Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1844-02-26
Udlandet. Frankerig. Den franske Marineminister har under 19 Januar offentliggjort et Udtog af en Skrivelse fra Marine-Lieutenant d'Estremont de Maucroix, som med Kutteren Favori har i den forløbne Saison opholdt sig ved Kysten af Jsland til Beskyttelse for de franske Kabliaufiskere. Lieutenanten indberetter deri, at der i sidste Fisketid saavel paa den østlige som nordlige Kyst af Jsland er seet en overordentlig Mængde Hvalfisk, af de saakaldte Baleines franches, der sædvanlig opholdt sig udenfor Bugterne og Fjordene. J Særdeleshed var det i Julii Maaned, i hvilken de viste sig stimeviis langs med Kysten nær ved Landet og endog løb ind i Fjordene. At de viste sig i saa stor Masse, lod formode, at de havde begivet sig paa en ny og almindelig Vandring. Circasierne eller Tycherkesserne, dette mærkelige Folkefærd, der for Øieblikket er stædt i en saa fortvivlet Kamp imod Ruslands Overmagt, beboer en asiatisk Landskab, der indbefatter den nordlige Deel af Kaukasten, imellem Bjergkjæden Kaukasus og Floderne Kuban og Terek, og strækker sig fra det sorte til det caspiske Hav. Navnet Ticherkesser, der egentlig betyder Stratenrøvere, er givet dem af Tyrker og Tartarer; selv kalde de sig "Adighe", Araberne nævne dem Memalik", deres Naboer Osseterne Kasach." Kjærlighed til Krig, Foragt for Eiendomsretten, Hang til Tyveri Lydighed imod deres Herrer og en ængstelig Jagttagelse af Gjæstfrihedens Pligter udgjøre Hovedtrækkene i Circasiernes Charakteer. Deres Historie er kun lidet bekjendt. Først stode de i Afhængigheds=Forhold til Georgierne, senere bleve de Vasaller af Rusland, derpaa skatskyldige til Khanerne paa Krim, fra hvis Undertrykkelse de løsreve sig og derefter igjen kom under Russerne, af hvis Herredømme de egentlig aldrig have været synderligt generede; men tværtimod, naar de forholdt sig rolige, nøde mange Begunstigelser. Circasierne ere deelte i 3 Klasser: "Pscheherne" eller Fyrsterne, "Us derne eller de Adelige, og Vasallerne eller Undersaatterne. Fyrsterne, der kun sjeldent ere af Saddelen eller aflægge deres Harnisk, fordi de leve i bestandig Fjendskab med deres Naboer, paastaae at være Efterkommere af en arabisk Slægt og regner deres Stamregister indtil Sem, Noahs Søn. Deres Fiender bekæmpe de enten i aaben Feide, eller ogsaa bestiæle og udplyndre de dem J første Tilfælde følge Vasallerne deres Fyrster i Krigen; i sidste ledsages disse kun af nogle faa Udvalgte. Usderne", til hvilke de frigivne Vasaller ogsaa regnes, tjene Fyrsterne som Riddersvende. Endskjøndt de ere af adelig Herkomst, kunne de dog aldrig ved Giftermaal. træde i nøiere Forhold til Fyrsterne; lykkes det en Udde at vinde en Fyrstedatters Kjærlighed og hemmelig at nyde hendes Gunst, kan, i Tilfælde af Opdagelse, kun skyndsom Flugt redde ham fra den frygteligste Hævn og Døden. Ganske anderledes forholder det sig i det modsatte Tilfælde: "Usden maa ansee det for en stor Ære, naar en Fyrste værdiger hans Datter sin Opmærksomhed, selv om det ikke har nogen lovlig Forbindelse til Følge. Paa lige Maade søger "Uøden igjen at holde sig skadesløs hos sin Vasals Døttre, hans Qvæg, hans Forraad, kortsagt Alt staaer til Fyrsternes og de Adeliges behagelige Disposition. Han hører selv