Corsaren, 1843-04-14
Uddrag af Redactionens Forhandlingsprotocol. Møde den 10de April 1843. Da Præsidenten havde erklæret Model for aabnet, reiste sig et Medlem og sagde: "Hvis En af Eder opdagede, at en lille Steen, J eiede, og som J ikke havde anseet for synderlig værdifuld, var en ægte Diamant, der kunde indbringe Eden en kjøn Sum, hvad vilde J da gjøre?" Flere Medl. Et Gildepare. Den forrige Taler. Ja, det vil da sige: J vilde benytte Eders Opdagelse. Nu vel, jeg har gjort et saadant Fund: Jeg, der hidtil ikke har anseet mig for Andet end et ganske almindeligt daarligt Subject, har opdaget, at jeg dog ikke er saa almindelig: at jeg er af den fuldeste Acel! Et Medlem. Du taler vel billedlig, Du mener: en complet Adelsmand. Den Forrige. Naturligviis. Det militaire Medlem (reiser sig). Det overrasker mig i høi Grad at høre den ærede foregaaende Talers Opdagelse; thi jeg har netop gjort en lignende, mig betræffende, som nu let kunde faae Udseende af Plagiat. Flere Medlemmer. Siger Intet. Det kommer ikke an paa en Polse i Slagtetiden. Den første Taler. Jmidlertid maa jeg dog, for jeg anerkjender Herren som min Ligemand, bede om at see hans Stamtræ. Det militaire Medlem (vred). Alting kan jeg taale, kun ikke, at man tvivler om mit Ord- (staaende sig paa det Sted, hvor han ved Sprøitemønstringen bærer sin Kaarde) Beviset sidder her. Forrige Taler (omfavnende ham). Herpaa kjender jeg Adelsmanden! (Efter en Pause.) Men nu kommer et meget delicat Spørgsmaal. Da vi begge utvivlsomt ere af lige god Adel, hvo af os skal saa sidde paa den Andens høire Side? (Dyb, speculerende Taushed.) Det militaire Medlem (grundende). Det er et forbandet vanskeligt Punct. - Det koster Hovedbrud. - Jeg har dog ogsaa et specielt Uheld med mig. Mig foraarsager Adelskabet Hovedbrud. Efter at der længe var debatteret herom paa den ivrigste, og ingen af Begge vilde give efter, fandtes endelig en Udvei, idet det bestemtes, at den Ene skulde sidde ovenpaa den Anden. Derved opnaaedes tillige, at de stadig bleve beskjæftigede med Tournering. Da denne Sag saaledes lykkelig var bragt i Orden, decreterede Forsamlingen paa Forslag af et Medlem, at den ogsaa vilde vende tilbage til Middelalderen og antage Bestemmelserne i Florents's Forfatning, hvorefter en Adelig, som udmærkede sig, til Belønning blev optagen blandt de Borgerlige. Den første adelige Taler var ikke fornøiet herover men udbrød: Ja, ja, chicaneer mig kun, det skal ikke vare længe. Den første Amtmandspost, der bliver ledig, tager jeg imod. Herimod kunde Forsamlingen ikke indvende Noget. Præsidenten yttrede dernæst, at han med Bedrovelse maatte gjøre Forsamlingen bekjendt med, at der med Kassen var forøvet betydelige Underslæb, idet der ikke nær fandtes de Penge, Regnskabet udviste. Til at undersøge denne høist bedrøvelige Sag paa det noiagtigste, nedsatte Forsamlingen en Comitee, bestaaende af Kassereren og hans Secretair. Opvarteren hos det Medlem, hvis Død i sin Tid omtaltes i "Corsaren", havde henvendt sig til Forsamlingen med den Bøn, at, da hiint Medlem i levende Live havde lovet ham et Par Beenklæder til Nytaar, og han nu trængte haardt til dem, om da ikke endeel af den Appanage, Medlemmet havde havt i levende Live, maatte vedblive efter hans Død og anvendes til bemeldte Par Beenklæder. Forsamlingen fandt, at Sømmelighed fordrede denne Vedbliven, og tilstod derfor det Ansøgte. Præsidenten udbad sig derpaa Forsamlingens Opmærksomhed for endnu en Meddelelse, der ogsaa smertede ham: Byfoged, Politimester, Censor, og formodenlig Ridder. Schrader