JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-03-26
En Tydsk Reisende siger, i det han taler om hvem der snakker Tydsk i de nordlige Egne af Hertugdømmet Slesvig, og den største Deel af Jylland: "Den, der efter Reglen ikke bærer Træsko, den, hvis Heste have beslaaet Seletøi, der har en Vogn med Caleche, eller der rider paa en Engelske Sadel; den, der har et geistligt eller andet anseeligt Embede i Staten; den, der er klædt efter Moden, – kan man frit tale Tydsk til, og de forstaae det. Alle de øvrige tale Dansk.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-03-26
Fra Dublin meldes, at man nylig bragte i Castlebar under Militairescorte en Fremmed ind paa Fæstningen. Man sagde, at han var Dansk, men man har stor Formodning om, at han er en Franskmand.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-03-26
Kjøbenhavn. Trykt hos P. H. Høeckes Enke.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-03-30
Nyeste. ke derie
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-03-30
Kjøbenhavn. No. 35. Den 30 Martii, 1804. Udgivet og forlagt af J. Werfel.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-03-30
Folkemængden i Kjøbenhavn og Folkemængden i Provindserne og paa Landet.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-03-30
Vor Hovedstad har nu henved hundrede Tusinde Jndbyggere: et Antal, der maatte opvække fordeelagtige Tanker om Dannemarks Befolkning i Almindelighed, dersom ikke Erfaringen stadfæstede, at Kjøbenhavn er den Punct, hvor Folkemassen fra alle Kanter strømmer sammen, medens de fleste andre Kjøbstæder næsten bestandig tage af. Alle hige efter at boe i Hovedstaden, ingen efter at boe i Kjøbstæderne. Kjøbenhavn ligner derfor et Træ, som berøver de omkringstaaende mindre Træer deres Saft og Næring, og blomstrer, medens disse efterhaanden visne. Hvor godt det end er for et Land, at det er folkerigt, saa er det dog altid skadeligt, at Befolkningen findes i en alt for stor Masse paa enkelte Puncter. Hundrede Tusinde Jndbyggere i en eneste Stad er i Forhold til Dannemarks Størrelse alt for meget. Derfor er Huusleien, - Priserne paa Levnedsmidlerne og Livets første Fornødenheder saa høie, - derfor fordærves næsten enhver Næringsgreen efterhaanden ved en alt for overdreven Concours 3). Saa vist det er, at jo større Kappelyst, des billigere Priser og des bedre Arbeide, saa vist er det, at man, ved alt for meget at befordre Concoursen, kan nøde den ene til at nedsætte Priserne for den anden, og tilsidst at nedsætte dem saa meget, at han ikke uden at levere slet Arbeide eller paa ) Denne overdrevne Concours befordres især derved, at en udenlandsk Haandværksvend kun behøver at have været her i føie Tid, for strax, ved at gaae ind under det borgerlige Artillerie, at blive Frimester. anden Maade at svige sine Medmennesker kan holde saa lave Priser. En alt for stor Befolkning i Hovedstæder (thi her tales ikke om Landet, hvor man ikke kan have for mange arbeidende, Hænder) kan altsaa være virkelig skadelig, især naar Landets egne Børn vandre hyppigen ud og Udlændinger ideligen strømme ind.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-03-30
