Berlingske Tidende, 1830-09-21
Amsterdam, den 11te September. Vor Stilling vedbliver at være kritisk, dog vil neppe nogen Borgerkrig udbryde, skulde det komme saavidt, vilde det Partii, som fremskynder den, snart see sig forladt af alle de bedre Borgere. Den første og væsentligste Grund til Beroligelse for os en vor Konges ædle Characteer; hans Maadehold, Sindighed og Fasthed er os Borgen for, at han ikke vil begaae nogen Overilelse, og aldrig give efter, hverken for Frygt, eller lidenskabelig Tilbøieligheder. Det første Ord han sagde, da han hørte om Opstanden i Brussel, og de Fordringer, man gjorde, var : "Min Skjebne er i Guds Vold; men hvad der end tildrager sig herneden, jeg vil gjøre Mit, med den faste Beslutning at holde den Eed jeg har aflagt, og aldrig at tillade, at den jeg har modtaget, vorder brudt." Vore fire Deputerede, som i Onsdags overleverede ham et Bønskrift fra mange herværende Borgere, hvori de sømmeligen og ærbødigen yttrede Ønsket om en Adskillelse, have havt Leilighed til at overtyde sig om, i hvor høi Grad han besidder hine Egenskaber. De fandt ham i den største Sindsro lighed, taknemmelig for de umiskjendelige Beviser paa Kjerlighed, og Troskab, som han havde modtaget fra alle de nordlige og nogle af de sydlige Provindser. Han dadlede paa det eftertrykkeligste de Overdrivelser og den lidenskabelige Tone, der findes i talrige, om end i en god Mening skrevne Stykker, som ved denne Leilighed have faaet Plads i de Hollandske Tidender, fordi de kun tjene til at ophidse Gemytterne endnu meer og altid skade den bedre Sag; han opmuntrede Borgerne til at gjøre Deres til at standse dette Onde. Med Hensyn til Bønskriftets væsentlige Jndhold sagde ham, at han var bunden ved Tractater og vilde ikke vige fra den Vei, som Constitutionen, i Tilfælde som dette, har foreskrevet, men han lovede, at han aldrig skulde opoffre de nordlige Provindsers Jnteresse for de sydlige. Med en saadan Tænkemaade og en saa conseqvent Adfærd vil hans Sag, stedse være den gode, medens Jnsurgenternes, om den har indeholdt noget Godt, er bleven slet ved de begaaede Excesser, og altid maa vorde forkasteligere under en utæmmelig Pøbels Herredømme. Den, som vil gjøre sig et Begreb om Tilstanden i Brussel, maa lære den at kjende af Øjevidners Fortælling om den Modtagelse, Prindsen af Oranien nød der ; vel afviger den meget fra det, de Brabanter Tidender berette, men turde komme Sandheden nærmere og bedre forklare det modbydelige Indtryk, den gjorde paa Prindsen. Han havde fire Gange nægtet de ham successive imøde sendte Medlemmer af Commissionen, at begive sig ind i Byen uden Bedækning, indtil han endelig lod sig bevæge dertil ved Ministeren Gobelschroy og to fremmede Gesandter, som stolede for meget paa de bedre Borgeres Jndflydelse. Jntet foruroligende Symptom viste sig lige til Barrieren. Men neppe var han kommen ind i Byen, før han saae sig omringet af Pøbel hobe, hvoriblandt Mennesker af et rædsomt Udseende, med nogne Arme og Been, bevæbnede med Dolke. Han forsøgde at tage Veien til sit Pallads, men den rasende Pøbel raabte: "Til Raadhuset, til Raadhuset!" og spærrede alle andre Gader for ham. Da han var kommen til Raadhuset, opfordredes han paa en heftig Maade til at staae af Hesten og blev af flere veltænkende Mænd, navnligen af den unge Grev Hogendorp, advaret for at træde ind i Raadhuset under nogensomhelst betingelse; han lod nu sin Hest gjøre nogle Spring, skaffede sig derved Plads, naaede en Sidegade, satte over to Barricader og kom ligesaa lykkelig over en tredie, som var høiere, efterat et Par hosstaaende Borgere havde borttaget de øverste Planker; saaledes kom han til sit Pallads, forfulgt af Pøbelen med rasende Hviinen og Steenkast Her modtog han næste Dag efter Commissionen, gjorde Alt hvad Klogskab bød og forlod Brussel om Natten til Fods. Man kan tænke sig i hvilken Grad slige Afskyeligheder maae oprøre den bedre Deel af Jndvaanerne. Tillige hersker indvortes Uenighed mellem Jnsurgenterne, og mange, som nu skrige højest, vente kun paa et gunstigt Øjeblik til at forsyne sig med Regjeringen. Der gives vist nok et fransk Parti og netop nu forsikkres, at vor Gesandt i Paris, Hr. van Fagel, ved den franske Regjerings Bistand, skal være kommet paa Spoer efter dets Jntriguer. Da det ingen Understyttelse kan faae fra Frankrige, bliver det kun farligt derved, at det gjør fælleds Sag med Klærkerne og med Pøbelen. Den industrielle Deel af Brabanterne, enkelte Sværmere undtagne, er imod en fuldkommen Adskillelse, af samme Grund, hvorfor Antwerpen, Gent og Flandern overhovedet erklære sig derimod. Disse Lande have siden Freden vundet utroligt; man vil ikke kunne gjenkjende Gent, saaledes har det taget til i Folkemængde, nye Bygningers Antal og Pragt; ligeledes er det med Antwerpen, og endnu meer med Brussel, som daglig forstørredes. Lüttich bestaaer fornemmelig ved Norden, som afhenter dets Fabrikater til høje Priser; Jndførelsen af alle i Brabant forfærdigede Vare til vore Colonier fremskyndes ved en Nedsættelse i Tolden af 25 pCt.; og paa samme Tid, da Alt opblomstrede i hine Egne, er Alt gaaet tilbage i de nordlige; Byerne forfalde, intetsteds bygges og overalt staae mange Huse tomme. Under disse Omstændigheder kan man ikke undre sig over, at vi paa vor Side ønske Adskillelsen. Erklære Generalstaterne sig herfor eller for nogensomhelst Forandring i Statsforfatningen, da maa Staterne sammenkaldes i fordoblet Antal og Forsamlingen holdes i en sydlig Stad, hvortil Kongen sandsynligviis vil vælge Antwerpen. De her fattede Beslutninger vil han, om det gjøres fornødent, i alt Fald fuldbyrde af egen Magt, uden dertil at behøve fremmed Hjælp, da Antallet paa hans - den gode Sags - Tilhængere maa voxe med hver Dag. Kun i det Tilfælde, at Adskillelsen kom i Stand, kunde fremmede Voldgiftsmænd være ønskelige, for at afgjøre enkelte Punkter, i Særdeleshed angaaende den offentlige Gjæld.