Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1834-12-22
Da den sidste Kong Jacob af ScotlandsUndersaattere grebe til Vaaben mod ham, var Sir John Cochrane, den nulevende Grev Dundonalds Oldefader, en af de frygteligste blandt dem, der svingede Oprørsfalkelen. Men den Ulykke, der overalt synes at forfølge Huset. Cambell, var ogsaa Skyld i, at Sir Cochrane maatte bukke under for Overmagten, blev omringet, taget til Fange af de kongelige Tropper, og dømt til at døe paa Schafottet. Han havde endnu kun nogle Dage at leve i, og hans Fangevogter ventede kun paa en skriftlig befaling til at lade ham henrette; hans Familie og Venner havde allerede taget Afskeed med ham, og den Fangne sørgede kun endnu over, ikke at have kundet sige hans elskede Datter Grizel Farvel; da dreiede Jerndøren, sig pludselig paa sine forrustne Hængsler, og Fangevogteren traadte ind, ledsaget uf en ung smuk Pige, hendes Vext var rank og høi, hendes Holdning stolt, hendes Blik funklende og sværmerisk, men en Kummer lyste deraf, der var for stor til at hun kunne fælde Taarer, "Min Datter, min Grizel!" raabte Sir Cochrane - og Pigen sank i hans Arme. Datteren søgte nu at indgyde Faderen Haab, og trøstede ham med at hendes Bedstefader var Kongens Skriftefader, og han ville nok bede omhans Sønnesøns Liv, men Sir Cochrane nærede intet Haab mere, og Fader og Datter skiltes ad, som for sidste Gang. - Dagen efter denne Samtale, passerede en Reisende Vindebroen, ved Berwick, steeg af, efter at have passeret Marygatsgaden, og satte sig paa en Bænk uden for et Værtshuus, hvor han ikke vovede at træde ind, da han ansaae det alt for fornemt. Det var et ungt Menneske, i den ene Haand holdt han en lille Pakke, og i den anden en Pillegrimstav, efter at have ladet sig give et Glas Viin, stod han op og drog videre. Natten nærmede sig, og med den en Storm. Nogle Minutter efter, befandt han sig i den lange frygtelige Hede ved Tveedmouth, som hist og her er bevoxet med Bustage; Regnen udgjød sig i Strømme, og Vinden veed giennem Heden; imidlertid blev Orkanen bestandig frygteligere og Natten mørkere; men den Reisende vedblev at arbeide sig fremad, nu hørtes pludselig Lyden af en gallopperende Rytter paa Landeveien, denne kom nærmere og blev nu pludselig anfaldet af den fremmede Reisende, som greb hans Hest i Tøilen, satte ham en Pistol for Brystet, og befalede ham at stige af, eller han var dødsens, Rytteren ville just gribe til sine Vaaben, da den Fremmede rev ham ned af Hesten, bemægtigede sig hans Lædertaske, som indeholdt Depescher for det nordlige Engeland og forsvandt dermed i Buskene. Næste Morgen blev der anstillet Undersøgelser, hvor Rovet var begaaet, men intet Spor af Røveren var at finde. Fjorten Dage vare hensvundne, og den Fangne begyndte allerede at nære noget Haab, da det blev bekjendt, at Kongen havde igjen undertegnet en nye Dødsdom. Den Rytter, der skulle bringe nye Depescher, og deriblandt den fornyede Dødsdom, havde ikke saasnart naaet Tveedmouth-Heede, førend han satte Sporerne i Siden, og tog en ladt Pistol i Haanden. Maanen udbredte en dunkel Klarhed over Heden, og Rytteren bøiede just om et udhugget Krat, da Knaldet af en Pistol lød lige foran ham, han skjød nu ogsaa og Hesten forskrækket ved Skudene, steilede nu med saadan Hæftighed, at den kastede sin Rytter langt ind i Heden; i samme Øieblik, havde ogsaa Røveren sat ham en Fod paa Brystet, og affordrede ham hans Vaaben, eller han var dødsens. Den Faldne adlød, hvorpaa Røveren bemægtigede sig hans Hest og Lædersæk, lod ham gaae, steeg derpaa op paa Hesten og sprængte dermed midt ind i Heden.