Aarhuus Stifts-Tidende, 1837-11-18
Da Hr. L. V. finder min Artikel baade overflødig og udtværet, altsaa i høieste Grad kjedelig, saa skulde man troe, at han vilde give mig det Raad, aldrig at skrive Noget. Men nei, – Lidenskab og Conseqvents fölges ei. ad – han bebreider mig tvertimod, at jeg ikke har omtalt et Par andre Urimeligheder, som NB. ikke staae i den fjerneste Berørelse med Gjenstanden for min Afhandling." Dette er nu en Maade at recensere paa, som jeg vil anbefale alle choleriske Temperamenter; den er et, under alle Betingelser nseilbarligt, Middel til at give sin Harme Luft, – et Middel, der, som man seer, navnligen efter flere Ugers haarde Lidelser, har paa en, saa at sige, overnaturlig Maade skaffet Hr. L. Vis ængstede Natur Lindring, uagtet han erklærer sig aldeles enig i Alt, hvad jeg har fremført. En Gjenstand, som der saaledes forekastes mig at jeg har forglemt at omtale, er den Uskik hos Juristerne, at de bruge forældede af Loven foreskrevne Ord og Talemaader." Men deels kjender jeg ikke slige Ord og Talemaader, som Loven paabyder, deels, hvad der er det Vigtigste, veed jeg egentligen slet ikke, hvad man skal forstaae med Talemaader som ere forældede, og dog bruges, kun saameget indseer jeg at naar jeg havde valgt denne Gjenstand, vilde jeg have været sikkret mod den Bebreidelse, at den var klar for Enhver, der har sund Menneskeforstand." Fremdeles Spørger Hr. L. v. : "Er Hr. V. L. virke sig saa enfoldig, at han blot skulde ansee de Ustuderede for kloge nok til at see det Urigtige heri " Jeg har intetsteds sagt, at blot de Ustuderede ere kloge nok hertil, og da jeg selv hörer til den studerende Classe, saa kunde jeg ei sige sligt, om jeg ogsaa var nok saa enfoldig." Man seer iøvrigt af Alt dette, at Hr. L. V. ikke alene bebreider mig det, som jeg har omtalt, men ikke burde omtale, og det som jeg ikke har omtalt, men burde omtale, men han lader mig endog lide ondt for det som jeg hverken har omtalt eller burde omtale, og dog – dog er min Artikel ham for lang!! Dette er nu dog virkelig Noget, som intet menneskeligt Væsen kan sikkre sig imod Naar Hr. L. V., for at bevise den studerede Stands Uskyldighed med Hensyn paa de latinske Taler, beraaber sig paa, at de ere paabudne ved Lovene, saa tillader jeg mig at Spørge ham, om de Mænd, som det nærmest paaligger, at see disse Love afskaffede, ikke höre til den studerede Stand, og om de ikke netop maa antages for at være valgte blandt dens Coryphæer, Lidt naivt forekommer det mig, at Hr. L. V. efter 3 Ugers Grandskning ikke er kommet videre, end at han ynes, at jeg har grebet denne Leilighed, – (hvilken Leiligheds) – til at gjöre mig lystig over den studerede Stands Forkeertheder." Hvad i al Verden skulde da ellers min Hensigt have været, Holder han det kanskee for urigtigt, at gjöre sig lystig over en Stands Forkeertheder, Om jeg, som Hr. L. V. paastaaer, virkelig er kommet lidt forkeert" fra min Indrykkelse, er Noget, som jeg naturligviis ikke selv kan bedømme; dog har jeg i alt Fald ikke tabt Modet, og jeg beklager, at mine Producter muligen meget snart atter ville forvolde ham nogle urolige Uger. Hvad jeg derimod tilfulde kan bedømme er det, at Hr. L. V. er kommet meget forkeert fra sit Løvte: at ville paapege de rimeligheder hvormed jeg har opvartet Læserne", thi han har i hele sin at handling, jeg tillader mig at bruge hans egen Terminotogie) netop kun paapeget dem, jeg ikke har opvartet med. V. L. Anecdote, greben udaf Livet.