JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Danske Mercurius, 1674-11-01
Polen og Tydssland. 1. Den Polske Dronning samt oc Rydsernes Carinde, 2. Med hver sin Daatter sig i barselsens skal finde. 3. Hvad begge Rigers Krig och tilstand kand angaae, Da spørges, at de sig mod Tyrcken slet bestaae. Den store Stad Human indtagen er och vunden Med stormer haand, och blef slet ingen der befunden, Som Jo needsabledes. Saa de hielslagnes tal Til hundre tusinde vel nær beløbe skal. Ja. Christne Førster Ja! Nu burde ret at giøres Almindelig forlig, och eders magt udføres Modslig en Barbar oc Tyran, hvis Sind och Mood Til intet andet staaer, end idel moord oc blood. Kiøbenhaffn, Tryct hos Jørgen Gøedet Kongl. Majest. Boger.
Danske Mercurius, 1674-12-01
Den Danske Til den 1. December 1674. Danmark. y lettelig en haard-iløben kunde kløfves, Med mindre det och med vel haarde tiler prøfves. Ret paa den same vis det gaaer, och siges kand Om voris haarde Tids beskaffenhed och stand Det er den Jerne Tid, som andet ey medfører, End det som Mennisken til missfor stand oprører, Och der med kaster alfortrolighed omkring, Ja for, Jeg veed ey hvad, forvirrer alle tingJeg her, Evropa, dig til vidnissbyrd fremkalder, Om skønt dit vidnissbyrd ey dem, maa skee befalder, Som ingen anden id och haandverk hafve lærd En at ophidse Folk til strid och aarlogs færd. Skat ingen findes til blant dine Potentater, Som ret forsekre kand sit Folk och undersater, At den tyranske Mars, end och foruden sag Kand dennem gieste Jo med larm och krigs u-mag. Hvor frede-god mand er, oc ingen vil fortørne, Mand veed dog ikke snart paa hvilken kant och hiørne Mand sig skal vocte meest och allevegne maae Fordi bevæbne sig, och i beredskab staae. Det koste maae, hvor stoor och mægtig en formue Det koste kand och vil, mand derfor ey maae grue. Ja der vil Lykke til och u-gemeen forstand, Om krigens vilde Strøm end da forhindres kand Vor Konning Christian, hvis anslag Himlen raade, Vel nøye gifver act paa disse Tiders maade. Hvorfor hand vel saa sterk en Hær och aarlogs magt Paa Grendserne til vern och varetægt har lagt. 2 Det Rytteri som skal af Jordegods udgiøres, Det nu til munstring och paa sine steder føres, Hvor det i krigs bedrift och mandoms dapperhed Skal øfves dagligen, och sverge troskabs eed. Som Vinteren nu til sit indtog giør beredning, Och Skowen har aflagt sin grønne Sommer-kledning Har Kongen slutning gjort paa sin par force Jagt, Och til et andet Aar, sig alt med den afsagt. Hvorfor hans Naade self i Jæger dragt och foere Mod begge Dronninger saa vel som och de stoere Fremkom, och gaf vel stoert et gjestebud och maal Til dem paa Jægersborg, och drak Sanct Hüberts Skaal.
