Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1806-07-15
Man modtager her trængende Frugtsommelige paa enhver Tid, uden Forskjel; man spørger dem ikke, hvor de komme fra; man iagttager den ubrødeligste Taushed i Henseende til deres Frugtsommelighed; men paa Mangel af Plads modtages de sædvanlig ikke førend kort for deres Nedkomst. De forlade Stiftelsen, uden at man spørger dem, hvor de tage hen, nogle Dage derefter indfinde Bønderkoner og og andre leiede Folk sig, og medtage de Børn, der efterlades her. Kun saare sjelden see deres Mødre dem nogensinde igjen. Hvilket Menneske med mindste Følelse kan vandre med Ligegyldighed igjennem disse Rækker, af Vugger, hvori Børn, der engang forbansede ville spørge, hvor ere de Grumme, der skjenkede os Livet, for at bedrøve os de grusomme Mødre, der bare os under deres Hjerte og stødte os fra sig, førend vi kunne lalle - sove saa sødt, uden at ane hvad der forestaaer dem, Her ligger den frække Rigmands Barn ved Siden af Stodderens; Adelsmanden og Borgeren, den Lærde og Ulærde have lige Deel i alle disse Forladtes Skjebne. For evig skilt fra deres Mødre klynge disse uskyldige Væsener sig fast til leiede Ammers Bryst, og smille saa kierlig til en Qvinde, der blev Moder af Trang, ikke af Pligt. Intet Moderhjerte lønner deres Smiil med øm ne Kys, ingen Fader trykker dem i sin Arm. Naturen behandler dem, som fordum Spartanerne deres Børn; dem, som have Kræfter, lader den leve; dem, som ere svage, lader den omkomme. En lykkelig Uvidenhed om deres Fødsel formilder det Kummerfulde i deres Skjebne. Medens mangen en Lykkelig svømmer i Vellyst, slædes her det ulykkelige Væsen, han gav Livet, ud paa Landet, og opfødes og døer i Elendighed. Hvor ydmygende for Menneskeheden Og dog besøges denne Stiftelse dagligen mere og mere, ikke allene af forførte og ulykkelige, men ogsaa af ryggesløse Qvinder. Ligesom Sædeligheden taber sine Rettigheder, saaledes forsvinder den Undseelse, som Fruentimmere i sædeligere Tider følte ved at efterlade deres Børn paa saadant et Sted. Mange ere saa menneskelige, at vedkjende sig deres Børn, og enten strax eller efter adskillige Aars Forløb at tage dem til sig igjen, men de fleste af dem ere følesløsere end det ufornuftigste Dyr. De forlade Fødselstiftelsen, uden nogensinde at tænke paa deres Børn. Ryggesløsheden gaaer saavidt, at der endog drives Spot med Naturens helligste Rettigheder. Hvor meget uægte Børns Antal dagligen tiltager sees deraf, at Fødselstiftelsen endog har Ondt ved at faae dem alle udsatte hos Pleie mødre. Det er sædvanlig kun de allerfattigste Bønderfolk, som neppe kunne føde sig selv, der paatage sig saadanne Børns Pleie mod Betaling; de overlade dem til deres egen Skjebne, og lade dem dele deres kummerlige Omstændigheder. Som oftest døe de førend de have naaet deres Skjelsaar, og om end deres stær ske Natur kan modstaae deres haarde Skjebne, streife de dog ikke sjelden omkring paa Landet som lasede Tiggerbørn. Det er neppe nogen Overdrivelse, naar man paastaaer, at mangen en formuende og fornem Mand, paa sine Lystreiser, i Sielland har ladet sig oplukke Ledet ved en nøgen og barfodet Tiggerdreng, der ene maa takke ham for sin ulykkelige Tilværelse. Dog, - et Slør over dette skrækkelige Malerie. – et Slør, over den Skjændsel, der saa høiligen vanærer vor Slægt og vort Aarhundrede, Vor Regjerings utrættelige Bestræbelser for at gjøre Veien, til Ægteskaberne saa let som mueligt, og ved en forbedret Opdragelse, ved Oplysningens Udbredelse, at forædle de offentlige Sæder, aabne trøstende Udsigter for Menneskevennen. Der vil