Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1839-03-18
Fædrelandet. Stænderforsamlingen i Roeskilde. (Fortsættelse see S. 191.) Sagen betræffende Andragendet ang. Oprettelsen af en Livsforsikkringsanstalt (Committee, Scavenius, Ussing, Bruun). Dette Andragende fra Landsoverrets=Assessor Schønheyder i Odense var gjennem Agent Bruun forelagt Forsamlingen; men da Committeen i sin Betænkning havde formeent, at man vistnok ikke uden Nødvendighed bør ansøge om Statens Garantie for saadanne Jnstituter, som ved Borgernes frivillige Sammenskud bringes tilveie og at man langt hellere bør udsætte disse for de Tab, de nu og da ved deres uoverlagte Deeltagelse i slet organiserede Foreninger kunne paadrage sig, end vænne dem til den mage lige Ligegyldighed, som ved alle slige Leiligheder stoler paa, at Staten dog tilsidst kommer til at dække alle de Synder, som ved Oprettelsen eller Bestyrelsen af saadanne Jnstitutionemaatte være begaaede, - hvisaarsag den ikke kunde billige en Petitions Jndgivelse - blev med Forsamlingens eenstemmige Samtykke Andragendet taget tilbage af Agent Bruun. - Sagen betræffende Cancellieraad Hempels Andragende ang, de endeel Brændeviinsbrændere i Odense tilkommende Rettigheder (Committee: Ussing, Bjerre, Steenfeldt). Committeen formeente blandt Andet i sin Betænkning, at Forsamlingen med Hensyn til det indkomne Andragende ei bør indgaae med en allerunderdanigst Petition, hvorimod Petitionairerne formeentligen bør henvises med deres Andragende direkte til Hs. Maj. Kongen. Committeen kan forøvrigt ikke undlade at udtale som sin Overbeviisning, saavel det Ønskelige som det billige i, at det Kongelige GeneralToldkammer- og Commerce-Collegium snarest muligt vil bringe denne Sag til Endelighed. J Plenarmødet den 21 Decbr., hvilket Sagen foretoges til foreløbig Behandling, yttrede Cancellieraad Hempel, efterat Committeens Betænkning var oplæst, at, ligesom han havde ventet, at den ærede Committee om hvis Retfærdsfølelse han iøvrigt er fuldkomment overtydet, i Undersøgelsen af denne Sag var kommen til et andet Resultat, saaledes kunde han ei heller endnu fravige sin Overbeviisning, at den Jndskrænkning, som ved en Collegie-Resolution er gjort i Petitionairernes borgerlige Næring, i dette Tilfælde maa ansees som et Jndgreb i lovlig erhvervede og ved mange Aars Hævd hjemlede Rettigheder, hvilket alene maatte kunne skee ved et Kongebud. General-Toldkammeret har jo været vidende om, at Brænderierne qvæstionis vare i fuld Drift, og havde saaledes været det baade i Petitionairernes Formænds og deres egen Besiddelsestid, indtil een af Toldvæsenets Embedsmænd, som ogsaa i flere Aar havde atolereret, Petitionairernes uforstyrrede Virken lige med deres Medborgere samme Fag, paa eengang fandt det at være sin Pligt, at indgaae med den Forespørgsel, der har foranlediget den for den saa fordærvelige Jndskrænkning. Jdet Taleren saaledes maatte vedblive at finde i den paaklagede Behandling en virkelig "Forurettelse, (thi hertil regner han enhver Krænkelse af lovlig erhvervede Rettigheder, som medfører uforskyldt Tab for de Paagjeldende), vil han dog, med Petitionairernes Samtykke, frafalde Sagen her i Forsamlingen, i Tillid til det bebudede Haab om, at Collegiet er sindet at afhielpe den Ulempe, disse Mænd have liidt og fremdeles ville lide, saalænge den paaberaabte, men dem endnu ikke communicerede, Resolution af 15 Novbr. 