Berlingske Tidende, 1833-01-26
J National læses følgende Artikel. Det Besøg, som blev Vicomte de Chatteaubriand til Deel, bestod ikke af 1200, men af 2000 Mennesker, blandt hvilke neppe vare 20 Studenter, thi omtrent 100 bare Parykker, og en Mængde andre gik Trøier. Tre Herrer iblandt dem, en med Balles de pigeon - og det var dog vel neppe en Student? – anførte Toget, Da de kom til Vicomtens Boelig, førte en Tjener dem ind, tre af Gangen. Hr. de Chateaubriand sad i Overkjole og Kappe i en Sopha, over hvilken Hertugen af Bordeaux's og hans Moders Portraiter hang. Efter de sædvanlige Complimenter "oplæste en ung Mand en Tale, fra Papiret, ved hvis Slutning har overrakte en Guldmedaille. Derpaa svarede Hr. Chateaubriand, at han ikke tvivlede paa, at Kamrene vilde forlange, at Hertuginden sættes i Frihed, da hun ulovligen var bleven fængslet, og ulovligen blev holdt i Fangenskab; at Henrik den 5te snart vilde komme igjen, og Frankrige da vorde lykkeligt. Da Herrerne vilde gaae bort, spurgte han dem, om de ikke frygtede, at dette Skridt maatte udsætte dem for Forfølgelser, "Vi trodse dem, svarede en af Herrerne, og for at bevise det, ville vi forfatte en Liste, og alle sætte vore Navne derunder. Men da man skulde til at underskrive, vare kun - 20 til 30 Personer tilstede; de Ovrige har listet sig bort. Herren med alles de pigeon foreslog derpaa at udnævne Hr. Vicomte Chatteaubriand til provisorisk Regjering!! Da ingen svarede, udbad han sig den Ære, at turde kysse Vicomtens Haand; men denne trykkede ham til i Bryst. Derpaa saae Hr. Chateaubriand ud af Vinduet, sandsynligviis i den Mening, at see sit Huus omringet af Bevæbnede, men til hans store Ærgrelse var ikke en eneste Politiesergeant at see Her tales nu om en ny Expedition til Madagascar, for at gjenoprette de fordums Franske Colonier. Man kjender det ulytkelige Udfald af Expeditionen 1829 og 1830, hvor Qvaerne, og siden Hungersnød og Sygdomme, tilintetgjorde den største De af de landede Tropper og Franskmændenes Madagassiske Allierede Ovaernes Dronning, Kong Radamas Enke, synes at staae paa en slet Fod med Englænderne; hun har forbudet Missionairerne at optage flere Discipler i deres Skoler, efterdi Nationer nu er lærd nok, og hun søger paa alle Maader at tilintetgjør de Spirer til Europæisk Dannelse, som lagdes under RadamaRegjering, og at beskytte Øen mod Europæernes Jndflydelse. Hidtil have de derværende Franske Colonier aldrig kunnet bestaae, Vi have næsten i to Aarhundreder havt Establissementer paa Kysten, og ofte været i Besiddelse af store Landstrækninger; med Uenighed mellem de forskjellige Handelscompagnier, Mange paa bestemte Forholdsregler, og Coloniernes usunde Beliggenhed ved Kysten, lode dem aldrig opnaae den Velstand, som man kunde vente af Øens Vigtighed; ogsaa vare de udsatte for paa riodiske Ødelæggelser; ikkun de største Anstrængelser og Opoffrelser fra Frankriges Side satte dem i Stand til igjen at komme paa Fode. For nærværende Tid ere de i den usleste Tilstand; i Sainte Maria opholde sig nogle faa Soldater, som staae under Gouverneuren paa Øen Bourbon. Englænderne ville ikke uden Skinsyge betragte en saadan Expedition; allerede den sidste opvakte stor Utilfredshed i de Engelske Colonier paa Cap og paa Øen Mauritius, hvilken sidste derfra faaer sin Tilførsel af Levnetsmidler, især af Slagteqvæg Forresten er Franskmændenes Ret til atter at fornye deres fordum, aldrig fuldkommen opgivne, Establissementer, saa aldeles umodsigelig, at Foretagendet, om det virkelig kommer i Stand, ingen andre Vanskeligheder vil finde, end saadanne, der ligge Sagens Natur og de Jndfødtes fjendtlige Sindelag. Jmidlertid ere de Erfaringer, som Nationerne i de sidste Aar have gjort, med Hensyn til deres Colonier, ikke meget opmuntrende til en ten at anlægge nye eller anvende store Bekostninger paa de gamle. Jo mere Principet og fri Handel udbredes, desto ufordeelagtigere vorde Colonierne, og det er maaskee under de nuvarende Forhold fordeelagtigst for en Handelsstat, aldeles ingen at eje.