Almuevennen, 1844-01-31
Vore Læsere ville af Communal-Tidenden Nr. 41 have erfaret, at Proc. Balthazar Christensen under 29de Au*) Godserne Vestenborg, Hvededal og Vaalse paa Falster ere i sin Tid kjøbte for Statens Regning, deels for at forskaffe Fæsterne Eiendomsret over deres Fæstesteder, deels for at conservere Skovene. Fæste stederne bleve ogsaa næsten alle tilskjødede Beboerne af Vestenborg Gods i Aaret 1807, af Hvededals Gods i Aaret 1816 og af Vaalse Gods i samme Aar, men Kjøberne af de to sidstnævnte Godser kunde ikke udrede Renter og Skatter, og gik derfor i det for Landmanden saa ulykkelige Aar 1824 tilbage til at blive Fæstere, hvorved fremkom det saakaldte nye kongelige Gods paa Falster. gust sidstl. havde meldt Forstanderskabet for Frederiksberg og Hvidoure, at hans forandrede private Forhold er ikke længere lod ham finde Tid og Kraft til at vedblive sine Forretninger som Medlem af dette Forstanderskab, og at han derfor maatte bede sig entlediget fra denne sin Function i Kraft af at Communalanordningen berettigede ham i Egenskab af Amtsraad til at fordre sig fritagen derfor, samt at Forstanderskabet, i Erkjendelsen af det Tab det saae sig udsat for at lide ved et saa intelligent og dygtigt Medlems Fratræden, vedtog, næst at bevidne ham dets Erkjendtlighed for den Jver og Jnteresse hvormed han i den forløbne Tid havde deeltaget i Communens Forvaltning, at henstille til hans nærmere modneste Overveielse, om han ikke mulig maatte kunne see Udvei til at forandre den tagne Beslutning. Da der paa Grund af en Sogneforstanderes Død skulde foretages Valg paa en ny, og Proc. Christensen netop havde lagt Vægt paa at dette Valg burde falde paa en Jurist, saa udsatte han sit endelige Svar paa den skeete Anmodning fra Forstanderskabet indtil han saae Udfaldet af det nye Valg, og da der ved samme valgtes en Prokurator Klein saa tilmeldte han Forstanderskabet at han nu efter dets Opfordring frafaldt sin Begjæring om Entledigelse. Dette er, synes os, et simpelt og klart Faktum, hvis Løvlighed man aldrig skulde troe at noget fornuftigt Menneske kunde falde paa at bestride. Hr. Christensen er med Stemmefleerhed valgt af Communens Beboere til Medlem af Forstanderskabet, og de øvrige Medlemmer som anmodede ham om at vedblive i denne Stilling, ere ogsaa, med Undtagelse af Sognepræsten, valgte af de samme Beboere, og de skulde ikke have Berettigelse til at bede ham om at tage sin Beslutning om Udtrædelse tilbage, og han skulde ikke være berettiget til at kunne opfylde deres Ønske? – Jkke destomindre var det det første den nyvalgte Procurator Klein foretog sig som Sogneforstander, at paastaae, Hr. Christensen uberettiget til fremdeles at forblive som Medlem i Forstanderskabet, efterat han havde indsendt Begjæring om Entledigelse, og Forstanderskabet uberettiget til at anmode ham herom. For denne sin Paastand anførte han Communalanordningen, men da der i Forstanderskabet findes flere juridiske Medlemmer, saasom Etatsraad Povelsen og Justitsraad Frederichsen og disse ikke kunde finde Hr. Kleins Paastand, begrundet i Anordningen, ligesom ogsaa Hr. Christensens bekjendte Kjerlighed og Omhu for den ny Communallovs størst mulige Anerkjendelse og Benyttelse ingen Tvivl lader tilbage om, at han vilde være den første til at opgive sin Competence til at have Sæde i Forstanderskabet, naar den, efter hiin Lov, i mindste Maade var tvivlsom, saa feile vi visseligen ikke ved at ansee Hr. Kleins anførte Paastand som udgaaet fra juridisk Spidsfindighed og Ordkløveri. Her skulle vi ikke videre indlade os paa Spørgsmaalets juridiske Beskaffenhed, derimod ville vi, fra den fornuftige communale Friheds Standpunkt erklære, at det i høi Grad vilde være sørgeligt, om den med saa velfortjent Roes omtalte større Selvstændighed, der er tilstaaet vore Land bo-Communer i deres egne Anliggenders Bestyrelse, ikke engang skulde strække sig saavidt, at de valgte Repræsentanter skulde have Ret til at anmode en af deres Colleger og at vedblive sin Function, naar han yttrede Ønske om at udtræde af deres Midte. Skulde saamegen Myndighed ikke være dem givet, da skal man visselig ikke kunne rose den dem indrømmede Selvstændighed og udvidede Virksomhedsgrændse; kan saameget ikke betroes dem, hvor tør man da betroe dem Bestyrelsen af Communens oekonomiske Anliggender og statsborgerlige Jnteresser. Og skulde en Forstander som er valgt ved sine Medborgeres Tillid, til at tage Deel i Bestyrelsen af deres offentlige Velfærd, ikke, naar han har ønsket at fritages derfor, kunne give efter for sine Medcommitteredes Bøn til ham om at vedblive sin Function, da maatte man vistnok sige at det var slet bevendt med den Tillid Communen ved sit Valg havde viist ham og dem; da maatte man høilig beklage den Ængstelighed og Mistillid der her aabenbarede sig, og som i vigtigere og indflydelsesrigere Sager ikke kunde andet end have de beklageligste Følger; da maatte man fortryde hvert Ord man havde talt til Roes for Landcommunalforfatningens nærværende Tilstand, thi man maatte da mistvivle om, at der i den kunde ligge Spirer hvoraf noget Friere og Fuldkomnere kunde udvikle sig. Men det er ikke saa Vi ere overbeviste om at enhver upartisk dansk Mand, der er en Ven af det vaagnende communale Livs Fremme og Udvikling, vil i Hr. Kleins første Optræden som Sogneforstander kun see en sørgelig Mangel paa den sande Jnteresse for Communernes Frihed, en sørgelig Overflod af Smaalighed og Rethaverie.