Berlingske Tidende, 1832-05-22
Udenlandske Efterretninger. London, den 11te Mai. Kaster man sit Blik ud over vort Land og seer den store Gjæring, hvori det er bragt ved et elektrisk Slag, og hvorledes denne Gjæring voxer i samme Forhold, som dette Slag udbredes ved utallige Ledere; betænker man de Følger, som denne Gjæring kan have, saasnart Grændserne imellem lovlige Hjelpemidler og lovstridig Selvtægt ere overtraadte; Grændser, hvorom en evigvarende Strid imellem de saakaldte Undertrykte og Undertrykkerne maa finde Sted, - og betænker man endelig, at det ikke stod i Ministrenes Magt, at forudsee disse uheldsvangre Følger og afveie dem i deres hele Omfang, - saa kunde man fristes til at spørge: om det var nødvendigt, at de saa hurtige skrede til det sidste Middel. Ved første Øjekast synes nemlig det hele Amendement, som antoges med Ministrenes Villie, at være blot Formalitet. Grev Grey foreslaaer, foreløbigen at opsætte Billens Jndledning; han kommer til Rubriken A., dersom bekjendt, indeholder en Liste paa 56 Boroughs, der skulle miste deres selvstændige Repræsentation, og bemærker ved denne Leilighed, at han ogsaa vilde lade Spørgsmaalet om deres Antal blive uberørt, og blot foreløbigen andrage paa, at der til den Ende skulde debatteres angaaende Stæderne under Rubriken, A., paa det at de kunne vorde udslettede af Listen over Valg, stæderne. Da svarer Lord Lyndhurst, at det sømmede sig bedre for Lordernes Huus, og at Gaven, som, de stode i Begremed at byde Landet, vilde synes meere velgjørende, at de i denne Sag Jnteresserede mindre vilde føle Tabet af deres dyrebare Rettighed, og at man kunde vente en høiere Grad af Taknemlighed hos dem, som vandt herved, naar man vilde begynde at stemme om Overdragelsen af Valgretten til de nyelig foreslaaede Valgstæder, og kun paa den ene Side fratog i Forhold til den som man paa den anden Side inddrømmede. Ministrenes Modstandere bebreide disse, at de af dette Forslag have taget Anledning til at nedlægge deres Embeder. Men ogsaa kun deres Avindsmænd gjøre dem denne Bebreidelse. Paa den beskyldning at Aarsagen skulde være altfor ubetydelig til at anledige et saa vigtig Skridt, tilbyder sig af sig selv det Svar, at Ministrene, dersom de ikke ere i Stand til at omvende Oppositionermed deres Forslag i mindre væsentlige Punkter, saameget mindre vilde mægte dette i Henseende til de vigtigere Gienstande. Men Grundene til deres Handlemaade ere endnu langt kraftigere og væsentligere. Af de tre Hovedprinciper, hvorpaa den høist vigtige Plan til en Parlamentsreform stytter sig, var det første og betydeligste dette Ophævelsen af Valgretten, hvor denne Rettighed, kun bestaaer i en Jllusion og udøves til Skade for det Almindelige, saavel imod Lovens Aand og Bogstav som imod Constitutionen. Men vel maa det kaldes en væsentlig Afvigelse fra dette Princip, naar man blot vil betragte Tilintetgjørelsen af denne Uskik som noget blot tilfældigt, og gjøre Valgrettens Ophævelse i visse Stæder afhængig deraf, at nogle andre Stæder erholde denne Rettighed, til samme Tid, som man ikke holder det for hensigtsmæssigt, at Antallet paa Underhusets Medlemmer forøges. Ved at opsætte dette Punkt, - der skulde betragtes, om ikke som et Præliminairpunkt, saa dog som et væsentligt, selvstændigt Grundtræk i Billen, indtil et andet Spørgsmaal blev afgjort, af hvilken Afgjørelse hiint Punkt var betinget, - forstyrredes Principets Selvstændighed, og det blev aldeles uvist og tvivlsomt, hvad der endnu skulde beholdes, som en Følge deraf. Reformbillen