Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-07-22
Det er som oftest Fruentimmer af et tækkeligt Udvortes, der bestemme sig til Løsagtig hedens Præstinder. J en Alder, hvor det vox bløde Qvindehjerte saa meget let lader sig mislede, blive de stundom forførte af Mandfolk ved Tillokkelser, Foræringer, ja maaskee endog ved Løvte om Ægteskab. Det første Skridt paa denne Bane er et Kjæmpeskridt til Lasterne. Lyst til at tilfredsstille forfængelige Ønsker, skuffet Kjerlighed, Mangel paa faste moralske Grundsætninger, kort sagt, utallige Ting kunne foraarsage, at et eneste letsindigt Skridt, Frugten af Kjerligheden til en eneste Gienstand, kan lede til Lasternes redningsløse Svælg. Og hvor meget lettere lader dette sig ikke gjøre i en Stad, hvor der gives saa mange Løntempler for Skjørlevned, saa mange Opmuntringer til Yppighed, saa mange moralske Tigere, der lure paa et saadant Rov, og hvis hele Livs Ophold beroer paa, bestandig at faae nye Offere En letsindig Tjenestepige, som smittet af den nu i alle Stænder saa almindelige Glimresyge, gjerne vil klæde sig smukt og i det mindste om Søndagen lade, som hun var Jomfru eller Frøken, lader sig lettelig forføre. Er hun engang falden, og hendes Blufærdighed er forsvunden, saa beqvemmer hun sig snart til at tage hen til een af de unteresserede Mænd, hvor hun, uden Sveed og Arbeide, kan tumle sig i Vellevned. Naar hun nu har været nogle Maaneder i dette Slags hemmelige Jnstituter, som visse Criticaster saa meget frygte for, man vil berøve os, saa gjør hun nu af Nød, hvad hun for kun gjorde af Letsindighed. Efterhaanden bliver hun sin Husbonde Penge skyldig; han fordrer dem betalt, og hun kan ikke udrede dem. Hun maa nu sælge sig ligesom Neger slaverne i Guinea. Hendes ulykkelige Liv er blevet hende til Vane. Hun staaer ved Bredden af Afgrunden, og den offentlige Skjændsel og Vanære sætter hende Foden paa Nakken og hindre hende i at frelse sig. Naar saadanne ulykkelige Væsener opnaae en Alder, hvor de maa forsage deres hidtil førte Levemaade, saa tvinger Nød og Fattigdom dem ofte til at lade sig bruge som Klokkefaar, der lede deres uskyldige Medskabninger til Slagterbænken. Saaledes falde disse Ulykkelige, beladte med Menneskehedens Skjændsel og Forbandsel, tidt som Offere for Mandfolkenes Forførelse og for de foragtelige Mennesker, der opholde deres syndige Liv med at styrte den Faldne endnu dybere ned i Afgrunden, forføre den fremspirende Ungdom, og udstrøe Ryggesløshedens Sæd blandt de Mennesker, der ere bestemte til engang at være Statens Støtte. J disse moralske Gifthuler er det, hvor saa mange unge Mandspersoner hente de frække Udtryk, det usømmelige Væsen, som de siden medbringe i anstændige Selskaber. Hvilket ufordærvet Menneske kan om Aftenen, ja endog om Dagen, gaae igjennem de saakaldte Smaagader, uden at sukke over den hol Grad af Fornedrelse, som Mennesker kan nedsynke til Her staae Qvinder med Glæden malet i deres Ansigt og Skjændsel og Død i deres Haand, og vinke af den Forbigaaende. Hvert Spor af qvindelig Blufærdighed er forsvundet hos dem, de og deres Leiere lure paa Uskyldigheden ligesom Ædderkoppen paa den Flue, der nærmer sig dens Væv. Men ikke allene saadanne Steder ere indviede til Lasterne, ogsaa paa Spillehusene mangler man sjelden en Nymphe, der med sin Sirenestemme kan lokke Gjester.