Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1798-01-31
Adskilligt. Udi en bekiendt Journal læser man følgende Bidrag til verrevolutionære Tildragelser i de preussiske Stater, Det er almindelig bekiendt, at de forhen frie Jndvaanere af den nu værende Preussiske Stad Danzig, ligesom overhovedet alle Beboerne i de af Naboemagterne i Besiddelse tagne Pohlske Provindser, ere intet mindre end tilfrede med deres Skiebne. Deres Misnøie er kiendelig, men de føle sig alt for svage til at virke imod Despotismen, og det fattes dem paa en Foreningspunkt og en Anfører. For at forebygge alle videre Tilfælde, som kunde udspringe af denne Mislod, fandt den preussiske Regiering, - men dog førend den sidste Konges Hensovelse - for tienligt, at statnere et Exempel, og det paa nogle unge Mænd, som blot havde givet deres Ynglings=Fantasier et Spillerum, ved at udkaste nogle lette Projekter over deres Fødebyes Frihed. " En ung Student, ved Navn Bartoldi, som gav Prøve paa saare megen Talent, men af en sær Grille trak sig tilbage fra Studeringerne, kom paa det Jndfald, at vorde sin Fødebyes Frelser. Han lærte at fægte, øvede sig i at skyde efter Maal og nød Jntet uden Vand og Brød, men søgte af forskaffe sig en Afridsning paa Fæstningsværkerne, og umagede sig for at udforske hvorledes Garnisonen var findet. Endelig samlede han en liden Cirkel af 12 til 14 unge Mennesker, Studenter, Kiøbmandskarle og nogle Soldater, omkring sig, som han meddeelte sin Plan. Man sladdrede ofte over denne Gienstand, men fandt ikke Sagen udførlig, fordi Danzigs Jndvaaneres merkantilske Jnteresse - som sædvanligt i alle Handelstæder - undertrykker Energie og Frihedsfølelse, og besluttede endelig den 23de April 1797, i deres sidste Samling, at lade Sagen beroe og ophæve Forbindelsen. Midlertid havde en Naboe af den unge Bartoldi havt Leilighed til, at belure disse unge Sværmere, og udforske noget af deres Plan. Hans Samvittighed raadte ham, at opdage Politiet samme, og dette fandt for raadeligt, at hæfte hele Selskabet paa dets sidste Forsamlingsdag. Bartoldiskiød en Pistol af paa Politiebetienten, men den traf ikke han fløi i en anden Naboes Huus, holdt sig nogle Dage skiule paa Huusloftet, men blev tilsidst af Hunger og Tørst tvunget til, at give sig tilkiende for denne Mand, og blev da at Frygt for Politiet - af samme Mand udleveret Politiet. Man anstillede nu en formelig Undersøgelse, men fandt, at ingen Jndvaaner havde taget nogen videre Deel deri, og at den hele Forbindelse blot var et Spil af undertrykt Frihedsfølelse. Jkkuns til Præsten Richter, der var Diaconus ved Katharinakirken og bekiendt som en ædel Patriot, havde Bartoldi skrevet en billet og indbudt ham til at træde ind i Selskabet; men denne brændte strax billetten, og sagde til Overbringeren, en af Bartoldis Venner, at man maatte forskaane ham med slige Tilbud, og at han blot ansaae det som et Forsøg af sine Fiender til at styrte sig. Justits=Kommissairerne sendte endelig efter en 3 Uger lang Undersøgelse Atterne til Berlin, og herfra kom den Dom tilbage: at Præsten Richter skulde miste sit Embede, Bartoldi radbrækkes neden fra, de øvrige Medforbundne deels paa Livstid, deels paa visse Aar udholde Fæstningsstraf, men Soldaterne løbe Spidsrod paa Liv og Død. Hele Danzig kom i Bevægelse over denne haarde Dom. Jkkuns Bartoldibeholdt sin Fatning, underskrev Dommen, og da man spurgte ham, om han ei vilde bede og Naade, svarede han, af en Konge venter jeg ingen Naade. - De Justitsraader, som Undersøgelsen var overdraget, holdte sig endelig forpligtede, selv at giøre Forestillinger imod Dommens Haardhed, og at opsætte Fuldbyrdelsen til nærmere Bestemmelse. Herpaa fulgte den Kongelige Kiendelse, at Bartordi den 2den August skulde miste Hovedet ved Sværd. Denne hørte ganske koldt sin Doms Formildelse, sov Natten før sin Henrettelse meget roelig, spillede Piket med Vagten da han stod op, og gik som en Stolker til Retterpladsen. Ret som Sværdslaget skulde skee, blev raabt Pardon; Glæde udbredte sig over alle Tilskueres Ansigter, Alting jublede; kuns Bartoldi blev stille. Generalerne spurgte ham, om han ikke vilde giøre Takugelse; men han svarede: det gienskiænkede Liv giør mig nu lige saa liden Glæde, som Døden gjorte mig Frygt, og saaledes gik han med stolt Ligegyldighed tilbage i sit Fængsel. Nogle Dage derefter blev Bartold bortført til Pillau, men hans uskyldige Moder, i hvis Huus disse Sammenkomster blovare holdte, næst 4 andre Medforbundne og en Soldat, der havde overstaaet sin Spidsrod=Straf, til Weichselmunde paa Fæstningen. Men den ganske uskyldige, ulykkelige Præst Richter har dog endelig faaet et Landsbye, Præsteembede i det Danziger=Gebeet.