Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1848-08-04
Fædrelandet, giver følgende interessante, Vaabenstilstandens Historie", der synes at have et officielt Præg, eller dog at være forfattet efter Oplysninger fra officielle Kilder: "Strax efter Krigens Udbrud paakaldte den danske Regjering de venskabelige og allierede Magters Bistand, hvis traktatmæssige Forpligtelser og egne Jnteresser for dem maatte indeholde den største Opfordring til at værne om Danmarks gode Ret og som under den almindelige Forstyrrelse i de europæiske Forhold ved deres egen Stilling vare bedst skikkede til at opretholde Lovlighedens og Fredens Sag. Men denne Opfordring blev ikke tagen til Følge af de vedkommende Kabinetter, den brittiske Regjering gav det i Underhuset siden oftere gjentagne Svar, at Garantien af 1720 endnu ikke passede til Forholdene, og Danmark stod saaledes ene mod en overlegen Fiende. Jmidlertid havde Preussen begjært Engellands Mægling, som strax greb denne Leilighed til at tilbyde Danmark sine bona officia. - Endskjøndt den danske Regjering vel forstod, at Forholdet herved vilde forrykkes, idet Storbrittannien fra allieret og garanterende Magt blev til en mæglende, saa indsaae den dog tillige, at ligesom den ingen Midler havde ihænde til at formaae Kabinettet i St. James til kraftigere Forholdsregler, saaledes kunde en saa indflydelsesrig Regjerings Mægling dog have sine Fordele, bringe Preussen til med større Besindighed at opfatte Forholdene, og derved maaskee forberede en billig og retfærdig Fredsbasis. Den modtog derfor Forslaget med den Modification, at Rusland med Storbrittannien skulde deele Mediationens Hverv. Menda dette Ønske fra tydsk Side mødte uoverstigelige Hindringer, blev det opgivet. Mæglingen blev altsaa udelukkende lagt i det brittiske Kabinets Haand, og Underhandlingerne mellem Danmark og Preussen paa egne og Forbundets Vegne aabnedes saaledes i London. Thi ligesom Preussen ex Post facto havde søgt en Retfærdiggjørelse af sin Fremfærd i det tydske Forbunds Samtykke, saaledes havde dette senere givet Preussen uindskrænket Fuldmagt til paa hele Forbundets Vegne at lede dette Anliggende. Denne Fuldmagt er ikke blot aldrig bleven tilbagekaldt, men er endog udtrykkelig bleven stadfæstet af den senere i Frankfurt sammentraadte Nationalforsamling. - Fra det Øieblik af, at begge Parters Tillid havde overdraget Mæglingen til Lord Palmerston, har denne ikke ophørt med at betyde dem begge, i hvor høi Grad en Underhandlings heldige Udfald vilde være betinget af en foregaaende Standsning af Fjendtlighederne. Dette Raad har den danske Regjering med Beredvillighed fulgt. Det er fra den modsatte Side at Vanskelighederne have reist sig. Efter nemlig at have modtaget den danske Regjerings Yttringer, har Lord Palmerston allerede under 18 Mai opsat Grundtrækkene for en saadan Vaabenstilstand, som han, – afseet fra hvad der maatte være den strænge Ret, - fandt stemmende med Sagernes faktiske Stilling og begge Parters billige Fordringer. Dette Udkast, der indeholder Udgangspunktet og Grundlaget, for alle senere Forhandlinger, gaaer ud paa, at Fjendtlighederne ophøre til Lands og til Vands; at baade Slesvig og Holsten rømmes af begge de krigførende Magters Armeer; at de slesvigske og holstenske Tropper hjem forloves; at der oprettes en provisorisk Regjering i hvert af Hertugdømmerne, udnævnt i Slesvig af Kongen af Danmark, i Holsten af det tydske Forbund; at der til Ordens Opretholdelse dannes tvende lige store Gensdarmerikorps, i Slesvig under Kongen af Danmark, i Holsten under Forbundets Befaling; at endelig alle Fanger og Skibe frigives, mod at de oppebaarne Kontributioner erstattes. Herimod blev der fra den modsatte Side reist en Mængde Jndvendinger, hvis Uantagelighed for os vil blive indlysende, naar det anføres, at Preussen paa det Eftertrykkeligste fordrede Oprørsregjeringens Vedbliven. Underhandlingerne fortsattes vel endnu i London, men lige over for saadanne Modforslag, med kun ringe Udsigt til et heldigt Resultat. - Jmidlertid havde Kongen af Sverrig og Norge udstædt sin bekjendte Proklamation, hvorved han inden visse Grændser gjorde Danmarks Sag til hele Nordens, og det er hermed at Underhandlingernes andet Stadium tager sin Begyndelse, idet de nu for største Delen fra London overførtes til Malmø. Den første Sammenkomst paa dette Sted mellem begge de nordiske Konger benyttede den danske Regjering til at forelægge det svenske norske Kabinet et nyt Udkast til en Vaabenstilstand, som i Hovedsagen sluttede sig til det af Lord Palmerston alt billigede Forslag, men i enkelte Punkter dog søgte at nærme sig de preussiske Kontrapropositioner. Dette Udkast fandt den svenske Regjerings ubetingede bifald, og Kong Oscar sendte sin Kabinetssekretair Baron Manderstrøm til Berlin, for paa det Jndstændigste at anbefale det til Antagelse, medens det keiserligerussiske Kabinet paa samme Tid ydede det sin moralske Understøttelse. - Disse Omstændigheder tilligemed det brittiske Kabinets vedvarende Formaninger bleve ikke uden Jndflydelse. Flere andre sammenstødende Aarsager synes ogsaa hos vor Modpart efterhaanden at have frembragt en forsonligere Stemning. Den danske Armees udholdende Modstand, og den endrægtige Kraft, hvormed det danske Folk rustede sig til Krigens alvorlige Fortsættelse, havde overtydet Preussen om, at det ingenlunde var saa let en Sag at bringe Danmark til at opgive sin gode Ret, som Man fra først af rimeligviis havde forudsat. Handelens og Skibsfartens Standsning, der især rammede Preussens udstrakte Kyster, forøgede det Tryk, hvorunder den private Vindskibelighed og den offentlige Kredit alt i Forveien led, og bevirkede en stedse mere fremtrædende Reaktion imod den krigerske Stemning. Den af den preussiske Armee gjorte Erfaring, at det Oprør, til hvis Understøttelse Mangfoldige i samme kun med modstræbende Følelse lod sig bruge, ikke havde nogen virkelig Rod i Folket: den Opdagelse, at der, tvertimod hvad Man havde indbildt det tydske Folk, i Slesvig gives en ægte dansk, Danmark oprigtig hengiven Befolkning, - alt Dette bidrog til et Omsving i Preussens Anskuelser om Krigen med os. Men Hovedsagen var, at den Ledelse af de tydske Anliggender, som Man ved at paakalde den tydske Enheds Aand havde troet at kunne gribe, tog en høist uventet Retning og truede med at lade Preussen, gaae op i Tydskland paa en ganske anden Maade, end den tilsigtede. Nok, med et nyt Ministerium, indtraadte der i Preussens Forhold til Danmark en langt forsonligere Aand end hidtil. (Sluttes.)¬