Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-11-25
Et Par Ord til Giensvar paa det af Herr L. A. S. i Skilderiet Nr. 92. Vl. indrykkede Stykke. Overken Mottoer Ordgyderie eller høitravende Declamationer oplyse Sandheden, allermindst naar de, som Herr Forfatterens, ikke passe til Sagen. Lader os veie de Data, Forfatteren opgiver. Naar der tales om en Vares Qvalitet, er da ret godt det samme som bedste Sort, som f. Ex. ret godt Smør, forstaaes derunder den samme Qvalitet som: bedste Siellandsk Smør, Kan en Fierding af førstnævnte Sort ikke meget godt gielde 38 a 40 Rbdlr., naar en Fjerding af det sidste Slags gielder 45, især naar det første, som tidlig indkjøbt paa Efteraaret, rimeligen maa antages at være Sommersmør, der ikke holder sig saa godt som Ævresmørret. Saaledes veed Enhver, der har kjøbt godt Smør til Huusholdning, at bedste Siellandsk Smør baade i September og October Maaned kostede omtrent 50 Rbdlr. Fjerdingen, og at man, selv paa Herregaardene i Sielland, Lolland og flere Øer, ikke kunde kjøbe til lettere Priis, at imidlertid Enkelte have kunnet overkomme paa Skibene saare godt Smør til 40 Rbdlr. Fjerdingen, er meget mueligt; jeg selv kjender en Familie, der i de første Dage af November kjøbte 1/2 Tønde fyensk Smør for 70 Rbdlr., som i Qvalitet saare ubetydelig staaer tilbage imod det, som jeg fra en Herregaard i Lolland bestilte i September, og har betalt med 110 Rbdlr.; det forstaaer sig, alt uden Overvægt, men en Svale giør ingen Sommer. Besynderligt nok er det ellers, at Forfatteren ene argumenterer over den Varesort, som Jndsenderen af Stykket i Skilderiet No. 88 paa det bestemteste erklæret sig for, ikke at være falden i Priis, men hvorom han dog haabede, at ogsaa dens Tour maatte komme. Dette grundede han paa en lang Erfaring, der lærer, at høie Priser paa er enkelt Varesort, i almindelige Tider og uden særegen Anledning, ikke kunne være af lang Varighed. Hvorfore, som sagt, tog Forfatteren ikke fat paa andre Varesorter, Havde han maaskee sine gyldige Grunde, Længere hen indrømme Forfatteren vel Sandheden af det mod ham Anforte, dog følger strax derpaa den gamle Snak om Luxus=Vare og om at kunne undvære samme; men har han da ikke bemærket den store Forskjel der er imellem at kunne undvære og virkelig at gjøre det, Mueligen har han endog selv nedskreven Sentencen om at undvære, ved en Pibe god Tobak og en Kop Thee eller Kaffe. Overalt var hiint i No. 88 afgivne Svar ikkun en Gjendrivelse mod den saa aldeles grundløse Beskyldning; at Fødemidlerne for Tiden bleve opkjøbte af Hø kere og Speculantere, forinden at Byens Jndvaanere kunde være underrettede om deres Ankomst i Havnen. For at godtgjøre dette, maatte man naturligvis anføre de Data, der beviiste, at Tingenes Tilstand var netop det Modsatte af hvad Forfatteren anførte. Man gjennemlæse nøie, det i No. 92 indrykkede Giensvar, og man vil finde, at det indeholder aldeles intet Svar paa denne Hovedpunkt, som Forslaget til GeneralTold=Kammeret beroede paa; i dets Sted angriber Forfatteren nu Skipperne, især de holstenske, og kalder deres Forlangende uhørt og ublue; men førend han følte sig berettiget dertil, burde han vide, til hvilke Priser de i Holsteen havde indkjøbt deres Vare-Forraad, hvorledes kunde han ellers bedømme deres Handlemaade? – L Specier er sikkert en meget høi Priis for Smør, men uhørt er den ikke, da den samme Priis fandt Sted i Fredens=Aaret 1806, ublue endnu mindre, da Priserne i Holsteen, paa den Tid af Efteraaret, da Skippernes Jndkjøb maatte gjøres, formedelst en rivende Afsætning til Hamborg, var for godt Smør 10 a 10 1/2 Styver Schlw. Holst. Court. pr. Pund, eller 9 1/2 a 10 Species Fjerdingen; lægges dertil circa 3/4 Species i Consumption, Fragt og Omkostninger, saa falder vel det Ublue i Forlangendet bort. Havde