Ribe Stifts Adresseaviser, 1806-10-28
Hermed følger et Tillæg.) Fortsættelse af det Preusiske Manisest. (see Avisen Nr. 84 og 85.) Jngen Tvivl var mere om, at Napoleon jo vilde oversvømme Preussen med Krig, eller for stedse giøre det udygtigt til Krig, naar han havde bragt det til en politisk Ringhed og Afmagt. - Kongen betænkte sig ikke meere, men samlede sine Armeer. GeneralKnobelsdorff blev sendt til Paris, for at overbringe, Hs. Majestæt de sidste Erklæringer. Der gaves kuns endnu een Forholdsregel, som kunde skaffe Kongen, nogen Sikkerhed; dette var de Franske Troppers Tilbagemarschover Rhinen; og General v. Knobelsdorff havde befaling at paastaae dette udført. Men tomme Demonstrationer, Argumenter, hvis Værd ved lang Erfaring var prøvet, var det meste Svar, Kongen fik. Jsteden for at tænke paa de franske Troppers Hiemmarsch, anmoldte man deres Forstærkning; og tilbød, at lade Tropper me, som vare rykkede frem i Vestphalen, vende tilbage, naar Preussen vilde begive fine Ruft ninger. Dette var endnu ikke Alt. Man dristede sig til at erklære Kongens Ministre, at det ikke skulde være Stæderne Hamborg, Bremen og Lybek tilladt at tiltræde den Nordiske Konfødera tion; men at Frankrig meget meere forbeholdt sig at tage dem under sin Beskyttelse. En anden Kontrast bragte Kongens Forbittrelse, paa det høieste. Han modtog fra Keiseren et Brev fuldt af Agtelsesforsikkringer, der vist nok ere at ansee, som Intet, naar Handlingerne ikke stemme overeens dermed; men som dog Souverainernes Værdighed endnu selv paa Pynten til Krig giør dem til Pligt. Og faa Dage derefter, i et Øieblik da Svær, det endnu ei var draget, da Keiserens Ministre forsledskede Kongen med Forsikkringer over Forsikkringer, om hans fredelige Hensigter, udkom Publigistrenaf 16de Septbr. med en Diatribe imod Kongen og den Preusiske Stat, fra Skrivemaadens Side Revolutionen, smudsigste Perinder, værdig, for Nationen ærerørig, og i andre end vore Tider, giældende for den høitideligste Krigserklæring. Dertil marscherede Tropper fra Frankrigs Jndre imod Rhinen. Forsættet: at angribe Preussen var klart og tilforladeligt. Den kostbare Tid spildtes, Kongen lod ved General Knobelsdorff overgive en en Nøre, som indeholdt de Betingelser, under hvilke han endnu var bereed til at udsone sig. Disse Betingelser ere: l., At de franske Tropper ufortøver skulde komme Tydskland. H. At Frankerig ikke meere, vilde lægge, Hindringer for det Nordlige Forbunds Oprettelse, og at dette Forbund kunde omfatte alle store og smaae Tydske, Stater, der ikke nævnes i Fundamental=Acterne for Rhinkonføderationen som Medlemmer a samme. H. At der ufortøvet skulde aabnes en Underhandling, til nærmere at bestemme alle endnu omtvistede Gienstande, hvori da de tre Abbediers Til og bagegivelse og Staden, Wesels Adskillelse fra de at franske Rige, maatte, være Præliminair=Artiklerne for Preussen. Den af Kongen bestemte Termin, til at afgiøre over Krig og Fred, er forløben. Hs. Majestæt har ikke faaet St. Cloud Kabinettets Svar; men de Rustninger, som giøres omkring ham, give ham daglig Svar Kongen, kan altsaa fra nu af ene betroe Vaabidene, sin Krones Ære og Sikkerhed. Han griber dem med Smerte, fordi det aldrig har været hans Ønske, at tilkiøbe sig Hæder ved sit Folks Taarer; men han griber dem ogsaa med Rolighed, fordi hans Sag er retfærdig; fordi det er for at værne for Frederiks Folks Uafhængighed og Ære, for at bekie Tydskland fra det Aag hvorunder det sukker, og for at opnaae en ærefuld og sikker Fred. Den Dag, paa hvilken han naaer denne, vil være Kongens skiønneste Triumph. Kongen overlader al Pralerier for Tiden til Andre, men han fører til ærefuld Kamp en Armee, som er sin Berømmelse værdig. Hovedqvarteret i Erfurt den 9de October 1806. de Fortællinger.