Berlingske Tidende, 1816-08-12
- Det var den 27de, om Morgenen Klokken 4 1/2, at GeneralMouten Duvernet med Mod og Hengivenhed gik sin Død imode Lyon. Hvormeget man end for de Tienester, han tilforn har viist Staten for for hans personlige Karakteers Skyld, bestræbte sig for at redde ham, saa havde han dog paadraget sig for stor Brøde; han havde lydelig og bestemt erklæret sig til Gunst for Usurpateuren, handlet alt for afgjort for ham, til at Krigsretten skulde have kunnet skaane ham for Dødsstraf, eller Kongen udøve sin misundelsesværdige Benaadningstet paa ham. Han var derfor allerede indført paa den første Proscriptionsliste af 24de Juli 1815, og blev alt den gang meget ivrig eftersøgt; thi hans Navn var alle Fautionisters Haab; den Vished, at han var iblandt dem da allerede alle de øvrige Høvdinger havde taget deres Tilflugt til Udlandet, var det der bestyrkede deres Forvovenhed. Desaarsag maatte Regieringen efterspore ham med fordobblet Anstrængelse, og dens Bestræbelser havde det Udfald, man kunde vente. Jnsluttet fra alle Sider i sit Smuthul udleverede han sig selv, dog først efter at han i 24 Timer ingen Næring meere havde havt; han blev derpaa bragt til Lyon, og der stillet for den 19de Militairdivisions Krigsret. Følgende Beviistykker, maae tjene til at retfærdiggiøre den haarde Dom, som blev fældet over ham. Alle hans Proclamationer vise, med hvor stor Jver, med hvor stor Lidenskab Generalen havde helliget sin Tjeneste til Usurpateurens Sag. J en Proclamation af 8de Juni siger han: "Siden den 10de Marts marscherer jeg ved Siden af Frankrigs Befrier, Eders Jubel hilsede hans Tilbagekomst, og Luften gjenlød af de Sange, Eders retfærdige Glæde fremkaldte." - I et af ham egenhændig skrevet Brev, dateret Marseille den 22de Mai 1815, til Marschallen (Ney) fordrer han Belønning for de Tjenester, han har viist Usurpateurens Sag. Her skildrer han med Varme alt hvad i han har gjort for ham i Lyon. "Jeg tør dristig paastaae, siger han, at det var mig, der ved min Ankomst bragte Liv i de eftertrykkelige Forholdsregler, som man vaklende nølede med at gribe, at det var mig, der bevæbnede Forstæderne, organiserede de unge Mennesker Veterinairskolen i Compagnier, lod Linietropperne sværge en Eed, at de kun paa Keiserens befaling vilde gaae ud af Lyon, og at de vilde opoffre Livet for at forsvare denne vigtige Stad og Keiserens Sag. Dengang havde Royalisterne i Lyon igjen hævet Hovedet, Patrioterne vare forsagte, Fjenden var i Anmarsch, og man havde allerede spurgt om til hvad Punkt, man skulde rette Tilbagetoget. Med fordobblet Drivtighed organiserede jeg Bataillonerne; General Grouchy satte Pladsen i Forsvarstand, jeg commanderede i den. Jeg udstædte kraftfulde Proclamationer, jeg lod oprette Batailloner og Compagnier af Frivillige. Da overfaldtes Royalisterne af Skræk, Patrioternes Mod steeg, de forenede sig om mig. Jeg erklærer Dem dristig, min Herre, alt dette var mit Værk. De Beretninger, jeg dengang oversendte Deres Durchl, den hele Stad Lyon og MarschalGrouchy maae vidne med mig, at det er Sandhed". - J en Proclamation af 4de April siger han : "Brave Jndvaanere af la Guillottiere! I have udmærket Eder ved Eders Kjærlighed til Keiseren. For denne hellige Følelses Skyld ville Jnsurgenterne fra Syden nu straffe Eder. Ære, Fædreneland, Frihed Hæder, Frankrig ere fremmede Ord for dem, der drage imod Eder; velan, saa ladet dem være vort Løsen; vore Fjender ville vorde forjagede, tilintetgjorte." - Endnu er følgende Sted af en Proclamation af 8de Juni værdt at mærke: "Jeg var endnu midt iblandt Eder da Hertugen af Angouleme i de første Dage af April med en ham værdig Bedækning vovede at nærme sig Eders Mure . . . . Vort Valgsprog være stedse: Ære, Fædreneland, Napoleon!" - Uagtet Generalen maatte bukke under for Vægten af saamange, for det meste fra ham selv udgangne Beviisstykker, uagtet han havde sendt Tropper mod Hertugen af Angouleme, beraabte han sig dog paa visse særegne Tjenester, han siden havde viist, og forlangte et Vidneforhør og en Udsættelse. Hvor sildig denne Begiering end kom, fik dog Gouverneuren i den 19de Militairdivision Ordre at lade de Vidner forhøre, som den Anklagede vilde fremstille til Gunst for sin Sag, og først da blev den lovmæssig dannede Krigsret sammenkaldt. Den 18de holdt den sit første Møde, og den 19de dømte den eenstemmig Generalen fra Livet. Den 2den August. Af de saakaldte Patrioter fra 1816 stode iforgaars Overe, Gonneau, Bonnassier (Fader og Søn), Philippe, Descubes, de Lascaux og Sourdon fra Kl. 11 til 12 i Gabestokken, udenfor Justitspalladset. Descubes, som man havde frataget Æreslegionens Kors, syntes i Begyndelsen meget nedslagen. Gonneau, som under Jnterregnumet var Repræsentant i Kammeret, og syntes at byde al Skam og Skjændsel Trode, talde meget ofte til ham. De Andre saae blege og forsagte ud. Kl. 12 førtes de tilbage til Biedtre, hvor de skulle sidde i Fængsel. Kun Visedigteren Sourdon blev paa Generalprocureurens befaling bragt til Conciergeriet. De andre dømte give ham Skyld for, at han har forraadt dem. Publicum forholdt sig hele Tiden stille og rolig; men da de dømte stege ned af Skaffet tet, bevidnede det ved at raabe "Kongen leve!" sin Afsky for dem der forstyrre den offentlige Orden.