Berlingske Tidende, 1834-05-30
Udenlandske Efterretninger. Spanien i Aaret 1834. (Af en Spanier.) Siden Carl IV, den forevigede Konges Fader, lignede Spanien den slumrende Løve. Ved hans Thronbestigelse blev Monarchiets Magt agtet lige med Frankriges og Englands. Virkningerne af en slet Politik og en svag Administration vare aldrig føleligere, end under Favoriten Godoy's Herredømme. Denne Repræsentant for Nationens Skjændsel, han, hvis Frækhed endnu overgik hans Uvidenhed, besad blot et eneste Talent, det: at kunne systematisk ødelægge Staten i Bund og Grund. Virkeligen fandtes der i Spanien, ved Slutningen af hans Magts Epoche, da Napoleons Jnvasion fandt Sted i Aaret 1808, ei længer nogen Skat, og ingen Armee, ingen Flaade. Historien vil dømme, Ophavsmændene til Ferdinand den Syvendes Reise til Bayonne, men uden at tænke derpaa, viste disse Raadgivere Spanien en uberegnelig Tjeneste, da de berøvede dette Rige al Regjering. Landet vandt derved paa to Maader: 1) fordi dets Styrere, vare saa uduelige, at det var en sand Lykke for Nationen, at den blev dem qvit; 2) fordi enhver af Folket selv indsat Autoritet, for af denne at ledes i sin Modstand imod Napoleon, var ifølge sin Natur uforenelig med enhver Tanke og Fred eller Underhandlinger. Spanien, opgivet af sin Regjering og sig selv overladt, constituerede sig som et Slags Foederativrepublik, og fra dette Øjeblik var et lykkeligt Udfald paa Krigen sikkret dem af flere Grunde: 1) ved Umueligheden for dets Regjering i at kunne underhandle med Napoleon; 2) ved det, som man sædvanlig kaldte General so importag, eller ved Spaniernes haardnakkede Charakteer; 3) ved Alliancen med England, der betryggede Forbindelserne til Søes paa en stor Kystudstrækning; 4) fordi Nationen her førte Krig mod en eneste Mand, en Mand, hvis grændseløse Ærgjerrighed sikkrede Spanierne Allierede. Desuden var Napoleons Fremfærd imod Spanien i alle Henseender saa slet beregnet, at enhver Dyd og enhver Last paa hele Halvden vaktes og oprørtes imod ham. Han krænkede Clerisiet og Adelen, han angreb Monopolerne, lod Folket befrygte Conscriptionen, saarede National-Egenkjærligheden og paadrog sig Absolutisternes Misfornøielse uden at gjøre sig yndet af de Constitutionelle. Kort sagt: han opirrede baade de ædle og de egoistiske Hjerter imod sig, ved Reformer, hvoraf han og ikke Nationen, skulde drage Fordelen. Med andre Ord: Napoleon fandt ingen Venner, hverken ved Hoffet eller iblandt Folket; en Følge af hans slette Juste-Milieu-System. Den sande Juste-Milieu bestaaer nemlig, vel at mærke, deri, at følge med Maadehold en eneste Retning, i det man dæmper Hidsigheden hos det Partie, paa hvis Side man staaer, til sit eget og Folkets Gavn; men ikke deri, at vakle hid og did imellem to Partier, og snart støde til det ene, snart til det andet, altid blot til deres Fordeel, som have Autoriteten i Hænderne. Ifølge denne personlige Jnteresse kostede det megen Møje at fravriste Juntaerne eller de særskilte Regjeringer, som havde dannet sig i Provindserne, Herredømmet over Forretningernes Gang. Den af Deputerede fra disse forskjellige Juntaer sammensatte Centraljunta nærede den samme Ærgjerrighed og vilde aldrig samtykke i Oprettelsen af et Regentskab, som vilde have givet Forretningernes Gang større Eenhed og Virksomhed. De af constitutionelle Grundsætninger begeistrede Mænd, og Hine, som ønskede Nationens gamle Kraft tilbage, fordrede Gjenforeningen af Cortes. Krigens Ulykker berøvede Centraljuntaen dens Agtelse og anledigede Sammenkaldelsen af Nationalcongressen. Siger man, at Cortes have været democratiske, saa betegner man Tidens Virkning, saa bestemmer man Nutidens Tilstand; Fendalvæsenet iler