Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-06-12
Blandede Efterretninger. Voss og Stolberg. Et i f. A. udkommet Skrift: Bestatigung, der Stolbergschen Umtriebe, nedst einem Anhange uder personlige Verhaltnige, von J. H. Voss, 122 S. 8vo., giver nærmere Oplysning angaaende den imellem disse to Digter-Herver opstandne Strid. Stolberg, hedder det heri, var af Natur rigere paa Phantasie og Vittighed end paa dømmekraft, mere blød for Jndtryk udenfra, end følelsesfuld i det Jndere, mere opbrusende til det Ophøiede, end rolig og hjemmerandt deri, og mere beggeistret, at mene rigtigen efter Formeninger, end at tænke ret ved Selvrandskning, og gjøre Ret selv med Opofrelse; partisk i det Vedtagne, tænkende sig stærk i Lidenskab; afhængig af Tid og Sted, af Selskab og Opdragelse; endskjøndt opvoxen blandt Fortræffelige af Borgerstanden, hængte han dog fast ved den Jndbildning, at mod Fødselsadels arvelige Fortjeneste var Sjeleadel intet. At indsamle Kundskaber, med Duelighed og Anstrængelse; at forvalte et Embede med Flid og Dygtighed, det var ham Trælbaarenhedens Dyder, rigeligen belønnet, naarden borgerlige Nøisomme slog sig igjennem, udmærket hædret, naar den uvirksomt ødslende Herskerling kastede et smilende Blik paa hans Værksted. Selv Aander, saaledes som de sjeldene findes, skabte til at forskjønne en Tidsalder, bleve agtede efter Fødsel og Formuesomstændigheder, med fornem Hjertelighed kaldte Venner, og overseete. Claudius., maatte lide Nød. En Ridder af St. Tænkemaade erkjender intet fælles Fædreneland, kun særskilt Fædrenearv. Hjem er ham hele Verden, hvor Arveforret hersker. Jntet Almeenvel tilhører han, men hvert Almeenvel ham, overalt giver ham hans Alverdensadel den Ret, at have Fortrin for den indfødte Uadelige. Hans Slægt er en ædlere, paa almindelige Mennesker nedskuende Herskerstamme, et overalt udbredt Guds Folk, udvalgt til Herredømme og arbeidsløs Nydelse. Forf. selv tykkedes St. en Tidlang en Bedre. Nogen Tilbøielighed til Pavedømmet formodes han allerede at have faaet førend sin Reise til Jtalien, Berlin, og i hans utrykte Reisebeskrivelse synes han at troe paa Underværket i den hellige Januars Blod i Neapel. Forandret kom han tilbage fra Jtalien, talende med Lempe og Tilbageholdenhed om Paven, til Oldtidens classiske Værke forlangte han jesuitiske Fortolkere, der havde skilt Hedendommets Gift fra dem. Som modnet Catholik var han kun for Øjeblikket endnu hemmelig. Paa Luther og Reformationen blev nu i Vennekredse skjændt, og den Omstemte maatte desaarsag endnu gjøre nogen Vold paa sig selv, da han skulde indvie den lutherske Superinten, dent i Eutin. Efterat han var bleven offentligen erklæret Catholik, kom et dygtigt Underværk til Udbrud, en Blind fik sit Syn igjen ved den hellige Antonius's Kraft. Da han fik Kundskab, siger Forf., om St. Afhandling om Tidsaanden i Adam Müllers Staatanzeigen, anbefalende underkuende Pavedømme med skjændig Nedsættelse af Folket, saa tilraabte Aanden ham, "Stat op mod Mørkhedens bugtede Yngel." Kjød og Blod vilde vel tale heri. "Du, Graahoved, nær de Halvfjerdesindstyve, elsker din venlige EneboligStilhed, elsker dit hyggelige Arbeidskammer, grundende paa det Høje i Forgangenheden, det Høiere i den nære Fremtid, vilde gjerne ikke have levet omsonst, gjerne endnu fuldende den eller hiin Syssel. Rod ikke op