med til deres Gods og gaaer med dette i Arv fra den ene Besidder til den anden. Sædvanligen skulle Vasallerne udrede en Tribut, bestaaende af Korn, Hø, Qvæg og flere Dages Arbeide, til deres Herrer; men naar Vasallen selv Jntet har, kan han ogsaa igjen med Rette af Herren forlange baade Klæder og Hvad han forresten behøver i Huset. Det bliver betragtet som en Skam for de Adelige, hvis de i et saadant Tilfælde lade være at give ham det Forlangte. Man seer derfor ikke sjelden en "Usde", som var pragtfuld klædt, da han gik hjemme fra, vende tilbage i lasede Klæder, fordi det behagede en Bonde at bytte Klæder med ham. Hvad Circasternes Religion angaaer, da er den en Blanding af christelig og mahomedansk Gudstieneste, og ei engang Afgudsdyrkelse er udelukket derfra. Det skal egentlig have været Korsfarerne, som lagde den første Grund til den christelige Læres Jndførelse iblandt dem. Tagne tilfange i Krigen, bleve Circasierne nemlig solgte som Slaver til georgiske Fyrster, fra hvem Circasierne igjen røvede dem. Hvad der imidlertid ogsaa betydeligt bidrog til Christendommens Udbredelse her, var de Kolonier, som Genueserne i Middelalderen havde ved det sorte Hav. Ved deres Handelsforbindelser med Tyrkerne gjorde Genueserne Bekjendtskab med Jslam, og med disse tvende Religioner sammensmeltede tillige Levningerne af det gamle Hedenskab, der tidligere havde hersket iblandt dem. Man kan kalde Circasterne Christne, forsaavidt som de i deres Gudshuse have Korsets Sindbillede, troe paa Guds Moder, bede til Apostlene og holde en Slags Messe; Mahomedanere derimod, forsaavidt som de ogsaa troe paa Mahomed som Prophet, efter arabisk Sædvane under Bønnen vende Ansigtet mod Mekka afskye Svinekjød og Andet deslige, der er forbuden i Jslam; endelig kan Man ogsaa tillægge dem Navn af Afgudsdyrkere, forsaavidt de nemlig tilbede en Bidronning, en Havets og Stormens Gud, en Gud for Smeddene o. fl., og offre til disse. Ligesom Circasternes religieuse Tro er en Blanding af forskjellige Religioners Lærdomme, saaledes bestaaer ogsaa deres Offer ceremonier deels i gamle hedenske Skikke, deels af christelige Mysterier. Til Love kjender dette Folk ikke meget; i deres Sted træde Sædvaner, der i Tidens Løb have vundet Hævd. De Adelige afholde, under de Ældstes Forsæde, Forsamlinger, der kaldes "Pok, for at raadslaae om det almene Bedste. De Ældste i enhver Stamme danne tillige en Ret, for hvilken enhver mistænkt Person maa møde. Dødsstraf fuldbyrdes aldrig hos dem; den, der bryder sit Ord, bliver solgt til Tyrkerne. Morderen maa afsone sin Brøde med 9 Stykker Qvæg og en betydelig Erstatning til den Dræbtes Slægtninge. Tyven, der gribes paa frisk Gierning, maa til Straf for sin Keitethed betale den syvdobbelte Værdi af det Stiaalne og ovenikjøbet en betydelig Pengebod. Circasterne sætte ikke stor Priis paa Eiendomsretten. Listigt udførte Tyverier forskaffe endog Gjerningsmanden Navnkundighed. Bliver der født en Fyrste eller en Adelsmand en Søn, bortstjæles denne strax af een af hans Naboer, der næste Dag melder sig som Barnets "Atalik, eller Pleiefader, der anvender al mulig Omhu paa dets Opdragelse. Saasnart dets legemlige Kræfter tillade det, begynder han at øve det i Brugen af Vaaben, og, for at den unge Ridder ikke engang i Tiden skal