Viborger Samler, 1842-10-01
Udenlandske Efterretninger. Norge. Om det russiske Linieskib "Jngermannlands Skibbrud erfares nu følgende nærmere Noticer: Skibets Chef hed Paul Micalowitich Threschin. Han var afseilet fra Archangel for omtrent 6 Uger siden og var bestemt til Cron stad. Formedelst den stærke Strøm i Nordsøen havde Officererne tabt deres Bestik og vidste ikke hvor de vare. Den 11te Septbr. om Aftenen Kl. 10 hørte man Brændingernes Larm, hvoraf de erfarede at Skibet var nær Kysten. De vendte strax og stode til Søes, men stødte pludseligt paa et blindt Skiær, som traf lige midt under Kjølen. Skibet faldt strax over paa Luvsiden, og under den almindelige Forvirring, som herved saa uventet opstod, skyllede Bølgerne en Masse med Folk tilsøes. Skibet stod ganske fast, og Braadsøerne sloge bestandig over det, medes man fra Skands og Bal begyndte at fore Nødskud omtrent en halv Time, da en vældig Braads lettede det og krængede det heelt over paa Læsiden, hvorpaa det blev flot, og atter en Mængde Folk, hvoriblandt flere Officerer, hvis hele Antal udgjorde omtrent 30, skyllede væk. Ved denne Leilighed gik ogsaa Roret bort, og Skibet maatte følgelig overlades til sig selv. Under den grændseløse Forvirring og Jammerskrig, som nu opstod, lod Chefen alle Ankere falde, for at fatte Bund, men til ingen Nytte. Da Vandet steg i Fartøiets underste Rum, sattes alle Pumper igang; men da underste Dæk ikke destomindre fyldtes, kappedes først Fokkemasten og siden Stormasten, og ved begge Leiligheder erholdt det fraadende Element nye Offere. Under uafbrudt Skydning og med en frygtelig Drift, steg Vandet i Skibet bestandig høiere og høiere, og tilsidst kastede man ogsaa Kanonerne overbord fra Bak og Skands, medens de i andet og tredie Batteri bleve liggende, da man ikke kunde komme ned. Nu var saaledes alt opgivet, og Mandskabets eneste Haab var, ved det frembrydende Dagslys, at blive observeret og frelst i Barkasserne, hvoraf dog nogle vare skyllede væk, hvis Havet blev roligere. Vandet stod allerede ved Daggry over Skibets Dæk, saa at man maatte svømme for at at komme fra Bak til Skands, og under disse Anstrængelser, hvorved de, som havde faaet Skotøi paa, maatte skille sig ved samme, druknede Mange, ligesom endnu flere, der vare klattrede ud i Sprydet, faldt eller stødtes overbord. Disciplinen syntes dog ikke at være ophørt, saavidt den endnu kunde finde Anvendelse, da det blot gjaldt at frelse Livet, hvilket tydeligt viser sig deraf, at Mandskabet ikke lagde nogle Hindringer iveien, da Chefen med nogle Officerer ud paa Morgenen lavede sig til at forlade Fartøiet og til den Ende svømmede ud til en Baad eller Jolle, der slæbte i en Ende, og strax kappede denne. Hans Kone blev tilbage, men kom siden ombord i en anden Baad, der satte af med endeel Mand, efterat en udsat stor Barkasse, i Forveien var funket ved en Overladning af Mennesker. Udpaa Formiddagen og senere hele og næste Dag, i hvilken Tid, efter Fortællerens Opgivende, 130 Mand i to Fartøier, satte fra Vraget, bemærkede man flere Baade og større Seilfartøier, uden at disse, paa Grund af den stærke Søgang, turde nærme sig, og i stum Fortvivlelse, fastklamret især til Sprydet, hvorfra alt flere og flere faldt i Havet, eftersom Kræfterne svigtede, ventede man nu sin Undergang hele Tirsdagen. Hungeren indfandt sig; Kulden og Nødvendigheden for Mange at staae i Vandet, med liden eller ingen Bedækning, afkræftede dem ganske, og da et Seilfartøi engang gjorde Mine til at nærme sig for at redde, styrtede Mange sig i Havet for at svømme ud, men sank strax, hvorefter Fartøiet fortsatte sin Cours. Jmidlertid havde man dog faaet løsnet eller kappet de to Ankertouge, og Skibet drev saaledes blot for to Ankere, i Touge, ikke Jernkjettinger. Var ikke "Nordcap, ankommet samme Eftermiddag, saa var sandsynligviis ikke en Sjæl af de endnu tilbageblevne 150 Mand bleven frelst. Mandskabet udgjorde 940 Mand, da det udmønstredes, og 17 Fruentimmer ombord, anden hvoraf de tre vare Koner til Officierer ombord, af disse Sidste reddedes blot Chefens Kone. De Fleste af de Øvrige druknede. – Fra Mandal berettes blandt andet; at den største Deel af Mandskabet omkom, da Skibet omtrent Kl. 1 var sunket saa dybt, at Vandet pludseligt strømmede ind af Portene paa underste Batteri, og øieblikkelig fyldte samme uden at de derværende Folk kunde bjerge sig op. Hvad angaaer selve Bjergningen, da indkom den første Lodsbaad med 8 Mand og et Fruentimmer, som vare optagne fra en Skibs jolle. Mandag Eftermiddag udrustedes i Mandal tvende Fartøier, det ene af flere Kjøbmænd, det andet, en lille Kutter, af Consul Andersen. Det første ført af Skibscapitain Nicolaisen fra Svinøer, kom først tilbage, efter at have været saa heldig at bjerge 169 Mand foruden 11 Officerer og 2 Fruentimmer. Det andet afseilede om Natten mellem 12te og 13de, og kom i Onsdags tilbage med 121 Mand. Jblandt de saaledes Frelste befandt sig ogsaa Chefens Kone og Commandanten i Archangel med 2de Sønner. Pengekisten og en Kasse med nogle Munderingssager, Ordener osv. var bleven reddet. Forøvrigt havde man intet uden de faa Klæder man gik i. Et Brev fra Fahrsund meddeler endvidere, at Chefen, hvis Navn ovenfor er rigtigt anført, tilligemed 20 Mand, hvoraf een død, Mandag Eftermiddag var indkommen til Qvillie=Stranden, og siden ankommen til Fahrsund, uden at kunne gjøre sig forstaaelig for Nogen, da han og Folkene blot kunde tale Russisk. Jalt er saaledes bjerget, efter hvad man endnu veed, 482 Mand, Officerer og Fruentimmer iberegnede. Det hedder desuden, at nogle Faa skulle være indkomne ogsaa til Flekkefjord; men dette er endnu blot Rygte. - Forøvrigt stemme alle Beretninger overeens deri, at Chefen var den Første eller idetmindste en blandt de Første der forlod Fartøiet og Mandskabet, ligesom Alle yttre sig med den største Misbilligelse over hans pligtstridige Handlemaade.