Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-11-06
Udgiveren af Skilderiet har viist mine bemærkninger om de her i Egnen fundne Guld-Ringe den Opmærksomhed, at indrykke dem i sit Blad, No. 86, og at ledsage dem med nogle bemærkninger, der kunne føre til nye bemærkninger fra min Side, men da sligt let vilde lede til blotte Kjevlerier, der ere lidet passende for fornuftige Skabninger, mindre for satte Mand, og allermindst for videnskabelige Mænd, og vore offentlige Blade desuden have i disse Tider meer end no af ligt, ønsker jeg meget mere gjennem Deres Blad at meddele Læse-Verdenen en Beskrivelse af en Jndisk Prinsesse i Hendes hele Pynt, hvorved vil forekomme nogle Poster, der kunne tjene til Bestyrkelse af mine Berigtigelser i anførte Tilfælde. Beskrivelsen er taget af en historisk Fortælling, som jeg i Jndien har oversat fra Tamulsk, og som ligger endnu i Manuskript i mit Pult. Fortællingen bærer Navn af Helten i den, og kaldes: Nalla-Sakkira-Virti-Kader 7: Historien om den ved Godhed regierende Høvding. En Kong Vima i Viderpaa Landet havde en Datter, Tamejendi, der blev anseet for Brahmas (Skade rens) Mesterstykke. 56 Landes Fyrster vare komne sammen til Faderens Hof, og deriblandt NallaSakkira-Virti. - Alle beilede til den skjønne Ta meendes Haand. De stode opstillede i Rad i fuld Kongelig Rustning og Puds, og Tameiende skulde gaae Raderne i jennem, for selv at vælge den hende behagende Brudom. J denne Anledning er det, at der fortælles: "at Kong Vimabød de opvarteende Fruer at udsmykke Tameiendi og at lede hende frem. De opvarteende Fruer forføiede sig hen til Tamefendi med disse Ord: O Frue skynd Dem og kom Derpaa lode de hende holde et muntert Bad, aftørrede hendes Hovedhaar, iførte hende Gyldenstykkes Klæder (ligefrem Guld-Silke=Klæder, thi Guld og Silke indvirkes sammen); opsatte hendes Haar (som skeer ved at kæmme det glat og vikle det sammen i en Knude bag paa Hovedet, lidet til den ene Side, eller: ved at gjøre af det en Tresletning som hænger ned af Ryggen); paasatte den sorte Sminke (nemlig: Mei : Sort, Blæk, en Sværte som tilberedes paa en særdeles Maade og hvormed de gjøre en fiin Streg under Øinene for at forhøie deres Glands, ligeledes Pande-Pletten en rund Plet i Panden, som paasættes med Fingeren, og hvortil brugts Desmer, der ogsaa giør en sort Plet); isatte Næse-Ringen (er i det sydlige Jndien en Rose af Guld og Ædelstene, som sidder udenpaa det ene Næseboer, i det nordlige Jndien er det store Guld-Ringe som hænge i Næseboerne, men som have ogsaa Roser); paabandt Pande=Smykket (det er et Guld-Smykke, omtrent en Tømme bredt, der gaaer tvers over Panden); paaskjød Arm-Ringen (Kardakam, den store Ring som sidder om Over-Armen fra Skulderen til Albuer); derpaa Ædelsteens Armringene (Valetjam, pl. Valeiangel. disse sidde fra Haandleddet op til Albuen, og ere andre end den foregaaende, der sidder oven for dem. Disse to sidstnævnte Smykker ere ogsaa af Guld og besatte med Ædelstene efter Familiens Formue; men af de Ringere og mindre Formuende bæres disse Ringe af Glas); de hængte Ædelsteens Øren Roserne (disse ere undertiden meget store men da bruges de ikke gjerne besatte med Ædelstene). ombandt det femradede Halsbaand (Painsaram, de er af Guld med fem Rader, den ene større end den anden, saa at de hænge langt ned paa Bryste til Hjertekulen. Smykket bindes bag paa Halser hvor Raderne samles); Perlesnoren (Muttumaler der ligeledes bindes om Halsen, men er snævert) det steenede Bryst-Smykke (Mannikepadakom, er i Form af en stor udsprungen Rose; en stor Diamant i Midten, omringet af, 7, 8 til 9 temmelig store Rubiner, alt indfattet i Guld); Guldkjeden er en Snor flettet konstigen af Guldtraade, eller gjort af smaae Leed, som meget smaae Forgietsmiget, bekjendte og brugte ogsaa af Europæiske Fruentimmer, og agtede især for det fine Arbeide); Armbaanden, (som sidde om Haandledene); Braseletterne (Sarivaler, og i pl. Sarivaleigel. Det egentlige Smykke er som det, Europæerne have brugt, en Plade af forskjellig Dannelse gjort af Guld med Ædelstene, med Laasen under den. Det ligger bag paa Haanden, og ved fine Guldkjeder, der gaae deels og Fingrene, deels om Haandledens holdes det paa anførte Plads); De omsatte Livbaandet (Oddijam. Det gjøres af Guld og af Sølv, og bruges af Hindu Mænd og Qvinder, naar de ere formuende. Det er sædvanligt 3 Fingre eller 2 Tommer bredt. Laasen bæres foran Dets Bestemmelse fra Førstningen af har nok varet: at de dermed skulde holde Klækkelset, som skjuler Nederkroppen, men er et løst usyet Stykke Tøi af 9 til 16 Alens Længde, fast om Livet; og saaledes kunde Grækerne med Rette sige: LONN LIN, og derved betyde den Krænkelse og Vold, som kunde tilføies qvindelig Skabning, thi løsnedes Baandet, stod Skabningen blottet som den fremstod af Moders Liv. For nærværende Tid bruge Jndianerne dette Livbaand hængende løst omBeltet, og en anden Snor maae gjøre Livbaandets Tjeneste); de paa satte Ringene paa anden, tredie og fjerde Taae (Metti, Kaliathi, Pili, da vi ikke bruge sligt, mangle vi Navne til at udtrykke dem); den bieldende Fodring (en tyk, huul Ring med Ærter eller smaae Stene indvendig; eller udvendig besat med Bielder); Fodbaandet (Pardakamer bredt, det spændes ovenfor Anklerne og gaaer op ad som en Slange i 3 til 4 Omgange; og Fodkjederne (det er en temmelig tyk Kiede, som ligger rundt om Foden ud til Tæerne og om Hælene og bæres ved et Baand hæftet til Fodringen. Alle disse Smykker for Fødderne ere af Sølv). Saaledes upyntet med de ypperligste Juveler førte de Prinsessen til et stort Speil, hvorpaa de ledsagede, hende under Skyggen af en Perle stukket Soelskjerm, og fremstillede hende for Kong Vima. - Disse her anførte store og mindre Armringe som i Jndien have været brugelige i den fjerneste Old og som bruges endnu, og hvoraf den største maae skydes op over Albuen og de mindre over Haanden førend de komme paa Over- og Under-Armen, hvor de skulle blive siddende, gotgjøre i mine Tanker Aarsagen hvorfor de ere overskaarne, og aldeles ikke bør være loddede sammen, men have Classticitet nok til igjen at gaae sammen, efter at de ere pressede over de tykkere Ledemode. - Dertil; hvor man er i Stand til at forarbeide saadanne Smykker af Guld og Sølv, hvoraf nogle endnu, som Guldkjeden, ere Mesterstykker for Europæiske Guld-Arbeidere, og hvor man kunde forarbeide Guld med den Nøiagtighed og Fiinhed, som spores paa de i Bjergbye fundne Ringe, har man efter min Formening sikkerligen ogsaa været bekjendt med Guldsmedkonstens første Haandgreb. - At den ene af disse her fundne Ringe havde tabt sin Classticitet og stod aabnet, formoder jeg at være skeet ved den Vold, Finderne, der vare Bønder, har gjort paa den ved at tvinge den over Standpunktet for dens elastiske Kraft. - Slagelse, den 30te October 1816. - N. S. Fuglsang.