Den Vest-Sjællandske Avis, 1838-11-05
J Provindstæderne har Kjøbmanden en saa udstrakt Handelsret, at det ikke synes fornødent, ja end ikke ønskeligt, at han udstrækker sin Virksomhed til en anden Næringsvei, som er en anden Borgerklasses eneste. Dette vil være til Skade for de andre Kjøbmænd i Byen, for Brændeviinsbrænderne og for Byen og Egnen i det Hele. Naar en Kjøbmand nemlig foruden Handel driver Brænderie, har han Leilighed til at trække hele Landhandelen til sig; thi Bønderne ville hellere søge den, hos hvem de ikke alene kunne gjøre deres Jndkjøb, men ogsaa sælge deres Kornvarer og Kreaturer, end særskilt besørge det Første hos en Kjøbmand og det Sidste hos en Brændeviinsbrænder. Næsten hele Handelen i en By kan saaledes komme i den eller de Kjøbmænds Hænder, som have Raad og Leilighed til at drive Brænderier. med Afstemningen blev det med 55 Stemmer imod 1 bestemt, at Forslaget ikke skulde underkastes Prøvelse af en Comite. Brændeviinsbrænder J. Sideninsforelæste derefter en Klage over de Jndskrænkninger, der ere paalagte hans Næringsbrug. Klagen gaaer ud paa, at et Brænderie, Proponenten i 1824 med Bevilling har anlagt udenfor Nykjøbing paa Falster, men paa Byens Grund og saaledes, at han maatte tage Borgerskab i Nykjøbing, paa denne Næringsvei og svare alle borgerlige og Byens Tyngder, i indeværende Aar er paalagt saadanne Byrder, at hans Næringsvei efter hans Forsikkring er ham berøvet og hans Eiendoms Værdie tilintetgjort. Professor Bang yttrede, at Forsamlingen for at kunne bedømme Sagen trængte til nøiere Oplysning fra det kongl. General-Toldkammer- og Commerce-Collegium, og foreslog derfor, at Sagen skulde udsættes en kort Tid, indtil den forventende Erklæring fra Collegiet kunde være indkommet, og at man da først tog en Bestemmelse om en Comites Nedsættelse. Da den kongl. Comissarius havde erklæret sig villig til at søge den omhandlede Oplysning tilveiebragt fra det kongl. General-Toldkammer, erklærede Proponenten paa Præsidentens Opfordring, at han samtykkede i, at Sagen udsattes, saaledes at det maatte staae ham aabent atter at faae den foretagen. Cancellieraad Hempel foredrog et Forslag angaaende de endeel Brændeviinsbrændere udenfor Odense tilkommende Rettigheder tilligemed et Andragende om samme Gjenstand fra disse Brændeviinsbrændere. Petitionairerne beklage sig over, at de ved en Resolution af det kongl. General-Toldkammer- og Commerce-Collegium af 15de November 1831 ere berøvede en Rettighed, de før havde havt, uden forøget Afgift at afsætte deres Brændeviin i Byen Odense, og at de senere paa gjentagne Ansøgninger ingen Resolution have erholdt. Da den kongl. Commissarius troede, at der var falden Resolution paa den omhandlede Ansøgning, erklærede Cancell. Hempel paa Propr. Tuteins Forslag, at Sagen skulde udsættes indtil videre, hvilket Forslag af Præsidenten tiltraadtes, sig villig til at lade Andragendet udsætte, indtil han havde indhentet Underretning fra Petitionairerne, om de senere maatte have erholdt Resolution paa deres indgivne Ansøgning. Cancell. Haastrup foredrog derpaa et Forslag og Jndskrænkning af Antallet af jordløse Huse. Med 49 Stemmer imod 10 blev det bestemt, at Forslaget skulde prøves af en Comite. Kammerr. Drewsen foredrog derpaa et Forslag til en friere Benyttelse af Jorder paa Landet. Forslaget gaaer ud paa uhindret Tilladelse til Udparcellering, altsaa paa at første Passus af § 4 i Forordningen af 3die Decbr. 1819 og første § i samme Forordn. maa ophæves: ligeledes, at det maa tillades Selveierbønderne at sammenlægge og under Et at drive flere Gaarde, og at Godseierne maae erholde Tilladelse til, uden at tabe deres Hovedgaardsfrihed, at bortsælge til fuldkommen Eiendom af Bøndergodset, selv da, naar Godset herved kommer til at udgjøre mindre end 200 Tdr. Hartkorn, og at, under Forudsætning af, at dette bliver Lov, der da tilstedes Godseierne Frihed til at sammenlægge Gaardene, blot med den nærmere Bestemmelse, at de ei formindske Antallet af de nærværende Bøndergaarde, og at for hver Gaards Størrelse et passende Minimum fastsættes. Eenstemmig vedtoges, at Forslaget skulde prøves af en Comitee, og at een Comiteskulde overveie dette og det foregaaende Forslag. Propr. Tutein, Professor Bang, Provst Birch, Justitsraad Ta Povelsen og Kammerr. Drewsen. Etatsr. Stenfeldt, foredrog derpaa et Forslag om, at de kongl. Lovudkast meddeles de Stænderdeputerede og Suppleanterne førend Stænderforsamlingen aabnes. Eenstemmig besluttedes en Co mite: Etatsraad Stenfeldt, Assessor Algreen-Ussing, og Prof. Bang. - Mødet