Aarhuus Stifts-Tidende, 1840-05-16
Jndsendt. J Aarhuus Avis Nr. 75, findes med Overskrivt Jndsendt og underskrevet Frederikshavn i April 1840 indført et Jnserat der paa en høist skumlende Maade, omtaler Behandlingen af Skonnerten "Saras" Strandingsaffaire i Almindelighed, og i Særdeleshed mig som den strandlidte Capitain Lunnes Commissionair. Hvad enten nu Uvidenhed forenet med Ondskab, eller forsætlig Ondskab allene, er Inseratets Ophav, saa skylder jeg dog Publicum og mig selv at meddele Oplysning om denne Strandings=Affaires sande Sammenhæng: Den 13de Febr. d. A. om Morgenen for Dag strandede Skonnerten "Sara af Aarhuus, Capt. P. P. Lunne, ved Knasborg i Raaberg Sogn, paa sin Hjemreise fra Belfast med en Ladning Salt. Da jeg, saavidt erindres Kl. 10 a 11 Formiddag, kom til Stranden og ombord paa Skibet, og paa Grund af mit Bekjendtskab med Rhederne dHrr. Ree & Co. af Skipperen blev antaget som Commissionair, var Skibet, foranlediget af den stærke Søegang og Støden mod Grunden allerede fuldt af Vand og Roeret hugget af Roermalerne, der kunde altsaa ikke være Tanke eller Tale om Skibets Udhivning, hvilket overhovedet den svære Søegang gjorde gandske umulig, men kun om at nedtage Skibets Seil og redde hvad muligt var. Politimesteren Hr. Rømer kom derpaa strax efter ombord, og Bjergning af Seil og Inventarium blev derpaa paabegyndt; men strax efter Middag faldt Skibet, der laae med Bagbords Side imod Søen, pludselig over i Styrbords Side, og Capitainen bad da Politimesteren, mig og Flere øieblikkelig at redde os i en ved Skibet liggende Baad. Jkke uden Fare forat sænkes til Bunds af de over vore Hoveder allerede udhængende Master kom vi i Baaden og naaede Landet; men neppe ankomne der kantrede Fartøiet aldeles. Capitainen, nogle af Mandskabet og nogle andre Søefolk maatte redde sig paa den udvendige Side af Fartøiet og ved Hjælp af deres Knive overskjære Tallierebene for at Masterne ved deres egen Tyngde og ved Søegangen, skulde knække, og Redning fra Landet derved gjøres mulig; thi saalænge Masterne laae langs Vandet vare de tililende Baades Forsøg at komme til Borde umulig, da den høie Søe kun tilstædede Nærmelse fra Læs eller Styrbordside. Det lykkedes dog at bringe Øxer til Skibet, og et Par raske Mænd ombord kappede Masterne, hvorved Folkene reddedes. Saaledes er den sande Sammenhæng med Roers og Masters Forliis, som Jndsenderen paa en saa tvetydig og skumlende Maade omtaler. Uagtet det var øiensynligt at Skroget var Vrag, blev dog, til Overflødighed en Synsforretning af kyndige Mænd, afholdt, der bekræftede dette. Den 13de og 14de Febr. bjergedes den ved Skroget hængende Takkelage med Masterne m.m. Den 14de Febr. paabegyndtes tillige Opfiskning i Poser af Saltladningen. Da Politimesteren, den 15de Febr. fandt at det vilde være hensigtsmæssigt og fremme Ladningens hurtige Bjergning at Hul huggedes i Dækket for at Opfiskning kunde skee paa flere Steder, og dette naturligviis maatte billiges, skredes til denne Foranstaltning, som Jndsenderen ligeledes antyder at skulle være skeet for at give Skibet et ramponeret Udseende. Et Stk. Ankerkjetting paa circa 25 Favne som laae for Vraget kunde ikke bjerges fordi dette var kommet til at ligge paa samme. Forinden Auction over Skibstakkelage og Vrag afholdtes var corresponderet med vedkommende Eiere og Assurandeurer, og Auctionen var betimelig bekjendtgjort i Aalborgs og Berlingske Tidender. Da Søen stod over Vraget endog undertiden 1 a 2 Fod fandt end ikke de i Randers og Aarhuus boende Rhedere, der under hele Strandings=Affairen selv havde deres Skipper, en erfaren Somand, herpaa Stedet, Anledning til at speculere i Vraget.