Adresseavis for Børn, 1780-06-28
208. Avis Lov. Achl, lille Syster, derom talede vi just i Øyeblikket, førend du kom til os, og vi ønskede kun, at du maatte komme. Jeg og Ferdinand ville give ham vor hele Foræring. Ernst kunde vel og gjøre det samme; men han har ingen ret Lyst dertil. Han sagde, at det var for meget. Ernst. Tre hele Linisdorer. – Til en eneste Fattig? – Betænk det dog ret, lille Syster, hvad Hu giør, paa det at det siden ikke skal angre dig. Am. En god Gierning fortryder mig aldrig. (til Lovise) Altsaa har du, min føde Pige, forekommet mig i denne Beslutning? Det fortjener et varmt Kys. (Hanskysser hende.) Lov. Kalder du det en from Beslutning, AmalleJeg tænker, det er vor Skyldighed, at hielpe den Fattige. Am. Du har Ret, min søde Syster, Men just derfor, fordi Gud har befalet det, ere vi frømme, naar vi gjøre det – Og du, min kjere Ferdinand, du vil og give din hele Krone til Hartvig, (hun kysser ham) Men vil du ikke fortryde det siden, naar du har gjort det Ferd. De fattige Folk de blive saa glade, naar de faae noget til Foræring, og det giver jeg saa gjerne see paa De Fattige, som her komme, har jeg endnu aldrig givet meer, end 2 Skill. at gangen, og de ere dog blevne meget glade; hvor vil da nu ikke Hartvig glæde sig, naar jeg giver ham en heel Krone? Am. Men du faaer jo da ingen Ridehest? Ferd. Ja hvad da, saa leger jeg med noget andet. Maaskee Papa kjøber mig alligevel en Am. Det vil han vist nok. - Men Lovise, er det og dit Hjertes rette Alvor, hvad de siger, Overleg det vel. – Vil det ikke falde dig tungt, at undvære det Dukketøy, som du havde foresat dig at kjøbe Lov. Ney gandske vist ikke. Jeg ønsker kun, at jeg først var af med Pengene, og at Hartvig havde faaet dem; thi jeg har ingen Roe før. Gjor dog snart Anstalt, lille søde Amalle, at vi kunne give ham dem Am. Det skal vi snart faae i Stand. - V. Tre ere altsaa enige derudi, at vi ville give Hartvig vore Foræringer. Nu kommer det allene an paa, at Ernst vil gjøre det samme – Hør, lille Broder Ernst, hvad synes dig om vort Forehavende, for Børn. Ernst (det længe havde staaet henne for sig selv i Tanker, ligesom han overregnede noget.) Jeg Jeg troer, at vor Omsorg for Hartvig er gandske overflødig. Am. Overflødig? Hvor kan det være mueligt Ernst Troer J da ikke, at vor Fader vil gjøre alt, hvad han formaaer, for at hielpe den stakkels Mand ud af sin Nød, og sætte ham i sin forrige Velstand igjen, Han kan jo meget let hos Kongen bringe det dertil, at han kan faae baade sit Huus og sin Mølle opbygget af nyt igjen, Og hvortil nytter det da, at vi give ham vor hele Foræring; Dersom enhver vilde give ham saa meget, saa blev han jo rigere end vi Amt. Du kjender endnu alt for lidet til Livets Fornødenheder, min kjere Broder, Tænk ikke, at et nyt Huus, og en ny Mølle ere allene tilstrækkelige til at gjøre den nødlidende Hartvig lykkelig Der er jo endda ingen Møbler, ingen Klæder, intet Qvæg og Kreature, intet Foder og ingen Levnetsmidler. Hvor skal han faae alt det fra, om ikke velhavende og medlidende Personer ville frivilligen rekke ham en hielpsom Haand? – Du kan og være viis paa, at ikke alle give ham saa meget som vi, Tusinde kunne ikke, og Tusinde ville ikke – (noget koldsindig) Har du ellers ingen andre Jndvendinger imod vor Gavmildhed, Dit speculerende Hoved pleyer dog sjelden at fattes saadanne Eenst, Spyt mig ikke, lille Syster, Duved jo, hvor god jeg er imod dig Am. Nu saa slig da, hvad der er mere, som afholder dig fra, at være ligesaa gavmild, som vi andre ere. Ernst. Jeg er endog bange, at Papa skulde