JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-10-22
Stockholm, d. 4de Det. Offentlige Blade have med megen Bram meddeelt en foreløbende Efterretning om en af en svensk Bonde, Peer Anderson i Dommalla, opfunden og brugt Røgningsmethode til veneriske Syges Helbredelse, i Cur huset i Stokholm. J Følge det svenske Sundhedscollegiums Jndberetning til Kongen, under 25 Sept. d. A., har Peer Anderson, mod en for udbetinget Erstatning af 333 Rdlr. 16 tz. Bco., for havte Udgivter og Tidsspilde, aabenbaret sin Hemmelighed for det Stockholmske Curhuses Direction. Det Røgpulver, han bruger, er sammensat af Cinnober, Svovel og Arsenik (Rottekrud), hvilken Sammensætning er den samme, som i mange Provindser almindeligen bruges til Røgeur, og medfører, ved Siden af gode, alle de voldsomme Virkninger, som om Røgeurer forud ere bekiendte, uagtet den i høi Grad Varme=Temperatur, i hvilken Peer Anderson holder sine Syge, synes at bidrage til at samme noget formindskes, og at Curen i kortere Tid fuldendes. Anderson kan altsaa efter Sundhedscollegiets Formening, ikke ansees som Opfinder af en ny Methode, at helbrede veneriske og andre Sygdomme, eller fortjene at troes, naar han forsikkrer, at aldrig nogen Patient, under hans Pleie, i Medicamentstiden eller ved Curen, ved Døden er afgaaet, og at altsaa hans Fortjeneste tilstrækkeligen er blevet belønnet ved den Erstatning, han af CurhuusDirectionen har oppebaaret. (Allerede førend denne Bekjendtgjørelse udkom, gjorde en menneske kierlig dansk practiserende Læge en Reise til Sverrig, ene i det Øjemed, at blive bekjendt med en Lægemethode, der syntes at love den lidende Menneskehed en saa betydelig Lettelse. Men af Ovenanførte er det allerede klart, at hans Bestræbelse ikke mødte de Frugter, de fortiente. J Bidrag til Historien af den veneriske Sygdoms Begyndelse og Fremgang i Danmark &c., Jndledning til en Forelæsning af Professor og Over medicus J. C. W. Wendt, R. a. D., anføres S. 22-23 et Sted af Henrik Smids Lægebog, Malmøe 1567, hvori denne Røgningsmaade allerede findes beskrever. Efterat Forf. har opgivet hvorledes den Siuge skal sættes vi et tørt Kar a. oc vi samme Kar it Beckin med gloen dis Jld, som vel teendt er og er den Røg, paa samme vel tendte Jld it af disse efterfølgendis Puluer, saa at Røgen heraff kan komme omkring den Siuge &c. - hedder det: "Røg Puluer gjøres saaledes: Man skal tage Senober stødt til Pulver, tolv Lod, Auripigmentum (Rottekrud) fire Lod o. s. v. Man seer heraf, at det, der gjeldte som en Hemmelighed i vore Dage, har allerede været offentligen trykt for 265 Aar. Dette var ogsaa Tilfældet med det saakaldte Madam Hummelgaards Plaster, det fra de allerældste Tider bekiendte Gummiplaster, der i det 17de Aarhundrede hørte i Danmark med til eet af de Mesterstykker, som Batskjærerne maatte gjøre ved deres Jndtrædelse i Amtet, hvilket sees af en i Prof. Wendts Skrift citeret Oldermandsdog fra Aaret 1679.)¬
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-10-22
J Engelland skulle i Fremtiden alle Ankere, forsynes med Forfærdigerens Navn og et løbende Numer ved Siden af den Kgl. Krone, paa det Vedkommende ved Skibbrud igjen kunne tilbagefordre deres Gods med nogen Sikkerhed og betegne samme. For kort Tid siden blev, 2 1/2 Miil N. V. for Chester, aabnet en Kulgrube, og da Arbeiderne vare komne omtrent 25 Fod dybt, forsagedes de af en stærk Vandstrømning. Ved nøiere Undersøgelse fandt man, at det Sand, der var udskyllet tilligemed samme, indbefattede sine Guldkorn, hvoraf man siden smeltede 2 Sr. reent fiint Guld. Denne Opdagelse er noget overordentligt, da man endnu i ingen Egn af Engelland, paa Cornwall nær, nogensinde har fundet Guld.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-10-22
