Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-08-11
Blandede Efterretninger. Huseland har i Jndledningen til en Artikel om Magnetismen i hans Journal aflagt i Kort hed sin maanetiske Troesbekiendelse. Han siger, IIII. at for 30 Aar siden, da han første Gang hørte tale om Magnetismen og dens Underværker, gik det ham ligesom det nu gaaer saa mange nye Forfattere. Ligesom de fandt han Alt saa stridende mod den sunde Fornuft, sine hidtilværende Erfaringer og alle Physikens Love, at det var ham umueligt at troe derpaa, men at han tvertimod forkastede Sagen. Alle de Jndvendinger, der gjøres ham nu, gjorde han sig den Gang selv og saaledes blev han urokkelig i sin Vantro i tyve Aar. Men efterhaanden opdyngede fjernt og nær Erfaringerne sig til Fordeel for Magnetismen. Han selv kom med Aarene stedse mere til den Overbevisning, at hans Viden var intet, at man overhoved af saa meget, ja af Hovedsagen i Naturens Væsen og indere Liv intet vidste, at det altsaa var umueligt a priori at bestemme, hvad der kan være og ikke være, at Fornuftens sande Sundhed bestaaer i at indsee, at den ikke kan begribe Alt, og at og saa noget Ubegribeligt kan være sandt. Men først efter at agtbare tydske Mænds gjentagne og umodsigelige Kiendsgierninger, og tilsidst hans egne Erfaringer overbeviste ham om, - for omtrent 10 Aar siden - har han begyndt at troe paa Magnetismens Tilværelse, og har nu yttret denne Tro ligesaa offentligen og redeligen, som forhen Vantroen. Men hans Troer ingen blind, og endnu mindre Overtro, men en critisk Tro d. c. han antager, der gives Noget, som vi kalde Magnetisme. Om dette Nogets Tilværelse kan der hos de Vantroe, vel ikke være noget Spørgsmaal, og trænger til intet andet Beviis end hiin afgjorte Kjendsgierning, man kan ved Magnetismen bringe et Menneske i den mærkværdige Tilstand, vi kalde Somnambulismus. En saadan Virkning, frembragt ved en bestemt Jndvirkning, er noget reelt, og sætter et reelt Noget forud, som virker herved. Men dette Noget er, saavel theoretisk som factisk, endnu saa ubestemt, at vi i dette Øieblik aldeles ikke kunne gjøre andet end ved strænge Prøvelser, og sammenlignende Grandskninger, at adskille Vildfarelse, Bedragerie og Skuffelse fra Sandheden. - Magnetismus og Magie falde sammen i eet. Den ene saavel som den anden er intet videre end en Forbindelse med en oversandselig Naturverden, der grændser meget nøie til det Aandige. Hele Undersøgelsen bestaar ene deri, der gives unægtelige Kiendegierninger, hvis Virken og Frembringelse ikke lader sig forklare efter de sædvanlige hidtil antagne Naturlove, og som hentyde paa en endnu ubekiendte Tingenes Virkningsmaade og Forbindelse i Naturen. De have allerede længe været til. Men man har deels fundet dem farlige og ubeqvemme, deels uforenelige med den saakaldte sunde videnskabelige Fornuft (der gaaer frem med Tiden) og ikke villet indlade sig derpaa. Men man har ladet dem ligge nænsede, og hvor de stillede sig i Veien, lukket Øinene i, og ligefrem nægtet dem. Men det er nu Tiden, man bør lukke Øinene op og undersøge Sagen i sin hele Omfang. Dog vogte man sig frem for Alt at indblande Overtro, og beholde Magnetismen i Naturens Sphære. Jntet maa endnu afgjøres, men man maa samle, iagttage, grandske, prøve. Gienstanden, maa betragtes i alle Forhold og under alle Categorier. Denne Mangesidighed fører til Sandheden, og derfor har Huseland optaget og agter ogsaa i Fremtiden at optage de saakaldte Vidunderdoctorers og kloge Koners vidunderlige Curer (de fordums Magier og Hexemestere) i sin Undersøgelse. Dette synes man især at være bange forMen det er skeet med velberaadt Hu, deels for at vise ret i Øinefaldende hvortil Magnetismen leder og hvad det vil sige at antage den for sand Vist nok vil ogsaa derved ogsaa Hexerie, sympathetiske Curer, Exorcismus, Aanders Manelse &c. proclameres og indføres igjen. Men først anseer han det for nødvendigt at vise dette for saa Mange der ikke synes at betænke, hvad de gjøre og gaae tilværks derved med utrolig Letsindighed og Snar tro, dernæst skulle disse Exempler tjene til Forklaring over ganske lignende maanetiske. Hvo, som vil Sandheden, maa søge den overalt, og i hver Form maa den være ham kjerkommen. At det er Bønder og uddannede Mennesker af begge Kjøn, som anføres, kan ikke være noget Anstød, men tvertimod fordeelagtigt for Sandheden, da, som bekjendt, upartiske Mennesker ere bedst skikkede til at opfange Gienstanden og Sandheden. Hvad var der vel blevet af Lægekonsten, naar den havde forsmaaet denne Folkelægekonstens og Folkeerfaringens Vei, Har den ikke en Mængde af de bedste Lægemidler, ja sin første Begyndelse Folkeerfaringen og Huusmidlerne at takke for Og, hvad er en saadan Folketro andet end Resultatet af en af mange Tusind og igjennem Aarhundreder gjort Erfaring, Fortjener en saadan Erfaring ikke vor største Opmærksomhed, ja har den ikke ofte mere Værd end den Erfaring, som en enkelt Lærd gjør isoleret paa sin Studeer stue, - De sikkre Erfaringssætninger om Veirliget ere jo dog endnu stedse Bonderegler." Støttet paa en saa erfaren og berømt Læges Mening, troer Anmelderen atter ved denne Leilighed at burde gjøre opmærksom paa, ikke uden foregaaende veloverveiet Undersøgelse at forfølge og straffe de saakaldte kloge Mænd og Koner paa Landet. Hvor meget han end er overtydet om at virkeligt Qvaksalverie er en Pest for hvert Land, og hvor megen Grund han har til at antage at Hovedgrunden til Sygelighed blandt Landalmuen ofte maa søges i forqvaklede veneriske Sygdomme, saa forekommer det ham dog, at man gaaer for vidt, naar man ubetinget erklærer enhver Cur, som ikke udøves af en dertil Berettiget, for Qvaksalverie.