Aalborg Stiftstidende, 1828-09-15
Blandinger. Den Augsburger Tidende har som Jndledning til den Formening om Grundene til Keiserens Reise til Odessa, som dette Blad allerede tidligere har leveret, følgende læseværdige Perioder, som Rummet tillader os at meddele Læserne: "Det var at forudsee, at enhver øieblikkelig endog kun tilsyneladende Stilstand i de russiske Armeers Operationer vilde blive benyttet af dem, der ikke hylde Keiser Nicolais Politik, til at udsprede Rygter og Russernes Tab, Uheld og Nederlag og derhos til Verdens andægtige Hylding at anbefale de tyrkiske Statsmænds Fiinhed, Paschaernes strategiske Konster og Sultanens Kraft og Viisdom. Jmidlertid torde man, til disse Modstanderes egen Ære, have haabet, at de i deres Glæde over Virkningen af de af dem selv smeddede Rygter vilde have teet sig med mere Anstand og med den fornødne Forsigtighed. Men dette Haab synes ikke at gaae i Opfyldelse. Jdetmindste har Erfaringen lært, at de antirussiske Helte ved Efterretningen om Keiserens Reise til Odessa, sidesættelse af al Klogskab og i Forbund med Børsjægerne hævede deres Jubelraab, som om nu det christelige Europas Sikkerhed, ved Halvmaanens Hielp, paanye var bleven saaledes befæstet imod den nordiske Kjæmpe, at andre Folk, der ikke ere Kjæmper, igjen en Tidlang kunde sove og drømme i Roe. Det forstaaer sig af sig selv, at de derhos lode de russiske Hære i det mindste een Gang om ikke to Gange fuldkommen tilintetgjøre, og med Stolthed bemærkede, at det var lykkedes for Stortyrken, hvad det hele forbundne Europa, under en Napoleons Anførsel havde viist sig for svag til. Saaledes er disse Folks egne Stolthed, men til deres Ulykke og store Kummer bragte man af tilforladelige Kilder i Erfaring, at Keiserens Reise til Odessa blev foranlediget af ganske andre Grunde. Saaledes maae alle Rygter og Eftergivenhed imod saakaldte Fredsforslag, om Vaabenstilstand og deslige af sig selv falde tilbage til deres Jntet. Heltinden Augusta Fredrikke Kruger, Datter af en Landmand i Friesland, i Storhertugdømmet Mecklenburg-Strelitz, som i Aaret 1813 erfarede Kongen af Preussens Opraab, ilede (dengang 19 Aar gammel) i Mandsklædning som hun selv havde forfærdiget sig, under det antagne Navn: Lübeck, til Amtet Jasnitz, for at træde under Fædrelandets Forsvarere. Med en Afdeling Rekrutter blev hun herpaa sendt til Kolberg og derfra til Wollin. Allerede efter nogle Uger blev vel Hemmeligheden af hendes Kiøn opdaget, og Bataillonens befalingsmand vilde derfor entledige hende fra Krigstjenesten, men hun vedblev med Fasthed sin Beslutning, at ville døe for Fædrelandet, og blev fra nu af under Regimentet Kolberg. Efterat hun først i nogen Tid havde staaet for Fæstningen Stettin, som dengang blev beleiret af Preusserne, drog hun derfra med Kronprindsen af Sverrigs Armee i aaben Feldt, og bivaanede den 23de August den seirrige Træfning ved Grosbeeren, og 6te September det ærefulde Slag ved Dennewitz. Paa denne Dag udmærkede hun sig særdeles ved sin Tapperhed, og blev derfor udnævnt til Underofficeer og til Ridder af Jernkorset. En Saar hun havde faaet i Slaget ved Dennevitz, afholdt hende nogen Tid fra at deeltage i de derpaa følgende Krigsbegivenheder. Men endnu ikke fuldkommen helbredet, opsøgte hun efter nogle Uger sit Regiment i Holland, hvorhen det imidlertid var fremrykket med Bülows Armeecorps. Den 30te December 1813 hialp hun at storme Arnheims Volde. Den 9de Marts 1814 bivaanede hun Slaget ved Laon. Her og desuden i flere Fægtninger gav hun stedse Beviser, paa sin Tapperhed. Endnu i Aaret 1815 befandt hun sig ved sit Regiment, da Napoleon fra Elba atter vendte tilbage til Frankrig, og drog derfor paany i Feldten, for at kjæmpe mod det tydske Folks Fjende. Hendes Regiment hørte til det andet preussiske Armeecorps, som saavel i Ligny, som ogsaa ved Belle Alliance befandt sig paa Kamppladsen. Efter disse frygtelige Slag havde hun endnu med sit Regiment berømmelig Andeel i Erobringen af Fæstningerne Landrecy, Phillippewille, Rocroy og Givet, som bleve indtagne under Anførsel af Prinds August af Preussen. Efterat Krigen var endt, blev hende under 23de October 1815 meddeelt en ærefuld Afskeed. Kongen bevilgede hende en Pension, og paa General von Borstells Opfordring bleve samlede frivillige Bidrag til en Brudeskat for hende. Den største, hidindtil bekjendte Fugl i Verden, er en Trane i Nord=Amerika af lyseblaa Farve. Naar den staaer opreist, udgjør dens Høide 17 Fod (Strud sens kun 8 til 10), dens Krop er 3 Fod bred, Længden af hver Vinge 7 Fod. Et systematisk Navn har den endnu ikke.