Københavns Adresseavis, 1776-02-07
Naar en gemeen Karl har i nogle Aar tient hos en nogenledes berømt Læge, om han endog ikkun havde brugt ham til at støde i Morteren, eller til at gaae ud med Medicammenter, holder han sig allerede for at være skikket til selv at afgive en Læge. Jeg har kiendt en grædst Læge, som var meget berømt, og stod i stor Gunst hos en Vizier, hvilken Læge ikke engang kunde skrive. En Armenier tiente hos en Mand, som laae syg af en tærende Sygdom, og blev besøgt af en berømt Medicus. Efter hans Herres Død gav han sig udfor en Læge, holdt mange Tienere, og havde fornemme Patienter iblant Tyrkerne. En, som havde kiendt ham tilforn, saae ham engang i disse Omstændigheder, og spurgte ham, hvor han kunde understaae sig at ove Lægekunsteen, da han dog ikke havde lært det ringeste deraf. Han svarede, at han havne sin Videnskab fra den Læge, som havde besøg hans Herre i Sygdommen; denne havde hver gang raadet ham til at drikke Punsch, naar han havde forkiølet sig; dette var den eneste Medicin, som han brugte, og da den smagede meget got, saa var den høyst behagelig for Patienterne, og han blev rigelig betalt derfor. Valentin Jammerai du Vals Liv og Levnet. Valentin Jammerai du Val, som er død den 3 November 1775 i Wien, hører til de sieldne Genier, som arbeyde sig igjennem den yderligste Fattigdom, og Mangel paa al Underviisning, og blot understøttede af deres Lyst til Videnskaber, opnaae en Høyde, til hvilken de fleste af dem ikke komme, som understøttes ved de beste Lærere, og den flittige ste Underviisning. Denne Lærde blev født Aar 1695 i Artonai, en Landsbye i Champagne. Han løb bort fra sine Forældre, da han endnu var en Dreng, og fik siden Leylighed til at lære at læse og skrive, at bivaane adskillige physikalske og astronomiske Observationer, og gaae til Haande derved. Han fik allerede den gang overmaade stor Lyst til Naturvidenskaberne. Men hans Skiebne nødte ham til, for ikke at sulte ihiel, i lang Tid at vogte Faar i en Bye, ikke langt fra Nancy. J Aaret 1713 avancerede han fra denne Forretning til Kochyrde i St. Annes Eremitage, en halv Miil fra Lüneville, hvor han for Eremiterne maatte passe paa de 6 Køer, af hvilke de levede. Du Val studerede denne hele Tid igiennem Naturkyndigheden efter sin Art. En høy Eeg var hans Observatorium, i Førstningen udhuulede Hylderør, og siden nogle smaa Kikkerter hans astronomiske Jnstrumenter. Alt hvad han af sin liden Løn ikke maatte bruge til at kiøbe Brød, anvendte han til Bøger; og da han havde tillige stor Færdighed i at fange Harer, Ræve, Maa rer og Jldere, saa anvendte han ogsaa de Penge, som han fik derfor, til Bøger og Landkort. Hans bestandige Beskæftigelse med disse Ting afholdt ham oftere fra Gudstienesteen, end Eremiterne kunde lide, som fattede dobbelt Mistanke over hans Fraværelse fra deres hellige Øvelser, efterdi han aldrig havde fortalt dem noget om hans lærde Forretninger. Nogle af hans Samtaler havde bragt dem paa de Tanker, at han lagde sig efter Troldoms Kunster, og havde gjort et Forbund med Dievelen. J denne Mistanke holdt de det for deres Pligt at snige sig paa ham, og fandt deres Formodning bragt til den høyeste Grad af Vished, da de traf ham midt iblant hans Hylde=Kikkerter, Himmel Sphærer af Hasselkieppe, Kort, paa hvilke Stiernernes Løb var aftegnet, nogle gamle Cirkler og deslige. Det holdt meget haardt, at vor astronomiske Kochyrde kunde overtale sine fromme Herrer, at dette ikke var Dievelens Redskaber, og at han fik dem frelste fra Jlden. Dog var der nogle iblant dem, som havde bedre Kundskab, og samme reddede hans uskatteerlige Apparatus. Naar han gik ud med sin Hiord, saa tog han ofte en Pakke astronomiske Kort eller Landkort med, satte sig under et Træ, og udbredte samme rundt omkring sig. I denne Tilstand fandt de unge Prindser af Lothringen, Leopold og Frant, som siden blev Keyser, hannem den 13 Mai 1717, og vare Redskaberne. til, at den kolde Trang ikke længere tilbage holdt denne Plantes Vext. En Hyrde i en Lerredskittel med nedhængende Haar, og en Hat, som engang havde været sort, midt i en Ørken, imellem geographiske og astronomiske Kort, er et saa forunderligt Syn, at det endelig maatte tildrage sig Prindsernes Opmærksomhed, og opvække deres Nysgierighed. De spurgte ham nøye om hans Omstændigheder, og vare saa vel tilfreds med hans beskedene, rigtige og fornuftige Svar, at de toge ham med til Luneville, og sørgede for hans Understøttelse. Han var den gang i sin Alders to og tyvende Aar, og man satte ham i Jesuiterskolen i Pont af Mousson. Her gjorde han en hastig Fremgang i alle Videnskaber. Vi forbigaaer, hvorledes han stedse meere har udbredet sine Kundskaber. Den Berømmelse han derved indlagde sig, foraarsagede, at han i Aaret 1729 blev Professor ved Ridderskolen i Luneville, og fyrstelig Bibliothecarius.