Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-03-24
England havde Aarsag til, for et halvt Aarhundrede siden, at være stolt af sin Howard. Ligesaa ædel og menneskekjærlig see vi i vore Dage B. Appert i Frankrig gaae fra Fængsel til Fængsel, fra et Bagno til et andet sætte sig paa Tugthuuslemmernes taarevæddede Leier og lade sig selv sammensmede med en Forbryder for at lære at kjende hans Lænkers Vægt. Lader os høre ham selv fortælle om sit Besøg i Toulons Bagno. "Da jeg traadte ind i Arsenalet, gjennemtrængtes jeg af en Følelse, som jeg aldrig førhavde havt ved at besøge Slutterier og Fængsler, og jeg havde Møje med at nedkjæmpe den. Aarsagen dertil var vel alt det skrækkelige, som jeg forud havde hørt om Toulons Bagno. Min Ledsager, en gammel Søesoldat, tænkte ikke som jeg. J et Tidsrum af en halv Levealder havde han intet seet uden Galeier og Gale forbrydere; derfor viste han ogsaa med en frygtelig Kulde hen paa de Ulykkelige, der vare inddømte for Livstid. Betynget med tunge Kjæder og spændte 6 eller 8 for svært læssede Vogne droge de hundredeviis forbi mig til Havnen. Rammelen af det betyngende Jern og af Kjæderne, hvormed stedse to ere smedede sammen, Blandingen af unge og gamle Forbrydere, Udtrykket af den dybeste Smerte Tirsdagen den 24 Marts 1829. ved Siden af uhændig Ugudelighed, rædsom Frækhed og djævelsk Smil ved Siden af stille Fortvivlelse, alt dette sammenpressede mit Hjerte saaledes, at jeg neppe kunde tale. Næsten tvivlede jeg paa Muligheden af at kunne virke velgjørende og forbedrende paa disse Mennesker." Nu gaaer Appert i det Enkelte over til Bagnoets indre Indretning, om Arbeiderne, om de 4300 Forbryderes Classificering, deres Erhvervarene, Anstalternes indre Politie o. s. v. Vi beklage, at disse Blades Plads ikke tillader os at følge denne Fremstilling, og vi indskrænke os her kun til at vise vore Læsere Appert midt imellem Bagnoets Beboere. Den rigtige Jdee om Indretningen fremstiller sig da af sig selv. "Da jeg ved mit første Besøg med Commissairen havde gaaet igjennem Værkstæderne, Salene, Hospitalet, kort det hele Indre af Bagnoet, indsaae jeg vel, at jeg saaledes ikke kunde iagttage og rigtigen lære at kjende mine stakkels Galeislaver. Dertil maatte jeg være allene. Den samme Bemærkning var ikke undgaaet den vakkre Commissair, og, førend jeg endnu udtalte min Tanke, tillod han mig at maatte allene gjennemvandre det hele Bagno og ikke at blive forstyrret deri af nogen Embedsmand eller Vagt, vistnok en stor Begunstigelse, som jeg maae anslaae højt, da det vilde være farligt at give Enhver den. Nu var mit Ønske opfyldt. Thi for at kjende og forstaae Galeislavernes moralske og physiske Stilling, maae man gandske nedstige til dem og saa at sige blive deres Ulykkes Broder. Strax ved mit første Besøg viste de arme Mennesker mig al muelig Agtelse og Opmærksomhed. Flere kjendte mig allerede; thi de havde været i de Fængsler, som jeg besøgte. Som jeg nærmede mig dem, toge de deres Huer af og bade om Tilladelse, at tale med mig. Det ønskede jeg netop ogsaa, og derved kom jeg snart paa en god Fod med dem, hvad der er aldeles nødvendigt med saadanne Folk. Mit Navn kjendte de, og uagtet de ingen Tidsskrifter maatte læse, vidste de doret godt, at jeg beskjæftiger mig med at forbedre deres Skjæbne. Det allene skylder jeg vel den grændseløse Tillid, som de saa ofte har vist mig. Jeg vil ikke dølge, at jeg midt imellem disse Forbrydere var uendelig lykkelig, maaskee lykkeligere end nogensinde i mit Liv, thi jeg saae deres angerfulde Gemytter aabne sig og modtog saa utvetydige Beviser paa dybtfølende Tak, at jeg snart overbeviste mig om, at der hos dem fandtes noget Ædelt og Godt, hvad der sjelden findes hos de saakaldte ærlige Folk, men endnu sjeldnere i de saakaldte gode Selskaber. Mit Mod tiltog igjen, og jeg indsaae min Vildfarelse, da jeg før havde holdt disse Folk for uforbedrelige. Nu gik jeg fra den ene Deel af Arsenalet til den anden, og ved ethvert Skridt stødte jeg paa et Tugthuuslem, der vilde fortælle mig sin Historie. Af de 4300 Galeislaver i Bagnoet har sikkert flere end 4000 talt med mig. Meget over den halve Deel tilstod mig aabent deres Brøde. Nogle vilde dog føre mig bag Lyset; men det lykkedes dem ikke, thi jeg kom snart efter Sammenhængen, formedelst min Øvelse i at tale med Forbrydere. Denne Øvelse er overhovedet meget nyttig hos de Misdædere, hvis eneste Fornøielse, hvis eneste Haab bestaaer i at skuffe Andre, at anstille sig uskyldige. Dette kan iøvrigt bevise, at ogsaa hos den største Forbryder det Gode fremskinner høiere end det Slette. Thi han bestræber sig for, ikke at have nogen Skyld, og at benægte sin Forbrydelse.