Den Vest-Sjællandske Avis, 1831-05-28
J Aaret 1791 tildrog en anden saadan Ulykke paa en Biergreise, med en Person af et lignende Navn, nemlig med en ung Hr. Escher fra Bu rich, som tilligemed en Hr. von Dahlberg vilde bestige Bierget Col de Balme. Han gleed, da han vilde stige op af Klippen og i hvormeget han end kæmpede derimod med Hænder og Fødder, saa styrtede han dog ned i en rædsom Dybde. Han blev jammerlig forknust og døde paa Stedet; med Møie fik man hans Liig bragt frem af Afgrunden. Den 2den September 1805 Kl. 5 om Aftenen styrtede endeel af Ruffbierget ned i Schreitz, og anrettede skrækkelige Ødelæggelser; en uhyre Steenmasse væltede sig ned over store Skove og og sønderknuste dem. Bierghøie bleve nedkastede og andre dannede; Klippestykker saa store som Huse fløi igiennem Luften som det var Flintesteen; Luften blev opfyldt af Støv og Damp under en skrækkelig Bragen. Loverzersøen blev dreven ud af sine Bredder, en Øe midt i Søen forsvandt reent. J Landsbyen Seven paa den anden Side af Søen bleve to Huse skyllede bort med deres Beboere. J Landsbyen Steine fandt man Fiske, som vare kastede ud af Søen; en herlig og fortræffelig dyrket Dal blev reent ødelagt. Staden Goldau tilligemed to Landsbyer, og en stor Deel af Landsbyen Lowerz bleve afdeles begravede af Steenmasserne, og 457 Mennesker omkom ved denne Ulykke. Den samme Aften havde et Reiseselskab fra Bern og Argau, begivet sig hen i denne Egn; det bestod af en Oberst ved Navn Steger; en Hr. v. Diesback med hans unge Kone fød Vattenvyll; to Frøkener von Diesbach og Susette Frand hausen, en Hr. Rudolff Jenner og to Drenge, alle af fornemme Sveitzerfamilier. Da de naaede til Capellet i Goldau, saa styrtede Klippemassen over dem, og uhyre Klippestykker ligge endnu, mange hundrede Fod høit, optaarnede over deres Liig; saa at det var umueligt at faae dem udgravede. (Man maae slutte sig dertil af, at de legemlige Ting som forekomme os saa tætte, faste og upasserlige, maae have en anden Beskaffenhed end de vise sig for vore Sandser; thi ellers maatte det som bliver tilbage af Menneskets Væsen efter Døden og som maae udvikle sig efter denne, blive bestandig indsluttet under saadanne paaliggende Steenmasser. Jeg har gjort opmærksom paa denne Gienstand, Side 146 og 147 i det første Bind af Sophrosyne, hvor nogle vigtige Natur observationer henhørende dertil ere anførte). Den 16de Juni 1818, brød en Søe, med Føie kaldet Mauvoisin, som var indspærret imellem Biergklipper ud over Dalen Bagnes. Vandmassen har man beregnet efter den Plads, som Søen før indtog til 300 Fod i Bredden og 80 i Høiden. Den væltede med sig Skove, Byer, Huse og bedækkede alt med en tyk Dynd. J en Tid af 6 Timer tilbagelagde Vandet en Vei af 9 geographiske Miil over 40 Personer mistede Livet derved Hele Livonnaier Skoven, 164 Sem hytter, 100 Lader, 41 Møller og andre Værker, som drives af Vandet bleve bortrevne og knuste og i faa Timer blev hele Dalen ruineret Det møder meget hyppigt i Alveegnene, at store Steenstykker falde ned af Klipperne og det er et rædsomt Syn naar man passerer igiennem Biergene, at see saadanne uhyre Steenblokke, som ved Klippemassens Forvittring ere halvt adskilte fra Bierget, at hænge ud over Hovedet, hvor man vandrer. Saaledes er der en sit ri Landsbye i Canton Vallis ved Navn St. Branchier, som ligger lige under et forvittret Bierg, der hvert Øieblik truer at styte ned paa den. De Reisende gyse ved at betragte dinse rædsomme Klippemasser som hænge over Hovedet paa dem; men Jndvaanerne, som er vante til at have dem for Øinene, sove gandske roeligt under dem og skiælve ikke for en Fare som de have arvet fra deres Forfædre. Saaledes ere vi Mennesker bestøfne; Tankeløshed hører til vor Natur og vor aandelige Kraft kan kun først opvaagne ved at prøve megn Modgang og ved at have giennemgaaet haarde Lidelser; det Onde er til i denne Verden har at vække Aanden, og naar Aanden er bleven opvakt under Jordlivets Trængsler, saa er Himmelbarnet blevet født for hiin usynlige Verden hvortil vi, og den Tænkende og Jndsigtsfulde med Glæde, hver Dag nærme os.