Viborger Samler, 1773-08-09
Man har bebredet Ludvig All. de prægtige, Luft=Kastel af et almindeligt Eenevolds=Herredømme; men man har taget feil. Denne Monark, som Smigrere og nogle betydelige Seiervindinger satte endeel Griller i Hovedet, var ikkun hengiven til Pragt og den barnagtige Ære at bære Navn af den Store, et Navn han fik, men aldrig fortiente. Han satte heele Europa i Brand; hans Vaaben havde en Tiid lang det prægtigste Held; ved Provincer, der laae ham beleiligt, indringede han sit Kongerige, han troede sig Stor, han troede sig Lykkelig. Mendenne udødelige Mand, som havde ingen anden Understøtning end bare Lykke, saae sin heele Glands formørket, da hun var kied af at holde ham ved Magt. Og man maa sige, at denne saa mægtige, saa stolte, saa frygtet, saa æret Monark, saae ikkun sin Regiering forlænges, der desuden havde varet forlænge, alene for at tiene Konger til et skrækkeligt Exempel paa Ustadigheden af Lykkens Gunst. Samvittigheds Nag, Skamfuldhed, og Skiendsel, forlode ham derhos ikke Nationers Foragt, og hans Undersaatters Forbandelse forfulgte ham ind i Graven: Og hans Eftermand, der skulde tiltræde et Rige, der var udtømmet ved ligesaa uretfærdige, ligesaa unyttige, som mangfoldige Krige, besteg en Throne, der var besmittet med tyve Nationers Blod, og oversvømmet med Folkets Taare. Den Mand var ikke skikket til at føre Scepteret af et almindeligt Eenevolds=Herredømme. Friderie, som vi, der leve endnu, have ligeledes beæret med Tilnavn af Stor, som han nogenstund havde Anseelse til at fortiene, har selvsamme Ærgierrighed, som man har bebreidet hiin opblæste Frantzoske Monark, men da han er meere statsklog og ikke saa forfængelig, saa, naar han begynder paa Krige, gjør han ikke uden Nyttige, et hvert FeltTog er ham saagod som en Provinds. Under Fredens Stilhed er han immer i Arbeide med Midler tilat formeere sine Erobringer; og dem, han ikke vil takke sine Vaabeners Skræk for, veed han at forsikkre sig ved de Mester=Træk af hans Statskunst. Har nogensinde en Monark været paa den Bane der ender sig med et almindeligt Herredømme, saa er det udisputerlig Frideric den Store, og skulde dette Hierne=Spind nogensinde vorde til noget virkeligt, hvo kunde da bedre end Friderie paastaae, denne Ære. Det er altsaa ikke uden Grund, at Forfatteren til Betragtningerne &c. siger "Europa bør skiælve og lave sig til at tage imod de Lænker, som man smidder til det. En Prinds, der har inddrukket Machiavels Lærre=Grunde ved at igiendrive ham, seer i alle sine Anslag ikke efter noget andet end efter Nytten for det Nærværende. Da efter hans Tænkemaade "Alting kommer an paa dens Standhaftighed og Mod, der tager Selv. - Han bør immer forsøge, og forsikkre sig om, at alting staaer ham an, men at han aleneste bør tage sig i agt for at bekiendtgjøre sine Fordringer. med formegen Forfængelighed. Man skal see ham efterhaanden at betiene sig af alle Skikkelser, som best kunne passe sig til hans Stolthed og til hans Fordeele. Han skal være vexelviis enten Philippus eller Alexander. O! Frideric Du, som man i lang Tid har troet at være Mønsteret for Store Konger, Du, der kunde, der burde være det. Ved hvad for en Ulyksalighed er Du kommen til at opofre Nationens Kierlighed og dybe Høiagtelse, for den ulyksalige, den farlige Ære at være en Svøbe og en Skræk for den Vi, der have tilbedet Dig vi der have troet Dig værdig til alle Throner, dersom Du, hvilket Dusyntest at love, ikke havde higet uden efter den sande Ære at befæste din Throne ved Retfærdighed og ved Kierlighed til Dit Folk, skulle vi nu see Dig synke ned til Lavepasset af vore hverdags Konger, Kan vi i Friderie, naar han plyndrer en Konge han har lovet at beskytte, kiende igjen den vise og veltænkende Fyrste, der paa følgende Maade underviste en ung Prinds: Jeg byder Eder ingenlunde en Attila til Mynster: Min Helt maa være retsindig, en Titus; en Marcus Aurelius; en Crajan; Mønsteret for og Priisen af Menneskeligheder; som Dyden ligesaavel kroner som Styrken. Hellere tabe Seieren al sin prægtige Krands, for den mindste Uretfærdighed skal smitte dens Ære, Sig var det ikke uden en poetisk Henrykkelse? Hvor vare da Dit Hiertes sande Tanker, Vare disse fortreffelige Herrer, som Du sætter til Mønstere for din Lærling, vare De og Dine Mønstere, saa sog at ligne dem, vær retsindig som De, og Du skal endnu vorde Større end de? Der vare Feil hos dem, hvilke Du er frie for Din Tinding er smykket med Krandse, hvilke Duhar fortient ved sande Bedrifter, Men Du har taget Dig for at smitte deres Ære, vær Retsindig, ved dette eneste Middel undgaaer Du, at ikke et af Dig undertrykt Folks rasende Fortvivlelse skal med Skiændsel rive Dig dem af. Vær Retsindig, give Pohlen igien sin Frihed, den Rolighed, de Borgere, de Provindser, som din grusomme og rænkefulde Statskunst skiller det ved, saa skal Du igien vorde den Store Frideric, værdig til alle Nationers Hyldelse. Bring ved Dit Exempel og ved Styrken af Dine Grunde de to Magter, Dine medforbundne, tilbage til den billigheds Tænkemaade, de alletider have været bekiendte for Giør Dine Folkes Lykke! og giør Dit til Dine Naboers! Du kan det; og Du bør det. O Frideric "Er denne Ære ikke meere indtagende, end den at gjøre Landet til en Udørken, at udbrede overalt, ja næsten ligesaameget hos Indenlandske midt under Seiervindingerne, som hos Undenlandske, Blodbad, Forvirring, Skræk, Forsagthed, Bestyrtelse, grusom Hunger, og Fortvivlelse: O! lyksalig den Konge, Gudernes Yndling og hvis Hierte er stort nok til at arbeide paa at være Folkenes Lyst og at vise for alle Tider et saa yndigt Syn i sit Rige! heele Jorden vilde, isteden for at forsvare sig imod hans Magt, falde ham til Fode og bede ham tage Herredømmet over dem!" See der Dine Pligter, opfylder Du dem, vorder Du paa nyt en Helt: foragter Du dem derimod, og Du overtaaleligen forbyder Retsindighed og billighed al Adgang til Dit Hierte, saa eest Du ikke engang værd at krybe blant Flokken af vore hverdags Konger: Eftertiden, der ikke vil være bange for Dig, skal ikke ville sætte Digi den Rang, hvor Du bør være. (Resten følger.) Nyeheder.