Viborger Samler, 1844-04-11
Augsb. Allg. Zeit. meddeler om den afdøde Carl den Fjortende Johan, endeel fra Stockholm under 12te Marts indsendte Notitser, af hvilke Nedenstaaende udhæves: JeanBaptiske Jules Bernadotte blev den 26de Jan. 1764 født i Pau (Bearn), hvor hans Fader var Advocat. Et Masketog havde midt under Carnevalets Glæder saaledes forskrækket Mad. Bernadotte, at hun nedkom for tidlig (i Svangerskabets syvende Maaned). Barnet var saa svagt og sygeligt, at man hvert Øieblik imodesaae dets Opløsning. Kun hans Amme, der paastod at have Visioner og Anelser, forsikkrede, at Drengen vilde leve, at Engle vilde omleire hans Vugge, at han vilde blive stor og stærk, og at en høi Fremtid ventede ham. Senere spaaede den berygtede Mademoiselle Normand ham, at han hiinsides Oceanet vilde erholde en Throne. Begge Spaadomme ere gaaede i Opfyldelse. - Om Bernadotte i sin Ungdom har nydt en videnskabelig Underviisning, er tvivlsomt Sytten Aar gammel forlod han uden at tage Afskeed med sine Forældre (Moderen holdt mere af hans ældre Broder) sin Fædrenestad, og indtraadte 1780 som Frivillig i Reg. Royal=Marine, der laae paa Corsica, hvor han opholdt sig i to Aar som gemeen Soldat. (For flere Aar siden fortalte en fransk Journal, at der paa Corsica endnu levede en gammel Hyrdinde, som i sin Tid havde Valget imellem at blive Dronning i Sverrig eller Marschalinde; thi baade Bernadotte og Augereau, to simple Soldater, havde friet til hende.) Ved sin Chefs Godhed erholdt den unge Bernadette, hvis Sundhed havde lidt Noget, en Permission paa 18 Maanedes for at besøge sine Forældre, der, skjøndt forgjeves, søgte at formaae den unge Grenadeer til at forlade den militaire Bane. Læsningen af flere berømte Heltes, til Ex. Fernando Cortes's og Catinats, Liv og Lavnet, hvilke ved egen Kraft havde opsviget sig til de høieste Æresposter og udødelig Krigerhæder, opfyldte den unge Krigers levende Jndbildningskraft med Billeden, hvis Realisation han ikke turde haabe i Eivittienesten. Reg. Royal-Marine forlagdes til Marseille, i Juni 1785 blev Bernadotte Corporal, derefter Sergeant og Foureer, 1788 Sergeantmajor og i Aaret 1790 udnævntes han til Adjutant. Disse Forfremmelser skyldte han sit exemplariske Forhold og sin Chefs Anbefalinger. Revolutionen begyndte, og Marseille hyldede snart de tre Faner. J en Tumult reddede Bernadotte ved sit Mod og Aandsnærværelse sin Chefs Liv, og forfremmedes i Aaret 1791 til Lieutenant i Regimentet Anjou. Det gamle Kongedomme styrtede sammen, og Republiken forvandlede ligesom ved et Trylleslaa Undersaatter til Lovgivere, og Statsmænd, Soldater til Feltherrer. Jblandt disse skulde B. snart indtage en særdeles hæderlig Plads. Som Oberst commanderede han allerede i Republikens første Aar under Custine ved Rhinen, Her udmærkede han sig ikke mindre ved sin Tapperhed end ved sit faste Forhold ligeoverfor de saakaldte Citoyens represantans, hine høist besværlige Opsynsmænd eller rettere Spioner, en sand Plage for Revolutionens første Generaler. Allerede havde Velfærdscomiteen befalet at arrestere B., og bringe ham til Paris, kun vovede man ikke strax at udføre denne befaling, da et Slag fore mod, og man ikke kunde undvære den unge talentfulde Krigers Bistand. Det blev imidlertid overdraget en Politiagent at have et paagent Øie med B. under Slaget. Dette