JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-12-26
Danske Original-Skuespil. Vore Kjøbmænd forsyne os med fremmede Mode-Articier, - vore Oversættere med fremmede Skuespil. De første indføre ved denne Leilighed fremmede Daarligheder, de sidste fremmede Sæder. Vi lade os ikke nøie med at klæde os paa Tydsk, Engelsk og Fransk, men vort Sprog og vor Smag blive ved de idelige Oversættelser sammenblandede med Tydskernes, Franskmændenes og Engellændernes. Vor Nationalcaracteer maa paa denne Maade ganske tabe sig. Vel oversættes Stykkerne frit, vel localiseres de, men ikke sjelden bestaaer den hele Localisering blot i Titelen. Adskillige af vore Oversættere have ogsaa bestandig travelt med at bruge de laveste Ordsprog og Udtryk. Een af dem har sat sig i Hovedet, at enhver Ting, som skeer uventet, ikke kan udtrykkes uden med: "det kom over ham, eller hende) "som Juleaften bag paa Kjellingen." Jeg er overbeviist om, at om han skulde oversætte det meest serieuse Stykke, var det end Emilie Galotti, saa kunde han, for at hæve det, dog ikke bare sig for at anbringe Juleaften og Kjellingen deri. Unter uns gesagt, som gjerne udtales af vore Skuespillere og Skuespillerinder, under unsch gezagt, og saa mange andre Tydske Naviteter ere ligeledes denne Oversætters Yndlingsudtryk. Vort Sprog og vore Sæder ere fortydskede nok, man behøver sandelig ikke at fortydske dem mere. Jeg vil ingenlunde paastaae, at vi have saa mange gode Originaler, at vi kunne undvære Oversættelser, men besynderligt nok er det, at vore Oversættere ere saa gridske efter de flauste Tydske, Franske og Engelske Theaterstykker, som Lucifer efter en Siel, medens man f. Ex. endnu aldrig har opført Evalds Rolf Krage. Skulde et Danske Originalværk, skrevet af Dannemarks første Digter, ikke med ligesaa stor Føie fortjene at opføres, som de Døgnstykker, man i denne Tid faaer fra andre Lande? Frygter man for, at det vil mangle Tilskuere, da beklager jeg vort Theater=Publicum, vor Smag og vore Sæder. Men det vilde være en Forbrydelse mod den Danske Nation, dersom man vilde tillægge den saa megen Ligegyldighed for en Mands Arbeider, som neppe fødes i et heelt Aarhundrede, - og som endog blandt Udlændinger agtes saa høit. Jeg mindes ikke den Tid, at vi have havt Fiskerne, et Stykke, der forener poetisk Skjønhed med historisk Troværdighed. Skulde et saadant Syngestykke ikke ligesaa godt kunne skaffe fuldt Huus, som de ubetydelige Franske Bagateller, vi saa ideligen hjemsøges af Kjøbenhavnske Nyheder.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-12-26
Bonaparte har nyligen taget det mærkværdige Broderie af Dronning Mathilde i Øiesyn. Det forestiller Engellands Erobring, ved hendes Gemaal, Wilhelm Erobrer, i Aaret 1066. En Deel af dette Monument, paa hvilket latinske Jnskriptioner betegne Begivenhederne og Broderierne, forestiller den Danske Kong Harald siddende paa sin Trøne, nogle Øieblik førend et glimrende Luftsyn sætter ham i Forfærdelse og bebuder ham hans Nederlag. Bonaparte spurgte: hvor længe førend Landgangen dette Særsyn viste sig? Man svarede: 2 1/2 til 3 Maaneder.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-12-26
Dette Monument maa saa meget mere interessere enhver Dansk, som det erindrer os om hine glimrende Dage, da det nu saa mægtige Storbritannien stod under Dannemark. Besynderligt nok er det, at dette mærkværdige Tapetserie netop er forfærdiget og gjenfundet paa en Tid, da de Franske agte at gjøre Landgang i Engelland. Det fortjener at anmærkes, at Wilhelm Erobrer angreb Engelland med 3000 store og smaa Skibe og 60,000 Mand. Disse havde neppe erobret det i vore Dage.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-12-26
