Viborger Samler, 1843-10-05
Storbritannien og Jrland. Alderman Sir Mathew Wood er død i en Alder af 76 Aar. Den Afdøde valgtes allerede i Aaret 1807 til Alderman i City, og blev i Aarene 1815 og 16, 2 Aar efter hinanden, udnævnt til Lordmayor. Han var en ivrig Forsvarer af liberale Grundsætninger, og nød paa Grund af sine personlige Egenskaber endog Toriernes Agtelse. J Aaret 1818 valgtes han til Parlementsmedlem for City, og hans senere Gjenvælgelse til de følgende Parlementer vidner om, hvormeget hans Medborgere vidste at skatte hans Jndsigt og Redelighed. J den berygtede Sag imod Dronning Caroline spillede Wood en Hovedrolle, og paadrog sig derved Georg den Fjerdes Unaade. Sin Rang som Baronet skyldte han Dronning Victoria, der søgte at vise sin Taknemmelighed, fordi Wood som Alderman mægtigen i sin Tid virkede til, at Hertugen og Hertuginden af Kent, Dronningens Forældre, der paa Grund af deres slette occonomiske Stilling levede i Brüssel, kunde vende tilbage til England, og Dronning Victoria komme til Verden paa britisk Grund. Efter endt Repealforsamling ved Cliden deeltog O'Connell i et til Ære for ham foranstaltet festligt Maaltid, der krydredes ved en lang og i flere Henseender mærkelig Tale af ham. Han havde begivet sig til det fjerne Connaught for at vise de dumme Ministre, at Repealspørgsmaalet ikke alene optoges med Velvillie i de Egne, hvor politiske Følelser pleiedes og næredes, men at det ogsaa interesserede Jndbyggerne i Connaughts meest afsides liggende Dale. Man kunde opkaste det Spørgsmaal, hvorfor han, omgiven af en større Magt end nogen Erobrer havde havt at fremstille – thi Anførerne for 30 Legioner havde ikke at byde over en større physisk Magt, end han i de 5 a 6 sidste Maaneder - ikke havde benyttet en saadan Magt. Hans Svar var han vilde bruge men ikke misbruge denne Magt. Han sagde til England: Vi ville ikke anvende nogen Magt, vi ville ikke foretage noget Angreb, vi ville bevare vor Kraft til vort Forsvar men angrib os, om J vove det. - Dernæst sagde Ministrene: Hvorledes ville J kunne drive Repeal igjennem, Gaae I et eneste Skridt videre, ville vi slæbe Eder fremfor Retten. Men O'Connell svarer: Jeg er en gammel Advocat, og Ordsproget siger, at gamle Fugle fanges ikke med Avner".. J Løbet af sin Tale udbrød han: "Jeg gade vide, hvorledes de ville fange mig; jeg skal spille saalænge med dem, at de omsider blive skakmatte. Det kan blive nødvendigt, at jeg gaaer frem med Langsomhed, og beder det irske Folk om desuagtet at bevare for mig dets Tiltro; men bedre er det at gaae langsomt frem og med Sikkerhed, end overilet og med Usikkerhed. I en skarp Artikel gjennemhegler Morn. Chronicle Lord Aberdeen og Lordens Lovtaler i the Times. "Jngen af vor Revolutions store Whigministre, ei engang Hertugen af Martborough undtagen, turde have ventet sig en god Modtagelse i Paris. Kun Bolingbroke alene turde maaskee have gjort Regning paa en ligesaa hjertelig Modtagelse af Ludvig Philip som Lord Aberdeen; men blot fordi Bolingbroke havde forraadt sit Fædrelands Hæder og Suprematie. Walpole vilde maaskee have nydt en god Modtagelse af det daværende liderlige Hof i Paris, men rose sig af en saadan Modtagelse; ner, dertil var Walpole for klog. Jngen af de to Pitts havde kunnet maale sig med Lord Aberdeen og Consorter hvad angaaer en venskabelig Modtagelse i Udlandet; ei heller George Canning. Og for at stige ned til vore Dage – sidder i det nuværende Cabinet ikke en Mand, hvis Fremtræden, ved det franske Hof vilde have formindsket de Franskes Glæde. Hvorledes vilde det franske Hof, den franske Nation have modtaget Hertugen af Wellington, Vilde maaskee Torytidenden lægge den alderstegne, men med uforviisnelige Laurbær omslyngede Helt til Last, at han ikke er yndet af de Franske, Dog vist er det, at Landene have forskjellige Epoter, og det er ikke stedse passende at lade disse repræsentere ved Mænd af Mod og Aand. Udenrigsministeren i et opstigende, stolt, godtregjeret og enigt Land kan og maa bære Hovedet høit ligeoverfor fremmede Hoffer, Fiender, ja undertiden endog ligeoverfor Venner; men et Ministerium, efter hvis Jndtrædelse den ene Halvdeel af Landet er nedsjunken til Haabløs hed og Elendighed, og den anden Halvdeel er bleven til Sædet for Utilfredshed og Rebellion – et saadant Ministerium, der aabenbart er Aarsag i Landets Forfald, maa nedstemme sin Tone, og fremtræde med Ydmyghed. Det Palmerstonske Organ bemærker fremdeles, at naar det faldt Dronningen ind med den kongelige Dampbaad at fare over Atlanterhavet, saa kunde hun - maaskee med Undtagelse af Lord Afhburton - ikke medbringe nogen, Americanerne mere velkommen Statsmand end Lord Aberdeen, der med saa stor Forekommenhed og Artighed har bragt gammel Englands gode Ret og Land til Offer. Præsident Tyler vilde ligesaa hjertelig som Ludvig Philip have omfavnet Dronning Victoria, og Fristaten, Maine, dersom den ikke var ganske utaknemmelig, vilde sikkert have foræret Hs. Herlighed en gylden Tobaksdaase og den americanske Borgerret.