Berlingske Tidende, 1826-11-24
J det jeg paa denne mindeværdige Dag seer Dem forsamlede omkring min ophøiede Broder og Konge Dom Pedro den fjerdes Trone, glæder jeg mig med Dem og den hele Nation over, at det har behaget det guddommelige Forsyn, paa en saa authentisk og høitidelig Maade at stadfæste de visse Jnstitutioner, som i forskjellige Tidspuncter have gjort et stort Antal Folkeslags Lykke, 1 og snart skulle gjøre vort dyrebare Fædreland lykkeligt. De vide, at det Land, som kalder sig Portugal, aldrig i de længst forløbne Aarhundreder har kjendt nogen anden Regjeringsform end det repræsentative Monarkie. Kongerigets Prælater og Grander dannede alene denne Repræsentation. Folket havde ingen Stemme derved og ingen Deel i dette næsten fendale Regimente. Kongerne af Portugal indrømmede strax efter Monarkiets Begyndelse den tredie Stand de Rettigheder og den Værdighed, som de barbariske Aarhundreder havde nægtet den. Portugal blomstrede dengang i Skyggen af en fuldstændig repræsentativ Regjering. Da der imidlertid ikke gaves nogen Love, som urokkelig befæstede de ved Skik og Brug antagne og af Forfædrene trufne Indretninger, saa gik de snart ud af Kraft, og Nationen forglemte Cortes. Det blev vore Dage forbeholdt at fornye dem ved vise og varige Foranstaltninger. Planen dertil blev lagt af min ophøiede i er den, som min ophøiede Broder med udødelig Roes bringer i Fader, hvis Minde stedse vil være Portugiserne dyrebart, og det til Fuldbyrdelse, i det han lykkeliggjør denne Nation med et constitutionelt Charte. Vi ere kaldte til den vigtigste Forretning, med eet Ord nemlig, til at begrunde Fædrelandets Lykke. Denne Tanke maa lede os paa Haabets Sti, og jævne de besværlige Veie, hvis ædle Maal er Ære og Berømmelse. Meningen hos de mange Enkelte, som udgjøre en Nation, kan aldrig være fuldkommen een og den samme med Hensyn til de Grundsætninger, hvorpaa den Konst at regjere Stater, samt Valget af Midlerne til at virke til deres Lykke, grunder sig. Dette bemærker man især, naar der er foregaaet flere paa hinanden følgende Statsomvæltninger hos en Nation. Da imidlertid den Portug. Nation af Naturen er blid og maadeholden, og besjælet af stor Kjærlighed til dens legitime Konger, saa kan denne Forskiel i Anskuelser ikke bestandig vedvare, og endnu mindre yttre fordærvelige Følger. Der er rigtig nok iblandt os opstaaet onde og forræderiske Mennesker, der af sig selv ere udartede fra den gamle Diærvhed og Troskab; men kuns med Møie var det lykkedes dem at aflede nogle svage eller uforsigtige Mennesker fra Ærens og Pligtens Bane, ved at udbrede grove Vildfarelser og strafværdige Bedragerier iblandt dem. Til Lykke forøgedes ikke Antallet paa nogen af dem, og den store Fleerhed af Portugiserne blev standhaftig i den Lydighed, som skyldes den legitime Monark. Jeg kan kuns forudsige den lykkeligste Virkning af de fremmede Nationers Stemning med Hensyn til os; og Tiden vil ikke gjøre disse lykkelige Forudsigelser til Løgn. Ved Troskab i Overholdelsen af Tractaterne og de meest aabenbare Venskabsbeviser, i venskabelig Forbindelse med een af de store Europæiske Magter, i Fred med alle, stoler jeg paa afgjørende Understøttelse af den første, og paa Velvillie og broderlig Sindelag hos de sidste. Alle ville af Erfaring indsee, at den nærværende Repræsentativ=Regjering i Portugal er i Sandhed retfærdig og maadeholden; fremdeles, at den ikke har i Sinde at forurolige nogen anden Stat paa Grund af en Forskjellighed i Jnstitutionerne, og endelig, at den vil lade sig nøie med at forsvare fine egne med Kraft og Standhaftighed. Allerede have Kjendsgierninger mere end Ord afgivet Beviis, paa Regjeringens Forsigtighed og gode Hensigt. De have alle rede for en stor Deel formindsket Frygten hos en Nabo Nation. Dens Regjering har allerede overbeviist sig om, at Forskjelligheden i Statsindretninger ikke bør forstyrre det gjensidige Venskab og den Tiltroe, som de høitideligste Tractater og Slægtskabsforhold samt Naboskab i saa lang Tid have befæstet.