Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-03-15
Udtog af en Skrivelse fra det Holsteenske, af 8de Marti 1823. Endnu svæve vi bestandigt i Uvished, angaaende det vigtige Spørgsmaal, om Krig eller Fred i Europa. Snart smigrer man sig med, at Freden vil blive vedligeholdt, snart forsvinder igjen dette Haab. Kjøbmandespeculerer imidlertid især med Hensyn til Krigens Udbrud. Colonialvarerne ere i den sidste Tid stegne betydeligen i Prisen. Der er indløbet Efterretning om, at danske, svenske og norske Skibe i de franske Havne, samt i Middelhavet, meget søges til Fragtfart, og kunde den nordiske Handel maaskee paa den Maade igjen erholde lidt Liv. - Den 4de d. M. rasede her en stærk Orcan, der foraarsagede saa høit Vande, at man hvert Øieblik maatte befrygte, at mange Egne, især i Marsken, vilde blive oversvømmede. Man troer, at i fjernere Egne een eller anden rædsom Naturbegivenhed, som f. Ex. et Jordskjælv, maa have fundet Sted. - Hs. Majestæt Kongen har tilstaaet Bogtrykkersvend Heussner i Pløen Privilegium til der at anlægge et Bogtrykkerie og at udgive et Ugeblad. Ligeledes har Borger og Kjøbmand Paap i Rendsborg erholdt et Privilegium paa 10 Aar derhen, at alle offentlige theatralske Forlystelser der udelukkende ikkun maa gives i det af ham indrettede Skuespilhuus, imod at han for sammes Brug ikkun er berettiget at fordre en Godtgjørelse af 8 Rbdlr. Historisk Efterretning om den frie adelige Skole Herlufsholm, af H. B. Melchior, Professor, Dr. Philos., Overlærer ved Skolen. (Fortsættelse: see forr. No.) Anden Afdeling. Skovklosters Overdragelse til Herloff Trolle. Skolens Stiftelse og første Indretning. Stifterens Characteristik. 1660 1697. Forfatteren viser os her med levende Farver Skovklosters heldige Skjebne, at komme i en Trolles Haand, fremfor den store Mængde andre Klostere, der faldt i private Mænds Eie. H. Trolle og hans Hustrue Birgitte Gøye ere to af de sjeldneste og ædleste Characterer i den danske Historie; han, Ridder, Rigensraad, første Admiral, lod sig ikke nøie med, at staae som udmærket Fædrelandsven saa høit blandt sine Samtidige, ogsaa paa de tilkommende Slægter vilde han virke til Oplysningens Fremme; hun, den herlige Danneqvinde, vilde ikke indskrænke sig til at være een af de første adelige Fruer blandt sine Medlevende, men ogsaa troligen, efter sin Ægtemands Død, stræbe at fuldføre den stolte Bygning, han med saa megen Anstrængelse havde sammenbragt Materialierne til. – Blandt de mærkelige Ting, som under denne Afdeling forekomme, er Skolens første Ordinants, der saa ganske bærer Præg af det sextende Aarhundrede, men som i det Hele dog viser, hvormeget det var Stifteten magt paaliggende, at give Ungdommen al den Dannelse, som hans Tidsalder tillod. Disciplene stode op Kl. 5, holdt Chorsang i Kirken fra 56; Undervisningen begyndte 6-7, Daure holdtes 7–8, medens de indbyrdes skulde conferere og disputere, og i det sidste Qvarteer læse over; Middagsmaaltidet fra 10-11, Kl. 11-12: lege Bold, slaae Top og anden Børneleg. 12-1 Musik, Sang og Skrivning, 23 Arbeide paa egen Haand, 34 Chorsang i Kirken, 45 Undervisning, og henimod 5 skulde Notarii fremkaldes af hver Lectie, som skulde opgive alle dem, der havde talet dansk (fordi de blot skulde tale Latin), stimet eller slagets, og de derfor straffes med Riis; 5-7 Nadvere &c. Egentlige Examina i Ordets nu brugelige Forstand kjendte man i Begyndelsen intet til; men vel aarlige Prøver, for at erfare Disciplenes Fremgang og anspore til indbyrdes Kappelyst. Skoledisciplinen var meget stræng, uden Rectors Tilladelse turde Disciplene aldrig gaae uden for Skolegaarden, og fik de Lov til at gaae nogensteds hen, maatte det ikke skee uden Ledsagelse; men til Nestved maatte de aldeles ikke komme. Det almindelige Straffemiddel var Riset, og ikke færre end fire Koste vare ugentligen bestemte til at reengjøre Skolen og til at gjøres Riis af. At der, som Forf. (S. 81) anfører i Skolens ældste Love ikke skulde være taget synderligt Hensyn til den legemlige Opdragelse, kunne vi