Aalborg Stiftstidende, 1832-12-13
Frankrig. Ligesaameget som Nogen, siger Odillon=Barrot i den Tale, som han den 29de Novbr. holdt i de Deputeredes Kammer, bedrøver mig den Uenighed, som finder Sted iblandt os, vis Jnteresser, ja jeg tør sige hvis hele Liv er helliget een og samme Sag. Ophører denne gjensidige Mistro ikke snart, saa maa deraf nødvendig opstaae en Standsning i Udviklingen af vor Statsret; i Tillidens Gjenoprettelse ligger der mod et stort Skridt til at opnaae de Forbedringer, som Nationen med Rette venter. Men, hvorledes kan da de, som rise sig af de samme Meninger, strax fra Begyndelsen af fremtræde med Anklager og beskyldninger mod os, hvorledes kan de, trods en 16aarig parlamentarisk Praxis, i Oppositionens Angreb paa denne eller hiin Beslutning af Regieringen, ja selv paa dens hele System, see Anledningen til den voldsomme Modstand, der aabenbarer sig i strafværdige Tumulter, Vel vover man ikke at beskylde os for directe Deeltagelse i Urolighederne og Oprørene, ja ikke engang for den Hensigt at opvække disse, mod saadan en beskyldning vilde vi ei heller sætte Andet, end det Svar: I ere Bagtalere men man siger. Den Daddel, som J fra Talerstolen udtaler mod Regjeringen, den fortolker Folket paa sin Viis og søger dernæst at gjøre de deraf uddragne Slutninger gieldende ved factisk Oprør. Laa der i denne Argumentation en virkelig grundet beskyldning og skal denne beskyldning altid paa ny gjenlyde fra denne Tribune, saa maa vi renoncere paa enhver Udsonning, thi det er vor Pligt at opponere mod Regjeringens Forholdsregler, og naar de, hvergang vor Daddel yttrer sig, vil fremstille et lovstridigt Oprør paa Gaderne eller de offentlige Pladse, som sammes naturlige Følge, hvad skal der da blive af Oppositionens Rettigheder og Pligter, Hvilke ere Grændserne for en tilladelig Opposition og hvori bestaaer den, uden i en uafbrudt, streng stundom endog ubillig Critik af Regieringens Forholdsregler, thi selv hvor dens Daddel er ubillig, fordi den beroer paa en Vildfarelse, bør den dog hverken med Hensyn paa sin Hensigt eller paa sin Kilde dadles saaledes som det er skeet af Dem. Under Restaurationen indtraf ikke den mindste Opstand, ikke den obscureste Sammensværgelse, uden at Ministrene gjorde Oppositionen moralsk ansvarlig for samme, men Restaurationen gik ikke til Grunde ved Oppositionen og de af den fremkaldte Opstande, men derved, at den, foragtende Oppositionens Advarsler, gik frem paa den betraadte Bane, og saaledes foranledigede den store Revolution i Juli. Oppositionen er en Sikkerhedsventil for Regjeringen; saa længe den høres og saa længe Nationaltribunen er tilgiengelig for samme, har hiin ingen Revolution at befrygte, igjennem denne udaandes den almindelige Uvillie uden Fare. De bør derfor høre op med uafbrudt at anklage Oppositionen, saaledes som skedte i Restaurationens Tid; De bør finde Dem i at høre Daddel fra Talerstolen, hvilken De jo - hvis den er ugrundet - kan gjendrive, for at De ei skal komme i det Tilfælde at see en blot Regjeringens Handlinger, men Regjeringen selv angreben af en anden Opposition, der ei kjemper med Grunde, men med raa Voldsomhed, thi dette er Udbruddet af Folkekritiken, der tidligere eller sildigere indfinder sig, naar man bringer den tilladelige, den parlamentariske Daddel af dem, i hvilke Folket seer sine Repræsentanter, til at forstumme. Jeg haaber, m. H., at jeg har talt nok om de imod os gjorte beskyldninger; Ministeren, som jeg svarede, er allerede kommen saavidt, at han i vor Opposition kun seer, en Uforsigtighed, medens andre Ministre have skildret samme som en Deeltagelse i Oprøret; deri ligger et Skridt til det Bedre, der lader mig haabe, at det snart kommer saavidt, at Oppositionen kan udtale sin Daddel frit, uden derfor at see sine Hensigter gjort fordægtige.