Danske Mercurius, 1674-12-01
Tydskland. 1 Hvor mægtig och hvor sterk Turenne sig befinder, Den kaalde Vinter dog omsider hannem tvinger, Hen fra den obne Mark at skynde sig til By Med sit kuld-skiære Folk, och søge Vinter-ly Hvorfor hand intet sært i denne Maanets Dage Mod Tydsken har bestilt, men holdt sig alt tilbage. Sin leyer hand i brand skal hafve selfver tændt, Och bedre sig hen op mod Lotrings Grendser vendt. 2 Men Lottrings Hertug har sig mandelig beganget, Och ved fem hundre snart i Marken dræbt oc fanget Af Frandskens Ædlinger, hves forsæt var, at gaae Mod Tydsken need, och til Turenne sig at slaae. 3 Chur Brandenborg, som och ey pleyer sig at svare, Paa same vis har dræbt med Adel-fanens skare. Saa mangen vakker Helt af deris flok och tal Til Jorden maatte need, och ey gienkomme skal. 4 Sig Ober-Saxens Kreeds at røre nu begynder, Och sig af gandske magt langs op med Rhinen skynder. Maae skee, mod Philipsborg, som giør med rof och brand Fast dagligen fortræd i Pfaltzens skønne Land. Her neden til ved Rhin mand fra de Keyserlige Fornemmer intet nyt, som deert er af at sige, Foruden det, at de til Vinter-leye need Sig hafve lagt udi det Lykiske Forbeed. Omskiønt sig Landet der vil u-partisk erklære, Det hielper ikke dog: mand Keysersk faaer at være. Det heder der lad op och tag besætning ind Soldatens hule tarm ey spisis vil med vind. Sig Holland midlertid dog ey til hvile vender, Men noget af sin magt hen ind i Riget sender: Och meenes endelig, mand med det første gaaer Paa Triers Fæstning løs, hvor Frandsken inde staaer. Hvad Svensken af sin magt i Bremens Stift kand miste, Det lader hand med hast sig over Elben liste Til Pomeren, hvor hand, som det sig tegner til, Sin rette Sammel plads och munstring holde vil. Paa tred ve tusinde stridbare Mænd och Knecte Mand hannem skrifver sterk. Men hvem hand vil anfecte, Samt och hvor snart, oc hvor hand først vil yde sig, Det bedre giettes kand, end siges egentlig.
Danske Mercurius, 1674-12-01
Hvad forslag Oxenstiern har gjort paa Svenskens vegne For Keyseren, det her for langt er op at regne Men kortelig) hand ey sit forsæt hafver naaed; Mand først vil høre de forbundnes svar och raad. 9 Den Tydske Czars Gesant hos Keyseren har været, Och paa den Tydske krig sig haardelig besværet, Som kunde vendes an med bedre gafn och tak, Til at bifalde den udmattede Polak.
Danske Mercurius, 1674-12-01
Spanien och Portugal. Af Jndien mand har med tvende gallioner En skal af Sølf och Guld paa sexten Millioner Til Cadix fanget hiem. Men hvad om Tyrken den Och hafde voldelig paa reysen snappet hen 2 Alphons som Konge var, men maatte dog udkiøres, Och som en fangen Mand hen til Tertzera føres, Hand kommen er igien, dog fangen saa som før Hvad det betyde skal, mand intet end til hør.
Danske Mercurius, 1674-12-01
Engelland.
Danske Mercurius, 1674-12-01
En ny særdeelis pact med Sverig ved er tagen, Om Christenhedens tvist at fange snart fordragen. Med felgis magt och tvang mand der til parterne Vil nøde, dersom det ey kand i gode skee. Ja, vel at ynske var, det kunde saa bestemmes, At ingen alt for hart dog skulde der ved klemmes Men ney, det der med vel paa gammel vis tilgaaer, At det vil hælde meest til den, som mindst formaaer. Holland. Fast paa den samme vis som Keyseren hand svarer, Sig Hollands Stat om Fred mod Sverigs Bud forklarer. Kand det med parternes sambyrd och minde skee, Samt och foruden tab, mand gierne Fred vil see. 2 At Prindsens Helte mood belønnes kand med ære, Mand hannem gifvet har det høye nafn at hære, Som kaldes Capitein och Hofved-Admiral. Och er hand saa til Lands och Vands ret General. Kiøbenhaffn, Tryet hos Jørgen Gøede, Kongl. Majest. Voger.