En Tydsk Forfatter har i sin Dagbog over en Reise igjennem de Danske Stater leveret nogle Betragtninger over denne Gienstand, som jeg ikke kan undlade at meddele mine Læsere. Jngen Stat i Europa, siger hans har i Forhold til sin Befolkning saa meget Kystland som Dannemark. Fiskere og Søfolk beboe en anseelig Deel af begge Strandbred der af de smalle Landstrækninger, Holsteen, Ses vig og Jylland, saavelsom de lange Norske Sø kyster. En Mængde af dem sætte Livet til ved deres farlige Syssel; men endnu flere finde, som duelige Sømænd, Leilighed til at gjøre deres Lykke udenlands, og at bosætte sig i fremmede Lande. - De fleste Danske Søfolk ere deres Forældres ynste Børn. Den ældste Søn arver Faderens Jordlod, og for de yngre bliver der ingen anden Udvei, end at tage Tieneste som Bønderkarle eller at fare til Søes. Staten vinder ikke, men taber derimod Mennesker ved den sidste Haandtering.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-03-30
J ingen Videnskab, - i ingen Konst og i intet Haandværk har man lettere for at blive Mester, end i Sprogvidenskaben og Sprøite konsten. En Sprogmester og en Sprøitemester behøve hverken at være Dreng eller Svend, men fødes saa at sige som Mestere. En Fransk Kok, en Engelsk Rideknegt og en Tydsk Haarfriseur give sig sans facons af med at undervise i deres Modersmaal, hvad enten deres Moder har været samme des balles i Paris eller deres Fader Grenadeer i Preussen. "Han er en indfødt Engelskmand eller en indfødt Franskmand, – det er hos den største Deel Mennesker et større Vidnesbyrd om en Udlændings Sprogkundskab, end om han havde været Sprogmester hos Madame Bonaparte eller Dronningen af Engelland. Det forekommer mig ligesom om en Bryggerkarl, naar han kom til Paris, blev betragtet for den bedste Sprogmester i det Danske Sprog, fordi han havde brygget Øl paa Nørregaden. Jmidlertid seer man, at Folk i Kjøbenhavn ere stedse meget fordomsfulde i den Henseende. Mange ville hellere lade sig selv eller deres Børn informere i Fransk af en Parisisk Kok end af den dueligste Danske Sproglærer. At man maaskee, hvad Udtalen angaaer, kan faae mere Øvelse hos en Jndfødt, det kan vel ikke negtes; men at jo den Danske Sproglærer, som for Alvor har studeret det fremmede Sprog, han giver Underviisning i maa kunne informere langt bedre end den Lykkefrister, som aldrig har lært sit Sprog grammaticalskt, men bruger sin Sprogunderviisning som et Nødanker, naar ingen vil kjøbe meere lugtende Pomaade eller lugtende Vande af ham, - det kan vel heller ikke negtes.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-03-30
Fragment af en Conversation ved et Spillebord. Har De hørt noget Nyt, Hr. Professor Den berømte Kant er død." Jh! det var meget. Videnskaberne, især den critiske Philosophie, tabe meget ved hans Død, – jeg stikker. med Ponto. Deres Naade. J Malae gaa har den gule Feber allerede dræbt over til Tusinde Mennesker. - Jndbyggerne maae flye fra deres Hjem som for en Fiende. - Gaderne ere øde for Mennesker. - Det er sørgeligt, mit Hjerte bloder ved at høre det –De spiller i Kløver, Hr. Justitsraad? -Man har nylig igjen opdaget en Sammenrottelse imod Bonaparte." Det er forskrækkeligt, hvad man stræber denne store Mand efter Livet." Ruder. - En Enke med tre Børn ere i denne Tid frosne ihiel i Adelgaden." - Vinteren er haard, meget haard, og Brændet dyrt, det er sandt, men hvad skal man gjøre. – Jeg kan ikke stikke, Deres Naade." – Hospitalerne ere i denne Tid saa fulde af Patienter, at de ikke kunne rumme flere." - - Det er tungt, men hvad skal man gjøre? - Kløver." "J Ørlandet. er Nøden almindelig; halvnøgne Mennesker ere der, efter Landets Biskops Beretning, ingen Sjeldenhed." - - Det er tungt, mit Hjerte brister ved at høre tale om saadant, men, af hvad skal man gjøre? – Den fordømte Hjerterto. Det havde ellers været Codille. Den fordømte Hjerterto!"
