Berlingske Tidende, 1791-01-21
Herre, den 23de December. Efterat en Courer var ankommen fra Bonn, havde Genera majoren, Baron von Wenge, i Gaar en lang Conference med de her værende Generaler for Rigsexecutionstropperne samt Commandanten her i Staden. Da Conferencen var til Ende blev strax en Stafette affærdiget til Feldtmar skallieutenant Baron Alwinzy med den Efterretning, at Rigstropperne skulle næste Onsdag, i Forening med Østerrigerne, bryde op og marchere ind i Lüttich, for sammesteds at ereqvere den af Rigskammerret i Wetzlar afsagde Dom. De Lüttichske Stænder have endelig den 1ste hujus tilskrevet Fyrst biskoppen følgende Brev. Naadigste Fyrste, "Det er os en hellig og uomgiængelig nødvendig Pligt at lade Deres Høifyrstelige Naade vide, at vi have overdraget den Lüttichske Nations Skjæbne i det allerhøieste Rigsoverhoveds Hænder. Leopolds ædelmodige Ønske og faderlige Tænkemaade ere os bekiendte; Han ønsker det, som Deres Høifyrstelige Naade ler kan udrette hos os; han ønsker at see vort Land lykkeligt. Han vil, at Fred, parret med Enighed, skal opslaae sin Boelig hos os, og vi, vi ønske intet inderlig gere, end denne Fred og Enighed. Han vil, at alt Had, Hævngiærrighed og alle fiendlige Hensigter skulle ophøre, og vi tilsværge Deres Høisyrstelige Naade, at Hevn og Had ere langt borte fra vore Hierter, som intet mere ønske, end af skaffe vort Fædreneland en varig Rolighed og sin tabte Frihed, tilbage. Disse oprigtige Tanker vare Bevægrunden for vor Begiering til Hs. Majestæt Keiseren om at blive den høieste Voldgivetsmand i vor Skjæbne. Naadigste Herre, Vi have tilbudet os, at adlyde med største Ærefrygt og Underdanighed Hans allerhøieste Befalinger; vi ere beredre til at giøre alt, hvad Fædrenelandets Vel og Ære kræver, for at vinde og fortiene den Fredens Oliegreen, som hans durchlautigste Haand tilbyder os. Ak, naadigste Fyrste, maatte dog at Spliid ophøre; maatte dog de Hierter, som alt for længe terling. have været adskildte, engang igien forenes. Maatte dog Fædrenelandet snart sinde sin Fader igien, og hans Undersaattere leve med ham, som Børn i en forenet og lykkelig Families Cirkel! See, naagigste Herre, dette er vor Hensigt, dette er vort Ønske, og hvorledes kunne vitvivle paa Opfyldelsen af dette Ønske paa en Tid, da vi for vore Øine see den lykkeligste Rolighed og Stille at følge paa de voldsomste Storme? Saaledes vil Udfaldet blive paa vort og alle Landes Skiæbne, der overlade sig til Frihedens raske Følelser, naar kun Souverainerne vælge Leopolds store Exempel, som den følgevardigste Rettesnoer i alt hvad der kan ønskes saavel til Undersaatternes som Fyrsternes Vel. Denne Monarch, der er saa mægtig, tilbyder selv sine Undersaattere det, som vi bestandig have ansøgt, men er stedse bleven os nægtet, nemlig Tilbagegivelsen af vore Rettigheder og lovmassige Friheder. Det, som han tilbød, blev ikke engang antaget af hans Undersaattere, og vi have til alle Tider indstændigst anholdt derom. Han maatte derfore træde frem med sine seiervandte Vaaben; men paa selvsamme Tid, da han som Seierherre, kunde have foreskrevet Love, vilde Leopold, denne mægtige Leopold ikke saa meget vinde Besiddelsen af sine Provindser, som sine Undersaatters Hierter. Hanskjænkte der for sit Folk Friheden, og dette ham igien sin Kiærlighed.