Ved Congressen i Verona, paa hvis Udfald hele Europas Opmærksomhed er spændt, befinde følgende udmærkede Statsmænd sig. Christian Greve af Bernstorff, Kgl. preussisk Stats- og Conferenceminister, født i Kjøbenhavn 1769, hvor han hos sin Fader, den for Danmark evig Uforglemmelige, nød en til hans Stand svarende Opdragelse, der meget begunstigedes ved de lærde og udmærkede Mænd, som i hans Opvært forskjønnede den Bernstorffske Families huuslige Kreds. Efter at have fuldendt de høiere Studier, traadte han, følgende Faderens Fodspor, i dansk Tjeneste. Hans første Ansættelse var ved Gesandtskabet i Berlin, hvor han ved dannet Aand og menneske kierligt Sindelav forskaffede sig i alle betydelige Kredse Agtelse og Hengivenhed. Bedre hen blev han Gesandt i Sverrig, og levede derpaa en Tid lang i Kjøbenhavn, uden udenlandsk Ansættelse.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-10-22
Efter hans Faders Død 1797 blev han Minister for de udenlandske Anliggender, og i Aaret 1814 gik han som dansk Gesandt til det Keis. Hof i Wien, hvor han ved Kongressen befandt sig, som dansk Befuldmægtiget. Derpaa kom han i samme Egenskab til Berlin, medens hans Broder fulgte ham som Gesandt i Wien. En ædel Tænkemaade, forenet med Grundsætninger og Jndsigt, der synes at være de væsentligste for de politiske Forholds vanskelige Stilling, og en værdig Personlighed, gjorde ham til en Gjenstand for det preussiske Hofs særdeles Opmærksomhed, og han fik snart de hæderligste Tilbud, 1818 traadte han fra den danske Statstjeneste i den preussiske, og kom som virkelig geheime Statsminister i Spidsen for de udenlandske Anliggender. Paa Kongressen i Aachen fik han den sorte Ørneorden af Kongen af Preussen og Andreasordenen af Keiser Alexander. Næste Aar kaldte ham Begivenhedernes Gang til de tydske Magters Kongres i Carlsbad, hvor til det tydske Almeenvæsens Betryggelse mod roligheds forstyrrende Bevægelser de bekiendte Beslutninger bleve fattede. J den paafølgende Kongres i Wien, til de tydske Forbundsforholds befæstelse og Udvidelse, tog han fra preussisk Side ligeledes virksom Deel, saavelsom i de sildigere Kongresser i Troppan og Laibach, hvor Jtaliens Anliggender bleve afgjorte. (Fortsættes.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-10-22
Kjøbenhavns Børs d. 22 October. Cours. Hamb. 2 M. 247, a vista 250. Spec. 252. - Specier solgtes til 15 Rbmk. 2 s. Oblig. (med Rente fra 11 Juni 1822) 83. Nationalbank-Obligat. (af Laanet d. 2den Febr. 1820) 102 Rbd. r. S. (uden Renter) eller 128 Rbdlr. - Norske Rigs Sedler pr. 100 Rbdl. r. S. Svenske Sedler 61 1/2 s. banksedler 12 3/8. Disconto 6 pC.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-10-26
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn Nittende Aargang. No. 86. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Løverdagen den 26 October 1822. Tænk, et det gielder om Menneskets dyre Liv Evald. Den store Fare, der er forbunden med Adgangen til Skuespilhuset hver Spilleaften, har allerede tilforn været paaanket i nærværende Blad, men uden at denne Anke hidtil er blevet værdiget nogen Opmærksomhed. Jmidlertid har Anmelderen dog ikke kunnet overbevise sig om, at den jo fortjente det, og gjentager den derfor her med nogle Tillæg. Jngen Rose uden Torne. Denne Sandhed maa især de, som besøge vort eneste offentlige Skuespil, noksom bekiende. Jkke