Norske Intelligenssedler, 1778-11-25
Norske Jntelligen Sedler. No. 47. Onsdagen den 25. November 1778. De tvende Biørne. To fortrolige Venner, den ene en Skildrer, den anden en Guldsmed, reiste i Selskab sammen. Natten overfaldt dem nær ved et Kloster af christne Monke; de bleve der modtagne med megen Høflighed. Siden vore Reisende manglede Penge til deres Reises Fortsættelse, tilbød Skildreren, som var duelig i sin Kunst, Monkene at arbeide for deres Kloster. Han gav snart sine Verter det høieste Begreb om hans Naturgaver, han kom endog saa vidt, at han indblæste dem en Fortrolighed, som han snart lod dem angre. Da Munkene een Nat havde sat aaben Sacristiet i deres Kirke, gik han derind med sin Staldbroder Guldsmeden, og efterat de havde borttaget de Guld-og Sølv-Kar, som vare der, toge de Flugten. Blevne Eiere af saa rigt et Bytte, tænkte de kun paa at komme tilbage til deres Fædreneland. Da de nu vare komne did, lagde de, af Frygt for at man skulde opdage deres Tyverie, alle deres Rigdomme i en Kiste, og indgik en indbyrdes Forening, følgelig hvilken den ene intet skulde tage, uden den anden fik det at vide. Guldsmeden giftede sig kort derpaa, og blev Fader til tvende Børn. For at bestride de Udgivter, som toge til med hans Familie, tog han til sig den største Deel af Skatten, som var i Kisten; Skuldreren, da han havde erfaret dette, bebreidede ham sin Utroeskab; men denne nægtede Gierningen. Skildreren, opirret af hans Utroeskab, besluttede at straffe ham derfor; men for at være dets sikrere paa sin Hevn, forstillede han sig og lod, som han troede sin Staldbroders Eeder. Skildreren henvendte sig til en Jæger, hans Ven, og bad ham skaffe sig to levende Biørne-Unger; da han havde faaet dem, lod han giøre en Træ-Støtte, hvis Ansigts Træk, Gestalt og Klæder lignede Guldsmeden saa fuldkommeligen, at Øjet derved tog Fejl. Efter at have saaledes tilberedet alt det, han behøvede til sit Forehavende, lærte han de tvende Biørne-Unger til at æde af Støttens Haand; han førte dem hver Morgen i det Kammer, hvor den stoed; saa snart de saae den, sprang de mod den, og tog af Støttens Hænder den Mad, som der var lagt. Vor Skildrer anvendte mange Uger paa at faae dem til hver Dag at giøre denne Øvelse, han saae ikke snarere sine to Biørne udlærte til dette Slags Øvelse, end han indbød Guldsmeden med sine tvende smaa Børn til Aftens Maaltid. Maaltidet varede langt ud paa Natten, og Guldsmeden havde Natte-Leie hos sin Vert med sine Sønner. Mod Dagbrækningen borttog Skildreren behændigen Guldsmedens tvende Børn, og lagde de tvende Biørne i stedet. Hvor forhauset blev Faderen, da han vaagnede, over at finde i Kammeret, tvende Biørne, i stedet for sine Børn! Han skreeg forskrækkeligen. Skildreren, løb til, anstillede sig forundret. "En saa overordentlig Omskabning, siger han derpaa til sin Giest, er maaskee en Straf af Himmelen, som J har fortørnet ved nogen stor Misgierning. Guldsmeden lod sig ikke bedrage af det, hans Ven sagde ham, og forsikred paa, at den, som talede med ham, var Aarsag til Omskabningen, tvang ham til at møde for Cadi, beskyldende ham for at have stiælet sine Børn. Herre, siger Skildreren til Cadi, det er Dem let at opdage, paa hvilken Side Sandheden er, Befall, at man frembringer de tvende Biørne; dersom de sees ved deres Geberder og ved deres Smigren at udskille Guldsmeden fra de andre her værende Personer; saa kand man ikke længer tvivle paa, at de virkeligen ere hans Børn. Cadt bifaldt at giøre denne Prøve, saa snart de tvende smaa Biørne, som Skildreren havde været saa forsigtig at lade sulte i to Dage, bleve vaer Guldsmeden, løbe de til ham og slikkede hans Hænder. Dette Syn satte Forsamlingen i Forundring. Cadi selv kom i Betryk, og torde ikke domme i denne Sag. Guldsmeden vendte forvirret igien til Skilderen. Efter at have kastet sig for hans Knæ, bekiendte han for ham sin Utroeskab og bad ham indstændig at bede til Gud om at give hans Børn deres naturlige Skikkelse igien. Skildreven anstillede sig, som han blev rørt, og de tilbragte begge Natten i Bøn. Han havde i Forvejen brugt den Forsigtighed at borttage de tvende Biørne, og, at lægge i deres Sted Guldsmedens to Sønner, som han hidtil havde havt skiulte. Skildreren førte deres Fader i det Kammer, hvor de vare, og i at give ham dem igien, siger: Gud har hørt mine skrøbelige Lovter; Lær ej meere herefter at handle mod eders Forbindelser.