Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-11-01
(Af Literarisches Wochenblat der Børsenhalle.) Dette Slot har Tidens mægtige Portnere slaaet, vidt aabent for enhver Gjest og til enhver Tid. Og sandelig man bliver rigelig belønnet, og den skuffede Forventning fuldkommen opveiet blot ved Synet af Ruinerne af et Slot, hvis Navn Walter, Scotts Værk, ikke blot har gjort uforglemmeligt, men hans sjeldne Genius i visse Maader selv igjen opbygget og henstillet for os i sin hele Majestæt, af et uforgjengeligere Stof, end Stene og Jernere. Neppe kan man tænke sig en mere, ophøiet og angribende Ruine, end denne. Den hæver sig op i Veiret paa en Høi midt i en yndig og skyggerlig Egn; et ædelt, stolt Minde fra en ædel stolt Tidsalder. Den svære Portbygning staaer endnu saa vel vedligeholdt, at den beboes af en Forpagter Familie. J et rummeligt Værelse i samme, seer man en Kamin Jndfatning, af en Marmor lignende Masse og af godt Billedhugger Arbeide; derover staaer et kunstigt udskaaret Træværk, begge ere Levninger af de i Bygninger i hiin Deel af Slottet, som den berømte Leicester lod opbygge. Foruden dette, er et Hjørne Vagttaarn paa den ydre Muur: Hanswursttaarnet (Luns Tower) bedst vedligeholdt. Af det kjempemæssige Cæsarstaarn Cacsars Tover) staae tre Hovedmure endnu i sin Kraft, paa mange Steder sexten Fod tykke, alt det Øvrige, er en ophøiet Labyrinth af ophøiede Ruineer, Mure, Trapper og Vinduesbuer, meere eller mindre ukjendelige; men som ere i en lille Bog, der bliver tilbuden den Ankommende af en Hoden smaae, skrigende Piger, meget godt beskrevne. Den Plan, som findes i denne lille Bog og Fremstillingen af Slottet i Elisabeths Tider, ville være et meget priseligt Tillæg til den tydske Oversættelse af Walter Scotts fortræffelige Fortælling, ligesom den er bleven det til den Franske. Hvem sad under disse vidtløftige Ruiner, og saae den gjevne Græshøi hæve sig i Veiret, hvor det rige Blomstertæppe udbreder sig, de vældige Træer klynge sig tæt op til, og tyk Ephen slynger sig uadskillelig op af Murene, paa hvilke Fløiel og Silke i svære Folder hang ned, eller ved hvilke et kostbart Tafsel prunkede; - hvem saae skrigende Ravne bygge sit Rede og flyve ud og ind af de ødelagte Gemakker, hørte Vinden pibe i de ødelagte og tause. Haller; - og tænkte sig derved de larmende Dage - de vare sytten da den stolteste Favorit af den meest herskesyge Kone paa Jorden, (hans naadige Dronning, just i disse Gemakker, beværtede og underholdt hende efter hiin egentlig pragtfulde Tids Pomp og Pragt; - hvem skuede alt dette med aandrige og levende Øine og saae ikke opstige fra de sammenfaldne Hvælvinger, med skjærende Latter og truende Fingre, Forgjengelighedens onde Dæmon - der formanede ham med frygtelige Geberder, og indgjød ham med en eneste Fordreining af Munden, den grusomste Satire over den Storhed, hvortil maaskee den forfængelige Vandret troede sig selv hævet; medens alt omkring ham paa den vide Jord, laae bedækket med et dunkelt Slør, Ja her maae den fortræffelige Sir Walter (eller hvem der ellers er Forfatter til Fortællingen Kenilworth) have staaet; her maae en Funke af Begeistring være faldet i hans rige genialske Siel, saa at han dyppede Penselen i Sandhedens og Naturens stærke og flammende Farver, øste at Historiens sande Kilde, og flettede det 19de Aar. hundredes Muse, en af de skjønneste Krandse, i hendes ak! alt for prydlose Lokker.