Den Vest-Sjællandske Avis, 1835-07-11
Staden Espeleta viser sig langtfra som den var begravet i en liden Dal og indsluttet imellem Bierge, hvilke man i en Afstand maa holde for øde og ubeboede. Det er en liden baskisk Stad, en god Miil fra Anhaa; vi maatte klavre op af en Steil hed for at komme til den, paa hvis Top Øiet kan see sig omkring i en Strækning af 4 a 5 Mile over en Mængde baskiske Landsbyer, Havet og over alt det Majestætiske, som den yppigste Phantasie kan forestille sig. Herfra gaaer Veien nedad og snoe sig bestandigt afvexlende og pittoresk, nu i en Dal og nu paa Randen af et Bierg. Vi ere nu komne til Anhaa, en Stad, som ikke er saa stor som Espeleta; den bliver giennemskaaren af en lang Gade, i Midten af hvilken man maa beundre Præstens Huus, som er ligesom et lidet Hotel af en ziirlig Bygningsmaade, der forbunkler alle Naboe huse; Gravene i Ustarer ere beplantede med Rosenbuske; men i Anhaa med Jris. En halv Miil fra Anho er Grændsen; den bestaaer af en Bæk, hvorover en gammel Broe er slaget. Paa den ene Side er Frankerige, man seer der et Toldhuus, et Skilderhuus og en fransk Skildvagt og der er det meget fredeligt; paa den anden Side er Navarra med Borgerkrigen, bevæbnede Skarer, Jldebrand, Forviisninger, Beleiringer, ødelagte Huse og Landsbyer, Fægtninger, som forjage Hyrderne ind i Biergkløfterne og udbrede Skræk og Elendighed over det skiønne Land; paa hiin Side af Broen det fredelige Landliv, og paa denne Side en uskaansom Krig, uagtet Beboerne paa begge Sider af Broen bære samme Dragt, tale samme Sprog og bekiende sig til samme Religion. Det er forresten interessant at lære Baskerne at kiende; det er et meget energisk Folk, som har noget Alvorligt i sit Blik og Stolt i sine Manere; men som er tillige meget giæstfrit og som modtager Fremmede paa en hiertelig Maade. Et Flinteskud fra Grændsen traf vi paa den første Christinos=Forpost, som bestod af omtrent 50 Chapelgorris under Kommando af en Carrabinero-Officeer. Denne Forpost var indqvarteret i et lidet Huus paa een Etage, som var omgiven af Pallisader af Træe. Det var just Søndag; Mødre, Søstre, Koner og Kiærester af de Chapelgorris havde indfundet sig i Vagthuset; man spiste og drak og var lystig. De Chapelgorris bære ingen Uniform; men en rød Hue, en Patrontaske af Læder og en Flint; de synes ikke at bryde sig om nogen Disciplin, man fortalte at en Underofficeer truede at ville skyde en Frievillig ihiel, som laae og strakte sig i Solen og ikke vilde gaae paa Vagt. Disse Chapelgorris ere imidlertid de eneste Tropper, som kunne maale sig med de smaae karlistiske Gueriller, hvilke fra Tid til anden foretage et Overfald og derpaa ligesaa hurtigt forsvinde i de Biergkløfter, hvoraf Navarra er opfyldt, uden at man kan komme paa Spor efter dem; thi disse Chapalgorris høre ligeledes til Landets Jndfødte, iblandt dem seer man nogle af de solbrændte og saarede Ansigter, som under Minas Kommando vare med i Forsvars=Krigen for Spaniens Uafhængighed. en Afstand saae vi paa en Høi Qvarteret Landibar, et stort befæstet Huus, som var besat med omtrent 100 Kongelige Gardister og Chapelgorris. J Morgen tiener maaskee Landibar til Beskyttelse for en karlistisk Bataillon, og saaledes kan det komme tilbage til sin gamle Eier Lanz, som nu tjener under Don Karlos Gendarmerie. - Landibar blev forsvaret af en dobbelt Kreds af Pallisader, imellem hvilken et Mellemrum er fyldt med Jord, og af en Grav, 4 Fod bred, med Broer over. J en Omkreds af 50 Tolser omkring dette befæstede Huus vare alle Træer og Buske nedhuggede, en nødvendig Forsigtighed i et saa skovrigt Land, fordi Fienderne kunne ellers let trænge frem til Randen af Graven. J det Øieblik da vi kom dertil, trængte sig Gardister, Chapelgorris, Officere og Fruentimmer imellem hinanden hen til Indgangen til Qvarteret, og giorde Front for omtrent 50 Muulæsel drivere, som bragte Viin og Provisioner. De besynderlige Figure, det ubekymrede Forhold og den Uorden, som herskede imellem Soldaterne, vare for os et mærkværdigt Syn. Det udkræves blot at der skulde være raabt til Vaaben, og at en karlistisk Bataillon skulde have nærmet sig, for at vi kunde have erholdet en fuldstændig Forestilling om det blodige Drama, som nu opføres paa Navarras Skueplads. En ung Capitain af den Kongelige Garde giorde Honneur i dette befæstede Huus med det fuldstændigste Galanterie. Vi besøgte Kasematterne, Lazarethet i anden Etage, Forraadskammerne i Kielderne, de indvortes Forskandsninger, de hemmelige Udgange med mere, hvilke Indretninger vare vel iværksatte i et Hastværk, men som dog vare indrettede til at kunne i lang Tid giøre et Angreb Modstand, som ikke var understøttet af Artillerie. Den muntre og ligegyldige Stemning hos Soldaterne og Officeren var os meest paafaldende: de nyde Øieblikket uden at giøre sig Bekymringer for Fremtiden, og dog ere de Udsigter man har for Øie under en Borgerkrig saa sørgelige. (Det er desuden en mærkværdig Erfaring, at saa frygtsomme Skabninger at Menneskene i Grunden ere, saa let vænnes de dog til Farer).