Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1848-01-13
Allerede for 2 Maaneder siden blev det fortalt her paa Egnen, at Hr. Adjunct Silfverberg vilde recensere mine bibelske Fortællinger. Jeg veed ikke, om jeg meest skal undre mig over, at Recensionen, efter at dens Forfatter i denne lange Tid har haft saa megen Leilighed til at conferere, søge Raad, Oplysninger o. s. v., har faaet et saa slet Udfald, eller over at den netop nu er kommen, da Hr. Silfverberg vidste, at sidste Hefte af min Veiledning ved Brugen af de bibelske Fortællinger vilde udkomme. Havde Hr. S. været besjelet af det Ønske at være retfærdig mod den Forfatter, han vilde recensere, havde han vistnok opsat Anmeldelsen disse faa Dage. Nu da Hr. S., efter at han saalænge har haf i Sinde at recensere mine bibelske Fortællinger netop lader Anmeldelsen trykke nogle Dage efter, at jeg havde indsendt min Fortale, skulde man næsten troe, at han har skyndt sig med Anmeldelsen for ikke at foruleiliges af Oplysninger, der kunde skade Effecten. Jeg maa gjøre Hr. S. opmærksom paa, at, saa hæderligt det er at være Recensent, naar man er retfærdig og sandhedskjærlig, saa lidt hæderligt er det uden disse Egenskaber at begynde denne Virksomhed. Jeg skal senere gjøre opmærksom paa flere Omstændigheder, hvoraf det synes med Sikkerhed at fremlyse, at det ikke er ham om at gjøre at vise mig Retfærdighed. Dog maaskee jeg tager Feil, maaskee de Misgreb, hvorover jeg medrette beklager mig, hidrøre fra Mangel paa Takt og Jndsigt i den Ting han vil bedømme, jeg vilde dog nødig henregne Hr. S. til de Recensenter, der ere i Familie med den Gamle paa Bjerget. Men ikke alene Tiden, ogsaa Stedet, han har valgt til Anmeldelsen, er uheldigt. Et Blad som Fyens Avis er ikke skikket til Recensioner; allerede Hensyn til det Publicum, som fornemmelig læser denne Avis, forhindrer Anmelderen fra grundigt at undersøge enkelte Spørgsmaal, der dog fortjente en nøiagtigere Undersøgelse; men det er endnu beklageligere, at han troer at kunne undskylde den overfladigske, skjødesløse Maade, hvorpaa han bedømmer Bogen med, at Stedet ikke tillader ham at gjøre det bedre, som om det var grundet i en Nødvendighed, at Bogen skulde recenseres, og at denne Nødvendighed tillod ham at sætte alle Hensyn til Side. Jeg maa tillade mig at minde Hr. S. om, at han endnu ikke er stegen saa høit, at han er kommen til den, i mine Tanker iøvrigt kun lidt misundelsesværdige Stilling, at kunne fordømme en Mands Arbeide uden at anføre Grunde for sin Dom. Det vilde være meget behageligt, om Hr. S., hvis han oftere optræder som Recenseent, vilde nedlade sig til at give Grunde for sine løse Paastande, at man kunde have Noget at holde sig til, naar han retter en Skoledrengs Stiil, saa kan det til Nød gaae an at sige: "Det er urigtigt, uden at give Grunde for Paastanden. Ogsaa maa jeg bemærke, at vi paa den Maade ingenlunde stride med lige Vaaben; thi medens Hr. S. faaer Betaling for at skrive mod mig, maa jeg betale for at faae mit Forsvar trykt. Denne Anmeldelse er i een Henseende forskjellig fra de almindelige, idet den ikke alene bedømmer Bogen, men fordømmer den 22 dømmer den uværdig til at indføres i Almueskoler. Da, som bekjendt, ingen Bibelhistorie kan indføres i Skolerne uden at Landemodet har givet sit Samtykke, og disse Mænd maae forudsættes selv