blive fortrydelig derover, naar han hører, at vi har foræret alle vore Penge bort, da vi dog havde kunnet kjøbe os mange nyttige Ting; f. Ex. Bøger. Am. Og jeg kan forsikre dig om det, som er tvertimod, at din Fader vil blive meget misfornøyet, naar han faaer den Mistanke at høre, som du har om ham. Ernst. Hvi saa Am. Kjender du ikke din Fader, veed du ikke med hvilken virksom Jver han antager sig de Fattige og Elendige? Hvor gjerne han hielper? – Skulde saadan en Fader ikke ønske, at hans Søn Ernst. vilde ligne ham; af Avis. Ernst. noget forlegen) Vist nok. Jeg nægter det ikke – Men al Ant. Jngen Tvang, min kjere Broder, ingen Tvang Følg dit Hjertes frie Tilskyndelse, Jeg har allerede tilforn sagt dig, at Velgierninger blive ikke længer Velgierninger, naar de ikke blive gjorte med en varm medlidende Siel, men med Ulyst og Modbydelighed. – Du har dine Sydskendes Exempel for Øyne. De give deres hele Foræring bort, af en frivillig Drivt, uden at være opfordrete eller overtalete dertil. – Men, vi ville ikke tale meere derom. - Kom Lovise og Ferdinand Chun gaaer hen med dem til Bordet) vi ville legge vore Penge i en Pakke, og Ernst. Bie lidt, Syster, (efter en Pause) Jeg har betænkt mig. En halv Louisdor skal Hartvig have, og den anden Halve vil jeg beholde selv Lov. Kun den Halve? Hvorfor ikke den Hele Ferd. Osa, giv ham den Hele, Am. Stille, – (seer ham skivt i Øynese) Men er det og dit Alvor Mener du det oprigtigt af dit gandske Hierte, Ernsk. Tvivl ikke derom, Amalie skyder Pengene sammen, giver Erns en halv Louisdor tilbage, og svøber dem ind let Papir.) Ferd. (til Ernst, som nu sikker sin halve Lon der i Lommen.) Hvad vil du da nu kjøbe dig, Broder, Kanoner, eller Bøger, Grust. En Kanone, og en Bog Lov. Han har hal en Kanone, og en Bog ud til har har haErnsk. Du leer derad, Lov. Hvorledes passer det sig sammen, en Kanone, og en Bog Ha ha Am. Hvorfor ikke, Lovise. Han skyder nem lig med Kanonen, naar han vil rekreere sig efter sin Studering. Skydningen, er altid en anstæTidsfordriv for en flittig og forsigtig Dreng. Ster du vel, Ernst har Frd. til Avisse Ret – Var jeg kun og saa gammel, at jegtorde skyde med Kanoner Am. (som just er bleven færdig med Pakken.) Saa – her er den – Her er i alt Sex og Tyve og en halv Daler – Jeg var snart i Stand til at lukke Papiret op igien, og gjøre Summen lige. Men ney, paa det jeg ikke skal give meer end for Børn. . J andre, saa maae det blive derved. Hvilken af eder vil nu levere ham det: Thi jeg vil blive her Ernst. Jeg Lov. O lad mig. gerd. Ney, jeg, Amalle! Am. Trættes ikke, Børn Ernst er ældst, han maae give ham det. (Hun leverer Ernst Pakken.)J andre kunne gaae med. Ernst. Men hvad skulle vi sige, Am. Hvilket Spørgsmaal, for en ung Student Du skal intet andet sige, end hvad dit Hjerte giver dig ind. Lov. (til Ernst.) Kom kun, jeg skal nok hielpe dig, om du ikke kan komme afsted dermed. (De gaae.)de Sjette Optrin. Amt. Hvor den ærlige gamle Mand vil blive glad O, jeg føler alle de varme Udgydelser af hans taknemmelige Hjerte. - Men et Vidne dertil vil jeg ikke være. Hvortil skal Lov og Berømmelser for et Offer, som dog i sig selv ikke er andet, end en blot Menneskeligheds Pligt 2 - Jeg takker Gud, for jeg er i Stand til at hielpe den Fattige, som venter paa min Hielp – Du har givet Menneskene megen Salighed paa Jorden, du himmelske Fader, ja megen og stor Sallighed! – Jeg føler i dette Øyeblik en Engels Glæde! – At gjøre den lykkelig, som var ulykkelig, Hvilken sød Fornøyelse ligger i denne Tanke, (Slutningen følger.) at til man Reysende. Him¬