Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-02-24
J Forening med den Overtro, han i den bekiendte Sværmer Jungs Skrifter havde indfuet, kunde denne Egenskab, under de Omstændigheder og Forhold, Sverrigs Kongespir kom i hans Haand, ikke blive andet end høist skadelig for dette Rige. Han havde arvet Carl den Tolvtes og Gustav den Tredies, Ridderaand, men han anvendte denne ligesaa utidig som uoverlagt. Havde man end intet andet Beviis derpaa end det, at han engang vilde begynde en Krig med Rusland, fordi man nægtede at indrømme hans Forlangende, at Rækværket af en Grændsebro, skulde males med den svenske Farve, saa var dette allerede nok til at caracterisere et Riddersind, der mere passede for en spansk Romanhelt i Cervantes's Tidsalder, end for en nordisk Konge. J sit Sværmerie troede han sig udseet til at styrte Napoleon, der just den Gang havde naaet, om ikke det høieste, saa dog et høit Trin af Magt, og til atter at sætte det Bourbonske Huus paa den franske Trone. Fire Aar sildigere havde denne Jdee, som Erfaringen lærte, ikke været saa urimelig, men nu var den ikke allene uforstandig, men endog høist ødelæggende for Sverrig. Hans Lidenskabelighed kjendte ingen Grændse; han afslog Napoleons Fredsforslag kort for Tilsitfreden, og selv efter denne Fred, Ruslands og Preussens Mægling; han styrtede sig i en fordærvelig Krig med Rusland, og blev en Fiende af Preussen og Danmark, altsammen uden Tvivl mere af personligt Had til Napoleon end af Hengivenhed til Engelland, hvis Venskab han ivrigen søgte. Selv denne sidste og eneste Ven stødte han tilsidst fra sig. Det svenske Folk, som hidtil havde taalet af ham alt hvad en Nation er istand til at taale, indsaae nu at en Forandring var nødvendig, dersom Riget skulde kunne frelses fra Undergang. En hemmelig Plan mod Gustav Adolf blev udkastet og sat i Værk. Han blev erklæret for Fange i Nationens Navn, og ført (d. 24 Marti) til Gripsholm. Fem Dage derefter udstedte han en formelig Frasigelsesact, og paa Rigsdagen (IO Mai) opsagde alle fire Stænder ham Huldskab og Troskab, og frakiendte ham og hans Arvinger Ret til den svenske Trone. Sverrig fik nu en ny Constitution, og Hertug Carl udnævntes til Konge af Sverrig under Navn af Carl d. XIII. (6 Juni, 1809). Kongens Kronning fandt Sted den 29. Juni, og paa den Medaille, som i Anledning heraf blev slaaet, læstes de Ord: "Folkets Vel er min høieste Lov!" Den 1ste Juli blev han hyldet lige for Gustav d. III. Billedstøtte. Carl besteg under meget betænkelige Udsigter Tronen. For at faae en taalelig Fred, maatte han fortsætte Krigen. Men midt under Krigens Fortsættelse mod en overlegen Fiende maatte endnu en anden Omstændighed af største Vigtighed for Sverrigs Vel vække hos ham grundet Ængstelighed. Kongen havde tilbagelagt sit 61de Aar, var svag af Helbred og kunde ikke med nogen synderlig Sandsynlighed gjøre Regning paa et langt Liv, han havde desuden ingen Børn, og hans Død kunde derfor let udsætte Sverrig for et nye Kongevalgs Storme. Alle vare derfor enige om, at man endnu medens Kongen levede maatte vælge en ny Tronarving. Efter Carls Forslag valgtes hertil Prinds Christian August af SlesvigHolsteen-Sønderborg-Augustenborg, en fra Hjertets og Forstandens Side lige elskværdig Fyrste. Ogsaa anbefalede han den afsatte Konge til Stændernes Høimodighed, som bestemte for ham, hans Gemalinde og Børn ialt 300,487 Rdlr. aarligen.