Der hersker allerede saa stræng en Kulde i Sverrig, at man baade paa Floderne og Søerne kan kjøre i Slæde. Bibelen siger: fra Norden kommer Guld i vore Dage kan man sige: fra Norden kommer Jern, Kobber, Jis, Slud og Snee.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-12-26
J Hr. Boghandler Brummers Boglade faaer man i denne Tid Hoste og Snue to Afhandlinger for over Mand. - De kunne ligeledes faaes i de fleste andre af Byens Boglader. Hr. Brummer har ogsaa ladet avertere til Salg: Professor Rahbeks A. B. C. Bog. Det maa være interessant at læse saa berømt en Skribents A. B. C.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-12-26
Den Helgi, hvis gjenfundne Mindesteen er omtalt i No. 8, af dette Blad, skal, efter Dagens Forsikkring, have været en meget slet Minister, hvilket man til den Dag i Dag ikke har havt positiv Vished om. Jmidlertid seer man heraf, hvorledes somme Ting efter 700 Aars Forløb kunne komme ved Dagen for Dagen.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-12-26
En Mand sad i Løverdags Aftes og læste Bladet Dagen. Det forekom ham, som det alt mere og meere tabte sig. J det han saaledes sad og læste, raabte Vægteren: nu Dagen tager af En stor Sandhed og en stor Løgn! sagde Manden og slængte Bladet hen paa Bordet.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-12-26
Hr. H. Steffens har ladet bekjendtgjøre, at han, som selv er Medarbeider af den Jenaiske Litteratur-Zeitung, aldrig har hørt nogen Commissionsraad Heun nævne, og at han af Geheimeraad Göthe selv skrivtlig er anmodet om at tage Deel i denne Entreprise. Dette kan nok være mueligt. Men i saa Fald ophører Hr. Göthe vel og at være Geheimeraad, thi en Geheimeraad bør, som Kongen af Preussen har sagt, kunne tie, og at Recensenter ikke altid kunne tie, det ligger her aabenbart for Dagen. Jmidlertid har Hr. Steffens erklæret i Dagen Nr. 205, "at Commissionsraad Heun skal, som han siden har erfaret *), have "nogen Deel i det Merkantilske. (Det kunde man nok tænke, at (Hans Excellence) Geheimeraad Göthe ikke giver sig i "Lag med en slet og ret Commissionsraad. (Hans Excellence) Geheimeraad Göthe"har anmodet Hr. Steffens om at tage Deel i dette critiske Foretagende. Det Haab, at "dette critiske Jnstitut skulde blive meere "end en sædvanlig litterarisk Sladderboutique, i hvilken den gemeeneste Art af Avind og arrogant Uvidenhed er skjult, var det, der "fornemmeligen bragte Hr. Steffens til atterse) at betræde den critiske Løbebane (Lø"vebane!), fra hvilken vel under andre Omstændigheder enhver ægte Videnskabsmand "helst bortfjerner sig. - Det glæder Anmelderen, at saadanne Mænd som Hr. Stefsens udkaares af (Hans Excellence) Hr. Geheimeraad Göthe til at betræde en saadan Lovebane; og at han ikke som en vis Udgiver af en Tydsk theologisk Journal hen Mon det ikke er en Trykseil – erfare er jo et reent empiriskt Begreb. aEn Trykfeil maa her have forvirret Begreberne. Dersom den Jenaiske Litteratur=Rei tung bliver mere end en sædvanlig litterarisk Sladderboutique, saa bliver den jo een af de største Sladderboutiquer i Verden. vender sig til saadanne Personer som den Halvpræst, der for nogle Aar siden skrev Tydske Pasquiller over Danske Mænd.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-12-26
