Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1827-10-11
J Østs Archiv læses følgende interessante Beretning om Madame Catalanis første Koncert i Stokholm den 15 Septbr. 1827. Omsider, efter 25 Aars Venten, opgik den lykkelige Dag for Stokholmerne, som skulde lære dem at kjende et Fruentimmer, hvis Navn fast er ligesaa berømt, som Napoleons. Det er naturligt, at Stokholm, hvorhen saa faa Kunstnere af første Rang reise, var ideel Enthusiasme over denne ligesaa kjære, som uventede Gjæst. Allerede i Paris havde Man forsikret Kunstnerinden, at Sverrig var et fattigt Land, som umuligt var istand til at holde hende skadesløs for Reiseomkostningerne. Mad. Catalani, som har det forud for sine fleste Kunstfæller, at hendes Kasse altid er vel forsynet, tog derfor sit Partii, og sendte en her værende Banquier (Arvidson) 50,000 Rdlr., for at have noget at disponere over i dette fattige Land. Ogsaa maa hendes Ophold her, hvor Fremmed maae betale Alting tredobbelt, koste betydeligt, i Særdeleshed ved hendes Maade at reise paa, med 3 Vogne og 17 Heste, og overalt ledsaget med to Tjenere bag paa hendes Kareth. Hendes første Forretning var da at udsøge et godt Lokale. Dette fandt hun i Ladugardslandskirken, som ved sin Bygningsmaade (Rotunda) særdeles vel egner sig til Musik. Her bleve da opreiste Tribuner, for den Kongelige Familie, for Corps Diplomatique, for Orchestret og for Sangerinden, den sidste omgiven af 4 Bronze=Kandalabrer med 40 Voxlys. Flere hundrede Lam ver oplyste den herlige Dome, og de dristige Hvælvinger, som bære den. Allerede tre Timer førend Koncertens Begyndelse var Kirken beleiret af Stokholms Skjønne, som idag havde gjort deres Tøilette med udmærket Omsorg. En Række af Vogne spærrede Passagen, som Vagt og Polit forgiæves søgte at holde aaben. Alt var Forvirring, Støi, Skrig, Banden og Prygl. Det engang berømte stokholmske Orchester søgte at vise, under Hof=Kapelmester Bervalds Anførsel, at det var Mand for sin Hat. Desværre mislykkedes dets Anstrængelse. Flere lynende Blikke, paa Koncert-Aftenen, og en høirøstet Utaalmodighed ved Prøverne, forkyndte dem Sanggudindens Unaade. 3000 Mennesker (Entreen kostede 3 R. Banko) fyldte Templet, hvis hellige Dekorationer vare overtrukne med Gardiner, at ikke profane Øine skulde vanhellige dem. De Bigotte korsede sig over Tidens Synd, som tillod et slige Arrangement. Glucks Ouverture til Jphigenie aabnede Koncerten. Utaalmodigheden, efter at see den saa længe Ventede, gjorde, at man fandt dette Musikstykke uforskammet langt. Omsider fremtraadte hun ved BervaldsArm, imedens tusinde Kikkerter vare vendte mod hende som mod en Soelformørkelse. Hendes Skjønhed har forlængst afblomstret; dog ere endnu saa mange Ruiner tilbage, at Øiet tilfreds dvæler ved dette romerske Ansigt; et smukt sort Haar, hvide Tænder og en noget stor Næse give Mad. Catalani endnu Ret til, ved Lys at kaldes tækkelig. Hun var simpel klædt, men straalede af Diamanter. Kiendere forsikkre, at et bredt Belte, som hun bar, var i det mindste 100,000 Rd. værdt. Hun gjorde ingen Kompliment, men saae noget but og fornem ud. Med en besynderlig Skjødesløshed begyndte hun Portogallos store Aria (Al Trionfo). Orchestret kunde ikke følge hende, det var ikke vant til en saadan Egenmægtig hed, som hun udøver. Hendes Stemme var Alt, med omtrent to Octavers Omfang. Hendes Forto er ligt et Tordenskrald og sætter hendes hele Muskelsystem i en stærk Vibration. Hendes Piano er født og smeltende, ømt og over al Beskrivelse udtryksfuldt. Det talrige Orchester med sine 14 Violiner, 6 Violonceller, 4 Kontra basser, 4 Valdhorn, Bassuner, Paukere o. s. v., kunde ikke forbyde hende Herredømmet. Overalt hørte man hende. De sværeste Passager af 1 a 2 Octaver gjennemløb hun med en Lethed, der forhausede lige saa meget, som den Kraft, der i Forening med Klarhed, Klang og Udtryk sætter hende over alle andre syngende Skabninger. De øvrige Nummere, hun foredrog, vare: Aria med Recitativ og Obligat Violin (udført af Beer. Se mai turbo af Zingarelli. Aria og Recitativ (Per queste amare lagrime) af Portogalli. Theema med Variationer af Paer, og God save the King (paa Engelsk,). Paars Musik var det skjønneste at høre, den engelske Nationalsang det beundringsværdigste. Georg havde hun ombyttet med Carl. Det er vel overflødigt at bemærke, at hendes Methode er den skjønne Jtalienske, intet Sprog er saa skjønt for Musiken som dette. At Kunstnerinden derimod udpyntede God save the King med nogle forunderlige Roulader, gjorde ingen god Effelt; hun fang kun to Stropher. Et hundrede Gange gjentaget Bravo begyndte nu, og vedblev længe efter at hun med nogle Bøininger havde bortfjernet sig. (Det var første Gang i Sverrig, man applanderede i en Kirke). J næste Uge giver hun paa samme Sted sin anden og sidste Koncert til samme Priis. Talen er her kun om hende. Man udtømmer sig i Lovtaler over den Lidenskab, hvormed hun synger. Hun ligner virkeligen en begeistret Præstinde, paa hvis Alter vi nedlægge vort Offer. Stokholm. J. P. Miller.