Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-10-18
Den 31te Marti afreiste Keiseren med sin Gemalinde fra St. Cloud over Bjerget St. Ce mis til Turin. Een af Hovedpersonerne ved Kroningen, Paven, fik først den 4 April Tilladelse til at følge Keiseren, efterat man i lang Tid havde holdt ham i Paris, hvor saa mange af Jtaliens tabte Skatte maatte vække de sørgeligste Erindringer hos ham, uden Tvivl, fordi man allerede ved Keiserkronningen forudsaae, at man snart igjen vilde behøve hans Tjeneste ved en Kongekroning. Han, fordum Kongers Skræk og Europas aandelige Behersker, maatte her, som et levende Vidnesbyrd, om det Ustadige i al menneskelig Storhed, efter befaling, lig hver anden af det Keiserlige Følge, ledsage Napoleon, skjøndt han, som det syntes, i Førstningen ikke vilde beqvemme sig til at krone ham, og derfor ikke tog Veien til Mailand, men skilte sig fra ham i Turin (den 26. April. – Fra 1 til 18 April turde Reisende ikke passere Veien fra Paris til Lyon igjennem Bourgogne med Posten, og fra 14 til 25 April var ligeledes Veien fra Lyon til Turin over Bjerget St. Cenis spærret for alle Reisende. Denne Ængstelighed stemte kun ilde med de i Moniteuren jevnlig meddeelte Efterretninger om den enthusiastiske Modtagelse, Keiseren overalt fandt og den enstemmige Hylding, alle Jtaliens Beboere ydede ham. Henrykt af denne Jubel, især i Piemont, dvælede han to Uger i Turin og Allessandria. Han tog ved denne Leilighed Valpladsen ved Marengo i Øiesyn og lagde Grundstenen til et Mindemærke om den her i Aaret 1800 vundne Seir. - Da begge Majestæterne den 7 Maj betraadte Kongeriget Jtalien, hilsedes de med Canoners Torden ligefra Bredden af Po. indtil Etsch og det adriatiske Hav. Da de næste Dag nærmede sig en tæt uden for Mailand opreist Seirsport, lod man stige Raquetter, og paa dette Løsen gjenløde Artilleriesalver fra 60 Canoner i alle faste Stæder og ringedes med alle Klokker i hele Kongeriget Jtalien. Om Aftenen var hele Mailand illumineret. Kronnings festen fandt ikke Sted, efter Bestemmelsen, d. 23, men først den paafølgende Søndag, den 26 Maj. Aarsagen til denne Opsættelse, der var saa meget mere paafaldende, som den 23 Maj var saa fast berammet, at man i hele Frankrige foranstaltede samme Dag Festligheder, erfarede man ikke, hvorvel den neppe har været uvigtig. Der ymredes om en Sammensværgelse, der skulde brudt ud netop Kroningsdagen. Vel søgte en officiel Artikel i Pariserblade at skildre dette Rygte som et urimeligt Æventyr, men at der ponsedes paa et Anslag imod Napoleon, synes selv af Gjendrivelserne at fremlyse, skjønt man skjød Skylden paa Engellænderne, for at afvende hver Mistanke fra Jtalienerne. Enkelte Omstændigheder røbede ogsaa Jtalienernes Utilfredshed med den ny Forandring. Saaledes tog blandt andre Justitsministeren Spanochi sin Afskeed, og selv Melzi, som man søgte at vinde ved at give ham een af de første Statsværdigheder, trak sig tilbage, uden Tvivl fordi hans Nations Utilfredshed traadte i den forhen ham viste store Tillids Sted. Det kunde heller ikke andet end krænke det italienske Folk, at see sin i Begyndelsen saa meget løvende republicanske Forfatning, med eer forvandlet til et despotisk Monarkie, og det endog ved den samme Mand, som engang kaldte sig Jtaliens Befrier. Kroningsfesten fuldførtes i Domkirken i Mailand, næst Peterskirken i Rom og Poulskirken, London, den største i Europa, og derfor saa særdeles skikket til at vække Mængdens Ærefrygt. Keiseren drog i et høitideligt Tog ded. Erkebisper af Caprara oplæste Bønnen. Napoleon tog først den lombardiske Krone *) fra Alteret og satte den paa sit Hoved. Noget derefter leverede han det igjen til Erkebispen, og paasatte sig den italienske Kongekrone, i Keiserkronen, og aflagde Eden. Næste Dag morede man Hoben med mangehaande Festligheder og Lege, **) hvoriblandt især Veddeløb i Circus udmærkede sig, ligesom man allerede 14 Dage tilforn havde, skjøndt paa andre Maader, søgt at more de vigtigste Store, ved at give den glimrende og indbringende Statsværdigheder. Saaledes var Melzi bleven Kantsler-Seglbevarer, Erkebisp Cobronchi Storalmosenier, Fenaroli Palladsets Stormester