Den Vest-Sjællandske Avis, 1835-02-10
21de Aarg. LLI No. 12. eller: Flagelse Ageblad. lagt af Peter Magnus. Redigeret af Pastor, Ridder Bastholm. Trykt og forlagt af Peter Magnus. Tirsdagen den 10. Februar 1835. Med Kongelig allernaadigst Tilladelse, at forsendes med Brevposten i Danmark og Hertugdømmene. Bokhara. (Sluttet.) Jeg forsømte ikke af og til at giøre Ministeren, min Opvartning, og min Ledsager, Doctor Gerard, som nu var kommet sig, ledsagede mig. Ministeren var meget begiærlig efter at erfare af ham hvorledes Lægemidler og Plastere blive tilberedede. Jmedens vi vare hos ham vedblev han at besørge sin Forretninger; saaledes maatte Kiøbmænd forevise ham flere Stykker Klæde, hvoraf hvert 40de blev erlagt i Skat, en Udgift som Kiøbmanden kan taale. En Mand behøver kun, i dette Troens Land, af nævne Prophetens Navn, og stryge sit Skiæg nedad. for at blive befriet for alle Afgifter. Saaledes sagde en Mand til Veziren, at han var forgieldet, hvorfor han vilde fremstille Vidner. Ministeren svarede: Aflæg Eed derpaa, saa behøves ingen Vidner. Eden blev aflagt; og alle de Tilstædeværende udraabte Gud er stor, og oplæste Fatha (Bønnen), og Varene bleve givne tilbage uden den mindste Afgift Med al min Villighed til at betragte Asiaterne fra en gunstig Side, hvorved ogsaa mine Meninger om dem bleve berigtigede, ligesom jeg lærte dem nøiere at kiende, saa har jeg dog ikke fundet dem frie for Falskhed; jeg frygter for at mangen falsk Eed er bleven aflagt. Ak kunde man kun give de Kristne et bedre Vidnesbyrd, vare kun deres Hierter bedre giennemtrængte af deres Religionsstifters høie Lærdomme, paa hvilket høit Trin stode da ikke de Kristne i Menneskelivet!) Handelsvæsnet bliver bestyret paa en meget liberal Maade i Bokhara, under den sidste Monarks Regiering bleve Afgivterne af Varerne ikke betalte førend de vare solgte. Veziren sagde til mig at han ønskede en Handelsforbindelse oprettet imellem Bokhara og England, og at jeg skulde komme tilbage som engelsk Handelsagent, og med det samme tage en god Brille med til ham. Jeg foreslog ham, at forundes en Audience hos Kongen; men Ministeren syntes at frygte for, at vi vare overdragne en hemmelig Mission til Kongen, som vi vilde skiule for ham; og svarede: jeg er lige saa god som Amihr (saaledes kaldes Kongen); desuden, hvad have Reisende at giøre hos Kongen, naar de ikke have en Mission til ham, Jeg talte om vor Lyst til at see Kongen; men da Ministeren var derimod, saa opgave vi denne Plan. Jeg havde imidlertid sat mig for at jeg dog vilde see hans Majestæt, og begav mig derfor den næste Fredag til den store Moskee, en Bygning opført af Tamerlan, og saae nu Kongen og Hoffet begive sig derhen for at holde Bøn. Kongen syntes ikke at have opnaaet det 30te Aar, og havde intet behageligt Udvortes; thi hans Øine ere smaae og hans Ansigt magert og blegt. Hans Klædedragt er simpel, og bestaar af en Silkeklædning og en hvid Turban. Undertiden bærer han ogsaa en Agrette, ziret med Diamanter. Koranen blev baaret foran ham, og foran og bagefter ham gik to Personer, som bare Sceptere af Guld, og udraabte de Ord, Beder til Gud, at de Troendes Behersker maae handle retfærdigt. Hans Følge bestod ikke af over 100 Personer, hvoraf de fleste bare Klædninger af russisk Brokade, og Sværd, der saae ud som store Knive og vare indlagte med Guld. Kongen udviser mere Pragt end nogen af hans Forgiængere; men