Berlingske Tidende, 1836-03-30
Om Fæsteren i sconomisk Henseende vil have vel af, at der foreskrives ham faste Regler for hans Gaards Drift, vil naturligviis først og fornemmelig beroe paa Beskaffenheden af disse. Men det vil dernæst ogsaa beroe paa mange andre Omstændigheder, og navnligen paa hans Evne og Kræfter til at udføre den ham forelagte Driftsplan. Denne bør være paa det Nøieste afpasset efter hans hele Oconomie, og denne kjender Jngen bedre, end hanselv. Det er meget at befrygte, at Godseieren, overvurderer hans Kræfter i saa Henseende, og faaer ham til at gaae ind paa saadanne Vilkaar, som han siden ikke er istand til at opfylde. Hertil kommer endnu, at Agerbruget, binde til altfor bestemte Forikke lader skrifter. Det maa for det Første erindres, at det er for Livstid at Bonden tilfæster sig Gaardens Besiddelse. Det er paa hans og hans Kones Livstid, altsaa for et Tidsløb, der let kan stige op til henved 50 Aar. Men i dette Tidsrum kan Agerbruget undergaae mange Forandringer, og den Driftsmaade, der for 50 Aar siden kunde ansees for hensigtsmæssig, vil nu maaskee være meget uhensigtsmæssig. Jmidlertid. er Bonden, naar der er ham foreskrevet en viis og ufravigelig Driftsplan, derved være hindret i efterhaanden at gjøre de Modificationer i sit Agerbrug, som maatte findes nyttige og fordeelagtige. Det maa dernæst ihukommes, at indtræffende Omstændigheder kunne gjøre det saa godt som aldeles nødvendigt for Fæsteren at fravige de ham givne Forskrifter ihenseende til Gaardens Drift. Dersom nemlig hans Udsæd er ødelagt ved Vinterveirliget eller paa anden Maade gaaet tabt for ham, nødes han til, for at Jorden ikke skal henligge ubenyttet, at gjøre et andet Brug af samme, som ikke stemmer med den ham foreskrevne Driftsplan, og at han ikke hertil skulde være berettiget, førend han havde indhentet Samtykke fra Godseieren, der maaskee endog er langt fraværende, synes høist unaturligt. Heller ikke vil Fæsteren have den Jnteresse for sin Gaards Drift, naar han saaledes bestandigt skal gaae i Jorddrottens Ledebaand, uden at der tilstaaes ham Frihed til selv at behandle og drive sine Jorder paa den Maade, som han finder at være den rigtigste, og den Selvtænksomhed og det frie g fornuftige Omdømme om sine egne Anliggender, som man saameget maa ønske at vække hos Bonden, vil ikke fremkaldes hos ham, men tvertimod holdes tilbage, naar han saaledes engang for alle er bunden til visse bestemte Regler henseende til sin Gaards Drift. Det ligger i den menneskelige Natur, at man maa bevæge sig med Frihed i de En omgivende Forhold, for at virke med Lyst og Kraft i Samme, og bringe noget gunstigt Resultat tilveie, og Bonden trænger, meere end nogen Anden, til denne Frihed, dersom han ikke skal gaae tilbage istedetfor at gaae fremad i sin aandige Udvikling. Ved at foreskrive Bonden en saadan Driftsplan, vilde man ogsaa ofte udelukke ham fra den fordeelagtigste Anvendelse af hans Jorder, idet der derved f. Ex. vilde kunne afskæres ham Leilighed til at dyrke Raps, og andre Handels planter. Dette synes imidlertid saameget ubilligere paa en Tid, da man i andre Henseender skjærper Bondens Forpligtelser, og hvor man altsaa ogsaa bør sætte ham istand til at udbringe af Jorden saa stor Fordeel som muligt. At Rapsdyrkningen ikke kan være absolut skadelig for Jorden, viser den Omstændighed, at mange fornuftige Godseiere selv dyrke denne Sæd, og Bonden, som har sin Gaard til Brug for Livstid, er derved interesseret i, ikke at misbruge Jorden til denne Sædart, ligesom Jorddrotten naturligviis maa være beføiet, til at paatale dette, naar Gaarden derved mishandles. Men paa en Tid, da Korn varene staae i lav Priis og saaledes ikke kunne dække Udgifterne ved Gaardens Drift, maa det være Bonden meget magtpaaliggende, at han ikke udelukkes fra de Afbenyttelsesmaader af Jorden, der kunne give ham størst Fordeel, uden at denne derved lider. Paa de anførte Grunde kan Committeen ikke andet end fraraade, at en Bestemmelse, som den anførte, optages i den paatænkte nye Lov. Skulde det ansees nødvendigt, at der ved Fæstecontraktens Oprettelse blev fastsat noget om Gaardens Drift, hvilket Committeen dog ikke kan antage, saa holder man for, at dette maatte indskrænkes til en Bestemmelse om, hvor stor en Deel af Jorden Fæsteren aarlig maa dyrke til moden Sæd, enten halvt, under halvt eller over halvt, efter Jordernes Beskaffenhed, ligesom det maaskee ogsaa kunde fastsættes, at Bonden kun maatte besaae med Raps eller anden lignende Sæd den halve Deel af den Jord, som var bestemt til Vintersæd, efter foregaaende Heelbrak, medmindre han havde merglet den og staldfødret idetmindste sine Heste, i hvilket Fald han da med sin Sæd maatte besaae sin hele Brakmark.