Aalborg Stiftstidende, 1835-05-09
Blandede Efterretninger. Vi udhæve følgende Brudstykke af Forhandlingerne d. 27de i Selskabet for Trykkefrihedens rette Brug: Som Amendement til 55 foreslog et Medlem af det provisoriske Repræsentantskab: At ogsaa Damer maatte kunne optages som Medlemmer i Selskabet. "Jeg formener, sagde han, at dette skylde vi den Sag, vi arbeide for, at dette skylde vil Qvindekjønnet, der ei bør udelukkes fra Deeltagelse i et fædrelandsk Anliggende af denne Natur. Mit Forslag er bygget paa tvende Grunde, en occonomisk og en moralsk. De ville ikke betviole, mine Herrer, at mangen ædel og fædrelandsksindet Qvinde - og paa saadanne er vort Land rigt - vil, naar Leilighed dertil gives, indtræde i vort Samfund. Den nærmeste Følge vil deraf være, at vi komme til at raade over en forholdsviis større aarlig SumMen naar et af vore Hovedøiemed er, at udbrede større Folkeoplysning, vil De tilstaae mig, at vi, da Talenter og Kundskaber dertil ei fattes, ville kunne udrette mere og mere, alt i Forhold til den større og større Sum, hvorover vi kunne raade. - Jkke er det mit Øiemed her, thi det vilde være upassende, her hvor vi blot skulde trække Grundlinier, at indlade mig paa vort Selskabs fremtidige Virksomhed, den Tid og Omstændigheder desuden bedst ville lære os; men jeg haaber dog at turde tillade mig, som Beviis for min Sætning, som et Exempel, at anføre en blandt flere Maader, hvorpaa jeg troer vi ville kraftigt kunne virke til et af vore Hovedøiemed - Folkeoplysning. Men da jeg er Landbo og har henlevet den største Deel af mit Liv paa Landet, saa vil De, mine Herrer, ei undres over, at jeg især retter mit Blik paa Landboen, navnlig paa Bonden, og tænker mig det, hvortil denne især krænger, det, hvormed vort Selskab kan komme ham til Hjelp. En af de Herrer, hvis Amendement ved sidste Generalforsamling foranledigede en Deel af vore Forhandlinger, har meget rigtigt sagt, at i Kjøbenhavn behøver de lavere Classers Læselyst at ledes, at paa Landet behøver Læselysten at vækkes. Hver den, der kjender Bonden i hans Hjem, vil vide, at han, foruden Psalmebog og Almanak, sjelden eier en Bog, og at, naar dog en saadan findes, er den i Almindelighed af ringe Værd. Under saadanne Omstændigheder kan man vel med Sandhed sige, at Bondens Læselyst behøver at vækkes. Et virksomt Mid deel til at vække Bondens Læselyst, mener jeg at ville være, at vort Selskab, i Begyndelsen for en yderst lav Priis, søgte anbragt ved vore mangfoldige Landsbyskoler Bøger, indrettede efter Bondens Evner, for at paa denne Maade smaae Bibliotheker lidt efter lidt kunde dannes i Bønder byerne. Vel har man sagt, at Bonden ikke læser, fordi han ei dertil har Tid, men dette er urigtigt, og man kunde med mere Føie sige, at mange af os Andre have mindre Tid til Læsning end Bonden, da de lange og som oftest ubenyttede Vinteraftener dertil give ham mere end Tid nok. - Naar nu Læselysten var vækket, saa kunde Vinteraftenens Kjedsommelighed paa en nyttig og behagelig Maade fordrives ved, at Husbonden af en af vore Bøger oplæste noget for Familien, medens den qvindelige, og ialmindelighed flittigere, Deel arbeidede ved Rokken. Men - for at kunne virke paa denne eller lignende Maade, efter saa stor en Maalestok, behøves en meget betydelig Sum; en Sum, der neppe uden vore Søstres Hjelp vil ril kunne bringes tilveie. Jmidlertid er dette Hensyn ikke det eneste og langtfra ikke det vigtigste, hvorfor jeg ønsker at