Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1848-05-02
Lord Palmerston reiste sig og sagde: Sir! Jeg holder mig overbeviist om, at den meget ærede Herre, ikke behøvede at fremføre noget Forsvar for, at han har henledet Husets Opmærksomhed paa et Spørgsmaal, som, hvor store eller smaa end de Besiddelser ere, samme angaaer, dog, som han klarligen har udviklet, er af den allerhøieste Vigtighed for hele Europas, og navnlig for Englands Jnteresser (Hør. Hør, Hør). Der ere Omstændigheder forbundne med Danmark foregaaende Historie, som maa give ethvert Spørgsmaal, der angaaer denne Stats Velfærd, en ganske særegen Jnteresse for enhver høihjertet og frisindet Mand. (Hør, Hør!). Der gives intet Land, som ved tidligere enropæiske Transactioner har lidt saa meget og saa haardt, som Danmark (Hør, Hør,), og det har været Englands Lod i en ikke langt tilbageliggende Krig at blive inddraget i Omstændigheder, som dengang ansaaes for at gjøre fjendtlige Skridt mod Danmark uundgaaelige, hvilke omtvisteligen vare heelt fremmede for vore sædvanlige Begreber og folkeretlige Forhold." (Hør Hør, Hør!) Derfor er det nærværende Spørgsmaal et saadant, som fortrinsviis maa gjøre Jndtryk paa det engelske Folks Følelser. (Stærkt bifald). Hvad imidlertid selve Spørgsmaalet angaaer, da haaber jeg, at Huset vil undskylde mig, dersom jeg afholder mig fra at følge den meget ærede Herre i nogen Slags Argument enten for eller imod. Det er et Retspørgsmaal, som er opstaaet imellem det tydske Forbund paa den ene og den danske Regjering paa den anden Side, og dette Spørgsmaal angaaer udelukkende Hertugdommet Slesvig. Med Hensyn til Holsteen finder ingen Differenser Sted. Dette Hertugdømme har alt længe været et Medlem af det tydske Forbund, og Kongen af Danmark har som Hertug af Holsteen deeltaget i dette Forbund. Det er følgeligen ene med Hensyn til Slesvig, at Striden har reist sig. Det tydske Forbud paastaaer paa den ene Side, at Slesvig ifølge gamle Aktee og Forhandlinger saaledes er forbundet med Holsteen, at det maa følge med samme, hvad saa end Arvefølgen maatte blive i Holsteen. Den danske Regjering derimod paastaaer fra sin Side, at Slesvig skal følge den danske Arvelov. Det er fornemmeligen om dette Punkt, at Tvisten er opstaaet. Men da Hs. Majestæts Regjering har tilkjendegivet begge Parterne, baade den danske Regjering og den preussiske hvilken sidste i denne Sag handler som det tydske Forbunds Befuldmægtigede, at den er villig til at paatage sig det Hverv, ved sin venskabelige Mellemkomst at forsøge paa fredeligen at ordne Tvisten, saa er det indlysende, at det ikke vilde være passende for mig her at udtrykke nogensomhelst Mening, paa hvilken Side efter mine Tanker Retten findes. (Hør Hør!). Den ærede Herre har uden Tvivl handlet fuldkommen rigtigt, ved at henlede Husets og Landets Opmærksomhed paa de Forpligtelsers Jndhold og Beskaffenhed, hvori vi med Hensyn til Hertugdømmet Slesvig har indladt os. Jeg har her liggende for mig den originale Traktat, hvori Garantien er indeholdt, men den ærede Herre har oplæst dens Jndhold saa fuldstændigen og saa nøiagtigen, at det ikke vil være nødvendigt for mig at uleilige Huset med at gjentage samme. Uden mindste Betænkning maa jeg dog erklære mig fuldkommen enig med ham, og med hvad der aabenbart viser sig at være den almindelige Mening i dette Huus, at det er Englands Pligt, og at Englands Ære hefter for, og at det følgeligen ogsaa er Englands velforstaaede Jnteresse, at alle dets Forpligtelser skal skee Fyldest (Høie bifaldsraab). Visseligen sømmer det sig ikke for et Land som England at unddrage sig gyldige Forpligtelser (Bifaldsraab). Hvad vi have lovet, det skulle vi staae ved, og det skulle vi sørge for, bliver opfyldt. Derfor