Aarhuus Stifts-Tidende, 1843-07-08
Vor Stænderdeputerede Ole Kirk har i RingkjøbingsAvis No. 42 ladet indrykke et Supplement, hvori han flankerer mod Jens Kirk i Stadel, som den, der uden Grund, – naturligviis forledet dertil af indskrænkede Raadgivere, – søger at nedrive Embedsmændene; den fungerende Politiemester ved Toldvæsenet, der visiterede hos ham, fortæller i en indskudt Sætning: at hans Moder er Gaardens Eier, og endelig, for at complettere det Hele, slutter med en Formaning til Jens Kirk og enhver Anden til stadig Efterlevelse. Med ædel villie see vidisse Phraser af O. Kirk, en Mand, hvis Retsindighed og Erfaring vi ei omtvivlede, da vi valgte ham til at forsvare vor Sag og naturlige Rettigheder i Stændersalen og derved for Thronen; men det synes at vore Forventninger nu ere skuffede. Dog det er naturlig at Enhver kan feile, og saaledes er det med O. Kirk, naar han i Jnseratet indskyder J. Kirkes Moder, som Gaardens Eierinde, om hvilket han nok bedre vidste Beskeed, da han selv, i Vidners Overværelse, har sluttet Kjøbet. At J. Kirkes Jndrykkelse i Ringkjøbings=Avis No. 41 er uden Grund, troe vi neppe, førend O. Kirk vilde kunne bevise, at Huusinqvisitionen er et til Bondens Velstand og Held sigtende Foretagende, hvilket endnu meget turde betvivles. At Bonden skal see sit Huus eller sin Gaard omringet af Toldvæsenet, som Forbrydere i disse vare skjulte, blot fordi han er mistænkt for at have benyttet hans ved Flid og Sveed, avlede Producter saa indbringende som muligt, er dette ingen Grund for ham, at ønske snart saadant et Lovbud omvexlet med et Andet til Bondens Tarv og Tidernes fremskridende Udvikling meere passende Anordninge! En det ikke en unaturlig Tilstand forenet med reent Kab for Bonden, at han skal kjøre flere Miil med sit Korn til Kjøbstaden og sælge det til lave Priser til privilegerede Brændeviinsbrændere, for siden igjen at faae det dobbelt dyr, naar han behøver noget af deres Fabricata; Er det ei et Tab for Bonden, at han ei kan føde et Sviin og samle endeel Gjødning, som er det store Drivehjul til Agerdyrkningens fremskridende Udvikling, Landets Cultur og Velstand, At O. Kirk indseer disse Grundsandheder, derom tvivle vi aldeles ikke, hvilket vi vide at han af Erfaring kjender, langt bedre end J. Kirk, men desuagtet seer det ud til af hans Jnserat, at han aldrig har feilet i dette Buds Overtrædelse. Hvad den Fortælling skal betyde, naar han sammenligner vor ærværdige, virkelige, Politiemester ved hans Fuldmægtig, med Hensyn til Rige og Fattige, kan ikke let gjettes. Er det for at compromittere J. Kirk, da rammer saadant ei paa rette Sted. Vi kjende ham, som en forstandig Mand, der ikke mindre end vi, erkjender og ærer Øvrighedens Retsindighed, Humanitet og Retfærdighed, ligesaa hæderlig og dyb som O. Kirk. J. Kirk har aldeles ikke afgivet sig med at bestemme den fungerende Politiemesters Myndighed; men han har tilstaaet: at han, som Bonde, ei dette kunde bedømme, han har udtalt det factiske, som let bevises. Nei Ole Kirk! Vor Hensigt, da vi valgte Dig til Stænderdeputeret, var ei at skrive Formaninger i Avisen, hvilket vi kjendte længe for Stænderne fik Tilværelse; men for i Stændersalen at paatale vore naturlige Rettigheder, Trang og Jnteresser. Med Sandhedens indre Kraft har Du at bekjæmpe gamle Privilegier, Vildfarelser og indgroede Fordomme, og heldbringende Følger vil ikke udeblive. Sog først Guds Rige og den Retfærdige, der er ham velbehagelig, da vil Tingenes Gang medvirke det Øvrige, og Ham, Forsynet satte paa Thronen, vil glæde sig over det hele Borgersamfunds Held og Velsignelse. Skreven først i Juni af flere Bønder i det 19de Valgdistrict i Jylland.