Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-06-23
Vi have nu erholdet ikke mindre end 3 Fortællinger, Forklaringer og bemærkninger, samt et Ønske om Udstillingen paa Kunstacademiet for i Aar, nemlig i Dagen, Skilderiet, Politievennen, og endelig den rette Qvintessents i Kunstbladet. J Dagen blev Kunstnernes Arbeider godmodig omtalte, og Anmelderen viste, at hans Hensigt ei var, paa en fernærmende Maade at maale Kunstnernes physiske eller æsthetiske Kræfter. J Skilderiet behagede en brevelskende Skriver offentlig at lægge sin Udygtighed for Dagen i det Emne, han paatog sig. Ønsket i Politievennen indskrænkede sig blot til det Oeconomiske, hvorom Alles Ønsker for Øieblikket dreier sig. Men endelig fremstaaer den rette Kiender i Kunstbladet, som først tvivler paa, at det virkelig er Malerier, han seer, og dernæst tilstaaer, at han glemmer hvad han har seet, og formodentlig ikke engang orker at fuldføre bemærkningerne over hvad som af det Seete er bleven tilbage hos ham, efterdi han nu i tre Uger har standset Fortsættelsen. Ved at læse disse bemærkninger, spørger man sig selv, er det virkelig Skrivt? Jol det ligner dog Bogstaver. Men Tankerne deri, Ja dem vil man forgjeves lede efter; dem har Forfatteren formodentlig glemt, eller tabt dem paa Veien. Vilde Hr. Bemærkeren dog ikke blot vise sig i Bogstaver, men ogsaa forherlige sit Navn ved Tanker, da vilde han blive rakt en skjønnere Krands end den, mannu tør byde ham. At læse en god Kritik over Kunstfrembringelser, maa være interessant, saavel for Kunstnerne, som det kunstelskende Publikum, men begge Parter kunne dog med billighed fordre, at den, som opkaster sig til at føre Pennen herover, i det mindste har lært at stave A. B. i Kunstens Bog. For imidlertid ved et Exelapel at godtgjøre, at Recensenten aldeles ikke har lært dette, og at han virkelig er saa tankeløs og uvidende, som han selv har anmeldt sig, behøver man blot at gjennemgaae et Sted af hans bemærkninger over Hr. Professor Lunds Arbeider, hvor han siger: "Barnets Kjole og Haar ere ganske vaade, hvilket hverken svarer til Moderens Drapperie eller den klare Luft, i det Hele viser sig en Higen efter at male i Peruginis Maneer, som nok ikke er at anbefale." Noget jammerligere og enfoldigere kunde neppe skrives af en Kunstdommer, og desuagtet maa man oprigtig tilstaae, at dette Sted er noget af det Bedste i hele Afhandlingen; thi Forfatteren har dog deri viist, at hans Attraae var at raisonnere over Kunsten, og at det følgelig blot er en Judiciums Svaghed, at han ei bedre har udført det. Man seer heraf Sandheden af hans egne Ord, at han virkelig ei har vidst, det var Malerier, han betragtede, og at han tillige, uagtet al Anstrængelse, har glemt hvad han saae, førend han kom til Skriverbordet?). For det første er der aldeles ingen Tanke eller sund Menneskeforstand i det Udtryk, at Haarene og Kjolen ere ganske vaade i et Malerie; thi det *) Han maa endog selv forundre sig over denne Glemsomhed; thi hans mirabile dictu kan her neppe betyde andet end billig Forundring over sin egen Sløvhed. maatte hedde, at det lignede vaade Haar og Klæder, undtagen det virkelig var overstænket med Vand, for det andet har Recensenten vel aldrig seet et Malerie af Perugino, naar han beskylder Hr. Lund for en Higen at efterligne ham; og fordet tredie veed man aldeles ikke hvad Recensenten vil sige dermed, at han ikke kan anbefale Peruginis Maneer, thi for det første vil hans Anbefaling vel ikke sige meget, og for det andet kjender man ingen Maneer, som lader sig anbefale Kunsten. Hele Recensionen er iøvrigt saa elendig, og Sproget deri saa slet, at det var urimeligt at svare derpaa, naar man ei derved kunde haabe, at gjøre Forfatteren opmærksom paa sin egen Svaghed, hvorved han muelig kunde ledes til, for Fremtiden ikke at befatte sig med Bedømmelser, af Ting, der saa aldeles overstiger hans Forfatter Evner, som han selv har viist, at Kunstakademiets Frembringelser gjøre, og som han ved sine fra al Kunstsands blottede bemærkninger, har gjort til Pligt, herved offentlig at erklære.