet fastsætter, som private Politisager, Ad §. 9. Mod denne Paragraphs Jndhold, der kun tilsigter at fremme den endelige Afgjørelse af Sager, som anlægges til Fæstes Forbrydelse, finder Committeen intet at erindre. Ad §. 10.
Berlingske Tidende, 1836-03-30
Kjöbenhavn. Trykt i det Berlingske Officin, med Hurtigpresse.
Berlingske Tidende, 1836-03-31
med en til forsendels reppe. ste pr. le, er (St. Berlingske politiske
Berlingske Tidende, 1836-03-31
verlissements. idende. Udgivet og forlagt ved Brødrene Berling; redigeret af Archiater Schönberg. Torsdagen den 31 Marts. No 78.
Berlingske Tidende, 1836-03-31
Udenlandske Efterretninger. Frankerig.
Berlingske Tidende, 1836-03-31
Paris, den 20de Marts. – Beretningen over Petitionen om Spillehusenes Undertrykkelse var endnu ikke i Gaar indkommet til Kamret. Ved den sidste Petition, hvorover der berettedes, – den kom fra en forhenværende Foureer i den gamle Garde, og androg paa, at opstille en Æresvagt ved Napoleons Grav paa St. Helena – var Forsamlingen allerede saa lidet talrig, at Mødet, strax efterat hiin Petition var forkastet, blev ophævet. Afbrudt blev Petitionsberetningerne i nogen Tid ved en Discussion over et Lovudkast, som Hr. Delaborde udviklede, og hvori han androg paa en Fortolkning af den 443de og 417de Artikkel i Criminallovene. Han beraabte sig herved paa en Beslutning af Pairskammeret i Aaret 1822, som lod derhen, at Hs. Majestæt skulde ansøges om, at forelægge Kamret et Forslag over Revisionsmaaden af en Proces, i det Tilfælde, hvor tvende Personer ved tvende forskjellige Domme, der ikke kunne bringes i Overeensstemmelse med hinanden, ere dømte for en og samme Forbrydelse.
Berlingske Tidende, 1836-03-31
J et saadant Tilfælde maatte aabenbar den ene af dem være uskyldig, og derfor maatte ogsaa endnu efter dennes Henrettelse en Revision af Processen, til hans Families Beroligelse tilstaaes. – Hr. Delabordes Andragende blev imidlertid med stærk Majoritet forkastet.
Berlingske Tidende, 1836-03-31
Messager indeholder et Brev fra Hr. Fabien, de farvede Jndvaaneres Befuldmægtigede paa Martinique, til Udgiveren, hvori hiin protesterer mod de Bagvaskelser, som ere deri indeholdte, at man i de sidste Efterretninger fra Bourbon har givet dem Skyld for at have den Hensigt, at ville dræbe de Blanke, forgifte Garnisonen og stikke de offentlige Bygninger i Brand. De Farvede i de franske Colonier ere ligesaa meget interessede for at vedligeholde Roligheden, som de Blanke, og see med Tillid de Reformer og Forbedringer imøde, som Regjeringen har lovet dem; ogsaa talte Gouverneuren selv i sin Proclamation kun om overdreven Bekymring, som var blevet foranlediget ved nogle intetsigende Jndividers Rænker, og om den Hjelp, han ventede af alle Befolkningens Classer.
Berlingske Tidende, 1836-03-31
Spanien. De franske Blade have talt om, at der i Valencia var forefaldet betydelige Uroligheder, hvilket allerede meddeeltes i Gaar, hermed forholder det sig saaledes: Der udbredte sig i denne Stad det, rigtignok grundede Rygte, at Jnsurgent Chefen Cabrera var i Anmarsch. En Mængde Nationalgardister forlangte strax, at General-Capitainen, Caratala eller Caratella, skulde stille sig i Spidsen for dem og rykke ud. De forlangte tillige, at deres Kamerater, der endnu fra September-Urolighederne holdtes fangne, skulde løslades, og de udstødte Dødstrudsler mod Carlister og Juste Milicuaner. General-Capitainen indesluttede sig nu ganske modløs i Citadellet, hvorfra han udstedte en Proclamation og den befaling, at Krigsloven skulde træde i Kraft, og at enhver Borger, der efter et Signal, tvende Kanonskud, endnu traffes paa Gaden, skulde skydes ned af de patrouillerende Tropper. Men neppe hørtes Signalskuddet, for Nationalgardens Chefer lode slaae Generalmarsch, og den hele Garde, Cavalleri og Jnfanteri, stillede sig strax under Vaaben, medens Raabet "Ned med General Captainen!" gjenlød. Civil-Gouverneuren begave sig senere til General-Capitainen i Citadellet; denne sidste nedlagte nu Commanden, og ved Flugten unddrog han sig Nationalgardens Raseri. Da man fik dette at vide, og da de fangne Kammerater tilligefrigaves, blev Alt roligt igjen.
