Aalborg Stiftstidende, 1834-12-06
Det Amsterdammer Handelsblad, skal have erholdt Pariser=Tidender af 27de Nybr., og anfører af Bladet Temps den ikke uvigtige Efterretning, at man i Paris med Telegraphen var bleven underrettet om, at Sir Robert Pelsk havde antaget det ham gjorte Tilbud, at indtræde i Ministeriet. Han ventedes til London den 4de Decbr. Længe vil det altsaa ikke vare, forinden alle Tvivl ere hævede, Det kan imidlertid være passende at gjøre sig bekjendt med den Mands Personlighed, som saa vigtig en Rolle, paa den store politiske Skueplads, bliver tildeelt. Efter de engelsk Journaler befinder Robert Peel sig i den kraftige Alder, hvilken Følelser og Tilbøieligheder, ogsaa i politisk Henseende tage en fast og bestemt Rettning; hans parlamentariske Virksomhed og en lang Besiddelse af Embedsmyndighed kan ikke have været uden Jndflydelse paa hans Selvfølelse, og denne maa upaatvivlelig opfordre ham til at træde i Virksomhed ved denne Leilighed; selve Vanskelighederne og Collisionerne der ere uadskillelige fra den Post, der venter ham, maae for en mandig Aand, som hans, have deres særegne Tillokkelser, og til alt dette kommer endnu, at han i Ministeriet sel faaer et stærkt og eenergisk Parti at støtte sig til. At andre Blade af disse samme Data ville drage den Slutning, at Robert Peel ikke kan ville være Minister, men at netop hans Ærgjerrighed og Energie maa afholde ham derfra, ler jo i sin Orden. Al Tvivl vilde være hævet, naar mansk kunde ansee et Brev, som allerede for rum Tid siden skal være indløbet til Hertugen fra Robert Peel, og som Bladene meddele, for aldeles ægte. Dette er vel saameget mere at betvivle, som den Betingelse, Sir Robert i dette Brev fremsætter for sin Indtrædelse i Ministeriet, gaaer ud paa, at dette maatte være aldeles conservativt. Noget af det Jnteressanteste, Journalistiken har bragt forsikDagen ved denne Leilighed, er ellers uden Tvivl den Kritiks over de seneste Begivenheder, som Herr Eduard Lytton Bulwer har fremsat i et aabent Brev til en af de fratrædende Cabinetsministre. I et tidligere Værk: England og Englænderne, har han lagt grundig Kundskab til sine Landsmænds Caracteer for Dagen, og som Medlem af Parlamentet har han Kald til at tale med ved denne Leilighed. Visk meddele vore Læsere nogle Hovedmomenter af hans Raisonnements. Hert. af Wellington har vundet mange Seire, en Seir over det engelske Folk har han endnu aldrig vundet. Denne Kamp skal nu forsøges: han har vovet den engang før, men forgjeves. Den store Feltherre træder dennegang i Kampen paa et langt ugunstigere Terrain end før 1ste Gang; dengang gjaldt det om at forhindre Folket fra sat faae Magten, nu gielder det om at gjøre den Modstand, efter at Folket er kommen i Besiddelse af den. Det er heldige Krigeres sædvanlige Lod, at deres Alderdom bliver deres Berømmelses Grav. Neppe har nogen læst Englands Historie uden at føle Medlidenhed med Helten under Dronning Annas Regjering. Marlborough i sin Hædersperiode og Marlborough i sin Aands=Svaghed paa de gamle Dage, hvilken Satire ligger der ikke i denne Contrast! Med et Genie for Krigen, der maaskee er ligesaa stort, med get Genie for Freden, der uden al Modsigelse er ringere, med Talenter, der ere langt mindre mangesidige, med en ulige mindre grundig Kundskab om sin Tid, med lige Snildhed, og Dristighed, dog uden samme Veltalenhed og Smidighed, har Hertugen af Wellington opnaaet Marlboroughs Berømmelse, - staaer han nu i Begreb med at ville overtræffe ham i Aands=Svaghed? Marlborough var en Jntriguant, men han søgte kun at skuffe Hoffet, besidder Hertugen maaskee den høiere Grad af Ærgierrighed at ville bedrage Folket selv. Som Kaminer om Sommeren ere unødvendige, medens de om Vinteren ere uundværlige, saaledes gaaer det med Soldatens relative Værd i Krig og Fred. Kaminen rygger paa ny, og alle den store Mands Tilhængere vise hen til dens Nytte, men den rygger kun, fordi den endnu er fuld af Sod fra et forrige Aarhundrede. Kaminens Røg pleier at være det første Tegn til, at der er Jld i Bygningen. - Der gives Folk, som ere eenfoldige nok til at troe, at en Tor=Administration, om den ogsaa nødvendigviis er sammensat af Mænd af Tory=Partiet, derfor, ikke ligesaa uomgjængelig lader slutte til toriske Forholdsregler, der gives Folk, som kalde sig Reformister, og som dadlede Whiggerne, fordi de vare altfor maadeholdende i deres Reformer, der ikke alene ere daarlige nok til at haabe, men ogsaa aabenhjertige nok til at udtale dette daarlige Haab, at den saadan Administration i den Grad kan forandre sin Anskuelse, at den nødvendig maa blive understøttet af Folket. Men det er uden Tvivl vissere, at et Tory=Ministerium Jntet vil kunne udrette uden et Tory=Parlament, og et Tory Parlament vil neppe kunne tænkes valgt uden af et Torn Folk. Slutningen af Bulwers Brev er den Erklæring, at Hertugen uden al Tvivl, om han gik over til Reformister, nes Parti, vilde blive foragtet af Folket, forladt af sine Venner og rimeligviis af Kongen berøvet sin Post.