Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1842-08-27
Udlandet. Frankerig. Efterat der den 18 ds. var under Kongens Præsidium bleven holdt et Statsraad, begyndte i Deputeredekammeret Debatterne om Regentskabsloven. Da dernæst Hr. Carnot paa endeel Vælgeres Vegne af Paris's sjette Arrondissement havde protesteret imod enhver Kammerbeslutning med Hensyn til Regentskabsspørgsmaalet, og erklæret, at disse (or Vælgerne) i saa Henseende ingen Fuldmagt havde givet, tog Hr. Ledru=Kollin Ordet og erklærede, at Kammeret i dets nuværende Sammensætning var ubeføiet og uberettiget til at give en saadan til Chartet følgende og dermed indlemmet Lov. Han undersøgte først det fremlagte Lovudkasts Charakteer. Selv Commissionens Beretning erkjendte, at en Lov, som skabte eet Kongedømme ved Siden af et andet, havde en afgjort constitutiv Charakteer. Men Kammeret var aldeles ikke magtbeføiet til at votere om en saadan Lov. - Hr. Hello søgte derpaa at bevise, at Kamrenes Competents i denne Anledning ikke var at omtvivle, hvornæst Ordet tilfaldt den nye Deputerede Larochejacquelin, en Fuldblodslegitimist (sit Familienavn værdig), der, som bekjendt, i 1830 gik ud af Pairskammeret, for ikke at aflægge Troskabseden for Julikongedømmet, men som nu, efter Hertugen af Orleans's Død har ladet sig vælge til Deputeret, formedelst Legitimisternes formeentligen forandrede politiske Stilling. Hr. Larochejacquelins Tale satte Kammeret i den heftigste Bevægelse. Han kaldte Julirevolutionen en "Palladsrevolution, en Triumph for Oprøret o. s. v., og maatte, efter tvende Gange at være bleven kaldet til Orden, stige ned fra Talerstolen, da Præsidenten opfordrede Forsamlingen til Stemmegivning om Taleren skulde kaldes til Orden eller ikke. - Lamartine erklærede først, at han i Begyndelsen havde været meget gunstigt stemt for Lovudkastet, men at han senere havde forandret sin Mening. Efter nærmere Undersøgelse havde han fundet en væsentlig Skavank ved Udkastet, idet Man holdt sig til den mandlige Sidelinie og udelukkede Spindesiden men ved en saadan Udelukkelse berøvede Man den mindreaarige Konge hans fasteste Stette. Man kunde sige, at Man i Frankerig gjerne vilde see Regenten tilhest, see ham anføre Armeer og erhverve sig Soldaternes Kjærlighed; Man kunde ogsaa sige, at en Qvindes Regjering var en anden Mindreaarighed. Alt dette opveier ikke den Sikkerhed, som en Moders Jnteresser yde. Man har indvendt, at Hertuginden ikke bekjender sig til Fleerhedens Religion, men dette beviser paa det Heldigste den religiøse Frihed, som udgjør Frankerigs Styrke. Beklager maaskee Belgien sig over at have valgt en anderledes troende Konge? En Moder har ingen andre Jnteresser end sit Barns, medens Regenten kun er altfor tilbøielig til at forlænge sit temporaire Herredømme, ja, maaskee endog ombytte det med Kronen. Af 25 Regenter, der have hersket i Europa, have de 23 usurperet Tronen Ved det foreliggende Lovndkast jager Man Moderen fra Vuggen og sætter en Rival til Oppasser. Hr. Passy indrømmede, at Fruentimmer vel havde Evne til at regjere, det havde Maria af Medicis og Anna af Østerrig viist, men den Første kaldtes altid Jtalienerinden, den Anden Østerrigerinden, og Maria Antoinette maatte, blot fordi hun nedstammede fra Østerrig, bestige Skaffottet. Hr. Corne erklærede sig imod Loven, forsaavidt den skulde gielde bestandig: en Dom Miguel vilde ifølge en saadan almindelig Lov have en uomstødelig Ret til Regentskabet. Han saavelsom Hr. Mauguin stemte for Hertuginden af Orleans; den Sidste henviste til Engellands kraftige Regjering, i hvis Spidse en Qvinde stod. Hr. Berryer kunde ligesaalidet begribe, at Man tænkte paa et arvelig Regentskab, som paa at overdrage Regenten Kongedømmets fuldstændige Magt.