Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1843-07-24
Naar Man opkaster det Spørgsmaal, hvorledes Man bør modtage Kongen, som drager og i sit Rige, maa det først afgjøres, om det er rigtigt, at Folket ved en saadan Leilighed søger at tilkjendegive Tilfredshed eller Utilfredshed med Regjeringen, eller om ikke en slig Tilkjendegivelse af Folkestemningen der er paa urette Sted, thi kun under den første Forudsætning kan der blive Tvivl tilbage om, hvorledes Man i det enkelte Tilfælde bør handle. Kongen er et Begreb, som i enhver monarkisk Stat maa og skal holdes i Ære og det ligemeget, hvilken Person der repræsenterer dette Begreb Personligheden er i denne Henseende uden Betydning. Majestæten er altid ligestor. Derfor indeholdes den dybe Sandhed i den Sætning, som gjælder i ethver Monarki, om Statsforfatningen end er nok saa demokratisk, at Kongens Person er hellig og ophøiet over Ansvar og Daddel, uagtet Folket kan være ved skreven Lov berettiget til at beklæde Begrebet Kongen med en anden Person, naar denne angriber dets Rettigheder, Dersom dette indeholder Sandhed, er det da ikke mindre sandt eller correct, naar Folkestemningen mod Regjeringen udtaler sig ved Roes eller Daddel over Kongen? Jkke anføre Man herimod at det ofte skeer i de Lande, hvor der er den største politiske Udvikling, thi med større Føie kunde man da bruge som et Argument, at Engelskmanden i høiere Grad end nogen Anden viser Veneration imod Thronens Besidder, hvad enten denne har Skjørt eller Buxer paa, kaldes Victorie eller Vilhelm IV. Med fuldkommen Sandhed i Hjertet kysser han Haanden og bøier sig dybt for the King og the Queen, om endog sammes Navn var ham en forhadt Lyd og han med stolt Nakke seer ned paa alle andre Verdens Konger og Keisere. Men disse Argumenter, hentede fra andre Folks Skik og Brug, have ei stort at betyde, da Mennesker der som her gjøre meget som ikke er sandt, og dog er det et interessant Phænomen, at netop i de constitutionelle Stater, hvor Folkene ere og føle sig som Retssubjecter ligeoverfor Regjeringerne, er Jdeen og Kongens Hellighed meest fremtrædende. De, som paastaae det Modsatte og mene, at Kongen som et Menneske og som Jhændehaver af Magten maa inddrages i Debatten og Regjeringens Godhed eller Slethed, maae bevise, at den omtalte Jdee i en monarkisk Stat er en Usandhed, med andre Ord, at der ingen anden Forskjel er imellem Nordamericanernes Præsident og de Franskes Konge end den, at den ene har Magten i 5 Aar og den anden sin Livstid. Den derimod, som indrømmer det Sande i denne for Monarkiet væsentligste Sætning, kan ikke uden Mangel af Correcthed og stræng Sandhed i sin politiske Færd tilkjendegive nogensomhest Mening og Regjeringens Forhold ved Kongens offentlige Fremtræden, og Enhver, der ikke har Sind og Kraft som en Republikaner, maa saaledes paa alle mulige Maader hædre Begrebet Kongen, hvor dette fremtræder som saadant. Men er det politisk klogt, at de, som troe, at forat blive et Folk igjen, er det nødvendigt, at et Lands Beboere ophøre at være retløse ligeoverfor Regjeringen, er det klogt at ogsaa disse deeltage i de sædvanlige Complimenter til Kongen med Fakkeltog, Hurraraab a., Denne Distinction imellem det polititisk Kloge og det Sande er i og for sig mislig, og det vilde være lidet ønskeligt, om det i Almindelighed ansaaes for tilladeligt, at handle imod sin Overbeviisning, fordi den saakaldte politiske Klogskab fordrede det. Selv afseet fra det Mislige i dette Raisonnement, turde det ved en nærmere Betragtning vise sig, at netop politisk Klogskab i nærværende Tilfælde fordrer en stræng Adskillelse af Begrebet Kongen og Regjeringen. Gjæstfrihed og Loyalitet ere den Danske medfødte, og enhver Machination mod deres Fremtræden ved passende Leilighed vilde være urigtig, thi disse ret egentlig danske Følelser maa pleies af enhver aandelig Forkæmper som noget meget smukt og godt. Det Factum, som den constitutionelle Presse er uden Grund vil gjøre opmærksom paa, at Modpartiet vil gribe enhver Hædersbeviisning mod Kongen som et Beviis for, at de Ønsker, som i sin Tid af Folk ere udtalte, nu ikke meere existere, har Jntet at betyde, hiint Parties skraldende Stød i Trompeten henveires med den Vind, som fører dem, ved den første klare Straale af Sandhedens Lys, og denne vil ikke udeblive i Danmark. Thi dette Slags Konstgreb er jo Falskhed, de troe ikke selv, hvad de ville indbilde Andre; hverken "Berlingske eller salig "Dagen" have nogensinde betvivlet, at næsten alle Danske ivrigen ønske, at de havde Ret til at negte og bevillige Skatter, med andre Ord, at de Danske fra en Samling af Jndivider blev til et Folk, som vidste at der var Noget, som var dets Eiendom, Noget, som Jngen uden dets Samtykke havde Ret til at røre ved; de vilde endog selv i Virkeligheden blive meget glade over en saadan Tingenes Tilstand ligesaavel som Adelens Blomsterknop de Scavenius med Følge, naar kun disse Herrer saae deres egne kjære particulære Jnteresser vel forvarede. Derfor behøver Man slet ikke at være bange for den Misbrug, Regjeringspartiets Organer vil gjøre af Folks Fakkeltog for Kongen. Dersom det Ovenanførte er rigtigt, tør Man med Sikkerhed haabe, at Lollikerne ville have Takt nok til ei at bære sig anderledes ad ved Kongens forestaaende Ankomst end de øvrige Provindsers Beboere, men blive de ligefrem spurgte om deres Mening med deres tidligere Handlemaade, ville de svare med beskeden Frimodighed, og de ville ikke ved Majestætens Glands blive rokkede i deres Overbeviisning. Den 20de Juli 1843.