Københavns Adresseavis, 1776-08-13
N R. N. R. Ne R. Re Paa den Tid, de Kongelige Herskaber nylig opholdte sig paa Jægerspriis, behagede det Hans Kongelige Høihed, Arveprintsen at lade af den Mængde gamle Begravelses Høie, som der paa Markerne findes, trende aabne. De tvende laae nær ved hinanden, og Nord for Nedre Draabye Kirke imellem samme og Slottet. Bønderne har, uvist af hvad Aarsag, længe kaldt dem Væver=Høiene: et Navn, som ikke lærer uden maaskee dette allene, at de have hørt sammen. Den ene og største af disse af en anseelig Høide havde, da Jorden til en Alens Dybde var bortryddet, i Midten af sig en meget stor Steen, som hvilede paa tre andre, der indbefattede imellem sig et Rum af tre Alens Vide meesten i en Runddeel. Dette Rum var opfyldt af en sort fugtig med smaae Steene vel tettet Jord. Der fandt man mod Østen en halv Alen fra den store Steen, som gjorde Dækket, et uden Tvivl til Røgelse bestemt Kar; en liden net Klemme, maaskee til at tage Røgelsen med; en Kobber Kniv eller Dolk, men i Stykker og stærk fortæret af Rust; samt nogle Zirater uden Tvivl til et Belte. Noget dybere traf man tvende Offer=Knive, en liden og en stor, begge af Flintesteen. Uden for denne Hoved Deel af dette Mindestegn var en Urne af brændt og rødt glasseret Leer, fyldt med brændte Been, deri laae en Knap, uden Tvivl for Beltet af den Afdøde, og endnu nogen anden Zirat, ogsaa til Beltet henhørende; alt af Kobber. I den anden derved liggende Høi fandt man, omtrænt en halv Alen fra Høidens Spidse, et med Steen og stampet Jord vel forsynet Leie for en Kobber=Dolk, endnu over en halv Alen lang, og i sit bredeste en Tomme, som kiendelig nok var dannet til et Skaft, hvori den havde været ved to Nagler befæstet. Hele Høien har været gjort for denne; thi ingen Urne, intet Been, intet Kul fandtes. Den tredie Høi, som Bønderne af ubekiendt Aarsag kalder Monses Høi, laae Slottet meget nærmere, men mod Sydvest. Fra Synden kastede man sig ind mod Midten af Høien, hvor man omtrænt tre Alen fra Høiens Overflade traf paa en Steen=Muur, og tet for ved samme mod dens vestlige og østlige Ende tvende sorte Leer Urner, satte paa en tet sammenstampet og med Sterne omfattet Jord. Brændte Been og Kul med Aske fyldte dem begge; men i den vestlige var tillige en Knap af en guul Metal. Jmellem Urnerne var endnu et ligedant Leie beredt for nogle Been. Da man havde taget de af Alder allerede forderbrudte Urner bort, og gjort Pladsen ryddelig, ikke allene for ved Steen=Muren, men og oven paa den, saae man et Dække for sig af store Flade Steene, hvilende paa andre af samme Størrelse. Muren strakte sig fra Synden mod Norden, og Indgangen mod Synden var ti sluttet af en flad Steen to og en halv Alen bred og to Alen høi, hvilende paa en anden ei mindre, men som var dybt nedsynket i Jorden. Da denne Indgangs=Steen, var tagen bort, fandt man en Hulle for sig, fyldt med en Alen sort Jord fra Hvelvingen af, som kiendeligen var allene øst ind, da man vilde have Hulen tillukt. Denne Jord blev udkast, og nu mødte man en tet med smaa Stene pakket sandagtig Jord, hvori laae hist og her indtil to fulde Alens Dybde Menneske=Been. De øverste vare alle brændte, og derfor temmelig vel bevarte; men de længst inde i Hullen og meesten tre Alen fra Dækket, vare ikke brændte, deriblant kan nævnes et Hovedskal, som i denne Dybde med flere Been bleve fundne. Hovedet var af et voxen Menneske; og dette, tillige med et dertil hørende Laarbeen, viiste, at Mennesket, de havde tilhørt, neppe havde været tre Alen høi. Da der to Alen oven paa dette Beenrad laae, som før er omtalt, af brændte Been en stor Mængde, synes dette ubrændte Legeme med flere af samme Art, men mindre bevarte, at have hørt til den Alder, da man endnu ikke brændte Døde, og følgeligen at stige optil høieste Alderdom. Jnderst i Hulen var en liden Udkant gjort mod Østen, og som Beenene viiste, bestemt for Børnenes Liig, hvoraf de øverste vare brændte, og de underste ikke. Hulen er over tolv Alen lang: ved Indgangen og Enden to Alen bred, men i Midten tre Alen. Fem Steene, giøre Dækket, og hvile paa store Side Steene; alle ved forsynte, for ikke at udglide. Hulen er nu i Midten overalt tre Alen dyb, men endnu indtil tre Qvarteer pakket i Bunden med Sand, Jord og smaa Steen, som meesten alle ere af Flinte=Art: neden under mødte et Lag af Strand Sand. Syv Alen fra Indgangen og en og tre fierdendeel Alen fra Hvelvingen forekom i en og en halv Alens Længde og forskellig Bredde Spansk Grøn. Man haabede at finde meget; men omendskiønt Forsigtighed blev brugt, og denne Hule var besynderlig tør, fandtes alt opløst i SpanskGrønt hist og her af en Tommes Tykkelse, og det eneste, man paa eet Sted inden i som en Kierne traf, var nogle Stykker af en Kobber=Dolk, som havde kiendeligen havt en god Brende og Tykkelse. Alt øvrigt var gandske fortæret. Disse Alderdommens Levninger maatte da være ældre end hine i den først omtalte Høi, siden de paa det tørreste Sted vare gandske opløste. Paa andre Steder i Høien fandtes en liden og en stor Offer=Kniv af Flint, ved giorte, og den store med et i Steenen arbeidet Haand=Fang, der kiendelig viser, at den, som har brugt den, har ikke havt Haand større end vores. Desuden forekom der fire Øxer, og to Strids=Hamre, alle af Flint, alle med en skarp Eg og ud mod samme glatte og slebne; men uden Skaft og mindste Tegn dertil. En liden Gaffel forekom og af Flint to Tommer lang med to Grene. Ogsaa fandtes ved Kobberet et lidet Stykke Rav eller Bernsteen; men det allermærkeligste, som man overkom, var en Prøvesteen af tre Tommers Længde, og lidt tykkere end det Griffel, man almindelig paa Tavler skriver med; til Enden bred og flad af Brugen, ellers firekantet, men oven til rund med tre Cirkler over hinanden, og udhulet, for at giøre paa de treKanter tre Huller, hvorigiennem et Baand kunde drages, at dette dyrebare Stykke kunde bevares og bæres. Det er klart at man ikke har strøget Guldet og Sølvet paa Steenen, men den med sin Ende paa disse Metaller, for at dømme om deres indvortes Godhed.