Jyllandsposten, 1839-11-12
Til almindelig Beklagelse saae man fornylig, at det af Stiftsøvrigheden i Aarhuus blev nægtet den af Musikkens Udbredelse saa fortjente Muth Rasmussen i Aarhuus Kirke at opføre en Kirkeconcert, som vore offentlige Blade alt tidligere havde bebudet. Man paatvinges derfor uvilkaarlig ved denne Nægtelse, Antagelsen af, at Stiftsøvrigheden maa have havt gyldige Grunde til at modsætte sig en Concerts Opførelse, hvis Jndhold saaledes maatte formodes at være forargelig, eller i det mindste af saadan Art, at samme ei passede for dette Sted; men hvor maa man ikke forbauses, naar man erfarer, at det her var den udødelige Mozarts Reqviem, dette fuldendte Mesterværk (som hvert Aar runger i alle kristne Landes Kirker), som her i vort Nordens ærværdige og største Kirke af vor Stiftsøvrighed blev nægtet Opførelse, hvorvel Byens værdigste Ungdom af Begeistring for denne Udførelse redebon havde sluttet sig til denne heldige Jdee. Fra hvad Side man nu betragter dette Forslag, har man ondt ved at komme til den Overbeviisning, at denne Autoritetshandling enten fra Retfærdighedens Side vil kunne finde Stotte eller fra billighedens Side Medhold, hvorfor det er at formode at det kongelige danske Cancellie aldeles ei vil kunne gaae ind paa Stiftsøvrighedens Erklæring mod Concertens Tilladelighed." Man seer af Muth Rasmussens Annonce i Aarhuus Stiftstidende, at nægtelsen væsentlig maa være bygget paa den Grund: "at man finder det upassende, at han giver Kirkeconcerter til egen Fordeel." Men at en Omstændighed, som denne, skulde være tilstrækkelig for Stiftsøvrigheden til at erklære sig derimod, kan ingensinde antages, saasom det endog i Aarhuus Domkirke af Stiftsøvrigheden tidligere er blevet andre Musici tilladt netop til egen Fordeel at opføre Kirkeconcerter, hvorpaa desuden alle Landets Kirker opvise Exempler i Mængde. Det vilde desuden være en høist forunderlig Fordring til en Musicus, hvem Brødet dog er ligesaa nødvendigt, som andre Folk, at denne alene til eget Tab maatte erholde Tilladelse til at give Concerter i Landets Kirker. Den Tid vil vel ogsaa snart komme, da man i et Land som Danmark, hvor der virksomt burde sørges for Udbredelsen af Sang og Musik fornemmelig blandt Almues klassen burde ophøre med at afprelle de arme Kunstnere Offringerne til det, Offentlige, der som oftest indeholder liden Opmuntring, da Forbruget er Yderne skjult. Meget haardt var det iøvrigt, at Stiftsøvrigheden, uden Muth Rasmussens Forlingende, indgik til Cancelliet med Mod indstilling, da det var beklageligt, om det Resultat derved skulde obtineres, at det kjære Ønske skulde blive ham nægtet, at udbrede den kirkelige Sang og Musik i vore Byer, hvilken agtværdige Bestræbelse man netop burde antage indeholdt saa overvægtigt et Motiv, at man ubetinget maatte formode, at enhversomhelst Stiftsøvrighed fortrinsviis vilde understøtte Andragendet, idet Vækkelsen af den religiense Sands i enhver Retning fortjener at fremmes og opretholdes af Kirkens Øverste. Skal imidlertid en saadan Nægtelse af Stiftsøvrigheden erholde Stadfæstelse, er det i vore Provindsialkirker ude med al Kirkeconcert. Dog ihvor almindelig end vore Collegier paa Grund af Omstændighederne sauctionere givne Autoritetsdecreter, vil Cancelliet denne Gang, i Betragtning af stedse udviist Consequence, ved tidligere overalt at have indrømmet og fortsat at indrømme andre Kunstnere i Landet, hvad Muth Rasmussen her blev afslaaet, neppe kunne andet, end give Dennes aldeles billige Begjæring Medhold til stor Beroligelse for det musikelskende Publicum i Landet. At de i saamange af vore Kjøbstæder i sin Tid mulig hensigtsmæssige Fabrikindretninger ved Fattiganstalterne - hvorom flere Discussioner ere blevne forte i dette Blad ogsaa Nestved By svare ligesaa maadelig Regning som mange andre Steder, erfares af Red. af Sjællands posten, som i Anledning af Fattigvæsenet i Nestved i Nr. 301 af Kjøbenhavnsposten bemærker: Efterat vi i en Række af Artikler ved et Uddrag af selve Regnskaberne og ved stadig at henholde os til disse have viist Publikum, hvorledes det staaer til med Nestveds Fattigvæsen, at nemlig dets Formue i de sidste 5 Aar er bleven forringet med henved 2,300 Rbd., hvilket er skeet ved Forbrug af Capitalerne, ved Stiftelsen af en Gield og ved Inventariernes For ingelse, samt at den for Fattigvæsenet saa vigtige Klædefabrik, formedelst en uheldig Bestyrelsesmaade, i samme Tidsrum har afgivet et næsten 1,500 Rbd. mindre Overskud, end der med Føie kunde forventes og fordres, saa at altsaa Byen i Tidsrummet fra 1833 til 1838 har lidt et betydeligt Tab, haabe vi, at der efter alle disse Oplysninger ikke vil være meer end een Mening om hvad der bør gjøres, og at den offentlige Stemme vil dømme dem, der kunne virke i denne Sag, naar de ikke virke i den til det Gode."At den ærede Fattigcommission i Aarhuus, hvis Hensigt det vistnok alene er at virke til det Gode, ogsaa i denne Tid har erholdt et haandgribeligt Beviis for den Paastand, at Fabrikationen i Byens Arbeidsanstalt tidligere har liidt ved en uheldig Bestyrelsesmaade, synes endvidere klart at resultere deraf, at den Vævermester, som i Fabriken tidligere har erholdt temmelig betydelig Lønning for at forestaae Arbeidet, under nærværende Røre i Tingene, istedetfor at erholde Penge endog skal have tilbudet en ikke ubetydelig Pengesum, for blot at maatte vedblive i sin Function.