Norske Intelligenssedler, 1765-09-18
Noter. forJntelligen No. 38. Onsdagen den 18 September 1765. No SS No SS ad Som jeg sad i Dag og tænkte paa hvad jeg skulle sætte i Jntelligenz-Sedlen, blev mig bragt et Brev. Udskrivten var en Fruentimmer=Haand: Jeg blev nysgierrig, jeg rev det op, og fandt følgende Jndhold fra Madame Spilde Vid: Min Herre! Jeg er og een av dem, som giver min Styver for Deres Alle Species, følgelig har jeg Frihed til at sige Dem mine Betænkninger. Jeg har fra Begyndelsen, kiøbt disse Blade: jeg læser den naar jeg intet andet kand forrette, fornemmelig " naar min Pige kofferer mig. Dette Arbeyde har sommetider været mig meget nyttigt. Jeg maa tilstaae, at endeel av Deres Sedler har en meget medicinsk Kraft, men ingen behageligere, end deres Moraler, i sær de alvorlige Stykker, av Deres Hielp i Nød, den Engelske Spectator disse virker en sagte Søvn, som efter mine Tanker er en av de herligste Ting paa en Tiid da man ellers maatte fortrædige sig. Da jeg saae Opskrivten af det Stykke om Bagtalelse, opsadte jeg min Læsning til efter Maaltidet, jeg kastede mig paa Sengen, begyndte at læse det: jeg havde neppe faaet 6 Linier til Livs og gabet nogle Gange over hver Linie, saa faldt jeg i Søvn, og sov 2 Timer; min Søvn havde varet længere, dersom ikke min Pige havde forkortet den, ved at mælde mig, at Madame Lystig og Jomfrue Frisk beærede mig med deres Besøg. Jeg gik ind med Bladet i Haanden. Neysee, raabte Jomfrue Frisk, det første hun blev mig vaer, det kalder jeg flittig. Hvad er det for et Papiir, Jntelligenz-Sedlen, min Hierte, Jntelligenz-Sedlen, skreeg Madame Lystig, Jntelligenz-Sedlen, ja saa, den 2 maa være meget vigtig. Vigtig nok, svarede jeg: Læser Madamen og Jomfruen ikke disse Sedler, Ney saa mænd, ingen av os. Hvad skulle vi med det Tøy, Dog lad os engang see paa denne. Ja, men vi vil bie, om De behager, til Kaffeen kommer ind, saa kand vi i Rolighed gotte os. Som hun vil. Kaffeen kom ind Jeg begyndte ikke at læse denne Opskrivt, førend mine Fremmede Sloge op en stoer Latter. Hvad, raabte Madammen, hvor vil han hen med sine tørre Moraler, De ere ikke hans, men den Engelske Spectators: Hvad er det for et Dyr, spurgte Jomfruen. Det er nok og en artig Original. (Mad.) Disse Engelske Skribentere, skal være nogle urimelige knarvorne Folk. (Jomfr.) J det mindste er denne det; og jeg beklager dem, som har kiøbt det Skrivt; thi jeg kand af dette Stykke begribe hvordan det andet maa være. Hvilken Nar! Han vil forbyde os at snakke, Hvad skulle der blive av Sælskaber, naar man ikke maatte fortælle hvad man havde hørt om andre. Naar jeg bare tænker paa Jomfrue Skarp og Hr. Klygt fuld: er det ikke en Vellyst at høre paa den, Skulle man berøve sig den Fornøyelse, fordi nogle taabelige Personer offentlig giennemhægler den, (Mad.) Ja det maa hun sige; men meener hun vel, at disse kloge Herrer ere bedre, end vi andre, Jkke min Troe et Haar bedre, med mindre det skal bestaae deri, at de bagtaler paa Prent, og vi mundtligen: (Jomfr.) Det er og sandt. Jeg maatte spørge, hvad ondt der er i, Vi kommer sammen. Vi opholder os lidt over den og den: Vi leer, og dermed er det ude. Kommer den berørte Person, taer vi imod ham med al optænkelig Artighed: Vi indlemmer ham i vort Sælskab: En anden Person kommer paa Bane, og saaledes fornøyer vi os i vor Uskyldighed. Hvad taber de Omtalte derved? Har de ikke den samme Ret, som vi, Mon de ikke benytter sig den; og saa er det jo qvit. Hvorfor har vi Mund og Tunge, hvis vi ikke maa bruge dem? Hvad skulle vi med Forstand, naar vi ikke maatte tænke, og maa vi ikke yttre vore Tanker til fælles Fornøyelse? Han snakker om at digte Har han glemt, at ingen digter værre, end de Lærde, som sammendigter heele Folianter, men deres ere ikke Bagtaler. Hvad er da Cyrus, hvad er da Pharamond, Jmidlertid tillader vi dem det, naar de allerne digter ziirligen. Hvorfor maa vi ikke nyde samme Skiæl? Hvad er fornøyeligere, end et vel opspundet Bye-Rygte, Det opmuntrer paa engang