Berlingske Tidende, 1830-06-28
Boghandler Miller holdt det nu for den beleiligste Tid til at siske i rørte Vande, og udgav Morgans Skrift, der vrimler af de absurdeste Calumnier, men under disse Omstændigheder fandt en uhyre Afsætning ; det blev allevegne eftertrykt og solgtes i Tusindetal. - En formelig Proces begyndtes nu imod adskillige mistænkte Personer, over 100 Vidner forhørtes. Nye Folkeforsamlinger holdtes, nye Belønninger udsattes ; der samledes betydelige Pengesummer for Morgans Kone og Børn. Det Værste var, at politiske Factioner benyttede Begivenheden til at gjøre deres Modstandere forhadte, ved at udbrede den Mistanke om dem, at de vare Medvidere i det Mord, som ufeilbarligen var begaaet paa Morgan. Committeen i Lewision udsendte Fartøjer, for at lede efter Morgans Liig i Niagara- og Ontariosøen. Efter megen Søgen fandt man omsider ved den sidstes Bredder et halvforraadnet Liig, som man holdt for Morgans. Hans Enke og en Mængde andre Personer ilede did og fandt Kiendetegn, det overlydede dem om, at det var hans Liig. Det blev ført til Batavia og begravet der med stor Høitidelighed. Samme Dag holdt en vis James Cochran en snysende Tale, der end meer forbittrede de ophidsede Gemytter. - Men Jordefærden var neppe forbi, før Enken efter en Mand, der var druknet i Ontariosøen, kom til Batavia, for at erkyndige sig om det Liig, som var bragt derhen, ikke var hendes Mands. Man havde gjemt de sønderrevne Klædningsstykker, som Liget var iført, da det blev fundet; hun gjenkjendte disse saa meget lettere, da hun selv havde forfærdiget dem. Man opgrov Liget; Alt forvissede hende om, at den Begravne var hendes druknede Mand, og Uvisheden, om W. Morgans Skjebne blev større end nogensinde før. Nu meldte en vis Hill sig og tilstod frivilligen, at han var MorgansMorder. En Criminalproces anlagdes imod ham, men da intet andet Beviis kunde tilvejebringes end hans eget Udsagn, saa formodede man, at han var forrykt og lod ham løbe. En Oberst King havde kort efter Morgans Bortførelse forladt Batavias Omegn, og begivet sig dybt ind i det vestlige Nordamerica. Nu udbredtes det Rygte, at han var Morgans Drabsmand og var forsvunden af Frygt for at drages til Ansvar. Der udsendtes Befuldmægtigede, for at paagribe og fængsle ham. Obersten havde imidlertid selv faaet Nys om dette Rygte, og kom frivillig til Newyork, ikke eet eneste Beviis kunde føres imod ham. - Strax efterat Morgan var forsvunden, bluedes man ikke ved at kaste Mistanke paa hele Frimurerordenen. De taabeligste beskyldninger imod den bleve uddragne af franske og italienske Skrifter, f. Ex. af den berygtede Abbe Barruels. Der stiftedes antimasonic-Societies, jo ved mangt et Valg af Deputerede til Congressen tvang man Candidaterne til at aflægge en høitidelig Forsikkring, at de ikke vare Frimurere!! Dette har ikke uden Grund ledet de Forstandigere og Sindigere til den Formodning, at de politiske Partier med beraad Hu have næret denne ophidsede Stemning, for at benytte den til deres Fordeel. Mange Reisende have været i stor Fare, fordi man holdt dem for peregrinerende Frimurere. Naar man hører Sligt, fristes man til at troe, at Talen er om et af hin uoplyste Lande paa det europæiske Continent, hvor blot Mistanke om Carbonarismus er tilstrækkelig til at volde den uskyldigste Reisende tusinde Ubehageligheder. Alle disse Gjæringer have vedvaret tre Aar og derover. J offentlige Skrifter er Meget deraisonneret om W. Morgans Skjebne og om hans Forhold til Frimurerordenen. Hvor han er kommen hen, er endnu en uigjennemtrængelig Hemmelighed.