Ribe Stifts Adresseaviser, 1789-08-07
Marquis von Launay, Gouverneur i Bastillen, lod Portene aabne, og 2 til 300 Personer, kom ind i den første Gaard; men lod herpaa Vindbroerne trække op, og Portene lukke til igien, saa at disse Personer bleve indsluttede. Hr. von Launay gjorde endnu meere, han lod skyde med Kartesker paa dem. Herpaa forsøgte Tropperne, som vare udenfør, en Storm paa Bastillen. Man lod de fra Jnvalidhuset tagne Kaudner komme, skiød med samme Porten op og rev Vindbroen af, men forhen vare nogle Soldatre af den Franske Garde og Borgere komne ind paa Pladsen. En Genadeer af den Franske Garde var den første som kom ind. Samme løb til en Kanon, nedlagde Kanoneren, tog hans Lunte, brændte løs, og bræbte henimod 12 Jnvalidere. Strax derpaa tog han sit hvide Lommetørklæde op, viiste Folket det, tød tit Gouverneuren, og tog ham fangen. De Borgerlige Tropper vare allerede trængte ind igiennem Porten og over Broen ind i Bastillen, og i mindre end 3 Timer var denne Plads angrebet og erobret af borgerlige Tropper. Man tog Ludvigskorset fra Hr. von Launav, og stak det i ovennævnte Grenaders Knaphul. Man førte Gouverneuren, Majoren i Bastillen og nogle Invalid=Kanonerere i Triumph til Pladsen Greve. Man tvang dem til at tage deres Klæder prange paa. Paa samme Tid befriede man alle Statsfanger, blandt hvilke var een, som allerede havde sat i 40 Aar. Da man var kommen til Pladsen Greve, dræbte man Gouverneuren over Bastillen, Hr. de Launay, Majoren i Bastillen, Puset, satte deres Hoveder paa Stager og bare dem tilligemed Slutterens afhuggede Haand og Nøglerne til Bastillen i Triumph igiennem alle Stadens Gader. Over Launais Hoved læste man disse Ord: Gouverneuren i Bastillen, en Troeløs og Forræder mod Folket. Over dette forskrækkelige Syn merkede man endog hos det qvindelige Kiøn mere bifald end Uvillie. Desuden bleve 1 Kanonerere ophængte. Da Hr. von Flesselles, Formand for Kiøbmændene, erfarede, at de Launay skulde miste Livet, kom han fra Raadhuset for at bede og Pardon for ham. Men man havde fundet i de Launayls Lomme, et Brev fra ham til de Launay med de Ord: Hold De Dem kunn til Kl. 8, De skal saae Tropper og Bomber. Jmidlertid amuserer jeg Canaillerne, Og dette Brev var saa godt som hans Døds Dom. Saasnart Folket fik ham at see paa Raadstuen, blev han strax sældet til Jorden ved et Pistolskud. Paa denne Dag tog Folket endnu 12 Kanoner bort, som Marskal von Broglio havde gadet opplante i Nærheden af Paris. J nogle Gader, fornemmelig i Forstæderne, havde man revet Gadestene op, og overhovedet følet alle Anstalter til Modværge, i Fald de Kongel. Tropper havde gjort Angreb; men dette skeete ingenlunde, da tvertimod de paa Champde Mars leirede 6000 brøde op med saadan Jil til Versaille, at de lode Telte, Matrasser og Kiedler tilbage, som siden bleve Borger=Militien til Deel. Den 15de om Morgenen Kl. 9 forlangte Hertugen af Orleans og Prindsen af BeavanAndience hos Kongen i Verfailles. J Begyndelsen blev det dem afslaaet, men efter videre Paastand bevilget, da de med megen Frimodighed fortalte Kongen alt hvad der havde tildraget sig i Paris ved Invalidhuset og i Bastillen. Kongen begav sig her i Følge med sine tvende Brødre i en Jagtvogn til Nationalforsamlingen, til hvilken han henvendte sig med følgende Talle: Mine Herrer, Jeg har forsamlet Dem, for at spørge dem til Raads, i de vigtigste Statsanliggender. Det, som er meest smertelige for mit Hierte, angaaer Uordenerne i Hovedstaden. Chefen for Nationen kommer med Tillid i Midten af dens Repræsentantere, for at give dem sin Bekymring tilkiende, og indbyde dem til at udfinde Midler, til at oprette Orden og Rolighed igien. Jeg veed, at man har foretaget sig at bekiendtgiøre, at deres Personer ikke vare i Sikkerhed. Skulde det vel være nødvendigt, at indgyde Dem Mød imod saa strafbare Rygter, som min bekiendte Caracter allerede for i Veien igiendriver, Ja, Jeg er det, der kun udgjør et med Dem. Jeg er det, som sætter min Tillid til Dem. Hielp De mig i disse Omstændigheder at sikkre Statens Vel; Jeg venter det af Nationalforsamlingen, og den Jver, som besieler Repræsentanterne for mit til det almindelige Beste for nede Folk, er mig sikker Borgen derfor. Da Jeg forlader mig paa Mine Undersaatteres Troeskab, saa har Jeg befalet Mine Tropper at begive sig bort fra Paris og Versailles. Jeg befuldmægtiger Dem og, indbyder Dem til at bekiendtgiøre Hovedstaden Min Villie." Neppe havde Kongen endt denne Tale, førend Salen gav Lyd af den inderlige Glæde, der opfyldte alle Tilstædeværende. Kongen gik med fine Brødre til Fod fra Nationalforsamlingen. tilbage, og samtlige Deputerte geleidede ham under Folkets Fryderaab til Slottet, paa hvilken Vei man henbragte en Time. Herpaa vil ste Kongen sig med Dronningen, Duphiin, Prindserne og Prindsesserne paa Slottets Balcon. Strax derpaa besluttede Nationalforsamlingen, at sende en stor Deputation til Paris til den almindelige Forsamling af Valgherrerne, som vare paa Raadhuset, for at bringe samme denne for den Franske Nation saa lykkelige Efterretninger. Over 80 Deputerte, med Erkebiskoppen af Paris i Spidsen, tiltraadde Reisen fra Versailles, og ankom her om Eftermiddagen Kl. 4 paa Thuillerie, hvorfra de begave sig igjennem tvende Rader Soldater og Borgervagter under bestandigt Raab af Folket. Nartonen leve, Kongen leve igiennem Staden, til den store Sahl paa Raadhuuset. Paa Ludvig & Plads fandt de over 4000 Mand Borgerlige Tropper, og ved Toget igiennem Gaden, St. Honore førte Folket forbi i Triumph 2 Cabrioletter, hvorpaa Grenaderen, som først havde trænget sig ind i Bastillen med 4 Franske Gardere, som vare blevne saarede ved sammes Crobring, befandt sig. Grenaderen bar Blomsterkrone, Ludvigs=Korset og der blaa Baand. De Nationale Deputerte rakte ham Haanden, og nogle kyssede den endog. Denne lykkelige Efterretning blev derpaa forkyndet paa Raadhuussahlen af Marquis de la Fayette.