Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1842-08-18
Den kgl. Commissarius. Den Deputeredes Udtryk vare saadanne, at han maatte gjøre det Supplement, at den i 1838 nedsatte Comitees Pluralitet havde erklæret sig for Forslaget; men det var netop det, jeg havde sagt, og jeg saae mig derfor i den Nødvendighed, at gjøre en bemærkning, som viste, at mit Referat ikke behøvede dette Supplement. Jøvrigt er det ikke faldet mig ind, at den ærede Deputerede har havt den Hensigt at fornærme mig. Jeg antog, at han ikke havde hørt, hvad jeg havde sagt; men derfor maatte jeg dog vel ikke mindre være beføiet til at gjøre hiin Bemærkning. Landsoverretsprocurator Christensen. Det er ofte sagt, men - seer man hen til den store Ufuldkommenhed, hvorunder vore fleste Landboforhold og vore vigtigste Landbolove endnu stedse lide neppe ofte nok sagt, at Agerbruget er vor nærmeste og sikkreste Kilde til Erhverv og Velvære. Nu troer jeg, at et af de mægtigste Midler til, ja en af de væsentligste Betingelser for et almindeligt Opsving i Agerbruget netop ligger i en større og almindeligere Udbredelse af Selveindom, og jeg troer, at netop en almindelig Udbredelse af Selveiendom vil være det, som, fremfor alt Andet, hvortil der for Øieblikket kan recurreres, vil biDe drage til at hæve den hæderlige Bondestands Medlemmer til det samme Standpunkt i aandig og statsborgerlig Henseende, hvorpaa Statens øvrige Borgere befinde sig. Derfor tager jeg heller ikke i Betænkning at understøtte den foreliggende Proposition, da jeg anseer det Resultat, den tilsigter, forat være af saa overordentlig Vigtighed for Landbostanden og for Staten i det Hele. Jeg vil imidlertid ikke herved, ligesaalidet som den foregaaende Taler, have gjort alle de Midler, som paavises i Andragendet, til mine. Jdet jeg nu for mit Vedkommende anbefaler Forslaget til Forsamlingens Opmærksomhed og til at tages under Overveielse af en Comitee, skal jeg imidlertid ikke nægte, at jeg dog troer, at Bondestandens Venner vilde skuffe sig hvis de for Tiden nærede altfor sangvinske Forhaabninger for denne Sags Fremme. Jeg troer nemlig, at Øieblikkets Forholde ere intet mindre end gunstige for denne Sag som for Frihedens andre Jnteresser ialmindelighed. J Udlandet seer man flere Naborigers Magthavere mere end tidligere rette deres Stræben paa, end yderligere at befæste et paa lignende store Jordeiendomme begrundet Landaristorati. Og her i Danmark synes Regjeringen alt i længere Tid ikke meere at følge den liberalere Politik, som det Bernstorff-Reventlovske Ministerium søgte at gjennemføre for Selveiendom og Bondestand. – Jkke vil jeg herom gaae saa langt tilbage som f. Ex. til Aaret 1822, da en kongl. Resolution af 31te Juli hævede Rescriptet af 19de Mai 1809, hvorved det var paabudt, at det, beneficerede og offentlige Stiftelser tilhørende, Fæstegods skulde søges realiseret til Selveiendom, naar det blev fæsteledigt, skjøndt det ikke kan negtes, at de samme Mænd, som allerede dengang i den afdøde, saa bondevenlige, Konges Regjering havde en væsentlig Jndflydelse paa Lovgivningen, endnu udgjøre Fleerheden af Hs. Majestæts nærmeste Raadgivere. Jkke vil jeg gaae saa langt tilbage, men dvæle vil jeg ved det Par Aar, som ere forløbne under vor nærværende Konges Regjering, og jeg skjønner da ikke rettere, end at det fremgaaer, at den nye Regjering er mindre gunstig stemt for Bondestandens Emancipation og navnlig for Selveiendoms Fremme. Vel udtalte den kongl. Commissarius for et Par Dage siden sin Erkjendelse af, at Selveiendom stemmer med Statens Jnteresse og Tidens Tænkemaade; men jeg søger forgjeves Beviser paa, at