Jyllandsposten, 1840-02-11
Jfølge denne Jndflydelse, som er hjemlet i Lovgivningen, kan han, hvorpaa Landet trindt om opviser Exempler, uden mindste Ansvar interimistisk styrte den ene Familiefader efter den anden, uden al Grund, fra hans Bestilling. Ved Udøvelsen af denne Myndighed kan Jnspecteuren imidlertid paaberaabe sig de gieldende Anordninger, men vi spørge, med hvilken Competence kan han forbyde Toldcontrolleurerne at opfylde de dem lovligen paalagte Pligter, naar flere Skibe samtidig løbe i Havn, idet man maa antage, at de andre Controlleurer kunne besørge disses allerhurtigste Udløsning. Thi den Udvidelse af en Jnspecteurs Myndighed, foruden at kunne suspendere selve Toldbetjentene, endvidere at kunne tilsidesætte Controlleurerne, synes imidlertid at gaae vel vidt. Men fra en endnu langt beklageligere Side maa Følgen af en saadan fortsat Embedsførelse betragtes, naar man betænker, at den danske Handelsaand i vore nærværende Tider ei anderledes er vakt, end at den, uden alt Forsøg paa at faae Uskikke som de paapegede standsede, tier, taaler og finder sig i, at Timer, Dage ja Uger paa denne Maade berøves den Handlende, som, naar han har Skibe i Havnen, endog burde passe Øieblikket, naar gunstig Vind kan afbenyttes, for at naae sit videre Maal. Vi have saaledes atter her et Beviis paa, hvorledes Embedsaristocratiet er rodfæstet og frygtet i Jylland, som ved intet Tilfælde tydeligere fremlyser, end ved en heel Stands Tilsidesættelse, hvori den med mageløs, ja man kan vel sige ubegribelig Langmodighed, finder sig. At ikke den forenede Handelstand, modsætter sig med Kraft Toldofficiantens Vilkaarlighed, hvor det gjelder dens timelige Velfærd, med al Hurtighed at erholde Skibene udlossede og Varerne udleverede, dette er kun forklarligt, naar der sees hen til den totale Mangel paa Sammenhold, som finder Sted mellem vore danske Handlende, og som ved den Enkeltes isolerede Stilling og Optræden ingen tilstrækkelig Modvægt danner mod en Vilkaarlighed, som utidig Embeds arrogance eengang har ført i Brug. Vistnok maa maninddrømme, at den Kjøbmand eller Skibsrheder, som kjender saameget til Tingene, at han veed, at han ifølge Anordningerne kan paastaae sit Skib strax udlosset, istedetfor undertiden, uden antagelig Grund fra Toldfaaets Side, at blive standset i Havnen i adskillige Dage, han fortjener det ei anderledes; men indlader man sig med den Forurettede desangaaende, vil man snart faae at vide, at Aarsagen kun er den, at man et tør udlægge sig med Toldfaget, da dette paa tusinde andre Maader kan chicanere ham, hvorved Klageren kun vilde indrode sig i bundløse Ubehageligheder, som dobbelt til andre Tider vilde hævne sig. Existerede der derfor i hver dansk Handelstad en Børs, hvor alle Handelsaffairer kunde debatteres, om ei meere saa blot tvende Timer hver anden Dag, eller paa selve Postdagen, da vilde derved en saadan Forening og Sammenhold snart sammenknytte de Handlende, saa at man efterhaanden vilde vide at standse de paa Handel og Vandel lagte hemmende Baand, hvis ubetimelige Paalæg kun vanærer en Byes Handelstand, aldenstund Lovgivningen ei hjemle saadanne. Ogsaa vilde fremmede Nationers Capitainer og Rhedere ved saadant Børsmøde finde en ønskelig Leilighed til at gjøre sig bekjendt med vor Handelstand, hvorved gavnlige Handelsconnexioner og fordeelagtige Omsætninger kunde sluttes og afgjøres, og saaledes det commercielle Liv erholde et ganske andet Opsving. Hvad forenede Bestræbelser formaae i vor Handelstand, hvor det gjelder at tilbagedrive Toldfaget indenfor Lovgivningens Bestemmelser, derpaa havde man i Jylland Exempel forrige Aar i Randers. Toldvæsenet behagede her ei at ville foretage Løsning og Ladning uden fra Kl. 7 om Morgenen til Kl. 7 om Aftenen, selv i Sommerens længste Dage. J mangfoldige Aar fandt ogsaa Handelstanden sig her i dette Uvæsen, Kjøbmænd og Rhedere maatte med Ærgrelse see paa, at deres Arbeidsfolk ørkesløse dinglede op og ned ved Havnen, indtil Klokken slog 7, paa hvilken Tid det først behagede Hr. Toldbetjenten at sætte sin Person i Bevægelse, hvorvel der alt adskillige Timer baade Morgen og Aften om Sommeren før og efter den indførte Losse- og Ladetid kunde virkes og arbeides. Ogsaa her overbevistes man om, at den Enkeltes Besværing, Skjænden og Brummen intet hialp; men da Størstedelen af de Handlende i Byen forenede sig om, at indgaae til General-Toldkammeret med Klage over Toldbod-Expeditionstiden, indskjærpedes naturligviis strax den Bestemmelse, som befaler, at "Losse- og Ladetiden uafbrudt skal fortsættes alle Søgnedage fra Solens Opgang til dens Nedgang. Og dog vil man paastaae, at uagtet Randers Handelsstand skyldes Tak for Opfriskning af dette Lovbud, andre Handelstæder dog endnu ei tør gjøre denne Fordring gjældende, for, som det hedder, ei at støde Vedkommende. Er Selvstændighedsfølelsen blandt vor Handelstand derfor i den Grad lullet i Søvn, at den, ihvorvel lovmedholdelig, ei tør paastaae flere Skibe, selv af Hamborgere og Lübeckere, paa eengang udlossede, naar de løbe i Havn, og Løsning og Ladning foretaget, naar Solen sidder høit paa Himmelen - da er det i Sandhed Tid, at enhver Handelstad danner sin Børs, hvorfra først det Sammenhold kan udgaae, hvorom der nu selv i vore større Byer ei er nogen Tanke, idet Enhver kun passer Sit, ubekymret om det Heles Vel. Thi en Lunkenhed som denne hævner sig frygtelig paa selve Standen, hvis Bestræbelser det stedse burde være at fremme og udvide det friere Handelsliv, men dette opnaaes tilforladelig ei, ved inden lukte Dørre at bande Toldfaget og dets Fremgangsmaade, og ikke destomindre dog taale dets Anmasselser. Handelstanden er det, som har at befale over egne Skibe og Varer; den er det, som befaler Skibene udlossede, saasnart de løbe i Havn; den er det, som, naar en Toldinspecteur siger: deres Skibe blive ei losset førend om saa og saa mange Dage, naar jeg faaer Tid at være tilstede derved, svarer: "nei, det paastaaes strax lodset; den er det, som befaler, at Udløsningen paa Aarets længste Dage bliver foretaget i de samme Minutter, som de røde Straaler kige frem i Østen; thi Handelstanden er, vel at mærke - Herrestanden - hvor Talen er om Skibe og disses Gods - og denne Bevidsthed, denne Sandhed er det, som enhver Handlende dybt bør indprænte sig.