Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1841-03-19
Paa den tidligere meddeelte Skrivelse fra Hr. Orla Lehmann til Hr. Byfoged Buntzen i Stubbekjøbing har han fra denne modtaget følgende Svar: Ved at remittere hoslagte Duplicat forsynet med den forlangte Tilstaaelse for, at jeg igaar den 13de de har modtaget en ligelydende Skrivelse af 12te ds., hvori Deres Velæddelhed af mig som Jnqvisitor i den imod Dem instituerede Retsforfølgelse begjærer at admitteres for min Protocol, for der at afgive Forklaring og forebringe, hvad videre De til Sagens lovlige Fremme fra Deres Side agter fornødent, maa jeg tjenstligst meddeele, at det Forhør, som jeg ifølge dertil af Stiftamtet meddeelt Constitution har optaget i ovennævnte Anledning, er sluttet den 11te d. og i Udskrift indsendt til Stiftamtet, – hvorhos jeg for det Tilfælde, at jeg skulde blive beordret til at optage et yderligere Forhør, maa bemærke, at den af Deres Velædelhed fremsatte Begjæring er udenfor den mig hidindtil meddeelte Ordre. Stubbekjøbing Byfogedcontoir den 14de Marts 1811. J. Buntzen. S. T. Hr. Candidatus juris Lehmann."J den Anledning har Hr. Lehmann henvendt sig til Stiftamtet med nedenstaaende Skrivelse: "Da ogsaa Byfoged Buntzen i Stubbekjøbing, der af Stiftamtet er constitueret til i min Sag at optage Forhør for saa vidt Falsters Birk vedkommer, har negtet mig at stedes for den deri førte Protocol, fordi han ikke skjønner rettere, end at det ligger udenfor den ham meddeelte Ordre, saa seer jeg mig atter i den ubehagelige Nødvendighed at maatte besvære Stiftamtet med Begjæring om at forhjælpe mig til min Ret. Jdet jeg derfor tillader mig at tilstille Stiftamtet en bekræftet Gjenpart af min Skrivelse til Hr. Byfoged Buntzen af 12te d. M. og hans Svar af 14de næstefter, andrager jeg om, at Stiftamtet gunstigen vilde betyde ham: at Optagelsen af Forhør er en judiciel Function, og at Forhørsdommeren altsaa har at bedømme Grændserne for sin Berettigelse og Omfanget af sin Forpligtelse efter Lov og Anordninger og ikke efter hvad der staaer eller ikke staaer i en administrativ Autoritets Ordre, samt at det i intet Tilfælde er nødvendigere at hævde Dommerkaldets Uafhængighed, end netop i saadanne politiske Sager, i hvilke den høieste magistralske Autoritet hverken er mere eller mindre end Part, – at naar et Delict antages at være begaaet, er forum delicti commissi Undersøgelsens rette Værnething, endog frem for den Anklagedes forum domicilii, paa hvilket denne i alt Fald maa kunne renoncere, – og at den, der er competent til i en Sag at optage criminelle Forhør, ikke blot er berettiget, men ogsaa forpligtet til at modtage selve den Tiltaltes Forklaring og hvad videre denne maatte have at andrage eller paastaae. Dette beder jeg Stiftamtet at foreholde Hr. Byfoged Buntzen, eftersom denne har indskudt sig under sammes Ordre, og, hvis Stiftamtet ligesaa lidet i dette som i et dermed nærbeslægtet, tidligere Tilfælde skulde ansee sig for competent til at fortolke sin egen Ordre, da i alt Fald efter at have modtaget den i Anledning af min ærbødige Skrivelse af 12te d. M. begjærede Meddelelse fra det Kgl. danske Cancelli, at tilholde Hr. Byfogden paa min, den Anklagedes, Begjæring at reassumere Forhøret i min Sag, for at modtage saavel min egen Erklæring over de hidtil erhvervede Depositioner, som ogsaa de yderligere Forklaringer, som maatte vorde afgivne af de Vidner, hvis Afhørelse jeg kunde finde mig foranlediget til at begjære, efter Qvæstioner, som jeg i saa Fald forbeholder mig at fremlægge. Da der imidlertid paa denne Maade rimeligviis vil medgaae nogen Tid, forinden min ovenstaaende Begjæring vil have nogen Følge, hvilken Tid jeg naturligviis maa ønske at kunne anvende overeensstemmende med det Øiemed, for hvis Skyld jeg har forladt mine offentlige og private Forretninger i Kjøbenhavn, nemlig efter Evne at bidrage til Sagens fuldstændige og nøiagtige Oplysning og til Undersøgelsens hurtigst mulige Tilendebringelse, saa tager jeg mig den Frihed her strax til det Anførte at føie den Begjæring, at Stiftamtet vil forskaffe mig Udskrift af de hidtil optagne Forhør. Da disse, saaledes som man gjentagende har paaberaabt sig mod mig, alt ere sluttede, og da de nødvendigviis maae komme til min Kundskab, forinden der videre kan foretages noget i Sagen, saa skjønner jeg ikke rettere, end at denne min Bøn er fuldkommen lovbegrundet; og at jeg har retlig Jnteresse i dens Opfyldelse, følger ikke blot af det saa