Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-11-03
der fundne Instrumenter, der blev optaget med saa meget Bifald, da det stedse endnu er det omstændeligste, som vi besidde derom. Desto større var min Glæde, da jeg i Aaret 1822 af min højtagtede Ven, Hr. Geheimeraad og Commandeur v. Wiebel, erholdt nogle Been fra Pompe til Undersøgelse. Men for at man kan være overbevist om at disse Been virkeligen havde i mange Aarhundreder ligget begravede i Pompeji, behøver jeg kun at tilføje følgende: Da Hans Majestæt Kongen af Preussen besøgte Pompej, blev for hans Skyld flere Udgravninger gjorte, blandt andet fandt man ogsaa adskillige Been, som Monarken tilligemed andre Sager erholdt til Foræring. Da denne vise Fyrste lader ingen Leilighed ubenyttet, til at befordre Videnskaben, saa overgav han samme til sin Livlæge, af hvem jeg strax erholdt dem, og hvem jeg herved bevidner min inderligste Tak derfor. Disse Been, som alle høist sandsynligen hen røre fra et og samme menneskelige Skelet, da de meget dybt nedgravne, laae tæt ved hinanden, bestaae af følgende Stykker, nogle enkelte Been og Brudstykker af en Tarsus og Metatarsus, en Knæ skal, et Par Brudstykker af en Metacarpus, et Stykke af et Skulderblad, flere Skjere- og KindTænder, med meget ubetydelige Brudstykker af Kindbenet, endeligen den større øverste Hvælving af en Hjerneskal. Tænderne ere alle usædvanlig lette, lysegule har ellers et sundt Udseende, og deres Emaille er ganske fuldkommen vedligeholdt. Med Forstørreljesglasset var aldeles intet ved dem at bemærke, Nervehullet i Midten seer man hos nogle ret tydeligt. Kindbenets Dele adskille sig ved den letteste Berørelse fra Tænderne. Benene selv have alle det samme Udseende og de samme Egenskaber, af Farve ere de mere mærke end lysegule, men deres Marv=Dele sneehvid; de ere alle overordentlig lette at brække, de lade sig mellem Fingrene meget let søndergnide; de ere saa lette, at man kunde ledes til, at kalde dem Fjederlette. De have alle beholdt deres sædvanlige Form; men alle Tegn paa Apophyser og Beensømmene ere forsvundne. Dog seer man ved de mindre Been Ledefladerne endnu tydeligen, hvilke ere mørkegule, glatte og glindsende, af vormianske Been ere ingen Spor af finde, alle Forhøininger og Protuberanzer ere udvortes ligesom forsvunden; derimod har det store Stykke af Hjerneskallen paa sin indre Flade Spor af Pulsaarernes Fordybning, ogsaa er de sidstes Løb den sædvanlige, dog ogsaa for en Deel udslettet. Andre, eller sædvanlige Jndtryk paa den indre Flade ere kun paa enkelte Steder næppe bemærkelige. Alle andre Been ere næsten ganske glatte, saaledes ogsaa Knæskallen paa den yderste Flade. Dens indre Flade derimod er ved en næppe synlig Linie deelt i to Flader, der danne kun en let Fordybning; i Midten af samme befinder sig dog en lille Protuberantz. Derhos have alle nene deres sædvanlige Størrelse og Tykhed, ja de ere snarere lidt tykkere end sædvanlig, idet mindste Hjerneskallen eller nøjagtigere sagt Stykket af Hjerneskallen. De yderste og inderste Tavler af Hjerneskalbenene ere desuden ikke med de blotte Øine af skille fra den diploeske Substanz; men de løbe ganske over i hinanden; ogsaa ere de i Bruddene, overalt lige hvide. Det er ikke at tvivle om, at ossa parietalia udgjøre den største Deel af Hjerneskalstykket; imidlertid ere dog vel, efter sammes Størrelse at dømme, Stykker af de tilgrændsende Been derved. Men det forskjellige Løb af Fibrerne og Beenlamellerne er derved ikke at lagttage, men det Hele synes at danne en eneste, ligeformig, spæd sammenhængende Masse, overalt af næsten den samme Beskaffenhed og lige Tykkelse. At Sømmen i ossa parietalia her mangler, vil i øvrigt ikke have saa meget at sige, da denne Afvigelse, som bekjendt, ogsaa ikke sjelden forekommer ved andre Been. Med Hensyn til Fibrernes Løb vilde vel imidlertid noget være at udfinde, hvis jeg havde opløst et Stykke af Hierneskallen i Syre; men jeg har holdt det for bedre, at opbevare dette store skjønne Præparat saaledes som jeg fik det. Disse Beens chemiske Analyse har ligeledes Professor Cassalo foretaget med mig. Vi anvendte dertil de mindre Stykker: det af Metacar pussen, af Skulderbladet, nogle af Tarsus og Metatarsus, ogsaa de smaae Stykker af Kindbenet, og nogle mindre, halv affaldne Stykker af Hjerneskallen. Det store stykke af Hjerneskallen, Knæskallen og nogle Stykker af Fodbenene har jeg endnu opbevaret.