Viborger Samler, 1839-07-30
Nykjøbing, paa Morss, 25de Juli. Afvigte Nat vaktes Byens Jndvaanere ved det frygtelige Brandraab. Jlden var udbrudt i Bager og Gjestgiver Traps Bageri, og i mindre end et Qvarteer vare Udhusene til Gjestgivergaarden lagte i Aske. Branden standsedes først, da Farver Christensens Farveri, alle Udhusene ved denne Gaard, saavelsom ved Kjøbmand Brinkmanns, Voidemanns og Mad. Nyeholms Gaarde, vare brændte; i et af disse Huse var en Beholdning af circa 6 a 700 Tdr. Korn, 200 Tdr. Steenkul og 80 Oxhoveder med Brændeviin, hvilket meget forstærkede Jlden; dog bleve samtlige Vaaningshuse ved Brandcorpsets rastløse Anstrængelser reddede. Jldfunker fandtes i Mængde paa flere Gaarde, navnligen paa Kbd. Faartofts, Farver Follers, ja endog paa Kbid. N. Ettrups, og fængede enkelte Gange. At Jlden greb saa hurtig om sig, kan man tilskrive, at saamange af Byens Gaarde ere straatakte. Een af Byens anseete Borgere, Gjørtler af Profession, styrtede under Branden pludselig om paa Gaden, og var, uagtet al anvendt Lægehjelp, ikke at bringe tillive; et indvortes Slag formodes at have truffet ham. De nærmere Omstændigheder ved Gaarmand Niels Moesbechs Drab, samt Gierningsmandens Opdagelse (see sidste No.) ere efter en Skrivelse fra Hobroe af 23de De til Aalb. Avis Følgende: "Ved de af Hr. By og Herredsfoged Jansen afholdte Forhører over Personer i Thorup, som han kunde formode, havde havt meer eller mindre med den Afdøde at bestille, indviklede en Karl sig i Modsigelser, som foranledigede, at han blev belagt med Arrest. Under de over ham senere optagne Forhører lykkedes det endelig ved Jnqvisitors Utrættelighed at bringe ham til at bekjende, at han var Morderen samt paa hvad Maade han havde udøvet denne rædsomme Udaad. Han havde nemlig arbeidet i Moesbech's Gaard 2 a 3 Dage om Ugen og var derved kommen i en saadan Forstaaelse med Datteren, at Jntet uden Faderens Samtykke var til Hinder for Giftermaalet, men Niels Moes bech ønskede ham ikke til Svigersøn, og nægtede dem desaarsag paa det Bestemteste sit Samtykke, hvortil han især foranledigedes ved det Rygte, som var kommet ham for Øre, at Konen havde viist Karlen samme Velvillie, som Datteren. Da oftnævnte Karl nu mærkede, at han ikke kunde naae Maalet med det Gode, besluttede han at rydde Moesbech af Veien og erholdt hertil villigt – Konens og Datterens Samtykke. Med disse aftalede han derfor, at han en Søndag Aften vilde indfinde sig i Huset og strangulere Moesbech, og skulde de da i Forening hænge Liget op for at give det Hele Udseende af Selvmord. Morderen indfandt sig meget rigtigt om Aftenen og ved hans Ankomst forlode Moder og Datter Værelset; derpaa greb han øieblikkelig fat paa Manden, kastede ham til Jorden og forsøgte paa at qvæle ham, men Moes bech, som kjæmpede for sit Liv, forhindrede ham heri og bad ham bønligt om dog at lade ham beholde Livet: dog den Grusomme havde intet Øre herfor og tog derimod en af sine jernbeslaaede Træskoe, hvormed han bibragte ham flere Slag i Hovedet og, for tilsidst at være forvisset om hans Død, greb han – en Øre og gav ham dermed et nyt frygteligt Slag i Hovedet. Saaledes færdig med sin rædsomme Gierning, bad han Fruentimmerne og at komme ind. "Saa maae vi have Bud til Byen, sagde Konen, at vi kan faae ham skjaaren ned." "Nei, svarede Morderen, "det gaaer ikke an, thi han er blodig." Derpaa bare de ham først ud i Laden og dernæst over en halv Fjerdingvei hen til Aaen, hvor de udkastede Liget. Efter saaledes at have fuldendt deres Riddingsdaad, ilede de Alle tilbage til Gaarden, hvor Datteren fortsatte sit ugudelige Samliv med den, med hendes Vidende og Bistand, dræbte Faders Morder, indtil det ryggesløse Complot ved Politiets Foranstaltning blev grebet og overleveret til Retfærdigheden. Konen og Datteren ere imidlertid endnu ikke gaaede til Bekjendelse ligesom de ogsaa stedse under Forhørerne have udviist den største Forstokkelse og Ligegyldighed for den Myrdede.