Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-05-13
Vi skylde en venskabelig Correspondent Tak for en liden Afhandling, som oprindeligen er anført i en Deel af Dr. Worthinton's Forsøg, - Monmouth - hvoraf vi meddele Noget. Mere end tyve Aar, desværre, have vi seet forløbe, siden disse Forsøg bleve henvendte til det Offentlige; saa langsomt er Meningens Fremskridt. Det af Dr. Worthington foreslaaede Middel er Oprettelsen af talrige Hospitaler, hvilke, som følge af deres Mængde, maae vorde betydeligen mindre end Størstedelen af Landets Hospitaler nu ere. Med Hensyn til Nødvendigheden af Lovgivningens Jndblanding, forestille vi os det som sandsynligt, at Dr. Worthingtons efterfølgende bemærkninger maae have ledet ham til at tænke den større end han ansaae den for at være, da han først henvendte sin Opmærksomhed paa de Fattiges Sygetilstand. Vi ansee den for omgængelig fornøden. Dersom det blot angik Lægerne, saa kunde Forandringen fuldføres uden Parlamentets Bistand; men enhver som kjender Fattig-Forstandernes Caracteer paa Landet, kan ikke antage andet end at de, saa længe de kunne, vedblive deres nærværende uliberale System. Følgende Uddrag af det nævnte lidet Skrivt vil ikke være unteressant for Læserne. "Naar Sygdom indtræffer for den Fattige, bliver hans Stilling især utaalelig; da trænger han især til Forbarmelse og Lindring. Det er faldet i mit Lod, endskjønt jeg vel er overbeviist om i en meere indskrænket Grad, end i mange andre af mine medicinske Brødres, at have seet og bemærket de Fattiges Sygetilstand. Resultaterne af saadanne Jagttagelser har overbeviist mig om den sørgelige Sandhed, at selv i de meest befolkede og meest cultiverede Egne af vor Øe, lide en stor Deel af dem Mangel paa medicinsk og chirurgisk Bistand. Om vi end beskue Sagen fra dens beste Side, om vi end forudsætte, at den læge videnskabelige Hjelp, der kan ydes dem, er fra Kunstfærdighedens og Nøiagtighedens Sider upaaklagelig, hvor er da den Anvendelse og de Midler, som nødvendigen i Sygdomstimen strax maa søges, hvor er den almindelige Beqvemmelighed som fordres, og hvor skulle vi søge disse huslige Vederqvægelser, som skulle opmuntre det nedbøiede Hjerte, mildne Upasselighedens Styrke Man tænke sig Opvartningen ved Sygesengen, i en kold og lappet Hytte, der paa forskjællige Steder er udsat for Vind og Snee. En Anekdote, blandt et Tal af vist hundrede lignende, viljeg fortælle istedet for en langtrukken Declamation. Jeg erindrer at have betjent en syg gammel fattig, eenlig Mand; eenlig tilvisse; thi han var den eneste Beboer af Vaaningen. Et Sengested, havde han, og nogle usle Sengeklæder; hans Huus bestod af hvad en Fattig kalder to Kamre. Jeg fandt ham i det, hvori Sengen stod, og i dette, med saadant Forsvar modVind og Veir, som han selv havde kunnet forskaffe sig, tilbragte han Dage og Nætter. Jeg spurgte om hans Seng, og fik det Svar, at han ikke kunde afbenytte den, da det sneede ind i den. Jeg undersøgte den med nogen Ængstelighed, og fandt at han havde sagt sandt. Hvad kunde Lægemidlers Kraft udrette under saadanne Omstændigheder, Jeg har bemærket, at denne Fattige var eene. Det er langt fra at være ualmindeligt eller overdrevent, at paa en lignende ynkværdig Maade, skjønt vel med nogle Forandringer vil Exempler findes overalt hvor Armoden findes, og hvor Vinden stormer kold, ja selv i de bedst befolkede Dele af England, Skotland og Wales.