Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-01-28
Paa Bjerget Sing findes, efter Burckhardts, Beretning, et Kloster, bag hvilket man begynder at bestige Dhebal=Musa d. c. Mosebjerget, i hvilket der ellers var hugget Trappetrin, men som næsten ere ganske forfaldne og af Bjergvandet fordærvede. Dette Bjerg, som ogsaa kaldes Dechebel Oreb eller Horeb, er, efter Koranen og de mahumedanske Traditioner, det samme, paa hvilket Moses havde Sammenkomster med Gud. Foruden en forfalden Kirke paa Spidsen af samme staaer noget lavere en ussel Moschee, der meget besøges af Beduinerne, som til Ære for Moses slagte Faar her og bede ham om at gjøre Forbøn for dem hos Gud. - Samme Forf. forsikkrer, at de østerlandske Christnes Blindhed, og Umueligheden. for dem, under den tyrkiske Regjering at kunne blive oplyste, er saa stor, at dersom Troen paa de urimeligste Vidundere ganske rystedes, deres Religion aldeles maatte falde overende og de selv styrte i Atheismens Mørke. Det er mærkværdigt, at betragte den Forblindelse, hvormed Christne, saavelsom Tyrker, troe paa de Folks foregivne Underværker, som finde deres Fordeel ved at bedrage dem. Der gives i Syrien og gypten neppe en Stad, hvor Moslemerne ikke have en levende Helgen, der gjør Vidunder, som Jndbyggerne stedse ere beredte til at bekræfte som Øienvidner. Da Forf i Aaret 1812 var i Damask, kom adskillige Christne tilbage fra Jerusalem, hvor de havde helligholdt Paaskefesten. De bevidnede eenstemmigen, at da den spanske Præst fra den hellige Gravs Kloster første Paaskedag læste Messe paa Oliebjerget, havde den hele forsamlede Skare seet ham, medens han var bag Alteret, svæve to til tre Fod høit i Luften, og blive adskillige Minutter i denne Stilling, for at give Folket Velsignelsen. Vilde en Christen i Damask yttre Tvivl om denne Fortællings Sandhed, saa vilde Klosterets Munke brændemærke ham med Navnet Framasan (Frimurer), hvilket blandt de syriske Christne betyder det samme som Atheist. - J ikke stor Afstand fra Mosesklippen ligger en halv i Jorden nedsjunken Steen, der har nogen Lighed med en Koes Forhoved. Araberne saavelsom Munkene forsikkre alvorligen, at det en Hovedet af den Ko, som Aron havde forfærdiget paa Jsraliternes Begjering. Da B. ved sin Tilbagekomst til Klosteret yttrede sin Forundring over en Koes Forvandling til en Kalv, og et Afgudsbilled af Guld til et af Steen, fandt han, at Munkene vare saa lidet belæste i Mose Bøger, at de ikke engang forstode, hvad han vilde sige dermed, og han troer, at der ikke er en eneste blandt dem, der har læst det gamle Testamente heelt, ja, man kunde antage, at blandt de østerlandske Christne ikke findes een af Tusinde, som kunne læse, der befatter sig dermed. Forf. lover sig derfor kun lidet Held af det engelske Bibelselskabs Bestræbelse for at udbrede arabiske Bibeloversættelser i Østerland. - WadiScheich, den største Deel af den vestlige Singi, er bedækket med Tamariske, paa arabisk Tarsa- og dette er den eneste Dal paa Halven, hvor dette Træ i betydelig Mængde voxer, endskjøndt man finder smaa Buske deraf hist og her i de andre Egne af Halvøen. Dette Træ er det, hvoraf Manna faaes. Det kaldes af Beduinerne Man, og ligner nøiagtigen Beskrivelsen, som den hellige Skrift giver. J Juni Maaned drypper det af Tamariskens Torne paa de nedfaldne Grene, Blade og Torne, som stedse bedække Jordbunden, og Træet i sin naturlige Tilstand. Manna samles førend Solens Opgang, da det er størknet, men det smelter, saasnart Solen skinner derpaa. Araberne rense det for de paa samme hængende Blade, Smuds og desl., koge det, sie det gjennem et grovt Klæde, og gjemme det saaledes i Læder sække, indtil næste Aar. De betjene sig deraf istedetfor Honning, smøre det paa deres usyrede Brød, eller dyppe samme deri. Det findes kun i saadanne Aar, hvor der falder hyppig Regn; ofte avles det aldeles ikke. J de Aarstider, Araberne samle det, bliver det aldrig faa haardt, at de kunne støde det, som Jsraliterne have gjort efter 4 Mos. XI. 88. Den Qvantitet Manna, der nuomstunder samles, er meget ubetydelig, og udgjør maaskee ikke over 4500 Pd. Det forbruges ganske af Beduinerne, der betragte det som det Lekkreste, deres Land frembringer.