Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-09-02
Ved alle disse Jndtægtskilder hæfter den metaphysiske Ufuldkommenhed, at de deraf flydende Jndtægter, kan vanskeliggjøres, og opvækker Tvist om, at Offeret aldeles ikke kan opnaaes, maar Vedkommende, ikke godvillig vil yde det, og at det øvrige ikke altid kan besiddes, eller Jndtægterne hæves uden Proces. Hvad Offeret angaaer, da har jeg allerede i dette Blad Nr. 67 bemærket hvor usikker en Embeds-Jndtægt samme er, og hvor høist ønskeligt det var om Sagen kunde indrettes paa en anden Maade. Præstens Jndtægt, som kommer under Betragtning, næst Offer, er Præstegaarden, og den samme tillagte Avling. Disse ere noget af det bedste af det Præsterne tillagte, og af ikke saakyndige er dette endog baade troet og sagt, at Præsterne ikke behøve nogen anden Løn. Dette forholder sig nu ikke saaledes: men vist er det dog, at dersom Præstegaarden vare frie for alle Skatter og Paahæftelser, og bleve vedligeholdte uden Præstens Bekostning, vare Præsterne paa nogle Steder, naar de vare kyndige Landmænd, bedre tjente med denne Lønningsmaade end med deres nuværende Tilstand. - Hvor stor en Herlighed det end nu er, ved et Embeds Modtagelse, at vide, at man har en Embedsbolig, og strax kan tiltræde denne uden videre Bekymring for Huuslye, saa har den dog som alt jordisk ofte sin mørke Side, og undertiden bliver Tingen saa slem, at Præsten var bedre tjent med at leie eller kjøbe sig frem, naturligviis som saa mange Andre ved Hielp af Crediten, publica reqvies curarum. - For det første tiltræder Præsten ikke denne Gaard uden alt Udlæg. Den stal indløses med 500 Rbd. S. - Hvad der endnu ofte er værre, er Præstegaardens Tilstand. - Hvorledes Tilstanden, skal være, for at være rescriptmæssig, beroer paa ethvert Syns subjective Omdømme, om dette harmonerer med den tiltrædende Præsts Omdømme, er jo et Tilfælde. Er han ikke tilfreds med det sidst tagne Syn, har han ingen anden Udvei, end at foranstalte et Oversyn, men herer han saa aabenbar i Minoriteten, at hans Klogskab raader ham, dersom det ikke er den meest trængende Nødvendighed, at undgaae dette; thi han har ikke allene sin Formands Boe, og alle derved interesserede Personer imod sig, men tillige alle dem, som have haft med det sidste Syn at gjøre. Den tiltrædende Præst er fremmed, kan ved saadan Færd let komme i Udraab for Stridigheds Aand og Paastaaenhed, og om han endog overseer dette, er det dog ikke vig, at hans individuelle Overbeviisning ved Sagers Uddrag bliver taget til Følge. - Maaskee en tiltrædende Præst og kan synes, at Præstigen, den har de Egenskaber, som Lovgivningen li sætter; men hans forhen havte bedre Kan beqvemmere Vaaning, en Kjerestes Ønske, en andre Omstændigheder kan dog frembringe til ham den Mening, at lidt anderledes, end det u kunde være en ønskelig Ting. Men, hvor li endog ved smaae Forandringer, en eller anden liden Reparation, 100 Rbd. bliver borte, ved Enhver, som endog kuns lidt har befattet fo med Huse og Bygninger. Dog meget mulig at deraf bliver en Byrde, hvis Afdrag vil vare langvarig, ja maaskee umulig. Hertil komme den Omstændighed, at en Begynder og Fremmidaltid betaler dyrere end andre; hvorfor det i et Raad som Klogskab giver, og Forsigtighed helliger, at en nye Præst undgaaer enhver Bekostning, uden de absulut fornødne. - Nu Præstegaardens aarlige Vedligeholdelse ikke aller saaledes, at den kan slippe igjennem det aarlig Syn, hvorved i Korthed mange Feil og Man ler kan oversees, men saaledes, at den udi Bekostning strax kan anvendes af Eftermand som Avlsgaard og anstændig Bopæl. Denne Vedligeholdelse foruden Renten af Jndkjøbsprisen 500 Rbd. S. er en af Præster, betydelige Udgifter. I Almindelighed har dui 100 Aar ikke været saa besværlige Tider le Landmanden som nu, med Hensyn paa Misforholdet imellem hvad der fra Landmanden sæl liges, og hvad han til sin Bedrift nødvendig skal kjøbe. Man sammenligne Priserne paa Lømmer, Muursteene, Jern, Kul, Salt og Tjære mi Priserne paa Landmandens Producter nu og 1801, og man vil finde Misforholdet, og lettelig indsee, hvorfor det er langt misligere nu end sei hen for Præsten, og vanskeligere at udrede de ham paalagte. - Hertil kommer at Præsten let ikke arbeide, ikke leve som en Bonde, altseumulig have den Fordeel af sin Avling som en Bonde, thi den daglige Erfaring lærer, at til Bonde, der ikke kan eller vil arbeide selv, men tiet tærende Lem, den Bonde, der ikke nøje indretter sine Udgifter, som hans Fædre for 10) Aar siden, forarmes, og omsider fallerer. Og det er en af Aarsagerne til de jydske Bønders Vanmagt, at de i hvor tarveligt de end daglig leve, i Klædedragt, Vogne og Hestetøi, samt Bygninger efterligne andre Stænder, hvortil kommer deres Stridighed og Proceslyst, som og koste dem meget. Til disse