Viborger Samler, 1820-01-01
Fortsættelse fra Berlin over de i Frankrig værende Partier. Det er nemlig de saakaldte Nationalgodsers Salg. De ere to Slags. Som bekjendt voldte den første franske Nationalforsamling, der andog med de bedste og reeneste Hensigier bragte saa mange Ulykker over Frankrig og hele Europa, at alle de Geistliges Godser bleve erklærede for National Eiendom og solgtes, hvorimod man anviste Præsterne fast Løn i Penge. Disse Godser bleve solgte i smaae Parceller, og derved vandt Bønder og Landmænd meget ved at forbedre deres Jorder ved disses Jndkjøb. Det Romerske Hof har siden, ved Confordaterne, indvilliger, at Kirken blev berøvet disse Godser. Man kan og antage, at de Katholske Geistlige have godvilligen givet Slip paa disse Eimdomme, og, skulde de end menne andet, have de dog i et Land, hvor Religion og Sædelighed af Folkets Masse saalidet agtes, intet at haabe. - Ganske anderledes forholder det sig med det andet Slags af de saakaldte Nationalgodser. Disse have deres Oprindelse fra Nationalkonventets skjændige Confiskation af de Franskmænds Godser, der forløbe deres Fædreland(emigteride) enten af Kjerlighed til Kong Ludvi16de eller af Frygt for Revolutionens Rædsler. Jngen kan med Rette billige, at Staten røvede Disses Privat Eiendom, og den offentlige Mening har ofte nok misbilliget det, og det i den Grad, at skjøndt disse Godser til have skiftet Eiere, saa have de dog aldrig kundet sælges til deres sande Værd; men ere solgte en Trediedeel, ja en Halddeel ringere end andre Patrimonialgodser. Oprørende er det for Følelsen, at see de Udvandredes knappe Løn for deres Troskab mod Kongen, ved Siden af den overdrevne Vilstand, der blev Kjøberne af HinsArvegodser eller Eiendom til Deel. Eierne af disse Godser have heller ikke Aarsag til at glæde sig stort, naar de betænke, hvor let det er tænktligt: at Samvittigheden dog engang maae træde i sine Rettigheder og hævne de Forbandelser, der hvile over de første Kjøbere af disse Godser. Dette er Sæle, det for den hemmelige Sygdom der engang vi storte Frankrig, dersom ikke Monarkins Viisdom i Tide anvender lægende Midler derimod. De berøvede Familiers Misnøie, Usikkerheden for de nuværende Eiere, og den naturlige Frygt, at de Først engang kunde faae den Jndflydelse, at tvinge den til Erstatning, volder en Gjæring, som immer foruroliger. Men, da Royalisterne, som mistede Godserne, dog ikke paastaae nogen ubetinget Tilbagegivelse, saa vilde det dog ikke være saa aldeles vanskeligt, som det ved første Øirkast synes, at gjøre Ende paa Sagen. Kong Ludvig den 18de har i sin Proklamation 1814 bonet Veien til denne Forligsmaade, ved at sige: "Loven vil beskytte Salget af Nationalgodserne, og de om samme sluttede fredelige Contrakter vil den begunstige." Hvorfor disse Viisdomsord ikke ere bragte i Udøvelse. vil Historien engang fortælle. Her er ikke Stetet, hvor det kan udvikles. Kuns saameget bør siges, for at forstaae dette Løvte i den Kongl. Proklama tion: At allerede for 20 Aar siden, da endeel Royelister kom tilbage til Fædrenelandet, og Retfærds følelsen begyndte at vende tilbage i Folkets Gemytter, lode adskillige Kjøbere af Nationalgodserne. imod at betale de tilbagekomne fordums retmæssige Eiere efter Overeenskomst noget mere Kapital, sig af disse give Skjøber paa Eiendommen hvorved altsaa den paa Godserne heftende Plet udslettedes, og de stige til samme Værdi, som andre Familie godser. Min Regjeringen forbød snart Notarierne at forsatte slige Skjøder og Kontrakteer ligesom og vedkommende Retsbetjente at protocollire dem med mindre disse Handeler sluttedes ved en offentlig Embedsmands Medvirkning. Dette Forbud er indnu ved Magt. Et andet Middel til at afhielpe dette Onde, foreslog den ædle Macdonald i Pairkammeret først i Aaret 1814, og det bifald den offentlige Stemme god hans Forslag, er et Beviis paa, at man føle Rødvendigheden af denne Forholdsregel. Saalænge imidlertid dette Saar ikke er fuldelig lagt vil det Partii, der under Skin af lidtrale Jdeer, arbeider paa at omstyrte Monarkiet, altid finde Midler til at forpurre Rejeringens bedste Hensigter, og derhos, ved at oprøre Gemytterne i Valgforsamlingerne, forstaae igjennem de Valgte, at skaffe sig Jndflydelse paa Deputeretkammeret. (fortsættes.