Berlingske Tidende, 1812-10-05
Beretning fra Hs. Excellence Hertugen af Ragusa til Krigsministeren. Tudela, den 31te Juli 1812. Hr. Hertug, Da Communicationens Afbrydelse med Frankrig siden Felttogets Aabning har hindret mig i at give Dem paa hinanden følgende Efterretninger om de forfaldne Begivenheder, saa lader jeg denne Rapport gaae tilbage til den Tid da Engellænderne begyndte deres Operationer, og skal have den Ære at melde Dem alle de Bevægelser, som ere foretagne indtil den ulykkelige Begivenhed, som har havt Sted, og som vi langt fra havde ventet. Fra Maj Maaned af var jeg underrettet om, at den engelske Armee, med en betydelig Styrke, vilde rykke i Felten. Jeg meldte Kongen det, forat han kunde træffe de Foranstaltninger, som han maatte holde for tienlige; tillige underrettede jeg General Caffarelli derom, forat han til sin Tid kunde sende mig Hielp. - De overordentlige Vanskeligheder vi havde med at forskaffe Levnetsmidler, og Umueligheden af at kunne paa denne Tid forsyne de forsamlede Tropper med Fødevare, hindrede mig fra at have mere end 8 til 9 Batailloner i Salamanca, men alt kunde stode til mig i faa Dage. - Den 12te Juni gik den fiendtlige Armee over Aguedafløden; den 14de fik jeg Efterretning derom, og gav befaling til at Tropperne skulde trække sig sammen. Den 16de ankom den engelske Armee for Salamanca. Natten mellem den 16de og 17de forlod jeg denne Stad, og lod en Garnison blive tilbage i de Forter, som jeg havde ladet anlægge, og som ved den Flid man havde anvendt derpaa, befandt sig i Forsvars, stand. Jeg trak mig 6 Lieues bort fra Salamanca, og da jeg her havde samlet 5 Divisioner, nærmede jeg mig igjen Staden. Jeg drev de engelske Forposter foran mig, og tvang den fiendtlige Armee til at vise hvad Stilling den havde i Sinde at tage. Den syntes bestemt at ville levere et Slag paa de skiønne Høie og i den stærke Posttion ved St. Christoval. Den øvrige Deel af Armeen stødte til mig; jeg maaneurerede omkring denne Stilling, men saae klart, at den fra alle Sider frembød Hindringer, som vare vanskelige at overvinde, og at det var bedre, at nøde Fienderne til at begive sig herpaa en anden Valplads, end at indlade sig i Fægtning med dem i en Egn, der forskaffede dem saamange Fordeele. Af forskiellige Grund maatte jeg i øvrigt Ønske at trække Sagen i Langdrag; thi jeg erholdt en Skrivelse fra General Caffaralli, som meldte mig, at han forenede sine Tropper, og vilde sætte sig i Marsch, forat understøtte mig, saalænge Salamancas Beleiring ved min Nærværelse var afbrudt. Sagerne forbleve nogle Dage i denne Stilling, og Armeerustode ligeoverfor hverandre, da Salamancas Forts Beleiring igien begyndte med Eftertryk. Da der kun var en ringe Afstand med lem den franske Armee og Pladsen, erholdt jeg ved aftalte Sig, naler daglig Underretning om Pladsens Tilstand. Beretningerne af 26de og 27de meldte mig, at Fortet endnu kunde holde sig 5 Dage. Nu besluttede jeg at iværksætte Overgangen over Tormesfløden, og agere paa den venstre Bred. Fortet Alba, som jeg omhyggelig havde vedligeholdt, forskaffede mig Passage over Fløden, en ny Operationslinie og en vigtig Depotpunkt. Jeg føiede Anstalter til at gaae over Tormes Natten mellem den 28de og 29de. Natten til den 27de fordoblede Jldens Heftighed sig, og fortrydelig over en Modstand, som forekom dem dreven forvidt, beskiøde Fienderne Anlæggene i Fortet med gloende Kugler. Ulykkeligviis indeholdt Forraadshusene en stor Mængde Tømmer, som kom i Brand, og i et