Den Vest-Sjællandske Avis, 1838-02-20
Da Englænderne efter Freden til Versailles 1763, toge Canada i Besiddelse, tilstod de strax Beboerne af denne Colonie fri Religionsøvelse og lod dem desuden beholde deres Love og Sædvaner; den personlige Frihed blev uindskrænket og Afgifterne vare ikke meget betydelige. Denne Mildhed foranledigede, at med Undtagelse af den Canadiske Adel, som beklædte de høieste Embeder, næsten Jngen benyttede den givne Tilladelse til inden 1 1/2 Aar at sælge sine Eiendomme og forlade Landet. Dog forstyrredes denne gode Forstaaelse med England tildeels ved de Forandringer i Coloniens Bestyrelse, som England ansaae for nødvendige, men som forstyrrede de Franske Jndvaanere i deres gamle Sædvaner. Først blev Landet, som hidtil kaldtes Provindsen Quebek, deelt i Øvre- og Nedre-Canada. Der indførtes Edsvorne og en lovgivende Forsamling, hvis Medlemmer valg tes paa 4 Aar, med den Bestemmelse, at de skulde vælges af Coloniens Grundeiere, der i det Mindste havde en aarlig Jndtægt af 40 Pd. af deres Eiendomme, og af andre Jndva nere, der betalt, 10 Pd. i Huusleie, men over den lovgivende Forsamling sattes Gouverneuren, det fuldbyrdende og det lovgivende Raad, og Medlemmerne af begge disse Collegier, bleve alle udnævnte af Kongen. Den lovgivende Magt blev deelt imellem det lovgivende Raad og den lovgivende Forsamling; Gouverneuren havde Ret til at stadfæste Lovene, men Kongen kunde igjen tage dem tilbage i de næste 2 Aar efterat de vare givne. De lovgivende Kamre skulde efter Forfatningen forsamles hvert Aar; men Gouverneuren havde Ret tilat prorogere, opløse og paany sammenkalde dem. Førend Englænderne toge Landet i Besiddelse, vare de høie Embeder for det Meste i Adelens Hænder; siden kom Leverandeurer og Kjøbmænd i deres Sted, hvilke ved Siden af deres Embedsvirtsomhed ogsaa dreve Handel og ikke forstode at forsone Provindsens Beboere ved den Nedladenhed og Venlighed, som var den gamle Adel egen, ja hvis man tør troedet Franske Parties Angivelser, benyttede de Loven, som de i Retfærdighedens Navn skulde haandhæve, til at udøve det meest forhadte Tyrannie. Saaledes bleve f. Ex de Jægere, som kom til at frylde de Engelske Kjøbmænd Penge, arresterede og bragte for den Embedsmand, som var deres Creditor. Kunde de ikke paa Stedet betale deres Gield, bleve de som almindelige Forbrydere slæbte for Retten i Quebek og af denne dømte til Fængselstraf, indtil de havde betalt deres hele Gield, som sjeldent oversteg et Par Pund. Endnu værre end disse Engelske Kjøbmænd vare de Anglo-Amerikanske Loyalister, som i Revolutionens Tid indvandrede fra de forenede Stater. Disse pralede af de Tjenester, de havde beviist England, omtalte de Offere, de havde bragt, de Lidelser, de havde udstaaet; og til Belønning for deres Rænker, hvorved de havde hjulpet England til at miste sine Colonier, gav man dem de Poster, som den Franske Adel hidtil havde beklædt. Fra nu af bestod en uadstillelig og frygtelig Forbindelse imellem Loyalisterne og Kjøbmændene, der stræbte efter udelukkende Besiddelse af alle offentlige Embeder. Derved har man bragt det saavidt, at af de 35 Medlemmer, hvoraf det fuldbyrdende Raad i Nedre-Canada bestaaer, kun 5 tilhøre Oppositionen. Enkelte Familier fik mange Embeder samlede, saaledes have 6 Personer af Familien Sewell 9 forskjellige Embeder med aarlige Jndkomster af 5530 Pd. eller 1/5 af hele Provindsens Jndtægter. Endnu værre gaaer det til i Øvre Canada, hvor David Boultons Familie, omtrent 40 Personer, beklæde alle indbringende Poster. De høieste Domstole ere besatte med Boultons, og af Boultons bestaaer Halvdelen af det fuldbyrdende Raad, af hvilket Præsidenten og 8 Medlemmer høre til denne Familie. Ved Uddelingen af de offentlige Landeiendomme til dem, som havde gjort sig fortjente af Landet, erholdt en Hr. WilliamFelton med sin af 8 Personer bestaaende Familie23541 Acres; og denne Felton er en Bedrager, der for Retten blev overbeviist om at have tilegnet sig i det Mindste 10000 Acres Land paa en ulovlig Maade. Da han imidlertid havde mange Slægtninge og Venner, bleve alle Midler satte i Bevægelse for at redde ham ud af hans Knibe; men han sad for dybt i det, og man maatte lade sig nøie med at beklage, ham, saa gjerne man ogsaa havde reddet ham. Bedre slap General-Cassereren John Caldwall fra det; endskjøndt der i hans Kasse var et Deficit af flere 