komme Tider, hvor den offentlige Skjændsel vil brændemærke den Nidding, der saaledes bebyrder Staten med hielpeløse og ulykkelige Skabninger - den frække Qvinde, der, for at tilfredsstille lastværdige Lidenskaber, træder alle Moderpligter under Fødderne, og misbruger Regjeringens Medlidenhed. Men nu da Tingene ere saaledes og ikke kunne være anderledes, maa man undres over, at endnu ingen rig Mand er kommet paa det Jndfald, at tage fem eller sex saadanne ulykkelige Børn til sig, opdrage dem paa sin Bekostning og danne dem til nyttige Medlemmer, af Staten. Hvilken trøstende og opløftende Tanke, i Livets sidste Stund, saaledes at have frelst, var det end kun to Ulykkelige, fra Elendighedens Afgrund? Hvilken Følelse, at være en anden Fader til disse Forladte, En saadan Handling maatte kunne bære tusindfold Renter. For den, som kun troer paa et Forsyn og har Følelse for Menneskeværd, behøves der maaskee neppe mere end dette Vink. O. J, som Forsynet har betroet den herligste af sine Gaver, den: at aftørre Ulykkeliges Taarer og skabe Held i Kummerens Bolig J som en lykkelig Skjebne har skienket Børn, J kunne trykke til eders Bryst, og Forældre, der glæde sig ved at kunne kalde eder Børn, Ædle Qvinder, som bidrage saa meget til Mandens Lykke og stemme hans Siel til blidere og ømmere Følelser, Tænker paa de Ulykkelige, som Navnet Moder er fremmed for, som aldrig kunne favne en Faders Knæer, aldrig udøse deres Sorg i hans Barm, aldrig dele deres Glæde med ham - tænker paa dem, søger at opmuntre eders rige, lykkelige Ægtefæller til at opfylde Menneskelighedens milde Bud mod disse Fader= og Moderløse, som slæbes bort for vore Øine og skjules som ulykkelige Offere! Hvor mange gives der ikke iblandt eder, som Naturen har negtet den Lykke, at vorde Moder. Lader Ædelmodigheden erstatte eder hvad Naturen har negtet eder. Tager saadanne ulykkelige, forladte Væsener til eder i Born Sted, opdrager og danner dem som deres anden Moder, J eders eget Hjertes bifald, Himmelens Velsignelse, i eders Fosterbørns Taknemmelighed ville J finde tusindfold Løn, Og J, som Omstændighederne eller skuffet Kjerlighed, i eders Manddoms kraftfulde Dage, har afskrækket fra at opfylde Mandens første Kald, J, som henleve eders Dage, ubekjendte med den Lykke, en Fader nyder i sine Børns og sin Families hulde Kreds, J, som ofte anvende saa meget paa Malerier, Medailler, Blomster og Fugle - tænker paa de mange hundrede elskværdige Glutter, der aarligen overlades til leiede Qvinder, Tager en eller to af disse Ulykkelige til eder i Barns Sted, Naar J da engang forlade Verden, har J dog paa denne Maade afbetalt noget paa den Gield, J skylde Staten og Menneskeheden. Ved at gjøre nægte Børns Rettigheder, mere gjeldende, kunde ogsaa Lovene bidrage meget til at formilde deres Skjebne. Jeg kan ikke indsee, hvorfor uægte Børn ganske skulle udelukkes fra alle de Rettigheder, som Naturen ikke negter dem. Hvad har den Ulykkelige syndet, der er bleven født udenfor et lovligt Ægteskab? Hvorfor skal Forældrenes Brøde hvile paa de uskyldige Børn, Kan ikke ethvert uægte Barn udraabe med Emund hos Shakespeare: Why bastard, herefore base? When my dimensions are at mellecompact, My mind at generous, and my have at true, As honest madam sissue, Why brand they ud With base, Whith basenes, bastard, Med Menneskehedens stadige Fremskridt, til Fuldkommenhed maa og vil der komme en Tid, hvor Lovene vil tvinge den Barbar, der støder sine naturlige Børn fra sig, medens han overser den, han vedkjender sig, *) med Velgjerninger, til at gjøre af Tvang, hvad han burde gjøre af Pligt.