tilbørligen at kunne udføre deres Arbeide, saa synes det lidt anmassende af Hr. S. at ville optræde som deres Veileder, med mindre hans Anmeldelse er skeet efter Opfordring og altsaa skal betragtes som en fortrinlig dygtig Mands Erklæring. Lader os antage, at Hr. S. er den rette Mand til at fælde en saadan Dom, saa formener jeg dog, at det havde været billigt, at Hr. S. havde sammenlignet min Bog med de i Skolerne indførte bibelske Fortællinger og navnligen med dem, der bruges her i Stiftet thi dersom den kunde staae ved Siden af disse, var der ingen Grund til at udelukke den fra Almueskolen. Men en saadan Undersøgelse og Sammenligning kunde have sine Vanskeligheder, kunde maaskee føre til mindre behagelige Resultater, derfor slaaer Hr. S. ind paa en langt mageligere og sikkrere Vei for at naae sit Maal. Han opstiller sit Jdeal af en Bibelhistorie, og, idet han nu forudsætter, at det, han mener, er det ene Rigtige, fordømmer han uden Videre min Bog fordi den ikke er udført efter denne Jdee, men lægger ikke Mærke til, at han derved kommer til at sige, at Biskop Fabers og Heibergs Udgave af Thonboes Bibelske Historie er uværdig til at bruges i Skolerne; thi den omtaler endnu mindre Propbeterne end jeg. Sandhed og Retfærdighed skulle være Recensentens Compas, den, som forkaster dette men forretrækker at drive for Vinden, støder let paa skjult Skjær. Efter at have forudskikket disse bemærkninger vil jeg forsøge at imødegaae de enkelte Dele af Anmeldelsen. Den første Anke Hr. S. fremfører mod mine bibelske Fortællinger bestaaer i, at Bibelens Sprog er beholdt saavidmuligt af mig. Først bestrider han dette Princip i Almindelighed, dernæst dets Gjennemførelse i min Bog. Recensenten maa indrømme, at Bibelens Sprog og Maade at fortælle Begivenhederne paa er tiltalende for Børnene, men benegter at det har den samme Virkning i enkelte Fortællinger, som forkortede gives Børnene at lære. Det er klart, at Hr. S. enten vil aldeles forkaste deres Princip, der saavidt muligt beholde Bibelens Sprog, eller ogsaa de med udmærket Tryk betegnede Ord heelt igjennem skulle tilkjendegive, at han egentlig kun skriver mod de Forfattere, der slet ikke ville tillade den mindste Forandring med Hensyn til Biblens Sprog, i de bibelske Fortællinger de give Børnene at lære. Er det Første Meningen, er der en Modsigelse mellem disse Ord, og hvad han senere siger om den fuldkomneste Form for bibelske Fortællinger, dersom han strider mod Forfattere, som have villet overføre Stoffet i Bibelen uforandret i de bibelske Fortællinger, der skulle læres af Børnene, troer jeg at han danner sig Modstandere i sin egen Jndbildning; thi jeg kjender ingen Forfatter, som har forsøgt derpaa, jeg hører idetmindste ikke til dem; thi Hr. S. anfører selv, at jeg har sagt, at alle Forklaringer saavidt muligt ere undgaaede. Naar Hr. S. fordrer, at Sproget i en Lærebog skal være, flydende og Jndholdet let, da maa jeg i Hovedsagen være enig med ham, men jeg er af den Mening, at Jndholdet netop bliver let, naar man beholder Biblens Ord, jeg har til Beviis herfor anført i min Veiledning, at Børnene meget lettere lære Sprogene i Balles Lærebog end Stykkerne og Anmærkninger, og at Thonboes bibelske Historie netop er saa vanskelig at lære, fordi den modsatte Fremgangsmaade er fulgt i den. Jngen kan mere end jeg ønske, at det, Børnene