Berlingske Tidende, 1807-03-30
Hovedqvarteret i Kiel, den 3die Februar 1807. Frederik C. P.J Anledning af en Beretning i Dagen No. 52, som er dateret Helsingøer den 26de Marts, og handler om i forulykket Skib, ført af Capit. Arbo, finder jeg mig beføiet at bekiendtgiøre følgende: den 21de Marts, da vi kommende fra Bordeaux, paa vor Hiemreise til Kbhvn. efter Bestikket, havde Lindesnæs udi N. N. O., omtren8 Miil fra os, Morgenen i Dagbrækningen, staaende N. O. over med Bagbords Halse, Vinden N. t. V. fik vi et Skib at see ret forud, omtrent en Miils Distante fra os. Samme laae ogsaa Bideviind N. O. over Efterat vi nøiere ved Dagen kunde see, havde bemeldte te Skib forliist sin Agtertakkelage, og havde blot Fokkemasten staaende, tilligemed Forrestang og Forre=Bram Stang med lang Bovenbram Top. Det havde Fokken og Forre Stænge Stagseil til, og gav Udseende til at være baglastet. Vi saae ud efter Signal, men blev ingen vaer. Da vi først bleve dette Skib vaer, saae vi tillige en Galease til Luvard af samme, som laae Nordost i, men siden, da Vinden skrallede, vendte vest over, stem en Raaseiler, der var forud for det beskadigede Skib, og altsaa havde passeret ham om Natten Klolsen 6 Morgen skrallede Vinden, saa vi ikke kunde styre høiere end O. S. O., hvilket forvoldte at bemeldte Skil som mere til Luvart, da han bestandig holdt ved Vinder, Ost over, uden at have mindste Tegn til Signa som Hielp. Thi ikke allene søgte jeg selv med en god Kikkert at forvisse mig herom, men og mit Mandskab gjorde sig den muligste Umage for at see, om han gav noget Tegn til Nød. Da vi imidlertid tydelig kunde see Folk gaae paa Dækket; vil der vel tænkes rimeligt, at vi og vilde have Anet det danske Flag, hvis dette havde været heiset paa saa hiint Sted, hvor det kunde være Nødtegn. Men, som lagt, han viiste intet sligt Tegn i nogen Maade. Vindens Skraling forsatte os alt mere i Læe fra ham, saa vi ikke kunde nærme os om til ham. Kl. 11 1/2 Formiddag tilsatte han Forre Merseil, men laa som før ved Vinden, H. S. O. over, og villigeledes, indtil Kl. 4 Eftermiddag, da vi fik Landet af Robertknud i Sigte. For at have rummere Søe vendte vi strax N. V. over. Strax efter blev det dødstille. Om Natten faldt Winden vestlig, og vi vendte over og fortsatte vor Reise. Dette er Sammenhængen. Naar jeg nu tillige har sagt, at vi ved første Syn af hiint Skib troede det folkeløst; at vi siden da vi saae levende Folk der ombord, men ingen Nødtegn, enten Flag eller nogen vaiende Lap, dømte, at de ikke stængte til eller forlangte noget af os; at vi desuagte søgte det under mere end en halv Dags Seilads saa næ som Vind og Veir tillod; at bemeldte Skib har saa høit paa Søen, at ingen af os kunde skiønne, at det flød paa Lasten, eller at de ikke for Vand skulde kunne komme til Provian, sen; at vi aldrig, saalænge vi saae Skibet, kunde skiønne et der pompedes; at endelig denne Capit. Arbo, der kunde føre Seil paa Fokkemast, ikke holdt ned til og som vare i Læ og ikke kunde komme op til ham; saa er jeg trøstig af den Tanke, at enhver Søekynlig vil finde min Adfærd saadan, som det anstaaer Flaget og i dansk Søemand, og hiin Beretning fra Helsingøer, som en taabelig og usøemandsmæssig Sniksuar. - Al ad her er anført kan med mit samtlige Mandskab og Jour at bevidnes, og indstiller jeg saaledes Sagen for PubliJus Dom. Just Bekker,