Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1810-01-27
Det for mit Hierte smertelige Øieblik er kommen, da Skjæbnen og Pligt nøde mig til at forlade Eder. - Da vi erholdt her Efterretning om, at vor fredelskende Konge var bleven tvungen at gribe til Vaaben, at Freden var brudt, som i en lang Række af Aar havde gjort vort Fædreland lykkeligt og til Gienstand for andre Nationers Misundelse, da var ikkun eet Raab: Det giælder Kongens, den retfærdige Sag, det giælder Fædrelandets, Norges Ære og Frelse, som gienlød fra vore Klipper, og ikkun een Tanke, een Følelse besællede gamle Norges Sønner. Med Stand, haftighed og norsk Mod blev da hvert fiendtligt Angreb afslaaet ved vore brave Søe- og Land krigere, ved vore Kysters kjække Beboere. Med udholdende og mandigt Mød taalte flere af Statens Borgere deres Velfærds uforskyldte Tab, Mangelen af Livets første Fornødenheder, Tabet af deres Venner ved smitsomme Sygdomme; villigen ofrede de af det de selv savnede, paa Fædrelandets Alter, til at forsyne, efter Evne, deres kjæmpende Medbrødre, med manglende Fornødenheder, til de Syges Forpleining. og Vederqvægelse; thi vi kiæmpede i en retfærdig Sag for gamle Norges Ære, og privat Jnteresse maatte vige for Almeenvel. Nordmandens gamle Karakteer oplivedes i dens fulde Kraft, den erhvervede Europas øvrige Nationers Hylding, og Norge indtog paany den Rang, det tilkommer i den Retsindiges Øine, som skiønner Kraft, Enerige og Høimodigheds Virkning i Forhold til Evner. J dette Øieblik stillede en for mig heldig Skiæbne mig i Spidsen af en ædel og kraftfuld Nation, og jeg blev hædret ved dens Anstrængelser. Stolt, ved at have erhvervet mig det hæderfulde Navn af Normand, erholdt jeg saamange Beviser paa Høiagtelse og Kiærlighed af Eder, at jeg ei seer mig istand til at udtrykke den Taknemmelighed, den inderlige Hengivenhed for Norges ædle og Hække Sønner, som opfylder mit Hierte, som vil være min Stolthed og min Trøst indtil mit løst vurderet. Krigen vellede Rorman dens enerigefulde Karakteer, Privatinteressen, maatte vige for Almeenaanden, og saaledes bliver den en Velgierding for Norge; thi denne Stemning vil og maa - ved at følge vore Fædres Exempel - ved at giøre Tarvelighed til Ære, Vindskibelighed til Pligt, og et af Eders Hoved Øiemed - ved de følte Manglers mulige Afhjælpning ved Jndustrie - ved Oplysnings Fremme og Fordommes Bortrydning, giøre Norge til et lykkeligt, kraftfuldt, selvstændigt, uovervindeligt Land. Naar Privatinteresse maatte vige for Almeenaand, da vil enhver føle og indsee, at almeennyttige Jndretninger ei allene kan og med Rette bør forlanges af en mild og retfærdig Regiering, som ei, uden yderste Nød, forøger byrdefulde Skatte, vanskelige at bestemme og at fordeele, men at disse Foranstaltninger bør, og muligen ikkun hensigtmæssig kan bevirkes ved ægte Normænds Forening; da vil Norge see dets Opdragelsesanstalter udvidede, Oplysningen fremmet, Agerdyrkningen, fornemmelig i vore sydlige Provindser, som ved deres Danmark liggende Klimat maatte kunne blive et Kornkammer for Norge, oplivet Ved nye Veies og Kanalers Anlæg vilde nye Velstandskilder aabnes Ved Fabrikker vilde vore Metaller end meere forædles, og vi i vort eget Land forfærdige mange af de til Jordbruget og Huusholdningen fornødne Redskaber, som vi nu maae søge i andre Lande. Vore Skove vilde hensigtsmæssig og sparsommelig benyttes, for ei at berøve vort Land en Skat, hvis hastige Tab vilde have Landets Udmattelse og Undergang til Følge.