Jyllandsposten, 1839-05-13
I enhver af vore Landsbyer findes der eet, ja stundom flere saakaldte Gadekjær til Vandesteder. Disse indeholde ofte meget Dynd, udtørres derfor i tørre Sommere, hvorover man ofte bliver meget forlegen for Vand, især i de Byer, hvor man har ondt ved at faae Brønde. Dette var saaledes Tilfældet i de tørre Sommere 182122, og 242634. Hvis disse Gadekjær ryddedes, hvilket endog var Pligt med Hensyn til Brandvæsenet, men ofte forsømmes, deels af Fordomme mod Dyndet som Gjødning, deels af Ligegyldighed, og snart igjen af Mangel paa Enighed; og, hvis samme derhos, om fornødent gjordes, udvidedes og fordybedes og, hvor Bunden var løs, beklædtes med Blaaleer eller andet fedt Leer, og saa besattes med saadanne Sorter Fisk, der passede sammen; hvilke skjønne Fiskeparke lode sig da ikke saaledes indrette til fælles Gavn for hele Byer, Lignende Fiskeparke lode der sig ligeledes tilveiebringe af de Leer, og Sandgrave, der ofte findes mange af i vore Landsbyer, og der ei alene give disse et ræddeligt Udseende, men endog udsætte i Mørke og Mulm Veifarende for Livsfare. Jeg erindrede om de Kiær og Moser, Levninger af fordums Søer, der ligge endnu stedse i Mængde, og ofte i vide Strækninger Landet over, og ikke sjeldent, ligesom Hederne, tæt udenfor Byer og Gaarde, hvilke i deres nærværende jammerlige Tilstand blot tjene til at udsende Riimtaager eller Frostdunster over Sæden, og herved igjen at fordærve Rugen i dens Træ, eller Blomstertid, og paaføre den Rust, eller i det høieste tjene til at sultføde noget Ungqvæg. Man hører saa ofte mangen Mand snart at klage over, at hans Gaard blev ved Udskiftningen fornærmet i Ager, snart igjen i Eng. Og at denne Klage kun altfor ofte er grundet, maa vel tilskrives ukyndige og uvidende Taxationsmænd. Men Vedkommende vil ikke vide af, at de, hvis saadanne Kjær eller Moser ere faldne i deres Lod, kunne i disse, der formedelst en meget lav Taxation ere saa godt som fundne, søge Erstatning for deres Tab. Ja hvilke Skatte disse ringeagtede Kiær og Moser ofte indeholde, maae vel de bedst kunne bedømme, der have havt Sands for at hente samme iland, ved, eftersom Omstændighederne tillode det, eller Fornødenheden krævede det, snart at benytte dem til Tørveskiær, snart ved at forvandle dem til Enge, efter at have gjennemgrøftet, merglet og brakket dem, og ladet dem, naar man saa tyktes, stundom endog uden Gjødning, give nogle ypperlige Kornafgrøder, snart igjen ved at gjøre dem til Agerland; eller endeligen ved at opkaste Tørve, eller Morjorden af en saadan Mose, der er bleven til af endnu ilive værende eller allerede hendøde og henvisnede Planter, samt af forraadnede Blade, Stengler, Grene og Træer, og derpaa ei alene at anvende denne opkastede og udluftede Morjord, der altsaa er Muld, til at ophjælpe en afkræftet Mark, der manglede Muld, men derhos at gjøre af det saaledes ryddede Kjær en Fiskepark. Ved den her for nogle Aar siden efter det høikongl. Rentekammers Foranstaltning passerede ønskelige Omskiftning af Byens samtlige Jorder, faldt omtrent i Midten af Præstegaardens Jndmarkslod et ikke ret stort Kiær, der indeholdt 16 a 20,000 Læs Tørve, og dyndagtig Jord, som jeg strax begyndte med at lade opkaste, for ved denne at ophjælpe bemeldte Marklod, der ikke af Naturen var saa slet, som den ved en daarlig Dyrkning var afkræftet og udmagret. Den største Part af Kjæret er imidlertid ryddet, og heri haves Fiskepark og Vande sted, hvilke begge Dele forhen savnedes, imedens den hidtil opkastede Tørve- og Morjord ikke har bidraget lidet til Størstedelen af Markens Jstandsættelse. Ved saavel at finde paa Bunden af dette Kjær flere Stene, der saa kjendeligen havde været dannede til at anbringes ved Kalven af en Vaad, som overalt deri at finde Mængde af Eeg og Birk, interesserede det mig, baade at opdage at dette Kjær for engang, for, uvist, hvormange hundrede Aar siden havde været Fiskepark, og derhos, hvorledes Skoven endog paa den Kant havde engang ligget Byen saa nær.