Ribe Stifts Adresseaviser, 1848-02-11
De slesvig-holstenske Prælater og Ridderskabet har, som bebudet, den 4. dennes været forsamlede i Kiel Man valgte en Deputation, bestaaende af den fra den holstenske Stænderforsamling bekjendte Grev Reventlow Preets, hvem Kongen 1846 ingen Audiens vilde give i Pløen, og Hahn v. Renhaus, som skulde reise til Kjøbenhavn, mulig med en Adresse. Grev Reventlow-Criminil, forhenværende Stænderkommissarius, nu Præsident i Altona, var tilstæde i Forsamlingen. Ogsaa det kongl. Reskript angaaende en Forfatning blev underkastet Prælaternes og Ridderskabets Drøftelse; man vedtog at ville vælge. De ikke ridderskabelige Godseiere agte at samles i Kiel den 17, tilligemed samtlige Slesvigs og Holsteens Stændermænd. (Dyk.) Under Overskrivten: "Til Kongen. (En Stemme fra Jylland, meddeler Fædrel." følgende smukke Digt: Kong Fredrik, Dig Dit Folk sin Hilsen bringer, Det skuer op til Dig med Haab og Frygt. Hvad skeer ved næste Slag af Tidens Vinger Paa hvilken Grund er Danmarks Fremtid bygt? Kan Du os lede gjennem Storme svære? Til Himlen gik Din Faders lyse Aand Og centnertung nu hviler i Din HaandEn gammel Slægts, et gammelt Riges Ære. Sig Seklets Hjul har dreiet fire Gange Alt, siden vi Din Stamme Kronen bød: For den vort Blod har farvet vore Vange Og Østersøens dybe Bølge rød; For den vi har mod vore Brødre fægtet –– Ja Danmark elsked som en Moder god Den Søn, der neppe hendes Røst forstod; Hun næsten har sig selv for ham fornægtet. Af Huset Oldenborg er Du den Sidste – Rust Dig til Kampen, Konge, og vær stærk, Thi ingen Søn vil stande ved Din Kiste Og love Frugt af Dit begyndte Værk! J Krøniken er kun et Blad tilbage, Og tegner Du paa det en stor Bedrivt, Da vil Din Stammes Navn med gylden Skrivt End straale i de fjerne Fremtidsdage. Seel Nordens Aand er paagnet af sin Slummer, Er paagnet med fornyet Kraft og Mod; To store Ønsker Danmarks Hjerte rummer, Og kun for dem det offre vil sit Blod; For Frihed og for Danikhed vil det stride, - For Heltens Farer end den Feiges Ro! – O, Konge, staa Du trofast ved vor Side! Vær huld det Folk, som var Din Slægt saa tro Slut Dig da til de Visere, de Bedre, Til dem, som Folket gav sit Adelsbrev, Der skylde kun sig selv, og ikke Fædre, Den Hæderskrands, som deres Smykke blev Er Fortids Glands et Skjold mod Nutids Dadet, Kan man paa Fædres Laurbær sove trygt, Da, Konge! kan Du hvile uden Frygt; Thi hele Folket er af gammel Adel. Men nærmer sig en gram, en mægtig Fjende, Og oversvømmes Landet af hans Hær, Vi kunne ei af Høien mod ham sende De døde Fædre med de rustne Sværd. Det baader ei, at vi om Valhal siunge, Naar selv vi ligne Skyggerne hos Hel, Naar Fædrelandet blir en Slaves Træl Og Modersmaalet banlyst fra vor Tunge. Da vil det hedde: Danmark er ei mere, Fordi det tydske Herskere sig gav, Sov ind og lod sig trygt af dem regiere, Og paagned først paa Randen af sin Grav: Da vil det hedde. Oldenborgerstammen, Endskjøndt dens Moder Datter var af Skjold, Lod Tydsk fortrænge Dansk ved List og Vold, Og Folk og Kongehuus vil deele Skammen. Men neil den Skjendselsdag vil ei oprinde - Kong Fredrik! – dette Navn har Folket kjær, Til det der knytter sig et helligt Minde - Kong Fredrik, Danmark bedste Konge vær De Gamles Feil skal Sønnerne forsone; Gud skienke Viisdom Dig og mange Aar! – Sæt to Juveler i Din gyldne Krone, Og evigt da Dit Navn i Marmor staaer, Udnævnelser og Entledigelser. Hs. Maj.