Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-10-29
(Jndsendt.)¬ J Dagen No. 256 læses en indsendt Anmeldelse angaaende Hr. Jansens tredie Debut som Gartner Marcel i Syngespillet Fruentimmerhaderen, hvilken Anmeldelse endes med følgende Ord g er han da saaledes af Almeenheden hyldet og optaget i Skuespillersamfundet, hvortil man ønsker ham al Held og Lykke i Fremtiden." Da nu Hr. Jansen i flere Aar har været privat Skuespiller, saa kan ved Ordet: "Skuespillersamfundet, vel ikke forstaaes andet end den Kongelige Theater Etat; men hvorfra har da Anmelderen allerede saa tidlig den Vished, at Hr. Jansen er optaget i dette Samfund, Er Almeenhedens Hyldest ham da en saa ganske sikker Borgen herfor, Hvad om den Kongelige Theaterdirection nu calculerede saaledes: Dersom Hr. Jansen virkelig har fortjent det overordentlige og ualmindelige Bifald, som han ved de tre Prøver, han har aflagt paa sit Skuespillertalent, og især ved den sidste, da han tillige traadte frem som Sanger (?), har indhøstet, og som hidindtil ellers kun var Lønnen for den indsigtsfulde Konstner, naar han, begavet med et sieldent Talent, efter mange Aars utrættelige Arbeide lagde for Dagen, at han havde uddannet det til Fuldkommenhed, saa maae Hr. Jansen nødvendig overgaae enhver Debutant, der, i det mindste i de sidste 28 Aar er traadt fremt paa Skuepladsen; men saa er han, under nærværende Omstændigheder, ikke at betale, og hvad man ikke kan betale, det bør man heller ikke kjøbe. Har Hr. Jansen derimod ikke fortjent dette bifald, saa vilde det være baade farligt og uretfærdigt, at engagere et Menneske, der uden som Konstner at fortjene det, allerede er i Besiddelse af et Klenodie, som kun bør være et fjernt Maal og den endelige Løn for den flittige og talentfulde Konstners Bestræbelser, og dette Klenodie er: Almeenhedens Yndest. Saaledes vilde i det mindste en privat Directeur calculere, og dersom nu den Kongelige Theaterdirection vilde dømme lige saa strengt, saa blev for Hr. Jansen ikke antaget. Og hvad var da Aarsagen, Ene og allene det overordentlige og for Enhver, der ikke var belavet derpaa i Forveien, i høieste Grad overraskende Bifald, man skienkede ham, og som, det være nu fortjent eller ufortjent, nimodstridelig var et Foster af den herskende Protectionsaand, der, opklækket i Hovedstadens hyppige dramatiske Selskaber, altid vil tilfredsstilles, og derfor ikke sielden forkjeler og fordærver det bedste Anlæg, ligesom den ogsaa ofte maae lade sig nøie med at hæve, bære og fremskyde, hvad der ikke kan staae og gaae paa egne Been. Men den sande Konst behøver i Sandhed ikke saaledes at protegeres, da protegerer den sig bedre selv; og Held derfor den Konstner, der, naar han engang har gjort sig værdig til det hædrende Navn af Skuespiller, kan sige med en rolig Samvittighed: Jeg har ingen Venner og ingen Beskyttere, men kun min uovervindelige Lyst til Konsten, min utrættelige Flid og mine egne Jndsigter og Fortjenester at tykke, at jeg nu staaer paaen Punct, som ingen af de selvgjorte Konstdommeres Kieledægger har naaet, eller nogensinde vil komme til at naae, og hvorfra jeg daglig kan overbevise mig om, at jeg ikke har tilsneget, men tilkæmpet og tilvundet mig min Løn i mine Medborgeres eenstemmige Bifald.