Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-02-08
At de fleste ægyptiske Navne ere af hebraisk Oprindelse lader sig letteligen godtgjøre; men da hverken nærværende Blads Bestemmelse eller Grændser tillade, at udbrede os over dette kun for en Deel, ikke for alle Læsere, lige interessante Æmne, saa ville vi lade os nøie med at anføre her nogle Exempler. Efter et østerlandsk Sagn vare de før iste, der antoge Titelen Pharad, de saakaldte Hyksos, Høvdinger for nomadiske Folkeslag fra Arabien og Phønicien, hvilke meget tidlig regierede Ægypten, og holdt det i Besiddelse i nogle Aarhundreder. Hyksos oversættes med Hyrdekonger. Paa Hebraisk hedder Phar, en Stud, og raha, græsse, ligesom Rohe, Hyrde, altsaa Pharag, Stude, eller Qvæg vogter. Det Binavn, Joseph fik, Zaphuat paneah, er næsten aldeles Hebraisk, hvori aphan betegner, bevogte, holde hemmelig, og paneah, asperit, alt saa En, der seer skjulte Ting. Anubis var een af de ægyptiske Benævnelser paa Mercurius, og forestilledes altid med et Hundehoved. Hun ledsagede den efter Østris søgende Jsis, og skræmmede de vilde Dyr bort, som maatte vilde angribe hende Noban betegner paa hebraisk giøe. Selv Benævnelsen Ægyptus er efter al Sandsynlighed hebraisk, os hvilket Sprog Wi betyder en Øe eller et Land, altsaa Øen eller Landet Cupt (Coye), en berøm Stad i Ægypten, hvorefter Copterne have deres Navn. Vel kan man her indvende, at Joseph talde til sine Brødre ved Hielp af en Tolk; men dette beviser i Grunden dog kun, at Ægypterne paa den Tid allerede vare meget afvegne fra det oprindelige hebraiske. Tvivler imidlertid noget paa, at f. Ex. Jslandsk er Skandinaviens Modersprog, fordi de fleste Danske eller Svenske nu ic 2) Jntet Folk viser os Følgerne af Despotismen i et rædsommere Lys end Ægypterne, hvis Historie er et reent Chass. Endskiønt ingen i Oldtiden har bestræbt sig mere for at forevige sig, end Ægyptens Despoter, ved Mindemærker, bygte for Evigheden, saa har der dog neppe været nogen, der i saa Henseende mindre naaede sit Maal end netop de. Endnu kunne vi beundre Grækeraanden i Grækernes Værker; endnu ere de, efter Aartusinders Forløb, vore Lærere i Konst og Smag. Men Mulm og Mørke bedækker Ægypternes Historie, og deres Hierarkies vist ikke ubetydelige Kundskaber ere tabte for Verden. De have saa gjerne villet leve i Efterverdenens Erindring; det vise deres Pramider, deres Mumier, deres Sphinger. Men de maatte døe, trods al deres store Anstrængelse for at ville leve. Det eneste, der lever endnu, er Mindet om deres Skjændsel, Vidnesbyrdet om det Tyrannie, at lade Millioner Ulykkelige opdynge uhyre konste og aandløse Steenhobe, Erindringen om et undertrykt Folk, der regjeredes af snedige, bemmelighedsfulde Præster som fandt deres Fordeel ved, at holde det i evig Vankundighed, og nederdrægtige Despoter, der spottede Menneskehedens helli iske Rettigheden. mere forstaae Jslandsk, At Æthiopisk, er no beslægtet med det Ægyptiske, derom ere de nyere Tiders Lærde aldeles enige. Naar man nu veed, at Ægyptisk, Phonicisk, Æthiopisk &c. ere Grene af fælles Stamme, det Hebraiske og Arabiske, og at allerede meget tidlig Ægypterne, Jsraliterne og Æthioperne have staaet i Forbindelse sammen: at der, som Heeren anfører, allerede i de allerældste Tider har været Samqven imellem Ægypterne og de rige Guldlande paa hiin Side Kysterne, at dette Samqvem er bleven drevet ved Jchtyophager fra Elephantine i Overægypten, der kjendte Landet og Æthiopernes Sprog ); at der endnu i vore Dage drives Caravanhandel i Ægypten, ikke af