Forbedrings= og Tugthuset synes nu at have opnaaet det høieste Trin. Det har flere Jndbyggere end mangen en saakaldt Handels= og Stapelstad i Sverrig. Det udgjør en lille Republik, men Regjeringen kan, efter Tingenes Natur, og især efter den sidste Revolution, ikke være andet end lidet despotisk.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-12-26
Det tæller nu tillige med Raspehuset 500 Medlemmer, hvoriblandt der er Folk af forskjellige Classer og forskjellige Haandteringer. Den ældste Borgerinde i denne Republik skal være 80 Aar gammel. Hun er bleven optagen til Medlem, da hun var fem og tyve Aar gammel, og har altsaa levet her over et halvt Seculum.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-12-26
Hr. Balletmester Galeotti arbeider, efter Forlydende, paa en ny Ballet i tre Acter, hvortil Æmnet skal være taget af det ranske Stykke: le fou pour la danse.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-12-26
Det Classenske Bibliothek bestaaer nu af omtrent, 30,00 Volumina, som skulle have kostet over 160,000 Rdlr.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-12-26
J Kjøbenhavn gives der endeel Folk af udmærket høi Alder. Nylig døde der en Kone paa omtrent 100 Aar. - Efter Dagens Forsikkring yttrede hun for sin Læge det Ønske, at han kunde giøre hende ung igjen. Om nogle Aar kunde et saadant Ønske maaskee blive opfyldt; thi i vore projectrige Dage faae vi vel snart en Mand herind, som anlægger en Mølle eller en Fabrik, hvor gamle Kjellinger kunne blive unge igjen. En forhenværende Slavefoged, som dagligen sees paa Kjøbenhavns Gader og som endnu er fuldkommen frisk og rørig, har opnaaet sit 97de Aar. Den afdøde Banqueur R. Unna, hvis Testamente har været omtalt i dette Blad, har efterladt sig en Enke, som er nogle og halvfemtesindstive Aar gammel. Besynderligt nok er det, at han skal have været 18 og hun 40 Aar gammel, da de bleve givte. Men uagtet han opnaaede en Alder af 74 Aar, og ungtet hun i de sidste Aar var sengeliggende og han fuldkommen frisk, saa overlevede hun ham dog. En vigtig Erindring for dem, som ved Givtermaal calculere for meget paa Aarene, Hr. Over-Graver Funge, som nyligen holdt sit Guldbryllup, er 91 Aar gammel, og endnu fuldkommen sund og rørig. En Mand, som allerede i endeel Aar har havt Expectence paa dette Embede, skal dog ikke være meget over nogle og halvfjerdsindstyve Aar. Det kan man kalde store Expecter!
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-12-26
Man vil paastaae, at vore Troppers Cantonering i Holsteen sidste Sommer ikke skal have kostet mere end noget over tre Tønder Guld i Schlesvig=Holsteensk Courant Henseer man til, at Armeen, efter de paalideligste Efterretninger, skal have været 20,000 Mand stærk, saa er denne Summa meget ringe.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-12-26
J Kjøbenhavn gives der i denne Tid en vis Dame af borgerlig Stand, som, naar hun er i fuld Stads, skal have overfor 80,000 Rdlr. Juveler paa sig. Man seer heraf, at Hovedstadens Damer just ikke ere ganske uden Værd.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-12-26
Uagtet der nu er skrevet saa meget om at bringe Jhielfrosne til Live igien, kom der dog sidste Tirsdag en heel Vogn med Kalve, her til Byen, som alle vare frosne ihiel, uden at nogen har taget sig af dem. Denne Begivenhed er lige saa stort et Beviis paa Vintererens som paa visse Kalvehandleres Haardhed.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-12-26
