Den Vest-Sjællandske Avis, 1827-08-21
Manifest, som Porten lod den 9de og 10de Juni overlevere til de Dragomans (Tolke) hos Frankerig, Englands, Ruslands, Østerrigs og Preussens Ambassadeure. og Gesandte. (Sluttet.) Desuden maae man bemærke, at da de Forhold, som finde Sted, imellem den høie Port og de med de allierede Magter, kun ere knyttede med Monarkerne og hine Magters Ministre, og i Overeensstemmelse med enhver afhængig Magts Forpligtelse til selv at regiere over sine Undersatter, saa har den høie Port ikke undladt at besvære sig hos nogle Magter over den Understøttelse, som er tilstaaet Jnsurgenterne; det eneste Svar paa disse Forestillinger var, at man gavde Jntriger, som havde til Formaal at kuldkaste Lovene og Tractaterne det Navn Friehed og at man benævnede den Fremgangsmaade, som stred imod de indgaaede Forpligtelser med Ordet Neutralitet og beraabte sig paa Midlernes Utilstrækkelighed til at afholde Folket derfra. Uden at tage Hensyn paa den Mangel af giensidig Sikkerhed, som engang maae fremkomme af en saadan Tingenes Tilstand, saa kan den høie Port ikke lade saadanne Begivenheder hengaae upaatalte. Porten har derfor aldrig undladt at svare paa de forskiellige Forslag, som ere gjorte den ved at beraabe sig paa de allierede Magters Retfærdighed og billighed; ved at gientage sine Besværinger over den Understøttelse, som er forundet Jnsurgenterne og ved at meddele de fornødne Svar i Forløbet af dens Communicationer til dens Venner. Tilsidst er en Mægling bleven bragt i Forslag; det er dog afgjort, at et Svar som indskrænker sig til en enkelt Gienstand, hverken kan forandres i Tidens Fremgang, eller ved en Nyehed i Udtrykkene. Det Svar, som Porten strax gav i Begyndelsen, vil alletider blive det samme, som det har gientaget i hele Verdens Paasyn og som indeholder dets Ultimatum om Tingenes Tilstand. Hvo som er nærmere underrettet om Omstændighederne ved disse Begivenheder vil vide: at i Begyndelsen af Opstanden have nogle af de allierede Magters Ministre tilbudt den høie Port deres virksomme Biestand til at tugte Rebellerne; da dette Tilbud dog angik et Anliggende, som ene og allene tilkommer den høie Port, saa lod Porten sig nøie med ifølge vigtige Overveielser, saavel med Hensyn til den nærværende Tid som til Fremtiden at svare: at endskiøndt et saadant Tilbud havde til Formaal at understøtte den Ottomanniske Regiering, saa vilde denne dog ikke tillade nogen fremmed Jndblandelse; og hvad der er endnu mere, da en allieret Magts Gesandt indlod sig paa den Tid, da han reiste til Kongressen i Verona i sine Samtaler med den Ottomanniske Minister og den Mægling, som var bragt i Forslag; saa erklærede den høie Port paa den meest utvetydige Maade, at den aldrig vilde tage Hensyn paa et saadant Forslag, og enhver Gang, naar Gienstanden igien kom paa Tale, gientog den den Forsikkring, at politiske, nationelle og religiøse Hensyn giorde denne Vægring til en uundgaaelig Fornødenhed. Overbeviist om dette Raisonnement og efter en gientaget Tilstaaelse, at Retten var paa Portens Side erklærede omtalte Gesandt ved sin Tilbagekomst fra Verona til Constantinopel atter, tydeligt og officielt i flere Samtaler, ifølge sit Hofs Befaling og i de øvrige Magters Navn, at det Græske Anliggende maatte betragtes som at angaae den høie Ports indvortes Forhold, at den derfor ene og allene maatte tilendebringes af den høie Port selv, at ingen anden Magt i Fremtiden havde at indblande sig deri, og at naar nogen nogensinde vilde giøre det, saa ville alle de øvrige handle overeensstemmende med Folkerettens Grundsætninger. Agenterne hos een af de store Magter, som nyelig har befæstet Venskabets og den gode Forstaa elses Forhold med den høie Port, erklærede ligeledes i sine Samtaler med de Ottomanniske Agenter officielt og udtrykkeligt, at ingen Mellemkomst skulde finde Sted i denne Henseende. Da denne Erklæring tiente til en Grundvold for hine Samtaler, saa kan der nu ingen Tvivl mere finde Sted om dette Anliggende; hvilket den høie Port er fuldkomment berettiget til at ansee som at være fra Grunden af afgjort. Jkke destomindre holder Porten sig for at være beføiet til at tilføie følgende bemærkninger for at understøtte sin forrige Paastand. De Forholdsregler, som Porten i Begyndelsen heri har truffet og som nu bleve tagne imod de Græske Jnsurgentere, maae ikke give Krigen Udseendet af en Religionskrig. Disse Forholdsregler udstrække sig ikke mod det hele Folk, men have allene til Formaal at undertrykke Oprøret, og at straffe de af Portens Undersaatter, hvilke have som sande Røveranførere, begaaet ligesaa frygtelige som oprørende Ugierninger. Den høie