Viborger Samler, 1834-10-10
Udenlandske Efterretninger. Allg. Zeit. indeholder følgende Skrivelse fra Turin af 14de Septbr. "De fleste franske Journaler ere indtagne af den Jdee, at Kongen af Neapel er en Ven af liberale Jnstitutioner, og kun ved Østerriges Jndflydelse afholdes fra at give sine Følelser Luft, det vil sige at skjænke en Constitution, liig den franske. Vel er det sandt, at man førend Bevægelserne fandt Sted i det Romerske, som havde Anconas Besættelse til Følge, og maaskee ogsaa, saa længe Ferdinand VII levede, og Spanien var i Besiddelse af singamle Jnstitutioner, havde i Neapel smaae Anstød af Liberalisme, og troede sig kaldet til at foretage en Regeneration i denne Aand. Men efter denne Tid findes ingen Tilbøielighed til et constitutionelt Liv, og den unge Konge har ved Optrinene paa den pyrenæiske Halv lært at kjende, hvorhen en Folkeregjering stedse maa lede, hvad enten den føres under kongelig Titel eller under en Kongen forestillende moralsk Person. Siden dette Øieblik har han fattet en saadan Afsky for alle liberale Tendentser, at man hverken behøvede Øster riges eller nogen anden Magts eller hans Ministres Jndflydelse, for at faae ham til at vælge en Bane, som han til sine Undersaatters og det fælleds italienske Fædrelands Vel følger med megen Standhaftig hed. Altsaa langtfra at tilbagevise Raad, der have til Hensigt at opretholde det Bestaaende, hvis slige skulde være bleven, eller maatte blive givne, er han tvertimod den Første, der lader sig det være magt paaliggende, at advare for Nyhedssyge, og der opbyder Alt, for at Jntet skal forandres i de gamle Jnstitutioner. Det var ham, der først undertegnede Protestationen imod Forandringen af Thronfølgeordenen i Spanien og med stort Eftertryk forlangte, at Dronning Jsabella skulde udelukkes fra Regjeringen det er ham, der i dette Øieblik trænger paa, at Don Carlos anerkjendes som Konge, da han, og dette med Rette, har den Overbeviisning, at et saadant Skridt, vilde betydeligt fremme Don Carlos's Sag, og at Freden kun da kan vende tilbage i Spanien, naar dets Krones Rettigheder opretholdes ukrænkede, og Don Carlos proclameres som Konge. (Ogsaa havde man i Rom det Rygte, at Kongen af Neapel stod i Begreb med at anerkjende Don Carlos.) Til den Ende har den neapolitanske Regjering erklæret sig beredt til, at gaae forud med denne Prindses Anerkjendelse, naar den har Vished om, at de øvrige legitime Regjeringer ville følge dens Exempel. For at erholde Oplysning herom, er det overdraget alle neapolitanske Befuldmægtigede hos de fremmede Regjeringer, at bekjendtgjøre dem denne Kongens Hensigt, og undersøge, hvorledes man optager den. Da det nu er bekjendt, at Don Corlos ikke er hildet af liberale Jdeer, og at han vilde være den Sidste, der gjorde Revolutionen nogen Concession, saa kan man efter det Anførte bedømme, hvor vel underrettede de liberale franske Blade maae være, naar de søge at paradere med Kongen af Neapels Grundsætninger. Man maa ikke indvende, at dette særegne Tilfælde berører hans Efterkommeres Jnteresse, thi Liberatismen stoder an lige tvertimod de gamle Retsmeninger over Thronfølgeretten, og paa den anden Side er Octroyeringen. af et Chatte ingenlunde tænkelig uden Jndskrænkning af de kongelige Interesser."