Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1777-10-03
Moralske Anmærkninger. Nogle Personer blive berømte ved deres Fortienester; andre ved deres Stand, thi en Person af anseelig Stand falder paa samme Maade i Øinene, som en Kæmpe, der haver en udtagende Legems Størrelse. - En Mand, der besidder sande Fortienester, sætter Priis paa den Høiagtelse, som andre have for ham; men Roes og Berømmelse giør ham skamrød. - Den sande Fortieneste er ligesaa blyefærdig, som Kydskhed. - Naar nogen erholder et Embede eller en Værdighed, saa ofter enhver ham Roes og Berømmelse, endskiønt en Myndtes inderlige Værdie ikke bliver bedre derved, at den bringes i Cours. - Fornemme Folks Børn blive vante til Høflighed. Man holder den for et Tegn paa, at de ere af Stand, og for et Mid deel til at forhindre Fortroelighed med ringere Personer. Men det slemmeste derved er, at de unge Gemytter lære i denne Skole udvortes at paatage sig og vise Dyder, uden dog at besidde og udøve en eneste deraf. - Vore Tiders Høflighed er intet andet, end en Konst at forstille sig. Der giøres Ord og bruges Tallemaader, hvormed hverken Begreb eller Fornemmelser ere forbundne - Naar Menneske Kierlighed, og en oprigtig Drift til at giøre Godt, blev fornemme Folks Børn indpræntet, kunde Høfligheds Regler gjerne blive borte. - Standspersoner, der afspise deres Elienter med Høflighed uden Velgierninger, blive af disse igien belønnede med dybe Legems Buk, uden Hiertets Hengivenhed. - Man siger: Talen er given Mennesket, paa det at det kunde aabenbare for andre sit Forlangende og sin Trang; men de, som kiende Verden, sige, at Mennesket bruger Talen, til at skiule for andre sin Nødtørft og sine egentlige Hensigter. - Jmellem Rigdom, og dens Anvendelse i Henseende til andre, befinder sig det samme Forhold, som man mærker i Naturen ved Legemernes tiltrækkende Kraft. Deres Virkning paa hinanden forholder sig paa modsat Viis, som deres Masse. En større Guldhob trækker den mindre til sig. Den Fattige maa forøge den Riges Formue. - Seneca siger: Skjænk og Gave maa indrettes efter den Persons Værdighed, hvilken man vil frembyde den til. Denn, der haver meget, skiænker man meget, og man betakker sig endda dertil, naar han vil værdiges at imodtage det. Hvo der haver mindre, faaer mindre, og den Fattige, der haver intet, maa agte det for en Lykke, naar der gives ham en halv Skilling. Den, der intet behøver, tilbyder enhver sin heele Formue; men saasnart nogen ikkun giver tilkiende, at han trænger kuns til en liden Capital, saa trækker enhver sig tilbage. Thi man troer, at hvo der ingen Penge haver, naar han laaner, kan vel heller ingen have, naar han skal betale igien. - Hvo der ei tilføier andre nogen Skade, staaer paa det nederste Trin til det Gode, endskiønt mange ikke engang komme saa vidt. Den sande Dyd viser sig da først i sin Glands, naar man beviser andre Godt, og giør Verden nyttig Tieneste. Men førend man kan blive nyttig i Verden, maa man lade af at være andre skadelig. - En Velgierning bliver aldrig ubelønnet; men hvo der giør, Godt, for at belønnes derfor, er ingen Giengieldelse værd. - Jblandt alt Utøi er Bagtaleren det giftigste, Smigreren det farligste, og Snylte=Giesten det meest uforskammede. - Den Eenfoldige siger alt, hvad han meener; den Falske taler aldrig, som han meener, en klog og retskaffen Mand taler aldrig anderledes, end han meener, men siger dog ikke alt hvad han mener.