Viborger Samler, 1814-06-15
Kjøbenhavn, den 10 Junii. Krigstildragelsernes Gang fordrede et stort og uundvigeligt Offer, Kielertractaten blev afsluttet, og fra dette Øieblik af var den politiske Forbindelse mellem Danmark og Norge aldeles hævet. Dog kunde de utallige Slægtskabs= og Venskabsbaand, de mange indviklede Forholde imellem begge Landes Jndbyggere ikke ligesaa hastigen sønderrives og selve Tractaten bestemte derfor et Aar til Handelsforbindelsernes Vedblivelse paa samme Fod som forhen. Meddelelser kunde altsaa i nogen Tid finde Sted, ja endog Deeltagelse i den gjensidige Skjebne have været yttret fra Mand til Mand; men Kongen vilde have troet sin Ære og Kronens ældgamle Hæder fornærmet, om han, efterat Tractaten af ham var ratificeret, havde tilladt sig et hvilketsomhelst Skridt, der kunde vanskeliggjøre sammes Fuldbyrdelse. De eftertrykkeligste befalinger bleve derfor givne; Kongen fordrede og ventede Lydighed; men i Norge toge Begivenhederne en Vending, der aldeles tilintetgjorde Kongens redelige Bestræbelser for at gjenvinde Nordens Fred. Selvraadig og paa eget Ansvar gik det norske Folk sin Skjebne imøde; Kongen havde gjort alt hvad man efter Tractaten var berettiget at fordre af ham, og Norges Sag burde fra nu af have været et aldeles fremmed Anliggende for Danmark. Under disse Omstændigheder maatte det være særdeles paafaldende, at fremmede Statsmænd i offentliggjorte Forhandlinger føre et Sprog, som om Danmark kunde gjøres ansvarligt for Norges vilkaarlige Handlinger; ligesom det heller ikke kan undgaae Opmærksomheden, at de ministerielle Yttringer, der engelske Parlements Debatter angaaende Norge frembyde en Ubestemthed, ja endog Modsigelser, der blive vanskelige at forklare. Med Hensyn dertil bemærkes Følgende: Den Kiel med Storbrittanien sluttede Fred blev den 7de April i Lüttich ratificeret, efterat paa den engelske Regjerings Vegne vare foreslaaede Tillægsartikler, som forandre Tractatens 4de Artikel, betræffende de danske erobrede Besiddelsers Tilbagelevering. Ogsaa disse bleve i Lüttich af begge Staters Befuldmægtigede undertegnede, og Ratificationsacten for samme af Kongen af Danmark udfærdiget; men den er fra Storbrittanniens Side endnu tilbageholdt, uden at dertil nogen Grund er bleven angivet; dog har den engelske Regjering tilkjendegivet den til de vestindiske Øers Besiddelsestagelse bestemte Kongel. Generalgouverneur, at han kan udføre sit Ærende, naar dertil de fornødne Forberedelser ere satte i Gang. Misledet af Enkelte, som ville Danmark ilde, dvæler man heller ved enhver Omstændighed, hvoraf Mistanke kunde udledes, end hører Sandheds og billigheds Sprog, der tale høit for Dannerrigets Konge, og man glemmer, paa en Tid hvor Retfærdighed, Lykke og Fred ved høimodige Fyrsters Anstrængelser gjengives Verden, at Danmark er en Deel af samme, og at det ligesaavel som andre Stater har Krav paa at finde Hvile efter mange Aars Lidelser. Mindre Opmærksomhed fortjene fremmede, især engelske Avisskriveres Yttringer og Danmarks Forhold i Henseende til Norge. Disse Blade ere, som bekjendt, det Hielpemiddel, hvorved enhver kan virke paa den offentlige Mening under Anonymitetens Skjul, og frit kan vove at fremsætte urigtige Facta, overbeviist om, at de dog altid gjøre Virkning paa nogle lettroende Læsere.