Forfatteren herom været underrettet, da vilde han sikkerligen ikke have brugt slige fornærmende Udtryk imod disse stakkels Folk, der rimeligen for Øieblikket maa lide stort Tab, fordi de have bragt Smør til Byen; men saaledes gaaer det altid, naar man giver sig af med at skrive om en Materie, hvortil man mangler den fornødne Sagkundskab. Fredens Velgierninger komme ikke Alle saa pludseligen, som Herr Forfatteren mener, meget godt kan man ligne en Stat, hvis Kræfter, efter en langvarig og anstrængende Krig, ere udtømte, med et Legeme, der efter en heftig Feber først føler Svækkelsen, naar Sygdommen er over; kun Tiden og en varsom Pleie bringer de svundne Kræfter tilbage, og først da kan vi vente at nyde Livet som før, imidlertid glæder den Skjønsomme sig ved det Gode han føler saa jævnligen at tiltage. Jkke har jeg den Ære at kjende Herr L.A. S., ei heller har jeg skreven imod ham af Lyst til at dadle, endnu mindre er jeg i min Stilling interesseret i Sagen, jeg troer endog, at Herr L. A. S. virkeligen har meent det vel med sit Forslag; men hvorfor fremsatte han dette ikke ligefrem, uden at lægge en urigtig Anklagelse til Grund for samme, hvortil de utidige Fornærmelser imod enkelte Borgerklasser, Vildfarelserne finde kun hos os saa hyppigen Sted, fordi de saa sjeldent oplyses og gjendrives. Kun dette var Øiemedet med mit Svar i Skilderiet Nr. 88, og dette er ogsaa kun Hensigten med disse Linier. Satire, af Horatius, som Prøve paa hvad man kan vente sig i Propylæet. Hvordan gaaer det Macenas, at i den Stilling, som Valget. satte ham, eller den gunstige Lykke, ingen sig fandt, men stedse roste de Andres med Klage over sin egen? Lykkelig hvor i sin Bod omvender de glindsende Stoffe, raaber Soldaten, hvem Aarene tynge og Lemmerne værke. Spørg nu en Kjøbmand, hvis Skib omtumles af puniske Vinde! Krigeren er paa det tørre; thi hvad, han slaas, og for Glasset vendes, hvis ikke Seiren smiller, henriver ham Døden. Landet priser, hvem kyndig i Retten og Lovenes Tolkning. Bankning paa Døren vækker, ved Hanens Gal af Clienten. Denne, kaldet langveisfra af hans Kautionister, skraaler, at Lykken kun blomstrer for dem, som leve i Byen. Resten af samme Slags - saa meget er der kan trætte. lille Fabius selv, den Sladdermund. Men i Korthed høre du, hvor jeg vil hen. Steg en Gud fra Himlen og talde: See, hvad J ønske, det skee, Du vorde fra Kriger, en Kjøbmand! Lovens Fortolker du, gaa hen og stil dig bag Ploven. "Hid med Eder, og J, gaae til den modsatte Side! Eia, hvi staa J. - De vil ei, skjønt Lykken dem gives i Hænde. Sandelig ei vil jeg undres, om Jupiter Kinderne puster blussende op i sin Harme og tordner med lynende Øine: Tiere skal jeg ved Styr til Jert Raab mit Øre ei høie! Videre – smile vil jeg ei længer og skjemte, skjøndt Sandhed. ogsaa kan læres af smilende Læbe, med Sukker kugler. muntrer jo Sosia Drengen at Stavningens Møie han glemmer Dog, vi vil Alvor søge, og Spøgen gjemme til siden. Hiin, som med haarde Plov de tunge Furer op pløier, Denne troløse Høker, Soldaten, Matrosen, som dristig. Dandser paa skummende Vove, de tilstaa alle tilhobe: "Her vi krydse paa Mark, paa Gade, paa Veie og Have, at vi, naar Himlen skyes og tyknes, kan løbe i Havn og nyde hvad møisom vi skrabte os sammen, som Myren, vort Mønster. "Skjønt kun liden, med megen Møie den slæber i Munden. hvad den kan, og stabler det hen til Tuen bli rundet, kyndig om hvad der vil komme, itide forsynlig og dristig. Sandt, men naar Vandmanden vælter i Aarets mudrede Strøm sin bugede Krukke, de holde sig inde og nyde hvad klogt de forhen har samlet; mens du løber Tungen af Halsen, i Hede, Kuld, gjennem Vaaben, Bølger og Jld, at ei du bliv ringest. Siig mig dog hvad det nytter du sniger ved Midnat i Haven, Dynger af Sølv og Guld at skiule med Angest i Jorden. J. L. Berg.