Berlingske Tidende, 1788-03-01
Udi det Kongelige Frederichs Hospital ere fra den 2den til 29de Martii af Patienter indkomne 135, udgaaet 119, døde 8. - Jblant de Jndkomne vare formedelst ulykkelig Hændelse: En Kone faldet og brækket et Been; nok en Kone ligeledes brækket et Been; en Arbeidskarl nedfaldet og forslaaet Hovedet; en Arbeidsmand faldet paa Gaden og brækket et Been; en Bryggerknegt nedfaldet fra en Trappe og brækket Kravebenet; en Pige faldet paa Gaden og brækket et Been; en Arbeidsmand ligeledes faldet og brækket en Arm. T T Fortsættelse af Historisk politiske Anmærkninger til rigtig Bedømmelse af det Tyrkiske Riges og de tilgrændsende Staters nærværende Forfatnig (See d. T. for Febr. Maaned S. 15.) Huset Østerrige, som formedelst Mængden af sine Besid 2, delser maatte tage Andeel i alle Europas Statsanliggender, blev meget foruroliget ved disse Fienders korte Afstand, fra sig, og den Svaghed, som dette Huus siden den Westphalske Fred følede, var fornemmelig Hovedaarsagen hertil Krigene med Frankrige gav det vel Beskjæftigelser; men de naaede sielden Hiertet af dets Stater, og bleve for det meste førte paa Rigsgrundene, og saa længe Nederlandene og de Jtalienske Eiendomme tilhørte Spanien, kom aldrig nogen Fransk Krigshær paa Østerrigsk Grund, undtagen i den Trediveaars= og den Franske Arvefølge=Krig. Tyrkerne vare meget nærmere; Huset Østerrige havde dem i Ryggen; enhver Krig med dem truede Monarchiets Hierte, og Erkehuset, kunde ikke bevæge sig frit. Frankrige, som allerede under Franz den Første havde fundet for godt at træde i en nøie Forbindelse med Tyrkerne, benyttede sig fortreffelig af denne Leilighed, understøttede de Misfornøiede, og ved dets store Jndflydelse paa det Tyrkiske Hof lyktes det samme ofte, at lempe dette Riges Bevægelser efter sine Hensigter, og næsten altid at bringe Huset Østerrige imellem en dobbelt Jld. Dets Politik befalede det, ogsaa i Fredstider at vedligeholde disse Uroeligheder, og derved at udsætte Østerrige for bestandige og udtømmende Udgivter. Huset Østerrige, for svagt til at forsvare sig selv, saae sig nu med Bekymring om efter Allierte og Hielp, og fandt den fornemmelig i de Tydske Rigstænders Understøttelse, som saa ofte opofrede deres Tropper, for at holde Erkehuset fast i denne Besiddelse, og deres Jver var saastor, at endog Churfyrster droge selv personlig i Feldten. Hvedisse Uroeligheder og de dermed forbundne Tyrkekrige har virket paa vor Statsforfatning, hvilke Fordele Stænder, have havt deraf, at udville alt dette, ligger uden for en kom Fortales Grændser, og skulde mislede Forfatteren. Det System har nu ganske forandret sig. Alliancen imeller Østerrige og Frankrige i Aaret 1756, dette Aarhundrede, største Mesterstykke, har beroeliget Erkehuset fra denne S. de, og skulde Uroeligheder igien reise sig, saa vil Frankrige, i Stedet for at understøtte og vedligeholde dem som forhen ved Tyrkerne, vist nok anvende alt for at undgaae Deeltage sen i samme. Denne lykkelige Begivenhed befriede Erkehuset fra en Feide med sine tvende Erkefiender, og er i Hensigtil dens Følger og Sagernes pludselige Vending i en heel Verdens Deel den vigtigste Tractat, som den nyere Historie kiender. De trende betydelige Givtermaale, nemlig Marimi lians med Arvingen af Burgund, Philips med Johanna Arving af Castilien, hvorved Huset Østerrige fik det Spanske Monarchie, og Ferdinands med Prindsesse Anna, hvorved det fik Ungern og Bøhmen, ere tilligemed denne Tractade fornemste Grundpillere til dets nærværende Styrke. Det er vanskeligt at sige, hvilket Partie Østerrige vilde have taget i Udførelsen af Choiseuls Plan; men efter Hertugens Fald fulgte det sit eget System, at arrondere Monarchiet, at sætte Ungern i Sikkerhed, og efterhaanden at sætte sit Rige i Frankriges Forfatning, saa at det fra ingen Side kan angribes med Fordeel. Tyrkerne vare underknede af