Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1811-05-25
Nyeste kilderie af Kjøenhavn. de skee Raa No. 42. Ottende AarganUdgivet og forlagt af Boghandler S. Soldin. Løverdagen den 25 Maji 1811. Hvorfor ere de theologiske Studerende ofte de meest raae og usædelige (Jndsendt.) Lidet ærefuldt synes det for Videnskaberne og krænkende er det for Videnskabsdyrkerne, at Raahed og Usædelighed behersker saa stort et Antal af de saakaldte Studerende. Dog - der er Pøbel i alle Stænder, og den, der ikke kan skue Noget høiere i Videnskaberne end i de laveste Haandværker – et Middel til det dyriske Livs Opholdelse - han bliver, skjøndt han mener, han dyrker Videnskaberne, altid uvidenskabelig, og Videnskabs navnet, han mod Fortjeneste bærer, kan ikke udtage ham af Pøbelens Klasse. Som Fuskere i Almindelighed ikke forædles ved den Konst, de mishandle, saa gaaer det og med disse Fuskere i Videnskaberne. Jngen vover derfor at drage Konstens eller Videnskabens forædlende Kraft i Tvivl, kun styrker Erfaringen end mere den Sandhed, at denne Kraft, ligesom alt Ædelt og Helligt, ligger inderlig skjult. Med Jver og reen Lyst maa den søges. For den lave Egennytte, for den grove Vellyst og den slagrende Letsind skjuler den sig ganske; men for den ivrige Tilbeder, der simpel og fordringsløs nærmede sig Helligdommen, aabenbares den i al sin Glands og Stykke, og lønner stadig Flid og rene Hensigter med Menneskehedens skjønneste Pryd, Humanitetens Krone. Saa umuligt som det er, ganske at hindre Døgnets vilde Sværm fra at bryde ind i Videnskabstemplet, saa umuligt maa det da og være, ganske at udrydde den studerende Pøbel. Mærkeligt er det imidlertid, at et maaskee uforholdsmæssigt stort Antal af dette træffes, hvor det mindst burde ventes – i Theologernes Klasse. Førend vi prøve at finde Aarsagen til dette Særsyn, var det maaskee, for Visses Skyld, ikke overflødigt at forklare noget nøiere, hvad her ved Raahed skal forstaaes, thi af Udtrykket Usædelighed kan Misforstaaelse neppe opkomme. Men Raahed? Findes vel i vor forfinede Verden noget, som svarer til dette haarde Ord, Efter et flygtigt Blik, henkastet paa Personernes Udvortes, skulde man just ikke formode det; men holdes de nærmere til Lyset, da opdages mangt et grovt Træk i det glatte Ansigt, og Raaheden stikker alt for kjendelig frem bag den sine Maske. - Eller egenligt talt, selv den pynteligste Herre, der bærer sit Hoved, som Hjernen ikke tynger, stivt i Nakken efter nyeste Mode: veed at snoe og vende sig i de glimrende Kredse, forstaaer at amusere galante Damer med Tvetydigheder og Narrestreger, og kan kaste om sig med lærde Floskler og moderne Raisonnements, hvori ingen Raison er, selv ham vove vi at kalde raa og pøbelagtig, om han endog havde Characteren laudabilis & quidem egregie til Embedsexamen, naar han nemlig med udvortes Fiinhed og glindsende Udenadslærdom forener et ureent Hjerte, lave Hensigter og Usands for det Ædle og Skjønne, for Ret, for Sandhed og Dyd. Saadan Raahed og Usædelighed vil man have mærket hos ikke faa theologiske Studerende, og mærket mere hos dem end de andre studerende Klasser. Hvad enten dette nu virkelig forholder sig saa, eller bemærkningen reiser sig af den større Opmærksomhed, hvormed tilkommende Sædelæreres Opførsel betragtes, eller af disse Studerendes, i det mindste forhenværende større Antal, kunde der være Spørgsmaal om, men at der i Virkeligheden findes saadanne baade theologiske