Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1778-03-30
En orientalsk Fabel. Efter et forskrækkeligt Uveir, medens hvilket de løsladte Vinde havde omstyrtet Havet og øde lagt Jorden, talede den velgiørende Aftenvind til Luftens Tyranner saaledes: Hvor længe, de etheriske Egnes mægtige Konger, skal J være Verdens Svøber: Fra en Tid af mere end tusinde Aar af ere de Dødelige Offere for Eders gruelige Striden. Det er J, som ryste Jord-Kuglen indtil dens Grundvolde, udhule Svovel- og Jld Grave for hele Provinzer; Det er J. hvis uforsonlige Pust har saa til antænde Torden, og udbredet vidt og bredt Forskrækkelse, Ødelæggelse og Død; Det er J, som hidtil have gjort Eder en barbarisk Glæde, af, at omskifte Dage til Nætter, opbrænde Sæden, adsplitte Biergene, i Grund nedbryde Skovene, sammenblande Elementerne, nedbryde Stæderne, opsluge det skrøbelige menneskelige Kiøn. Har da Himmelen født Eder til Jordens Ulykke, Er Regieringen over Luften os betroed, paa det, at vor ævige Tvedragt skal forstyrre Skabningens Harmonie, Menneskernes Skjebne hænger af os, det er sandt; men er der en Ære i at giøre dem elendige? Er det ikke bedre at forene os til alle Væseners Vedligeholdelse, Lader, os pryde Himmelen, lader os derfra bortage de mørke Skyer og de onde Jndflydelser. Lader os frugtbargiøre Jorden, lader os beskierme dens Blomster og dens Frugter, lader os rense, lader os stille de vilde Have: Lader os igiengive Elementerne Fred og Frihed, lader os for ævig indtil Grunden. fordrive fra den sorte Afgrund Forvirrelse og torm. Men for at befæste denne Enigheds Plan, lader os sætte til Grund-Regier1) At Deres høie Majestæter samtykke, med det gode, i en vis Deeling af Tiderne, over hvilke enhver skal udstrække sin Regiering. 2) At følgeligen, for Exempel: Søndens Behersker, skal efter Rad regiere paa alle de Steder, hvor man erkiender December; At Vestenvinden, hans uforfærdede Naboe, skal eie Januar, og at deres Bunds forvandte, Sydosten, skal indskrænke sig i Februarens Grændser, 3) Att, efter deres Exempel, Nordens Potentat skal have lige Deel i Junio, Julio og August med Nordost og Nordvest, dens ypperlige Fættere. 4) At den sær prægtige Østens Monark skal regiere September, med sin sædvanlige Klarhed, medens Ost Nordost og Ost-Sydost, begge Tvillinger, begge lige elskede, skal have under sit Herredom October og November. 5) Martiis skal passe sig meget vel til den grilske Despot Vestenvind, Fader til Plads-Regn. Den lette Vest-Nordvest, med Prindsen af Vest Sydvest, skal med Fornøielse, April og Maj, underkaste deres Love. Foraaret bør, især behage dem, de skal kunde sammenstemme deres Fløiter med Nattergalens Sang. 6) Saafremt Eders Høiheder ikke finde Eders Rettigheder fornærmede ved denne Deeling, hvortil fra lang Tid af er gjort Udkast, maatte det behage Sylpherne eders Vassaller, og alle Under-Aander, at holde sig i Grændseerne, af os foreskrevne, angaaende enhvers Herredom. For Resten er det Eders Sag, uigienkaldeligen at fastsætte, hvad dem skal tilkomme for Dage og Timer. 