Berlingske Tidende, 1836-03-31
Portugal. J et Brev fra Lissabon, af 6te Marts, meddeles Følgende: Minister-Forandringen bliver opsat tilden nye Gemals Ankomst. Denne Dronningens Beslutning skal være bevirket ved Camarillernes Jndflydelse; det er lykkedes dem, at overbevise Dronningen om, at den finantsielle Nød, denne egentlige Anstødsteen, ikke af noget andet Ministerium vil kunne afhielpes lettere eller hurtigere end netop af det nuværende. Jmidlertid har Finants-Ministren, Hr. Campos, forelagt Cortes Budgettet tilligemed en Udsigt, af hvilken sees, at – som allerede berørt det hele Dificit til den 30te Juni d. A. beløber sig til 8510 Millioner Rees, eller omtrent 2,1000,000 Pund Sterling. De foreslaaede Udgivter for det næste Finantsaar, fra 1ste Juli d. A. til 30te Juni 1837, ville udgjøre omtrent 13077 Millioner Rees, og Jndtægterne kun henved 9,491 Millioner, hvorved der følgelig ogsaa for næste Aar vilde fremkomme en Deficit paa 3,585 Millioner Rees, eller 850,000 Pund Sterling. Af Toldene venter man imidlertid en forstørret Jndtægt, og i Beløbet af Statsgjeldens Renter vil der kunne spares 400 Contos eller 10,000 Pund Sterling, i Krigsministeriet og andre Departementer ligeledes 850 Contos; desuden haaber man at kunne hielpe sig med en strengere Jnddrivelse af Tienden og ved en Luxus-Afgivts Jndførelse. Under Discussionen om Budgettet forekastede den tidligere Finants Minister, Silva Carvalho, Hr. Campos, at han havde udkastet et altfor mørkt billede af de portugisiske Finantsers Tilstand, og navnlig slet ikke regnet flere betydelige Summer, paa hvis Erhvervelse der sikkert kunde haabes, med. Jsær henholdt han sig til de Memoirer, han med det første vil udgive, og i hvilke han agter at godtgjøre, at hvis man havde fulgt den af ham indledte Regulering af Finantserne, og ikke, af blot Lyst til et særdeles System, havde besluttet sig til andre Forholdsregler, vilde Finantsernes Tilstand for Øjeblikket ikke have været saa beklagelig. At Nøden imidlertid maa være meget stor, beviser den Omstændighed, at de Apanager, der maanedlig skulle udbetales til Jnfant inden Dona Jsabella Maria og Marquisen af Loule, af Mangel paa rede Penge ikke ere blevne udbetalte for den sidste Maaned.
Berlingske Tidende, 1836-03-31
Conferentserne angaaende Handelstractaten, der paany skal sluttes mellem Storbrittanien og Portugal, fortsættes af Marquien af Loul, og Lord Howard de Walden, men synes endnu ikke at være kommet til noget for den engelske Jnteresse synderlig heldigt Resultat.
Berlingske Tidende, 1836-03-31
Tydskland. Fra Dusseldorf skrives af 12te d. M., at om Natten Klokken henved tolv en halv vare flere Jndvaanere herfra Staden paa Veien fra Grafenbergetil Dusseldorf. Det regnede og stormede heftigt og var saa mørkt, at man ikke kunde see en Haand for sig. Pludselig blev det lyst i Syd-Syd-Vest. Maanen traadte nogle Øjeblikke frem i en usædvanlig Klarhed, men forsvandt strax igjen, og fra de Skyer, der bedækkede den, dalede nu et Meteor ned, der lod til at komme fra den, eller dog fra dens Himmelegn. Meteoret var rødguult, blaaligt om Randen, havde i Begyndelsen en Tomme i Gjennemsnit, men blev i Faldet bestandig større og opnaaede endelig et Gjennemsnit af omtrent fire Fod. Det faldt en fem hundrede Skridt afsides fra Landeveien, gnistrede, flammede i Veiret og slukkedes. Dagen derpaa søgte man efter, men forgieves; man opdagede kun nogle sorte Pletter i Sandet der, hvor det var faldet ned Nordamerika.