leveredes ved Landreies; B. udmærkede sig, samlede de allerede flygtende Franskmænd om sig, og trængte den østerrigske Hær tilbage. Et saadant Forhold troede Folkerepræsentanten at burde tilmelde Velfærdscomiteen; denne tog sit Decret tilhage, og udnævnte – for at give den uretfærdig Anklagede Satisfaction - Bernadette til Divisionsgeneral. Men denne skal have vægret sig ved at modtage en saadan Udnævnelse, da han endnu ikke var Brigadegeneral. Paa Valpladsen ved Fleurus udnævntes han af Kleder, Qvergeneralen for Sam dre= og Maas-Hæren, til Brigadegeneral. Denne Armees Laurbær deelte Bernadotte; i Slaget ved Juliers kæmpede han ved Kleders Side, og stormede siden Fortet Wich, hvorved Mastricht blev tvunget til at capitulere. Som Belønning for den Aandsnærværelse og Fatning, han udviste under den meest levende Jld, og for den herviske Koldblodighed, han i alle farlige Foretagender lagde for Dagen, udnævntes B., tredive Aar gammel, i Republikens tredie Aar, til Divisionsgeneral. Under Jourdans Overcommand førte han Avantgarden, og havde ligeoverfor sig Kran, Clerfait og Erkehertug Carl, der beundrede Bes strategiske Talent paa det Tilbagetog, der tildeels maa tilskrives Overgeneralerne Jourdan og Moreau. Men Kampen imellem Frankerig og Østerrig skulde dennegang ikke udlegtes ved Rhinen. Bonaparte gjorde Underværker i Norditalien; men fordrede Forstærkning. Bernadotte stødte, efter Directoriets Befaling, i Spidsen for 20,000 Md. af Sambre= og Maas=Hæren til Bonaparte. J Mailland saae de to Helte for første Gang hinanden. Bernadotte skal strax have gjennemskuet den farlige Mand." Efter sin Samtale med Overgeneralen skal han nemlig have sagt til flere af sine Officierer: "Jeg har seet en ung Mand paa 26 a 27 Aar, som vil synes at være i det mindste 50 Aar gammel, og denne Omstændighed var ster mig intet Godt for Republiken. Bonaparte skal have yttret om Berngdotte: "Det er et fransk Hoved og et romersk Hjerte, Han blev atter udnævnt til Chef for Avantgarden, gik over Piave og Tagliamento, indtog Gradisca og Laibach, og besatte hele Krain. Massen og Bernadotte oplaaadte nu som hinandens Rivaler; endog Hæren deeltog i denne Væddestrid. Forglemmer ikke, mine Venner, tilraabte Bernadette sine Soldater ved Overgangen over Tagliamente, at J høre til Sambre- og Maas=Hæren, og at Jtaliens Hær betragter Eder! – Kort førend Freden blev sluttet til Campo Formio, sendte Bonaparte, der anerkjendte Beds Fortjenester, ham til Paris for at overbringe Directoriet de fra Østerrigerne erobrede Faner. J det Brev, som Bernadotte overleverede Directoriet, siger Bonaparte: "Denne udmærkede General, som har tilkæmpet sig Ravnkundighed ved Rhinen, er nu een af de vigtigste og dygtigste Officierer ved den ualienske Hær. Senere har den dethroniserede i Keiser - saafremt Las Cases's Beretning er sand - bedømt sin gamle Vaabenbroder anderledes. Bonaparte fattede imidlertid Mistanke til Bernadotte, og afsatte ham fra hans Post som Gouverneur i Friaul. J stærke Udtrys gav Bernadotte sin Forbittrelse Luft saavel i Breve til Bonaparte som til Directoriet, og afsendtes derefter, efter kun i kort Tid at have fungeret som Overgeneral over Hæren i Jtalien, som fransk Ambassadeur til Wien. Det Optrin, hvortil den republicanske Fanes Opplantning fra Ambassadeurens Hotel gav Anledning, er