Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-08-21
Det Gjæstgiversted, jeg kom til at logere i, laae ikke langt fra Jungfernstieg. Under de Franske skal det have lidt meget og dets forrige Eier maatte forlade det; men den nuværende bragte det med stor Bekostning paa Fode igjen, og har megen Søgning. Jeg kom i Selskab med flere kjørende, og neppe holdt Vognen stille udenfor, førend Verten selv kom os med adskillige Opvartere meget høfligen i Møde, og hialp Fruentimmerne ned af Vognen. Den forekommende Høflighed var mig noget uvant. Strax i Gadedøren blev jeg en Sveitser var: en meget velvoxen Karl, klædt i en prægtig, galleneret Liberie, med Fjer i den store trekantede Hat; han holdt gravitetisk en Stok med en stor Sølvknap i Haanden, og vakte den meest imponerende Forestilling om dette Kongelige Herberg. Jeg ønskede mig selv til Lykke med at have truffet et saadant Modtagelsested, og gjorde mig allerede i Forveien Regning paa et, om just ikke Kongeligt, saa dog borgerligt godt Logis. Men Verten undskyldte sig strax med, at Huset var saa besat af Fremmede, at der i een af de øverste Etager kun var et Værelse ledigt, som netop en Logerende i dette Øieblik forlod. Ad en prægtig Trappe med et Gallerie i Midten førte man mig op til Værelset. Jeg kom op til anden Etage og begyndte allerede at blive stakaandet. Er det her spurgte jeg Opvarteren."Nei, lidt høiere endnu, svarede han Jeg gik endnu høiere. "Er det her spurgte jeg, endnu mere stakaandet. "Nei, lidt høiere endnu, var Svaret. Endelig kom jeg til fjerde Etage, og her var jeg da færdig aldeles at tabe Veiret. Er det her, spurgte jeg atter ganske aandepusten. "Ja" sagde Opvarteren: i denne Stue". "Min Gud, sagde jeg: "De kunde jo lige saa godt føre mig op paa Vægtergangen af Michaelistaarnet?" "Bevars, svarede Opvarteren: "det er ikke den høieste Etage, ovenfor denne ere der endnu to "Ja saa!" sagde jeg i en Tone og med en Mine, hvori han tydeligen kunde læse min Utilfredshed. Personen havde virkelig Ret; thi ovenfor var der endnu ti Værelser. Det var nær ved, at jeg havde begivet mig bort herfra og opsøgt mig et andet Logis. Men mit Tøi var allerede kommet op, og træt af Reisen saae jeg mig bespændt af en Leietjener, som vilde paatvinge mig sin Tjeneste, af en Kudsk, der, skjøndt allerede noksom drukken, plagede mig om endnu flere Drikkepenge, og af en Fremmed, der havde travelt med at flytte ud - kort, jeg fandt det for det første klogest, ikke at slaae det urene Vand bort, førend jeg havde det rene, især da man gav mig Løfte paa, at jeg skulde faae et andet Logis, naar samme blev ledigt, og søgte kun, saasnart som mueligt, at befrie mig formine Plageaander. Jeg befandt mig snart allene og anvendte nu mit Otium paa at samle Materialier til en Topographie over Gjæstgiverstedet. Bygningen var sex Etager høit. Naar man i Forstuen paa øverste Etage saae fra det store Gallerie, især om Aftenen, naar Gangene vare svagt oplyste, ned i Forstuen, saa var det næsten, ligesom man gjennem Vesuvs Krater saae ned i Afgrunden. J Forstuen, der benyttes ligesom et Værelse, vare bestandigen Opvartere af begge Kjøn i uophørlig Bevægelse. Den hule Gjenlyd, som stedse hørtes, gav det Hele et saare romantisk Udseende. J ethvert af de 40 Værelser var der anbragt en Klokke, som nede i Forstuen, ved en egen Indretning, betegnede det Numer, den hørte til. Saasnart der ringedes, kom en Opvarter løbende. Da nu en stor Deel af disse Klokker bestandigen var i Cang, saa fremkom derved en Klokkemusik, ikke ulig Sangværkets fordum i Fruekirkes Taarn i Kjøbenhavn, og ikke mindre ubehagelig for Øret, end hiin Musik i sin Tid. Over Beqvemmeligheden i mit Værelse havde jeg iøvrigt intet at klage. Fraregner jeg, at jeg boede temmelig høit, saa var Stuen meget rummelig, Møblementet fortræffeligt. Sengen var forsynet med ypperlige Krølhaars Madratser, hvis Mage jeg aldrig havde seet udenfor Hamburg; desuden fandtes her en ny smagfuld Mahognietræes Sopha, stoppet med Krølhaar og overtrukket med Hestehaarstøi, og et smukt Mahognietræes Chatol. Alle de øvrige Møbler svarede hertil. Udsigten til Alsteren var vel ikke