JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Adresseavis for Børn, 1780-03-01
To Brødre, heder det i en Fortælling til Lærdom for Børn, boede i een Bye, og hver af dem for Børn. havde een Søn, Franz og Friz, hvilke vare begge næsten af lige Alder. Disse muntre Drenge elskede hverandre inderlig, og legde næsten daglig sammen. De fandt ingen større Fornøyelse, end at være i hver andres Selskab. Deres Forældre fornøyede sig og ofte saaledes over disse deres Børns Kjerlighed, at de tidt ved dette Syn fældede Glædes Taarer. Man saae dem hver Morgen glade at følges ad til Skolen. Jngen Disciple lærde meere end de, og den ene hialp altid den anden. Engang vilde Frises Fader reyse bort paa nogle Dages Tid, og bad Franz imidlertid at gjøre Friz Selskab. Med Glæde kom Franz til ham, og de sadde begge som to Prindser til Bord om Middagen. Da de havde spiist, gik de ind i Frises Faders Kammer, og saae der hans Gevære hænge paa Veggen. Kom Franz, sagde Friz, og lad os tage hver sin Bøsse og exercere med. Ney, Friz sagde Franz: du veed jo, at Din Papa har forbudet det. – Ey hvad tag du kun Bossen. – Franz tog den. De gik ind paa Salen, og legde Soldater. Fran satte sig i Positur som en Sergeant, og Fri skulde være Recrut. - Lægan, giv Fyr, – Paf der laae Franz, og Blodet strømmede ud af ham. Friz tabde Bøssen og raabe: Frantz Fran, min søde Broder, for Guds Skyld, og faldt ned over ham - og døde af Skræk. - Tre Dage derefter kom hans Fader, og døde af et Slag, da han hørde denne sørgelige Tidende. O. J Unge og Uerfarne, hvor nyttigt og nødvendigt er det for eder, at J aldrig gjøre det, som eder forbydes af eders fromme og omhyggelige Forældre, eller af Gamle og Erfarne. Subskribenternes Navne. Msr. Christian Møller.
Adresseavis for Børn, 1780-03-08
Aar Numer Anden.
Adresseavis for Børn, 1780-03-08
Avis. Aargang. or Onsdagen. Børn. den 8de Martii. Til mine unge Medlæsere. Min Fader har befalet mig, at skrive Eder til, mine Venner, og give Eder Efterretning om den Fest, som vi havde i den her oprettete Klasse=Skole, afvigte 2den Martii. Jeg efterkommer denne befaling med temmelig stor Frygt thi jeg er vis paa, at der ere mange iblandt Eder, som ere baade større, ældre og klogere end jeg. Men jeg haaber, J ere saa gode, at J seer meere paa min gode Villie end paa min Stiil. – Vi lære i denne Skole, at kjende og frygte Gud, som det elskværdigste og retfærdigste Væsen; vi lære at kjende os selv og Verdens Beskaffenhed; vi lære og gjøre Fremgang i de Videnskaber, som udfordres af de Mennesker, der ville leve et lykkeligt og fornøyeligt Liv. – J alt dette bleve vi offentlig examinerede i høye, anselige og ærværdige Herrers Overværelse, og efter vor Alder gjorde Rede for hvad vi vidste. De Venner af de Unge, som vare saa gunstige at bivaane vor Overhørelse, beærede os med deres bifald ved vort aflagte Regnskab. Hvad Jndtryk dette gjorde og bør gjøre paa og herefter, ville mine Venner behage at slutte sig til af den Taksigelses-Tale, som min Meddiscipel Wichmann holdt til Sælskabet efter denne Examens Slutning. Her er Talen, Høye Sælskab.
