Berlingske Tidende, 1819-10-18
Frankfurt, den 5te October. J den fra det Tydske Handels= og Nærings=Selskab af den provii soriske Forstander, Hr. Schnell, til Forbundsamlingen indleverede Forestilling om den Tydske Handels- og Fabrikvæsens Forfald hedder det blandt andet: "Hvo der i forrige Tider saae Messen i Frankfurt, og nu seer den igien, maa blive overtydet om, at Tydskland med Kiæmpeskridt iler sin Elendighed imøde. Hvorledes saae for denne Messe udi Man saae tusinde Flittige fra alle Tydsklands Egne med Biens Travlhed at bære deres Flids Frugter eller Stoffet til deres fremtidige Beskieftigelse hiem. Hvor man saae hen var der Liv, Mod og Glæde. Det var den Tydske Nationalfiids Kongres. - Nu synes vi kuns at være samlede her, for i Fælledskab at bejamre vore Næringsgrenes og vor Handels Forfald, for - medens vi staae ledige for vore Hvelvinger - at være Vidner til det Krammarket, som fremmede Nationer, og især den Engelske, have indført i denne Hovedstad for Tydsklands Handel, og for endelig at hiembringe med os Overbeviisningen om, at det Onde ikke er blot localt, og at det fordærver heele Nationen i lige Grad. Ved Sammenligningen af denne Messe, som den nu er, med det, den var, udfindes den rigtige Maalestok for, hvor dybt Nationalindustrien i hele Tydskland er siunken. - Den drages med Døden. . . . . ."Medens alle Europæiske Staters Grendser ere lukkede for den i Tydske Kunstflid og Production, staaer Tydskland i Midten som en Enropæisk Fælled, hvorpaa de Fremmede efter Behag græsse deres r. Hjorder. Medens alle Nationerne, endogsaa Tyrkerne og Spanierne, give Handelen ved deres Landes Markedspladser frig Spillerum, staaer den ene Tydske fientlig ligeover for den anden. Vore Landeveie ere sperrede ved Toldbomme, og vore Flodek ere il gjorte useilbare ved Stappelret, Sø= og Vandtold. Men naar dog i een af os til Trods for alle hindringer endelig troer at have grung det sig en solid Stilling ved usigelig Anstrengelse og Møie, nedkiver i een eneste Dag, som frembringer en ny Toldtarit eller et Jndførte selsforbud i Nabolandet, den Bygning, som en halv Menneskealdet te har arbeidet paa, og vi maae lide Mangel. "Men denne Ruin ødelæggger ei allene enkelt Individer, den ruide nerer ogsaa nødvendigviis Regieringerne. Naar der ei mere er Nogen, der kan aftiøbe Landmanden hans Producter, og naar tillige Udlandet viser dem tilbage fra sine Grendser, naar desuden turus og Sædvane endda bestandig drive os til at fortære National capitalen for indbildte Fornødenheder fra fremmede Lande, saa maa Grundeiendommens og Jordernes Værdi falde, og deres Producter maae synke til de laveste Priser. Dette maa have alle Tydske Finantsers Bankerot til uudeblivelig Følge; thi Renterne af Statsgielden og de øvrige Statsudgifter ere bestemte i Penge, og kunne kuns blive bestridte af Producenterne naar deres Producters Pris, staaer i Forhold til hine Byrder. Men neppe behøver det at udvikles, med hvor svære Følger en saadan Finanz=Omveltning næsten bestandig er ledsaget, . . ......Men for ogsaa fra vor Side at giøre alt, hvad private Personer med deres ringe Kræfter formaae at virke for det almene Nel, have vi fattet den Beslutning. ved et særdeles Selskab af Kiøbmænd og Fabrikantere fra Tydsklands forskiellige Egne at samle den Tydske Handelstands Erfaringer og Detail-Kundskaber til Brug ved et almindeligt Tydsk Douan-System, og at forelægge den høie Forbundssamling Resultatetet heraf. Vi tvivle ikke paa, at denne vor Bestræbelse vil erholde denne høie Forsamlings naadige bifald.