Almuevennen, 1842-07-06
Ligesom nu enhver Statsforfatning skal kjendes af dens Frugter til Folkets Bedste og Udvikling i det Gode for alle Jndbyggerne, saa maae vi ogsaa deraf nu kjende de forenede Nordamerikanske Fristaters Forfatning, og spørge, hvilke Frugter har samme da baaren siden hiin Tid, da disse Staters Forening skeede, Franklin, som da allerede var gammel, døde kort efter at dette store Værk, hvori hans kraftige Haand- og lyse Aand havde havt saa stor Deel, var fuldført. Den 27 April 1790 døde han, og der var Folke Nationerne, der kjendte hans Bedrivt, fuldkommen enige saavel i Europa som Amerika, at en større og ædlere Statsmand end han var, kjendte Historien ikke; thi den sande verdslige og religiøse Frihed i Staten, som han selv for sin Part som Menneske og Borger stred for at beholde, undte han alle andre af sine Medmennesker og Medborgere i lige Grad uden Persons Anseelse, og sørgede for at indrette en Regjeringsforfatning saaledes, at dette baade kunde skee og beholdes. – Det var christelig Viisdom, det var christelig Selvfornægtelse og Kjærlighed af en Mand, der uden at have gaaet de Lærdes Studeervei og Bane, dog var berømt for sin ved Selvstudium erhvervede Lærdom, da han baade var sproglærd og naturkyndig, og var Opfinderen af Tordenaflederen; det var christelig Religions-Viisdom, at han, der selv var født og opdraget i den presbyterianske Menighed, agtede og elskede enhver af de mange andre christelige Secter eller Separat-Menigheder i Nordamerika, ligesaa høit og undte dem samme Religionsfrihed som sit eget Menigheds=Samfund, og kun dømte efter Christi Ord: "Af deres Frugter skulle J kjende dem." – Fra en fattig Haandværkssvend steeg han, alene ved levende Christentro og virksom Kjærlighed, til den store Statsmand, uden i Liv og Død at blive sin oprindelig sande, ærlige og simple Skikkelse uliig. Hans Gravskrift, som han selv før sin Død skrev, lyder saaledes: "Benjamin Franklin Bogtrykkerens Legeme ligger her og fortæres af Orme liig Bindet af en gammel Bog, hvis Blade ere slidte og afrevne; men engang skal det opstaae for Lyset i en langt skjønnere Udgave, paa ny gjennemseet og forbedret af Forfatteren." Georg Wasshington, Hovedmanden i Feldten, blev nu (1789) valgt til de forenede Staters Præsident, og dette især i Begyndelsen vanskelige Embed bestyrede han saa vel, at Alle bleve ligesaa tilfreds med ham ved Statsroret som i Krigen, og valgte ham ved næste Valgskifte paa ny igien. - Han døde 1799, og siden disse to store Mænds Afgang er den Regjeringsforfatning, de grundlagde, stedse uforandret vedligeholdt indtil denne Dag, og har baaret den Frugt, at Mage til Fremvæxt i Udvidelse, Udvikling, Magt og Velstand, som disse Fristater har gjort, er ikke at finde hos nogen anden Verdens Stat i saa kort et Tidsrum. - Ved Uafhængighedskrigens Slutning vare de kun 13 Fristater til at indgaae deres FremtidsStatsforening, med omtrent 3 Millioner Jndbyggere; nu derimod ere de formerede til 26 Fristater, foruden endeel Districter, med over 16 Millioner Jndbyggere, og beherske en Landstrækning af 113,800 – Mile. – Og det er ikke en raae Masse af umyndige Folkeklasser, men netop udviklede Statsborgere, der ved Agerdyrkning og Qvægavl, Handel og Vandel, Søefart og Anlæg, Opfindelser og Maskiner, Dampskibe og Jernbaner, Videnskaber og Konster, staae nu paa det Trin af Formue og Magt, at de række