Øieblik var Fortet er Rov for en uhyre Lue. Den tavre Besætning, som forsvarede det, kunde umuelig udholde at stride baade mod Fiendens Angreb, og med Jlden, der fortærede dens Fæstningsværker, dens Forraadshuse, deres Levnetsmidler, og tillige satte Soldaterne selv i den græsseligste Forfatning. Den maatte altsaa give sig, efterat have erhvervet sig den Roes, at have afslaaet to Storme, og kostet Fienden 1300 Mand, det vil sige: mere end det dobbelte af dens egen Styrke. Dette skeete den 28de, om Middagen. Da Fon derne paa hiin Side af Tormes ikke fandt flere hindringer for deres Foretagender, men alt derimod tilkiendegav mig, at det vilde være rigtigt at oppebie den lovede Forstærkning fra Nordarmeen, besluttede jeg at lade Armeen nærme sig Duer, med Forbeholdning at gaae over Fløden, naar Fienden paa ny rykkede frem, og der at tage en god Forsvarslinie, indtil det Øieblik kom, da man kunde gaae angrebeviis tilværks. Den 28de marscherede Armeen af, og tog en Stilling vedGuarenafloden; den 29de gik den til Trabanjos, hvor den leirede sig, Da Fienden med sin hele Magt fulgte disse Bevægelser, tog Armeen en Stilling ved Zapardielfloden, og den 22de gik den over Duere ved Tordesillas, et Sted som jeg især tænkte at giøre til mine Bevægelsers Stampunkt. Jeg gjorde omhyggelig alle Dispositioner, hvorved jeg kunde forsvare Duero, og tvivlede slet ikke paa, at jo alle Fiendernes Foretagender vilde strande, naar de vilde forsøge at gaae over Floden. Den 3die Juli trak de nogle Tropper sammen, og gjorde et let Forsøg paa at iværksætte Overgangen ved Pollos, en Punkt, som var dem meget fordeelagtig. De Tropper jeg beordrede at rykke frem, og nogle Kononskud, vare nok til at bringe dem fra deres forehavende. J Forventning af den Bistand fra Nordarmeen, som saa ofte og saa høitidelig var mig lovet (!), søgte jeg ved nogle Midler at komme Armeens Trang til Hielp. Mit Rytteri var ikke saa talrigt som det fiendtlige. Engellænderne havde henved 5000 engelske eller tyske Ryttere, uden at regne de Svanier der vare ordentlig regulerede. Jeg havde ikke 2000. Hvorledes kunde man med dette Misforhold mancuvrere mod Fienden, hvorledes benytte de erholdte Fordeele Jeg havde kun eet Middel til at forøge mit Rytter, nemlig at betiene mig af de Heste ved Armeen, som ikke brugtes, og som tilhørte saadanne, der ikke havde Ret til at holde dem, eller holdt flere end Loven tillod. Jeg forsømte ikke at gribe dette Middel, hvor strængt det end var, og befalede at alle omtalte Heste skulde udleveres; jeg lod ligeledes et stort Antal borttage af en fra Andalusien kommende Convoi, alt efter Vurdering, og imod at betale deres Værd. Denne med Strænghed udførte Forholdsregel gav i 8 Dage 1000 Ryttere mere, og jeg havde nu et Rytteri af 3000 Mand. Jmidlertid haabede jeg ikke meere paa Nordarmeens Understøttelse, uagtet den gientog sit Løvte, og, som det syntes, havde begyndt med dets Udførelse, hvoraf vi dog ikke saae nogen videre Virkning. - Den 8de Division af Portugalarmeen havde besat Asturien. Da alle Leons og Benaventes Provindser vare forladte, var disse Tropper ganske skilte fra Armeen; de befandt sig uden al Hielp, og uden Forbindelse med Nordarmeen, da man paa den ene Side ikke havde kunnet sende Trincadorerne, som skulde komme fra Bajonne, til Gyon, og Nordarmeens Overgeneral paa den anden Side, uagtet sit formelige Løvte, ingen Bro havde slaaet over Deba- og ingen Tropper udstillet der (?). Denne Division havde ikkuns kunnet tage meget lidet