en saadan Tro hos Regjeringen har aabenbaret sig i Gierninger. Derimod mindes jeg heelt vel det, efter min Overbeviisning, meget beklagelige Factum, at den nuværende Regjering paa et af sine Godser, nemlig det odsherredske, har spærret sine Bønder den Adgang, til Arvefæstes Erhvervelse, hvortil saa Mange, og deriblandt jeg, troede dem formeligt hjemlede af den forrige Regjering. Jeg mindes et andet Tilfælde, som ogsaa synes at charakterisere Regjeringens Politik i disse Forhold. Da de kongelige Godser Alkestrup og Egemark nyligt skulde sælges ved offentlig Auction, er det bekjendt, at Bønderne forgjeves gjorde sig yderlig Umage for, at betingelserne for Realisationen kunde blive indrettede saaledes, at det blev dem muligt, ved at kjøbe deres Gaarde at erhverve Selveiendom. Jeg har ingen Grund til at tvivle om, at disse Bønder jo i flere Henseender udmærket qvalificerede sig til at blive Selveiere, og at de navnligen vare i Besiddelse baade af den Dannelse og Dygtighed i det Hele og af de pecunaire Kræfter, som udfordres for at bestaae den Kamp, der, som jeg indrømmer, hyppig er uadskillelig fra Overgangen fra Fæste til Selveiendom. Et tredie talende Jndicium troer jeg endelig at øine i den Omstændighed, at, saavidt jeg veed, skjøndt det ikke endnu er officielt, ganske nyligt et Jordegods her i vor Nærhed er blevet oprettet til et Baroni, hvorved ogsaa i denne Egn Adgangen til Erhvervelse af Selveiendom saaledes er bleven gjort saameget vanskeligere. Alt dette, troer jeg, tyder hen paa en mindre gunstig Stemning hos Regjeringen, eller i alt Fald hos Hs. Majestæts nærværende Raadgivere, for Selveiendoms Udbredelse; men, er dette end saa, og er det end kun lidet sandsynligt, at Hs. Majestæts Raadgivere enten ville forandres, eller endog blot i denne ene Henseende følge en forandret Politik, saa er det dog saa langt fra, at jeg her seer nogen Grund til, ikke at tage den foreliggende Proposition under Overveielse, at det netop forekommer mig, at Folkerepræsentanterne fra den Side har den allerstørste Opfordring til at tage sig af Sagen, hvis denne ellers efter sin Beskaffenhed maa erkjendes at fortjene det. Men naar det virkelig ligger i Statens Jnteresse og Tidens Tænkemaade, at Selveiendom bør fremmes, naar, siger jeg, dette virkelig forholder sig saaledes, da maae vi ogsaa gjøre det gjældende hos Kongen og hos Folket: den offentlige Mening vil da bemægtige sig Sagen, – den offentlige Mening, som Mange maaskee endnu antage for ung og svag, og som maaskee ogsaa i Virkeligheden endnu er det, men som snart vil vox i Kraft og Styrke, og seirende træde ud af Kampen ogsaa i dette Forhold. Nuet er ogsaa tvivlsomt, men Fremtiden er sikker, den er Frihedens. Jeg stemmer derfor med fuld og inderlig Overbeviisning for, at denne Sag tages under Overveielse af en Comitee, og jeg stemmer saa meget mere derfor, som jeg, efter hvad en foregaaende Taler har anbragt, tør haabe, at, hvis der nedsættes en Comitee, denne da, ifølge den nødvendige Forbindelse imellem det foreliggende Andragende og det af hiin Taler i sin Tid indgivne Forslag, vil optage dette, og derved vil kunne benytte een af de, efter min Overbeviisning, fortrinligste Betænkninger i landoekonomiske Sager, som er fremkommen i Stænderforsamlingen. J den Omstændighed, at der saaledes i et omhyggeligt Udkast haves et godt Forarbeide for Comiteen, troer jeg derhos, at der ligger et Argument mod den Jndvending, imod at tage Sagen under Behandling, man maaskee kunde hente fra den korte Tid, hvortil vi saa forunderilg, kunde jeg sige, ere indskrænkede. Jeg anbefaler derfor Sagen, og stemmer for en Comitee.