Adresseavis for Børn, 1780-03-08
Dersom jeg kunde udtrykke hvad vore unge Hierter føle, saa skulde Deres Ædelmodighed, Høye herrer, maaskee finde een Slags Belønning for den Naade, De har viist imod os. - Vi ere stolte af den Ære, som er vederfaret os, Men denne Stolthed skal ikke blive allene i vor Jndbildning. den skal prente sig dybt i vore Hjerter, og efterlade sig en Sæd, hvoraf vor Flid, vor Dyd og vore Sæder skal sanke en rig Næring til sin Fremvext, Lykkelige Tidsalder lykkelige Fæderneland. – Vi have ikke allene Mæcenater, som fremlokke og understytte de Genier, der moednes og vise sig haabefulde; men vi have endog store og ophøyete Mænd, som foreene de dybeste Jndsigter med den reneste Menneskekierlighed, – som nedlade sig til at anhøre Ungdommens ufuldkomne Forsøg, og opmuntre den ved et ufortjent bifald, - Mine Meddisciple! – vi bleve de Utaknemmeligste, dersom vi vare følesløse ved saa stor en Naades Beviisning. – dersom vi ikke lode den blive den kraftigste Opmuntring for os, til at fordoble vor Flid og udvide vore Jndsigter, Jeg er vis paa Deres bifald, naar jeg, næst at aflegge vor underdanigste Taksigelse til det høye Sælskab, tillige gjør det høytidelige Løvte, at denne Dag Avis. Dag skal stedse være os uforglemmelig, og at vi, ved at erindre den, skal føle en nye Drivt og Lyst til at erhverve os de Jndsigter, hvorved vi kunne blive gode Christne, og gavne Staten og vort Fæderneland. – – Jeg veed nok, at jeg endnu skyldede Taksigelse til den Mand, som har stiftet den Skole, hvori vi nyde vor Underviisning, Men, han har befalet, at jeg skulde til og - jeg bør adlyde. Hans Roes vilde desuden intet vinde ved min ufuldkomne Lovtale. – Men Eet haaber jeg at han tillader det er: at jeg paa alles vores Vegne tilønsker ham Guds Hielp og Bistand i hans Svaghed, og, om det er Guds naadige Villie, hans forrige Sundhed og Helbred, Et Ønske, som mange fromme Christne med os forene sig om, og for hvis Bonhørelse den Syge og Fattige, den Unge og Hielpeløse, vil sende Himmelen sit Takoffer, – Med dette Ønske slutter jeg – Det er for Dem, Hr. Agent Holck, det er et Offer, vore Hjerter skylde Dem
Adresseavis for Børn, 1780-03-08
Bekjendtgjørelse. Til de Unges Efterretning bekiendtgiøres folgende Opførsel af de to ulige Brødre. Den ældre Broder tilbragde hele Dagen med Leeg og vild Omsværmen, kort sagt, med gandske unyttig Tidsfordriv. Han hørde aldrig gjerne paa, naar der blev fortælt noget Godt; Læsning forekom ham ubehagelig og besværlig, meget sielden henvendte han sine Tanker til noget Nyttigt, og havde næsten stedse daarlige og uafsmagte Ting i Hovedet. Den yngre Broder læsde derimod gjerne i Bøger; han hørde med Opmerksomhed til, naar det blev fortælt ham noget, eftertænkde og overveyede samme, og gjorde sig en Fornøyelse af, at fortælle det igjen, som han havde lært af sine Lærere eller
Adresseavis for Børn, 1780-03-08
af Bøger. Det er let at gjette, hvorledes det maae være blevet baade med den ene og den anden af dem.
