Viborger Samler, 1845-10-20
Stiftamtet har under 18de De, tilskrevet mig saaledes: J Anledning af en indkommen Forespørgsel fra Gaardmand Chr. Balling i Oddense betræffende Jndholdet af Viborg Amtsraads Forhandlingsprotocol, forbigaaer jeg ikke til videre Bekjendtgjørelse for bemeldte Chr. Balling tjenstligen at melde: at Alt hvad der betræffende ham findes i hiin Udskrift beroer paa hans egne Yttringer til Protocollen, som er lydelig oplæst for ham af Amtsraadets Medlemmer og derefter til Bekræftelse og Rigtigheden af det Tilførte er underskreven saavel af Amtsraadet som af Christen Balling selv. Hvilket herved meddeles til behagelig Efterretning. Salling Herredscontoir, den 20de Septbr. 1845. Sommerlund, const. Til Gaardeier Chr. Balling i Næstild." I Anledning af denne mærkeligt forbeholdne og undvigende Skrivelse, har jeg til det danske Cancellie indgivet et Continuations=Andragende saalydende: J Forbindelse med mit underdanigste Andragende af 22de Septbr. d. A. tillader jeg mig herved at tilstille det høie Collegium Amtmandens Svar af 18de Septbr., mig communiceret under 20de f. M. og modtaget den 24de Septbr., paa min Skrivelse af 15de Septbr., af hvilken jeg har tilladt mig at indsende Gjenpart til Collegiet. Denne Amtmandens Svarskrivelse giver mig Anledning til at fremsætte følgende bemærkninger. Skrivelsen lider af en, som det forekommer mig, væsentlig Utydelighed, da det er mig aldeles uklart, om der ved Udtrykkene: "At Alt, hvad der betræffende ham, findes i hiin Udskrift, beroer paa hans egne Yttringer til Protocollen, som er lydelig oplæst for ham af Amtsraadets Medlemmer, og derefter til Bekræftelse og Rigtigheden af det Tilførte er underskreven saavel af Amtsraadet, som af Christen Balling selv. sigtes til: enten hvad jeg paa Opfordring har erklæret om det Factiske, og hvilket derefter findes tilført Protocollen, eller hvad Majoriteten i dens Votum har anført om mig; og maa jeg tilstaae, at det er lige vanskeligt for mig at antage et af disse Alternativer, saa at jeg, hvis et tredie var tænkeligt, vilde antage et saadant. Ved nemlig at antage det første Alternativ, at Ordet Alt blot skulde gaae ud paa mine Erklæringer over Sagen, kommer jeg til at statuere den Synderlighed, at Amtmanden har svaret paa Noget, hvorom jeg aldeles ikke har spurgt - i det jeg forøvrigt erkjender, at der ikke i saa Henseende er begaaet nogen urigtig Protocollation. Ved derimod at antage det andet Alternativ vilde jeg komme til at fremsætte en fornærmelig Sigtelse imod Majoriteten eller i al Fald Amtmanden; thi at denne skulde have villet erhverve nogen Vedgaaelse eller billighed fra min Side af, hvad der mig betræffende var anført i det paaankede Votum, derved alene, at Alt blev oplæst for mig og senere underskrevet af mig, kan jeg virkelig ikke tiltroe enten Majoriteten i Almindelighed eller Amtmanden i Særdeleshed, saasandt jeg maa antage, de ere gaaede frem imod mig som retskafne Mænd, der ikke af saadanne Veie kunne ville tilsnige sig en indirecte Tilstaaelse, ret som om det var en Deliqvent, man vilde aflokke en Tilstaaelse. Det maa nemlig vel erindres, at Majoritetens Votum var afgivet, og min Udelukkelse altsaa antaget, forinden jeg blev kaldt ind til at overvære Forhandlingen, og at Alt, hvad Majoriteten anførte om mig, var tilført Protocollen i min Fraværelse, hvorfor det umuligt kunde være Majoritetens Mening, at ville erhverve min Erkjendelse af Rigtigheden af, hvad den urigtig havde anført om mig - derved, at Forhandlingen i det Hele, altsaa og dette, blev oplæst og af mig underskreven. Efterat Majoriteten havde udstødt mig af Forsamlingen, hvorom Decretet allerede var afsagt, forinden jeg blev kaldt ind – var der for mig for Amtsraadets Skranker kun tilbage, at paahøre UdstødelsesDecretet, og at erklære mig misfornøiet med samme, at erklære Paaanke for det høie Collegium; Amtsraadet selv kunde ikke forandre dets engang afgivne Decret, og for Amtsraadet videre at forsvare min Sag, og at vise det Urigtige i Majeritetens Votum - vilde have været stridende imod alle mulige Retsformer, ligesom saadant naturligviis heller ei var blevet mig tilladt. Jmidlertid vil jeg ikke forbigaae at anføre, at jeg - hvor vanskeligt det end er for mig som simpel Bonde, ved en blot Oplæsning af en lang Forhandling at opdage de Feil, heri maatte være - dog strax bemærkede, at Majoriteten var gaaet ud fra noget aldeles factisk Urigtigt, og at jeg i den Anledning sagde til Amtmanden, at det om Tilsynet Anførte var urigtigt, hvortil han svarede, at dette kunde jeg rette i min Klage til Cancelliet. Rigtigheden heraf maatte jeg saameget mere erkjende, som det jo var klart, at her ikke var Stedet, og for mig derhos umuligt strax efter en saadan blot Oplæsning at meddele en udkommende Bedømmelse af Majoritetens Votum. Men selv hvis jeg og Amtmanden ikke havde brugt saadanne Yttringer, kunde dette, efter det af mig Anførte, naturligviis ikke have mindste Jndflydelse.