o. s. v. Ved den lovgivende Forsamlings første Møde den 7 Juni erklærede Keiseren sin Stifsøn Eugen Brauharnøis for Vicekonge af Jtalien. Allerede d. 1 Febr. havde han udnævnt denne neppe 24 Aar gamle Ynglintil Statserkekantsler og derved til fransk Prind Den Gang forsikkrede Keiseren i et Budska*). Denne saakaldte Jernkrone, som blev hente fra Monza til Maland, hvor den i Domkirke Dag og Nat bevogtedes af Deputerede indtil Kroningsdagen, er ikke af Jern, men af Guld, og stærkt besat med Ædelstene. Den har sit Navn fra en Jernring, som indvendig omgiver den, efter et Sagn, skal være meddet af et Som Christi Kors. Den er omtrent 3 Fingre bred og høi, og saa liden, at den kun kan sidde paa de øvre Flade af et fuldvoxent Hoved. Fra 6te til 8de Aarhundrede var den Longobardernes Kron og tjente siden til at krone de romerske Keiser til Konger af Lombardiet. 28 Her, fulgte Napoleon ganske Machlavels RaadSlutningen af 21 Captel i hans Bog om Raringskonsten. - Ogsaa Tacitus beretter, at u merne holdt mere ved Forlystelser end ved Va den Orden blandt deres Undersaattere. Volupitibus roman plus aductsus subisons ham om valent, Hiss. 4. 64. 7. af Statet: "at denne Prinds fra nu af maatte betragtes som en Støtte for Keisertronen og een af Fædrenelandets første Forsvarere." Maaskes den Tanke, at lade sig skille fra sin Gemalinde endnu ikke var paagnet hos Napoleon, og at det var hans Forsæt, at vælge den fra Hjertets og Forstandens Side lige fordeelagtig bekjendte Engen til sin Efterfølger paa den franske Trone. - Vicekongens Embedsforretninger og de Ceremonier, der mod ham skulde iagttages, bleve bestemte ved to Decreter. Han erholdt den høieste civil og militair Myndighed, skulde enten selv have Forsædet i Statsraadet, eller overdrage det til en af Storofficiererne, føre befaling over Rigets Tropper, hvis Officierer han kunde suspendere, og ved Ministeren for de udenlandske Anliggender underholde Forbindelser med Gesandtskaberne i Venedig Schweiz, Rom, Etrurien, Genua, Turin og Parma. Derimod forbeholdt Keiseren sig Ret til, at sammenkalde, udsætte og opløse den lovgivende Forsamling, sammenkalde Collegierne, bestemme de offentlige Arbeider, tilstaae Credit, og udnævne Ministere, Statsraader, Præsidenter, Generalprocuratorer ved Retterne, Præfecter, Præfecturraader, Magistrater, Communerne af første Classe, Universiteters Rectorer, samt alle Officierer, hvorfor og Ministeren for de udenlandske Anliggender, Statssecretairen og to Statsraader bestandig skulde være hos Keiseren. - J Ceremoniellet bestemtes, at Vicekongen allevegne skulde være den Fornemste, altid gaae paa høire Haand, have den meest udmærkede Plads og en Lænestoel, i Kirken og alle Paladser modtages, som Kongen selv, og naar han begav sig til et Privathuus, da af dettes Herre ved Vogndøren; hans Sødskende og Beslægtede skulde, naar de kom til Maland, aflægge deres første Besøg hos ham, og ikke i Palladsets Salle kunne sætte sig, naar han havde taget Plads, ligesom andre aldeles ikke uden hans Tilladelse maatte sette sig der, paa Tronen skulde han sidde med blottet Hoved for Kongens, i Baggrunden hængende Billede, og i Tilfælde af, at dette ikke fandtes der, maatte han sætte sig ved Siden af Tronen. Sædet den 7 Juni endte Keiseren med en lang Tale i det italienske Sprog, hvori han gav en Udsigt over de af ham gjorte Jndretninger, og hvori han yttrede den menneskefornedrende Jdee at Jtaliens Folkeslag ikke ville kunne opnaae den Plads, som han har bestemt dem i sine Tanker, dersom de ikke ret levende overbevise sig om, at Vaabenstyrken er Staternes Hoved støtte *). Det er endelig Tid, vedblev han, at hiin Ungdom, der i de store Stæder lever i Ørkesløshed, ophører at frygte for Krigens Møisommeligheder og Farer, og gjør sig dygtig til, at forskaffe sit Fædreneland Agtelse &c. - Saaledes kunde kun en Despot tale, der af 700 Millioner Jndkomster anvendte 400 Millioner til Soldater og Krigsværktøi, der, i et eneste Aar, fra 1813 til 1814, afpræssede Frankrig ved Conscriptionen, 1,147,000 Mennesker, **) hvoraf de fleste aldrig saae deres Fædreneland mere, men lemlæstede fandt deres Grav paa Ruslands Jsslætter. (Fortsættes.)