Berlingske Tidende, 1813-11-29
Forordning, angaaende Opgiørelse af Nordlandenes Jndbyggeres Giæld til Kiøbmændene i Bergen, samt den Nordlandske Handels Frigivelse. Vi Frederik den Siette, af Guds Naade Konge til Danmark og Norge a., giøre vitterligt. Da Vi have taget under Overveielse, hvorledes den monopoliske Handelsforbindelse, som efter den hidtil giældende Lovgivning finder Sted mellem Jndvaanerne i Nordlandene og Bergens Kiøbstæds Handlende udi Vort Rige Norge, forsaavidt hine ere giældbundne til disse, lægger hindring i Veien for den Nordlandske Handels Frihed, og er af skadelig Jndflydelse paa dette Lands Opkomst, saa finde Vi Os allernaadigst bevæget til, med særdeles Hensyn til disse Vore Undersaatters Tarv, at anordne en Undersøgelse og Opgiørelse af Nordlændingernes Giæld, saaledes at de derefter, udi Tvang, kunde afsætte deres Fiskevahre og Producter, hvor de selv maatte ansee det tienligst. Til Opnaaelsen af dette Øiemed befale Bi herved følgende. H. I. Vore Fogder og Sorenskrivere i Nordlandene overdrages det, e i Forening, for deres respective Embeds Districter, at undersøge, berigtige og paakiende enhver Giæld, som Vore Nordlandske Undersaatter, have paadraget sig hos Kiøbmændene eller de Handlende i Vor Kiøbstæd Bergen. H. 2. Disse Giældssager foretages til Tinge, naar de øvrige Rets handlinger ere tilendebragte og efterat alle Vedkommende, saavel Credi som Debitorer ved et almindeligt Proclama i de offentlige Blade, Forveien have været indvarslede til, enten selv eller ved Fuldmægtig at møde. 5. 3. Proces Maaden ved Behandlingen af disse Gjælds Fordringer skal være den samme, som for Politie=Sager i Almindelighed er anordnet. Kravet undersøges, Mægling prøves, og, hvis ingen mindelig Forening er at træffe, paakiendes Sagen uden andet Ophold end de fornødne Oplysningers Tilveiebringelse uomgiængeligen maatte S. 4. Det skal være Pligt for Fogderne og Sorenskriverne at veilede Debitorerne med Raad om den meest passende Maade, paa hvilken Giælden efterhaanden kan vorde afdraget, og intet Vilkaar eller nogen Forening i denne Henseende skal af Skyldnerne med Gyldighed kunne indgaaes, forinden de af fornævnte Vore Embedsmænd ere oplyste om deres Forpligtelse, og have modtaget disses Veiledning til Giældens Opgiørelse. J. S. Jntet Regningskrav skal under Behandlingen af disse Giældssager antages for lovligt, med mindre det befindes at være overeensstemmende med Norske Lovs 5 - 13 - 49, 50 og 51de A tikel. H. 6. Naar Forlig opnaaes, skal dette strax stadfæstes af Foged og Sorenskriver, og, efterat det er indført i den til disse Dager bestemte Protokol, meddeles deraf under fornævnte Embedsmænds Haand og i Seigl Udskrift in duplo, hvoraf Creditor erholder det ene Exemplar, og det andet forbliver i Debitor Værge. H. 7. Befindes Fordringen at være ulovlig eller forældet, kiendes den ugyldig, hvilket ogsaa i Medfør af det ifølge 5 2 udstædende Proclama, skal være Tilfældet, naar Creditorer ikke, enten selv eller ved Fuldmægtig, møder efter Samme. Befindes den derimod rigtig og lovlig, men Creditor uvillig til at modtage det af Debitor gjorte Tilbud, skal det paalægges Debitor at afbetale Giælden i saadanne taalelige Terminer, som Foged og Sorenskriver maatte finde passende. Saafremt nogen Debitor efter det almindelige Proclama ikke møder til den ved Samme fastsatte Tid, skal han derved have tabt sin Ret til at faae Gjælden opgiort paa den her allernaadigst forskrevne Maade, og det være Creditor forbeholdet at sagsøge ham derfor lovligen ved Retten. H. 8. Appel finder Sted i disse, som i alle andre Sager af lige Beskaffenhed, forsaavidt de efter Gienstandens Størrelse dertil ere qval ficerede. Naar Creditor iværksætter saadan Appel, skal Debitor ved Overretten erholde en Sagfører befalet, der, uden Bekostning for Debitor, skal udføre Sagen paa hans Vegne, ligesom han og skal være fri for, under Sagen at bruge stemplet Papiir, eller erlægge Rettens Gebyhr; hvorimod der i alle disse Henseender bliver at forholde som i andre beneficerede Sager. Skulde Appel til Høiesteret finde Sted, forbeholde Vi Os, giennem Vort danske Cancellie, efter Omstændighederne at forunde Debitor beneficium paupertatis. 