Berlingske Tidende, 1789-02-06
London, den 3de Januarii. Endelig er Planen og Jndskrænkningerne ved Storbrittanniens nye Regieringsforvaltning, hvis Bekiendtgjørelse. an saa langselfuld saae i Møde, og paa hvis Følger hele Gigsaa er saa opmartsom, blevne afgiørte. Hr. Pitt komredage Underhuset, og holdte en Tale, der varede heni God 3 me, en hvor han strax i Begyndelsen faade, at gi sidste og afgiørende Dieblik nu var forhaanden til at be samme den Regieringsforvaltningadet Brittiske Rige, som Kongens Sygdom giorde nødvendig, og at give Constitutio den ved den Kongelige Værdigheds Udøvelse sin Majestæt og Fuldkommenhed. Han opfordrede Huset hele Opmart som der i at afgiøre en Sag, der i sig siden sønden hele Efterskerden var saa vigtig, og foreslag 3 Resolutioner, der udslart Grundvolden til den nye Indretnaal, og bestaae af føl hende mærkværdige Sætninger: 1) at Forvaltningen af den gives Prindsen af Wallis under Navn af den regiehøieste Kongelige Magt skal, saalænge Kongen er syg, rende Prinds, (Prince=Regent) dog under visse Jndskrænkninger. 2) At Hs. Kongel. Høihed, som Regent, ikke skal være berettiget til at ophøie nogen i den høiere Adelstand eller til Rigets Pair, undtagen den Kongel. Families Grene, dog ikke under de myndige Aar. 32 At Han ikke skal bortgive Embeder, Pensioner, Gager og Poster paa Livstid og arvelig, undtagen til Biskopper, Dommer og andre saadanne Personer, der beholde deres Poster saalænge de leve. 4) At Hs. Majestæt Kongens samtlige Eiendom og Formue, den maae være Jndkomster af Staten eller personlige Besiddelser, skal blive i Sikkerhed, og hverken tilhøre Prindsen eller staae under Hans Opsigt og Forvaltning. 5) At alle de Personer, der ere om Hs. Majestæt Kongen, saavelsom den hele Kongel. Huus Stats Betientere skulle staae, under Hs. Majestæt Dronningens udelukkende Forvaltning. og Opsigt. Hr. Pito oplyste i sin Tale disse meget betydende, Sætninger og Jndskræntninger med sine Anmærkninger og understøttede dem med Grunde. Han talede først om de Kongelige Lægers sidste Rapport, som med al dens Vidtløftighed. dog ikke indeholdt videre end 3 væsentlige Puncter, nemlig : Hs. Majestæts Ubeqvemhed til Statsforretninger - Rimeligheden til Hans Helbredelse - og Uvisheden af denne Helbredelses Tid. - Lægerne vare vel ikkenige om Tiden, inden hvilken Patienter af det Slags kunne blive helbrededes dog bestemte de for det meste Tiden fra en til tre Maaneder og derfra til et og et halvt Aar. Men ihvor længe end det Ondemaarts vare, saa maatte man dog stedse kun indrette fine Forholdsregler paa en Mellemtid. Hs. Majestæt kunde om en meder kort Tid blive helbredet; men skulde imod alles Haab og Ønske det Modsatte finde Sted, og det Onde blive varigt : saa kunde jo Parlementet altid tænke paa en fuldkommen og den sidste befæstigelse af den Kongelige Værdighed. -Man havde sagt: at Helbredelsens Sandsynlighed af og i det samme Forhold, hvori det Onde og sammes Varighed udvidede sig ; men han glædede sig over, at det Modsatte var efter Lægernes sidste Udsagn saa godt som vist, eftersom det endnu ligesaa meget haabede en Forbedring, som en Maaned. forhen. D. Willis som formodentlig nu bliver Hovedlæggen, var en Mand af ligesaa stor Duelighed som Retskaffenhed, og omendskiøndt han boede Staden saa nær, saa var han dog ligesaa langt fra sammes gale Politik som med Jutrinuer. Her skingrede et lydeligt : Hør, Hør, Man Hr. Piir bad, at man vilde svare dette Udraab til den Tid, naar hans gien der maatte træde op imod ham, og beskylde ham for Modne, gelser, som de troe at have fundet i hans sidste Udsen. J. hans Afhørelse var den uvæsentlige Omstændighed kommer for, at Doctoren havde handler under en høi Persons Jndstodelse og givet bedre Efterretninger om sin Kongelige Patient end Sandheden tillod. Visselig var det en Ondskab af det for teste Slags, naar man søgte, at drage denne