Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1809-10-31
Den arme Jesper befandt sig nu i en stor Forlegenhed. Tilforn kunde han handle saaledes at hans Handlemaade gjaldt som en almindelig Lov for alle Mennesker, og behøvede kun at raadføre sig med sit eget Jeg, nu maatte han ogsaa tage sit andet Jeg, sin Marthe, paa Raad med. Han skulde hver Dag have Føde for to Munde og havde intet at leve af. Efter sit eengang antagne Princip vilde han hverken være Jnformator eller Skribent mere, og det havde heller ikke nyttet ham at vælge denne Bane, thi ingen skjøttede mere om hans Underviisning eller literaire Arbeider. Marthe begyndte nu at tabe al Agtelse for sin Mand, erklærede ham for en Person, som intet nyttigt havde lært i Verden, og som vilde gjort langt bedre i aldrig at gifte sig. "Kan Du da heller ikke skrive Numere," spurgte hun ham en Dag i en spodske Tone, og da han svarede ja, raadede hun ham at henvende sig til en Collecteur, for at blive ansat hos ham som Numerskriver. Hunger, som driver nogen Kone til at spinde, kunde ogsaa drive Jesper til at skrive Numere, og han gik hen til en lille krogrygget Collecteur i Nabolavet. Men neppe havde Collecteuren hørt hans Begjering, førend han begyndte at give sig en vigtig Mine. "Ja, min Ven," sagde han: "her rende saa mange, som ville skrive Numere. Hvem er han ellers, om jeg maa spørge?" "Mit Navn er Jesper Falk, var Svaret. Hvad?" raabte Collecteuren og sprang som en Skrubtudsee op af en Stoet, der var dobbelt saa høi som hele Personen, og han tør vove at komme til mig med saadan en Anmodning? Er han ikke den Falk, som offentlig har dadlet Lotteriet?" "Jeg beder om Forladelse, to Jesper til Gjenmæle: "jeg har aldrig dadlet Lotteriet, men jeg har dadlet Spillesygen; jeg har dadlet dem, der misbruge Lotteriet til deres egen og deres Families Ruin." – "Aa, Snik om Snak! pak han sig strax eller jeg skal vise ham hvorledes man kan støde Kulbøtter ned af Trapperne", raabte Collecteuren ganske opbragt. Den stakkels Jesper blev nu angest og bange og smurte Haser. Dette mislykkede Forsøg afskrækkede ham fra at gjøre flere, og han vovede ikke at komme med uforrettet Sag hjem til sin Kone. Ganske tungsindig og kjed af sig selv og hele Verden gik han nu ud til Frederiksberghauge. Her kastede han sig hen under et skyggefuldt Træ, og faldt snart i Søvn. Han drømte, at en straalende Genius stod ligefor ham og vinkede af ham. Hvo er Du ubekjendte Væsen," spurgte han "Jeg er Din Skytsengel, svarede Aanden, som ikke havde mindste Lighed med et Menneske, og hverken havde Hoved, Fødder eller Hænder." "Naar Du er min Skytsengel," svarede Jesper, "saa frels mig fra Hunger, saa overtyd Verden om, at ingen bør behandle sit Medmenneske som Middel, saa sørg for, at Dyden belønnes og Lasten straffes." Han fortalde nu Aanden sin hele ulykkelige Historie. "Alt dette, svarede Aanden, kan ikke møde Dig i den Verden, jeg beboer. "Hvilken Klode beboer Du da," spurgte Jesper. "En lille Stierne tæt ved Planten Saturnus, omtrent 3000 Millioner Mile fra Jorden, som Du ogsaa engang efter Døden kommer til at beboe." Gives da hos eder ingen partiske Recensenter, ingen Laugsnid, ingen Hørkræmmere, som vilde gjøre Biskopper af Klodrianer, ingen Stuepiger, der plage deres stakkels Ægtemænd, ingen Collecteurer, der ville kaste Folk ned af Trappen, fordi de have dadlet Spillesyge?" "Nei, nei, svarede Aanden vi have ingen Recensenter, thi vi behøve ikke at skrive Bøger, og