Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-06-29
En vis Godseier skal have antaget en anden Maalelestok for sine Indtægter af hver Bondegaard, han i senere Tider bortfæster, og betinger sig som en ufravigelig Regel, en aarlig Landgilde af 4 Tønder Korn af hver Tønde Hartkorn, men jeg overlader til enhver, i Landbruget kyndig Mand, at bedømme, om en Fæster i Almindelighed, ved Siden af andre sædvanlige Byrder og Forpligtelser, kan taale at udrede saa høi Landgilde, og om man ikke med Føie kan paastaae, at den Proprietair, der saaledes handler, i egentlig Forstand aagrer med sit Pund. Det er saaledes mærkværdigt, hvorledes Fæstegaarde kunne bortaccorderes under saa høist byrdefulde Vilkaar for Fæsteren, paa samme Tid som Gaarde af lige Beskaffenhed, som meldt, afhændes ved Auctioner til Arv og Eie for en langt ringere Valuta, eller dertil svarende aarlig Afgift, og dette Phænomen lader sig allene forklare af, deels den Omstændighed, at Børn pleie at have Hang til at vedblive Forældrenes Næringsdrift, hvorfor en ung og rask Bondesøn, der er opvoxen ved Gaarddriften, ikke gjerne modtager et mindre Jordbrug som Huusmand, eller bestemmer sig til at leve som Jndsidder, deels ogsaa af den naturlige Forkjerlighed, den attraaende Fæster mangengang nærer til Fødestedet og dets Omegn stundom en isoleret Øe - hvor hans Forfædre levede, og i deres snevre Kreds virkede, og hvor de fleste af hans endnu levende Slægt og Venner ere bosatte; thi Ingen skulde dog vel være saa gammeldags i Troen, at indbilde sig, at slige Følelser ikke kunne finde Ingang til Bondens som til Adelsmandens Hjerte? - Vel har Jndsenderen engang hørt en høiadelig, men rigtignok derhos dumstolt Herremand spørge: Aa kan vel en Bonde have fande Følelser, men man maa dog, til Ære for hiin Stand, og for den menneskelige Fornufts Seier over gamle indgroede Fordomme, tilstaae, at saaledes kunne ikkun Faa iblandt denne Stand tænke, og neppe lader det sig engang antage, at Nogen kan være saa stor Idiot, at tænke saaledes, da hiin Yttring snarere maa antages at have været Udbruddet af en uædel Stolthed, end af fand Overbeviisning. Jfølge det Ovenanførte, formenes det at være indlysende, at billige og veltænkende Godseiere kunne bidrage saare meget til hele Familiers og Slægters Lyksalighed og Held blandt Bondestanden paa deres Landbesiddelser. Derfor seer man og paa de Kongelige og offentlige Stiftelsers Godser, saavelsom og paa de private Jordegodser, hvor et maadeholdende og stadigt Princip, med Hensyn til Fæsteafgifterne, følges, Bøndergaardenes, ja endog Husenes Besiddelse at følge de samme Familier, ligesom Lehn og Stamhuse; man seer Bønderne paa de samlede Godser næsten samtligen beslægtede med hinanden, hvilket Baand i mange Tilfælde, hvor Hjel og Understøttelser i Livets forskjellige Forhold, behøves, og hvor god Forstaaelse med Medborgere i Almindelighed, og Naboer, samt Bye= og Sognemænd i Særdeleshed, er af megen Vigtig hed, kan have saa mange velgjørende Følger for Samfundet, eller dog den Deel deraf, hvortil den talrige Almueklasse hører, denne producerende Deel af Menneskeheden, betingelsen for al borgerlig og selskabelig Existents, man seer endeligen paa denne Maade en Velstand, Orden og Sædelighed fremmes iblandt Bondestanden, hvilke Goder stedse maa blive at ansee som Marven eller de vigtigste Safter i Statslegemet. Det Modsatte heraf skulde hiin Indretning have bevirket, som man for et Par Aar siden saae at være Gjenstanden for et Project, indført i den occonomiske Correspondent, hvilket gik ud paa, at tillade frie Forpagtninger af Bøndergaarde, istedetfor den Forpligtelse, der nu paaligger Proprietairerne, at bortfæste dem, da enhver Sagkyndig allerede ved første Øiekast let indseer, at, ved et saaledes omflakkende Liv iblandt Agerdyrkerne, og ved deres Usikkerhed om et blivende Sted, megen Gavnelyst og Virksomhed vilde qvæles, Moraliteten hos mange Jndividuer fordærves, og Armoden blive almindelig. Efterat nogle Stemmer havde yttret sig djervt imod dette Forslag hørte man heller intet mere til dets første uheldige Forsvarere, der sikkert vare Jordegodseiere, og vildledede, formedelst egen timelig Jnteresse, til at fremsætte et saa umodent Forslag offentligen. Er det nu, som Jndsenderen troer, af det Foregaaende at have godtgjort, vist, at Bøndergaardene i Almindelighed have Affectionsværdie. for Fæsternes Børn, eller andre Paarørende, hvem Besidderen, naar han bliver gammel, eller affældig, eller udygtig til at forestaae Gaarden, ønsker at afstaae Fæsteretten til, synes det temmelig haardt for Familien, at den i dette Tilfælde aldeles skal underkastes Herskabets Vilkaarlighed, i Henseende til Fæstecontracten; thi det staaer jo til Herskabet, efter den nærværende Indretning, at forlange den Jndfæstningssum og den aarlige Afgift, det lyster. Haardt er det sandeligen og, at en Fæstebonde skal være den eneste Statsborger, der ikke kan gjøre vis Regning paa, at hans ved Møie og Besvær sammensparede Capital, kommer ham og Arvinger tilgode, men saa ofte maa see den, blot fordi han er i Besiddelse af samme, gaae i den ikke sjelden graadige Godseiers Lomme, til en Jndfæstning for eet af sine Børn, o. s. f. Men endnu tungere er det for den unge, ukyndige Enke, der befinder sig i den Nødvendighed, at indgaae nyt Egteskab, for at kunne blive ved Gaarden, naar den Mand eller Ungkarl, med hvem hun agter at gifte sig, ikke kan komme til en rimelig Akkord om Fæstet med Godseieren. J disse Tilfælde nemlig, vide visse Proprietairer ret godt, at benytte sig af deres immer speidende og nøiagtige Kjendskab til Vedkommendes Formueforfatning, samt disses Forlegenhed og Trang; af blot Vindesyge at opskrue Betingelserne, som forhen meldt, og saaledes, som Ordsproget lyder, at sætte den Fæsteattraaende Kniven paa Struben. Men det indtræffer ogsaa, og det ikke saa sjelden, at Proprietairen har en forudfattet Mening imod den Person, der foreslaaes eller sisterer sig som ny Fæstesøgende, ikke saaledes, at Udsættelsen grundede sig paa virkelig Udygtighed hos Fæsteren, til at forestaae en Gaards Drift (thi saadanne lovlige Aarsager maatte altid berettige Godseieren til at nægte Fæstes Meddelelse), men den saa ofte af Personligheder og Harme imod en Bondefamilie fremavlede Chikane hos Godseieren, hvilken her har Leilighed at vise sig i al sin Styrke, naar Gaardens Besiddelse gaaer tabt for Familien og overdrages en Fremmed, eller naar en Enke maa opgive sit inderlige Ønske, at ægte den Mand, hun haaber at blive meest lykkelig med.