Viborger Samler, 1813-05-24
Leiptzig d. 8de Maj. Siden den 4de D. er Staden her besat af Franske Tropper. Vore Aviser indeholde en saadan Beretning om det blodige Slag den 2den Maj. "De talrige hidstrømmende Armeer lode og formode store Begivenheder. Den russiske Armee og det preussiske Armeekorps under General Bülow marscherede, efterat de vare passerede Elben, til Pegau og Zeits og forenedes med General Wittgensteins Korps, som kom fra Dessau Egnen og drog herigjennem Staden. Fra den anden Side kom Keiser Napoleon, med Fyrsten af Moskaus og Hertugen af Ragusas Korpser samt nogle Divisioner Gardere til Erfurt, Denne Magt syntes svagere end de Allieredes; men efter Keiserens kloge Beregninger, skulle paa Sletten ved Lützen, hvor Gustaf Adolfs Mindestøtte staaer, Vicekongens og Keiserens Armeer, samt de Tropper fra Jtalien, som General Bertrand anfører, samles - De Allierede maae have vidst, at Keiseren agtede at levere et afgjørende Slag; men tillige, at endeel Jnfanteri og Kavalleri ikke endnu vare ankomne. Hovedarmeen bestod af unge Soldater, saa at de Allierede kunde haabe, at forekomme Keiserens Planer. Derfor bestemtes Angrebet til d. 1ste Maj. Denne Omstændighed reddede udentvivl de Allierede fra en større Ulykke; thi samme Dag skulle de franske Armeer, som kom fra Merseburg, Weissensels og Naumburg, forene sig ved Lützen. Netop da Keiser Napoleon drog igjennem Markranstadt, for at forene sig med Vicekongens Korps, blev Fyrsten af Moskma, som dækkede Centrum, angrebet af den hele fiendtlige Magt. Een af hans Divisioner under General Souham, der ganske bestod af nye Tropper, udholdt i 2 Timer Fjendens Angreb, Marskallen kom dem til Hielp og de dreve 3 Gange de Allierede tilbage, disse fornyede Angrebet 3 Gange og drev de Franske til Kayma. Hertugen af Ragusa, som understøttede af Fyrsten af Moskva, begyndte Fægtningen og dækkede hans høire Fløi -Et nyt Angreb løb atter heldigt af for de Franske, men da Fyrst Wittgenstein bragte alle Elitereserverne, hvoriblant var den russiske og preussiske Garde, i Træfningen, saa fik de Allierede en saadan Overmagt, at de Franske atter maatte gaae tilbage. Keiser Napoleon stillede sig da i Spidsen af sin Garde og understøttede Fyrsten af Moskva (Marsk. Ney) Hertugen af Tarent som rykkede frem i Spidsen af Vicekongens Kolonne over Markranstadt, omgik de Allieredes høire Fløi. Den Enthusiasme, som Synet, af Keiseren meddeelte Soldaterne og Hans Bevægelse mod Mayen, gjorde Udslaget; de Franske seirede over den talrigere Fjende. Forgiæves søgte deres uhyre Kavalleri at angribe paa den saa fordeelagtige Slette; men de fandt deres Død ved de unge Soldaters Bajonetter, som første Gang saae Fjenden og som lode hans uhyre Masser komme sig paa 15 Skridt nær, uden at skrækkes. Slaget vaerede med Forbittrelse til Kl. 10 om Aftenen. Den allierede Armee benyttede sig af Mørket til at trække sig over Pegau - Den ville ganske have været tilintetgjort, om Napoleon havde havt Rytteri; men den største Deel deraf, var endnu ikke kommen over Erfurt. Slaget er et af de mærkeligste i Historien. Den russisk preussiske Armee har liidt et uhyre Tab; man anslaaer det til 25 a 30000 Mk. Dræbte, Saarede og Fangne. Prindsen af Mecklenburg-Strelitkjendte man blandt de Døde. Keiseren lod ham høitidelig begrave i Pegau. Den 4de brød Keiseren, op fra Pegau, for at forfølge Fjenden, der trækker sig tilbage til Dresden og Meissen. Den 2den Maj om Aftenen besatte General Lauriston Leipzig. Han forlod den atter d. 3die og, den 4de om Aftenen kom Fyrsten af Moskvas Korps her og drog i bedste Orden herigjennem Leiptzig. Staden ligner en stor Leir. Flere Divisioner ventes. Man tvivler ikke om at jo hele venstre Elbbredde er renset for de Allierede og at Samqvemmet mellem Dresden og Wittenberg er aabent."