1831 skal staae ved Magt, og omendskjøndt Vente tiden har været overordentlig lang, ligesom deres Nærings tab daglig forøges og maa, om ikke snarlig Forbedring i deres Stilling indtræffer, aldeles undergrave deres Velfærd, forsaavidt saadant ikke allerede er skeet. Jmidlertid maatte han tilføie den Erklæring, at det kun er for denne Gang Petitionen endnu tages tilbage, med udtrykkelig Retsforbeholdenhed af saasnart ikke det Paaklagede foranstaltes afhjulpet, eller en gjentagen allerunderdanigst Ansøgning til Majestæten skulde vorde ham forelagt og decideret, da i næste Stænderforsamling at maatte gjentage Petitionairernes retfærdige Anke og see den bragt for Tronens Fod igjennem Folkets Repræsentanter, ligesom de i ethvert Tilfælde forbeholde sig at gjøre deres Ret gjeldende for Domstolene. Præsidenten bemærkede, at den af Proponenten tagne Reservation ikke gjordes fornøden, og at den nærværende Forsamling ikke kunde paalægge den næste at tage Sagen under Behandling. Assesforussing spurgte Proponenten, om det forholdt sig, som Taleren havde hørt, at een af de Brændeviinsbrændere, der ere i det i Andragendet omhandlede Tilfælde, under Sagens Behandling er ved Døden afgaaet, og at en anden af dem har seet sig i den Nødvendighed at opgive sig Bo til Skiftebehandling. Skulde dette være Tilfældet, vilde dette bedst vise, hvor vigtig det er for Petitionairerne, at denne Sag snarest muligt kan blive tilendebragt. Cancellieraad Hempel bemærkede, at han havde forhen saa omstændelig deduceret Petitionairernes formeentlig urigtige Behandling, at han ikke vilde spilde Forsamlingens kostbare Tid med at gjentage samme. Hiin Behandling er saameget mere paafaldende, som Brænderi=Rettigheden vel i mere end et Aarhundrede har ligget til deres saaledes tilkjøbte Steder, og der desuden endnu skal gives andre Byer, hvor slige Brænderier drives, skjøndt beliggende udenfor Portene, med den samme Ret, som de, der findes i Byen selv. Naar Vedkommendes Klager blive upaaagtede, synes det i sin Orden, at de søge Hjelp i deres fortrykte Stilling i Stænderforsamlingen. J Anledning af Assessor Ussings Opfordring maatte Taleren bemærke, at det Omspurgte ikke var ham officielt bekjendt; men dog havde han Vished om, at idetmindste een af Petitionairerne er død, og der sandsynligt af Fortvivlelse over sin ødelagte Næring; en Anden af dem har maattet sælge sin Eiendom med Tab, hvilket muligt er Tilfældet med Flere. Med Forsamlingens eenstemmige Samtykke tog Proponententen derefter sit Andragende tilbage. - Sagen angaaende Andragendet fra Lollands Nørre-Herreds Beboere om Nedsættelse i de Bropenge, som de betale i Nakskov. - Sagen angaaende Etatsraad Steenfeldts Forslag om Udvidelsen af Bidstrup gaards Hospital for Afsindige, Nr. 138 til 139. Forsamlingen besluttede med 32 St. mod 26 at indstille: At et fælleds Hospital for uhelbredelige Sindsvage fra de Dele af leve Ostifterne, for hvilke ingen saadan Anstalt iforveien maatte haves, dog Jsland og Færøerne undtagne, maatte søges oprettet. - Sagen ang. Proprietair Langkildes Forslag, om Forandring i Pl. 18 April 1828, betræffende Udførelsen af Pligtarbeide til Kirkernes og Kirkegaardenes Vedligeholdelse og Jstandsættelse, Nr. 139. Med 52 St. mod 6 androg Forsamlingen paa: 1) At den 1ste § af Pl. af 18. April 1828 maa allernaadigst tillades at bortfalde. 