Ægynter, men af omvandrende Stammer fra det indre Africa, naar man veed alt dette, saa indseer man allerede Mueligheden af, at hebraiske Navne maa kunne findes selv i de fjerneste Deele af Africa. Men Spørgsmaalet bliver her, have disse Navne oprindeligen hjemme i Sprogene selv, eller ere de komne did ved Forbindelser og Samqvem med Hebraisk eller hebraiske Dialecter talende Nationer, eller ere de grundede i Neger=Sprogene selv, Hr. Biskop Münter har, som forhen anført, antaget, at de maa være fremkomne ved Karthaginensernes Colonier paa Guldkysten, eller deres Handelsforbindelser med derboende Negernationer, og at denne Handel enten kunde have været dreven til Søes, eller og ved Caravaner til Lands. At en phonicisk Flaade, under den karthagenensiske Admiral Hannos Anførsel, paa den ægyptiske Korne Mechis befaling gjorde en Opdagelsesreise omkring hele Africa, og rimeligviis kom indtil hiin Side af Senegal og Gambia, lærer Herodot og; men han siger tillige, at det var en stum Handel, som Karthagenenserne dreve uden for Herkuls Støtter; at de, naar de kom til Kysten og udlossede der deres Varer, lode opstige en Røg, som et Losen, og gik igjen ombord, at ved dette Tegn kom Jndbyggerne til Sokysten, lagde Guld, ved Siden af Varene, og gik bort igjen. Kartlaginenserne gik derpaa atter i Land, og saae om det var nok, J dette Tilfælde toge de det og seilede bort, Var det ikke nok, saa gik de atter ombord og ventede, Jndbyggerne kom nu igien frem, og lagde endnu1) S. Høerens 2den Fa 41 S. 180 mere Guld til, indtil hine vare fornøiede. Men de gjorde ikke hinanden Uret, thi den ene rette ikke ved Pengene, førend deres Værdie stodiglige Forhold til Varene, og de andre ikke ved Varene, førend hine havde taget Gulder. Heeren beviser Rigtigheden af den for Lettroenhed ofte mistænkte Herodts Beretning med et Sted i Høstis Efterretninger om Marocco og Fez, hvor fortælles, at Maroccanerne eengang om Aaret sende en Caravane til Grændserne af Guinea, nemlig Tombut, hvor Handelen med Jndbyggerne drives omtrent paa samme Maade, uden at man næsten aabner Munden derved, og Heeren anmærker, at gjensidig Ukyndighed i Sproget er den naturlige Aarsag til en saadan Handel. Herodet, Hjemmelmanden for Efterretningen om Hannos Reise, siger selv, at Karthaginenserne ikke engang forstyde, at tale med de Nationer, hos hvilke de hentede Guld, og Heeren tilføier, at Hannos Neise blot var en Opdagelsesreise, men at de i Senegal og Gambigboende Folk Vildhed ikke tillod nogen Handelsforbindelse. Der er altsaa neppe at tænke paa, at Negerstammerne paa Guldkysten skulde have antaget, som Venskabsbevis og Erindringstegn, Navne af Folk, som de ikke engang kunde tale med. Søevært have Karthagenenserne neppe nogensinde besøgt Guldkysten, og endnu mindre have de havt der Colonier. Men vil man antage, at de droge did med Caravaner til Lands over Tripolis til Egnene ved Niderstrømmen, og maaskee endog sidde i Forbindelse med Tombutku, saa synes denne Hyp these selv hos Heeren at være bygget paa et Maaskee. Hvilken uhyre Reise, hvilke Vanskeligheder havde de ikke allene at overvinde førend de kom igjennem Ørkenen! Til alt dette kommer endnu den saare vigtige Omstændighed, at der, efter try værdige Reisendes Beretning, findes, som vil strax skulle vise, blandt Negerne paa Kysten Guinea jødiske Skikke, som neppe kunne være bragte did af Karthagensere. - Men der gives en anden Vei til at opløse hiint Problem, en Vei, der synes kortere og naturligere, og denne vilde vi her søge, saa godt som mueligt, at afskikke.