Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1835-03-09
At Skolelærerstanden har sine Glæder og Behageligheder, derom ere vistnok Alle enige. Har Sko læreren et Embede, der hører til de bedre; har kan ingen, eller kun en liden Famlie at forsørge, saa han kan leve uden at trykkes af Næringssorger, da er han jo i Besiddelse af et stort jordiske GodEr han nu tillige en Mand, der er besjelet af Jver og varm Følelse for sit Kald, saa vil han vist ogsaa spore velsignede Frugter af sine Bestrædelser; og hvilken Glæde vil det ikke forskaffe den retsindige og nidkjere Lærer, at see en Hob raa og udannede Børn, under hans Veiledning, at dannes til Religion, Dyd og Sædelighed; til nyttig og gode Borgere for denne, og lyksalige Jndvaanere for den tilkommende Verden. Hertil komme endnu, at en saadan virksom og for det Almindelige gavnlig Mand, nyder fortjent Agtelse, saavel af de Børn, hvis Lærer han er, som ogsaa af dis ses Forældre. See! alt dette kan med billighehenregnes til Skolelærerens Glæde og Tilfredshed, men sæt endog at Noget af det her nævnte – som let kan skee – skulde savnes, saa har han dog der Løn, som Bevidstheden om en troe Opfyldelse af sine Pligter kan skjænke. Vel derfor Den, som med hine 36 Skolelærere, hvis Repræsentant Hr. Møller i Hou var, kan betragte Skolelærerstanden, som een af de lykkeligste Stillinger! Men vender man Bladet om, og seer Tingen an fra den anden Side, da har man Grund til at betvivle, at det var reen Taknemmeligheds Fo telse, der undfangede den saameget omtalte Takke addresse; men derimod snarere troe, at det var en om Lyd eller et Slags Ord-Bram: ikke at tale om, at Forfatterens Hensigter maaskee ikke havde deres Udspring fra den reneste Kilde. – Vel sandt, vor allernaadigste gode Konge, der saa faderlig sørge for sit Folk, og som erkjender, at en Stats Lykke og Flor, beroer paa dens Borgeres Oplysning og Sædelighed, har gjort usigelig meget for sine Undersaatteres Oplysning og Dannelse: Han lod Seminarier oprette, for at danne duelige Lærere til Skolerne; han bod, at Skoler skulde etableres, hvor disse manglede, og, ved Skoleanordningen af 29de Juli 1814, søgte at bestemme Lærerne en Løn, der kunde staae i Forhold til deres Arbeide; men uagtet Hensigten var viis og god, svarede Midlerne dog ikke fuldkommen til dens Opnaaelse. Jndsenderne vove, ved at kaste et blik tilbage paa Fortiden at undersøge, om Skolelærernes Kaar ere bedre eller ringere nu end de vare for 1814. For Skoleanordningen udkom og Alt gik ved det Gamle, havde Degnen 2 undertiden 3 Sogne, af hvilke han oppebar alle Embedets Jntrader, saavel i Natural-Præstationer som i Penge; derforuden havde han en god Jordlod, der ei indbragte ham ubetydeligt; i Vintermaanederne holdt han Skole i Hovetsognet, medens en Huusmand eller Professionist, for en bestemt Løn, forvaltede Omgangsskoleholdet i det andet Sogn, og naar Sommeren kom, kunde saavel denne som hiin, tage fat paa hvad anden Næringsgreen, de selv fandt for godt. Omgangsskolelæreren greb da til sit Haandværk; og Degnen havde i denne Tid, kun at varetage Embedsforretningerne om Søndagen; den øvrige Tid var hans egen. At de begge godt kunde være tjente dermed, er begribeligt, især naar betænkes, at de ikke havde havt nogen Bekostning paa deres Dannelse, og man hørte i hine Tider sjelden tale om, at Skolelærerstanden var fortrykt, eller sukkede under Næringssorger. Fra den Tid Skoleanordningen udkom, skulde Planerne til Skolevæsenets Organisation affattes og indgives, og Enhver gruede for at lægge den første Haand paa Værket: thi Præsterne, som vare de, der skulde fremkomme med de første Forslag, kunde maaskee frygte for, at de, ved at paalægge Cummunerne for store Præstationer til Skolevæsenet, skulde blive afkortede i deres Emolumenter. Og vel sandt, Cummunerne bleve haardt nok medtagne paa sine Steder; thi der fremstod nu den ene Skole efter den anden; og i det Pastorat, hvor der tilforn kun havdes een fast Skole, bleve 2 a 3 undertiden flere, og ligesaamange