Kiøbenhavns Postrytter, 1798-04-06
Gaarsdagen St. Patriks, den irlandske Skytshelgens Fest blev høytideligholdt af de herværende Jrlændere. General Kilmaine, der skal commandere Centrum af den irlandske Armee, og selv er en fød Jrlænder, var, tilligemed Thomas Payne, ved Høytiden, og saa de hver paa sin Side af de irlandske Catholikers bekiendte Ordfører Napper Tandy, der var Præsident. Blandt andre Sandheder drak man ogsaa leve den erlandske Republik, (dette Slags phosphoriske Raketter torde være farligere, end Chevaliers, see London!) an og Alliancetractaten med den cisalvinske Republik bringer denne særdeles under Frankerigs Afhængighed, da den maae forpligte sig til at tage Deel i alle den franske Republiks Krige, saasnart det af det franske Directorium fordres; at have 25000 Mand franske Tropper i Sold og Underholdning, og dertil aarlig give 18 Millioner, at lade saavel disse, som sine egne Tropper, bestandig staae under franske Generaler, og stedse at lade Garnisonerne i Mantua, Peschiera, og Ferrara i det mindste bestaae halv af franske Tropper, med adskillige andre byrdefulde Betingelser. Skatmesteren ved den franske Armee i Jtalien, den bekiendte Banqvier Haller, skal være hæftet i Rom. (Om den synderlige sidste Opstand i Rom giver Posselts Welt kunde følgende fuldstændige Efterretning: Allerede nogle Dage førend Uroelighederne brød ud, men især fra den Dag, da General Duphots Mindefest blev høitidelig holdet, viiste Forvarslerne sig. Pøbelen, især i de Egne af Staden, hvor den er raaest, følgelig meest fanatisk, i Trastevere og al Monti, blev opbragt, at ogsaa Jøderne nu skulde bære den romerske Cocarde, og have lige Ret med de christne. Adskillige hæftede derfor oven over Cocarden et rødt og hvidt Kors paa Hatten, og disse Korsdragere toge paa nogle Dage saaledes Overhaand, at Regieringen fandt det fornødent at forbyde alle andre Tegn, undtagen Cocarden. Dette forøgede kun Forbittrelsen. Desuden blev adskillige Gange Fruentimmer insulterte af franske Soldater, hvorved det undertiden kom til Knivstik. Fremdeles havde i de samme Dage de franske Commissairer borttaget alt Sølvtøyet af nogle Kirker, der tilhørte fremmede Nationer, f. Ex. Portugiser, Engelskmænd, Tydskere. Dette var imidlertid kun Anledninger, Oprørerne gierne greeb, for at opægge Folket mod Frankerne, og mod den ny Regiering; og Oprørets Plan var, som Udfaldet har viist, ikke blot beregnet for Rom, men for flere Stæder og Districter i Kirkestaten. Om Eftermiddagen den 24de Februar samledes Armeens samtlige Officerer, Generalerne undtagne, adskillige hundrede i Tallet, i Pantheon til en Raadslagning, hvis Gienstand ingen kiendte. Næste Dag bleve tvende Proclamationer opslagne, en om Morgenen til Overgeneralen, hvori samtlige Officerer foreholdt ham saavel hine Uordener og Roe, som især, at Officerer og Soldater vansmægtede i Elendighed af Mangel paa Sold, hvorvel der var adskillige Millioner i Kassen; og een om Eftermiddagen til Roms Borgere, hvori de bevidnede deres Afskye for Ranene og Ransmændene, og indbød Borgerne at indfinde sig i Pantheon, og opgive, hvad dem var afpresset, eller fraranet; da Hæren vilde give dem Friehed, men ikke, at man skulde plyndre dem. Medens dette forhandledes i Pantheon, troede Oprørerne at kunde drage Fordeel af denne ved Hæren herskende Tvedragt, og samme Eftermiddag begyndte man i Trastevere og andre Egne af Staden at stikke og skyde enkelte, meest ubevæbnede, franske ihiel, de der flygtede indi Husene, bleve myrdede der. Dette Forspil opflammede bestandig Pøbelen mere, der nu rottede sig sammen i talrige Klynger, væbnet med Stilletter, Pistoler, og Flinter, og med Crucifixer og