Danske Mercurius, 1675-01-01
Den Danske Til den 1. Januarii 1675. Danmark. ud dog den Tydske larm sin hale vidt udbreder, ch mangen Potentat i Jern oc harnisk kleder - Som ellers bedre var med Freden hiemme tient, Men sig til aarlog har af idel kæde vendt: Och om end skiønt mand seer och merker allevegne, Hvorledis det til krig begynder sig at tegne. Vor Cimber Egn och Land dog midlertid ey veed Af noget, som har smag af krigens bitterhed. Nest Fredsens milde Gud, vi den velgierning skrifve Vor Daner Konning til, som veed sin sag at drifve Med slig heroiskhed och dog lemfældig art, At self den blege Nid for hannem frycter snart. Naar andres ofvermood och herske febers hede, Til dennem self en graf, maa skee, kand snart berede, Hvad er det dennem da til ringe pris oc lof, At de sig hafve fyldt med andres blood oc rof J den sted større nafn och æres efter-minde Var med velgierninger och dannished at vinde: Samt och at lettere kand giøres regenskab For efterladenhed, end u-fornøden drab. Jeg intet taler om, at det, som efter Jages, Til glippe stundom gaaer, oc ey saa let hentages, Som der om giøres haab; och deris egen pung Dog krymper midlertid, som var tilforne tung. Men Himlen være tak, som Kongen det indskyder, At hand ey djærfvelig, som andre, Freden bryder, Men heller nøyes vil med eget sit och see Sit Folk udi behold, saa længe det kand skee. Men skal hand nødes til, at følge krigens tromme, Da veed en hver, at hand och færdig er at komme Med vel en mægtig Hær i Marken frem til slag, Och der med lade see, hvo billigst hafver sag.
Danske Mercurius, 1675-01-01
En Kongelig Gesant til Kiøbenhafn ret lige Paa nyt aars Aften koem udaf det Svenske Rige: Med ære skud hand bleef undfangen præctelig: Men hvad hans verf er om, kand ingen sige mig. Hvad Vinteren med kuld och Snee-fog her forhaler, Hun med u-vaanlig blæst och Himmel-storm betaler. Som fra Søekanterne kand spørges her och der, Hvor mangen seylings Mand til skade kommen er.
Danske Mercurius, 1675-01-01
Det under Norge paa de blinde Klippers Skiære Paa same vis sig har tildraget, om ey værre. Ja det stadfæste de, som drefve der i Land, At det var en Orkan, som och vel være kand Hvad der paa følge skal, och sig i længden ude, Det ingen, uden Gud aleene, kand udtyde. Men det er altid vist. en god Samvittighed, Hvorledis det tilgaaer, sig ingen fare veed. Tydskland. 1 De Svenskes Afgesant har meget for at vende, Som dog ey sicter ret til Fredens maal och ende: Hvorfor hand vorder och med same Kost afspist, Och er til Regenssborg om giensvar hedenvist. 2 Som Keyseren nu seer och kiendelig fornemmer, At den oprørske Bisp af Strassborg ey beqvemmer Sit Sind til rolighed, men blifver stedse ved, At følge Frandskens part, och raade til u-fred. Hand da tilnødes, paa den grofve streng at røre, Det er, sin myndighed och ret at fyldist giøre. Hvorfor hand, andre til exempel, hannem plat Fra Stemme, Gang och Val har pludselig afsat. Hans Broder Fürstenberg, hvad forbøn der och giøres, Forvaresstrengelig, och daglig overhøres. Men Keyseren er ført i sørge dragt och sort, For Døden taget har hans yngste Daatter bort Chur Brandenborg och sig med forrig maae bemøde, For sin høybaarne Søn og Prinds, som nylig døde. Men ey dismindre dog hand krigen forestaaer, Och ey for nogen strid och fare sig undslaaer. Hand nogle tusinde skal hafve sendt paa veye Til de Burgunders Egn, at tage vinter leye. Vil self och komme snart med Adelhoben did, Saa fremt hand fanger ey forhindring midlertid. 8 Turrenne der imod fornemmer vel och mercker, At det paa Brysach gaaer: hvorfor hand sig bestercker, Och fast af same vey til Ober Elsas gaaer, At hindre passen der, saa vidt som hand formaaer. 9 Men hvad mon Brandenborg vel sige vil och giøre, Naar hand den tiding ret om Wrangel faaer at høre, Som med den Svenske magt berettes løs at gaae Mod hannem, som, maae skee, sig der til ey forsaae. Saa fremt som det er sant, som mange dog paa tvile, Det Tydske Rige da sin sag faaer om at stille. Thi der med er en ny krigs Jld oc Lue tændt, Som ikke lettelig vil vorde sluct och endt.
