Viborger Samler, 1828-03-26
Marts. Endnu var det ikke den Brittiske Regjering, ikke heller Gesandterne fra Østerrig og Rusland fra ham officielt tilmeldet, dog kan Efterretningen neppe drages i Tvivl. - Rusland skal have i sit Manifest i Særdeleshed anket over: 1) at Tyr terne ikke have opfyldt Tractaten af Ackierman; 2 at Tyrkiet har ophidset Perserne til Krig imod Rusland; 3) at Tyrkerne ilke have efter Tractaten rømmet Fyrstendommene Moldau og Vallatiet; 4) at russiske Skibe ere fortrædigede i Bosphorus og Dardanellerne. Dog skal Rusland især anke paa, at Tyrkiet har opviglet Perserne til Krig. Coureren ræsonnerer saaledes over denne Sag: "Rusland er nu paa sin egen Haand i Krig med Tyrkiet fordi Porten har givet det en særegen Anledning til Krigen, hvorefter Rusland synes at mene, at de ikke behøver at raadsporge sine Allierede, da Alliancen streng indskrænker sig til de græske Anliggender. - Den russiske Potitik gaaer altid tilværks efter det Princip, at det, hvor dets egen Ære fornærmes, alene raadsporger sig selv. Jmedens det altsaa ved at følge det, som den troer at skylde sin egen Ære og Værdighed, og, uden fremmed Hielp vil gribe til Vaaben imod Tyrkiet, betragter det sig dog endnu som vores og Frankrigs Medforbundne med Hensyn til Grækenlands Frigjørelse. Publikum vil deraf erfare, at denne Sag er bleven indvillet, dog uden Englands Medvirkning. - Overskuer man Magternes nuværende Forhold til hinanden og allerførst Ruslands, da seer man, at Rusland har lige indtil Portens nylig kundgjorte Krigserklæring, (som man dog ikke kan nægte, jo var fornemmelig med Bitterhed stilet imod Rusland, ikke fremført nogen særskilt Anke imod Porten. Det gjorde, med Hensyn til Grækenland, fælleds Sag med sine Medallierede Frankrig og England for at ordne de græske Anliggender. Det Ottomanniske Manifest voldte da det kundgjordes i Rusland, at man der ansaae sig alene fornærmet, og besluttede alene at skaffe sig Erstatning for den formeentlig tilføiede Uret. Altsaa befinder sig nu Rusland baade i Allianceforhold med de andre to Magter, og paa den anden Side befinder det sig ikke. Det er i Forhold til sine Medforbundne paa den ene Side, og paa den anden ikke. Storbrittannien bliver Frankrigs Allierede og Ruslands med, naar Talen er om Grækenlands Frigjørelse. Forbundet indlader sig ikke paa Striden imellem Rusland og Tyrkiet, fordi denne Strid beroer paa saadanne Grunde, der egentligst vedkomme begge disse Lande. Engelland er ikke Tyrkiets Allierede; men det er heller ikke en Fjende af Tyrkiet; og, det er dog nødsager til, at gjøre en Ende paa denne morderske Kamp, der i saa lang Tid er fort imellem Tyrkiet og dets græske Provindser. Frankrig befinde sig accurat i samme Tilstand som England. Krigens virkelige Udbrud imellem Rusland og Tyrkiet, (antaget, at den virkelig finder Sted, gjor Spørgsmaalet endnu mere indvitlet, og opfordrer saavel Pariser, som Londonner-Hoffet til den Nødvendighed, ved denne ny indførte Politik, om ikke at forandre, saa dog i det mindste nøie at overveie sin forhenværende. Nogle mene, at ingen af begge disse Stater have Grund til at forandre deres Mening med Hensyn til de græske Anliggenders Ordning, hvilken endog med Hensynet til alle Betænkeligheder, dog maa følge paa Udfaldet af den Krig, der reiser sig imellem Rusland og Tyrkiet. Storbrittannien har Midlerne ihænde til at opnaae saadan Hensigt, og ihvor heftig Portens Modstand for Oieblittet end er, saa turde dog denne Tyrkiet truende Krig med Rusland bevæge Storherren til, at tiltræde de Allieredes Forslag. Dog opkaste Andre det Spørgsmaal, vil Frankrig og Storbrittannien holde det formere tilraadeligt, at opsætte deres Foretagender til Grækenlands Fordeel, Disse Tildageblik fordre dog den nøieste Overveielse; det Londonske Cabinet har aldrig befundet sig en meere betænkelig Stilling. Hverken Frankrig eller Storbrittannien ønsker Krig. De ønske derimod, og forlange intet de kjærere, end at beholde Fred, og, uden derved at ville sige, at Rusland ingen skjellig Aarsag har til Krigen, turde de dog vel begge ønske, at Portens Magt i Europa ikke tilintetgjøres. Kunde begge disse Magter med Ære opretholde Freden, saa skal den vorde opretholdet, og Krigen, den de nodigen i ethvert Tilfælde indlade sig paa, vil da først finde Sted, naar alle Mennesker.) derom klart ere overbeviiste, at den er uundgaaelig."