Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1794-01-27
J Tillægget, 1ste Side, 1ste Spalte, 36te Linie, staaer: sitacuisses existimabaris lapiens esse, læs: si tacuisses philosophuus mansisses! Til et retsindigt og retdømmende Publikum! Hr. Dr. Boyesens Jnsinuation i Adressecomtoirets Avertissements=Tidender No. 6, troer jeg fuldkommen at have retfærdiggjort min Beslutning, om mueligt noget nærmere at kiende Forfatteren af det i samme Avis No. 3 mod mig gjorte aldeles uforskyldte Udfald, førend jeg indlod mig i sammes Besvarelse. Neppe er vel fra en Mand, der vil være anseet for Videnskabs Mand, i et offentlig Blad fremkommen noget Skrivt, der har udmerket sig med saa megen (jeg tilstaaer, ligesaa vittig som tøileløs) Kaadhed og Galde (for at brugede mildeste Udtryk) som dette; thi i det Forfatteren søger offentlig at beskiæmme mig, fordi jeg har taget Graden, ved et tydsk Universitet, naar han debiterer at man i Tydskland kan tilkiøbe sig Doktorgraden for Penge, kaster han, heel ubesindig, ligesaa offentlig Mistanke paa ikke alleneste maaskee de fleeste af sine Læremestere, Lægevidenskabens Herrer Professorer ved det Universitet, der for faa Maaneder siden skienke de ham sin Promotion; men tillige paa mange andre værdige og fortiente Mænd, hvoriblandt og nuværende Provincial=Phystkus i Fyen (der har taget Graden ved selvsamme tydske Universitet, hvor jeg tog den), hvem han herfor især (siden Forargelse altid er skadeligst paa det Sted, hvor den er begaaet) offentlig bør staae til Rette, saafremt den Sag ikke maatte kunde finde sin Afgiørelse i Mindelighed. Naar jeg altsaa her oplyser Publikum om, at det er den selvsamme Mand, der i Avisen No. 3 advarer imod "paa sine Medeolligers Bekostning at nedtrykke den Agt, hvori "Lægevidenskabens Forfatning staaer, baade hos os selv "og hos Fremmede, der nu saa aabenbare og haandgribelig selv haaner og nedtrykker denne Agtelse, saa behøves vil intet videre Beviis for, at den unge Hr. Doktor Boyesen troer og sig selv, at alt er ham tilladt, og at intet kan klæde saa smuk en Mand ilde. - Jmidlertid maatte det nok her hedde: si tacuisses existimabaris sariens esse, og atter: quo quisque doctior en modestiorJeg har derfor slet intet herpaa, eller paa alle de øvrige Personligheder imod mig, at svare Forfatteren, uden dette, som maaskee er ham det smerteligste, jeg (i samme Sindsforfatning som Socrates") da han af skarns Folk offentlig blev mishandlet) kan sige ham. 1) Hr. Forfatt, behage at læse hos Socrates selv, hvad Hevn han tog over dem, som havde fornærmet ham. Og for Hr. Forf. velmeente Raad til mig, at høre Forelæsninger paa Gymnasium over Philosophien, maa jeg igien At hans Udfald imod mig hverken har opbragt mig, eller kan opbringe mig til Vrede, skiønt Forfatteren af min Opfordring til ham igiennem sit særegne Glas troer at have seet dette, som vel ingen anden har kundet see, At jeg ei anseer ham for at være den Mand, der kan skader mig; et heller i mindste Maade finder mig, eller min Reputation krænket (kan Hr. Forsatt. efter moedent Overlæg finde det samme, hvad sig angaaer, skal det være mig kiert) ved ovenmeldte hans Skrivt, der formodentlig skal være Begyndelsen til "den grundige Fremgangsmaade, med hvilken han, lidt efter lidt, vil erhverve sig sine Medborgeres Tillid"; samt at jeg, siden Hr. Forfatterens Fortropper ere saa vældige (formodentlig understøttede af ligesaa vældige Calumnie udblæsende Trompetere, for bald hier, bald dort at berede Entreen i Gemytterne), og han hidtil ikkuns har malet en miniature, hvis corporlige Størrelse