Københavns Adresseavis, 1775-09-19
Et ungt Menneske, som heed Robert, holdt med en liden Baad ved Strandbredden i Marseille. En Ubekiendt satte sig deri, men vilde strax stige ud igien, og sagde til Robert, som han ikke ansaae for Baadens Eiermand, at da den Mand ikke var der, som hørte Baaden til, vilde han gaae i en anden. Robert svarede: Baaden hører mig til, vilde ud af Havnen? Ney, sagde den Ubekiendte, jeg vilde ikkun fare nogle gange frem og tilbage i Havnen, da det er saadan en deylig kolig Aften; men J seer jo slet ikke ud som en Skipper, og har ogsaa en ganske anden Udtale. De har Ret, svarede Robert, jeg er heller ikke af den Stand, jeg driver dette Haandverk ikkun om Søn= og Hellig=Dage, for at fortiene flere Penge. Fy, hvilken Gierrighed for saadant et ungt Menneske, sagde den Fremmede; jeg havde af eders Ansigt gjort mig langt bedre Tanker om eder. Ach. dersom de vidste, hvorfor jeg er saa meget begierlig efterat fortiene Penge, svarede Robert. Saa fortæl mig da imidlertid, medens jeg farer en Tour, min Ven, hvad i har for Bekymring, sagde den anden Røbert fortalte ham følgende: Min Sorg bestaaer deri, at min Fader er i Slaveriet. Han var en Politiebetient her i Staden, og havde af sine og min Moders Jndkomster, som handlede med Modensvare, sammensvaret saa meget, at han kjøbte sig Part i et Skib, som var ladet til Smyrna Han vilde selv være tilstæde ved sine Vares Omsætning imod de asiatiske, men Skibet er underves borttagen af en Søerøver, og bragt til Tetnan, hvor min ulykkelige Fader nu gaaer i Slaveriet. De fordre 2000 Rigsdaler for hans Befrielse; men da han havde anvendt alle sine Penge paa sin Handel paa Smyrna, fattes vi endnu meget, førende vi have denne Sum samlet. Jmidlertid arbeyder min Moder og mine Systre Dag og Nat; jeg giør ligesaa som Juvelerer af Profession, og desuden søger jeg, som de seer, at føre mig Søn= og Hellig=Dagene til Nytte. Vi leve saa knapt som mueligt, og boe alle tre i et ganske lidet Værelse. Var det mueligt at befrie min Fader derved, vilde jeglstrax reyse hen og give mig i Slaveriet i hans Sted. Den Fremmede spurgte nu, om de ogsaa undertiden fik Efterretning fra deres Fader, og hvem hans Herre var i Tetuan? Robert svarede: hans Herre var Opsynsmand over Kongens Have. Hvad kalder eders Fader sig nu omstunder, spurgte den Ubekiendte, Han har ikke forandret sit Navn, og heder Robert, svarede den unge Robert. Eders Ulykke gaaer mig til Hierte, sagde den Fremmede; men J ere saadanne retskafne Folk, at jeg vist haaber, det vil faae en god Ende. Da det blev mørkt, fore de til Landet. I det den Ubekiendte sterg ud af Baaden, lod han sin Pengepung tilbage, og løb saa hastigt bort, at Robert ikke engang kunde takke ham. J Pungen fandtes 16 Pistoler i Guld, og 10 Rigsdaler i Sølvpenge. Sex Uger efter denne Begivenhed, da denne retskafne Familie, som blev utrættet ved at arbeyde, for at faae sammenbragt den fornødne Summa, var just i Begreb med at indtage deres Middagsmaaltid, som bestod af Brod og tørre Mandler, saae de Faderen ankomme meget vel klædt. Han overfaldt dem midt i deres Kummer og Elendighed. "Ach, min Kone, ach, mine kiære Børn, hvor har det været eder mueligt at befrie mig saa snart, og det ydermeere paa den Maade, som J har gjort, See engang, hvor J har udstafferet mig, og endda desuden de 50 Pistoler, som jeg fik, da jeg gik om borde paa Skibet, hvor min Fragt og Kost var allerede forud betalt, hvorledes skal jeg giengielde saa megen Kiærlighed, Og denne forskrækkelige Trang og Mangel, hvori J har sat eder for min Skyld, Moderens store Forundring betog hende i Førstningen al Kraft til at svare; hun kunde ikkun omfavne hendes Mand, og henflyde i Taarer. Bornene gjorde ligesaa Da de endelig kunde tale igien, fortalte de deres Fader, at de med alt deres Arbeyde havde ikkun først sammenbragt Halvparten af Pengene; og den unge Robert berettede sin Fader sin Samtale med en Ubekiendt, som havde gjort saa mange Spørsmaale ham angaaende. De gjorde altsaa alle den Slutning, at denne Mand maatte være deres ædelmodige Ve giører. Da Robert nu var i Rolighed igien, fandt han snart Venner og Kredit. Hans Handel lykkedes, og efter faa Aars Forløb var han i gode Omstændigheder; hans Børn vare forsørgede, og der fattedes dem intet i deres Lykke, undtagen at de ikke kunde bevise deres Taknemmelighed imod den Mand, som havde forstaffet dem den. Endelig traf den unge Røbert den Ubekiendte engang, da han spadserede i Havnen, han skyndte sig hen til ham, og aflagde med Glædestaarer den inderligste Taksigelse til ham. Men den Fremmede forsikrede, at han ikke kiendte ham, og at han først for to Dage siden var ankommen til Marseille. Robert lod sig ikke afvise; thi han erindrede sig hans Ansigt, hans Røst og hans Væsen alt for godt; han bad ham altsaa paa det indstændigste, at komme hiem med ham i hans Huus, paa det at hans Familie kunde have den Glæde at see deres Velgiører. Men den Fremmede blev ved sin Vægring; han sneeg sig bort, og Robert maatte gaae bedrøvet hiem.