saa meget mindre antage, som efter Ordinantsen (S. 76) hver Dag en Time, fra 11-12, skulde anvendes til lege Bold, slaae Top og anden Børneleg, der jo ogsaa kunne betragtes som Øvelser til at befordre Styrke, Smidighed &c. thi Langbolt f. Ex.,er sikkerligen en meget god Legemsøvelse. - Tredie Afdeling. Stiftelsens Historie fra dens første Jndretning, indtil Skolens Nedlæggelse 1657-1729. At det er umueligt at gjøre, endog med den uegennyttigste og bedste Villie, alle tilpas, det saae man ogsaa her et Exempel paa. Adskillige af Stifterens Familie yttrede Misfornøielse over, at maatte opgive Haabet om en saa betydelig Arvepart, og at man, som de sagde, "havde faaet Peblinge saadant Gods at løbe med." Endnu i Fru B. Trolles levende Liv gik to af disse Misfornøjede, Christopher Gøye til Gundersløvholm, og Jørgen Marsviin, gift med hendes Søsterdatter, saavidt, at gjøre Forsøg paa at faae Fundatsen, saavidt den vedkom hendes Andeel, omstyrtet, men hvilket, som bekjendt, ikke lykkedes. Anecdoten om B. Trolles Aand, som havde viist sig for Mag. H. Michelsen, til hvem Stiftelsens Forsvar var overdraget, Aftenen førend den endelige Dom skulde afsiges, erklærer Forf., skjøndt den har et noget fabelagtigt Udseende, i Hovedsagen i ganske blottet for Sandsynlighed. Han mener, at Rectoren allerede i Forveien havde en dunkel Forestilling om, at det Bord, paa hvis Fod Frue Trolles Aand skal have givet nogle Slag, indeholdt et hemmeligt Gjemme, og at denne Forestilling, ved Sielens Virksomhed under Legemets Slummer, er blevet bragt til Klarhed. Vel findes ikke i Domsslutningen omtalt, at noget Document har manglet til Sagens Oplysning, men da vi see Rigens Raad den ene Dag tilstaae, den Confirmation, det Dagen tilforn har nægtet, saa er det ikke usandsynligt, at et nyt Document kan være tilveiebragt, som, ved at fremlægges, kan have givet Sagen en anden Vending. Med levende Jnteresse læser man her Efterretningerne om den af Fædrelandets Historie saa høit fortjente Arild Hvidtfeld, Stifterens Søstersøn, der i 25 Aar havde været Stiftelsens Forstander. Han flyttede til Herlufsholm 1608, for der at henleve sin Alderdom, og døde der 1609, i en Alder af 60 Aar. Hans Liig blev halsammeret og hensat i Herlufsholms Kirke, hvor det endnu ligger ganske heelt, dog ikke med Skjæg. Han blev nedsat i aaben Begravelse, hvor hans Ligsteen endnu findes, strax ved Herluf Trolles Gravminde. For omtrent 40 Aar siden, da hans første Kiste af Ælde var opraadnet, laae Liget nogle Aar udsat for enhver Behandling, som man kunde vente af Ungdommens Ubesindighed. Det fik da en ny simpel Kiste, som dog siden ei sjeldent af Nysgjerrighed blev aabnet, men uden at der efter den Tid blev udøvet nogen Kaadhed imod det. Ved Hovedforandringen, som blev foretagen med Kirkens Jndvortes i Aaret 1812, erholdt han en ny meget zirlig Egekiste, hvori han blev hensat inderst i Choret, og nyder nu fuldkommen Fred. Hvidtfeldt, som, nøisom af Natur, og levende i ugivt Stand, kun behøvede lidet, beboede, saa længe han var paa Herlufsholm, kun to Værelser, der lige indtil 1785 vedbleve at være Skoleherrens Værelser, og indtil Midten af det forrige Aarhundrede kaldtes med Hvidtfeldts Navn. Gulvene vare, ligesom Disciplenes i de Tider, belagte med røde Teglstene. Endnu for 70 Aar siden fandtes der hans simple Sengested tilligemed et lige saa simpelt ottekantet Bord opbevarede som hans Reliquier. Desuden havde han endnu et Qvistkammer oven over Hjørnesalen til sit Bibliothek. Forf. forfølger Stiftelsens Historie lige indtil 1729, da den var i saa slet en Forfatning, at General-Major (siden General-Lieutenant) Gregers Juel, frabad sig det ham tilbudne Patronat, hvorpaa Regjeringen besluttede, at Skolen i nogle Aar skulde nedlægges, Disciplene, nogle og tyve i Tallet, hensættes i andre Skoler, og Lærerne befordres til andre Embeder. Det var især under Jørgen Brahe, der blev Skoleherre 1701, at Stiftelsens Ødelæggelse begyndte, og under og af hans Eftermand Børge Trolle, at den blev fuldført. (Fortsættes.)