Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1815-10-03
Naar Cajus tilbyder Titius en Skat, som er gjemt under en Steen, og denne saa svarer: Jeg takker for det behagelige Tilbud, men jeg kan ikke nyde Godt deraf, da jeg ikke formaaer at opløfte Stenen, kan man saa sige: Titius erklærer ubetinget ei at ville modtage Skatten. Er dette ikke en aabenbar Ordfordreielse? (3) Da Fakultetet heraf saae, at jeg forstod dets Brev, i Henseende til Tiden, anderledes, end det skulde forstaaes efter hvad Decanus (dog kun foranlediget ved min Skrivelse af 14 Aug.) erklærede 2 Dage for Promotionen, havde det so, hvis det meende mig det vel, burdet strax oplyse mig om Feiltagelsen, og naar Disputatsen Promotion (?) blev forbigaaet, medens Grader, tilbødes yngre Professores juris () naturligviis nu ligesaa lidet kunde vente at blive den tilbudet, som selv ønske, d. c. begiere den (2). Otte Dage derefter, den 24 Juni, tik jeg et privat Brev fra Hr. Conferenceraad Schlegel (2), hvori han har den Artighed at sige, at det paa ingen Maade forholder sig saaledes, at en Jndbydelse til alle yngre Professores juris om at tage Doctorgraden seenest skulde holdes, saafremt det ikke agtede at vise lige Faveur mod begge paa samme Tid og Maade Jndbudne. 1) For 25 Aar siden, i Anledning af Kongens, da værende Kronprindses, Formæling. S. Statistisk, juridisk og literarisk Bibliothek, 1 B.S. 129 o. f. (2) See Kjøbenhavnske lærde Efterretninger for *) Enhver Mand af liberal Tænkemaade vil uden Tvivl finde det ganske naturligt, at ovenmeldte Omstændighed (især, da der ei heller siden i Aarene 1810 og 1814, f. Noten 4, blev tænkt paa mig) ikke kunde gjøre det formodentligt, at der fra Fakultetets Side vilde nu blive gjort mig Tilbud, ei heller passende og rigtigt fra min Side at yttre noget Ønske eller fremkomme med nogen Begjæring, derom. Man har, saavidt jeg kan spore, søgt at udtyde denne Udladelse, som en Misfornøielse, der skulde have bestemt mig til, ei at ville modtage Graden, uagtet enhver Fordomsfrie kan see, at jeg blot har anført den som en Aarsag, hvorfor jeg var uforberedet, og altsaa ei i den korte Frist kunde opfylde Vilkaaret. Jeg protesterer imod hiin Udtydning, som en Fordreielse af mine Ord. (2) Det er maaskee ikke overflødigt at anmærke at Hr. Conferenceraad Schlegel er den eneste af Fakultetets nuværende Medlemmer, som ved den forrige høitidelige Doctor Promotion i Aaret 1790 var Medlem af Fakultetet. i Lovkyndigheden havde fundet Sted ved den fore rige Doctor Promption. - at det blot blev tilmeldt Prof. Eggers, som var fraværende, at en Promotion vilde finde Sted, hvilken Anmeldelse han fandt for godt at forklare som en Jndbydelse og at afd. General=Auditeur Nørregaard var bleven anmodet om at meddele mig denne Oplysning (1). Denne er Brevets hele Jndhold, og, endskiønt det er foranlediget af mid Svar til Fakultetet, tales der ikke et Ord om, at den i Skrivelsen, af 15de Juni bestemte Termin, ei skulde forstaaes om Disputatsens Jndsendelse, eller hvor lang Dilation hermed, og med at holde den, kunde gives, eller (som man besluttede i Henseende til Hr. Etatsraad Ørsted) at der vilde skee Jndstilling om, at Disputatsen kunde skrives efter Pro motionen, naar Leilighed tillod det. Ved at treffe sammen med Hr. Conferenceraaden nogen Tid efter, takkede jeg ham mundtlig som hans Artighed i at tilskrive mig dette Brev, men ei heller da udlod Hr. Conferenceraaden sig i mindste Maade, med Noget af foranførte. Da det i Skrivelse af 14 Aug, bebreides mig at jeg lige indtil dette personlige Møde, iagttag en fuldkommen Taushed tret, som om Hr. Conferenceraadens Brev havde sat mig i Stand til, naar jeg kun selv havde villet, at erholde Doctorgaden, og opfylde det Vilkaar, hvorunder Fakultetet, havde tilbudt mig, den), saa maa jeg oprigtig tilstaae, at jeg end et i dette Øieblik indseer, hvad der egentlig var at svare paa hiint Brev, eller hvori den Feil stikker, at jeg, uagtet samme, iagttog Taushed. Jngen kan vist nok i dette Brev, opdage anden Hensigt end den Høflighed, at ville hæve en andens Tvivl om hans Høflighed; og enten jeg da antog den i saadan Hensigt, meddeelte Oplysning, som fyldeste gjørende eller ikke, blev jeg jo derved nu ikke desmere forberedet, eller Tiden tilstrækkeligere til Vilkaarets Opfyldelse (!*). Jeg har aldrig hørt et Ord af Sal. Nørregaard herom, og dette gjør desuden i nærværende Fald hverken til eller fra. (2) Overalt troer jeg, det er rettere og høfligere at tie, naar en Mand anfører en Urigtighed, Paa samme Tid og paa samme Vilkaar (som mig), tilbød Facultetet Hr. Etatsraad Ørsted Doctorgraden, hvorpaa han under 30te Juni, svarede: "at han satte høi Priis paa den ham tilbudne Doctorgrad, men at hans talrige Embedsforretninger ikke tillode ham i den korte Tid, som dertil gaves ham, at udarbeide en Afhandling, som han nogenlunde torde vove at forelægge lærde Dommere, som Prøveskrive for den høieste akademiske Værdighed i Lovkyndigheden, og at Aarsagen, hvorfor dette Svar indløbe saa sildigt, var, at han ugjerne havde nillet give Slip paa den Tanke, at finde Leilighed til at føre sig Facultetets hæbrende Jndbydelse til Nytte (? end enten at hykle en forstilt Overbeviisning, eller modsige ham, naar dette kan undgaaes.