Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1846-07-08
Bilag. Høistærede Hr. Procurator Tidemand. De har havt den Godhed at tillade mig at gjøre mig bekjendt med Actors Jndlæg i den mod Mad. Laub og mig anlagte Justitssag, og derhos at yttre, at Enhver er sine egne Ords bedste Fortolker". Da jeg fuldkommen erkjender Rigtigheden af denne Sætning, benytter jeg den Leilighed, De har givet mig til at yttre mig over de af Actor udhævede Steder i den incriminerede Artikel og den derpaa anvendte Fortolkning, og beder Dem, at lade denne min Skrivelse som Bilag ledsage Deres Defensionsindlæg, idet forøvrigt saavel Mad. Laub som jeg med den fuldkomneste Tillid til Deres Jndsigt og Nidkjærhed overlade Dem vort Forsvar og Varetagelsen af vort Tarv. Navnlig haaber jeg, at Deres Stilling som Defensor vil sætte Dem istand til at bevirke, at Mad. Laub bliver forskaanet for yderligere Forhør, da hun som Udgiverinde aldeles Jntet har med Redactionen at gjøre, og altsaa ikke kan have anden Mening om Betydningen af de af mig brugte Ord, end enhver anden Læser; jeg antager ogsaa, at den hende paalagte Medansvarlig hed ikke kan have anden Betydning, end at hun maa indestaae, solidarisk med mig for Udredelsen af de Pengemulerer, som mulig maatte blive mig paalagte, og jeg kan forsikkre Dem, at denne Omstændighed, at jeg som Redacteur ikke ligesaavel i juridisk som i moralsk Henseende alene bærer Ansvaret for mine Handlinger, gjør mig min Stilling ubehagelig nok. – J den incriminerede Artikels første Passus finder Actor den Mening, udtalt, at det kgl. Danske Cancellies Foranstaltning, ved at udgive dets Skrivelse af 8de Novbr. f. A., har givet Leilighed til at fremkalde, foruden flere nævnte Onder – Oprør og Revolution. Om nu end denne Mening fuldkommen lovligt og uden mindste Fornærmelse for det høie Collegium kunde udtales, da der er stor Forskiel mellem at give Leilighed til at fremkalde, og virkelig at fremkalde eller tilsigte, – saa kan jeg dog ingenlunde vedkjende mig denne Mening eller indrømme, at den ligger i mine Ord, hvilket var langt fra min Hensigt. Jeg har i 25de Linie udtrykkelig sagt, at jeg ikke troer, at der her i Landet findes saadanne Fjender af Regjeringen og Borgersamfundet, som ere skildrede i den her omhandlede Passus, og jeg er overbeviist om, at dersom de fandtes, da vilde deres Bestræbelser altid blive frugtesløse; men fandtes de, da vilde de glæde sig over en Regjeringshandling, som røber Mistillid, til Bondestanden, og som de da vilde benytte til hos denne Stand, at udbrede Misnøie og saaledes at opløse det gjensidige Tillids og Kjærligheds-Forhold mellem Regjering og Folk. Min Hensigt med denne hele Passus var at motivere min dybe Smerte, og vise, at denne netop udgik fra en loyal og undersaatlig Følelse. Det er altsaa uden Grund, at Actor i de følgende Linier: "Os har dette Skridt, o. s. v., vil finde sin Fortolkning bestyrket: Jeg har kun udtalt min Smerte, og viist, at denne var begrundet i min undersaatlige Hengivenhed for Konge og Regjering, hvorfor jeg meente, at ikkun de, som muligviis i denne Henseende vare anderledes sindede, maatte glæde sig derover, men ingenlunde, at de derved vilde faae Leilighed til endog kun at forsøge paa at fremkalde Øprør og Revolution. Den samme Tanke fortsættes i de dernæst af Actor udhævede Ord: "Dersom Noget skulde lægge Tønder til den ulmende Jld o. s. v. Her siges ikke, at der virkelig findes en hemmelig Misfornøielse, som betegnes billedlig ved Udtrykket ulmende Jld men at den, dersom den fandtes, vilde finde Næring ved Foranstaltninger som denne, der allerede har virket agiterende, hvil Udtryk jeg i Forhøret, overeensstemmende med dets Afledning og i Sproget hjemlede Brug, har forklaret ved "bevægende, i nærværende Tilfælde smertelig bevægende; at Circulairet har havt denne Virkning, er et Factum, som neppe Nogen, der kjender den herværende Bondestand, vil nægte, og som er blevet bestyrket ved mangfoldige Kjendsgierninger, blandt andre Landboforeningernes Deputationer og Andragender til Hs. Maj. Kongen, og jeg har naturligviis ikke sagt, at Cancelliet har kunne forudsee, end sige har tilsigtet denne Virkning; i alt Fald kan det ikke være fornærmeligt for Collegiet, som jo meget vel kan have været vidende om Begivenheder og Forhold, der fuldkomment retfærdiggjorde en "agiterende Foranstaltning. - Hvad jeg her har tilladt mig at bemærke, gjælder ogsaa om den sidste af Actor udhævede, skjøndt ikke nøiagtig citerede Passus. Da Cancelliets Circulaire deels forbyder, deels paa flere Maader indskrænker de Forsamlinger, som Bondestanden hidtil har havt en factisk Frihed til at afholde, saa har det unægtelig gjort et Jndgreb i Bondestandens Foreningsfrihed, ligesom Regjering, Øvrighed og Love paa mangfoldige Maader maae og bør gjøre Jndgreb i de Enkeltes Frihed, uden hvilke Jndgreb intet Statsamfund kan bestaae; men hvorledes Actor der har kunne finde Noget for Collegiet Fornærmeligt, eller kan paabyrde mig den Beskyldning, at Samme er gaaet videre end skee burde er mig ubegribeligt. Den hele Sammenhæng, hvori de sidste omtalte Yttringer forekomme, viser Anledningen til og Hensigten med den incriminerede Artikel. Da det nemlig var mig bekjendt, at saavel en Deel af Bondestanden som de herværende Autoriteter stode i den Formening, at Circulairet af 8de Novbr. maatte anvendes paa den falsterske og lollandske Landboforening, og at denne Anskuelse især som det ogsaa senere har viist sig fremkaldte Misfornøielse og Agitation i Bondestanden, medens Øvrighederne endnu ikke havde fattet nogen endelig Beslutning om Anvendelsen, haabede jeg, ved at fremsætte de Grunde, som talte for en modsat Anskuelse, at kunne bevæge de vedkommende Øvrigheder til ikke at forbyde de nævnte Foreningers Møder, og saaledes at kunne dæmpe Agitationen, berolige Gemytterne. At Artikelen virkelig hos en Deel af disse Foreningers Medlemmer udøvede en beroligende Virkning, indtil Forbudet mod deres Forsamlinger senere blev udstedt, vil neppe være undgaaet den oplyste Dommers Opmærksomhed. Nykjøbing, den 2den April 1846. Ærbødigt. Chr. Jørgensen. Udskrift, af Nykjøbing Kjøbstads Justits=Protocol. Aar 1846 den 25de Mai blev holdt Extraret og da i Overværelse af Vidnerne Politibetjentene Rossing og Philipsen foretaget Sagen i Actor Procurator Dahlstrøm contra Bogtrykker Laubs Enke og Redacteur Christian Jørgensen. Den constituerede Dommer og Skriver afsagde saadan Dom.