Corsaren, 1843-01-20
Hvad Jndflydelse har Badelivet paa Menneskets physiske Kultur? (Humoristisk Forelæsning, holdt i Baden-Baden af Saphir; optaget her til Læsning for Damer.) Badelivet, mine Herrer og Damer! er det meest eclatante Beviis paa den Sætning, "at Mand og Kone ere Set"; thi ikke saasnart har Konen opholdt sig otte Dage i Baden, førend i Manden, som er bleven tilbage i Wien, allerede føler sig bedre. Medens Konen adspreder sine Tanker i Baden, kan Manden samle sine i Wien, og hvad i Manden samler i Wien, kan Konen adsprede i Baden. Om Oprindelsen af de varme Kilder ere Naturforskerne endnu ikke enige. De sige sædvanlig, at de varme Kilder fremstaae ved en Proces i Jorden, ved hvilken Metallerne afsættes. Ja, det gaaer i Jorden som paa Jorden, en saadan Proces gjor Alting til Vand, idet alle Metaller afsættes derved. Altsaa har Jorden i ogsaa en Proces! Og dermed er ogsaa beviist, at Jorden maa have store Hjælpekilder, thi ellers vilde de forlængesiden være slupne. Denne Jordens Proces er den eneste Proces, som bringer Menneskeflægten Fordeel, og her har i da endelig Juristen aabnet en i Sandhed uudtømmelig Kilde for Medicineren. Den, som bader sig eller drikker Sundhedsvand, maa betænke, at disse Draaber ere store Taarer, som Jorden udgyder over hiin Proces, der varer i Evighed. Og hvor ofte bader Mennestet sig ikke i Andres Taarer? Det er jo netop det Smertelige i Livet, at vor Livsvogn sielden ruller frem, uden at den trækkes af vor Næstes Sørgehest ved Siden af vor egen Glædeshest, at vi sielden høste nogen Glæde, som ikke er skudt op under et Gjødsel af fremmed Smerte og Lidelse, og at vore Hjerters Eng sieldent vederkvæges af en mild Regn, naar den ikke styrter ned fra et andet Hjertes brustne Himmel. – Saaledes fremstyrter ogsaa kun af Jordens brustne Bryst de Kilder, der skjænke os Lykke og Velsignelse. Hvert Studium, mine Herrer og Damer, maa have sine Kilder, og for den, som studerer Mennesket, gives der ingen bedre end Bade og Sundhedskilder. Efter Badet aabner sig ikke alene Hudens, men ogsaa Hjertets Porer; i Badeskjorte er et Menneske mere et sandt Menneske end i fuld Vaaklædning, og fremfor alt Damerne. Man bør derfor ikke forsøge at bevæge eller vække Følelse hos en Dame, naar hun er en galla. Naar Konerne begive sig ud paa Landet, tage de intet Andet med sig fra Staden end - Alting d. v. s. Skræddere, Skomagere og Modehandlersker, og lade Jngenting tilbage, d. v. s. deres Huusholdning og deres Mand. Det er med Ægteskaberne i Wien som med Krebsene, de ere bedst i Mai, Juni, Juli og August, i disse Maaneder begive Konerne sig ud paa Landet, og Mændene nyde i Staden den almindelige Landefred. Konerne i Wien ere om Sommeren ligesom ægte Mallaga; man faaer dem ikke gode, førend de have passeret Linien. Hvorledes seer det paa den anden Side ud med Mændenes Land- og Badeliv? Hvoraf kommer det, at Mændene aldrig forekomme os mere tørre end netop ved Badet? At de aldrig vise sig mindre livlige end netop i Landlivet, og at de aldrig kjede sig meere end naar de netop komme sammen for at more sig? Vore Mænd troe at have gjort Alt, hvad Menneskeslægten kan gjøre for et Badesteds Ære, naar de løbe omkring i en tærnet Bomuldsfrakke, der ligner en skotsk Ballade; men der gives meere glimrende Talenter end en tærnet Kjortel og mere elskværdige Egenskaber end grønne Tofler. Ved et Badested er det ikke nok at holde sig selv varm, man maa ogsaa holde Selskabet; varmt, og det er ikke nok at spadsere frem og tilbage i Staden fra Kl. 12 til 1 og derefter i al Beskedenhed trække sig tilbage i den tykke Skov, for at sætte sig selv i Skyggen - thi, paa denne Maade kommer Conversationen ogsaa til at staae i Skyggen og gaae istaae. Naar Menneskene besøge Naturen, troe de at burde vende tilbage til Naturtilstanden, og blive da Naturmennesker, det vil sige saadanne Mennesker, der trænge til en god og sund Natur. Naturen kan lignes ved en Bygning med tre Etager og et Loftværelse med fri Udsigt, nemlig Vand, Jord, Luft og Himmel. - Den gode Huuseier har anviist den nederste Etage til Bopæl for Menneskene, og denne Bopæl er nedenfor forsynet med et hemmeligt Værelse, som man kalder Graven. Man gaaer over til Hvile, naar man har boet længe nok derinde; men dette hemmelige Værelse har ogsaa en Udgang, som fører til den frie Udsigt- til Himlen; og Huuseieren forlanger ingen anden Leie, end at man er fredelig og holder godt Naboskab; men det syndige Menneske tænker ikke paa Loftsværelset, førend Vandet staaer ham til Halsen, og først da henvender han Ønsker og Bønner til den Redningsstige, paa