Berlingske Tidende, 1831-12-31
Som bekjendt, var Rusland før Aaret 1813 Holland En Hundrede Millioner Gylden skyldig. Ved Restaurationen opstod Spørgsmaalet, hvem Holland og Belgien skulde tilfalde, Det Rassauske Huus var ikke uvirksomt, og paa samme Tid, var Prindsen af Oranien Adjutant hos Hertugen af Wellingion, der havde en europæisk Jndflydelse. Adskillige Cabinetter interesserede sig for hiint Dynastie; men Keiser Alexandet forlangte Tid til at overveje Sagen. De Nassauske Underhandlere formaaede de Russiske Ministre til at foredrage deres Souveraln, at Storhertugen af Luxemborg, Vilhelm 1, dersom han tillige blev Konge i de forenede Nederlande, vilde overtage Halvdelen af hiin russiske Statsgield til Holland med Halvtredsfindstyve Millioner Gylden. (Kongen af Holland ejede, som bekjendt, alle tede den Gang en overordentlig stor Privatformue.) Keiser Altrander samtykkede; og Storhertugen, der af Hollænderne i Decbr. Maaned 1818 var erkjendt som deres souveraine Fyrste, antog Kongetitelen, efterat være bleven erkjendt af Rusland, den 15de Marts 1818. - England var forsaavidt intetesseret i denne Forhandling, at den gav Rusland Garantie, at Renterne af hiin Gieldens Halvdeel, nemlig af 50 Millioner Gylden, stedse skulde betales i rette Tid af det Nassauske Huus. Nu giver Belgiens Adskillelse fra Holland Anledning til at denne Sag vorder Gjenstand for Discussioner, formedelst Englands Gatantie, thi Halvtredssindstyve Millioner Gylden er jo ingen Bagatelle. Rusland kan ikke ratificere Adskillelsen, før hiint Anliggende et afgjort paa en det tilfredsstillende Maade; thi i 5te Artikel af den vigtige Transaction derom i Aaret 1815 siges udtrykkeligen : Begge de høje contraherende Magter ere komme overeens om, at Forpligtelsen til bemeldte Udbetalinger (Dividenden af dine 60 Millioner) fra D. M. Kongen af Hollands og (Garanten) Kongen af Englands Side, skal ophøre, dersom de Belgiske Provindsers Besiddelse med Souverainitetsret, i Tidens Løb, skulde fragaae eller adskilles fra Kongen af Nederlandenes Territorium. - Denne Bestemmelse anledigede Sir Robert Peel til at bringe Underhusets ministerielle Styrer, (Lord Al thorpe) i Knide. Inden Reformbillens anden Oplæsning fremstod han nemlig med det Forslag, at dette Forhold og det Belgiske Anliggende skulde bringes paa Bane i Parlamentet. Han stemte mod Dividendens fremtidige Udbetaling, hvortil England i Aaret 1818 havde forpligtet sig, fordi Betingelsen, under hvilken denne Forpligtelse skeete, nu ikke meer fandt Sted, thi i Throntalen, med hvilken Parlamentet aabnedes den 21de Juni d. A., sagdes jo udtrykkeligen, at Holland og Belgien nu de sacto atter vare adskilte. J politisk Henseende kunde det vel gaae an, at man vedblev med Udbetalingen, men efter hans Mening forpligtede hverken Artiklers Aand eller dens Bogstav England dertil i juridisk Henseende. - Lord Althorp modsagde ham ikke, men gjorde ham opmærksom paa, at den europælske Freds Vedligeholdelse var det nuværende britiske Ministeriums Hovedgrund sætning, og at England, netop der for, vedblev med Pengeprastationerne, for saaledes at sætte Rusland i Stand til ogsaa at samtykke Hollands Adskillelse fra Belgien. The Gløbe modsiger det Rygte, at England har lovet Spanien, at afværge en Constitutions Jndførelse i Portugal. Englands Beslutning er, at hylde Jkke=Interventions Grundsætningen.