Aalborg Stiftstidende, 1829-01-17
Den Formildelse i D. Miguels eller de i hans Navn styrende Personers Stræksystem, hvorom Talen for nogen Tid siden var, findes der i de senere og seneste Beretninger fra selve det ulykkelige Land intet Spor til. Tværtimod vedvare de hyppige vilkaarlige Arresteringer, og de Fangnes Behandling er saa grusom og gjerrige Bastil-Chefer og disses Hjælpers Hjælpere, at yderlig Fortvivlelse stundom forleder de ulyksalige Slagtoffre til Hevn-Forsøg, hvorfor de naturligviis da correres med Bajonetten; dette var navnlig i Begyndelsen af f. M. Tilfældet i Limoiro-Fængsel, hvor de i Mængde paa hinanden dyngede Fanger, efter gjentagne forgiæves til Authoriterne indgivne Besværinger over de imod dem af Fangefogden og hans Svende forøvede Mishandlinger og Plyndringer, gjorde Forsøg paa at kjøle deres Hevn paa een af deres værste Plagere. Først den bevæbnede Magt, hedder det i Beretningen herom fra Lissabon af 14de Debr., formaaede at holde de Ulykkelige i Tømme (!) J en Beretning fra Lissabonaf 17de December fortælles, som herhenhørende, iblandt andet: "J Regieringsystemet synes endnu intet at have forandret sig, og uophørlig henslæbes i Fængslerne, saavel heri Hovedstaden som i Provindserne, Personer der forekomme (!) Magthaverne mistænkelige. Den 14de indtraf hertil 75 Fanger fra Øen Fayal og 150 fra Elvas, iblandt hvilke befandt sig Folk af alle Stænder, selv Geistlige." Man seer heraf at det hører til Undtagelserne, at Geistlige vorde Offre for miguelitisk Despotie, og dette er saare naturlig, saasom netop det talrige geistlige Corps udgjør Despotens trofasteste Drabantere. Det er altsaa kun enkelt herhenhørende hæderlig Undtagelse der kan være udsat for Forfølgelser dennesinde. Dog, det torde komme! Thi det er umueligt andet, end at det Uveir der fra alle Sider sammendrager sig over Miguelisternes Jsse, jo engang maae udbryde frygtelig. Men skeer dette, samle Revolutions=Straalerne sig da i eet Brændpunkt, geraader det store Værks Styrelse da i en kraftfuld Haand, og raadspørger man da de fremfarne Revolutioners Erfaringer; da vil man udentvivl stræbe fra Grunden af at udtørre den Kilde, hvoraf i hiint ynkværdige og dog af Naturen saa ualmindelig begunstigede Land, Vankundighed, Despotie og deraf følgende Anarchie hidtil med ustandselig Fart flød - og, vee da det portugisiske Clerifte. "Jmidlertid", saa hedder det i Fortsættelsen af den sidst paaberaabte Beretning, "synes de Constitionelle endnu at ville gjøre eet alvorligt Forsøg paa at hidstille Dronning Donna Marias Regjering, og til den Ende have de alt ladet Proclamationer fordeele blandt Tropperne. Om dette vil gjøre nogen Virkning, maae Fremtiden lære." Man kunde maaskee sige, at Virkningen af disse Opfordringer alt tildeels er synlig, men af denne Omstændighed lader sig just intet heldigt Resultat for Anti=Miguelisterne udlede; thi de nuværende Magthavere ville paa denne Maade være istand til efterhaanden at qvæle den her og der under Asken frembrydende Guist. Bedre altsaa om der, til det beqvemme Øieblik er forhaanden, slet ingen constitutionelle Symptomer bleve sigtbare. At dette dog ikke er saa, viser iblandt meget andet den Omstændighed, at af Lissaboner=Garmson en Mængde Jndividuer og deriblandt 30 af et Regiment ere blevne arresterede, paa Grund af angiven formeentlig Sammensværgelse. Ogsaa havde efter samme Beretning atter endeel Borgere haft lige Skjæbne. Fra Madeira var til Lissabon ved den seneste Beretnings Afgang indtruffen 80 Fanger, hvoriblandt Storvicaren, der i 52 Aar boede paa hiin Øe. Der skal i Anledning heraf være udbrudt Misforstaaelse imellem den derværende Stadtholder og Troppernes befalingsmand. At Antallet af Guerillas i Provindsen Allenteio tiltager slutter man deraf, at der ingen Passe mere udstædes derhen. Ved Santarem skal være forefalden en Fægtning, hvori de kongelige Tropper tabte 12 Mand. Ogsaa i selve Staden af dette Navn ere Uroligheder forefaldne. "Nogle kongelige Frivillige", hedder det i Beretningen herom, "vilde arrestere nogle agtbare Mænd, hvilket Authoriterne modsatte sig. De Frivillige, noget tøilløst Pak, rettede nu deres Vaaben imod Folket, hvilket paa sin Side med megen Forbittrelse faldt over hine, og myrdede to deraf. Kun med Møie hidstilles Roligheden, og Melding herom afgik til Hovedstaden. Et kgl. Decret anordnede derpaa den strengeste Undersøgelse mod Ophavsmændene til disse Mordgierninger.