Adresseavis for Børn, 1780-03-08
Da den yngre Broder var elleve Aar gammel, kunde han allerede tænke og tale saa fornuftigt, at hans Forældre ofte toge ham med sig i et og andet Selskab, deels for at giøre ham Fornøyelse; deels paa det at han kunde lære allehaande Godt af andre for Børn. forstandige og gode Folk. Thi der gives Ting, som man ikke kan lære af Bøger, men hvoraf man dog ikke lærer at forstaae noget, førend man har læst meget i Boger. Med hans ældre Broder derimod, som nu var 13 Aar gammel, gik det langt anderledes til. Naar de Voxne talede med hinanden, saa forstod han lidet eller slet intet deraf, men endnu mindre kunde han selv tale fornuftigt og behageligt. Hans Forældre havde ogsaa gjerne taget ham med i voxne Folkes Selskab; men han skulde ikke have været til nogen Nytte der, og man skulde have sagt: Hvad skal dog denne Dreng her, med hvilken man ikke kan tale et fornuftigt Ord, Ethvert Menneske maae holde sig til sin Lige, og han henhører endnu til Børn. Altsaa maatte han blive hjemme. Dette krænkede ham ikke lidet, og derover fattede han det gode Forsæt, fra nu af at blive retopmerksom og agtpaagivende, flittig og sædelig. Men da han var saa sterk vant til Uagtsomhed, til Ørkesløshed, og til en vild Omsværmen, saa blev hans gode Forsæt ham visselig i Førstningen temmelig tungt. Han tvang sig selv det meste han kunde, og dog vilde det ikke saaledes lykkes for ham, som han ønskede. Hans gode Broder, hvilken dette gik meget nær, gjorde sig al Umage for at være ham behielpelig; han viisde ham, hvorledes man skulde bære sig ad, for at lære det; han forklarede Et og Andet for ham, og gjorde det saa let for ham, som han vidste og kunde Alvorlige Bestræbelser har altid deres gode Virkning. Efterat den ældre Broder havde en Tidlang med Munterhed og Ufortrødenhed bestræbet sig for at blive fuldkommere, saa kom det endelig dertil med ham, at han nu fandt sin største Fornøyelse derudi. Jntet kunde meere fornøye ham, end naar han havde gjort noget, hvorover hans Forældre og Lærere viisde deres Velbehag, og at lære noget Nyt var ham alt for behageligt, at han derved havde skuldet være uopmerksom. Kort sagt, han kunde selv nu ikke begribe, hvorledes det forhen havde været ham mueligt, at finde en Fornøyelse i Ørkesløshed og i unyttig Tidsfordriv. Dog alligevel havde det gjort ham den Skade, at han i mange Ting ikke gandske kunde indhente sin Avis yngre Broder; thi han var kommen alt for vidt for ham.
Adresseavis for Børn, 1780-03-08
Det er hermed ligesom med en Agers Dyrkning. Naar man saaer den til rette Tid, saa kan man og vente at høste til rette Tid, og at høste rigelig; men saaer man for sildig, saa har man Misvext at vente, eller dog mindre og ikke saa gode Frugter, som man ellers skulde have faaet.
Adresseavis for Børn, 1780-03-08
Befordringer. Da Christophers Saan, Wilhelm, blev stor, maatte han være Soldat. Han gik ogsaa villig til Regimentet, fordi han i Skolen havde lært, at man maae ikke være ulydig, ikke knurre, eller ville have sin egen Villie. Han tænkde: Gud har bestemt mig til denne Stand; thi alt, hvad der skeer, det skeer efter Guds vise og naadige Villie. Da han skulde lære, hvad man maae vide som Soldat, saa gav han ret Agt. Thi han havde allerede lært i Skolen at give Agt. Han fik heller ingen Straf for sin Efterladenhed og Forsømmelse, men blev inden kort Tid saa færdig og fiink, som den bedste i Kompagniet. Og da han i Skolen havde lært godt at skrive og regne, saa antog Regiments Adjutanten ham til Skriver. J Krigen forholdt han sig godt, var bestandig der, hvor han skulde være, hverken plyndrede eller røvede, men lod sig nøye med sin Lønning. Hvad der blev ham befalet, det gjorde han med et uforfærdet Mod, og satte ofte Mod i andre som vare frygtsomme. Brødre, raadde han, den som forlader sig paa Gud, tør aldrig ved at være hange. En Skielm, der forlader sin Fahne. Wilhelm blev snart Underofficeer, og endelig Fændrich. Da fik han af alle dem, som kjendte ham, Høyagtelse og Kjerlighed, og han havde derefter sin gode Udkomme.
