Adresseavis for Børn, 1779-03-03
Skuespil. Slutningen af den bestraffede Stolthed. (See No. 8.) 5te Optrin. Christian (dybt inde i Skoven omløbende) Derefter Jacob. Christian. Hvad har jeg gjort – Jeg ulykkelige. Hvor skal jeg finde ud? Det begynder allerede at blive Nat, og jeg veed aldrig hvor jeg skal vende mig, (Han raaber,) Fader. Fader. – Ah jeg arme Barn, Jngen svarer mig. - Hvor skal jeg bære mig ad. Hvor skal jeg gaae – (Han græder.) Min Moder. - Min Fader. – Mine søde, mine allerkiereste Forældre. Hvor er de henne, Svar mig dog, svar dog Eders ulykkelige Søn, – Himmel, Hvad er det som rører sig der i Buskene? – Om det nu er et Dyr, Aal Aal hielp, hielp mig! Jacob, som kommer tilløbende efter dette Skrig) Hvad er det her, – Hvem er det, som skriger. – (Han bliver Christian vaer.) See, see. Min lille Herre, Er det ham, Hvor kommer han fra Christian, (som tager ham ved Haanden.) O! min hiertesøde kiere lille Jacob, jeg er vildfarende. Jacob, (giør i begyndelsen store Øine, men bryder omsidder ud i en stor Latter,) ha, ha har Nu har jeg aldrig hørt Magen, Hvem holder han mig for, lille Herre? – Er jeg hans hiertesøde Jacob, hans kiere lille Ja for Børn. cob, Hj. hi hi. De tager saamend Feil, lille Herre! Jeg er jo kun en dum Bondesluppert. Veed de ikke nok det Fyl slip min hæslige Haand, den er jo af Elephant Læder. Christian. Ol min vare Ven Tilgiv min Uartighed, og bring mig, jeg beder dig saa hiertelig, til min Faders Huus, saa skal du faae en god Drikkeskilling. Jacob, gaaer frem og tilbage forbie ham) Harden lille Herre læst Modebogen for i Aar, Christian, (slaaer af Skamfuldhed sine Øien need.) Ah! Jacob, lægger Fingeren paa Næsen og seer op imod Himlen.) Men kan de ikke sige mig min lille lærde Herre, hvor stor Maanen egentlig er: Christian, (hulkende af Graad.) Ahl vær dog barme barmhier hier hiertig imod, imod mig Jacob. Nu saa seer han da, lille Herre, at en dum Bonde-Dreng kan dog være til Nytte, og altsaa ikke er saa meget at foragte; hvor gav de nu ikke meget til, at de istæden for at vide hvor stor Maanen er, vidste, hvorledes de skulle finde hiem Christian. Min allerkiereste Jacob Hold mig al min Daarlighed tilgode, og gaae ikke fra mig; jeg forsikkrer, at jeg aldrig skal giøre Nar af dig mere. Jacob. Nu det er mig kiert. Men jeg er bange, at denne Fortrydelse varer ikke længere, end til han er kommen hiem, og i Sikkerhed saa bliver jeg vel den samme Nar for ham igien. Hvad, om jeg nu gik fra ham og lod ham gaae allene her i Skoven, saa havde han jo fortient det? Der seer han lille Herre, hvad der følger af at giøre Nar af den Ringe, og at tænke, han kunde tumle omkring med mig, som med hans Faders Pudelhund, fordi jeg var en fattig Bønde Dreng. Han kan leve den Dag, min gode lille Herre, at den Ringe kan baade giøre ham Tieneste og Skade, derfor foragt ingen og giør ikke Nar af nogen. Og paa det han kan see, at en fattig BondeDreng ikke er Hengierrig, som maaskee man Avis mangen en fornemme Mands Søn vilde være, naar han var saaledes foragtet og holt for Nar, som jeg er bleven, saa kan han nu blive hos mig i Nat her paa Marken, hvor jeg maae opholde mig