100000 Rdl., og det lovgivende Raad vidste det, beholdt han dog sin Post, fordi han var en Yndling af Statholderen Lord Dalhousie. Men da han ikke kunde betale en ganske ubetydelig Anviisning, uagtet han skulde have over 100000 Pd. i Kassen, blev det nødvendigt at undersøge hans Regnskaber; men istedetfor at stille ham for Retten lod man sig nøie med den Erklæring af Statholderen, at Sir John som Kronens Embedsmand kun var Kronen ansvarlig, og sluttede nu ganske rigtigt, at naar Sir John ikke var Andre end Kronen ansvarlig, maatte Kronen ogsaa alene bære Tabet og erstatte Kasse mangelen. Sir John vedblev at være Gouverneurens Yndling og blev snart en af hans lille Hofs Hovedprydelser. Men ved Siden af denne havesyge Embedsklasse hæver sig en ved Kundskaber og Formue mægtig Borgerstand, der er bleven beriget ved Handelen. Efterhaanden som deres Velstand tiltog, følte Kjøbmændene og Borgerne Trang til at udvide deres Kundskaber og sørgede for, at deres Børn fik en omhyggeligere Opdragelse. Det er denne Klasse, som vælger Medlemmerne til den lovgivende Forsamling og vælger dem af sin egen Midte. Derved fik denne Forsamling en aldeles demokratisk Aand, hvorved den kom i Strid med de andre Grene af Statsbestyrelsen. J en Række af 14 Aar bleve meer end 216 Biller, som vare antagne af den lovgivende Forsamling, forkastede af det lovgivende Raad og den udøvende Magt, og 86 andre lede saadanne Forandringer, at den lovgivende Forsamling ikke kunde Andet end forkaste dem. Den lovgivende Forsamling i Nedre-Canada fik i Sessionen 183536 næsten Jntet udrettet; den antog efterhaanden 107 Biller, men en Trediedeel af dem blev saaledes forandret i det lovgivende Raad, at Forsamlingen maatte forkaste dem. Og af hvilken Art ere da disse Love, som fordres fra den ene Side og negtes fra den anden, En saaledes forkastet Bill indeholdt den Bestemmelse, at enhver Deputeret, som modtog en Ansættelse af Regjeringen, maatte underkaste sig et nyt Valg. Et andet Lovforslag paabød, at Tropperne skulde trækkes tilbage fra de Steder, hvor Valgene fandt Sted. For at udbrede Underviisning mellem alle Klasser vilde den lovgivende Forsamling anlægge Elemmentarskoler efter det Skotske System; men den Bill, som 1814 blev forelagt derom, havde samme Skjebne som de foregaaende, og i hele Tiden indtil 1820 bleve alle Forslag om at oprette Skoler, der udgik fra den lovgivende Forsamling, forkastede af det fuldbyrdende Raad. Endelig nødtes dette Raad til at give sit Samtykke til en Bill om Elementarskolers Oprettelse, hvilken fyldte hele Canadas Befolkning med Glæde. Virkningen af denne Forholdsregel var saa overordentlig, at Antallet paa de Disciple, der nød fri Underviisning, fra 11753, hvortil det beløb sig i 1820, i 1835. var steget til 37658. Destoværre var denne Lov kun gjeldende til 1836, og da Raadet ikke vilde fornye den, bleve paa en eneste Dag 1600 Skoler, lukkede og over 14000 Disciple berøvede Underviisning. – Da den lovgivende Forsamling indsaae, at der ikke var at tænke paa en fredelig Overeenskomst med det modsatte Partie, bad den ved talrige Protestationer og Adresser Englands Regjering om at sætte istedetfor det nuværende Raad et andet, hvis Medlemmer skulde vælges. Desuden forlangte den lovgivende Forsamling Ret til en uindskrænket Control med den indre Bestyrelses Jndkomster og Udgifter; men det herskende Partie lod den, der havde gjort Forslaget, og dem, der havde understøttet det, kaste i Fængsel, for at afskrække Andre fra lignende Forslag. Dog trængte Forsamlingen ved sin Vedholdenhed endeligt igjennem; men den er saa lidet istand til at overvinde de Hindringer, som dens Modstandere lægge den iveien, at disse egentligen ganske efter Behag og uden den ringeste Ansvarlighed skalte og valte med de offentlige Jndkomster. Desuden klage Canadierne over Regjeringens Jndblanding i rene Localanliggender, og den Omstændighed, at Regjeringen til stor Skade for Landet har skienket det Engelsk Amerikanske Compagnie for en ubetydelig Sum uhyre Landstrækninger, som, naar de vare blevne solgte paa en bedre Maade, vilde have indbragt langt Mere, og belønnet uværdige Mennesker med store Besiddelser, har indgivet Forsamlingen det Ønske at udstrække sin Control ogsaa til Bortskjenkelser af Landeiendomme, for at forebygge, at disse ikke, som allerede er skeet, skulle blive et Middel til Bestikkelse.