bekjendt. B. tilbagekaldtes, og vilde ikke for det første modtage nogen ny Ansættelse. Nu ægtede han Mille. Desirke Clarv, en Datter af en riig Banquier i Marseille, og Søster til Joseph Bonapartes Gemalinde. Man forsikkrer, at Bonaparte skal, førend han ægtede Josephina, have anholdt om Desirke Clarys Haand, men faaet Afslag af Faderen, der yttrede, at der allerede var een Bonaparte i hans Familie. Bernadottes Bryllup feiredes i Aaret 1798. Senere udnævntes han til Overgeneral for Observations bæren ved Rhinen, og kort derefter til General en chef for Hæren i Jtalien; men da Directoriet ikke vilde give ham det Troppeantal, han forlangte, afslog han at afgaae til Jtalien. Ogsaa ved Rhinen blev han saa slet understøttet, at han paadrog sig en Sygdom som en Følge af Ærgrelse og de Strabadser, han maatte udstaae. Kaldt tilbage til Paris, fungerede han en kort Tid som Krigsminister. Bonapartisterne havde søgt at vinde Børnatotte for den 18de Brumaire; men forgjeves, og han var maaskaa den eneste af alle de dengang i Paris forsamlede Generaler, som Bonaparte frygtede. Den første Consul søgte at vinde B., og udnævnte ham til Statsraad. Kort derefter blev han Overgeneral for den Armee, der skulde dæmpe Urolighederne i de vestlige Departements. Napoleon som paa samme Tid afreiste til Jtalien, sagde til Bernadotte: "Jeg skal atter paa ny vove mit Liv i Slagene; hvad derkan møde, er skjult for mig. Falder jeg, saa staaer De i Spidsen for 40,000 Mand saa at sige udenfor Paris's Mure, og Republikens Skjebne vil da være i Deres Haand." HvorMeget kan man ikke her læse imellem Linierne, Bernadotte forhindrede de Engelske i at gjøre Landgang, adsplittedeChonauerne, og dæmpede Urolighederne; Seierherren ved Marengo vendte tilbage til Paris. Her opstod nu Uenighed imellem de to Helte: om Bernadotte nogensinde directe eller indirecte har smedet Planer imod Dictatorens Liv en vanskeligt at afgjøre, og hører til de Begivenheder, som Historien maaskee engang vil kunne afsløre. Sandsynligviis udnævnte den første Consul Bernadotte til Gouverneur i Louisiana, for at fjerne saalangt som muligt en saa farlig. Meddeiler; men Louisiana blev solgt, og Exgouverneuren skulde nu indskibe sig som fransk Ambassadeur til Nordamerica, da Krigen udbrød med England. Bernadotte ilede til Paris, for at tilbyde den første Consul sin Tjeneste, men det varede temmelig længe inden han fik nogen Ansættelse. Paa denne Tid var det, at B., ledsaget af sin Adjutant, den nuværende franske Marschal Gerard, besøgte Mile. Normand, der af de Kort, hun havde udlagt, spaaede, at den første Consul vilde vorde Keiser, og Bernadotte Konge. Bernadatte, der hidtil var bleven anseet som een af Republikens ivrigste Forsvarere, figurerede fra 1804 som en af Keiserdømmets høieste Embedsmænd, han blev Marschal og Generalgouverneur i Hanover. Hans Herredømme var ingenlunde trykkende; men allerede i Aaret 1805 ilede han i Spid san for det første franske Corps til Krigsskuepladsen i det sydlige Tydskland, forenede sig med den baierske Hær, dækkede Beleiringen for Ulm, besatte Bøhmen, og kæmpede i Slaget ved Austerlitz (den 2den Decbr.), hvor han i Spidsen for sit Corps gjennembrød Russernes Centrum. Den 5te Juni 1806 ophøiedes han til Fyrste af Ponte Forvo, og fik dette Fyrstendomme som arveligt Lehn af den keiserlige Krone.