Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1840-09-11
Roeskildske Stænderforsamling. (Fortsættelse.) Tre og tredivte Møde. Efterat Statsraad Hvidt havde oplæst den Skrivelse, hvormed han havde fremsendt den kjøbenhavnske Petition om Skattebevillingsret, reiste Grosserer Hansen sig for at erklære, at han understøttede det oplæste Andragende, og idet han udviklede Grundene herfor, yttrede han blandt andet: "Og er det nu en Sandhed, som i vore Dage vel ikke længere drages i Tvivl, at der her paa Jorden ikke kan gives evige Love, fordi Evigheden kun tilhører ham, som er Kongernes Konge og Herrernes Herre, og kan det heller ikke nægtes, at selv de bedste Fyrster kun ere Mennesker, saa forekommer det mig at være ganske naturligt, at Statsforfatningens Beskaffenhed vel maa være et Anliggende, der opfordrer selvstændige Borgere til den alvorligste Eftertanke." En fuldkommen Statsforfatning, viste Taleren, var ikke funden og vilde ikke blive funden, men Aarhundreders Erfaring havde dog givet mangen nyttig Lære, og at man vilde drage sig disse til Nytte, derom vidnede de Ønsker og Forhaabninger, som overalt her i Landet havde givet sig tilkiende og Forandringer og Forbedringer i de bestaaende Forhold. Capitain Bjerre, Capitain Herforth og Agent Voigt understøttede ligeledes Andragendet, hvorimod Kammerh. Scavenius reiste sig for at tale i en modsat Retning. Efterat Taleren nemlig havde rost det kjøbenhavnske Andragende for den Aabenhed, hvormed dette fremfor de andre Andragender og denne Gjenstand var affattet, og tillige havde tillagt det en særdeles Ugennyttighed, fordi Kjøbenhavnerne ikke havde ladet sig afholde fra at underskrive det, uagtet Opfyldelsen af det, efter Talerens Formening, nødvendigviis maatte bevirke, at Kjøbenhavn ikke længere kunde være Residentsstaden, gik han overtil at betragte Formaalet for Andragendet, der var, at fremkalde en Revolution. Desuden kunde Taleren ikke indsee, med hvilke Grunde Stænderne skulle fremtræde med en allerunderdanigst Petition om, at Kongen vil være af den Godhed at opgive de to tredie Parter af sin souveraine Kongemagt, for at overdrage dem til Stænderne, og han fandt, at der i en saadan allerunderdanigst Petition vilde ligge den meest skjærende Ironi, den meest haanende Spot. Etatsraad Steenfeldt vilde ikke indlade sig paa Sagens Realitet, men fandt, at det vilde være saare betænkeligt, om Forsamlingen, efterat have antaget tidligere Petitioner af lignende Jndhold, nu vilde afvise denne i Betragtning af dens Form, og han stemte derfor for, at den blev afleveret til Comiteen. Professor Clausen meente, at naar Kammerherre Scavenius havde rost den kjøbenhavnske Petition for Aabenhed, Uforbeholdenhed og Ærlighed, og i den Henseende opstillet en vis Modsætning mellem den og de tidligere indgivne Andragender af lignende Jndhold, da havde han, saavidt Taleren skjønnede, derved rettet en Sigtelse mod disse, som han maatte tilbagevise som aldeles ubeføiet, ligesaa ubeføiet fandt Taleren, at det var sagt, at Petitionens Formaal var Revolution, da det der attraaedes kun var Reform, mellem hvilke 2 Begreber man vel maatte skjelne. Kammerraad Drewsen talede ligeledes for Petitionen og bemærkede blandt andet til Kammerherre Scavenius's Anbragte. Han har omtrent udtalt, at Bondestanden ikke vilde vide af nogen Jndskrænkning i den souveraine Magt at sige; han har antydet, at man har villet sætte stakkels Almuesfolk Blaar i Øinene. Men jeg maa tilstaae, at det ikke stemmer med min Erfaring, at Bondestanden ikke skulde ønske Forandring af det Bestaaende, og dem af denne Stand, som skulle deele den Deputeredes Mening, maa jeg tillade mig at gjøre opmærksom paa, at uagtet Souverainiteten i Aaret 1660 blev overdragen Kongen for at ordne alle Forholdene, saa forblev Bondestanden dog ret godt i de samme Slavelænker indtil Aarene 1789 eller 1790; de soveraine Konger have altsaa givet sig ret god Tid med at løse Baandet. Jeg finder det tillige passende i dette Øieblik at omtale et Factum, som iøvrigt er tilstrækkelig bekjendt; at det nemlig er Frederik den Fjerde, der først har undfanget den Jdee at gjøre Bonden fri, og virkeligen har løst hans Baand, omtrent paa samme Maade som senere; men allerede ved Enden af hans Bane havde man vidst at faae ham overbeviist om, hvor uhensigtsmæssig den tilstaaede Frihed var endog for selve Bondestanden, og Forordningen om et nyt Baands Paalægning var meget nær ved at udkomme, da han døde. Men Christian den Sjette optog det ufuldendte Værk og bandt atter Bønderne, og det endnu stærkere end før, thi Vornedskabet havde kun hersket paa Øerne, Stavnsbaandet kom til at paahvile Jyderne med. Ville vi nu uddrage nogen Lære af Historien, maae vi sige, at det var enkelt Mands Villie, der løste Bondens Baand, og at en anden enkelt Mand atter er istand til at binde dem; men dette vil blive umuligt ved en Forandring i Regjeringsformen; thi da vilde deres