hvilken han skal klattre derop. Og Huuseieren opsiger ikke sine i Leiere mere end een Gang, - i Almindelighed, hvert halvfjersindstyvende Aar- da kommer Retsbetjenten Døden med sine to juridiske Vidner, en Doctor og en Apotheker, og siger: "Det er Flyttetid"! og Mennesket stiger fra den første Etage ned i Kjælderen, og der har han sit Jnterimsqvarteer, indtil Huuseieren tager ham op til sig paa Lofsværelset, i Himlen. Men paa et Badested bliver Mennesket fortroligt med alle Naturens Etager; han er et sandt Amphibium, den halve Dag lever han i Vandet, og den anden halve Dag i Luften; i Varken er han paa Jorden, og ved Maaltiderne er han i sin Himmel. Mange af vore unge Herrer, som besøge Vadene, ere ligesom Badekjedelen: de give ikke i nogen Lyd fra sig, førend de ere fulde af Vand og saa opvarmede, at de koge. Hvorledes de skulle nærme sig og omgaaes med det smukke Kjøn, kunne de hverken lære i Vandbad eller i Dampbad, og tiltale de en Dame, saa troer hun sikkert, at han kommer udaf et Dryppebad. I Almindelighed ere Svovlbadenes Jndvirkning paa Kjærlighed, Selskabelighed, Omgang, Sjæl og Ynde høist forskjellig. Et Svovlbad synes at være ligesom gjort for en Kjærlighedserklæring; thi først foraarsager det en ængstelig Følelse hos den galante Ridder, dernæst en Trykning over Brystet, som siden gaaer over til Svimmel, og, hvis man bliver for længe deri, betages man af en let Besvimelse. Det er vist, at Badene ikke alene virket paa Milten og Leveren, men ogsaa paa Hjertet og Hjernen. Hvorfor skulde vel Svovlet kunne kurere et Onde i Leveren og ikke i Hjertet? Det er besynderligt, at Naturen har behandlet de uædle Lidenskaber bedre end de ædle; Hadet, Vreden og Arrigheden ere rumeligt og beqvemt placerede i Milten og Leveren, og hvor lidet er derimod ikke Hjertet, Sædet for Kjærligheden og Ædelmodet? Hvis Leveren i nogen Henseende er fordærvet, saa kommer der dog ingen Hjertepletter tilsyne! - Hjertet har to Kamre, mine Herrer og Damer! Damerne benytte det ene til Garderobe og det andet til Boudoir. Mændene gjøre det ene til Spilleværelse, det andet til Nøgtobaksværelse. Til al Lykke tage Hjertesygdommene hos vore Mænd en ganske anden Vending end Leversygdomme. Disse sidste ende for Størstedelen med Vattersot (Vandsot): Hjertets Sygdomme derimod med Viinsot! Det gaaer med Mændenes syge Hjerte, som det gik en af mine Bekjendte med hans syge Lever. Denne led nemlig længe af Smerte i Leveren, og da han forgiæves havde raadspurgt alle Læger, reiste han til Berlin, for at besøge en derværende berømt Læge, der ogsaa undersøgte ham og tilsidst forundret udraabte: "Det er uhørt, De har slet ingen Lever." Man kan let forestille sig min Vens Forskrækkelse, og han var ganske trøstesløs over, saa pludselig at befinde sig uden Lever. Da ogsaa denne Læge havde behandlet ham længe uden Resultat, reiste han til en Professor i Heidelberg; denne undersøgte ham længere og endnu nøiere og udraabte tilsidst endnu mere forundret: "Det er uhørt! De har jo to Levere!" Saaledes er det ogsaa med Mændenes Hjertesygdomme, enten have de slet ingen, eller ogsaa have de flere. Naa vore Mænd bortskjænke deres Hjerter, gjøre de noget Lignende som Viintapperne, naar de forære en Flaske Viin bort - de bede om at faae den tomme Flaske tilbage. Af sin gamle Kjærligheds Svøbelse klipper Manden allerede en Løiert for en Kjærlighed, som skal fødes. Kvinderne derimod elske kun een Gang for Spøg og een Gang for Alvor. Første Gang maale de blot deres Hjerter, for at see, hvor meget der gaaer deri, og siden fylde de det med dets rette Jndhold. Kvindehjertet ligger desværre for os som en Jndskrivningsbog for Reisende. Hvor faa ere dog ikke de Mænd, som skrive Noget deri i en ædel Stiil; om ogsaa En eller Anden indskriver en guddommelig Tanke i et saadant Hjerte, skriver strax en Anden paa Bagsiden noget Simpelt, en eller anden raa Spog, og hvad kan da det arme Kvindehjerte Andet end udrive hele Bladet tilligemed de guddommelige Tanker. Vidunderlig er den Jndflydelse, som Svovlbadet har paa Roketteriets Organer. Jeg har kjendt Kvinder, som ere komne hertil med lamme Øienlaage, saa at de lidet forstode at betjene sig af Øiensproget. De koketterede altsaa slet ikke, men Sloge bestandig Øinene ned. Men efter de første Dages Ophold spadserede allerede Blikkene om i Varken uden Krykker, og da endnu otte Dage vare forløbne, havde de med det venstre Øie løbet alle Mænd omkuld, og med det høire gjort dem til Fanger, og med det tredie Øie, som jeg forhen slet ikke har bemærket, frigivet dem paa deres Æresord, at de ikke vilde tjene nogen anden Magt.