Almuevennen, 1843-07-26
Onsdagen den 26. Juli 1843. Om den Ringeagt Embedsmanden saa ofte viser mod Bonden. Hvo har ikke været Vidne til den overmodige Adfærd som mange Embedsmænd tillade sig imod de lavere Classer og navnlig mod Bonden. Sees først hen til Maaden hvorpaa denne tiltales, saa seer man paa mange Steder ikke alene Herredsfogden og alle øvrige Embedsmænd, der komme i Berøring med ham, men ogsaa Fuldmægtige og Skriverdrenge, uden videre at tiltale enhver Bonde, endog de ældste og agtværdigste Mænd, med et bydende og haanende "Due. Som Menneske staaer Øvrigheden ikke over os, men det er som Lovens Tjener, som den der handler i Regjeringens Navn, vi skylde den Lydighed; det er i Kongens Navn Embedsmanden byder og befaler, og derfor skyldes ham Lydighed, ligesom vi ogsaa skulle vise ham al sømmelig Agtelse og Høflighed, som den der er betroet et Embede i Staten, men i alle andre Forhold er han vor Medborger og for Loven er han vor Ligemand. Embedsmanden er derfor pligtig at afholde sig fra Alt hvad der strider mod den Agtelse og den Høflighed han skylder enhver af sine frie og selvstændige Medborgere, og disse bør vogte sig for ved krybende Væsen og Manerer at give ham Anledning til at vise Ringeagt, thi Feilen ligger undertiden ligesaameget hos den Lavere som hos den Høiere. Vane og Opdragelse, Mangel paa Selvfølelse og Selvstændighed, vel endog Egennytte, gjør at Mange kun med slaviske og krybende Manerer nærme sig de Embedsmænd, med hvem de have noget at afgjøre. Den samme Tilbøielighed til at behandle Bonden som et Væsen af en ringere Art sees i mange andre Henseender. Hvilken Forskiel er der saaledes ikke ofte i Svaret, naar det meldes en Embedsmand at en Bonde, og en Mand af omtrent lige Stand med Embedsmanden selv, ønsker at faae ham i Tale. For denne er han hjemme, medens Bonden ofte paa samme Tid afvises, og maa gaae, maaskee endog reise flere Mile forgiæves, med den Ærgrelse at see Folk med finere Klæder paa uden Vanskelighed erholde den Adgang, der maaskee var mere vigtig for ham, og som ligesaa let burde staae aaben for ham. Alle burde jo i slige Forhold have lige Ret, og personligt Bekjendtskab eller Hensyn til Stand burde ikke have nogen Jndflydelse herpaa. En lignende Uskik er det, at stundom den agtværdige Bonde staaer med Hatten i Haanden naar han taler med en fornemmere" Mand, maaskee en Mand der i flere Henseender staaer tilbage for ham; dette er ikke Høflighed men det er Kryberi, det er en uværdig Tilsidesættelse af den Agtelse den retsindige og selvstændige Statsborger skylder sig selv, og det er en Skam for den mod hvem et saadant Kryberi vises, dersom det ikke er ham selv ubehageligt. Vises det af egennyttige Hensigter, for at erhverve sig den Andens Gunst og derved en eller anden Fordeel, da er dette jo derhos en Fornærmelse mod denne, som om han ved Sligt kunde bevæges til at gjøre hvad han enten ikke burde gjøre, eller burde gjøre uden paa saadan Maade at bevæges dertil, men en saadan Afstand imellem de forskjellige Stænder og en saadan Maade at behandle hinanden paa virker høist skadeligt paa begge Classer; den fremkalder og nærer Anmasselse og Stolthed hos Embedsklassen, og den vedligeholder et slavisk Sind og Mangel paa sand Æresfølelse hos den Lavere, hvoraf det ogsaa kommer, at der ofte tales og handles som om det var en Gunst og en Godhed af en Embedsmand, naar han, naar nogen Uleilighed følger dermed, opfylder sin Pligt imod en Mand, af Almuen.