Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1812-09-26
At den redelige og troe Embedmands fleer aarige Tieneste bør paaskiønnes, er høist billigt og retfærdigt. At denne Belønning stundom bestod forøget Jndkomst, var ikke heller ilde. Dog maaskee en saadan Mand ei altid behøvede sligt Tillæg. Bedst var det vel derfor at overlade til Regieringen, efter Anbefaling af Præstens Foresatte at belønne en Præsts udmærkede Flid paa passende Maade i Forhold til Mandens virkelige Tarv og Trang. Anmelderen finder det jo selv høist forargeligt, at en Præst for at forøge sin Jndkomst søger Forflyttelse - og her skal dog Jndkomst Forøgelse være Belønning for – altsaa og Spore til større Troskab og Flid. En paafaldende Modsigelse, Min Formening er: at Higen efter bedre Jndkomst aldrig bør ønskes som Bevæggrund for Præsten til troe og redelig Embedsførelse. Denne er Pligt for ham; og trolig Opfyldelse af denne fortjener og erholder en høiere Løn. Men - er et vist Maximum nødvendigt og passende for Præsten at leve af, hvorfor da ikke tillægge ham dette strax ved Kaldets Tiltrædelse, da han maaskee allermeest behøver det til at boesætte sig, til at afbetale Gield, som han maaskee har maattet giøre under sine Stuberinger eller ved Ordination, eller dog for at befrie ham fra at sætte sig i Gield under de første flereaarige ringere Kaar Hvorfor skal han først poenitere i nogle Aar, Hvorfor skal just Præsten sættes paa saadan Pornitens Prøve, Er det saa med andre Klasser af Embedsmænd, - Og, hvorfra skulde disse mangfoldige Tillæg komme, thi omsider fik jo dog alle, eller dog de fleste Præster Tillæg. Jndtægterne af alle Præste-Embeder maatte vel, efter Anmelderens Jdee, eengang for alle være fastsatte og kunne ikke forøges. Skulde da immer nogle Tønder Korn holdes tilbage i Reserve for at giøre Tillæg af, og hvor skulde disse gjemmes, Eller skulle dette Tilbageholdne aarlig sælges og Pengene deponeres i Fondet, og siden, naar Tillæg skulde have Sted, atter Korn kiøbes, Man har nok ej tænkt paa, at der blev cirra 1300 Præster flere, som skulde lønnes, end hidtil, naar Annexerne overalt fik deres egne Præster. Der vilde da vist blive lidet tilovers til Tillæggene, med mindre Lønnen skulde blive derefter. Anmelderen vil have Præsterne skilte ved deres Annexkirker. Det vilde være ret brav, at hver Menighed havde sin egen Præst, og hver Præst kuns een Menighed. Men - mon sligt lader sig saa let giøre, Sammenregner man alle Menigheder under Danmarks Krone, da udgiøre Sognekaldene - Menighederne i de andre Verdens Dele undtagne - 1922, og Annexerne 1367. - Skulle nu disse sidste skilles fra Hoved sognene og have hver sin Præst, da maatte her anskaffes 1357 nye Præsteboliger. Men hvor skulle disse faaes, hvormed betales, hvordan vedligeholdes, Anner= og Mensal-Gaarde, hvor disse have existeret, ere næsten overalt solgte til Eiendom for Bønder og Andre, som vist ei ville sælge dem igjen uden til anseelige Priser. Og hvor endnu enkelte saadanne gives usolgte, der ere de maaskee enten i en for en Præst ubeboelig Stand, eller have en til Præsteboelig ubeqvem Beliggenhed, eller dog i alt Fald bruges og benyttes af Familier, som man ey kunde jage ud uden klækkelig Gotgjørelse. Altsaa nye - betydelig Udgift, Det sees ej let, hvordan Anmelderens Jdee her skulde realiseres. Aarsagen, hvorfor Anm. vil have Annexerne skilte fra Hovedsognene, er, at Præsten, naar han mistede sin Avling, ej kunde giøre Reiser til Anneret, og at Annex-Reiser have ødelagt mangen Præsts Helbred. Her maatte man snart fristes til at ynke Anmelderens Uvidenhed. - Mon Præsten ej fik sin Adling i anden Hensigt, end blot for at reise til sit Anner, Mon Præstens Annex-Reiser ere hans eneste Embeds-Reiser, Paa mange Steder ligger Hovedkirken endog langt fra Præstegaarden; ofte gives i Hovedsognet flere Skoler, som ofte skal besøges (jeg kiender et Sogn i Siælland, som har 5 til 6 Skoler); der gives i andre Sognets Byer eller udfløttede Steder paa Markerne fattige Syge at besøge, Huusmændsbørn at hiemmedøbe &c. J alle disse Anledninger skal foretages Embedsreiser, hvor Præsten maa befordre sig selv. Hvordan skal disse bestrides, naar han ingen Avling har, der sætter ham i Stand til at holde Heste og Vogn, Ja - man svarer maaskee - han kan gaae. - Vel, men lang Vei, slet Føre, Svagelighed og Alderdom kunne forbyde det. Her gives desuden flere Reiser i Embeds- og Huus=Anliggender. Skal Præsten leie eller trygle sig frem hos sine Sognefolk, De ville vel snart kjædes derved paa begge Sider. Skulle disse Reiser paalægges Bønderne som Byrde. De have Reiser alligevel at forrette. Præsten vilde sættes i en jammerlig Forlegenhed, og visse Embedsforretninger lide derunder. (Fortsættes.)