Adresseavis for Børn, 1780-03-08
Hvo som i sin Ungdom har lært at efterkomme sin Pligt, og som i sine voxne Aar virkelig efterkommer den, den kan i alle Farer og Besværligheder med Tillid forlade sig paa Gud, og derover altid være ved et trostigt Mod. en Reysende.
Adresseavis for Børn, 1780-03-08
Den bekjendte Ulgispeyl gik en Dag ud i Landet. Paa Veyen kom en Vognmand kjørende, som for Børn. slog og pidskede saaledes paa sine Heste, at de maatte løbe i fuld Fiirspring over den ujevne Steenbroe og knortete Vey. Kan jeg vel, spurgde han i Forbifarende, endnu inden Aften komme til Staden, Ja, J kan, svarede Ugispeil, dersom J vil kjøre langsomt. Den Karl er nok ikke klog, tænkde Vognmanden.
Adresseavis for Børn, 1780-03-08
Jmod Aften kom Uglspeyl samme Vey tilbage igjen, og traf samme Vognmand atter paa Veyen, men han var bestædt i den største Forlegenhed; thi af den sterke Afstedjagen paa Steenbroen var det ene Hjul gaaet i Stykker for ham. Hankunde altsaa ikke komme af Stedet med sin Vogn, og maatte beqvemme sig til at tilbringe Natten under aaben Himmel. Sagde jeg Eder det ikke nok, var Uglspeyls Ord, at J skulde kjøre langsomt, om J endnu i Aften vilde komme til Staden. Denne Uglspeyl havde iblandt andre denne særdeles Vane, at han loe saa ofte han gik op ad Bakke, men græd derimod saa tidt han paa den anden Side gik ned af Bakke igien. En Vandrende, som fulgdes med ham, spurgde ham, hvorfor han gjorde det. "Naar jeg gaaer op af Bakke, sagde han, saa tænker jeg paa den behagelige Dal og Slette, som jeg faaer paa den anden Side, og glæder mig allerede i Forveyen derover. Men naar jeg gaaer ned af Bakke, saa tænker jeg paa, at det vil ikke vare længe, førend jeg skal gaae op af Bakke igien, og forestiller mig da allerede den Møye og Besværlighed, som det vil blive mig. - O hvor godt var det – føyede han til – om Menneskene ved deres Lykke og Ulykkei Livet vilde gjøre ligesaa, saa skulde de ikke blive overmodige i Lykke, eller forsagte i Ulykke.
Adresseavis for Børn, 1780-03-08
Nyeheder.
Adresseavis for Børn, 1780-03-08
Fra Kranon i Frankerig blev følgende fornøyelige Historie nyligen meldet. Herremanden der paa Stedet, som vist maae være en god Mand, fordi han elsker gode Folk, gjør alt hvad han kan, for ligeledes og at gjøre sine Folk gode. Han giver i den Hensigt hvert Aar 200 Daler af sin egen Lomme, Halvparten deraf Avis. til den Mand eller den Ungkarl, og Halvparten til den Kone eller Pige, som har ført sig bedst op Disse Penge giver han dem offentlig i Kirken, og der blive ogsaa deres Navne offentlig bekjendt giorte, og de gode Handlinger fortælte, hvormed de har gjort sig fortjente til denne Belønning.
Adresseavis for Børn, 1780-03-15
Numer Aar. II. Anden. Aargang. for Onsdagen. Dørn. den 15. Martii. Vær aldrig ryggesløs, Det klæder alle ilde. Forglem ey Herrens Frygt, den rette Viisdoms Kilde.
