Berlingske Tidende, 1797-12-01
Da Hr. Dundas i Fredags gjorde det Forslag, at Under og Overhuset skulde stemme overerne den affattede Addresse til Kongen; foreslog Sir John Sinelair nogen Forandring : visse Udtryk. Saaledes som Addressen var forfattet, sagde han, skulde man falde paa de Tanker, at en evig Krig skulde blive ført imellem Engeland og Frankrig. Han kunde ikke overde vise sig om, at det slet ikke skulde være Fiendens Alvor, at slutte Fred. Det kom ham for, at vore Ministre havde ligesaa megen Skyld i Krigens Forlængelse, som Fienden. Ma skulde derfor sige Kongen i Addressen: "At Parlementet med Bedrøvelse havde erfaret det ulykkelige Udfald af den sidste Urderhandling, som skulde ende en Krig, der har bragt saa gen Elendighed over Jordens Nationer, og i Besynderlighed en saa uhyre Gield over Engeland, og at det haabede, og fornye Underhandlingerne, og under billige Betingelser komme til en hastig Fredsslutning. Men ifald, at dette Ha igjen skulde blive skuffet, kunde Hs. Majestæt giøre sig den fitreste Regning paa Parlementets virksomste Medvirtnintil at fortsætte Krigen til vor Constitutions og Velfærds Forsvar. Lord Tempel holdte herpaa sin første Tale, og erklærede for Ministrene. Han gik saa vidt, som en Medlem i Overhuset, at han paastod, at den nuværende Regiering i Fran rige aldeles ikke var at underhandle med. Han ønskede der sit Fædreneland til Lykke, at Underhandlingen var endt uden slutte Fred, og at Engelland havde uudtømmelige Kilder endnu længe at fortsætte den store Kamp. Hr. Pitt sagde derpaa :"Da jeg er kommet her i den me grundede Forventning, at det hele Huus skulde stemme ere cens i Addressen, saa maae jeg forundre mig over de deforrige Talleres Udladelser. Jeg kan ingenlunde gaae forat vi vare gaaede for vidt, og at vi, som man synes at kun slutte deraf, have selv afbrudt Underhandlingen. Ne Frankrig afbrød den i Vi git saavidt i vore Tilbud, som Li dets øvre og Fordeel tillod det men, omendskiønt vi be ge Udfaldet, saa skal det dog ikke forlede os til nogen nansdig Mødløshed. Den første Grund til Tilsætningensdressen er taget af den Ulykke, som enhver Krig fører med for Menneskeheden. Negter jeg dette, det kan jeg til men jeg negter den Slutning, som kunde drages derud af Engeland ikke videre maatte anstrænge sine Kræfter, til fortsætte en retfærdig Krig. Den hele Fortegnelse over Bledudgydelser og Elendigheder, som er en Følge af Krigen, allene at tilskrive den franske Regiering. De ved Underhalingen vexlede Documenter ere nu i enhver Mands Hæn man undersøge dem paa vor og paa Fiendens Side, da dømme man, om de Kongelige Ministre eller i franske Nations Beherstere have afbrudt Underhandgerne. Jkke det franske Folk, nei, kun de ere at anklage, naar Fiendtlighed og Krig vedvarer imellem ge Landene, hvilket maaskee, saalænge de vedblive deres Si stem, der maae trække efter sig Forstyrrelse og Ødeltegendog for Frankrig selv, og hvorpaa man i Historien har i tet Exempel. J Kongens sidste Declaration bliver For selv ikke nævnet, hvilket ikke billiger dette forskrækkelige stem, men afskyer det. Og hvilke Udtryk og Ord skuldene vælge, for at betegne vor Beredvillighed til at slutte endog nu Fred, naar de ikke ere det, som denne Erklæring betient 1 ½ thi at ikke ville slutte Fred med Frankrig under nogen Betingelse, vilde stride imod at sund Fornuft og Politik, og ikke være andet end et blot Hyklerie. Jeg tager itte i Betænkning, at erklære, at jeg med Fornøielse skulde see Ende paa sen Regiering, som grunder sig paa Jndbildning og Bedragerie, paa en uophørlig Nyehedssyge, og paa enhver Magts delæggelse, som besidder Værdighed og Mod nor, til at satte sig imod dens ødelæggende Planer. Men dette er ikke Siemærket med Krigen; jeg paastaaer tvertimod, at naar vort Mod og vor Standhaftighed, naar Følelsen af vore debebareste Rettigheder, og naar Størrelsen af vore Øielpemidlersætter os i Stand til, at slutte Fred med den under saadan sine Betingelser, ved hvilke vor Nationalære og Uafhængenhed bliver ufornærmet, ingen Skygge kastes paa vor Værdighed og Credit, og som kunne fuldkommen bestaae med vore Sikkerhed, var Freden ønskværdig, Fiendens Regieringsform maatte være, hvorledes den end vilde. Man uden dette maae intet være os saa dyrebart og vigtigt, at vi jo skulle være beredte til, at opofre der i en saadan Kamp. Uden dette var Freden eenlidlevering af vorafhængenhed, og en beskiæmmen: de Capitulation for alt det, som udgjør et Selskabs Lykke i dets interessanteste Synspunet. (Fortsættelsen følger.