Den Vest-Sjællandske Avis, 1835-10-10
Blandt de mange Projecter hvoraf vore Dagblade, vrimle, findes i Fædrenelandet No. 46, 31te Juli d. A. ogsaa det: "at den frie Hovedgaardstaxt skulde beskattes lige med den ufrie." Jdet man angaaende dette henholder sig til hvad der flere Steder er skrenet og Jndgreb i Eiendomsretten og Statens Pligt at beskytte denne, skal man blot for at vise det Ubillige og Uretfærdige i hiin Jdee, i Særdeleshed, bemærke, at en saadan Forandring i den bestaaende Retstilstand ikke alene vilde ramme Godseierne, men ogsaa dem, som havde kiøbt Parceller af Hovedgaarde som ere udstykkede og maaskee medføre disses Ruin, ligesom ogsaa de, der ophielpe Landvæsenet meest ved at have opdyrket hidtil udyrket eller fra Havet tilvundet Jord, og derfor have erholdt Regieringens Løvte om den Rettighed i et vist Antal Aar at være aldeles skattefrie og siden Forviisning om at disse Jorder for Eftertiden bestandig skulde ansees som frie Hovedgaardstaxt, ikke alene vilde blive skuffede i hvad der engang var lovet dem, og som var en ufravigelig betingelse for Kiøbet af hine udyrkede Jorder, og den derpaa anvendte Flid og Bekostning, men dette vilde endog medføre at Jngen turde indlade sig paa Opdyrkning af Jorder eller andet Foretagende naar han ei kunde være vispaa det eengang Belovede. Herom see endvidere Udtog af et Brev, indført i Dagen for 1ste Octo ver dette Aar. nasen. Provinsialstændernes Forsamling. Den blev aabnet den 1ste October med en Tale af den Kongelige Kommissarius, Konferentsraad Ørsted, hvori han i det væsentlige sagde følgende: At Kongen har altid erkiendt, at det ikke er for hans egen, men for Folkets Skyld, at han besidder sin arvede Magt, at han ikke anseer det forsvarligt, at vove en Forandring i Statsforfatningen; at han har forbeholdet sig den hele Magt, som Forfædrene nedlagde i Frederik den 3dies Hænder; men at han har forbundet med den en Jndretning, hvorved han stedse kan faae at vide hvad der tiener til Folkes Bedste, ved at høre de af Folket udvalgte Mænds Mening om Fædrenelandets Anltagender Grund eiendommen var bleven lagt til Grund for Valgene til Forsamlingen; men der var tillige sørget for at ikke blot Grundeiernes Jnteresse skulde komme i Betragtning. Ved Valgene var en meget viid Maalestok (et liberalt Princip) lagt til Grund med Hensyn til hvad der finder Sted i andre Stater, saaledes kunde baade Fæstebønder vælge og vælges, og ingen særskilt Klasse har faaet Overvægt i den nye Jnstitution. At de større Landeiendoms-Besiddere vare tilstaaede en indbyrdes Valgret, var for at Landets og Kiøbstædernes Beboeres Stemmer kunne bringes i Ligevægt, uden derfor at den ene Klasse skulde erholde nogen Forret for den anden Den danske Jnstitution har det Fortrin fremfor mange konstitutionelle Stater, at Valgene til Forsamlingen ere umiddelbare og ikke foretages middelbart ved Valgmænd to instruktive bemærkninger). Regieringen havde ikke tilladt sig nogen Jndflydelse paa Valgene; al den fornødne Friehed til Sagernes modne Overveielse er tilstaaet Forsamlingen, saa at Kongen har udviist ligesaa megen Høimodighed som Tillid ved denne nye Indretning, saa at Gaven maae blive Folket dobbelt kiær for Giverens Skyld. (Ali dette kunde ikke være sagt sandere, skiønnere og fyndigere end det er skeet i Talen.) Nu henvendte den berømte Tænker sig med sin Tale umiddelbart til Forsamlingen, og lagde derved levende for Dagen, at hans Siæl er lige saa riig paa patriotisk Varme og Følsomhed, som hans Tænkekraft udmærket ved Styrke. J en herlig Apostroph bad han Forsamlingen om at vaage over, at denne første Forsamling kunde blive et Mønster for alle følgende, og at lade Villiens Reenhed være den inderste Bevæggrund til dens hele Virksomhed. Han giorde Anvendelse deraf paa sig selv, og omtalte med ligesaa megen Beskedenhed, som Fasthed sit Forsæt at stræbe til dette Formaal; det, at ville det Rette og Gode og Fædrenelandets Vel og ikke Andet; det var Aanden af hans hele Fremstilling. Han skildrede derpaa Forsamlingens mangesidige Sammensætning, viiste, at just der ligger Grunden til det Haab, som man kan giøre sig om dens Gavnlighed, naar kun den rolige Prøvelse, og den redelige Stræben efter at udfinde det Sande og Rette, bliver det Middel, hvorved den Harmonie kan fremgaae af denne Forskiellighed. Han giorde med en klog Forudseenhed opmærksom paa den Hovedpligt, Kilden til en delibrerende Forsamlings hele gavnlige Virksomhed, at høre andre Meninger med Opmærksomhed og sætte sig ind i deres hele Synsmaade, og at foredrage sine egne saaledes at de kunne blive antagelige for andres Forstand. Egenskaber, som ere vigtigere end den meest glimrende Veltalenhed. (Dette er et ubeskrivetigt lærerigt Sted i Talen, som bør læses og efterlæses.) Fortreffeligt endte han sin Tale med at fremsætte det som en Umuelighed, at den saa hæderfulde, saa velgiørende Harmonie i Forsamlingen skulde blive nogensinde forstyrret ved Fornærmelser og Partie aand. (Ved at undgaae dette ville de danske Provinsialstænder just tiene til et Mønster for saamange andre Nationers Forsamlinger). Denne herlige, tankerige, ædle Tale, gjorde, efter alle de Tilstædeværendes Forsikkring, et dybt og indgribende Jndtryk paa Forsamlingen, og Patriotismens opflammede Følelser udgiøde sig i det eenstemmige Udraab: leve Kongen. - Denne Følelse blev forklaret i en høist veltalende Takaddresse til Hs. Majestæt, udarbeidet af Dhrr. Biskop Mynster, Professor Bang og Etats raadt Hvidt, som flettede Minderne om Fortidens Velgierninger og Taknemmeligheden for den nyeste i en fælles Hæderskrands for den alderstegne Monark. – Addressen blev overleveret til Kongen af den Kongelige Kommissarius.