Aarhuus Stifts-Tidende, 1845-02-06
Straffetid. For at Straffelovgivningens Bestemmelser kunne finde Anvendelse, er Tilregnelighed hos det paagjældende Jndivid en nødvendig Betingelse. At Mangel paa Tilregnelighed imidlertid ikke blot er tilstede hos dem, der ere fuldkomment Afsindige eller hvis Sjælekræfter i Almindelighed ere saaledes forstyrrede, at de ikke kunne gjøre sig rigtige og sammenhængende Forestillinger, men ogsaa hos dem, der i enkelte Tilfælde give disse Forestillinger et uimodstaaeligt Herredømme over deres Handlinger, saa at de ikke ere istand tilat reflectere over disse, derpaa indeholder efterfølgende i Høiesteret paakiendte Sag et Exempel. Enken Dor then Jørgensdatter, ved Grevskabet Christianssædes Birk, var tiltalt for at have villet ombringe sit 6 Aars gamle Barn ved at nedkaste det i en Brønd. Det er i saa Henseende oplyst, at Tiltalte, der havde bestemt sig til at indgaae Ægteskab med Huusmand, Hans Frederiksen og levede i dennes Huus, var bleven fornærmet over, at denne i Anledning af en imellem dem opstaaet Uenighed havde tilsigtet at indgaae Ægteskab med et andet Fruentimmer. Hun turde saaledes ikke stole paa hans Troskab, men maatte forudsee, at hun om kortere eller længere Tid maatte komme til at forlade Hans Frederiksens Huus tilligemed sit Barn af et tidligere Ægteskab. Hun gik derfor til Fattigvæsenet for at faae et andet Opholdssted, men da dette ikke var at erholde, vendte hun tilbage til Hans Frederiksen. Her gik hun i længere Tid og grublede over det hende af Fattigvæsenet givne Afslag, uden at det dog var rundet hende i Tankerne, at hun vilde ombringe enten sig eller sit Barn. Tanken herom opstod først hos hende Løverdag Aften den 13de Juli f. A., da hun gik i Haven med sit Barn idet hun bildte sig ind, at hun ikke kunde blive lykkelig ved længere at leve her paa Jorden, og strax efter at Beslutningen var opstaaet kastede hun sig tilligemed Barnet ned i en Brønd, i den Hensigt, at de Begge skulde omkomme. J denne Brønd var der imidlertid kun en halv Alen Vand, og Begge bleve atter dragne op, uden at være komne til nogen Skade. Som Grund til, at hun tog Barnet med, angiver hun Frygt for, at Barnet, som hun altid har elsket meget høit, ikke skulde blive behandlet vel, naar det kom i fremmede Hænder. Tiltalte er i en Alder af 34 Aar og af svage Sjælsevner, samt af en tungsindig og indesluttet Charatteer, men har et meget fordeelagtigt Vidnesbyrd om sit tidligere Levnet. Jfølge den af Sundhedscollegiet afgivne Erklæring maa Tiltalte antages at have udøvet sin Handling i en sindsforvirret Tilstand, hvori hun ikke har været istand til at reflectere over sine Handlingers Forhold til de borgerlige og guddommelige Love, saa at hendes Gjerning ikke kan være hende tilregnet. Da Birkedommeren efter de forhaanden værende Omstændigheder maatte tiltræde Sundhedscollegiets Formening, frifandt han Tiltalte for Actors Tiltale. Da hun har mange Vidnesbyrd om sin godmodige Charakteer, og derhos ikke er skjønnet at være en det Offentlige saa farlig Person, at hendes Frihed aldeles burde berøves hende, saa er der draget Omsorg for, at hendes nærmeste Omgivelser føre et stadigt Tilsyn med hende og ved indtræffende mistænkelige Omstændigheder gjøre Anmeldelse til Øvrigheden. Høiesteret stadfæstede Birketingsdommen in terminis, hvorved altsaa haves et Præjudicat for, at det er en urigtig Formening, der undertiden har gjort sig gjældende, at enhver Tiltalt, der frifandtes for Tiltale, fordi hans Handlinger ei kunde tilregnes ham paa Grund af Afsindighed, maatte være at sætte under Forvaring af Øvrigheden i Overeensstemmelse med det ovenfor anførte Lovbud. (Fædrel.)