Den Vest-Sjællandske Avis, 1834-09-20
Allerede begynder den store Fest, som varer i fem Dage, i hvilken den vel larmende, men dog alvorlige Pomp, Konsterne, den religiøse Følelse, det bistoriske Minde, Kirken, Paladset, Havnen, Havet, Alt overstraales som af samme Glands, ligesom bestæles af samme Aand og samvirke til at forherlige Dagens Helgen. Festen varer 5 Dage, og dog kiølnes og svækkes ikke Palermos godmodige Jndvaaneres Jnteresse, den er som Solen, livfuld og uden Skyer. Den første Aften kiører en uhyre Vogn, 100 Fød høi, og forspændt med 80 Oxer, langsomt fra Slotspladsen igiennem den store Gade Cassero, og i samme Øieblik bliver hele Staden illumineret. Paa den øverste Deel af Vognen staaer en opret Statue af den hellige Rosalia; ved hendes Fødder seer man billeder af Helgene, som omgive vor Hellige med en himmelsk Glorie: Raphael, Michael, Uriel, Erzenglene i Nærheden af Herren, de ildagtige Serapher, Hæderens Cherubimer i den Orden, hvori de fremstilles i Hierarchiets Traditioner. Neden for er en Gruppe af smukke Børn opstillet paa Vognen, med leende Mund, med udtryksfulde Øine, med Fakler i Hænderne, og henvendende deres unge Ansigter til Folket; disse Bambinis Jnbelraab giennemtrænger den fromme Mængdes Hierter, som sættes i Bevægelse af en gudsfrygtig Glæde. Ganske nederst paa Vognen seer man et talrigt og godt besat Orchester. Fløiterne, Hoboerne, Violinerne og Valdhornene, som stemme snart i høie og snart i omme Tomer. Melodien forener alle Folkets Følelser, en Hymne afløser den anden, og man har knap Tid til at komme til sig selv fra den stedste henrivende Beundring. Man seer ingen Kudsk paa denne Vogn; Oxerne, som ere prydede med Baand og dertil afrettede, trække den af sig selv, ligesom man seer det paa de gamle Mindemærker ved de Gudevogne, som ere der afbildede. Guirlander af Guld- og Sølv traade hænge ned fra det øverste af denne Maskine, og paa Toppen af den glimrer en hellig Glorie. Blomster og grønne Grene sees overalt paa Vognen; det er som en hellig Skov der bevæger sig fremad. Menneskestimmelen for at see den er overordentlig stor, og den forfølger den med Øinene saalangt som muligt. (Menneskene ere Børn, der gives to Slags, store og smaae.) Jmidlertid bliver Mængdens Opmærksomhed henvendt paa et andet og stort Skuespil; nemlig Jlluminationen i Stadens offentlige Haver, hvor oplyste Partier, og de som man har ladet forblive dunkle, afvexle med hinanden. De majestætiske Alleer, de herlige Anlæg, de aabne Græspletter, den balsamiske Luft indbyde de Vandrende til Glædesfølelse. Synet af Jlluminationen i de høiere Egne, Naturens underfulde Pragt, som aabenbarer sig paa Firmamentet, svækker Jnteressen og Følelsen for den konstige Oplysning; de dunkle Partier ere de kiæreste for den gudsfrygtige Tænker. - Havens Gange ere opfyldte med vandrende Damer, med sortebrune Haar og pragtfuldt klædte. De natlige Feste i de sydlige Landes Haver kunne ikke sammenlignes med dem i de nordlige; Natten erstatter hvad Dagen mangler, den vederqvæger og opliver: oplivede seer man den anden Festdags Glæder forventningsfuld imøde. Den kommer; et Hestevæddeløb forsamler de Nysgierrige. Man maae ikke vente paa at faae at see stive sammenpressede Jockens (Forfatteren tænker vel herved paa England), som fordi de ikke ere tunge nok, fylde Lommerne med Sand, som træde paa Stigbøilerne, qvæle Dyrene og fare fremad med et vildt Skrig; man maae ikke vente at faae at see en Læder-Hielm i Form af en Melon og en rund Trøie med en Krave; man maae ikke vente at see Dyret med en Tøile paa og dets stolte Gang ledet efter Rytterens Villie Nei et saadant Aag bliver ikke lagt paa en Barberi; man seer ingen Saddel og ingen Tomme. Hesten er frie og man giør den ikke til en Centaur. Frie og fulde af Jver løbe 20 Barber (saaledes vel kaldede fordi Hestene faaes fra den Afrikanske Kyst, paa Pladsen ved Porta Felice omkring Banen langs med Gaden Tegledo hen til Fyrstens Palads, omgivne af Folkets støiende Biefald. Ved et Væddeløb af dette Slags kan man allene lære at sætte Priis paa en Hestes Mod og Smidighed; derved viser Dyrets Gratie sig i sin eiendommelige og frie Skikkelse. Man formoder af den Utaalmodighed, som viser sig i Tilskuernes Ansigter, at Forlystelsernes Kreds er ikke sluttet, og at et endnu mere livfuldt Skuespil forventes. Hele Eftermiddagen gaaer imidlertid hen; man taler om den forrige Aftens Glæder og Væddeløbet i Dagens Morgentimer; derpaa gaaer man hen for at pynte sig; endelig kommer Aftenen; den er Signalet til en nye Sammenstimlen af Folket. (Forts.