Den Vest-Sjællandske Avis, 1829-12-26
Efterat Nordamerikanerne havde tilkæmpet sig deres Frihed, reiste Kosciussko tilbage til Polen med en Brigade Generals Rang. Han blev med megen Godhed modtaget af Kongen af Polen og med Enthusiasme af det Polske Folk; men han trak sig tilbage i stille Eensomhed, fuld af den Jdee engang at blive sit Fædrenelands Vashington. Allerede var siden Aaret 1764 ved en hem melig Forbindelse med Rusland Grunden lagt til en fuldkommen Deeling af Polen, som Kong Frederik den 2den af Preussen selv tilstaaer, da Tiden nærmede sig til dens Jværksættelse og Kosciussko havde sat sig i Spidsen for de Polske Tropper, saa viste han sig som en værdig Eleve af Vashington ved den Seier, som han tilfægtede sig over den Russiske Division den 18de Juni 1792. Hans Krigshæder blev endnu mere forhøiet ved Træfningen den 17de Juli f. A. ved Dubieska. Derpaa blev han ved Russernes Overmagt nødt til at forlade Polen og begav sig til Leipzig hvorfra han endnu derigerede Jnsurektionen i Polen. Da han ikke der holdt sig for længere at være sikker, saa begav han sig til Jtalien. Den 14de Octbr. 1793 blev den anden Deling af Polen foretaget; Madalinski plantede Oprørsfanen, og Kosciussko indtraf om Natten imellem den 23de og 24de Marts i Krakau. J en Tidspunkt, hvori indvortes Uroligheder finde Sted, er den som stiller sig i Spidsen derfor, altid sikker paa for Øieblikket at faae mange Tilhængere blandt de Misfornøiede. Dette maatte saameget mere være Tilfældet med Kosciusko hvis Navn allerede var saa agtet i det insurgerede Polen. Folket strømmede til fra alle Sider, og betroede ham en uindskrænket Diktators Magt. Alle vare dengang eenstemmige i og ere det endnu, at bevidne hans Klogskab, Virksomhed og Ugennyttighed. Han opflammede Polakkernes Patriotisme i en saadan Grad, at den allene kan forklares af Nationens daværende Sindstemning for sin Uafhængighed. Den 4de April 179. slog han med en Hob Bønder et Russisk Corps paa 6000 Mand som var commanderet af Generalerne Tormansov og Denisov ved Raklavice. Kort derefter bleve Russerne drevne ud af Varschau, ved en Folkeopstand. Kosciussko brød derpaa op med 20000 Mand fra Krakau; men nu havde ogsaa Russerne og Preusserne forsamlet en dobbelt saa stærk Armee. Ved Landsbyen Sprotova kan det den 8de Juni til en Bataille, længe varede den ulige Kamp; men endelig blev Kosciusko nødt til at trække sig tilbage; men han retirerede i god Orden til Varschau. Omkring denne store Stad havde man opkastet nogle Feldt skandser; men Heltens Virksomhed, som bleviunderstøttet af Varschaus Jndvaaneres patriotiske Anstrængelser, tilveiebragte i kort Tid et Slags befæstet Leir, som i hvor ufuldkommen den end- og var fra Konstens Side, dog trodsede ved sine Forsvareres Tapperhed Russernes og Preussernes forenede Angrib. Varschaus Forsvar burde svæve for alle Nationers Aasyn, naar de bleve angrebne af overlegne Fiender, som et glimrende Meteor; men Karakteersvaghed og Mangel paa Patriotisme have gjort den Udvei at afslutte Conventionertillokkende for de nyere Nationer; dertil kommer endog de urigtige Begreber og Jndflydelsen af befæstelseskonsten paa den moderne Krigskonst. Russerne og Preusserne, som indsaae, at de kun spildte deres Stridskræfter, imedens de bleve foruroligede i Ryggen af Jnfurgentpartiet, ophævede Beleiringen. Kosciussko lod dem forurolige ved Streifecorps; men blev selv tilbage med defleste Tropper i Varschau, forstærkede Forskandsningerne, organiserede Tropperne, og modarbeidede Kabalerne imellem Polakkerne selv. Man har dadlet denne Feldtherre for denne hans tilsyneladende Uvirksomhed; men endnu bittrere for hans Forhold ved den sidste afgiørende Katastrophe. Russernes Tilbagetog havde fornemmelig til Formaal at trække de Stridskræfter til sig som vare posterede i en længere Afstand. Kort efter nærmede sig en stærk Russisk Armee, Kosciusko gik den imøde med 20000 Mand, han fart de den Plan at afskiære Gen. Fersen fra Hovedarmeen, og overdrog Fyrste Poniatovsky Commanden over den Polske Hovedarmee. Selv slog han Leier den 7de Octbr. 