Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1843-04-03
Jndenlandske Efterretninger. Om artesiske Brønde læses i Dagen Følgende: Jorden, som vi beboe, er aabenbart en Focus af Virkning og Hede, som har sin største Virksomhed i Massens Midtpunct, og som fra dette Punct uafbrudt stræber at drive de indvendige Dele til ethvert Punct af Overfladen, samt i denne vedvarende Stræben møder en gradviis tiltagende Modstand fra de paa hinanden følgende Lag, som danne Jordens Overflade. Denne ydre Modstand tvinger den indvendige Jld til at deele og fortynde de indvendige Stoffer og ligesom at ste dem i smaae Deele igjennem Porerne af den almindelige Omgivelse. Fra denne indre Arbeiden og denne fine Afflydning opstaaer den vedvarende Udstrømning af indre Varme en Strømning, som nødvendigviis maa finde Sted i Form af Udstraaling; det vil sige, at enhver Straale eller Damp af Varmen undviger og afflyder i en Retning, som er perpendiculair paa Overfladen. Her er da den første Analogi med den verticale Strøm af Vand, som udstrømmer fra en artesisk Brønd. Enhver Pore i den jordiske Bedækning er en artesisk Brønd af Varme, og saaledes er ligeledes enhver Pore i Overfladen af enhver Stierne en artesisk Brønd af Lys. Det er igjennem denne store Mængde af artesiske Porer i Jordens Overflade, at den i dens Midtpunkt brændende Jld uddriver en stor Deel af dens indre Stoffer i de fineste Deele. Disse Veie for Udstrømningen ere dog ikke overalt tilstrækkelige, thi den i Jordens Midtpunct virkende Kraft synes ikke at være istand til at fortynde ethvert Stof saameget, at det lader sig uddrive igjennem saadanne overordentlig smaa Aabninger. Paa mange Steder modvirke flere Masser hinanden, nogle i Gasform andre i en dampformig Tilstand; andre ogsaa flydende og nogle i en fast Tilstand, men alle blandede uden Orden imellem hinanden; og alle disse Substantser, Gasart-Dampe, flydende og faste Deele bevæges med en Heftighed, der er lige saa stor som den Uorden, hvormed de ere sammenblandede Er nu den ydre Modstand ikke meere istand til at forhindre Virkningen af disse indre Kræfter, da brækker Skorpen, en Vulkan aabner sig og dens Midtpunct udsender umaadelige Straaler, først af Gas og Damp, derpaa af Vand og endelig af brændende Lava. Det er et frygteligt Dyb, pludseligt dannet ved Virkningen af den i Jordens Midtpunct virkende Jld. – Vi vide, at Vulcanerne i Island ofte udgyde Strømme af Gas, Damp og klart Vand, som ikke kan komme fra Havet, da dets Bestanddele ere forskjellige fra Søvandets. Tænke vi da nu hvad der vilde skee i det Øieblik en Vulkan var nær ved at briste og dens Krater dannede et lige Rør, lig det i Grenelle. Hvilken fortrinlig artesisk Brønd vilde ikke aabne sig, og med hvilken Kraft vilde Vandet strømme ud i en betydelig Høide! Men lad os ikke forglemme, at enhver Vulkan er en Art Lindring og Udvei for de indre Virkninger i Jorden. Ligesom de usunde Vædsker i Mennesker og Dyr trænge sig igjennem Huden, saaledes trænger hiin igjennem Jordens Overflade. J den normale eller regelmæssige Tilstand ere Vulkanerne rolige og saaledes er ogsaa Huden, naar Legemet er i sund Tilstand, jævn og glat. Naar ikke Vulkanerne i Jorden ere i en saadan Tilstand at de ere nær ved at udbryde, da uddunster ogsaa denne, ligesom et frisk og sundt Menneske, dens Overflødighed af indre Frembringelser igjennem de smaa Aabninger, som befinde sig i Overfladen, og da disse Productioner ere chemisk udarbeidede under denne almindelige Bedækning, saa maa Enhver følge de Veie, som egne sig for Samme. Vandet vil saaledes i en dampformig Tilstand, som her danner sig i Jordens Midtpunct, trænge sig frem