Viborger Samler, 1794-02-03
TO TIVINDE AARGANG. Mandagen den 3die Februarii. gal. Slutningen af No. 4.3. Er Nogen i Byen mistænkt for at have Kopper, saa bliver Opsynsmanden sendt derhen; troer han at Personen rimeligviis er anstukken, saa tager han nogle af Koppe-Opsynsmændene med sig, og naar disse i Forening med en Læge erklære det for Kopper, saa har Familien intet meere at bestille med den Syge, som fra den Tid af til Sygdommens Ende ganske staaer under disse Betienteres Opsigt, der bringe ham paa en Øe, hvor der allerede er sørget for alt det behøvende. Denne Øe, som kaldes Coasters Harbour, er 1 1/4 Miil lang og 1 Miil bred, den er behagelig og beskyttet af det faste Land for Nord- og ØstenVinden, og omtrent 1/2 Miil fra Kysten af Rhode land, hvilken Kyst er imellem 2 til 3 Mille borte, fra Byen. Først kiøre de den Syge i en bred Kiste, som er stor nok til at romme en lille Seng; Laaget er med tilstrækkelige Huller giennemboret, for at give den Syge Luft. Kisten bliver sadt paa "en let Slæde, trukken af en Hest, og ledsaget af Opsynsmændene lige til Strandbredden, hvor Kisten og Slæden til sammen bliver bragt i en Baad, og i faae Minuter er den Syge i Hospitalet. Finde Jndbyggerne, at disse frygtelige Tilberedelser, i sær hos Frygtsomme, gjøre meere Skade end Sygdommen selv, saa lade de Kisten borte, og tage i dets Sted en Bærestoel. - Det er skeet meere end engang, at Sygdommen, førend man vidste, at det var Kopperne, allerede var saavidt, at den Syge ikke uden den største Fare kunde bortbringes. dette Fald sperrede de Gaden til, bekiendtgjorte det i Aviserne, og bestilte Vagt, som skulle i en vis Fravidde, afholde enhver at komme Huset nær 4) Naar et Skib kommer i Havnen, som har Kopper og Bord; saa maa det, efterat den Syge er bragt til Coasters Harbour, holde Qvarantaine, og sætte et Tegn paa sit Tougværk, hvorpaa ingen Baad kommer ham nær. Men almindelig lider Handelen for denne Sygdoms Skyld ingen Jndskrænkning. Jeg tilstaaer, at nogle af disse Forskrifter ere unødvendige, og upassende, men Frygten for denne Sygdom giør, at Folket følger dem med Fornøielse. En Fremmed skulle maaskee troe, at her kunde ikke blive saa nøie fulgt, uden at giøre Told paa Folket, men dette er ikke saa; thi Folkets og Øvrighedens fælles Stemme giver enhver Anordning den forønskede Virkning, saa det synes meere at være en Folke=Skik, end en Jndskrækning ved Lovene. Opsynsmændene ere sædvanlig Personer af Vigtighed, meget paapassende paa deres EmbedsPligter, og faaer i Følge Lovene, noget for deres Umage." Saa virksom denne Methode har været at sikre Rhode Eiland alt i en lang Række af Aar for Kopperne, saa skulle den dog være mindre brugbar for vore Egne, end for hiine, hvor den naturlige Afskye for Kopperne, synes endnu at virke i sin første Styrke, og at undertrykke alle andre Følelser. Men Chesters Exempel viser os, at vi paa en langt lettere Maade kan erlange de samme Fordeele *).*) Sæt, at Kopperne viiste sig paa et Sted, der ville undertrykke dem. Man veed, det er i Begyndelsen kuns et eller to Subjecter, og ved tillig Opmærksomhed paa disse faae, lader Udbredelsen til flere sig vist afværge. En den Koppesyge af Stand eller bemidlet; hvad er lettere end at isolere ham, de med ham nærmest beskjeftigede Folk, de Ting han bruger, hans Klæder o. s. v. paa en Tid af 4 til 5 Uger, Jngen kommer til ham, uden hans Opvartere, eller de af hans nærmeste Paarørende, som paatage sig Opvartningen, og lader sig det og desuden gjerne gefalde, af Kierlighed til deres Syge, ikke at gaae ud i nogle Uger. Den anden Klasse af Betiente