Berlingske Tidende, 1814-10-31
Norges Riges Repræsentantere samledes efter Kongelig Kundgiørelse, grundet paa den paa Moss afsluttede Convention. Af denne vidste de Hovedgienstanden for Storthingets Forhandlinger. At Landets Tilstand i det hele var mislig, og at dets Stridskræfter, ved den sluttede Vaabenstilstand vare meget svækkede, var dem bekiendt før de droge fra deres Hjemstavn; men som Normænd, mistvivled de ikke om, at dersom en hæderlig Fred ei kunde opnaaes, de jo skulde finde Midler til at hævde Landets Ære c. Frihed, under den Konge som Norges Mænd havde kaaret og tilsyeret Troskab. Kong Christian Frederiks Sygdom, der saa længe havde ængstet det troe norske Folk, vedvarede tildeels endnu. Kongen kunde ei selv aabne Storthinget. Af den Tale, Allerhøistsamme ved Statsraadet lod oplæse i Storthinget, erfaredes, foruden Rigets misligge indvortes Forfatning, den sørgelige Vished, at ingen Hielp for Norge kunde ventes fra Europas magtige Stater, men at disse stedse vedoleve deres Forbund med Sverrig, - og at vor elskede Konge, med den samme Kiærlighed for det norske Folk, der bestemte ham til at sætte sig i Spidsen for Folket, havde bragt somme det store Offer, at forvinde sig til at nedlægge Kronen, da dette var den eneste Betingelse, under hvilken der kunde opnaaes den Vaabenstilstand, som var nødvendig for Armeens og en stor Deel af Landets Frelse. Kongen udfærdigede den følgende Dag den Act, hvorved Allerhøistsamme, for sig og Arkom, nedlægger Norges Krour uden af Forbeholdenhed; - hvorefter Hs. Majestæt samme Aften afreiste. Norges Frihed, Hæder og Selvstændighed var det Maal Storthinget havde at arbeide til. Om dette Maal kunde naaes ved fornyet Kamp; om Landets Stridskræfter og Hielpekliver vare tilstrækkelige til en maaske langvarig Krig mod en overlegen Fiende, den allerede var i Besiddelse af betydelige Fordeele ; om der var Haab no om Kampens heldige Udfald, for at man burde udsætte en stor Deel af Landet for Krigens Rædler; om man, endog efter den heldigste Kamp, kunde vente fremdeles at forsvare Landets Grændser og at opnaar den for Norge saa nødvendige Fred paa Havet; eller, om Folkets Frihed og Selvstændighed kunde betrygges ved en hæderlig Forening med Sverrig, under Haandthævelse af Norges Grundlov; - disse vare de vigtige Spørgsmaal, som Storthinget skulde afgiøre. Storthinger gjorde sig strax til Pligt, at indhente nærmere Oplysninger og Rigets Tilstand, saavel i Henseende til Krigsvæsenet, 1 og Provianteringen, som Pengevæsenet. Commissarier fra Hs. Kongelige Svenske Majestæt fremlagte Forslag til de Forandringer i Grundloven, som de ansaae nødvendige for i en Forening med Sverrig. At disse Forslag ville blive modificerede og bestemte saaledes, at Norges Frihed og Ære kan bestaae med Foreningen, derfor borger Conventionen paa Moss. Tiden da en Beslutning maatte tages var forhaanden. Efter i det medneste Overlæg, - besiælet af lige Iver for Norger Ære, som for dets Fred, - med Hensyn til den Stemning, som Norges Repræsentantere, hver i sin Egn, kiendte som den herskende, - og ikke uopmærksomt paa de politiske og occonomiske Fordele, som en Forbindelse med Sverrig kan forskaffe Norge, - har Storthinger igaar taget følgende Beslutning : Norge skal, som et selvstændigt Rige, forenes med Sverrig under een Konge, men under Overholdelse af dets Grundlov, med de til Rigets Held og i Anledning af dette Forening med Sverrig nødvendige Forandringer. Disse Forandringer i den af Hs. Majestæt Kongen af Sverrig, ved Conventionen paa Moss, af 14de August d. A. erkiendte Constitution, skalle det hastigste mueligt blive overveiede og besluttede af Storthinger; og saa snart som i dette er skeet, vil Storthinget høitideligen udvælge og erkiende Sverrigs Konge, Hs. Majestæt Kong Carl. den 13de, som Norges constitutionelle Konge. Ved Overveielsen af disse Forandringer i Grundloven skal Omhu for Folkets Frihed og Statens Tryghed lede Storthingets Arbeide. Landsmænd, Norges Repræsentantere, som Eders Tillid hædrede med det høie Kald de have, ere forvissede om, at Eders bifald vil lønne deres Bestræbelser, - at J med den Sindighed, der er Normænd egen, ville modtage deres Beslutninger, - og at J med den dele det Haab, at en haverlig Forening med Naboriget skal vorde til Held for det stedse frie og selvstændige gamle Norge.