Viborger Samler, 1847-01-09
Stænderforsamlingen i Viborg. J den jydske Stænderforsamlings Slutningsmøde holdt den kongelige Commissarius en Tale, hvoraf Følgende her meddeles: Det er en alvorlig Time, i hvilken vi nu ende denne Sessions Forhandlinger og dermed tillige afslutte det Tidsrum, for hvilket Vælgernes Tillid overdrog de Deputerede deres vigtige Hverv, Denne Afskedens Time kalder vel i vor Erindring, hvormeget vi have maattet efterlade som uopfyldt, men denne ærede Forsamling kan dog adskilles med den tilfredsstillende Bevidsthed, at denne Session skal være sikkret en hæderlig Plads i de danske Stænderforsamlingers Historie ved den udholdende Flid, hvormed Forsamlingen har behandlet mange vigtige Lovudkast, og dog tillige vundet Tid til at fremme ikke mindre vigtige private Andragender. Hvor forskjellige Meninger der end ere fremtraadte, fremkaldte ved den forskjellige Synsmaade, hvorunder de samme Forhold saa ofte i Livet betragtes af lige retsindige Mænd, og ved de særegne Jnteresser, som hver især fortrinsviis har gjort og tildeels maatte gjøre til Gjenstand, for sin Opmærksomhed og Varetægt, saa tør det ingenlunde glemmes, at meget afvigende Meninger dog alle kunne have deres Udspring fra den samme levende Jnteresse for Fædrenelandets Vel og Lykke, fra den samme nidkjære Attraa efter at bidrage Sit til disses Fremme. Hvo der rigtigen opfatter den Virksomheds Betydning, som Nørrejyllands Stænder i denne Session har udfoldet, maa erkjende, at Samme har været rettet paa heldbringende Reformer af vigtige Samfundsforhold, paa den materielle og aandelige Fremgang, som er baade Regjeringens og Stændernes Formaal, og en saadan Samvirken af den danske Regjering og de danske Stænder bør befæste begges Agtelse indenfor og udenfor Landemærkerne. - Dernæst henvendte han Taksigelser til Præsidenten og Vicepræsidenten. Præsidenten holdt derpaa en Tale, der begyndte saaledes: Vi have nu tilendebragt den Gierning, hvortil vore Medborgeres Tillid kaldte os. For Enhver af os er det Spørgsmaal saa naturligt: hvorledes have vi opfyldt vort Kald, jeg troer, med en redelig Stræben efter at udfinde det Sande og Rette, med en Stræben efter at forskaffe os en klar og rigtig Overbeviisning om Alt, hvad der kan fremme Fædrelandets Vel. Hvorvidt en saadan Stræben er lykkedes, derom kunne vi ikke være vore egne Dommere; men til Enhver, der vil bedømme de stænderske Arbeider, er det en fuld berettiget Fordring, at Arbeidets Omfang og Betydenhed, og den korte Tid, hvori det har skullet være udført, ikke oversees, det er kun ved denne ærede Forsamlings Udholdenhed og ved en – om jeg saa maa udtrykke mig - ubillig Overanskrengelse fra Enkeltes Side, at Arbeidet er tilendebragt, og det vil være den ærede Forsamling en Fyldestgjørelse at have hørt saadant bekræftet i det af Regjeringens Organ i dette Øieblik Udtalte. – Derpaa omtalte han endeel Sager, som vare behandlede af Forsamlingen. og endte med Taksigelser til den kongl. Commissarius og til Forsamlingen. – Efterat endelig Forsamlingens ældste Medlem, Justitsraad Fielstrup, ogsaa havde holdt en Tale, erklærede den kgl. Commissarius i Kongens Navn de jydske Provindsialstænders nærværende Forsamling for hævet; hvorpaa Forsamlingen udbrød, Kongen leve og adskilte sig.