Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-04-26
Fædrenelandet har i en Tid af et Aar mistet to Mænd, hvis Død med Rette bør betragtes som et Nationaltab, ikke fordi de havde samlet Rigdomme og Skatte; thi hvor mange Rige forlade ikke Verden, uden at just mange savne deres Død eller fælde en Taare paa deres Grav, men fordi de aldrig glemte de Pligter, som deres Lands og deres Medbrødres Tarv paalagde dem. Disse Mænd vare Anker og Ryberg. Begge opdragne som Handelsmænd, eller med andre Ord, til at betragte Guld som Menneskets høieste Adel, anvendte de dette farlige Metal, der, i saa mange andres Hænder bliver til en Gift, som dræber saa mange Medbrødres Lyksalighed, til at opmuntre National flid, befordre Landets Held, og formilde Trængendes Kaar. Saadanne Mænd kunne gjøre den meest beføiede Fordring paa Efterverdenens Høiagtelse. En kort Skildring af Berent Ankers Levned fortjener unegtelig en Plads i et Blad, der for en rum Tid siden har skildret den afdøde Ryberg, og hvis Øiemed er ligesaavel at hædre Fortjenesteen, som at opvække Afsky for Laster og Daarligheder. Berent Anker var fød i Christiania den 22 November 1746. Hans Fader var Christian Anker, en agtværdig Handelsmand, der hverken sparede Møie eller Bekostning paa at give sine Sønner den bedste Opdragelse. Justitsraad C. Hee Hvas, fordeelagtig bekjendt for sin Lærdom, var deres sidste Hovmester, og reiste med dem i mange Aar udenlands. Berent, Anker udmærkede sig endog ved det Kjøbenhavnske Universitet, gjennemreiste de fleste Europæiske Lande, og opholdt sig især længe i Jtalien, Frankrige og Engelland. Paa disse Reiser blev han bekjendt med de berømteste Mænd i mange Fag. J Aaret 1767 overtalde den ældre Grev Bernstorff ham til at gaae som Legationssecretair til Paris i Schutzs Sted; men da just hans Moder, Fru Justitsraadinde Karen Anker, fød Eliesen, blev Enke medens han opholdt sig i Neapolis, og hun tillige sad i vidtløftige Forretninger, saa bevægedes han derved til at forestaae hendes betydelige Eiendomme og den dermed forbundne Handel, saasnart han 1767 kom hjem. J Aaret 1783 bleve alle Eiendommene efter Faderen deelte imellem ham og Brødrene. Han aflagde Regnskab for sin Forvaltning i et Øieblik, hvor en pludselig Fred imellem de krigførende Magter truede de største Europæiske Handelshuse med Undergang. Paa denne ny Bane søgte han at bringe den Norske Handel til sin høieste Pynt. Hans blotte Navn var et sandt Creditiv fra den ene Ende af Europa til den anden. Hans Ophold og personlige Bekjendtskab i Engelland, bleve især vigtige, da han sluttede Contracter med den Britiske Flaade om at overlade den Træ fra Frederiksstad, Moss og Christiania. Han udbragte det saa godt som mueligt, og blev endog derved sat istand til, i Aaret 1792 at foreslaae en Forhøielse af 4 Rdlr. i Afgivt for hvert Hundrede Planker, der udføres, hvilket endnu staaer ved Magt. J de sidste Aaringer havde han fyrgetyve egne Skibe i Søen. Han var den første, som 1792, sendte et Skib, ladt med Norske Producter og bemandet med lutter Norske Sømænd, til Ostindien. Ligesom hans store Handelsaand virkede paa fjerne Søer og i fjerne Lande, og derved, saa at sige, skabte en ny Handelsepoche for Norge, saaledes søgte han ogsaa at ophielpe dette Riges medfødte Rigdomme: dets Bjergværker, Eidsvolds Guldværk havde han forenet med et vigtigt Kobberværk Anlæg, som man lover sig et nyt Røraas af, to nye Kobberværker, Stakkenbrocks Minde i Nomedal og Hadelands Kobber= og Blyværk havde han optaget. Ved alle tre Værker smeltes skjønt Kobber, Hakkedals Jernværk, som forhen laae øde, blev ligeledes igjen optaget, og det skjønneste Jern smeltes der, nye Hammere ere blevne opbygte og nye Gruber opdagede. Mange Mennesker fik Underhold i den fattige Egn, og dette store Værk var kun Frugterne af tolv Maaneders Virksomhed. J Aaret 1783 paatog Anker sig Bestyrelsen af Moss-Jernværk, som fra 1756 af var bestemt til at frembringe Canoner. Dets forrige Eiere bleve næsten ødelagde ved at levere Canoner, da de fleste sprang under Prøven. Men som selvtænkende Mand søgte nu Anker at raade, Bod herpaa. Han reiste til alle Canonværker, i Sverrig og til det store Caronske i Scotland.