Paa een af de sidste Masquerader var der en Dame, klædt som Fiskerinde, der spadserede med sin Ægteviede under Armen op og ned i Salen. Som Fiskerinde havde hun et Garn i Haanden, om just ikke for at fange Fisk, saa dog maaskee for at fange Hjerter. En Masqus havde imidlertid listet sig til at kaste nogle Papirer i Garnet. Da Damen skulde til at danse, raaber en Stemme til hende: "De taber Deres Penge!" Da hun nu skulde see sig om, laae der Een- og Fem rigsdalerssedler saaede omkring paa Gulve Saaledes slænger man sine Penge bort paa Masquerader.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-12-26
Den høieste Priis paa stemplet Papiir bliver i Aaret 1805, efter Forlydende, 1600 Rdlr., ikke, som der har staaet i sidste Numer, 600 Rdlr.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-12-26
Kjøbenhavn. Trykt hos P. H. Høeckes Enke.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-01-02
Nyeste. S. kild. erie Kjøbenhavn. No. 12. Den 2 Januarii, 1804. Udgivet og forlagt af J. Werfel.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-01-02
Nytaarsønske. Atter et Aar henrundet, – atter en Draa de i Evighedens grændseløse Hav, – atter "et Skridt nærmere til Graven!" J denne serieuse Tone agtede jeg at begynde dette Numer, da en Nytaarsønsker just traadte ind, skrabede med Foden, og ønskede mig et glædeligt Nytaar! - , C. Jdee til dit Blad raabte en Stemme, som ikke kunde høres 1) Dette er efter vore moderne Philosophers Sprog. En Stemme, som ikke kan høres, en Lugt, som ikke kan lugtes, et eget Jeg og et Jkke jeg, et heelt Jeg og et halvt Jeg, et reent Jeg og et snavset Jeg – er noget ganske almindeligt i dette Sprog. Deres eget Jeg ansee Kants Papegøier imidlertid for det Væsentligste. Det vilde ikke være godt for mangen mig i Øret. – "En Jdee, langt heldigere end den, du har begyndt paa. Jeg forandrede min Concept, og besluttede nu at ønske adskillige godt Folk: et glædeligt Nytaar! Mine Læsere troe maaskee, at det ikke sømmer sig for en Skribent at gratulere Nytaar. Men, ak, hvad er en Skribent i vore Dage? - De Stores Hofnar, - de Smaaes Gjøgler. Min eneste Trøst er den, at Hofnarre og Gjøglere have fra fordums Dage Ret til at sige de drøieste Sandheder. Først og fremmest maa jeg altsaa gratulere vore Damer. Gid, at det i dette nye Aar maatte komme i Brug, at gaae ganske nøgen, - og at en velgiørende Fransk Mode endog vilde rive det overflødige Figenblad af. Gid, at hele Kjøbenhavn maatte blive forvandlet til en eneste Masqueradesal, hvor man den hele Dag og den hele Nat, i Værelser og paa Gader ikke gjorde andet end dansede og valtsede og skjænkede Punsch og Limonade, og hvor Ægteherrerne imidlertid vilde sidde ved Spillebordene og spille Hanrei, Gid, at det ganske maatte gaae af Brug, at lave Mad, og at alle Koge= og Huusholdningsbøger maatte blive brændte eller i det mindste confisquerede en Kantianer, dersom alle disse Jeg er havde Maver, der skulde bespises hos Eisen. De have ofte ondt nok for at føde et eneste Jeg Vore unge Herrer ønsker jeg, at de snart maatte finde Mahomeds Paradiis realiseret hos os, – at alle alvorlige Sysler maatte aldeles blive afskaffede. – at Priiserne paa Fødevarer maatte blive saa høie, at deres Paarørende i Provindserne og paa Landet kunne see sig istand til at sende dem ret mange Penge til at være med i alle Klubber og paa alle Baller og Masquerader; at alle Presser i hele Verden maatte blive forseglede, - alle Boghandlere tvungne til at opgive deres Handel, – og alle Bøger brugte som et brændesparende Middel til at varme Masquerade= og Balsale!
