Corsaren, 1842-05-27
Curiosum. Som et Curiosum levere vi vore Læsere efterstaaende Artikel, der er bleven strøgen i et slesvigsk Blad. Hvorfor den er bleven strøgen, er ikke godt at sige, da den er saa uskyldig, at "Corsaren", der dog ynder uskyldige Artikler, endog finder den altfor uskyldig til at bruges, og kun synes, at den har faaet noget Værd derved, at en Censor har strøget den. Pjaltekræmmeren. Der fandtes mod Syd en gammel Kjole, sammenslikket af vel over 30 store og smaae Klude af forskjellige Farver; hvilket naturligviis gav Kjolen et broget og snurrigt Udseende. Det er en gammel Pjaltekræmmers; luvslidt er den fordetmeste, undtagen Ærmerne, som senere bleve skaarne af en stor, men ulykkelig Naboes Mantel. Disse Ærmer, det ene blaat, det andet hvidt, hænge bagud og ere saa vide som Sække, ganske som Damernes Kaaber vare sidste Vinter. - Den stakkels Kjole, som kunde og burde have været et heelt og kosteligt Klædebon, er revet mange Gange og mange Steder istykker, sprækket op, saa hist saa her, og atter lappet sammen, saa det arme Legeme, som skal hylstre sig deri, har lidt ofte nok af Tidens barske Vind. Men Tøiet maa heller aldrig have været stærkt, eller ogsaa vare Skræderne Fuskere. Norden for passe tre unge Søgutter vakkert deres Dont og lade den gamle forlappede Kjole ligge i Fred. De pløie Havet, smede i Bjergenes Jndre, dyrke deres Haver og indhegne dem, hvor det behøves. De samme 3 Søgutter ere Brødre, og uagtet de fordum sloges med hverandre, saa Hav og Hede bleve blodrøde, komme de dog nu godt ud af det og love, aldrig i Evighed at ville gjøre hverandre nogen Fortred mere. Den mindste at disse Gutter, som ingenlunde derfor er den ringeste, thi han er knøv, stærk og behændig, bærer en rød Kjole til Høitidsdragt, med hvid Krave og Opslag. Denne Kjole har Himlen skienket ham; i 6 lange Tidsrum har han baaret den i Lyst og i Nod, og han holder derfor et Stykke af den og vil ikke miste den for nogen Priis. Men Pjaltekræmmeren, hvad enten dette hidrører fra Kaldøiver i hans Haandtering eller af Lyst til endnu ovenikjøbet at faae sig røde Rabatter, har aldrig kunnet afsee Guttens Kjole, og, da det aldrig har været muligt at faae ham den heel aftrukken, saa har vor Kludesamler indskrænket sig til at klippe Flænger af den og rempe den til sin egen brogede Habit. Hertil kunde han saa meget lettere have Held, som han benyttede Tiden, hvergang Ynglingen, træt af Dagens Byrder, sov og anede intet Ondt af sin Nabo, som om Dagen bar en mild og venlig Maske. Omsider blev en Morgenstund vor unge Fyr opmærksom paa dette hersens, og det skar ham i hans bløde Hjerte, at see sin smukke Dragt saa skjændig skamferet. "Hør Du!" - sagde Ynglingen - "Jeg lider ikke dette, Dul - Du er jo et Skarn, at Du saaledes vil behandle Din Ven, der altid har meent det oprigtigt med Dig. Hvad Du nu har afskaaret og tilsmudset med Dine fedtede Hænder, kan Du beholde; men kom mig ikke saaledes tiere, saa skal Du smage mine tjærede Næver!" "So!" svarede Vjaltekræmmeren opbragt og vedblev: "Jeg beholder ikke alene, hvad jeg har, men vil have hele Skjødet indtil Kongesømmen, som skal opsprækkes, fordi jeg vil have det. Nu kan Du springe omkring i Bryststykket indtil videre - indtil jeg maaskee ogsaa vil have det med, og om Du saa end ikke vil af med det, saa skal Du dog!" - Vor kjække Sognt blev over en saa anmassende, skjondt lidetsigende Tale, høiligen oprørt og svor paa, at den Anden skulde faae hans Næver at smage, hvis han kom og probeerte paa Sligt. Men det har ingen Nød, nu da Knosen er bleven vaagen og har lært sin gamle Ven at kjende, som han let vil nøde til, endog at give Slip paa de Stykker, han allerede har fordærvet Hertil kommer, at Pjaltekræmmeren er en gammel svagelig Stafelius, hvis Lemmer ryste, hvis Knæe bæve, og i hvis Jndvolde en gnavende Orm raser; det er i det Hele kun med Munden og ved List, han formaaer at understøtte sin umættelige Begjærlighed efter alle Slags Klude. Men, skulde han, imod al Forventning, paa en eller anden Naade komme til overordentlige Kræfter og da ville berøve vor Yngling, hvad der med Rette er hans, da vil denne kun behøve at kalde sine Brødre til Hjælp, og vi ville da raade baade hiin og alle andre Kludesamlere, at lade ham i Fred, saafremt de ikke ville see deres egne Pjalter aldeles sønderrevne!