Aalborgs Stifts Adresseavis, 1823-02-01
Spanien. Jforbindelse med den i sidste Avis indrykkede spanske Circulairskrivelse, som foreløbigt Svar paa de 3 forbundne Magters Noter, levere vi og udtogsviis den spanske Regjerings vigtige Svar paa den franske Note: Over denne Note, hedder det i Svaret, har Hs. Maj. kun faa Bemærkninger at gjøre. Den spanske Regjering har meget godt vidst, at de af Spanien frivillig antagne Jndretninger vilde opvække flere af de europæiske Cabinetters Jversyge, og blive en Gienstand for Deliberationerne i Verona. Men fast besluttet, for enhver Priis at forsvare dens nærværende politiske System og Nationens Uafhængighed har den rolig oppebiet Kongressens Resultat. Spanien regjeres efter en Constitution, der i Aaret 1812 blev promulgeret, antaget, besvaret, og anerkjendt af alle de Magter, der forsamlede sig i Verona. Troløse Raadgivere afholdt H. Katholl. Maj. Ferdinand VII fra, ved hans Tilbagekomst til Spanien at besværge denne Grundlov, som Nationen ønskede, og den blev, udenat En af de Magter, der havde anerkjendt den, reclammeerte derimod, tilintetgjort med Magt. En sexaarig Erfaring og den almindelige Villie bevægede alligevel Hs. Majestæt til i Aaret 1820 at rette sig efter Spaniernes Ønsker. Naturligviis maatte en Forandring, der havde til Hensigt at formindske Misbrugene, vække Utilfredshed hos Nogle. Der gives altid Enkelte af Nationerne, der ikke kunne vænne sig til Fornuftens og Retfærdighedens Herredømme. Den franske Observationssarmee, har ikke kunne stille Uordenerne i Spanien, den har snarere oplivet Fanatikernes Forhaabninger, der ventede at den skulde angribe vort Gebeet. Efter Kongressens Grundsætninger, Synsmaader, eller Bekymringer retter Spanien sig ikke, det besvarer derfor ikke nu den Deel af Notten, som angaaer Congressen. Den Stilhed og Rolighed, som saavel Regjeringen, som Nationen ønsker, kan kun være et Værk af Tiden og Taalmodighed. Den spanske Regjering veed at sætte Priis paa Hs. Allerchristeligste Majestæts Tilbud, saa meget som mueligt at bidrage til dens Lykke, men den er overbeviist om, at de Midler og Forholdsregler, som Hs. Majestæt vælger, kun kunne frembringe de modsatte Resultater. Den Hielp, som den franske Regjering i dette Øieblik maatte yde den Spanske, er reen negativ; den maatte opløse Pyrenæer-Armeen, tilbagevise de fjendtligsindede spanske Factionister, som flygte til Frankerig, reise sig med Energie mod dem, der finde Behag i paa den skrækkeligste Maade at sværte H. Kathol. Majestæts Regjering, Spaniens og Cortes's Jnstitutioner. Det byder Folkeretten, den Ret, der overalt bliver agtet, hvor der hersker Civilisation. At sige, at Frankerig ønskede Spaniens Vel og dens egen Rolighed, medens den nærer Tvedragtens Fakler, er en Modsigelse. Hvad ogsaa Hs. Allerchristeligste Majestæts Regjering maatte beslutte, saa vil den spanske Regjering dog vedblive dens constitutionelle Grundsætninger, og uden for Øieblikket at indlade sig paa at sønderlemme den fra den franske Regiering oversendte Notes hypothetiske og amphiboliske Udtryk, erklærer den til Slutning, at Nationens Rolighed og Velfærd ikke kan interessere Nogen mere, end den selv. Dens Valg sprog og Rettesnoren for dens nærværende og tilkommende Opførsel er den standhaftige Vedhængenhed ved Constitutionen af 1812, Fred med Nationerne og den Grundsætning aldrig at erkjende, at Nogensomhelst kunde være berettiget til at blande sig i dens Anliggender.