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-01-02
En vis Psendo-Præst - der vel neppe i denne Verden vil vorde andet end en Baals Præst, - ønsker jeg, at han i dette nye Aar maatte blive ansat som Profos ved den Spanske Jnquisition. Det vilde været ret passende for ham, thi han ler, vant til at hænge Folk. Derved vilde han kunne gjøre sit Otium langt meere lucrativt end ved at være Dagens Pasquillant. Men han maatte da for alting ikke lade sig mærke med, at han for nogle Aar siden havde ordineret sig selv til Præst.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-01-02
En vis Ugebladfabriquant ønsker jeg, at der i dette nye Aar maatte gaae mange Rendesteensbræder itu; – at der maatte forefalde mange, saavel illitteraire som litteraire Uordener og Slagsmaal, lige fra Nyboder til Kannikestræde, - lige fra den ringeste Kielder til Musernes Skjenkestue, -at der maatte udkomme ret mange Digte, som kunde recenseres, blameres, parteres og excerperes. Og ham, der skrev Harlequin Præst som en Harlequin og som nedrev sig selv, da han vilde nedrive Orthodoxien, - ham ønsker jeg, at der snart igjen maatte komme ret mange Kjævlerier, der kunde give ham Stof til Comoedier af samme Slags, som han er vant til at opvarte os med. – thi stundom han ogsaa med Dumheder morer. - Og skulde en saadan Leilighed ikke indtræffe, saa ønsker jeg ham dog, at der i det mindste snart maatte komme en saadan poetisk Aand over ham, at han kunde giøre et Sørgespil af sin egen Historie. Thi det er jo nu engang hans Lyst, at gjøre Comoedier af Alting. Og alle dem, der ere blevne Medlemmer af en mere end sædvanlig Sladderboutique i Jena, ønsker jeg ret megen Afsætning paa deres Varearticler. Men jeg ønsker tillige, at Remisserne ikke maatte bestaae i selvordinerede Præster eller Skandskrivter, som Forlæggeren maa betale Mulct for Titler og Brødskribenter.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-01-02
J ingen Stad i Verden synes man at gjøre mere af Titler end i Kjøbenhavn. Tiller bestemme her ofte Menneskers og Bøgers Værd i den mindre Oplystes Øine. Titel sygen strækker sig endog til de simpleste Stænder. Den, der ikke kan blive andet, søger dog at faae et lille bitte Hof foran for sin Titel. Saaledes har man Hof=Kurvemagere, Hof=Trompet= og Valdhornmagere,
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-01-02
Hof=Bogtrykkere, Hof=Boghandlere og flere andre Hof=Folk. At der gives en Hof=Kurvemager, det kan jeg begribe, men Bestemmelsen af en Hof=Trompet= og Valdhorn mager, Hof=Bogtrykkere og Hof=Boghandlere har altid været mig en Gaade. At Titler ligeledes bestemme Bøgers Skjebne er desværre alt for sandt. En betillet Mand kan skrive Ronsens, og det roses, omtrykkes og oversættes; en ubetitlet Mand kan skrive de fortræffeligste Ting, og man laster og gjennemhegler og glemmer ham. Den, der vil giøre Lykke med sine Skrivter, maa heller ikke lade sig mærke med, at han vil have nogen Godtgjørelse for de søvnløse Nætter, hans Kundskaber have kostet ham, for de Timer og Dage, han anvender paa at more og gavne sit Publicum. Alt dette maa han gjøre gratis, naar han ikke vil kaldes en Brød=Skribent, det er med andre Ord, et Menneske, som ikke kan skrive noget Sundt og Godt, om han end- og besad Socrates's Viisdom. Det er kun Modehandlere, Tracteurer &c., som kunne gjøre Fordring paa Betaling. Betragter man imidlertid denne Sag i sit rette Lys, saa er det i Grunden dog urimeligt at paastaae, at den, der skriver Penge, ikke ligefuldt kan skrive godt beterne, ligge fra Homer til Evald, vare for det meste fattige. De største Engelske Digtere, ja Milton selv, vare sande Stoddere, og havde anseet sig for