Aarhuus Stifts-Tidende, 1841-09-11
Randers, den 7de Septbr. Idag opførtes anden og sidste Act af Forestillingen paa vor Væddeløbsbane for taar. Uagtet Veiret i Førstningen truede med Regn havde Publikum indfundet sig i talrig Mængde og syntes strax fra Begyndelsen af at være i en Stemning fra Scenerne igaar, der paa een eller anden Maade maatte skaffe sig Luft. J første Løb om Kongeprisen 800 og anden Præmie 300 2 underholdt Hr. Fischer fra Augustenborg med sine to Hingster Hasselburg og the Gryer og Hertugen med sin aldeles lamme Fuxhoppe Plenary Publicum paa det bedste. Da Førstnævnte nemlig ikke kunde vinde begge Præmier, med mindre der var en tredie Concurrent, blev Hertugens Hest med megen Møie trukken til Udgangsstedet for Løbet, hvor Jokeyen, der forresten ikke engang var i fuldstændig Ridedragt, steg op, men ogsaa blev, overladende Hr. Fischer Concurencen med sig selv. Publicum, som imidlertid var dum nok til ikke at finde hele dette Arrangement moersomt, ledsagede Hr. Fischers seirende Heste under Opløbet med en stærk Piben, der vedvarede i flere Minutter. Et, uden Tvivl tronisk Hurraraab af en Klynge Mennesker blev af Hr. Fischer, staaende paa den for Dommeren bestemte Forhøining, besvaret ved gjentagne Gange at tage Hatten af. Da Hr. Fischer saaledes indirecte havde erklæret sig selv for Hovedpersonen, og Publicum havde faaet en bestemt Mandat holde sig til, tiltog Pibningen og Larmen i den Grad, at Fischer, der nu havde faaet sine 1,100 28, sagde Tak for denne Gang og i al Hast forlod Valpladsen under almindelig Piben. Andet og tredie Løb tilendebragtes nu under levende Acclamation fra Publicums Side saaledes: at i Bondeløbet (hents) Gaardmand J. Pedersen af Grumstrup tog første Præmie 180 Nr. Sv.) og Gaardmand N. Christensen af Jngerslev anden Præmie(40 38 r. S.), og i tredie Løb (Prinds Frederik Carl Christians Løb) Proprietair Pind til Krannestrup tog 1ste Pr. 12 af Jndsatsen og 100 20) samt Gaardmand R. Christensen af Ingerslev 2den Pr. 1/5 af Jndsatsen : 132 s. Hvorvidt Løbene igaar og idag have givet Publicum Anledning til engang tydeligt at yttre sin Misfornøielse med Væddeløbene i den nuværende Skikkelse, tør Meddeleren roligt overlade endog til den ledende Committees egen Bedømmelse, og tillader han sig at slutte denne Beretning med at fremstille den Scene der nu paa fulgte. Efter at Løbene vare tilende, blev største Delen af de Forsamlede tilbage paa Pladsen. Grunden her til var nemlig, at et, vi ville troe, blot uforsigtigt og ikke saa ilde meent Udtryk af et af Committeens Medlemmer, Hr. Ritmester v. Friis, hvorved han nemlig havde betegnet det ved første Løb stedfundne Optrin som "Drengestreger, i den Grad havde indigneret de herved Fornærmede, at de med Bestemthed, men vistnok ikke paa en ganske passende Maade, fordrede, af Hr. Ritmesteren, at han skulde træde frem, naturligviis for at afgive en Erklæring med Hensyn til de af ham brugte Yttringer. Da han tøvede med at opfylde denne Fordring, og Folket ikke syntes villigt til at forlade Pladsen, indtraf den Mærkelighed, (foranlediget af hvem skal Meddeleren ikke kunne sige) at de til Ordens Vedligeholdelse beordrede Dragoner vendte deres Heste mod de Tilstedeværende, tilsyneladende for at drive dem fra hinanden. En saadan, som det syntes aldeles unødvendig, og ved de Tilstedeværendes Opførsel heller ikke motiveret Fremfærd, maatte naturligviis vække almindelig Forbittrelse: det var derfor ogsaa en almindelig Beslutning, ikke at vige for den militaire Magt. Følgen blev, at Dragonerne, uvisse om, Hvad de skulde gjøre, paa den tilstedeværende Politimesters Opfordring, og Mængdens gjentagne Raab: "Sablen i Skeden, og det strax trak sig tilbage Hr. Ritmesteren besteeg nu Tribunen, og forstod ved et roligt og værdigt Foredrag at stille den stedfundne Bevægelse. Dette er i Korthed hvad der tildrog sig. Denne i sig selv, ikke vigtige Tildragelse giver imidlertid rigelig Stof til Betragtninger. Den viser, og det er glædeligt, at Borgerens og Bondens Selvbevidsthed er saaledes vakt, at disse Stænder her hos os ikke længere taale en tilsidesættende Behandling af Høierestaaende, og at Fortidens uværdige Underdanighed for disse er tabt; de fordre nu at en paa Agtelse grundet Høflighed skal saavel ydes imod, som fordres af dem. Men en anden, ikke mindre glædelig Omstændighed er det, at de samme, der med Fasthed paastaae deres Ret, ere ligesaa modtagelige for en med Grunde ledsaget Forklaring.