er det godt, og det ikke blot for dette Land, men for alle Parter, at alle Europas Magter vel maa vide, hvad det er for Traktater, ved hvilke England betragter sig selv som bundet, paa det at de, ved at gaae ind paa Diskussionen af de Spørgsmaal, hvortil disse vore Forpligtelser ere knyttede, i Forveien maa vide, hvad det er, vi retteligen og redeliger kunne blive kaldede til at gjøre. (Hør, Hør!). Endeligen har den ærede Herre fuldkommen Ret i, at den Garanti, som dette Land gav Danmark, ved samme Leilighed tillige blev givet af den franske Regjering, og det endogsaa med de selvsamme Ord. (Hør. Hør!) Naar den meget ærede Herre har gjort bemærkninger over den Fremgangsmaade, som en Person, for hvem jeg har den Ære at føle den største Agselse og Hengivenhed, den preussiske Minister ved dette Hof, har fulgt ved at offentliggjøre den Pamphlet, hvortil det ærede Medlem i Løbet af sin Tale har sigtet, saa maa jeg tilstaae, at om end det ærede Medlem kan være uenig med Argumenterne og med den hele Maade at raisonnere paa i denne Pamphlet, saa vil dog Jngen, som vil sætte sig selv i Chevalier Bunsens Sted, der er sendt herover for at forsvare Preussens Jnteresser, kunne dadle ham, for at have offentliggjort, hvad han anseer for en Retfærdiggjørelse af hans Regjerings Fremfærd, og hvad enten han der har Ret eller Uret, saa vil Jngen kunne dadle Chevalieren for at have afveget fra sin Pligt, ved i denne de europæiske Anliggenders Krisis at have forelagt Publikum de Grunde, hvilke efter hans Formening ere et tilstrækkeligt Forsvar for Preussens Opførsel. Jeg gaaer nu ikke ind paa disse Grunde, men uafhængig af dem maa jeg gjøre den bemærkning, at den Dadel, det ærede Medlem har kastet paa den preussiske Minister, efter min Formening ikke heelt og holdent var velgrundet. Mere vil jeg ikke sige. Jeg har erklæret min fuldkomne Overeensstemmelse med den ærede Herres Paastand, at tidligere Garantier, givne ved Traktater, maa respekteres. Tillige har jeg ved en tidligere Leilighed alt gjort opmærksom paa, at hvad Ret der i nærværende Sag end maatte findes paa den ene eller anden Side, er den Hensigt, hvori de preussiske Tropper ere rykkede ind i Holsteen, og det Øiemed, hvorfor de maatte ville overskride Eideren og gaae ind i Slesvig, ikke at vriste Hertugdommet Slesvig fra den danske Krone, men at understøtte et Parti i Slesvig, som holder for, at Hertugdommets gamle Forfatning og Lov berettiger det til at blive incorporeret og knyttet til Holsteen i Stede for at incorporeres og knyttes til Danmark (Hør, Hør!). Det er derfor intet Forsøg paa at erobre Slesvig, men er ikke destomindre og tvivlsomt en Jntervention i Hertugdommets indre Anliggender, og det med Hensyn til den Successionsorden, som i en kommende Tid maatte være den rette. Jeg kan ene og alene udtrykke mit Haab, at en Gienstand, som hvis den blev forfulgt til Yderligheder, kan lede til Conseqventser, der meget alvorligen ville afficere Europas Fred, maa blive ordnet ved en venskabelig Underhandling mellem Parterne (bifald), og jeg fortrøster mig til, at Statsmændenne i begge Lande, ved at see hen til den forstyrrede og farlige Tilstand, hvori næsten alle Deele af Europas Continent befinde sig ikke ville tillade, at et Spørgsmaal, der, som den ærede Herre har udhævet, ikke har nogen umiddelbar praktisk Anvendelse, men nærmest kun vedrører en Eventualitet, der først kan indtræde efter tvende endnu levende Mænds Død, skal lede til Resultater, som enhver fornuftig Mand paa det Dybeste maatte beklage. Mr. Urquhart gjorde opmærksom paa, at, hvad der forelaae, ikke var et Retspørgsmaal, men et Faktum, som i Virkeligheden allerede var indtraadt, nemlig et retsstridigt Overfald, en voldsom Undertrykkelse.