Den Vest-Sjællandske Avis, 1821-10-27
Nyeste Post-Efterretninger. Den 5te October er Hans Majestæt den Russiske Keiser kommen i høieste Velgaaende tilbage til Zarskoseselv, efterat han har mønstret Garderegimenterne i Vitepsk. – J Journal de Paris læses, som meddeelt fra Wien under 9de October, en Skildring af de politiske Underhandlingers nærværende Ti stand, som lyder saaledes: De mæglende Østerrigske og Engelske Gesandteres Underhandlinger med Divanet for at forebygge et Fredsbrud imellem Rusland og Porten vedvare bestandigt. Man vil selv vide, at det har lykkedes dem at bielægge fleere Hovedpunkter af Ruslands Fordringer. Jmidlertid troe dog mange, at det overmodige og upolitiske Tyrkiske Cabinet ikke vil finde sig i de Betingelser, som ere blevne det paalagte, een af disse Fordringer er en Garantie, som Porten skal stille for Grækernes borgerlige og Religions Tilværelse. Den Russiske Keiser skal med Hensyn til de sidste Rædselscener i Bucharest og støttende sig paa de i Tractaterne indeholdende Bestemmelser have erklæret: at han ikke kan holde denne Existence for sikker, og det saa meget mindre, som de forefaldende Begivenheder give et tydeligt Beviis paa, at Tyrkerne vedvarende følge den Grundsætning ikke at ville holde de indgaaede Forpligtelser imod dem, som de kalde Vantroe. Jfølge deraf forlanger Rusland som man siger, en materiel Garantie for at holde denne Sikkerhed opret og det kan kun finde den deri, at Christelige Garnisoner blive indlagte i de vigtigste Fæstninger i det Europæiske Tyrkie, som kunne være stærke nok til at vaage over Traktater nes Efterfølgelse og kunne paa en virksom Maade beskytte Grækerne, dersom de fastsatte Bestemmelser skulde blive overtraadte. Jfølge disse billige Fordringer have Englands og Østerrigs Gesandter foreslaget Porten: at alle faste Pladser i Pelopones undtagen Hovestaden Tripoliza og Havnen Navarning, at Durazzo i Arbanien, Salonik, Vidain og Belgrad, skulle besættes af blandede Garnisoner af Russiske, Østerrigske og Engelske Tropper. Man har endnu ingen sikkre Efterretninger og hvorledes, Divanet har madraget dette Forslag; men man inter paa at Porten vil modtage det, og det saameget mere, som den ved sin hovmodige Forfængelighed troer at staae i et saadant Forhold til de Christelige Magter, at den antager en hver Eftergivelse fra sin Side meere som at være et Beviis paa sin frie Villie og Høimodighed, end paa en Efergivelse, hvortil den er bleven tvunget af Svaghed. – Man vil en og vide at Porten har forlangt, at Rusland skal udlevere Fyeste Suzzo og Østerrig, Alexander Ypsilanti, men som er bleven afslaget. Man kan formode, at der i denne anførte Skildring aabnes et Glimt om Underhandlingernes Beskaffenhed for det for Kulturens Sag interresserede og for de Christnes Lidelser medfølende Europa. At det er nødvendigt, at de christelige Magter tage sig al forligt af Sagen vise de nyeste Efterretninger man har fra Tyrkiet, da Rædselsscenerne vedvare omikke i Constantinopel selv, saa dog i Provinserne; saaledes har man nu gandske nye Efterretninger fra Cypern om at Tyrkerne der have begyndt at myrde de Christne. Øens Primas Biskoppen af Nicosia tilligemed 3 andre Biskopper og fleere Græske Geistlige ere blevne Offere for Muselmændenes Raserie, som nu ikke længere skaane nogen Europæisk Nation. De Europæiske Consuler sende deres Familier til Jtalien og alt hvad der kan flygte forlader Øen. Denne Efterretning bekræftes ved et Fransk Skib, som nyelig har forladt Cypern; den Franske Consul Hr. Mechin var i stor Frygt da Paschaen ikke vilde tillade ham at afreise; ogsaa har Paschaen i Acre givet befaling til at arrestere den Franske Consul der, men som tilligemed sin Tolk har reddet sig under mangfoldige Farer. – Det Russiske Blad Conservateuren udtrykker sin Medfølelse med de ulykkelige Christnes Skjebne i Tyrkiet og siger; at den Kristelige Kiærlighed, som er meere deeltagende og mindre raisonerende end Politiken kommer