Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1812-12-15
Odense, d. 8 Decbr. Vinteren har nu hos os begyndt den 2den Act, og temmelig alvorlig med Sneefog ved N. N. O. Vind. Barometret stiger derved overordentlig, saa der kunde formodes streng Vedholdenhed; men efter Naturlovene springer Vinden vel ogsaa snart om igjen, som den ved denne Tid gjerne pleier, og bringer da Tøe. (Jversens Av.) Stavanger Amt i Aaret 1805. (Fortsat; see No. 100.) Byen Eggersund, ved Foden af Bjerget paa Havnens søndre Side, bestaaer af smaae, slet bygte, Armod forkyndende, paa det planlseste mellem hinanden henkastede Huse, mellem hvilke Gaderne eller Gangstierne ere somme Steder kun tre fire Alen brede. Paa det Skiær, der skiller den indre eller egentlige Havn fra Jndløbskanalen, og paa Fastlandet ligefor, staae nogle faa Pakhuse. Kirken med Præstegaarden ligge høit oppe paa Bierget, nogle hundrede Alen udenfor Byen. - Den indeholder i 180 Familier, ikkun 686 Mennesker, altsaa ikke fuldt 4 Mennesker i hver Familie, et Forhold, der allerede tydeligen vidner om disse Familiers Fattigdom. - Af disse Familier ere 10 saakaldte Kjøbmænd, 10 Skippere, men 13 Kroe eller Vertshuusholdere, 50 Familier af Haandarbeidere eller Dagleiere, Mennesker, der uden fast Næringsvei søge Ophold ved hvad der kan forefalde, og dertil 11 Familier af Almisselemmer, til hvis Klasse hine saa nær henhøre, altsaa fuldt Trediedelen af Menneskene uden fast Levebrød. Af Haandværkere og borgerlig Næring drivende er der 37, af disse ere 13 Tommermænd, hvilket her betyder Folk, der nære sig med Arbeid paa de Skibes Reperation, som hid løbe ind ved Havarie; de øvrige Haandværkere ere 9 Skomagere, 5 Skrædere, 3 Smede, 1 Bødker, 1 Guldsmed, 1 Maler, 1 Muurmester, 1 Møller, 1 Seilmager, 1 Snedker. Af alle andre Haandværkere ere her slet ingen, og de her ere, ere Uslinge. – Som ofte for bemærket, forsynes de indre Dele af Landet især ved Handelskarle eller Omløbere af Bondestanden. Her er ingen Tømmerudskibning, ingen Afsætning af det tilstødende Birkgrims Lædermanufact, eller Jedderens Qvitter og andre Tøier. Her fiskes udenfor Mængde Hummer, hvorved dog kun Fiskeren fortjener lidt. – Egentlig er Eggersund ingen Kjøbstad, blot en Nodhavn eller et Tilflugtsted for havererede Skibe. Her skulde altsaa sit ingen Han deel drives, men Handelsnæringen af den Deel af Landet, som kan handle herpaa, tilhører Staden, Stavanger. De herværende Handlere tage heller ikke Borgerskab, bære ingen borgerlige Tyngder, men faae alene af Fogden en Concession, der betales med 2 Rdr. aarlig. Den afsides Beliggenhed og de meget slette Veie berfra til alle de omkringliggende Egne gjøre vel, at Handelen her, skjønt aabnet ved disse Concessioner, er af ringe Betydenhed, saa ringe, at denne stedse er og bliver en ussel Bye, noget bidrager imidlertid dog ogsaa dens Omsætning til at forringe Stavangers. En Miil østen for Eggersund ligger Helleland, en liden Dal, mellem bratte og for det meste nogne Klipper, bedre opdyrket end mangen anden af de vesterlandske Egne, dog gielder denne Opdyrkning saavelsom og den naturlige Beqvemhed til saa at opdyrkes, kun en Deel af Sognet, den som ligger nærmest ved Kirken og Præstegaarden. Sognets fleste Gaarde ligge ogsaa her adspredte ude mellem de lavere Fieldknolde, her Heierne kaldte, som udgjøre den allerstørste Deel af disse Egne, hvilke, Jeddersletten undtagen, ligne sig selv saa temmelig overalt. Saaledes ligger det ene af Hellelands Annexer, Heskestad, ligeledes adspredt mellem lave Fielde, uden at her er nogen samlet Bygd eller noget Dalføre (som det hedder i det østerlandske Sprog) eller sammenhængende Fordybning mellem Fjeldene. Birk grim derimod er skilt fra Helleland ved en Fjeldaas, og udgjør nogenledes en særskilt Dal. Den occonomiske Beskaffenhed i det ene Præstegield er vel i Hensyn paa Jordsmon, Beliggenhed for Soel og Vind og Elevationen oppe paa Bjergsletterne eller nede mellem Aasene saa forskjellig, at det derer sandt om et Sted, een Egn, gielder ikke om et andet; imidlertid er, hvad der nogenledes som almindeligt lader sig sige herom følgende. - Himmelegnen er overhoved mild. Man kjender hverken høi Grad af Kuld eller Varme. Undertiden og ej sielden tilsaaer man Agrene i April, dog oftere færst hen i Maj. Vandene lægge sig sædvanligen mod Enden af November, men de tøe op midt i Vinteren og Vinterføret har her ingen Varighed. Taaget og fugtigt Veir er det almindelige, som N.V. Vindene de herskende. Man kjender her intet til Agerværtens Ødelæggelse enten ved Frost eller ved Soelbrand. - Alt dette gielder især de lavere og Havet nærmere Egne. Det af Præstegieldet, som ligger langer øster op mod Fieldryggen ligner mere Jndlandet. – Jordarten er, saavidt den ei er nøgent Bjerg, Our eller Grus, uden Leer. Dog findes der Leer i Elvebreddene; i Almindelighed mangler denne ønskeligste Jordart. Gruset er blandet med Muld, eller forraadnet Tørv, som her findes i alle Fordybninger. Kalksteen finder man ingen Spor til, saaledes heller ingen Mergel. Her er Mængde Tørv, som og er den her almindelige Brændsel. Man stikker den som almindeligen i Danmark, og sielden har man den meer end 6-7 Tørv, det er 3/4 til 1 Alen dybt. - Bjergarten, er blot Granit, eller dog Hornsteen eller Udbjerg. Man finder ingen Sandsteen, intet flødsagtigt, ingen Leerskiver, ingen Fidtsteen. Man veed af ingen Metalanviisninger, man veed heller intet af deres Eftersøgning ved Sagkyndige. - J Henseende til Jordens Dyrkning, er Havedyrkningen Almuesmanden her aldeles fremmed. Man har hverken Frugt eller Urtehaver. Dog viser Provst Reimers Erfaring, at det er hverken Jorbundens Skyld, hvorvel den røde Our er en slet Jordart, eller Himmelegnens. Almuesmanden nyder her slet intet Grønt, ei engang nogen Art af Kaal.