faa ere de Torne, man maa vandre paa, førend man naaer ind i Thalias og Melpomenes Helligdom. Vanskeligheden i at kunne faae Billetter til yndede Stykker, Sjouernes Plagerier, Jndknebenheden og Sammenpræsningen i Parquetterne, Trækvind fra alle Kanter ere blandt de mindre Uleiligheder; men Faren for at blive lemlæstet eller overkjørt uden Tvivl den største. Man har, for at forekomme Trængslen ved Husets Aabning, allerede for endeel Aar siden anbragt to Sideindgange igjennem Vestibulerne for de Kjørende, men de staae ogsaa aabne for de Gaaende. Da Vognene nødvendigen maa krydse hverandre meget, saa hører der ordentlig et Slags Konst til at undvige dem, naar de, med Lynets Fart, komme jagend fra forskjellige Kanter. Det unge raske Menneske, som er let til Fods, kan, ved at følge Diagonallinien, lig den til Jagt afrettede Vindspiller, vel undflye Faren, men det aldrende Menneske, der ikke mere saa trygt kan stole paa sine Fødder og sit Syn, er her hvert Øjeblik udsat for Over kjørsel. De, der gaae ned af af een af Vestibulernes Trapper, der for det meste, især om Vinteren, ere falske at betræde, da Vand, Snee og Jis samles derpaa, kunne letteligen blive over kjørte, naar de ere saa uheldige at glide med Foden og ved et uheldigt Fald at styrte ned mod en i samme Øjeblik i fuld Fart fremkjørende Vogn, som de umueligt kunne see, saalænge de befinde sig paa Trappen, og at hverken Kudsken kan see Fodgjængerne, eller Fodgjængerne Kudsken, førend de allerede ere hinanden ganske nær, fordobler Faren. Det er et blot Tilfælde, at der hidtil ikke er indtruffet større Ulykker ved denne Jndretning; skjøndt vist nok mangen En har faaet af Vognstangen et Stød, som han maaskee ikke forvinder sit hele Liv. Alt dette kunde forekommes, naar enten Indgangene ved Vestibulerne, fra et bestemt Klokkeslæt af, ene vare aabne for Kjørende, og de, der kom efter dette Klokkeslæt, maatte finde sig i at stige ud af Vognen og gaae til Fods indi Huset, eller ogsaa at det paalagdes Kudskene, at kjøre Fod for Fod, saavel til som fra. Derved vilde ogsaa Kareternes evig Krydsen kunne forebygges. Det samme maatte gielde ved Hjemkjørsen, og alle Vogne burde have en bestemt Vei at kjøre, f. Ex. enten ned af Canalen eller langs med Gjethuset og Charlottenborg. Det vilde rigtig nok være en liden Omvei for Kudskene, men: Tænk, at det gjelder om Menneskets dyre Liv,
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-10-26
J Anledning af Noget om Brandassurance paa Landet i nyeste Skilderie af Kjøbenhavn No. 82. For ikke eensidig at kjende en Sag, hvorved netop Mængden lettelig kunde vildledes til ikke at indsee det Nyttige af en offentlig Jndretnings Fremgangsmaade, ville nærværende Linier formodentlig ikke være overflødige. Det maa i Sandhed synes underligt, at de samme, som finde de store Brandtilskud trykkende, kunne yttre, at Forsikkringssummen burde udbetales de Brandlidte, hvad enten de anvendte den til nye Bygning eller ikke, uagtet det bliver indlysende af Forfatterens eget Anførte – at Jldebrande ved en saadan Forholdsregel kunne blive rene Finantsoperationer - og altsaa maatte blive hyppigere og Tilskuddene endnu større. Brandforsikkringen sikkrer Enhver sin assurerede Eiendom, men Lovgivningen har viseligen gjort det til en Bestemmelse, at den Brandhielp, der udbetales, skal anvendes til nye Bygning, hvorved Misbrug forebygges. At Eier eller Panthaver derved lider Skade, er ikke godt at indsee; Bygningerne blive nye, og derved taber Eiendommen dog vel intet? Opfører Eieren derimod ikke saa megen Bygning, som