Aalborg Stiftstidende, 1835-02-09
Jndtil vor nærværende Konges Regieringstid sukkede Bon uden under det skjændigste, hver menneskelig Følelse oprørende, Tyranni. Vel havde Frederik den Fjerde i Aaret 1702 ophævet Vordnedskabet, men mod Slutningen af Christian den Sjettes Regjering indførtes Stavnsbaandet, der, blot under get andet Navn, var omtrent det samme som Vornedskabet. Der maae endnu leve Bønder, der mindes hiin Trældom med alle dens skrækkelige Følger. Tradition, om ikke Læsning, maa have lært Bondestanden, at den under Frederik den Fjerde fik Menneskerettigheder, og at den under Christian den Sjette, bragtes i samme ulykkelige Tilstand som den, hvorfra dennes vise og menneskekjærlige Fader havde udrevet den. - Kan man undres over, at Bonden frygter og ser mistroisk Bonden erindrer vist med Taknemmelighed, at Frederik den Sjette har givet ham Menneskerettigheder; men kan det undgaae hans Opmærksomhed, at han endnu ei i alle Deele nyder lige Rettigheder med de øvrige Klasser. Han, og kun han, maa giøre offentligt og privat Hoveri; han maa gjøre de offentlige Reiser; han maa sende sin Søn til Militair Tjenesten, til at værne og Riget, medens vore Sønner lade værne om sig. Fæstebonden har endnu sine særegne Byrder. Kan man undres over, at Bonden ønsker at nyde noget større Rettigheder, end de ham hidtil tilstaaede? Bondetrældommen har i større eller mindre Grad bestaaet hos os gjennem Aarhundreder; Bondestandens nærværende Frihedstilstand er ei 50 Aar gammel. Trældom avler Laster, Udyder, der kun igjennem flere frigivne Generationer kunne forsvinde. I Trældoms=Aarene kunde Bonden ingen anden Tanke nære, end den, hvorledes han skulde kunne forrette Arbeidet for sit Herskab og erhverve det daglige Brød. anden hendøde under Legemets ofte uhyre Anstrængelser. Saagodt som ingen Underviisning blev ham til Deel; han kunde neppe læse, ikke skrive; og da han følte sig for svag til at kjæmpe mod Undertrykkelsen, søgte han ved Ydmyghed at bortlede den strænge Herres Unaade. Kan man undres over, at Bonden saaledes blev uvidende, dorsk, ydmyg, om ikke krybende. Samme Aarsager have stedse, under lige Omstændigheder, tsamme Resultat. See vi ikke hos Jørgels, gjennem Aartusinder mishandlede, Børn, samme Mistro til Alt det, der ei hører til deres Sect; samme, eller endnu større, tilsyneladende Admyghed, og, da Forfølgelse var parret med Undertrykkelsen, ofte høi Grad af Liste Men naar Bonden endnu i vore Dage besidder endeel af de Egenskaber, som hans Forfædre besad, naar han er mistroisk, kun halv oplyst, naar han higer efter en forbedret Stilling, som han troer, ved Stændernes Hjelp, at kunne er holde, naar han er kun tilsyneladende, men ei virkelig ydmyg, og ei frygter for at indtage en Plads i Stændernes Forsamling, mellem ham, i Kundskaber og Cultur, overlegne Mænd, hvor kan man da undres over, eller, saaledes som han er, bebreide ham, at han til Stænderne sender Bønder, som dem, han mener bedst at kunne forstaae sig paa, og som han troer at være meget kloge, fordi de muligen ved et Aastedsmøde, kunne føre Ordet, Føies hertil, at Bønderne paa ingen Maade kunne gjøre sig klar Forestilling af vore Stænders Øiemeed, som et Heelt betragtet; at han ikke ahner, hvilke svære Forpligtelser en Deputeret ved at modtage sit Valg, overtager mod Almeenheden; til hvilket frygteligt Regnskab denne for Nutid og Fremtid kan og vil kaldet ham, om han befindes uduelig eller viser sig efterladen føies dette til, siger jeg, saa bliver det end mere begribeligt, at han giver sine Jævnlige Fortrinet. Kun denne sure Frugt kunde groe paa det, af Forfædrene plantede - Undertrykke ses=Træ. Maa vi end saaledes beklage, at Bonden ikke vel kunde