Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-12-17
Nyeste kilderie af Kjøbenhavn. prom Trettende Aargang. No. 101. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Tirsdagen den 17 December 1816. Tale paa en engelsk Tyveklubs Stiftelsesdag Høistærede. Ingen Haandtering er i vore Dage dreven til større Fuldkommenhed og Fiinhed, end Stielehaandværket, som med føje bør kaldes Stjele-Konsten. Skribenter og Øvrigheder anstrænge forgjeves deres Skarpsindighed, for at standse Tyverier. Tyvene synes at ligne Træer, der, jo mere de beskjære, desto frodigere voxe de. J hvilken Konst eller Videnskab har man vel i nyere Tider udsat saadanne Belønninger som nu, forTyveriers Opdagelser, Har man ikke ganske ny ligen udlovet to Præmier, hver paa 1000 Pund, for en saadan Opdagelse? Men Tyvenes Konst er stegen til en Høide, at den veed at undgaae det skarpeste Øie, den meest speidende Eftersøgelse. Hænder det engang at man kommer paa Spor efter en Tyv, saa er det sædvanligst Tilfældets Værk, og hvad Tilfældet gjør er vel gjort, og kan ingen Forsigtighed hielpe imod. En Konst, mine Høistærede, der har naaet en saadan Grad af Fuldkommenhed, fortjener at prøves og betragtes fra sine forskjellige Synspuncter. Aldrig bør vi glemme, at Tyven ei hænges fordi han skjeler, men fordi han ikke forstaaer sin Konst. At Tyverie, der, hvor den drives som Konst, endog kan være af stor Nytte for Staten, og at vi altsaa blot bør fordømme det, for saavidt det drives af Bønhaser, skal jeg bestræbe mig for at godtgjøre. Lycurgus, Spartas navnkundige Lovgiver, tillod, som bekiendt, Tyverie, fordi han antog, at den, som stieler noget fra sin Nabo, nødvendigen maa besidde Raskhed, Flid, Mod og Duelig hed; han meente, at det vilde være til Gavn for det Almindelig, naar enhver derved desto mere blev tvungen til at passe paa sin Eiendom. Han opnaaede ogsaa fuldkomment sin tilsigtede Hensigt. Børnene i Sparta stiale, efter Plutarchs Vidnesbyrd, med saa megen Aand, at engang en Dreng, der havde stiaalet en Ræv og skjult den under sin Kappe, hellere vilde lade sig dræbe af Dyret, der beed ham i Livet og kradsede ham med sine Kiøer, end blive opdaget. Og deslige Tilfælde, vedbliver Plutarch, er intet utroligt, endog hos endnu levende unge Mennesker, af hvilke vi have seet mange pidskes ihiel ved Diana Orthias Alter. Eiendomsretten er visselig en herlig Ting, som enhver Stat, saa meget som muligt, bør hegne om, men Mod, Flid, Raskhed paa den ene Side, og Forsigtighed, Aarvaagenhed og Paapasselighed paa den anden, ere unægteligen Egenskaber, der fuldkomment opveie hiin Sikkerhed. Penge ere hver Mands Træl, som Shakespear siger. J Dag tjener den mig, i Morgen min Nabo. Jeg kan miste dem, uden at man behøver at frastiele mig dem; jeg kan tabe tusind Daler den ene Dag, og vinde dobbelt saa mange den næste, og jo flere jeg taber, desto mere anspores jeg til at gjøre Forsøg paa at gjenvinde dem. Men de anførte Siels egenskaber kunne kun erhverves ved stor Øvelse og vigtige Leiligheder. Hvo vil da ikke helst leve i de Lande, hvor den stedse overhængende Fare for at bestjæles, gjør Jndbyggerne forsigtige, aarvaagne og paapasselige, Man søger jo at hærde Legemet, ved at vænne det til alskøns Besværligheder, hvorfor skulde man ikke ligeledes søge at hærde Sielen, ved at udsætte den for alskøns Farer, Det er unægteligen meget haardt at bestieles, og at see sig i et Øjeblik berøvet det, man har arbeidet og slidt for i mange Aar. Men hvis er Skylden, naar nogen beskjeles, Er det ikke altid den Bestiaalnes, Straffer Tyven ham ikke netop for sin Efterladenhed og Uforsigtighed; Og giver han ham ikke netop derved en Lection, som fuldkomment opveier de Lærepenge, der betales, Naar lade Folk istandsætte deres Laase, Jkke førend Tyvene have lært dem, at de ei ere dirkefri Naar lade de Nogen blive ved Huset, mens de tage paa Landet, Jkke førend deres Tyende har lært dem ved Erfaringer, at Tyve kunne staae i Forbindelse med Tjenestefolk, Det gaaer hermed, som med Jldsvaader; Folk tanke sjeldent paa at lade deres Eiendom forsikkre, førend en Jldebrand minder dem derom. - Til hvilken Dorskhed, til hvilken Efterladenhed vilde Menneskene ikke henfalde, dersom vi nu, ligesom i Kong Frodes Tid, kunde lægge Guld paa Alfarveien, uden at nogen Anden tog det op Saa stor er Nytten af Stielekonsten for Samfundet, naar man betragter den som en Spore til Aarvaagenhed og Forsigtighed. Endnu større er denne Nytte, naar vi kaste et Blik paa det Mod, den Behændighed og Snildhed, som derved erhverves af dens Udøvere. Vi ville begynde med Lommetyven. Lommetyverie ansees i Almindelighed for en høist ubetydelig Konst. Men hvilke Ævner og Færdigheder udfordres ikke til at udøve denne Konst med Held, Mon ikke allene Sandserne holdes herved i den største Virksomhed og den fuldkomneste Stand, Synet, Hørelsen, Følelsen, Lugten, ja ofte endog Smagen, maa være saa skarp som mueligt. Hvilken gymnastisk Færdighed hører der ikke til at practisere Haanden, saaledes ind i Lommen, at den, der bestjæles ikke skal mærke det? Hvilken physiognomisk Kundskab udfordres ikke til at benytte det rigtige Øjeblik, naar een f. Ex. ved en Jordefærd eller et andet trængselfuld Skuespil eller Optog, staaer og maabet, at liste ham Uhret ud af Fikken, Man ødsler Præmier paa dem, som ved et Vedderidt træffe Ringen, eller i andre nytydskolympiske Lege hente Krandsen ned fra en Mast, eller i en amagersk Fastelavnsleg slaaer Bunden af en Tønde, og giver den sidste endog Titel af Katter eller Tøndekonge, men Jngen er endnu hidtil, som i vort Fædreneland, faldet paa at oprette Gymnaster for Lommetyve, og belønne udmærkede Tyvetalenter med Præmier, endskjønt, som jeg har beviist, det dog ikke kan nægtes, at ingen Konst er meere skikket til at udvikle og forøge vore intellectuelle og physiske Kræfter, end netop denne Konst.