Norske Intelligenssedler, 1771-02-06
Den i No. 51. afvigte Aar belovede Fortsættelse: Om Menneskets foranderlige Tænkemaade. Saadanne Forestillinger giøre unge Mandspersoner sig; men vi maae ikke tænke, at de allene plages af forfængelige Jndbildninger: Det andet Kiøn er ligesaa daarligt i sine Ønsker og Forhaabninger, skiønt paa en anden Maade: Et Pigebarn begynder allerede med sine Forslag og Jndfald i sit tolvte Aar, undertiden ogsaa sildigere, deri er ingen anden, end hendes blide Mama eller Tienestepige Skyld. Moderen roser, hende vel 10 Gange om Dagen for hendes klygtige og spillende Jndfald og ulignelige Vittighed. Hun ophøyer hendes Dyd, og har Umage nok med at beskrive den Deilighed, som enten Naturen eller Konsten har prydet hende med Tienestepigen, som veed Moders Sindelav, giør intet mindre af den Sag; hun sørger for, at de fortræffelige Lovtaler, Moderen har holdt inden hendes egne Døre over hendes mageløse Dotter, ey skal indsperres og qvæles inden 4re Vægge, men i deres ziirlige Velklang udføres og bekiendtgiøres i den heele Bye: Hver en Krog, hvert et Sted, skingrer igien, og maae give Echo af de Berømmelser, der ere udspredte om hende: Alt dette veed denne vare Fugl, hendes elskværdige Datter, det kildrer hende hver en Gang, hun roses, og nu er hun saa vel vant til at høre store Berømmelser, at enhver liden Roes allerede ansees som en uforskammet Utaknemmelighed for hendes Fortienester og ærerørende Fornærmelse, uagtet hendes øiensynlige Dyder. Hun voxer af Hovmod, og uagtet, hun i Skabning neppe er et halv Menneske lig, saa giør hun dog sin Regning i det alleringeste paa heele Byens Høyagtelse: Rygtet om hendes Fuldkommenheder sætter en stor Mængde i Oprør, de sukke efter at kunne være saa heldige, at hiemføre saa kostbart et Bytte; Men det bliver ikke saa let, som de tænke: Hun er alt for var til at lade sig see i Vinduet af enhver, og hvor mange Spring maae hendes Tilbedere ikke giøre forbi hendes Forældres Huus, uden engang at faae hende at see: Spadserer hun ud, saa staaer heele Klynger, ligesom henrykte over hendes forroeste Dyd, paa Gaderne og see efter hende: Ja kort sagt, hun tilligemed hendes tilskrevne Deylighed, er Skyld i, at de komme i Kirken for hendes Skyld, som aldrig skiøtter om at komme eller blive der Tienesten igiennem, for dens egen Skyld: Hun er vis paa at faae de rigeste Friere: Toe Par maae i det mindste slaaes om hende, og endda bliver hun saa følesløs og ligegyldig, at hun ret synes at være skabt for at pine andre: AlVerden taler om hendes Dyd og Deylighed: Endelig understaaer en meget fornem Mand i Byen at beyle af hende, denne saae hende engang i Selskab, og blev forgabt i hendes Skiønhed og Forstand; han søger 1000de Veye, for at overtale hende; Men Halvdelen af hans Rigdom formaaer ikke at afdrage hende fra hendes Dyd, vil han lindre sin Pine, saa maae han byde til at give hende Haand: Hun tager ikke mod den, førend han paa det helligste har tilsvoret hende, at han uden hende aldrig kunde være lykkelig: Denne Formæling opvækker Høyagtelse i al Veer den, nogle af hendes gamle Tilbedere begynde at blive modfaldne, og af Græmmelse at gaae og skuule, hvilket og bliver deres Død, saa nær tage de sig derfor, hun blev da vel gift, siden hun fik en Mand, som uden hende havde været den Ulyksaligste. J hendes Ægteskab tager hun den udvortes Velanstændighed saa nøye i Agt, at man, uanseet hendes smaae Gatanterier, holde hende i Agt og Ære, som det fuldkomneste Mønster af alle dydige Koner, Hendes Skiønhed vedvarer end og i hendes 60 Aar, og hendes Deylighed falmer aldrig: Fra den Tid av bliver hun et Orakel for alle Familier: Jngen Datter kand opdrages eller blive gift, uden hun er bleven spurgt til Raads, efter hendes Sædelære dannes fast en heel Bye, i det mindste de Fornemmeste i Byen, hendes levende Vid finder paa Møden, og hendes hurtige Forstand bestemmer Tiden, naar de skal forandres og vexle af med nye Tilsidst døer hun gammel og mær(Slutningen følger: af Dage, og hendes Død bejamres af alle.