naar han begiver sig til Moscheen finder han det passende at lagttage en Ydmyghed i sit Forhold Folket stod opstillet paa begge Sider, strøge Skiægget nedad og tilønskede Hs. Majestæt Fred. Je giorde det samme. Denne Konge, Buhadur Khan agtes meget høit af sine Undersaatter; da han besteeg Thronen gav han alle sine Rigdomme, bort Han holder strengt over de religiøse Former; men er dog ikke saa bigot, som sin Fader Meer Hyder Han handler altid efter Koranens Forskrifter, og man paastaaer, at han lever kun af den Kopskat, som indkræves af Jøder og Hinduer og anvender Landets Jndtægter til at underholde de Mullahs og Moscheerne; men da han er ærgiærrig og krigerigs saa er det rimeligt, at han anvender sine Skatte til at underholde sine Tropper og udvide sin Magt Hans Levemaade fortiener ikke at misundes. De Vand han drikker tages op af Floden og øses Vandsække under Opsyn af to Embedsmænd, som sætte deres Segl derfor. Veziren aabner først Sækkene, lader nogle Personer af sin Omgivelse smag paa Vandet; derpaa giør han selv det samme; nu forsegles Sækkene igien og Vandet sendes til Kongen. Det samme er Tilfældet med Hs. Majestæts daglige Spiser, efter at Veziren og hans Omgivelser have smagt paa dem, og i en Time oppebiet Virkningen deraf, saa kommes de i en Kasse, hvortil Veziren og Kongen have hver sin Nøgle, og nu sendes denne hen til ham. Consiturer, Frugter og alle spiselige Ting prøves paa samme Maade, og man kan neppe troe, at Usbekernes Konge nogensinde faaer at smaae en varm Ret Mad, eller som er bleven nyelig tillavet. Forgiftelse er hyppig, og der hviler en stærk Mistanke paa, at hans Majestæt har selv besteget Thronen ved Hielp af dette Middel. En Jndfødt overleverede mig ved en vis Leilighed nogle Figner, hvoraf jeg strax spiiste nogle men denne Mand advarede mig selv om ikke at begaae en saadan Ubesindighed herefter. De maae altid, sagde han, først levere Giveren noget af hans Foræring tilbage, og naar han spiser selv deraf, saa kan De med Sikkerhed følge hans Exempel. (Ni faaer man et andet Begreb om den hellige Stad Bokhara). En Aften kastede sig en Mand af et kraftfuldt og mandigt Udseende ned for mine Fodder. Tet var en Russer ved Navn Gregorius Pulakoff, som for 25 Aar siden var bleven bortrøvet, da han havde lagt sig til at sove paa en russisk Udpost. Han var af Profession en Tømmermand. Jeg lod ham sætte sig ned og fortælle os sin Skjebne, og han hialp os til at fortære vor Pillau. Han var kun 10 Aar gammel da han blev fangen; men havde desuagtet ikke glemt sit Modersmaal, og han var opfyldt af det inderligste Ønske om at vende tilbagetil sit Fødeland. Han betalte sin Herre aarlig 7 Tillas, og havde forresten Tilladelse til at ernære sig af sit Haandværk og beholde hvad han forresten kunde fortiene. Han havde Kone og Børn, som ligeledes vare Slaver. Jeg bliver godt behandlet af min Herre, sagde han, jeg kan gaae hvorhen jeg vil; jeg anstiller mig som jeg var en Mahomedaner; jeg seer ud som jeg var vel tilfreds, men mit Hierte brænder for mit Fødeland, og jeg vilde med Glæde tiene i den meest despotiske Armee. Kunde jeg engang see det igien, saa vilde jeg gjerne døe. Jeg aabner mine Følelser for Dem; men skiuler dem for Usbekerne. Jeg er endnu en Kristen. Da han sagde disse Ord, saa korsede han sig efter den græske Kirkes Skik, men jeg lever blandt et Folk, som hader med den største Lidenskab Enhver som