Københavns Adresseavis, 1763-02-04
St. Knuds Gilde maae ansees som et af de allerfornemste Gilder i Norden, hvilket næsten blev holdet i alle Stæder, endog længe efter Reformationen, og store rer endnu i Malmøe i Skaane. Det er allerførst bleven indstiftet til Ære og Afmindelse for den Danske Konge Knud den Fierde, almindelig kaldet den Hellige, der ikke her bør confunderes med Hertug Knud, de Obotriters, Konge, som var Kong Erie Eyegods Søn, og Kong Kund den Helliges Broder-Søn, som af hans eget Sødskende. barn, Hertug Magnus, blev myrdet i Harested=Skov Anno 1131. og blev ikke førend den 25 Junii 1170. reg- Forbemeldte Kong Knud den net blant Helgene. - Fierde, var en Søn af Kong Svend Estridsen, der komtil Regieringen efter hans Broder, Harald den Syvende, som efter 2 Aars Regiering døde, og blev begraven under aaben Himmel i Dalby, hvor hans Grav og Liigsteen endnu sees paa Kirkegaarden, Østen for Kirken. Kong Knud kom til Regieringen 1080, men regierede ikke længer end sex eller paa syvende Aar, da han formedelst et Forræderie paa en mordisk Maade blev ombragt af hans egne Undersaatter i Odense i St. Albani Kirke. Formanden og Anføreren for dette Oprør var en af Kongens egne Betientere, ved Navn Blacco. Fra ham har det brugelige Ordsprog, Falske=Blakke sin Oprindelse, som siges om et falskt og bedrageligt Menneske; Men denne Blacco fik for saa vidt sin Løn, at han var den allerførste af Oprørerne som blev dræbt, da de overfaldt Kongen Aarsagen til dette Kongemord skal egentlig have været denne, at Kongen vilde tvinge sine Undersaatter til at yde Tiende til Præsteskabet, hvilket usædvanlige Paalæg de ikke vilde taale, men slog først Kongens Rentemmester ihiel, da de i Nørre-Jylland, under Skin af at inddrive Bøder, søgte at bringe Almuen til Lydighed, i henseende til Præstetienden, og derefter begyndtes Oprøret imod Kongen selv, og fortsattes under den listige Blaccos Anførsel, der gav Kongen det bedragelige Raad, at han skulde flygte til Staden Odense og ind i Hr. Albani Kirke, hvor han blev ihielslagen op ved Alteret, til hvilket Mord Kongens Broder, Ole Hunger, ventelig har gjort sit, siden der forhen havde været Fiendskab imellem dem. Ved Odense skal endnu findes en Steen, hvor Kong Kund skal have hvilet sig paa, førend han drog ind i Staden. At han siden blev canoniseret og anseet som en Martor for Religionen, har givet Anledning til St. Knuds Gilde, dets derpaa følgende Indretning, hvorom hernæst videre skal meldes. Demant Fiskerie. Demanter bekommes enten af Jorden eller Vandet. Til at faae Demanter siskede op af Vandet giøres følgende Anstalter: Man indslutter det Sted, hvor man venter at finde Demanter, med Skanze=Kurve, opgravet Jord og Pæle, omtrent saaledes, som her i Europa dem mes for Vandet, naar Fundamentet til en Bro skal repareres. Dernest bliver ved Strandbredden en Plads indhegnet med en Muur, som ikke er over 3 Qvarteer høy, og i denne Muur lades med Fliid nogle aabne Huller, som efter Behag kand tillukkes og oplukkes, ligesom Fornødenhed det udkræver. Naar man nu har skaffet Floden paa det Sted af Veyen, og for Vand ubehindret kand komme til at arbeyde, saa graves omtrent en halv Alen dybt i Sandet, og al den Sand, som der opgraves, legges ved Strandbredden inden for den der tillavede Muur. Naar den ved Muur indhegnede Plads, med den opgravede Sand er bleven opfyldt, saa øser man Vand