Aarhuus Stifts-Tidende, 1839-12-27
Adressen fra Corsøer og Omegn, overrakt af Borgerrepræsentanternes Formand Khm. Krenchel, samt Kbm. Møller og Proprietair Jacohæus (forsynet med 108 Underskrifter) var saalydende: Allernaadigste Konge! Overbeviste om at det er Fyrsterne gavnligt umiddelbart at fornemme Folkets Røst, og at dette kun kan skee, naar de enkelte Communer, der udgjøre Bestanddelene afdet store Hele, gribe Leiligheden til aabent at udtale sig, tillade et Antal Borgere fra Corsøer og dens Omegn i disse for vort Fædreland saa vigtige Øieblikke, ærefrygtsfulde at tolke vor ophøiede Monark de Følelser, af hvilke de besjæles. - Her, som trindt i det hele Land, modtoges Efterretningen og Frederik den Sjettes Død med Vemod. Hvad denne vor forhenværende saa elskede Konge under sin lange Regjering har virket for at mancipere Bondestanden, oplyse Nationen, samt vække Almeenaanden og den politiske Dannelse ved at skjænke Stænderinstitutionen, vil til de sildigste Tider hædre hans Minde blandt taknemmelige Efterkommere! – Vor Sorg over Tabet af denne Fyrste mildnes imidlertid af Glæden over hans Efterfølger, en Konge, hvis Sjæleadel, dybe Jndsigter og Kjendskab til Landet ere almindelig bekjendte, Vi frydes derfor ved at kunne lykønske Dem som Konge over et Folk, der til D. M. Thronbestigelse knytter de gladeste Forhaabninger. - Allernaadigste Konge! Uagtet det saare meget Gavnlige, Sjette Frederik med utrættelig Jver udrettede for sit Folk, kjende vi ingen Dansk, der mener, at Danmarks Tilstand ikke endnu skulde lade meget tilbage at ønske. At fortie dette, forekommer os, vilde være at svigte Konge og Fædreland, at tillintetgjøre den Samvirken mellem Konge og Folk, der ene er istand til at fremme Landets sande Tarv. Aabent vedkjende vi os derfor de mange oplyste Mænds Anskuelser, der antage, at Danmark politiske Frihed ikke ganske svarer til Folkets Oplysning, der ønske og haabe, at under D. M. Scepter vil Nationen erholde de Baand løsnede, som maatte befindes at hæmme Pressens Brug, Stænderinstitutionens Udvikling, Nationalaand og Nationalvelstand. Og Held os dette Folkets Haab er blevet styrket ved dets Konges og sine Regjerings grundsætninger offenligt udtalte Ord! Og skjøndt vi af D. Majestæts Yttringer i Anledning af flere, allerunderdanigst indgivne Adressers Lovpriisning af den norske Constitution erfare, at D. M. ikke anseer denne for ganske passende for Danmark, saa udelukke disse Deres ophøiede Yttringer dog ikke Haabet om, at en noget lignende, til Landets Tarv mere svarende, fri Forfatning vil i D. M. Regjeringstid vorde port Fødeland tildeel. D. M.,med dette Haab smigrer den danske Nation sig, dette er dens inderligste Ønsker, hvad enten de gjemmes lønligt i Hjertet, eller, som her, aabenlyst fremtræde. - Med den Tillidsfuldhed og Frimodighed, med hvilken det Aarhundreder igjennem var de Danske egent at nærme sig deres ophøiede Monark, have vi her tolket vor allernaadigste Konge Nationens Ønsker og dens Forhaabninger, og vi have saa meget mindre taget i Betænkning at tilbageholde disse, som vi vide, at det er til en Fyrste at vi have henvendt Ordet, i hvis Bryst en hellig Lue brænder for vort fælles Fædrelands Held, en Fyrste, hvis allerhøieste Mishag det vilde vække, dersom troe Undersaatter frygtede for med Tillid og Frimodighed at nærme sig Majestæten. Gud bevare Kongen og Fædrelandet Hs. Maj. Kongens Svar lød saaledes: De henvende Dem med Tillid til mig, jeg vil svare Dem med Oprigtighed. Jeg seer af Deres Adresse, at de vel have fattet hvad jeg har udtalt saavel i mit aabne Brev som i mine Svar paa nogle foregaaende Adresser, men ikke destomindre frembære De Ønsker og Forandringer i Forfatningen, som om saadanne vare nødvendige til Folkets Lykke. Den vise Regent grunder denne paa Love, som sikkre Eiendomsretten, paa en lovbunden Trykkefrihed, paa velordnede Finantser, og paa Stænderinstitutionen, gjennem hvilken Folket kan udtale sine Ønsker for Kongen, og de ville da altid mødes med Opmærksomhed. Men naar en enkelt Commune fremstaaer som Tolk for hele Folkets Ønsker og dens Adresse i Udtryk og Yttringer ganske ligner Adresserne fra andre, fra den fjerne Stæder, saa fristes man til at forklare Ligheden af en fælles Oprindelse og til at troe at de samtlige udgaae fra een og samme Kilde for at strømme tilbage i et større Antal, som om de vare Udtrykket af Ønsker, der næredes af en stor Deel af Folket, endskjøndt de kun udgaae fra Enkelte, og man kan da ikke tillægge slige Yttringer nogen særdeles Vægt. Jøvrigt miskjender jeg ikke Deres gode Mening, henvend Dem stedse med Tillid til mig saa ofte De have Deres egne Ønsker og Følelser at forebringe. Det skal være mig kjært om jeg kan udrette noget til Fordeel for Deres Bye, og jeg beder Dem forsikkre Corsøers gode Borgere om min kongelige Naade.