Almuevennen, 1843-01-18
Den ellers i senere Tid saa fine og forsigtige Profesfor David, yttrede, at naar Scavenius har gjort opmærksom paa, hvor vigtig Huustugten er, ikke for dens Udøvelses, men for dens Tilværelses Skyld, saa maatte han vende hans Ord om, da han anseer dens Ophævelse for vigtig, ikke for dens Udøvelses, men for dens Tilværelses Skyld. Det at Huustugten er til, som Huusbondens Ret, maa saare vor Medfølelse for den ringe Mand, og maa, hvad der er vigtigt, krænke den givte Huusmands Selvfølelse. Og skulde den Tid endnu ikke være kommen, at han føler, hvor dybt det ryster Huusfaderens Selvstændighed, at han er udsat for at straffes som et Barn, saa maa vi dog haabe, at den Tid ikke er fjern – og vore Bestræbelser maa gaae ud paa at den kan rykkes nærmere – at han vil hæve, ikke sig selv over sin Stilling, men sit Blik over det lave Standpunkt, hvorpaa det nu er hildet, og gjennemskue Familiefaderens Bærdighed ogsaa i sig. Thi vel har den samme Deputerede meent, at det er for Familielivets Skyld, at Huustugten skulde bibeholdes; men jeg tillader mig at troe, at det netop er for dettes Skyld, at den bør afskaffes, thi hvorledes maa ikke Familielivet rystes i sit Jnderste, naar den, som skal være en Families Overhoved, behandles og tugtes som et Barn og hvilken fornedrende Følelse maa ikke bemestre sig Faderen og Børnene, naar disse erfare, eller blot have Formodning om, at hiin er bleven afstraffet, som et Barn, Cand. Lehmann talte for at Huustugten heller ikke maatte øves mod ugivte myndige Personer af Huusmandsklassen, i det han anførte at det var en feilagtig Grundsætning, at forbinde forskjellige Privilegier med Givtermaalet, da denne tilfældige Omstændighed ikke bør tillægges nogen videre Indflydelse. Sognefoged Jørgensen troede ikke det vilde hielpe Noget at forbyde Huustugten, saalænge Leiecontracter om Huse finder Sted, thi det er ikke saa sjeldent at en Forvalter eller Ladefoged giver en Huusmand nogle Rap, og naar denne da siger at han vil søge den Vedkommende ved Retten, saa faaer han til Svar, at det kan han gjerne, men saa bliver Huusleiligheden ham opsagt; for ikke at blive huusvild tager Huusmanden da taalmodig alle de Bank man finder for godt at give ham. At Huusmændene dog formaae at sætte sig i Respect, naar de gribe Sagen an paa den rette Maade, seer man paa de fyenske Huusmænd, thi da Brændeviinsbrænder Sidenius sagde, at der paa Falster var et Gods, hvor Prygl var det daglige Arbeide, og Negerslaverne i Vestindien kunde ikke have det værre end Huusmændene der, saa yttrede Proprietair Langkilde, at, hvis nogen Godseier i Fyen vilde forsøge paa at indføre denne Ar af Disciplin, vilde det bekomme ham meget ilde. Vi raade alle øvrige danske Huusmænd at erkyndige sig hos deres fyenske Landsmænd, om den Maade hvorpaa de have vidst at forskaffe sig slig Anseelse! Efterklang til Huusmands Sagen. Hvadsomhelst J ville, at Andre skulle gjøre imod Eder, det samme gjøre J ogsaa imod dem. Dette er Jndholdet af hele Loven og Propheterne, dette er ogsaa Jesu Christi egen Lære, og dette finder Gjenklang som eviggjældende Sandheds og Rets Fordring i hvert Menneskebjerte, der ikke af Egennytte og Herskesyge har forstenet sig imod Kjærlighedens milde Følelser. Var Duo Menneske, som har Eiendoms-Ret over Huse og Jord, altsaa Huusmand eller Jndsidder, hvorledes vilde Du da have, at Eiendomsherren skulde handle imod Dig og Dine, Visselig vilde Du ikke have, at, fordi Du var arm og ringe, han da skulde have vilkaarlig uindskrænket Ret til at pine en forholdsmæssig dobbelt saa stor Afgift af Dig, som af dem med større Formue, der fæstede Gaard og mange Gange mere