Ribe Stifts Adresseaviser, 1847-04-03
Efter længere Tids Svagelighed døde i Løverdags den almeenelskede Greve og Kammerherre Adolph Rantzau paa Herresædet Christiansdal, hvor han i flere Aar havde havt Ophold, han var i sin Tid Eier af et af de betydeligste og værdifuldeste private Godser i Fyen, det skjønne Brahesborg med underliggende Hovedgaarde Barløsegaard og Orelund, og som sørgelige Tidsomstændigheder tvang ham til at forlade for en Gjæld, der nu vilde være at ansee som en heel Ubetydelighed i Forhold til disse anseelige Eiendommes Værd. Paa disse Godser nævnes hans Navn overalt med den sandeste Kjærlighed og Taknemmelighed, og de af hans forrige Fæstere, der endnu ere ilive, ville med Smerte modtage Efterretningen og hans Død. Var Lykken den ædle Grev Adolp Rantzau imod, saa har hans Hjertensgodhed, hans milde, jevne og ligefremme Væsen, hans trofaste danske, ærlige og aabne Færd reist ham et Minde langt varigere og skjønnere, end det, som Guldets Magt og Glands formaaer. (Hemp. Av.)"De nyere og nyeste Begivenheder i vore vestlige Nabolande - hedder det i en Artikel fra det Slesvigske i "Beob. an Sunde. - næmlig Ophævelsen, af Tolden paa levende Kvæg og Frigivelsen af Korn indførselen i England, turde i høieste Grad fortjene vore Handlendes Opmærksomhed, navnligen med Hensyn til Udfindelsen af, fra hvilke Punkter af vort Land vi paa den sikkreste og hurtigste Maade kunne forsyne disse vore vestlige Naboer. Efter mit Skjønnende maa Saadant bedst kunne skee fra vor Vestkyst, og indvender man mig herimod, at denne saa at sige endnu befinder sig i Naturstanden, uden Fyrtaarne til at betegne den lave, farefulde Kyst, uden Sømærker, til at lede den Søfarende ind i Nødhavnene, uden Lods= og Fyrskibe, der kunne komme ham til Hjælp saa svarer jeg derpaa kun, at vor egen Fordeel nok vil bringe os til at anskaffe Det, som hverken Kristenpligt eller Tidens Fordringer og andre Nationers Exempel hidtil vare istand til at formaae os til at bekoste. Det vil sige med andre Ord: vi maa gjøre Noget, ja Meget og Alt, for at gjøre vor Vestkyst tilgængeligere. Er Havneanlægget i Husum først paabegyndt, da er Sagen derved givet et mægtigt Fremstød, og den saa skarpt anfægtede og ofte latterliggjorte flensborg-husumer Tværbane vil følge efter af sig selv. Ligesom Hamborgerne og Altonaerne, ville ogsaa vi derved sættes istand til at lade vore Vestindiefarere gjøre 2 a 3 Reiser aarlig, og naar vi om Efteraaret forsynede os med østersøiske Produkter, vilde vi være istand til og Foraaret, tidligere end fra selve de østersøiske Havne at tilføre vore vestlige Naboer Samme. Desuden taler jo ogsaa Muligheden for, at Hamborg tilsidst alligevel maa bekvemme sig til at indtræde i den tydske Toldforening, og at den derved om kortere eller længere Tid opstaaende Konflikt vil gjøre dens nærværende livlige Samfærdsel med England Afbræk. Jkke at tale om, at Elben jo allerede tidligere engang, til stor Fordeel for os, har været spærret. Først naar vore vestlige Havne vore Tværbaner og Chausseer ikke længere ere tilstrækkelige for Omfanget af vor Produkt- og Speditions-Handel, først da synes det mig, at det er Tid at tale om Anlæggelsen af en Jernbane paalangs igjennem Landet.