Jyllandsposten, 1839-01-14
J Nr. 40 af den danske Bondeven læstes et Stykke om den Strid, der har været ført frem og tilbage om Berberissens skadelige Jndvirkning paa Rugen ved at foranledige Rust derpaa. Ogsaa i Jylland høres almindeligen den Sætning stadfæstet, som her er udtalt, nemlig at Berberissen fornemmeligen angriber de nærmest beliggende Rugmarker, hvor disse have et koldt og fugtigt Leie, idet man aldeles ei kan argumentere fra de tørre og høitliggende Jorder til Berberissens Uskadelighed, hvor Rugen, som bekjendt, ei saa let staaer Fare for at angribes. Ved nigjendrivelige Exempler paa det Onde, Berberissen bevirker, fremsættes her eet, som Hr. Kammerraad Dalgas anfører i Beskrivelsen, over Svendborg Amt, at nemlig: "Amtsprovst Bredsdorff i Vesterskjærninge, havde en Berberissehæk i sin Hauge ved Siden af en Tofte, hvori han saaede Rug. Rusten indfandt sig i Rugen i Nærheden af denne Hæk og udbredte sig videre. Hækken blev afhug gen og kun en Busk blev til Forsøg tilbage. Da der atter blev saaet Rug, viiste Rusten sig i Rugen omkring denne Busk og udbredte sig derfra videre. Kun eet Exempel skylde vi ogsaa at anføre fra vort Jylland: J Østervelling Bye vare i Pastor Monrads Tid, Klagerne ligeledes eenstemmige over Rustens Udbredelse, i Rugen, som Bønderne udledede af Præstens Hauge dige, der var beplantet med Berberissen. Paa Begjæring om Tornenes Bortryddelse indvilgede Stedets værdige Præst, og senere saaes ei mindste Tegn til denne Plage. Af lignende Exempler kan imidlertid opvises utallige, som paa det meest afgjørende maa kunne overbevise enhver Tvivler og Berberissens Skadelighed; og selv saadanne Personer, som finde Fornøielse i at ansee den Naturbegivenhed for et Hexerie, at Berberissens fine og rige Blomsterstøv i Blæstveir, endog i Form af Støvskyer, kan overflyve en betydelig Strækning og i Tilfælde samme er besaaet med Rug, kan udbrede Rustsmitten derved, at Berberisstøvet hæfter sig paa Rugstraaet, hvor den giftige Svamp fremavles, der som Rust fordærver dette, indtørrer dets Saftkar og følgelig afgiver en indskrumpet og svang Kjerne. Men hvad enten man nu antager eller benægter denne Berberissens Jndvirkning paa tilgrændsende Rugmaker, saa er det dog en afgjort Sandhed, at intet kan tænkes uforsvarligere end en Stivsindethed som den, at forfægte Plantens Tilværelse medens de Omkringboende Aar for Aar plages med Rust paa Rugen, som formodet Følge af enkelte Berberisbuske, hvilke vedkommende Eiere ikke ville bortrydde, fordi de nu engang have sat sig den fire Jdee i Hovedet, at Planten er uskadelig. - Enhver Veltænkende maa derfor spørge med Bondevennen: "Kan Eieren forsvare for Gud og sin Samvittighed, at udsætte Andres Eiendom for Fare ved at lade Berberisser groe i Nærheden af Rugmarker, Kan Nogen taale saa unyttig en Busk, der kan blive ødelæggende for egen eller Andres timelige Velfærd, Mon den veltænkende Mand – om end for Andres Skrøbeligheds Skyld – ei hellere vil udrydde sin Berberishæk, end give Forargelse?" Jsandhed man skulde ei troe, at slige Spørgsmaal i vore nærværende, saakaldte oplyste, Tider behøvede noget Svar, og vi ville haabe, at vort Sjælland, Fyen og mindre Øer ei kunne fremvise end een Mand, der kunde sætte sig den Caprice i Hovedet, trods sine ulykkelige Naboers aarlige Klager, Bønner og Besværinger over Rugmarkernes Bedærvelse af Rust, ei at ville oprydde den Berberishæk, man med eller uden Grund antager for Aarsag til Sædens Ødelæggelse. - Dog vi nedskrive disse Linier i Jylland, hvor vi desværre i saa mange Ting maa sætte os idetmindste eet Aarhundrede tilbage i Tiden, og hvor saamange Gjenstande, meere skadende end Beberisbuske, ei lade sig bortrydde - hvad altsaa rimeligere, end at den jydske Bonde med Taal og Ydmyghed paa enkelt Sted maa finde sig i denne førgjørende Tornebusks djærve Bestaaen, hvor den til Tænders Gnidsel for Mange slog Rod i en eller anden jydsk Hauge, hvis Eier bød: "Du stande tryg, Naboerne til Fordærvet, Et slaaende Exempel oplyser almindelig bedre end enhversomhelst Demonstration; i Korthed fremsættes her derfor en i sin Art mærkelig Berberishistorie. - Omkring Frysenborg Hovedgaard fandtes for mange Aar tilbage betydelige Berberissehække; disse lode Godsets veltænkende Eier alle bortrydde, nærmest foranlediget ved Bøndernes idelige Klager over Rustsmitteen, dog ogsaa forat conservere egne Rugmarker. J Hammel Bye tæt ved Frysenborg vare ogsaa endeel Berberissehække, hvoraf endeel voxede i den Bondegaards Hauge, som Godsets forrige Forvalter og Jnspecteur Tommesen (nu Birkedommer) erholdt ifæste af Godseieren, og hvor hiin for endeel Aar tilbage anlagde en i commercielHenseende lidet lønnende Straahattefabrique. Under dennes Ophold i Hammel reiste sig imidlertid en hæftig Berberissestrid. Medens Grevens ædle Exempel, at bortrydde en Torn, som antoges staaende i Veien for det Almindeliges Vel, synes mægtigen at burde tiltale Enhver, som opslog Bopæl paa Grevskabet, og saaledes at kunne indgyde Beboerne i Hammel grundet Haab om, at Hr. Tommesen ogsaa vilde lade sig bevæge til at indvillige i Udryddelsen af den Berberissehæk, som fortvarende, Aar for Aar, fik Skyld forRugmarkernes Ødelæggelse, modsatte denne sig derimod med Hænder og Fødder Bøndernes ivrige Bønner og vedblev urokket sin standhaftige Vægring i en Række af over een Snees Aar. En Forargelse som denne afgjorde imidlertid Stridsspørgsmaalet om Buskens Skadelighed, da de arme ulykkelige Bønder i Hammel fuldt op fik at vide, hvad Berberissen her førte med sig, da de næsten aarlig ere blevne hjemsøgte af det fordærvende Onde, som disse udbredte trindt om i Egnen.