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-03-30
Kjøbenhavnske Nyheder. Christianssund d. 16 Martii. Den Preussiske Consul i Norge har ladet bekjendtgjøre, at Skibet de fire Søstre, Capitain Dahl, som nu føres af Styrmand Syvert Aagne og forlod Malagad. 25 Sept. f. A. ligger paa denne Tid i Ulesund, og har af Quarantaine=Commissionen faaet Ordre, at komme ind med grønt Flag paa Toppen og lade sin Ladning tages under Quarantaine. Mod dette Skib har der været udstædt Ordre, at man ikke skulde tillade det at løbe ind i nogen Preussisk Havn, og til den Ende har der været ansat Vagter langs med den hele Kyst, indtil der indløb cauthentiske Efterretninger om, hvor Skibet var, og at dets Ladning saaledes er renset, at der ingen Fare mere er at befrygte. Den store Bekostning, som dette medførte, var en Følge af, at man havde forsømt, betimeligen at anmelde det hos Consulen, som i saa Fald kunde have føiet de fornødne Anstalter. Consulen anmoder nu enhver, som har med strandede eller havarerede Preussiske Skibe at gjøre, at tilkjendegive vedkommende Skippere, hvor den Preussiske Consul boer.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-03-30
Trondhjem d. 20 Martii. Ved Kammerherre og Stiftsbefalingsmand Baron von Adelers Nærværelse i Opdal var der d. 24 Febr. foranstaltet følgende Høitidelighed. Halvanden Mile norden for Præstegaarden var der af Grannetræer opreist en Port, hvis Bue, var lysegrøn. Paa denne stod der: "Taknemmelighed og Kjerlighed møde Dig paa denne Vei." Tre Qvart Mile fra Præstegaarden var der anbragt en anden Port, med Paaskrivt: Høiagtelse glæder sig allevegne ved at see Dig, og ved Indgangen den tredie, hvorpaa der stod Hengivenhed vover at byde Dig Hytteboerens lave Tag." – Efterat Stiftsbefalingsmanden havde beseet det Boigde=Magazin der i Sognet, som Provsten selv har oprettet og strax ved dets Anlæg skienket 20 Tønder Byg, holdt den sidste, i Overværelse af Stedets civile Øvrighed og Sognets Almue, en kort og passende Tale. Da denne var til Ende, raabte Almuen med forenet Stemme: "Vi takke vor gode Stiftamtmand!! - Derpaa blev der af 6 unge Norske Piger sjunget et Vers, efter Melodien: J kjølende Skygger &c.¬
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-03-30
J Norge gaaer det nu lystigt til. Man spiller Commoedier, uden at bryde sig om Moralisternes Snak. Den 21 Martii spillede man i Trondhjem de snorrige Fettere og de pudseerlige Arvinger. Hver Parterrebillet koster 2 Rigsort. - En vis Galliver bekjendtgjør i Trondhjem, at da hans Fyrværkerie og Luftballon vel, ere komplette, men ikke Subskriptionen, saa beder han Subskribenterne at lægge lidet til. Hvo der tager 10 Exemplarer, faaer formodentlig det 11te frit. (Af the Morning Chronicle) Fra Petersborg meldes, at Ministerne have nyligen havt en Conference med den Danske og Svenske Gesandt. Man veed ikke i hvilken Anledning, men man har al muelig Grund til at troe, at de Nordiske Magter ville i Forening søge at forsvare deres Neutralitet og sikkre deres Undersaatters Søfart og Handel.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-03-30
