Aarhuus Stifts-Tidende, 1842-05-18
Udlandet. Om Hamborgs Brand hidsættes endnu Følgende: Da Petritaarn, der var et af de høieste og skjønneste i Europa (400 Fod høit og 150 Fod bredt), stod i lys Lue, Kl. 9 Løverdag Morgen, spillede det gamle herlige Klokkespil for sidste Gang Choralen: "Allein Gott in der Höh sei Chr." og Kl. 9 3/4 styrtede den mægtige Pramide sammen. Man regner, at 30,000 Mennesker ere blevne huusvilde; de Forulykkedes Antal angives i Privatbreve til 5 a 600. Man vil endog forsikkre, at slettænkende Personer havde ifinde, ogsaa at stikke Jld paa Altona. Preussisk Militair ankom selv fra Berlin og Magdeburg. Blandt dem, der især udmærkede sig under Branden, nævnes ogsaa Pastor Hansemann fra det Hannoverske. Man indseer nu, hvor ringe de hamborgske Sprøiteindretninger og Slukningsredskaber vare og hvormeget de stode tilbage for de fra andre Steder indtrufne, navnlig de Kielske, der endog indtraf for de fra Lübeck og vare særdeles virksomme ved Branden. Den nye Børs blev frelst ved 40 Sprøiters vedholdende Virksomhed, men skal især have 2de Borgeres Mod og patriotiske Opoffrelse at takke for sin Redning. Som en Mærkelighed anføres, at i forrige Aarhundrede, ligeledes den 5te Mai, havde en stor Jldebrand fundet Sted i Hamborg, hvorved det daværende Taarn paa Michaeliskirken blev lagt i Aske. Jfølge en Privatskrivelse (hedder det i Aalb. Av.) tilskriver man det de daarlige Slukningsanstalter, at Jlden greb saavidt om sig, samt den uheldige Omstændighed, at det Medlem af Senatet, som har Politiadministrationen under sig, staaer over Sprøite inspecteuren Repsold, hvorved dennes Virksomhed lammedes. Havde man tidligere, efter RepsoldsRaad, begyndt med at sprænge, vilde Jlden ikke nær have faaet det Omfang, men heri vilde Senatet ikke samtykke, og siden maatte man ved hvert enkelt Huses Sprængning først spørge Senatet, om det vilde give Tilladelsen dertil. Saavidt vi af troværdige Kilder erfare – hedder det i "Correspondenten" – have vi desværre at tilskrive en meget ubetydelig Omstændighed Tabet af St. Nicolai Taarnet og Jldens derved foraarsagede store Udstrækning, nemlig: en Høge=Rede. J en af de under Taarnets Kuppel værende Reder var nemlig faldet et Jldstykke og gav da det var umuligt at bringe Vand og Slukningsredskaber saa høit i Veiret, Anledning til Taarnets og Kirkens Brand. Af de Forulykkede have Mange paa en just ikke hæderlig Maade selv bibragt sig Døden, ligesom ogsaa Andre, navnlig Stadsoldater, der, ved Brandpersonalets Udmattelse, snart maatte commanderes til Sprøiterne, saavelsom Artillerister og Fyrværkere ere omkomne i deres Kald. Blandt de Hamborgere, som omkom midt under deres Anstrængelser for at redde, nævnes: Heinrich Wilhelm Kuntze, Heinrich Wagner, Claus Soltau, Jürgen Knutzen og Magnus Schwensen. De tre Førstnævnte vare gifte og efterlode deres Enker i Nød og Fattigdom, hvorfor nu menneskekjærlige Medborgere offentligt opfordres til at komme disse Forladte til Hjælp. Udenfor "Steinther, hvorhen Udvandringens store Strøm tilsidst havde vendt sig, herskede den største Nød og Forvirring: de Huusvilde laae her, med og uden Effecter, hobeviis imellem hverandre, medens de, hvis Boliger allerede laae i Aske, jamrede sig over sig selv og deres Tøi, idet Vinden heftigt blæste og Regnskyl nedstyrtede fra Himlen. Mærkeligt er det, hvor vidt Jlden har været synlig og Brandstumper have været henveirede. Paa Paafugleven ved Berlin havde man den 5te sporet en forunderlig Lugt, som af Svovl og Brand, der paastodes at hidrøre fra den Hamborgske Brand. J 7 Miles Distance havde man seet afbrændte Tapetstumper og andre Dele saavelsom Jld gnister sænke sig. Man er uudtømmelig i Roes over den hurtige og kraftige Bistand, de holsteenske Stæder, navnlig Kiel, have ydet under Branden. Det Mandskab, der med Jilpost havde bragt Sprøiter til Hjælp, nægtede endog at modtage de dem tilbudte Forfriskninger. Ogsaa en stor Deel Studenter var ilet til Hamborg, for at række hjælpsom Haand. Da man endelig næsten var bleven Herre over Jlden, hang det kun ved et Haar, at ikke ogsaa St. Georgs kirken og ved den ogsaa Forstaden St. Georg var bleven sat i Brand; thi da man troede at have faaet Jlden i sin Magt, begyndte Vinden pludselig igjen at tage en mere vestlig Retning og slyngede nu Brandstykkerne igjennem Kirkens aabne Kuppel; dog lykkeligviis gik Vinden, efter et Qvarteers Forløb, atter mere sydlig og - Hamborg og Forstaden, vare frelste. Fra alle Kanter indtræffe rige Understøttelser til de Brandlidte. Jo videre Efterretningen om denne frygtelige Katastrophe udbreder sig i Tydskland, desto almindeligere og glædeligere yttrer Sympathien sig for de ulykkelige Hamborgere. En Hjælpeforening af Læger har dannet sig, ligesom Apothekerforeningen i Hamborg har besluttet, at forsyne de syv brandlidte Apotheker med Utensilier og Materiale. Collecter ere aabnede overalt i Tydskland. Senatet i Frankfurt betegner i sin Opfordring den hamborgske Brand som en Nationalulykke. Stor viser sig især Velgjørenheden i Preussen, hvor Kongen og Staden, Berlin ere foregaaede med glimrende Exempler.