Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1839-11-26
ved Gesandtskabet i Stockholm, W. H. V. Greve af Plessen; samt dansk Consul i Lissabon, J. M.O. Neill, udnævnt til Ridder af Dannebrogsordenens 4de Classe som unannaal, Under 14de November d. Aarer 1ste Deputeret i Admiralitets- og Commissariats-Collegiet, Admiral H. Baron af Holsten, Storkors af Dannebrogsordenen og Dannebrogsmand udnævnt til Ridder af Elephantordenen, samt Ridderne af Dannebrogordenen: Oberstlieutenant af Astensydske Jnfanterie-Regiment, C. A. Schjern, og Second-Ritmester ved Livgarden til Hest, Kammerjunker HuJ. F. v. Benzon, benaadede med Dannebrogsmængdenes Hæderstegn. Endvidere ermunder samme Dato Second-Major ved Livgarden til Fods, Kammerherre O. F. M. Greve af Baudissin, udnævnt til Ridder af Dannebrogsordenens 4de Classens Under 17de November d. A. er det allernaadigst tilladt Lithograph ved Generalqvarteermester Staben, Præmierlieutenant v. Henckel, at anlægge og bære den ham af Kongen af Sverrig tildeelte Decoration som Ridder af Sværdordenens Under 18de November er Directeur for Øresunds Toldkammer, samt Medlem af den kongelige Direction for Statsgjælden og den synkende Fond, Conferentsraad R. A. Holten, Commandeur af Dannebrogordenen og Dannebrogsmand; og Directeur og Professor ved det kongelige Academie for de skjønne Kunster, Conferentsraad Ben Thorvaldsen, Commandeur af Dannebrogordenen og Dannebrogsmand, udnævnte til Storkors af Dannebrogordenen. Nykjøbing. Dhrr. Puggaardes Hage have i No 135 af dette Blad meddeelt en Beretning om Præmieæskningen i Nakskov den 16de dennes, hvoraf erfares, at ialt 11 Bønder havde meldt sig med Hvede og Byg. Vel sees det ikke heraf hvor stort et Qvantum af hvert Slags der hav været foreviist, men af de Præmieæskendes Antal slutte vi, at den, i sit Øiemed priselige Foranstaltning, har virket i et ikke ubetydeligt Omfang. Begyndelsen erneralFald gjort, og vi maa fremdeles henlede Bondens Opmærksomhed paa, hvor gavnligt det er for ham selv og det Almindelige, at han anvender den størst mulige Flid paa Behandlingen af hans Korn. Men vi gjentage tillige, hvad vi tidligere har bemærket, at for at Hensigten tilfulde kan opnaaes, og bære Frugter i Forhold til Sagens Vigtighed, maa denne Foranstaltning, eller andre lignende, sigtende til samme Øiemed, være almindelig, og yttre sin Virksomhed paa de betydeligere Handelspladse. Det er noksom bekjendt, hvad der i de sidste Halvhundrede Aar er virket for Agerens Productivitet, og staaer end meget tilbage at ønske, kan det dog ikke nægtes, at der er udrettet meget ved patriotiske Foreningers og kyndige og fordomsfrie Landmænds Bestræbelser. Men saa meget mere paafaldende er det, at endnu saa lidet er virket til en bedre Behandling af vort Hoved Product, Kornet, det hvoraf vi leve, skatte og skylde, medens Summer anvendes paa Forædling af Heste- og Qvægracer, der, hvor fortjenstligt dette end kan være, dog noget nær er en Bisag for de egentlige fornproducerende Provindser. For os her er Hovedsagen: sundt, vægtigt og velrendset Korn, ligesom for Jyden, gode Heste og godt Qvæg, og enhver af os vilde vistnok forfeile den os af Naturen anviste Vei, ved med Tilsidesættelse af Hovedsagen at fremme Bisagen. Vi hør dagligen Klager hos de Handlende over det slette Korn, som fra Bønderne bringes til Markedet, og den Miscredit hvori vort Korn staaer paa de udenlandske Handelspladse, og, desværre vidne de fra disse udgaaede Priiscouranter om, at Klagerne ikke ere ugrundede. Men spørge vi om Aarsagen hertil, da bliver Svaret simpelthen dette: At saalænge Bonden faaer det samme, eller i det mindste med en ringe Forskjel, for det slette, som for det gode Korn, da vedbliver dette fremdeles at være slet, og de landdeconomiske Selskabers Forsøg til Forbedringer blive uden synderlig Virkning. Vi have saaledes Exempel paa, at Kornrendsemaskiner, som ere udsatte til Afbenyttelse mod den høist moderate Betaling af 2 s. pr. Td., ere tilbagesendte, – fordi de saa godt som aldeles ikke bleve brugte. Efter vor Formening maa Jmpulsen udgaae fra Handelstanden selv. Denne maa søge at gjøre de umuligt for Bonden at faae sit slette Korn afsat uden en forholdsmæssig ringere Priis. Maaden hvorpaa dette skal opnaaes, maa vi henstille til Overveielse af vore indsigtsfulde Kornhandlere, der have det Almindeliges Vel for Øie, ikke mindre end egen Jnteresse, og, skulde da, til Exempel, Oprettelsen af Foreninger mellem en Provindses Korn handlere og kuns at kjøbe Kornet efter Vægten, høre til Umulighederne, Udryddelsen af gammel Slendrian, har vistnok sine, skjendt, med en kraftig Villie, ikke uovervindelige Vanskeligheder, men saa meget er og bliver altid vist, at den lever og trives hvor Jntet gjøres for at modarbeide den.