igjennem Lag, hvis Bestanddele ere tykke og faste, og dersom det nær ved Overfladen moder leragtige Masser, da vil en forøget Kraft udfordres for at det kan gjennemtrænge dem. Under disse Masser blive Dampene tættere, de condenseres og antage saaledes tilsidst Form af Vædske. Langtfra at blive undertrykket ved Berørelsen og Vægten af de faste Masser, som bedække Vandet, er det, om vi maae bruge det Udtryk, bestandig ligesom i en oprørsk Tilstand og stræber deels at gjennemtrænge, deels at afkaste de nævnte Masser. - Herfor er det, at det utaalmodige Vand, idet Overfladen ved menneskelig Virksomhed gjennemtrænges og et verticalt Rør fører ned til de vaade Regioner, griber Leiligheden til at undvige ved dette Middel og strømmer med Heftighed gjennem Rørets hele Længde. Ankommet til Aabningen flyder det over og stiger endogsaa over samme. Den verticale Straale springer med en Kraft, som staaer i Forhold til den Udhulling, der var nødvendig for at komme til Vandet. Denne Omstændighed er mærkelig, thi det Modsatte vilde blive Tilfældet, dersom den artesiske Brønd blev frembragt ligesom et almindeligt Springvand ved Vægten af en flydende Søile, som nedstrømmer fra et høitliggende Reservoir og stræber at hæve sig igjen til samme Høide. Vi vide, at i ethvert hydraulisk Apparat formindskes den virkende Kraft i Forhold til Udstrækningen af den Overflade, som Vædsken har at passere, og den Friction, som den har at overvinde; men Kraften af den artesiske Straale, er meget større i Forhold til Udhullingens Dybde og Vædskens Varmegrad viser tydelig, at Brond graverens Boer har nærmet sig den producerende og uddrivende Jld, som befinder sig i Jordens Midtpunct. Kilden til artesiske Udbrud er da den samme som til vulcanske Udbrud; det er Virkningen af de i Jordens Midtpunct arbeidende Kræfter; det er denne frygtelige Kraft, som under Verdens Barndom fremdrev paa denne oprindelige Overflade solerede Kegler og lange uafbrudte Kjæder af høie Bjerge, og som Tid efter anden stræber at hæve nye Bjerge. Denne underfulde Kraft er den ene og almindelige Kraft som stedse arbeider paa at udvide den materielle Verden; den er ikke andet end den store Grundaarsag, Sjælen i Naturen, som bringer Liv i samme, og for Menneskenes Øine udbreder og udvikler sig selv igjennem alle organiske Legemer, og hvis Udtryk og Følelse Enhver viser i sin egen Person. Hs. H. Dr. theol. R. af D. Brammer, der i 13 Aar har været Sognepræst for Snedsted, og Nørhaae Menigheder, samt Forstander for Seminariet i Snedsted, forlod Thy den 20de f. M. Seminariets Lærere og Elever mødte ved Vilsund, for der at sige ham det sidste Farvel. Den overordentlige Agtelse og inderlige Kjærlighed, han havde erhvervet sig hos sin Menighed, er noksom bekjendt; og tydeligen blev det lagt for Dagen ved hans Afskedsprædiken og ved de mange Besøg, Menighedens Medlemmer aflagde ham inden hans Afreise, hvor nødig den mistede en Sjælesørger, der havde virket til saamegen Velsignelse. Jkke mindre skjønnede hans Elever paa, hvad han havde været for dem. Søndagen den 12te f. M. forsamledes de nuværende i Forening med nogle ældre paa Seminariet, og han modtog da fra samtlige hans Elever en smukt udarbeidet Sølv=Theemaskine med Jndskrift paa Fodens ene Side: - Mindegave til Dr. theel., Ridder Gerhard Peter Brammer, den kjærlige og nidkjære Lærer, ved Snedsted Seminarium i Aarene 183043. Fra taknemmelige Elever. Aab. 2, 3. P. 31, 20.1 Pet. 5. 4, og paa den anden Side følgende Vers: Om Boreas end ryster. Sin Vinge nok saa vred Fra Skagens nogne Kyster, Til Eiderens skjønne Bred, Skal dog staae fast paa Jyllands Grund Din Palmegreen fra Jorsals Lund.