heele Staten. Der fattes aldrig Materier i noget Sælskab. Hvilken Lykke at kunde forlyste saa mange Mennesker, Sandt, min Hierte, svarede jeg; men om det skeede paa hendes Regning? (Jomfr.) Det ville vel gaae mig noget imod; men det var otte Dage paa at giøre, og saa kunde jeg jo hævne mig paa samme Maade: Jmidlertid havde man noget at bestille. Vi havde endnu mange fleere Løyer med denne Sedel, hvortil de skiønne " Regler ikke gav en liden Anledning. Endelig bleve vi færdige dermed: De loe igien, og spurgte mig, om jeg ville give Penge ud for sligt Sladder, Jeg svarede at denne Seddel havde fuldkommen været sin Styver værd, da den først havde hiulpet mig til at sove, dernæst havde tilveyebragt os saa megen Fornøyelse paa Forfatterens Regning. De maa troe mig, mine Damer, blev jeg ved, disse Sedler have deres Nytte. Jeg vil ikke tale og Avertissementerne. Jeg skal strax bevise hvad jeg har sagt; med det samme gik jeg ind efter No. 9, av dette Aar. See her, mine Damer, en Sedel; men, jeg maa først spørge: har de en stærk Legems Dannelse, Dog vi vil opsætte denne, til Konfityrerne kommer--- Nu, mine Damer, et Stykke syltet Jngefær først--- Jeg begyndte at læse, Grund-Regler til at befordre Ægteskab, til alle Enker, Koner og Jomfruer. (Jomfr. Frisk.) Hillemænd, til alle Enker, Koner og Jomfruer, Ja! ja! høy kun vel til. Det gielder og hende. (Jomfr. Frisk.) Det var forskrækkeligt. Det Stykke er uden Tvivl av den borgerlige Hovmesterinde. Ney, ney, min Jomfrue, Hør nu. Det beste Middel til at faae en god Mand og at beholde ham god, er at være god selv. (Mad. Lystig.) Det var jo en prægtig Regl. (Jomfr. Frisk.) Tak ham for det at han er god, naar jeg er god selv. Der er vel intet fornuftigt Fruentimmer, som gaaer hen og tager en Gaards-Karl; thi gemeene Folk troer jeg ikke dette er skrevet for, eller hvad : At være god selv; en artig Snak, Hvad kalder han at være god, Det er en god Mand, som føyer sin Kone, Hvad skulle jeg ellers med saadant et Dyr, Man gifter sig jo for Fornøyelse, og er det ikke nok at jeg forener mig med ham, for at giøre mig ham ævig forbunden. Jkke sandt Madame, O! min Hierte, denne Regler god nok; thi man kunde opirre det frommeste Kræe, og hun ville dog ingen Torsk have til Mand, (Jomfr. Frisk.) Naar han kun ikke var tosset i Sælskab, saa jeg skulle 2 have Skam av ham, saa kunde det ikke skade om han var lidt taablig hos mig: des større Morve kunde jeg have av ham, og det var et Beviis paa at Gjækken elskede mig. (Mad. Lystig.) Nu, hun er ret en lille Skalk. Ney, hør nu Jomfrue, her er min Troe noget for Hende; jeg veed dog hun har en Deel Tilbedere. Behandle aldrig slet en Elsker, som J agter at tage til Mand, at han ikke enten skal bebreyde Jer det siden, eller giøre Jer Vederlag: og giv nu vel Agt) skulle J nogen Tiid faae i Sinde at være grusom, saa erindre disse to Linier: De skal finde et mildt Herredom, som har regieret mildt; Men den skal tvinges til en nedrig Lydighed, som har fordret den. Mad. Lystig.) Det var for hende Jomfrue, pas vel paa det. Den Regl burde hun saa mænd skrive i sin Psalme-Bog, og læse den 3 Gange fastendes hver Morgen. Psalme-Bog, da kom hun nok til at skrive den paa Bindet. Jkke sandt, min Hierte, Ney, saa var det bedre at hun skrev den paa sin Vifte eller paa sin Speyl ramme paa Nat-Bordet, og det med store forgyldte Bogstaver; thi da er jeg forsikkret om, at hun ikke glemte den, og det vil jeg sandelig vaade hende til jo før jo heller. Jeg har hørt, at hun er temmelig stræng, Betænk sig, det er dog Synd. De Stakler kand blive syge, og var det at belønne en Elsker, 9de, Jomfr. Frisk.) Skiemter hun? Hvordan behandlede hun sin Mand i Frier Dagene, Løb hun lige i Armeene paa ham, Jeg tvivler paa det; Om det ellers er sandt hvad jeg har hørt ham selv fortælle, og jeg kiender hende ret, saa har han nok maattet krydse temmelig først, og var end da neppe sikker to Aftener for Bryllupet, og til pass. Jo meer det koster, jo bedre smager det. Fortsættelsen følger.