stedse mere og meere op ad til deri at naae deres Moderstat. – Der er nu ogsaa bestandig aarlig udvandret mange Jndbyggere fra hartad alle Europas Lande til disse Fristater, hvor der er Plads nok dybere inde i Landet for nye Colonier, der voxe op til hele Stater, og optages saa Forbundet med de ældre. – Vel er der i de sydlige Fristater og Districter endeel Colonier, hvor Plantagerne endnu drives ved africanske og indianske Slaver, som de nordlige Fristater søge at afskaffe hos deres Naboer, og vel er der ført nogle Udryddelses Krige imod de vilde Jndianere dybere inde i Landet, der forstyrrede og ødelagde de anlagde nye Colonier i deres Nærhed; men det maa man indrømme de nordamerikanske Fristater, at ingensteds i hele Verden findes der saamegen levende Christentro og Christenkjærlighed til at udbrede Christendom og Guds Rige paa Jorden til alle Mennesker, som netop her, hvor Missionsselskaber, Bibelselskaber, Afholdenhedsselskaber til Aflæggelse af Brændeviin have deres Hjem, og kort sagt, hvorden største religiøse Jver og den største timelige Opoffrelse af Formue, Penge og Kræfter i Masse, findes og anvendes baade hjemme og ude til at omvende og christne i Aand og Sandhed, om det var mueligt, alle Menneskeer paa den hele Jord. Alene formedelst denne religiøse Kraft er det ogsaa at den verdslige Orden og Troskab i deres frie borgerlige Forfatning kan bestaae. Hvilke ere de Baand der indskrænke Trykkefriheden i Danmark (Sluttet.) Rescript af 22de Sept. 1835. Dette Rescript byder, at Jntet angaaende Stændernes Forhandlinger maae optages eller indrykkes i Tidsskrifter eller Blade af nogetsomhelst Slags, uden hvad der derom er meddeelt i Stændertidenden; hvorhos Politie og Censorer paalægges, uden nærmere Forespørgsel hos Cancelliet at stryge Alt hvad der i Dagblade og Tidsskrifter maatte findes angaaende disse Forhandlinger, som ikke i Forveien er offentliggjort i hiin Tidende. J Anledning af en Forespørgsel fra Censor, gav Cancelliet nærværende Rescript en Fortolkning, der ikke synes at finde Medhold i dets Ord, i det der yttres at heller ikke Forslag til Stænderforsamlingen maa optages i Bladene uden den i Rescriptet bestemte Jndskrænkning. Herved er samtlige Deputerede berøvede en Deel af deres lovlige Skrivefrihed, idet de ere bundne til at lade deres Forslag og Foredrag optage i et vist bestemt Blad, som dertil endog staaer under Censur af den Kongl. Commissarius medens Landets øvrige Borgere kunne skrive i hvilketsomhelst Blad de ville, dernæst staaer andre Forfattere kun under Landets Domstole i Henseende til hvad de lade trykke; men vore Stænderdeputerede ere ved fornævnte Rescript, for en Deel af deres Skribent-Virksomhed underkastet formelig Censur. Man tænke sig at et Forslag til Stænderne, enten fra en Deputeret selv, eller fra en Mand udenfor Forsamlingen, bliver af denne forkastet uden at oplæses, og altsaa ikke bliver meddeelt i Stændertidenden, saa er Forfatteren af dette Forslag betaget enhver Udvei til, at hans Forslag kunne blive bekjendt og drøftet i Publikum. Endnu maa det mærkes, at endskiønt Reskriptet kun nævner Tidsskrifter og Dagblade, saa har Cancelliet bifaldt at et Forslag til Stænderne, som var særskilt trykt, ogsaa blev standset af Censor, hvorved det paaberaabte sig 5 87 i Stænderanordningen, der altsaa og maa betragtes som et Baand paa vor Trykkefrihed. Plakaten 1 Novbr. 1837. § 1.