Aarhuus Stifts-Tidende, 1839-07-17
Med inderlig Deeltagelse læste man nylig i Khvns Aviser en Bekjendtgjørelse fra en Moder og Aarsagen til at hendes Datter havde druknet sig i Frederiksberg Kanal. Hansine Laurine Olsen, 24 Aar gammel, havde i 8 Aar havt 4 Conditioner og i enhver af disse erhvervet sig de bedste Anbefalinger. Hun kom dernæst uheldigviis til at tjene hos en Madame Lund, i Klædeboderne Nr. 2, anden Sal. Herfra skiftede hun efter et halvt Aars Forløb og fik i sin Skudsmaalsbog indført en Attest for at hun havde tjent hos Madamen, men der var ikke nævnt et Ord om Troskab, som dog er den Dyd man sætter størst Priis paa hos et Tjenestetiende. Hun kunde faaet flere gode Conditioner, men Skudsmaalet stødte hende bestandig bort derfra. Pigen, der følte sin Uskyldighed, henvendte sig i Vidners Nærværelse til Madamen for at erholde den Paategning om Troskab hun havde fortjent, men hun var ikke til at bevæge. Hun svarte, at hun skrev ikke andet, end hvad hun engang havde skrevet. Man henvendte sig da med Bøn til Politiet, om at faae Madamen tilpligtet at erklære sig om Pigens Troskab, men hun mødte ikke; hun foregav at være syg, uagtet man vidste, hun var kjørt ud. Da Madamen endelig blev tvunget til at erklære sig om Pigen var tro, havde hun gjort det med det Udtryk, at hun var bleven opfordret dertil af Politiet, og da dette havde anmodet hende om, reent ud at sige, om hun havde Pigen mistænkt for noget Uredeligt, havde hun givet undvigende Svar. Man forestillede hende Pigens Fortvivlelse over den skeete Uret og gjorde Madamen op mærksom paa Pigens Yttringer, hellere at ville aflive sig end taale slig en Krænkelse, hvortil Madamen havde svaret, at det brød hun sig ikke om. Den 15de Juni om Morgenen trak man Pigens Liig op af Kanalen, Nu spørges der, om den ærekjære Pige ikke blev et Offer for nedrig og sort Ondskab," Om Almeenaanden paa Bornholm læses Følgende i den Frisindede: J Mandsminde har St. Hans Aften været høitideligholdt i den kgl. Almindingsskov den 23de Juni, men i Aar tog Bye og Herredsfoged, Krigsraad Garde i Rønne, sig for, at den skulde holdes den 22de, fordi den 23de var en Søndag. Det vakte Bornholmernes Misfornøielse at de ikke maatte høitideligholde St. Hans Aften paa St. Hans Aften, en Dag, der helligholdtes - hed det hvor der er Skov og Bang, det hele Norden, en Dag, der igjennem mange Menneskealdre har samlet Unge og Gamle, Karske og Syge, ved Kilden, under det hvælgede Løvtag, en Dag, der ligesaa lidt kan forrykkes fra sit Stand punkt som Juleaften kan ansættes til nogen anden Dag end til 2de Decbr. Hvorfor maa den ikke høitideligholdes i Aar paa den bestemte Dag, Hvem kan forbyde det? Hvem vil forbyde det, Skal Bornholms 25000 Jndbyggere lyde, hvad Politimesteren i Rønne befaler, osv. Gemytterne vare komne i Bevægelse, og man læste snart følgende offentligt udstædte Opfordring til Bornholms Jndvaaner, Man venter, at Bornholms 25,000 Indvaanere have saa megen Selvstændighed, at de ville høitideligholde den i Aarhundreder feirede St. Hans Aften paa St. Hs. A. ten, Søndagen den 23de Junii, og ikke lade sig befale, hvad intet Menneske kan befale, at høitideligholde St. Hans Aften paa en anden Dag end vi selv ville. Bornholms frie Jndbyggere ville ikke høitideligholde den om Løverdagen, men paa Dagen selv, om Søndagen. Denne Opfordring efterfulgtes strax af følgende Protest fra Clementsker Sogn.