Viborger Samler, 1779-02-01
Lære Digt. Loven havde antaget en stor Deel unge Dyr aflangt nedrigere Art, som den agtede engang at forfremme, at holde ved sit eget Hoff, og med sig selv at lade nyde Omgang. Han lod dem med alle Nødtørftigheder forsørge, imedens de vare smaa, men da de havde naaet nogenlunde Alder, ville han, at de selv skulle begynde at skiønne paa deres Beste ja han holdt endog visse Dyr, der baade skulle minde dem om, hvorledes de skulle opføre sig, saa og lær dem de Øvelser, der vare fornødne til at giøre dem beqvemme til forbemeldte Hensigt. Løven kunde ei bevise større Bevaagenhed, og den blev af alle forsøgte Dyr høilig berømmet. Men kun meget faa af de Udvalgte toge Sind til sig og opførte sig retmæssigen. Nogle vare bange for de Øvelser, til hvilke de skulle vænnes, og bleve altid raae Unger, uden at blive beqvemme Dyr. Nogle komme i Bekiendtskab med Abekattene, og deres Narre=Streger befaldt dem saa vel, at de baade spildte Tiden med at agte paa dem, som og selv udvalgte dette Partie. Nogle glemte, at de stulle dannes til Løvens Tieneste, og fulgte ikkun den Drift, der var i dem selv, til at nære og fornøie sig paa den nemmeste og nærmeste Maade, hver efter sit besynderlige Jndfald. Der var opkommen en ny Skik i Dyre=Riget, at man ville være meere end man var. En Ræv vilde hede og ansees for en Ulv: en Ulv for en Bjørn, o. s. v. Denne særdeles Lyst kom og disse Unge paa, og i Steden for at gjøre noget Retskaffent, søgte de ikkun at smigre sig ind hos dem, der vare i Stand til at forskaffe dem denne formeente Herlighed. - Menneskene fandt undertiden Fornøielse i at udklæde nogle Dyr med pyntelige Klæder. Derover paakom nogle en heftig Attraa efter at faae slige Prydelser, og de an anvendte meget meere Tiid paa at ziire sig, end paa det Allernyttigste. Med slige og fleere andre Ting af lige Beskaffenhed, drev Mængden deres Tiid bort Det latterligste var, at der endog fandtes nogle, der, fordi de ei havde seet Løven nogensinde, falt paa at nægte, at han var til, og, fordi han ei selv kom, og afgjorde, hvad han vilde have, meente, at han er bekymrede sig om dem. De Skiønsomme rettede sig efter deres Pligter, og advarede de Ubesindige, i sær umagede de Mestere, som vare satte til at rette andre, sig for at bringe enhver ud af sin Daarlighed. Men det nyttede lidet hos den største Deel. Løven havde vel ved sine Bud, som man kunde skiønne at være troværdige, ladet sige for vist, at han engang ville holde Mynstring i sit Rige, og behandle enhver efter sin Opførsel; men nogle Aar vare gangne forbi, at det ei skeede derover tænkte mangfoldige slet ikke derpaa, og nogle indbildte baade sig selv og andre, at det vel aldrig skeede. Af og til hortes vel en forskrækkelig Brolen fra Løven i hans Vrede, men nogle vare blevne saa vandte dertil, at de derom ei agtede. Nogle gange saae man, at visse Dyr, som vare bekiendte for onde og skadelige, laae fældede, men man vidste at angive dertil langt andre Aarsager. Denne Uorden og Daarlighed havde over det heele Dyr=Rige udbredet sig, hvilket Dyre=Kongen meget meget vel vidste, men just derfor ville han ei strax bruge den Magt, som han kunde, fordi der dog af og til nogle lade hos ham afbede deres Taabelighed, og Grovhed, hvilket kunde ventes om fleere. Men saavidt vist troes, og da denne Dyr=Regent aldrig endnu har bestemt noget, som jo er fuldbyrdet, og ingensinde (hvorpaa han har viist mange Prøver) givet en Lov, som jo ubrødelig er bleven holdet, saa skal Mynstringen ufeilbarlig engang gaae for sig, da det vil blive vitterligt, hvor mange der vil blive antagne, og hvor mange med Bortviisning, Hunger, og andre Plager, afstraffede. Raad imod Lungesot.