Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-05-21
Dersom vort Skolevæsen, hvis Opkomst, Fremgang og Fuldkommenhed vi ene skylde vore høistfortjente Hædersmænd Boisen, Plum og Hammond m. fl., som med saa utrættelig Jver og Varme have arbeidet og virket for Almuens Oplysning - saaledes vil vedblive at gaae frem, vil den Tid komme og ei være langt borte, da enhver Fader og Moder blandt Almuen i Danmark kan lære sit Barn at læse, skrive, regne, og Skoleunderviisningen paa Landet, saaledes indskrænkes til 1 a 2 Aar i Skolen for at fuldkommengjøres og 1/2 Aar hos Præsten for at fuldendes. Og hvorfra hentes da nu Beviis for Methodens Nødvendighed i Danmark, Mig forekommer det at den indbyrdes Underviisning, hvis Nødvendighed eller fortrinlige Nytte jeg paa ingen Maade kan øine i vore Skoler paa Landet, forjager al Alvorlighed af vore Skoler, og at ikke een af 100 Skolelærere, især de ældre, kan udføre den med Nytte og uden Tab af Tid, eller afværge de Unoder og Feil hos Børnene, som denne Methode giver Leilighed til. Jeg vil ei tale om dens Bekoste lighed, da det allerede har viist sig i flere Skoler, at Tabellerne a. neppe kunne vare eet Aar, end sige en Menneskealder, førend de ved Pegestokkene og den evige Flytten og Behandling, Væggenes Fugtighed m.m. ere gjorte ubrugelige. Jmidlertid suspenderer jeg aldeles, som den der erkiender min Forstands Grændser, mit Jndicium i denne Sag, og da Hr. Major Abrahamson nu i sin sidste udgivne og mig tilsendte Hovedrapport har angivet 500 Præster m. fl., som have hyldet Methoden, har jeg nu kun det hjertelige Ønske tilbage, at Hr. Majoren maa kunne bevirke Hans Majestæts allerhøieste Befaling til denne Methodes Jndførelse overalt i Riget. Enhver har da sin Samvittighed fri og kan handle som ærlig Mand, uden at komme i Strid med sin Overbeviisning, og ærlig og redelig Præstemand behøver da ei, som nu, at skielve for den Rapport, Hr. Major Abrahamson indgiver til Majestæten om Geistlighedens Jver for denne Sag, og hvor nu saa mangen hæderlig bekjendt Præstemand, der troede, ikke at burde handle imod sin Overbeviisning, saalænge det forundtes ham at handle efter samme, ikke staaer i det ønskeligste Lys for den Konge, der har hans og enhver Undersaat timelige Lykke i sin Haand. Man lade sig iøvrigt ikke bedrage af den Mængde Tilhængere Methoden synes at have vundet. Vor Stilling i Livet, vor Afhængig hed, vor Lyst til at yndes og behage, vor Hang til at finde alt det fortræffeligt, hvori vi selv tage Deel, lede visseligen ofte os Mennesker og vore Handlinger i Livet, og disse Lyster have sikkert megen Indflydelse paa mange glimrende Beskrivelser i Verden. Menneskene lade sig, i Sandhed, i alle Klasser, og under alle Grader af Cultur og Dannelse, mere beherske af Authoritet end de vide af, eller selv ville troe. Hvormange oplyste Mænd og store Hoveder i og uden for mit Fædreneland har jeg ikke seet som Authoritets Slaver. Jeg troer paa Menneskeværd og Menneskedyd, men troer tillige, at det forholder sig som det hedder i den lukkede Bog Rom. 7 Cap. 22 og 23 V. Haar man ikke seet Philosopher selv - Philosopher par Excellence –at opgive den store Philosophs Hæder for den mere glimrende og anseete Stilling i Livet. Vi Mennesker ere paa denne Klode ikke uafhængige nok til altid at kunne handle efter bedre Overbeviisning, og desuagtet kunne vi, som jeg troer og haaber, i Hjertekjenderens Øine - som i sin Dom over os og vore Handlinger vil og maa tage de mange i deres Virken og Følger, saare afgjørende Omstændigheder med i Betragtning - være ret gode og Gud behagelige Mennesker. Jeg har sagt min Mening i al Oprigtighed, og frygter slet ikke for at vorde miskjendt af Hædersmanden Major Abrahamson, Søn af vor herlige og uforglemmelige Abrahamson, eller hvilkensomhelst Sandhedsven i mit Fædreneland; thi begge troer jeg have Hyklerie og elske Sandhed, fremsat i Oprigtighed og uden Bitterhed, og slutter denne min Meningsyttring med den retslærde og retfærdige Gamaliels Ord i Raadet. i Jerusalem: "Er denne Handel og dette Raad af Menneskene bliver det forstyrret, men er det af Gud, kan J ikke forstyrre det." Skrevet i Damsholte Præstegaard, Christi Himmelfartsdag 1825. B. Pontoppidan, Menighedens Præst. Himmelen har dog i Havet et Speil!