Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1842-04-11
Lollands Falsters Stift. Tivende. Redigeret, trykt og udgivet af W. F. Laub i Nykjøbing. No 44. Mandagen den 11 April. Den Tid maa da ansees for at være forbi, da Embedsmændene i tryg Tillid til deres pavelige Ufeilbarlig hed torde indhylle sig i deres Fornemheds Manteler og tie stille til de Anker, der reistes imod deres Handlemaade, nu maae de svare for deres Fremfærd og staae Borgerne til Rede for deres Virken. Det er en glædelig Følge af Tidens al gammel Slendrian beseirende Aand, men dobbelt glædeligt er det, at der nutildags gives mangfoldige Embedsmænd, der af indre Drift og egen Overbeviisning ere redebonne til at staae frem, naar de troe at burde tage Ordet, uden at behøve nogen udvortes Impuls. Til disse Sidste regner Jndsenderen, og med ham mangfoldige Andre, Pastor Hansen i Øslev. Vi maae saaledes yde den Aand, der har ladet ham tage Ordet her i Bladet i Debatten om Capitelstaxten, velfortjent Anerkjendelse, selv om vi antage, at han har Uret i Realiteten. Det første, som Sagen opfordrer Jndsenderen til at bemærke, er, at Debatten synes at have taget en feilagtig Retning, og dette har Pastor Hansens Jndlæg i Sagen ingenlunde redresseret, men snarere fremmet og befordret. Er der Spørgsmaal om en for høi ansat Capitelstaxt, da maa Svaret derpaa selvfølgeligen hentes fra dem, der kunne have den bedst begrundede Mening om Sagen, det vil sige Kjøbmændene i Provindsen. Disse maae nødvendig kunne afgjøre, om og hvorvidt Priserne virkeligt ere satte for høit. Det har undret os, at ingen af disse, og navnligen at ikke Agent Benzon har taget Ordet i denne Sag og erklæret sig om samme; vi opfordre ham derfor til nu at gjøre det. Vel er det bekjendt, at Agent Benzon er af et aristokratisk Sindelag, men vi antage dog ikke, at han i den Grad undervurderer Offentlighedens Gavnlighed og sine Pligter som Statsborger, at han skulde nægte at efterkomme denne til ham stilede Opfordring. Erklærer han og hans Colleger, at Priserne ere altfor høit ansatte, da maa man, hvis man ikke vil antage at en Deel af Angivelserne ere med velberaad Hu ansatte for høit, komme til det Resultat, at det er paa Tiden, at man træffer Foranstaltninger til at indføre en anden Maade at ansætte Priserne paa. Dernæst maae vi opfordre Pastor Næsted i Kippinge til at fremkomme med Oplysninger om, hvilke de Conjuncturer ere, der have foranlediget, at hans Kornpriser ere blevne saa overordentligt høie endog fremfor hans Collegers høie Priser. Ved at opgive Priserne er der naturligviis ikke Spørgsmaal om, hvad en enkelt Geistlig ved en enkelt Leilighed og under extraordinaire gunstige Omstændigheder har kunnet udbringe af enkelte Tønder Korn, men derimod hvad han har erholdt i Gjennemsnit af alt sit solgte Korn. 4 Tønder Korn, solgte til 4 Rbd. og 100 Tønder til 16 Mk. give ikke en Middelpriis af 20 Mk., men derimod af 16 Mk. 6 s. Den første Beregning af Middelpriserne vilde være en øiensynlig Elusion af Lovgivningens Bestemmelser. Hvad vi dernæst savne Oplysning om fra Modpartiets Side, er Grunden til, at de verdslige Embedsmænds Priser ere saa meget lavere end de Geistliges. Da dette er et Factum, og der ingen Grund er til, at de verdslige Embedsmænd skulde ville ansætte Priserne under Virkeligheden, maa Modpartiet oplyse, at de ere urigtigen ansatte, eller i manglende Fald have Formodninger imod deres egne Ansættelser. Naar disse Oplysninger ere fremkomne, kan Debatten siges at være bragt paa sit rette Standpunct, og Hr. Pastor Hansen har derfor neppe Ret i, at der er skrevet altfor meget om Capitelstaxten. Hvad hans Artikel angaaer, da skal Jndsenderen, indtil videre, kun gaae ind paa et Par enkelte Steder af samme. Det benægtes saaledes først, at det er Tilfældet, at Kjøbmændene gjerne give noget over Capitelstaxten", medmindre det er af den Grund, at de kunne haabe at faae dette Mere erstattet ved Bøndernes øvrige Handel med dem, og at altsaa dette Mere er at betragte som en Lokkepenge for at vinde Kunder. At Tiende yderne in natura give 1 Mk. over Capitelstaxten, maa, hvis det er Tilfældet, være at søge deri, at de hellere ville give dette mere, end at føre Kornet en lang Vei i daarligt Veir og paa daarlige Veie.