Jord, ikke heller vilde Du kalde det en fri Accordt, naar Nød og Trang for Huus eller for Huus og Jord tvang Dig til at indgaae paa saadanne Trælle- og Blodsuer-Vilkaar, thi hvis Du ikke indgik Forpligtelsen paa dem, da var der Andre i Sneseviis under samme Nød og Trang, hvilke ilede i Fælden, og Du maatte forblive uden Ægteskab, eller lade Fattigvæsenet skaffe Huusly for Dig med Kone og Børn, uden at vide hvor Du saaledes, som stavnsbunden af Fattigvæsenet, skulde vende Dig hen, Svares hertil, ja hvad bryde Eiendoms herrerne sig om Guds Lov og Propheterne, om Jesu Lære, om eviggjældende Sandheds og Rets Fordringer, have de ikke Lov til at gjøre ved deres Eiendom, deres Huse og Jord, hvad de ville, hvor skulde den Lov komme fra, som kunde sætte dem nogen Grændse i saa Henseende, eller gjøre Jndgreb i deres Eiendoms-Ret? da spørge vi, hvor er den Lov kommen fra, som har gjort Jndgreb i Eiendomsretten over Pengene i hver Mands Lomme og Gjemme, og har sat Grændse for Aager, eller for Blodsuer-Renter af Penge, og for Hazardspil med Penge o. s. v. Og atter: hvor er den Lov kommen fra, som har gjort Jndgreb i Eiendomsretten over Menneskets Sind og Lemmer, og har sat Grændse for Brugen af samme til Voldsfærd og Manddrab, Vi spørge her alvorlig: Ville Eiendomsherrerne af usle Huse og Jordstrimler, ved Raabet paa deres uforkrænkelige Eiendomsret til ubegrændset at betinge sig deraf, hvad de selv ville, virkelig exempelviis lære deres Huusmænd og Jndsiddere at beraabe sig paa samme deres uforkrænkelige Eiendomsret over deres Sind og Lemmer, til at tage og gjøre med disse hvad de selv ville, og ovenpaa at spørge, hvor den Lov skulde komme fra, som vilde gjøre Jndgreb i deres Eiendomsret over deres eget Sind og over deres egne Lemmer, Eller: er maaskee nu gamle faldefærdige Hytter og udyrkede Jord strimler blevne til Eiendom af en høiere Art, en uforkrænkeligere Bonitet, end Menneskets Sind og Lemmer, siden saa mange oplyste Dannemænd i vore Oplysnings Dage slet ikke kunne forstaae, hvor den Lov med Nette skal kunne komme fra, som vilde sætte Grændse for Huusmands Hoveri og Fæsteafgift, og derved gjøre det udraabte mageløse og himmelraabende Jndgreb i Eiendomsretten, eller egentlig talt: gjøre det retfærdigste Jndgreb under Solen i en ubarmhiertig og blodsuerrisk Brug af Eiendomsretten, medens man paa den anden Side jo aldrig har hørt raabt Vee over den Lov, der gjør Jndgreb i den allereiendommeligste, allerinderligste Eiendomsret, noget Menneske kan have paa denne Jord over nogen Ting, nemlig over hans egen Sjæl og hans eget Legeme. Hvorfra skal altsaa den Lov komme, som skal bestemme rettelig Eiendomsbrug til alle Undersaatters fælles Tarv og Bedste, og sætte Grændse for Eiendoms=Misbrug til Undertrykkelse for de Uformuende, og Ringe i Trældom og Armod, i Fattigvæsen og offentlig Forsørgelse, ja stundom i Forbrydelser og offentligt Fængsel, Denne Lov skal komme fra Staten, eller Landsregeringen, der bør være alle sine Undersaatter lige nær, og bør have lige Omsorg for dem alle, som en Fader for sine Børn i sit Huus, hvor det ikke taales, at det fremmeligste og myndigste Barn gjør de mindre og umyndige til sine Trælle, men hvor de opvoxe og opdrages til at nyde enhver sin Arv og Ret, som de i Forhold til deres forskjellige Gaver og Udvikling bliver istand til at øve. Ja, denne Lov til Beskjærmelse for Huusmændenes og Jndsiddernes undersaatlige Menneskeret bør komme fra Staten, og den bør komme efter Guds Lov; thi hvor denne følges af hjertelig og christelig Villie, der behøves ingen anden end den samme, men hvor den fornægtes og overtrædes, der trænges høilig til, at Staten gjør den til sin, og