Aalborg Stiftstidende, 1835-11-01
Blandinger. Vi have tidligere flere Gange tilladt os at henlede den offentlige Opmærksomhed paa Lovbud, indeholdende Jndskrænkninger eller forandrede Bestemmelser med Hensyn til Borgernes personlige og Eiendomsrettigheder, emanerede efter Stændernes Sammenkaldelse, og saaledes i Modstrid med det kongl. Tilsagn i 84 af Stænderanordningen at 28de Mai 1831. Et Lovbud af lignende Art er den ved Patent af 20de og Placat af 23de f. M. skeete Udvidelse af det, i Overeensstemmelse med den tyske Forbundsforsamlings Beslutning af 15de Jan. d. A., ved Patent af 7de Marts for Holsten bekjendtgjorte Forbud imod at Haandværksvende, der høre under de tyske Forbundsstater, paa deres Vandring besøge eller opholde sig i Lande og Steder, hvor Associationer og Forsamlinger af Haandværkere taales - til ogsaa at gjælde for Slesvig og Danmark. Det er ikke let at indsee, af hvilken Grund hiint, den personlige Frihed i høi Grad indskrænkende, Forbud nu er givet en Udstrækning, man ved dets Emanering for Holsteen, som Part af det tyske Forbund, ikke ansaae nødvendig, og endnu mindre hvorfor denne dets Udvidelse, udenfor Forbundsforsamlingens Raaderum er skeet, uden at Stænderforsamlingen derom først, i Overeensstemmelse med Anordn. af 28de Mai 1831, er bleven raadspurgt. - J Fædrelandet er den nævnte Placat bleven underkastet en streng, men velgrundet Critik, hvori denne Omstændighed naturligviis ogsaa er bleven releveret. Efterat have gjort opmærksom paa og nøiere udviklet, at Bestemmelserne i hiin Placat, hverken ere tydeligt affattede, eller lette at overholde, eller billige, eller hensigtsmæssige, ommelder Forf nemlig paa følgende Maade den Modstrid, hvori de staae til den ovenfor citerede § af Stænderanordningen. Det er os virkelig aldeles ubegribeligt, at man, netop paa en Tid, da Stænderne ere samlede, kan udgive et Lovbud, der saa væsentlig indskrænker saa mange Borgeres personlige Rettigheder, uden at man tog mindste Hensyn til hvad der er sagt i 4 af bemeldte Forordning, som vi, desværre, tiere end vi ønske det, maae paaberaabe os. At det samme Lovbud allerede tidligere var givet for Holsteen, kan maaske forsvares derved, at Holsten er en Deel af det tyske Forbund, skjøndt det forekommer os, at de holstenske Stænders Betænkning først burde været lindhentet. Men hvad Grund var der nu til at udstrække det til Slesvig og Danmark, uden at spørge vore Stænder, Sagen er langt vigtigere, end man maaske ved første Øiekast kan være tilbøielig til at at troe; thi hvilken Ret er vel naturtigere for Menneskeet, end den, at kunne begive sig hvorhen i Verden, han vil, Og begynder man først at indskrænke den reisende Haandværkers Frihed, hvo sikkrer os da for at man ogsaa vil forbyde den Studerende at besøge hvad fremmed Universitet han lyster, Endelig kan det give Anledning til høist ubehagelige Chicaner, og virkelige Jndskrænkninger i den personlige Frihed, at det skal komme an paa vedkommende Politiøvrigheds Attest, om de fra mistænkte Lande tilbagevendende Haandværksvende efter et Aars Forløb kunne faae Borgerskab paa deres Profession. Hvor let kan det ikke hændes, at ængstelige Politimestere finde Grund til Mistanke, selv i de uskyldigste Forbindelser, hvori en saadan allerede mistænkt Person kunde indlade sig, Og hvad ubilligt da, om han, ved at vægre sig for at give Attesten, kunde forhindre Haandværkeren i at vinde Borgerskab. - Dette Skridt, der synes os en stærk Jndskrænkning i den personlilige Frihed, er altfor farligt til at man ikke af alle Kræfter skulde udtale sig derimod. Finder man sig uden videre heri, da riskerer man at faae den en Jndskrænkning ovenpaa den anden. - J Betragtning af det, vi her have anført, skjønne vi ikke rettere, end at denne Placat i høi Grad fortjener Stændernes Opmærksomhed, og vi tvivle ikke paa, at de ville bruge den dem ved Anordn. af 28de Mai 1831, forundte Myndighed til at skjerme om den personlige Frihed. - Jdet vi dele det her yttrede Haab kunne vi ikke undlade tillige at gjøre opmærksom paa, at det nærværende Tilfælde synes at være eet af dem, i hvilke Anvendelsen af Borgernes Petitionsret, turde være paa sit rette Sted, og det skulde meget undre os, om ei de resp. Haandværkslauge, der ere saa væsentlig interesserede i Sagen, isaahenseende foretoge de Skridt, hvortil navnligen vor Stænderlovgivning aabner dem en lovhjemlet Adgang. (Kbh.,