Berlingske Tidende, 1836-04-11
Kammerherre Juel bemærkede, at den Jnteresse, der kunde lede ham til at tale i denne Sag, allene var grundet i den fulde Overbeviisning om Gavnligheden af Hoveriets Ophør. Sex og tredive Aars Erfaring og Dyrkning af to Gaarde, der have et Areal af 11 til 12000 Tønder Agerland, havde givet ham Leilighed til med nogenlunde Tilforladelighed at kunne bedømme det Forhold, som Naturalhoveriets Værd staaer i til en Pengeafgift af 6 Rbd. pr. Td. Hartkorn, sammenlignet med det langt større Product, en Hovedgaard kan afgive, naar Dyrkningen ikke er indskrænket til Hoveriforeningers Bestemmelser. Han havde ligeledes havt Leilighed til at bemærke den velgjørende Jndflydelse, som den større Frihed havde havt paa Bondestandens Tænkemaade og Virksomhed, og han kunde bekræfte, at begge Deele havde svaret til hans Forventning, ligesom han aldeles ikke tvivlede paa, at enhver Godseier, der hævede Hoveriet, efter en meget kort TidsForløb vilde beklage, at han ikke allerede længe forud havde iværksat denne Forandring. Det var klart, at Godsets eller Godseierens Rigdom ikke bestaaer i Sædegaardens Frembringelser, men nærmest skal søges i Bøndergodsets større eller mindre Værd, og var dette en uomstødelig Sandhed, saa syntes dette Hensyn ganske at tabes af Sigte, naar Fæstegodset paalagdes saadanne Byrder, der endog lagde Hindringer i Veien for dets jelder og RaturalOpkomst, hvilket netop hoveriet. Det var upaatvivlelig en aldeles urigtig Anskuelse, naar det antoges at de Bekostninger, en Godseier maatte gjøre ved at dyrke sin Gaard uden Hoveri, kunde sættes i nogensomhelst Sammenligning med de Fordele, han kunde finde i Hoveripenge og den større Velstand paa Bøndergodset, der vilde blive en undeblivelig Følge af Hoveriets Afskaffelse, og han turde saaledes med Vished paastaae, at det vilde være til gjensidig Fordeel for Godseier og Bonde, naar en Overeenskomst i denne Henseende kunde træffes. Betragtede man Sagen i statsoconomisk Henseende, da kunde det ingen Tvivl være underkastet, hvad der maatte ansees at være ønskeligst og fordeelagtigst. Det var Forsamlingen oplyst, at Statsindtægterne havde en ikke ubetydelig Underbalance, at det stod til at befrygte, at Sundtolden snarere vilde formindskes end forøges; at Kjøbstæderne ikke taalte yderligere Paalæg. Det blev da eene i Landmandens Kræfter, i dennes større Virksomhed og Vindskibelighed, at Midlerne til Statets nødvendige Udgifter skulde søges, men det kunde vanskeligen ventes, at disse Kræfter og denne større Virksomhed vilde fremkomme uden en større Grad af Frihed, og det stod derfor til at haabe og ønske, at Regjeringens Viisdom og Godseiernes Velvillie vilde tage denne vigtige Sag under den nøieste Overveielse og bidrage til den Forandring, som Evne og Leilighed maatte tillade. Sluttelig maatte Taleren gjøre opmærksom paa, at han i sit Votum havde anstillet en dobbelt Beregning, den ene over Hoveriets Værd for Godseieren, den anden over, hvad det kostede Bonden at præstere samme. Et Medlem yttrede, at Committeens syvende Jndstillingspunkt syntes ham at være saa aldeles i Strid med Fæstelovgivningen, at det ikke kunde anbefales, om derved end ikke skeete en Uretfærdighed imod vordende Fæstere, for at bevirke de, nærværende Fæsteres Hoverifrihed. Hvorfor skulde ogsaa denne Bondestandens Fæsterettighed skjenkes Godseieren, For at formaae ham til at dele med Hoveribonden den for begge Parter lige Fordeel af Hoveriets Ophævelse. Jngen af Parterne burde kjøbes til at ville sit eget Vel, og Taleren kunde derfor ikkun tiltræde Grev Reventlows Amendements, idet han forbigik Committeens Jndstillingspunkter i den Overbeviisning, at til Hoveriets Ophævelse ingen svære Offre, ingen Kapitalist fordres, men at den bestemte Villie og det faste Mod her, som i de fleste Livets Forhold, ville gjøre Udslaget. (Sluttes i næste No.) enhavn. Kjø Trykt i det Berlingske Officin, med Hurtigpresse.