Aalborg Stiftstidende, 1835-09-01
Den Ostentation, der ledsager den krigerske Ma udvikling i Kalisch, er øiensynligen en Demonst, 3 tion, hvis nærmeste praktiske Anvendelse er blevLoverflødig ved Fieschis Foretagende. J 5 Aar h nu Frankrig været en Torn i Øiet paa de østliMagter, og de kunne ei hvile, for dets Regjering, system har taget den meere monarkisk Ve ending, som Kunstudtrykket lyder. Men nu er Desom, til en Begyndelse, kan foretages i saa He seende, blevet muligt, uden Skuespillet i Kalise, man havde gjerne kunnet afbestille det, om man ite for et Syns Skyld havde maattet lade det bli i ved den engang tagne Bestemmelse. Alle tænken Mennesker see klart i disse Forhold, og Enhver som kommer til at figurere i det store Drama, 1 tinuvilkaarligen blive anseet som en Tilhænger af Fobundets Planer. Dette er netop den ubehagelig Følge. Hvilke disse Planer ere, derom faaer man bedste Udderretning, naar man samler de hist og her adspredsyttringer af dem, som hente deres Kundskaber og en Jdeer i de bedre underrettede Kredse". H. et Landet er det udentvivl Miner var, som er elle lidet mindste vil synes at være grundigst indviet i de Slags Politik, som for Øieblikket gjør sig gjælden i Østen. Den høirøstede, sikkre, ja vel endog true 4de Tone, som denne Journal antager, viser noksom hvad man haaber paa den Kant, thi hvad ma vil, det vide vi forud. Denne Sikkerhed og Sel tillid gaaer endog saavidt, at en Journal, i et Sarstfund, som har en repræsentativ Forfatning og P. tringsfrihed, vover at sige, at alle veltænkende Mænd, som letsindigt have indladt sig i at legge constitutionel Opposition, ikke længere kunne undgaae at indsee, at denne Leeg uvilkaarligen fører til Revolutioner som atter i Frankrig ende med Republ. ken, saafremt ikke Monarkierne endne enhave Magt og Raadighed til at gjøre hvad Ludvig Philip og hans Doctrinair nu forsøge, men hvoraf Udfaldet endnu kan være saare uvist. Sligt behøver ingen videre Commentar. Før vi vede man dog ikke, saa aabent at erklære sig; ma lod dog, som om man nærede ganske andre Tanke som den Modstand, som kaldes Opposition. - Opposition, sagde man, taale vi vistnok, naar det blot er sindig og constitutionel." Sandt er det vel, at man aldrig syntes at see en saadan uden Ukynlighed og Overtrædelse af hvad Loven tillader, men man fandt sig dog i at erkjende Principerne, om det ind var med Tvang og om man end søgte at lægge hindringer i Veien for deres Jværksættelse. Nu har derimod den hellige Alliances Organ i Sverrig, hævet sit Mod i den Grad, at det udtrykkelig hedder, at endog constitutionel Opposition leder til Rebolution. Da det nu er afgjort vist, at Repræsensation ikke kan tænkes uden Opposition, saa er Slutningsfølgen ikke vanskelig i denne Opgave; man behøver ikke længe at grunde paa de Principer, som ved Forspillet i Kalisch og Efterspillet i Toplitz ville, komme til at udgjøre Hovedthemaet. Leiren ved Kalisch er det imposanteste Skuespil man nogensinde har seet i Europa. En saadan blimrende og forskjellig Vrimmel af Krigere har man vistnok aldrig tilforn seet paa eet Sted. J Særdeleshed drage de muselmanske Regimenter, Kurderne og Tatarerne fra den persiske Grændse, det handserklædte Tscherkesser a. Alles Øine paa sig. Disse Asiaters herlige Gestalter, deres utvungne, stolte og kjekke Forhold og mandigkrigerske Holdning, fængsler Øiet mere end selv de skjønnestmonderede Regimenter af det keiserl. russiske Cavalleri. Den de Septbr. paraderede hele det russiske Cavalleri paa en stor Slette, hvor Prosnafloden løber midt, gjennem og adskiller Leirene. Da Keiseren kom, blev han modtaget med et skingrende Hurra, som derefter nentoges af hvert enkelt Regiment, hvilket Keiseren, gjen tilraabte sin Hilsen. Derpaa svingede Regimenterne, paa Keiserens egen klangfulde Commandostemme, ind til Høire og begyndte Parademarschen. Først Gensdarme-Regimentet i lyseblaae Kyrasseer mondering; derpaa et Regiment Kurder i mørket litevker med Peltshuer, det reed deelviis i eet Geled, de lange persiske Geværer ved Siden, hvorved det saae ud, som Regimentet bar korte Landser; derpaa nogle Afdelinger Tscherkesser med Trompetere i for inderlig brogede Litevker med flyvende polske Ærmer. Bagefter disse