Politivennen, 1800-01-01
To Toldboder, to Indsejlinger ved Kjøbenhavn. (Fortsat.) Baadefarten til Fiskeri, Varetransport, og Fornøielse blev ved Kallebostrands Afspærring meget forringet, ja næsten tilintetgjort. Istedetfor at faae Tilførsel paa Baade fra Kysten ned til Stevns, ligesom fra den nordre Kyst, blev man nu indskrænket til den sidste. Kun Fiskerlejerne norden for Kjøbenhavn tilføre den Fisk. De sydlige Lejer, skilte ved denne Afsætningskilde, ere nedsunkne til den største Grad af Ubetydelighed. Vandet norden for Kjøbenhavn, er uroligere og vanskeligere for Baade. Med paalands stærk Vind, er ikke eet sikkert Tilflugtssted lige til Helsingør, den saa beklagelig forsømte Nivaahavn undtagen. Allevegne maae Baade drages paa Land, og for Desertørers Skyld fastlænkes. Derfor bliver det naturligt nok, hvad i Førstningen forekommer ubegribeligt og dorsk, at uagtet Kysten fra Kjøbenhavn til Helsingør er besaaet med Lyststeder, Huse og Gaarde, der ved Baade maatte have en let Transport til og fra Kjøbenhavn, og Brug af dem baade til Fiskeri og Lystturer, dog ingen benytter sig af denne Beliggenhed, fordi Baadene paa denne havnløse Vall intet Ly kunde have mod Øst og sydost Storme eller mod Vinterens have intet andet Isgang. Fiskerne selv *) Forfatteren der ved Bekjendtskab med de nordsjællandske Fiskerlejer, veed hvor stort et Savn denne Mangel paa Havn er for dem, indsendte for en 5 Aar siden til Landhusholdningsselskabet en Førestilling derom, da han haabede at Præmier fra Selskabet vilde Raad, end det Forfædrene for tusinde Aar siden havde, at drage deres Baade op og lænkunne her udrette en overmaade gavnende Forbedring. Uagtet Selskabet med Opmærksomhed modtog denne Forestilling, har det dog hidtil fundet sig hindret fra at udsætte Premier for denne Art Vindskibelighed. Jeg henvender derfor min Bøn til Admiralitetet desangaaende, saameget mere som endog en Forøgelse og Besparelse af sødulige Folk derved kan bevirkes. Ved Undersøgelse vil dette Kollegium befinde at Fiskerne mangen Gang holdes hjemme, fordi der ikke er Hænder nok til at sætte hans tunge Baad i Vand, at dette Arbejd ligesom Opslæbningen ved en stærk Brænding er forbunden med stor Strabads, at Fiskeren for denne Forretsnings Skyld nødes til Udgivten for et par højt i Skrævet opgaaende Vandstøvler, Penge som bedre anvendtes til fejleeller fiske Redskaber, at Baadene lide saavel ved Opog Udhaling som ved at ligge paa Landet, og at Fiskerens egen Helbred lider. Ved Premier for det Fiskerleje, der først ved store Stene indelukkede sig en med Bom og Lags forsynet Havn, vilde man snart see ke dem. Ja de kongelige Slotte, Chartottenlund og Sofienberg ligge ved Bredden af Søen, uden at eje Havn eller Baad. Det maatte syges for Fremmede, som om de Danske her have en Afsky for det Element, der igjennem Aartusinde bragte Danmark Hæder, og som om det i det mindste ikke var for denne Slægt Digteren sang. Du Danskes Vej til Ros og Magt, Hsortladne Hav! Men studser man ved Baadefartens Forsømmelse langs ad denne Kyst, saa har man endnu langt mere Aarsag dertil i Kjøbenhavn selv. Denne Stad, der ligger saa indbydende til at gjøre Sølystture, har maaskee neppe ti Lystfartøjer, De mange fornøjelige Fiskefarter, Jagtfarter, Besøgelsesfarter, Sernadefarter o. s. v. man i enslige Havne opstaae, da Kysterne have Stene nok, og da disse om Vinteren paa Is let kunne henføres paa det Sted hvor de skulle ligge. Maaskee vilde det fremme disse Arbejder, om Admiralitetet paa sin Bekostning først opsatte een saadan Havn. hver anden, endog meget mindre Søstad nyder, veed man her intet af. Den som vil nyde noget af den fjærnere Omegn, maae