Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-09-20
- Hvad skal man nu sige, vedbliver Forfatteren, om den af Hr. Necker i sin Tid bekjendtgjorte Beregning over Frankrigs offentlige og private Rigdom, der støtter sig paa den Forudsætning, at to Milliarder og 200 Millioner Frei rede Guld og Sølv circulere i Frankrig? Hvad om den Pathos, hvormed han yttrede sig angaaende Gierrigheden af de Rige, der efterhaanden skulde have begravet Guldet og gjort det sjeldent. Dette Menneske, der taler om Finantzer og Statsforvaltning omtrent paa samme Maade som Sganarell om Medicin, hentede Beviset for saadanne Paastande, af Møntens Registere, ansaae 300 Mill. fortabte, og tænkte ikke paa, at i de 80 Aar, forhvilke han sammenregnede de prægede Mynter, mange Guld-og Sølvstykker, maaskee 80 Gange, ere blevne omskabte fra Louisd'or til Guineer og fra Guineer til Louisd'or." Saavidt Rubichon. Erfaringen har noksom lært, at ingen Stat, saaledes som Privatmanden, kan eller bør ville leve af sin Capital, naar denne ikke bestaaer i andet end Guld og Sølv. Arbeide - det være nu ved at aflokke Naturen sine Gaver eller forædle disse, naar de alt ere frembragte - er og bliver altid Statens eneste sande Capital, og kun saalænge den paa sine Jndbyggeres Vindskibelighed grunder sit Skatkammer og paa et rigtigt Forhold mellem Udgivter og Jndtægter Kilden til sin Velstand - kun saalænge vil den, uden Forbudslove, stedse have Forraad nok af Guld og Sølv. Men i det Øjeblik, den søger sine Jndtægtskilder paa andre Veie, og er ligegyldig ved, om hiint rigtige Forhold finder Sted eller ei, maa de ædle Metaller, sildigt eller tidligt, gaae ud af Landet, om deres Udførsel end blev nok saa strængt forbuden. At Guld ikke gjør nogen Stat virkelig rig, beviser Spaniens Exempel allerede i Aarhundreder. Førend Americas Opdagelse var dette Rige Vindskibelighedens Hjem, Folket velhavende og Staten blomstrende. Men aldrig saasnart aabnedes for det den ny Verdens Guld-og Sølvminer, førend Ladhed afløste den forrige Vindskibelighed og Guldet gjorde Spanierne virkelig fattige. De vindskibeligere Stater opslugede deres saa let erhvervede Skatte; de ædle Metaller gik ud af Landet, og Ladheden, som de affødte, blev tilbage. Anvende vi disse Erfaringer paa Europa i Almindelighed, saa finde vi just ingen Grund til at glæde os over de Rigdomme, som engelske Speculanter, under den nuværende Actiemanie, love at forskaffe os, ved de tildeels ødelagte americanske Bjergværkers Bearbeidelse. Ei at tale om, at dette Slags Compagnier neppe ville blive bestyrede synderligt bedre end de fleste andre, saa maa man ikke glemme det gamle Ordsprog, at man ogsaa kan kjøbe Guld for dyrt; at de under Krige og Revolutioner ødelagde Værkers Jstandsættelse vil medføre en Bekostning, som maa opsluge mange Aars Udbytte; at det Guld og Sølv, som vindes, kan blive dyrt nok, naar Minerne skulle drives ved frie Mennesker, istedet for, som hidtil, ved Trælle, der kjøbes som Qvæg; at – for at bruge en triviel, men her passende, Talemaade, Fløden vel allerede længe har været afskummet og det, der nu, ved Actionairernes Hjelp, skal søges, neppe er saa betydeligt mere, som mange maaskee forestille sig. Men antaget, at Europa virkeligen om en Deel Aar, thi saa snart kan det vel ikke skee, skulde ved engelske Speculanters Bestræbelser, virkeligen blive oversvømmet med Guld og Sølv, vilde da følgerne blive andre end de der indtraf i Spanien, efter Americas Opdagelse? Jngen lunde. Virkningen maa altid blive Aarsagen lig. Agerdyrkningen og Manufacturerne maa forfalde, jo lettere det Tuskmiddel, deres Frembringelse forestille, bliver at faae. De arbeidende Classers Dovenskab maa tiltage i samme Forhold, som deres Yppighed voxer. De med Guld oversvømmede Stater ville blive nødsagede til at lade Andre, mere vindskibelige, arbeide for sig, og da de sidste naturligviis ville have deres Arbeid betalt, saa vil Dovenskab gjøre de guldrige Lande omsider saa fattige, at de ville sande de Ord: "den største Skat er den ingen Skat at behøve."