Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1840-06-03
Hr. Cancellieraad Hempel siger i No. 100 a Fyens Stiftst.: "at han fra flere Sider er bleven opfordret til i sin Avis at optage følgende Artikel af Kjøbenhavns Adresse-Avis, og det er ogsaa Udgiveren af dette Blad kjert at kunne meddele samme, da han der finder meget, som enhver fædrelandsksindet Mand bør lægge paa Hjertet; ihvorvel han nærer den Anskuelse, at den licenstøse og upassende Skrivemaade, der bruges i enkelte Blade, og en Deel Pøbel=Excesser i Hovedstaden, ikke formaaer at rokke den Troskab og Hengivenhed enhver retsindig Dansk maae føle for sin ædle Konge, eller at tilintetgjøre den Overbeviisning, at en Frihed, begrændset af liberale Love, er for enhver Statsborger den sande Frihed: Den Aand og Tone, som desværre, er blevet almindelig i nogle af vore til den saakaldte liberale Presse henhørende Daablade, – en Presse, der rettere bør dødes øden hensynsløse. – maa give enhver Ven af lovlig Orden, af Trykkefrihedens uskatteerlige Gode og Fædrelandets gjennem Reformer fremskridende Udvikling Stof til alvorlig Betragtning. Thi ligesom det er af enkelte Symptomer, at hele Legemets Sygdom kjendes, saaledes kan en Tendents til Lovloshed spores ikke blot af hiin alt nedbrydende Aand og Tone, men ogsaa af den velvillige Modtagelse, disse Blades Lærdomme finde blandt den lettroende Mængde. At man taaler, læser, forsvarer og beundrer disse Artikler mangt et Sted, hvor man skulde troe, at Sindighed og Fornuft havde hjemme, ere forgelige men kjendelige Udbrud af den Smitte, disse Blade i en Række af Artikler have bestræbt sig for at udbrede, og hvilken viser sig snart i en forbaanende og bespottende Omtale af de gieldende Love, snart i den Hylding, der ydes Lovovertrædelsen; i det bifald der skjænkes dristige og stærkt fremtrædende, ia endog trodsende Parti Attringer, i den offentlige Hæder, der vises Angivelser uden Kundskab til deres Sandhed og Motiver, i det Mishag, der betydes hver den, som ei bekjender sig til det Extrem, hvis Fane dette Parti fører, og endelig i den Uvillie eller endog Mistanke, som vækkes mod Besindighed, som var denne en Brøde. Disse Tidens Tegn bør ikke som tilfældige Meteorer fare hen for Jagttagerens Øie med Ligegyldighed, som om de Jntet havde at betyde; tvertimod, de ere betydningsfulde Frugter af en Sæd, som daglig er udstrøet i den uoplyste Mængdes Sind, som med rastløs Virksomhed og aldrig trættet Jver nedlægges i alle Provindser, hvor Jordsmonnet er forberedet, og som ideligt er pleiet og næret af denne Presses Frembringelse: Frugter, der bydes hele Nationen, som en LivsSaft til Frihed, skjøndt det torde være Gift, de indeholde, og Lovloshed, de bevirke. Det er under saadanne Tidens Tegn, at den forstanødige og besindige Deel af Folket bør eftertænke, hvad Pligt den har mod denne Presses Eensidighed, Letsind og Uforskammenhed; eftertænke, om ikke Agtelse for Lov og Orden og for Statens Overhoved, om ikke Grundighed i Tanke, Klogskab i Handlemaade og Adel i Følelse bør slutte sig nøie sammen, for at bekæmpe den Strøm af overlagt Tirrelyst, de hensynsløse Angreb paa alle Forhold, men fremfor alt paa Lovgiverens Person, det Væld af Overfladiskhed, Plumphed og Malie, som udstrømmer af de Gemytter og fra de Penne, som ingen Re finde uden i en alminden Urd, og hvis hele, denne Ur helligede Id, er veltalende og opfindsom nok, til at stille sig i Forbund med de Friheds Phraser, af hvilke de Uerfarnes og Enfoldiges Sind saa let hendrages til deres Lærdomme og til den samme Uro. Dog bør hiin Modvægt mod disse Pressens Udvexter, og Synder ei søges og anvendes ved, at gjøre Trykkefrihedens uskatteerlige Gode til en bespottelig Afgud, paa hvis Alter alt Ædelt og Godt slagtes." Nei, Trykkefriheden selv er ingen end Dæmon, men en mægtig og ædel Guddom, som har Magt og Kraft, til at tilbagetrænge saavel dens Fiender som dens rene Venner. Den er og bør selv være det Sværd, som fælder disse, selv om de søge Ly i dens velgiørende Skygger, for giennem Sandhed og Frimodighed at føre Fyrste og Folk til Statens Maal. Ei heller ville vi, i at fordømme den nuværende hensynsløse Presse, uskiønsomt forglemme, hvad Pressen til andre Tider saa skiønt har bevirket og forsvaret og hvad vi have den at takke; thi ogsaa heri har Trykkefriheden gjort sin velgjørende Almaat gieldende, og lad os derfor aldrig række Haanden til dette Godes Miskjendelse.