komme til at savne de Kundskaber, der ere nødvendige, lærer han ham ogsaa at stiæle med Behændighed. Naar Pleiesønnen har aflagt den første Prøve paa, at Opdragelsen er lykkedes, d. v. s. naar han har bestjaalet sin Atalik, bliver han givet tilbage til sin Fader; men beholder desuagtet en Slægtnings Rettigheder i sin Pleiefaders Huus. Som alle kankasiske Folkeslag, ere Circasserne meget gjæstfri, og enhver Fremmed, der udbeder sig deres Beskyttelse, behandles af dem med megen Agtelse og Godhed. Beskytteren, der tillægger sig Ærestitlen Konak, er forpligtet til at forsvare sin Protege, optage ham i sit Huus, behandle ham som sit Barn med Kjærlighed og ved Afreisen ledsage ham paa Veien. Handler han derimod, er han æreløs, ja straffes undertiden endog med legemlig Tugtelse. For Rusland underkastede sig Circasien, blev der dreven en temmelig betydelig Handel med circasiske Fruentimmer, som Harems-Commissairerne havde stærkt i Kikkerten. Fyrsterne begunstigede denne Handel, dervar en rig Jndtægtskilde for dem. Da Circasierinderne hjemme kun ere i ringe Anseelse og deres Klæder og Kost slette, gik disse Fruentimmer deres Skjæbne med langt mindre Sorg imøde, end Man skulde formode. Forresten blive de circasiske Fruentimmer behandlede med langt mindre Skinsyge, end Tilfældet er hos Nabofolkene. Unge Mennesker af begge Kjøn lege og dandse med hverandre; gifte Koner modtage Besøg af Fremmede; kun deres Mænd tør ikke lade sig see i deres Værelse om Dagen. Har en ung Circasier Formue og Lyst til at gifte sig med en Pige, mangler han aldrig Leilighed til at nærme sig sin Elskede. Finder hans Andragende Gehør, henvises han til Familien, hvis Stemning en Ven da paatager sig at udforske. Naar denne ogsaa er gunstig, forsamler Familiens Hoveder sig, for at blive enige om Medgiften, som Brudgommen her maa sørge for. Hører han til Stammens første Klasse, tilbyder han sin Svigerfader en Pantser skjorte af en 2 til 3000 Pjastres Værdi, er dette ikke Tilfældet, giver han Heste, Slaver, Vaaben, Qvæg eller Klæder. Ere Parterne blevne enige om Betingelserne, bortfører den tilkommende Ægtefælle sin Brud, med sine Venners Hjælp. Hun bliver bragt til en Naboes Huus, og strax derpaa kommer hendes Beslægtede, bevæbnede med Stokke, og nu begynder imellem begge Partier en hidsig Fægtning paa Skrømt, som dog ophører saasnart Brudgommen kommer frem med sin Forlovede ved Haanden. Forlystelserne tage derefter deres Begyndelse; men da det ansees for en Skam, at Brudeparret lader sig offentlig see, skjuler Manden sig, medens hans Gjæster more sig ved Dands og Taflets Glæder, i en Skov til henad Natten, da hans Venner hente ham og føre ham til hans Bruds Gemak, hvilket han dog igjen forlader for Dag, og atter begiver sig til sit forrige Skjulested. Saaledes bliver han ved i 2 Maaneder, og selv efter den Tid undgaaer han at blive seet sammen med sin Kone, ja han springer før ud af Vinduet, end lader sig træffe hos hende. Fødes der ham en Søn, flygter han atter til Skoven. Er det en Pige, bestemmer Moderen hendes Navn og sorger for hendes Opdragelse; er det derimod en Dreng, fremkommer Nationen med sine lovlige Fordringer paa ham, og en Nabo eller Beslægtet tager ham da til sig, for som Atalik, at give ham den fornødne Opdragelse. (Fortsættes.)