Nye Tidender, 1713-04-01
Tyrkiet. Udtog af et Fransk Brev, skrevet udi Vender den 19 Februarii sidst forleden, angaaende hvis sig haver tildraget ved det Angreb, som gjordes paa den Kongl. Svenske Pallads, og hvor høimodig og mandig Kongen af Sverrig sig mod Tyrkerne og Tartarene med egen Haand derinde haver værget. Uagtet alle bevegende Aarsager. og venlige Erinderinger, som Kongen af Sverrig er bleven forebragt til at begive sig ved Tartar-Chamens Ledlagelse giennem Polen af sine Lande saa haver de ei været nu paa halvfierde Aar tilstrekkelige, men Hans Majest. aldeles et paa det sidste vildet vige af sin Pallads men ladet sig forlyde at vilde værge sig, saa fremt hand med Magt skulde blive antastet og deraf drives. Hvilken Hans Majests. fulde og faste Slutning ved Capitain Bassa til Sultanen udi Adrianopel blev overbragt, hvorpaa Sultanen lood forsamle Divanen, eller det store Raad, og tilspørge (1) om at de Christelige Potentater ej skulde tage det ilde op, dersom hand tvang Kongen af Sverrig til at begive sig paa sin Reise, (2) udi Fald, det Kongen skulde veigre sig derved om benævnte Potentater ei skulde tage det ilde op, dersom mand bemægtigede sig samme Konges høie Person og førde ham bort, Til begge Spørsmaal Raadet da svarede nen; Endeligen lood Sultanen, spørge, at i Tilfælde Kongen af Sverrig maatte værge sig, om det da ikke efter deres Love var tilladeligt at dræbe Kongen og hans Folk, Hvortil af Divanen svaredes ja. Som nu dette var aldeles i Raadet sluttet og sat fast, begiærede Sultanen af Mufty, den ypperste Høvding udi Religions-Sagerne, Tilladelse og Velsignelse saadant at fuldføre, som det og tilstood Sultanen, hvorpaa da den 11 Febr. sidst forleden Kongen blev foreviist af en Tyrkiske Aga og Tartar Mutza Sultanens Ordre saaledes at fortfare med Hans Majest., men lood sig hverken af andre eller sin Raad, Generaler eller Prædicanter bevege at drage ud, havendes, imidlertiid disse yderste Forhandlinger paastode, ladet sin Pallads befæste med Pallisater og udenfor udi en hast, saaledes som det skee kunde, slaae en Vognborg omkring sig, stillende sig med henved 1000 Mand om sig til fornøden Modværge paa alle Poster, dog begiærdte Kongen ved Oberste Groothusen 3 Dages Frist, som Chamey Bassa ej vilde tilstæde, Hans Majest., dog tillood hand Janitskarerne, som i Begyndelse ey vilde angribe Kongen eller hans Pallads, at de maatte, om Kongen vilde, tage Hans Majest. i deres Beskiærmelse og udi Sikkerhed bringe Kongen enten giennem Polen eller ad Adrianopel; Men som Kongen blev fuld og fast ved sit Forsæt, og ikke vilde give sin høie Person i deres Hænder, blev Dagen derefter af de anbragte 12 Stykker grove Skyt vældig fyret paa Kongens Pallads og Vognborgen derom af Janitskarerne med et stort Skrig uden stor Modstand indtaget, og de der værende Svenske tagne til Fanger. Kongen var da alene til Hest og begav sig skyndeligen, saasom Hans Majest. var saa got som omringet af 100 Janitskarer, ad sin Pallads med henved tredive Svenske som fuldte Hans Majest., men udi Indgangen af Palladsen snublede Kongen, saa en Janitskar fik Leilighed at sette Hans Majest. en lad Pistol for Panden, hvis Skud og Kugle dog ikkun riblede Kongen noget over Næsen og Øret. Som nu Kongen noget nær havde reddet sig af deres Hænder, begyndte Kongen med sine 30 Mand at binde an med Janitskarerne og fordrev dem. Der paa de begyndte derinde at røve og plyndre, men Kongen med sine faae Folk drev dem dog ud af Dørene og Vinduverne hen ved 1000 Mand udi Antallet, saaledes Kongen fra Klokken 2 om Eftermiddagen til 6 sig vældig forsvarede, imedens de andre hans Folk vare enten adspredde eller fangne, til at Pall ladsen endelig blev skudt i lyns Lue, saa Kongen med sit øvrige Mandskab maatte begive sig der ud af for at søge Tilflugt udi et næstliggende Huus, men som det ikke kunde skee, satte Hans Majest. sig med sine til Modværn op til en Muur, imidlertiid greeb en af Kongens Tienere ham udi Gehænget, enten af Frygt eller for at redde Kongen, hvorover Kongen faldt til Jorden, da Janitskarerne fik Leilighed at skære de Svenske Passen af fra deres Konge, endeel imidlertiid faldt ind paa Kongen og bragte ham saaledes fangen til Chamey Bassa udi Vender, hvor at Hans Majest. strax blev bevardt udi et skiønt paa Tyrkisk Viis udstafferet Kammer, udi samme Huus Oberste Groothusen og Majoren ved Kongens Guarde Ribbing bleve indførdte. Kongen haver, uden benævnte Saar, et Hug udi sit Bonnet og et Saar paa venstre Haand. Kongen fornøiede sig ikke des mindre over saaledes dappere gjordte Modstand, og i Fald hans Folk saa alle vilde have gjordt, havde skeet større Mandslæt paa Tyrkerne, og saaledes endte sig denne store og forunderlige Dag. Der ere dog ej blevne meere end henved 15 Svenske og dog over 300 Janitskarer, Lipahs og Tartarer dræbte, Kongen haver med egen Haand dræbt over 15 Mand,