Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1828-04-04
Der har alt været talt om Jnfantens Reise til de nordlige Provindser; men da den brittiske Gesandt paa det høitideligste skal have erklæret, at han aldrig vil erkjende ham i nogen anden Egenskab end hans Broders, Kong, Pedros Repræsentant, saa troer Man, at han finder det raadeligere, at give Tid, end ved et tomt Skatkammer og en ødelagt Handel at opbringe alle Europas Magter imod sig, da Følgerne afnet saa rasende Skridt vilde blive en almindelig Blokade, og at Engelland paa Opfordring maatte yde Don Pedro, som retmæssig Arving til Kronen, den traktatmæssige Bistand, hvis han fik ifinde selv at besøge Portugal. Det er rimeligviis paa Grund af denne Raadvildhed, at baade Monitøren og den Londonner Koureer endnu ikke ville bryde Staven over Prinds Miguel, hvor lidet de iøvrigt, paa Grund af talende Kjendsgjerninger, kunne nægte, at han er et Redskab i Munkenes og sin Moders Hænder. Det beviser tilfulde Grev Caipas Flugt, fordi han vovede at yttre i Pairskammeret at det ligesaa vel var Forrædere, der udraabte en illigitim Konge som en Republik, det beviser alle Konstitutionsvenners Udelukkelse og Maaden, hvorpaa det skeer. Endskjøndt saaledes den grovelig fornærmede gamle Krigsmand, General Caula, selv to Gange forlangte sin Afsked, blev samme ham meddeelt som en formelig Afsættelse ved følgende lakoniske Dekret, som læses i Monitøren: Hr. C. F. de Caula, Jeg Jnfant=Regent i Kongens Navn lader Dem hilse og fratager Dem den Kommando, som interimistisk var overdraget Dem ved Hoffet og i Provindsen Estremadura. Den nu ligeledes afsatte Grev Villa-Real lægger man især til Last, at han før Jnfantens Ankomst ikke bedre havde sørget for, at omgive ham med prøvede Venner af Chartet. Forbudder imod at spille den af Don Pedro selv forfattede Konstitutions=Hymne er givet inddirekte ved den befaling, kun at spille den portugisiske Hymne. Ved den første Sammenkomst med sin Moder skal Jnfanten have kastet sig paa Knæe for hende, med største Ærbødighed kysset hendes Haand, taget den hellige Jomfrues Mirakkelbillede ud af sin Barm og idet han fremviste det, sagt med Hulken; see, hvor trolig jeg har gjemt den Reliqvie, som De forærede mig ved Afskeden! Meest oprørende er det at læse, hvilke Mishandlinger de Mænd, som indfandt sig ved Hoffet den 1 Marts, maatte døie af den paa Slottet sammenstimlede Pøbel. Alt som Man var sluppet igjennem Skjærsilden til Forgemakket, hvor der ikke fandtes saa meget som en Stoel eller andet Møbel, bestormede Man hverandre med Spørgsmaal, hvorpaa det sædvanlige Svar lød: "Mig gik det ligesaa. Grev da Cunha, som var en af de anklagede liberale Pairs, gik det allerværst, Pøbelen reev ham Hatten af Hovedet, slog ham dermed i Ansigtet, rev hans Kjole itu og vilde have ombragt ham, hvis ikke nogle Officerer havde afværget det med deres Sabler. Fyrst v. Schwarzenberg, som kom forat tage Afsked, blev saaledes mishandlet, at han erklærede aldrig at have seet Mage, og mindst kunde forestille sig, at han var paa et kongeligt Slot. (Han kan da bringe den sikreste Efterretning til Wien.) Ved Bortgangen gik det ikke et Haar bedre, ja næsten værre. Oprørerne anholdt General Caulas Vogn, og da de ikke kunde tvinge ham til at raabe: leve Don Miguel Il fyrede de med Stene paa Vognen, indtil Vinduer og Dørre vare ituslagne, og Generalen og hans Søn haardt saarede. Grev da Cunha blev atter pryglet og udplyndret; ja en Karl sprang endog op paa Vogntrinnet med en stor Kniv og havde myrdet ham, hvi ikke Kudsken var jaget til og omsider naaet en Jnfanterie Kaserne. Det gjentages, at intet uden Røverpaktog Deel i disse skjændige Optøier, og Garden i Ajuda=Palaiet, som det ikke tillodes at adsplitte Oprørerne, spillede hele Natten Don Pedros senere forbudte Nationalhymne, trods de Stene, som selv fra Slottet bleve kastede efter Musikanterne og Soldaterne. Den meere konstitutionelle Vending Tingen siden skal have taget, er vel kun for et Syns Skyld. og her tør Journal des Debats Spaadom maaskee gaae i Opfyldelse, at Diplomaternes Rolle synes udspilt i Europa.