Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1789-10-16
Historiske Merkværdigheder. Tredive Aar havde Persiens KongeNuschirran hersket, og endnu besadt han den fuldkomneste Ungdoms Munterhed, og Styrke, endnu var han elsket, som i de første af hans Regieringsdage. Den sidste Dag af disse tredive Aar forsamlede han alle sine Hofmænd til et Høitidelig Giestebud, og glædede sig imellem den, som en Fader imellem sine Børn Blandt andre Munterheder, som passerede ved hans Taffel, opgav han det Spørsmaal. Hvilket Øjeblik af hans Regiering man vel holdte for det lykkeligste. Det er naturlig, at Meningen af et saa vilkaarlig Spørsmaal maatte blive meget forskiellig blandt saa mange Nogle giettede paa den Dag, da han overvandt den mægtige Tartar Chan, andre paa den, da hans første Søn blev ham født, og atter andre paa hiin Dag, da 3 anseelige tartariske Provindser frivillig underkastede sig hans Regiering. Kort, saa mange Hoveder, saa mange Sind. Nuschirran smillede da han hørte deres Tanker, og disses Forskiellighed. J tager Fejl allesammen, minne Venner, sagde han; men jeg undskylder eder, da J ikke veed den lille Historie, som er hentes mig i et af mine Dages merkværdigste Øjeblikke. J erindrer dog vel eder alle den engstelige Nat, da vores Leier i Feldtoget med Schach Aliba uformodentlig af Fienden blev overfalden og forstyrret. Mine Generalers Troløshed formerede vort Forliis! den halve Deel af min Hær blev paa Valdpladsen og den anden halve Deel adsplittet, og jeg saa mig nødt til uden Ledsager, uden Vaaben at forsvare mig med, uden Middel til Livets Ophold, at søge min Tilflugt i næste Skov, hvor jeg i Toppen af de tykkeste Træer, maatte skiulle mig Natten over til Dagen anbrækkede. Endelig blev det Dag, og jeg blev en Bonde var, som kom tæt forbie mig, hans Ansigt var mig Borgen for hans Hjertes Redelighed, jeg steeg ned af Træet, gav mig tilkiende for ham, og bad ham vise mig Veien til min Redning. Han faldt i Knæe for mig. Duer forloren, Konge sagde han, dersom du vover at giøre et Skridt videre i denne Skov, i den Klædedragt du bær, thi hele Skoven er gandske omringet af Fiender. Alting forraader dig dersom de faae Øjne paa dig. Kast den derfor af dig og drag dig igien i mine Klæder; bedre at jeg gaaer nøgen og blot tilbage til min Hytte, end at Persiens ganske Haab skal gaae forloren. Forgjeves vægrede jeg mig, at antage hans ædelmodige tilbud. Han rakte mig sin Kiortel, nedsenkte min i en Sump, og førte mig lykkelig igiennem Skoven, og efter at jeg havde befalet ham, at komme til mig for at modtage sin Troskabs Løn, saasnart han hørte jeg var kommen til min Hovedstad, forlod han mig. Jeg vandrede nu fort midt igiennem et Land, som var oversvømmet af mine Fiender, derimod ald Sædvane behandlede mine Undersaatter med megen Menneskelighed efterdi Aliba allerede ansaae dem for sine, og jeg kom derfor lykkelig mod Aftenen i en Bye, hvor jeg i en af de anseeligste Hytter bad om Herberge og bekom det. Her befandt jeg mig midt i en Sværm af halv Drukne Bønder, og man kan let forestille sig i hvilken skrækkelig Urolighed min Siel omvæltede sig. J alt dette var jeg paa Veie at slumre ind, da en Trop af den Mogulske Hær hankede paa; man lukkede strax op, og Anføreren raabte med en høi og lydelig Stemme. Aliba, den ærværdigste Seiervinder og største Monark, lader herved giøre bekjendt, at den der kunde give ham Underretning om den flygtige, og som man siger herom irrende Nuschirran, eller overlevere ham selv enten levende eller død den vilde han indsætte til Statholder over den største Provinds i hans Rige og tillige skienke ham en umaadelig Rigdom. Troppen veed videre fort og lod mig, tilbage i den største og ubeskriveligste Angest. Hum! sagde den ældste, som sad ved Bordet da den fiendlige Trop var bortreden, hørte J godt Folk dette ForSlag, hvad siger vel derom. Jeg troer, vel neppe nogen iblandt os, som her sider brød sig meget om den Snak; thi jeg setter, at en af os fandt Kongen, og det stod da i hans Magt at overlevere ham til den store Mogul, mon nogen vel var i Stand til at giøre det. Jngen! - raabte alle Jngen! - Munde. J det minste jeg ikke. - Jeg ikke heller, svarte en, og det soer de alle paa. (Fortsettelse følger.)