Danske Mercurius, 1675-01-01
Frankerige. 1 Hvomod sit Fødeland och Konge lader drage sit Sind til stemplings svig, kand til exempel tage Den Ridder af Rohan och hans anhængere, Som ere nyligen ved Sverd henrettede. 2 Den stride Rones Strøm, mod gammel skik och orden, J denne Maanet saa med Vand opfyldt er vorden, At den al Egnen der omkring med hastig il Slet ofversvemmet har, ret som en anden Nil. Mand den forlis paa Fæ samt bygninger och andet, Som i vandgangen der sig fundet har och standet, Paa mange tønder Gulds værdi beregne vil, Foruden Mænnisker, som satte lifvet til Holland.
Danske Mercurius, 1675-01-01
Om skønt af Arlington och Osser fornemmes Ey deert at være gjort, som Freden ved kand fremmes, Mand dog fuldkommelig beretning har om dem, At de til Engelland igien sig skynde hiem 2 Om Jndiens seylads och anden Søe-handtering, Mand i det gode med den Engelske regering Fordragen er och klar: saa hver kand nu forstaae, Hvor vidt och paa hvad vis hand skal sin brug anslaae. Som det sig lader an, och kortet nu forskydes, Da siunes vel, at der saa snart ey Fred vil nydes. Thi stræber Prindsen, och al den beredskab gjør Til Lands och Vands, som til en langsom Aarlog hør.
Danske Mercurius, 1675-01-01
Aarets slutning. At Janus dickedes til Rom i fordom Dage, Med Øyne Jo saa vel at kunde see tilbage, Som lige frem for sig; Det har vel sin forstand, Thi der ved Aarets ind- och udgang tegnes kand Men at den bistre Mars och hannem strax ved siden samme Tempel stoed, det Verden har med Tiden Nok seet forklaring paa, men blifver dog alt ved, At spidse sig paa tvist och styrke sin u-fred. En hver af os har seet de gode Fredsens Dage, Ja hver af, har seet den onde krigens plage. Men hvad os efterdags er æfnt at ofvergaae, Det ingen veed af os; Thi vil Jeg ynske saa Gud lade Fredsens klang al Verden ofvergange. Gud trøste deris Sind, som krigen har gjort bange. Gud styrke deris arm, som Jorden har behof Mod de bloodgiærriges tyranske vold och rof. Gud vende dennem af, hves act er høyt at stige Ved andres undergang. Och kortelig at sige: Gud unde dennem Fred, som elske Fred i sær, Och dennem nok af krig, som hafver krigen kiær. Tryct i Kiøbenhafn hos Jørgen Gøede, Kongl. Maytt. Bogt.
Danske Mercurius, 1675-02-01
Den Danske Til den 1. Februarii 1677. Danmark. Nd dog det ey ret vel i sommes Øre klinger, At den Tyranske Mars blood-fanen och ey svinger J voris Cimber Egn, saa vel som andensteds; Saa takke vi dog Gud, och ere vel tilfreds. Lad dennem ynske krig, och efter klammer lede, Som ofvermood har gjort af fred oc velstandkede. Hvoret en Christen er, giør dog for freden bon, Och veed, at aarlog er en synde-straf och lønHvoret til krigen seer, mand taber eller vinder, Skot ingen dog ved den sig skadeløs befinder.
Danske Mercurius, 1675-02-01
Jtalien. 1 Fast intet vist mand om Messina veed at skrifve, Foruden det, at hun sig ikke vil opgifve, Men sig forhærder alt i sit oprørske Sind, Och der til nylig har undsætning fanget ind 2 Om Pafvens Jubel Aar mand skulde noget tegne Men det saa tit paagaaer, at ingen det tør regne. Thi hvilket Aar det er, om Pavens puug er tom, Guldhammeren strax gjør et Jubel Aar til Rom. Tryct i Kiøbenhafn hos Jørgen Gøede, Kongl. Maytt. Bogt.