Rusland, og Huset Østerrige havde den Triumph, at denne Erkefiende, til hvilken Keiser Ferdinand som Konge af Ungern havde betalt Skat, som tvende Gange havde truet det Hovedstad, og saa ofte bragt det til Bredden af Undergang, kastede sig nu i dets Arme og bad om Hielp og Redning. Huset Østerrige havde den Fordeel, at denne for samme skadelig Magt blev ydmyget paa en andens Bekostning, og det gjorde betydelige Erobringer uden Krig eller Udgivter. Nu er Erkehuset frit for al Afhængighed af fremmede Magter; med den ene af dets Erkefiender staaer det i Forbund, og den anden har tabt sine Kræfter; det kan følge sit eget System, og med færre Stater end Carl den Femtes spille en større Rolle og Joseph kunde nu ved nogle Forordninger i Ungern afgiøre det, hvorom der flød Blod i tvende Aarhundrede. Den store Begivenhed i vore Dage, Ungerns nye Constitution, skal først af Efterverdenen erkiendes og føles i sin hele Vægt Den Understøttelse, Erkehuset nød af Ungern, beroede paa Stændernes Villie og Sindelav; nu er det Mester af dette Rige, og kan anvende dets uhyre Kræfter efter eget Godtbefindende. Ved at samtykke i den Pohlske Deling havde Rusland betrygget sig fra Østerrigsk Side, og fra den Svenske ved at give sin Stemme til Revolutionen og den forandrede Regieringsform i dette Rige, og kunde altsaa nu med fri Hænder føre sin Krig imod Tyrkerne, hvilke det fra alle Sider angreb med en saadan Heftighed, at de forrige Krige syntes kun som et Skiemt i Sammenligning med denne. Ved Krim, Moldau og Georgien anfaldt de Russiske Armeer det te Rige, og Europa saae et Skuespil, som var det ganske nyt, nemlig en Russist Flode fra den Finnske Havbugt at seile omkring Europa, at ødelægge den Tyrkiske Flode i Archipelagus, at forstyrre alle Europæiske Nationers Levantiske Handel, og at udbrede Skræk og Ødeleggelser i alle Dele af det Ottomaniske Monarchie. Jmod saa skrækkelige Anfald havde Tyrkerne intet at sætte, uden en svag Regiering og en ubesoldet, nøvet og til Oprør hengiven Krigshær, der var frygteligere for deres Provindser og Anførere end Fienden selv. En overordentlig Lykke begunstigede de Russiske Feldtherrers Foretagender og deres Feldttoge vare en Rekke af Seiervindinger. Hidindtil vare Tyrkernes Krige blevne førte med af vexlende Lykke, og deres Monarchie havde havt Styrke no til at udholde fra 1683 til 1699 en Kamp med Østerrige, Rusland, Pohlen og Venedig, hvilken de vel endte med Forliis, men dog paa en saadan Maade, at de endnu stedse bleve frygtelige for deres Naboer. Men i denne Krig vare nogle ulykkelige Feldttoge tilstrækkelige til saaledes at svække dem, at de ængstelig søgte Freden, og kun de Russiske Fordringers Storhed og deres afgiørende Vigtighed for det Tyrkiske Riges tilkommende Skjebne forhindrede, at den ei kom før i Stand. Tartarernes Streiferier gjorde deres Naboeskab meget foruroeliggende for Rusland, og satte dette Rige i den Nødvendighed, at underholde endog i Fredstider en liden Armee og en Række af Fæstninger, for at beskytte sine Undersaattere imod disse uroelige Naboers Røverier. Det var et gammelt Forsæt af Rusland, at befrie sig herfra, og enten at forskaffe Tartarerne Uafhængighed, og derved at svække Portens Jndflydelse paa deres Foretagender, eller at undertvinge dem. Dette viste sig tydelig i Freden til Belgrad; Rusland lovede, kun med Tyrkiske Skibe at drive Handelen til det sorte Hav, men betingede sig Kabardas Uafhængig hed, og gav derved sin Plan tilkiende, at drage i Fremtiden alle Tartariske Stammer ud fra det Tyrkiske Herredømme, Krims Erobring var fornemmelig Keiserinde Catharinas Yndlings-Jdee, som allerede for Tyrkekrigens Udbrud beskiæftigede Hendes store Siel. Den frie Skibsfart paa den sorte Hav var een af de store Planer, som Peter udkastede for sit Rige, og det er hans Efterfølgeres System, at udføre den efterhaanden. Udførelsen af disse tvende Beslutninger