Den Vest-Sjællandske Avis, 1817-06-17
Nyeste Post-Efterretninger. den mærkværdige Samling af de würtembergske Stænder den 2den Mai, hvori Constitutions Forslaget blev forkastet, aabnede Præsidenten Mødet med en Tale, hvori han formanede dem tilat betænke Forhandlingens Vigtighed; da Stemmerne vare samlede og Sagen var afgjort, traadte Baron v. Ow, (en meget kraftfuld Taler frem, og erklærede, at han paa Minoritetens Vegne protesterede mod den tagne Beslutning. Denne udgaa en Addresse til Kongen, hvori de Underskrevne tilkiendegave deres Smerte over, at Forslaaet ikke var antaget, bade Hs. Majestæt om ikke at tilregne dem det, og erklærede at de stedse vare villige til, paa deres Committetenteres Vegne, at antage det. Majoriteten indleverede ligeledes sin Addresse til Kongen den 4de Mai, hvori den tilstod, at Forslagets Antagelse ikke kunde tilveiebringes paa den hidtil brugte Maade, men haabede at en Forening endnu stedse kunde bringes tilveie, naar tatsforfatningen blev giennemgaaet af en fælleds Commission af Medlemmer, som saavel vare valgte af Kongen, som af Stænderne. Paa samme Dag udstædte Majoriteten tillige to Skrivelser til Prinsen Poul, og erklærede i den ene af disse, at den ikke paatvivlede at Kongen jo vilde erkiende Agnaternes Ret til at deeltage i Statsforfatningens Antagelse, og i den anden underrettede Prinsen om, ved at tilsende ham sin Addresse til Kongen hvor meget den stemmede overeens med hans Grundsætninger. Da Kongen nu havde modtaget begge Partiers Addresser, saa lod han udgaae et Reskript den 5te Mai, hvori han erklærede Stændernes Forsamling for opløst, og befalte ethvert Medlem deraf, som ikke havde sin Boepæl i Stuttgard, strax at begive sig til sit Hiem, da hans Forretninger nu vare ophørte. Under samme Datum udstædte Kongen tillige et Reskript til Kongerigets samtlige Jndvaanere, hvori det hedder, at Majoriteten paa en uforklarlig Maade havde vægret sig ved at antage det gjorte Forslag til den nye Statsforfatning, at det smerter Hs. Majestæt meget, men at han ikke kan give mere efter, og seer sig derfore nødsaget til at opløse Forsamlingen. Han er overbeviist om, at Samtiden og Efterverdenen vil vist paaskiønne hans Bestræbelser for den gode Sag, hvilket de 42 Medlemmer af Minoriteten, der have viist sig som sande Fædrenelandets Venner, allerede have gjort. Men for dog endnu at giøre alt hvad der staaer i hans Magt, og for at hans Folk ikke skal lide under dets Repræsentanters forkeerte Handlemaade, saa erklærer han, at naar Majoriteten af Folket ved Amtsforsamlinger, eller ved sine Øvrighedspersoner vil antage Constitutions Forslaget, saa vil han betragte Sagen som afgjort og sætte det i Virksomhed. Samme Dag udgik ogsaa en Bekiendtgiørelse fra Ministeren for det Jndenlandske v. Kerner, (der er i høi Grad læseværdig), som oplyser Folket og Majoritetens Fordomme eller Egennytte, og hvori der siges, at de 19 mediatiserede Fyrster ville oprette en Stat i Staten; som sætter Folket strax i Besiddelse af en Deel af Constitutionens Fordeele, og forbyder alle videre Forsamlinger fra Stændernes Side. J en Tale til Minoriteten, kaldte Kongen det andet Partie Fædrenelandets Fiender, og tilkiendegav hvilke Forandringer han vilde indføre, og at han vilde især giøre en Ende paa den saa kaldte og i det Würtembergske saa skadelige Classer af Skrivere. Held Fædrenelandet, min varme Tak til dets sande Repræsentantere, vare de Ord hvormed han sluttede sin Tale. Mange Stafetter ere nu afgaaede fra Stuttgard med Efterretning om alle disse Begivenheder.