Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1822-09-13
J Aaret 1806 gik Capitain Feddersen med et Skib, der havde en Ladning Tømmer, Bræder, Stene, Vinduer, Dørre, Laase, kort alle nødvendige Fornødenheder til at opføre Huse, fra Altona til St. Thomas, under Seil. Skibets Officierer vare danske, men det øvrige Mandskab bestod af Tydske og Hollændere, og saaledes hørte man dem stedse tale i tre Sprog, endskjøndt Commanden blev givet i det første. Den tredie Dag, da Skibet nærmede sig den engelske Kyst, blev det levende. Den 16de Julii om Aftenen, da det halve Antal af Mandskabet havde begivet sig til Roe, medens det andet, som sædvanligen, paatog sig at holde Vagt, kom et Fartøi af alle Kræfter seilende mod Skibet; den vagthavende Officier blev vækket, og denne saae, at det var et africansk Røverskib. Man gjorde strax Allarm, Sabeller, Pigger, Pistoler, bleve fremsøgte, og Kanoner ladede med Glas, Kugler, sønderhugget Blyede. Jmidlertid kom Fartøiet nærmere, og svarede, da man prajede det, med et Kanonskud. Coffardieskibet gav Røveren det glatte Lag med fire Kanoner, som anrettede stor Ødelæggelse. Desuagtet angreb denne dog, og førend man kunde fyre paanye, thi Havblik tillod ingen Manoeures, søgte den at entre Skibet. Men en Hagel af Krudt og Granater og Flinteskud satte dem, istedetfor at dæmpe deres Rovlyst, i fortvivlet Raserie. Med Sabelen i Munden huggede de Entreøren ind i Skroget, men Angrebet blev med Tapperhed og Sindighed afslaaet. Saasnart een af Maurerne lod sig see, blev han med Pigger nedstødt, og neppe havde en bruun Haand knuet sig fast, førend en Sabel eller Øxe var i Begreb med at afhugge den. Paa denne Maade blev Fægtningen fortsat, uden at nogen af Mandskabet blev farlig saaret, eller at det lykkedes en Røver at bestige Fordækket. Endeligen opgave de deres Forehavende, medens man endnu skjød paa dem, og gjorde deres Skib los. Men de lagde sig i nogen Frastand fra samme, og fyrede med den eneste Kanon (en Firetyvepunding), i det Modstanderen, af Mangel paa Evne til at styre Skibet, maatte blive uvirksom. Hvert fierde eller femte Minut fik nu Capitain Feddersen et Skud, som foraarsagede en Læk, men hvilken strax blev tættet. J Daggrye begyndte det at blæse lidt, hvilket kom Skibet meget til Nytte. Man satte Seil til, dreiede Skibet, og sendte Galeien Kugle paa Kugle. Den tog, formodentlig for at undkomme, Seilene ind, men i samme Øieblik knuste et Skud dens Storraa. Da man vedblev stedse at fyre heftigere paa den, saae Røverne sig nødsagede til, at heise det hvide Fredsslag. Hvor tilbøielig Capitain Feddersen end var til at lade Naade gaae for Ret var det ham dog vanskeligt at tilfredsstille Mandskabet, der vilde bore Galeien i Grund. Men tilsidst lykkedes det ham; Jlden hørte op, og Fartøiet nærmede sig. Paa Agter delen viste Capitainen sig med Raaberen i Haanden. Hvor stor var ikke Feddersens Forbauselse, da man talede til ham paa Tydsk, og det i ægte Hamborger Dialect. Anføreren var af hvidere Ansigtsfarve end de øvrige Røvere, havde et behageligt Udvortes og prægtige tyrkiske Klæder paa Hans Forlangende var, at man skulde hielpe ham at istandsætte Fartøiet, hvilket han lovede at betale godt. Men da Feddersen formodede en skjult List, svarede han, at han med en Røver ikke kunde indlade sig i nogen Underhandling, og befalede ham ydermere at forføie sig bort, hvilket ogsaa skede. Man formodede, at denne Røvercapitain var en forhen bekjendt Hamborger Handelsbetjent, der af Kjerlighed til en Maurers Datter var gaaet over til den muhamedanske Religion. (Af T. Richters Reisen zu Wasser und zu Lande 1805 - 17. T. 2.