5 9. For Tilendbringelsen af enhver saadan Giældssag, enten ved Dom eller Forliig, skulle Foged og Sorenskriver nyde i Salarium 4 Mark Rigsbankpenge Sølvværdie til lige Deling, hvoraf hver af Parterne udreder det Halve, med mindre Sagens Beskaffenhed skulde give Anledning til at paalægge den ene Part hele Bekostningen. Ti Brug ved disse Sager skal, paa Amtets Bekostning, anskaffes en egen Protocol, som autoriseres af Amtmanden. Sorenskriveren fører denne Protocol i Retten og meddeler Beslutningen i enhver Sag paa ustemplet Papiir beskreven, mod derfor at nyde i Betaling af vedkommende Part 2 Mark Rigsbankpenge Sølvværdie. Den samme Betaling tillægges og Sorenskriveren, for at meddele Udskrift af Forliget, i Overeensstemmelse med foregaaende 6te 5, og hvilket ligeledes udstedes paa ustemplet Papiir. Omkostningerne paa den i §. 2 befalede Jndkaldelse i de offentlige Blade udredes af Amtet. H. 10. Fra denne Vor Forordnings Publication, og indtil Udløbet af det udstedte Proclama, skal det ikke være tilladt at opgiøre nogen gammel Giældsfordring mellem Jndvaanerne i Nordlandene og de Handlende i Bergen; heller intet Søgsmaal for Giæld tilstedes mod nogen af fornævnte Debitorer, ei heller siden, forinden Foged og Sorenskriver i Forening have undersøgt og efter Omstændighederne paakiendt Sagen. Endvidere skal ingen Pantsættelse eller Salg af urørligt Gods i denne Mellemtid kunne geraade Debitor til Skade. Sager, som om disse Gieldsposter allerede maatte svæve for vedkommende Underretter, skulle derfra henvises til Foretagelse af Foged og Sorenskriver i Forening. H. II. Det Baand, som ved Forordningen af 7de August 169. s. 2 har været paalagt Jndvaanerne i Nordlandene, at de ikke maatte føre deres Vare andetsteds hen, end til Vore Kiøbstæder Bergen og Trondhiem, og som, forsaavidt Bergen angaaer, ved denne Byes Privilegier er skiærpet derhen, at Nordlænderne allene maae handle med de Kiøbmænd sammesteds, til hvilke de ere giældbundne, men hvilket senere ved Forordningen af 12te September 17532det Capitel 5. 3. er nærmere bleven bestemt ikkun at være anvendeligt med Hensyn til den Gield, som reiser sig af enhver til Nødvendighed given Forstrækning - en Synspunct, Fogderne og Sorenskriverne iøvrigt ved deres forommeldte Mellemhandling eller Paakiendelse af Nordlandindernes Giald nøie have at lagttage - skal, i hvorledes end Sagen Falder ud til Creditor eller Debitors Fordeel, være hævet fra det Øieblik af at Sagen er sluttet af Fogden og Sorenskriveren. Fra disse Embedsmænd skal der til den Ende, under alle Omstændigheder, meddeles Debitor et Beviis for, at han ikke længere er, som før, afhængig af sin Creditor. s. 12. Sagens Appel ophæver eller standser ikke den Virkning, som efter Foranførte følger af Gjældens Opgiørelse ved Foged og Sorenskriver i Forening. Hvorefter de Vedkommende sig allerunderdanigst have at rette. Givet paa Vort Slot Frederiksberg, den 29de October 1813. - Under Vor Kongelige Haand og Segl. Frederik R. (L. S.) Kaar. Cold. Bülov. Monrad. Östed. Betner. Lassen. Efter det Kongelige Danske Cancellies Skrivelse til Magistraten af 26de dennes har det under 24de næstforhen allernaadigst behaget Hs. Majestæt Kongen at tillade, at Slagtetiden for indeværende Aar maa vedvare til næstkommende 15de December, hvorefter altsaa ingen Taxt paa Kiød til den Tid vil vorde sat. Hvilket til alle Vedkommendes Efterretning herved bekiendtgiøres. Kiøbenhavns Raadstue, den 29de November 1813. Under Stadens Segl. (L. S.)