Ribe Stifts Adresseaviser, 1831-05-27
Udenlandske Efterretninger. Rusland. Man kan ikke nok undre sig over i Petersborg, med hvilken Ringeagt de fremmede Journalistet siden det polske Feldttog behandle Ruslands Magt. Men Man trøstet sig med, at Krigen, skal tage en gunstigere Vending og forvandle Forhaanelserne til Lovtaler, ligesom der skede ved Tyrkekrigen. Det er Regjeringens faste Beslutning at gjøre Ende paa den polske Jnsurrektion og ikke længere taale en Tilstand, som, idet den ødelægger Polen, ogsaa kunde blive farlig for Nabolandene og svække den Ruslands Størrelse og Magt tilkommende Jndflydelse, paa Verdens Begivenhederne. Skulde ogsaa den hele Feldtmarskal Diebitsch anbetroede Armee gaae til Grunde, hvilket selv ved Krigens ulykkeligste Vending bliver usandsynligt, saa ere der tilstrækkelige Troppe, masser i Bevægelse, for dobbelt at erstatte Tabet, og forskaffe det russiske Navn Agtelse, ligesom Europa Sikkerhed mod et omdrivende dæmagogisk Partie, der antænder Oprørsluen. Ved Underkastelse alene kan Polen erholde Fred; Kejseren vil ikke underhandle med Rebeller. At dette ikke vil vare længe, troer Man bestemt, om ogsaa Journalerne prise den polske Armee, for uovervindelig. - De belgiske Anliggender beskjæftige uophørlig Kabinettet, som synes eftertrykkelig at understøtte Huset Oraniens Fordringer paa Belgien. De sidste Petersborger-Blade indeholde en vidtløftig Artikel imod alle Statsforandringer og Jkkeinterventions-Prinsippet. - Keiseren har fra Gen. Rüdiger faaet Beretning om, at Gouvernementet Wolhynien er fuldkommen renset for de der indtrængte polske Rebeller. Generalen tillægger deri sine Planer, hvad Omstændighederne tildeels have udrettet. Han havde efter Træfningen ved Boromelfattet den Beslutning, uden at lade Tropperne hvile at gaae løs paa Rebellerne, at angribe dem, og fordrive dem til Galizien. Men Man kunde spørge, hvorfor han ikke hellere fordrev dem til Polen. Saa leds kunde han ved samme Lejlighed have forenet sig med Diebitsch, hvilket han nu har faaet befaling til ufortøvet at gjøre. - De til Urolighedernes Dæmpning i Samogritien trufne Foranstaltninger synes at naae Hensigten. Der berettes fra Riga under 12te Maj, at Jnsurgenterne efterhaanden adsplittes og vende hver til Sit. Jblandt Fangerne, som Tropperne have gjort, befinde sig Drenge under 15 Aar og Oldinge, som ere over 60. Generalerne Rennenkamp, Meyer og Pahlen ere i fuld Virksomhed paa forskjellige Steder, for at fordrive og adskille Hobene. Den Sidste er med sine Tropper, marseret til Telschen; hans Avantgarde kommanderer Gen. Schirmann. General Meyer har det Hværv at holde Forbindelsen fri imellem Schawl og Kurland og forhindre Jnsurgenternes Foretagender paa den kurlandske Grændselinie fra Efern til Bauske. Den kurlandske Grændse til Polangin bliver dækket af Gen. Rennenkamps. Desuden gjennemstreife flere mindre Afdelinger Landet i forskjellige Retninger. Den 13de Maj rykkede General Rennenkampf ud af Polangin i to Afdelinger; den ene mod Rudaizen, den anden mod Schibbiniken. Paa Marsen erfarede han, at 2000 Md. Jnsurgenter fra Krottingen af vilde angribe Polangin. Han besluttede at gaae dem imøde, og rykkede frem for Krottingen. Han blev modtaget af en hæftig Tirailleur-Jld, og da han næsten var omringet af Fjenden, trak han sig tilbage. Jnsurgenterne rykkede nu ud af deres Positioner, de bleve angrebne og kastede paa Flugt. Efter denne Fægtning rykkede Rennenkampf mod Budendikshof, hvor Russerne vare trængte tilbage af nogle Jnsurgenter. Han angreb dem bagfra og slog dem aldeles. Fjenden har 300 Md. Døde, af Russer ere 12 Md. dræbt og 26 saaret. Til Kønigsberg ankom Stafetter fra Til sit med den Efterretning, at de lithauiske Jnsurgenter, trængte af flere russiske Troppekorps, nærmede sig den preussiske Grændse, hvilken de gjorde Mine til at overskride, hvorfor det første Opbud af Landeværnet hurtig var blevet indkaldt, for at afgaae til Grændsen. Den sidste Post har Jntet medbragt om den i forrige Avis omtalte Fægtning ved Dorbian.