Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-09-09
Paa Sarcophagen staae store Lysestager og Røgelseskar. Alt det Støbte er gammelt, men Fodstykket og Steenpladerne ere nye. Det Hele er restaureret af Wiedewelt. Christopher d. 2den døde 1331. Da der, saavidt man veed, ikke har været nogen Jldebrand i denne Kirke siden 1247, saa maa det være i Krigstider, at fiendtlige Hænder ødelagde dette Kongelige Gravminde. Kongens Gravskrift er tildeels halv udslettet. Ligeoverfor staaer Christophers Søn, Waldemar Atterdags Saxcophag af sort Marmor. Den blev aabnet og flyttet 1786. Hos Geistligheden var denne Konge ikke godt anskreven, og Messenius, fortæller endog for ramme Alvor, "at Vægterne paa Slottet Bahuus have seet den døende Waldemars Siel føres igjennem Luften af nogle Diævle 1375." Heraf lader det sig forklare, at hans Datter, den store Margrethe, som formodentligen havde ladet opreise dette Gravmæle, og som selv laae begravet her i Sorøe, blev bortført herfra med Vold af Biskop Peder, og hensat i Roeskilde Domkirke. Sandsynligviis vilde Klerkene ikke, at en saa gudelig Datter skulde ligge ved Siden af en saa ugudelig Søn. Sorøes Stifter, Erkebisp Absalon, blev fordet her 1201. Hans Gravsted var den Gang kun af Træ, men 1536 aabnedes det, formodentlig fordi det var meget forfaldent, i den forøiske Abbed Henriks Overværelse, og der paastaaes, at det var ved denne Leilighed man fandt de Sager, der foregives at have tilhørt Absalon, og som endnu gjemmes paa Konstkamret *). Men Beviset herfor synes man ganske at mangle, medens adskillige Grunde synes at tale derimod. Det er neppe sandsynligt, at en Abbed, saa kort efter Reformationen, skulde have ladet udtage Benene af sit eget Klosters Stifter, og henbringe til et andet Sted, uden at troe at han derved begik en stor Synd eller i det mindste opvakte stor Forargelse. Endog i langt nyere Tider (1756), bleve jo Waldemar Atterdags Been, ved Gravstedets Forflyttelse, efter Frederik den Femtes udtrykkelige befaling, gjemte i en ny Tinkiste, og atter nedsatte i Graven. Og hvad man gjorde i Frederik den Femtes Tid, det skulde man ikke have gjort i Christian den Tredies, Desuden synes de Absalonske Efterladenskaber, som gjemmes paa Konst kamret, og som jeg mere end een Gang har havt i min Haand, lige fra Bispehuens Udforing indtil Tøflerne, som ere overtrukne med Silketøi, at være for vel istand til, at man saa ligefrem kan antage, at de ere 616 Aar gamle. Jngen af vore Oldgrandskere siger derfor med Bestemthed, at De bestaae af en Bispehue, en Hjelm, en Bispestav af Eenhiørning, en anden af forgyldt Kobber, to lange Sværd, to Stokke eller rettere Kors, et Dødningehoved med 2 Been, et stort Drikkehorn, en Leddike, en Agat, hvori Erkebispens Billeder udskaaret, et Sølvhierte, et Bælte og et Par Sokker. de ere fundne i Absalons Grav. At de ere fundne i Sørøe Kirke, derom kan der vel ikke være nogen Tvivl, men sandsynligviis paa en Tid, da Gravstederne og Kirken ere blevne hjemsøgte af udvortes Vold, mueligen endog i samme Tidspunkt, da man raanede Sølvbelægningerne fra Erik Menveds og hans Dronnings Gravminde i Ringsted Kirke. Den Liigsteen, som Absalon nu har, og hvorpaa hans Billed sees, er i nyere Tider (1636) flyttet fra det Sted, hvor han virkelig laae, til et Sted bag Alteret.