En Tydsk Reisende fortæller en meget rørende Begivenhed, som skal engang have tildraget sig i det Holsteenske. To Mile fra 1. levede der i en Landsby en fattig ulykkelig Mand, som i sin Ungdom havde lært Skomagerhaandværket og i sit 24de Aar var bleven indskreven blandt de Nationale. Han styrtede ved Exerceringen med Hesten, blev sat ud af Stand til at tjene længere, og fik sin Afsked med en liden Pension. Han havde en yderst fattig Fader, som havde været Daglønner, men formedelst sin Alderdom ikke kunde arbeide længere, og en Søster, som imellemstunder var fra Forstanden, og formedelst epileptiske Tilfælde (Slag) umueligen kunde fortjene sit Brød. – Han vendte vanfør og fattig tilbage til sin ulykkelige Familie. Hans Vanførhed forbød ham at forrette tungt Arbeide. Han tog altsaa igjen fat paa sit Haandværk. En menneske kjerlig Kjøbmand i Staden giver ham Læder paa Credit, han vender fornøiet tilbage til Landsbyen, arbeider flittigen og godt, og ernærer i adskillige Aar sin gamle Fader, fin syge Moder og sin ulykkelige Søster. - Det traf sig nu, at en Laugsmester fra " – – engang var hos den Kjøbmand, hvor Jnvaliden hentede sit Læder. Han forskede efter hans Bopæl, men Kjøbmanden røbede ham ikke. Laugsmesteren ler efter den stakkels Mand, forfølger ham to Mile, og opdager hans Hytte. - Næste Morgen kommer Mesteren og Laugsbudet og fratage ham Værktøiet og alt det Arbeide, han har under Hænderne *). - Den arme Rytter stevnes for Retten. Den gamle Fader og den ulykkelige Søster følge med ham. Forgjeves fremstiller han dem som levende Vidnesbyrd om sin beklagelige Forfatning; forgjeves blotter han sit vanføre Legeme; forgjeves beder han om Overbærelse med sin fattige hielpeløse Familie. Lauget paastaaer, at dets Privilegier skulle hævdes. Bøndernes Støvler, Læderet og Værktøiet erklæres for Prise, og Anmelderen kjender ikke de Holsteenske Laugs rettigheder, og kan altsaa ikke indestaae for, hvorvidt dette er rigtigt. Saa meget er vist, at i Kjøbenhavn enhver, som enten er eller har været Militair, har Tilladelse til at ernære sig med sine Hænder af det Haandværk, han har lært, naar man undtager, at det er ham forbudet at holde Svende og Drenge. Men at man for den sidste Forseelse har skilt en fattig og flittig Arbeidsmand ved Værktøi og Arbeide, det har man, især hos Skomagere, flere end eet Exempel, paa. kun med Nød og Neppe fritages han ved Amtmandens virksomme Menneskekjerlighed fra den anordnede Pengemulct. Den fattige Familie vender tilbage til sin ulykkelige Hytte. Den syge Moder vrider jamrende sine Hænder; den ulykkelige Søster sørger i sin Afsindighed; den gamle Fader støtter sit graae Hoved mod Væggen; den stakkels Jnvalid fælder bittre Taarer. Dette Syn opvakte En medlidende den inderligste Rørelse. Sagfører forestiller Vedkommende denne Sag i en Ansøgning. Men Lauget beraaber sig paa sine Privilegier, og disse priviligerede Marmorblokke røres ikke derved.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-03-30
Den fangne Georges har ikke meere kunnet finde i Paris noget Fristed eller sikkert Natteleie, og kort førend han blev greben, tvang han en ung Pige til at give ham Logis. Den 14 d. M. om Aftenen gik han op i tredie Etage af et Huus, bankede paa Døren hos en Mand, som han ikke kjendte, og da denne aabnede Døren, satte han ham Pistolen for Brystet, og befalede ham at tie. Han tilbragte en Deel af Natten hos ham og om Morgenen Kl. 4 kastede han 4 Louisdor paa Caminen og gik bort, efterat han havde forbudet enhver at følge efter ham.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-03-30