derover og rører løselig derudi, for at fraskylle Sandet, derefter stampes og driftes Sandet adskillige Gange vel igiennem, for at bortskaffe den lette Sand, og allene beholde den tunge, hvoriblant Demanten venteligst er at finde. Næsten ved samme Omgang renses Jorden fra Demanten som søges i Gruber og ikke i Floder, dog falder det meere møysommeligt i Gruber end i Floder, fordi den Sand, hvori Naturen der skaber, Demanter, har visse Aarer, af hvilke Sand og Demanter, iblant hverandre, med dertil indrettede Jern-Jnstrumenter udgraves, og man for samme Aarers skieve Gangs Skyld, saa ofte maae brekke Steen=Klippen hvori Sand=Aarerne ere. Ellers vrimler det paa begge Steder af Arbeyds=Folk, som, imedens Arbeydet gaaer for sig, er i en uafladelig Bevægelse. Thi som der findes Gruber af den Størrelse hvor 60000 Mennesker paa engang kand arbeyde, saa kand man lettelig deraf forestille sig hvor levendes det maae være at see saa stor Mængde af Mennesker, saa mange Mænd, Qvinder og Børn iblant hverandre, hver ved sin Forretning. Dette Arbeyde begyndes med en Devotion efter Landets Hedenske Skik, og Arbeyderne gives først at æde og drikke, derpaa gaaer de til deres Arbeyde, for den Betaling, om hvilke de med den Mand ere forenede, som til Arbeyde haver betinget sig dem. Demanten som saaledes findes tilhører Kiøbmændene, som haver tilkiøbt sig Rettighed til Stedet, og det regierende Herskab faaer aparte Told og Afgift af ethvert Stykke som findes. Men efterdi Arbeyds=Lønnen noget knap betinges, saa sørger Arbeyderne almindelig for, selv at giøre sig bedre betalt, ved at forstikke en eller anden Demant, som de beholder for sig selv, og derved berøver saavel Øvrigheden den retmæssige Told deraf, som deres Hosbond den fundne Demant. Alle de forsigtige Anstalter til Opsyn med Arbeyderne, kand ikke aldeles afskaffe dette Tyverie. De arbeyde alle nogne, og derved skulde man mene det maatte være dem betagen at skiule de stiaalne Koster; Jkke desmindre, hvor liden Leylighed de i den Tilstand end haver dertil, saa giver dog det Paafunds Snedighed, hvoraf en og anden har betient sig, hvilke ere grebne deri, Aarsag at troe at deres Snildhed, maae have sig langt listigere Greb forbeholden, som gaaet igiennem med dette Tyverie, uden at røbes. Man veed bette med een, at han har skiult sine Tyvekoster i sit Haar, dette med en anden at han har gjemt stiaalne Edelstene i sine Øyenkroge; og den største Steen, som forevises i Enropa, skal være udpracticeret ved den Omstændighed at Tyven skar sig et Hul i Laaret og i samme aabne Saar skiulte Demanten, imedens han passerede Jnqvisitionen. Men allermest skal det være brugeligt, at sluge den fundne Demant i Livet, for at kunde ved Sikkerhed lade sig besigtige, og siden i Smug passe paa den, naar den kommer frem igien ved en Leylighed hvor ikke gjerne nogen er overværende. Alt dette er endnu allene talt om raae Demanter som ingen Glands haver, og hvis Dyd man ikke kand see, men maae saa got som i Blinde dømme efter Erfarenhed i dette Kiøbmandskab. Slibe=Møllerne hvorhen de siden leveres, polerer dem til Behag for Synet, og aabenbarer deres Feyl eller Reenhed, som enhver Steen af Naturen haver; Af denne Skibning vide Jndianerne mester lig at betiene sig til enhver Steens fordeelagtige Udarbeydelse, enten i mange eller faa, i et eller andet Slags Fa setter, hvorved de skiule Stenens naturlige Feyl.