Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1807-06-06
(Fortsat.) Hertugen af Brunsvig var overbevist om, at Frankriges og Preussens Statsinteresse var eens, men han frygtede kun Napoleons Personlighed, og troede, at han higede efter den Tydske Keiserkrone; han stemte derfor for Krig. Møllendorff har altid spillet en Hofmands Rolle og baaret Kappen paa begge Skuldre, men Alderen har gjort ham sløv; han elskede Rolighed, saae i Østerriges Fald Preussens Ophøielse, kunde ikke finde sig i det ny System, og raadte altsaa til Fred. Hohenloh, stolt af sin Rigsførsteværdighed, ønskede at være Feldtherre, og Commandoen over Armeen maatte tilfalde ham; han raadte til Krig. Det samme var Tilfældet med Kalkreuth, som desuden var russiskindet. Rüchel og Blücher, der endnu førend de bleve Oldinger ønskede at høste Laurbær i denne daadrige Periode, raadte til Krig. Zastrow, som Kongen anseer for en anden Nestor, raadte til Fred, da han formodentlig i modsat Fald befrygtede en Jnsurrection i Sydpreussen, og sine Godsers Ødelæggelse. Prinds Louis, udrustet af Naturen med et sundt, stærkt, smukt Legeme, de heftigste Lidenskaber, en lys, gjennemtrængende Forstand, ikke fremmed i nogen Videnskab eller Konst, beqvem til at lære Alting, ansaae sin Virkekreds som appanageret Prinds eller Fredsgeneral, for liden, og udmærkede sig allerede i Rhinkrigen. Han vidste ikke hvad han skulde gjøre af sin Kraft, og overlod sig derfor til sine Lidenskaber og physisk Nydelse. Der var aldeles ingen Sympathie imellem ham og Kongen; han stemte for Krig. v. Köckeritz, som havde daglig Omgang med Kongen, var aldrig for Krig, og mindst mod Frankrige, da han beundrede Napoleon. Kleist, som først nylig var bleven Adjutant, rettede sig efter det mægtigste Partie. Massenbach, enthusiastisk indtaget for Frankrige og Napoleon, skrev et Bind Breve til ovenanførte Personer, for at formaae dem til at tage Fransk Partie. Pfhul, en Mand af Hoved og Jndsigter, tilbageholden og ærgjærrig, yttrede ikke sine Meninger, men ønskede, at man i ethvert Tilfælde maatte bruge Eftertryk og Energie. Den største Deel af Armeens Stabsofficierer vare for Fred, de Subalterne derimod for Krig, thi de troede, at den Preussiske Armee aldrig kunde slaaes, og lovede sig Forfremmelse &c. Blandt Borgerne vare de gamle Officianter, især af Militairstanden, indtagne imod Frankrige, de yngre ønskede derimod at forene Preussens Statsinteresse med den Franske. Kjøbmændene fulgte deres Jnteresse og Geistligheden hadede Napoleon, fordi han var dem for catholskindet. De Berlinske Lærde deelte sig i to Partier; de gamle tang og de nyere vare for det meste imod Frankrige. Under disse Omstændigheder kom Keiser Alexander til Berlin, og den bekjendte Potsdamer Convention blev sluttet. Slaget ved Austerlitz tabtes; og Dronningen, som aldrig tog Deel i Regjeringsanliggenderne, aabent barede Kongen sine Bekymringer; Lombard og Beym bad ham at begynde en Underhandling; den forviste Haugewitz blev tilbagekaldt fra sine Godser og sendt til Napoleon. Otte Dage efter Slaget modtog Keiseren ham i Marie Therestes Slot, og da Ministeren talde om Preussens Neutralitet, tog han en Gjenpart af Potsdamer Conventionen op af sin Portefenille, og spurgte: "kjender De"dette Document, hvorved Preussen tilfulde har lagt sit Sindelav mod Frankrige for Dagen? "Om Neutralitet kan Talen altsaa ikke være mere. Den bekjendte Convention blev derpaa sluttet.