Aalborg Stiftstidende, 1846-07-30
Ved at omtale det af Commissarius fremhævede Hensyn til Partierne i Slesvig, fortsatte han saaledes: "Kun derved, at vi roligen staae paa vor gode Ret, og at Regjeringen fast og bestemt træder det imøde med de Foranstaltninger, som behøves, er det muligt at virke paa et saadant Parti (det schleswig-holsteenske); en saadan Fremgangsmaade vil netop virke som det bedste Middel til at dæmpe dets Heftighed. Men der er ogsaa et andet Parti i Hertugdømmerne, det danske Parti, den danske Befolkning i Nordslesvig, som er ti bøielig til at holde fast ved Danmark; dette Parti vil føl sig i høi Grad skuffet og krænket, hvis Forsamlingen ikke tager sig af dets Sag som sin egen, og det er visselig en daarlig og slet Politik, at ville søge at udsævne Mis stemninger, ved ikke at gjøre for sine Venner, hvad man kan, til Gunst for Modstanderne; sligt ender med, at man, hvad der ogsaa er fortjent, faaer Utak fra begge Sider; man forsoner ei sine Modstandere, og man støder sine Venner fra sig." Heller ikke indsaae han, at man kunde genere Regjeringens Stilling ved at fordre at den danske Befolkning skal nyde lige Ret og lige Omsorg for Opretholdelsen af sin Nationalitet med den tydske, noget, som endog ligefrem fordres fra et politisk Standpunct." "Saaledes kan man ogsaa, uden at komme i Jnconseqvens med sig selv, meget godt udtale sin Tillid til Kongen, en Tillid, som Taleren personlig deler, da det et hans fulde og inderlige, ved mange enkelte Facta stadfæstede, Overbeviisning, at Kongen, saaledes som i Andragendet er udtalt, varmt interesseret sig for den danske Nationalitet. Men man kan derfor meget gjerne erkjende, at der gives modstaaende mægtige Kræfter, som ville søge at indvirke ved Sagens Afgjørelse. Det er aldeles i sin Orden, at Kongen, førend han afgjør denne Sag, hører alle Vedkommende, navnlig de vedkommende Autoriteter for Hertugdømmet, men det er da ogsaa i sin Orden, at de, som frygte for en uheldig Jndvirkning, itide tale og sige, hvad de have at fremføre Ussing henholdt sig til den kgl. Kundgjørelses Jndhold og Contentum af Commissarii Tale og stemte mod en Committee. Tutein havde i en tidligere Forsamling medunderskrevet Andragendet og Beskyttelse for dansk Nationalitet i Slesvig, men var nu, vistnok ikke uden Overveielse og ikke uden betydelig Kamp, kommen til et andet Resultat. Det aabne Brev, paa hvilket han ligesom den foregaaende Taler, bygger al vor Lyksalighed, meente han maatte være Opfordring nok til ikke fortiden ved den Bevægelse, hin kgl. Tilkjende givelse havde vakt i Hertugdømmerne, at træffe andre Foranstaltninger, som kunde forøge Misstemningen, Stemningen i Slesvig er de Æg, paa hvilke vore forsigtige doctrinaire Politikere dandse. Hvad Resultat skal der vel nogensinde fremkomme af en Politik, som idelig bygger paa Stemninger, som ængsteligen ikke vover sig til noget Skridt for man ved Fodens Bevægelse har udspeidet, hvorledes man vil blive mødt derovre, mødt af dem, hvis statsfarlige Stræben man ruster sig til at bekjæmpe? Hvilket Forkeresultat og hvilket Gode overhovedet vilde vel nogensinde være fremkommet i Verden, naar man havde først erkyndiget sig om den fjendtlige Stemning derimod og ydmyg var vegen tilbage for den, og endelig hvilket er da det store Gode, hine Roes kildske Doctrinaire love sig af en kongelig Villiestilkjendegivelse af et declarativt Actstykke, naar man, paa Grund af en Bevægelse i Gemotterne frygter for at give den sit naturlige Udtryk i Foranstaltninger", af Frygt for at disse, uden hvilke Villien selv jo viger tilbage i Skyggeriget, skal forøge Misstemningen, Efter Tutein reiste sig Kherre. Benzon og lovede at fatte sig kort. Han fandt, at man ved at petitionere vilde vise Mistillid til Kongen (det er i det Hele et godt Argument imod Petitioneringsystemet og opløser ganske dettes Nødvendighed), at man krænkede den slesvigske Stænderforsamling og at man desuden sletikke var competent til at behandle Sagen. Forøvrigt ønskede ogsaa han den danske Nationalitet al mulig Lykke. Lehmann (som vi i denne Sag see med smilende Ansigt ligeoverfor det doctrinaire Parties Forlegenheder) kaldte i Erindring, at Statsr. Bang selv i forrige Diæt som Deputeret og Committeemedlem havde tiltraadt Andragendet, der aldeles eenstemmig var blevet antaget af Forsamlingen. De ærede Herrer havde saaledes fundet deres Samvittigheder tilfredsstillede og der var ikke foregaaet noget, som kunde have opvakt en heel ny Hær af Skrupler". At et saadant norum navnlig ikke indeholdtes i den kgl. Kundgjørelse, behøvede han ikke at udvikle, da Forsamlingen selv har erklæret dette ved den Reservation, den nylig har taget, og som han haaber, den ikke vil give al Verden Anledning til at betragte som et blot Mund veir, men som en vel overveiet, oprigtig meent Declaration." Det var, sagde han, følgelig først d'Herrer, som ikke havde været med forrige Gang, og som først iaar vare indtraadte, hos hvem Skrupler kunde opstaae. H. P. Hansen fandt, at det laae de danske Stænder meget nær, at løfte deres Stemme for deres egen Nationalitet. Naar man sagde han - seer, hvorledes rundtomkring i Tydskland Stænderne fremkomme med det ene Andragende efter det andet, hvorledes de henvende sig til deres Regjeringer med Anmodning om, at de ville tage den tydske Nationalitet i Hertugdømmerne under Beskyttelse, forekommer det mig synderligt, om til samme Tid Stænderne, som repræsentere det danske Folk, vilde lade dette saa vigtige Anliggende aldeles uberørt. Heller ikke deeler jeg den Mening, at et Andragende fra Forsamlingen vilde fremkalde Spænding og Misstemning. Det forekommer mig snarere, at vi vilde udsætte os for Ringeagt, naar vi ei antoge os en Sag, der efter min Overbeviisning maa ligge enhver dansk Mand paa Hjerte. Han var med Stenfeldt enig om, at man bør søge at befæste Folkets Tillid og Hengivenhed for Kongen, men naar disse Følelser, som han haaber, skulle have deres rette Betydning, maae de fremfor Alt bygges paa, at man aabent og frimodigt kan udtale sig, og dersom man berøver Nationen Ret til at yttre sig om, hvad der meest levende bevæget den, og hvad der berører dens dybeste Jnteresser, taber Tilliden og Hengivenheden sin smukkeste Blomst.