Danske Mercurius, 1675-03-01
Den Danske III. Til den 1 Martii 1675. Danmark. vo sin huussholding ret vil føre sig til nytte, Med sine tanker sig henvende skal och flytte Tilbage jo saa vel som frem, och ofversee, Hvad baade skeed er før, oc kand i længden skee. Vel er det paa Soldatsk, at lade frit op gange, Saa længe noget er i Bondens huus at fange; Hvor af det kommer meest at i det Tydske Land Saa knap och dyr en tid sig reyser nu paa stand. Men hvo forsiunlig er, paa bredden gierne sparer, Och for en eftersmæk i tide sig forvarer; Særdeelis nu, som krig fast spørges ofver alt. Ja hvad, om midlertid en missvert och indfaldt, Och om vor Cimber Egn end skønt i tryghed hviler, Och efterdags ey paa Guds rige forsiun tviler, Som os fra baade krig och krigens magne Køer Har frelset hidindtil, och end undsætning giør Vor Daner Konge, som en prisslig Landsens Fader Och anden Joseph dog, af haand ey slippe lader De spissnings middeler, som hand forstaaer och veed, Sit Folk och Riger til at hafve tørftighed. Hvorfor hans Majestæt paa Korn och fede vare, Forbud har nylig gjort, at ingen ud maae fare Med sligt af Rigerne. hvor med hand magte det, At tærings handel blef strax lidelig och let. Vel kunde Kongen med udførsel sin toldkiste Beriget merkelig; men vil dog heller miste Sin egen rettighed, end see sit Folk och Land, At vorde klemt och knuust af dyr tids skarpe tand. Hvo vil fordi med lyst ey got for hannem bede: Hvo vil med lif och blood ey gierne staae til rede For slig en Potentat, hvis største velbehagEr, sine Rigers gafn at fremme nat och dag? 2 Men baade først och sidst bør hannem tak oc ære, For hand, som andre, sig i sær ey vil erklære Til aarlogs tog endnu, men heller sidde qvær, Och holde sverd i balg, til hannem gaaes for nær Det hannem fattes ey paa Møod och magt och pending: Men som hand Lykken seer, at giøre mangen vending, End och i beste sag, hand paa det visse gaaer, Och heller sig til fred, end i med nogen slaaer. Hanofvers Første, sig med Kongen at raadføre, daa hvis som kand til fred och felgis velfærd høre, Sit Budskab hid har sendt, som blef til hofve ført Med al tilbørlig pract, oc venligen forhørt. 4 Sig Sverrigs Afgesant tit i raadstuen finder Hos de forordnede. men hvad mand der paa spinder, Det ikke vides end: dog haabes vi, det slaaer Til fred och venskab ud, och efter ynsk afgaaer.
Danske Mercurius, 1675-03-01
Tydskland. Om skønt Her Oxenstiern, som var, paa fred at mage, Til Keyseren udsendt, kand ikke sig beklage, Mand sig mod hannem jo nok høfligen begik Fast ingen slutning hand dog paa sit forslag fik. Thi for mand vil och kand til nogen handling skride, Mand Steden der til først udnæfne vil och vide: Men saa som hand om sligt ey vidste fuld beskeed, Hand de den afskeed toeg, och foer til Wrangel need. 2 Det ey var Dachsteins act, hun skulde snart dagtinget: Men der hun blef for hart angreben och omringet, Och hendes Høfvidsmand var dræbt forrædderlig, Hun saa som hofvedløs fik op at giffve sig. 3 Al Elsas der med er i Frandskens vold och klemme. Hvor ofver Strassborg med en anden lud och stemme. Sin fang begynder alt, och sig erklære vil For baade Keyserlig och Frandsk, och see kun til.