Krigsforraad med sig, da den manglede Transportmidler, og Krigsforraadet selv tildeels var forbrugt uden at kunne erstattes. Dens Stilling kunde hvert Øieblik blive vanskeligere, naar Fienden tog alvorlige Forholdsregler mod den, eftersom den aldeles var udelukket fra de vigtige Tildragelser paa Høiene i Castilien, naar den vedblev at være isoleret. General Bonnet overveiede denne Tingenes Tilstand, og fandt at det, efter hvad han kiendte til Landet, vilde være meget lettere at komme derind igien end ud deraf, om Fienden vilde lægge hindringer i Veien for Ind= eller Udgangen. Han besluttede derpaa at forlade Provindsen, og at tage en Stilling ved Reynosa. Her erfarede han, at Portugalarmeen stod ligeoverfor den engelske Armee, og var i Begreb med at levere et Slag. Han nølede derfor intet Øieblik med at sætte sig i Bevægelse og forene sig med den. - Forstærket ved denne mægtige Hielp og ved den Forøgelse mi Rytter havde faaet, og da jeg intet Paalideligt hørte fra Nordarmeen, og tillige var underrettet og Gallicienarmeens Marsch, som inden faa Dage vilde tvinge mig til at sende den en Division imøde, forat holde den borte, troede jeg at burde handle uden lang Betænkningstid. Jeg maatte befrygte at min Stilling, som meget havde forbedret sig, igien vilde blive forværret ved Tidspilde, da Fiendens Stilling, efter Sagens egen Natur, med hvert Øieblik maatte blive bedre. Jeg besluttede altsaa at gaae tilbage over Duero; men dette er et vanskeligt Foretagende, som ikke uden megen Kunst og Forsigtighed kan iværksættes i en Slagfærdig Armees Paasyn. Jeg anvende: den 13de, 14de, 15de og 16de Juli paa at giøre mange Marscher, og Medmarscher, forat skaffe Fjenden. Jeg lod som om jeg vir bryde frem fra Toro, og drog igjennem Tordesillas, idet jeg gjord, en meget hurtig Marsch. Denne Bevægelse lykkedes saa godt, at den hele Armee kunde gaae over Floden, begive sig bort fra den, og stil sig i Slagorden, uden at møde een eneste Fiende. - Den 17de stillede Armeen sig ved Nava deel Rey. Fienden, som var i fuld Marsch, kunde i en Hast kun bringe 2 Divisioner til Tordesillas de la Orden, de øvrige vare sammentrukne fra alle Sider. Den 18de fandt vi disse 2 Divisioner i Tordesillas de la Orden. Da de ikke troede at den hel Armee var samlet, haabede de endnu uden Fare at kunne vinde Tid. Men da de saae hvorledes vore Marscher udviklede sig, ilede de at naaden høie Slette, som strækker sig til Landsbyen, imod hvilken vi mar scherede. Vi havde allerede tourneret deres Flanke. Havde jeg havt et Rytteri, som enten var stærkere eller blot ligesaa stærkt som det fiendtlige, saa havde begge disse Divisioner været tabte. Vi forfulgte den med mueligste Heftighed, og beskiøde dem i 3 Timer med vore Kanoner, som jeg lod spille mod deres Ryg og Side, og hvis Jld de kun med Møie kunde besvare; men under deres talrige Rytteries Beskytrelse deelte de sig, og droge igjen opad langs med Guarenafloden, for desto lettere at kunne gaae derover. - Da vi vare ankomne paa Gaarenadalens Høie, saae vi at en Deel af den engelske Armee formerede sig paa Flodens venstre Bred. J denne Egn ere Høiene i Dalen med get steile, og den selv kun middelmaadig bred. Den engelske General havde, maaskee for under den umaadelige Hede at bringe sine Tropper nærmere til Vandet, eller af nogen anden mig ubekiendt Aarsag, bragt den største Deel af sine Folk de Høie, som vi beherskede, paa halv Skudvidde nær. Jeg lod ogsaa strax opføre et Batteri paa 40 Kanoner, som i et Øieblik