Aarhuus Stifts-Tidende, 1847-12-15
Skibs Efterretninger. Den 6te de strandede ved Tolstrup Skonnerien "Dannevirker, hjemmehørende i Falster ved Faaborg, ført af Skpr. H. B. Liberoth af Svendborg, kommende fra Bandholm og bestemt til London med en Ladning af 1975 Tdr. Byg og 15 Tdr. Ærter. Skonnerten vil sandsynligviis blive Vrag, og af Besætningen, 7 Mand med Skipperen iberegnet, ere de Fem bjergede, hvorimod Tvende druknede ved Forsøget at redde sig Skibsbaaden. Landeiendoms-Salg. De ved Gurre Søsaa smukt beliggende Landeiendomme: Louisenlyst og Ørsholt, med et Areal af 350 Tdr. Land, ere af Kammerraad Rasmussen solgte til Snedkermester Andersen, Borgerrepræsentant i Kjøbenhavn, for 55,000 Rbd. Forlangte Jndrykkelser. Recipe! (Tages ind i Hr. Tilskuerens Humer, helst destilleret.) Skov ei meer end Du kan spalte; Slagt ei meer end Du kan salte; Skræv ei længer end Du kan skræve; Rend ei meer end Du kan væve! Statim sumendum, For S. T. Hr. 30. Sendebrev fra Pumpen paa Hjørnet af Skolegade og Kannikegade til Hr. 3. Elskelige Broder og Medarbeider! Det er saa heldent, at man hører Noget fra sin kjære Familie, Du maa derfor troe, at Hjertet ordentlig hoppede i Livet paa mig, da jeg forleden i Tilskueren læste Dine fortræffelige Breve. De vare ganske skrevne som ud af mit Sind. Giv ham kun dygtig, den Skumler i Aarhuus Avis", giv ham af det Klare! Men Snavs maa der til: – hører Du? – ellers leer han segn deraf. Du er en født Kritikus, min Broder, og vil blive en Pryd for Din Tid, – naar Du vil lyde mit Raad. Thi Du maa troe, at jeg kjender Verden, endskjøndt jeg kun kommer lidet omkring, paa Grund af min faste Ansættelse. Det stille Vand, veed Du, har den dybe Grund. Og saa staaer jeg da og kritiserer og philosopherer stille hen for mig, og sprøiter af og til en Afhandling fra mig. Men – Du vil maaskee næppe troe mig - det gaaer glat igjennem Folk, uden at de beholde det Mindste tilbage. Jdethøieste hører jeg engang imellem En og Anden klage over, at jeg forer Mudder med mig; men, Du milde Vandmester, det er jo netop det, de skulde have godt af Ja, man maa lide en Deel i denne Verden, paa Grund af sin høiere Dannelse og finere Følelse. Jeg indtager dog en Plads i Verden, forekommer det mig, og det, tænker jeg, ikke en af de daarligste. Men troer Du, man tager Notits af mig Troer Du, man spørger mig tilraads i min egen Byes Anliggender, Nei, man har ikke engang tænkt paa, at give mig saameget som en Klædning til Nytaar, medens man, som jeg hører, bygger et Palads for en vis Fru Scholastica, der dog, naar Alt kommer til Alt, ikke er Andet end Byens Goldamme. Og saa har jeg en Gjenboerske. – Jeg tager dog tilsidst min Død over hende! Den gamle forrevne, kokette Polyhymnia tænker saaman endnu bestandig paa at gjøre Lykke! Du kan tænke Dig, den Tøite gjorde forleden for ramme Alvor Fordring paa hverken Mere eller Mindre, end et heelt nyt Udstyr, for at kunne tage imod sine Tilbedere. Priset være den ærlige fornuftige Sjæl der sætter en Pind for slige Optøier. Jo vist, lad hende raadne, hvis hun ikke længere kan holde sammen. Jeg og Byen og Theaterdirectionen have fornuftigere Ting, at tænke paa Alligevel venter hun Besøg, den kokette Taske, uagtet hun ikke engang har s. til Sminke eller en Lap til sin Chemise, med Respekt at sige. Gud veed, hvad S. T. Hr. Lange tænker paa Samme Hr. Lange skal være Directeur for et Skuespillerselskab, det bedste i Provindsen. – Aa, jeg maa lee, naar jeg hører tale om noget Godt i Provindsen, Nok sagt, de spille saa godt de kunne (Jeg render ikke efter saadanne Stymperier. Skal man see Noget, skal det være noget Godt; jeg venter heller til engang det kongelige Theater flytter herover,) Nok sagt, dette Selskab skal være meget feteret i de øvrige større Provindsbyer. Men Hr. Lange veed nok, hvad Publikum han har forsig; hvor en deelikat Smag og en fiin Kritik, som Din, regjerer, barer han sig nok for at sætte sig fast. Dog havde Mutter Polyhymnia afpræsset ham 6 Forestillinger, som siden bleve indskrænkede til 4. – Skyd dig i Veiret som en Paddehat, min geniale Broder, og sanil Publikum under Din æsthetiske Skygge, maaskee sarer da Hr. Lange af Skræk og Blusel lige lukt igjennem Byen. Pokker skulde nyde Noget, der var slettere end det Fuldkomne Lad kun de øvrige Byer fryde sig ved deres (sie) Skuespil og Koncerter og Dit og Dat. Kom Du til mig; vi skulle nok more os sammen, Vi ville forelæse vore Afhandlinger for hinanden, eller, hvad bedre er, arbeide i Forening. Jeg giver Vand og Du giver Mudder. Hvor vi skulle overfuse den lave Smag vaske de Tolerantes Ører. Hurral Kritiken leve! Besøg mig snart, at vi kunne aftale det Fornødne; jeg er altid hjemme. J hvilken Priis staaer Langhalm, Jeg trænger haardt til en Vinterkjole. Dog derom ved Leilighed. Din hengivne Søster. Mette Pumpe.