Adresseavis for Børn, 1780-03-15
Korrespondene. Min kjere Broder og Ven, Jsaac Friderich Tak for dit kjerkomne Brev og den gode Efterretning om din Syster Wilhelmine. Det er en brav Pige. Hils hende fra mig, og slig hende, at jeg græd af Glæde over hendes Hjertes frømme Følelser. Min Principal, Kræmmeren, som jeg er kommen i Lære hos, og hvor jeg lever ret vel og fornøyet, har og et Par meget artige og dydige Børn. Du kan slutte dig til, hvor meget Godt jeg vilde sige dig om dem, af den Samtale, jeg horde de havde sammen Nyt-Aarsdag i Aar, da de havde været inde hos Forældrene og faaet Nyt Aars-Gave. Broderen Leopold sagde til sin Syster Nanette, da de lidet havde betragtet de Foræringer, de havde faaet: Slig mig dog, min lille Syster, hvorledes er dit Hjerte til Mode, Er det saaledes fat med dig som med mig 2 - Jeg er færdig at græde. Nanette. Hvorfor vil du græde, Leopold. Ach, nu har vore kjere Forældre atter igien foræret os saa meget; og vi ere endnu saa smaa, og vi kunne endnu ikke giengielde dem al denne Kjerlighed, som de vise imod os. Nanette. Jo, min Broder, Naar vi kun stedse ere artige, saa holde de sig begge to for vel belønnete af os. Det har jo Mama selv sagt. Leopold. Ja, det er just det, min Syster! som giør mig saa bedrøvet, at vi endnu ikke ere stedse saa fromme, og saa gode, og saa artige, som de ønske at vi skulle være, Nanette. Den gode Gud vil nok hielpe os, at vi blive bedre, og frommere og artigere. Leopold. O saa kom, og lad os bede, at han vil. Saa bønhører han os og nok, og hielperios, at vi kunne blive ret fromme. (Du kan aldrig troe, min Broder Jsaac hvilket rørende Syn det var for mig, at see disse to unge Børn falde ned paa deres Knæe for Stolen, hvorpaa de havde lagt deres Foræringer. De bade omtrent saaledes i deres Enfoldighed: Nanette. Oduskjere Gud, som er vor himmelske Fader, vi vilde saa gjerne glæde vore Forældre ved vor Artighed. Leopold. Men vi arme stakkels Børn forsee os dog saa ofte. Nanette. O ja, vi gjøre, og det gjør os meget ondt. Leopold. Ja, det gjør os meget ondt. Uanet Avis Nanette. Men du, vor himmelske Fader, du er saa stor og saa god; og du hielper jo saa gjerne Mennesker. O, hielp ogsaa os, at vi ikke meere maae forsee os og bedrøve vore Forældre. Leopold. Oja, Herre Gud, hielp os Nanette. O ja, Herre Gud, gjør det dog Leopold. Oja, Herre Gud, hielp os i JesuNavn, Amen! Hvad synes dig vel om saadanne Børn, E det ikke en Glæde for Forældrene, Er det ikke en Fornøyelse for dem, som ere Tienere i saadant et Huus – Odu kan aldrig forestille dig, hvor fornøyet jeg er, naar jeg er hos disse Børn. Jeg takker Gud, for jeg er kommen i saadant godt Huus; og jeg hover det meget godt, at være Kræmmerdreng. Jeg forbliver din oprigtige Broder og Tjener, Johan Jacob.
