Adresseavis for Børn, 1780-01-26
Korrespondence. Kiere Datter. ge har fra havt i Sinde at skrive dig et Bre til; længe følt Lyst ogsaa ved Pennen at give dig mine moderlige Erindringer, Og nu, da jeg første Gang gjor dette, vil jeg ønske min Datter, at det saaledes maatte virke paa dit unge Hierte, at jeg kunde faae Lyst til oftere at unde bande dig og mig denne ædle Fornøielse. Jeg vil haabe det Bedste, troe imidlertid, at det vilde være din Moder en sand Glæde, om du maatte føle enhver af hendes Paamindelser, og følende lade dem virke til Forbedring paa dit Hierte. J hvilken Alder seer jeg dig, og hvilke Pligter kan jeg ikke allerede fordre af den Alder, allerhelst ugan jeg seer til det Fortrin, den Algode har givet dig frem for mange af dit Kiøn, i Forstand, Nemme og Skiønsomhed. – Gaver, som intet Menneske kan give sig selv, og endnu mindre bor regne sig til Fortieneste. Men dog skulle disse Gaver være til største Fordærvelse, naar de enten bleve misbrugte, eller ikke vare forenede med et sømt og ædelt Hierte. Leg nu til denne Naade, af Himmelen ogsaa den Gave, at du har Forældre, som Gud har givet Hierte og Villie, til at lade dig lære alt det der staaer i deres Magt, forat see dig dannet til et dydigt Fruentimmer. Og overvei saa, om det ikke beroer paa dig selv, at drage Fordelen af disse Velsignelser, og her faaer jeg Leilighed at sige dig nogle Tanker, som jeg vil ønske maae fæste Rod i dit Hierte. Jeg har som din Moder stedse været en Speider af dine mindste Handlinger, og har fundet to Feil hos dig, som jeg frygter vilde giøre en stoer Hindring i din Fremgang paa Dydens og Fornuftens Vei, om de ikke bleve rettede af dig selv. Disse Feil ere: – dog, i Steden for at nevne dem, vil jeg anbefale dig to Dyder, som jeg af mit inderste Hierte ønskede, stedse maatte være dig hellige, nemlig: Umyghed og Sagtmodighed. Erindre dig hvor den Helligste vil have sit Sæde her paa Jorden, nemlig: i et Ydmygt Hierte, Elsker nu Himmelens og Jordens Herre et ydmygt Hierte saa høit at han vil lyksalig giøre det med sin Nærværelse, hvor stoer burde da ikke vor Attraae være, efter at danne det til hans Bolig. Udmyghed min Datter, er desuden en saa elskværdig Dyd, at den ikke kan andet end behage end ogsaa dine Medmennesker. Ved Udmyghed, vinder vi Adgang til alle gode Menneskers Hierter, den gjør os tækkelige og fortrolige, tilvender os Yndest og bifald, og erhverver os Lyksalighed. Hvor Avis Hvor smukt og fromt ville det ikke være, at see dig med et ydmygt Hierte, at omgaaes en hver efter sin Stand, Tieneren og Herren, ingen at ringe agte, ingen være stolt imod, men elske dem, som dine Medarvinger til Guds Rige, og ære Dyden hos hvem den end findes. - Hvor æragtig for dig om du finder Fortieneste hos et Menneske, som er neden for dig, at høre dets Roes med Fornøielse, og selv ophøie den, om den endog skulde overskride din egen Men i det jeg anbefaler dig denne himmelske Dyd, maae jeg erindre dig, at du nøie vogter di for, ikke at blande en ædel Ydmyghed med en nædel og slavisk Underkastelse; den sande og den dydige Høimodighed giør os altid behagelige, og er vor Natur værdig. Jo mere du kan ophøie dig over det Foragtelsesværdige i Livet, jo meere forædler du dig selv; thi Anstændighed og Dyd kan aldrig adskilles. Den anden Dyd, nemlig: Sagtmodighed, som jeg ønsker befæstet i dit unge Hierte, er ikke mindre vigtig. Hvor behagelig er ikke den Sagtmodige i Guds Øine, Erindre dig, hvad vor store Lærere, vores fromme Jesus selv siger: Sallige ere de Sagtmodige; thi de skal besidde Jorden. Jngen Dyd giør os mere lyksalige, ingen forener os nøiere med Christi Sind. – Ved Sagtmodighed overvinde vi alle Vanskeligheder, som kan møde os i Livet; Forsynets Villie er vor Villie vi underkaste os ganske dets Førelse, behager det Herren at prøve os med Lidelser, eller med Verdens Misgunst, eller med det vi kalde Vanlykke, eller tillader han onde Mennesker at opreise sig imod os, fornærme eller forurette os, for at øve vor Sind i Taalmodighed, saa kan vi ret vise os som Christi Egne, naar vi med Sagtmodighed gaae al Ting i Møde, og overvinde disse mange Verdens og vort eget Kiøds Fiender, og saa vil den gode Gud see til os med et naadig Øie, og aldrig legge Korset tyngere paa, end vi kan bære det. Saa vil han stedse boe hos os, og til sin Tid, føre os til den rolige Lyksalighed, som vi attraaer, thi hans Forsættelser maae staae evig faste, den sagtmodige Christen skal ikke savne Velsignelse paa Jorden. Naar du da mit kiere Barn føler, at dit Blod koger hos dig over en Uret, en Fornærmelse, hvor stoer den endog maatte være, saa grib i samme Øieblik til Bønnens Vaaben; sog et eenlig Minut, for Børn. kald din Eftertanke til Hielp, sporg den om det bedste Raad, og den skal svare dig, vær sagtmodig, hav Afskye for Vrede, bortjag Hastighed, lad ikke engang dit Ansigts Mine, forraade dens Nærværelse; thi hvad er vel alt dette, uden Svaghed, og hvorfor vil du ikke taale Uret, hvem giør dig den, din Medskabning, din Medkiøbte han, som du engang skal leve og deele Glæde med i den salige Evighed. Uret i en Syndefuld Verden, er jo dog ikke noget Nyt, du er jo dog ikke den eneste som lider den. Hvilket Menneske kan rose sig af, at han aldrig har skeet Uret, det er Syndens Følge min Datter, og spørger du selv dit eget Hierte, i de rolige Øieblikke, saa skulle du maaskee ofte finde, at du selv har givet Anledning dertil. Kan du ikke tilforn have fornærmet dem der nu foruretter dig, du har glemt det, men han erindrer det, og ved Leilighed, søger at giengielde det, om det og skulde skee paa billigheds Bekostning; vi ere alle feilende, men den er mindst feilende, som bestrider de fleste Feil. Men lad mig endnu sige dig en Ting mit Barn: Det er ingen Dyd at være sagtmodig, naar jeg enten ingen Følelse har af Fornærmelse, eller jeg undgaaer den. Men det er stort, det er roesværdigt, at tvinge den onde Natur, at overvinde vore Feil, og opelske Dyden imellem Laster. O, stræb efter disse Dyder, og du skal blive mig en dyrebar Datter, en høitelsket Datter, Troe mig, den Ydmyge skal ikke blive fornedret, men ophøiet, og det baade af Gud og Menneskene; thi de veed, at Herren vil give den Ydmyge Naade, naar han staaer den Hofferdige imod. Foreen de et ydmygt Hierte med en sagtmodig Aand, og jeg vil gratulere dig for en Lykkelig paa Jorden og en Salig i Himmelen. Skrevet og ønsket af din hulde Moder. Nyeheder.