2) At det maa tilkjendegives Kirkernes Bestyrere, at de, i Forbindelse med Godseieren for sit Fæstegods og Sognefogden for Selveiergodset, have paa den efter Localiteten meest passende Maade, og, hvis de ikke anderledes kunne forenes, da efter Forhold af hele, halve og fjerdedeels Gaarde, eftersom disses Størrelse, paa hver Egn antages eller i alt Fald af Amtet bestemmes at være, at inddele Kirkekjørselerne paa alle Bøndersteder af 1 Td. Hartkorn eller derover, uden Hensyn til, om de ere Parceller af udstykkede Gaarde eller ikke. 3) At saadanne specielle Jnddeelinger maae, inden de benyttes, efter skeet Bekjendtgjørelse, henlægges til Sognebeboernes Eftersyn, og derpaa, efterat Amtets eller det overordnede Collegiums Approbation i Tilfælde af Paatale er erhvervet, indføres i den i Pl. af 18 April 1828 Fanordnede Protocol, som Regel for Fremtiden. - Sagen betræffende Cancellieraad Hempels og Farver Svanes Forslag ang. Kobberværkernes Ret til at lade deres Varer omføre til Forhandling ved de saakaldte Kobber førere m.v., Nr. 110 til 141. (Committee: Svane, Gamst, Tutein.) Cancellieraad Hempel antog ikke, at de Kobberførerne meddeelte Privilegier have nogen exclusiv Virkning, hvilket ogsaa fremlyser deraf, at tvende saadanne nylig ere meddeelte, nemlig i Aarene 1832 og 1833. Taleren maatte i det Hele erklære sig enig med den ærede Committee, kun indsaae han ikke, hvorfor de foreslaaede Bevillinger for Kobbersmedene i Kjøbstæderne, til at føre deres Varer omkring, skulde, saaledes som Committeen i Præmisserne til dens Betænkning har foreslaaet, være indskrænkede til fem Aar. – Naar der yttres Frygt for, at kun de rigere Kobbersmede vilde benytte sig af denne Ret, til Skade for de mindre formuende Kobbersmede, da antog Taleren det for ønskeligt, at deslige Bevillinger ikke tilstodes enkelte Kobbersmede alene, for hvilke de medgaaende Omkostninger til Varernes Omsendelse udentvivl vilde blive for høie, men vel rettere hele Corporationen i en By conjunctim. En af Grundene, hvorfor Kobbersmedenne ogsaa maatte ønske de samme Rettigheder som Kobberførerne, maatte iøvrigt søges i den dem derved aabnede Leilighed til at indkjøbe gammelt Kobber og Messing, som nødvendigt i deres Næringsdrift. Propr. C. Neergaard stemte imod en Petition. Kammerraad Drewsen: Jeg kan ikke finde det skadeligt, at tilstaae Kobbersmedene den Ret at omreise og sælge deres Produkter paa Landet. Er jeg end enig med Prop Neergaard i, at det var ønskeligst, at alle Laugsbaand løstes paa eengang, saa kan jeg dog i den omhandlede Begjæring intet Betænkeligt finde. Vel er det sandt, at naar den ansøgte Tilladelse tilstaaes, vil den fornemmelig komme de rigere Kobbersmede tilgode, medens de fattige Kobbersmede da kunde blive saa meget mere trykkede, som nu ei blot Fabrikkerne, men ogsaa de mere velhavende Kobbersmede vilde trykke deres Afsætning; men dette er intet Nyt, og sees hver Dag: den Dygtige og meere Velhavende trykker altid den Fattigere og mindre Duelige; men maa man end beklage Jndividers uundgaaelige Skjæbne, saa kan det dog ei nægtes, at Samfundet stedse har Fordele af, at den Dygtige har muligst frie Hænder. Cancellieraad Hempel fandt det meget besynderligt og modsigende, at ville forsvare Jndskrænkningen i Næringsveiene, medens man klager over de paa samme hvilende Vaand. Kun ved at løse disse successive, vil den saa almindelig attraaede Næringsfrihed omsider være at opnaae, men ikke ved end mere at stramme dem, og anderledes kan man ikke benævne det, at ville forbyde den ene Deel at søge sine Varers Afsætning paa samme Maade som en anden privilegeret. Naar Proprietair Neergaard fraraader Petitionen, deels som et Jndgreb i Næringsfriheden, der ikke bør hæves, saalænge Laugs=Indretninger i det Hele finde Sted, og deels fordi de nu gjeldende Privilegier skulle være en Følge af Professionens maadelige Tilstand