bort, fordi dens Elementer ere forsvundne. J Spanien maatte dette indtræffe i en endnu langt høiere Grad, end andetsteds; thi i dette Land fandtes ingen Livegne, og saa stor var den borgerlige Liighed blandt alle Spaniere, at man sagde som Ordsprog: "del Rey a bajo ninguno," o: under Kongen ere alle Lige. – Hvorledes kunde et gammelt Monarchie bestaae uden Hierarchie? Desuagtet var man ganske forbauset over: at see sig, ved Sammentrædelsen af Cortes, constitueret som Republik. De eneste Stytter for det gamle System i Spanien vare la lealtad, c: Hengivenheden for Fyrstens Person, og Religionen eller Ærbødigheden for Kirken og dens Tjenere. De Styrende i Cortesforsamlingen ændsede ikke denne Nationens Stemme. Til at forsvare sin Sag havde Kongen, i sin Fraværelse, blot de høiere Embedsmænds Kreds, og denne var et svagt Forsvar. Havde Cortes blot staanet Cleristet og stillet Folket tilfreds, saa vilde det constitutionelle System, saa kort Tiden endog var, have slaaet faste Rødder. Men Majoriteten i Cortesforsamlingen troede at kunne vove Alt og begyndte, ligesom Napoleon, at foretage Reformer, uden at beqvemme sig til Bygningens totale Omstyrtelse, til det eneste Foretagende, som ved sin Dristighed havde kunne raade Bod paa den Uklogskab: at krænke alle gamle Jnteresser, uden at skaffe nye i Stedet derfor. Saaledes forsvandt da Cortes og hiin af den dannede Constitution, som et Kaarthuus, der omblæses af Barnets Aandepust; og hele denne Forandring skeete ved Ferdinands blotte Fremtræden. - Hvilken Lærre! – Vi komme til Epochen i Aaret 1814, som Begyndelsen til Ferdinand den Syvendes Regjering. Han kom tilbage fra Valencey, og havde, som man sagde om de Franske Emigranter, Jntet glemt og Jntet lært. Omringet af Napoleons Spioner og indskrænket til Tjenerne omkring sig, havde Ferdinand tilbragt Tiden under sit Exil i fuldkommen Jsolering fra Menneskene og Tingene. Vi skylde Hertugen af San Carlos Aske Ærbødighed; han var den eneste Mand, hvem Kongen dengang skjænkede Tillid og Agtelse; efter dennes egen Tilstaaelse regjerede han Spanien i Kongens Navn fra 1814 til 1815. Rapoleons Tilbagekomst fra Øen Elba fandt Hr. Cevallos i det Spanske Ministerium. Denne Minister, som i Engeland vilde have været en anden Pitt, var under sit sidste Ministerium blot bekjendt i Spanien under Navnet Fra Pedro eller Broder Peter. Han kjendte det Gode, han ønskede det, men Charakteer viste han blot ved den Leilighed, som anledigede Tabet af hans Post. Dette tildrog sig ved Kongens Formæling med den Portugisiske Prindsesse. Paa een og samme Dag lod Kongen af Portugal sin Datter indskibe sig til Spanien og en Expedition afgaae, for at fratage hans Svigersøn Møntevideo. Don Pedro Cevallosforeslog i Conseilet: at sende Prindsessen tilbage igjen, men hun blev modtaget og Ministeren faldt i Ungade. Det vilde være unyttigt at gaae ind i Detailet af de følgende Omvæltninger i det Spanske Cabinet. Fra 1816 til 1819 saae man dets Styrelse vandre igjennem saa mange Hænder, at Romenclaturen over saa mangfoldige Udueligheder, med faa Undtagelser, ikke kan betegnes bedre, end ved at anføre deres Resultat: Riegods Revolution, den nødvendige Følge af saa megen Uorden. Aaret 1820 stode Sagerne paa et saadant Punkt, at man i Almindelighed ikke med Uvillie saae Revolutionen; et lidet Antal begyndte den og de Andre bifaldt den. Værket blev, saa at sige, begyndt paa aaben Gade; hele Verden vidste det, og ingen civil ingen geistlig eller militair Autoritet advarede Regjeringen. Som med Vished vides, var i Aaret 1819 blot to Officerer i Garden indviede i denne Plan til Revolution, og den 6te Marts 1820 havde det store Fleertal allerede erklæret sig for samme.