Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1845-08-09
Nykjøbing, den 9de August. Af et i disse Dage modtaget Brev fra Jylland tillade vi os at hidsætte følgende Uddrag, der berører en Gjenstand, som netop for Tiden har megen Jnteresse, og ivrigt har sysselsat Dagspressen, navnlig Berlingske, hvis Talent, ikke til at gjøre Sort til Nødt – bevares, det kan den ikke, men til at belyse, ved denne Leilighed har udfoldet sig i en overordentlig Grad: –, den 3die August 1845. – – Du taler i Dit Brev om Mindestøtten for Frederik den Sjette og spørger om min Mening. Jeg mener, at han var en brav, skikkelig Mand, som overhovedet alle Oldenborgerne have været, og jeg under ham af Hjertet den Stette, der er reist ham ved Skanderborg, forsaavidt den er reist for Bondevennen" og "Barnevennen Frederik den Sjette, thi begge Dele var han i Ordets fulde betydning, og jeg har selv været Vidne til, hvorledes den brave Mand endnu paa sine gamle Dage kunde glæde sig ved at overhøre Børn; men skal Støtten gjælde "Statsmanden, "Krigeren" Frederik den Sjette, saa er jeg rigtignok bange for, at Historien engang vil være af en anden Mening end Jyderne. J vore Tider er Alt Partisag, og det conservative eller optimistiske Parties Blade ere, trods al deres affecterede upartiskhed, ligesaa eensidige og partiske, som det liberale Parties Organer. Alt hvad der ikke behager, eller passer i Vedkommendes Kram, maa udelades eller undertrykkes. Man fremhæver et enkelt Moment, og lader alle de andre træde i Baggrunden. For saaledes at nævne et mærkværdigt Exempel paa Partiernes Eensidighed i Anskuelse, vil jeg anføre Provindsialstændernes Jndførelse. Medens det ene Parti ikke kan finde Ord, der ere stærke nok til at udtrykke dets Taknemmelighed mod Frederik den Sjette for denne Jndretning, medens det vil have den betragtet som en reen og puur Gave, der alene og uforanlediget udgik fra Kong Frederiks Høimodighed, og hvorved han satte Kronen paa alle sine Regjeringshandlinger, vil det andet Parti derimod have Jndretningen betragtet som en Nødvendighedshandling, for hvilken vi maae takke, hvis der ellers - saa mener man – et Noget at takke for, en ganske anden Mand, nemlig Uwe Lornsen, skjøndt det tilvisse var denne gediegne Schleswigholsteiner den ligegyldigste Sag af Verden, hvad enten Danmark fik Stænder eller ikke. Tvertimod der var ham Jntet modbydeligere end at Hertugdom merne skulde deele Forfatning med Danmark, og jeg tør sige, at han, hvis det er muligt, har vendt sig i sin Grav af Ærgrelse over, at hans Bestræbelser fik det Udfald. – Vil man nu betragte Sagen uhildet, saa stiller den sig omtrent saaledes: Frederik den Sjette var, hvad han ifølge sin Stilling som Regent maatte være Stænder-Jndretningens Giver, Uwe Lornsen var den secundaire Aarsag, men den primitive Aarsag var JuliRevolutionen. Holstenerne havde ifølge Wiener congressens Beslutninger Krav paa en fri Forfatning, men siden 1815 var der forløben 15 Aar, og endnu var denne frie Forfatning ikke kommen; det lod altsaa just ikke til, at man havde Hastværk. Da rullede Juli Revolutionens Torden hen over Europa, og den opfriskede mærkelig baade Fyrsternes og Folkenes Hukommelse. Disse mindedes, at man havde lovet dem Nogen og hine indsaae, at faare Ord og Udsættelser nu ikke hialp længere, Noget maatte der gjøres. Holstenerne, der ere en kraftig, høittalende Race, bleve meere og meere høirøstede, de talede ikke meere om en Gave, de forlangte deres Ret. Men man var i Forlegenhed, hvorledes man skulde bære sig ad. Hvad der laae lige for Haanden, vilde have været, at give Holsteen sin egen selvstændige Forfatning, og Frederik den Sjette havde da havt sine Hænder ubundne for det øvrige Riges Vedkommende, mod hvilket han ingen Forpligtelse havde men man levede endnu i den salige Jndbildning, at Holsteen, trods sin Jndlemmelse i det tydske Forbund, var dansk Provinds; Frederik den Sjette og hans Raadgivere vare ikke paa det Rene med, som man da heller ikke er endnu, i hvad Forhold Hertugdømmerne stode til hinanden; skulde Holsteen have Stænder, saa maatte Slesvig ogsaa have saadanne, og skulde Slesvig, en Provinds af Kronen Danmark, have Stænder, saa maatte man nolens volens ogsaa give Kongeriget Stænder. At man nu castrerede disse Stænder ved at gjøre dem til raagivende, vil jeg ikke tale videre om, de have ligefuldt stiftet megen Gavn, og det var et virkeligt Fremskridt; men hvad der var meget værre end Castrationen var, at man fik – hvad enten det var for at neutralisere Indretningen eller af overklog Politik, maa Freden Sjette og hans Raadgivere vide – det ulykkelige Jndfald at udstykke den allerede noksom sønderlemmede Stat fire Portioner, og derved tabte Gaven meget af sin Værd. Summa Summarum af alt dette bliver, at Frederik den Sjette unægtelig var Giver af Provindsialstændernes Jndretning, men det var en Gave som Napoleons Constitution i 1815 efter Tilbagekomsten fra Elba eller Ludvig den Attendes Charte; Juli Revolutionen og de deraf følgende Bevægelser i Hertugdømmerne, hvis fornemste Repræsentant Lornsen var, tvang ham til den." Høsten her paa Falster er nu begyndt, idet Rugen flere Steder er meiet. Det tegner i det Hele til en riig Høst, især paa den sydlige Halvdeel af Øen, hvor nogle Regne i Juni Maaned bragte Sæden i frodig Væxt. Leiesæd sees mange Steder, saavel af Rug og Hvede, som Byg og Havre, Ærter og Vikker ere ogsaa godt besatte med Bælge. Raps dyrkes kun af Enkelte og i ringe Grad, men hvor den dyrkes er den iaar for Størstedelen bleven opædt af Biller. Hørren, denne for Landmanden saa vigtige Næringsskilde, der, paa faa Undtagelser nær, hidtil kun har været drevet her som en Biting, staaer godt og er meget høi. Maatte nu stadigt Veir indtræffe, at Markens Velsignelse kunde komme tør i Huus, og saaledes give et Product, der saavel for Landmanden som Kjøbmanden vilde være lettere afsætteligt. Paa den nordlige Halvdeel af Øen ere Frugttræerne, formodentlig som Følge af en skadelig Vind, ligesom henviisnede og Frugten derved naturligviis tabt.