1794 ved Macievvice, men hans Plan var bleven forraadet til Russerne. Fersen var bleven forstærket af General Demisovs Corps og angreb den 10de October Kosciussko i sine Forskandsninger. Tre Gange blev han slaget tilbage, men nu ankom ogsaa Suvarov med sin Armee paa Kamppladsen; Polakkerne bleve slagne, deres Anfører saaret og taget til Fange. Kosciussko er bleven meget dadlet for denne Plan, iblandt andre af Seume(see hans Nachrichten uber die Vorfälle in Polen 1704) men alle Revolutionskrige bevise, at en Jnsurgentchef kan allene giøre sikker Regning paa sine Krigeres Enthusiasme, og at han kan ikke handle efter de Planer, som følges ved regulaire Armeer, men maae allene tage Hensyn paa sit Genies Jndflydelse. Den bedre Deel af Polakkerne grebe vel til Vaaben for at forsvare sine Fortids Rettigheder, at tilkiæmpe sig sin tabte Frihed og Jntegritet; men herved maatte kjæmpes foruden mod den udenlandske Fiende, tillige med en fordærvet Pøbels Laster, med enkelte Magthaveres Lidenskaber, og med Cabinetternes Jntriger, som endnu vare mere farlige. Koscius; ko forudsaae, at Ruslands Overmagt vilde tilsidst sønderknuse hans Fædreneland, at kaste sig ind i Forskandsningerne i Varschau kunde han altid giøre og betiene sig af som det sidste Tilflugtsmiddel. Derfor vilde han først forsøge paa at gaar offensiv til Værks, havde det først lykkedes ham at tilintetgiøre Gen. Fersens Corps, saa havde han maaskee ogsaa siden kunne faae Held til at slaae Suvarov; men hans Plan mislykkedes. Han søgte Døden, men fandt den ikke; Keiser Paul skiænkede ham sin Frihed og forærede ham et Jordegods med 1500 Bønder. Han afslog derimod Keiserens Tilbud om at gaae i Russisk Krigstjeneste, og begav sig til Amerika. Derfra sendte han Keiseren den af ham modtagne Pengesum tilbage, og renoncerede paa det tilbudte Jordegods. J Amerika blev han modtaget med en Enthufiame der var ligesaa hæderlig for ham som for Nationen. Han tilbragte nogle lykkelige Aar i Vashington. Kongressen sendte ham tilbage med en Mission; efter at han havde tilendebragt denne forblev han i Frankerige fordi han havde gjort Bekiendtskab med en Sveitzer Familie ved Navn Zeltner. Forgiæves anvendte Napoleon al sin Veltalenhed for at faae ham til at gaae ind i sin Krigstieneste; han havde lovet Keiser Paul, at han aldrig skulde føre Vaaden imod Russerne, og han holdt sit Ord. Et Manifest, som Napoleon lod udbrede i Polen, var opdigtet. Keiser Alexander beviiste ham megen Agtelse; Kosciussko raadte ham at give Polen en Constitution som havde Liighed med den Storbrittanniske og at regiere det som et særskilt Kongerige, Kort derefter begav han sig med sin Ven Zeltner til Soluthurn, hvor han døde i Aaret 1817, der anvendte han sin sidste Levetid til Studeringer og til at giøre godt. Kosciusko hører til de faa Anførere for Jnsurgenter, som indtil sin Død levede i Fred med sig selv, og besad almindelig Agtelse, fordi han aldrig vanærede det høie Formaal, han havde foresat sig, nemlig sit Fædrenelands Befrielse, ved nogen uværdig Handling. Der hvor Dyden har sit Sæde forstumme Jalousie og Misundelse; Dydens Magt er saa stor, at hvad enten den ledsages af Held eller Vanheld, saa erholder den de Lastværdiges Agtelse, endog imod deres egen Villie. Kun en Revolutionshelt kan i de nyere Tider sættes ved Siden af ham: Corsikaneren, Poli, (maaskee ogsaa Carnot, Eugene Beauharndis og vist nok ogsaa nogle flere.)(Af de Götting. Gel. Anz.)(Meddeelt.) Lurus, Pragt og Besynderligheder. ved Fortidens Feste. Fyrsterne fandt fordum Leilighed til at lægge deres Lyst til Pragt for Dagen, naar de enten foranstaltede Turneringer, holdt Sammenkomster med hinanden, eller Jndtog, eller ved Bryllup ver, Barnedaab og deslige. Den ene bestræbte sig for at overgaae den anden og de Rige og Mægtige søgte at vise sig. Men iblandt alle dem, som giorde sig Umage for at udmærke sig var der dog ingen, som formaaede heri at overgaae Hertug Carl af Burgund (Han var ogsaa den rigeste Fyrste i sin Tid fordi han eiede Rederlandene, som dengang var Sædet for Jndustrien og derved for Rigdommen paa Jorden.) Da Carl begav sig i Aaret 1473 til Rigsdagen i Trier, bestod hans Følge af 5000 prægtigt armerede Ryttere. Han var selvliført en gyldenstykkes med Perler besat Klædning, hvis Værdie blev anslaget til 200,000 Guldgylden. Han indbød Keiseren til Giæst i St. Maximin og lod Væggene beklæde med prægtige Dækkener og disse desuden kostbart udsmykke. Spisetøiet var af Sølv og Bægerne glimrede af Ædelstene og Perler. Ved Taffelet bestod den første Servering af 14 herlige Retter; derpaa blev serveret med 12 og derefter med 14 Retter. Tilsidst bleve 30 Fade af Guld satte paa Bordet fyldte med Kryderier, og Confect. Værdien af det største af disse Fa blev anslaget til 6000 Gylden. Foran hver Servering, naar den blev sat paa Bordet, gik 16 Grever i Gyldenstykkes Klæder, 20 Trompetere, 4 Pibere og 2 Herpankere, over 100 prægtig klædte Tienere vartede op ved Bordet, og 200 Drabantere trak op som Taffelvagt. (Man læse Sachs Kayser Chronic, 4tes Th. S. 261).