der var forsikkret, og som han ved Brand hielpen var istand til at opføre, bliver Eiendommen rigtig nok af mindre Værdie, men det er jo ikke nogen Følge af Brandforsikkringens Jndretning; Eieren bevirker jo selv denne Forringelse, ligesaa fuldkomment, som om han førend Jldebranden nedbryder de overflødige Bygninger, hvis ellers Eiendommens Værdie beroer paa saadanne. Finder en Eier sine Bygninger for høit assurerede, kan han lade dem omtaxere; har han overflødige Bygninger, som han i Jldebrandstilfælde ikke vilgjenopbygge, og altsaa ei heller svare Præmie af kan han lade dem udslætte, hvis Panthaveren tillader det; tillader han det ikke, saa kan Eieren kun have Anledning at beklage sig over ham, men ingenlunde over Brandforsikkringen, som netop ved i Jldebrandstilfælde at udbetale Brandhielpen, mod Forpligtelse, at bygge derfor, sætter Pantet i samme Stand og samme Værdie, som før Jldebranden.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-10-26
Hvad Vanskeligheden af Caution for Pengenes Anvendelse angaaer, da vise de mange Jldebrande, at det ikke er saa vanskeligt, som det da ei heller kan være forbundet med megen Fare, at være Cautionist, eftersom at Pengene kunne udbetales efterhaanden, som der anskaffes Materialier.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-10-26
At de i hine dyre Tider forsikkrede Bygninger bleve omvurderede, kunde være hensigtsmæssigt, for at bringe saadanne Bygningers Forsikkringssum til at staae i rigtigt Forhold til nærværende Tids meget ringere Priser paa Bygningsmaterialier; men naar Forfatteren taler om, at alle forsikkrede Bygninger burde omtaxeres hvert 10de Aar, og at det ikke lagttages, saa viser det blot, at Forfatteren kjender den Forordning, som har befalet den 10aarige Omtaxation, men ikke den, som for mere end 20 Aar siden har hævet den.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-10-26
Forfatterens Slutningsspørgsmaal, om en Eier skulde nødes til at forsikkre opført Grundmuur istedetfor afbrændt Bindingsværk, kan nok tilfredsstillende besvares saaledes, at naar en saadan grundmuret Bygning ved Brandtaxation befandtes at være lige saa meget værd, som der var udbetalt i Brandhielp, og dennes rigtige Anvendelse altsaa var godtgjort, saa vilde Brandforsikkringen vist ikke have noget imod, at Eieren stod Risico for Muren, naar Panthaveren indvilligede det, og saadant ved Forretningen paa befalet Maade blev bevist.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-10-26
Jndenlandske Efterretninger. Skovrideren ved Fuglsangs og Prierskovs Godser er i disse Dage funden død i Skoven.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-10-26
Mariboe Av.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-10-26
Aalborg, den 19de October. Det sidstafvigte Onsdag udenfor Stadens Vesterport holdte Marked, var besøgt af en utallig Mængde Mennesker, saavel Sælgere som Kjøbere. Priserne vare følgende: Rug 20 a 21 Mk. Tdn.; Byg 13 a 15 Mk. Tdn.; Havre 9 a 11 Mk. Tdn.; Smør 16 a 17 s. Pd.; Ost 5 a 7 s. Pd.; Gjæs 36 a 48 s. Stit.; Ænder 10 a 16 s. Stkt., Høns 10 a 12 s. Stkt., Kyllinger 8 s. Stkt.; Duer 12 s. Parret; Æg 12 a 16 s. Snesen; Blaarlærred 20 a 24 s. Al.; Hørlærred 26 a 30 sk. Al. Vadmel 3 Mk. 8 s. a 4 Mk. 8 s. Al.; hjemmegjort Tøi 3 a 4 Mk. Al.; et godt Slagtehøved 20 a 25 Rbdlr.; et mindre Dito 14 a 18 Rbdlr.; en Qvie til 10 Lispd. 8 a 10 Rbdlr.; en gammel Koe 6 a 7 Rbdlr.; en aars Bede 3 a 4 Rbdlr.; en aars Dito 1 Rbdlr. 5 Mk. a 2 Rbdlr. 2 Mk.; en Aars Dito 1 Rbdlr. 1 Mk. a 1 Rbdlr. 3 Mk.;et Lam 3 a 4 Mk.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-10-26
