Politivennen, 1798-01-01
Uorden paa Landevejene. Det er saare beklageligt, at den offentlige Fred, der er saa nødvendig for enhver, ideligen finder saa mange Hindringer, og ofte slet ikke eller dog ikke uden megen Vanskelighed kan haandhæves; Hovedaarsagen hertil troer jeg især at ligge deri at en Mand har en alt for stor Virkekreds; man glemmer det mindre vigtige for Ting af mere Betydenhed; dette kan heller ikke efter Tingenes Indretning være anderledes; hvor vanskeligt vilde det f. Ex. ikke være, at holde Opsyn med Kørselen paa Landevejene, og hindre ulovlig Kørsel, der dog saa jævnligen forstyrrer Vejfreden? Mangel af dette Opsyn er en sand Ufuldkommenhed ved Politiet paa Landet. Om Torvedagene paa den Tid Bønderne forlade Hovedstaden ere Landevejene overmaade usikkre, især hvor beskjænkede Kulsviere befare den; Jeg for min Deel anseer det for et sandt Uhæld at komme i Følge med disse Mennesker, de ere nalmindeligen ondskabsfulde, i Besynderlighed naar de ere beskjænkede og dette er som oftest Tilfældet, naar de rejse fra Staden. Ofte er man forbunden til at kjøre Fod for Fod hele Miile bag efter en Bondevogn og overstøves af den; thi Bonden tillader ofte ingen at komme forbi sig; derfor kører han til, saasnart han mærker at nogen vil omkring ham og holder derimod næsten reent stille naar man holder sig bag ved ham. Men denne Ulempe er endnu ikke den eneste, en Kudsk der ikke veed Besked er ofte udsat for at komme til Skade inden han næsten selv veed det; er han saa uhældig at køre ved Grøften af Vejen, bliver han ofte kørt ned i Grøften uden at han dertil giver mindste Anledning; holder han ikke tilbage naar en Bonde, især Kulvsvier kommer ham paa Den anden Side, men traver til for at komme forbi ham saa drejer Bonden, naar han blot faaer sine Heste forud, lige ind i den andens Vej, og Følgen er da, naar han ikke har desbedre hold paa sin Tømme, at han vælter ned i Grøften; jeg har ofte selv været Øjevidne til slig Uorden, ja engang, og det for ikke længe siden været i Livsfare derved. Jeg kom midt ad Landevejen i temmelig stærk Trav, da en Karl kommer mig paa højre Side, dog uden at køre omkring; et langt Stykke holdt han sig mestendeels paa Siden og bag efter; endeligen kom jeg til en Overkørsel der laae paa højre Side af Vejen; neppe seer han at min Kudsk holder ud paa Vejen for at køre ned af denne førend han begynder at jage til, enten i Hensigt at vælte min Vogn, eller og for at komme forbi Overkørselen førend jeg drejede ind paa den; deels vare mine Heste alt for stærkt i Løb til at de med et kunde standses, deels vilde hans Vognstang (thi mine Heste stod allerede imod Overkørselen) dersom min Kudsk havde standset, gaaet lige igjennem mine Heste; der var altsaa intet andet at gjøre end at lade staae til saalænge Tøjet kunde holde for at komme forbi; Jeg raabte at han maatte holde tilbage; men intet hjalp; han kørte paa indtil min Vogn i Vendingen aldeles standsede hans Heste, der foer op paa en Brink ved Overkørselen og væltede hans Vogn; havde jeg ikke havt desbedre Heste, saa var jeg enten væltet og bleven nedtraadt eller mine Heste fordærvede. Saadanne Optøjer hende næsten hver Torvedag med Bønderne i Nærheden af Staden; i Nærheden siger jeg med Fliid; thi Bønderne nede i Landet ere i Almindelighed, langt mere sædelige og føjelige, helst paa et fremmed Teritorium. Disse Uordener kunde imidlertid langt fra ikke lægges Øvrigheden til Last, hvorledes var det mueligt for en Mand, der har saa mange andre Embedssysler, at forekomme sligt paa en Landeve, der har saa vid en Udstrækning? men Sagen forekommer mig alligevei at være Opmærksomhed værd, og derfor indføres den her.