Danske Mercurius, 1675-03-01
4 Frandsosen stillestand vil med Chur Pfaltz oprette, Saa fremt mand Frankendal til underpant vil sætte. Saa det sig lader an, at hand paa saadan art Vil plukke Rommer Ørn, och hannem blote snart. Sig de forbundnes magt i Frankenland befinder Och Schwabens Egn; hvor ved ey Bonden silke spinder. Det heder der skaf op af kiælder, bing och lo Soldaten kand ey gaae med tom och ledig kro. 6 Det andet Keyserske parti til vinterleye Ved Cölne sig har lagt, hvor mangen Huus och eye Forløber dagligen, och ey tør blifve nær Ja baade Tydsk och Frandskomrutter ilde der. Men noget bedre sig den Svenske magtanstiller Udi bag-Pommeren, hvor den nu mester spiller, Och Stargardt nylig har indtaget och besat. Dog skaanes ingen der for Proviant och Skat. 8. Som Keyseren vel seer, det Slesien vil giælde, Hand nogle tusinde, som Posten vil formælde, Skal hafve did hen sendt. Men hvad, omsomme lee, For Reformatzens skyld, at indfald maatte skee? 9 Der om et farligt raad och anslag meget høres, Som mod Chur Beyeren i gierning skulde føres. Men Skalken, som til sligt, maae skee, var underkiøbt, Fik ey sit forsæt frem, men blef i tide røbt.
Danske Mercurius, 1675-03-01
Frankerige. 1 Frandsosen nu først ret vil Tydsken ofverhøre, Hvor til hand lader af all magt beredskab giøre. Hand Visets skønne Slot udi Mastrichts Forbeed J grunden har afbrut, och refvet volden need.
Danske Mercurius, 1675-03-01
Engelland. 1 Vel stræber Kongen fast, at krigen kand fordrages; Dog Steden ledes om, hvor det skal foretages. saa Men o hielp Gud, kand om det første tvistes Hvorledis vil det da med hofved-sagen gaae, Ditzmidlertid angaaer den fulde brug och næring For Engelsken til Søes, och lider ey besværing: For hand i denne krigs tid har aleene den, Och hvor som heldst hand vil, kand gange seker hen Som Parlamentet nu skal med det første fankes, Da paa det ikke skal af den paa noget ankes, Har Kongen ved sit bref befalet strengelig, At Pafvens Sect skal strax af Riget pakke sig. Ja ja. kun bort med dem, och slige blandings vare, Som ville Folk och Land ikkun i tvist och fare. Ney: een almægtig Gud, och een bestandig tro, Det er den beste vey til eenighed och ro Holland. Til Prindsen Gelderland vel vilde sig forskrefvet, Saa fremt hand hafde self ey det tilbage drefvet: Thi der hand merkte vel, at Holland sligt optoeg Som Statens frihed til forfang, hand det udsloeg. Hen op til Keyseren er Waldeks Grefve dragen, Paa krigens ærinder, och vel er der antagen. Til Lands och Vands mand har besluttet och tilsagt, At hielpe Brandenborg af gandske kraft och magt. Poler. At Dorosenske slet igien oprørsk er vorden, Och hafver flaget sig til Tyrkens Hær och orden, Det siges vel. Er det och sant, hand da vel faaer Af Himlen derfor straf, hvor længe det henstaaer. 2 Den vrede Tartars mact endnu paa nogle steder Ukrain u-rolig giør, och efter bytte leder. Men Kongen, naar hand seer sig der til hold och mag, Ret som en aarlogs Helt afklapper deris bag. Kiøbenhafn, Tryct hos Jørgen Gøede, Kongl. Majest. Boger.
