Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1837-03-31
Allerede Onsdagen den 15de indstrandede her 3/4 Miil fra Stege den engelske Skonnert Margrethe, ført af Capt. Schmith af Dunder bestemt fra Newcastle til Lübeck med 900 Tdr. Steenkul. Man søgte at lette Ladningen og Løverdag var alt en Deel ført til Stege og en Deel udkastet. Søndagen derpaa løb 2 andre Jagter derhen, den ene fik kun Ballast og seilede lykkelig hjem, men den anden, ført af Skipper Lars Madsen af Stege, havde desværre faaet fuld Last, og da Vinden om Aftenen Kl. 9 fra Nordvest blev stærkere og var ham for knap til at seile med, fortøirede han Jagten til det store Skib, der var kommen løs. Men da Stormen med heftig Kulde og Sneefog tog til mod Midnat, satte Capitainen atter Skibet paa Grund og nu maatte Skipperen og hans Matros gaae ombord, og derfra være Vidne til at hans Jagt blev løsrevet, huggede mod Stranden og paa Øieblikket blev sønderknuset. Der var nu saaledes foruden Capitainen og hans 5 Søefolk, alle Englændere, endvidere Toldbetjent Hasse, Lods Niels Ryssebek, 4 Arbeidere, Skipperen og hans Matros, i Alt 14 Mennesker. Disse tyede nu ned i Kahytten, kun Hasse og en ung Bondekarl, som leed af Soesyge, maatte døie Ondt paa Dækket. Men mod Midnat tiltog Stormen, og Søen brød voldsomt ind paa Skibet saa at Agterenden sank og Vandet nødte alle Folkene at ile op mod Forenden af Skibet. Masterne bleve kappede Kl. 2, og Klyveren udspændtes mod Søen, at den indbrydende Søe kunde noget afholdes. Her stode da de 14 Mennesker i Klynge under dette Tag der snart blev overdraget med Jis, paa den snævre Plads, vaade og stivfrosne og stirrede længselsfulde ind mod den Strandbred, der var neppe et Bøsseskud borte medens Døden var dem saa nær. Skibets egen Baad var slaaet istykker, ikke et ærligt Stykke Toug var ombord, alt Skibets Takkelage var overdraget med Iis. Men efter Guds Styrelse var hiin unge Bondekarls Fader af Ængstelse for Sønnen tidligeredet til Stranden hvor da 1 han ankom Kl. 5 1/2, og, da han hørte de Ulykkeliges Raab om Hjælp, ilede han til Nordfeldt hvorfra strax foer Bud til Stege. Jntet Øieblik blev spildt, Baaden og Mandskab samt fornødne Toug ankom der Kl. 9, og fra denne Tid arbeidede man uophørlig og med usigelig Møie og Fare paa at bringe Baaden ud; 8 Gange mislykkedes det, men Gud stod de kjække bi og Kl. 2 omtrent blev Trodsen gjort fast paa Vraget og 11 Mennesker, meere eller mindre forkommede, bleve ved Guds Naade reddede. Det var især Skipper Jens Peter Rasmussen, hvis ædle, frygtløse, og dog besindige Adfærd Redningen næst Gud skyldes. To Brødre, Johan og Anders Olsen, fulgte ham; Disse havde en Broder blandt dem som vare paa Vraget. Man tænke sig den Livsfare disse udsatte sig for at komme igjennem Brudsøen, der i et Øieblik kunde fylde Baaden med Vand og i et andet knuse den mod Steenrevlen. Kun med Spidsen af Baaden kunde de nærme sig Skonnerten, hvis Master, sønderslagne Baad, og andre løsrevne Ting gjorde enhver Tilnærmelse endnu farligere; men paa den yderste Ende af Baaden stod den uforfærdede Mand for i sine Arme at modtage de udmattede; 3 Gange gjentog han denne Tour, og sidste Gang, da den næsten hensjunkne Karl skulde reddes, men Lidet eller Jntet selv kunde hjælpe til, gled hans Fod, men han blev ved Armene hængende ved Skibets Skandse klædning til Baaden atter kom til og han kunde kaste sig med sin Byrde ned i Baaden, hvor den Syge blev lagt og siden baaret i Huus. Han, saavelsom de Øvrige fik strax baade Lægehjelp og al kierlig Pleie. Naar man betænker, at baade Baaden og Søefolkenes Klæder vare overtrukne med Jis, saa maae man beundre disse Folks store Udholdenhed. Men tre Mennesker maatte dog tilsætte Livet. Først en engelsk Matros, der sprang ud tidlig om Morgenen for at redde sig ved Svømning til Land, men blev bortrevet af Brændingen og hans Liig er ikke fundet. Dernæst Toldbetjent Hasse, en meget retskaffen Mand, Søn af den fortjente Skribent sal. Laurits Hasse Sognepræst i Fredericia. Afkræftet af Søesyge, gjennemvaad og stivfrossen var han flere Gange segnet omkuld og reist af de Andre, men omtrent 3 Timer førend de Andre reddedes, faldt han død omkuld og af Styrtesøen rulledes ned mod Agterenden og nu kunde ingen redde ham. En Times Venten endnu havde rimeligviis givet de Fleste af de andre samme Død. Han var 45 Aar gammel, havde i 3 Aar levet i et lykkeligt Ægteskab uagtet hans ringe Kaar men efterlader nu en frugtsommelig Enke og 2 smaae Børn i stor Nød, især fordi hans underordnede Post giver Enken kun Udsigt til en ringe Pension. Den Tredie som omkom er Skipper Lars Madsens Matros Johan Hansen, en meget svagelig Mand 48 Aar gammel. Han bukkede under omtrent paa samme Tid som Hasse, og styrtedes af Søen ned i Lukafet, hvor hans Liig frøs fast i det der staaende Vand. Ogsaa han efterlader en fattig Enke Skipper Lars Madsen, blev vel reddet med de Øvrige, men sin hele Eiendom og Næringsvei har han mistet, og er meget at beklage. Han er ogsaa gift. Byens og Øens velgjørende Beboere have for Øieblikket førget for de Efterladte ligesom der for de tvende Forulykkede er foranstaltet en hæderlig Jordefærd, men Udsigten i Fremtiden er dog mørk baade for Skipper Lars Madsen og for Enkerne, især for Hasses Enke.