Berlingske Tidende, 1810-08-27
Ørorde, den 19de August. Hs. Kongl. Majestæts naadige Proposition til Rigets Stænder, angaaende Valget af en Efterfølger til Sverrigs Krone. Givet Ørebroe Slot den 18de August 1819. "J det Øieblik da Sverrigs Rasmærder, efter et langvarigt Rigmøde, for mere end 3 Maaneder siden adskildtes, aabnedes hver redelig svensk Mand den mest tilfredsstillende Udsigt for Fremtiden. Efter store Ulykker, efter voldsomme Rystelser, syntes Riget at have vundet en længe savnet og ønsket Rolighed. 3 Fredsslutninger havde befæstet dets beklageligen ved Krigen indskrænkte. Grændsers Tryghed. En ædel Fyrste ved Thronens Side, en Gave af Freden og Borgen for dens Varighed, lovede en nye Stytte for den Samfunds Orden, som Kongen og Stænderne havde faaet oprettet. Den Glæring, en Regieringsforandring altid efte lader i Almuens Hierter, havde givet Plads for giensidig Jver og Kappelyst til at medvirke til Fædrelandets almene Vel. Store Opeffeelser, hvilke Rigets udstandue Ulykter krævede, raktes med beredvilligste Enighed og modtoges med almindelig Erkiendelse af deres Nødvendighed. Alt lovede den retsindige Borger en sikker Erstatning i Fremtiden. Hs. Kongl. Majestæt den tog i dette Haab og overlod tillidsfuld sit Hierte til denne bedragelige Lyksalighed, da et af de Forsynets Slag, der tilintetgiøre Menneskenes Beregninger, trykde det firste Segl paa Sverrige Ulykker. Kronprinds Carl August var ikke mere, og med ham u slukkedes den nyetændte Gnist, som havde udbredt et trøstende Lys over Fædrelandets tilkommende Skibner. Med et af Sorg forknust Hierte fæstede Hs. Kongl. Majestæt sit Blik paa Rigets Stilling og Omlangen af det lidte Tab. Hs. Kongl. Majestæt saae paa den ene Side farlig Uenighed at fremstaae, og heftige Sindsbevægelser at udarie til lovløs Udbrud; og paa den anden Side ingen anden Sikkerhed for det nærværende, end Hs. Majestæts Livs saa uvisse Vidvarenhed, samt for Fremtiden intet nøiagtig bestemt Formaal, hvorpaa den redelige Borgers Haab kunde hvile. J denne sin Siels Kammer, og under disse truende Udsigter, var Hs. Kongl. Majesterikketvivlraadig over de Pligter ham tilhørte at opfylde. Troe den offentlige Borgen for Hans til kommende Regieringsprincip, som Hs. Kongl. Majestæt fra Sin Regierings Tiltrædelse har giver og fæstet som Valgsprog, ved Sverrigs ældgamle Vaaben, hentede Hs. Majestæt den høieste Læ for Sin Jdræt af Rigets Lyksalighed og sit Folks Vel. Veiledet af disse Grundsætninger, af Fortidens selvstændige Minde, af Aarbøgernes oplysende Lærdomme, uden nogen anden Ærelyst end den, at opofre Sine Følelser og Sine sidste Kræfter til det Fædreland, for hvilket Hs. Majestæt med Glæde i Stridens Fader vovede sit Liv, der tog Hs. Kongl. Majestæt i den almindelige Overbeviisning om Nødvendigheden af snart at befæste Rigets Thronfølge, ved en fortsat Kraft hos Regieringen at sammenholde det rystede Rige, og giengive Lovene, samt den personlige Sikkerhed, den Hellighed, de aldrig uden Samfunden, Fare tabe. Med dyb Erkiendelse af Fædrelandets Fordringer, med forøget Artraae efter at opfylde dem ved et skyndsomt Valg af en Thronfølger, lyttede Kongen med megen Tilfredshed paa Sit Folks Røst, som høi yttrede sig for Fyrsten af Ponte Corvo. Glimrende Krigsbedrifter hans med hædrende Laurbær omvundet hans Navn, hvilket Fortienestens Hen veiende Ret har beredt sin Plads i Annelerne. Udmærkede Egenskabe, som Statsmand, have forøget hans Ære og bekræftet det almindelige Omdømme derom. Mildhed og Redelighed have, endog hos Fiender, tilvundet ham Agtelsens og Hengivenhedens uvungne Tribut. Penne, ved Krigens Ulykker foranledigede Forhold med Sverrigs Krigere, have lært dem at bedømme denne Fyrstes vare Hengivenhed for et stolk Aa hvilket han ugjerne drog sit Sværd. Alle disse Omstændigheden kundre undgaae at fæste Hs. Kongl. Majestæte hele Opmærksomhed; de pur bestemme Hs. Kongl. Majestæts Beslutning i Henseende til Bige. Thronfølge.