Medborgere vel vide at beskytte de Rettigheder, der eengang ere indrømmede." Derpaa sluttede Taleren paa følgende Maade: "Saaledes billiger jeg da i alle Deele den foreliggende Petition og den Fremstilling, hvormed den blev ledsaget; fra først til sidst anseer jeg den for ærlig og oprigtig Sandhed. Det er en Sandhed at der er et stort Parti. der ønsker Garantier i Forfatningen, et Parti, der dagligen bliver større, tildeels fordi Regjeringen ikke i den Grad, som Stænderne vel havde Ret til at haabe, har lyttet til mange af vore Ønsker i de vigtigste Anliggender. Det er Sandhed, at Ønsket gaaer gjennem alle Stænder. Det er usandhed, at det kun er enkelte Skrigere, der attraae en Forandring, tvertimod gives der mange af Statens meest udmærkede Mænd, der nære samme Ønske." Her blev Taleren afbrudt af Præsidenten, der henstillede til ham, om han ikke gik for meget ind paa Realiteten, og efter en kort Discussion i denne Anledning erklærede Agent Bruun, Proc. Nye, Kjøbm. Sidenius, Farver Svane og Agent Voigt, at de af dem indgivne Petitioner vare lige saa aabne og ærlige som den kjøbenhavnske, og at Petitionairerne ved kun at forlange Skattebevillingsret, meget godt vidste, hvad de havde sigtet til dermed. Proprietairerne Lüders og Hansen erklærede sig for Petitionen, ligesom og Grev Reventlow stemte for, at denne Petition blev henviist til den nedsatte Comite, da han ingen Grund indsaae til at nægte den denne Begunstigelse, og denne Mening tiltraadte og Cancellieraad Hempel og Procurator Olivarius. Efterat derpaa Kammerherre Scavenius havde yttret, at han ikke formaaede at skjelne den snevre Grændse, man havde villet opstille mellem Revolution og Reform og var fremkommen med nogle Yttringer til Kammerraad Drewsens bemærkninger om, hvad der var virket for Bondestanden, hvorpaa denne svarede, tog den kongelige Commissarius, Ordet, og bestred nu først Forsamlingens Competence til at befatte sig med det indgivne Andragende, hvorpaa han gik over til i et horistiske Foredrag at udvikle, hvad der siden Souverainitetens Jndførelse var virket for Landet i det Hele og for Landboerne i Særdeleshed, og uddrog deraf den Slutning, at alt dette ikke vilde have været udrettet, dersom Kongerne ikke havde havt Souverainiteten. Commissarius søgte dernæst at godtgjøre, at den Betryggelse, en constitutionel Forfatning giver, er i høi Grad usikker og mislig, hvad han nærmere oplyste ved Exempler, hentede fra England, Frankrig og Norge, hvorpaa Commissarius sluttede saaledes: "Men hvad der er Hovedsagen ved det Spørgsmaal, som vil komme under Overveielse, er, om Forsamlingen er berettiget til at indgaae med et saadant Andragende, som det her omhandlede. Commissarius maa vedblivende paastaae, at den dertil er uberettiget; men han er overbeviist om, at han handler overeensstemmende med Kongens Villie, naar han ikke hindrer at Sagen kommer under Overveielse. Han tvivler ikke paa, at desuden ville saavel de retlige Hindringer for, som det Betænkelige ved en Forandring i Forfatningen, og Erkjendelsen af den Garantie, som Stænderinstitutionen vil give Folkets Retstilstand og dets fortsatte udvikling, blive stillede for Øie, og Resultatet af at Sagen er kommen under Forhandling vil saaledes blive et velgjørende." Da 19 af dem, der havde underskrevet Petitionen, i en Skrivelse til Forsamlingen havde forlangt deres Navne udslettede, fandt Kammerherre Tillisch det passende, at denne Skrivelse blev oplæst, hvilket og skete. Ved Afstemningen blev det derpaa med 47 Stemmer mod 14 bestemt, at Petitionen skulde afgives til den tidligere nedsatte Comitee. Etatsraad Finn Magnussen holdt sig ifølge sin tidligere Erklæring for uberettiget til at stemme i denne Sag. Grosserer Hansen fremlagde derpaa det af ham anmeldte Forslag fra 231 af Aarhuus Byes Borgere om at foranledige en Petition og statsretlige Garantier, hvilket efter Afstemning blev med 45 Stemmer mod 16 henviist til vedkommende Comitee, Professor Clausen fremlagde dernæst den af ham anmeldte Petition fra 110 Eiendomsbesiddere i det 10de Valgdistrict, om at andrage for Kongen, hvilke Forandringer i det Bestaaende, der kunne fremme Folkets Udvikling og danne Garanti for dets Rettigheder. Efter Præsidentens Opfordring oplæste derpaa Sognefoged H. Nielsen den af ham anmeldte Petition, underskreven af 195 Personer, for størstedelen i Hyllested Sogn, hvori de erklære sig mod Forandringer i Statsforfatningen. J Professor Bangs Fraværelse oplæste derefter Godseier Tutein den Skrivelse, hvormed den førstnævnte Deputerede havde oversendt Præsidenten et ham tilstillet Andragende fra 250 Borgere og Jndvaanere i Kjøbenhavn, hvori Forandringer i Statsforfatningen fraraades. Disse tre Andragender bleve afgivne til vedkommende Comitee. Professor Clausen oplæste derefter et Andragende fra Pastor Lütken i Mehrn angaaende huusvilde Almisselemmer, hvilket efter nogen Discussion af Producenten blev taget tilbage.