Jyske Efterretninger, 1798-02-16
(Jndsendt. Svar paa Spørgsmaalet i disse Blade No. 12, betreffende den Mindreaariges Moralite i Henseende til Crediten: For den kolde Fornufts Domstoel er der ingen Spørgs d) maal om, at den Mindreaarige jo har handlet som han bør, naar han nægter at betale den Giæld, han i sin umyndige Aar har gjort. Lovene og Erfarenhed viser det er ret. Men om han efter billigheds Regler har handler saa, er et andet Spørgsmaal, som man tillader at undersøge. De Tilfælde, at den Mindreaarige nægter at betal møder saa ofte, at Lovene i denne Henseende ikke kan andet end være almindelig bekiendte. Det skeer saavel blant store som smaae, ja endog vigtige Embedsmænd i Staten, har seet sig i den Forfatning, at maatte betiene sig deraf. deraf drager man naturligviis den Slutning, at især den Creditgivende, som har længere Praxis end den umyndige Creditsøgende, maae kiende Lovens 3, 17, 34 og Forordningen af 14 Mai 1754, i det mindste bør han kiende den, om han vil regnes blant de oplyste Borgeres Tal, ja siger jeg, om man ei skal troe om ham, at han mener Loven er Fabel. Den Mand som kan give en Mindreaarig Credit, N. B. naar han ikke selv er Mindreaarig, formoder man i det mindste er en Mand, som maae besidde saa meget Menneskekundskab, at han maae vide Menneskene alle ere lidenskebelige, at Mennesket ikke dannes til det man kalder en sat Mand i Skolerne, at han ikke naar han triner derudaf, da kunne styre sine Handlinger selv. Jeg vil ikkuns berøre at vore store Lovgivere viseligen har indseet dette, men anmærke: at ethvert Menneske der har sund Menneskeforstand maae kunne vide, at det unge og nerfarne Menneske paa ingen Maade lettere forspilder sit timmelige Vel, end naar man giver ham alt for megen Credit. Han faaer Penge, hans Lidenskab er som er omgiven med den fyrrigste Jld, vil tilfredsstilles, han gaaer over fra Nydelse til Nydelse, hans Pung bliver kom, hans Kræfter svækkes, og lander paa Nipret at blive uduelig baade for sig selv og andre. Sandelig Creditor, hvad har du gjort, kan dette Skilderie, som kun er en svag Skygge af hvad Erfarenhed lærer at det virkelig er, ikke erindre dig om at du selv engang har været ung, saa vil jeg tie Du har givet den Unge, den Uerfarne Gift, da du laante ham disse Penge. Himlen, kiendte din Hensigt, da du var saa generens, vad enten det var fordi du mærkede du havde med en Uerfaren at bestille, som ikke lod det komme an paa en Handfuld Noeder, dog det er sandt Spørgeren siger: at det var for at ophielpe den Mindreaarige. Godhed, Godhed, hvor er du rund - See! dette Menneske har gjort alt for en anden. Dette betragtet overbeviser enhver om, at ifald den Mindreaarige som har laant disse Penge, endnu staaer til Redning, da bør enhver, i hvis Magt det staaer, ophielpe ham, og ingenlunde betragte ham (hvilket jeg især vil raade enhver der vil vandre efter Klogskabs Regler, og uden at udsætte sig for den Uleilighed at bøde sine 3 Mark, og blive til en smuk Mand) som Bedrager, eller den der har gjort en ulovlig Handling; thi Lovene har sandelig stemplet hans Handling, som gyldig. Spørgeren indseer altsaa, at Anthor heraf er af den Formeening, at det endog er billigt, den Mindreaarige nægter at betale, da Anvendelsen af det ham betroede aabenbar har været til hans Skade, at han ingenlunde bør udelukkes fra det Borgerlige Societet; thi det var mueligt at Staten i ham kunne have en god og duelig Borger, hvis baade Hierte og Forstand kunne giøre ham Ære Troer den Mindreaarig ved at nægte Betalingen af den Gield han i sin Mindreaarighed har gjort, at gjøre en roesværdig Handling, da er lanen Daare, ogsaa beklager jeg hans Eenfoldighed. Exemplet bør, saavidt muelig, ikke følges, men Nød bryder endog det allerkelligste Forbund. Derimod, troer han at han er udsat af sin Virkekreds, at kan har tabt sine Medborgeres Agt, da er lanen Poltron. Man dømmer aldrig noget Menneske rigtig efter en enkelt Handling. Det er overalt meere at formode end benægte, hans Ævner kan tillade det, igien vil oprette hvad der nu at en Mand der har været sat i hiin Nødvendighed, naar var ham en umuelighed. Jeg seer ellers ikke at den omspurgte Handling er meere umoralsk, end saa mange andre der saa ofte begaaes, men aldrig bemærkes, maaskee fordi de begaaes af store Mænd, jeg meener stor af Rigdom. Saaledes for Exempel ville jeg spørge; om det, at udsnige lele Ladninger Korn til fremmede Stæder, paa en Tiid, da Landet selv yderlig trængte dertil, og da imod slig Udførsel existerede et Kongelig Forbind, var en Handling for hvilken billighed maatte tale, Thi at det var en aaben har moralsk slæt Handling, derom vil jeg ikke spørge, og dog have vi Exempler paa at det er skeet, og Exempler paa, hvilket er utroeligt, at alle beklagede slig en Statens Tyv, da han blev truffen i sin skiændige Underfundighed, og at baade Store og Smaae stak Hovederne sammen, for at lægge Raad op til hans Frelse Sligt ændser man aldrig, det er ingen Ting i den politiske Verden, men mon det i den moralske Verden ogsaa være ingen Ting? Og du Spørger, skulle du ikke kiende en lille underlig Omstændighed som blev forovet i Andalusien. Der var en Afgivt lagt paa Fragtvogne, som en anseet Mand danal. ge: Dragoner. ville fragte sin Vogn bort, men et have Ord derfor, aldrig betalte, men besveeg Statens Kasse derfor hver Gang indtil han omsidder blev sat til at hæve denne Afgivt: hvorledes det saa gik veed jeg virkelig ikke. Den samme Mand . . . . . Ja Gud, hielpe mig, om jeg skulle opregne alle hans lumske, nedrige og umoralske Handlinger.