Madonabilleder i Spidsen begyndte Oprøret med at afvæbne og myrde en Borgervagt paa 11 Mand, ikke langt fra Peterspladsen. Viva Maria var Løsenet til Mord, og forved nogle Klynger saae man Munke med Crucifiret i en, og Dolken i den anden Haand, mellem to Fakler, som Anførere. Det første Angreb skulde skee paa Jødeqvarteret; men her fordrev en stærk Patrol Plyndrerne. Jnden Efterretningen om Tumulten blev almindelig bekiendt, havde Trasteverinerne bemestret sig Ponte Sisto, og alle didførende Adgange, især Porta Settimiana. Alt ilede fra adskillige Vagter stærke Patroller af franske og Borgersoldater til Oprørsegnen; Generalmarchen blev slaaet, i faa Minuter stod alle Tropper i Gevær, og Stadcommandanten Vial tilte til Hielp med en Sqvadron Dragoner. Midlertid havde man udspredt i Trastevere, at Castellet allerede var frataget de Franske. Herved forøgedes Oprørernes Antal fra hundrede til tusende. Med Solens Nedgang begyndte ved Ponte Sisto en haardnakket Fægtning, man vedblev to Timer at fyre, først fratog man Oprørerne igien Ponte Siste og Porka Settimiana, og da nogle af Oprørerne vare faldne, andre fangne, og Franker og Borgersoldater forenede brød ind med fældede Bajonetter paa Mængden, tog den Flugten. Man har tager over 100 til Fange, meest med Vaaben i Hænde, og deriblandt adskillige Munke. Paa samme Tid viiste sig ogsaa Jndbyggerne i Region di Monti, og i Egnen Campo di Fiori og skulde angribe Capitol og Qvirinal, og forene sig med Trasteverinerne; men blev ved Forsøget. – J Castel Gandolfo, Alboni og Velletri ere forefaldne lignende blodige Optrin, der fra Rom vare forberedede. Man havde der i Egnen udspredt, Frankerne vare næsten udryddede i Rom, de overblevne forsaaede, og Paven kom igien. Ogsaa her have de franske Vaaben bragt Roligheden tilbage. En Hovedbevæggrund til det Skridt, de franske Officerer have gjort, skal være den almeene Afskye for Massena, som ingen vil tiene under, og som næste Dag maatte forlade Rom, og Berthier Dagen derpaa, og nu er Dallemagne ved Officerernes Dalg Armeens provisoriske Chef. Officerernes Adresse blev Berthier bragt af 24 Officerer, som af det samtlige Corps var paalagt ikke at forlade ham, før han havde opfyldt deres Fordringer; han blev altsaa hele Dagen bevogtet af Officererne. Næste Aften, da Oprøret udbrød, maatte de begive dem til deres Allarmpladse; midlertid vilde han forlade Rom, men blev ved Porta del popolo anholdt af Husarer, og nødsaget at tage hiem. Man vilde ikke lade ham komme bort, at Armeen ikke skulle være uden Chef. Men da næste Dag d'Allemagne var valgt, fik han Friehed at reise. Under Tumulten vilde Massena lade nogle franske Corps marchere i Leir uden for Byen, og gav, efter at Generalmarchen var slaaet, Ordre til Opbrud; men de svarte eenstemmig: de vare sendte til Rom, at hævne Duphots Død, og frie Folket fra den gamle Regierings Tyrannie, de vilde altsaa ikke forlade Rom, da en Deel af deres Vaabenbrødre, og Staden var i Fare, men blive og beskiærme Byen, til Roligheden var tilbagebragt, da vilde de følge, hvorhen han befalte, til Slag eller til at storme en Fæstning". Han maatte da give efter. Man er meget længselfuld efter, hvad Dir, vil sige til disse Officerernes dristige og egenmægtige Handlinger, der maaskee ere uden Exempel, og sikkerlig det roesværdigste (?) Vidnesbyrd, saavel paa Armeens herskende Moralitets aand (?) som store Samdrægtighed, men og ved følgerne for Subordinationen høyst vigtige og farlige, naar engang det onde Princip skulde faae Overbaand, istedet for det gode. (Directoriet vil formodentlig ikke glemme, at det selv, da det gieldte Clichianerne, lærte Armeerne at deliberere trods Constitutionen).