Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-10-26
Vor Religion og Moral lærte vi af gamle Pontoppidan; thi det var den Gang endnu ikke Brug, at lære tykke moralske Haandbøger udenad, men ikke destomindre lærte vi dog de ti Bud og Menneskers Pligter. og et man lærte dem tilgavne, sees bedste deraf, at Tyverie, Skjørlevnet a., var meget fjeldnere, og Redelighed, Oprigtighed og Kierlighed til Na sten langt almindeligere da, end de synes at være nu. Gymnastik var, ligesom Statistik og Technologie, Ord, som kun de Lærde kjendte, og en meget vel studeret Mand rettede engang i en Correctur Ticnosøgie til Theologie, men kom vi uden for Porten, saa kunde vi sætte over Grøvter og springe Buk, saa godt som nogen Docent i Gymnastiken nu tildags. Om Staternes Statistik bekymrede sig neppe de Lærde, og end mindre Skolebørn, men dog vil man paastaae, at dens egentlige Status, i de fleste Lande var af langt fastere Beskaffenhed da, end nu. Derimod lagde Folk desto større Vind paa at kjende deres huuslige Statistik, og aldrig hørte man den Gang, at Bønder, Degne og Skrivere gjorde Opbud, eller overlode deres Boe til Skifterettens Behandling. Uagtet man i Skolerne ikke lætte Technologie, kunde man i de Dage dog faae et Par vandtætte Støvler, uden at man just behøvede Arcang dertil, og Skrædere, kunde sye et Par meget velpassende Beenklæder, uden at tage Attest paa deres Capaciort hos et eller andet Academie. Saaledes stod der til med Børn underviisningen, da jeg kom i Skole. Jrgforlod den i mit tiende Aar, af Aarsager, som jeg her strax skal vise. Min Fader var egentlig Bundtmager af Profession, og da det var en Ære at have lært en Profession, saa betegnede man enhver Mand, der havde lært samme, efter denne, og min Fader, skammede sig derfor en ved at kaldes Richard Bundtmager, og ikke Hr. Klim eller Hr. Lieutenant Klim o. s. v. Uagtet han boede i et lidet Huus i Didrich Badskjærs Gang og hverken havde store Ruder i Vinduet, hvilke man den Gang ligesaa lidt kjendte, som Alenlange Skildter, saa havde han dog Næring i Overflødighed, og et saa rigeligt Udkomme, at han anstændigen kunde fødde en meget talrig Familie. Skjøndt han var kommen til Kjøbenhavn, som en fattig Haandværksvend, eiede han nu dog en liden Formue, der i alt Fald kunde betrygge ham imod Nød. Han hørte til det Slags gamle ærlige Mænd, saaledes som man kan tænke sig dem, der afsloge Gustav Adolf Angreb paa Kjøbenhavn, og som eve blevne ligesaa sjeldne som gamle danske Kroner og Rigsorter. Han frygtede Gud, elskede sin Konge og ærede sin Næste. Han arbeidede den hele Dag, men da man den Gang endnu ikke kjendte til Klubber, hvor Haandværksfolk spille høie Spil, og han dog gjerne vilde nyde nogen Adspredelse, efter en heel Dags Arbeide, saa gik han hver Søgneaften - thi Søndagen var ham hellig - hen til Peer Larsen i Pilestræde, hvor hons Stoel og hans Pibe havde deres bestemte Plads. Her traf han Folk af sine Lige, og da han var en meget ivrig Politiker, saa manglede han aldrig Leilighed til Samtaler, og den ugentligen udkommende Berlingske Tidende, forsynede ham altid med Æmne nok dertil. Da han var reist paa sin Profession, saa kjendte han meget nøj den daværende Krigsskueplads, og hørte derfor tillumins civitatis i det Peer Larsenske Collegium politicum. (Fortsættes.)