Berlingske Tidende, 1835-10-15
Grækenland. Athen, den 28de August. – Medens General Gordon jagede efter Røverne i det vestlige Grækenland, viiste sig andre saadanne Bander, det vil sige Tropper af opløste og til Priis givne Palikarer, i de østlige Egne, men i mindre Sværme; de nærmede sig til Grændsen af Attika. J Megara blev Posten overfaldet og alle Regjeringsbreve røvede, men af Privat-Ejendom rørtes Jntet. Ogsaa i Peloponnes sporede man den gamle Gjæring igjen, ved Stridigheder mod Militairet i mange Stæder og ved Opsætsighed mod Embedsmændene. Men det blev imidlertid ved disse Demonstrationer af et aldrig hvilende Parti, efterat Klepterne havde trukket sig tilbage fra det vestlige Grækenland. Derimod kom Mainotterne, der endnu leve i en fuldkommen Uafhængigheds-Tilstand, ned fra deres Bjerge til Lakoniens Eparchier, for at hente deres Deel eller snarere deres Rov af Høsten, ligesom de gjorde under Capodistrias. Men selv disse have i den senere Tid forholdt sig roligere, da Regjeringen nemlig lod den i No. I deres Land ligger rigtignok en Garnisom paa 300 Mand; men Commandanten, Major Feder, lever iblandt dem, som en af deres Capitainer. Naar den ene Capitain eller Høvding bekriger den anden, hverver han nogle Compagnier, for at komme den til Hjelp, der efter hans Mening har Ret, paa denne Maade har han i flere Feider imponeret og bevirket et Forlig. Men Regjeringens Virksomhed der indskrænker sig ogsaa hertil. Den omtalte Besætning holder sig i sin Garnison. J Mainabetales hverken Afgivter eller Told, og man lader Alting blive ved det Gamle – fordi man ikke kan ændre det. Høvdingene aflure bestandig Udfaldet, for ikke at lægge sig ud med noget Parti. Saaledes oppebiede Constantin Bozzaris med sine Sulioter, hvorhen Sagen vilde dreie sig, og paa samme Maade lure de fra Jtschkale i Frihed satte Fanger Kolokothroni og Koliopulos, som man iøvrigt har paalagt den betingelse, indtil nærmere Tilladelse er indløbet, ikke at forlade Athen, og som desuden iagttages med behørig Opmærksomhed. For at kunne tale med hinanden uden Vidner og være ubeluret, gik de, netop da Bevægelserne brøde løs, hyppigere end sædvanlig ud at spadsere henimod det eensomme Kloster Ahometon, til Viinbjergene; men en Dag traf de sammen med Hr. Dawkins, som længe iagttog dem, medens de vandrede omkring i dyb Samtale. Da de bleve ham vaer, syntes de at raadslaae indbyrdes om, hvad de skulde gjøre, og gik ham omsider imøde. Efter de første Hilsener siger den Gamle fra Peloponnes, Raad De os, Hr. Dawkins, hvad vi skulle gjøre. De seer jo, at Alting kommer paa Benene, og hver Dag indløbe nye Forslag til os. Den snue Diplomat svarede: Frem for Alt maae J sørge for, at det bliver sikkert her og med det samme greb han med den høire Haand og sin egen Hals. Meget vel – gjentog Kolokothroni – De seer, at vi ere betænkte derpaa, ellers vare vi ikke her, men for Fremtiden, Diplomaten svarede atter, at han havde intet andet Raad at give dem, og den gamle Klephter-Høvding sluttede, efter nogen Frem= og Tilbage-Snakken, Samtalen med den Erklæring: Jeg vil gjøre, Hr. Dawkins, hvad De giør, og kun følge Deres Raad. – Man seer heraf, hvorvidt man kan troe disse Mænd, Kolettis Bortfjernelse har desuden skilt Regjeringen fra det talrige Parti, paa hvis Beredvillighed hiin modige Mand kunde regne.