paa anden Maade handle, end han har handlet; saa ville vi dog haabe, at han inden de sex Aar, da han atter skal gjøre sin Valgret gieldende, vil indsee, at hans Saget ei bedst nedlægges i deputerede Bønders Hænder; haabe, at han følgelig ei vil sende mange af sine Jævnlige til Stænderne. Vi haabe, at han da vil have indseet, at Grund og ei Personer, de være Høie eller Lave, de høre til denne eller hiin Stand, ville give Udslaget i Stændernes Farsamlinger; at Bønder ei ere de, der kunne holde de meest begrundede Foredrag, fordi de dertil savne de fornødne Kundskaber; at de mangle Evne til velordnede Foredrag, der ei tør oplæses af Papiret; at i Stænderne ei ville fattes Mænd, der, om Bondens Sag bringes paa Bane, vil offre Kundskaber og Talenter til denne hans mindre lykkelige Broder, ogsaa kan han da maaskee have gjort den Erfaring, at den deputerede Bonde, der seer sit naadige Herskab paa Bænken ligeover for sig, er mindre skikket, end den af det uafhængige Borger, til at reise sig og bestride de af de nyligt, udtalte Meninger og Forslag, naar de saadant fortjene. Gidste Bonden stedse vilde erindre, at i den Commission, vor endnu regjerende Konge, i 1786, befalede nedsat, ingen Bonde, sad, og at det dog var ved denne Commissions Arbeide, at Bonden fik Menneskerettigheder; at han istedet for et Gods fik en Stat at bevæge sig i; at han istedet for manges smaa Herrer, kun fik een - Loven. Erindrer han dette, vil vel hans Mistro for en stor Deel svinde. Erindrer hans endvidere, at Tidens Aand, vor Tidsalders Stræben, er Trældommens Tilintetgjørelse Verden rundt, at enkelte priHviligerede Personers Stræben, at give denne en anden Retning, er forgiæves, og at disse, om de ei vige for den, ville bortskylles af Nutidens Meningers ustandselige Strømgerindrer han dette, da vil han indsee, at om end ei en eneste Bonde var Medlem af vore Stænder, og om end ei Frederik den Sjette, Trældommens Banemand, endnu sad paa sin Trone, kunde dog det tilintetgjorte Trældomsaag aldrig mere lægges paa den danske Bondes Nakke. Men er først Bondens Mistro til de andre Stænder, svunden; har han, i de sex Aar, der nu forestaae os, lært, at Mænd uden for Bondestanden ville tale for ham, som Mennesket bør tale for Mennesket, som Broder taler for Broder, saa ville vi vist med Grund kunne haabe, at han vil kaste et upartisk Blik paa sig selv, der da vil lære ham, at han ikke blot, af anførte Grunde, ikke gavner sin Sag, ved at sende mange Bønder til Stænderne, men endog udtrykkeligt skader den, ved saaledes at udelukke Mænd, der med flere Kundskaber, med mere Dygtighed, langt bedre og langt friere end Bønder, kunne tale Bondens Sag. Til saadanne bør han meddele sin Trang, sine Ønsker, sine grundede Klager, og de ville sikkerligt ei svige hans Tiltro. Skulde han derimod, naar han atter giør sin Valgret gieldende, uden at værdige det, her er sagt, Opmærksomhed, endnu mere benyttende sig af den Overmagt, som vor Valgblov giver ham, sende endnu et større Antal Bønder, end denne Gang har været Tilfældet, til Stænderne, saa vil han, ved saaledes at udelukke Mænd, der ere kundskabsrigere, og altsaa dygtigere end Bønder, tilføie vor ny Indretning ubodelig Skade, der ogsaa vil falde tilbage paa ham selv. Om Kjøbenhavn, om Kjøbstæderne efterlignende Bønderne, kun sendte Haandværkmænd til Stænderne, hvad vilde Fol gen deraf blive Et Samfund, til hvilket Regjeringen ei kunde have Tiltroe, til hvilket Nationen ei satte Lid, og som Europa, hvis Øine nu ere fæstede paa os, vilde spotte. - Jeg kan ei slutte bedre, end ved i faa Ord at udtale min Mening, at faa Bønder ere gavnlige, mange skadelige, i vore Stænder. Strandmøllen den 28de Jan. 1835. Drewsen.