Berlingske Tidende, 1830-06-22
Grækenland. (Slutning af det græske Senats Memoire til Prinds Leopold, s. No. 99. 3) De Rumeliske Provindser, der skulle afstaaes til Tyrkerne, have hidtil ydet os to Trediedele af vore Landtropper. Vende disse Tropper tilbage til deres Hjemstavn, saa berøves Grækenland sin Krafts Hovednerver: de samme Krigere, der saa helte modigen forsvarede Missolunghi og Athenen. Men blive de blandt os, enten i det Jndre af Landet eller paa Grændserne, ville de da være roelige Tilskuere af deres Ulykke eller troeligen holde Freden? At Candien, Samos, Jpsara, Kapos, ScioSkaria, Palmos, og flere græske Øer, afsondres fra den ny græske Stat, vil ufeilbarligen give Anledning til at hine Mænd, vante til Krigen og nu drevne til Fortvivlelse, udvandre; benyttende saa mange ubeboede Bugter og øde, uforsvarede Pladser, ville de hengive sig til Søerøverie og vorde en Pest for de græstFarvande. Hvad skal da vorde af den fremspirende græske Stat, Hvor skal da findes Roe i Landet eller Sikkerhed for Handelen paa Søen, Hvorledes skulde det uafhængige Grækenland find Udveje til at holde en stor Flaade eller til at lønne en talrig Hær 4) Det er saa langt fra, at hine Rumeliens Provindser, der nu skulle adskilles fra Grækenland, nogensinde have ydet det tyrkiske Rige betydelige Indtægter, at de tvertimod stedse have været Tilflugtsstedet for et frit og krigersk Folk, som forvoldte Porten, idelig Uroe og Bekostning. Disse Provindser, hvis uafhængige og stridbare Aand en ni aarig Krig har givet en ny Jmpuls, og der, saa at sige, ligge ved begge Staters Porte, indeholde et Stof, som ved den ubetydeligste Anledning fænger Jld, snart kan Krigsluen atter udbryde. Antage vi end, at enhver Beræggrund til en ny Kamper ophørt og dette til Tyrkerne afstaaede Folks rigerske Charakteer formildet, saa ville Tyrkerne dog besætte alle faste Grændsepunkter i Bjergegnene og hvert Øjeblik true den græske Stat; de ville i Fremtiden udøve en Indflydelse, som ikke kan bestaae med de ophøiede Monarchers ædle Hensigter, der bestemte Grækenlands Skjebne. 5) Om end Sultanen selv ønsker en varig Fred, ville de hans Undersaatter, der fra gammel Tid ere vante til Jnsubordination, roeligen føje sig i hans Ønsker, og vorde ikke de uafhængige Grækere i Grændseprovindserne, som ingen af Naturen stærk Grændse beskytter, udsatte for Albanesiske og Asiatisk Røverhobes pludselige Invasioner, Hvad skal da være Borger, for en varig Fred imellem Grækere og Tyrker, Har man maa skee givet Beboerne af de Provindser, der nu skulle adskilles fra Grækenland, Midler til at betrygge deres Eiendom, i det Tilfælde, at de ville forsage deres Fæderneland. - Jngenlunde. Protocollen af 3die Febr. berettiger den græske Stats tyrkiske Jndvaanere til at sælge deres Eiendom og udvandre; det er klart, at disse, f. Ex. de Tyrker, der boe i Euboen, kunne sælge deres Eiendom fordeelagtigen, fordi den findes i et Land, som er bestemt til at nyde en ordnet Bestyrelses Velgierninger og Fordele; men ganske anderledes vil det forholde sig med Grækerne, f. Ex. i Akarnanien, hvor et saadant Salg enten aldeles ikke eller ufordeelagtigen kan skee. Thi hvilken forstandig Mand vilde kjøbe Eiendom i Akarnanien, i et Land, hvor ene Vilkaarlighed hersker og som er et Rov for al Uordens Uden Hensyn paa disse ulykkelige Resultater vil Grændsernes Indskrænkning have til følge, at en stor Mængde forarmede Mennesker, der med Fortvivlelsens Taarer forlade deres Fæderneland, som fordømtes til Trældom, vandre ind i det uafhængige Grækenland. Bør dettes Jndvaanere, deres Brødre, forbundne med dem ved hellige Eeder, overlade disse til deres Elændighed; Børde give et Folk, som Døden allerede saa hyppigen har derimeret, til Priis for tusindfold Lidelser og for epidemiske Sygdomme, Fortjene disse ulykkelige Mennesker, som Lemmer af den græske Familie, ingen Husvalelse i deres Kummer Men hvorledes skulle de kunne hielpes Protoladens femte Artikel siger: "J Portens Amnestie=Ac skal erklæres, at ingen Græker i hele Tyrkiet skal have sin Eiendom forbrudt eller paa nogensomhelst Maade forulempes, fordi han har taget Deel i den græske Jnsurrection." Det samme skal den græske Amnestie=Act proclamere. Vi ville ikke dvæle ved den bemærkning, at dette Amnestie, der allerede de sacto finder Sted fra græsk Side, hos Tyrkerne aldrig var eller kan være uden illusorisk. Vi ville med Taushed, forbigaae den Kjendsgierning, at Artikelen angaaende Amnestiet aldeles ikke omtaler et stort Antal Grækere, der, nedsjunken i Elændighed, er given Tyrkerne til Priis ; det maa smerte Nationen, at aldeles Jntet er bestemt i Henseende