Københavns Adresseavis, 1773-07-14
Hr. Geheime=Raad og Stats=Minister Greve J. H. C. v. Bernstorfs Levnets Beskrivelse. Hr. Johann Har wig Ernst, Greve af Bernstørre, blev født 1712 d. 13 Maji i Hannover, hvor hans Morfader Andreas Gottlieb, Friherre af Bernstorf, var første StatsMinister hos da værende Chur Fyrste af Hannorer, siden Konge i Engelland, Georg den 1ste. Hans Fader Jon chim Engelke, Friherre af Bernstorf, levede som en privatMand i Hannover. Grevens store Natur=Gaver udviklede sig hastig hos ham, og endskiønt hans Broder var 4, Aar ældre og havde ypperlige Sinds Kræfter, hendtede han ham dog snart ind, og blev siden aldrig tilbage. Hans naturlige Ild, hans opvakte og levende Forstand var for enet med et alvorligt og satt Væsen. Barnagtige Fornøyelser havde han endog i den første Ungdom ingen Lyst til. Langt fra at det Alvorlige i hans Væsen, som udmærkede hans Siels Høyhed skulde indlage nogen en Slags Frygt, var samme ved det derudi fremskinnende Behagelige og hans Begierlighed at forbinde enhver, meget meere indtagende og opvakte hos alle en ærbødig Kierlighed. Den berømte Keysler var begge unge Herrers eneste Ledere og Førere fra deres spædeste Barndom af. Jngen kunde en ædel og haabefuld Ungdom sikkere betroes til, end denne Mand. Under hans Anførsel reiste begge Brødrene igiennem den skiønneste og meerkværdigste Deel af Europa, og kom hiem berigede med udbredede nyttige Kundskaber, Viisdom og Dyd. Disse Reiser, som meget udmærke sig fra den almindelige Maade, har vi at takke for det ypperlige Skrivt, som er bekiendt nok under Keisslers Navn, og er oversat i adskillige Sprog. Den lærde og retskafne Mand erfarede og det Bernstorfske Huuses ædle Taknemmelighed, som han saa troelig havde tient: Han blev før sørget i det samme, og levede og døde paa vor Greves Gods Stintenborg, som en Ven af Familien. Han te lamenterede af Taknemmelighed begge sine Elever sit bibtiothek, hvilket de af Ædelmodighed ey antog, og desuden rigelig belønnede hans den Tid endnu levende Moder, Græv Bernstorf pleyede endnu i de sidste Aaringer at erindre sig denne troe og kloge Ledsagere med en Ømhed, som giorde hans Hierte Ære. Da han var kommen tilbage fra sine Reyser, drog hans Lyst ham til Dannemark, som var lykkelig under en from Konges Reglering. Den Lykke at have ham i Tieneste vilde ethvert Land have agtet høyt, og denne Lykke var Dannemark forbeholden. I den Alder, da andre begynde at danne sig, betrædede han allerede Forretningers ærefulde Vey. Thi han havde endnu ikke fuldendet sit 21. Aar, da Kong Christian den 6te allerede anbetroede ham at udføre vigtige Staats=Sager. Fra Aaret 1732 til 1750 blev han brugt til de vigtigste Gesandtskaber. Han gik først til Warschau og Dreden. Aar 1736 kom han til Regensborg, som Gesandt ved Rigsdagen. Her bragte han iblandt andet det Holsteen Glückstadtske Votums Alternation med et Brandenborgsk lykkelig i Stand. Da den Steinhorstiske Sag mod Enden af Aaret 1738 truede den Neder=Sachsiske Kreds med Uroligheder, blev han i følgende Aar sendt til Hannover, og hans Bestræbelser til at dæmpe de udbredende Følger, som kunde flyde deraf, vare lykkelige. Kongen havde allerede bestemt ham til Gesandt til Wien, da Keyser Carl den 6te, den sidste af den Østerrigske Stamme, døde, og satte Tydskland med fast hele Europa i en Urolighed, som brød ud til de blodigste Krige: Medens Interregnum varede var han som Gesandt, ved Fyrste Dagen i Offenbach, og derpaa hos Keyser Car den 7de, saalænge han levede, fra 1742 til 1745. Her saae han, hvorledes endog den høyeste Værdighed ei frie tager for Sorg og Modgang. Han har selv sagt, at det har været den vigtigste Tid for ham, da han har oplevet de mærkværdigste Forandringer og besynderlige Spor af Forsynet. Fra Aar 1745 til 1750 beklædede han Gesandtskabets Posten ved det Franske Hof. I dette sidste Aar blev han kaldet til Kiøbenhavn for at sættes ved Siden af den Salige Greve Schulin. Ved sin Ankomst fandt han ham allerede død. Han ønskede den Gang at blive frie for offentlige Forretninger, i det mindste de Danske, efterdi han tidlig havde givet Prinzen af Wallis sit Løvte eengang at tiene ham. Kong Friderich den 5te vilde ikke gjerne miste ham, og Prinzens af Wallis Død 1751 be stemmede ham endelig at blive i Kongens Tieneste: Han blev altsaa i dette Aar Stats Minister, Geheime Raad i Geheime Conseillet, Ober Secretair ved det Kongelige Tydske Kantzelie, og fik Bestyrelsen af de udenlandske Sager.