J Jndledningen til en Recension over Efterretning om den udenlandske nyere theologiske og pastorale Literatur &c., 13 Fortsættelse, i Erganz. Bl. zur jengischen allg. Lit. Zeit., hedder det: "Naar der er grundet, hvad Ret for nogen Tid siden har læst i et tydsk politisk Dagblad, at allene den tydske Boghandler Brummer i Kjøbenhavn ikke har ladet færre end tre Centner Krebs (d. c. afsatte og derfor baglænds, til deres Forlagshandling sig igjen henbevægende nye Messe producter) fra Paaskemessen gjøre Tilbagereisen, over Beltet, saa er Aarsagen til denne, de tydske Boghandlere ikke velkomne, saa rundelige Krebs ret, deels den overvættes Mængde Forlagsartikler, hvormed saa mangen Boghandling, til sin egen Skade, overlæsser sig, deels den Oversætten, Excerperen, Omarbeidelse af udenlandske Skrifter, som bliver stedse almindeligere i Danmark. Et vist Polyhistorie befordres vel ved det sidste, men forde solide Videnskaber, Literaturen og den reelle Boghandel er det snarere skadeligt end gavnligt.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-10-26
Men desværre maatte Frimureriet i Frankriges Hovedstad, som i Provindserne, ladet sig bruge til en Ham for politisk Samfund: et Formaal, som aldeles strider mod Jnstitutets Bestemmelse, og er den ulyksaligste Misbrug, der kan drives dermed. - Det tydske Frimurerie kan ene rose sig af, aldrig at have taalet dette Uvæsen i sine Haller. Kun om Tydskland, hvor man siden tre eller fire Aartier begyndte at betragte Frimureriet fra en høiere Synspunkt, kan man sige, at det er i Besiddelse af den sande Frimurerhemmelighed.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-10-26
Her skiller man Mureriet fra Frimureriet, ligesom den sande Christendom fra Kirkedømmet, eller, for at udtrykke os endnu forstaaeligere, man begyndte for længst at afskjære Formen fra Væsenet. Uden ganske at forsømme den første, søgte man at gjøre det sidste til Hovedgjenstand for alvorlige Bestræbelser, og ophøie det til Samfundets første Øjemed. Og netop derved opnaaede det nu et hæderligt Fortrin for sine udenlandske Søstre. Ved vor Forfatters stadige Bestræbelse, grundigen at fremstille Frimureriets ægte Formaal, at uddanne det til et nødvendigt Mellem lem mellem Kirke og Stat, og derhos at sætte større Værd paa Gjøren og Virken, end paa tom Viden, erhverver han sig en rosværdig Fortjeneste af dette Jnstitut, af sine Brødres Fuldkommelse, og dermed af Menneskeheden og Kirken og af det borgerlige Selskab. Efter hans Grundsætninger skal Kirken, som en hielperig Søster, række virksomme Hænder og tjene Staten til en fast Støtte for borgerlig Orden og Samdrægtighed. Udviklingen og den ofte skarpsindige Fremstilling af denne Theorie er saa meget hæderligere, som de fleste Regjeringer - ikke uden al Aarsag - have de hemmelige Selskaber mistænkte, og endskjønt Frimureriet er intet hemmeligt, men blot et sluttet Selskab, saa bliver det dog for ofte forvexlet med hiint, hvortil mange Loger, ved deres ængstelige Hemmelighedsfuldhed, ofte selv give Anledning. Det er derfor nødvendigt at sætte Frimureriets Grundsætninger og reent menneskelige Formaal, uden noget Slør, med mueligste Aabenhed, i det klareste Lys for Almeenheden, og aldeles at give Slip paa en unødvendig Hemmeligholdelse. Vi leve desuden mere i en Offentligheds end i en Hemmeligheders Tid. Denne omhyggelige Hemmeligholden, der maaskee ikke var upassende for den ældre Tid, er vor lysere Tidsalder længst rykket bort over. Ogsaa maa Offentligheden være Selskabet i hver Henseende mere gavnlig end skadelig. Saa mangen sørgelig Erfaring har lært det, hvor meget det lede Hemmelighedskræmmerie har været det til Skade, og kun Æventyrere og Bedragere nyttigt. Maatte det fra nu af derfor bortslænge det saa unyttige og farlige Slør, og træde med Sandhed og Aabenhed for Lyset, thi det Gode og Sandes Prøvesteen er Offentlighed. Den allene kan forskaffe det Agtelse og Beskyttelse, og betrygge det mod Mistanke og Forfølgelse.