Aalborg Stiftstidende, 1835-12-01
Vort Sprog har i de sidste fem Aar faaet en betydelig Tilførsel af politiske Kunstudtryk, deres Lyder fremmed for vort Øre og deres Begreb temmelig fremmed for vor Tænkemaade, men aldeles fremmed for vore politiske Jndretninger. De ere især fremkaldte af den første franske Revolution og næsten ethvert af dem er kjøbt med Strømme Borgerblod. Der var ikke noget Partii, som ikke, idet mindste foren kort Tid, havde Overhaand, og, saalænge det stod ved Roret, søgte det med største Jver og Jntolerance, - der altid følger med den egoistiske Frihedsaand, som kun kjender Rettigheder, men ikke Forpligtelser - at gjøre sine politiske Kunstudtrykgjældende. De gik ikke blot fra Diplomatiens Kredselover i Sproget, der taltes i det Land, der fødte og udviklede disse Begreber, men fandt tillige, ved den, Jnteresse, Betragtningen af hiint Lands politiske Virksomhed og overordentlige Skjæbne frembragte, Vei til andre Lande, hvor man i sin Jver efter ogsaa at komme til, idet mindste af Navn, at eie det indbildte store Goder, som de betegnede, strax førte dem i Brug, men nødtes til at anvende dem paa Begreber, der indbefattede langt mindre og ofte vare høist forskjellige fra dem, der havde fremkaldte dem. Saaledes gik det med Ordene: Constitution, Repræsentation, juste milien, Opposition og mange flere. Det var imidlertid ikke blot Begreberne selv, man saaledes søgte at tilegne sig, men ogsaa de ydre Former, hvorved de udviklede sig, og vi have paaden Maade i vort Sprog optaget Ordene Debatter, og Discussioner, der undertiden blive misforstaa nede og forvexlede. Debatte er en mundtlig eller skriftlig Kamp angaaende en Gienstand, hvorom de Kæmpende have forskjellige Meninger. Discussion ger en gjensidig roligere, som oftest mundtlig, Prøvelse og Drøftelse af Gienstande, om hvilke man allerede ger enig i Anskuelsen, men som man, ved fælleds Overveielse, vil give den største mulige Fuldendelse. Debatten er en Strid, Discussionen en Raadslagning. Man debatterer i et Samfund, hvis enkelte Medlemmers Jnteresser ere forskjellige, hvorfor den ene søger at beseire den anden; man discuteprer i et Samfund, hvori Jnteressen er een og man kun søger at bringe den nærmere til Maalet. Man debatterer og hvorvidt en indskrænket Trykkefrihed er ønskelig, men dissenterer over en Straffe lovgivnings Udarbeidelse. Debattens Formaal bør, ligesom Discussionens, være, at finde Sandhed. Den er en Kamp, som man vel begynder af Overbeviisning om at man har Ret, men uden derfor at troe, at man muligen kan have Uret; den er en gjensidig Vexlen af Grunde, og Modgrunde, som ender med Sandhedens Opdagelse og Erkiendelse af den, der forsvarede den urigtige Mening. De Stridende gaae ikke løs paa hinanden, blot fordi de hver for sig see den omtvistede Sag fra et andet Synspunct, hvorpaa maaske aldeles tilfældige Omstændigheder have sat dem, og som de ville tvinge alle andre til ogsaa at erkjende for det eneste rigtige, de søge tvertimod i Forening at belyse Sagen fra alle Sider, de stride alene om at fremsætte Grunde for deres Menings Rigtighed; men langt fra ikke, for alene at gjøre deres egen Mening gjældende, trods alle fornuftige Grunde derimod. En Strid, hvori de Kæmpende med Haardhakkenhed kun søge at forsvare en forudfattet Mening og holder det for en Skam at vige eller ikke at have det sidste Ord, er ingen Debatte, men kun et Klammeri, som er vanærende for dem der føre det og afskyeligt for dem der høre det. Dette er imidlertid Tilfældet med de fleste Stridigheder, der hos os til lægges Navnet: Debatte.