erklærede, at det var en Misbrug, der ikke længere burde taales, at et stort Antal Stæder, som forhen, medens de vare selvstændige, havde faaet Ret til at vælge og afsende Repræsentanter, nu, da denne Selvstændighed er ophørt, nu, da de tildeels kun bestaae af Ruiner, som snart ville være sporløst forsvundne, nu, da de ere komne i enkelte Personers Besiddelse, som, ved at usurpere den Ret, der tilkom en fri Commune, have gjort et ulykkeligt Indgreb i Constitutionen og Landets Rettigheder, -at disse Stæder under saa forandrede Omstændigheder skulle sende Repræsentanter, som ikkun skulle og ville iagttage deres Jnteresse, der har afsendt dem, d. c. de enkelte Eiermænd, men ikke have Landets Bedste for Øje, til hvis Held og Gavn de skulde tage Sæde i Underhuset. Disse Stæder nævnede Rubriken A. ved Navn, og Afgjørelsen heraf maatte fremfor Alt være selvstændig og uafhængig. At afvige fra dette Synspunkt, vilde være at opgive det væsentligste Hovedprincip i hele Billen, og Grev Greys høitidelige, saa ofte gjentagne Forsikkring, at han vilde holde fast ved disse Grundtræk i hans Plan, for at tvinge Ministeriet til først at behandle dette Punkt ved Discussionerne, ligesom det var det første i Lovforslaget, havde aldeles ikke været nødvendig. Det var et allene det væsentligste Grundtræk i Lovforslaget, men tillige dettes Modstanderes ømmeste Sted, hvor sjeldent de end vilde indrømme det; dette Amendement kom derfor ogsaa fra et af Forslag gets erklærede Fjender, og understyttedes for det meeste af hans Ligesindede, fraregnet, at dette var Grund nok i og for sig selv for Ministrene til ikke at kunne eller turde give efter, om de ikke vilde, som Grev Grey ogsaa udtrykte sig om dette Punkt, synke ned til Skyggeministre under deres Avindsmænds Formynderskab. Men efterat dette Amendement alligevel var blevet antaget, blev der intet andet tilovers for Ministrene, end at nedlægge deres Embeder, eller at forsøge et Nødmiddel, et Middel, som de forhen hindredes fra at gribe til af blot Agtelse for den samme Constitution, som deres Modstandere beskyldte dem for at ville styrte, og som hine troede, derved mueligen at kunne udsætte for sildigere farligere Følger. Men Udførelsen af dette Middel beroede allene paa Kongen, og saaledes opfyldte de som redelige Mænd og redelige Bestyrere af Landets dem betroede Jnteresser, deres Pligt, da de forestillede Kongen: at de enten maatte raade ham til at vælge hiint Middel, eller ogsaa nødtes til at nedlægge deres Embeder, hvori de ikke formaaede at sætte en Plan igjennem, som de holdt for den eneste tilraadelige. - Det beroede nu paa Kongen, at afgjøre Spørgsmaalet. De Grunde, som ledede ham ved hans Resolution, tilskrives eenstemmigen mere udvortes Jndflydelse, end indvortes Overbeviisning. The Times siger i denne Anledning kunde, foruden Ministrene, der saa nøie kjende Forfatningen, endnu andre Personer lovmedholdeligt underkastes den Ansvarlighed, som de i moralsk Henseende have paadraget sig, saa vilde maaskee en Liste over disse Raadgivere opfylde en alvorlig Engelsk Læser med Veemod, pirre en lystig til Latter, men sikkert hos Alle opvække en grændseløs Foragt. Mænd, der ere fødte i vort Fæderneland, men som dette med Rette har viist bort fra sig - ere maaskee tildeels de Personer, som stille sig imellem vor elskede Monarch, og hans Folk. Man taler om en Reaction; ja i Sandhed, vel ere der Udsigter til en Reaction, om ikke mod Reformens Grundsætninger, saa dog mod de Personer, som have forraad og forladt den