Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1781-04-09
Erkebiskoppen af Toledo, en fornem, meget riig og prægtig Prælat, lod tage Livet af en Skoemager af Sivella, blot fordi, at det var blevet ham sagt, at Skoemageren havde talt ilde om ham. Den Henrettedes Søn, et ei mindre forfærdet, dristigt end hævngiærigt Menneske, anlagde og forfulgte Sagen for den geistlige Dom, stol mod Erkebiskophen. Sagen blev fuldkommen beviist. Man kunde ikke lade den Jndstævnte gaae gandske ustraffet; men, formedelst hans høie Værdighed, skulde han dog skaanes. Han blev derfor til Straf, forbuden ikke at læse Messe i et gandske Aar. Sagsøgeren var ei fornøiet med denne Dom, og oppebiede saa længe, indtil Kongen af Spanien, Don Pedro den Gruesom me, kom til Sivilla. Strax bad han om Audienz, hvilket han ogsaa erholdt, kastede sig for Kongens Fødder, og, under mange Taarers Udøselse, bad om Ret mod Prælaten, som havde ladet myrde hans Fader. Har du da ei, spurgte Kongen, anbragt din Klage hos Justitien, Jo, saa de den anden; men man har, i Betragtning af, at min Fader var en ringe og Prælaten en fornem Mand, allene forbudet Gierningsmanden, at læse Messe et Aar om; men, føiede han hos med denne lemfældige Straf finder jeg mig ikke fornøiet. Har Du da vel Hierte til at dræbe ham, spurgte Kongen, Ja, svarede han, havde jeg saasandt Deres Majestæts Tilladelse! Den giver jeg, sagde Kongen. Den anden gik dermed bort gandske fornøiet, og besluttede ved sig selv, anden Dagen at sætte saadant i Værk, og udføre det i Kongens eget høie Paasyn. Han vedste, at Erkebiskoppen selv vilde personlig bievaane en Procession, som skulde gaae for sig den paafølgende Dag. Han forsynede sig derfor med en stor Dolk, og fulgte med Processionen lige til det Kongelige Plais, hvor Kongen selv med hans gandske Hofstat laae i Vinduerne. Han tog sin Tid saa vel i Agt, at han, førend Prælaten eller nogen anden vedste et Ord deraf, overfaldt ham, og med tvende Stik dræbte ham paa Stædet. En saa offentlig voldsom og forvoven Gierning mod en saa høi Person, afstædkom en forskrækkelig Tummel blandt Mængden. Man bemægtigede sig Morderen. Kongen, som hørte denne Allarm, spurgte om Aarsagen: Man fortællede ham dette Menneskes fæle Gierning. Kongen befalede derpaa, at Gierningsmanden skulde bringes for ham. Det gandske Folk formodede at høre den forskrækkeligste Dom af saa stræng Regent. Da nu Morderen stod for Kongen, spurgte Kongen; hvem Satan som havde indgivet ham at udøve denne Streg ved en saa hellig Procession, og for det Kongelige Palais, Og hvem Satan, svarede den anden gandske dristig, har vel indgivet denne slemme Prælat, at lade ombringe min Fader, Jeg har forlangt Ret, og dog ikke erholdt den; jeg fandt Leilighed selv at forskaffe mig samme, og jeg har, i det at jeg har hævnet min Faders Død, er gjort andet end min Skyldighed. Erkebiskopssens Venner indvendte derimod, at man havde forskaffet han Ret i alle Maader. Paa hvad Maade: spurgte hin, man har jo ladet Morderen leve. Man har, svarede disse, forbudet Erkebiskoppen, at læse Messe i et heelt Aar, og det var jo en stor Skam for en Person af hans Rang. Nu, sag de Kongen; hvorfor vilde Du dermed ikke være tilfreds, Fordi han, svarede Skoemagerens Søn, kunde leve uden Messe. Hvad er Dit Haandt, værk, spurgte Kongen. Svaret var: Skoemager. Kongen blev ved: Got, til Straf for din Forbrydelse, skal Du ikke giøre Skoe i et heelt Aar, og imidlertid giver jeg dig en Pension af Erkebiskoppens Formue, hvoraf du kand leve.