Tropper, der paa en Maade, udgjorde Avantgarden, fulgte det forenede Garde-Cahalleri-Regiment, sammensat af alle den keiserl. Liv bardes forskjellige Cavalleri-Regimenter. Der hersker den største Pragt i dette Elitcorps's Monderinger. Ethvert Regiment har Heste af eens Couleur. Den første og anden Deeling bestod af Kyrasserer, det første Geled med Landser; den tredie Deeling af ri sende Jægere og Uhlaner, den fjerde af Husarer og de Garde=Kosaker; den femte af Dragoner og Uh Planer; den sjette af Husarer og lyseblaae Garde-Kosakker. Derpaa fulgte et heelt Kyrasseerregiment, 18 Eskadroner, første Geled med Landser; derefter det muselmanske Tatar=Regiment, i 10 Delinger, hver i eet Geled, i ganske forskjellig Klædedragt, efter Enhvers eget Behag. Deres Costume bestaaer i et Par lysfarvede Støvler, hvide tyrkiske, ved Knæet sammenbundne Beenklæder, en kutca artig Underklædning af tyndt Tøi og en Overklædning efter polsk Snit, paa Hovedet sorte, persiske Huer. Bevæbnede ere de med en persisk Sabel, en Pistol bag paa Ryggen i et Belte, og et meget langt Gevær. De ride Alle paa deilige, lette Heste og synes ved Ridningen at være som Eet med disse. Derpaa kom et Uhlanregiment, mørkeblaat med Guult; et Ditto, smørkeblaat med Hvidt, hvert paa 8 Esk.; to Husar=Regimenter, det ene mørkeblaat med Guult, paa brune Heste, det andet lyseblaat med Hvidt, paa Graaskimler; derefter et Regiment Kosakker, blaat med røde Beenklæder; til Slutning det ridende Garde- og Kosak=Artilleri. Keiseren udtalte høit sin Tilfredshed eller Daddel, opmuntrede Folkene, der takkede strax paa forskjellig Viis. Blandt Kurderne befandt sig, ved den sidste Deeling, en ung Haarig Fyrste, som Keiseren ved Forbimarschen kaldte hen til sig og kneb i Kinden, hvorpaa den Lille kyssede hans Haand, men derpaa, svingende sit lange Gevær over Hovedet, tilte som en Fugl bagefter sit Regiment. Tregange gientoges Forbimarschen, førstegang i Skridt, andengang i Trav og trediegang i Galop; men Kurderne red altid forbi i Trav, kortere eller længere. Denne Forbimarsch varede ved til den indbrydende Nat, saa at Kosakartilleriet kom forbi i aldeles Mørke og Kurdernes lange hvide Rækker, som Skygger, lydløs svævede hen over det bløde I Grønsvær. Tscherkesserne, Kurderne og de uralske Kosakker, fængsle især Opmærksomheden ved deres udmærkede Ridning. Der blev f. Ex. lagt et Ark Papir paa Jorden, som de enkeltviis sprængte forbi i fuld Cargriere, og i det samme affyrede deres Pistoler og Geværer; hvergang traf de Papiret. Dette var dog kun et Forspil til et af de interessanteste Militair skuespil, man kan tænke sig, nemlig det muselmanske og uralske Kosakregiments Vaabenøvelser. Begge Regimenter i deres asiatiske Costumer vare opmarscherede paa Høien foran den keiserl. kgl. Pavillon. Med utrolig Færdighed tumlede det muselmanske Regiments Mandskab enkeltviis deres Heste i det stærkeste Løb, skjød i Flugten efter deres Forfølgere, kastede sig derpaa ud af Sadlen ligened paa den ene Side af Hesten, for at dække sig, og greb, naar Modstanderen havde affyret sit Gevær, strax igjen det Offensive under vilde Skrig. Med de enkelte Par forenede sig efterhaanden flere og flere, saa at tilsidst det hele Regiment kæmpede indbyrdes i den vildeste Tummel og fremviste et gruelig, skjønt Maleri af hine asiatiske Folkeslags Kampmaneer. Havde det muselmanske Regiment alt viist noget Overordentligt, saa blev det, om muligt, endnu overtruffet af det uralske Linie=Kosakregiment. Enkelte Folk hentede ikke alene under Hestens stærke Løb en Hue, som var kastet ind i en brændende Halmhob, men de voltigerede endogsaa, jagende i lige Linie, 3 til 40 Gange efter hinanden af Hesten paa Jorden, og paa Hesten igjen. Tilsidst gjorde hele Regimentet, staaende paa Hestene, en Attake, under frygte ligt hylagtige Kampskrig. Hvad man i Europa hidtil kun har seet i en Circus af Kunstberidere, der saae man her paa fri Mark udføres af et heelt. Regiment. Derpaa viste det muselmanske Regiment en Prøve paa dets saakaldte Dscherrid=Kastning, De enkelte Kæmpere kastede nemlig smaae Kastespyd, som de holdt i en Snor, med en mageløs Sikker, hed mod hverandre og trak det naturligviis tilbage førend det havde naaet Modstanderens Bryst.