Den Vest-Sjællandske Avis, 1837-03-03
Til nærmere Oplysning om Ovenstaaende kan Følgende her anføres af Tidsskriftet: Das Ausland, der egentligen har Engellænderen Laings Beretning fra hans Reise i hine Egne til Kilde for det Anførte, Da den hanseatiske Handel gik tilgrunde, arvede de Stæder, hvori Hansestæderne havde havt deres Hovedfactorier, nemlig Bergen og Throndhjem, disses Privilegier og eie disse tildeels endnu. Christiansund og nogle mindre Stæder erholdt efter lang Strid og saa nogen Andeel, men Handelen blev forresten, i det Hele taget, spærret for det norske Folk. De Kjøbmænd, som nedsatte sig i Nordlandene, i Finmarken og paa Lofoden, vare egentligen Borgere fra Bergen, Throndhjem og de andre priviligerede Stæder. Enhver havde da en bestemt Strækning af Kysten, der hørte til hans Factorie, og hvor ingen Anden turde kjøbe eller sælge. Disse priviligerede Handelsmænd betalte en vis Afgift, og vare forpligtede som de eneste Gjæstgivere indenfor deres District, til at modtage og at beværte Reisende. Dette udelukkende Privilegium er blevet arveligt, og har knyttet sig til Huset eller Factoriet. Handelens Forfatning lader sig deraf let slutte De priviligerede Kjøbmænd finde let deres Regning ved at forsyne dem, der fiske til dem, med Kaffe, Sukker, Tobak, Brændeviin m.m.; de behøve ikke, for at omsætte deres Penge, at udvide Jndustrien og Handelen. Men hvad de ikke selv gjøre, ville de heller ikke tilstæde andre norske Kjøbmænd. At forsyne disse Provindser med Levnetsmidler og mange nødvendige Materialier til Fiskeriet er af den Aarsag ganske i Russernes Hænder fra det hvide Havs Kyster. De priviligerede norske Kjøbmænd tvinges ikke ved Fleres Concurrence til at indlade sig paa nye Handelsveie. De tage altsaa imod Udbyttet af Jndvaanernes Vinterfiskerie for otte Uger, betale dem for Fiskene med Brændeviin og Colonialvarer, og overlade Russerne den fordeelagtige Handel med Levnetsmidler til den hele Folkemængde, hvorfor de modtage som Betaling Alt, hvad denne fortjener i de øvrige 14 Uger af Aaret. Man kan i Grunden sige, at hvad Jndustrien og Udbyttet, af disse Provindser angaaer, da høre kun de otte Uger af Aaret Norge til, og man er blot forbunden med Moderlandet ved nogle enkelte Handelshuse. Dette er et paafaldende Exempel af Følgerne af Monopoler, og det er virkeligen en Satire paa de frie Jnstitutioner, at under Ruslands absolute Regjering har Bonden ved det hvide Havs Kyster lige saamegen Friehed, som han vilde have i Amerika, til at lade et Skib med Frembringelserne af hans Grundeiendom, og at handle dermed paa et fremmed Land, imedens Bonden under Norges næsten republikanske Forfatning ikke engang kan ombytte sig sine egne Producter, i hans eget Lands Provindser, hvortil Russeren har frie Adgang. Denne frie Adgang uden nogenslags Toldafgivter til Havnene Nord for Tromsøe opnaaede Rusland ved Tractaten af 1828, og Norge saae sig nødt til at tilstæde dette, fordi dets udelukkende priviligerede Kjøbmænd ikke kunde forsyne Landet med Levnetsmidler. J Fortiden havde Kjøbmændene Throndhjem og Bergen afsendt visse Qvantiteter af Varer til bestemte Priser til Finmarken og ligelede bragt tilbage derfra visse Qvantiteter af Fisk til bestemte Priser; thi Priserne vare forud bestemte af dem selv. Derved bragte de sig lidt efter lidt ud af Handelen. Den russiske Regjering indsaae derimod Fordelen af denne Handel, naar den blev dreven med Jndsigt og uden Jndskrænkning i Henseende til Priser eller Varernes Qvantitet. Begge Deele maatte rette sig efter locale Omstændigheder og ligeledes efter de forskjellige Aarstider. Ved en Ukase i August 1825, paa en Tid da det russiske Cabinet synte kun at være beskjæftiget med Østens eller Spaniens Anliggender og med Underhandlingerne Kalisch og Toplitz, blev Handelen til Finmarket og Nordland givet frie for alle Classer af russiske Undersaatter i Districterne af Archangel, Col og andre Handelspladser ved det hvide Hav, og til deres Fordeel blev tilstaaet en Redsættelse af Jndførselstolden, som i de andre Dele af det russiske Rig svares af saltede Fiske og andre Varer. Jndtil 1828, da Handelen blev aldeles toldfrie, indrømmed samme Forordning denne Nedsættelse ogsaa for Beboerne af begge de norske Provindser, Nordlandene og Finmarken, naar de vilde drive Handel med de hvide Hav, og saaledes staae disse i Henseende til Handelen paa et bedre Trin, end de andre Dele af Norge og Sverrig.