Adresseavis for Børn, 1780-03-22
Bekjendtgjørelse. Den artige Fritzemand, som indtog alle med sin Milhed, der ikke daglig omgikkes ham, havde den slemme Feyl ved sig, naar han legede med sine Sydskende, at han ved den mindste Leylighed blev meget tilsindet og opbragt imod dem, saa der gik næsten ingen Dag forbi, at Faderen jo maatte stifte Fred imellem dem. Ofte havde Fritzemand faaet Formaninger til at være føyelig og taalig og han sagde, det var ham selv meget imod, at han blev saa hidsig over Smaatting. Jeg vilde gjerne overvinde mig selv, sagde han til sin Fader; men jeg kan ikke. Jeg bliver ligesom sat uden for mig selv, og er ikke i Stand til at kunne tvinge mig." Faderen. Jo, min Søn, visselig er det muligt, at du kan, dersom du ikkun selv vil. Du skal ikke lade Modet falde i den Henseende. Bie kun lidt, saa skal du faae at see, hvilke store Ting, en fast Beslutning kan udrette. Seer du ikke, hvilket deyligt Veyr det er i Dag. Denne Foraarsdag er saa varm og behagelig som en Mandag. Der har du Nøgelen til Haven; gaae nu derud i Forveyen, saa skal jeg strax komme til dig, og lade dig see det Syn, som jeg nu lovede dig. Fritzemand gik, men Faderen lod ham vente saa længe efter sig, at han blev gandske utaalmodig og branten ved sig selv. Det smertede ham, at han skulde gaae der allene; han pustede, han sukkede, han var færdig at græde. Endelig kom Faderen med alle de øvrige Børn, og Fritzemand viisde sig nu strax glad og venlig som en lydig Søn bor. Faderen. (i det han oplukte Skabet, hvorudi Keglespillet laae forvaret) See her har J Keglerne, Børn, Fornøyer eder nu lidet, ved at spille med dem. for Børn. Denne Leeg stod Fritzemand slet ikke an; thi han var i Keglespillet altid saa uhældig at slaae Bummerter, og saa loe de andre ham ud, hvorover han stedse blev vred og hidsig. Men han lod sig dennegang dog ikke merke. Spillet begyndte. Fritzemand slog Bummer ter som sædvanligt, og han blev nu retskaffen udleet af de andre. Men i Stedet for han ellers pleyede at give sig i Klammerie med dem, saa tvang han sig nu, af Respekt for sin Fader, til at le derad selv, og til at skjemte derover med de andre. Under denne Skjemt blev hans Hidsighed kølet, og hans Egensindighed forsvandt saaledes, at han tilsidst skjemtede med af et gladt og fornøyet Hjerte. Da Spillet efter Faderens Befaling nu hørde op, og Fritzemands Sydskende vare gaaete ud af Haven igjen, saa spurgde Faderen ham: Hvor kom det sig, min Søn, at du denne gang holdt dig saa kjet, og ikke en eneste gang blev vred og opbragt imod dine Sydskende, i hvor meget de end loe af dig, for du slog saa mange Bummerter 2. Fritzemand. Jeg undsaae mig for min Fader, som var hos os, og da jeg elsker ham, saa var jeg bange for, at jeg skulde have bedrøvet ham, om jeg havde yttret nogen Vrede imod mine Sydskende. Faderen. Det var velgjort, min Søn, og det er smukt tænkt af dig. Men kan du nu see, at det er muligt, du kan tvinge dig og dæmpe din Vrede, som du altid har sagt, at du ikke kunde, naar du blev ligesom sat uden for dig selv. Du har det nu af Erfarenhed, at du kan. Det har vist nok hidtil aldrig været dig alvorlig derom at gjøre, at kunne overvinde dig selv. Betænk engang, Hvad kunde vel det bidrage dertil, at din Fader var hos dig og saae paa dit Foretagende? Saasnart det er dit alvorlige Forsæt, herefter ved alle saadanne Leyligheder at overvinde din Hidsighed, og du oprigtig stræber efter at kunne det, saa vil jeg forsikkre dig om, at det skeer, og at du kan Dette, som jeg nu vil sige dig, maae du aldrig glemme: "Kan du formaae at afholde dig fra det Onde, naar jeg seer derpaa; hvorfor skulde du da ikke kunne formaae det samme, naar du betænker, at Gud seer derpaa."