Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1797-05-12
Circulaire. Pro Memorial. J Anledning af en hertil indkommen Forespørgsel, angaaende hvo der skal ansees berettiget til at forrette Skifter efter Inderster, Undertægts Mænd og Fruentimmer, som opholde sig paa Proprietair=Godser, skulle man herved tienstligst tilmelde Hr. Kammerherren at, da Forordningen af 21 Juni 1793 dens 4de Paragraph udtrykke, ligen bestemmer, at Jorddrotternes Ret til at holde Skifter, ikke strækker sig til Stervboer, efter dem, som boe og opholde sig paa Godset, uden at have fæstet Huus eller Gaard sammesteds, saa følger deraf, at Skifterne efter saadanne, hvad enten de ere af Bondestanden eller ikke, ei tilfalde Godseterne, men bør, ifølge Forordningens klare Bogstav, forrettes af den kongelige Stifteforvaltere. Det Kongelige danske Cancellie den 15 April 1797. C. v. Brandt. Schow. Colbiørnsen. Rejersen. Til Hr. Kammerherre og Stiftamtmand Buchwald, Christian den Syvende, af Guds Naade, Konge til Danmark og Norge, de Venders og Gothers, Hertug udi Slesvig, Holsteen, Stormarn, Dytmarsken og Oldenborg; Vor synderlige Bevaagenhed. Da Vi ved Resolution af 16de Martii f. A. have, til Befordring og Forbedring af Odense Byes Skibsfart, tilladt at en Kanal maae udgraves fra Odense Fiord til Nærheden af Odense Bye, i hvis Følge de private Grunde, over hvilke Kanalen skal have sin Gang, maae tilforhandles og kiøbes af deres Ejere; men det forehavende Anlæg vilde blive uiværksætteligt, dersom nogen Eier af disse Grunde, skulde modsætte sig samme Afstaaelse, ligesom al Kiøbslutning i denne Henseende vilde være forbunden med de største Vanskeligheder, dersom det ikke skulde komme i Betragtning, at de, til Kanal=Anlægger, udseete Grunde ere bestemte til en almeennyttig Indretning; Saa ville Vi, i Overeenstemmelse med de Regier, som Vei Forordningen af 13de December 1793 foreskriver, herved allernaadigst fastsætte, at den Forpligtelse, som bemeldte Forordning paalægger Jordeiere og Jordbrugere til Grundes Afstaaelse til de nye Landeveie, ogsaa maae paalægges de vedkommende Grundeiere i Henseende til de Grunde, der maatte behøves, saavel til Kanalløbet i sig selv, samt til at befordre dens Nytte og Brugbarhed i Tiden, som og til det i Enden af samme Kanal=Løb indrettende Bassin saa og at disse Grunde saavelsom den Skade, der ellers maatte tilføies de tilgrændsende Eiendomme, ved Dæmninger, Kiørseler og Gangstier, eller i andre Maader, maae gotgiøres Grundeierne, efter lovlige Taxations Forretninger og Regler, som ved Vores Rosolution af 12 Augusti 1795 ere bestemte for den Afgang og Skade, de ved den nye Landeveies Anlæg igiennem Fyen, tilføies de til Veien udsette eller tilgrændsende Eiendomme, uden at anden eller videre Gotgiørelse kan være at paastaae. J øvrigt ville Vi tillige have befalet, at Steen, Jord, Gruus og Sand, som behøves saavel til Kanal=Anlægget for første Gang, som til sammes aarlige Vedligeholdelse, maae tages hvor det nærmest er at faae, og skal enhver Grundeier eller Bruger være pligtig at tilstæde saadanne Materialiers Opgravning uden Betaling, dog ellers under de Vilkaar og Jagtagelser, som i foranførste Forordning ere foreskrevne. Derefter Du Dig allerunderdanigst haver at rette og saadant til Vekommendes Efterretning offentligen at lade bekiendtgiøre. befalende Dig Gud, Skrevet udi Vor Kongelige Residents=Stad Kiøbenhavn den 28 April 1797. Under Vor Kongelige Haand og Signet, Christian R. C. v. Brandt. Schow. Colbiørnsen. Rejersen. Til Kammerherre og Stiftamtmand Hr. Frederich Buchwald, anlangende Grundes Afstaaelse til den ved Odense forehavende Kanal=Indretning og hvad Gotgiørelse derfor maae tilstaaes, m.v. Nr. Morel, som fandt min Fordring for at overlade mit Skuespilhuus til sin anden Concert ubillig, troede at maatte offentlig udblæse denne Ubillighed i Aviserne. Jeg for min Deel troede lige saa offentlig at maatte retfærdiggjøre mig imod en Beskyldning, som derved, at den stod saa ganske i soler et henkastet, kunde blive mig lige saa trykkende, som ufordeelagtig. Skulde jeg nu ogsaa have været saa uheldig, i min Besvarelse paa Hr. Morets Udfald, at have talt den fornærmede Følelses Sprog og valgt Udtryk som kunde gives en haard Forklaring: saa troc. jeg dog ikke, at Hr. Morel giør sin Sags Godhed nogen Tienest derved, at han søger at forsvare sig ved fornærmelige Personaitæter, ved platte Sottiser og ved grove Jnconsequenzer. Paa disse vil jeg her giøre ham opmærksom med den samme Menneskekierlighed, hvormed han troede at maatte forholdes mig min Ubillighed og ilhøftighed og i broderlig Fortroelighed at givemig Advarsler - Aviser. Let kunde jeg bevise ham, at mine Udgivter ikke allene overstige den 5te men vel den 3die Deel af mine Fordringer, dersom det her var det rette Sted, til at gaae i Detail med Regninger, som Publicum ikke forlanger at vide, og hvorom Hr. Mørel allerunost er beføiet at kræve mig til Ansvar. Hvad i øvrigt hans Sagfordreielse og men neskekierlige Advarsel angaaer, saa synes mig, at Hr. Mørel har ikke tiltroet sig selv og sine Fortienester Vigtighed nok, fordi har troer at maatte forskandse sig ikke allene bag et ganske Korps. men endog bag en heel Nation. Meget stolt, eller i det mindste meget inconsequent, meener jeg, maae den Mand være, det i en tilynelædende Tvivl i sin Kunst troer at see et Angreb paa et respektabelt Korps's - det han som et eneste Medlem har den Ære at høre til - erkiendte Fortienester, og at maatte giøre sin personlige Sag til det hele Korps's Sag. Og meget egolstisk maae den Mand være, som, heruset af den tilfældige Lykke at være født i dette Land, vil giøre en lændig Prov at =Tvist til Nation al=Anliggende og fremstille en ædel Nation i et skiævt Lys, der dog et meget for retfærdig og giæstfele til, at den skulde tage Partie med visse Folk, som i visse Tilfælde forvexle Begrebet Jndfødt med Infaillibel eller Jnpolaheel, eller ville have Udtrykker Fremmed anseet for ligelydende med Skurker eller Barbarer. Odense den 10de Mai 1797. Franz Heusser.