skulle lære, er let og simpelt, jeg var derfor meget bange for, at mine bibelske Fortællinger skulde mangle denne Egenskab. Da en Forfatter i denne Henseende saa let bedrager sig selv, har jeg ladet flere Lærere anstille Forsøg med dem, og indstændigen anmodet dem om at sige mig deres Mening, og de have Alle forsikkret mig, at Børnene med Lethed kunne lære disse Fortællinger, og at de, for ikke at bedrages, have valgt de Fortællinger, der ikke findes i den Bibelhistorie, der ellers bruges i Skolen. Sproget skal vistnok ogsaa i en Lærebog være flydende; men høiere Hensyn forhindre undertiden en Forfatter i at opnaae dette, navnligen maa jeg med Hensyn til bibelske Fortællinger gjøre opmærksom paa, at flere, som have søgt at opnaae dette, have gjort Sproget vandet, og aldeles udslettet den bibelske Charakteer, saa at de enkelte Bibelsprog, der hist og her ere indflettede, tage sig ud som Fløilslapper paa en Vadmelstrøie, som Perler paa en Mødding. Biblen har Ret til at forlange, at de, der ville exerpere af den, ikke uden Nødvendighed forandre Sproget. Da hele Anmeldelsen gaaer ud paa at fordømme min Bog, maa jeg antage, at ogsaa Biskop Tage Müllers Yttringer ere anførte mod mig, men dette er meget besynderligt, da den høiærværdige Biskop netop har den samme Anskuelse som jeg. Af Hensyn til denne Mands Ord, om hvis Dygtighed, christelige Sind- og Redelighed, der kun er een Mening, nødes Hr. S. til at indrømme, at den Bibelhistorie vilde være den bedste, hvor Vibelens Ord i Hovedsagen vare brugte, og Referentens dermed fuldkomment sammensmeltede, fortæller dernæst, at dette ikke er skeet i min Bog, udleder deraf, at det ei kan skee (hvis dette ikke var Meningen behøvede han ikke at foreslaae et andet Middel, men burde opfordre til at naae det Maal). Uagtet den ovenanførte Form efter Hr. S.s Mening er den fuldkomneste, saa er det dog ikke nødvendigt at bruge den. Enkelte Udtryk og Talemaader i den hellige Skrift bør dog efter Hr. Sls Mening findes i alle Bibelhistorier, men (her vil jeg anføre Forfatterens egne Ord) naar Bogen er skreven for Børn, er det iøvrigt raadeligst fremfor Alt at lægge Vind paa et simpelt og folkelig Sprog, da den saaledes bliver lettere at fatte og lære." Hvilken brillant Maade at argumentere paa, og hvilken dristig Paastand, at Biblens Sprog ikke er simpelt og folkeligt, At jeg ikke har gjort Hr. S. Uret ved at paastaae, at han har sagt, at Biblens Sprog ikke er simpelt og folkeligt nok, fremlyser deraf, at han umiddelbart derpaa siger: "Men er det ogsaa godt at Barnet, naar det dertil er moden, gjøres bekjendt med den hellige Skrifts egen Fremstilling." Som et Middel til at opnaae denne Hensigt foreslaaer Hr. S. at indføre Bibellæsning i Skolerne. Forsaavidt dette skulde være bedre til at bibringe Børnene Kjærlighed til Bibelen end at bruge dens Sprog i de bibelske Fortællinger, maa jeg bemærke, at det der læres, langt anderledes bliver fast i Hukommelsen end det, som læses, hvortil endnu kommer, at Stykker af det gamle Testament, hvorom her fornemmeligen er Tale, kun kunne forelæses af Læreren, fordi man i de fleste Skoler kun har een heel Bibel, Eleverne maae da være Tilhørere, hvorved disse Forelæsninger ikke ville blive synderligt frugtbringende; desuden ere bibelske Fortællinger, fortalte med Bibelens Sprog, netop udvalgte Stykker af