et ærbart Publikum formodentlig vil frabede sig, ingenlunde kan indlade mig i nogen Hovedattaque, af den af alle ærbare Folk gyldig erkiendende Aarsag, at jeg holder det uværdigt for mig at tractere en Sag med en Mand, der saa øiensynlig tilsidesætter og fornegter ikke alleneste al Modestie og Beskedenhed, men endog sand Ærkierhed, og som efter sit eget vittige Jndfald kuns behøver at lade sin Røst høre, for at tilkiendegive sin Art, og for at overbevise Publikum om, at han in artibus Calummin besidder ligesaa megen Færdighed som Mod; J det jeg derfore offentlig erklærer, at jeg aldrig oftere besvarer noget af hvad somhelst der maatte fremkomme fra Hr. Forfatterens Verksted, være sig beskedent eller ubeskedent, malet med den af Hr. Forfatteren brugte uheldige fine, eller den i Baghaand havende heldige grove Pensel, maa jeg allene til et sindigt, og alle Bagvaskelser afskyende Publikums Omdømme tilføie nogle Oplysninger i Henseende til de af Hr. Dr. Boyesen i Avisen No. 3 gjorte Jndvendinger og tildeels Fordreielser af den rette Mening af de i samme anbefale ham at studere ovenmeldte Philosoph Socrates, for at lære Viisdom og Sindighed, uden hvilken ingen kan blive en brugbar Læge; thi Fremtidens Erfaring vil vist nok overbevise Hr. Forfatteren om den Sætnings Rigtighed, at saa meget end et lunefuldt Genies opflammende og omsværmende satiriske Vittigheds Jdeer i de funde Dage kan moere Selskabet, saa lidet vil dette gielde ved Sygeleiet, hvor den erfarne og sindige Mand altid søges og foretrækkes, uden at støde sig enten over hans brugende Klædedragt eller Bukler. Avises foregaaende Nr. af mig anførte Bemerkninger angaaende Jnoculationen; og da behøver jeg vel ikke at melde, som noget enhver ellers begriber, at jeg ikke kan have villet ansee, eller udgive disse Anmerkninger for nogen fuldstændig Afhandling om Jndpodningen. Min Hensigt dermed var da allene: at tilkiendegive Publikum hvorvidt mine Erfaringer stemmede overeens med den værdige Hr. Dr. Fridsches i Trykken bekiendtgjorte Erfaringer, og besynderlig at tale et Ord til Bedste for Jnoculationen, fordi jeg i Almindelighed derfor hos Publikum, bemerkede meere Frygt, end der var Grund til - altsaa opmuntre enhver til forsigtig at betiene sig af et Middel, hvorved Unge og Gamle kunde paa den letteste Maade igiennemgaae Koppesygdommen. Mine mange Aars Erfaringer gav mig dertil tilstrækkelig Anledning og Beviis og Rigtigheden i Hænderne. Herforuden kan jeg endnu tilføie et skrivtligt Beviis derom fra Professoren ved det medicinske Facultet i Kiel, Hr. Dr. Weber), hvis Vidnesbyrd og Anseelse Hr. Dr. Boyesen vist ikke formaaer at nedsætte, omskiønt han ikke er bleven promoveret i Khvn. Jngenlunde kunde det derimod være min Hensigt at fremtræde som Apostel for at fordunkle den forlængst erhvervede Roes, som Lægerne i denne Provinds, endog hos Fremmede have tilfortient sig, mindre endnu var dermed den uædle Hensigt af Egennytte forbunden, som Hr. Forfatteren tere kan udstaae Jnokulationen end de naturlige Kopper, kan saa skumlende sætter i Tvivl. - At sygelige Børn meget let enhver af min Beskrivelse overbevisende slutte, men de ere ne, end sunde Børn. Saasnart altsaa rhachitiske dog naturligviis, endog i dette Tilfælde, mere Fare undergivturlig at vorde anstukne, saa er min Mening, at man fo med Orm plagede eller andre sygelige Børn staae i Fare naretrække det mindste Onde, den letteste Sygdom, nemlig Jnokulationen, og giør Børnene i længere eller kortere ket er en Præparation, som de sunde Børn ikke behøve) dette Tid dertil med Lægemidler saa