Norske Intelligenssedler, 1769-03-29
Jntelligen. Nordske. No. 13. Onsdagen den 29. Martii 1769. Af The Publie Ledger, et Dage-Skrift i London for den 10de Maji 1768. er følgende oversadt og indsendt til Jndrykkelse. J maa vide, min Herre, at jeg er en levendes ung Pige, just over mine 17 Aar, og jeg tænker at der kand siges om mig, uden Selv-Roes, at jeg er smuk. Min Fader blev tagen ud fra denne sorrigfulde Verden, da jeg var kun et spædt Barn, og min kiære og højtærede Moder, som døde for omtrent to Aar siden, da jeg var i Kost-Skole, sparede ingen Bekostning for at give mig en god Education og ved hendes Død efterlod hun mig under hendes Executors Omsorg, som er en Mand over sine 60 Aar, meget væmmelig at omgaaes, og af et suurseende og meget mishageligt Væsen. Strax efter min Moders Død tog han mig ud af Skolen, og siden var jeg fulde halvandet Aar under hans umiddelbare Opsigt, men som jeg endelig blev gandske kiæd af at være hos ham, bekom jeg, skiønt med megen Vanskelighed, hans Tilladelse at logere allerne for mig selv, og som min Moder havde efterladt mig 5000 Pund, hvoraf jeg skulde annamme Renten udi min Mindre-Aarighed, saa tænkte jeg at kunde af disse Penge leve gandske honet, og følgelig leiede jeg et pynteligt Kammer i St. James Gade, haabende paa saadan Maade at blive gandske befriet fra hans mishagelige Omgang, men til min store Fortræd bliver jeg ikke allerne forgiven med hans Visiter, men for at giøre dem meere kiedsommelige, taler han idelig om den store Estime og Respect han bær for det smukke Kiøn, og om hans reene og brændende Passion for hans kiære Myndling. En Ting, som J veed, at om det kom fra en smuk ung Karl, vel kunde have noget Jndtagende hos sig, men fra saadan en gammel forslidt----, maa J nok troe, at det er meget vemmeligt at høre. Dog, min Herre, (kunde J allerne troe det) denne gamle--- dristede sig og til forgangen Dag at giøre mig et Tilbud, forsikkrende mig tillige, at jeg skulde finde hos ham alle de Qualiteter, som kunde giøre mig fuldkommen lykkelig, og uanseet jeg plat sagde ham Nei, og det med en Mine af den yderste Foragt, dog har han stedse siden slaget paa den samme Streng, og melder derhos altid om, hvor absolut nødvendigt det er, at jeg jo før jo bedre bliver gift med en forstandig og sat Person, for at blive bevaret for saa mange fatale Snarer og Fristelser, som han siger at den yngre Part af vores Kiøn continuerlig staaer i Fare for. Men, tænk engang, min Herre, skulde en ung Pige paa 17 Aar vel give sin Ungdoms Blomster hen i de forvisnede Armee af en gammel Mand paa 60 Aar, ja til en, som i hans yngre Aar har levet saa uordentligt og dissolute et Levnet, hvorved hans Constitution gandske er fordervet, Nei, jeg væmmes ret ved at tænke derpaa, og tilmed, min Herre, imellem os at sige, haver jeg en hemmelig Kiærlighed til et meere ynskeligt Object, for J maa vide, min Herre, at i samme Tiid som jeg bliver plaget af min Formynder paa den ene Side, bliver jeg ligesaa stærk forfulgt paa den anden Side af en ung Person, som logerer i samme Huus som jeg, hvilken Person er i alle Maader angenem, hans Alder overeenskommende med min, hans Manierer ere indtagende, og han er nylig bleven Eiere af et Landgods paa 140 Pund Aarlig, derforuden omgaaes han mig ikke allerne med største Respect og Ømhed, men synes og at have sin gandske Lyksalighed aldeles concentreret i min. Nu kandskee, min Herre, J vil undres over, at jeg skulde vise nogen Vanskelighed for hvad jeg heri skal resolvere til; men om J giver Agt paa følgende, meener jeg at J vil faae andre Tanker. J maa da vide, min Herre, at jeg ved en Clausul af min Moders Testamente, under en stræng Penge-Mulct, forbydes at gifte mig (undtagen med min Formynders fulde Approbation og Tilladelse) førende jeg bliver 19 Aar gammel, men at jeg da skal have Frihed til at tage de 5000 Pund i mine egne Hænder, og at give min Haand, Hierte og Lykke til hvem jeg haver Jnclination til. Nu, min Herre, naar jeg tænker paa alle disse Omstændigheder, er jeg i saadan en Forvirring, at jeg ikke veed hvad jeg skal resolvere til, og hvad som giør ikke lidet til min Forvirring, er, at min gamle Argus i disse Dage er kommen efter den Godhed som forbemeldte unge Person og jeg haver for hinanden, hvorover han er bleven saa forbittret, at han sværger paa at han vil have mig hiem igien til sit eget Huus, hvor jeg skal blive bestandig indelukt i mit Kammer og aldrig have Lejlighed til enten at see eller tale ved den som jeg elsker. Nu, min Herre, tvivler jeg ikke paa, at J vil jo tilstaae med mig, at dette er et meget grumt Tractement, derfor vil jeg holde det for en særdeles Faveur og J eller en af eders Correspondenter vil raadføre mig hvad jeg skal giøre, og tillige underrette mig, om denne gamle - - - kand, som min Formynder, have Myndighed til at omgaaes mig paa saa barbarisk en Maade, som her er beskreven. Jeg venter med Utaalmodighed paa Eders gode Svar og Raadførelse, og forbliver Min Herre, Eders ydmygste Tienerinde. den elskende og igien elskede dog bedrøvede Arabella.