Berlingske Tidende, 1804-11-23
Moniteuren indeholder Lord Hawkesburns Nete af 30te April d. A. angaaende Beskyldningerne mod Gesandterne Drake og Spencer Smith, og derpaa følger følgende Circulairnote fra Ministeren Talleyrand til alle Keiser Napoleons Aginier, dat. Aachen, den 4de Septbr.; et Min Herre, De har, da Lord Hawkesburys Nyte til de i London residerende Ministre blev bekiendtgjort, i Følge min Anviisning maattet iagttage og udforske det Jndtryk, som hiin Ytring af de sælsomste Grundsætninger af politisk og selskabelig Moraluseilbarlig har maattet frembringe hos den Regiering, hos hvilken De residerer. Jeg troer, at burde komme tilbage til denne Gienstand, og i det jeg sender Dem officiel en Alskriftaf hiin Note, paalægger jeg Dem udtrykkelig, efter Hs. keiserl. Majestæts Befaling, at gjøre den til Gienstanden, for en speciel Conference med det - - - Ministerium en Plan, som den engelske Regiering for et halvt Aarhundrede siden har lagt, til efterhaanden at afskaffe Stats rettens beskyttende System, der forener og forpligter alle cultiverede Nationer, udvikler sig med en gyselig Fremgang. Ville Regieringerne ble med at reise sig mod et sligt Foretagende, indtil der ikke mere gives noget moralsk Baand, som vedligeholder deres Rettigheder og Forbindtligheder og beskytter deres Jnteresse. Det faste Lands Magter have seet, med hvilken Forvavenhed man legede med Eders Hellighed; høitidelige Tractater bleve brudte, førend de endnu vare blevne fuldbyrdede. De søehandlende Nationer erfare daglig Tyranniet. Den gives ingen theoretisk Skibsfortsgrundsætning, ingen skriftlig Convention, som ikke er bleven krænket paa Kysterne og paa alle Have. De neutrale Stater vide, at de endog da, naar de betiene sig med den frygtsomste Varsomhed af deres tilovers blevne Rettigheder, udsætte sig for Krænkelser, Plyndring og Ødelæggelse. De Stater endelig, som have den Ulykke, at føre Krig stole ikke paa nogen giensidig billigheds og Retfærdigheds Grundsætning. Alle Baand imellem dem og de neutral Magter ere sønderrevne. Adgang til Kyster, Havne og Øer, der ofte ere 200 Litues fra Escadrernes Station, forbydes ved blotte Proclamationer: Paa denne Maade har den engelske Regiering hidtil modsat enhver Magt, efter dens særdeles Stilling, en Mexime, der er fornærmende for dens Ære og kuldkaster alle dens Rettigheder. Paa nærværende Tid angriber den dem alle tilhobe, og for desto bedre at naae sit Øiemed, angriber den endog Moralen, og, jeg kan ogsaa sige, Statsrettens Religion. I ethvert Land og paa enhver Tid var de diplomatiske Agenters Ministerium agtet af Menneskene. Som Fredens Tienere og Udsonningens Organer er deres Nærværelse et Forbud paa Viisdom, Retfærdighed og Lykke. De tale og handle blet, for at ende eller hindre hine skadelige Misforstaaelser, som giøre Forsterne nenige og nedværdige Nationerne ved Lidenskaber, Mord og Krigselendighed. Dette er det diplomatiske Ministeriums Øiemed, og maa maa sige, at der har Jagttagelsen af fine Pligter og den almindelig agtede Characteer hos de Mænd, der udøve dette Ministerium i Europa, at takke for den Hæder og Lykke, som det nyder; men disse lykkelige Resultater krænke den eneste Regiering, skinsyge Ærgiertighed, der har gjort de øvrige Regieringers Ødelæggelse, Skiendsel og Trældom til sin Jnteresse." Den vil, at diplomatiske Agenter skulle være Stiftere af Complotter, Urolighedsagenter, Bestyrere af hemmelige Machinationer, frige Spioner og usle Hververe. Den beordrer dem, at tilveiebringe Oprør, at stifte og betale Mord, og den forlanger, at hiint ærløse Ministerium skal bevises den Agtelse og Ufornærmelighed, som tilkommer Kongernes Mediateurer og Nationernes Fredsstiftere. De diplomatiske Ministre, siger Lord Hawkesbury maa ikke conspirere i det Land, hvor de residere, mod dette Lands Love; men de ere ikke disse Regler underkastede i Hensyn til de Stater, hvor de ikke ere accrediterede. Beundringsværdige Jndskrænkning! Europa skal oversvømmes af Oprørs stiftere, men Statsrettens Forsvarere skulle ikke kunne beklage sig derover. Der vil stedse blive nogen Localasstand, imellem Hovedet og de Medskyldige. Lord Hawkesbutys Ministre ville betale de Forbrydelser, som de lade udøve; men de ville for den offentlige Morals Skyld klogelig vogte sig for, ikke paa eengang at være Stiftere og Vidner." Slige Grundsætninger dringe Forvovenhed og Hyklerie til deres Spisse. Aldrig har man med saa liden Undseelse spottet Cabinetternes Mening og Nationernes Samvittighed. Hs. Majestæt Keiseren troer, det er Tid at sætte Grændser, for disse ulykkelige Grundsætninger, som kuldkaste al Selskabelighed. De har derfor Ordre, at erklære den Regiering, hos hvilken de residerer: At Hs. Majestæt ikke vil erkiende det engelske diplomatiske Corps i Europa, saa længe det brittiske Ministerium vedbliver at overdrage sine Ministre et Krigsagentskab, og saa længe det ikke tilholder dem, ikke at overskride Grændserne af deres Fuuctioner: i Europas Uykke kommer ene deraf, at man ikke allevegne troer sig forpligtet til at lagttage Moderations og Liberalitets Grundsætninger, hvilke, da de ikkun ere retfærdige ved giensidig Opfyldelse, ikkun forpligte dem, der underkaste sig samme. Regieringerne lide altsaa lige saa meget ved egen Retfærdighed, som ved et Ministeriums Ubillighed, der ikke erkiender andre Løve, end sin Ærgierrighed og sine Luner, Endnu kommer Europas Ulykke deraf, at man betragtet Statsretten under en partier Synspunkt, da den ikkun samlet under eet har Liv og Kraft. Søeretten, Continentairer ten, Folkeretten ere ikke Deele af Statsretten, som man ka betragte og iagttage isolerede. En Nation, der vil indsere vilkaarlige Regler i en af disse Dele, taver alle sine Rettigheder til det Hele. Den systematiske Overtræder af Folkeretten berøver sig selv samme og frasiget sig enhver Jnteresse, der er grundet paa Søe- og Kontinentalretten. a Hs. Majestæt Keiseren beklager, at maatte befale Forholdsregler, som ere en sand Banstraale, der udgaaer moden Stat. Men alle Mænd af Eftertanke ville let indsee, at Han herved blot constaterer Kiendsgierninger. Det engelske Ministerium har ved sine Attentater ladet en Banstraale udgaae mod Kysterne, Øerne, Havnene, de Neutrale og de almindelige Handel. Endelig har det nylig proclammeret det for Verdens Rolighed helligste og nødvendigste Ministerium, Nedværdigelse. Hs. Majestæt troer, at burde opfordre alle Regieringers Opmærksomhed og tilkiendegive dem, at uden nye og ved Følelsen af nærværende Fare tagne Forholdsregler, ville alle gamle Maximer, paa hvilke Staternes Ære og Uafhængighed grunde sig, uopholdelig tilintetgiøres. Talleyrand.