Aalborg Stiftstidende, 1841-09-13
Fædrelandet for i Fredags indeholder nedenstaaende Notitse om den i Tirsdags ved Hof= og Stadsretten i 60 Rbd. Mulct dømte Student Mønster: Student Adolph Frederik Mønster, dimitteret i Aaret 1834 fra Horsens latinske Skole, er et Jndivid, om hvis Opførsel og hele Forhold i hans Skolegang der kun kan være een Stemme. Jkke alene viste han den Gang en udvortes god Opførsel, men tilkjendegav ved alle Leiligheder et særdeles godt Gemyt og moralsk god Tænkemaade, ligesom han lagde en saadan Sindighed, Orden, Skikkelighed, og Lydighed for Dagen, at han var et Exempel for alle de andre Disciple. J det sidste Aar af hans Skolegang var han hele Aaret Dux i øverste Classe, hvilken Stilling som bekjendt i Skolen er et Slags Æresplads, hvortil man søger at faae en Discipel af erkjendt Paalidelighed, baade fordi hans Exempel virker paa de Andre, og fordi han har et Slags Tilsyn at udøve med Hensyn til Ordenen i Classen. Han havde i denne Tid Adgang i flere Familiekredse og deriblandt hos Skolens nuværende Rector og viste sig i Omgangslivet lige saa vakker og elskværdig som i Skolen. Han var derhos - hvad der er sjeldent i saa ung en Alder et Menneske af et dybt religiøst Gemyt, som ogsaa udenfor Skolen søgte Underretning og Religionens hellige Sandheder, men aldrig viste han sig end i fjerneste Maade hengiven til noget Slags Sværmeri, ei heller sporedes hos ham mindste Haug til secteriske Forestillinger, men han dømte og tænkte med Hensyn til Religionen sandt og alvorligen, ligelangt fra Vantro og Overtro. Sine Lærere blev han Alle kjær. Efterat have taget Examen artium med et hæderligt Laudabilis og derefter 2den Exammen, nødte Fattigdom ham til at forlade Universitetet og tage en Huuslærerplads, hvortil han blev anbefalet af Professor Madvig. Herved kom han til at opholde sig i Egnen af Horsens, og de, der i denne Tid have havt Leilighed til at høre ham prædike, have fundet, at han havde gode Gaver for Prædikestolen, talede med et Liv og en Varme, der vidnede om en fast Overbeviisning og et troende Sind, dog uden mindste Overdrivelse. J en Protocol, som ved Skolen holdes over Disciplene, og i Overeensstemmelse med hvis Jndhold de befalede Beretninger om Dimittenderne afgives til Decanus i det philosophiske Facultet, har Skolens daværende Rector, Professor Dorph, givet ham et Vidnesbyrd om meget godt Opførsel, og Skolens nuværende Rector har ikke alene gjentaget dette i langt stærkere Udtryk i det Testimonium, hvormed han dimitteredes til Universitetet, til hvis Professorer, han paa det Varmeste anbefales, men endog gjennem Justitsraad Ræder indsendt til hans Dommere en Attest, hvori det her Anførte næsten ordret vil findes bestyrket, og som han slutter paa denne Maade: "Skulde en gammel Lærrets Forbøn for et ungt Menneske, som er geraadet i theologiske Vildfarelser, men sikkert - derom er jeg overbeviist - kun af de reeneste Bevæggrunde er bestemt til sin Handlemaade, kunne formaae Noget til at lade ham vederfares en skaansom Behandling, da vilde jeg fordriste mig til at tilraabe dem, der skulle afgjøre hans Skjebne, Davids smukke Ordi Skriften: "Farer varlig med den Unge. Jeg er forvisset om, at det er en reen og ædel Attraa efter Sandhed, der har bragt ham paa de vildfarende Forestillinger, som have paadraget ham Fængsling og Tiltale. Han har troet at følge sin Overbeviisning. Gid denne maa rettes og han komme til Sandheds Erkjendelse! Men at være en modvillig Overtræder af Pligt og Lov er sikkert i høi Grad stridende mod hans Hjertelag og Tænkemaade.