Berlingske Tidende, 1824-03-29
Barom. Ther. Vinden. 21 Marts. 28, 4, 2, 2, o Varme. O. 2 - 2, 11, 2, 1 3 - N. O. in funers viri dectissimi et ormatisa Boe Boesen, Adjuncti Schele Coldingensis. Jan condat tenuis, jam sine ponderes umbram terra tuam, verqve til alterum turgat cum violis floridiorihuus, qvam qvas gieba dat uvida, Dudum fractus en m corpore bide, terræ perdidere cunctaqve gandia, mercedemove operum. Jam capiat qvies. lassum, corda doloribus. Solvens pressa foris præmia qven manent sincer siden, sedulitatis et impigre, studii 8 nobilis artium, vite unde exeritur jabar. Cultoris cineres afsidui piis Cliol sparge tui, caadidat ltorymis! Nee tu, Flora! neges, discipuli secrum Custo ponere Hosculum :F. C. Fibiger, Rector Schole. Peder Wormskiold, Conferentsraad, Deputeret i det Kongelige Rentekammer og for Finantserne, Storker af Dannebroge og Dannebrogsmand. Lyder atter Sörgeqvadet udi Norden; Sølv mens Vaarens Blomster mylre op af Jorden; Medens tusinde Lærker siunge frydelig. -- Hvo beredet, hisset, man det mørke flammer, Hvo har Krav paa Smertens Klager, Taarer, Jammer, Som i viden Breds saa lydt udtaler sig? - Nys en ædel Mand man stæded der til Hvile, Blid i Döden som i Livet men han smile, "Ved en reen og salig Gud hengiven Troe. -"Der han træt af Livets Syser, Dagens Trængsler, "Stunded hen med Giælens höie, indre Længslør, "Til et daadrigt Livs forönskte Maal og Roe. -"Længe huldt hans Evner monne Danmark baade, "Lönnet ved hans milde Konges store Naade: "Vandt han hædret Mandens Borgerkrone her -"Derfor - om hans Skiold, nu og FLaurbærvinder, Blandt Cypresser, Glem migei, om Urnen binder, Telkende: hvad her han var, hvad hist han er - C. Söeborg. Sørge=Budskab lyder frindt i Lande, Patriotens Sorg med Taare blandet, Fødeland begræder Tabet af en Ven, Han er findes lettelig igien. Den som aarle, sildig, tunge Kald opfylder, Og hvis Virksomhed hver Borger hylder, For sit ædle Sind af Alle kiær, Ham vi savne, ol han er et meer Som et Mynster for de sande Gode, Var hans Liv i Kald paa denne Klode; Blid han Manges Byrder lettet. Skyldfrie var hans Liv uplettet. Jblandt Tidens Storme stod han roelig: Dyden hegnede omkring hans Boelig: Ei berust af Lykken man ham fandt; Giennem Fliid han Borger=Kronen vandt. Alles Agt Dig fulgte til Din Høile, Med Sypressen til Din Grav vi ile, O den Ædle, som var Staten buld, Wormskjold nu er dækt med Gravens Muld, For Guds Trone nu Dit Regnskab lettes, Af hans Herlighed Din Siæl nu mættes, Vi velsigne vil Dit elskte Minde, Til bag Graven vi Dig atter finde. Lund, Slortider. Graven gjemmer Velærværdige, Höilærde. Hr. Pastor F. Bondesen, Liunge. Saa segnede, du Gode i Kiære! Hvorfor det Almagts Stemme böd. Du var en Mand, - dit Kald til Ære, - For mig, og dem dit Samlund nöd. Din Vandel var foruden Bröde, Derfor faldt Taaren da du døde. H. H.J Anledning. af Jomfrue L. Aabres Død i Frederiksborg, den 23de Marts 1824. Som Lillie hun visned i Ungdommens Glands, Dog ved ei med Taarer Dit Øie; Nu smykker hun Englenes blomstrende Krands J hiint det lyksalige Høie. - i Hammerherinds Linstor, fød Rose, den 27de denne ved A Deden er afgaaet i sit 73de Aar bekiendtgjöres herved förgeligst paa min Koner og hendes Sødskendes Vegne. P. N. Nyegaard.