Viborger Samler, 1836-05-24
Væddeløb. At en Dom over en eller anden Tings Brugbarhed er sikkrere, naar den grunder sig paa en Prove af dens Egenskaber, end naar den er afsagt efter det blotte Øiesyn, og at den Production, som giver den større Rente af Capitalen, er fordeelagtigere, end den, som giver den mindre, ere to Sætninger, som ingen vil modsige, saalænge de fremsættes i denne Almindelighed, men skrider man til deres Anvendelse paa et givet Tilfælde, opstaaer Meningsforskjelligheden. Det givne Tilfælde er her Hesteavlen, dog vil vist ingen practisk Mand nægte, at man bedre lærer en Hests Dygtighed at kjende ved at prøve dens Kræfter og Udholdenhed, end ved blot at see paa den, og at der er meer Fordeel ved at opdrætte et Fol, der kan sælges for 200 Rbd. end det, der kun betales med 100 Rbd. De forskjellige Meninger ere altsaa om, hvilke Prøver paa Hestens Dygtighed, der ere de rigtige, og hvilken Hesterace der betaler sig bedst. At man vel nu kan antage alle enige i, at Heste, som skulle bruges til Avl, bør prøves ved Væddeløb, indlyser blandt andet af, at en af de ivrigste Forsvarere af Besigtelserne, Hr. Landvæsenscommissair Dalgas, i sit i forrige Aar udkomne Skrift anbefaler, at der indrettes 4 nye Væddeløbsbaner, foruden de 11, Landet allerede dengang havde, og at der paa hver udsættes 6 Priser for Hopper og ligesaa mange for Hingster. 3 Baner anseer han aabenbart at være for lidt for Jylland, da Vensyssel og Thye uden Modsigelse kunne gjøre Krav hver paa en egen Bane, og det østlige Jylland ligeledes i det mindste paa een mere (see pag. 33 til 36). Jo vigtigere Hesteavlen er for Danmark og især for Jylland, desto nødvendigere er det, at Midlerne til dens Opkomst paa det nøieste undersøges saa alsidigt som muligt. Naar der imidlertid spørges, hvilke Kundskaber og Erfaringer der behøves til at bedømme disse Midlers Værd, maa man fordre meer, end Dygtighed til at kunne bedømme en Hest og meer end den Erfaring, der erhverves ved at have opdrættet Heste, eller at have bereist sin Provinds eller endog sit Land. Dertil hører først og fremmest Kundskab til Hesteavlens Tilstand i samtlige Lande i Europa og til de Midler, hvorved den der opmuntres, samt disses Virkninger; hvilken Kundskab ogsaa forudsætter Kundskab til de forskjellige Hesteracer, deres forskjellige Brugbarhed, Kostbarhed, Handelsværdie m.v. At nu mange af vore oplyste Landmænd besidde denne Kundskab, er vist, og at disse ere competeente Dommere, er klart, men ligesom ingen Dommer i en Proces, f. Ex. om et Parti leveret Sæd svarer til Kjøbmandens Prøve, afsiger Dommen, naar han alene har læst den ene Parts Jndlæg, og undersøgt den leverede Sæd, om han ogsaa finder denne saa god som almindeligt i hans Egn, hvorimod han ogsaa gjør sig bekjendt med den andens Jndlæg og undersøger Prøven, som maaskee er bedre end den i Egnen almindelige Sæd, saaledes maa enhver, der mener det vel med Landets Hesteavl, nære det Haab, at enhver som kun kjender en enkelt Hesterace og en enkelt Provindses Hesteavl, men ikke har fuldstændig Kundskab, om hvad Væddeløb og Fuldblod er og har virket, ei blot i et enkelt Aar og paa et enkelt Sted, men i en lang Aarrække og alle Steder, hvor det anvendes ikke vil tiltroe sig at afgjøre den saa vanskelige, og for hele Landet saa vigtige Sag, om hvilke Midler, det Offentlige skal benytte til Hesteavlens Fremme. Thi en saadan Mand, som maaskee har seet, eller i alfald troet at see, at Besigtelserne i hans Egn have gjort noget Gavn, men som ikke har noget Begreb om, at der gives et langt virksommere Middel til deres Øiemeds Opnaaelse, maatte naturligviis erklære sig for Vedblivelsen af det, han troer er godt, og forkaste det, hvis Virkning han ikke kjender. Vi maae derfor prise vor Regierings Viisdom, at den lader denne Sag grundigt undersøge, at den lader kyndige Mænd bereise fremmede Lande, for at lære Fordelene og Manglerne af deres Jndretninger at kjende, og at den med modent Overlæg, og efter at have prøvet alt for og imod, vælger, hvad Erfaringen taler for Der hører videnskabelig Granskning til at lede et Lands Hesteavl, og af denne Grund var det ogsaa, at Regjeringen hidtil har udsendt videnskabeligt dannede Mænd, til at paavise Landmændene, hvilke Hingster og Hopper, de skulle bruge til Avl, og hvilke ikke.Det synes derfor ikke lidet modsigende, at man paa engang kan ansee det for saa væsentligt nødvendigt, at der udsendes Mænd, for at lære Landmændene deres Hestes Egenskaber at kjende og desuagtet kan paastaae, at de samme, som man saaledes indrømmer, trænge til denne Underviisning, ere de eneste competente Dommere af det meget vanskeligere Spørgsmaal, ved hvilke Midler Landets Hesteavl hæves.