Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1783-02-14
Fortsættelse af Beskrivelsen over Øen Savn. Om Aftenen Kl. 7 kom vi ind i den Bugt, hvor Jndvaanerne havde viist os hen, og saae en stor indianisk Bye. Da vi kom den nærmere, hissede vi et lidet Flag, ikke længe derpaa saae vi til vores største Forundring, i Byen, hollandske Flag ophidsede, de affyrede tillige 3 Kanonskud. Siden vi nu gandske vist troede, at her fandtes en Hollandsk Colonie, saa sendte vi Dagen derpaa en Officeer i Land. for at besøge Gouverneuren, og at berette ham Aarsagen til vores Ankomst Han blev ved Stranden imodtaget ved en Vagt af nogle og 20 af Øens Jndvaanere, som alle vare forsynede med Flinter, og ledsagede ham ind i Byen til deres Raja eller Konge, hvilken han ved en Portugisisk Tolk berættede, at vores Skib var et Kongelig Storbrittanisk Orlogsskib, og at vi havde mange Syge ombord, for hvilke vi vilde indkiøbe Forfriskninger. Han svarede, at han var villig at forsyne os med det fornødne, men siden han stod i Forbund med det Hollandske Ostindiske-Compagnie, saa kunde han ikke drive Handel med nogen anden Nation uden samme Compagnies Tilladelse, han lovede tillige, strax at søge denne Tilladelse, hos en af Compagniets Betiente, som var den eneste Europæer paa Øen. Til denne Mand blev strax afsendt et Brev, hvorpaa han selv tog til Byen. Han var født i Sachsen, hans Navn var Lange, og han var den Person, som vi havde fra Skibet af seet til Hest. Han var meget høflig imod vores Officeer, og lovede Tilladelse at indkiøbe alt, hvad vi behøvede. Han, saavelsom Øens Raja, havde Lyst at tage ombord paa Skibet, Officeeren tilbød sig strax at bringe dem derhen, de forlangte tillige, at to af vores Folk saalænge skulde blive paa Landet som Gid seler, hvilket blev dem bevilget. Kl. 2 ankom de paa Skibet, og da vi just vilde holde Middagsmaaltid, saa toge de imod vores Jndbydelse at spise med. Dog syntes Kongen at være noget forlegen, tilsidst sagde han lidet skamfuld: han kunde knap troe, at vi ville tillade ham, at sætte sig til Bords med os, da vi dog vare hvide Folk, og han sort. Vi gjorde ham herpaa en Compliment, som strax betog ham Frygten, og vi satte os alle meget fornøyet til Bords. Solander og en anden af vores Selskab kunde tale Hollandsk med Lange, og nogle af vores Matroser kunde tale med dem af Jndianerne, som forstod det portugisiske Sprog. Vores Maal. tid bestod i Lammekiød, hvoraf Kongen tog Leilighed, at udbede sig et engelsk Faar, vi havde ikkun et eneste tilbage, men vi skiænkede ham det alligevel. Da han saae vores Godvillighed; saa bad han endnu om en engelsk Hund, og Banks var saa høflig at overlade ham sin. Nu kom Raden til Lange, han talede om, hvilken herlig Sag det var, at eye en Kikkert, og hvor gierne han vilde have en, hvilken vi ham ogsaa strax forærede. Vores Giæster fortalte os herpaa, at der var stor Overflødighed paa Bøffel-Oxer, Faar, Sviin og Høns paa Øen, og at strax i Morgen en Mængde Qvæg skulde drives hen til Stranden, hvor vi kunde kiøbe saa meget, som vi vilde. Herved bleve vi overmaade fornøyede, og Glassene blev oftere udtømmede, end Jndianerne og Lange vel kunde taale, dog havde de endnu den Eftertanke, at de toge Afskeed fra os, førend de vare gandske drukne. Da de toge bort, vare Søe-Soldaterne opstillede under Gevær paa Dækket. Kongen sagde, at han havde stor Lyst til at see vores Exercicer. Vi lod dem derpaa affyre Flin terne tre Gange, han forundrede sig meget over deres Færdighed, i sær da han første Gang saae, at de alle paa engang kunde anspænde Hanen, blev han saa forundret, at han slog med sin Stok paa Skibet, og skreeg gandske høyt. Hr. Banks og Doctor Solander gik med dem i Land. De saae at Byen bestod af temmelig mange Huuse, nogle af den vare store, dog bestaar de alle ikkun afet Tag, som hviler paa nogle Stolper, der omtrent ere 4 Fod høye, og staae paa et Gulv af Bræder. De blev beværtede med Palmviin, Denne Drik er intet andet end den friske Saft, saaledes som den løber af Træet, den smagte sød og angenem, og Solander troede, at den kunde være tienlig for den af vores Folk, der vare syge af Skiørbug. Da det blev mørk, toge de begge to igien ombord. Den 19de om Morgenen gik Capitainen, Hr. Banks og adskillige andre af de fornemste paa Skibet. i Land, for at indkiøbe Ovæget, som var lovet os Dagen tilforn, men til vores storste Misfornøyelse saae vi endnu ikke noget. Vigik saa længe ind i en af de Bygninger, som høre det Hollandske Ostindiske-Compagnie til, de ere 3 eller 4 i Tallet. dette Huus fandt vi Lange og Kongen, hvis Navn var Hr. Ar Mädocho Lo mi Diara, han havde mange af sine fornemmeste Betiente hos sig. Vi sagde til dem, at vi havde bragt adskillige Vahrer med os, som vi tænkte at ombytte imod Proviant, og bade dem om Tilladelse at bringe dem i Land. Dette blev strax tilstædt, men da vi søgte at blive enige om Priserne for de Ting, som vi skulde betale med rede Penge, gik Lange bort, og sagde: herom maatte vi forliges med Jndvaanerne, han havde faaet et Brev fra den Hollandske Gouverneur i Fæstningen Concordia, paa Øen Timer, hvis Jndhold han vilde meddeele os naar han kom tilbage. (Fortsettelsen følger.)