Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-12-04
Saavidt Jndsenderens Formening om Brevskriverens moralske Forhold i Hensyn til Clod og hans Familie. Men man tillade os ogsaa ved nogle faa Linier at besvare, saavidt det staaer til os, det Spørgsmaal, har Brevskriveren ikke ved sit Forhold skadet baade vor Literatur og vort Fædrelands Ære. Han vil vel sige, at jeg fægter mod Spøgelser. Men det havde været at ønske, at Brevskriveren havde været ligesaa visionair som Jndsenderen, saa vilde ingen virkelige Spøgelser nu skræmme hans Samvittighed, hvis han har nogen. Sandt er det, at vore fleste offentlige literaire Feider, ere aldeles blottede for Præget af det gamle literæ emolliunt mores ne sinunt esse foros. Naar man erindrer alle de Usselheder og personlige Angreb, der ikke have det mindste med punctum qvæstionis at bestille, som vanære dem, saa kan man næsten i Almindelighed anvende, hvad gamle Lodde engang skal have sagt i Anledning af en saadan literair Hanefægtning: og gik, sagde han, forleden forbi to Fiskerkjærlinger, som kivedes, da i det samme en tredie kom til, som sagde meget ivrig til den ene, hvis Parti hun tog, skynd dig dog at skielde hende for .... thi ellers skjelder hun m. S. dig derfor, Men saavist som mange af vore Dages Begivenheder bevise Sandheden af hvad her er sagt om en stor Deel af vore literaire Stridigheders Form og Udvortes, saa vist er det og, at slige literaire Løier, som de kaldes i Kraftsproget, ikke ere, saavidt Jndsenderen veed, brugte til at styrte Nogen i timelig Fordærvelse, i det mindste er Virkningen ikke kommen saavidt, om end Tendensen maaskee kunde have været der. Man raaber, og man raaber med Rette, mod Burschenwesen; men af to Onder maatte man dog hellere ønske en saadan Burschenstemning i det almindelige, og især i det studerende Samfund, hvorved man betragtede den, der ved slig Ondskab gjorde en Medborger eller Medstuderende ulykkelig, som et uværdigt Lem af Selskabet, hellere end hvis man maa befrygte, at det nærværende Tilfælde betragtes med Ligegyldighed, ja vel endog med Bifald, være det sig endog kun af nogle Fag. Om vort Fædrenelands Ære i Almindelighed ikke har lidt ved Brevskriverens Fremgangsmaade, bliver nu Spørgsmaalet. Begivenheden med Clod og Brevet er nu bleven bekjendt overalt hvor Hamburger Correspondent læses. Men betragtes Sagen fra den Synspunkt, hvorfra Tydskland, ja hele den cultiverede Menneskehed, Politici fraregnede, betragter, ja bør betragte, Grækernes Sag, saa kan den Farce her er spillet med saa alvorligt et Æmne, og paa saa uborgerligsindet en Maade, ikke opvække nogen fordeelagtig Tanke om vort broderlige Sindelag indbyrdes, mindre om vor Anskuelsesmaade af Grækernes Sag, og disse ufordeelagtige Domme kunne vi især have Grund til at befrygte af Tydskerne, af hvilke altfor mange, altfor ofte vise, at de ere indtagne af en høist vanærende Fordom imod os. At dette ikke er en panisk Skræk, men en, for enhver dansk Mand allerede i Opfyldelse gaaet ubehagelig Formodning, kan altfor tydelig bevises af Slutningen af Professor Krugs Berigtigelse i Hamburger, Torrespondent, hvor han formoder, at Clod enten maa være fra Forstanden, eller en Bedrager, om ikke, hedder det videre, et Redskab for en ussel Jntrique, hvorved man søger at gjøre en god Sag latterlig, ved et tosset Forsvar. Mindst drømte vel Professor Krug om, at det fjerde Leed i Formodningsskjeden kunde lægges til eller Clod maa være en godtroende Enthusiast, med hvis Troskyldighed nogle slettænkende og ubesindige Mennesker ikke have taget i Betænkning at gjøre sig tilgode, paa hans og hans Families timelige Vels Bekostning, ja, hvis Jndsenderen ikke seer Feil, til Skjændsel for vor Literatur og vort Fædreneland.