evig enten gaae i Støv over Anklerne, eller betale Fornøielsen dyrt i en Hyrevogn. De saa, som have Baade, møde de største Vanskeligheder. Om Søndagen, da de helst maatte ønske at bruge dem, er det ikke muligt at komme igjennem Bommen. Paa Søgnedage, naar den aabnes, er det formedelst Indog Udhaling baade sinkende, vanskeligt og farligt at komme igjennem. De samme Vanskeligheder man møder ved at lægge ud, har man igjen, naar man kommer tilbage. Efter en vis Tid er Bommen lukket, og nu maae man dyrt nok betale Færgefolkene for at passe derpaa til næste Dag. Med eet Ord, det gaaer ikke an at have Lystbaaden liggende inde i Byen. Men uden for, er ikke heller noget Sted. Lader man den ligge ved Toldboden for Dræg, saa er allerede Vejen didhen lang, den kan borttages, den kan stødes fordærvet, den kan synke, hvis man ikke atter vil skatte til Færgefolkene, for at passe den, og ovenikøbet hvergang man enten vil i eller af den betale en Baad for at føres fra eller til Land. Endelig tillade Ejerne af gamle Kalkfabrik ogsaa at Lystbaade ligge i deres lille Havn. Men Vejen didhen er en halv Miil lang og Fartøjerne ramponeres undertiden af Kalkprammene. Den Kjøbenhavner, som har Lystbaad, og seer at der er saa mange Vanskeligheder, forbundne dermed, bliver snart keed deraf, og sælger den. Ud ad Kallebostrand er vel siden sidste Vinter aabnet Vej for Sandbaade, og altsaa formodentlig ogsaa for andre Baade, naar disse blot gaae før Lyst og ej for at føre Vare ud og ind. Forfatteren anseer ogsaa denne Aabning som et godt Forbud paa Skibsfartens Aabning derigjennem. Da vil det ikke vare længe, førend baade den sjællandske og amagerske Bred af Kallebostrand bliver besaaet med Lyststeder, og da ville de Kjøbenhavnere, der endnu have Smag paa Søfornøjelser, her finde et langt sikrere Forvand end norden for Staden. Byens Udsigt og Behagelighed vil vinde meget ved her som ved Bommen at set Skibe og Baade mylre ud og ind; og endnu mere vil Udsigten fra Frederiksbergs Terrasse vinde, naar Kallebostrand ikke længer viser sig som en død Indsø, men som et stærkt besejlet Farvand, og naar Øjet paa engang seer Sejlere i tre Sunde, imellem Sjælland og Amager, Amager og Saltholm, Saltholm og Skaane. Naar dette skeer - naar inde i Byens Vande adskillige Sta;ioner indrømmes for Baade, f. Ex. imellem Prindsens og Stormbroen, Indstængningen for Anneplads, en dito for Enden af Gaden imellem Kronprindsens og Søkadetternes o. fl., - naar den i No. 109 foreslagne og for Lystbaade altid aabne Fart under Bommen indrettedes - naar Vandet i Hukken uden for Muren ved Kastellet opmudres, og istedetfor at afgive en stinkende Pestkule, gjøres til en tjenlig Baadehavn, der ved en Stakade fra Enden af Muren, hen til Hovedet af Vand bryggen sikkres og forsynes med Bom og Laas, naar Kysten langs ned til Helsingør paa den ene Side og paa begge Bredder af Kallebostrand paa den anden, forsynes med smaa Baadehavne - og alt defte bør skee og skeer - Da vil Københavnernes uskyldige Morskab have erholdet en vigtig og varierende Forøgelse, da vil større og flere Fornøielser kunne haves for færre Penge, da vil Kjøbenhavn ogsaa i den Henseende kunne kaldes en Søstad af første Rang, da vil Fiskeriet drives af Formuenderes Hænder, da vil Lysten til den saa agtværdige Sømandsstand tiltage, og Forvandene og Kysterne vrimle af forskjønnende Fartøjer. Jeg troede ikke at denne Gren af Sejladsen burde forbigaaes af den, som skrev om Søfartens Tab ved Kjøbenhavns eene Toldbod, halv tilspærrede Forvand, og vanskelige Udog Indfart i den ene levnede Aabning. (Det Foregaaende af dette Bidrag, som hermed slutres, kan læses i No. 108, 109, 43, og 117.)