Berlingske Tidende, 1835-06-16
Jndenlandske Efterretninger. J No. 47 af den Vestsiellandske Avis findes følgende Udtog af en meteorologisk Dagbog for Maj Maaned: Efter Vindens Retning at dømme maatte Veirliget i denne Maaned have været meget mildt fordi de sydlige og vestlige Vinde havde Overhaand (Vinden blæste nemlig 23 Gange af Sønden, 19 af Vesten, 16 af Østen og kun 12 af Norden); men dette var langt fra ikke Tilfældet; Maaneden var overmaade kold og Kakkelovnsvarmen maatte træde istedet for Solens. Aarsagen dertil var, at de sydlige Vinde medbragte megen Regn, hvorved de bleve kolde og ubehagelige; det regnede i 20 Dage, især hver Dag fra den 22de til den 31te, hvilket naturligviis medbragte megen bedækket Luft, og som igjen bidrog til dens Kjølighed; thi man havde kun 8 fuldkomment lyse og klare Dage i den hele Maaned. – Maaneden begyndte med en Sydostvind; Aftenen blev meget kold; desuagtet trak en svær Torden og fra Vesten, som medbragte en skyllende Regn. Denne Torden anmeldte sig med et besynderligt Phænomen: Jnden den egentlige Tordenskye gik over Hovedet, kom en kulsort Skye i Forveien, i Form af en Bue, som med en spids Ende støttede sig til begge Sider (i Sønden og Norden) paa Horizonten; der udgik, ingen Lyn og ingen Regn fra den, og en klar Luft adskilte den fra Tordenskyen. – Jstedetfor at det pleier at være varmt for Tordenen og blive koldt efter den, saa blev det Modsatte Tilfældet; man fik i nogle Dage et deligt Maj Maaneds Vejr. Men den 6te medbragte en Nordvestvinden saadan Kulde, at man atter maatte tye til Kakkelovnen. Dette kolde Vejr blev vel afløst af nogen Varme i Luften. Den 10de faldt med Sydvest atter en stærk Tordenregn; Regn og Hagel varede ved til den 14de, den 13de var det især et græsseligt Veir, det blev overmaade koldt og vinterligt. Fra den 14de og til den 20de blev Luften noget varmere og mildere; men den 20de og 21de reiste sig en vild Sydveststorm; det var et ubehageligt og afskyeligt Vejr. Midt under denne Storm var Barometret, som hidindtil havde faret op og ned, steget op over smukt Veir, man formodede, at denne Stigen under en Storm bebudede en langvarig Tørke, men det blev langtfra ikke Tilfældet. Vindene vedbleve i hele Resten af Maaneden at kaste sig imellem Sydost og Sydvest, og medbragte overordentlig megen Regn. Det regnede hver Dag indtil Maanedens Udgang; ofte med Byger og afvexlende Solblink, Vejrglasset sank dybt og kunde ikke reise sig. Det var besynderligt at see, den 24de og 25de om Aftenen, Solen at gaae klar og skjøn ned; men tillige dens Stragler at zittre, ligesom igjennem en fiin Dunst; et Forbud paa ondt Vejr. - Den 28de, Christi Himmelfartsdag, var det et mildt og derligt Veir, dog var Luften for det meeste bedækket. Naturen var i sin skjønneste Flor; Engene grønne og blomsterrige; den unge Sæd spiirede frem af Agrene; den rigeste Blomsterflor udbredte sin hvide og røde Bedækning over Træerne i Haven; der var en Ro og en Sødme i Naturen, som fortryk lede Sandserne; men nerveuse Personer forekom denne Sødme som en sød Gift, og de fik som ondt ved at gaae ud i den dejlige Natur. Dagen derpaa opkom et Vejr, hvortil Magen vil maaskee ikke kunne opledes i Danmarks Aarbøger: Fra den 29d regnede det Dag og Nat fort i 5 Døgn, næsten uden noget Ophør og ofte skyllende, med Sydostvind og uden et eneste venligt Blik af Solen. Vinterligt Mørke og Kulde tog Overhaand; alle lavere Egne bleve oversvømmede og saae ud som Søer. Flora græd over sine utallige yndige Børns Skjebne, og hendes eneste Trøst var at Oldenborrerne, deres farligste Fjender, ogsaa bleve forhindrede i deres Fremkomst. Maj Maaned i Fjor var af en ganske anden Beskaffenhed; den endte vel ogsaa med Kulde men med koldt og tørt Vejr, og den havde været meget mild og skjøn i sin første Halvdeel. – Det seer ud til at vi faae en heed Sommer i Aar, og at Vinterkulden, som i Fjor kastede sig paa Jordens vestlige Halvkugle, vil til Vinter træffe den østlige. Dog, vi Menneskeer kunne ikke vide det.