for at passe paa vore Heste, og saa skal jeg i Morgen saa tidlig, som det gryer af Dagen, bringe ham til hans Fader. Kom nu og følg med mig saa vil jeg deele Seng og Sovekammer med ham. Christian. Ol min gode Ven! Jacob, klægger sig need under et Egetræe) Naa lille Herre, som nu og lægge dem hos Christian. Hvor er dit Sovekammer Jacob. Jacob. Vi er i midten af det lille Herre! Og dette i han slaaer paa Jorden) er min Seng. Kom nu og læg sig. Christian. Ahl skal vi ligge under aaben Himmel! Jacob, Ol er det ikke deiligt, Kongen selv har jo ikke saa var en Himmel over sin Seng, See der, lige over sig, hvilken prægtig Dekke har vi over os, See hvor Stiernerne glirer – og Maanen, hvor deilig den skinner, langt deiligere end hans Faders Lysekrone. Nu, hvordan er der Christian. Ah. min kiere Jacob, jeg fryser og jeg er saa sulten. Jacob. Aa der er gode Raad til. Kom og giør Jld. Her er et var Kartofler, dem kan vi stege, de smager ret godt. Christian. Min kiere Dreng, det forstaaer jeg ikke. Jeg har jo heller ingen Jld, og jeg har aldrig stegt Kartofler, Jacob, (Leer.) Har han ikke engang lært saameget af sine Bøger, hvad har han da lært Christian. Ah. Jacob. Jacob. Naa, saa skal han da see, at jeg er lærdere end han, bie kun et Øieblik (han tager sit Fyrtøi op af sin Taske og slaaer an) Pink, der har vi Jld, og nu (i det han tager en Haandfuld tørt Græs, holder det antændte Tønder ind paa samme, og vifter dermed frem og tilbage til det blusser.) – Nu skal vi snart saa et Baal, (han lægger Riisqviste tilsammen, og tænder Jld i samme med dets blussende Høe.) Der seer han Komnu hid med Stegen (Han lægger Kartoffor Børn. lerne i Jlden.) Jeg skal svare til de skul smage ham godt. Christian. Ol min gode Jacob, hvordan skal jeg giengielde al din Møie. Jacob. Er det at tale om Det er jo ikke noget at giengielde, det er mig en Plassier at kunde være ham til Tieneste. (Han vender Kartoflerne.) Nu troer jeg de har snart nok, jeg kan gjerne saalænge springe hen og hente et par Favne fulde Høe fra Engen. Der kan de ligge og sove paa, og det som en Prints. (Han gaaer Christian. Jeg befindelige. Hvor kunde jeg dog være saa dum og saa ubillig, og foragte denne gode Dreng, Hvad er dog jeg imod ham, hvor liden bliver jeg i mine egne Øine, naar jeg tænker min Opførsel efter imod ham – Men det skal jeg heller aldrig giøre mere. Nei, fra nu af aldrig ringeagte noget Menneske, aldrig mere være saa forfængelig og saa indbildsk, som jeg har været. Jacob, kommer tilbage og bringer et var Bundter Høe med sig.) See saa – Lad os nu see til vor Steg. – Haa haa den er jo alt færdig. Naa spiis nu, mens de er varme. De smager rigtig godt Christian. Vil du ikke spise med Jacob, Jacob. Nei denne Gang ikke. Det er allene forden lille Herre. Christian. Men - han spiser,) Jacob. Gid de maae smage dem vel; men jeg smager dem mend og sandelig ikke, for jeg skal sige ham, jeg er ikke sulten. Christian. De smager godt lille Jacob. Jacob. Det er mig kiere! Hvad gielder de smager bedre end i Byen. Christian. Aal tusend Gange bedre. Det har aldrig smagt mig saa godt Jacob. Naar han nu har spiist lille Herre, saa lægger han sig