besidde den høieste Grad af Fornuft; vi kjende intet til Laugsnid, thi vi have ingen Lauge, vi have ingen Hørkræmmere, som af Klodrianer ville gjøre Biskopper, thi vi behøve ingen Biskopper; vi have ingen Collecteurer, der kaste Folk ned af Trappen, thi vi have hverken Trapper eller Lotterie; vi have ingen Stuepiger, der plage deres Ægtemænd, thi vi kjende hverken til Tjenestestanden eller Ægtestanden, kort sagt, viere af en ganske anden Skabning og en ganske anden Natur end J. Hvis sagde Du mig ikke alt dette før, raabte nu Jesper ganske fortrydelig, saa havde jeg indrettet mit hele Moralsystem, derefter. Jeg havde været en Hykler som min Fetter og fulgt hans Valgsprog: "Verden vil bedrages. Jeg havde været lykkelig og kunne nyde den bedragne Verdens Goder ligesom han." "Misund ikke Din Fetter, sagde Aanden; "jeg kommer nu lige fra ham. Han er endnu langt ulykkeligere end Du. Han martres af den Bevidsthed, at have opoffret sin Sielefred, sin Caracteer, sin Menneskeværdighed for et usselt Skyggebillede. Han føler med Anger, at han har bedraget sig selv i det han troede at bedrage Verden." 1ste Ved den Subskription, som Udgiveren for en rum Tid siden aabnede til Bedste for Danske og Norske Sømænd i Engelsk Fangenskab er ialt kun indkommen 491 Rdlr., 1 Guinee og 2 Hollandske Ducater. Da han indbod sine Medborgere til at understøtte hine Ulykkelige, der have saa stort et Krav paa vor Deeltagelse, ventede han at den indkommende Sum, vil være saa klækkelig, at han, uden at beskjæmme sin Nation, kunde gjøre der anvendelig efter den Plan, han havde udkastet. Han ventede, at i det mindste en Deel af de Mænd, der skylde vore brave Sømænd saa meget af deres Velstand, og som af Erfaring vide, hvad en Sømand, maa døie, vilde frembære et erkjendtligt Offer paa Veldædighedens Altar. Men han saae sig skuffet i denne Forventning. Undtager man de hæderlige Handelshuse Collstrop & Comp. og J. F. Hage & Comp., af hvilke det første har givet 200 Rdlr. og det sidste 100 Rdlr., saa har end ikke en eneste af alle de Mænd, der til deres Sandseligheds Tilfredsstillelse ofte opoffre mange Tusinde, fundet det Umagen værd paa denne Opfordring at lindre deres i fremmed Fangenskab sukkende Brødres Kaar. At sende disse Ulykkelige 500 Rdlr. og sige: det er al den Understøttelse, man i to Riger har formaaet at tildeiebringe derved en offentlig Jndbydelse, vilde have været at spotte deres Nød og gjøre dem deres Fangenskab bittrere end Engelskmændene selv. Af disse Grunde har Udgiveren anseet det passende, at tilstille det Kongel. Admiralitets- og Commissariats=Collegium de indkomne Bidrag, og ansøge det om at lade dem uddele blandt Krigsfangerne?). De Velgjø*) Dette er blevet bekjendtgjort i offentlige Blade fra Søe-Etatens Commissariats=Contoir paa følgende Maade: Fra Enken P. H. Høecke den 19. Oct, som (?) er sammenskudt, (her opregnes Bidragene og Velgjørernes Navne). Men disse to Linier trænge til to Berigtigelser. For det første er det ikke Enken P. H. Høecke, men den allerede for endeel Aar siden afdøde Salig Bogtrykker P. H. Höeckes Enke, der i Udgiverens Navn rere, som have værdiget hans Jndbydelse deres Opmærksomhed, og som fremfor saa mange af deres formuende Medborgere have betænkt hine ulykkelige Fanger, aflægger han her paa disses Vegne sin varmeste og erkjendtligste Tak. og paa Udgiverens Vegne har indsendt Gaverne. for det andet ere de ikke sammenskudte, men indsamlede efter Udgiverens Jndbydelse.