Den Vest-Sjællandske Avis, 1838-01-18
En Lov, som gjør det Engelske Whigministeriums Menneskelighed og Retfærdighed lige megen Ære, er den af 28de August 1833, hvorved i alle Engelske Besiddelser Slaveriet blev ophævet for bestandigt og Slaverne erklærede for frie. Den Mellemtilstand, som endnu skal bestaae i de første Aar efter denne vigtige Bestemmelse, maa naturligviis være forbunden. med Uleiligheder, som ikke med eet Slag kunne ryddes af Veien. Dog gjør Regjeringen Alt, hvad der staaer i dens Magt, for at gjøre dem saa uskadelige som muligt. J de fleste Colonier overgaaer Negrenes Antal langt de Hvides; saaledes ere af de 38000 Mennesker, som beboe den frugtbare og paa Plantager rige Ø Trinidad, neppe 5000 Europæere, Fleertallet af de Øvrige Negre. For at sysselsætte disse, efterat Friheden var dem skienket, lod Regjeringen, efter Ostindiens Exempel danne Regimenter af dem under Europæiske Officerer. J eet af disse Regimenter, som ligger i Øens af Spanierne byggede Hovedstad, St. Jose de Orunna, indtraadte den 3die Januar 1837 en Neger ved Navn Paupau af kæmpemæssig Bygning og Herculisk Legemskraft, Uagtet den Jld, der lynede fra hans Øine, holdt man ham for et roligt, stille Menneske, som aldrig vilde gjøre nogen skadelig Brug af sine Kræfter, da han den 18de Juni om Morgenen Kl. 3 med omtrent 100 Negre, som han havde vundet for sit Forehavende, bemægtigede sig alle Vaaben i Rustkammeret J det Øieblik befandt kun 3 gamle Soldater (ogsaa Negre), som ikke vare tagne med i Complottet, sig i Casernen, af hvilke een blev dræbt og to saarede Det var lykkedes en Fjerde, en Sergeant, som itide havde bemærket Oprørernes Hensigter, at undkomme førend Opstanden udbrød, endskjøndt Oprørerne skjød paa ham, medens han listede sig igjennem det høie Græs for at anmelde Sagen til Oberst Busch. Men hvad var at gjøre uden Vaaben, Lykkeligviis blev der endnu skaffet 4 Geværer tilveie, hvormed Oberst Busch bevæbnede 1 Mand; disse, der bleve understøttede af tre Andre, opstillede han bagved Træer, paa en Høi, som Oprørerne maatte passere paa et Streiftog, som de havde isinde at gjøre til det Jndre af Øen. De kom under den vilde Sang: Dangkarru - Au sey, Olun weree Au ley er komtil Plyndring, kom til Myrden! Dette sang Paupaualene; derpaa faldt Choret ind: "Vi ere beredte tilat adlyde." De 4 Flinters Jld var saa virksom, at Oprørerne maatte vige tilbage, og da Milits tropperne snart efter ankom, blev man saameget lettere Herre over Negrene, som de fleste af dem vare Rekruter, der ikke vare vante til at bruge Vaaben; 23 af dem bleve fangne, en stor Deel af de Øvrige var bleven dræbt. Den 19de Juli blev Ophavsmanden til Oprøret, den frygtelige Paupau, stillet for Retten. Hans Forhør beskrives paa følgende Maade: Den Fangne blev bragt ind for Retten under stærk Bevogtning. Hans Ydre synes ganske at passe sig for En, som Vilde vælge til deres Anfører. Han er af saa gigantisk Statur, at hans Skuldre stod i lige Linie med Hovederne af de Soldater, som bevogtede ham. Omendskjøndt han var bleven meget mager i Arresten, kunde man dog see Kraft og Behændighed paa ham. Hans Træk vare markerede med alle de Afrikanske Negres Eiendommeligheder, som meget adskille sig fra de Kreolske Sorte, lang Underkjæve, høie Kindbeen, store Næsebor og fremstaaende Øine. - Medens Forhøret varede, sad han paa Gulvet eller hvilede snarere efter sit Fædrelands Sædvane paa Hælene. Efter Engelsk Skik begyndte Samlingen med Anklagen, hvilken Oberst Busch foredrog. Klagen er affattet med Maadehold og Mildhed og fuld af interessante Details. Da Paupau ikke forstod Engelsk, blev den oversat for ham af en Afrikansk Underofficeer. Dette varede flere Timer, i hvilken Tid Paupau var rolig og ligegyldig. Men saasnart Vidneforhøret begyndte, og hans egne Landsmænd vidnede imod ham, begyndte hans Træk at komme i Bevægelse; hans Øines Blik var frygteligt, og Vidnerne slog Øinene ned og stammede i deres Tale, saasnart de mødte hans Blik. Medens hans Ansigtstræk saaledes vare i Bevægelse, blev hans øvrige Legeme ubevægeligt som en Mumie, med Undtagelse af Brystet, der undertiden synligt hævede sig op og ned for nogle Minuter, naar han havde kastet et ret gjennemborende Blik paa eet af Vidnerne. Da Vidneforhøret var endt, vare hans Træk igjen rolige. Dommeren spurgte ham, om han havde Noget at bemærke imod Anklagen eller til sit Forsvar. Jeg vilde, svarede han, gjøre det, som J strax ville gjøre imod mig. Det var de eneste Ord, han sagde, med en dyb og kraftfuld Stemme, som ikke kan sammenlignes med Noget. Saavel af Anklagen som af Paupaus Opførsel ved Vidneforhøret viste det sig tydeligt, at han maatte have udøvet en næsten uimodstaaelig Magt over sine Landsmænd, dette fremgaaer ogsaa af en anden Omstændighed, der blev berørt i Anklagen. Da Oberst Busch havde faaet Forstærkning, kom et stort Antal Rekruter frem fra alle Kroge, hvori de havde skjult sig, hvilke ved Latter og andre Gebærder gave Obersten at forstaae, at de glædede sig ved at see ham og være under hans Beskyttelse Denne Omstændighed bevirker ogsaa, at man handler fornuftigt i kun at straffe faa Skyldige. Man formoder, at kun Paupau vil komme til at lide Dødsstraf, da alle de Andre synes at være drevne til deres Handling af den Frygt, de havde for ham. (Ved Avisens Slutning manglede 3de udenlandske Poster.)