Danske Mercurius, 1675-04-01
Den Danske ME Til den 1. April 1675. Danmark and store Kongers raad vel bør i løn at dølge: Men tak och fryde-fang bør offentlig at følge Paa Guds velgierninger, som hand saa kiendelig mange maader med formerke lader sig. Op derfor, op, med lyst, vædle Cimber Rige, Lad takkepsalmers klang til Himlens Gud opstige, Som med sin almagt har vor Daner Dronning ført Jgiennem Dødsens poort, och Landsens boner hørt; At hendes Majestæt blant glade Mødres orden Nu skrifves kand, i det hun lykkelig er vorden Forløst, och uden meen, udi sin rettetid, Et yndigt Herre-Barn har fød til verden hid. Tormaanets siette Dag til tifvende begyndtes, Der os hans fødsets bud høytidelig forkyndtes Formedelst ære-skud af Stadens høye vold, Samt klokkers glade klang, som hordes mangefold. Hærpukkers hule glam och mester slag ey spardes, Hvor til och af klarin med høye toner svardes. Ja hver mand priste Gud, och der til sagde saa Velkommen dle Prinds, gid det dig lykkes maae Men baade først och sidst kand Jeg ey nær udbrede, Hvor høy-fornøyet sig hans Fader Kongen tede. Der hand fornam, at det saa vel var gangen af Hvorfor hand mangen skent til budde løn udgaf Den unge Prinds strax blef til Christendom forfremmet, Och i sin Frelsermand ved Daabens pact indlemmet: Fik Christian til nafn. Vil Gud hand lefve maae, Vel oc hand Christian den fierde slecter paa. Vel derfor dig, vel dig, ostore Prindsers Moder Hvis høye Dyd oc Æt sig nu saa vel indroder Udi vor Nordens Egn, och blomstres herligen: Sank krafter snart, och kom saaledis tit igien. 2 Som nu fast allesteds til larm och aarlog høres, Och farten kunde snart til Søes u-seker giøres Det gafnligt er, en hver i tide lafver sig, Paa hvis, som ikke kand undværes endelig. Hvorfor hans Majestæt sin undersat advarer At hvo til fremmede med Salt hengaaer och farer Med straf hiemsøges skal. Dog mellom Rigerne, Saa vidt fornøden er, tilførsel nok maae skee. 3. At fremmed blandings mynt, hvis værd forlet fornemmes, Kand noget skaffes af, och efter haanden glemmes, En visse taxt och pris er sat, hvor efter den Blant os maae tages ind, og gifves ud igien.
Danske Mercurius, 1675-04-01
Tydskland. 1. Af de forbundnes mact skøt ingen ting bedrifves, Som noget paa sig har oc værdt er op at skrifves: Thi den i Francken Land och Schwaben end sig slaaer Til Rolighed, det gaae med krigen hvor det gaaer. Fast paa den same vis de Keyserske det stile, Som och i Cølnes Egn sig hafve lagt til hvile. Hvor lidet Bonden har, det hannem hielper ey Tribut og Kost vil ud: her gielder ikke neyMand lenter til Wienn, og sadler alt for længe, For Montecuculi nok fuldmagt faaer och penge. Saa det med Tydsken snart anlader sig at det J denne krig ey vil af sted for hannem ret 4 End nu vil Ungersken ey sig til Fred anstille, Men heller vofve det, och som fortvilet spille, Ja lade sig ved sverd aldeelis fælde need, End lide nogen tvang i sin samvittighed. 5 Dissmidlertid Chur Pfaltz, hvis rige Folk och Lande Den største deel saa nær af krigens last udstande, Til Regenssborg om hielp anholder smaaligen: Och meenes, at hand och med tiden fanger den6 Och saa som ey Chur Menz til aarlog sig bereder, Hand hannem har med magt frataget nogle Steder. Thi Frandsken ellers dem vel hafde plukket bort, Och Pfaltzen stoor fortræd och skade der med gjort.Men self personligen Chur Brandenborg har været Med Hollands ædle Prinds til vord, och sig erklæret, Hvor vidt och paa hvad vis det siunes hannem best, At støde sammen, och forfølge krigens rest.
Danske Mercurius, 1675-04-01
Ved Stargart Svensken staaer med Adelhobens skare, Vil dog ey for u-ven sig ret endnu forklare. Den anden rest som gik til Bremens Stict igien, Vel fast bevæbner sig, och verfver dagligen.
Danske Mercurius, 1675-04-01
Frankerige. Som nu den blide Vaar saa kiendelig begynder, Frandsosen med en fast u-tallig Hær sig skynder. Och dersom det er sant, som fast i rycte gaaer, Skal hand alt hafve Luyk: Och end vel meere faaer. Hand de Misseners Stad, som var af hunger plaget, Har rigelig undsat, oc Spanskens Flode slaget: Samt nogle Fæstninger paa Landet der belagt, Oc dennem fanget ind med stormer haand och magt.
Danske Mercurius, 1675-04-01
Engeland.