lykkelige, dersom de i levende Live havde eiet det, som et eneste Exemplar af deres Skrivter nu koster. Maaskee har Hungeren oftere end Capuner, og Skildpadder frembragt sande Mesterværker. Havde Evald været født som Millionair, saa var han maaskee ikke bleven Dannemarks første Digter. Jeg vil dermed ingenlunde paastaae, at man bør betjene sig af Sultecuren, for at tvinge Skribenter til at frembringe Mesterstykker; men jeg vil blot vise, at man ingenlunde bør vrage et Skrivt, fordi det er skrevet af en Mand, der vil have Betaling for sit Arbeide, Procuratorer og Doctorer. Gurrat ler et Motto paa en Procurators Kareet; fiat justitia – et Paragranpaa en Bøddels Karre. Dette har en meget berømt Forfatter sagt, og han har Ret. At hævde Loven er Procuratorens Kald at udøve Retfærdigheden Bøddelens Bestemmelse. Begge maa arbeide fælles, naar Ret og Retfærdighed altid skal hævdes, men for begge bevare os Gud! Doctorens Bestemmelse er at gjøre Folk sunde; men kun af de Syge, ikke af de Sunde, kan han leve. Ogsaa fra ham bevare os Gud, Kjøbenhavn har mange Procuratorer og mange Doctorer. Begge ere et Beviis paa, hvor langt vi have bortfjernet os fra Naturstanden; begge synes, paa en vis Maade, broderligen at række hinanden Haanden. For at tilveiebringe alt, hvad Masquerader, Klubber, Baller og Assembleer udkræve, maa man have Procuratorer, – for at retablere den Sundhed, som man har nedbrudt ved alle disse skjønne Ting, maa man have Doctorer. Huus-Procuratorer og Huus-Doctorer ere i vore Dage temmelig almindelige. De første synes at være nødvendige paa en Tid, hvor selv Borgere, der sidde i en god Næringsvei og endog ere formuende, beqvemme sig til at begaae Ran, de sidste at være vigtige i et Land, hvor man bortfjaser, bortdanseer, bortspiller, bortdrikker og bortødsler sin Sundhed.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-01-02
En Procurator skulde i egentlig Forstand være Retfærdighedens og Uskyldighedens Talsmand, - men han er en sand Tiger i Staten, naar han lader sig bruge som et Redskab for Chicane, naar han forleder læg Mand til at indvikle andre eller sig selv i Processer, ja, naar han endog, for en foragtelig Vinding, leier og udleier Vidner. Doctoren bør være den lidende Menneskeheds Husdaler og Beskytter, men han fornedrer sig selv og sin værdige Bestemmelse, naar han gjør en kjendelig Forskjelpaa den Rige og den Fattige, naar han besøger en Tønderguldsmand, som har faaet lidet Snue paa et Bal, to Gange om Dagen, medens han kun kommer hver ottende Dag hos den Fattige, der ligger farlig syg og anseer ham for en Trøstens Engel Himmelen skee Tak, vi kunne, (jeg tør næsten paastaae det) for det meste undvære baade Procuratorers og Lægers Hielp, naar vi kun alvorligen ville det. Jeg erindrer just en Fabel, som synes at staae her paa sit rette Sted. En Mand fandt engang i sin Hauge en stor Steen med følgende Jnscription: herunder skjules en Skat, som kun faa Dødelige eie. Manden gravede og gravede, og fandt omsider - ingen Skat – men en liden Steen, hvorpaa der stod udhuggen følgende Ord: Nøisomhed og Maadehold.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-01-02
