Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1842-07-16
Lollands Falsters en de Tidende. Stift Redigeret, trykt og udgivet af W. F. Laub i Nykjøbing. No 86. Løverdagen den 16 Juli. Et Par Ord til nøiere Overveielse. i Anledning af den for nylig oprettede Statsgjeldsafbetalingscomitee for Lolland=Falsters Stift, Af en Annonce i Lolland-Falsters Stiftidende No 82 d. A. erfares, at en Comitee har constitueret sig til Statsgjeldens Afbetaling for dette Stifts Vedkommende, bestaaende af Dhrr. Stiftamtmanden, Biskoppen Stiftets trende Districtsprovster, samt Borgermesteren i Nakskov, Cancellieraad Fasting, Consistorialraad Koch i Horbeløv, Rector Rosendahl i Nykjøbing, Byfoged Ravnkilde og Apotheker Grundtvig i Saxkjøbing og Biskoppens Fuldmægtig, Stiftsrevisor Hviid i Maribo. Om de Motiver, der have fremkaldt disse Herrers Sammentræden i en til hiint navngivne Øiemed bestemt Comitee, meddeler deres Bekjendtgjørelse ikke et eneste Ord, og den lader forsaavidt Publicum i fuldkommen Uvished om, hvilke Anskuelser de selv have omdenne besynderlige Fremgangsmaade til at bevirke en uhyre Statsgjelds Formindskelse. Vi kalde den besynderlig, fordi dens nidkjæreste Forkæmpere selv have indrømmet, at der er Meget, der taler imod den. At imidlertid speciel Opfordring til disse Herrer ikke er udgaaet fra den Kjøbenhavnske Centralcomitee, derfor borger den for længere Tid siden i den Berlingske Tidende indrykkede Bekjendtgjørelse, hvori dennes Medlemmer, med Geheimeraad Ørsted i Spidsen, høitideligen erklærede, at den ikke opfordrede eller anmodede Nogen om at indtræde i dette Selskab eller danne Comiteer, men at saadant maatte være en aldeles frivillig Sag, og at den derfor ikke omsendte de af den vedtagne Regler eller Statuter for Selskabet til Nogen; men at Enhver, der har Evne og Villie til at virke i denne Retning, har at melde sig hos samme; og vi bør ikke et Øieblik tvivle om, at Centralcomiteen jo virkeligen har holdt og fremdeles holder dette sit Ord. Hertil kommer, at de ærede Lolland-Falsterske Statsgjeldsafbetalingscomiteemedlemmer i deres Jndbydelse ei heller selv have gjort den ringeste Hentydning til, at de skulde være andetstedsfra anmodede om at foranstalte en Comitee-Sammentræden for at virke til denne fædrelandske Sags Fremme." Vi ere følgeligen beføiede til at slutte, at Kaldet her er udgaaet indenfra og er aldeles frivilligt, at de ærede Herrer selv have taget Jnitiativet, at ethvert af Comiteens Medlemmer er besjælet af den inderligste og meest levende Begeistring for denne vort dyrebare Fædrelands Velfærds Sag, og at de, hvad denne Sag betræffer, ikke paa fjerneste Maade have ladet sig influere af nogensomhelst moralsk Tvang. Og saaledes bør det jo netop være. Kun den klare Overbeviisning om Planens Fortrinlighed og Udforbarhed; kun den redelige og hæderlige Hensigt: at befordre et saare vigtigt Statsøiemeds Fremme; kun den reneste Følelse af sand Fædrelandskjærlighed; og ikke smaalige, personlige Hensyn, var det end til høitstaaende Mænds offentligen tilkjendegivne billigelse af Sagen, har maattet kunne lede disse høitagtede Mænds Færd, og tilskynde dem til at træde frem for Publicum, ikke i Medfør af deres Embeder eller Stilling i Livet, men som Statsborgere, som saadanne, der i den levende Følelse af denne store Sags uberegnelige Betydning og Følge, og i den urokkelige Tillid til, at den skal og maa gjennemføres, det koste saa hvad det vil, til Held og Hæder for det danske Folk, tilbyde deres Tjeneste for deres Medborgere ved at modtage og naturligviis derefter fremsende til Bestemmelsestedet disses frivillige Bidrag. Kun en saadan Overbeviisning, Følelse og Hensigt, og den af alle disse flydende Enthusiasme har, antage vi grebet disse Hædersmænd, idet de offentligen have stillet sig frem for en Deel af Nationen, dette Stifts samtlige Jndvaanere, i denne folkelige, politisk finantsielle Sag. Men jo flere og stærkere de Grunde ere, som befæste vor ovenfor anførte Forudsætning om Tilstedeværelsen af de reneste Bevæggrunde og den høieste Enthusiasme hos Comiteemedlemmerne, desto større er ogsaa den Forundring, som det har maattet vække hos os og hos alle de Læsere af Stiftstidenden, som kunne antages at besidde Evne til at fatte en selvstændig Mening om et saadant Anliggende, at de ærede Herrer ikke med et eneste Ord have taget denne, som