Qvindekjønnet maa erholde Adgang til vort Selskab. Jeg ønsker nemlig dette, fordi jeg veed, at naar vi have vundet dets Ønske for dets Deeltagelse i vor Sag, have vi erhvervet os en Bundsforvant, hvis moralske Magt i Sandhed ikke er værd at forsmaae. Hvad Qvinden, der er varm beggeistret for en Sag, selv da, naar det Offer, hun maa bringe den, synes aldeles stridende imod, ja, fast umuligt for hendes Qvindelighed, kan udrette, lærer Fortids og Nutids Historie tydeligt nok. - Hvormeget mere turde vi da ikke haabe, at Danmarks Qvinder, der i Dyder er staae tilbage for Nutids eller Fortids Qvinder i hvilketsomhelst Land, ville, naar vi aabne dem Adgang til vort Selskab, med Velvillie lytte til vort Ønske, med Varm opfatte vor Sag, især da det, vi ønske af dem, ligger saa aldeles indenfor deres Kjøns Bestemmelse, der er at udbrede Held, Lykke og Forædling om sig. Vi kunne vel og haabe, at de da ville mere tænke over en Sag, de maaske ellers ansee sig fremmed; at de med Rette i vort Ønske ville see en Erkiendelse af deres Værd og Vigtighed; at de ville føle Stolthed ved Bevidstheden at bidrage mægtigt til Opnaaelsen af et ædelt Øiemed, og at Mødrene, saaledes stemte, ville tidligt i Sønnernes Bryst vække Følelser, der i en modnere Alder ville vorde Overbeviisning, og bringe Fødelandet Held og Hæder. Jeg har desuden kun hort en eneste Indvending af nogen Vægt, mod det Forslag, jeg her har gjort, den nemlig, at vore Damer, om de indfandt sig ved vore Forsamlinger, ikke vilde være aldeles vel placerede; men hver den, der kjender Danmarks Qvinder og forstaaer at vurdere deres Værd, vil vide, at den dem egne, og, om jeg saa maa udtrykke mig, medfødte, fra Mødrene arvede Takt, vil lære dem, har allerede lært dem, at de kun bør søge de Selskaber, hvorhen deres Lærelysdrager dem, eller saadanne, hvor de ved deres Talenter og øvrige Elskværdighed kunne udbrede Held og Glæde om sig, eller hvor de ved deres Nærværelse kunne bidrage til at forædle den selskabelige Tone; men at de paa ingen Maade vilde være vel placerede i en sammentrængt Klynge af debatterende Mænd, hvis Debatter let kunne vorde saa varme, at deres Qvindelighed derved kunde forskrækkes. - Lad os altsaa bortkaste en utidig Frygt, og aabne. vore Søstre Adgang til vort Selskab. Vi ville derved i høi Grad gavne den Sag, hvorfor vi ville arbeide, og med det samme give Europa, der i denne Stund fæster sit Blik paa Danmark, det useete og ophøiede Skuespil af at hele den oplyste Deel af et heelt Folk - thi vort Selskab vil snart naae til Danmark fjerneste Grændse forener sig, uden Hensyn til Alder, Kjøn eller Stand, det ædle Øiemed, at udbrede større Folkeoplysning, ligesom for paa lovlig Maade at benytte, og ved Samdrægtighed, Værdighed og Klogskab, at bevare sig Nationens største, uundværligste og uskatteerligste Klenod - Pressens Frihed. - Jeg har udtalt, mine Herrer, og anmærker bloendnu, at den halvtfyldte Lufthallon aldrig har Manden, op over Skyerne; at den Arm, der kun brugte sin halve Kraft, aldrig sendte Pilen til det fjerne Maal. Lad os forene alle forenelige Kræfter, for at naae vort høie og fjerne Maal!" - Ihenseende til dette Amendement bemærkedes fra den provisoriske Bestyrelses Side, at Damernes Optagelse i Selskabet allerede ved Grundbestemmelserne maatte antages stiltiende at være indrømmet, idet at Jntet deri var anført, som kunde være til Hinder derfor Generalforsamlingen antog imidlertid med stor Pluralitet Amendementet.