En sandfærdig Anecdote. En Læge her i Byen blev engang kaldet til en fattig Mand, hvis Kone var i Barnsnød. Det varede længe, førend hun kunde blive forløst. Da Leilighederne just ikke vare brillante, saa opholdt Manden sig i Barselstuen, og hans Kones Fødselsmerter maatte derfor gjøre saa meget større Jndtryk paa ham. Omsider præsenterede Lægen ham en lille Livsarving. Himmelen skee Tak, at det er forbi, raabte den himmelglade Fader i sin Henrykkelse, og kyssede den unge Pode, som ved sit Skraal tilkjendegav, at han just ikke var synderlig fornøiet med sin nye Residence. Forbi, svarede Lægen, er det velineppe, thi saavidt jeg kan skjønne, er der Tvillinger. J Guds Navn svarede Manden ganske rolig, hvor Gud skaber Munde, skaber han ogsaa Brød! Det varede ikke længe og Lægen præsenterede Barnefaderen endnu en lille Søn, som nu istemmede en Duet med den anden. Gud skee Tak, at det er forbi, sagde Faderen, endskiønt i en mindre Grad Henrykkelse, Forbi, svarede Lægen, er det endnu ikke, thi saavidt jeg kan skjønne, er der Trillinger. Manden skiftede Farve og svarede ikke et Ord. Det varede ikke længe og Lægen præsenterede ham en lille Datter. Herre Gud raabte nu Manden ganske bedrøvet, der er dog vel ikke flere Jndfald.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-01-02
En vis Mand her i Byen, som er en stor Elsker af at agere Mæcenat, naar det ikke koster ham noget, blev Dagen førend Nytaar anmodet af den lærde, men meget fattige Hr. Le om et Laan af 30 Rdlr. Men istedet for Penge sendte Mæcenaten ham et brillant Nytaarsvers, hvorpaa der stod en malet Fama, som bekrandsede en ganske nøgen Figur, der forestilte Fortjenesten, og hvorunder der fandtes følgende Ord: Fortjeneste, jeg bekrandser dig med Roser!" – Hr. 2. skrev under disse Linier: "Barbar! giv mig Nøgne et Par Hoser!" og sendte derpaa Mæcenaten Verset tilbage.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-01-02
Kjøbenhavnske Nyheder. Man har allerede tilforn underrettet dette Blads Læsere om, at vi til Kongens Fødselsdag faae et nyt National-Drama i tre Acter. Det skal, som et paalideligt Rygte siger, være Forfatterens første offentlige Arbeide i dette Fag, hvilket saa meget mere maa glæde enhver Ynder af Litteraturen, som dette, efter denne Prøve at dømme, tjener til Beviis paa, at vi eie et sandt poetisk Genie mere. De to fornemste Personer i Stykket ere Thyra, Svend Tveskjægs Søster, og Oluf Tryggesen. Konge af Norge. Handlingen foregaaer ved en Vig af Jsefjorden tæt ved Leire. - i første Act under aaben Himmel, og i anden og tredie Act i Herthals Tempel. Hovedæmnet til Stykket skal omtrent være følgende. Medens den Danske Konge, Svend Tveskjæg, er paa et Tog mod Jomsborgerne, kommer Oluf Tryggesen, Norges Konge, under Forklædning af en Sømand til Leire, for at overtale Svends Søster, den ædle Thyra, til at drage med ham til Norge - men alle hans Overtalelser ere frugtesløse. Thorvald, Svends Hærfører, kommer tilbage, og bebuder, at den Danske Konge er bleven fangen og ligger i Lænker; at den Vendiske Første, Bugislav, kun vil løs give ham paa de Vilkaar, at han faaer dobbelt saa meget Guld og Sølv som den fangne Konge veier, og at Thyra giver Bugislav sin Haand. Bestyrtelsen bliver nu almindelig i hele Landet. Begge Vilkaarene ere af den Natur, at de ikke kunne opfyldes. Landet er for fattigt til at kunne tilveiebringe saa uhyre en Skat, – Thyra er alt for elsket af de Danske til, at de kunne beqvemme sig til at overgive hende i deres arrigste Fiendes Hænder, - og hendes Kjerlighed til Oluf er alt for stor til, at hun nogensinde skulde kunne elske Bugislav, hendes Fædrenelands Fiende. Men Broderkjerligheden og Fædrenelandskjerligheden seire. De ædle Danneqvinder forsamle sig i Herthals Tempel og nedlægge paa Gudindens Altar alle deres Guld- og Sølvsmykker, som Løsnings penge for deres fangne Konge; den æble Thyra beqvemmer sig til at forlade sit Fædreneland og sin Elsker – for at frelse sin Broder og Dannemarks Konge. - Ved Slutningen af hver Act er der anbragt Chorer, der ved Hr. Capelmester Kunzens skjønne Musik ville forøge Stykkets indvortes Værd. Dramaet endes med en smuk Epilog, som fremsiges af et Chor af Danne qvinder.