den 27de Octbr. Præsidenten udbad sig af den kongl. Commissarius, at han paa Forsamlingens Vegne vilde bringe Deres Majestæter dens allerunderdanigste Lykønskning i Anledning af Hendes Maj. Dronningens Fødselfest. Herpaa reiste Forsamlingens Medlemmer sig og udbrød i et "Længe leve for Hs. Maj. Dronningen. Den kongl. Commissarius erklærede, at det vil være ham en sand Glæde at udføre det ham overdragne Ærende. Derefter foretoges til endelig Behandling Sagen ang. Udkast til en Anordning om Conservation af Skjøde= og Pantebøger m. m. Gaardmand Hans Christensen foredrog derpaa et Andragende fra endeel Gaardfæstere i Simmerbølle, Skrøbeløv, Snøde, Stoense, Bødstrup, Lindelse, Taggeløv og Magleby Sogne paa Langeland, om Fæstegodsets Forandring til Selveiendom eller i alt Fald Hoveriets Afskaffelse. Til Fæstevæsenets væsentlige Mangler henregnes den vilkaarlige Jndfæstningssum; den almindelige Maade, hvorpaa Gaarden, dens Besætning og Jnventarium, overleveres Fæsteren; de høist trykkende Hoverieforeninger, der bleve indgaaede efter Anordningen om Hoveriets Bestemmelse; Tilladelsen, Godseieren har til, efter Fæsterens Død eller Frasigelse, efter Forgodtbefindende at forbigaae dennes Arvinger; den vilkaarlige aarlige Afgift af Fæstestedet til Godseieren. Forslaget gaaer ud paa, at alt Fæstevæsen fra en vis Tid af for stedse skulde ophøre og Fæstegodset overalt i Danmark gaae over til Selveiendom. Denne Forandring formenes at kunne skee saaledes: 1) Kjøbesummen bestemmes efter den høieste Jndfæstningssum, der fortiden kunde skjønnes at erholdes af Fæstestedet, hvilken Sum skulde lægges til en Capital, hvis Re ter vare lige med Beløbet af alle nærværende forskjellige herskabelige Afgifter; 2) denne Sum maatte, forsaavidt Kjøberen ikke udbetalte den, indestaae i det kjøbte Sted paa første Prioritet; 3) paa de Godser, der enten ikke ere Lehns= eller Stamgodser, hvor Kjøbesummen af Sælgeren forlangtes udbetalt afdragsviis, maatte Afdragen bestemmes saa billige som muligt, deels efter Gaardens Beskaffenhed paa den Tid, den solgtes, deels efter det bortsolgte Godses occonomiske Tilstand; 4) alle de ved denne Forandring medgaaende Omkostninger, forsaavidt Kjødet og de til dette nødvendige Documenter angaaer, maatte udredes af Kjøberen. Dersom dette Forslag ikke antages, bedes Forsamlingen om at indstille til Hs. Maj., at alt Hoverie in natura afskaffes imod et passende Vederlag til Godseierne. Den kongl. Commissarius yttrede, at de Forslag, som denne Proposition indeholder, ere saa indgribende i Eiendomsretten og saa afvigende fra de Grundsætninger, Stænderforsamlingen i forrige Session havde vedkjendt sig, at han ikke kan antage, at denne kunde finde nogen Grund til at indlade sig paa slige Forslag. Professor Bang maatte tiltræde, hvad der af den kongl. Commissarius var bemærket med Hensyn til dette Andragende, men ansaae det for rigtigt, at de Grundsætninger, som det indeholder, underkastes en Prøvelse af de af Forsamlingens Medlemmer, for hvem Sagen ei paa nogen Maade kan betragtes som deres egen. Han yttrede blandt Andet: Det er vistnok unegteligt, at Fæsteforholdet har sine store Misligheder, at Fæstegodsets Overgang til Selveiendom er ønskelig, og at man bør søge at fjerne enhver Hindring herfor. Men det nærværende Forslag gaaer i Hovedsagen ud paa, at man skulde betage Godseieren, hans uomtvistelige Ret og fremkalde en Art Selveiendom, for at forbedre Fæstebondens Kaar. Det forekommer mig da, at den forstandige Fæstebonde, dog maa kunne indsee, at, naar saaledes Godseieren, skulde berøves, hvad der tilhører ham efter Lov og Contract, saa har han selv, naar denne Grundsætning skulde følges, ei Krav paa at beholde sin Ret til at fordre den Contract opfyldt, som han i daglig Handel og Vandel sluttede, saa er der ei heller for ham nogen Ret, nogen Sikkerhed med Hensyn til Raadigheden over hvad han eier. Man kan have Anledning til at harmes over enkelte Misbrug af Godseiernes Ret i Forhold til Fæstebønderne; men dog kunne saadanne Misbrug kun forekomme undtagelsesviis. Ligesaa store Misbrug som de, der forekomme ved Fæstegodsets Behandling, møde os og ved Udøvelsen af saamangen anden Ret. Naar man vil afhjælpe enkelte Misbrug af en uomtvistelig Eiendoms- og Contractsrettighed ved at tilintetgjøre Ret. tigheden selv, saa vil man for enkelt Misbrug Skyld omstyrte en af Grundstøtterne for det borgerlige Samfund, nemlig Eiendomsrettens og Contracters Haandhævelse imellem Mand og Mand. – Sagen er endnu ikke sluttet i de hidkomne Nr. af Stændertidenden.