Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-04-13
Det være mig tilladt angaaende denne Pladses Forskjønnelse, at fremsætte nogle Strøetanker, som mueligen kunde bidrage noget til, at sikkre det smukke Kjøbenhavn en af sine skjønneste Prydelser. Staae vi i Bredgaden og see hen over den brede Plads, prydet paa begge Sider med store, skjønne Bygninger og en Kirke, da see vi Vandet, oplivet ved idelig forbigaaende Skibe, en Deel af Holmens stolte Bygninger og i Baggrunden, fra visse Puncter af Pladsen den aabne Søe. Dog føle vi os endnu ei ganske tilfredsstillede. Pladsen er for lang, for har, og nogle smaae gamle Huse, næsten lige for Amaliegaden støde vort Øie, især, da de her, ere de eneste, blandt lutter store Bygninger. Hvorledes kunne disse Mangler afhielpes, - Ved der at bygge to, tre nye Huse, efter forud bestemte Tegninger, - ved at zire Pladsen med tvende Støtter - ved at plante en nogenledes stor voxen Rad af Træer paa hver Side af Støtterne; og endelig ved saaledes at omskabe denne Plads, fra et Torv til en Promenade, som i sin Art kunde være ligesaa skjøn og skjønnere, som Lunter den Linden, i Berlin. Men, hvilken Urimelighed, hvilke uhyre Bekostninger, i et Øieblik, hvor Staten saavel som hver Enkelt, blot bør henvende sin Opmærksomhed paa, at lægge de Saar, en langvarig Krigsepoktilføiede os, Vel sandt, Men det er ei blot ved Pengesamling og deslige meere, man læger slige Saar. Hæv ogsaa Hjertet ved en forskjønnet Naturs Nydelse - og vi finde det bedre skikket til, at bære og gjenoprette hvad en ulykkelig Skjæbne forstyrrede! Dog, jeg skulde endnu vise hvorledes denne Plan uden uhyre Omkostninger og Byrder kunde udføres. Seer jeg hen paa hvad alt til Kjøbenhavns Omegn og selve Kjøbenhavns Forskjønnelse er bleven udrettet og fremmet i vor Frederiks Regjeringstid - baade som Kronprinds og Kongesaa tager jeg naturligviis først og fremmest min Tilflugt til Hans liberale og humane Hjerte og grunder derpaa Haabet om mit Forslags Udførelse. Den, under hvis Ægide en Huth og Wegner omgave Kjøbenhavn med skiønne Alleer og skyggefulde Spadseregange; - en Hauch anlagde den prægtige, smagfulde Frederiksberghave - og flere udmærkede Landets-Mænd prydede Hovedstaden med forskjellige, skjønne offentlige Bygninger, skulde Han her nægte sit bifald eller sin Understøttelse? De for omtalte Huse tilhøre, som man har sagt mig, Kongen, og indbringe næsten Intet. Naar nu Grunden blev bortgivet, imod at den nye Eier forpligtedes til, at bygge efter en foreskreven Tegning, skulde da ei lettelig findes en Lysthaver, Kongen eier fremdeles en delig Bronce-Gruppe i Rosenborghave. Skulde han have noget derimod at den droges ud, ligesom af Mulm og Mørke, for at forskjønne en offentlig Plads, da den nu dog staaer saa skjult og tilgroet, at en Fremmed aldrig opdager den, Vistnok ønsker jeg med enhver Patriot, at Kongens Have maatte opnaae sin Forskjønnelses Fuldendelse, at altsaa dens Prydelser paa selve Stedet drøges frem af deres nuværende Skjul. Men dog vover jeg det Forslag at flytte denne Gruppe, i Forudsætning af en større Effect paa en aaben Plads, end i en Have. Denne Gruppe er en Efterladenskab, af vor store Christian. Kunde dertil føies - da den ei tilstrækkelig vilde fylde denne rummelige Plads - en Mindestøtte for Christian, for hvem det Danske Folk endnu ei besidder noget egentlig takbringende Mindemærke, hvor skjønt, hvor indtryksfuldt for hver ægte Dansk vilde det ei være? Med Sit Blik henvendt paa den af sin Aske opstigende Phønix, vor Flaade, kunde den ei andet end opmuntre, oplive den her vandrende Dannemand, til den sande, den frugtbringende Patriotisme! - Kan noget Ønske, noget Haab være naturligere end det, at en Thorvaldsen, der nu ventes hjem til sit Fædreneland, for den her omtalte Plads gjerne, ja begeistret vilde arbeide, for at yde en riig Tiende af hans store Pund, Blev Pladsens Jordbund af en kyndig Gartner undersøgt og med Hensyn dertil de passende Træesorter valgte, hvor tvivler da om, at jo Kongen gjerne skjænkede til Residensens Forskjønnelse fuldvoxne Træer af sine Plantager, hvo tvivler om, at vi jo om faa Aar vilde have en delig, skyggefuld Spadseregang der, hvor endnu for ei mange Aartiender Skibe seilede, - en Spadseregang, der saa ganske vilde opveie Østergaden med dens mange brogede, høist upatriotiske Prydelser, For ei at lide for meget af den besværlige Kjøbstædsbulder, maatte Politiet foranstalte, at alVognfærsel blot skeete igjennem Bredgaden og langs ad Pladsen bag Amalienborg. Ogsaa langs ad Kirken var Plads nok for den, i denne Egn allernødvendigste Færdsel. (Fortsættelsen følger.)