Aalborg Stiftstidende, 1837-06-10
Om den nu til 1ste October næstkommende forestaaende Stænderforsamling mindede Gross. Meinert, ved følgende Ord: Visselig, mine Herrer, blev Mai=Træet plantet i godt Jord og visselig er der fredet om det; det kunde saaledes ikke feile, at Træet maatte voxe, grønnes og blomstre men, mine Herrer, Danmarks Mai=Træ er ikke et Træ, som blot er lysteligt at skue, ikke heller er det et Kundskabets=Træ med forbuden Frugt; et Livsens=Træ er det, et midt i Danmarks Have plantet frugtbærende Livsens=Træ. Derfor, mine Herrer, lader os for Træets Blomster ikke forglemme dets Frugter, lader os for Mai=Hommen ikke forglemme, October-Sandheden - og, naar vi mindes den October som var, lader os da tillige huske paa den October som kommer. (Jal ja, den 1ste October, stærkt bifald.) Den Skaal, som jeg har den Ære at foreslaae er for den forestaaende Forsamling af Danmarks Provindsialstænder. Pastor Gad tog derefter Ordet og sagde, at da han i Dag ved at træde ind i Stedets Have, som Jndskrift over Indgangen til Skydehuset, havde seet de gyldne Ord: "Den lige Vei er den bedste, da var det strax faldet ham ind, at dersom han her skulde udbringe en Skaal, saa maatte det være en, som ligger paa den lige Vei; men denne maatte nødvendigen føre dem tilbage til den Jnstitution, hvis Festlede her feirede. Det hører til det Godes Væsen, at det er godt for sin egen Skyld, uden Hensyn til dets Følger: allerede over denne Jnstitutions Tilværelse var der altsaa Grund til at glæde sig. Det Samme kunde man vel ogsaa sige, naar man tænker paa Følgerne af dens Jndstiftelse; thi det kunde ikke feile, at disse allerede vare flere og vigtigere, end man ved første Øiekast turde være tilbøielige til at mene; navnligen var maaske adskilligt mindre Godt blevet holdt tilbage, som, uden denne Jnstitutions Jndstiftelse, vilde være kommet frem. J al Fald burde det ikke oversees, at mange af de vigtigste Følger henhøre til Aandens Rige, hvor de ikke kunde synligen paavises eller med Tal angives, ligesom aldeles tilfældige og uforudseelige, men fuldkommen gyldige hindringer hidtil havde tilbageholdt selv, de synlige Frugters Udvikling. Men - den lige Vei er den bedste, det, som derfor maatte ligge dem Alle saa nær, at intet kunde være dem nærmere, det var Ønsket om en snar Afgjørelse af de mange vigtige, i Stænderforsamlingen behandlede Sager. (Stort bifald.) Vel kjendte det Alle af deres Børnelærdom det Tilfælde, i hvilket man havde frelst Land og Rige ved at nole (bifald og Latter);men saavidt han erindrede, var Fablus Cunctators Exempel, det eneste, hvori der ved dette Middel var udrettet noget Stort (langt vedvarende bifaldsraab), det var da ogsaa i et aldeles særegent Tilfælde - medens han alene af den romerske Historie erindrede mange glimrende Seire, der bleve vundne, fordi man ikke opsatte at bruge den beleilige Tid. Langsomheds-Systemet var ofte nok fulgt ved de mange fra alle Sider og Kanter indhentede Betænkninger og Erklæringer, som fylde vore Archiver (bifald og Latter, og de mange Commissioner (stormende Applaus), hvis samtlige Medlemmer vare gaaede til Hvile, førend man havde havt nogen Frugt af deres Arbeide (fornyet bifaldsraab); de af Stænderforsamlingerne behandlede Sager ønskede de derimod afgjorte efter et andet System (Ja! jal fra alle Sider). Det gaaer, meente han, med Forbedringer i borgerlige Forhold, som i den sædelige Verden: jo tidligere jo bedre. Skulde Nogen imidlertid ansee denne hans Mening for eensidig, og endnu ville hylde Fabius's System (Latter), da vilde Forsamlingen vel intet have imod dets Anvendelse paa den Maade, som Historien synes at anvise samme, nemlig som en Undtagelse, enkelt Tilfælde, og den vilde neppopponere imod, at dette System gjordes gjældende med Hensyn til Trykkefrihedsplacaten (Nei, nei, og lydelig Bravo). J de andre Sager ønskede De derimod en snar Afgjørelse, ikke blot for det meget Godes Skyld, som De deraf lovede sig, men ogsaa for Hans Skyld, hvis Gave Stænderinstitutionen er. Det kunde ikke feile, at Een og Anden i sin Tid havde fraraadet at bringe denne Gave, og det var naturligt, om de Samme end meente, at det aldeles ikke havde nogen Hast med de behandlede Sagers Afgjørelse (Bifald; en snar Afgjørelse vilde beskæmme selv de meest Tan troe og være det uomstødeligste Beviis for, at Gaven var virkelig, var frivillig og veltænkt, en snar Afgjørelse af det vigtigste Sager, og fremfor alle andre af Finantssagen (stærkt Vifald), vilde fra alle Sider i Folket fremkalde en Jubel (Jal ja) som det længtes efter at bringe den ophøiede Gi Han tillod sig derfor at udbringe en Skaal for en snar Afgjørelse af de i Stænderforsamlingerne behandlede Sager. Paa denne Tale, der havde fremkaldt en livlig og glad Bevægelse i hele Forsamlingen, fulgte længe vedholdende og kraftige Udraab af Bifald og Samstemning.