og juridiske Studerende, maa man med Harme idelig erfare. Nogle Grunde, hvoraf deres Mængde blandt Theologerne kunde forklares, var det nu vi vilde søge at angive, uden at paastaae, at enten disse eller de, vi allerede iforbigaaende have nævnet, skulle være de eneste. Man lægge da først Mærke til, at i Almindelighed de fleste slette Studenter bestemme sig til Theologien. Aarsagen dertil er deels den Fordom, at dette Studium skulde være en magelig Vei til et fedt Embed, deels den Erfaring, at man kan gjøre Lykke, som det kaldes, endog med ringeste Characteer til Attestats, da en Jurist derimod med denne Characteer ingen Vei kan komme. Thi vel kan en Noncontemmendist i Theologien ikke heller strax naae et indbringende Embed; men han beqvemmer sig let til at modtage et personelt Capellanie; og, naar han i nogle Aar paa denne Post har begrædt sine Synder, ifald han saa synes, saa oversees hans slette Characteer. Han faaer da ad denne Gjenvei ikke sjelden Brød, det eneste, hvorfor han har piint sin Hukommelse i 10 samfulde Aar, længe for end hans duligere Medstuderende. Dog kan han og, sin slette Characteer uagtet, gjerne være en dulig og samvittighedsfuld Embedsmand, men rimeligst er dog den Frygt, at han vil blive en af de Geistlige, der have sat og end sætte paa Standen de Plætter, der i manges Øine har skadet dens Ærværdighed og gavnlige Jndflydelse. Det synes derfor raadeligt, at Noncontemmendisterne ganske udelukkes fra Præstembedet, og at ingen tilstededes at studere Theologie, som ikke ved de foregaaende Examina, især Examen artium, havde givet Prøver paa god Fremgang i Videnskaberne. Sikkert var det et Middel til at formindske de ringe og maadelige Theologers Antal, men desuagtet kunde der blive udannede og inhumane Studerende nok tilbage; thi Examens Characteren staaer meget ofte slet ikke i Forhold til Personens Cultur. Vanskeligt vilde det ikke være at opvise dem, der, skjøndt udmærkede til theologisk Embeds Exammen, dog ere, efter vort bestemte Begreb, raae og usædelige Mennesker. Hvorledes er dette muligt En rummelig og stærk Hukommelse oplyser allene dette Phænomen. De udenad lærte Videnskaber have blot fæstet sig i den Forstanden have de ikke vandret igjennem, ingen Rod have de slaget i Hjertet: de bære der derfor ingen Frugt. Til denne golde Udenadslæsning forfalder den theologiske Studerende maaskee snarere end de øvrige, thi der hører virkelig ikke ganske almindelige Evner til at føle det theologiske Studiums Værd, til at fatte Forbindelsen mellem alle dets mange og mangeartede Dele og finde dets Forhold til Menneskets høieste Formaale og Religionen. Lettere synes det at overskue de mere sammenhængende Videnskaber, Lovkyndighed og Lægevidenskab; thi deres Maal ligger nærmere, deres Anvendelse og Nytte er mere i Øine faldende. - Men den Studerende, der ikke kan betragte sin Videnskab fra et høiere Standpunct, og ikke kan overskue den som et sammenhængende Heelt, han studerer ikke, men læser blot udenad, og fylder Hukommelsen med tomt Ordkram og Systemers Beenrad, hvormed han vel kan skrække Ukyndige og gjøre Opsigt, men ikke synderlig gavne og ikke forædles. At raade Bod paa dette Onde, der truer at tiltage, ligesom Eftertanke og Granskningsaand forsvinder, vil være ligesaa vanskeligt, som at lære nogen Philosophie eller Videnskabelighed – er forgjeves Arbeid, naar Sands for Tænkning og Videnskab i den tidligere Underviisning ikke er vakt.