To af hans Medskyldige, som kort forhen vare blevne arresterede, opgave hans sidste Opholdssted, og fra den Tid af forfulgte Politiespeiderne ham uafbrudt. Man anholdt hans Cabriolet, og da Politiebetienten Buffet nærmede sig Vognen med de Orden, det er Georges, svarede denne: ja, det er Georges, og skjød ham i det samme ihiel med sin Pistol. Da man bragte ham til Politiepræfecten og denne sagde: "Det glæder mig at see Dem, jeg længtes længe efter Dem, svarede Georges: "jeg sandeligen ikke efter Dem. Der siges, at de Sammensvorne ogsaa have havt i Sinde at forgive Bonaparte med Ortolaner (Hortulaner), som de havde fedet, og som de i saa Fald havde villet sælge til Bonapartes Kjøkken, da han er en stor Elsker af disse Fugle. Ved Georges's Paagribelse kom der en Mængde løbende ud fra Værkstæderne og tog fat paa Røveren, som efterat han havde afkastet sin Kappe vilde flygte i sin Vest. En Smed kueb ham dygtig med sin Tang, og en Slagter styrtede ham om, som en Stud, og slyngede ham et Toug om Livet.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-03-30
Den Engelske Minister i Kjøbenhavn, Mr. Liston, er nu reist til sine Godser i Skotland.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-03-30
Den Keiserlige Minister, Grev Kaunitz skulde, efter Hamborg. Correspondent, være reist d. 20 herfra; men han har endnu ikke tiltraadt sin Reise.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-03-30
J Rom opholder der sig i denne Tid tre unge Danske Konstnere fra Kjøbenhavn: Hr. Thorvaldsen, Billedhugger, Hr. Hornbech, Architect, og Hr. Wallich, Maler.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-03-30
Paa Hr. Bjørns Masquerade næstkommende Mandag skal der efter Sigende, anstilles et Slags Høitidelighed i Anledning af Slaget den 2den April.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-03-30
Kjøbenhavn. Trykt hos P. H. Höeckes Enke.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-04-02
Nyeste. Fri deri
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-04-02
Kjøbenhavn. No. 36. Den 2 April, 1804. Udgivet og forlagt af J. Werfel. Den anden April.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-04-02
En af de mærkværdigste Dage, som vi Danske hidtil have oplevet, er den anden April. Hver Gang den kommer tilbage gjennemstrømmer den Hjertet med den helligste Jld. Det er den Dag, paa hvilken Dannemarks Nationalselvstændighed og Nationalmod bleve satte paa Prøve, og udholdt den med en Kraft og Standhaftighed, som viste Europas Stater, hvad et Folk formaaer, som for Alvor vil forsvare sine Rettigheder. At fornye Erindringen om hine skjønne Dage, da Valdemars og Absalons Aand syntes paa ny at besele Danske Mænd, er et af de behageligste Foretagender for enhver, der i sit Bryst nærer sand Kierlighed til sin Nation, sin Regjering og sit Land. Vor Hovedstad var Middelpuncten for alle de krigerske Optrin, som den Gang foruroligede Dannemark. Midt fra sin Havn kunde den see sine Sønner kjæmpe for dens Forsvar. Kun den, der har været Øievidne til den anden Aprils blodige, men hæderfulde Scener, formaaer at føle, hvad man kun ved saadanne Leiligheder, kan føle for Fædrenelandet – de Jndtrykke, de have gjort paa ham, ere uudslettelige.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-04-02
Naar man undtager de Uhre, Damerne, efter Kants Mening, bruge som deres Bøger, nemlig for at prunke dermed og vise enhver, at de have eet, uden at see paa, om det staaer eller gaaer, – saa pleier man gjerne at have Uhre, for at kunne see, hvad Klokken er. Af For dem, der ere mindre bekjendte med vor Litteraturs og vort Bogvæsens Forfatning, maa jeg her erindre, at den baade som Konstner og Menneske lige agtværdige Clemmens har udgivet en Pragtudgave af Holbergs Niels Klim, med fortræffelige Kobbere, men at den langt fra ikke har havt den Afsætning, som den fortiente. denne Aarsag ansaae man det paa de Tider, endnu ikke enhver havde et Lommeuhr, for nødvendigt, at anbringe Uhre i Kirketaarne, hvorefter