Den Vest-Sjællandske Avis, 1825-10-03
Den 17de Septbr. om Eftermiddagen holdt Deres Majestæter, den Østerrigske Keiser og Keiserinde deres høitidelige Jndtog i Prezborg under den glade Jubel af en talrig Folkemængde. Toget gik for sig under Kanonernes Torden og Klokkernes Ringning, Kongerigets Magnater tilligemed Hofstaten, alle til Hest, rede foran Erkehertugen Paltinus Vogn. Stor og glimrende var det Følge, som omgav Keiserens og Keiserindens Vogn. Ved en Triumphvort overleverede Magistraten Deres Majestæter Stadens Nøgler. J det Øieblik, som Høistsamme ankom i Primatial=Paladset blev der atter affyret en Artilleriesalve. Deres Majestæter bleve modtagne ved Indgangen af den forsamlede høie Geistlighed, knælede og modtoge Vievandet, af Fyrste Primas. Keiseren har ved Jndtoget den Ungariske Feldtmarskals Uniform og Keiserinden var klædt i en kostbar ungarisk Dragt. Den 18de om Morgenen tidlig begav Hs. Majestæt Keiseren, og Kongen sig til Primatial Hof=Capellet ledsaget af de øverste Kronens og Hoffets Embedsmænd og samtlige Stænder, hvor en høitidelig Messe blev holdet. Derpaa forsamlede Stænderne sig i Audience-Salen og ventede paa Keiseren. Da han ankom gik Biskoppen foran ham med det Apostoliske Kors og den Kongelige Ungarske Overstaldmester, med et draget Sværd. De fornemste Rigs baroner omgave ham og han besteeg en Throne, som var oprettet i Salen. Den Ungariske Storcanzler Fyrsten af Kohary forklarede nu i en kort Tale Anledningen til den nærværende Landdag, hvorpaa Keiseren og Kongen holdt en latinsk Tale fra Thronen, som blev hørt med stor Enthusiasme, Derpaa modtog Hs. Majestæt de forseglede Prorositioner og overleverede dem til Fyrste Primas, som sluttede Forsamligen med en Taksigelses-Tale til Kongen i Stændernes Navn. Hs. Majestæt Keiseren sagde i sin Tale, at Formaalene for Stændernes Sammenkaldelse var at raadslaae angaaende Fædrenelandets Vel og foranstalte hans Gemalindes Kronning. Han skildrede derpaa den Kamp, som Riget havde havt at giennemgaae siden den sidste Forsamling, hvorledes Forsynet havde staaet ham bie deri og hvormeget han glædede sig over, at hans Undersaatter ikke havde ladet sig smitte af den fordærvelige Oprørsaand, som havde udbredet saa store Lidelser over flere Europæiske Lande. Finantserne vare vel komne i nogen Forvirring; men ved et fast System var Statscrediten bleven ligesaa funderet fra nye af og mange Saar vare allerede blevne lægte. Det bliver nu en klog Lovgivning forbeholdet at lægge de øvrige og at lægge en varig Grundvold til Ungarns Velstand; hvortil han nu opfordrede Stænderne. Keiseren sagde i Slutningen af sin Tale følgende Ord: Det sikkre Haab om en varig Fred begunstiger meget disse velgiørende Forhandlinger. Dertil kommer endnu en anden Aarsag, for mig til at paadrive dem. Jeg nærmer mig til Alderdommen og en dødeligs Liv ligger i AlherrensHaand; men jeg ønsker inderlig endnu at kunne opleve og nyde den Glæde at see Eders Velfærd forøget ved vise Love og Forordninger, og at see Kongerigets Statsforfatning at blive bestandig stærkere befæstet ved disse Love og saaledes tillidsfuldt at kunne overlade det til mine Efterfølgere, som til Ungarerne selv, mine elskede Børn. Med de naadigste Udtryk sluttede Keiseren sin Tale.