Adresseavis for Børn, 1780-03-15
Den sidste Viin, Nadveren har jeg allerede annammet for otte Dage siden; og du gode Gud, vederqvæg denne ædelmodige Giver, naar ingen Lædskedrik her meere kan vederqvæge ham, Hr. v. G. (som kommer med Vinen.) See her, gamle Bedstefader, – Jeg har ogsaa taget et Glas med til mig. Vi maae drikke sammen! Den Gamle (seende op til Himmelen.) Tak, omilde Gud, Tak for alt Godt, Tak for denne Verden, o Tak! (Han drikker noget.) Nu - (til Avis Hr. v. G. i det han klinkede med ham) Gud give Dem et saa roligt og saligt Endeligt, som jeg veed vist, at jeg faaer Hr. v. G. O, min Fader, bliv hos mig i Nat over. Jeg beder eder ret meget indstændig derom. Der skal ikke noget Menneske faae eder at see, om J vil saa have det. - Den Gamle. Ney, min Naadige Herre, det kan jeg ikke. Min Tid, jeg har sagt Dem det, er kostbar. Hr. v. G. O Gud, o du store Gud 4 – O slig mig dog, min Fader, hvormed jeg endnu kan være eder til Tjeneste? Den Gamle. Herre, jeg ønsker ret for Deres Skyld, at jeg endnu trængde til noget mere. De er saadan en hjertens god Herre, men jeg trænge nu til ingen Ting meere paa Jorden, undtagen en Handske behøver jeg endnu. Jeg har tabt min. Hr. v. G. Paa Timen, Fader. Den Gamle. (allene) Det er da den sidste Vederqvægelse, Hisset vil det smage bedre, Hr. v. G. (bringer et Par Handsker.) See her, Bedstefader, Den Gamle. Den ene behøver jeg ikke, jeg har kun forlangt een, gode naadige Herre, Hr. v. G. Hvorfor ikke den anden med Den Gamle. Denne Haand fattes intet. Det er ikkun den Venstre, som ikke kan taale Luften. Jeg skal have Dem i Hukommelse. (Han giver Hr. v. G. sin høyre blotte Haand.)Hr. v. G. Jeg eder og, ærværdige Gamle men det vil blive mig tungt, at holde Ord. - Den Gamle. Desto bedre, Herre, for Dem, naar De alligevel holde det, Hr. v. G. Giv mig eders Haand endnu engang, min gamle Fader. Der er Guds Velsignelse i Den Gamle. Gud velsigne Dem Hr. v. G. Gud være med Eder! for Børn.
Adresseavis for Børn, 1780-03-15
Dødsfald. Charlotte laae syg af de slemme Kopper, Hendes Moders Taarer vare utallige. Hun saae dette kjere Barns Død for Øyne, og det sidste Øyeblik at være nær forhaanden. Barnet, hvis Syn var skjult under de tillistrete Øyenlaage, udrakte sin Haand, for at søge efter Moderen, som sad ved Sengen, og en Taare trillede ned paa den lille Haand, som nu snart skulde raadne. Ak, min søde Moder, græd ikke, jeg kommer jo til Gud Fader og min Frelser i Himmelen, som har jo altid elsket mig; ja elsket mig langt mere, end baade Du og min Fader her! Der vil det gaae mig ret godt, indtil Du og kommer derhen, Moderen græd nu hæftigere. ik, græd ikke, min søde Moder, ellers kan jeg jo ikke døe, Moderen tvang sig og holdt op at græde. "Ak! er du bange, at jeg ikke skal komme i Himmelen, Jeg har jo den kjere Gud saa kjer, og jeg veed vist at han ikke vil støde mig fra sig. Jeg græder ikke derfor, min lille Datter, thi jeg veed og vist, at Gud vil tage dig op i sin Salighed. Du har altid været saadant et from Barn; du har altid været lydig imod dine Forældre. Men jeg græder kun for, at jeg ikke kan følge med Dig og ikke kan blive hos Dig, fordi jeg elsker Dig meer end mig selv. Og jeg, Du min allerkjereste Moder, jeg elsker Dig og; ja jeg skal ogsaa blive ved at elske Dig, naar jeg kommer i Himmelen!" Efterat de her begge To havde tiet nogle Øyeblik, reysde Charlotte sig op, samlede sine sidste Kræfter, smilede meget mildt til Moderen, og sagde: Du kommer dog snart efter mig, Gjør Du ikke Vær kun brav from – Jeg vil elske den kjere Gud, – om han endskjønt nu bortkalder mig herfra, – og hiertelig bede ham – bede hamat Du og snart – ogsaa snart Her døde hun. Subskribenternes Navne. Mr. Lauriz Nicolay Hvidt og Jomfr. Elisa Hagen.
Adresseavis for Børn, 1780-03-22
Aar. Numer Og, Anden.