Gaarde have Præsterne Avling, og det er en af Forfædrenes velgjørende Jndetninger, da Jngen kan leve paa Landet uden Avl, fordi man ellers maae kjøbe Livets Fornødenheder paa Axeltorvet: men denne Avling medfører for Præsten store Udgifter, Renter til Rigsbanken og militairt Hestehold. Hvorledes Forpligtelsen til Hestehold er en af Præstens store Byrder har jeg viist i Nr. 70 af dette Blad; og derfor her forbigaaes. Om en Præst i øvrigt kan drive sin Avling. med Fordeel kommer an paa hans større eller mindre Kyndighed i Landvæsenet, fremfor alt hans egen personlige Flid, uden hvilken Tienestefolkene Intet udrette, Jordernes Bonitet, Høebjergningen o. s. v. Dog, om end alt dette finder Sted, kan en Præst aldrig have den Fordeel af sin Avling, som en anden Landmand. Hans Forretninger kalde ham ofte bort fra Tjenestefolkene, naar hans Nærværelse er meget nødvendig. Han kan ofte ikke i Henseende til Avlsredskabers Anskaffelse træffe saa billig Accord som Bonden. Tjenestefolkene gjøre Fordringer paa bedre Kost end hos Bonden; thi de sige, hvad kan det ellers hjelpe, at tjene i Præstegaarden. - Hertil kommer, at paa mange Steder har Præstegaarden lidt Tab paa Mark og Eng ved *) Det er i Jylland meget almindeligt, at Bønderne give Smeden et vist Qvantum Korn aarlig i Arbeidsløn, men høist sielden kan Præsten faae saadan Accord, men maae betale stykkeviis med Penge. Da en Præst, som flere Gange havde gjort Smeden det Forslag, at lade sig betale af ham som af Bønderne, men faaet Afslag, spurgte Smeden om Aarsagen: svarte denne. Fordi Præsten tjener saa mange Penge tremfor en Bonde. Esprit de Corps!! Udskiftningen. Thi lad end være, at det gamle Fælledskab medførte mange Jnconvenientser, og dog flere som en Følge af Misbrug end af Sagens Natur, saa havde det dog det væsentlige Fortrin, som den nærværende Indretning aldrig kan have, at enhver Hartkornsbruger havde i Forhold til sit Hartkorn af den gode og slette Jord, og af Eng. Naar det nu for en Præst er truffet saa uheldigt, at han har faaet af en Byes ellers Sogns sletteste Jorder, og dertil ingen Eng, saa bliver han en Stodder, om han end i Henseende til Agerbruget havde en Thaers Kundskaber og Duelighed; thi Hartkornet, hvorpaa den Gang allene Skatterne hvilede, blev jo, og er senere blevet uforandret. Uden Fred til enhver Aars Tid kan intet godt Agerbrug lykkes. Her vil Læseren vist falde Forfatteren i Ordet, og sige: Hvorledes kan Præsten klage over Mangel paa Fred paa sine Marker, denne er jo strengelig befalet ved Forordn. af 1817, tilstaaet enhver Agerdyrker, og omgierdet med alvorlige Straffebestemmelser, Meget sandt, Men om Præsten nu ikke tør holde over Markfred. Om han beregner baade Fordelen og Skaden, som deraf kan flyde for ham, og han da finder, at den sidste overveier den første, handler han da ikke overeensstemmende med Klogskab og sin velforstaaede Jnteresse, naar han lader de Fordele, som Markfred kunde forskaffe ham, fare, fordi Skaden er større end *) En Præst, som ved Udskiftningen havde faaet en Byes sletteste Jorder, og en ussel Eng, hvorpaa kunde groe 4 Læs Stærgræs, spurgte en Bonde i samme Bye, som havde en udvalgt Lod af ypperlig Jord, og prægtig Høe: Hvor kan det være, at imedens alle Jorder her i Byen have Høe i Overflødighed, mangler Præstegaarden, gandske Bonden svarede: Man har syntes ved Udskiftningen, at Præsten tjente Penge nok, og derfor kunde undvære Høe. Desuden har Præsten jo mere Lyng og Hede end vi andre. Det bedste ved disse ironiske Oplysninger var, at Præsten kunde undslaae sig for at modtage flere. Fordelen. Man vil spørge hvorledes, Jo, Bonden, som ingen Markfred vil have uden i al Fald paa sit, tager det ilde op af Enhver, som indskrænker ham i denne Frihed, paa hvilken han efter hans Mening har Hævd. Nu er der Jngen, som han uden al Vanskelighed kan hævne sig paa uden Præsten, med at afknappe eller tilbageholde hans Offer. Bonden griber altsaa strax til dette Middel. Da de forhøiede Jndtægter af Jordene ved Markfred ligge i Mulighedens Rige, og i det ringeste først efter nogen Tid kan nydes, men Straffen for at holde Markfred er for Døren paa Øjeblikket, og ikke allene kan, men bliver strax exeqveret, saa gjør Præsten vel i, før han beslutter sig til at holde Markfred, at overveie Grundene pro og contra, saa meget mere, som Offerets Afknapning, eller Afskaffelse ikke er den eneste Ubehagelighed der vil tilstøde ham af den Aarsag. Kunde Præsten til enhver Tid udrede sine Skatter og andre Afgifter uden Offer, da kunde han med mindre Frygt indføre et forbedret Agerbrug, som allene kan bestaae ved Markfred, men saa længe han maa tage Hensyn paa Offeret, som en væsentlig Kilde, som maa hielpe ham til at udrede det ham paalagte, maae han i Henseende til Markfred, temporisere, og tier stille.