Berlingske Tidende, 1791-12-19
Paris, den 2den December. J Sessionen den 28de November blev oplæst et Brev fra Søeministeren, hvori han meldte, at vore Underhandlinger havde ved Kongens Forsorg havt saa god Fremgang i Algier, at Frankrig nu kan ansee Deyen for sin beste Ven. Bemeldte Dey har sagt til Hr. Mitziessy, som maatte sætte sig ned hos ham, at han maatte skrive til Kongen, at han (Deyen) havde taget stor Deel i Frankrigs Uroeligheder, og gierne havde sendt Hielp dersom denne havde kunnet biedrage noget til dette Riges Rolighed; at han var den franske Nation, og i Besynderlighed Kongen, meget hengiven &c. Han har og oversendt Kongen 3 Heste til Foræring, og i Marsalle hersker stor Glæde over denne Efterretning. Ministeren melder desuden, at Stormesteren af Maltha har beordret de malthesiske Skibe, at bedække paa alle Maader de franske Skibe imod Algiererne, om udskiønt han ikke er bleven anmodet derom af Kongen. - Herpaa fremstode Deputerte fra den almindelige Forsamling paa St. Domingo, og aflagde Beretning om det der herskende Oprør, hvor afsees, at Negerne virkelig havde fattet den Beslutning, at ombringe alle Hvide. De skattere dette Forliis for 600 Mill. lioner Livres, og stadfæste, at over 200 Sukkerplantager og 1200 Kaffeplantager ere blevne ødelagte. Over 1000 Hvide og 15000 Negere have sat Livet til. De Deputerte viste herpaa, at Negerne paa St. Domingo bleve langt bedre og menneskeligere behandlede end i deres eget Fædreneland, Africa, og at de formeentlige franske Philosopher vare Skyld. ial Ulykken. Det udspredte Rygte, at Colonisterne ville overgive sig til Engeland, var den sorteste Usandhed. "Colonien (saaledes sluttede de Deputertes Talmand) beder Nationalforsamlingen og Retfærdighed, Sikkerhed, og Hielp. Hr. Curiesles, Eier af adskillige Plantager paa St. Domingo, har skrevet til Nationalforsamlingen, at de antænde te Sukkerrør havde igien begyndt at skyde, og endnu kunde bringe en Høst af 50 Millioner, dersom Regieringen vilde foreskyde 2 Millioner til Møller af hans Opfindelse. Efterat Nationalforsamlingen havde den 29de under sin femte Præsident, Hr. la Cepede, med lydeligt biefald antaget med nogle Tilsatninger Hr. Averhoulds Forslag angaaende de imod Emigranterne føiende Anstalter, begav i Forgaars den 30te en Deputation af 24 Medlemmer sig til Kongen. De bleve strax foreladte. Da de nærmede sig Kongen, forekom han dem med sin Bukning, og deres Ordfører, holdte følgende decreterte Tale: "Sire, Nationalforsamlingen har neppe kastet Øiet paa Kongerigets Forfatning, førend den mærkede, at de Uroligheder, som end nu sætte det i Bevægelse, have sit Udspring i de strafbare Tilberedelser af de udvandrede Franskmænd. Deres Dumdristighed bliver understøttet af tydske Fyrster, som synes at miskiende de imellem dem og Frankrig værende Tractater, og med Flid at have forglemt, at de have dette Rige at takke for den vestphalske Fred som garanterer deres Rettigheder og Sikkerhed. Disse fiendelige Tilberedelser, disse Trudsler, med et Angreb, befale og Rustninger som opsluge umaadelige Summer, hvilke Nationen med Glæde havde betalt sine Creditorer. De, Sire, maae giøre en Ende paa disse fiendtlige Tilberedelser. De maae tale med de fremmede Magter i en Tone, som anstaaer de Franskes Konge. Sig De dem, at Frankrig allevegne, hvor man taaler Rustninger imod det, seer kun Fiender; at vi hellig ville holde den Eed, at ikke gjøre Erobringer; at vi tilbyde dem godt Naboeskab, og et frit og mægtigt Folks ubrødelige Venskab; at vi respectere deres Love, Skikke og Constitutioner; men at vi forlange, at ogsaa vores skulde holdes i Ære. Siig De dem endelig, at dersom de tydske Fyrster fortfare at begunstige de imod de franske stilede Rustninger, ville vi komme over dem ikke allene med Jld og Sværd, men endog med Frieheden. Hvad Følgerne vilde blive af Nationernes Opvækkelse, maatte de giøre Regning over. Hvilken Gesandt (fransk) har i 2 Aar, da de patriotiske Franske bleve forfulgte paa Grændserne, og Rebellerne der finde Understøttelse, talt i Deres Navn det Sprog, som han burde føre? – Jngen. Dersom de Franske som ved Jgienkaldelsen af Edictet af Nantes bleve fordrevne af deres Fædreneland, havde forsamlet sig bevæbnede paa Grændserne dersom de vare blevne understøttede af tydske Fyrster, hvorledes vilde, vi spørge Dem, Sire, derom, Ludvig RIV. have forholdt sig, Vilde han have taalt disse Sammenrottelser, Skulde han have fordraget, at Fyrster, som under Navn af Allierte opføre sig som Fiender, gave dem Hielp; Giør Deres Majestæt det, som Ludvig i V. skulde have gjort for sin Anseelse, for Rigets Vel, og for Constitutionens Vedligeholdelse. Sire, Deres Jnteresse, Deres Værdighed, den fornærmede Nations Storhed, alt foreskriver Dem en Tone, som er forskiellig fra den diplomatiske. Nationen venter fra Dem eftertrykkelige Declarationer hos de Over- og Nederrihnske Kredser, hos Churfyrsten af Trier, Maynz, og andre tydske Fyrster. De maae være saaledes beskafne, at Emigranternes Horder øienbliklig adspredes. Foreskriv De en Termin, efter hvis Udløb intet dilatoriskt Svar skal blive antaget. Deres Declaration være understøttet ved Bevægelsen af den Dem betroede Magt, og lad Nationen lære at kiende sine Venner og Fiender. Ved et saadant fremlysende Skridt ville vi erkiende Constitutionens Forsvarer. Paa denne Maade skal De sikre Rigets Rolighed, som er undskillelig fra Deres egen, og hastigen befordre Nationalvelstandens Dages Frembrydelse, paa hvilke Fred, Orden og Lovenes Herredømme igien ville komme tilbage, og Deres Lykke blandes med alle Franskes." Kongens Svar herpaa var: Jeg skal tage Nationalforsamling gens Budskab i særdeles stor Overveielse. De veed, at jeg intet har forsømt, for at sætte den indvortes Rolighed i Sikkerhed, for at vedligeholde Constitutionen, og sætte den i Agt udenlands. - Kongen har faaet Breve fra sine Brødre, som angaae den Jndbydelse, som Hr. Majestæt har gjort dem til at komme tilbage til Riget. Efter de Jndtryk at dømme, som disse Breve have gjort paa Kongen, ere Prindserne ikke til Sinds, at imodtage den Kongel. Jndbydelse.