Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-08-03
J de heftige Anstød af Krampe sang hun stundom med største Harmonie, som om hun befandt sig ganske vel, og reciterede Steder af berømte Digteres Arbeider med en beundringsværdig Hukommelse; men, som oftest, var hun i sin Afsindighed saa uregierlig, at neppe flere Mænds Kraft kunde modstaae hende, og at hun skreg saa stærkt at man kunde høre det over hele Huset, ja i hele Nabolavet. Jmellemstunder laae hun i en stærk Søvn, uden Følelse og Bevægelse, som en Død men dog vendte hiin skrækkelige Krampe tilbage igjen. Denne Tilstand vedblev uforandret indtil d. 20 Mai 1808, da hun begyndte at kaste Blod op og frygteligen at hoste. Hun opkastede en yderst ildelugtende sort Materie, og Hosten vedholdt ofte, næsten med lige Voldsomhed, en halv Time. Efter d. 24 Mai kastede hun vel ikke mere Blod op men Sygdommens øvrige Symptommer ligesom afløste hverandre i syv Maaneder. J denne lange Periode faldt den Syge næsten dagligen i en Afmagt eller bevidstløs Tilstand, der ofte var saastærk, at hun ikke kunde vækkes ved følelige Slag; men i enkelte Timer var hun imidlertid sig selv bevidst og fri for Smerte. - Den 5 Januar 1809 forandrede Sygdommen sig, men ei til det Bedre; thi adskillige farlige Tilfælde indtraf, som de derimod anvendte Midler for det meste strandede paa. Fra Marti Maaned f. A. aftoge vel de hysteriske Tilfælde, Afmagten og Convulsionerne, men ophørte ikke ganske, dog nød hun en Maaned derefter om Natten Ro, vaagnede af sig selv om Morgenen tidlig og var munter om Dagen. Men denne bedre Tilstand varede desværre ikke længe; thi, efter nogle Dages Forløb, sov hun igjen saa fast, at hun ikke kunde vækkes ved Slag, og at hun indtil Middagen laae uden Bevægelse og Følelse, med saare svagt Aandedrag, hvilken Dvale gik over til Raserie og Afsindighed. Tilat vække hende af denne Dvale, fandt man paa at bruge Snustobak, og hun kom derved til Besindelse og Bevægelse igien; men efterhaanden gjorde dette Middel, saaledes som det hidtil anvendtes, ingen synderlig Virkning mere. Lykkeligviis blev Prof. Herholdt opmærksom paa, at det dog virkede, naar den Syge havde Munden lukket, og det tilsigtede Øiemed opnaaedes. Sygdommens Voldsomhed vedblev i nitten Maaneder, men dog befandt den Syge sig, naar hun om Morgenen kunde vækkes og befries for den tilbageholdte Urin, taalelig, og tilbragte Dagen med sine sædvanlige Sysler, men iøvrigt vare alle de anvendte, endog kraftigste, Lægemidler, forgjeves, og Sygdommen var bleven til en Vane. - November Maaned 1811 blev hun af en ubekjendt Aarsag saa betaget af Mathed, at hun maatte holde Sengen; Convulsionerne ophørte vel, men Søvnen var saa haard, at hun, saasnart hun var vaagnet, stod Fare for at qvæles, og faldt tilbage i den forrige Tilstand. Sygdommens Forværrelse gjorde, at hun ikke kunde vækkes ved det ny Middel, men den 8 December bragtes hun dog til sig selv igjen, og Sygdommen tog efterhaanden en saa god Vending, at det eneste, hun nu klagede over, var Smerte i den venstre Side De to næste Aar glædede hun sig ved en god Helbred, men i April 1813 fik hun Messlinger, som hun dog imidlertid helbrededes for. J Juli Maaned faldt hun i en remitterende Feber, som var ledsaget af Hoste og Blodspytning, men som hun dog blev lindret for. Fra November 1813 til Januar 1814 befandt hun sig meget vel, men den 13 Jan. fremkom paa det venstre Laar en temmelig stor Byld, der var forbunden med stor Smerte, men som blev lægt i Mai Maaned 1814, og fra den Tid af tilbragte hun to Aar i god Sundhed. Men i Slutningen af samme Maaned 1816 fik hun atter Feber, ledsaget af stærk Mavepine &c., og kastede næsten dagligen Blod op paa ny. Denne betænkelige Stilling varede i henved 4 Maaneder, hvorpaa hun igjen for en kort Tid nød en næsten fuldkommen Sundhed, og næsten i de tre følgende Aar led hun hverken af Smerte eller Krampe. Men fra d. 1 Jan. 1819 begyndte en ny Tragoedie. Hun blev nu plaget af Colik, men heftigere end nogensinde før, og klagede over, at det var ligesom Hunde gnavede og sønderreve hendes Jndvolde. Hun nød hverken Dag eller Nat Ro eller Søvn, opkastede fra Maven en ildelugtende sort Materie, og i denne Forfatning kunde hun hverken taale at tage Føde eller Lægemidler til sig, ja, end ikke Clister eller Omslag paa Maven. Nu vare gode Raad dyre, og enhver anden i Prof. Herholdts Sted havde maaskee opgivet alt Haab. Men den tænksomme Læge lader sig aldrig ved nogen nok saa stor Vanskelighed afskrække fra at fortsætte sin Grandskning, og at efterspore Sygdommenes Aarsager paa deres meest labyrinthiske Veie. Under denne store Uvished gjorde Professoren et Jndsnit af en Tommes Dybde paa det Sted, som var meest hovnet, og nu stødte han med Sonden paa et metallisk Legeme, og udtog en Synaal, som var sort og oxyderet. Den Syge sov nu igjen vel om Natten, og tog næste Dag nogen Næring til sig, men Haab om Bedring forsvandt atter, og de gamle Tilfælde vendte tilbage igjen. Da Prof. H. bemærkede paa den venstre Lend en Prik, gjorde han der et Snit, og udtog atter en sort og næsten rusten Synaal. Fra d. 12 Febr. 1819 til d. 10 Aug. 1820 udtog han nu efterhaanden 273 Naale af forskjellig Størrelse paa forskjellige Steder af Legemet; men paa 3 nær, der vare hele, manglede de fleste af disse Naale enten Spidsen eller Øiet. Den Syge taalte indtil Januar 1820, med en høist sielden Taalmodighed, hvis Hovedgrund laae i hendes Characteerfasthed, de skrækkeligste Smerter, og frygtede kun sjeldent for Kniven, af hvilken hun ene kunde vente Lindring; men da hendes Moder blev syg, ængstedes hun mere over dennes Sygdom end over sine egne Saar, og dette var formodentligen ogsaa Aarsag i, at hun næste Maaned fik Paralysis i den høire Arm, og i den paafølgende ogsaa i den venstre, men ved de anvendte Midler blev hun efterhaanden helbredet, og i Slutningen af 1820 befandt hun sig fuldkomment vel, men hendes Mave var saa betegnet med Ar, at den saae ud som et Landkort, skjøndt, hvad der er mærkværdigt nok, ingen af de indere Dele var bleven beskadiget. Det eneste, der af Sygdommen endnu var tilbage, var en ringe Grad af Smerte i den høire Skulder, og en Mathed i den høire Arm som hun endnu ikke kunde bevæge. Siden indtraf atter adskillige meget critiske Tilfælde, og over 100 Naale bleve efterhaanden endnu udtagne.