Corsaren, 1842-12-23
Charivari. Hr. Corsar! Jeg holder grumme meget af at repctere min Historie engang imellem; ikke blot fordi man jo ikke bør glemme sin Børnelærdom, men ogsaa for ret at kunne glæde mig over den mageløs lykkelige Tid, vi leve i, ved at sammenligne den med Tider, der Gud skee Lov! ere gaaede. Jeg skal nemlig sige Publicum, jeg er en meget orthodor Optimist, og der er Jngen, der skal faae mig fra den Tro, ikke engang "Corfaren". Thi for det Første er den meget magelig: Naar Alt er saa godt, som det kan være, kan man jo ganske rolig lægge Hænderne i Skjødet; for det Andet er den meget fredelig, og jeg sætter megen Priis paa min gode No. Jmidlertid har jeg dog idag sat mig for at prøve, om jeg ikke ogsaa kunde omvende Andre til min Tro, det vilde idet mindste være - betimeligt. Jeg troer ikke at kunne opnaae min Hensigt bedre, end ved at fortælle mine Medborgere og navnlig Dem, Hr. Corsar! der, imellem os sagt, gnaver vel meget, hvad jeg igaar læste. Jeg slog først op i den verdslige Historie, hvor jeg traf paa Wilhelm Erobreren. af England. "Denne Konge", staaer der, "der var i Besiddelse af mange gode Egenskaber, fornemmelig Tapperhed." - men det gad jeg ikke læse, især da der kom Noget om hans Forkjærlighed for Jagten og Jndførelsen af det normanniske Sprog i Retterne, som Folket ikke forstod - hvad kom Alt dette mig ved? Jeg slog nu op i den hellige Historie, og mine Øine faldt paa Kong Achabs Regering, under hvilken der var stor Splid i Jsrael, da jo - som bekjendt den gode Deel af Folket vilde holde sig til sine Brødre, medens et Parti raabte paa, at der var ingen anden Redning for det lille Rige, end at vende Tanterne hiinsides Jordan og give sig Phønicierne i Vold og Værge. Disse Folk talte godt for sig, thi alle Procuratorer hørte til dem - de maatte nemlig studere ved det phøniciske Universitet - men især vare de meget høirøstede, og det hialp ikke, Alt hvad Propheterne talede imod dem, tilmed da disse ikke længe fik Lov til at tale, men ynkeligt fik Tungerne udskaarne (dengang var man ikke skreden saa vidt frem i Cultur, at man havde opfundet Beslaglæggelser til at stoppe Munden paa Folk) foruden andre Ting, som vidtløftig ere at læse i Kong Achabs Historie. - "Men, des Deuwels", ville maaskee Nogle udbryde, "var det da ikke Achabs Fordeel at lade Propheterne tale og endog i Nødsfald understøtte deres Ord?" - Jo, det var det nok, og engang lod han virkelig ogsaa de falske Prædikanter samle og gav Propheten Elias Noget, som i vore Dage vilde kaldes et Rescript til dem, hvilket smagte dem usigelig bittert; men det var snart glemt, og senere blev ikke foretaget Noget imod dem. Knuden var nemlig den, at Achab havde giftet sig ind i den phøniciske Fyrstefamilie, og hans kjære Svogerskab holdt ham stramt i Ørene. Blodet er aldrig saa tyndt, veed man nok, det er dog altid tykkere end Vand. Men hvad blev nu ogsaa Følgen af det Hele? Det blev den store Ulykke, som omstændelig er fortalt i Kongernes Bog, og som er saa grulig, at jeg ikke vil gjentage den for Læserne, for ikke at sætte dem i ondt Humeur. Saa meget vil jeg blot sige, at det ikke varede længe, inden Riget var aldeles opløst og den saakaldte Hersker kun en Vasal af den mægtige asspriske Forbundsstat. - Jeg kom uvilkaarlig under Læsningen af dette til at tænke paa den Forvirring, det har truet med her i vort Land - jeg skal ikke nægte, at jeg kom til at tænke derpaa -; men saa imod Slutningen faldt mig den store Forskjel mellem her og der ret tydeligt i Øinene, og jeg hævede bemeldte Øine mod Himlen, idet jeg takkede min Gud for, at Achabs Tider ere forbi. - J disse Dage ere nye Sølvdalere satte i Circulation. Der er foruden deres Skjønhed den Nyhed ved dem, at Sværd og Scepter ere føiede til Vaabnet. Scepteret gaaer fra oven af bagom de holsteenske og slesvigske Vaabner og ud over Stokfisken. Sværdet gaaer ud over Stavelsen Cour i Ordet Courant. - Jøvrigt adstille disse nye Mynter sig fordeelagtigt fra de nye Specier, der bleve prægede i Begyndelsen af vor nuværende Konges Regjering, derved, at Kronen over de tronede Figurer ikke som paa disse svæver løst, men seer ud til at være sat næsten fast. - Ved den sidst afholdte medicinskechirurgiske Examen var en Candidat saa uheldig at erhølde 136 463/923 Points og kunde altsaa ikke faae land, da hertil, som bekjendt, udfordres idet mindste 136 463/923 eller 136 ½ Points. Man seer, hvor fiin og skarpsindig nævnte Exammen maa være ordnet. - Men den stakkels Candidat, han er naturligviis reent utrøstelig over de manglende 3/923 Points. Vi have raadet ham til at indgaae med en allerunderdanigst Ansøgning til Hs. M. Kongen, om ikke Hs. Majestæt i sin Naade vil gjøre det til en Skrivfeil.