Berlingske Tidende, 1810-12-17
Petersburg, den 28de November. Et Tillæg til Petersburger Hoftidende af 27de dennes, indeholder en Beretning fra General=Major, Grev v. Woronzow, der var commanderet med et Detaschement af den moldquiske Armee fra Egnen ved Szistovo til Balkan Biergene, hvor han den 16de October naaede Staden Plewna, slog de mod ham udsendte Tyrker, og strax indtog Staden. Denne havde 4000 bevæbnede Jndvaanere og et befæstet Citadel, som blev besat af Russerne. Stæderne Lowtscha og Selwa indtoges af Grev v. Woronzow og man gjorde et betydeligt Bytte. Armeens Overbefalingsmand paa hiin Side Donau, Grev Kammen sky den 2den, roser særdeles General=Major Grev v. Wororzows samtlige Foranstaltninger; thi Adfaldet af denne Erpedition overgik langt hans Forventninger, da han i 5 Dage paa en Strækning af 120 Ver ster fratog Fienden 3 befæstede Sræder, og den sidste efter en Marsch over det liste Balkan=Bierg ved Foden af det store Constantinopel, den 25de October. Det er vanskeligt at beskrive den almindelige Urolighed og Bestyrtelse, som de sidste Efterretninger fra Armeen have foraarsaget hos det tyrkiske Folk. De ubetydeligste Færtninger, der, siden Storherrens Proclamationer og Troppernes Afmarsch mod Fienden, vare forefaldne mellem begge Armeer, ansaaes som betydelige Seire, og den fanatiske eller religiense Enthusinsme betragtede disse som virkelige Fordeele. Men de Tab, som Tyrkerne have lidt i alle Slagene mod Russerne, den næsten totale Ødelæggelse af adskillige af den ottomanske Armees Divisioner, flere af Rigers Paschaers Vægring imod at understøtte Storvizirens Armee, og den store Desertion der hersker i samme, have foranlediget de alvorligste Berraadslagninger i Divanet. Det føler mere end for den trængende Nødvendighed, at see Freden vende tilbage med en saa frygtelig Naboe; det forudseer de ulykkelige Følger af at ville vedblive Fiendtlighederne, og indseer paa samme Tid alle de Vanskeligheder, der modsætte sig et Forlig med Rusland. Portens Ministre finde nu, at Storherren er gaaet for vidt i de tvende Hatischerifs til sit Folk, hvor han, ved at tale til det om det keiserlige Hofs, store Fordringer, erklærer, at de stride mod Loven og den mahomedanske Religion, og at hele Folket snarere burde gribe til Vaaben og hellere dø blandt de Stridende, end underkaste sig saa fornedrende Fredsbetingelser. De indses heller ikke, hvorledes Sultanen har kunne unddrage sig fra sit keiserlige Løvte, at beskytte de ottomanske Eiendomme mod Vold og Plyndring. De forudsee alle heraf flydende Farer, uden at der er, som de sige, noget Middel mod dette Onde. Storherren ventede sig et ganske andet Udfald af denne Campagne. Hans Anstrængelser og adskillige Paschaers Understøttelse lode ham haabe, at han skulde have flere Midler at modsætte den Magt, med hvilken Rusland, virkede mod dette Rige. Hs. Høihed har bedraget sig i sine Beregninger, og Fienden, engang Herre over Rumilien og Bierget Hæmus, vil true os med at nærme sig Adrianopels Sletter og begive sig for denne Hovedstads Porte Paa den anden Side anseer Divanet sig ikke for ganske slaget, efter som det under Generallissimus staaende Armee=Corps endnu intet har er, men dette er avanceret saa meget, at det, hvis det skulde blive oprykket, ikke kunde vente nogen Hielp. Joussens Pascha commanderede den ottomanske Armee i Slaget ved El-Orisch i Egypten; et Corps af 12000 Franske tilføiede ham et fuldstændigt Nederlag, og hans Leir faldt i Stierherrens Hænder. Denne Lærestreg har giort ham saa forsigtig, at han ombyggelig undgaaer enhver Affaire med Fienden, og hellere søger at forsvare sin Stilling i den befæstede Lei ved Schumle. Jngen af Ministeriets Medlemmer vover frit at yttre sine Tanker og Tidens Begivenheder; de sukke over Rigets sørgelige Forfatning, og vente af Forsynet en Forbedring i deres Stilling. De tilstaae med Skamfuldhed, at der er ingen i Riget der har Caracteer nok eller Aandskraft til at drage Riget ud af dets Afmagt; eller Jndflydelse og Tiltroe nok hos Sultanen, til at kunne give ham nyttige Raad. Storherren hører ingen, han har ikke Tillid til nogen af sig Ministre, han hører kun sin egen Villig Adskillige af Statsraadet hare erholdet Beretning om Operationerne i Bulgarien, og man forsikkrer, at Resultatet af disse har været: at bringe Storviziren til at forflytte sit Hovedqvarter til Adrianopel Man smigrer sig med, at Vinterens Nærmelse skulde sætte en Grændse for Fiendtlighederne for denne ubehagelige Aarstid, og Sagerne, i det man saaledes vandt Tid, tage en bedre Vending. Tyrkerne ha bede et Brud mellem Østerrig og Rusland, og at Frankrig selv skulde lade Tropper marschere til Polen. Adskillige Personer, der interessere sig for at vedligeholde denne Mening, understøttede den ved falske Raisonnements, der behagede dem selv; men de skuffedes i deres Forventninger.