Berlingske Tidende, 1836-06-20
J denne første Deel af sit Svar lagde Hr. Thiers megen Bitterhed, og forekastede Hr. Duvergier de Hauranne at være uretfærdig mod de franske Tropper, og paa en ildesindet Maade at have nedsat deres Hæder. Disse Bebreidelser gave atter Anledning til Reclamationer fra hiin Deputeredes Side, saavelsom fra hans Venner, de doctrinaire Herrer, Jaubert og Piscator, saa at Discussionen i nogen Tid blev meget stormende og lidenskabelig, hvilket nu næsten altid er Tilfældet, naar det kommer til Debatter mellem Hr. Thiers og hans forhenværende Bundsforvante, de Doctrinaire. – J det han derpaa gik over til det egentlige Stridsspørgsmaal, beviste Hr. Thiers, at det vilde være ligesaa hæderligt, som stridende mod Frankerigs Jnteresse, hvis man opgav Occupationen af den nordafricanske Kyst. Thi enten vilde da en anden stor Sømagt, England, Rusland eller Nordamerica bemægtige sig de opgivne Besiddelser, eller Sørøveriet vild, paany tage sit Sæde der, eller – og det var det sandsynligste og tillige det værste – begge Tilfælde vilde indtræde paa engang. Han vidste allerede ganske sikkert, at en af hine Magter havde truffet Forholdsregler til at komme i Besiddelse af et nordafricanske Kystpunkt. Men alle hine mulige Tilfælde vare ligge fordærvelige for den franske Handels-Jnteresse i Middelhavet, der siden Sørøveriets Tilintetgjørelse havde faaet et saa betydeligt Liv. Ligesaalidet kunde en Jndskrænkning til nogle enkelte Kystpladse retfærdiggjøres. En saadan vilde indskrænke det franske Herredømme til de materielt besatte Punkter, og ikke være istand til at sikkre den, 250 Lieues lange Kyststrækning mod andre Magters Colonisationer, eller mod at Sorøverne igjen satte sig fast der. For Regjeringen blev altsaa kun det System udførligt, der bestod i, lidt efter lidt at udvide og befordre Colonisationen i den samme Grad, som der anvendtes af alle Nationer, der havde tilkæmpet sig Colonier. J dette Øjemeed maatte man rigtignok prøve, meer og meer at komme paa en venskabelig Fod med de indfødte Stammer. Men dette kunde ikke altid opnaaes med det Gode. Dertil udfordres gjentagne Kampe, idet de Jndfødte først dag naar de tilfulde havde overtydet sig om det Unyttige i deres Modstand, vare at bevæge til et fredeligt Sindelag og til et venskabeligt Samqvem. Desuden feilede man, hvis man forestillede sig en fastsammenholdende Nationalitet blandt de Jndfødte. Derom kunde der ikke være Tale. Tyrkerne og de Stammer, der ere af tyrkisk eller blandet Herkomst, saasom Kolouglierne og Douarierne, havde allerede sluttet sig til Franskmændene, og man havde endnu kun at bestille med Araberne, der dog ikke heller forsvarede nogen Heel-Jnteresse, men som lidt efter lidt maatte isoleres og enkeltviis vindes eller underkastes. Den der ønskede Virkningen, maatte ogsaa ville Midlerne, og ikke blive staaende paa Halvveien; derfor var det nødvendigt, at man ikke alene har Omsorg for de Midler, der udfordredes, men tillige, at man høit og utvetydigt lagde sin egentlige Hensigt for Dagen. Denne Hensigt, det udtalte han atter i Regjeringens Navn, var ingen anden, end Bibeholdelsen af de fransk africanske Besiddelser i deres hele Omfang. Da Hr. Thiers havde endt, besteeg Hr. Duvergier de Hauranne Tribugen igjen, for at erklære, at det havde været langt fra ham, i Almindelighed at ville angribe de franske Tropper, men at han ikke ansaae sig forpligtet til, med et hemmelighedsfuldt Slør at tildække forekommende Misbrug og Udskejelser. Det Princip, der fra Ministrenes Side sædvanligviis pleiedes at gjøres gjeldende, naar Talen var om Dadel af den foreliggende Art, det Princip Sit smudsige Tøj maa man vadske hjemme, syntes ham uconstitutionelt, da kun en fuldstændig Offentlighed kunde tjene som Borgen mod lignende Misbrugs Gjentagelse. – Efter ham talte MarschalClauzel. Kamret vilde derpaa slutte den almindelige Discussion; men Hr. Guizot gjorde den Bemærkning, at det var af den største Vigtighed, fuldkomment at lade alle Anskuelser udvikle sig Han selv havde endnu i Sinde at tage Ordet over denne Gjenstand. Debatternes Fortsættelse antoges, og Hr. Piscator talte først for Commissions-Projectet. J Mødet i Dag talte de Herrer Laboulie, Desjøber og Laurence over samme Gjenstand.