var Ruslands Hensigt med denne Krig, og det lagde dem til Grund for Freden og ved Erstatningen for sine Erobringers Tilbagegivelse. Det var let at forudsee, at Tyrkerne ikke uden den yderste Svaghed skulle inddrømme dem, da Rigets tilkommende Skjebne blev afgjort ved samme. Kongresserne i Fockzany og Bucharest vare frugtesløse, da Tyrkerne ved Krigslykkens Forandringer og ved fremmede Magters Understøttelse endnu stedse haabede en Vending i deres ublide Forfatning. Men Russernes Lykke vedvarede, og det lyktes omsider Feldtmarskal Romanzow, ved Schumla at indslutte Storviziren, hvis ubetalte og af Krigen trætte Armee var smeltet ind til 20000 Mand. Det Tyrkiske Rige var nu aldeles i Russernes Magt, som inden saa Uger havde kunnet marchere uden Modstand lige til Constantinopel. Ved Fredsbetingelserne havde Tyrkerne intet Valg, men maatte underskrive, hvad Russerne dicterte, som dog viste meget Beskedenhed, og sluttede Freden paa samme Vilkaar, som de havde foreslaaet i Focksany og Bucharest, endskiønt de i det Tyrkiske Riges da værende slette Forfatning lige saa let kunde have beholdt Krim, som forskaffe det Uafhængighed. Freden blev altsaa sluttet 1774 i Kutschuek Kainardgii, en Landsbye nogle Mile fra Silistria, paa selvsamme Dag, som Peter den Store 1711 undertegnede den ulykkelige Fred i Hus. Forliset, som Tyrkerne der leed paa Land og Folk, var ikke meget betydeligt, men de stode nu for hele Europas Øine som en hielpeløs og udmattet Stat, der er uformuende til nogensinde at blive frygtelig for sine Naboer, og hvis Rustninger neppe kunne sige meget mere end blotte Demonstrationer. Denne Fred i Kutschuk Kainardgji 1774, og den med Sverrig i Nystæd 1721, ere de eneste, hvorved Rusland vandt noget i dette Aarhundrede, og bleve Grundvolden til dets Styrke. Disse 2de Naboer, som kunde være blevet det farlige, bleve herved ydmygede; den første aabne de samme det sorte og den anden det Baltiske Hav. J alle andre Anliggender har dette Rige viist megen Uegennyttighed. Ved at tage Deel i August den Andens Ophøielse paa den Pohlske Throne fik det ingen Tilvæxt. J Krigen 174. havde det kunnet aldeles ødelægge Sverrig, men betiente sig ikke af sin Overmagt, og forkastede endog Grev Bestuchefs Plan, at erklære Finland for uafhængig, og overlade ham Valget af en Regieringsform, for derved at holde Sverrig, for evig fra sine Grændser. Det befordrede Freden i Achen. ved at udsende en Armee, men vandt intet selv derved. Den lange og kostbare Krig med Preussen blev endt ved en ædelmodig Fred, da det gav sin Erobring tilbage uden Giengield. Det stiftede Teschner=Freden uden Hensyn paa egne Fordeele, og syntes aldeles tilfreds med den Rolle, at være Europas Voldgivtsmand og Mægler. Josephs Reise til Mohilow, og den nye stærke Forbindelse imellem disse Riger satte endelig Rusland i Stand til at udføre sin gamle Plan, evig at forene Krim med sit Rige. Catharina den Anden tog 1783 denne Halvøe i Besiddelse, for, som Manifestet selv siger, at holde sig skadesløs for de Omkostninger, som hun maatte anvende til Rolighedens Vedligeholdelse paa samme. Provindsens Beliggenhed giver denne Erobring sin Værdie. En Tilvært af nogle Qvadratmile kan ved et Rige som Rusland ikke komme i Betragtning, men ved denne Eiendom bliver samme det Tyrkisk Monarchies Herre. Tyrkerne ere nu ganske i Ruslands og Østerriges Hænder. Hænder. De kunne ikke meere føre nogen Krig, og den forste, som de maaske af Fortvivlelse skride til, vil efter al Sandsynlighed blive den sidste, som de føre i Europa. Frankriges Forbindelse med Rusland synes og at være en Virkning af denne Erobring, der lover en nøiere Forening imellem de 2 store Magter, Frankrige, Rusland og Østerrige. Hvad videre Følger de tvende store Begivenheder i den nyere Tiid, nemlig Amerikas Frihed og den aabnede Adgang til det sorte Hav, ville have, kan allene Fremtiden afgiøre.