Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1826-09-16
Af Forestaaende maa nødvendig følge: Alle Følelser, som stride mod en, især ved Religion uddannet Fornuft, følgelig ikke beherskes af den, nedværdige Mennesket, og gjør dets Liv ulykkeligt, dets Aand usalig. Alle Følelser, som ikke stride imod en tilbørlig uddannet Fornuft, kunne, skiønt de ikke beherskes af den, dog være som Cicero siger *) nyttige; han burde maaskee have lagt til, naar Leilighed til at handle efter Følelsen gives i det Øieblik, da Følelsen har Liv f. Ex. Soldaten i Slag, og den, som ved at see en anden i Livsfare, henrives af sin Følelse og redder den anden. tile est, udi morn animi, qui uti ratione non potest. Tuscul, disput. J. A. c. 25. p. 20. Alle, ogsaa religieuse, Følelser, som stemme overeens med een, især ved Religion, tilbørlig uddannet Fornuft, og tæmmes af denne saaledes, at Sindet beholder den fornødne Roe til at tænke, have nogen Værd, men dog have en rigtig og lys Tænkning, en fast og levende Overbeviisning, og et Sind og Forhold, som stemmer aldeles med slig Overbeviisning, en langt høiere og ypperligere Værd, end alle, endog religieuse. Den, som tvivler om, at dette er Sandhed, han tænke sig Aandsnærværelse i Farer, og tænke sig tillige hvad den er, og hvad den virker paa dem, som høre eller see den. Aandsnærværelse er intet andet, end en saaledes uddannet Fornuft, at den beholder, midt i de største Farer, fuld Tænkekraft, fordi den er mægtig til at beseire enhver Følelse af Frygt. Men hvad føler hver, som hører eller seer slig Aandsnærværelse, han føler upaatvivlelig Beundring og Ærefrygt; Ærefrygt, ikke fordet Menneske, som viste slig Aandsnærværelse: men for den høie, mægtige, jeg maatte næsten sige guddommelige Fornuft, som satte Mennesket istand til at beherske Følelsen af Frygt. Men hvad ere da alle Følelser, end- og de vi kalde de ædleste, hvad ere alle i Sammenligning med slig en Fornuft, naar den viser sig i sin hele høie Styrke, og aftvinger, endog den Ufornuftige og Lastefulde taus Beundring, stum Ærefrygt? - 6 Det Lys uagtet, som Jndsenderen af det i Kbhvns. Skilderi, Nr. 72, indrøkkede Stykke har udbredt over Anordningsmæssigheden af Coursnoteringen, ved at berigtige Det, der i den Anledning fremsattes i ovennævnte Blads 70de Numer, derhen, "at Jndsenderen med Vished veed, at Committeen hver Børsdag *) modtager af Mæglerne Opgivelser af de Summer, disse have solgt, samt til hvilke Priser", kan man dog ikke undlade, at bemærke, at der ligefuldt ikke hersker nogen Klarhed over den Maade, paa hvilken den noterede Cours opstaaer. Det maa naturligviis indrømmes, at Vexel mæglerne, om Coursdagene, afslutte det af dem Kjøbte og Solgte til noteret Cours, det vil sige, til en Priis, der hverken bestemmes af Sælgerne, eller Kjøberne, og som følgeligen er en Hemmelighed saavel for disse Sagen vedkommende Personer, som for Mæglerne selv. Hvorledes nu denne almindelige, eventuelle Priis pludseligt kan forvandle sig til saa positive Priser hos Mæglerne, idet de træde frem for Committeen, at en officiel Priis kan opstaae af disse, er Noget, som det næppe er let at forklare sig. At Cours-Committeen har Nok for sig, naar Summer og Priser opgives den af alleVexelmæglerne, uden Undtagelse, er naturligt: da det imidlertid vel ikke kan være den ubekjendt, at Mæglerne paa Coursdagene afslutte deres Kjøb og Salg til noteret Cours, samt at der, for at forvandle denne uvisse Priis til positive Priser, uden de respective Kjøberes og Sælgeres Mellemkomst, hvilken jo ikke finder Sted, maa indflyde et Slags Vilkaarlighed paa en, eller anden, Maade fra Mæglernes Side, saa kunde dette maaskee fortjene at tiltrække sig Committeens Opmærksomhed. Maaskee kunde den da tillige formaae *) Skulde Jndsenderen ikke mene, hver CoursdagMæglerne til, saafremt den ellers maatte finde det gavnligt, at afslutte deres kjøbte og solgte Summer til positive Priser; hvorved det Problematiske i Sagen da ogsaa af sig selv vilde bortfalde. Den 10de September, 1826.