Den Vest-Sjællandske Avis, 1823-11-08
Vi ville ikke klage over, at den Periode forestaaer, hvori Amerika skal begynde at fremblomstre og gaae sin Bestemmelse imøde, uagtet Europa unægtelig vil komme til at lide derunder; thi det hører til Livets Jndretning og kan ikke undgaaes, at de Ældre maae vige for de Yngre og indrømme den Pladsen. Den største Crisis, som Menneskeslægten nogensinde har giennemgaaet, staaer unægtelig for Døren. Amerikas Uafhængighed kan ikke gaae tilbage; thi Storbrittaniens Jnterresse og Stilling udkræver uforbigiængelig at protegere den, og Frankeriges Forfatning vilde bevæge det til at giøre det samme, naar ikke dets nøie Forbindelse med de Bourbonske Huse paa den Pyrenæiske Halvøe kunde give det Haab om at erholde Fordeele af dem for sin Jndustrie, om de ogsaa bleve paa nye igien Colonier. Alle Fabriklande i Europa ville for det første vinde betydeligt ved Amerikas Uafhængighed; men deres Tab vil dog ogsaa Tidens Følge blive saameget større, naar eengang de Nordamerikanske Friestater styrte sig ind i Concurrencen. Men for Øieblikket ville Følgerne af den Crisis, som Amerikas Uafhængighed vil drage efter sig blive meest følelige for de blot agerbrugende Stater; det er vanskeligt at sige hvorhen de ville føre, og hvorledes der skal arbeides imod dem; thi man maae oprigtig tilstaae, at der gives ingen Grunde til at formode, at Jordprodukternes Priis vil stige i en lang Række af Aar uden ved en indfaldende Misvært, der ligesaavel kan treffe disse Stater selv, som andre, til hvilke de skulle afsætte deres Produkter. Der gives tre Aarsager, som bestandig ville nedtrykke deres Værd: Først at Jorderne ere overalt blevne saa betydeligt opdyrkede under de langvarige Krige, da det var saa fordeelagtigt at afsætte deres Producter, hvilket tillige er bevirket ved Regieringernes og Privates virksomme Bestræbelser og Understøttelse. For det andet at Colonierne, i America istedet for at modtage Europas Jordprodukter som i forrige Tider nu tilføre Europa sine egne, efterat de ere blevne opdyrkede og uafhængige Stater, og for det tredie, at Amerika har i Kartoflerne skiænket Europa et Produkt, som frembringer en total Revolution i dets Landbrug og formerer Jordproducterne til en Grad, som ikke lader sig beregne. Denne forandrede Tingenes Stilling maatte med alt dette ikke kaldes et Vanheld, naar den kun ikke stod i et saa betydeligt Misforhold til de Byrder, som de langvarige Krige have paavæltet Staterne; til de kostbare Statsindretninger, som gunstigere Conjuncturer have fremkaldet; og især til den Tilbøielighed til en fremmed Verdens Deels Produkter, som en Periode af 300 Aar af en modsat beskaffenhed har opvakt hos Europas Nationer, og som de i Fremtiden ikke kunne vedblive at overlade sig til uden deres egen Ødelæggelse. Bille vi spørge hvilken Udvei de blot Jordbrugende Stater skulle gribe til ved de Udsigter, som de gaae imøde, saa ville vi springe de Reformer og Jndskrænkelser i Statens Administration forbi som Tidsomstændighederne kunne udkræve, og overlade dem til de Regierendes høiere og mere omfattende Jndsigt og faderlige Omsorg. Men for Statsindvaanerne selv, gives absolut kun to Udveie at gribe til, som Omsorgen for sit eget Vel byder dem at betiene sig af saa hurtigt som mueligt; den ene er at fatte det Forsæt saameget som mueligt at nære sig og at klæde sig med indenlandske Produkter; den anden at udvide Landets Production saameget som mueligt til alt hvad man skal ellers kiøbe af andre. Paa de store Gaarde, maae man søge at dyrke Hamp og Hør i det store, udvide Produktionen af fiinuldede Faar, som ogsaa begynder nogle Steder at komme i Gang, overlægge paa nye og Runkelroesukkeret ikke lader sig bringe i Gang igien o. s. v. Og for det andet maae der opvaagne en patriotisk Følelse hos Nationerne, de maae indgaae Foreninger med hinanden om at klæde sig i indenlandske Tøier, Qvindekiønnet maae sætte sin Ære i at bære Klæder, som de selv have fabrikeret. Man maae søge at bringe Almueklassen fra at den udenlandske Overdaadighed, hvormed den behænger sig, og det var selv at ønske, at der blev paalagt en haard Skat paa enhver, som bærer slige Ting. Noget alvorligt maae der giøres ved Sagen naar ikke en blot agerbrugende Stat skal tilsidst blive reent tom for Penge; thi vedbliver man at broducere Varer, som ingen vil kiøbe, og bruge saadanne Ting, som man ikke kan eller vil producere, saa styrter man sig øiensynlig i en Afgrund af Elendighed. En unægtelig Sandhed er det, at Menneskelivets Forhold have aldeles forandret sig; vi leve i en nye Tingenes Orden, som stedse meere vil udvikle sig og give sig tilkiende; hvad der er skeet kan ikke forandres, og det klogeste som bliver tilbage at giøre, er at rette sig efter Tiderne).