Berlingske Tidende, 1789-01-16
Den Finnske Armees Publication af 25de August Begyndelsen til nærværende Krig er for vel bekiendt, en at vi skulle opholde os ved dens Udvikling. Med Glæde havi erfaret, at vore Svenske Medbrødre tænke heri liges deres Corps. J Anledning heraf, og efter en mislytExpedition, hvor Mangel paa alle Adgange til Hielpemler, og en fuldkommen Fattelse paa gode Foranstaltning. Fyttrede sig for os, have vi begyndt, at overveie Konge" og Fædrenelandets Forfatning. Sørgelige Betragtninden er desværre alt for vel bekiendt til at vi derved skulle bli Flænge staaende. Ligesom vi til denne Time have adlyde os tilstillede Ordrer som Militaire, saa have vi og som Ma borgere eftertænkt de Midler, hvorved det over Fadren landet opstigende Uveir kunde stilles. At Hs. Konge"Majestæt heri ikke har villet forene sig med os, derom ble vi overbeviste ved Hans Svar paa vore underdanige For Har Deser have vi og maattet vare betænkte varende. dene, og troe, at have fundet den beste dert, at vi skaffe. ildens Repræsentantere Lettighed til Fredsunderhandber, og tillige svare Kongen for den Nødvendighed, at her det første Skridt, hvilket Han, efter vor Mening, Frangivne uden sin Værdigheds Krænkelse. i Opnaaelsen af disse Ditmarter haver veden til Hds. Hunne Keiserl. Majestæt addresseret Nats forlangt at vide i vi skulle ansee den Rusiske Nation, den vi aldrig ville Garde, for Venner eller Fiender, da vil i første Tilfælde. har anvende alt til Rolighedens Oprettelse, men i sidste Frabnedte til at forsvare Kongen og Fædrenelandet med Liv Blod inden og udenfor Rigers Grændser. Til dette inde have vi troet os saa meget mere befønde, som villinFrandet Middel kunne vælge, for at komme til en grundig Kundskab om Sagens sande Beskaffenhed og om Krigens Formassighed og Nødvendighed; en Kundskab, der er uomlangelig nødvendig for et til Frihed født Folk, og uden Hvilken dette Folk blandet med foragtelige Maskiner og sær det ud af Stand til at skaffe den Nytte, som man har Ret til at vente af dets sande og i Sielen grundede Tapperhed, Vi have nu faaet Hs. Russisk Reiserl. Majestæts Svar i Hvori Hun erklærer, at Hun aldrig har havt i Sinde, at Angribe Sverrig med væbnet Haand; at Hun er tilbøielig til igjen at stifte Fred med en Nation, for hvilken Hun bester en særdeles Agtelse, og at Hun til et klart Beviis paa denne Agtelse havde strax efter vore Deputeres Ankomst ladet affærdige Ordrer til Sine Tropper, at holde inde med lille Fiendtligheder; at hun derimod forlanger, at vore tropper skulle forlade Hendes Land, og da Hun troer, at de Majestæt Kongen er utilbøielig til denne Fred, saa en hun beredvillig til at lade denne Saa vedbørlig afhandle sand det Corps, som forestiller den Svenske Nation. Dette de Rusisk Reiserl. Majestæts Svar indsende vi nu til Hs. langel. Majestæts Vidende, med underdanigst Begiering, landet maatte behage Høistsamme, i mueligste Hast at samtenkalde Rigers høilovlige Stænder, og med Raadfør en af dette sit væsentlige og troe Raad at see Freden og Rolig, den i Riget igjen oprettet. Vi besværge alle Patrioter, han det hellige Navn Fædreneland, hvilket endnu ingen re lige Svenske uden den inderligste Rørelse har udsagt, at serne sig med os i denne Begiering, hvilken vi troe at være senhver retskaffen Medborger værdig, i den Overbeviiskning, at et elsket, men af Farer truet Fædreneland, kan paa denne og ingen anden Maade kan reddes fra en Ulyksie, som vi ikke ville forestille os i dens hele Omfang. Vi holde det for overflødigt, at anføre flere Bevæggrunde. En ked Sag trænger ikke til Veltalenhed, naar man taler med keplyste Medborgere om deres eget Vel. Vi have anseet det kjer bedre, at foredrage vore Handlinger herudi paa en Jaconstiet og for Krigsmænd væsentlig Maade, og ere over viste om, at intet gjør et mere levende Jndtryk paa vore Svenske Medbrødre, end Forestillingen af det almindelige beste, og at der ikke gives nogen anden Maade til at afven7de et forventet og uforudseet Uheld. Ansala, den 25de August 1788.