bekiender sig til denne Troe; men for at have Fred giver jeg mig ud for at være en Mahomedaner. Manden saae ganske ud som en Usbeker, og jeg kunde ikke have skillet ham fra dem, dersom ikke hans blaae Øin, røde Skiæg og hvide Hud havde røbet ham. Han spurgte mig om der ikke var nogen Befrielse at haabe for ham og hans Kammerater. Jeg kunde ikke give ham nogen anden Trøst end den, at jeg havde hørt, at Keiseren vilde undertrykke Slavehandelen ved Hielp af en Armee. Han fortalte mig, at den sidste russiske Ambassadeur Negri havde ikke opnaaet sit Formaal; dog vare i de sidste 10 Aar ingen Russer blevne solgte til Bokhara; der var kun i hele Kongeriget 150 Russer; men i Khivatog deres Antal til nu, som tilforn. Alle de som opholde sig i Bokhara vare blevne friegivne ved Gesandten, naar ikke nogle Religionsskrupler vare opkomne om den Qvæstion, om det kunde være tilladt at lade en Kristen, som var gaaet over til den mahomedanske Troe, falde tilbage til sin Afgudsdyrkelse. De Mullahs have nemlig seet den græske Kirkes Helgenbilleder, og de ere nu ikke at formaae til at opgive den Tanke, at Russerne tilbede Afguder (saameget hindrer det Kristendommens Udbredelse, at Menneskene have forbundet saamegen Overtroe med den). Mahomedanerne formene, at de begaae ikke nogen Synd i at giøre Russerne til Slaver; thi hele Rusland er opfyldt af Slaver, som kan sees af deres Coldatervæsen. Naar vi sige de kiøbe Russere, saa kiøbe ogsaa Russerne de mahomedanske Kosakker paa vore Grændser og anvende Trudsler, Bestikkelser og Løfter for at lokke dem fra deres Troe over til Afgudsdyrkelsen. J Bokhara, sige de, nyde Russerne Friehed og Beqvemmelighed, hvorimod de i deres Fødeland maae leve af sort Brød og under det haardeste Tyrannie; ogsaa tale de med den største Afskye om Forviisningen til Siberien, og sige at mange Russere, for at undgaae den, taget Flugten til Bokhara. For Englænderne udviiste Usbekerne megen Jnteresse. Jeg erholdt af min Vært Oplysninger og Underviisningsanstalterne i denne Stad, der gives i Bok hara 366 store og smaae Skoler, hvoraf 1/5 bestaaer af store Bygninger, af hvilke enhver indeholder 70 til 80 Elever. Disse Bygninger ere fiirkantede, paa alle fire Sider ere smaae Kammere, hvori Eleverne logere. Da disse Skoler ere rigeligt doterede, saa erholder enhver Lærer og Student en fast Gage Disse Studenter ere deels unge og deels gamle, og komme dertil fra alle mahomedanske Lande, undtagen fra Persien, fordi Jndvaanerne der ere Schiiter. Efter at have nydt Underviisning i 7 til 8 Aar vende de tilbage til deres Fædreneland, dog forblive nogle for bestandigt i Bokhara. Kongen lader Skolerne lukke det ene Halvaar for at give Studenterne Leilighed til at tiene sig noget ved Markarbeide; men i Studeringstiden staae Klasserne aabne fra Solens Opgang til dens Nedgang Læreren er bestandig tilstæde, og i hans Nærværelse disputere Studenterne om theologiske Qvæstioner, imedens han leder Debatterne; f. Ex. Een opgiver den Qvæstions Beviisning, at der er en Gud, og nu blive henimod 500 Beviser forebragte. Studenterne blive allene beskjæftigede med Theologien, og erholde slet ingen andre Kundskaber, ikke engang om deres eget Lands Historie. Det er et Samfund af lutter Lediggængere, hvis Religion bestaaer blot i at holde nogle visse Bønner, og som forresten ikke bryde sig om Religionens Bud; men giøre megen Qvalm og store Prætensioner.