Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1828-12-19
J hvor forskjellige Meninger end Fremmede kunne have om Videnskabelighed i Danmark ere de dog Alle enige i at indrømme vore Læger en hæderlig Plads i denne Kunsts's Annaler. Trindt i Naboriget nævnes og velsignes af Mange Navnene: Fenger, Herholdt, Jacobsen, Withusen, m. fl. Jkke sielden drage Svenske, som i deres Fædreland, forgiæves have søgt Hielp, hundrede Mile eller meere, for i Kbhavn at finde Lindring og Helbred. Saaledes har for ikke længe siden tvende Svenske underkastet sig høist farlige Operationer under Prof. Withusens hjelpende Haand. Begge velsigne de nu i deres glade Familiets Kreds den Mand som fuldførte, hvad deres lægevidenskabelige Landsmænd erklærede for umuligt. Følgende vittige Ode af den odenseiske Digter, Hr. Stud. H. C. Andersen, som læses i Kjøbenhavns flyvende Post, tillader Udgiveren sig her at optage Svinene. Das Menschenvolk verachtet dich vergebens, Der weise Epikur. Verspricht uns ja das hochste Glück des Lebens, A. Blumauer. Wenn wir dir gleichen nur. For mangt et Sviin paa To der spilledes paa Lire, Thi vil i Dag nu jeg besynge det paa Fire. Om hvem er mere talt, Om hvem gik flere Ord, Nei, Svinet er en Helt, det er bekjendt paa Jord. See vi til Mose=Lov, i den det paraderer, (Et Diævle-Regiment i Bugen exercerer). Saa mangen mægtig Mand gik over i et Sviin, Derom vi læse kan paa Græsk, som paa Latin. Ulysses Helteflok vi see saa lystigt svire, At gryntende tilsidst, den gaaer paa alle Fire. Ja mange blev til Sviin, derom vi har Besked, Men endnu mange Fleer, om hvem man Jntet veed. Thi rask, min Violin! lad dine Strenge bruse, Saa at din Tordenrøst kan Recensenter knuse! - See hist ved Bondens Gaard - o hvilken Bjergetop! (Maaskee det var paa den, at Jeppe vaagned op Rundt om er udstrøet Halm, forgyldt af Solens Straaler! Om dette Farvespil mit svage Blik ei taaler! Tys stille, hører dog, fra denne Flamme Kyst Det dybe Aandedrag fra Helteflokkens Bryst. Der sees de Favn i Favn fostbroderligt at hvile, Og agte ei en Snuus paa Phøbi hede Pile. O see, ved Bøgens Rod, syn, otte bitte Grise, O hvor idyllisk smukt, - et Træsnit af Louise! Nu nærmer Pigen sig - det er en Hebe fiin, Hun bringer Maden frem til sine kjere Sviin, Da reiser Skaren sig - som Helte frem de lyne. (Osee, der er en Galt, med Orden paa sin Tryne) Til Taffel gaae de nu, jeg troer det skeer paa Spansk, Samtalen føre de, som store Folk, paa Fransk. Snart lyder Herrebud, det dem til Skoven kalder; At vinde Egekrands, hvor Olden moden falder; Da bruges Trynerne, som Sabel og som Spade, Saa Alferne i Hast tye hen til Bondens Lade; Og under fuld Musik af hver en Fugletunge, Man seer de gamle Sviin at sverme med de unge. Dog, ak! jeg er for svag, jeg kan det ei fortælle, Der Stof til Epos er, og borgerlig Novelle. Hver offter Blodet jo til Pølse for sit Land; O svar mig Menneske, Hvad Moer gjør nogen Mand, Dog miskjendt, haanet, her de arme Stakler gaae, Og deres Længsel - ak. - slet Jngen vil forstaae. De grusomt blode maae for Slagterkniven lang; O hjerteskjærende er deres Svanesang! De døe - de døe - de de - for Børn, for Viv, for Mand, O er det ikke skjønt at bløde for sit Land!!! - Mit Øie bliver fuldt, o Taaren er saa salt! Ak, hvad jeg føler nu, har ingen ret fortalt; Jeg kan for Graad ei meer paa Violinen spille. La vie est un combat; das Grab ist tief und stille.