enhver kunde rette sig. Ogsaa Helliggeistes Kirketaarn har et saadant Uhr, – men som af ubegribelige Aarsager næsten bestandig ligger i Strid med Solen, og ordentlig synes at have sat sig for, at spille Gjæk med alle de øvrige Uhre. Det gaaer altid hastigere end Solen. For Folk, som gjerne ville have Ende paa Tiden, kan det være godt nok, men ikke for den, der bestemt vil vide, hvad Klokken er, og derved kun forledes til at løbe med Limstangen. Det vilde være godt, om Vedkommende vilde sørge for, at dette Uhr kom til at gaae ordentligen, eller ogsaa blev taget reent bort som en skadelig Lygtemand. 505555 Kjøbenhavnske Nyheder. I Dag skulde Hæderstøtten for de i Slaget * * den 2 April 1801 faldne Krigere udenfor Østerport høitideligen været indviet; men denne Høitidelighed blev udsat. Ved denne Støtte maa man ikke tænke sig noget brillant Mindesmærke, men en simpel. Steen af Marmor. Det er Graven, som hædrer Stenen, ikke Stenen, som hædrer Graven. Men et saadant Gravmæle er vel ogsaa det skjønneste og værdigste, der kan tænkes. Denne Marmorsteen har faaet sin Tilværelse paa følgende Maade. Et Par Dage efter Slaget indbød Hr. Hofkobberstikker, Lahde til Subskription paa en kobberstukken Forestilling af samme. Jndtægten deraf bestemte han til en Hæderstøtte for de Faldne, og Overskuddet til Bedste for de Qvæstede. Der indfandt sig snart en stor Deel Subskribenter, og føie Tid, havde Hr. Lahde faaet indsamlet en Summa af omtrent 13 til 1400 Rdlr. En ædelmodig Norsk Mand skjænkede Marmormassen til Støtten som en frivillig Gave, og vor udødelige Widewelt paatog sig at tilhugge Stenen uden mindste Betaling. Da Støtten nu er aldeles færdig, saa glæder uden Tvivl Hr. Lahde Subskribenterne og de Qvæstede med en Efterretning om de indkomne Penges Anvendelse.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-04-02
Hr. Kammerherre Anker er bleven upasselig paa sin Reise, og opholder sig nu paa Baron Rosenkranz's Gods i Smaalehnernes Amt. Men i Følge de sidste Breve fra Norge er han i kjendelig Bedring: en Efterretning, der maa glæde enhver, der kjender denne sande Patriot, hvis vindskibelige og almeennyttige Virkekreds er saa stor, at 20,000 Mennesker leve af hans vigtige Værker, Handel og Jndustrieanstalter. Kammerherren skal allerede nogle Dage førend sin Afreise have befundet sig upasselig.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-04-02
Forrige Landsdommer Hoftved skal ligge syg paa Madera.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-04-02
Commissionen for de i Lord Duncans Søslag d. 11 Oct. 1797 saarede Krigere har ladet Forstanderne for den Danske Kirke i London tilstille en Summa af 100 Pund (600 Rdlr., til Bedste for de i Slaget faldne Danskes Enker og Børn, med den Erindring, at dersom der ingen fandtes berettiget til denne Velgierning: saa skulde disse Penge anvendes til Understøttelse for nødlidende Danske Matroser.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-04-02
Foruden de i Kjøbenhavn til Udrustning bestemte Skibe, skal der, efter Tydske Efterretninger, endnu equiperes nogle Smaaskibe, for nøiere at undersøge Farvandet i Belterne.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-04-02
Hr. Auditeur Lange har nu udgivet en Haandbog for Brandcorpset i Kjøbenhavn, som indeholder blandt andet en Fortegnelse over alle dets Medlemmer.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-04-02
Det geistlige Departement, som der taldes om i eet af de forrige Nummere, skal rigtig nok have været i Forslag, men man tvivler dog om, at det vil blive realiseret.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-04-02
