Jyske Efterretninger, 1773-06-25
Lærde Sager. Fortsættelse af Hr. Biskoppens Tale paa Landemodesdagen. (See No. 21. og 23. Derefter blev den heele Anvendelse, som Christus gjorde af forberørte Lignelse, giennemgaaet og forklaret. Derved skeede da først den Erindring, at hvad som ikke af Lignelsen er blevet anført i Anvendelsen, maae ansees som allene henhørende til Lignelsens Udstaffering og den Lærdom uvedkommende, som derved gives, hvorfor det ogsaa i denne Lærdoms Forklaring af Skrivt, Udtolkerne bør forbigaaes. Udlæggelsen over Christi Ord v. 9. Luc. 16. 147. Nyt. Öst. Men jeg siger eder, var denne ; Endskiønt Huusholderens Herre selv med flere beundrede denne, Tieners Vittighed og Forsigtighed i at see paa og sørge for sit timelige Gavn, saa er det dog ikke den Egenskab, som jeg med hans Exempel vil lære eder. Derimod gives der en anden og mere fornøden Forsigtighed og Klogskab, nemlig den aandelige, der teer sig i at besørge sin ævige Sallighed. Denne kræver af eder en Pligt, som ingenlunde maae forsømmes eller opsættes, hvorom jeg vil paaminde eder med det Exempel, som er stillet eder for Øyne: Giørereder, sagde Frelseren fremdeles, Venner af den retfærdige Mammon, paa det at, naar J skulle skilles her 250 Racer. fra, J da maae antages i de ævige Boliger, som det ret og vel hedder i Oversættelsen af 1742. Den af Lignelsen uddragne og her fremlagte Lærdoms Jndhold viiste Hr. Biskoppen derpaa postviis saaledes: Det var ulovligen forhvervet Gods, hvormed Huusholderen forskaffede sig Venner. Det, som han eftergav sin Herres Skyldener horde denne allene til. Dette brugde han imod al Ret og billighed til sin egen Fordeel, da han ved at stænke en anseelig Deel bort deraf forbandt sig forommældte Skyldener. Saadant Gods var det, som Christi nye Discipler af Toldernes Orden havde i Hænde. Det horde dem til, som de med Uret havde skilt herved. Dermed burde de samme nu ogsaa forskaffe sig Venner, neml. dem, som de skyldte det, hvilke de da maatte stille tilfreds, ved at give dette tilbage, eller vederlægge dem det. At Huusholderen med uretfærdigt Gods gjorde sig Venner, skeede i den Henseende, at, naar han engang blev sat fra Huusholdningen, han da i andre Huuse kunde blive antaget, og nyde sit Ophold. Ligeledes burde de bodfærdige Toldere, som søg de Frelseren, see paa og stræde efter, at naar de engang skulde døe, som Ordet Acteret, bemærker hos de 12 1. Mos. 49. 33. Pd. 104, 29. &c. og tillige bleve skilte ved alt det til dette Liv henhørende timelige Gode, de da i de ævige Boliger kunde blive antagne, som de For at betyder, der kan og bør tages impersonaliter, ligesom er at Bow C. 12. v. 20 og dødsom C. 6 v. 38. De ævige Hytter eller Boliger forklarede Hr. Biskoppen af parallele Steder Hebr. 8, 2. Joh. 14, 2. Aabenb. 21, 3 om diSalliges Sæde i Himmelen. Til at faae her Sted efter Døden maatte Tolderne bane Vey for sig ved den anbefalede Skyldighed, Efterlevelse, hvoruden den sande og saliggjørende Troe til Christum ingenlunde kunde findes hos dem. Jmens Huusholderen endnu forvaltede sin Herres Gods, hvilket han forud vidste, er at ville vare længe, brugde han denne beleilige Tid til at forhverve sig deres Venskab, som han trængde til, og saa ufortøvet, som begierligen tog den beqvemme Leilighed i Agt, som dertil gaves ham. Jkke mindre burde Tolderne, imens de havde det uretfærdige Gods, skynde sig med den Tilbageleverelse eller Fyldestgiørelse, som de skyldte enhver af den forurettet Person, vel betænkende at de, om ikke før, saa dog i Dødens Stund, der var uvis, skulde miste det, som de med Uret besadde, hvorfor de kunde ikke andet end være uvisse paa, hvor længe de skulde beholde det, og derudover ved Forhaling med saa vigtig en Pligt letteligen sætte sidi Fare for at blive udelukte fra den tilkommende ævige Sallighed, r Ros J Særdeleshed vilde Christus, efter Hr. Biskoppens Mening, med Lignelsens Application, føre meerbemældte sine Distipler til Gemyt, hvor skammeligt det var, om de, som antoge hans hellige Lærdom, og hermed bleve Lysets rette Børn, vilde i den aandelige Klogskabs Øvelse være ringere, end saa ondt et Menneske, som den uretfærdige Huusholder var, viiste sig at være i den verdslige Klogskabs Øvelse, hvilket maatte komme ethvert retsindige Menneske langt meere sælsomt for, end det, at Verdens Børn gemeenligen overgaae Lysets Børn i timelige Fordeles Besørgelse efter Ordsproget, som Huusholderens Herre beraabte sig paa (Slutningen følger i næste No.