Den Vest-Sjællandske Avis, 1816-01-12
Bemærkninger for Landmanden. En erfaren Landmand forsikkrer, at man ved at sætte Ærter i Støb i Møddingvand, inden man saaer dem, altid kan være sikker for at den Usæd man avler, vil blive gode Kaage Ærter; det kunde forsøges. – J de offentlige Tidender har en Ubenævnt udbedet sig underrettet om, de Midler derskal bruges for at formindske i en mærkelig Grad, eller aldeeles udrydde en Art af Hamster, som i de senere Aar paa en frygtelig Maade har formeeret sig paa Omøe og Agersøe, hvor de anrette store Ødelæggelser. (Det er formodentlig det fremmede Slags Rotter, som ogsaa klages over paa Sprogøe). Dersom Spørgeren vil engang uleilige sig hen til dette Blads Redacteur, saa skal paalidelige Tegninger blive ham foreviiste, saavel over Ham sterne, som over andre med det beslægtede Dyr, for at det kan blive nøie bestemt hvad det er for en Slags Dyr, som Øerne plages af. Angaaende Midlerne til at fordrive Hamsterne har Redakteuren selv ingen Erfaring; men han vil anføre en meget paalidelig Mands Erfaringer Pastor Goezes i hans Europaische Fauna 2 B. Side 21921 hvis Raad eer saameget mere paalidelige, som han selv boede i Hamster-Egnen. – Han siger at de sædvanligste Midler mod dem ere at grave dem udaf deres Huller og at komme Vand ned i dem, men at det forslaaer ikke; det virksomste Middel er at forgive dem: Man tager nemlig et Fierdingpund sublimeret Merkurius pulveriserer den og lader den kaage i 10 til 12 Pund Vand i en halv Time, man kommer derpaa saameget Byg deri, at det bliver fuldkomment opfyldt dermed. Dagen derpaa tørrer man Bygget og kommer en Theeskee fuld i hver Hamstergang; ved dette Middel blev en heel Egn paa eengang befriet for Hamsterne; men der maae bruges Forsigtighed dermed. – En Gartner skar forgifte de Turnipsroer i fiirkantede Stykker, kastede disse i Hullerne i sin Mark, og Hamsterne løde sig ikke videre see. Hvor dybt bør Sæden komme i Jorden, nogle meene at 6 Tommer er dybt nok, men den berømte Thaer paastaaer, at Sædekornet kan trænge 10 Tommer ned i Jorden, har man derfor Giødning nok til at giennemgiøde et Jordsmon af denne Dybde, saa er det til Fordeel; thi jo friere Roden, kan udvikke sig, desto fuldkomnere Ax kan man vente sig. Naar Sneen ligger længe paa høie og tørre Marker og Jorden ikke er frossen, saa kan Vintersæden let gaae bort; det mødte i Vinteren imellem 1813 og 14. f. Om Foraaret, naar Jorden tøer op, finder man ofte Kløverplanter og andre Planter oven paa Jorden, med Rødderne blottede; nogle sige: det kommer af, at Frosten skyder dem op; andre af at Jorden har om Efteraaret været opblødt og har derved hævet sig, og at den derpaa trækker sig sammen ved Frosten og synker fra Rødderne. Hr. Drevsen mener: at Frosten virkelig trækker Kløveren og allede Planter ud af Jorden, som har Pælerødder; men at alle de Væxter, som har Trævlerødder, som ere bøielige og løbe oven i Jordskorpen følge op og ned med den ligesom Frosten udvider Jorden og Jorden siden ved at optøes og tørres igien synker sammen. Naar Jorden er vaad og fryser, faa udvides den, man kan see det paa Vandet i en Flaske, at det vider sig ud, naar det fryser. Naar Jorden derfor fryser om Efteraaret, og Frosten efterhaanden trænger ind i Jorden, saa hæver den sig i Veiret og Kløveren med den; men Frosten naaer dybere. ned i Jorden end som Kløverens Rod. Om Foraaret, naar Jorden tøer op og synker, saa vilde Kløveren ogsaa synke; men da Jorden først efterhaanden tøer op, og Kløveren staaer fast med sin Pæle rød i den Deel af Jorden, som endnu ikke er optøet, saa kan den ikke synke og Jorden falder fra Kløveren og Roden ligger blottet paa Jorden.