Berlingske Tidende, 1826-10-20
Keiser Nicolaus, som havde arvet alle sin ophøiede Forgjængers Grundsætninger, ilede med at træde i hans Fodspoer. J Januar Maaned betroede han Gen. Major Menchikoff et overordentligt Gesandtskab til Persien; han paalagde ham at melde Schahen og Abbas Mirza sin Tronbestigelse, og oversendte til den Ende egenhændige Skrivelser i saadanne Udtryk, som ikkun forkyndte det Ønske, at see de bestaaende Forlig agtede og Freden befæstet. i Fyrst Menchikoffs Fuldmagter autoriserede ham endog til, angaaende det eneste Punkt, som forhalede Grændsebestemmelsen, at fornye Forslaget om det ovennævnte Løfte, eller, for endnu bedre at tilfredsstille Persiens Jnteresse og stille Ruslands Hensigter i deres sande Lys, at føre til de af Persien besatte Punkter en Deel af Districtet Talyschyne. Jnstructionerne gik desuden ud paa at forsikre Schahen og Kronprindsen og Redeligheden af Hs. Majestæts Hensigter, at vise dem den med Retfærdighed og Maadehold forbundne Kraft, at overbevise dem om, at det er begge Rigers fælleds Jnteresse, nærmere at knytte de Baand, som holde dem sammen, at tilintetgjøre at Mistanke, og endelig at overtyde dem om, at Keiser Nicolaus, efter hans ophøiede Broders Exempel, ikke ønskede andet, end nøie og samvittighedsfuld Overholdelse af Tractaten til Gulistan. Dette er den Mission, hvorpaa Persien svarede med Krig. De derpaa følgende Hovedbegivenheder ere allerede bekjendte nok. FyrMenchikoff blev, da han ankom til den Persiske Grændse, modtaget med stor Agtelse. J Touris overøste Abbas Mirza ham med Æres. beviisninger og med de fredeligste Forsikringer. Snart fik han Anmodning at komme til Leiren ved Sultanich, for hos Schahen at udføre Keiserens befalinger. J samme Øieblik viser der sig i Persien en pludselig Giæring; Abbas Mirza begiver sig i største Hast, førend Hs. Keiserlige Majestæts Gesandt, til Schraniul. De Persiske Tropper rykke imod vore Grændser, de Poster, som bevogtede disse, blive overraskede og tvungne, til at trække sig tilbage; det Russiske Gebet er overfaldet. Underrettet om disse Fiendtligheder, vilde Keiseren i Begyndelsen kun tilskrive dem een eller anden Persisk Anførers Ulydighed, frem avlet af en Misforstaaelse af hans Beherskers Hensigter, og Han fordrede derfor ikkuns, at Sardaren af Erivan, der var at den først angribende, ufortøvet skulde afsættes og exemplarisk af straffes. Men da Hans Befalinger ankom til Georgien, var i deres Udførelse ikke meere mulig, og Spørgsmaalet er afgjort. Da Abbas Mirza var vendt tilbage fra Leiren ved Sultanien, havde han selv overtaget Commanden over de Persiske Stridskræfter; han havde allerede besat en Deel af den Rusland til 1 hørende Provinds, Karabak; opvakt Oprør der; hans Emissarier ophidsede i alle Naboeprovindserne Hs. Majestæts Mahomedanske Undersaatter til Oprør, Proclamationerne forkyndte en Religionskrig. En saadan Fremgangsmaade bør ikke blive ustraffet. Rusland erklærer Persien Krig. Det erklærer, at - da 3 Tractaten til Gulistan er brudt - saa vil det ikke nedlægge Vaabnene, for det ved en ærefuld og fast Fred har skaffet sig Borgen for fuldkommen Sikkerhed i Fremtiden og en retfærdig Erstatning. Givet i Moskan, den 16de September 1826.