Da de udenlandske Tidender i denne Tid tale om, at de Jødiske Familier have en stor Jndflydelse paa Regjeringen i Algier, saa kan Anm. ikke undlade at meddele dette Blads Læsere en Efterretning, som en Dansk Mand har givet ham i den Anledning. Da een af vore Fregatter, jeg troer Tritton, laae for Algier, saade Rygtet, at en meget rig Jøde ved Navn, Barko havde den største Jndflydelse paa Regjeringsvæsenet i Algier. Denne Barko besidder der uhyre Rigdomme, og staaer i den største Anseelse hos Daien. Nogle af vore Officierer spurgte ham, om han ikke vilde reise med dem til Europa, hvor han kunde leve langt lykkeligere, men han svarede: "Hvor kunne De troe, at jeg kunde bære det over min Samvittighed at forlade mit Fædreneland? Hvo skulde styre Statsroret, naar jeg var borte? Nei, lad mig kun blive her; jeg befinder mig her ret vel."¬
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-04-02
H. K. H. Kronprindsen har, efter Tydske Efterretninger, for nogen Tid siden ladet Hr. Balletmester Galeotti, som mange Aar har staaet i Hans Majestæts Tjeneste, kalde til sig, og foræret ham en smuk emailleret Gulddagse, hvorpaa Retfærdigheden er anbragt, og ved dens Fødder en Genius, som læser i Ærens BogH. K. H. gjorde det fornemmelig for at tilkjendegive Balletmesteren sin Tilfredshed med Balletten Jnes de Castro, som blev componeret i en Tid af 3 Uger. H. K. H. forærede ogsaa Hr. Hofdansemester Laurent, som et Beviis paa sin Tilfredshed med hans Talenter og Jver, et Gulduhr.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-04-02
J Rusland har nu ved en Keiserlig Ukaseenhver faaet Tilladelse til at sende Guld og Sølv til Mynten og lade præge Jmperialer, Rubler &c. deraf. Det vilde være at ønske, at man og hos os vilde sende Guld og Sølv til Mynten.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-04-02
Lord Cammelford i London, som ikke sjelden har havt Dueller, er i en Tvekamp med een af sine bedste Venner, Hr. Best, bleven saa farlig saaret, at han døde af sine Saar. Aarsagen dertil var et løsagtigt Fruentimmer, en vis Mr. Simmon, hvis Mand var fra Barbadoes, hvor Cammelford havde en Plantage. Hun havde levet med ham i lang Tid i eet Logis, men havde tillige havt fortrolig Omgang, med Hr. Best, som hun havde bagvasket hos Cammelford. Denne bebreidede Hr. Best hans Opførsel - betiente sig af Skieldsord og lod sig, alle muelige Forestillinger uagtede, henrive afsin Hidsighed. Begge agtedes for to øvede Skytter. Men Lord Cammelford forfeilede sin Modstander. Førend han døde, var Lord Grenville, hans Svoger, og Lord Temple hos ham. Han paalagde dem at sørge for, at hans Modstander ikke skulde blive forfulgt, og dersom en Procedure imod ham skulde være fornøden, da at bede Kongen om Naade for ham. Ogsaa i et efterladt Haandskrivt har han frikiendt sin Modstander for al Brøde. Da man aabnede hans Liig, fandt man, at Kuglen var trængt imellem det andet og tredie Ribbeen op i Legemet og igjennem den høire Side af Lungen op i Rygraden. Lord Grenville arver efter ham en Formue, hvis Renter allene beløbe sig til 18,000 Pund (over en Tønde Guld).
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-04-02
Paa Posthuset i Kjøbenhavn maa nu enhver medbringe Smaapenge, efterdi man paa Comptoirerne ikke bytter meere nogen Seddel. Dersom dette skeer for at spare Tiden, saa er det en god Foranstaltning. - Mærkeligt er det ellers, at der sjelden eller aldrig har været færre Sølvpenge og flere Kobberskillinger i Circulation end i denne Tid.