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-10-26
Blandede Efteretninger. J Heidelberger Jahrbücher der Literatur, No. 13 s. d. A., læses en udførlig og meget vel skreven Recension over Wilhelm Meisters (Psendo.) Wanderiahre, 12 Th. Rec. siger, at dette Værks Formaal aabenbart er, at bekrige Göthe, Tydsklands hyldede Digter, ligesom paa egen Grund og Bund, og, om mueligt, beseire ham. Til det første behøvedes kun en almindelig Dristighed, da Angriberen har fundet for godt, at skjule sig bag Anonymitetens vide Skjold; det andet beroer, som næsten i alle Krige, paa Angrebets Kraft, paa Vaabnene og deres rigtige Brug, paa det Modsattes Anseelse og sammes fast eller svagt begrundede Rige. Resultatet af Forfatterens Angreb er: at Göthe hverken kan tælles blandt Tydsklands store Digtere overhoved, eller blandt dets første og fortrinligste, men maa lade sig nøie med Prædicat af en aandfuld Digter. Denne Paastand grundes paa følgende Hoved anker: 1) Göthe er mindre Digter efter Jndhold end efter Formen; 2) hans Charakteristik er almindelig og poetisk mangelfuld; 3) han hylder mere Modesmagen end den egentlige Konstsmag. Rec. viser, at Forf., for at godtgjøre den første Punkt, gaaer ud fra en blot Forudsætning, at det Skjønnes Væsen, altsaa og Konstens, bestaaer i Fremstillingen af store Jdeer, af det Ophøiede indenfor Religionens, Dydens, Menneskehedens Princip overhoved, og at Konstproductionens egentlige Princip derfor er Jdealiseren, men den absolute, som især Schiller ved Lære og egen Skabning paa mangehaande Maader har villet indføre den. Endskjønt nu Forf. har denne Forudsætning tilfælles med mange af hans Landsmænd, saa er den ikke destomindre en blot behagelig Antagelse og sand Petitio principii. En nøiere og mere philosophisk Betragtning over Konstens Væsen, støttet og bekræftet af Historien, maa overbevise Enhver om dens Ensidighed. Med denne Forudsætnings Jntethed bortfalder altsaa i det mindste i Hovedsagen, den Bebreidelse, Forf. gjør Göthe, at hans Frembringelser blive under den egentlige Konsthøide, fordi der mangler dem Jdee-Storhed, høit religiøst Sind, sædelig Alvor, fordi Virkelighed og almindeligt Liv for meget fremtræde i dem. Tvertimod er Anonymens Dadel en stor Roes, saalænge han ikke har bevist, at Göthes Konst er en blot Copie af nogen Virkelighed. Den anden Hovedanke, som angaaer Characteristiken, indeholder svære Beskyldninger, men de støtte sig kun paa selvbehagelige, ofte virkelig letfærdige Forsikkringer, hvilket Rec. med temmelig vægtige Grunde beviser, og hvad Forf. Dadel af Göthes qvindelige Characterer angaaer, saa finder han deels at den er usand, deels at den i Grunden indeholder større Roes end Dadel.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-10-26