beqvemme som mueligt (hvil ophæver eller kuldkaster derfor ikke den Sætning, at de sunde Børn ere de bedste Candidater til Jnokulationen, hvilket efter en sund Fortolkning, er Meningen af hvad jeg kaldes en Præparationskuur for Børnekopper, saa bleve herom har skrevet. - Dersom en enkelt Purganz skulle mange Børn meget ofte præparerede, og bekommer dog Kopperne kuns een Gang. Lægerne forbinde med en 1) Hr. Professorens Brev er alt for vidtløftig til, at jeg her kunde afskrive det heelt; derimod er Originalen altid hos mig til Eftersyn for enhver som begier det. Nogle enkelte Steder, som indeholde det af mig paaberaabte Beviis, vil jeg afskrive, og er ordlydende. Die Ausseruntion u ubet das Verfahren dabei sind so sehr uus der Na gen Eur. Wohlgeb. uber den Nuzen der Jnoculatur und aus richtiger Erfarung geschopft, das ich nicht anders, als Jhnen ganz beipflichten kan - auch ich proparire egentlich gar nicht - meine Methode zu moculi ren stimm mit Eur. Wohlgeb. ganz ubere. Mit Vervelsen von meiner collegialischen Dienstbestissenheit geben a. gnugen werde ich bei wichtigerer Gelegenheit Eur. W. be giøPræparationskuur et mere udvidende Begreb end om en enkelt Laxans. (En Dame her i Fyen har fortalt mig, at hun blev præpareret til Jnokulation et heelt Aar.) Altsaa er jeg heri mig hverken modsigende eller ubevidst, og man seer heraf kuns alt for tydelig hvor kummerlig Hr. Dr. Boyesen lader det være sig at opfange enkelte Ord, og udrive enkelte Sætninger af mit Skrift for at faae noget at badle. Hvad jeg haver skreven om Tænders Udbrud i Jnokulationstiden, er en Erfarings Sag, der er alle dem bekiendt, som have havt Leilighed til at beopagte den lykkelige Udfald. Ligeledes forholder det sig med de tilstødende Convulsioner ved Koppernes Udbrud, og det samme stadfæster Hr. Dr. Fridschs Erfaring i den Henseende. Det varine Bad, som han bringer i Erindring, har været mig længe bekiendt, men tillige, at det ikke altid er saa let at anvende, derfor betiener jeg mig af vaade varmende Omslag af uldent Tøi paa Underdelene, naar saadant giøres fornødent. - Dette er saaledes mit Tilsvar udi denne Begivenhed, indeholdende ikke vidtsøgte Vittigheds Troper, Malninger eller deslige Smagens og Veltalenhedens kostbare skiønne Ting, der allene er forbeholdt Gennier, og maa ikke søges hos mig; men det fører Naturens og Sandhedens ukunstlede Sprog, der, som Erfarenhed lærer, altid gielder hos de Fleeste. J øvrigt kan jeg ikke forvente, at den gode Deel af Publikum vil ynde eller bifalde, at en ung og lidet forsøgt Læge saa aldeles ubeføiet vil indveelte sig paa sin ældre og meere forsøgte Collega (omjeg uden at støde Hr. Dr. Boyesen tør bruge det Udtryk, siden min Promotion ikke, som hans, er fra Kiøbenhavns Universitet), troer ei heller, at han hiembringer saa betydelige enten Trophæer eller Laurbær fra dette Feldtslag, der synderlig kan opmuntre ham til at vove flere. Men skulle imidlertid Hr. Doctorens i sin sidste Jnsinuation noksom for Dagen lagde Selvtillid ingen merkelig Svækkelse være tilstødt, (da Manden nu kiendelig nok plages af Opblæselse, mod hvilken alle vindfordrivende Midler ere at anraade, og han fremdeles kan være saa forsikret og sine Allieredes Understyttelse, at han torde spaae sig noget Held af at fortsætte Feiden; saa har jeg tilforn angivet mine Grunde, hvorfor jeg ikke møder ham, med mindre Nødretten til min Æres Forsvar skulle opfordre mig til at møde ham, eller lade ham møde ved sit Værneting i Svendborg, hvor jeg altid skal være hans in utrumqve paratus. Odense den 23de Januarii 1794. Ritter.