Den Vest-Sjællandske Avis, 1831-01-21
Man maae forestille sig Polen som et Land derer sammensat af Adel og af Trælle, uden nogen Middelstand; men især ved den anden Polske Konges Død, som bar Navnet Fredrisk August. De Polske Store (Magnaterne) levede i Glands og Luxus, men uden at de besad en dertil svarende Aandscultur, Folket var raat, barbarisk, men besad en vild krigersk Tapperhed, saaledes er vel Tilstanden endnu for en Deel beskaffen i Polen; med den Forskiel, at nogen Cultur har begyndt at udbrede sig blandt Stædernes Jndvaaner. De Polske Magnater hadede hinanden indbyrdes og laae idelig i Strid med hinanden, hvilken især ved ethvert nyt Kongevalg udartede til blodige Kampe imellem de Partier, hvori de store Familier fordeelte sig; (hvorved en Polsk Rigsdag er blevet til et Ordspro.) Herved fik de tilstødende Magter en saa beqvem Anledning til at blande sig i Polens Anliggender, og derved tilsidst til at deele hele Polen imellem sig en Begivenhed, som ikke kunde være andet end til Fordeel for Massen af det Polske Folk, men som aldeles for styrede den politiske Ligevægt i Europa, og hvorved denne Deeling blev til en saa høist vigtig politisk Begivenhed og lagde Grunden til en Disharmonie imellem Europas østlige og vestlige Maa ter og til to modsatte politiske Systemers Oprettelse i Europa; dette politiske Forhold giver sig især nu tikliende ved den nye Opstand i Polen. Naar man har fattet denne Tingenes Stilling; saa har man Nøglen i Hænderne til at forklare vore Dages Begivenheder, hvorfor man nu i Frankerige og i England interresserer sig saa levende for den nye Polske Jnsurrection, og indseer at denne Jnterresse ikke er egentlig en Jnterresse for Polens constitutionelle Friehed; men en politisk Jnterresse; og tillige til at forklare hvorledes denne nye Jnsurrection kunde udbryde i nærværende Tidspunct; da den ikke synes at være foranlediget af nogen paatrængende Bevæggrunde; men at være et desparat og fortvivlet, ja næsten haabelønt Foretagende; thi Jnsurrectionen er begyndt af Polens Magnater, som ere fortærede af en indgroet Forbittrelse over at deres hele politiske Vigtighed er dem betaget, og Revolutionen er ikke et Produkt af Fornuft men af Lidenskab; til dem slutter sig Kiøbstedbeboerne i Haab om at erholde Deeltagelse i Polens Regiering, hvormed forbinder sig især hos Ungdommen mange af Nutidens Frieheds=Jdeer; men Landalmuen, som har lært at tænke over deres Magnaters trykkende Aag, er kold for Sagen og kun det Polske Navn kan formaae at holde den nogenledes i Aande. – Efter al menneskelig Sandsynlighed vil derfor Udfaldet af den Polske Opstand, blive, at Polen vil blive forvandlet aldeles til en Russisk Provins; i hvor ønskelig den Europæiske Ligevægts Gienoprettelse end maae ansees for at være, og at Ruslands Magt vil blive forstørret ved dette ubesindige Foretagende; med mindre Albestyreren har besluttet det anderledes og ganske uventede Tildragelser skulle møde. Men skulle de vestlige Magter bevirke Polens Gienoprettelse saa maae først Europa svømme i Blod og vi maae gaae en gruelig Tid imøde; men dertil kommer det neppe. Det var (som det er bemærket) ved den den anden Polske Konge Frederik Augusts Død at de politiske Begivenheder toge deres Begyndelse, hvilke gave de tilgrændsende Magter Anledning til at blande sig i Polens Anliggender, og bevirkede tilsidst at de deelte hele Riget imellem sig, istedet forved en kraftfuld Jntervention at give det en ordnet og fast Regiering. Men førend man indlader sig paa Fortællingen af denne lange Række af Voldsomheder, Blodbad og Uretfærdigheder er det først nødvendigt at giøre sig et Begreb om hvorledes saadanne Begivenheder kunne passere, for at erholde dette ville vi høre en berømt Historieskrivers Tale. Destoværre aabnede sig med den sidste Augusts Død en Række af Begivenheder, som uagtet Begyndelsen syntes at love det Bedste, dog maatte giøre det ret klart for hele Nationen og ved den for hele Europa, hvilken Skjebne der maae ramme et Folk, som af Mangel paa Cultur har tabt al patriotisk Følelse og politisk Charakteer. Hvilken haardnakket Kamp, maatte man ikke fuld af Ahnelse sporge, hvor mange store Batailler maae ikke være forefaldne inden en Nation af lutter Adelsmænd (thi Resten var Pobel) fandt sig i at lade sig behandle af sine Naboer med en ret forhaanende Vilkaarlighed, og endelig nedværdige til en fuldkommen politisk Tilintetgiørelse? Og naar man derpaa tilsidst hører, at dette ikke kostede en Beleiring og ikke engang et Hovedslag, saa maae man dog tilsidst komme til Erkiendelsen om hvad en Adel er uden Cultur, om det endog ikke mange ler den paa en høi Grad af personligt Mod. Dette Raisonnement blev skrevet i Aaret 1794 og gielder derfor ikke længere end for Tidsrummet til 1793, da den anden Deeling af Polen gik for sig Men havde Forfatteren tovet lidt længere med at nedskrive denne Dom, saa havde han været undt til for en Deel at forandre den; thi endnu i Aaret 1794 opflammedes denne Adelsnations Forbittrelse, og Polen gik vel aldeles under; men med Hæder, med Helten Kosciusskos Fald efter blodige Feldslag, og med Souvarovs skrækkelige Erobring af Varschau; disse rædsomme Varsler fra Fortiden have ikke afholdet den nærværende Jnsurrektion fra at udbryde. - Men hvad see vi i Polen, vi see en Adelsmand, som føler sig krænket paa sin Ære.