Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1826-02-14
Der kan, desværre, ikke gives noget Lovbud, som bestemmer, hvilke praktiske Regler Læ J Anledning af Hr. Prof., Dr. Med. J.C. W. Wendt nylig udkomne Skrift: Uebersicht des Medicinalwesens der Danischen Armee. hedder det: J dertil hørende: "NachtragFiat periculum in anima vili ist der Wahlspruch jener Plusmacher. – "Nach meiner Ansicht soll ein offentliches Hospital ein Asyl for durftige Kranke seyn. An keinem Orte ist ungetige Ersparung zweckwidriger. gen skal følge. Enhver tør derfor vælge hiint eller dette System efter sit eget videnskabelige Skjøn; ja tør endog, ved et Udvalg af dem alle skabe sig selv et nyt, og med dette i Haanden gaae stolteligen frem som Eklektiker. Denne Lægevidenskabens svage Side maa enhver økonomisk Plusmager kjende og benytte til Statens eller Hospitalernes Fordeel. F. L. Bangs Methode koster meer i Medicin, men mindre i Extrapleje, end Herholdts Browns er bekostelig baade ved Medikamenter og især ved Viin og Brændeviin. Broussais's Forbrug af Jaler stiger til en betydelig Sum. Hippocrats og Hane manns Metoder ere de meest økonomiske af alle. Denne sidste anbefaler sig desuden baade som ny og som særdeles passende til Tidens Aand. Gode Løfter og en Haandfuld Maaneskin ere saaledes ypperlige Midler. Fra økonomisk Synspunkt quadrerer altsaa intet System livligere med humane Stiftelsers Tarv, end Hahnemanns eller den homoopathiske Methode. Denne Erkjendelse bør da enhver skonomisk Direktion lægge Skiftelsens Læger paa Hjertet, eller med andre Ord, formaae dem til (paa hvilkensomhelst Maade!) at lempe deres Forskrifter efter Hahnemanns Grundsætninger. Dog bør dette skee med Klogskab, paa det Patienterne ikke skulle bemærke, at Metoden vælger mere efter økonomiske end efter medicinske Motiver – de vilde maaskee ellers falde paa, hellere at lade sig homoopathisere hjemme end i Hospitalet, hvorved Stiftelsen gik gliaf sit ædle Formaal. Lægerne og Økonomerne bør derfor i pligtskyldig Forening lægge Plan til en eklektisk Metode, for hvilken det Hahnemannske System blot lægges til Grund, uden at følges i et og alt. Det er jo en let Sag at supplere Homsopathien med mange og mangehaande Midler, dem Stiftelsen kan have saa godt som for intet. Aareladen, som forrettes af Kandidaterne, koster jo ligesaa lidet som Maaneskin. Den franske Kuur mod Gigt (at drikke varmt Vand i Topmaal) haves jo for langt bedre Kjøb end Sultekuren koldt Vand (brugt indvortes og udvortes) mod Skar lag- og andre Febre - Bønner og Sang (paa Druidernes Viis) - Eleltricitet og Magnetisme kunne haves for en Trøfle Amuleter og Sygdommes Forplantelse til Træer og umælende Dyr ligesaa. Ol at vida snart maatte opleve, at istedetfor de fordømte Svede- og Fnatrøgnings Maskiner, og istederfor Termometre, Barometre og Hygometre, vore beste Hospitaler fik hvert en pyntelig Magnetiseer Tønde (Begnette megnetique) og en himmelsk Seng med tilhørende Musik for hysteriske Piger, vel og en udvalgt Samling af Pudelhunde til Sovekammerater for værkbrudne Matadorer. Hvor let vilde det ikke være for electiske Læger at variere med disse saa ofte udbasunede Midler, Og hvormeget kunde ikke spares, Det eneste blandt alle, der vilde kræve en stadig Udgivt, blev jo Amuleterne, som de Helbredede toge med sig naar de forlode Hospitalet. Men hvad vilde denne Bekostning være mod de Brok baand og Circulairbind, det Filt og Gigttaft, som Patienterne hidindtil, til Skade for en god Økonomie, beholdt ved deres Udgang fra Hospitalet. – Abracadabra, rigtigen anvendt, hialp jo desuden gjennem flere af Middelalderens Aarhundreder mod Koldfeber, mod Blindhed og mange andre Sygdomme, som nu kureres med China, Chinin og andre alt for kostbare Medikamenter. Behøver jeg da at undskylde, naar jeg til Plusmageriets Opbyggelse her meddeler Formularen for Brugen af dette hyperfysiske Middel. Lægen har kun (forseglet) at hænge Amuletten om den Syges Hals. Og dermed Basta! Abracadabra Abracadabr. Abracadab Abracada Abracad Abraca AbracAbra Abr. See mere herom hos Serenus Sammonicus. I. 24. og Cornelius Agrippa (i hans occultæ Philosophiæ lib III. II. p. 276) Buxtorfius (Lex. Talm. col. 2320) siger: rup (Amuletum) febrem ardentem propulat, Huic junge V. C. L. Georg Elier Edvardi annotationes ad caput primum Gemaræ Auoda Sarah p. 266. Ligesaa virksom, ja maaskee endog kraftigere var i Oldtiden Amuletten Abrocolos ch ad end Mad Pd. 2de de See Bidt. Uskenbachians Edit. I. H. Majus. Halle 1720. p. 324. Fordelen af en saadan konomisk elektisk Kurmetode vilde blive endnu større, naar Hospitalerne (ut sic adjuvantia occonomica) ikke havde tillukte Porte, men Enhver i Fremtiden, som fordum, kunde frit bære Mad, Viin og andre Drikkevare ind til sine syge Paarørende – saa og naar Sælgekoner igjen forundtes Tilladelse til at falbyde haardkogte Æg, holstenske Sild, Blommer, Æbler, flydende Æbleskiver, og andre saadanne rare Fødemidler til Patienterne paa Sygestuerne - og frem foralt naar det blev Portneren tilladt at udhøkkre Mad og udskienke Brændeviin til Reconvalescenterne. Maaskee behøvede Stiftelsen da end ikke længere at give de stakkels Opvartningskoner fri Kost, men kunde man lade dem leve af Vrag, som fordum i flere af al Verdens Hospitaler. Ja maaskee kunde saadanne menneske kjerlige Stiftelser undvære Apothekere, hvorved Directionen undgik alle de Ubehageligheder, som ere saa adskillelige fra det saa forhadte Revisionsvæsen, o. s. v. o. s. v. Ved at følge disse økonomiske Raad ville, som jeg haaber, til Stiftelsernes Forherligelse, den nu saa trykkende Nødvendighed at afvise hielpeløse Patienter, i det Hele betydeligen formindskes, og vilde Filantropen i Fremtiden neppe see forkyndt i vore offentlige Blade, at Mortaliteten i Byen uden for Hospitalerne var saa høi, som den hidtil har været opgivet. Desiderius secundus.