Aarhuus Stifts-Tidende, 1838-06-13
Den Tale som Assessor Algreen-Ussing holdt ved 28de Maifesten paa den kongl. Skydebane, som Jndledning til Skaalen for Offentlighed og Orden, i Rigets Finantser, var (efter Kbhvnsp.) ordlydende som følger: (Da Assessor Ussing reiste sig for at tage Ordet, modtoges han med længe vedholdende Bifaldsraab. Han sagde: "Jeg kan ikke hielpe Dem, mine Herrer, De maae endnu engang høre mit Ramaskrig, for Offentlighed og Orden, i Rigets Finantser, (bifald.) – Vi ere vel ikke avancerede meget vidt, siden vi sidst vare her forsamlede, men vi ere dog altid rykkede et Stykke fremad, og Noget er bedre end Intet. For havde vi kun en calculatorisk Oversigt over de rimelige Indtægter og Udgifter i Aaret 1835, nu have vi faaet en Beretning om de – (Latter) – virkelige Jndtægter og Udgifter i samme Aar, og en lignende kunne vi hver Dag vente for Aaret 1836. Vistnok er denne Beretning høist summarisk og lader meget tilbage at ønske (Ja, ja, jal), men det er dog altid et Skridt fremad, og Veien turde ikke være saa lang mellem denne Beretning og et mere detailleret Regnskab, som imellem et blot calculatorisk Overslag og hiin virkelige Finantsberetning. Ved hiint ere vi endnu givne til Priis for alle Mulighedens Vinde og vide os aldrig sikkre for de overordentlige Udgifters blinde Skær, imedens vi ved dette dog ligge trygge i Vishedens Havn, sikkert fortøiet bag Virkelighedens Anker. Thi de virkelige Tal skal man ikke kunne bortraisonnere. (Bravo og Latter.) - Men hvad der er mere end dette, det er Svaret paa Stændernes Finantspetion. Jkke at man jo kunde have ønsket dette Svar i Noget anderledes, og at man endnu stedse maa beklage, at ingen Besparelser af nogen Betydenhed hidtil ere indførte, eller den af Stænderne foreslaaede Finants-Commission nedsat. Men tre Grundstene er der dog lagt, hvorpaa Stænderne kunne bygge videre. Tre høist vigtige Tilsagn ere der givne, disse nemlig: at Kongen ikke antager, at forøgede Skatter eller nye Statslaan ville blive nødvendige, at Planen til ved Besparelser at tilveiebringe Ligevægt imellem Statens Jndtægter og Udgifter skal offentliggjøres, at det bestandigt er Kongens Villie, at samtlige hans Undersaatter skulle erholde Kundskab om Finantsernes Tilstand, og at derfor de til hensigtssvarende Offentlighed i Henseende til Statens Finantsvæsen sigtende Efterretninger fremdeles skulle kundgjøres. Disse tre Kongenøgler ville nok aabne Finantsernes endnu fast tillukkede Dør. - Og saa kan da alle de gaae hen og lægge dem, som meente, at Finantserne ikke kom Stænderne ved Catter), og at de blot skulde passe deres egne Ravnekrogs=Anliggender, deres blot locale og provindsielle Jnteresser (Latter, og ikke befatte sig med heele Statens Vee og Vel (overordentligt stærkt Bifald). De hviskede hinanden endogsaa saa smaat i Ørene, at Kongen ikke engang vilde værdige Stænderne noget Svar paa Finantspetitionen (Latter). Vi have nemlig nok af den Slags – som De veed – der ansee det under deres Værdighed at svare. Man kan opfordre dem nok saa høit, nok saa tydeligen, nok saa navnligen: Jngenting bider paa dem (Latter). Ellers ere de saamænomskindede nok (umaadelig Latter), men i det Punkt have de en Boffelhud; man kan skyde paa dem med Kugler og med Skraa, Jngenting gaaer igjennem (stormende Befald og Latter). De hylle sig i deres fornemme Conferentsraads-Mantel og sige ved sig selv, ligesom Figarei Comedien: "Ja bi Du, til jeg svarer!" (Latter) Men af den Slags er Kongen ikke. Han gav ærligt Svar paa ærlig Tiltale. Var Stændernes Tale aaben, hjertelig, tillidsfuld; da var ogsaa Kongens Svar aabent, hjerteligt, tillidsfuldt. Saa langtfra var han at misbillige Stændernes Jndstillinger i Finantssagen, at han tvertimod har erklæret, at de skulle blive tagne under nøie Overveielse, og saa langtfra var det, at Stændernes frimodige Yttringer mishagede ham, at han tvertimod har tilkjendegivet dem sin allerhøieste Tilfredshed med den Jndsigt og redelige Jver for at befordre Hans og Landets Bedste, hvorved de have retfærdiggjort hans Forventninger. Og dermed fik de da ogsaa Svar som fortjent alle de baade inden- og udenlandske Øretudere (lydelig bifald), som gjerne vilde sætte ondt hos Kongen for hans troe Stænder. Hvor han nu vil bide sig i Læberne hiin Berliner Major auser Diensk (umaadelig Latter og hans smukke Hr. Fætter i Augsburg, som allerede glædede sig til, at Stænderne skulde faae ret en dygtig Visker, fordi de havde fordristet sig til at røre ved Landets Finantser (gjentagen Latter) og nu maae høre, at Kongen tilkjendegiver sin allerhøieste Tilfredshed (stormende Bravo) med Stændernes redelige Jver for Landets Bedste. Kongeligt har Kongen tilbageviist alle saadanne Jnsinuationer (Bravo), Kongelig har han i sine Ord opmuntret Stænderne til paany at frembære for ham ethvert Ønske, de maatte nære i dette Folkets vigtigste Anliggende (længe vedvarende bifaldsraab. - Gid da Stænderne ogsaa retteligen maae fatte den Opfordring, der ligger til dem i hiint kongelige Svar, til med fortsat redelig Jver at fornye deres Jndstillinger i denne vigtige Sag, og fuldeligen indsee, at det, hvorpaa dog Alting kommer an, er, at de af Stænderne foreslaaede gjennemgribende Besparelser virkelig træde i Kraft, at en Sandhed hensigtssvarende Offentlighed virkelig indføres. Derved ville de da dobbelt gjøre sig værdige til Bevidne sen af Hs. Majestæts allerhøieste Tilfredshed (stærk bifald). - Fylder da Deres Glas, mine Herrer, og fylder dem med Deres bedste Viin - til Ærgrelse for Berlineren, der hverken under os god Viin eller gode Finantser (Latter) og lader os i Forening udbringe den gode gamle, endnu ikke overflødig blevne Skaal, For Offentlighed og Orden i Rigets Finantser,