Den Vest-Sjællandske Avis, 1834-10-21
Den 30te i denne sørgelige Maaned anstiller man et almindeligt Eftersyn over Fødeforraadet. Der findes hverken Korn, Veed, eller Kiød i Byen, de fornemste og rigeste Jndvaanere have taget Flugten, og nu alle Ting var saa overvættes dyre, havde Rigets meest blomstrende Handelsstad ikkun 1100 Rigsort, i Behold i Kassen Den underretter Regenten om den Forfatning hvori den er bragt, og forlanger Hielp af ham. Den 31te var man i Begreb med, at begaae den forfærdelige Uforsigtighed, at jage alle Tiggere og Landstrygere ud af Marseille, hvilke beløb sig i Antal til 3000, da der lykkeligviis ankom en Forordning, udstædet af Parlamentet i Aix, som forbød, under Livsstraf, at gaae ud af Marseille og dens Jorddistrict, og de omliggende Stæder og Landsbyer, at modtage dem som gik ud af den. Man kunde have behandlet denne saa ulykkelige Stad med mindre Strenghed. Paa Marken, og under Telte, eller i Naboe-Landsbyerne, som man kunde have ladet rømme, og bevogte medstor Omhu havde det været muligt, at indrette Tilflugts- og Qvarantaine-Stæder for de Jndvaanere, der, med Udseende af fuldkommen Sundhed, vilde have forlangt, at gaae ud af Staden, og som, da de vare det offentlige Anliggende til ingen Nytte, tiente ikkun til, at forøge Stadens Trang. Derved vilde en Hob Ulykkelige, som ikke vare smittede endnu, have erholdt Fristeder, eller andet i Sikkerhed, og man havde skilt Pesten ved et stort Antal Offte. Men denne Omsorg vilde have krævet Regieringens hele Opmærksomhed, og Regieringen var i altfor stor Vilderede, til at den skulde have sysselsat sig med Marseilles Ulykke. Denne samme Forordning bød, under samme Straf, al udvortes Samfærsel indenfor Byens Markdistrict, og nu vilde Marseille være bleven overantvordet til Hungersnød, paa samme Tid den var et Bytte for Pesten, dersom man ikke havde skyndt sig med, at indrette Oplagssteder udenfor Linierne, imellem begge Barrierer, hvor man hidførte alle Næringsmidler, hvortil de havde en saa drivende Trang. Dog var dette først 8 Dage efter hiin Forordning, som giorde Marseille til et utilgiængeligt Fængsel, at man indfandt sig, for at overlægge og bestemme de Stæder, hvor de Hielpemidler, Staden forlangte, skulle nedlægges. Den store Feil, man begik i dette Øieblik, var, at giøre et Torv af Oplagsstedet, som man anlagte paa Grændserne af Stadens Markdistrict, Man burde have anseet Marseille som et stort Sygehuus, udlevere det alle sine Fornødenheder ved Skaffere og Forvaltere, ikkun paalægge disse. at uddeele Fødemidlerne, som maatte være rundeligen forhaanden, saavelsom Lægemidlerne og alle de første Nødvendigheder, forstrække Staden disse paa Credit, paa et Laan gjort i dens Navn, holde Register over disse Udgifter, og, naar Plagen havde ophørt, lade Staden klarere for sig ved et offentlig Paalæg. Derved havde man baade undgaaet Dyrhed og Hungersnød, samt de gyselige Ængstelser, hvormed Byen blev plaget, uagtet al den Smaahielp, man søgte at forskaffe den. De to Beretninger jeg tager Hensyn til, ere enige om, at give Marseilles Naboestæder stor Roes, hvad deres Jver, i at hielpe, angaaer, og imidlertid samstemme de Begge, at den næsten Dag for Dag blev bragt i qvidefuldeste Nod. Men det er ustridigt, at den indvortes blev til seet med et stort Mod og en stor Virksomhed. Tallet paa de Syge, Døende og Døde, poredehvert Øi blik. Man beraadslog, i Stadens Raad, om at anlægge et Pesthospital, at lade opkaste Gruber udenfor Byen, og bruge Karrer, til at bortføre de Døde og Døende. Til dette Arbeide udsaae man de Løsgiængere, som man ikke havde kunnet drive ud; men baade de Karrer, man behøvede, og Hestene til at trække dem, maatte man tage fra Stedens Jorddistrict; der hørte Folk til Hesterøgt og Kiørselen, til at føre de Døde og Syge ud af Husene, til at opkaste Gruberne, til at opvarte i Hospitalet, og selv de Usleste, antastede af Rædsel, undsloge sig for alle disse Arbeider, hvad Betaling man ind tilbød dem. Kæmnerne overvandt alle disse Hindringer, deels med Snildhed og Opmuntring, deels med Magt og Strenghed. Tvangen er uden Tvivl gyselig til slige Arbeider; men endnu gyseligere vilde en heel Almues Overladelse til Pestens Rasen have været. Det er en af de fæl Yderligheder, da Nødvendigheden giør Vold paa Naturen, og man er nødt til, at være uretfærdig og grusom af Menneskekierlighed.