Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1843-05-18
Af den i forrige N kortelig omtalte Jndbydelse fra 22 Mænd i Danmark forskjellige Provindser udhæve vi Følgende. Efter at det danske Sprogs og den danske Nationalitets undertrykte Stilling i Slesvig og den Forurettelse af sammesom i lang Tid har fundet Sted, er omtalt med Henviisning til denne Sags store Vigtighed for alle Danske, samt de mørke Udsigter, der vise sig for Fremtiden, hedder det: Det var derfor en Regjeringshandling af national Betydning, da vor nuværende Konge ved Rescript af 14de Mai 1840 forordnede, at derhvor det danske Sprog var Kirke- og Skolesprog, skulde det ogsaa være Lov- og Retsprog. Men endskjøndt Retfærdighedens Fordringer aabenbar først da ville være fyldestgjorte, naar dansk Kirke-, Skole- og Rets Sprog indføres overalt i Hertugdømmet, hvor Folkesproget er dansk, og afvexlende Kirkesprog indføres i de Districter, hvor begge Sprog findes blandede, saa reiste der sig dog imod det første Skridt til en retfærdigere Tingenes Tilstand en Modstand af de høiere Classer i Hertugdømmet, navnlig af den juridiske Embedstand; og den kongelige Villie, til Betryggelse af de danske Undersaatter i Hertugdømmet, har endnu ikke formaaet at overvinde denne Modstand. Jmidlertid har her endnu kun været givet et Forspil for efterfølgende stærkere Skridt. Den slesvigske Stænderforsamling i 1840 ansøgte Hs. Maj. Kongen om intet Mindre end at tage hiint Rescript tilbage og Forsamlingen i 1842 har petitioneret Danmarks Konge om, at det danske Sprog ikke maa erklæret berettiget til at optræde i Stænderforhandlingerne denne Ret vil man have udelukkende forbeholdt det tydske Sprog, som det, der allene er de Jntelligentes Sprog. Men de danske Districter, som udgjøre over den halve Deel af Hertugdømmet, have deres talrige Lærer- og Embeds=Stand: de have Skoler, hvori Underviisningen gives paa Dansk, Kirker. i hvilke der prædikes Dansk, og Retsbetjente og Øvrighedspersoner ere anviste til at skulle brug det danske Sprog i Embedsforhold. Naar nu denne Lærer- og Embedsstand ikke vedkjender sig Folkets Sprog, blandt hvilket de leve og for hvilket de arbeide, som deres eget da tyder dette hen paa høist uregelmæssige og i deres Virkninger fordærvelige Forhold. Uagtet det danske Sprog er Modersmaalet i det Mindste for den halve Deel af det slesvigske Folk, gives der dog i Hertugdømmet intet dansk Skolelærer-Seminarium, ingen dansk lærd Skole, og ved det danske Universitet savnes tilstrækkelige Foranstaltninger for danske Slesvigere, som ønskede der at fuldende deres Ungdoms-Dannelse. De danske Skolelærere i Slesvig ere desaarsag for den største Deel dannede paa Seminariet i Tønder, hvor Underviisningen er tydsk, for Embedsveien og den høiere Dannelse ere de danske Slesvigere henviste til lærde Skoler, som alle ere tydske, og de unge Jurister ere alle nødsagede til at søge hen til det tydske Universitet i Kiel. Saaledes dannede, ville de som Embedsmænd vel kunne blive i Stand til nødtørftigt at udtrykke sig i det danske Sprog; men det vilde være ubilligt, at forlange Færdighed i Sproget, og endnu mindre Kundskab eller Kjærlighed til den danske Literatur. Under saadanne Forhold vil det danske Sprog i Slesvig naturligviis ikke blive til Andet end en Folkedialect; det maa synke bestandig dybere i Reenhed som i Agtelse, og med Sproget vil tillige den danske Nationalitet forfalde."