høie Person, (Dronningen), som allerede i et Tidsrum af 30 Aar har ved sin prisværdige Opførsel erhvervet sig det hele Folks a Verdens Brundring og Kiærlighed, ind i Mistanke for en unyttigStateklogskab, da Hun, ved Lægernes Strid om Kongen befandt sig bedre, eller meget bedre, nødvendig maatte, efter sit Hiertes ømme Følelser og Ønske, være tilbøielig tilat troe det Sidste. - Nu kom det kun an paa at forebygge det Onde, som ved Savnet af den Kongelige Magt kunde reise sig i Staten, og derfore maatte man deels sørge for en Regen saalænge dette Nødstilfælde varede, og deels vaage over Misbrugen af den Magt, som man vilde give ham. Man maatte betænke, at man kun beskikkede en Regent, men ikke satte en Konge paa Thronen; at Repræsentanten kunde umuelig have sin Principals fulde Magt, og at Tilbagegivelsen af de anfortroede Rettigheder i Sonverainens Hænder var en uvilkaarlig Nødvendighed ved hans tilbagekomne Helbred, Han igientog her de Grunde, hvorfore Prindsen ikke havde Ret og Fordring til noget saadant; men dog vilde han indrømme ham saa meget, som kunde bestaae med Folkets og Kronnens Sikkerhed. Vel kunde Prindsen selv vælge sine Ministre, memmere kunde han et heller tilstaae ham, paa det at den hele uddeelte Kongel. Magt kunde gives Kongen tilbage, naar det behagede Himmelen at skiænke Ham igjen Sin Helbred. Her forklarede han selv Jndskrænkningernes Aarsager. At Prindsen ikke skulde giøre nogen til Pair, skede, for ikke at lægge Hs. Majestæt efter Hans Helbredelse Vanskeligheder i Veien. Det høie Adelskab blev bortskiænket af 3 Aarsager, nemlig: 1) for at belønne store og udmærkede Fortienester : 2) for at forebygge, at den høie Adel ikke ved værende store Rigdomme hos den handlende Deel af Nationen skulde tabe, sin Ligevægt : og 3 for at give Kronen et Middel til at imodstaae Oligarche, ligesom Rigsforfatningen havde anordnet andre Midler imod et fuldkomment Monarchie eller imod en herskesygt Demoeratie. For Mænd af Fortienesten vide Tilden til deres Ophøielse viist ikke falde for lang. Af større Betydenhed var den Jndsigelse, at paa denne Maade vilde den executive Magt under en Regents Anseelse blive formindsket. Men naar man veiede Grunde mod Grunde, saa vare dig Indskrænkninger nødvendige, og Parlementet beholdt jo altid Frihed til at ophæve samme, naar dette ingen Aarsal. og Jndretningen ingen Nødvendighed havde mere. Li saa forhlet det sig og med de øvrige Indskrænkninger. Kronen sande Eiendom hande veldenden ikke blive angreben. at staaer Fare, men Kongens Pelvat Formue havde han suk en med indbefattet, fordi samme efter gamle Statura blevet for Carone, og Prindsen let i Følge den første Sætning. kunde holdt sig dertil berettiget. Hvad endelig den sidste Resolution angaaer, saa var intet bedre, end at Kongens hel Hans at overlades i saa gode Hænder og under en saa go Opsigt, da Hs. Majestæt best kan vælge de Personer, der skal vare om Kongens Person, thi hvad vilde Hs. Majestæt føle naar Høistsamme ved Tilbagekomsten af Hans fulde Bevidste ved faae sig omgiven af lutter fremmede Personer, som Ha ikke var vandt til. - J Slutningen af denne Punkt føiede br. Pitt endnu til, at Hs. Majestæt Dronningen maatte have et bestandigt Conseil, der skulle bestaar af blotte Raadgivere, men ikke Opsynsmand. Tilsidst gav han nogle Vink i Anledning af Prindsens nye Engt, der maatte være passende med en saa de Persone Værdighed, og hvortil de fornødne Penge maatte bevilges. Disse ere Grundtrækkene. den Plan som Hr. Piet forelagde Parlementet, og hvorom der i 2de Nætter til om Morgenen Kl. 3 blev debarteret. Jmidlertid ere alle disse Ministerens Sætninger, uagtet Oppositionens mange Jndsigelser, blevne antagne med en stor Overvægt af Stemmer, og saasnart de ogsaa i Overhuset ere blevne billigede, vil formodentlig en Adresse i den Anledning blive Hs. K. H. Prindsen af Wallig strax overleveret.