vilde have nødt Fienderne til at trække sig tilbage med et Tab af en stor Mængde Dræbte og Saarede. Armeen marscherede i to Colonner; General Clausel havde jeg givet befaling over den høire, som var 3 Fierdingvei borte fra den venstre. Da han var kommen til Stedet, og kun saae faa Folk for sig, troede han med liden Umage at kunne bemægtige sig de to Høie paa Guarenas venstre Bred. Men dette Angreb blev foretaget med faa Folk, thi hans Tropper havde hverken udhvilet eller formeret sig. Dette bemærkede Fienden, som derpaa marscherede mod disse Tropper, og tvang dem til at trække sig tilbage. J denne korte Fegtning have vi intet Tab liidt. Dragon, divisionen, som understøttede Jnfanteriet, angreb det engelske Rytter, med Eftertryk, men General Carie, som havde bortfiernet sig lidet fra det 15de Regiments Elitpeloton, faldt i Fiendens Magt. - Armeen forblev hele Aftenen den 19de i sin Stilling; endnu den 20de var den der. Den overordentlige Hede og Udmattelse, som man havde udstaaet den 18de, gjorde Rolighed nødvendig, tillige for at faae den samlede, som vare blevne tilbage. Klokken 4 om Eftermiddagen greb Armeen igien til Vaaben, og drog til venstre, forat komme op langs med Guarena, og tage en Stilling lige over for Olm. Det var min Hensigt at true Fienden, og fortsætte min Marsch op mod Guarena, forat passere den desto lettere, eller ved en hurtig Bevægelse at komme tilbage til den af Fienderne forladte Stilling, hvis de med Magt kastede sig mod Over Guarena. Fienden fulgte mine Bevægelser. Den 20de, førend Dagens Anbrud, var Armeen i Marsalangs med Guarena. Det franske Fortrav gik hurtig over Floden, der hvor den kun er en Bæk, og besatte det forreste af en høi, umaalelig Slette, som, uden at giøre ringeste Fordybning, strækker sig til Salamanca. Denne søgte Fienderne ogsaa at besætte; men de kunde ikke bringe det dertil; de besluttede derfor at indtage en med hiin paralle løbende lignende Slette, som laae nær ved den Stilling de havde forladt, og paa hvilken de, hvis jeg angreb den, overalt kunde tage en god Stilling. Saaledes marscherede begge Armeer parallel med hverandre, med mueligste Hurtighed og tæt sluttede Masser, for strax at kunne være færdige til Slag. Fienderne, som havde troet at kunne naae Landsbyen Cantalpino tidligere end vi, afsendte en Colonne paa Veien til samme, uden dog at kunne haabe før vi at naae de ved denne By liggende Høie, mod hvilke vi marscherede. Men deres Forventning blev skuffet. Det lette Rytteri, som jeg sendte derhen, og den 8de Division, som var i Spidsen for Colonnen, marscherede saa hurtig, at Fienderne maatte opgive deres Plan. Da den Slette, hvorpaa de marscherede, laae for nær ved vor, og denne tillige havde den Fordeel, at vi kunde bruge nogle velrettede Kanoner, bleve de meget ilde medtagne af vor Jld, thi en stor Deel af deres Armee maatte defilere under vore Kanoner, og Resten gaae tilbage, for at trække sig bort fra dem. Endelig lod jeg Dragonerne forfølge Fienderne. Den uhyre Mængde Efternølere, som de lode tilbage, vilde have givet os 3000 Fanger, hvis der havde været et gunstigt Forhold mellem deres og vort Rytteri, men Fiendernes Ryttere, som de brugte til at sinke os i at forfølge dem, og som med flade Sabelhug dreve dem frem, de ikke kunde marschere længere, hindrede os deri. Dog kom 3 til 4000 Fanger og noget Bagage i vor Magt. Om Aftenen leirede Armeen sig paa Aldea=Rubias Høie, og havde sine Poster ved Tormes. Fienden tog igien sin Stilling ved St. Christoval.