Politivennen, 1805-01-01
Forslag Kongens Have angaaende. Den nye Jndhegning om Kongens Have, de der oprettede Butikker, Forbedringen i den Gang langs Parken, dige Ting, der unægtelig vise Omsorg for Publikum, bevæge Udgiveren til atter at tale et Ord om denne Have, endskjøndt han i et Anfald af Skribentharme havde foresat sig, ikke merat omtale den, da hans idelige Beklagelser over Gangenes Fugtighed, de uhyre indkørte Møddingers Stank, Savnet af et tilstrækkeligt Antal Bænke, Tilsvinelsen af de Bænke der er, Havens store Aabenhed. m. m. syntes ham optagne af Vedkommende paa en Maade de ikke fortjente. Det kan aldrig nok igjentages, at den Fyrste handler meget politisk rigtigt, der ogsaa lader sit Folks uskyldige Fornøjelser og Morskaber udgjøre en Gjenstand for hans Omsorg. Historien anfører os ogsaa Exempler nok paa, at hvo der i de gamle Fristater søgte Folkets Gunst, gjorde store Opofrelser for at vise sig opmærksom for dets Smaaglæder. J Athen skænkede private Mænd Publikum Haver, eller anlagde Spadseregange for det. J Rom var det endog Ærespester, at være Vejenes og Spadseregangenes Opsynsmand, og Publikums Bifald og Ros deres eneste Lønning. Ogsaa mange Fyrster i de ældre Tider viste sig opmærksomme for Folkets Smaaglader, vel vidende hvor meget der vindes derved. Kun i de nyere Stater synes denne Politil næsten ganske forsømt. En stor Stads og især en Hovedstads Beboere bør skaffes al den Adgang til skyldfri Morskab, som muligt, og især til den Morskab, der intet koster, altsaa kan nydes af alle, af den Fattige, af Arbejdsmanden, ligesaa fuldt som af den Rige eller velhavende. Herved vindes mange Fordele. 1) Folket bliver muntert, liveligt, skikket til raske Foretagender. 2) Mortaliteten bliver mindre 3) Usædelighed formindskes 4) Kjærlighed til Staden eller Stedet vexer hos Jndkyggerne. 5) Fremmede ville heller opholde sig der, og rejse ikke saa let bort, naar de have samlet sig noget 6) Jndbyggernes Kjærlighed til Regjeringen og Øvrigheden vinder nye Styrke. For nu at gjøre en Anvendelse paa Kbhvu, da kan man virkelig ikke andet end finde sig forlegen, naar den Fremmede spørger os om vore Forlystelser. Vort Theater er for lidet; Vi kunne ikke bringe ham i Loste thi disse ere abonerede. Parkettet er ikke det Sted hvorfra Scenen tager sig godt ud; paa Parterret undsee vi os ved at bringe ham, da dette ved et godt Stykkes Opførelse er saa proppet, at man bliver puffet, stødt og klemt paa den afskyeligste Maade. Vore Konsertee ophøre om Sommeren. Maskerader, ogsaa en Vinterfornøjelse, vil ikke smage alle. Spadseregangene ere langt fra ikke saaledes som de hurde være. Ækkel Ureenlighed møder allevegne. Filosofgangen er en Tørreplads for Buxer, Skjorter og Bleer, har 2 stinkende Render, er fuld af spidse Stene, er aaben for Ryttere, mangler Bænke. Volden kan ikke spadseres paa om Aftenen, har ikke Lynok mangler Bænke, er ofte fuld af Vand og Morads. At spadsere ud af Byen tillader Tiden ikke uden saa, ogsaa der ere Spadseregangene og Vejene bænkeløse, og Skarn i Regnvejr og Støv i Tørrevejr ere til største Plage. Grønningen ved Kastellet er ogsaa fattig paa Bryke, men riig paa Stank, der i den ene Ende kommer paa Grøvten bag Husarkassernerne, og i den anden fra en Krog hvor Tangen forfuler uophørlig, og hvor Byens største Skarnkiste udvælder; uden at tale om døde Hunde hvoraf en Mængde ofte svømmer i Kastelsgraven. Endelig har vi Kongens Have tilbage. Og i Sandhed den allene kunde ansees for noget stort, naar den var som den kunde være. Derved forstaaer jeg, at Gangene vare skyggefulde, at der var Bænke i alle Gangene, og det heller for mange end for faa, at der ved Træplantning paa Siderne inden for Gangene sørgedes for Værn imod det hønske Klimats besværlige Vindighed, at Vandpuser ikke efter Regn bleve staaende for at dunste bort, at ikke Møg men god Jord brugtes til Grønseldyrkningen, at der var Lokummer paa afliggende Kanter, at der var en Hob lukkede Bænke for de Aldrende og Svagelige, at Bænkene ikke vare saa høje at Benene maa hænge fra Jorden, at der sørgedes især for tørt Fodefæste ved Bænkene, at disse vadskedes idetmindste een Gang om Ugen, at der da mugedes under dem, at uterlige Vers og Jndskrivter ogsaa bortvaskedes, at alle Statyer enten borttogss eller beskyttedes med Mishandling ved Omhegning, at det ikke tillodes Biersidlere at flaae de Spadserendes Øren, at det, ved høje og tættede Plantninger rundt om Haven, gjordes saa lidet som muligt kjendeligt ved Synet af Huse, hvor indskrænket Havens Rum er, at der om Sommeren ikke udringedes før Kl. 10 1/2 o.s.v., o.s.v. Da vilde Rosenborg Have være en sand Prydelse for Kbhvn, en offentlig Spadseregang, som mangen større Stad maatte misunde den, og en herlig Nydelse for Jndbyggerne. Vil man sige, at hertil vilde medgaae endeel Bekostninger, da tilstaaes dette; men om blot 10 rige Familier flytte til Kbhvn eller undlade at flytte fra Kbhvn, saa vilde rigeligen vindes hvad der anvendtes paa at gjøre det her Sagte. Og dersom nogle 100 Aldrende og Svagelige vinde i deres Helbred, dersom nogle 1000 Mennesker heller spadsere end øde deres Penge, Helbred, og Sædelighed ved lave og lumpne Morskaber, dersom Kbhvns Mortalitet forbedres o.s.v. da vil en Regjering som Danmarks ikke troe en lille Summa spildt paa Stadens offentlige Spadseregange. Folket skjønner ikke paa hvad der gjres for det, hører man nogle sige. Men mon de som tillade sig denne Yttring betænke hvad de sige. Fordi nogle vise sig uskjønsomme bør det derfor skrives paa Alles Regning. Gid kun vore Spadseregange vare som her er sagt; tusinde vilde glæde sig derved, og deres stille Nydelse være den største Løn for den som skænkede dem den.