Aarhuus Stifts-Tidende, 1845-04-12
Midt paa den Dresdener Elbbro, der er opført, af Qvadersteen, stod et colossalt katholsk Crucifix af Marmor. Da nylig, under Oversvømmelsen, en heel Flodmølle kastedes mod Broen, knustes en af dennes Piller, hvilket bevirkede, at den store midterste Bue revnede, hvorved Crucifixet styrtede ned i Vandet og opslugtes af Bølgerne. Kun Verdenskuglen, hvorpaa Christi Fod hvilede (hedder det i Aalb. Avis), blev atter, hvirvlet op over Bølgerne og svømmede paa Strømmens midterste Leie, indtil den forsvandt for Tilskuermassens Øine." Forfærdelse greb den store, paa den Brühlske Terasse forsamlede Tilskuermængde, da Crucifixet styrtede baglænds ned i Bølgerne, og Mange ansaae det for et betydningsfuldt TidsvarselJ Hoftheatrets Bygning stod Vandet 7 Alen høit, Denne Oversvømmelse er den største hvorom Dresdens Annaler nogensinde have talt. Vandet stod høit over Mindetavlen fra 1655, og 11 Alen over den almindelige Vandstand. Floderne vare opfyldte med Ruiner af alle Slags, endogsaa hele Huse, der knustes det ene mod det andet. Endnu havdes ingen Underretning om Ulykkens Enkeltheder, thi næsten Enhver bekymrede sig blot om sig selv og sine Nærmeste. Udenfor Bremen, paa den saakaldte BuntenthorsSteinweg, vare 30 Huse bortskyllede. J Byen Deutzstod Vandet saa høit, at kun Trætoppene i en Have ragede frem over Vandspeilet. – J Breslau ere syv Huse nedstyrtede i Oderens Bølger. – Ved Ohlau blev Broen bortreven i det Øieblik, da en fiirspændig Vogn kjørte over. Uagtet Heste og Vogn forsvandt med Broen i Bølgerne, bleve Folkene dog reddede. Midt i Rhinen, ligeover for Rüdesheim, fandt der, paa Jsen, et Optrin Sted den 18de Marts, som man endnu aldrig har seet Mage til. Alle de Rüdesheimer Kypere med deres Svende droge nemlig, om Morgenen Kl. 8, ud paa Jsen, forsynede med deres Værktøi. Efter nogle Timers Forløb havde de, i utallige Tilskueres Paasyn, forfærdiget et Stykfad, som under Jubel og Sang, blev bragt til Rüdesheim, Den hele vide Rhinslette fra Opladen indtil Sieg burg - saa skriver man fra Mühlheim am Rhein -er bragt i Oprør ved det Rygte, at den evige Jøde vandrer og ved Rhinen; Eugen Sue har malet denne Gjenganger paa Væggen saalænge, at han nu endelig har indfundet sig Virkeligen seer man ogsaa en sælsom Skikkelse omvanke her i denne Tid, og det er ikke saa urimeligt, at de Overtroiske, ved det gaadefulde Væsen, kunne give hiin Formodning Rum. Man tænke sig en lang, mager Mand paa nogle og tredive Aar, fra Jsse til Fod indhyllet i et langt, sort Gevandt, i sit Belte bærer han en stor Rosenkrands, og paa sit Bryst tvende Havmuslinger. Over det sorte Klædebon bærer den gaadefulde Gjæst en lys, himmelblaa Krave, der naaer til Hofterne og er indfattet med en hvid Kant. Hans Skoe ere store og plumpe; hans Hat, der næsten har et Vognhjuls Omfang, er af rødlig Filt, og besat med allehaande phantastiske Snirkler af gule Snore. J Haanden bærer han en uhyre Stok, som om han betiente sig deraf ved Opmaalinger. Denne Skikkelse, der hos ikke Faa har fremkaldt Tanken om Verdens nærforestaaende Undergang, tilhører imidlertid ikke Jerusalems Skomager Ahasverus, men en Bonde fra Marienlinden, som har søgt Præsteordination, uden her at kunne opnaae den. Siden gik han til Rom, for at uddanne sig for den geistlige Stand, og der var det, den underlige Pater Gosler overtalte ham til, at gjøre et Tog med til det hellige Land. Paa dette Korstog har han tillagt sig den asiatiske Dervischdragt, hvori han nu, til Almuens Opbyggelse, spøger her i Egnen.