Viborger Samler, 1840-12-08
Udenlandske Efterretninger. Frankerig. J sit Forsvar for det nuværende Ministerium maatte Guizot indrømme, at ogsaa han havde været af den Formening, at England, førend det underskrev Tractaten, vilde have udstedet en Opfordring til Frankerig; at dette ikke var skeet, var en manvais procede af det engelske Cabinet; men det kunde ikke beskæmme os. – "Man taler om en Coalition imo Frankerig; denne Coalition bestaaer ikke; men man vogte sig for at fremkalde den. Hvad skal Europa tænke, naa Fr. opstiller 939,000 Md. Det er ikke den Holdning der egner sig for det bevæbnede Fredssystem; det tyde hen paa et paatænkt Angreb." – Saadanne Rustninger kunde han ikke billige, og han havde aldrig billiget dem Da Guizot i sin Tale udbrød: "Med hvad Ret taler man her til os om Freden i tout prix? Hvo af os, med Undtagelse af Chefen for det nuværende Ministerium, har leveret Slag og gjort Erobringer for Frankerig? Hvad Ret have vore Modstandere til at ansee sig for mere patriotiske end Andre, Vare vi ikke Alle? afbrød Taschereau ham med de Ord: "Vi vare ikke i Gent." - Der opstod i Kammeret en frygtelig Allarm, Præsidenten paabod Orden, og Guizot søgte at retfærdiggjøre sig imod den Beskyldning, at han i Aaret 1815 havde forraadt sit Fædreland. – Da Guizot i sin Tal havde omtalt de forskjellige Factioner, der stedse søgte at drage Fordeel af enhver Krig og enhver Mulighed til Krig, reiste Thiers sig, og sagde: "Vil De give efter for Udlandet, fordi Factionerne reise sig, Da vil De blive nødt til altid at give efter; thi stedse ere Factionerne ved Haanden, naar Krigen udbryder. (Vedholdende Bevægelse.) Veed De vel, hvad De giør, naar De fører et saadant Sprog, De taler som Fiende, (Heftige Reclamationer i Centrum. Til Orden!) – Jeg siger det med dyb Smerte, Frankerigs udenrigske Politiker svag. Det tør ikke være saaledes, og det vil ikke være saaledes; Frankerig for ikke bøie sig for Udlandet. Lader os handle, som vore Fædre, være, hvad vore Fædre vare, og lader os ikke taale Frankerigs Fornedrelse (Larmende Bifald og næsten almindeligt Bravoraab.) O. Barrot sagde i sin Tale, at han og alle hans Landsmænd havde i et Øieblik troet, at Frankerivilde gjenvinde sin Storhed og Energie; "jeg kunde aldrig formode, vedblev han, at Frankerig vilde forblive en rolig Tilskuer ved de Begivenheder, der ere indtrufne. Men hvad jeg har seet i de fire sidste Dage, har ganske tilintetgjort dette Haab. Det sømmer sig ikke for Frankerigs Værdighed at forlade Vicekongen, og ved Vaabenmagt maa dette Rige indskride i det orientalske Spørgsmaal; Frankrigs Jndflydelse i Europa baade med Hensyn til Nutiden og Fremtiden fordrer det. Det forrige Cabinet havde i det mindste opstillet en casus belli, Noten af 8de Octbr. havde sat en Grændse for en altfor stor Eftergivenhed; men det nuværende Cabinet overlader Vicekongen til Magternes Barmhiertighed. – Man har sagt, at Coalitionen var fremstaaet paa Grund af Frankerigs Rustninger. Det er ikke sandt. Og desuden, hvad vedkommer Frankerigs Rustninger Udlandet, Skal Frankerig maaskee først oppebie et Angreb af Udlandet, for at ruste sig, Saalænge Alliancen med England stod ved Magt, var der dog nogen Sikkerhed; men at forblive urustet, efterat denne Alliance er opløst, det er at skabe sig Jllusioner og Fremtiden. Vor Stilling paalægger os som en bydende Pligt at foretage Rustninger; vi have Ret til at foretage dem!" – Da O. Barrot omtalte Guizots samense Emigration til Gent, udbrød en Deputeret, Ardaillon: "De har været kongelig Frivillig." Aldrig har endnu denne Deputerede i sin lange parlementariske Løbebane udtalt 5 Ord; thi de Ord, man hidtil har hørt ham fremsige, indskrænke sig til Udraabet; "Til Orden." – O. Barrot indrømmede, at han havde foretrukket det constitutionelle Princip for Keiserrigets militaire Dictatur, og at han af den Grund hellere havde villet opgive sin Advocatur end besværge Tillægs acten; men iblandt de kongelige Frivillige – han anførte dette ikke som en Retfærdiggjørelse, men som en Berigtigelse havde han aldrig tjent. - Han begreb meget vel, at en Mand kunde drage Sværdet, for at forsvare sin Overbeviisning, men naar Udlandet blandet sig i Striden, saa har en Mand af Ære kun sin Plads paa Fædrelandets hellige Jordbund." – Dette Angreb imødegik Guizot, der endte med den Erklæring, at han kun havde forladt Frankerig for at tjene det; aldrig har mit Hjerte, udbrød han, "forladt Frankerig." Du faure søgte at forsvare Ministeriet af 12te Mai. Dupins Udtryk i Adressen: "Veiller, Sire, a ce que votre tröne soit tonjours entoure de conseillereclaires et sideles!" (Vaag, Sire, over, at deres Throne stedse kan være omgiven af oplyste og troe Raadgivere) har vakt stærk Sensation; man antager, at Dupihar satt til Thiers.