Berlingske Tidende, 1836-03-31
Præsidentens sidste Budskab, af 22de Februar, til Congressen, lyder efter de americanske Blade, i flere Punkter anderledes, end det hidtil har været meddeelt. Det begynder saaledes: Hermed overgiver jeg Congressen Afskrivter af Correspondentsen mellem Statssecretairen og Hs. brittiske Majestæts Charge d'Affaires, angaaende Storbrittaniens Mægling i vor Tvist med Frankerig og den franske Regjerings Beslutning, uden videre Nølen at ville opfyldt Skadesløsholdelses Fordraget, saasnart de forenede Staters Agent forlanger Betaling." Længer hen hedder det: Hvis Fiendtlighederne skulde begynde under Congressens Ferier, vilde Tiden, der nødvendigviis maatte gaae hen for denne kunde sammenkaldes, blive riig paa Farer, og om vi ogsaa slap derfra uden noget særdeles Uheld eller nogen national Skam, saa vilde dog den unødvendige Udsættelse for Farer i ogfor sig vække Følelser af alvorlig Dadel. Jeg anbefaler Dem derfor paa det alvorligste, at treffe saadanne Forholdsregler, at vi ingensinde i Fremtiden, komme til at mangle Midlerne til slige Angrebs Tilbageviisning, selv om vi uden foregaaende Varsel skulde blive hjemsøgte af dem. For Øjeblikket ere vi lykkeligviis i en saadan Stilling, at Udgivterne i hiint Øjemeed ikke ville kunne føles, og om ogsaa saadant skulde vorde Tilfældet, vilde de dog blive billigede af dem, fra hvilke alle Midler hidrøre, og til hvis Nytte de med liberal Sparsomhed og klogtig Omhusene og alene burde anvendes. J Anledning af disse Forslag kan jeg ikke undlade at gjentage de vise Forskrivter af en Mand, hvis Raad aldrig kan glemmes, nemlig det: De forenede Stater, skulle aldrig hengive sig til den Anskuelse, at de tvertimod de menneskelige Begivenheders Sædvane, for bestandig ville kunne holde sig fjern fra de sørgelige Paaberaabelser af Vaabenmagten, paa hvilke enhver Nations Historie har Overflødighed. Der tilkommer de forenede Stater en Rang blandt Nationerne, der vil unddrages dem, hvis de ikke miste den aldeles, ved Rygtet, om deres Svaghed. Hvis vi ønske at undgaae Fornærmelser, maae vi være istand til at vise dem tilbage. Hvis vi ønske at sikkre os Freden, et af de virksomste Værktøier for vor stigende Velfærd, maa det være Alle bekjendt, at vi til enhver Tid ere rustede til Krig.
Berlingske Tidende, 1836-03-31
Sverrig. Det forhen i dette Blad omtalte Jnteressentskab, der paa Grosserer Liliewalchs Forslag dannede sig til Oprettelse af en Dampskibsfart mellem Stokholm, Østad og Lübeck, har af Regjeringen erholdt Fritagelse for visse Afgivter, da Foretagendet vil komme til at befordre Communicationen i høi Grad. Det ved samme Leilighed omtalte hollandske Dampskib, der i Fjor hindredes fra at begynde sin Fart imellem Lübeck og Stokholm, agter i Aar at sætte sig i Bevægelse, og da vil vist Communicationen imellem Stokholm og Lübeck blive temmelig levende. Jfølge Breve fra en reisende svensk Berg-Embedsmand, der ere optagne i Aftonbladet, har der i Egnen ved Kaafjord og Hammerfest hersket en ondartet Feber, der har bortrykket mange Mennesker, hvoriblandt tvende engelske og een norsk Læge, saaat man i nogen Tid var ganske uden Lægehielp, indtil den af den norske Regjering ansatte Læge i September Maaned f. A. ankom. Ved dennes Duelighed og Virksomhed var Sygdommen begyndt at aftage.
Berlingske Tidende, 1836-03-31
Paa Øen Wisby er der udbrudt en smitsom Feber, der har angrebet nogle og tyve Mennesker, hvoraf eet er død. Da Sygdommen i den sidste Tid har antaget en farligere Characteer, er der truffet Foranstaltning til at spærre de smittede Huse.
Berlingske Tidende, 1836-03-31
Norge. Christiania, den 2de Marts. – Jfølge Handels tidendens Beretning er en Coffardi-Brig, tilhørende et af de største Handelshuse her i Byen, og som er det storste Fartøj, der er erpederet fra Christiania directe til Brasilien, lykkelig ankommet i Slutningen af f. A. til Rio de Janeiro.