Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1833-11-25
Politiske Efterretninger. Engeland. Noget af det interessanteste af den engelske Literatur, man i længere Tid har læst, er en Reise Skibet Lord Amberst har foretaget til de nordlige Kyster af det chinesiske Rige, for at udforske Folkets Stemning, med Hensyn til en Handel med Fremmede, da Canton som bekjendt er den eeneste Havn, som den chinesiske Skinsyge tillader at drive nogen Handel med Fremmede. Det var altsaa et forvovent Foretagende; men Skibet Lord Amberst anbetroedes en udmærket kjek og tapper Mand, Hr. Lindsat med 70 Mands Besætning; en Hr. Gutzloff, som talte færdig chinesisk ledsagede ham, tilligemed Skibseieren Capt. Rees, en høist uforfærdet Karl. Det er mærkværdig at læse hvilken Despotisme og Feighed, den chinesiske Regjering, og de chinesiske Embedsmænd udvise, saavel mod deres egne Undersaattere, som mod Fremmede, og at disse Sidste blot behøve at vise en kjer og dristig Opforsel, for at aftvinge Hine Alt. Saaledes melder Forfatteren, at man seilede ind af Archipelaget Chusan til den store Handelsstad Shangae: "Paa begge Sider af Floden, som gaaer op til Staden befinder sig Forter, saasnart vi kom til Syne, fyrede de paa begge Sider blindt paa os, hvilket vi ikke brøde os om, men styrede rask op af Floden; 1 Miil op af denne, ligger den lille Stad Woosung, hvor alle Skide maae clarere. Flere Baade med Mandariner kom os imøde, og betydede os, at de havde befaling til, ikke at lade os komme til Staden Shange, men jeg (Hr. Lindsay, svarede at jeg havde Forretninger der, og et Bønskrift at aflevere. Mod Kl. 5 kom vi til den berømte Handelsstad Shangae; her er Floden omtrent 1/4 Miil bred, alle Hværfter vare fuldpakkede med Mennesker for at see paa os, og vi landede lige over for et Solens Tempel, hvor vi siden bleve indqvarterede; jeg erkyndigede mig efter Veien til Staden og til Taoutans Bopæl (Gouverneurens), hvorpaa vi med raske Skridt. gik fremad i den anviste Retning. Gaderne ere snævre og mange af dem brolagte. Boutikkerne i Staden vare i det Hele taget kun smaae, men vel forsynede med Varer af ethvert Slags, endog af europæiske Artikler. Vi stødte snart paa en ung Mand, som sagde at han hørte til Tabutaes Bureau, og at hans Herre var reist til Woosung for der at møde os, og vi gjorde derfor bedst i at vende tilbage; men da jeg ikke troede dette Foregivende, fortsatte jeg min Vei Folket gav os overalt villig Plads, og vi naaede endeligen stor Bygning, hvori det søgte Bureau var. Da vi nærmede os samme, ville Lictorerne hurtig tilslaae Døren, men vi forhindrede det, ved rask at træde ind og støde hvad der modsatte sig til Side, vi kom saaledes ind i Bureauets ydre Gaard. Her forefandt vi en Deel af de lavere Politie-Officiantere, men ingen anstændige Folk, Dørene, som førte til det Jndre, vare derimod strax ved vores Jndtrædelse blevne tillukkede. Da man, efter flere Minuters Venten og gjentagen Banken, ikke aabnede samme for os, satte Hr. Simpson og Stephens sine Skuldre mod den mellemste Dør, og hævede den med et kraftigt Ryk ud af Hængslerne, saa at den kagende styrtede til Jorden, hvorpaa vi traadte ind i den store Justitssal, ved hvis yderste Ende Taoutaens Statsstol og og Bord befandt sig, her forefandt vi ogsaa en stor Mængde Officiantere og Skrivere, som reent synes at have forglemt den lidet ceremonielle Maade, hvorpaa vi viste os i deres Midte, modtog os derimod paa det artigste, og død os, efter at vi havde taget Plads, Thee og Piber; efter at vi en Tid lang havde underholdt os med dem, blev der os meldt, at Cheninen (den næste Embedsmand efter Gouverneuren) ønskede at tale med os. Han traadte derpaa umiddelbar ind, vægrede sig for at tage Plads, og spurgte os med en høi og vred Stemme, hvor vi havde tordet være saa forvovne, at komme til Shange, uden foregaaende Tilladelse. Hanvar en stor middelaldrende Mand; jeg antog dog strax en dristig Tone, og sagde, at vi her ville drive Handel, og overgive en Petition til Taoutan. Han svarede: "J maae ikke handle her, J maae reise til Canton," da nu Cheninen satte sig, tog jeg Plads lige over for ham, men han sprang strax op, som om han følte sig vanæret ved at see mig sidde i sin Nærværelse. Da han var gaaet, blev der igjen præsenteret og Thee, og Folkene i Bureauet søgte at undskylde Cheninens Barskhed. Strax derpaa kom denne tilbage, og sagde at Taoutaen var vendt tilbage og ville give os en Audients i Templet Teenhow. Vi gik da, og gjorde ham den sædvanlige chinesiske Afskeeds-Compliment, men da han ingen Notice tog deraf, sagde vi lydelig, at hos os vare Regjeringens Embedsmænd høflige mod Fremmede, hvorpaa vi atter gjorde ham en Compliment, som han rød til begge Ørene af Ærgrelse, besvarede med en suur Mine. Herpaa forlode vi Justitspalladset." Forfatteren slutter endelig med det Haab, at da det chinesiske Folk er venskabelig stemt mod Fremmede, saa vil den Tid snart komme, da det under en meere liberal og oplyst Regjering, vil indtage den Rang, som det tilkommer blandt Verdens civiliserede Nationer. (Hb. litr. Ab. Bl.)