Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1806-04-12
Med dette Nummer sluttes tredie Aargangs andet Qvartal. - Subskriptionen modtages hos Bogtrykker Höeckes Enke, store Helliggeiststr. 141. mange tusinde Mennesker samlede paa een Plet, og alle i det fælles Øiemed at glæde sig. Strænge Moralister raabe nu rigtig nok: Dyrehaugen er en Tumleplads for Gjøglere og nædle Forlystelser. Men ere vi da alle skabte til at være Philosopher, Eller er det Philosophens Kald, altid at philosophere, Kunne ikke Gjøglerie, under tilbørlig Jndskrænkning og under Øvrighedens Aarvaagenhed, stundom være en ret behagelig Moro for de Stænder, som ikke ere vante til ædlere Forlystelser, Men Moralisterne ville nu engang for alle maale alle Mennesker med een og den samme Maalestok. Derfor ville de gjøre vore Drenge til alvorlige Mænd, vore unge Piger til ærbare Matroner, og vore Almuesfolk til grandskende Philosopher. Det vide blive for vidtløftigt at anfore flere Exempler paa, at man i Kjøbenhavn kan med Forstand og Maadehold nyde ligesaa mange, om ikke flere Behageligheder, end paa Landet. Betænker man tillige, at vort Clima kun i en meget kort Tid af Aaret er af den Beskaffenhed, at man kan nyde Landlivets sande Behageligheder, og at der er en himmelhøi Forskjel imellem Sommeren i de nordlige og Sommeren i de sydlige Lande, saa vil Kjøbenhavneren saa meget mere finde sig fornøiet i sin Stilling, og ikke forsømme at nyde det virkelig Gode, han eier, ved at hige efter et blot Skyggebillede. da Forfatteren af disse Linier haaber, at ingen af hans Læsere vil mistyde hans Ord eller Hensigt. Det har aldrig været hans Mening, at bestride almindelig erkjendte Sandheder, men han har blot villet gjøre sine Medkjøbenhavnere, man tillade ham dette Udtryk, - opmærksomme paa, at vi kunne leve ret lykkelig paa den Plet, som Skjebnen har bestemt os, og at vi virkelig ere alt for ligegyldige ved de mange Behageligheder, vi kunne nyde i Hovedstaden og dens Omegn. At Forfatteren ikke er den første, der har talet i den Tone, troer han at kunne bevise med følgende Ord af vor uforglemmelige Tode: "Jeg har selv, siger han levet paa Landet, endog i Nærheden af et Kongeligt Hof (paa Fredensborg); men alle lisløse Gjenstande, den hele Natur, havde for mig den keedsommeligste Eenshed, og hvad Fuglene, disse Skovens Sangere, angaaer, da hørte jeg, sandt at sige, altid eet og det samme. Dertil kommer, at de fleste Boliger paa Landet ikke ere tætte nok, men ofte, saa at sige, ganske durchlauchtige og usikkre i Blæst, Regn, Snee og Frost *), og allermeest i Tordenveir, lige*) Det er Skik og Brug af Lægerne, naar de ikke vide hvad de skulle gribe til, raade deres Syge at tage ud paa Landet, uden at betænke, at vi i de senere Aar have havt sande Grønlandske Sommere hos os, og at man i Maji Maaned har maattet lægge i Kakkelovnen. Hvad Under, at en stakkels Patient som oftest maa bøde med sit Liv for et saadant Raad og et saadant Landlive. Men det som man ogsaa i et skident Veirlig er nødsaget til at holde sig inde, og ikke kan fornøie sig med den vante Spadseregang, hvortil man dog finder, endog om Vinteren, Leilighed nok i Staderne. Desuden har man just ikke nogen behagelig Omgjængelse paa Landet; de fleste Folk der ere tilvisse ærlige og fromme, men saare enfoldige og sprogfordærvende Bønder, ligesom man ogsaa der intet Nyt faaer at vide, i det mindste ikke førend det er gammelt, og det koster Tid og Umage nok, inden man ret erfarer, hvad der er fandt Saaledes talde en berømt Læge, Skribent og Digter. Et competentere Vidnesbyrd i den Henseende behøves der vel neppe.