Bibelen. Jeg maa meget bede undskyldt, at jeg er saa vidtløftig i mit Svar til Hr. Silfverberg; men denne Vidtløftighed, er desværre aldeles fornøden, deels fordi han fremfører sine Paastande uden Motivering, deels fordi han fremsætter den i saa ubestemte Udtryk, at det ikke er let at opdage, hvad han mener, hvorved jeg, for ikke at gjøre ham Uret, nødsages til at betragte Sagen fra flere Sider. Det andet Middel Hr. S. foreslaaer for at bibringe Børnene Kjærlighed til Bibelen er den egentlige Bibellæsning, hvorved efter hele Sammenhængen maa forstaaes Læsning af et heelt Afsnit af Bibelen med tilhørende Forklaring. Jeg holder meget af Bibellæsning i Skolerne, men maa dog henstille Efterfølgende til nærmere Overveielse: 1. Om man end kunde indføre Bibellæsning i alle Skoler og i et saadant Omfang, at noget synderligt Kjendskab til Bibelen derved kunde opnaaes, saa indsees ikke, hvorfor Sproget i Bibelhistorierne ikke saavidt muligt skal være bibelsk. 2. Hr. S. siger, at Bibellæsning burde indføres i alle Skoler, hvor Læreren er duelig til at lede den. Hvor Lærerne altsaa ikke ere duelige til at lede Bibellæsningen, der skal den ikke indføres, dersom nu Sproget i de bibelske Fortællinger, som skulle læres, heller ikke maa være bibelsk, hvorledes skulle da Børnene i disse Skoler lære Bibelens Sprog, at kjende? Hvo skal bedømme, om Skolelæreren er duelig til at lede Bibellæsningen? 3. Jeg spørger endvidere. J hvilket Omfang skal Bibellæsningen finde Sted i Skolerne, Skulle Børnene faae Kjærlighed til Bibelens Sprog, burde der ogsaa holdes Bibellæsning over et Afsnit af det gamle Testament; men man vil vanskeligt i det gamle Testament finde en Bog, der heelt igjennem skulde egne sig til at læses og forklares i Skolerne, man mangler i Skolerne de fornødne Bibler, man mangler Hjælpemidler for Lærerne, og, som vi siden skulle see, Lærerne, mangle i Almindelighed den fornødne Dygtighed. Hr. S. vil sagtens herimod indvende, at man kan holde sig til det ny Testament. Næst at bemærke, at baade Aanden og Sproget ere meget forskjellige i disse 2 Hovedafsnit af den hellige Skrift, vil jeg gjøre opmærksom paa, at flere Geistlige, som ellers søge at fremme Bibellæsningen i Skolerne, vil have den indskrænket til Evangelierne, og at flere høistaaende Geistlige, hvoriblandt Mænd af udmærket Dygtighed aldeles forkaste Bibellæsning i Skolerne, og, hvor dette er Tilfældet, er nok Bibellæsningen ikke synderligt fremmet. 4. Jeg gjennemgaaer med enhver Elev, som dimitteres Matthæi og Johannis Evangelium, Apostlernes Gierninger og Pauli første Brev til Corintherne foruden enkelte Steder, hist og her, der leilighedsviis blive forklarede i Bibelen, og flere af mine Elever kunne ogsaa i Forhold til det, de have modtaget, paa en frugtbringende Maade holde Bibellæsning: men skulde denne udføres af Seminaristerne i større Omfang maatte de bringes langt videre paa Seminarierne, maatte Opholdet paa Seminarierne forlænges, flere Classer indføres, og det Hele faae et høiere Opsving; men dertil troer jeg ikke der er nogen Udsigt, tvertimod maa efter min Formening Seminarieunderviisningen under nuværende Forhold komme paa et endnu lavere Trin. Dog herom vil jeg ikke sige meere, jeg haaber til en anden Tid og paa et andet Sted at komme til at tale om de danske Seminarier. Efter at have forudskikket en