Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-10-14
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. do do. Fjortende Aargang. No. 82. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Tirsdagen den 14 October 1817. Om Reformationen og Reformationsfesten *). Uagtet Geistligheden saaledes havde bundet Hænderne paa Christian d. 2den, saa kunde dette dog ikke hindre ham fra at give Catholicismen i sine Stater det første Stød. Sørgede Faderen, Kong Hans, kun saare lidet for Skolevæsenets Tarv, saa bar Sønnen derimod saa meget større Omsorg derfor. Meget bidrog dertil adskillige oplyste Mænd, der gik ham til Haande med Raad og Daad. Christian havde neppe siddet tre Aar paa den danske Trone, førend der indtraf en Begivenhed, der ikke kunde andet end indgyde en Monark af hans Tænkemaade største Afsky for Pavedommets Uvæsen. J Begyndelsen af Aaret 1517 kom den berygtede pavelige Legat Johan Angelus Arcemboldus til Danmark, for at forkynde Jubelaar og sælge Aflad. Han kom ikke ene herind, men havde tillige sin Broder Antonellus og mange andre Hielpere med sig. Han *) Fortsættelse af de i No. 89, forrige Aargang, afbrudte Betragtninger, som adskillige mellem komne Omstændigheder den Gang hindrede Forfatteren fra at fortsætte. Nu, da den store Fest nærmer sig med stærke Skridt, vil et Æmne af den Natur kunne læses med dobbelt Deeltagelse. søgte Tilladelse til at drive Afladshandel hos Kongen, der dog først havde anholdt om Ærkebispens og Biskoppernes Samtykke. Den 16aarige Dronning Elisabeth modtog strax efter hans Ankomst Aflad af ham, og derpaa etablerede han en ordentlig Afladshandel i Kongestaden, men han fik dog ikke Tilladelse til at drive den ubehindret, med mindre han vilde svare Kongen en vis Andeel deraf, og han beqvende sig til at betale 1120 rhinske Guldgylden *). Disse udredte han imidlertid ikke før han havde været næsten et heelt Aar i Kjøbenhavn, og efterat Kjøbenhavns Borgermester, Capellauerne o. s. v., havde faaet den befaling, at levere ham Nøglen til Casserne, ikke lægge ham hindringer i Veien o. s. v. At han ikke manglede Hoved, det seer man deraf, at Paven udnævnte ham, som Legatus a latere og Commissair, til at mægle Fred imellem Christian og hans oprørske svenske Undersaatter, da Kongen forhen havde fremført Klage i denne Anledning i Rom. Christian betroede sig ganske til Arcemboldus, og, saaledes indviet i alle Hemmelighederne, og forsynet med Fuldmagt, reiste han i Begyndelsen af Aaret 1518 til Sverrig. Men her spillede han en meget ufordeelagtig Rolle. Ved store Løvter og Gaver lod han sig vinde af Kongens Fiende, Steen Sture, og dennes Tilhængere; det var saa meget lettere at bestikke ham, *) Efter hans eget Brev til Kongen Golt Gylden. som man kun behøvede at betale ham Afladet godt, og Skure skal, endog efter svenske Historieskriveres Vidnesbyrd, have skjænket ham et Bord af Sølv. Ogsaa havde han kort førend han kom til Danmark ladet sig forfærdige i Lübeck et heelt Sølv Thee-Service, for, som Krøniken beretter, at gjøre Figurer dermed. Snart viste det sig ogsaa, at han var en Forræder, og Kongen befalede nu, at arrestere hans Folk, og lægge Beslag paa deres Gods. Legaten, som ikke abnede dette, havde ei allene sendt sin for Syndsforladelse erholdte Valuta, bestaaende af Smør, Jern, Kobber &c., til Danmark, men kom ogsaa selv til Lund. Her blev det ham ved en befaling fra Kongen paalagt, at forblive der indtil videre, uden at man dog tilkjendegav ham den sande Grund dertil. Kort derpaa blev en Deel Gods, han havde sendt til Helsingøer, taget under Beslag, efterat man i Forveien allerede havde gjort det samme i Fyen. Men Arcembold, der ikke kunde overtale sig til at give Slip paa noget af det Gods, han, efter hans Skrivelse til Kongen, havde med saa stor Umage, under saa store Farer og Besværligheder, samlet til St. Peterskirken i Rom, sendte nu sin Broder Antonellus til Biskop Lage Urne i Roeskilde med et Brev, hvori han bønfaldt denne, at bede Kongen, om at ophæve Beslaget i Helsingøer. Men endnu samme Dag hans Broder afleverede Brevet, blev denne arresteret. Lage Urne ilede med at berette Kongen dette, og bad ham være forsigtig, og betænke hvad Ypperlighed Legatus de latere er udi. Men Christian, som deels i sin Vrede ikke kjendte nogen Frygt, deels upaatvivleligen havde erfaret, hvorledes det gik Legatens Medcollega, Tetzel, i Tydskland, gav Sigbrit Befaling at lade Arcembold selv arrestere. Men denne, som havde faaet at vide sin Broders Skjebne, drog nu bort fra Lund og dybere ind i Sverrig. Hvor, stor hans Omgivelse var, kan man slutte deraf, at han havde atten Heste med sig. Han efterlod et Brev, hvori han blandt andet bad Kongen om at sætte hans Broder paa fri Fod, og ophæve det paa hans Gods lagde Beslag J. Ef 1) Brevet findes udførligen hos Hvidtfeld og er af temmelig moersomt Jndhold. Han terat have opholdt sig Sommeren over i Sverrig, reiste han om Efteraaret til Lybek. Kongen lod ham vel forfølge, men forgjeves. Fuglen var fløien, og de Fugle, han tyede til, sang med eet Neb som han. Vel lod man ogsaa i Lybek sætte efter ham, men formodentligen paa Skrømt, og det synes overalt at fremlyse af Lage Urnes egne Ord, at han i Hjertet holdt med Legaten. Kongen, urokkelig, i alle sine Foretagender, holdt imidlertid ikke op, at forfølge Arcembold, og lod ham anklage for den geistlige Ret i Rom, ved hiins egen Tjener, Didrik Slaghek. Paven lod ham vel indstevne, for at svare paa Beskyldningerne, og Legaten mødte. Men uagtet der først gjordes saare megen Ophævelse over denne Sag, saa blev den dog tilsidst til Jngenting.