haandhæver den som gjældende, ligesom Frederik den Sjette gjorde den til Statens, og gjorde den gjældende imod Herremændene til Fæstegaardmændenes Beskjærmelse imod vilkaarligt Hoveri, imod vilkaarlig Udkastning af deres Gaarde o. s. v. Hvorfor lyder disse Love ikke ligesaavel til Huusmændenes Beskjærmelse som til Gaard mændenes Fordi der dengang saa godt som ingen Fæste- eller Leiehuse med Jord vare til; men nu, da de ere blevne til i Mængde, siden den Tid, og den selv samme ubegrændsede Vilkaarlighed med Hoveri-Paalæg, med Opsigelse til Fraflytning af Leiehusene o. s. v., som tilforn anvendtes mod Trællebonden, er gledet over paa Trællehuusmanden, saa er her kun et af to at vælge imellem: enten skal vi ligefrem fordømme den Beskjærmelse og Frihed til Fæstebondens Bedste, som Lovgivningen ved Frederik den Sjette og hans Venner: Reventlow, Bernstorff o. fl., skjænkede Danmark, det vil sige, fordømme og laste og udskamme, for et uretfærdigt Jndgreb i Eiendomsretten, hvad Danmarks Historie og vi alle med een Mund have ophøiet og roest og lovpriist som det Herligste under Solen, og dermed sige: lad endelig ikke den samme Uretfærdighed skee anden Gang til Huusmændenes Bedste og Frihed, eller viskal sige, tøv endelig ikke med at lade Fæste- eller Leie contracts=Huusmændene vederfares den selv samme Lov og Ret, som er skeet Fæstegaardmanden. At tale anderledes herom, at indrømme det Ene og nægte det Andet, er aabenbart ikke andet end slaae sig selv paa Munden. Men hvorledes skal Huusmandens fortrykte Kaar kunne afhjælpes, Skal han have Føden uden at arbeide? Nei, han skal arbeide, og skal arbeide langt anderledes, velvillig, dygtig og troe, end Ugedagene og det øvrige Hoveri nogensteds har kunnet formaae ham til; thi hvo der ikke vil arbeide, skal heller ikke have Føden, siger Paulus. Han skal arbeide og være og sig til Fortjeneste og Erhverv som en bi; han skal have Jndsigt, og Eftertanke til sin Gierning, Forstand i Panden, Lyst i Hjertet, Mod i Brystet, Kraft i Armen, Smidighed i Kroppen, det rette Greb i Haanden, Troskab og Gudsfrygt i Sindet, Kjærlighed og Taknemlighed i Sjælen mod sit Herskab, dets Forvaltere, Fuldmægtiger og mod alle dem, der unde og forskaffe ham Brød at tjene og Klæder at erholde til sig og Sine. Ja, alt dette skal Huus- og Arbeidsmanden være og gjøre, og hvorsomhelst det er gjort ham muligt at være og vorde en saadan velvillig, stittig, dygtig og troe Arbeider baade forsig selv og andre, og han alligevel ikke er det, see, der hverken vil eller kan han være andet end et Udskud, der alene ved sin egen Dovenskab, Forsømmelse og Efterladenhed ikke kan finde andet erd usle Vilkaar, og omsider falde til Byrde paa Fattigvæsenet, der da bør tvinge ham som en Umyndig, til den Arbeidsomhed, han ikke som Myndig vilde udvise til sit eget Bedste. Men nu spørge vi, hvad hører der til, for at vække og nære Kjærlighed og Taknemlighed i Huus- og Arbeidsmandens hele Sjæl imod hans Herskab, Dertil hører nødvendigt Noget, hvorfor der kan elskes og takkes, dertil hører absolut Meddelelsen af saa gode frie Vilkaar, at der i samme findes en virkelig Velgierning, et menneske kjærligt Hjertelag og en Omsorg for den Ringes Tarv og Bedsle. Og atter spørge vi, hvorved skal den rette Jndsigt, Eftertanke, Lyst, Mod, Fyrrighed, Kraft og Troskab til Arbeidet, fremkomme og udvikles hos Arbeideren, Ene og alene ved frie Accordts-Vilkaar, under hvilke der ikke fordres andet, end hvad Arbeideren er sat istand til at kunne velvillig opfylde, naar han vil sit eget Bedste. Lægger man derimod Lov og Forpligtelse paa, hvor man grandgivelig seer, at samme aldrig kan opfyldes, uden