Den Vest-Sjællandske Avis, 1823-10-07
Den Vest- Siællandske Avis, Bur eller: Ex Ugeblade Slagelse. den uden, og indenlandske Historie. for vigtigste Nyeheder. Dagens Redigeret af Pastor og Ridder Bostholm. Trykt og forlagt af Peter Magnus. 19de Aar. Tirsdagen, den 7 October 1823. men. G. Med Kongl. allernaadigst Tilladelse, at forsendes med Brevposten i Danmark og Hertugdømmene. Politisk Philsophie. Vær os velkommen Politik, lad os høre din Tale, engang igien; men lad først dit Hoved rage og dito Skiæg voxe, tog Kappen og dine Skuldre og Staven i din Haand, og sæt dig saa ned ved vor Side; i din philosophiske Dragt fornærmer du ingen og opvækker ingen Bekymringer. – Vel, du har opfyldet vor Forlangende og vi ere lutter Øren. Betragte vi denne Verden vi leve i, med Opmærksomhed, saa opgaaer derved for os to ligesaa behagelige som trøstende Beskuelser: den erne erat Verden, saa vidt vi kunne overskue den, er anlagt efter visse Hovedideer, som gaae igiennem al Naturen; og den anden, at der ere visse Planer foreskrevne det menneskelige Livs Begivenheder, som skulle opfyldes. De første give sig tydeligt tilkiende uagtet alle Naturens utallige Forandringer, og de sidste uagtet alle det menneskelige Livs Forvirringer. Begge disse Beskuelser tiene til, saasnart de gaae over til en tydelig Jndsigt eller til Overbeviisning at styrke os i Troen og Tilliden paa den uendelige Aand, hvorfra denne Verden er udgaaet, og til roelige at overlade vor Skjebne til dette Væsens Veiledning og Styrelse. At visse Hovedideer gaae igiennem heele Naturen overbeviser man sig om jo meere man giver sig af med at betragte den; man seer det af den Liighed, som finder Sted imellem alle Naturens Deele uagtet deres store Forskiellighed; af den Maade hvorpaa den ene Classe af Skabninger gaaer over i den anden; og endelig af den Harmonie hvormed alle Naturens Riger staae i en indbyrdes Forbindelse med hverandre. Ved hvert Blad man slaaer om i Naturens Bog udbryder Hiertet uvilkaarligen her aabenbarer Guddommen sig (ecce Deum!) Det er for vidtløftigt her at indlade sig paa denne høie Materie; Jeg vil derfor (siger vor nyeskabte Philosoph) hellere holde mig til den anden, som meere vedkommer mit egentlige Jeg; nemlig Betragtningen over det menneskelige Livs Begivendeder. At visse Planer ere disse foreskrevne er i sig selv det sandsynligste og fornuftigste at antage; thi da Skaberen dannede Menneskene til frie Væsner, saa kunde han ikke foreskrive dem alle deres Handlinger uden at ophæve deres Bestemmelse til Moralitet, og ikke heller overlade Menneskelivet aldeeles til sig selv, naar det ikke skulde blive en uafbrudt Kiæde af Forvirringer. Hvilken anden Udvei kunde nu den Eviges Viisdom tage imellem Menneskers doppelte Bestemmelse til Lyksalighed og Dyd, end at lade Menneskene have deres Frihed ved deres Handlinger, forsaavidt de ikke arbeide imod dette Væsens høiere Hensigter; men tillige at foreskrive Menneskelivet en vis Gang i det heele, underkaste dets Begivenheder visse Planer, som skulle gaae igiennem, og forresten at forbeholde sig i en høiere Tilstand at give hver Jordens Borger Erstatning, for hvad han i denne Verden har maattet lide, fordi det blev hans Lod at leve i en Tilstand, hvor aandelige Væsner skulde giøre det første Forsøg paa at handle moralsk eller at blive dydige. Kiære Politik, Du har sat din philosophiske Kappe vel tæt omkring dig. Din Tale falder lidt tør, er du ikke snart færdig med din høiere Viisdom. Vi Støvets Børn trænge til lidt verdslig Føde - har du ikke noget andet at fortælle os Vel, vi ville forlade disse Betragtninger; jeg vil slaae min Kappe tilside og vise mig lidt mere i min naturlige Skikkelse. Men her udbeder og venter jeg mig da ogsaa et Øiebliks Opmærksomhed. Jeg har nyelig sagt, at visse Hovedideer gaae igiennem al Naturen, og at de for en Deel aabenbare sig i Liigheder imellem Ting, som ellers synes at være meget forskiellige fra hinanden. Jeg vil anføre et mærkeligt Exempel derpaa. En saadan Liighed giver sig nemlig tilkiende imellem Menneskelivet og Menneskenaturen, og denne Liighed bestaaer i at begge have deres Aldere og deres Criser. At Menneskelivet har sine Aldere, vil formodentligen bedst blive indseet, naar Menneskeslæg, ten bliver nær ved at udspille sin Rolle paa Jorden, og naar de, som da leve, kunne overskue hele Gangen af dens Begivenheder. Endnu kan det ikke overskues; thi Menneskeflægten synes kun at have hidintil giennemgaaet to af sine Aldere, og ikke engang at være udtraadt af den anden. Man kan sige at Menneskeslægten var Barn indtil Christendommen, da den tilbad Afguder, giorde sig Billeder og legede med dem. - Fra hiin store Revolution paa Jorden traadte den ind i en modnere Alder; men Jndbildningskraften og brusende Lidenskaber have dog hidintil drevet saameget sit Spil med den, at man ikke tør antage, at den er endnu kommen videre end ind i sin Ungdoms Alder. Jeg vover ikke at angive Punktet og Betingelsen for den modnere Alder; men dens første Skueplads vil formodentlig blive Amerika. Dens Alderdom er derimod let at angive, det vil blive den Epoche, naar Jorden har udviklet sin Ernæringsevne til den høieste Punkt, og ikke kan underholde længere den stedse tilvoxende Menneskeslægt; da vil Jorden falde som det moedne Æble af Alverdenens Træe, for at opspire i en nye og formodentlig fuldkomnere Udviklings Periode. Naturen har i Menneskeslægtens uafladelige Formerelse og i Jordens indskrænkede, endskiøndt uberegnelige store Evne til at ernære sine Beboere, angiver os betingelsen for Ophørelsen af den nærværende Tingenes Orden. Men Menneskelivet har ogsaa tydeligen sine Criser at giennemgaae ligesom Menneskenaturen: Hvo kiender ikke Kiendemærkerne paa disse sidste: den voxende Stemme, det fremspirende Skiæg, den svolmende Barm, og i Alderdommen den indfaldende Mund, det skaldede Hoved, den bøiede Gang. Hvad er derfor en saadan Crisis, en Sammenstødning af forskiellige Omstændigheder, som skulle befordre en vis bestemt Udviklings-Periode. Saadanne Criser give sig tydeligen tilkiende i Menneskelivets Gang, og tiene til at bestyrke den Troe, at visse Planer ere lagte for den og at visse Hensigter skulle sættes igiennem. Jeg vil anføre et Exempel af en ældre Periode.