skjøn, men dog heller ikke unteressant. Jdelig saae man store flade Fartøier, komme, især fra Holsteen, og forsyne Hamburgerne med Tørv o. s. v. Høiden, som vel gjorde mig stakaandet, naar jeg skulde op af saa mange Trapper, medførte imidlertid det Gode, at Luften her var friere end i de lavere Etager: et Fortrin, som ikke var ubetydeligt i en Stad, hvis særegne Beliggenhed ved Elben, overordentlige Befolkning og alskøns luftfordærvende Værksteder gjøre lidt Bjergluft til noget af det Ønskeligste. Men hvad der gjød den værste Malurt i min Reises Glædesbæger var - Naboskabet. Paa den ene Side havde jeg en Skuespiller og paa den anden en Engellænder til Nabo. Skuespilleren var kommen for at give Gjæsteroller paa det Hamburgske Theater. Han levede i egentlig Forstand ganske for sin Konst, men den, som gjæstedes meest af samme, var desværre jeg. Naar han var hjemme, og det var han tidt, afvexlede han med Spil og Sang. Væggen, som skilte min Stue fra hans var tynd, og jeg var, hvad Hørelsen angaaer, faa godt som i eet Værelse med ham. Under andre Omstændigheder kunde det have været ret behageligt, at have en saadan Kammermusik gratis -men ei at tale om, at tonjours perdrix, maa kjede, saa fordærvede Forsmagen her Smagen paa Spillet selv, og jeg gad om Aftenen ikke hørt paa Theatret, hvad jeg om Dagen, og stundom om Natten, allerede havde hørt i mit Værelse. Neppe var min artistiske Nabo vaagnet, førend han istemte sin Sang, under Accompagnement af en Guitar, og neppe var han kommet op af Sengen, førend han begyndte at øve sig paa sin Rolle. Snart tordnede han som en Christopher Maurenbrecher, snart talede han som en om Hyrde i en Elskerrolle, snart lod det, som han kastede sig daanende hen paa en Stoel, snart spadserede han op og ned paa Gulvet, som den rasende Montezuma i Mexicos Erobring. Naar Klokken var henimod sex om Eftermiddagen blev det tyst, thi da skulde han til Theatret og høste Guld og Laurbær. Men aldrig saasnart var Klokken omtrent 9 1/2, saa var han hjemme igjen. Dog, nu var han ikke mere ene; han havde en Konstbroder med sig. Aftentallet begyndte, men Bordtalen var ikke platonisk. Der taltes ikke om andet end hvordan A. havde spillet, og B. forfusket sin Rolle og des. Efter den høirøstede Bordsamtale begyndte atter Sangen, sædvanligviis en Gjentagelse af hvad Konstneren havde foredraget, og som han repeterede, for, som det lod, anden Gang at nyde sin Triumph. Ofte var Taflet og Sangen og Samtalen forbi Kl. 11, ikke fordi Artisten gik til Hvile; nei, fordi han tog sig en Promenade; men aldrig saasnart var han kommen hjem igjen Kl. 1, førend Sangen og Declamationen atter begyndte. Jeg laae sovnløs og ønskede at den mimiske Konstner i det mindste maatte sidde paa Bloksbjerg, som ikke ligger saa meget langt fra Hamburg. Men mine Ønsker vare forgjeves. Han vedblev at synge og spille ligge til Kl. 2. Nu blev det tyst og den dybe Basstemme opløste sig i en rolig Snorken. Jeg velsignede Morpheus, der med fine mørke Vinger havde bedækket denne Orpheus, og haabede nu endeligen at kunne finde Hvile. Men det var eengang besluttet, tegnet og bestemt i Skjebnens Bog, at jeg ingen Nattero skulde have. Neppe havde sig slumret i fem Minuter, førend Døren aabnedes i det næste Værelse. Det var min engelske Nabo, som kom hjem og havde bragt sin Kammerat med sig. Damme - 900 must stay a little - it is hut two o'clock, Nu begyndte min Plage igjen paa Engelsk, ligesom jeg forhen følte den paa Tydsk. De to Engelskmænd fortalte hinanden deres Reiseeventyr - deres Erobringer, paa Skjønhedens Mark – kort lutter Ting, som kunde være meget interessante, kun ikke Kl. 2 om Natten. De to Britters Prattlevarede til Kl. 3, og nu sagde da endelig den Ene til den Anden: I wish you a god night, og gik - men det var saa langt fra Night, at Solen allerede skinnede i sin fulde Glands ind i mit Værelse. Saaledes gik det mig ikke blot den første Nat, men adskillige efter hinanden, og jeg havde tusinde Gange Aarsag til at ønske, at Thalie - Melpomene - Enterpe og hele det øvrige Slæng af Muser ligesaalidet havde været til, som old England og travelling englishmen.