faste Lærere ansattes; men med det samme begyndte ogsaa et Beklippings System, der blev alt for føleligt for Mange. Blev der endog paa sagte Pastoratets Beboere endeel mere til Skolevæenet, end de tilforn præsterede, saa det vordede rykkende nok for dem, saa blev der kun lidet til hver af de nye Lærere at leve af, endskjøndt de nu hele Aaret igjennem maae varetage deres Embede, udelukkede fra enhver anden Næringskilde; og dette uagtet, maae de Fleste, eller i det mindste en stor Deel, nøies med det Halve, eller lidt over, af hvad Skoleanordningen bestemmer som Løn. J Canceltie Skrivelse af 6te Decbr. 1817, confr. Cancellie Circulaire af 8de Januar 1820, er fastsat som Ba ses: at samtlige Udredelser til Skolelærerne i et Pastorat ikke maae overstige 1/2 af Præstetienden, naar nu Præsten f. Ex har 180 Tdr. Byg i Tiende, og der i Pastoratet ere 3 Skolelærere, saa maae hver af disse kun faae 20 Tdr. Byg, hvorunder dog en hver Skilling, der oppebæres i Offer og Accidentser, skal være indbefattet. Naar nu Præsten, der for uden sin Tiende, Offer og Accidentser, har en god Gaard, som mangen Gang en honet Familie en vilde være istand til at leve af, kan klage sig, og sligt et ikke saa ualmindeligt - hvorledes skal de Skolelærerne faae det tørre Brød til sig og Sine. Haar han end færre Fornødenheder end Præsten, saa har han dog nogle tilfælles med denne; han er jo ogsaa et Menneske; han har en Mave, der kræver sine Rettigheder; han har Familie, hvilken en ligesaa bellig Eed, som den, der binder ham til Embedet, forpligter ham til at sørge for. Men hvorledes bliver han istand til, med nogle Tønder Korn og nogle faa Dalere at tilveiebringe Livets første Fornødenheder; ikke at tale om at leve anstændig, eller at have en Skilling at anvende til een eller anden uskyldig Fornøielse, der kunde være saa opmuntrende for hans stundom nedbøiede SindEr det nu saa og det har man desværre Exempler nok paa – at Skolelæreren maa kjæmpe med Næringssorger, hvorledes skulde han da med Lyst kunne varetage sit Embede; og er Lysten fors borte, saa vil der spores ringe Frugter af hans Arbeide. Hertil kommer endnu, at jo ringere, Skolelærerens occonomiske Forfatning er, jo mere afhængig bliver han af Sognebeboerne, og som en Følge deraf, mangen Gang maa samtykke i Det, som hans indvortes Bevidsthed siger ham er urigtigt; atter en nye Anstødsteen for Underviisningens heldige Fremmel- og i samme Grad, som hans Afhængighed tiltager, aftager ogsaa hans Agtelse; og er denne nu og borte, hvad bliver der vel saa tilbage, som han kan henregne til sin Stands Glæde og Behagelighed, vistnok ene dette: at har var Tilfredshed med sig selv, ved Bevidstheden om, at han ikke selv er Stifter af sin Ulykke! Af Ovenanførte synes det klart, at Skolelærernes Kaar i Almindelighed ingenlunde ere forbedrede ved de Forandringer, der ere skedte med Skolevæsenet, siden 1814, men at de tvertimod ere mere trykkende; og unægtelig trænger denne Stands Forfatning til Forbedring, hvis dens Ruin ei skal frem skyndes og Alt synke tilbage i den gamle Chaes. Bliver der ikke gjort Noget i denne Henseende, da vil den Tid vist ikke være fjern, at Jngen vælger denne Stand, uden at de iforveien lære en Profession, der kan føde sin Mand, for at de naar Nøden trykker, kunne tage fat paa denne, som mere indbringende, og da betragte Embedet som en Bisag. Men ved hvilke Midler kunne da Skolelærernes Kaar forbedres dette Spørgsmaal ønskes besvaret af en Sagkyndig. Jndsenderne slutte med det Ønske, at Skolelærerne maatte finde nogle Venner og Beskyttere, der ville fremstaae, som deres varme Talsmænd, og maaskee turde man vente at finde saadanne i nogle af vore Deputerede ved Stænderforsamlingen; og disse ville da ved at tale de betrængte Skolelæreres Sag, bringe deres Røst for Thronens Fod; og Landsfaderen - Oplysningens varmeste Ven og Beskytter - vil da vist udfinde Midler til at lette Byrden for en Stand, der bar en ikke uvigtig Jndflydelse paa Statsborgernes Almueskolelærere. Vel.