Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1847-02-08
Den af Aalborg Cathedralskole ved sin mangeaarige Virken og dennes gode Frugter høifortjente Rector emer. Etatsraad, Ridder Emm. Tauber, er efter længere Syge lidelse den 31te Januar ved Døden afgaaet i sit 71de Aar. For 2 Aar siden ved denne Tid feirede den Hen Hovede sit 50 Aars Embedsjubilæum. (Aalb. Av.) Uddrag af et Brev fra Galathea, dateret Donoluluhr paa Woahn (Sandwichsøerne) den 10de October 1846. Saa ere vi da nu, kjære Ven, komme Paavidt, midt i Sydhavet, nu gaaer det snart rask hjemad, hjemad til alle vore Kjære, som vi, efter at have pløiet saa mangen Fure, længes efter at favne, hjemad til det elskede gamle Danmark, hvis Bøgeskove vi efter saa lang Tids Forløb atter inderlig længes efter at gjensee. Dog, vi ere allerede Gud taknemmelige for den Leilighed, han har givet os til at skrive denne Gang, hvilket vi til vor usigelig store Bedrøvelse ikke havde troet, ja næsten ei turde haabe vilde skee. Smerten herover var destørre, som vi frygtede for, at det tusindtungede Rygte skulde ile forud for det næste Brev, og med Overdrivelse fortælle om de ei saa Trængsler, vi i den sidste Tid have udstaaet. Vi havde ei troet at kunne skrive, siger jeg, da der jo fortiden er Krig mellem Nordamerica og Mexico, over hvilket sidste Land Posten skal gaae; det er og kun blevet muligt ved den engelske Generalconsuls store Beredvillighed, Og saaledes haaber jeg da, at disse Linier ville komme Dig tilhænde. Vi ankom den 5te Octbr. her til Honoluluhr efter en lang og besværlig Reise fra China, som vi forlode den 9de August. Som jeg fortalte Dig i mit sidste Brev, meente vi, at det var Bestemmelsen at gaae til Japan, hvilket ogsaa, efterat vi havde været nogle Dage i Søen, bekræftedes at være Reisens første Maal. Forgjæves havde man søgt at faae en japanesisk Tolk, hvorfor det blev overdraget vor Præst saa godt som muligt ved Hjælp af nogle medbragte Bøger at sætte sig ind i det japanesiske Sprog. Vinden føiede os prægtigt; alt den 12te fik vi den sydligste af de japanesiske Øer i Sigte, og vi kunde meget snart have naaet Rangasacki, den eneste Havn, som Fremmede 9. Hollænderne, maae anløbe. Men Krusensterns uheldige Expedition havde lært, at det Jntet kunde nytte, uden vi kom op til Jeddo, det japaneskske Riges Hovedstad, beliggende paa den største Ø, Nipon, da vi forud vel vidste, at vi maatte komme til at ligge adskillige Uger, paa den førstnævnte Plads, om vi der skulde oppebie Keiserens, Himlens allerhøieste Søns, Svar, Ogsaa ventede vi ved Jeddo at finde en nordamericansk og fransk Eskadre. Onsdagen den 19de om Morgenen vare vi paa Høiden af Jeddo og styrede ind i Bugten; men Kortene, som man var i Besiddelse af, vare høist umøiagtige, Strømningerne tildeels ubekjendte, Luften tyk og taaget, og den ene stormfulde Byge vexlede med den anden, saa at vi Natten mellem Onsdag og Torsdag i disse ubekjendte Farvande og ved disse farefulde med svære Brændinger opfyldte Kyster virkelig svævede i en ikke ringe Fare. Om Morgenen vare vi imidlertid komne tæt ind under Kysten, og saae vi da snart omtrent et halvhundrede japanesiske Fartøier komme os seilende imode, bemandede med Soldater. Vi lode c. 50 af dem komme ombord, iblandt hvilke en indfødt Tolk, der kunde tale en Smule Hollandsk. Vi hørte nu, at det nordamericanske Linieskib Columbus, havde været der, men var for en Ugestid siden seilet bort igjen, og at der intet andet fremmed Krigskib var ved Kysterne. En japanesisk Officier, som commanderede Mandskabet, forhørte sig nu om vore Hensigter. Et Brev blev opsat paa Tydsk og Fransk, hvori begjæredes Landgang, og blev der os da foreløbig anviist en