i Haderslev havde af det kongelige danske Cancelli erholdt fri Proces imod "Corsaren", i Anledning af, hvad deri har staaet om ham. Denne uventede Meddelelse gjorde et dybt Jndtryk paa Forsamlingen. Nogle gave sig til at græde, Andre til at lee. Et Medlem. Aa, jeg græder; men rigtig betænkt har det dog ingen Fare. Der har jo ikke staaet Andet om ham end to Tegninger, der forestillede hans Ansigt, da de danske Slesvigere ikke kunde komme til at holde Gildet, og da de dog holdt det. Et andet Medlem. Naa, er det ikke galt nok? Den Forrige. Nei, naar nu Billedet ligner? Flere. Det er rigtigt! – Men, hvorledes bevise det? Samme Taler. Det er rigtignok Knuden; thi han maa personlig fremstilles for at confereres, og hans Person kan vel næppe undværes fra hans besværlige Embeds-Fuuctivner. Men - der falder mig en Udvei ind: Han sender blot sit Hoved herover. (Almindeligt bifaldsraab over denne Udvei gjenlød i Salen.) Præsidenten. Jmidlertid, Sagen skal jo først for Forligelsescommissionen, og, kan jeg tilfredsstille Manden med en Erklæring, er det vel rigtigst at give ham den. Bedst er dog altid bedst. Jeg tænker nu, at jeg ikke gaaer Redactionens Ære for nær ved at give ham den Erklæring betræffende nævnte hans Ansigt, at det skal være dødt og magtesløst og ikke i nogen Maade komme ham til Skade paa gode Navn og Rygte, hvad? Forsamlingen. Det kan Du gjerne. Præsidenten. Godt, saa er den Sag klappet og klar. Forinden Mødet derefter sluttedes, bemærkede Præsidenten, at Begivenhederne med Kassevæsenet havde gjort en bedre Ordning af de derhen hørende Forhold ønskelig og nødvendig, og at der desaarsag for Fremtiden skulde forelægges Forsamlingen et nøiagtigt specificeret Budget over hvert kommende Qvartals Udgifter, hvilket paa ingensomhelst Maade turde overskrides. Præsidenten fuldstændiggjorde denne glædelige Meddelelse med den Underretning, at Budgettet for 1840 allerede var stærkt i Arbeide. - "Ny Portefeuille" indeholder, formodenlig efter et fransk Blad, en Beregning over, hvilken Alder de franske Konger have opnaaet. Resultatet heraf bliver den Sætning, at kronede Hoveder formedelst de Bekymringer og Lidenskaber, deres Stilling medfører, leve langt kortere end simple Folk, hvilken Sætning finder sin mærkværdige Bestyrkelse deri, at Kong Carl d. 10de, der blev afsat, levede længst af dem Alle, nemlig 78 Aar. - Heraf synes at fremgaae, at det er sundest for en Konge at blive afsat. Næppe er Mac Naughten, der skjød paa Robert Peels Secretair, bleven fri for Straf derved, at Juryen erklærede ham for forrykt, for der fra alle Landets Kanter reise sig Personer, med Forsætter, der ligne hans. Blandt dem udmærker sig især en Skotte ved Navn Stevenson. Han vil støde Dronning Victoria fra Thronen, fordi han i det Hele finder det uværdigt for frie Mænd at lade sig beherske, men især af en Kvinde." Den Mand vil forhaabenlig Juryen ikke erklære for forrykt.  ("Locomotive"). Selv den gode Gud gaaer skke fri for den osterrigske Censur. Han tor for Fremtiden ikke tilbedes af Joderne ud af ucensurerede Bønneboger - saaledes vil en keiserlig Forordning, der i fastsætter, at alle hebraiske Bonneboger under en Mulct i af saa og saa mange Gylden skulle forelægges den keiserlige Censur. Bliver det ved at gaae saaledes frem med de keiserlig østerrigske Fremskridt, saa kommer i den gode Gud tilsidst til at lade de Resolutioner, han afgiver paa Jødernes Bønner, passere keiserlig østerrigsk Censur, for at denne kan paasee, at der ikke indrømmes Dem Noget, der strider mod de keiserlig i østerrigske Love.