Aalborg Stiftstidende, 1833-01-10
Belgien. J Anledning af det i forrige Nummer omtalte Gendebienske Forslag yttrede Hr. Merode sig saaledes: "Jeg veed ikke om Løven ved Vaterlod kan være de Franske saa forhadt. Jeg kjender flere sande franske Patrioter, der ikke ansee det Slag, hvis Minde hiin Løve foreviger, som en fordærvelig Begivenhed. Jeg sigter her til Ludvig den 18des Charte og virkelig, trods de retrograde Forsøg af hans Aristocratie og en stor Deel af hans ultraalegitimistiske Geist lighed, har Frankrig dog aldrig gjort større Fremskridt end Aarene 1815-1830. Som et Exempel vil jeg blot anføre Hæren, der nylig ved sin Tapperhed udmærkede sig i Belgien. Sammenlign dog eengang Marschal Gerards So dater med Triumphatorens fra Austerlig, Jena og Friedland, De vil finde hos dem det samme Mod, den samme kriger, ske Aand, men De vil ogsaa finde - hvad der fornemmelig taler til den frie Mands Hjerte - Agtelse og Velvillifor Landets og Stædernes Beboere, for Folket med eet Ord hvilket nu i de franske Soldaters Øime ikke længere udgjøen Nation af Pekins, (det Øgenavn, som de napoleonske Soldater par ercellence gav alle andre Mennesker), med af Borgere. Saaledes er siden Slaget ved Valerloo Koserhæren bleven til Frankrigs Hær. Nei, m. H. de var kre Skotter, som dengang udøvede Undere af Tapperhed, Tyskerne og Belgierne, som kjempede forenede for at modsætte sig Erobringsystemmet, der, efter N. Tilbagekomst fra Elba paa ny truede os, de tilkjempede ikke den raae Magt en Triumf over Civilisationen, (dette var Gendebiens Udtryk i Indledningen til hans Forslag) og mindre endnu end hiin berømte Søile, der ved de fremmede Hæres Jndtog i Paris tvende Gange blev skaanet, er Løven ved Vaterloo Despotismens Sindbillede. Vi ville ikke gjøre de Franske den Skam at troe, at de endnu lade sig lede af en falsk Nationalstolthed. Med Løvemod kjempede de ved Vaterlod, som overalt. Lykken var dem imod og de fandt værdige Modstandere. Den sidste Act af en uhyre tyveaarig Krig endte med hans Fald, som ved alle disse Blodstrømme ikke vildeelbefrie Europa. Disse ere de mærkværdige Erindringer, som Mindemærket ved Vaterloo fremkalder. At røre ved samme er derfor ikke at ære den franske Tapperhed, men at røven Historien og Efterverdenen, hvad der tilhører disse. Gud give - sagde en anden af de Deputerede, Hr. Jn lien, efter at have ophøiet de Franskes Mod og Fortjenester, af Belgien at det maatte være sidste Gang, at vi behøvede at anraabe deres Hielp og bevidne dem vor Taknemlighed, men jeg frygter meget for, at Sagen forholder sig anderledes. Jeg maae tilstaae, at jeg har megen liden Tillid til hine Doctrinaires System, som mene at have funden et Middel til at føre Krig, uden at opgive Freden. De troe maaskee, at naar Kanonerne tordne, naar Hærene støde paa hinanden, naar Blodet flyder og Eiendommene ødelægges eller gaae op i Luer, De troe maaskee, at dette er Krig: Nei, m. H. De feile, dette er ikke Krig, det er kun Tvangsmidler, som ingenlunde forstyrre Freden, Venskabet og den gode Forstaaelse imellem Nationerne. Spørger man dernæst om en Forklaring over dette forunderlige System, saa svares der. Deri ligger just det Ophøiede i Doctrinen og Diplomatiken. Gaaer man nu videre og spørger de Doctrinaire: Er Eders System virkelig saa skjønt, Eders Opfindelse saa fortræffelig og sikker, hvoraf kommer det da, at hele Europa staaer paa en truende og bevæbnet Fod Hvoraf kommer det, at et lille Folk, som vi, hvem Neutraliteten er gjort til Pligt, til en Deel af vor Statsret, uafladelig maa levere Penge og Mandskab, til at forstærke vor Hær, Hvoraf kommer det, at siden vor Neutralitet er bleven garanteret af de store Magter, siden vi ifølge Tractaten ere blevne afmægtige baade til Angreb og Forsvar, er Belgien bleven forvandlet til en stor Feldtleir, hvor næsten hele den mandlige Befolkning er under Vaaben, Herpaa kan Doctrinen ikke svare. Den gientager blot, Yder Mennesker og Penge, og hvorfor taler den vel saa, Fordi den ingen Tro har til sin egen Lære, og dette er Systemets eneste gode Side, thi det beviser idet mindste, at det maa vende tilbage til sund Fornuft. Men har den selv ingen Tro til sit System, saa har vi allerede beviist, at vor Tro heller ikke er stærkere, thi vi har ikke taget i Betænkning endnu engang at votere Mennesker og Penge, for at Landet ikke anden Gang skulde udsættes for en saadan Overrumpling, som i 1831.