legitime Ønske, at fremskynde Sagen og saaledes at formindske de betydelige Ulemper, en saadan offentlig Anklage nødvendigviis maa paaføre mig, selv om jeg i sin Tid bliver aldeles frifunden, men det er tillige meget let muligt, at en længere Forhalelse af en Meddelelse, som tidligere eller sildigere dog maa vorde mig til Deel, kunde forspilde, eller i alt Fald vanskeliggjøre Oplysningen af Sagens rette Sammenhæng, der dog visseligen bør være det Offentlige ligesaa magtpaaliggende som mig. At det hverken er mig eller Sagen retligt ligegyldigt, enten jeg nu og her paa Falster, eller efter længere TidsForløb og i Kjøbenhavn, kommer til Kundskab om Forhørenes Jndhold, skal jeg tillade mig at oplyse ved et Par Exempler, hvorved jeg naturligviis kun kan sætte mulige Tilfælde, men dog Tilfælde, hvis Mulighed Jngen skal kunne bestride. Hvis altsaa det inqvisitoriske Standpunct, sikkert mod Vedkommendes Vidende og Villie – havde medført nogen Eensidighed enten i Valget af Deponenter, eller i Formuleringen af de disse forelagte Spørgsmaal, eller i Bedømmelsen af hvad der af de givne Forklaringer som Sagen vedkommende skulde optages i Protocollen eller desl., – eller, for at nævne en anden Klasse af Tilfælde, hvis Lyst til at hævne en overgaaet Tort, politisk eller religiens Fanatisme og Troen paa en Slags papistisk Absolution for den mod formeentlig politiske eller religiense Kjættere begaaede Uret, eller Dumhed, Døvhed, Besnakkelse eller desl. havde forledet nogen Deponent til at afgive en urigtig Forklaring og at paasige mig det, jeg aldrig havde enten tænkt eller sagt: saa er det vistnok ikke blot i min, men i Sandhedens og Retfærdighedens Jnteresse, at der gives mig Leilighed til at berigtige det Feilagtige og supplere det Mangelfulde. Men for at kunne opgive, hvilke Vidner jeg endnu maa ønske afhørte, eller hvilke Spørgsmaal jeg vil have dem forelagt, for at kunne undersøge usandfærdige Vidners Habilitet og efterforske, hvorvidt der maatte være gjort heldige eller mislykkede Forsøg paa at forføre Nogen til at bevidne, hvad han ikke havde hørt, eller paa at stemme eventuelle Deponenter for en vis Opfatningsmaade af det Passerede, – dertil er det ikke blot nødvendigt at jeg maa kjende Forhørene, men ogsaa at dette maa være her og nu. Jeg skal i saa Henseende kun minde om, at Undersøgelsens Gjenstand er et for allerede henved to Maaneder siden holdt udførligt Foredrag, at de Tilstedeværende for største Deelen vare Mænd, der sikkert ere mindre skikkede til efter længere Tids Forløb at mindes alle Enkeltheder i et saadant, og navnligen, at, forsaa vidt der skulde være paasagt mig noget Urigtigt, mit Modbeviis maa bestaae i, at oplyse et non-factum, derfor er det ikke blot i min, men i Sandhedens og Retfærdighedens Jnteresse, at der gives mig Adgang til at erhverve yderligere Oplysninger paa en Tid, da disse endnu kunne ventes, og Stiftamtet, der vist saa godt, som enhver Anden, maa føle det høist Mislige i den mod mig brugte Fremgangsmaade, vil uden Tvivl betragte det som en Samvittighedssag at gjøre Alt, hvad der staaer i dets Magt, for at afværge den Fare, som deraf kunde flyde for mig, ja for den almindelige Retssikkerhed. Det vil saa meget mindre finde Betænkelighed ved at efterkomme min Begjæring, som ikke blot Forhørene alt ere sluttede, men som hvad man ligeledes har paaberaabt sig imod mig Sagen er exceptionel. Dette Exceptionelle i en Sag, der ikke uden fuldkommen Forvirring i Begreberne om Ret og Uret kan bringes ind under den almindelige Forestilling om en Forbrydelse, skal dog vel ikke bestaae, deri, at Regjeringen mod den Saggivne anvender alle Jnqvisitionens Midler, uden at indrømme ham til sit lovlige Forsvar sammes nødvendige Conseqventser, men vel snarere deri, at om end en undviklet Lovgivning ikke skulde tilstede at søge et saadant politisk Spørgsmaals retslige Afgjørelse gjennem den accusatoriske Processes Former, der dog af disse optages saa meget, som Forholdene tilstede. Jdet jeg endnu kun skal bemærke, at dette har viist sig ogsaa at være Generalfiscalens Mening, hvilken man her paa Falster synes at tillægge saa stor Vægt, at Sagens Natur og Lovgivningens Bydende først deri kan finde sin fuldgyldige Hjemmel, troer jeg saaledes tilstrækkeligen at have begrundet min Begjæring, at Stiftamtet vilde beordre, vedkommende Retsbetjente at give mig Udskrift af de hidtil i min Sag optagne Forhør, i alt Fald mod Erlæggelsen af de derfor i civile Sager anordnede Gebyrer.