behøver aldrig at komme i Sygekammeret, men kan hente alt det Jeg troer nu tilstrækkelig at have viist, at den store velgiørende Plan til Koppernes Udryddelse i den behøvende, kan overgive det til de nærmeste Opvarteere, og saaledes uden ringeste Fare for Anstikkelse, underholde Omgang med den heele Bye, Saaledes skulle Afsondringen indskrænke sig til meget faae Personer, til et Par Værelser i Huset, og den øvrige Deel af dens Beboere, have fuldkommen Friehed, at giøre Besøg hos andre, og modtage andre. - Men er den Syget trængende eller ikke i Stand til at giøre sig selv saa uafhængig: saa Kulle Staa tens Vel fordre det at paatage sig de vist ubetydelige Omkostninger, som hans Afsondring ville medføre, og her ere 2 Veje aabne: enten et offentlig Koppehuus, (som man paa adskillige Stæder har Jnoculations Huse,) i hvilket den Syge blev forfleget, medens han Guarantaine varede: eller en tilpligtet Person, der forsynede den Syge, som blev i sit Huus, hos sine Paarørende, med alt det fornødne, og havde Opsigt med at ovenmeldte Forvarings og Afsondrings Regler bleve fulgte. Men hvad Geistlige, Læger, Vundlægger angaaer, Personer, som maa komme den Syge nær, saa skulle det være de to første meget let at afværge al Gifts Meddelelse, naar de ikke fatte sig ned hos den Syge, og vogtede sig for, saavel at berøre ham, som hans Seng, men Lægerne føle Pulsen enten igiennem en fiin Handske af Blære, eller Guldslager Hud, eller afviske Haanden strax efter stærk med Kamfer Spiritus. Vund lægerne skulle det nu vel blive vanskeligere, at holde sig og deres Klæder ved forekommende Leiligheder ganske frie for Giften, og det var at ønske, at man dertil bestilte en egen Koppe-Chirurgus, som allene beskæftigede sig kuns med denne, og ingen anden Syge, og man kunde dertil tage Pest-Chirurgerne, som endnu næsten overalt ere til, og tilforn have havt dette Arbeide. kultiverede Verdens Deel, endnu aldrig var bragt sin Udførelse saa nær, som nu, og at Vejen nu ved Lægernes Forskninger og Bestræbelser er fuldkommen banet til at gjøre den Lykke almindelig, som enkelte Stæder allerede virkelig føle udi Befrielsen fra dette Onde. Og nu til Slutning, endnu et Ord til Eder, J Folkenes Beherskere, som finde Eders Lykke i Eders Staters Lykke, og Eders skiønneste Roes i det Vidnesbyrd, at have været Menneskenes Fædre og Velgiørere, Skiænker Eders Opmærksomhed til et Problem, som bliver saa meget understøttet, saavel ved Menneskelighedens, som Eders egne Hierters Stemmer; befrier Verden fra en Fiende, som er den frygteligere end alt andet Eders, Staater fra en snigende Gift, som æder dem om Hiertet, Eders Throne fra en Morder, som ingen Vagt, ingen Majestæt kan tilbageskræmme *). Det er ikke meere Problem, men en afgjort Sag, at Kopperne kan udryddes. De vildeste Nationer have lykkelig drevet det igiennem, og nyere Erfaringer vise, at det er umueligt uden stor Møie, uden synderlige Bekostninger, og uden at overtræde Selskabets Pligter. Forsynet har givet os Fienden i Hænderne, og der behøves kuns Eders mægtige Bistand for ganske at udrydde den i faa Aar. J have allerede gjort saa meget, for at betegne Eders Tilværelse ved Velgierninger, stifter ) Hvor nær ere os endnu Exempler af en Christian, Cher fyrst af Sachsen Maximilian af Bayren, og andre Stor som døde af Kopperne. er enden dette Æreminde, og Eders Navne skal evig bellige hos Efterslægten; det 18 Aarhun ge skal altid beholde Navn af det Menneskelykke ende. D. Huseland, Hof-Medikus i Weimar. Høieste Rets tredie eller extraordinaire Session. til Aar 1793. Torsdagen den 2 Januarii 1794.