Aalborg Stiftstidende, 1829-10-05
Græske Anliggender. Det hed fra Constantinopel under 27de August, (altsaa endnu Dagen førend Sultanens Gemyt var aldeles bøiet) at han vel havde antaget Tractaten af 6te Juli, med Hensyn til Mæglings=Retten og nogle andre Punkter, men dog med Forbeholdenhed af adskillige Betingelser, om hvilke der nærmere skulde underhandles, og iblandt disse fornemmelig den, at Grækenlands Regjering ikke maatte forblive i Grev Capodistrias Hænder. Man føiede endogsaa til, at denne Sultanens Erklæring var ledsaget af en Act, ved hvilken Frankrigs, Englands, Østerrigs og Preussens Gesandte garanterede det ottomanniske Riges Jntegritæt, i hvad Udfald nærværende Krig endog fik. Jmedens det saaledes bliver mere og mere tydeligt, at Grækernes Sag bliver et nyt Tvistens Æble imellem Cabinetterne, erfarer man af en Skrivelse fra Wien af 20de September, at den græske National-Forsamling i Argos, forinden den blev opløst, har overdraget Grev Capodistria den uindskrænkede Regjerings Myndighed, indtil en nye National-Forsamling træder sammen. J en Skrivelse fra Argos af 18de August beretter man, at Præsidentens Forvaltning har fundet eenstemmig bifald, og at man til Tegn paa sin Erkjendtlighed og Tillid havde bekræftet hans Fuldmagter og udvidet dem ved at anthorisere ham til at underhandle med de udenlandske Magter, under Jagttagelse af de ham i Epidaurus tildeelte Jnstructioner. Een af de vigtigste Clausuler i disse er: Candias Befrielse fra det tyrkiske Aag. Man havde desuden i National-Forsamlingen besluttet, at opreise 3 Mindemærker: Et i Navarin, Et i Petalidt (det Sted, hvor de første franske Tropper landede) og det Tredie i Grækenlands tilkommende Hovedstad, paa hvilket Navnene af de i den hellige Kamp faldne Phil hellener skulde indgraves. Der stiftes en Orden under Navn af den hellige Forløsers Orden, hvis fire første Kors skulle være tiltænkte, Admiralerne Codrington, de Rigny og Heiden, samt den franske Marschall Maison. National-Forsamlingen træder atter sammen, naar de 3 Magter have afgjort Grækenlands Skjæbne. Disse Efterretninger lade ikke formode, at Sultanen, vil faae nogen ny Jndflydelse paa at afgjøre den, saameget mere som de Stød, hans Magt har faaet ved de russiske Hæres Seiervindinger, synes at tilskynde hans Satraper til at gjøre sig frie fra hans Overherredømme. J Africa staaer det uden Tvivl paa svage Fødder; thi den Formodning, at Paschaen af Ægypten har den Hensigt at gjøre sig uafhængig, vinder i Sandsynlighed ved de mangehaande Rygter, som i denne Anledning ere i Omløb i Alexandrien, hvor man ligefrem fortæller, at Paschaen har ladet den Commissair, som bragte Ordre til Kairo om at lade den ægyptiske Flaade løbe ud, strangulere. Den Jilfærdighed, med hvilken Alexandrien befæstes, staaer uden Tvivl ogsaa i Forbindelse med disse Formodninger. Det vil nu komme an paa, om grusom og despotisk Strenghed vil kunne holde et Rige sammen, i hvis heelt forskjellige Bestanddele saadanne Symptomer begynde at yttre sig. Hvad man i saa Henseende tiltroer Sultanen, kan man blandt andet slutte af det, dog vist nok ugrundede Rygte, som indeholdes i Journal d'Odessa, hvor man ikke undseer sig ved at fortælle, at Henrettelserne denne Gang have været saa hyppige, at man seer Antallet paa de allerede faldne Slagtoffere større end i Aaret 1826, da Janitschar-Corpset blev ødelagt.