i Fortiden, maatte Taleren blot tillade sig at henvise til det nys Anførte, hvad den første Paastand angaaer, og den anden kan, som et forældet Argument, neppe meere komme i Betragtning; thi baade forholder det sig, som af Petitionairerne og flere Medlemmer under den indledende Behandling er anført, og af den almindelige Erfaring desuden bekræftet: at Kobbersmedenne i Provinds Kjøbstæderne have bragt deres Kunstfærdighed saa vidt, at de af dem producerede Arbeider i Godhed, Form og Elegance sikkert kunne sættes ved Siden af de fortrinligere Arbeider, som man kjender fra de indenlandske Fabriker, eller som fra Udlandet indføres. Jmellem den foreløbige og endelige Forhandling forandrede Committeen sine Jndstillinger derhen: 1) At den Kobberværkerne tilstaaede Ret til, ved de saakaldede Kobber førere at lade sælge deres Varer og tilkjøbe sig gammelt Kobber og Messing, maa søges Tid efter anden hævet, fornemmelig derved, at ingen nye Privilegier i denne Henseende udstedes, eller allerede nu bestaaende fornyes. 2) At, saalænge denne Kobberværkernes Ret vedbliver at bestaae, der da maa gives Kobbersmedene Ret til at erholde Bevilling paa 5 Aar af Gangen til, inden Amtets Grændser at drive en lignende Handel, som den, der for Tiden udøves gjennem Kobberværkernes Handelsbetjente eller Kobberførere. - Under den endelige Forhandling bemærkede Cancellieraad Hempel, at det kun er de særegne Forhold, som netop i denne Næringsgreen finde Sted, der have foranlediget Petitionairernes Ønske om at maatte nyde den samme Ret og Begunstigelse, der er tilstaaet en anden Klasse af Borgere. Naar det iøvrigt befrygtes, at Kobber smedene muligt kunde misbruge Rettigheden til at omføre deres Fabricata, da maa den samme Frygt formeentlig kunne næres for Kobberførernes Vedkommende, ligesom overalt den samme Control i begge Henseender være anvendelig. Hvor saare naturligt, at Kobbersmedene maae føle den trykkende Jndskrænkning, der hviler paa deres Næring, idet de, medens Kobberførerne maae ombringe deres Varer for hver Mands Dør, saa at sige, skulle være indsluttede til deres Huse? En Aarsag til, at de ikke heller kunne holde Concurrence med hine, maa endnu søges i den Kobberførerne tilstaaede Lettelse i Tolden for de Varer, som af dem indføres, hvorfor de selvfølgelig kunne undersælge Kobbersmedene; ligesom den Omstændighed ogsaa maa komme i Betragtning, at de Folk, som omføre Fabrikernes Varer, ikke sjeldent skulle være udlændinger, som indgaae Forpligtelse til ikke at indlade sig i Ægteskab, saalænge de ere i denne Stilling, og, naar de have samlet tilstrækkelig Formue, atter forlade Landet, for at give Plads for andre Afløsere. Endelig skjønner Taleren ikke rettere, end at der burde tages Hensyn til et saa almindelig udtalt Ønske af en heel Klasse næringsdrivende Borgere, for at det ikke skulde synes, som om man skjænkede Haandværkernes Jnteresse en mindre Grad af Opmærksomhed end de andre Borgerklassers. Det har glædet Producenten at see de af ham forbeholdte Amendements i det Væsentlige optagne i Committeens modificerede Jndstillingsposter, og han skal derfor ikke videre urgere paa dem. Agent Bruun yttrede, at han efter Samtale med en Kobbersmed maatte antage, at den omhandlede Ret ikke i det Hele var ønskelig for Kobbersmedene. Ved Afstemningen bleve begge Committeens forandrede Jndstillinger antagne: den 1ste med 36 Stemmer mod 21, den 2den med 28 St. mod 22. Proprietair Neergaards Jndstilling: (at ingen Petition skulde indgives) blev forkastet med 37 St. (Forts.) mod 23.