Jyske Efterretninger, 1819-01-11
Fædrelandet. Samtale, mellem det gamle og det nye Aar. Den 31te December 1818, om Aftenen Kl. 11. Det gamle Aar. Velkommen til Dannarks Sletter Du skjønne Yndling, hvor dito Øie er livfuldt og muntert, Glæden smiller fra en Mund og Haabet straaler fra sine Blikke, aaledes har jeg engang ogsaa været; men af den Tid er henrunden, og den kommer ikke nere tilbage. Det nye Aar. Er det Dig jeg skal afløse nu affældige Olding, man har fortalt mig om sig, inden jeg kom hertil, hvor Du dog seer aarlig og ilde ud? Siig mig hvordan er det med lig, hvor bliver Du af, naar jeg kommer i die Sted. Det gamle Aar. Jeg gaaer til Hvile os mine Forgjængere og lægger mig ned i Ti ens rummelige Grav; der ligge atten hundrede 817 hen i Dødens evige Slummer og jeg skal nart blive den attende. Det nye Aar. Er det eders hele Antal Det gamle Aar. Ja at sige i Tidens eiderste Gravhvelving; der er en anden, som ligger dybere; i den skulle tretusinde, nihundrede tre og fiirsindstyve af vore ældre Forgængere ligge begravede; man kan ikke tælle dem saa nøie; men det skal saa omtrent være Antallet. Det nye Aar. Tilgive mig min Nysgierrighed Du vise Olding, men fortroe mig det, har ikke Tiden, som sendte mig og Dig og har bortkaldet vore Forgængere, havt flere i sin Tjeneste, jeg kan ikke ret forestille mig at den nogensinde har været uden Sendebud for at udføre sine Forandringer. Det gamle Aar. Jo man siger det, at der neden for disse Gravrum skulle være endnu de, som ere langt dybere og større; dog veed ingen at fortælle noget ret derom; de som have skuet ned i disse Dyb, har det forekommet, som de vare hundløse, de have betragtet dem svimlende og forladt dem stummende. Det nye Aar. Hvad hielper det at jeg spørger Dig videre om dette Ubegribelige - Jeg vil ikke gruble derover, men Dig selv har jeg et Spørgsmaal at giøre Du min udlevede Forgjænger. Hvad er Aarsagen til at Dit Udseende er saa udtæret og førgmødigt? Jeg har tænkt, mig Alderdommen at være udmattet, men tillige at være blid og roelig; Dit Øiekast er derimod sortrædeligt - hvordan er det gaaet Dig, har Dine Dage været besværlige? Det gamle Aar. Det kan jeg ikke sige, mit Markarbeide var langt fra at være overdrevent, der var ikke saameget at slæbe hjem fra Ageren og jeg følte mig ikke belæsset i dette Stykke. Min Huusgierning trykkede mig ikke heller, thi mine Døttre havde meget andet at tage vare paa; vi kjøbte rask hvad vi brugte i andre Lande og lagde Hænderne i Skjødet; og mine arbeidsvante Sønner toge sig ogsaa i Livet, ret mageligt, streifede Landet og fandt det nemmere at tiltrygle eller tiltrue sig sin Underholdning, end at foreene den. Det nye Aar. Men Du har maaskee havt mange Fortredeligheder, Det gamle Aar. Du har gjettet rigtigt, Du kan ikke troe hvor piinlig min Tid har været mig, aldrig har jeg havt Ørene frie for Klager, og Ubehageligheder. Uasladelig plagede mine Børn mig med Klynken over den slette Tid jeg bragte med mig; alle mine Forestillinger om at Skylden laae hos dem selv i deres Uvirksomhed og deres Overdaadighed vare forgiæves. Jo mere jeg saae dem forøde, destomere klagede de over mig; efter de havde fyldt mine Øren med deres Besværinger saae jeg dem at gaae hen for at sætte sig ved et glimrende Gjæstebud; og efter at have tabt betydelige Summer ved et Spillebord, gave de mig Skylden for at de ingen Penge havde; jeg tilstaaer Dig, at jeg er kjed af at trættes længere med dem, og at jeg er glad ved dit Komme. Detnye Aar. Din Skildring er ikke behage sig; Du kunde næsten afskrække mig fra at træde Din Plads. Hvad raader Du mig, hvorledes skal jeg forholde mig i en saa vanskelig Stilling? Det gamle Aar. Jeg veed ikke noget bedre at raade Dig, end at Du ikke skal være saa føielig mod Dine Børn, som jeg og mine Forgjængere have været det; vær strengere mod Dem og lidt mindte rund med Dine Gaver, giv Dem virkelig en Grund til en klage over, saa lille De maaskee nødes til at vende tilbage til de ældte Tiders Tarvelighed, Flid og Huuslighed; da Danske Folk gik i Danske Klæder og fornøied sig med Danske Nydelser; da de holdt før Regnskab med deres Pung førend de tillode s. at deeltage i en Forlystelse; da ville de maaske finde den Lykke i dem selv, som de nu søge udenfor dem og ikke kunne finde. Det nye Aar. Tak for Dit Raad Dø liden Olding; Din Tale har vel formindsket de Fryd, hvormed jeg har nærmet mig til Jorder. men den har ogsaa lært mig at nærme mig til det med større Viisdom. Det gamle Aar. Vær velkommen D. faare Yndling modtag min Haand og betrædet svage Dødeliges Land; jeg føler at mit sidst Øieblik nærmer sig, lov mig at Du vil efter mig Død gjemme Mindet af mig hos mine Forgiængere. - (Klokken slaaer 12.)¬