Corsaren, 1843-03-03
Dødsstraffen. (Philosophisk Disputats. Efter Charivari.) I dette Øieblik er der en philosophisk Congres i Jena. J Salen, som er helliget til Congressens Forhandlinger, tale Professorerne og ryge Studenterne dagligen fra Kl. 12 til 4 Eftermiddag. Naar Forsamlingen er hævet, feier Vortneren de itubrukne Viber sammen og aabner Vinduerne, for at Tobaksrogen, de spildte Ord, og den metaphysiske Damp kan strømme ud. Mine Herrer,, sagde i et af de sidste Møder Doctor Strausz fra München, "jeg er en Modstander af Dødsstraffen, fordi det efter min Mening er nok at overgive den Skyldige til sine Samvittighedsnag, at han kan døe deraf. O, det er en skrækkelig Straf, at lade et Menneskepines ved Erindringen om sin Brøde!" Chor af Studenter, som istemme en Stropheaf Schiller: "Den Brødefulde opsøger vilde og eensomme Steder, han flyer Menneskenes Selskab, han vover ikke at forlange en Pot Øl i Kneipen, han slukker sin Tørst kun i det eensomme Kildevæld." "Mine Herrer ", udraabte Doctor Frantz fra Heidelberg,, min Hr. Confraters Raisonnement er høist besynderligt; enten den Skyldige døer for Bøddelens Sværd eller ved Virkningen af sine Samvittighedsnag, saa eristerer dog altid Dødsstraffen for ham, siden han døer." "Men i det sidste Tilfælde", indvendte i Strautz, "er det den guddommelige Retfærdighed, der straffer ham! Den guddommelige Retfærdighed, der har været saa forsigtig at nedplante i den Skyldiges Siæl Samvittighedsnaget som en Gift. Naar et Menneske slaaer en Anden i ihiel, skal De see, hvorledes han lidt efter lidt blegner og svinder hen til Jngenting." Studenternes Chor, syngende en Strophe af Goethe: "J see ham svinde hen, hans Tunge klæber til Gummerne, hans Kinder blive indfaldne, hans Been stikke frem af hans hentørrede Hud; han bliver lig en let og gjennemsigtig Nog, hvorigjennem den Forbigaaende kan læse i hans Hjerte, naar han forresten forstaaer at læse." Heftigt bevæget takker Doctor Straut med et kjærligt Blik. "Dersom Naget er en Gift", tager Frants i atter til Orde, "saa er det en langsom Gift ligesom Kaffe, den er endog saa langsom til at dræbe, at den giver os Tid til at døe af alle andre Ting. Ofte befinder sig et Menneske, kvalt af Samvittighedsnag, bedre efter end for Misgierningen; hans Ansigt blomstrer, og han lægger sig betydeligt ud." Chor, Strophe af Bürger: "Han lægger sig betydeligt ud! Hans Næse rødmer, hans Kinder fyldes, hans Læber blive trinde, hele hans Legeme rundes; man veed ikke, naar man seer ham, om det er en Mand eller en Tønde." Doctor Frants bukker sig ned til Jorden af lutter Taknemmelighed, og slynger et triumpherende Blik mod sin Modstander. "Jeg vil anfore et Exempel til Stotte for min Mening ", siger Dr. Straus. "Jdeerne grunde sig paa Kjendsgjerninger. Forrige Aar vilde Studenterne i München sende mig en Postei til min Fødselsdag. Min Tjener modtog i den i min Fraværelse, og benyttende sig af denne Omstændighed spiste han Posteien, uden at lade mig beholde en Krumme, for at der ikke skulde være noget Tegn paa Brøden. Det Nag, som denne slette Handling foraarsagede ham, var saa stort, at han døde deraf om Natten." "Det vil sige", bemærkede Frants, "at han døde af Forstoppelse, fordi Posteien var for stor." Studenternes Chor, Arie af Becker: "En Postei er aldrig for stor, især naar den er vædet af god Rhinskviin; men Suurkaalen borforetrækkes. Den tydske Suurkaal er en fri Suurkaal. Nei, de Franske skulle ikke have den tydske Suurkaal, den frie Suurkaal." De to Doctorer stride længe for deres respective Meninger, og slaae Exempler til Jorden. ved andre Exempler, indtil det Dieblik, da Frants, som havde flere Flasker Luvekker Øl i Hovedet og havde besluttet at gaae af med Seiren ved hvilketsomhelst Middel, jeer sig bragt til Yderlighed og fordrer Taushed. "Nu det sidne Exempel", sagde han "og det væsentligste af alle. Betragt mig, min Teint er frisk, mit Legeme sprudler af Sundhed. Nu vel, jeg tilstaaer det med Skam, jeg tilstaaer det paa Grund af min Hengivenhed for Metaphysiken, jeg, der seer ud til at befinde mig saa vel som Nogen i Verden og virkelig befinder mig vel, jeg har i tyve Aar været qvalt at Samvittighedsnag, fordi jeg har forkortet min egen Faders Dage." Heine har skrevet en Ballade, hvis Begyndelse passer hertil, og Studenterne istemmede. "Det er tilvisse en meget slet Handling at dræbe sin Fader o. s. v." Frants betragtede sin Modstander med en triumpherende Mine, men denne gjorde følgende lærde Ripostation. "Hør ikke efter Frants: han lyver og pra; jeg skal bevise, ifald han vil, at han er et Hittebarn." "Falderi faldera!" raabte Studenterne, og da hverken Goethe, Schiller eller Bürger havde skrevet Noget, der passede til Situationen, improviserede de:"Frants er en Slyngel og en slet Kumpan; han har ikke dræbt sin Fader ofv." Frants vidste Jntet at svare, da hans Modstanders lærde bemærkning var sand, og han greb derfor det Parti at besvime af Raseri. "Det er Naget over hans Logn, som dræber, ham," bemærkede Dr. Strautz. Congressen bar Strautz i Triumph og garham kort efter et betydeligt Sold.