Aarhuus Stifts-Tidende, 1846-02-19
Ved Høitideligholdelsen af Justitsraad Herredsfoged Boecks halvthundredaarige Embedsjubilæum afvigte 2de Januar i Fredericia, bragte Justitsraad, Herredsfoged og Stænderdeputeret With Jubeloldingen sin Lykønskning i følgende humoristiske Foredrag: "Jeg vil søge at variere det Theema, som vi alt flere Gange idag have behandlet. Jeg vil udbringe en Skaal for vor Jubelolding, betragtet fra en ny Side, og ønsker jeg at indrette mit Foredrag i den Form, at begynde og ende med en Sang og en Prædiken i Midten. Bliver ikke bange, mine Herrer. Det skal ikke vare saa længe. See, nu er jeg først Degn, og til fælleds Opbyggelse vil jeg bede Menigheden istemme Chor med mig Nu Skaal for hver en brav Student, Sing Salliera Hurral Som har Minerva ærlig tjent. Han holde fast paa Skjøderne, Sing Saliera Hurral Og klare Vægtermoderne, Sing Saliera Hurra. (Nu gaaer jeg paa Prædikestolen.) Skaal for hver brav Student, Som har Minerva ærlig tjent! Hvorledes tjener man Minerva ærligt?" Mon den kan siges at have tjent tro, som blot læser, for at faae en Embedsexamen og siden lægger Bogen paa Hylden, Nei, det er en simpel Leiesvend, som ikke arbeider mere end han er nødt til, og som vender hende Ryggen, naar han har faaet sin første Sold. Den ærlige Tjeneste udfordrer, at Studenten af indre Drivt vedbliver at arbeide sit hele Liv igjennem. Studenten maa være gjennemtrængt af sit høie Kald, som Oplysningens Forkjæmper. Det er Studentens Pligt, stedse at gaae foran i sin Tidsalder, han er Folkeoplysningens Bannerfører, han skal svinge med Kraft Oplysningens Fakkel mod Overtro, Bigotteri, Tyranni, og hvad alle de Dæmoner hedde, som lænkebinde Nationerne, saa at de, rædde for Gnisterne tumle tilbage i Mørkhedens Huler, hvorfra de ere komne. Kun saaledes tjener han Minerva ærlig. Vi have her i vor Midte en saadan ærlig Student, vor kjære Jubelolding, Ja mærkeligt nok, han er den ældste juridiske Student i Danmark. J det mindste er han den ældste af dem, som ikke gjennem en Bagdør, men gjennem den aabne Porticus, ere indtraadte i Minervas Hal, og som offentlig ved det grønne Bord maatte gjøre Regnskab for sine Kundskaber, inden man meddeelte ham academisk Borgerbrev. Han ophørte ikke at studere ved Embedsexamen, men han studerer endnu. Med en Ynglings Begeistring betraadte han Forfatterbanen, og da Staten senere krævede hans Virksomhed, og anviste ham en Virkekreds, der strakte sig fra Kattegattet til Nordsøen, glemte han dog ikke Minerva. Nei, han holdt ærlig Skridt med sin Tidsalder, og intet Fund i Videnskabernes rige Miner blev ham længe ubekjendt. Min Text siger endvidere om Studenten: "Han holde fast paa Skjøderne." Hvad forstaaes herved? Den brave Student passer sin Cours, og lader sig aldrig overrumple af Kastevinde. Han sælger aldrig sin Mund eller sin Pen for Fyrstegunst eller Folkegunst til at forfægte Andet end det, han erkjender for Sandhed og Ret. Nei, han styrer sin Skude trods Storm og Modvind mellem Klipper og Skjær ind i Retfærdighedens Havn. Dette har vor ærlige Boeck hæderligt udført. Han var aldrig tilfals, han passede sine Skjøder og naaede lykkelig de Retfærdiges Havn. Der staaer endelig ogsaa i Texten og klare Vægtermøderne. Her vil jeg ikke tale om de Vægtermøder, for hvilke den unge Rus ofte er udsat, naar Viin og Vid er nærved at sprænge hans Pande. Slige Møder ere Bagateller. De klares med en Mark eller to, og gaaer det galest, er en ubehagelig tilbragt Nat i No. 3 det Hele. Nei, mine Venner, der gives andre Vægtermoder, som ere vanskeligere at klare, og som træffe Manden hele Livet igjennem, for hvilke især den juridiske Embedsmand idelig er udsat. Han færdes saa at sige altid paa Valpladsen mellem stridende Partier, der stedse ere rede til at angribe ham med uforskyldt Bagvaskelse, og der er endnu noget Andet han har at bekjæmpe. Der er noget til, som man kalder Næser. Det ligger nemlig i den menneskelige Natur at ville herske, og man føler ret sin Vælde, naar man uddeler Næser til sine Undergivne. Derfor ere Næserne saa hyppige. Kongen giver Collegierne Næser, Collegierne Amtmanden, Amtmændene Herredsfogderne, Herredsfogderne Sognefogderne, disse Sognemændene, og saaledes fort væk lige til Hyrdedrengene, der uddeele Næser til Køerne og Faarene. Forskjellen er kun, at disse sidste Næser uddeles med Tøirekøller og Gjærde stave, medens de høiere Næser uddeles med spidse Penne, og mærkeligt er det, at de høiere Næser altid ere finere end de lavere, men derfor ikke mindre følelige. For Exempel, naar et Collegium tilkjendegiver en Underordnet, at et eller andet Arbeide er mindre heldigt udført, saa veed man, at Meningen er, at det er det pure Snavs. Naar man nu faaer en Næse, saa gjælder det at klare den paa en honet Maade, og her kan man atter anføre vor Jubelolding. Han beed fra sig, saa godt han kunde, og naar det stundom hændtes, at han ikke syntes at det var værd at svare, saa sagde han blot: Godt er godt!" og lagde Næsen rolig paa Hylden til behagelig Efterretning for hans Eftermænd, uden at slige Næser satte et graat Haar i hans Hoved, eller gave ham en søvnløs Nat. Han var og blev Student, og om han end bliver Excellents, Studenter Nykkerne forlade ham aldrig. Derfor Held Dig, gamle Ven, Du har ærlig tjent Minerva og klaret Dine Vægter møder som en Karl. Din Ungdom var riig paa Forhaabninger, der ei have svigtet Dig, og Din Alderdom er skjøn. Alt som Du haver mindre og mindre at vente af Fremtiden, stiger Din rige Fortid op for Dit Blik og fremviser Dig de herligste billeder i en skjøn Aften Belysning. Gid Du længe nyde denne Fryd, og gid vi længe maatte glæde os ved den gamle Student Giv høit da op Minervas Flag, Held Christian Boeck til sidste Dag. Sing Saliera Hurral &c. &c. (Veile Av.)