her i dette friske Høe og sover. Han breder Hoet ud) Jeg vil imidlertid see til, at vor Jld ikke udslukkes. (Christian lægger sig, og Jacob huller Høe paa ham, og derefter tvækker sin Kofte af og lægger oven paa ham.) Naa sov nu. Jeg vil ønske ham en god Nat. Chri Avis Christian. Lille Jacob Jeg er færdig at græde, for jeg har været saa uartig imod ham. Jacob. Aa snak nu ikke meere derom. God Nat sov vel. J Morgen vækker Lerken os. (Christian sover ind og Jacob bliver siddende, forat vedligeholde Jlden.) 6te Optrin. (Det begynder at dages og Christian sover end nu. Jacob vogner ham.) Jacob. Naa Herr Sovekammerat, Nu maa han staae op, Lerken triller allerede sin Morgensang; og Soelen vil snart stige op der bag Høiene. Skal vi nu giøre os færdig, for at gaae hiem til deres Forældre. Christian, (gnier Øinene paa sig.) Jaja! strax – God Morgen lille Jacob. Jacob. Mange tak. Hvor har han soved i Nat? Christian, (staaer op.) Ret godt, min søde Jacob. Der har han hans Vest igien, og tusend Tak Jacob. Jntet at takke for. Det var mig kiert at den kunde tiene ham. Men nu maae vi gaae, jeg skal nok følge ham hiem. (De gaae. 7de Optrin. (Herr Ahrens Landhuus.)Hr. Ahrens, Frue Ahrens, begge Vennerne Hr. Povel og Hr. Peder, og derefter Jacob og Christian. Hr. Ahrens. Giv dig tilfreds kiere Kone, Vil Gud, saa har det ingen Nød. Jeg vil sende nogle Folk ud at lede ham op. - Men jeg synes det banker paa Døren, (Hr. Ah for Børn. rens lukker op, og Christian og Jacob triner ind i Stuen.) See, see. Frue Ahrens, (seer sin Søn.) Naa Gud være lovet – Ol du uartige Barn, Hvad foren Sorg har du ikke gjort dine stakkels Forældre i denne Nat. Christian. Ol tilgiv mig min søde Moer, min bedste Fader, tilgiv mig (han kysser begges Haand.) Her seer de en bedre Søn end de forlod. Hr. Ahrens. Det skulle være mig kiert. Christian. Jeg tilstaaer, jeg har været en forfængelig Nar. Hvor meget godt er jeg ikke ham skyldig, som har forbedret mig. Hr. Ahrens. Ja, ja min Søn, Hvad du ikke formaaer, vil Gud give mig Kræfter til Hvor er din Lærmester, Christian, (pegende paa Jacob,) her staaer han Det er min Velgiører, Ham har jeg at takke for, at jeg i denne Nat er bleven langt klogere, end af alle mine Bøger. (Han savner ham.)Hr. Ahrens. Er det sandt, saa skal du, min kiere Jacob, saa længe jeg lever, have Aarlig 50 Daler af mig. Jacob. O min Herre! Det fortiener jeg ikke Taarene staaer mig i Øinene over Herrens godhed. Hr. Ahrens. Kom nu ind og faae Frokost, og saa kan du fortælle os alle Ting, hvorledes det er gaaed dig. Hvor lykkelig vil du giøre dine Forældre, dersom du kan overbevise os om, at din Forbedring er af Hiertet. (Christian tager Jacob ved Haanden, og gaaer ind i neste Kammer.) Ende. Subskribenterne, ere end videre. Msr. Thomas Terslew. Hr. Junker Johan Ludvig Wil 9 i Weyle. Mr. Peter Schandorff. helm von Krabe, Msr. Johannes Schandorff. Jfr. Ulrica Anthon. Memmert, Msr. Jacob Christlieb Schandorff. Hr. Junker Christian von der Luhe. Jfr. Maria Schandorff. Jfr. Johanne Maria Tofte. Jfr. Hedewig Charlotte Junghans, i Colding. Jfr. Magdalene Schandorff. Jfr. Sara Schandorff. Msr. Frederich Jensen Trane.