Københavns Adresseavis, 1765-08-21
Anmærkninger. Vore Forfædre har allerede i deres Tid lastet det hos de Danske, som en Feyl, at de vare alt for begierlige efter, udi deres Skrifter, uden Nødvendighed, at indslikke alt for mange fremmede Ord, holdende fore, at det var en Daarlighed og Skam, for Landets Jndbyggere; Men kunde de nu see op af deres Grav, da vilde de vist nok, med større Grund, laste den i vore Tider sig indsnegne, desværre, men efter meer Til- og fast Overhaand tagende Misbrug, med saadanne laante fremmede Ords Forandring, i det de skrives eller trykkes med Danske Bogstaver, hvorved de tabe deres rette bemærkelse, saasom for Exempel man har nyelig læst et Sted udi offentlige Efterretninger de Ord: en Promenade, at være trykket med Danske Bogstaver, en Promenade, hvorudover Meningen paa dette Sted er afbrudt, og ikke af Folk paa Landet strax kand fattes; En Bonde læste forgangen i en Beretning, som ellers sielden skeer, og traf just paa de Ord. Sort Herregaards Smør, at være i Hovedstaden til Fals, han brast derover i Latter og bandede en stor Eed paa at han forlangede ikke at kiøbe noget deraf. See, min Herre, dette med flere deslige Friheder at bruge udi Skrifter viser tydelig de Danskes Forfængelighed at tiltage. Vilde man endda giøre det saaledes, som man nyelig har seet en vis Skribent har anført, hvor man finder det Ord: Decorum, som er et laant Ord, i det næst paafølgende oversat paa Dansk, hans Ord ere disse: Decorum eller Velanstændighed, saa kunde man nogenlunde hielpe sig igiennem til Meningen, og de tvende første Ord sees at kunde spares. Hos hvem nu Skylden ligger, enten Forfatteren eller Bogtrykkeren, det skulde man formene at vore Tiders store Regnemmestere kunde udregne; Enhver som agter sligt, maae visselig bejamre saadanne Skribenteres Daarlighed, og man forundrer sig paa Landet over at ikke vores aarvaagne Natte=Vægter i Hovedstaden, tillige med hans gamle Philosoph, der ellers sporer og udforsker Alting saa nøye, udi mindre : paaliggende Ting, endogsaa indtil Mandfolkenes Skoespænder, og Fruentimmernes Chalouper og ommeste Steder, taaler og tier med denne Misbrug, der vanzirer vort Danske Sprog og giør det ulæseligt og ukiendeligt. Mærkeligt er det, at dette Onde er begyndt at gaae i Svang, just paa en Tid, da nogle af vore lærde Mænd, som der siges, staaer i Begreb med at rense Sproget. (?)Man formaner derfor alle de som have Evne til at hemme denne Misbrug, at de med forenede Kræfter i Tide setter sig derimod og driver den paa Flugt, at den sig ikke videre skulde udbrede, men dræbes i Fødselen; thi, dømmer selv, om det blev Mode at skrive hele Breve, eller Meninger paa Fransk med Danske Bogstaver, da vilde upaatvivlelig, endog den ældste Provst i Landet, have ondt ved at forstaae hvad han læste; Det synes visselig at være Høytid, nu, da man seer at vore Svenske Naboer beskylde os for, af os at være be ugede til Overdaadighed, ligesom vi beklage os, af de Franske at være forførte til Forfængelighed, hvad vilde det ikke blive os et Samvittigheds Nag, om de engang skulde faa Aarsag tillige at klage, at de, efter vort Exempel, havde fordærvet deres Sprog og Moders Maal? Jhr Lieben denken es weiter nach, siger Tydsten. Raad og Middel her imod, eragtes at tunde være dette: Alle Ordfordærvere burde igiennem nogle starpe Penne at løbe Spitsrod.