i en dobbelt Hvesperede. Skrige vil Papisten, du har svækket den ca tholske Religion som Uchristen; Junkeren vil skrige, du har haanet Adelens Ærværdighed, ja Forfatningen, du jacobinske Jlluminat. Derhos en Sukken og Stønnen fra folsomme andægtige Siele, fra Afhængige og Tilhængige, fra Formulartroende, fra Verdsligkloge, fra roligt Nedskuende. Der med Raserie, her med kierlig Beklagen, vil man bebreide dig Nag og Misundelse, Egenhed og Trællesyge Usandhed, Forræderie, Fredsforstyrrelse, fordi du ikke lader Fredsforstyrreren være i Fred. Men Aanden svarede: Gjør Ret og frygt Jngen. Og han svarede trøstig, her er jeg, hvad jeg formaaer, skal skee, paa det yngre Kraft fremæskes til at træde modigen i Kamp for Tænkefrihed og Fædreneland. Hovedsagen, mod hvilken Voss vilde advare i Sophronizon, var Stolbergs og hans Forbundnes Virksomhed, for Hævdelsen af Blod adelens Forrettigheder, for Protestanternes Fastlænken, saalænge de endnu vare det, til deres symboliske Skrifters Bogstaver og for den stedse videre Udbredelse af det pavelige Hierarchies Rige. Dette, ikke Lidenskab mod Stolberg, havde opæsket ham. Efterat Forf. paa ny søger at belyse Müllers Fortrængelse fra det Holsteenske Skolelærer-Seminarium, Kleukers Ansættelse i det theologiske Facultet, Dan. Hermess Udnævnelse, den hos Folket opvakte Utilbøielighed for den Adlerske Kirkeggende, den Altonaer Bibels Undertrykkelse, og hvad man siden 3 Aar og derover har hørt angaaende Archidiaconus Harms i Kiel, altsammen Ting, der allerede have været berørte i Sophronizon, beretter Forf., at i det løbende Aar en catholsk Geistlig med en i et Bispedømme, i en protestantisk Fyrstes Lande, trykt Fuldmagt, var ankommen til Slesvig og Holsteen, og at de Provindser, den Geistlige skulde bereise, vare betegnede deri som terra in quibus haereticiadhue impune grassentur. - Men, spørger man, hvad bevægede Voss til at fremtræde offentligen i denne Sag, saa svares Den protestantiske Læres Nedrivelse tog Overhaand, Regjeringerne tilhvidskede man, at det er ude med Fyrsternes Trone og Tronens Stotter, Adelen, naar der ikke snarligen holdes Styr paa de Selvkloge, de Lærde. Flyveskrifter klagede hvor meget ved Luthers og minglis Frafald, Rigets og Kirkens Samdrægtighed var bleven svækket, og den sande Oplysning (scilicet den fra Paven og Kleresiet udgaaende, standset. Jvrigst skeete dette ved Overløbere til Pavedommet, eller ved Saadanne, der allerede stode paa Springet derhen, Modemystikere sværmede med. Og hvor kan indestaae for, at ikke selv i Skjødet af den protestantiske Kirke, Mangen, med Fritagelse for Pavedømmets udvortes Skikke for Verden, i Hjertet er en Papist, da Dr. Stark, Overhofprædikant i Darmstadt, i Døden ærligen bekjen dende: jeg var en Skalk, nu hviler jeg i viet Jord, og hans Skrift: Theoduls Gjæstebud, endnu i den sjette Udgave søger at lokke Evangeliets Forløste tilbage under Pavedømmets Aag. Ældere Erindringer bleve ved et dobbelt Besøg 1818 vakte af St. fra deres gamle Slummer, og umistænkelige Yttringer af hans Tilhængeres overalt virksomme Sielefiskerie, forøgedes. Overalt virksomme Proselyter, overalt listige Skin protestanter, overalt papistiske Kleriker og Verdslinger, snigende sig til Overembeder i Staten og Folkedannelsen, overvældende Aanden, løsnende og sønderslidende Tilliden imellem Fyrster og Folk.