Port har aldrig nægtet dem Tilgivelse, som underkaste sig; Naadens og Barmhiertighedens Porte har den alletider ladet staae aabne. Dette har den høie Port beviist i Gierningen selv, da den har forundet dem Beskyttelse, som ere vendte tilbage til deres Pligt. Den sande Aarsag til at Oprøret har varet ved udspringer af de forskiellige Propositioner, som ere gjorte til Porten. Krigens skadelige Følger, har Porten ligeledes allene maattet føle; thi det er hele Verden bekiendt, at den Europæiske Seillads er aldrig bleven afbrudt ved denne Tingenes Tilstand, at den ingenlunde har skadet de Europæiske Kiøbmænd, men meget mere forskaffet dem en betydelig Fordeel. Desuden finde kun Uroelighederne og Oprøret Sted i et eneste Land af det Ottomanniske Rige og iblandt de Slettænkendes Tilhængere; thi Gud være lovet, de øvrige Provinser i dette store Rige have ikke lidt paa nogen Maade og nyde tilligemed alle deres Jndaanere den dybeste Rolighed. Man kan derfor ikke let indsee hvorledes disse Uroeligheder skulle forplante sig til andre Lande; men antages ogsaa at dette kunde være Tilfældet, saa maae dog enhver Magt, da den for sig selv er uindskrænket, kiende de Undersaatter i dens Distrikt, som kunde yttre en oprørisk Stemning og straffe dem i Overeensstemmelse med dens egne Love, ligesom ogsaa ifølge de Pligter, som ere forbundne med dens Ret til Herredømmet. Det maae ansees for overflødigt at tilføie, at den høie Port aldrig vil blande sig i saadanne Anliggender. Overveier man de nu forklarede Punkter med Hensyn til Retfærdighed, og billighed, saa vil enhver let kunne overbevise sig om, at der gives ingen videre Grund til at forhandle om denne Gienstand. Saa billigt det derfor var at al videre Jntervention ophørte, saa er der dog nyelig blevet gjort Tilbud til en Mægling; men nu forstaaer man i det politiske Sprog, under dette Udtryk, at naar der reise sig Uenigheder og Fiendtligheder imellem to uafhængige Magter, saa kan en Forsoning bringes tilveie ved en tredie venskabelig Magts Jntervention. Saaledes forholder det sig ogsaa med Vaabenstilstande og Fredstraktater, som allene kunne afslutes imellem erkiendte Magter. Men da den høie Port er i Begreb med paa sit eget Distrikt og i Overeensstemmelse med sin hellige Lov, at afstraffe sine uroelige og oprøriske Undersaatter, hvor kan da hiint Tilfælde anvendes paa dens Stilling, og maae ikke den Ottomanniske Regiering tilskrive dem, som giøre saadanne Forslag, saadanne Hensigter, som give en Røverhob Vigtighed. Talen er om en Græsk Regiering, som skal erkiendes dersom den høie Port ikke vil indlade sig i nogen Overeenskomst; ja det er endog bleven foreslaget at afslutte en Tractat med Rebellerne; har den høie Port da ikke fuldkommen Aarsag til at forbauses over, at de allierede Magter kunne føre et saadant Sprog, fordi Historien kan ikke opvise noget Exempel paa et Forhold, som i alle Henseender saa aldeles strider imod en Regierings Grundsætninger og Pligter. Den høie Port kan derfor aldrig give saadanne Forestillinger Gehør, og disse Forslag ere af den Natur, at den hverken kan høre paa dem eller indlade sig i dem, saalænge det Land, som beboes af Eræker, udgiør en Deel af de Ottomanniske Besiddelser, og hine ere skattepligtige Undersaatter af Porten, som aldrig ville frasige sig sine Rettigheder. Naar den høie Port med den Almægtiges Hielp sætter sig igien i fuldkommen Besiddelse af Landet, saa vil den da bestandig saavel for Øieblikket som for Fremtiden handle efter de Overeensstemmelser som dens hellige Lov foreskriver den med Hensyn til dens Undersaatter. Da nu Porten er af den Mening, at den ved dette Anliggende ikke kan andet end tage Hensyn paa dens Religions Forskrifter og dens Loves Bestemmelser, saa holder den sig for at være berettiget til at erklære: at den af religiøse, politiske, administrative og nationelle Grunde, ikke kan tage det mindste Hensyn paa de Forslag, som ere blevne opsatte og gjorte til den. Den høie Port, som er uafladeligen beredt til at opfylde de Pligter, hvilke de Traktater, som den har afsluttet med de allierede Magter paalægge den, og hvilke Magter den fornær værende Tid er nødt til at give et kathegorisk Svar, erklærer derfor for sidstegang: at alt det ovenfor anførte, aldeles stemmer overeens med Hs. Høieds, hans Ministres og det hele Musselmanske Folks Mening om Sagen. J Haab om at denne troe Fremstillig vil være tilstrækkelig til at overbevise dens velmenende Venner om dens Sags Retfærdighed, saa betiener den sig af denne Leilighed til at gientage Forsikkringen om dens høie Agtelse for dem. - Sundhed og Fred med dem, som vandre paa Retskaffenhedens Vei.