Den Vest-Sjællandske Avis, 1836-11-22
Ægypten var under sine første Konger underkastet uforanderlige Statsmaximer; en vedholdende Viisdom vaagede over Lovenes, Sædvanernes og Sædernes Vedligeholdelse; Alt var anlagt paa Omsorg for Fremtiden og ledte til at foretage uforgiængelige Værker. For nærværende Tid sukker det under den meest vilkaarlige Autoritet, og som saa lidet tager Hensyn paa Fremtiden, som det vel nogensinde har existeret; ligesom dette Land er bestemt til at kiende de meest modsatte Forfatninger, som det menneskelige Selskab kan være underkastet. Det har civiliseret det gamle Colchis, dersom Historien om de gamle Tider ikke har berettet os det urigtigt. (Herod. Lib. 2, 104 har først opstillet denne Hypothese, han troede at Colchierne vare en af Sesostris anlagt Kolonie, han støttede sin Mening paa den Overeensstemmelse som han fandt imellem Colchiernes og Ægypternes Legemsdannelse, Farve, Sprog og Sæder) og denne samme Himmelegn sender det nu viide Fyrster tilbage (de Mammelukkiske Beier), som forglemme deres Familie og deres Fødeland, støde deres Afkom fra sig og leve iblandt utaknemmelige og rebelliske Slaver, som de ikke formaae at holde i Tømme. Berøvede Klogskab og Jndsigter, forstaae de ikke at befæste deres Herredømme og ile kun med at nyde det. De undertrykke al Jndustrie, forsømme Kanalernes Vedligeholdelse eller ruinere dem og de offentlige Mindemærker, Flyvesander udbreder sig over Jorder, som kunde opdyrkes: Jndvaanernes Huse ere udsatte for Angreb af Ørkenens Røvere. Beboerne ere tvungne til en Jorddyrkning, hvoraf Produkterne ikke komme i deres Besiddelse; overalt ere de et Bytte for Uretfærdighed, Forhaanelser, Hunger og smitsomme Sygdomme. (Man veed at 24 Mammelukkiske Beyer, af hvilke Jbrahim og Murad vare de berømteste, beherskede Landet, da Napoleon erobrede det, de vare kiøbte Slaver fra Kaukasien, en Beys Søn kunde aldrig opnaae sin Faders Værdighed, dertil udkrævedes at være født Slave. Mehemed Ali udrøddede Beyerne; har giort en Deel for Landets Kultur, men han udsuger Folket og tærer det hen i sine Krige.) Dette Folks Skjebne skulde blive mere taalelig, dersom dets Chefer besadde en fast og arvelig Magt; men den ottomanniske Politik forebygger denne Forandring. Den opvækker imellem disse Fremmede Uvenskaber og Forræderier, som svække dem, isolere deres Magt og berøve dem Midlerne til at erholde en absolut Uafhængighed; den bruger paa samme Tid denne Militses Forvovenhed, som en Modsætning mod Paschaernes ærgierrige Planer. Midt under disse Revolutioner er Souverainens Autoritet altid ringeagtet eller viser sig blot i at sætte Splid imellem Ægyptens Usurpateurer; den formaer hverken at sikkre sig Tilsendelsen af Paalæg gene, eller at beskytte Jndvaanerne, eller at vaage over Overholdelsen af de Traktater, som ere afsluttede med allierede Magter. Det var denne sidste Omstændighed, som foranledigede de Franskes mærkværdige Expedition (dette vilde man indbilde Europa); men den Mand, som anførte den, indskrænkede ikke sine Planer til at straffe Undertrykkerne af vor Handel, han gav dette Erobrings=Project en høiere Karakteer og en Storhed af en nye Natur, og indprægede den saaledes Karakteren af sit eget Genie. Han beregnede den Jndflydelse, som denne Begivenhed maatte frembringe paa Forholden imellem Europa og imellem Orienten og det indvendige Afrika, paa Seilladsen paa Middelhavet og paa Asiens Skjebne. Han havde foresat sig at afskaffe Mamelukkernes Tyrannie, at udvide Jndretningerne til Jordens Vanding og Landets Dyrkning; at aabne en uafbrudt Forbindelse imellem Middelhavet og det røde Hav, at oprette Handels-Establissementer; at forskaffe Orienten et nyttigt Exempel paa Europæisk Jndustrie; endeligen at giøre Jndvaanernes Kaar mere blide, og at forskaffe dem alle Fordele af en fuldkommen Civilisations Tilstand (og fornemmelig at styrte Englands Magt i Ostindien og derved undergrave Kilden til dets Velstand.)Man kunde ikke opnaae det Formaal uden ved at giøre en bestandig Anvendelse af Videnskaberne og af Konsterne. Med Hensyn dertil var det, at Chefen for den Franske Expedition besluttede at oprette i Ægypten et Jnstitut, som skulde være bestemt til at befordre alle nyttige Kundskaber. Han udnævnede i Frankerigs Hovedstad de Personer, som skulde bidrage til at udføre hans Planer, og han befæstede ved Beviser paa en protegerende Velvillie, denne usædvanlige Forbindelse imellem Litteraturen og Vaabnene. Han betroede Omsorgen for at danne dette nye Jnstitut til to berømte Medlemmer af det gamle Videnskabernes Akademie, som en lang Tid havde hædret og gavnet deres Fædreneland ved glimrende Opdagelser, og hvis Arbeider og Genie havde meget bidraget til at give den Franske Nation en nyttig og hæderfuld Overvægt i de geometriske og physiske Videnskaber (nemlig Berthollet og Monge.) Akademiet i Kairo foresatte sig, ligesom de i Europa, at dyrke Videnskaberne og Konsterne, at fuldkommengiøre dem og at uddrage af dem alle nyttige Anvendelser Man maatte fornemmelig henholde sig til at skiænke det, som kunde være fordeelagtigt for Ægypten, sin fortrinlige Opmærksomhed, og at tænke paa Midlerne til at iværksætte det. Det var derfor nødvendigt med stor Flid at studere dette Land, som skulde underkastes en nye Administration. Disse vare de Bevæggrunde, som tilskyndede til at anstille de Undersøgelser, hvoraf Resultatet nu fremlægges.