Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-01-14
Skrivelse fra et Bogml. (Fortsat.) Endnu lever jeg og kan nyde den Glæde at fortsætte min Brevvexling. Maaskee De finder det underligt, at jeg som et slet og ret Bogmølhar opnaaet en saadan Methusalem Alder. Men i vore Dage maa De vænne Dem af med at ansee nogen Verdensting underlig. Hvad have vi ikke oplevet og hvad opleve vi ikke den Dag i Dag er Det er en Lykke for Kong Salomon, at han nu er død og borte. Hvor vilde han i vore Tider kunnet forsvare den paradoxe Sætning: "Der gives intet nyt under Solen?" Det vilde blive for vidtløftigt at beskrive Dem mine Vandringer, siden jeg sidst tilskrev Dem. Som en Hader af alt Omsvøb skrider jeg derfor lige til Tingen. Jeg residerer nu i en temmelig anseelig Mands Tegnebog. Jeg seer, hvad ingen Dødelig uden min Herre selv nogensinde har seet eller vil faae at see. Fortegnelse over ubetalte og ubetalelige Skræder og Skomagerregninger, over de Numere, som Sandsynligviis ville udkomme i Tallotteriet, over Udgivter til Maitresser &c. Jeg anseer det for uædelt at røbe Hemmeligheder, hvis Aabenbarelse snarere kunde skade end gavne, og jeg forbigaaer derfor de Remarquer, der fremdeles findes i min Herres Tegnebog. - Men min Herre selv maa jeg skildre Dem, thi han er alt for original. Han er een af de Skabninger, som Naturen har dannet til en simpel Glas steen, men som Tilfældet har slebet i Skikkelse af en Ædelsteen og indfattet i en meget kostbar Ring. Den Smule Folio, som er lagt derunder, giver den nogen Anseelse. Dog, bort med enhver, Allegorie, som man i vore Dage kan - han er eet af de forklare efter eget Tykke, simple Mennesker, som Naturen har bestemt til at styre en Ploug, men som Omstændighederne have udkaaret til at styre ikke saa af hans Medmenneskers Lykke. Hvad han egentlig er, har jeg endnu ikke havt Leilighed til at erfare, men at han i Jndflydelsens Vægtskaal veier meere end et sædvanligt Menneske, det slutter jeg af det bifald, som man skjænker hans eenfoldigste Handlinger, den Skoggerlatter, som man slaaer op ved hans flaueste Jndfald, og den fornedrende Ærbødighed, hvormed de fornuftigste Mænd antage hans Sætninger, Domme og Meninger. Men med alt det er han dog en stor Prakker, og hans Huusholdning et levende Exempel paa en slet Oeconomie. Hans Financer, ere saa forvirrede, at Necker selv, om han kunde lade ham kalde, ikke vilde finde Rede deri, Naar der er Assemblee hos ham om Aftenen, er han stor og stiv som et Grannetræ, men naar om Morgenen Slagteren, Conditoren a. komme med deres Regninger, er han saa lillebitte og myg som et Siv. Om Aftenen hersker der Velstand hos ham i alle Kroge, om Morgenen klager han over de haarde Tider, Mangel paa Penge a. Ved en Benefice betaler han tredive Rigsdaler for en Billet, men hans Vært kan ikke faae sin Huusleie hos ham uden ved et Forlig i Mindelighed og i ti til tolv Qvartaler. For at bøde paa de forfaldne Financer er han i den senere Tid kommen paa det Jndfald, at spille i Tallotteriet. Han har sat sig for, at sprænge Lotteriet, og for at være viis i sin Sag, tager han hver Trækning alle 90 Numere, og besætter dem ret dygtigen. Han bortspiller saaledes ugentlig tre til fire Hundrede Rigsdaler, og i det han troer at fixere Lotteriet, tager han bestandig sig selv ved Næsen. Det skeer i største incognito, og ingen finder bedre sin Regning derved end hans Collecteur. Lykken bærer sig af med ham som Lygtemanden med den Reisende. Jo meere han nærmer sig den, desmere lokker den ham ud i Mosen. Hans Hovedstudium førend han gaaer i Seng er Lottoriecalenderen. Af denne udpiller han de Nummere, som ikke have været ude i lang Tid. Sine Creditorer trøster han bestandig med den store Arv, han venter fra Tydskland. Men denne Arv ligger desværre i Lykkehjulet paa Kongens Nytorv, hvilket er det samme som i Svælget af Vesuvius. Han har ogsaa Deel i mange saakaldte Jnteressentskabssedler i Classelotteriet, kort, han er med allevegne, hvor Fortuna leger Blindebuk. Men den er i Almindelighed ligesaa fiin, ligesaa redebon med tomme Løvter imod ham, som han selv mod enhver af hans Undermænd, der søge om hans Bevaagenhed. Hans Ægtemage og hans Datter troe, at den gode Mand har Penge som Græs; men dersom han ikke havde meere Græs end Penge, saa saae det ilde ud med hans to Køer. Jeg for min Part er kjed af at boe længere hos ham; thi i hans Tegnebog har jeg hverken Fred eller Ro, og Bøger? ja, den finder man i hans hele Huus ikke en eneste af, som et stakkels Bogmel kan finde Livets Ophold i. Han hader al Læsning, fordi han paastaaer, at det er gaaet af Brug, at læse hos de fornemste Folk. Dansk kan han ikke udstaae for sin Død; thi det er et Sprog, som, efter hans Formening, burde ganske afskaffes, og skrivende Mennesker anseer han for Almisselemmer af Staten, der skrige, naar de ere sultne, og tie, naar de ere mætte. Deres forbundne &c. Mine Følelser i Søndagsaftes.