Aalborgs Stifts Adresseavis, 1822-07-15
En vis Grimorin fik en tilstrækkelig Dosis af Ægteskabets bittersøde Drik. Hans Ægteskab var maaskee det allerforunderligste af alle fra Verdens Skabelse sluttede Ægteskaber. Det skeete i Caudebek i Aaret 1770. Man kunde kalde det en Ægteskabsuge. Om Søndagen fik han Dispensation til at ægte sin Niece. Dagen derpaa bleve begge tillyste fra Prædikestolen; om Mandagen bleve de begge formeligen forlovede; om Tirsdagen havde de Bryllup; om Onsdagen kom den unge Kone i Barselseng og Barnet blev døbt. Hun blev syg og modtog den sidste Olie om Torsdagen, og Fredagen døde hun og Dagen derpaa blev hun begravet. Hendes Mand skrev i sin Dagbog: Den mærkværdigste Uge i mit Liv. Om det var den sødeste eller sureste, siger hverken han eller vor Hiemmelsmand. Forbud mod Blodpølser. Det er kommen og for Øre - saalunde begynder en Forordning af Keiser Leo den IV med Tilnavn den Vise - at Man kommer Blod i Dyrenes Jndvolde som i Kioleærmer, og bringer det saaledes, som en usædvanlig Ret, i Maven. Dette kan Vor Keiserlige Majestæt ei længer udstaae og tilstæde, at vor Stats Ære, ved en saa formastelig Opfindelse, blot af begiærlige Menneskers Fraadserie bliver skiændet. Og nu lyder Straffen som følger: "Hvem som omskaber Blod til Spise, han maa nu sælge eller kiøbe samme, hans Godser blive confiskerte, han selv bliver haardt pidsket, til Tegn paa Ærelshed klippet indtil Huden, og for evig forviist fra Fædrelandet. Ogsaa Stædernes Øvrighed ere Vi ikke sindede at lade gaae frie. Thi havde de ført deres Embede med mere Aarvaagenhed, saa vilde saadan Udaad aldrig være bleven begaaet. De skulle for deres Forsømmelighed bøde med 100 Pund Guld. Fædoktor. Det er bekiendt, at vor vittige Peter Christian Abildgaard engang paa det ham af en uartig Herre gjorte Spørgsmaal, hvo han var, svarede: Hestedoktor, til Deres Tieneste. Ogsaa af et Par svenske Dyrlægger har man Jndfald med Hensyn paa den mindre sine Benævnelse af deres Kald: Fædoktor. - Til Flor mann i Lund kom engang en Mand og spurgte om Fædoktoren. "Det er mig, svarede Florman. "Er Du syg, min gode Mand?" – J et Selskab i Stockholm udbragte Man engang Nordlings Skaal under Titel af Fædoktorens. Norling takkede og sagde, at det var første Gang, han havde nydt saa megen Opmærksomhed af sine Pasienter. Engelsk Damefinhed. En Mængde Ting, som man i andre Lande kan tale om i de bedste Selskaber uden at støde an, bliver i England aldrig i Selskaber omtalt og mange ganske naturlige og uanstødelige Udtryk skal man aldrig høre nævne; f. Ex. de Ord Sved og at svede Det Samme er Tilfældet med andre Naturoperationer; ja de engelske Fruentimmer skiule disse saa omhyggelig, at de ikke synes at være underkastede disse Naturvirkninger; at sige noget, som paa den allermindste Maade endog kun langt fra synes at sigte til nogen af dem, vilde være høist anstødeligt. Det samme gielder om visse Legemets Deele og selv om Klæderne; neppe bruger et Fruentimmer Ordet. Schift, som betyder en Særk, og den, der vilde tale om sine Laar, vilde derved hos mange Mandfolk opvække en ubeskrivelig Lede og Væmmelse for sig. Deraf kommer det, at Englænderne meget ofte støde sig over de franske Fruentimre, og især Pariserinderne, og man bebreider dem, at deres Tone og Maneer ere coarse and indelicate. En engelsk Gesandts Dame spiste engang i Paris i et fornemme Huus med to Niecer. Efter Taffelet anviste Fruen i Huset dem et Retiradecabinet. De unge Engellænderinder bleve undseelige, og Gesandtens Frue bebreidede siden Pariser, inden hendes Uvidenhed, at hun ikke vidste, que le Demoiselles anglaises ne pissent jamais.