Havn inde i Bugten til Ankerplads, indtil Keiserens Svar kunde indløbe paa Andragendet. Jmidlertid var det høist interessant at see Japanesernes Travlhed: de ilede omkring fra øverst til nederst i hele Skibet, talte Kanonerne, maalte deres Størrelse, talte ligeledes Geværer, Øxer, Entrepigge o. s. v., udspurgte og Skibets Storrelse, Mandskabets Mængde, toge en Tegning af det forden Mærkværdige o. s. v. De comporterede sig med en overordentlig Fiinhed og Belevenhed og følte sig fuldkomment i deres Værdighed ligeover for os, saa at de snarere saae ned paa os end op til os. Deres mange Ceremonier, stive Etiquette indbyrdes, som de endog paa Galathea paa det Strængeste iagttoge, saa at den Underordnede bukkede sig lige ned til Dækket for den Overordnede, og endelig deres brogede, halv ridderlige, halv maskerade agtige Dragter, Alt dette frembød et høist interessant Skue. For at kunne komme ind i den omtalte Havn, skulde vi omkring et Forbjerg, thi Jeddobugten deeler sig i to mindre; vi befandt os i den vestlige og skulde ind i den østlige, men Vinden var os stik imod, og skjøndt der gjordes adskillige Slag for at naae op mod den, lykkedes det dog ikke. Da tog Chefen den Beslutning at opgive det Hele. Han meente sikkert, ikke at burde risikere Skibet. i disse ubekjendte Farvande, hvor vi tilmed ingen Lods havde. Han frygtede med Rette for, endnu maaskee en Nat at skulle ligge og krydse omkring i Storm og byge fuldt Veir imellem Klipper og Brændinger. Han ansaae vist dertil det Hele for spildt Umage, da jo de andre Orlogsmænd vare seilede bort med uforrettet Sag. Vi satte derfor vore Japanesere af igjen, vendte og styrede ud af Bugten. Jmidlertid er det udenfor al Tvivl, at vor dygtige og brave Chef ved denne sin pludselige Beslutning udviste stor Conduite. Veiret, som under de japanesiske Kyster bestandig havde været bygget og stormfuldt, vedblev endnu i længere Tid at være det. Vinden var os derhos contrair, og vi bleve nødte til at søge op til 390, hvor vi (omendskjøndt det dog var 160 Reaumur eller maaskee derover) fandt det saa koldt, – efter nu i saa lang Tid at have været brændte halvt op af Heden, – at vi maatte indhylle os i Vinterklæder. Men hvad værre var farlige Sygdomme begyndte nu at bryde ud mellem Mandskabet. Flere bleve heftigt angrebne af Dysenteri, Andre af typheuse Febre. Jkke mindre end 5, blandt hvilke een af Holmens faste Mandskab, døde, endnu 15 bleve angrebne af samme Sygdomme, og desforuden led en stor Deel af Besætningen af Skorbug. Udsigterne vare saaledes meget mørke, men Offrene bleve dog færre, end disse bebudede. Der blev i disse Dage communiceret af omtrent Halvdelen af Besætningen. Ankomne hertil bleve 15 Syge bragte iland, som forhaabentlig restitueres, før vi forlade Sandwichsøerne, da vi rimeligviis forblive her i 3 a 4 Uger for at Mandskabet rigtigt kan komme til Kræfter. Alt er her af den høieste Jnteresse for mig, som Du vel kan tænke Dig: Et Folk, for 50 Aar siden halv Vilde, og nu christnede og i Besiddelse af en ikke ringe Cultur, en Stat, den eneste i den nye Verden, hvor der er et indfødt anerkjendt Regimente; et Hof endelig, hvor Hoffolkene for 50 Aar, siden næsten ogsaa vare vilde. Jmorgen skulle vi Alle præsenteres ved Hoffet; alt vide vi, at Prindsesserne baade spille paa Fortepiano og synge dertil. Herfra gaae vi formodenlig til Otaheiti og derpaa til Valparaiso, hvorvi vel, om Gud vil, kan indtræffe ved Nytaarstid, og hvor vi Alle tilhobe vente Breve fra Hjemmet; gid vi ikke maatte skuffes og gid kun lutter Godt og Glædeligt maatte høres, Ny Holland er saaledes opgivet; at sige det er vor Formening, skjøndt det endnu ikke er os communiceret, af Chefen. (Fædrel.)