Viborger Samler, 1846-08-18
Det er baade mærkeligt og glædeligt at Antallet af Arrestanter er i Forhold til Antallet i de seneste Aar kun ringe, naar baade Politiarrestanter og andre Arrestanter, sammenregnes, som før henhørte under Hof= og Stadsretten. Antallet af Politiets Arrestanter var nemlig forben 100180 og Hof- og Stadsrettens 60-100. Men det samlede Antal har i den seneste Tid kun udgjort lidt over 100. Dette er et klart Beviis paa Hovedstadens forbedrede oeconomiske Tilstand, og tildeels ogsaa paa de forskjellige Foreningers gavnlige Virksomhed. (J Straffeanstalten her i Viborg er der fortiden ogsaa et godt Minus i Forhold til det sædvanlige Antal.) Flyveposten" har modtaget følgende nærmere PrivatEfterretninger fra Helsingøer angaaende det i forr. Avis omtalte Dobbeltmord, hvilke tyde paa, at Mangel paa Conduite har været Skyld i, at denne sørgelige Begivenhed ikke blev forhindret. Den fortvivlede Morder tog sig nemlig ikke strax af Dage da han ankom i Skoven, men gik i lang Tid omkring med sin Forlovede og læste i en Psalmebog. Derpaa satte han sig med hende paa en Bænk paa en Høi, hvor hans Broder, som befrygtede Ulykken, tilligemed nogle Underofficerer, fandt dem siddende i en dyb Samtale. Jstedetfor nu at træde frem- og forhindre Gierningen, frygtede de en Trusel, som han tidligere havde udstødt, at nemlig den, som vilde forhindre ham i Selvmordet, skulde lade sit Liv. De ilede da hen til "Godthaab og udbade sig Assistance af en Lieutenant, med hvem de skyndte sig tilbage. Da de ankom til Høien hørte de Skuddet gaae af begge Rifler paa een Gang og et frygteligt Hviin lød i samme Øieblik. Sergeanten (der skal have havt mange Amouretter, og hvoraf flere ikke vare blevne uden Følger) laa død paa Stedet, men den ulykkelige 17aarige Pige, (ifølge nogle Angivelser et svensk Fruentimmer) hvis Side var gjennemboret af Kuglen, ilede dem jamrende imøde, kastede sig for deres Fødder og skreg: "Red mig, Red mig!" Hendes Kjole brændte endnu af Forladningen; efter 10 Minuters Forløb udstødte hun det sidste Suk Roeskilde Stænder. Størstedelen af det 22de og 23de Møde optoges ved den foreløbige Behandling af Sagen angaaende Udkast til en Placat for Danmark, betræffende Erstatning af den Skade, der tilføies en Jordbrugers Sæd eller Markfrugter af Kron= eller Daa=Vildt. Comiteens Majoritet, (Lehmann og Buchwald) vilde have Bestemmelsen udstrakt ogsaa til Skade, tilføiet af Raavildt og Harer, Comitee-Betænkningen var affattet i en Characteer, som foranledigede den kongelige Commissarius til denne Jndlednings-Bemærkning: "Det vil ikke have undgaaet Forsamlingens Opmærksomhed, at den foreliggende Comiteebetænkning noget afviger fra det Sædvanlige, i Henseende til de – jeg veed ikke at betegne det anderledes – Kraftudtryk, hvormed Comiteens Majoritet har udtalt sin subjective Overbeviisning. Dette vil maaskee findes noget paafaldende, naar man erindrer, hvorledes det gik den samme ærede Comitees Majoritet i den tidligere Session, da den forsøgte paa at ordne denne Sag." Og Discussionerne foranledigede Referenten (Lehmann) til at slutte disse med følgende Ord: Jeg skal for mit Vedkommende slutte med den ene bemærkning, at, naar vi nu her ere ifærd med at faae en Lov, som sikkrer Erstatning af Vildtskade, endelig bragt i Stand, saa er det, for at Lovgivningen skal kunne anvise Vildtstandens Størrelse de rette Grændser, og det gaaer derfor ikke an, enten saaledes som Baron Zeuthen igaar gjorde, at trøste sig med, at Vor Herre fra Tid til anden sender saa strenge Vintre, at Kulden gjør godt, hvad Menneskene have gjort ilde, eller, saaledes som den kongl. Commissarius nys gjorde, at søge et nødvendigt Supplement for Lovens Brøst- Krybskytteri.