til disse deres Landsmænds Skjæbne. Vi ville nu forbigaae dette, saa yderst vigtigt det end er, og undersøge en anden Punkt, der i høieste Grad fortjener Opmærksomhed. Har hiin Artikel i den Londonske Protokol, der haandhæver tyrkisk Eiendoms Uforkrænkelighed, ikkun taget Hensyn paa to Gjenstande, for det Første, de Tyrker, der atter optræde i Grækenland som Kjøbmænd, Haandværkere eller Kjøbere af Landeiendomme, og for det Andet: Tyrkerne i Euboen, der paa den Tid, da Protocollen blev fuldbyrdet, de facto besade Landeiendomme, Eller angaaer denne Punkt ogsaa Tilbagegivelsen af den Eiendom, der før har tilhørt Tyrkerne, - en Tilbagegivelse, der aldeles ikke kan bestaae med den ny Stats Existents, Disse Landejendomme, der fordum tilhørte Grækerne, siden usurperedes af Tyrkerne i deres Vældes Dage, og gjenvandtes af Grækerne med Strømme af Blod, kom enten til forskjellige Tider i fremmede Hænder, eller bleve, medens der underhandledes om det Laan, der skeete i England, givne til Underpant. I dette Øjeblik ernære disse Landeiendomme omtrent 3/4 Dele af en næsten nogen Befolkning, og ere bestemte til, engang at tjene til Erstatninger eller til at liquidere gammel Statsgield. Det vilde være en Ulykke, paa hvilken aldrig kunde raades Boed, en Catastrophe, som Grækenland aldrig kunde forvinde. - dersom disse Landeiendommes Tilbagegivelse skulde finde Sted. Statet, der af denne Forholdsregel, maa frygte de skadeligste Resultater, holder det for en hellig Pligt, at forestille D. K. H., hvor dybt den Forudsætning maa smerte det, at det græske Folk, hvis Rettigheder og dyrebareste Jnteresser krænkes, skal see Frugterne af sine Anstrængelser og sin Velfærd, endog for Fremtiden, sat paa Spil. Om endog Grækerne af Klogskab, som Omstændighederne byde, forholde sig roelige, ville de jo dog midt iblandt Tyrker, der ere mægtige nok til at undertrykke dem inden føje Tid forvandles til en Flok af Trælle, medens paa den anden Side, ifølge de Protocollen af 3die Febr. vedføiede At stykker, Tyrkerne kunne vælges til alle offentlige Embeder, og som græske Borgere, formedelst deres Riigdom, snart ville kommes i Besiddelse af udelukkende Ret til at vælges; kan Uafhængige hed, denne de allierede Souverainers kostelige Gave til Grækenland, i dette Tilfælde være en virkelig Velgierning for dem, Hvad havde Grækerne da vel vundet efter en niaarig blodig Kamp; Levende i en Ørken, mellem deres myrdede Slægtningers Dødningebeen, vilde de da kun have legitimeret deres evige Træk dom. - Selv om hiin Tilbagegivelse ikke finder Sted, saa ere National-Landeiendommene dog ikke engang tilstrækkelige til at yde dem af vore Brødre Bistand, der hos os søg et Tilflugtsted; altsaa ere pecuniaire Hjelpemidler fornødne for at gjøre den indvortes Organisation fuldkommere, for at befæste den, og i nogle Aar at kunne dække Statsindkomsternes Deficit. I den officielle Note fra de allierede Magters Residenter, der ledsagede Acten af 3die Febr., som overleveredes til den græske Regjering, siges : at Laanet, dette ny Underpant paa vore Beskytteres Gunst, skal anvendes til at lønne og underholde de Tropper, som den souveraine Fyrste maatte finde nødvendigt, at tage i sin Tjeneste. Grækerne smigre sig imidlertid med det Haab, at Videnskabernes Opblomstren, Agerdyrkningens, Jndustriens og Handelens Opmuntring, de Erstatninger, der endnu skyldes Marinen og Landtropperne, og de Belønninger, paa hvilke et stort Antal af vore Medborgere, der, udmærkede ved deres Daad, leve i den største Nød, have et retfærdigt Krav, ville være de første Gienstande for D. K. Hs. faderlige Omhue, Jkkun en bemærkning tillade vi os endnu at tilføje. De allierede Hoffers Residenter erklære i deres officielle Meddelelse til den græske Regjering, at en Overeenskomst mellem Hr. M. Kongen af Frankrige og D. K. H. betrygger Grækerne, der høre til det octidentalske Kirkesamfund, Nydelsen af alle politiske Rettigheder. Denne Concession, som væsentligen stemmer overeens med Landets Love om borgerlige Rettigheder, er vistnok i og for sig selv allerede tilstrækkelig til at overtyde os om, at den græske Religion skal være den herskende i vor Stat. Men hvor stor vilde Nationens Glæde vorde, dersom denne Religion, hvilken Grækerne skylde deres politiske Tilværelse, deres Kundskaber og deres Forfædres Sprog, maatte ved hellige Baand forene dem med D. K. H. Hvor stor vilde deres Enthusiasme være, dersom de see den Mand, der skal være deres Fædernelands Fader, tilbede Menneskeslægtens evige Fader tilligemed dem i et og samme Tempel! Napoli, den 10de (22de) April 1830. Georg Sisini, Præsident. Panajot i Soutzos, Secretair.