Den Vest-Sjællandske Avis, 1820-03-25
Frankerige. Man har yttret forskiellige Meeninger og Aarsagen til Greven af Decazes Afskedigelse som Premierminister, især da han vedbliver at nyde Kongen af Frankerigs vedvarende Gunst, nogle have villet forklare det af en Eftergivenhed, som Kongen har villet udvise for den herskende Stemning og Partiernes Lidenskabelighed; andre af en Frygt for, at de af ham udkastede Lovforslag, som han havde tilsendt Kammerne, ikke skulle blive antagne af disse; der ere derimod de som ville vide med Vished, at Ministerens Fald var en Følge af Hoffets Jndflydelse, og at Greven af Artois, Kongens Broder havde ved sin dræbte Søns Blod opfordret Kongen om Aftenen den 20de Februar til at give ham sin Afsked. Kongen skal vel i Begyndelsen havt Vanskeligheder ved at resolvere sig til dette Skridt, men endelig skal han have givet efter for sin Broders Bønner og sagt: at han havde kun to Venner, Hr. Decazes og Hertugen af Richelien; hvorpaa Greven strax begav sig til Hertugen, overtalte ham til at overtage Ministeriet og bragte hans Samtykke med sig tilbage, hvorved Sagen blev saaledes afgjort. Man tilstaaer, at Greven af Decazes er en Mand af megen Forstand og af et behageligt Udvortes, som indtager let enhver, som nærmer sig til ham; han har ved sine selskabelige Talenter ofte vundet saadanne Personers Hengivenhed, som havde Fordomme imod ham. Hans frugtesløse Bestræbelser for at holde Middelveien imellem to paa hinanden yderst opbragte Partier uden at erklære sig bestemt for det ene eller andets Fordeel tildrog ham alles Misfornøielse. De Ultras vare især forbittrede paa ham for den Beskyttelse han havde forundet Bonapartisterne og Revolutionens Tilhængere; og Hr. Couserques Anklage imod ham i de Deputeredes Kammer, at han havde været Hovedaarsagen til Hertugen af Berrys Død, baade ved ikke at bære tilstrækkelig Omsorg for den Kongelige Families Sikkerhed, og tillige ved altformeget at vække det revolutionnaire Parties Forhaabninger, er det meest overtydende Beviis paa deres Had til ham. Dog synes det ikke, at de Ultras skulle faae megen Aarsag til at glæde sig over hans Aftrædelse; thi ikke at tale om, at Greven vedbliver nu som tilforn at have megen Jndflydelse hos Kongen; saa forsikkrer man, at han ved sin Fratrædelse af Ministeriet skal have givet sin Monark det Raad, ikke at laane sit Øre til Ultrarojalisternes Planer og Forslag; ogsaa synes de Mænds Characteer, som ere udvalgte til Medlemmer af det nye Ministerium at godtgiøre Rigtigheden af denne Formodning. Dets Præsident, Hertugen af Richelien, er ingen Parties, men blot Fædrenelandets Mand; han har hverken nogensinde hyldet Napoleon eller Revolutionen, ikke heller har han viist sig som en blind Tilhænger af det gamle Aristoratie; han holdt sig ikke under Revolutionen til Emigranterne, men tilbragte sin Tid med at forestaae en vigtig Embedspost i Rusland. De øvrige Ministre, have alle tient under den forrige Regiering og ere af et erklæret liberalt Sindelag. Justitsministeren Simeon var tilforn Justitsminister i Kongeriget, Vestphalen og er en lærd Jurist. Baron Mounier, er opdraget i Weimar, er Protestant, har været Secretair hos Napoleon, han er en stor Beundrer af den Engelske Statsforfatning; han er en Mand af lærd Aand og Vittighed. Greven af Decazes forskaffede ham Pairs Værdigheden. Hr. Porta lis, Understatssecretair for Justitsvæsnet har ogsaa tient under Napoleon og er bekiendt af sine Forhandlinger i Rom. Alle de øvrige Ministre have staaet i lignende Forhold. – Man deler nu Medlemmerne af de Deputeredes Kammer i fire Partier, i de Ultras eller høire Side; i Contrum eller de ministerielle; i det venstre Centrum eller den Ternaurske Forening, for nærværende Tid det talrigste i Kammerne og som ere Forsvarere af en moderat Frihed, og det strenge liberale Partie, eller det lafittiske, som udgjør den venstre Side, og som er hengivent til de republikanske Grundsætninger. Man bemærker hos de Ultras, og især hos deres Sagfører, Greven af Chateaubrand, mindre Heftighed i sine Udladelser nu end tilforn. Man siger, at han har formaaet de Ultras til at under støtte det nye Forslag til Valglovens Forandring, endskiøndt det langt fra er efter dette Parties Ønske, forresten er det ikke sandsynligt, at dette Lovforslag gaaer igiennem, da det ikke behager noget af Partierne; og Kammerets Uvillie imod det sees bedst af at den nedsatte Commission for at prøve det bestaaer næsten af lutter Liberale og Tilhængere af den nærværende Valglov.