Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-09-18
Naar et Seddelvæsen engang er i en saadan Orden, hvori det ogsaa kan være, at dets Sedler gaae med fuld og fast Værdie, fordi der ikke existerer flere af dem, end som til de Betalinger, der ere at gjøre med dem, ere nødvendige, og at altsaa ogsaa Banken, med saa godt som intet Sølv i dens Gjemmer og ellers med en vist meget mindre Formue end den har, kan paatage sig, – høist imod en rigelig Godtgjørelse for Udtællingen enten af Sølv, eller Sedler, – at give enhver Sølv for sine Sedler, som ønsker det, fordi der i Almindelighed ikke kan komme flere, som ønske Sølv end som der ønske Sedler, saa er der intet andet, som for en længere Tid kan bringe saadanne Sedler ned under deres paalydende Værdie, end enten en virkelig, eller en virkelig forestaaende, ny E mission af flere Sedler. Er dette sidste ikke Tilfældet, saa kunne Sedlerne aldrig, uden for den allerkorteste Tid, eller slet intet, falde under deres Værdie, fordi Banken altid vil have Midler nok, foruden dens havende Sølvbeholdning, om denne alene ikke var tilstrækkelig, til at give enhver fuld Valuta for sine Sedler, indtil man nok skal komme igjen at afhente samme. Er det sidste derimod Tilfældet, nemlig med den nye Emission af Sedler, hvis Opretholdelse maatte ansees at ligge udenfor Bankens Ævner, saa er det vist nok, at Sedlerne maatte falde for ligesaa meget, som disse nye Sedlers Værdie i Sølv vilde udgjøre; men ihenseende til den Usikkerhed, som der i dette Tilfælde skulde være ved Sedlerne, saa kunde maaske bemærkes, at naar vi eengang have et pelordnet Seddelvæsen, saa altsaa ingen Forskiel finder Sted imellem Sølv eller Seddel-Forpligtelser, men de alle ere at ansee som i Sølv, saa, da man nu kjender Sølvværdien eller Betaling efter Qvartals cours, saa behøve heller ingen af de bestaaende Pengeforhold, ligesom nu Tilfældet er med dem i Sølvværdie, at lide nogen Skaar, fordi Sedlerne blive slettere, og naar saaledes det Tab, som herved kunde paaføres, ikke kunde gaae udenfor Sedlerne selv, saa kan det heller ikke nær vorde af den Betydenhed, som det ellers kunde have blevet, eller forhen virkelig har været det. Naar saaledes Tabet, som ved en mulig ny Emission af for mange Sedler kunde paaføres, ikke blev større end det paa Sedlerne selv, hvad disse bleve slettere, saa blev der heller ikke Grund til at betragte dette Tab anderledes, end som om det var paaført ved enhver anden hvilken somhelst Skat, dette saa meget mere, som det sikkert ikke vilde blive paaført, uden iforveien at være anseet for endog mindre, der blev altsaa ingen Tab eller Skade igjen at oprette, og naar dermed al Grund, til igjen at gjøre Sedlerne bedre, maatte bortfalde, saa blev tillige undgaaet alt det Tab, som ellers herfra ved Sedlerne kunde afstedkommes, og som efter Omstændighederne let kunde blive større end det, som fra Sedlernes Forringelse kunde opkomme, ikke alene om dette sidste Tab indskrænkede sig blot til Sedlerne selv, som det nu kun behøvede, men selv om det tillige gik ud over alle bestaaende Pengeforhold, som det førend 1813 maatte det. Nøiere skal jeg ikke udvikle dette, som desuden overalt staaer i Forbindelse med hvad der forhen er sagt om Seddelforbedringen, eiheller opholde mig ved de Undtagelser og Modificationer, som kunde finde Sted; men jeg vilde kun gjøre opmærksom paa, at det kun er, naar Sedlerne ikke maae kunne blive bedre igjen, efterat de engang ere faldne eller skulde falde under deres Værdie, at et Seddelvæsen kan give den tilbørlige. Sikkerhed, men at det da ogsaa til al Nødvendighed kan det. Den Sikkerhed, som en Sølv Circulation skal kunne give i et Land fremfor den med Sedler, er ubetydeligt større, thi ikke at tale om, at hiin slet ikke udelukker Muligheden, af, ligefrem at vorde forvandlet til denne, saa kan der under en har Sølvcirculation ligefuldt udstædes andre Papirer, de have nu enten Navn af Sedler, Bons, eller hvad andet, hvorved Jndividuer kunne paaføres ikke mindre føleligt Tab, end det med Sedler nogensinde behøvede at blive Til ældet; eller vilde man endog nægte Muligheden heraf, saa kunde man ogsaa frit nægte den for Sedlerne. Den Omstændighed, at Sølvpenge ikke paa samme Maade som Sedler kunne være en Gjenstand for Skat, kan jeg ikke ansee for noget Fortrin, man sammenligne denne mulige Skat med andre Skatter, og man vil finde, at Hovedsagen ved dem alle er, at der udkræves Penge, og enten disse nu, i første Tilfælde, tages af Pengene selv, eller i de andre, maa betales med Pengene, saa behøver den Maade kun at vælges, som er bedst, og det er da endog en Fordeel, at Sedlerne enddog give Muligheden, af et Valg. Skulde Folk desuden være bange for en saadan Skat, saa staaer det jo til enhver at sikkre sig saa meget imod den som han lyster, thi er han nødsaget til at have Penge liggende, og ikke tør vove det med Sedlerne, saa behøver han kun at lægge dem om i Sølv, noget som enhver ved lidt Uleilighed kunde opnaae. Meere finder jeg det ikke værd at tale om den større eller mindre Sikkerhed ved det ene eller det andet, enten Sølv eller Sedler, hvor vi engang have Sedler, og enhver erindrer, at det vilde koste omtrent en 17 Mill. Sølv, at faae Sølv, eller Guld.