Vrangvillie, Forsømmelse, Utroskab og Undertrykkelse hos de arme Stympere, der af Sult og Livsfrist paatage sig Opfyldelsen, da skader man selv Overtrædelsen heraf, og saasandt, som der er en retfærdig Gud heroventil, som siger: "hvo der fortrykker den Ringe, forhaaner Mig, der skabte ham, og Jeg skal betale Enhver efter sine Gierninger", saa sandt skal ogsaa den Fortryktes Overtrædelser hvile til Ansvar paa Undertrykkeren for hans Dom, der dømmer ikke efter menneskelig Anseelse, men efter Retviished og Sandhed! Giv altsaa Huus- og Arbeidsmanden frie Akkordts-Vilkaar og kræv ikke mere end billigt er. Siig til ham: "Saameget i aarlig Afgift skal Du svare af Huus og Jord i rede Penge eller i Korn, og nu staaer det til Dig, Huusmand, at fortjene ved Dit Arbeide og opdyrke af Din Jord saa Meget, at Tu, foruden derved at tilveiebringe den betingede Afgift, tillige kan forskaffe det Fornødne til Din og Families Ophold; men vil Du have Fortjeneste hertil i vort Arbeide, da give vi denne gode Priis for Gravning pr. Favn, for Høstarbeidet pr. Tønde Land, eller for Dagen i Følge med Tjenestefolkene o. s. v., for hvilken Priis vi erholde de allerdygtigste Arbeidere her findes, og andre end Saadanne ville vi ikke have i vort Arbeide, vil Du derimod hellere fortjene Din Afgift i Andres Arbeide, vil Du hellere arbeide for Bønderne, eller alene arbeide for Dig selv, saa kan du ogsaa vælge dette; men dersom Du paatager Dig noget af vort Arbeide efter den opgivne Priis, da holder Du Forpligtelsen til den bestemte Tid, naar Arbeidet falder." Giver man Huus- og Arbeids manden saadanne frie Vilkaar, og ikke, som sædvanlig, en Hoverifortegnelse, uadskillelig forbunden med Adgang til Huset, og med langtrukne Bestemmelser for Ugedage og Extradage, for Tilsigelse med Aftensvarsel i Høst og Slæt etc. etc., see, da skulle vi virkelig snart leve den Dag, da Klagen over de dovne Ugedagsmænd, og deres Klage igjen over det tvungne Hoveri maa forstumme, og den frie Concurrence efter Arbeide og Fortjeneste, hvorsomhelst samme findes, vil frembringe hos Akkordt-Arbeiderne en fremragende Dygtighed, Jver, Livslyst og Velvære. Vil man altsaa have velvillige, troe og dygtige Arbeidere, da giv først velvillige, frie og vel lønnende Arbeidsvilkaar, vil man derhos have god Afgift af Jordlodder til Husene, da gjør først disse Jordlodder saa store og gode, at det kan betale sig at drive dem med Plov, og at to gode Køer til at trække Ploven, eller endnu bedre, foruden de to gode Køer, en Hest til den Plov kan holdes og ernæres af en Huuslod. Den ædle Bonde- og Huusmandsen, Hr. Kammerraad Frederiksen, Forpagter og Proprietair i Lolland, vil snart med sin udførte Plan til Huusmands kaars Forbedring, hvis Beskrivelse siden skal følge her, vise os, hvad der i denne vigtige Sag kan gjøres saavel til Huusfæsterens som Huuseierens fælles sande Gavn. Den ædle unge Godseier, Hr. Proprietair Tesdorff paa Falster, hader Huusmands som Gaardmands Hoveri og elsker Arbeidsfrihed, Arbeidsdygtighed og Folkevelvære af sit ganske Hjerte, og beklager kun, at hans aldrende Huusmænd ikke ville slippe deres Ugedage om Aaret for 8 Rbd. 4 Mk., da derimod alle hans unge Huusmænd, gjerne slap den, for at tjene 24 s. om Dagen hos ham istedetfor 1 Mk. for den gamle Ugedag. Den ædle og kraftige Hr. Forstraad Bjørnsen paa Valdemarslund i Kronborg-District hadede sine Huusmænds Forsømmelse og Kludderi med deres Jordlodders Drift, og elskede at forbedre deres Forfatning, hvorfor han modtog og driver nu selv deres Lodder, og skaffede dem Alle saa meget frit Akkordt-Arbeide hos sig, at de staae sig ypperlig ved denne Fortjeneste i de nye smukke Huse, han har bygget.