Hvad endeligen den sidste Anke, at Göthe hylder for meget Modesmagen, vedkommer, da erklæret Rec. den ogsaa for heel ugrundet. Jøvrigt tilstaaer han, ingenlunde at være tilbøielig til at paatage sig Forsvaret af mangt et gothisk Product for den ægte Konstvidenskabs Domstol, tvertimod er han af den Mening, at blandt samme findes ikke sjeldent lette Varer, ja, at selv Konstens hellige Alvor for det Sædelige, som f. Ex. navnligt i Valgslægtskaberne, hist og her savnes. Men den, som har leveret saa meget Fortræffeligt og Fortrinligt, ham vil enhver billigtænkende gjerne indrømme Quandoque bonus dormitat Homerus, Dog, hvor lidet end den ubenævnte Forf. har naaet sit Øjemed, at nedkæmpe den gothiske Digteranseelse; hvor meget end hans Roman selv, især i 1ste Deel, mangler den egentlige Poeste og Konstfuldendelse, saa siges dog meget deri, som ikke allene kan foranledige mangehaande nyttige Overveielser hos Göthes overvurderende, blinde Tilbedere, men som overhoved ogsaa fortjener at tages til Eftertanke.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-10-26
J Odessa, hvor i Aaret 1792 endnu intet Menneske eller nogen Hytte fandtes, og hvor i dette Øieblik derimod over 40,000 Jndbyggere, Russer, Tydske, Franske, Grækere, Jøder, Armenier, Polakker leve, er nu et fransk og italiensk Skuespilhuus, et Lyceum, stiftet af den forrige Gouverneur, Hertugen af Richelien, med hvilket 2 Supplementsskoler for Retsvidenskaben og Nationaloeconomien ere forbundne, og som tælle henved 100 Elever, 1 Kredsskole, 4 Elementarskoler, 1 Døttreskole, I Navigations- og Handelskole, 8 Kirker og et stort Handelstribunal, og endeligen en fortræffelig Vandledning. Havnen er to Verster lang og indbefatter over 60,000 Qvadratfavne. Om Sommeren komme mange Familier fra det sydlige Rusland og de polske Provindser, for at bruge Søbad. Den omliggende Hede er beplantet med hurtigt voxende nordamericanske og andre Træarter, for med Tiden at kunne forsyne Staden, med Brændeved, Skibstømmer og andre Træarter, i Nærheden og som den hidtil har manglet; ogsaa have i Omegnen nye Colonister nedsat sig, og dagligen strømme fremmede Ankommende til denne gjæstmilde, allerede 2000 Huse tællende Stad.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-10-26
J Engelland, Skotland og Jrland gives dernu 6500 Læseanstalter; 200 af samme ere faste, saa at de ny Bøger, der kjøbes til, aarligen forøge den; i 600 andre derimod circulere de blandt Deeltagerne. Fra disse Jnstituter ere de store offentlige Bibliotheker ganske adskilte; man anseer dem ikke for saa nyttige til almindelige og almeennyttige Kundskabers Udbredelse, fordi de ikke svare til enkelte Læseres Krav. Ved Læseanstalterne derimod regner man, at 22,000 Familier, ydes Aandsnæring. Foruden disse gives der endnu en Mængde lærde Journalselskaber. Penge bidraget stiger fra 1/2 til 2 Guineer. Men disse Læseanstalter ere derimod ganske forskjellige fra de saakaldte Leiebibliotheker, hvoraf i de tre Riger skal gives 1500. Ogsaa haves endnu 150 Privat selskaber til physicalske og naturhistoriske Videnskabers Uddannelse. Af alt dette har man uddraget det Resultat, at af 20 Mill. Jndbyggere i de tre Riger henved 280,000 kunne regnes som Deeltagere af disse forskjellige Jnstituter.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-10-26
Et mærkeligt Skrift er i denne Tid udkommet i London under Titel af: A Letter to the Earl of Liverpool on the subject of the Greeks, by Thomas Lord Eskine. (Et Brev til Greven af Liverpool, angaaende Grækernes Sag &c.) J Fortalen til den anden Udgave, siger den berømte Brevskriver, at dette Brev var skrevet for meget kort Tid siden, i Anledning af den nær forestaaende Congres. Hovedaarsagen, hvorfor han skrev og offentliggjorde det, var, at den engelske Regjering skulde umiddelbart repræsenteres i sine udenlandske Forhold ved en ny Statssecretair.