Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1846-02-11
Det i London udkommende "AthenæumsArtikkel om den danske Sprogstrid og Danmarks Forhold til Hertugdømmerne, sluttet, see sidste Torsdagssavis! "Paa Grund af Kongens Afgjørelse, der gjorde det til en Samvittighedssag, om de danskeslesvigske Deputerede skulde tale eller ikke (i den slesvigske Stænderforsamling), vægrede Lorenzen og hans Parti, der vare det tydske Sprog fuldkommen mægtige, sig ved at indtage deres Pladse i Forsamlingen 1844, og udtalte derved deres Protestation imod Krænkelsen af deres naturlige Rettigheder. Omendskjøndt Regjeringen nu saaledes tilsyneladende har ladet sin egen Sag i Stikken, er Kampen for den danske Nationalitet i Slesvig derfor Jntet mindre end opgivet. Umiddelbar efterat Lorenzen i Aaret 1842 havde gjort det afgjørende Skridt, med Hensyn til Sproget, henvendte han sig til de jydske Stænder som netop ogsaa paa den Tid vare forsamlede i Viborg, og anholdt om deres Bistand i en Sag, der maatte være enhver dansk Mands. Forsamlingen svarede paa denne hans Opfordring med en Petition til Kongen, til Fordeel for de danske Slesvigers Rettigheder, og det danske Folk i Almindelighed tog hele Landet over varm Andeel i Sagen. Det følte vel, at naar det lykkedes det slesvigske Aristokrati at fortrænge det danske Sprog fra Hertugdømmets Stænderforsamling, vilde ogsaa den danske Nationalitet sammesteds derved tillige snart forsvinde, det sidste Bindeled imellem Slesvig og Danmark saaledes blive brudt, og ethvert Haab om Muligheden af en Folkemodstand være tilintetgjort, naar det beleilige Øieblik kom for det tydsk slesvigske Parti til at forsøge en fuldstændig Sammensmeltning med Tydskland. Man indsaae, at National følelsen hos de danske Slesvigere var den eneste naturlige, sande og virksomme Modvægt imod Faren for en aldeles Opløsning, hvormed Staten truedes, og at der følgelig burde træffes Anstalter til at bestyrke og udbrede denne Følelse, saa at det kunde blive muligt for enhver Upartisk, selv at fælde en rigtig Dom i Sagen. Denne Overbeviisning gav Anledning til mangehaande Manifestationer af Nationalfølelsen. En Adresse blev indgivet til Kongen og en Erklæring rettet til Publikum; Lorenzen overøstes med Takadresser; Man aabnede en Subscription, for at give ham et Taknemmelighedsbeviis fra det danske Folk, Man stiftede Selskaber saavel i Slesvig som i det egentlige Danmark, for at understøtte den danske Nationalitet i Hertugdømmet, og Man samlede Penge til derfor at oprette en Bonde=Høiskole i denne Deel af Landet, og til Uddelelsen af danske Bøger blandt Landalmuen, saavelsom ogsaa til Oprettelse af en Lærestoel for den slesvigske Ret ved Universitetet i Kjøbenhavn. At disse Skridt ikke skeete i nogen ond Hensigt eller af snæverhjærtet Parti-Hensyn, derom vidner den Tale, hvormed Directeuren for den ny Høiskole i 1844 aabnede denne Anstalt. "Noget maa der gjøres," sagde han, med Hensyn til disse Anliggenders sørgelige Tilstand; men Hvad skal der gjøres, og hvorledes skal det gjøres, Erfaringen lærer os, at Landet stod æret og mægtigt, da den danske Bonde var moralsk og dannet, kraftfuld og agtet, og at Staten hver Gang steeg i indre Velstand og ydre Anseelse, naar Regjeringen gjorde et Forsøg paa at hæve Bonden, saaledes som f. Ex. Tilfældet var i Slutningen af forrige og i Begyndelsen af dette Aarhundrede. Men Bonden kan hverken være dygtig eller anseet, naar han ikke tillige besidder baade moralsk og intellectuel Dannelse. Det er umuligt at lede Andre, naar vi ikke kunne lede os selv; det er umuligt at raade Andre, naar vi selv ere nedsjunkne i Uvidenhed. En umiddelbar Andeel i Statens Styrelse kan og skal Folket ikke have, noget Andet, er det derimod, at det forbereder sig til at vorde gode og oplyste Borgere, for at det som saadanne kan være istand til at gjøre sig et ret anskueligt Begreb om Fædrelandets Tilstand, maaskee i beleiligt Øieblik tilbyde det sin Tjeneste, klart og med Sagkundskab udtale sin Mening og understøtte den ved lovlige og værdige Midler . . . . J denne Anstalt skal den unge Landmand blot lære at udtrykke sig, tænke og skrive forstaaeligt, klart og rigtigt; men denne Underviisning skal bibringes ham paa en national og populair Maade. Ungdommens Hjærte skal opfyldes med Kjærlighed til Fædrelandet, til dets Sprog og Historie, Folkeskikke og Jnstitutioner; men Eleverne skulle ogsaa gjøres bekjendte med dets Mangler, saavel som med dets Fuldkommenheder; thi uden dette vilde al Underviisning være unyttig." J denne Aand bliver hele Kampen ført fra dansk Side. De Danske forlange intet videre, end at danske Rettigheder og dansk Nationalitet ikke skal trædes under Fødder i Slesvig, men understøttes af Regjeringen med alle retfærdige og lovlige Midler; de respectere til samme Tid fuldkommen Danmarks tydske Undersaatters Ret til Bevaringen af deres egen Nationalitet, og forlange, at ogsaa den skal agtes af Regjeringen. Men det slesvig-holsteenske Parti vil ikke indrømme det Retfærdige i dets Modstanderes Fremgangsmaade, og ulykkeligviis har et Andragende, som blev gjort i de danske Østifters Provindsialforsamling i Roeskilde 1844 sat dem istand til at lade deres Raab imod dansk Anmasselse og dansk Propaganda gjenlyde over hele Tydskland, og vinde den hele tydske Dagspresse for en hæftig og uretfærdig Kamp imod de Danske. Med Hensyn til den ulyksalige Tilstand i den offentlige Mening, paa Grund af Kampen i Slesvig og Uvisheden af Danmarks Skjæbne. ved Oldenborgernes mandlige Linies Uddøen, gik ovennævnte Andragende ud paa en Opfordring til Kongen om: at han vilde gjøre en Ende paa den nærværende Uvished, ved af egen Magts Fuldkommenhed at erklære, at det danske Monark, d. c. det egentlige Danmark og Hertugdommerne Slesvig, Holsteen og Lauenborg, udgjør en uadskillelig Stat, der gaaer i Arv efter Kongeloven; samt derhos tage Forholdsregler til i Fremtiden, at forhindre alle separatistiske Bevægelser blandt danske Undersaatter. Jmod dette Andragende nedlagde de holsteenske Stænder, der til samme Tid vare samlede, Protest, og senere have ogsaa de badenske og flere andre tydske Stænderforsamlinger blandet sig i Sagen. Peter Hjort Lorenzen, den uforfærdede Forkæmper for dansk Nationalitet, er nu død; men hans Aand har udbredt sig blandt Folket, og Man tør haabe, at den gode Sag vil udgaae seierrig af Kampen!" - Saavidt det londonner Athenæum, hvorfra denne Artikel er gaaet over i det meget læste tydske Tidskrivt, Blatter aus der Gegenwart.