Jyllandsposten, 1840-09-18
Af den würtembergske Communallov af 1ste Marts 1822 skulle vi her levere enkelte Grundtræk Der er ingen Forskjel mellem Land- og Stadcommuner; hvorimod Communerne deles i tre Klasser: 1) Stæder, paa mere end 5000 Jndbyggere, 2) Communer paa mere end 1000 Jndvaanere, 3) alle de øvrige. Enhver Commune har Ret til at besørge alle til dette Communalforbund Hensyn havende Anliggender, selv stændigen at bestyre sin Communalformue, og at haandhæve Lokal=Politiet efter de bestaaende Love indenfor sine Grændser. Den virkelige Udøvelse af disse Rettigheder, eller Communens Bestyrelse, betroer den et Commune-Raad, som bestaaer af fra 7 til 21 Medlemmer, hvilket Borgerskabet vælger af deres egen Midte ved Stemmefleerhed. Valgretten og Valgbarhed er afhængig af Formuesbesiddelsen. De Valgte fungere paa to Aar. Den som vælges anden Gang, er derved valgt, paa Livstid. Communeraadet paaligger det at repræsentere Communens Rettigheder mod Autoriteterne, at bevare dem mod Misbrug i det Jndre og Angreb udvendig fra, samt i Communens Navn at raadslaae indbyrdes, tage Beslutninger, tale og handle. Enhver Commune har en efter dens Kræfter lønnet, første Forstander, som fører Forsædet i Commune=Raadet. Til Communeforstanderpladsen bringes tre Candidater ved Communens Valg i Forslag, af hvilke Regjeringen vælger Een. Hvis Een af de Foreslagne har havt 2/3 Stemmer, erholder han stedse Fortrinet. Valget er paa Livstid, og Valgbarheden ikke knyttet til nogen særlig Betingelse. Skulde den Valgte ikke allerede i Forveien være Borger eller Medlem af den Commune, som har bragt ham i Forslag til Forstander, saa bliver han det et ipso. Commune=Raadet bestyrer Communens Formue. Dette tager ogsaa Bestemmelser med Hensyn tilden bedst mulige Benyttelse af Communeformuen; over Udgifternes Nødvendighed og Midlerne til deres Dækning. Forstanderen forfatter ved hvert Rognskabsaars Begyndelse, i Forbindelse med Regnskabsbetjenten, et Budget for det næste Aar, og efterat Commune-Raadet og Borger=Comiteen har drøftet samme, forelægges det Overamtmandskabet til Autorisation. Repartition af Skatter og Afgifter skeer ved Communen. Jntet, Communens Jndtægter og Udgifter angaaende, kan skee uden Commune=Raadets Samtykke, og Forstanderen er ikke berettiget til uden samme at anvise nogen Betaling paa Communens Kasse. Fuldbyrdelsen af Commune Raadets Beslutninger er derimod, ligesom Udførelsen af de af de høiere Autoriteter udstedte Anordninger, overladt til Forstanderne, som herved i ingen Henseende ere bundne til Commune=Raadets Medvirkning. Haandhævelsen af Regjeringens Ret til Overopsigt med Communevæsenet tilkommer nærmest Overamtet. Dettes Pligt er det, at sikkre Communernes Eiendom mod ethvert Jndgreb, imod muligt indtræffende Misbrug, Forsømmelse og Ødselhed, uden paa den anden Side ved Udøvelsen af den samme betroede Opsigt at gjøre Jndgreb i Communernes Selvbestyrelses=Ret. Enhver Commune er indlemmet i et Overamtsdistrict, Overamtets Forretningskreds omfatter alle de Gjenstande, som hverken ere tildeelte Domstolene eller Finantsautoriteterne. De til et Overamtsdistrict forenede Communer danne et afsluttet Heelt, som med forenede Kræfter bære deres Andeel af de offentlige Byrder og med forenet Anstrængelse paa fælleds Regning forfølge deres fælleds Formaal. Communeforstanderen er i Følge sin Stilling Communens Amtsdeputeret, og den eller de øvrige Deputerede vælger Communeraadet aarligen af sin Midte. Amtsregnskabet med Bilag revideres af en aarlig dertil af Amtsforsamlingen blandt dens egne Medlemmer udvalgt Comitee. Ethvert enkelt Medlem af Amts forsamlingen har Ret til at eftersee Regnskaberne. Uden den nævnte Comitees eller Amtsforsamlingens Samtykke og Stadfæstelse, kan ikke engang Overamtmanden paa Embedsvegne anvise nogen Betaling eller Udgift til Udbetaling af paagjeldende Regnskabsbetjent. Nye, uforudseete, eller Budgettet overstridende Udgifter, saavelsom de til sammes Dækning nødvendige Repartitioner, Capitaloptagelser a., kunne kun beraadslaaes i fuldtallig Amtsforsamling. - Sammenholder man disse korte Omrids af den norske og würtembergske Communallov med det Stænderne forelagte Udkast til en Landcommunalanordning for Danmark, da vil man let blive overtydet om at Hovedprincipet, der gaaer igjennem hine, er at gjøre vedkommende Communer myndige til selv at raade over egne Anliggender, imedens Land boens Stemme her endnu stedse udsættes for at blive et Echo af Autoriteternes, som alt iforveien har altfor let ved at virke afgjørende til Fordeel for Regjeringen. At denne høist vigtige Sag heller ikke med synderlig Jver blev forhandlet i Roeskilde Stænders niogtyvende Møde, har man desværre seet; saaledes bemærkede Steenfeldt, at Herredsfogden burde være Formand og Præsten Viceformand, og at Sognefogden er officio burde indtræde i Forstanderskabet; Benzon og Rye meente, at Herredsfogden burde have Ret til at overvære Forhandlingerne. Salicath foreslog Offentlighed i Forhandlingerne. Clausen holdt for, at Valget af Formand burde være frit, men antog det for nødvendigt, at der drages en vis Grændse mellem Fattig- og Skolevæsenets Anliggender og de øvrige verdslige Forretningers Bestyrelsesmaade, saa at Præstens Virksomhed kunde blive indskrænket til Anliggender af reen geistlig Natur. Algreen Ussing ønskede vel, at man var gaaet videre end Comiteebetænkningen har gjort, og in Specie vilde lade alle Medlemmer i begge Communalraad fremgaae af et frit Valg, men havde dog, for ikke at svække Comiteens Jndstilling ved Dissents sluttet sig til de øvrige Medlemmer, dog kun under den af Comiteen udtalte bestemte Forudsætning, at den hele Anordning bliver at ansee som aldeles provisorisk. Hvem der imidlertid var glad ved, at denne Sag gik saa luunt af, uden at vække videre Dissents eller at give mindste Stød til det faststaaende Aristokrati, det var Skibsted, som bemærkede: "at han havde strax været bange for, at den nye Communallovgivning for Landet vilde give Anledning til mange Difficulteter, men fandt sig dog nu beroliget. Hvad Landboerne derfor i denne Henseende have at glæde sig til, saalænge den Skibsted ske Beroligelse vedvarer, ville vi selv give dem at betænke.