Jndledning gaaer Hr. S. over til den egentlige Anmeldelse af min Bog og begynder med at fortælle, at den alt længe har været indført paa Seminariet, der imidlertid ikke overeensstemmende med Sandheden; thi den er først indført iaar. Naar han tilføier, men ere egentligt bestemte for Almueskoler, saa synes han at forarge sig over, at en Bog, som er bestemt for Almueskoler, kan bruges paa Seminariet, men kommer her i Forlegenhed med Cancelliet, som har befalet, at Balles Lærebog skal lægges til Grund for Underviisningen i Religion. Hr. S. vil nu yderligere documentere, at det ikke er rigtigt, saavidt muligt, (andet har jeg ei villet gjøre) at bruge Bibelens Sprog i de bibelske Fortællinger, som skulle læres i Skolerne, og, for at opnaae dette, angriber han et Sted i min Veiledning Pag. 289, men er kommet noget daarligt derfra; 1. Han siger, at jeg paa ovennævnte Sted har omstændelig udviklet mine Bevæggrunde til, at jeg har beholdt Bibelens Ord; men det er ikke overeensstemmende med Sandheden, jeg har slet ikke forsvaret min Bog eller Brugen af Bibelens Sprog, men angrebet en formeentlig Misbrug i Thonboes bibelske Historie. Man taler naturligviis anderledes, naar man bestrider en Misbrug, end naar man forsvarer en Brug. 2. Han siger, at han ikke anseer det Foredrag for det letteste, der heelt igjennem følger Bibelens Ord, dette har han tidligere ikke begrundet, hvilket jeg allerede har viist, jeg har anført Bibelsprogene i Lærebogen, som Beviis for, at Bibelens Sprog let læres og beholdes, og Thonboes bibelske Historie som Beviis paa det Modsatte. Disse Grunde overspringes ganske. 3. Han siger, at jeg har sagt, at det gjør Jntet til Sagen, om Børnene ei forstaae de bibelske Udtryk, men det har jeg ikke sagt. Mine Ord lyde saaledes: "Den Jndvending, at Børnene ikke forstaae disse Udtryk, har Jntet at betyde, thi Læreren bør forklare dem, &c. Naar Læreren altsaa giver Børnene nogle bibelske Fortællinger for, som skulle læres, saa bør han efter min Mening iforveien forklare de Udtryk, som trænge til Forklaring, derved forebygges, at Børnene lære Noget udenad, som de ikke forstaae. 4. Hr. S. har ikke nævnt nogen Bibelhistorie, hvor Sproget er saaledes, som han vil have det, herved holdes hans Mening i en behagelig Ubestemthed. J det næste Stykke siger Hr. S.: Altsaa Bibelens Ord, ere, saavidt det var Udgiveren muligt, beholdte, og nogle Linier længer nede: "Dog er her uden Nødvendighed foretaget flere, skjøndt ubetydelige, Omskrivninger." Mellem disse 2 Sætninger synes at være en Modsigelse. Jeg har aldrig paastaaet, at Bibelens Ord ere brugte heelt igjennem uden Undtagelse, det har aldrig været min Hensigt at gjøre det, og dog bebreider Hr. S. mig nogle ubetydelige Omskrivninger, og beskylder mig i Slutningen af sin Anmeldelse for Jnconseqventse, uagtet han selv anfører at jeg har sagt i min Veiledning: "Biblens Sprog er beholdt, og alle Forklaringer og Tilsætninger saavidt muligt undgaaede."Hr. S. anfører 5 Steder i Bogen, hvor Bibelens Ord ere ombyttede med andre, men disse Forandringer ere efter hans egne Ord ubetydelige, og da jeg som anført slet ikke har sagt, at jeg heelt igjennem vilde bruge Bibelens Ord, troer jeg at kunne aldeles overspringe dette. Enhver kan desuden ved at eftersee de paaberaabte Steder overbevise sig om, at disse Forandringer ere ubetydelige.