bekjendt, med mange og vægtige Grunde bekæmpede Sag i Forsvar, eller udviklet dens mangfoldige Fortrinlighed, om hvilken de dog, som forhen anført, maae antages at have den fuldeste Overbeviisning, og derfor skeer det, at vi her først og fremmest opfordre oftnævnte Comitee til offentligen at fremstille dens Tanker og Planen i det Hele, saavelsom om det meget Andet, der i dette Anliggende bliver at tage i Overveielse. De ere nu engang traadte frem for Publicum, og have stillet sig i Spidsen for denne Nationalsag, saavidt dette Stift angaaer; de tilhøre saaledes Folket, og kunne formeentligen ikke meere trække sig tilbage uden at paadrage sig Beskyldning for Jnconseqvents og Selvmodsigelse. Vi antage som aldeles afgjort og ophøiet over al Tvivl, at disse Hædersmænd baade kunne og efter denne Opfordring tillige ville oplyse Publicum ved en Fremstilling og Udvikling af Sagens vigtigste Momenter. Den større Fleerhed af Comiteens Medlemmer har jo i lange Tider været os bekjendt som Mænd af fortrinlig og mangesidig Dannelse og af herlige Aandsgaver, saa at de upaatvivleligen uden sær Vanskelighed maae kunne meddele deres Medborgere idetmindste Noget af den Overbeviisningens rigelige Fylde, hvis Klarhed har udvidet deres eget Blik og gjort dem til Statsgjeldsafbetalingssagens varmeste Venner, og saaledes af Pligtfølelse bidrage, hvad der staaer i deres Magt, til denne saakaldte fædrelandske Sags Fremgang. At de ogsaa ville Bye- og det, haabe vi; thi ikke at ville oplyse Folket om den Sags Beskaffenhed og rette Sammenhæng, for hvis heldige Udfald man selv kæmper og selv har stillet sig i forreste Geleed, var det ikke det samme som paa eengang at ville og ikke ville forsvare den formeentligen gode Sag; det samme som tilsyneladende frivillig, men i Virkeligheden kuns efter en ydre Magts Paavirkning at staae som Forkæmper? Den, der kunde nære saadanne Tanker om Comiteens ærede Medlemmer, maatte antages forsætligen at fornærme og krænke dem. En saadan samtidig Villen og Jkkevillen, en saadan Beslutningens Svaghed og vaklen, en saadan Hjertets Tvetungethed og Tveæggethed kan kun tillægges de Ringeste og Sletteste af Samfundet, og ikke høitagtede og dygtige Mænd, som vi vare vante til at see vandre iblandt os i al Retsindighed; og vi gjentage det derfor som vort tillidsfulde Haab, at den ærede Comitee velvilligen, saasnart skee kan, vil imødekomme denne vor Opfordring. Mueligen vil et eller andet Medlem indvende, at Comiteen aldeles ikke vil befatte sig med at opmuntre, tilskynde, raade og opfordre til frivillige Bidrag, at saadant ligger udenfor dens Hensigt; men isaafald maae vi oprigtigen tilstaae, at vi ikke have forstaaet Comiteens Jndbydelse, at vi ikke kunne fatte dens Hensigter. Det er jo dog af Overbeviisningens og Erkjendelsens Vei, at denne Sags Velyndere maae antages at ville virke paa deres Medborgeres Beslutning for at vække en udbredt og mægtig Deeltagelse i deres Plan, og hvad der staaer i fuld Klarhed for deres eget Blik, maae de fornuftigviis ogsaa ville meddele deres Medborgere, at disse selv, uden Overtalelse eller fremmed Jndskydelse, kunne af Grunde og Modgrunde efter bedste Jndsigt udfinde, hvad der for deres Jndre maatte afspeile sig som Ret eller Uret, som Gavnligt eller som Hensigtsløst og Ubetimeligt. Der er jo desuden saameget at sige, ikke blot om Sagen selv, men ogsaa om de Retfærdigheds og billigheds Hensyn, som af Yderne bør tages i Betragtning. Det var mueligen saaledes ikke overflødigt, om Comiteen gjorde opmærksom paa, at Jngen bør give over sin Evne, at Enhver bør først betale sin egen Gield, førend han til Præjudice for sine Creditorer erlægger sin Skjerv til at betale Statens Gjeld; og saa fremdeles. Jkke destomindre, om det endog i høieste Maal og Maade maatte lykkes den ærede Comitee ved den offentlige Fremstilling af Sagen, hvortil vi her have opfordret den, at beseire de Tvivlsgrunde og Jndvendinger, som hist og her have gjort sig gjeldende mod denne den allernyeste Tids subtileste Finantsoperation, og saaledes vinde Publicum for Sagen, og vække en almindelig Begeistring for samme hos Folket; have de dog dermed endnu ikke fuldendt deres Gierning. Det vil endnu staae tilbage for dem ved eget lysende Exempel at vise os Andre den rette Vei, og lade deres Gierninger vidne iblandt os ogsaa om deres politiske Troes Liv og Kraft.