Ribe Stifts Adresseaviser, 1789-01-16
I den kongelige Svenske Erklæring hedder det: "Kongen har ved personlig Bekiendtskab, selv søgt at overbevise Keiserinden og sit Venskab, o. s. v. - Her, saa lyder Oplysningen, synes vel at være talt om Kongens Reise til Petersborg i Aaret 1777, og den strax derpaa fulgte Sammenkomst i Friderichs hamn. J hvilken Hensigt denne Reise efter Kongens Foregivende blev foretaget, staaer her beskrevet. Efter den Russiskkeiserlige Krigserklæring har hans Reise til Rusland havt det samme Øiemerke, som sammes Besøg ved det Kongel. Danske Hof, nemlig at giøre begge de høie Allierede mistroiske, den ene mod den anden, og om muelige at svække Alliancen, ja vel ogsaa reent at omstøde den, og endelig at betragte Forfatningen af Sagerne i Nærheden. At dette har været det sande Øiemerke af Kongens første Reise, har for endeel endnu tydeligere opklaret sig ved Sammenkomsten i Frederichshawn. Her yttrede Kongen sig med det udtrykkelige Ønske mod Keiserinden, nærmere at forbinde sig med Rusland ved en Alliance, hvorpaa Keiserinden svarede, at Ministerium paa begge Sider derom kunde træde i Underhandling; men saasnart man denne Side gav at forstaae, at man ønskede at lade Danmark, som en med Rusland allerede alliered Magt, tage Deel i denne Forbindelse; saa forgik Kongen Lysten at handle videre herom, at han fra den Tid af ved alle udenlandske Hoffer, ved enhver Leilighed udstrøede Fornærmelser, mod Rusland, og siden den Tid gjorde sig at optænkelig Umage for at skille Rusland ved Danmarks Venskab. Kangen af Sverrigs beskyldning, " at Rusland har vildet angribe Sverrig, at man endog har gjort Sammenrottelser mod Kongens Person, bliver besværet paa følgende Maade: Kongen indbildte sit Sengt, sin Nation og Armee, at Rusland vilde angribe ham; man sagde at han fremviste Breve, og forelæste dem selv for Senatet, hvor slige Beretninger støde. Man udstrøede at Keiserinden, selv og med egen Haand havde skrevet Breve, til Kongen i en bitter og nanstændig Stil; men hvad for en Usandhed dette var, fremlyser noksom deraf, at Keiserinden tilforladelig siden 1785 aldrig har skrevet nogen Linie til Kongen med egen Haand. Det hedder, at Kongen var nødsagt til at udruste sig til Forsvar, og han satte ogsaa virkelig med sin ganske Magt til Lands og Vands fra Sverrig, over til Finland. Men da de Svenske og Finlapperne bleve vaer, at Kongen først angreb alle Stæder, og rykkede frem til Fribrichsham; saa erindrede hans Generaler, Officierer og Krigere ham om hans holdte Tale, og sagde ham dristig i Øinene, at denne offenseve Krig, var uretmessig, og stridede tvertimod de Svenske Rigslove, ja endog Regieringsformen, som Kongen selv 1772 havde dicteret. Dette fortrød ham nu meget, og for at bringe sine Undersaatter paa andre Tanker, skiøb han nu sine egne Foretagender paa Ruslands Ministerium og sammes foregivne Herskesyge. Dersom Kongen var bleven stille og rolig hiemme, saa skulde Han, hans Rige og heele Europa have seet, at ingen havde noget ondt af den Russiske Herskesyge at befrygte. Erklæringen siger: at der endog midt under Skyggen af Fred skulde være gjort Sammenrottelser mod Kongens Person. Hvad dette maa have været for hadelige Paabrydelser, er endnu til Doto ubekiendt, og fordi Kongen, viist ikke er i Stand til at belegge dem med Beviser; saa bortfalde alle disse sorte og ugrundede beskyldninger af sig selv, og det bliver meget mere en uomstødelig Sandhed, at sligt aldrig fra den Russiske Side er stiftet o. s. v. Derpaa bliver det Russiske Ministerium beskyldt " at det har gjort Curland nesten afhængig fra Rusland, Dette bliver saaledes besvaret : " Hvad beskyldningen og Hertugdømmet Curlands Afhængighed fra Rusland, anbelanger; saa skulde man hidlede den ganske fra Kongens Mødbydelighed over sine paa dette Hertugdom havte Anslag, da deres historiske Uret ogsaa uden alle Jndvendninger ganske og aldeles ikke bliver draget i Tvivl." Herover kan man meddele Publicum nogle besynderlig merkværdige Anecdoter."