fra alle Sider Grækerne til Hielp hvilke ere blevne Offere for Uroelighederne i deres Fædreneland. - Over Odessa meldes fra St. Petersborg: at det Rygte er der almindeligt, at det Russiske Kabinet har vægret sig ved at indlade sig paa de af Østerrig og England gjorte Forslag til en Kongres om de Tyrkiske Anliggender. Greven af Nesselrode skal have erklæret i en Note: at hans Møjestæt den Russiske Keiser kan i dette Øieblik ikke forlade si Rige, formedelst vigtige Forretninger, efterat han ganske nyelig er kommet tilbage fra en stor Reise, og Greven af Nessorode selv kunde ikke paatage sig denne store Ansvarlighed veden Ministeriel Kongres hvorved han selv maatte være tilstæde, og han maatte da i saadant Tilfældernedlægge Portescullen. – Man maae imidlertid bære megen Mistillid til saadanne Efterretninger, da den Preussiske, Statstidende nu beretter os, at den Efterretning at den Russiske Keiser skal have frabedet sig at Mægling af sine høie Allierede ved hans Anliggender med Porten, og erklæret at han vil beholde fri Hænder mod Tyrkerne, ligesom han har tilstaaet Østerrig mod Jtalien, er aldeles ufand; hvorimod der paastaaes: at de Allierede Magter have stedse paa det venskabeligste underhandles med hinanden i denne Sag. Jmidlertid maae man paa den anden Side ogsaa bemærke, at dette Stykke ikke er fra Preusisk Side indrykket i Statstidenden, men at det seer ud til at være indrykket af en udenlandsk Diplomat. Det Græske Oprør fremstilles der som en Forbrydelse, og Bilæggelsen af de i den Anledning udbrudte Misforstaaelser, som en Sag der vil være let at bringe tilveie. – Den Østerrigste Jagttager vedbliver at tale i en Tone som at Portens Legitimitet var den eneste Gienstand der kunde komme i Betragtning. – Man bemærker, at den offentlige Mening begynder nu ogsaa i England at erklære sig for Grækernes Sag, thi det hedder i en Skrivelse fra London at Kiøbmands Beregningerne synes hidindtil at have qvalt Menneskelighedens Følelse i de Brittiske Patrioters Hierter, og en egnistisk Politiks Stemme talte hidindtil lydeligere end Religionens og Menneskekierlighedens; men nu hengaaer ikke nogen Dag uden at Grækernes Sag bliver forsvaret i Engelske Blade med Varme og Aand. J Bladet Times har man nyelig læst en udførlig og tankerig Afhandling, som søger at bevise, at alle store Magters egen Fordeel udkræver. at de redde den Græske Nation fra sin Undergang, Man begynder dog nu at tilstaae, at en Afdeling af den Tyrkiske Escadre virkelig har lidt et Nederlag ved Mycale. Mange Transportskibe, bleve brændte, 4 Linieskibe skulle være undkomne til Dardanellerne. Den 14de September indløb Resten af den Tyrkiske Flaade i Zante. Den bestod af 3 Orlogskibe, 6 smaae Krigskibe og 24 til 25. Transportskibe, hvoriblandt nogle Barbaresker og det i den jammerligste Tilstand. Transportslaaden er for den største Deel ødelagt, og Planen at indtage Tropper paa Kysterne af Lille-Afien for at sætte i Land paa forskiellige Punkter er aldeles mislykkedes; dog siger man at Flaaden inden den kom til Zante, har sat 7000 Mand iland i Fæstningen Coron paa Morea og provianteret den. Den 9de August havde den Tyrkiske Flaade ved Candia foreenet sig med den Ægyptiske Escadre. Flaaden er paa nye afseilet fra Zante, og skal som det hedder, have begivet sig til Bugten ved Lepanto. Englænderne tilstaae nu selv, at Grækerne ikke have begaaet nogen Plyndringer imod deres Skibe. – Saavidt som man kan faae det at vide, saa synes dog virkelig Grækernes Sager i det sydlige Tyrkie at komme i en bedre Orden, som tilskrives Fyrste Demetrius Yystlantis Bestræbelser, flere udenlandske Officere exercere Rekrutterne, som bestaaer deels af Jndvaanerne og deels af Udlændinger, som fra alle Kanter strømme til for at fægte for Grækenlands Frihed. J Demiana ere nu fire Krudifabrikker, i Gang, som levere dagligen 4 til 500 Pund Krudt. Tropperne paa Pelopones udgiøre 12000 Mand, hvortil kommer 600 unge Mennester fra Cyconia.