7) Det vigtigste er uden Tvivl at bestemme endrægtigen imellem os, at, dersom en umaadelig Ære gierrighed, eller Erobrings Raserie, bringer nogen til at bryde den nærværende Rigs-Dags hellige Beslutninger, skal vi forene vore Kræfter mod den Overmodige, saa at han, forfulgt fra Egn til Egn, hulled overalt, ind trykked, omringed af ti tusinde Skadroner Vingede, hvortil vi hver skal skaffe vor Deel, han skal derforuden fordres for Luft-Rigets almindelige Ret; Der skal man dømme ham fra hans blaafarvede Stater, og naar hans Andeel af det almindelige Tilskud er confisqvered strax til de mørke Magter, saa skal man kunde forvise ham til Biergverkerne blandt de grove Gromer, eller begrave ham i en Hule i Afrika, eller endog dømme ham til Steile og Hiul under et ubekiendt Hav 8) Der staaer intet tilbage, uden at sætte vor Myndigheds sidste Forsegling under disse Love; Det er derfor, at vi alle maa sværge paa Solens, Naturens Gemahls, Guld-Alter, og ved Maanens, vor Majestætiske Moders, Forandringer, i Overværelse af Nattens Skyts-Guder, Saturn, Jupiter, Venus, Merkur. Lader os derfor sværge, paa disse Vilkaar, som nyligen ere udsagte, en uforanderlig Fred under Himmelen. Efter disse Ord skiulede Aften Vinden (3e phire) sig i en ærbødig Skye, og, efter en kort Raadslagning mellem de hæftige Monarker, forkyndte en Concert, ligesom Sammenstemmelse af en Million af Clarinetter, Menneskernes Lyksalighed. De to Verdens Poler gave behageligen Gienskrald; Jorden hoppede af Glæde: Solen standsede for at høre derpaa, og modtog paa Regnbuen det seierrige Raads Ønsker; og, da den vilde vise det tusinde forblindede Luft-Syn, fordøblede den strax sine Jldes Hurtighed, samlede Zaras og den øde Arabiens Dampe med det atlantiske Havs Dunster, gjorde deraf en viid Grund, paa hvilken dens mægtige og frugtbare Lys tilbagekastede sit Skin saa forunderligen, at alle Naturens Skiønheder syntes forenede i et eneste og prægtigt Skilderie, eller snarere, at man troede der at see det første Øieblik, da Verden, nyligen var fød. Endeligen indgrov den med sit funklende Scepter disse ædelmodige Luftens Prindsers Forbund paa den øverste Himmels Hvælving. Der vare hengangne to Maaneder i den lykkeligste Rolighed, da Sydvesten, misnøied over at have een Maaned for kort, blev vred, og vovede at giøre Jndfald i Martius. Nordost bifaldt strax hemmeligen hans Misfornøielse. Derpaa forenede de strax begge to deres Fordele, og sammenbandt deres Partie saa fint, at de deri inddrog Nordenvinden, førend man derom havde den mindste Mistanke. Denne, bekiendt ved saa mange forskrækkelige Bedrivter, bryder aabenbare Traktaten, fører allerede sine Raserier ud paa det stille Hav, og imod adskillige Kyster, og, efter at have slaaet Masterne af tre Eskadrer, kløvet sex og tyve Vind-Møller, sønderrevet tredsindstyve Tartarer-Telte, omkastet tre hundrede Fod Træer paa Monomotapa, indslaget alle Vinduerne i Paraguai, og faaet Maanen til at rødmes over hans slemme Misgierninger, fattede han sin Post paa Bierget Olymp, for at passe paa dem, som maatte vilde lave sig til at angribe ham. Men, imod hans Formodning, komme der end- og af sig selv, tusinde Vinde, saavel gemeene som kronede, hvilke toge Deel i hans Opstand, for at give sig under hans Faner, og fornyede Krigens Fælhed. Den hele Natur saae da med største Bedrøvelse, at indtil Verdens aldeles Opløsning vil Fordeel altid have Fortrin for de ubrydeligste Eder, og i eet Ord, at Magten vil blive den eneste Garand for Traktaterne. Oversat af sammes 2den Deel, 222 Side. Fæ-Hyrden og Guld=Uhret, En Fabel.