Adresseavis for Børn, 1780-03-22
Avis. Aargang. Onsdagen. Børn. den 22. Martii. Den Viise om Kundskab i Bøger randsager. Forstanden han dyrker, som Bonden sin Ager Om Paastaaenhed. Det kan ansees som en moralsk Sygdom, at være paastaaende og ville have ret i hvad man engang har sagt, omendskjønt man bliver overbeviist paa den tydeligste Maade, at man har taget feyl. Hos dem, som i en høy Grad ere behæftede med denne Sygdom, pleyer den gemeenlig at ende sig med en stor Fortredelighed og heftig Vrede. Kilden til denne Sygdom er den samme som til de fleste andre Laster, nemlig en fordervet Egenkierlighed; at man har for høye Tanker om sig selv; og man er for stolt til at tilstaae, at man har feylet, Denne Last kommer og oftest til Udbrud hos dem, som ere herskesyge og avindsyge over andre; men hvor den vedligeholdes af Ondskab, der er den aller verst. Thi da sættes de Paastaaende ofte i saadant Raserie, at de endog angribe andre med ærerørige Ord, eller og fulde af Harme og Forbittrelse gaae bort fra enhver, som siger dem imod.
Adresseavis for Børn, 1780-03-22
Mange unge Mennesker har denne moralske Sygdom. Hæld dem, som derfor tidlig lære, at det er menneskeligt at tage Feyl, at det er Ære og ingen Skam, at tilstaae sine Feyl, naar man bliver overbeviist derom; og at en haardnakket Paastaaenhed tilkjendegiver alt for ofte en grov Vankundighed. Lægger Merke til dette, I Unge, at ved Paastaaenhed gjør man sig forhadt, naar man imodsiger og ikke vil erkjende tydelige og overbevisende Sandheder. Man gjør sig gandske uskikket til at smage Venskabs Sødhed; thi hvo skjøtter om at være dens Ven, som taaler ingen Modsigelse, som vil stedse have ret, Følgerne af denne Last, ere ikke allene ulykkelige, men ogsaa ofte meget for gelige Timer.
Adresseavis for Børn, 1780-03-22
Korrespondence. Min kjere Syster Fridericha. Den Fornøyelse, Du fandt i de to Fabler, som jeg forelæsde Dig af min nye Bog, kort førend jeg reysde hjemme fra *), og det Løvte jeg dengang gjorde, ved Leylighed at oversætte og sende nogle flere smukke og lærerige i mine Breve til Dig, vil Du nu see, at jeg ey har glemt. Her er en smuk Fabel om Den selvkloge og næsvise unge Flue.
Adresseavis for Børn, 1780-03-22
For faa Aftener siden spurgde en liden Søn sin omhyggelige og kjerlige Fader om mange Ting, for at faae Oplysning og Lærdom af ham Jblandt andre gjorde han dette Spørgsmaal: Men hvoraf kommer det sig, at min Fader har mig altid saa meget kjer, giver mig saa meget godt og er saa omhyggelig for mig, Fade Avis Faderen. Det skal jeg sige dig, min lille Søn, Den gode Gud har nedlagt den Kierlighed i mit Hjerte, at jeg skal bestandig sørge for dit Bedste. Sønnen. O, saa veed jeg nu vist, at den gode Gud elsker mig endnu meget meer, end minFader elsker mig,
Adresseavis for Børn, 1780-03-22
Befordringer. En fattig Skorsteensfeyerdreng, som paa en Prindsesses Slot skulde feye en Skorsteen, hvis Rør gik igjennem en Kamin ned i hendes Gemak, er, for en lykkelig overvunden Fristelse til det Onde befordret til hendes Yndling og har derved gjort sin Lykke. Da han var kommen ned igjennem Røret til Kaminen, fandt han ingen i Gemakket, og blev da en Tidlang staaende, for at forlyste sig ved at betragte de deylige Sager, som der fandtes.
Adresseavis for Børn, 1780-03-29
Numer Aar Anden.
Adresseavis for Børn, 1780-03-29
Avis. Aargang. for Onsdagen. den 29. Martii. Børn.