Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1815-10-10
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. RosoTolvte Aargang. No. 81. Udgivet og forlagt af Boghandler S. Soldin Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Tirsdagen den 10 October 1816. Tet Frøken Line Olsen. paa Hendes Confirmationsdag, den 8de October 1816. Jeg har holdt op, min Nutid at bebude Min Glæde ved hvert Lys i Støvets Nat; Det er for mig med Digterlivet ude, Og Sangens Muser har jeg sagt God Nat. Om Gratier er ikke meer min Tale, Jeg søger dem ei meer - og, sandelig Med omvendt Lykke lad en anden prale) De søger endnu meget mindre mig. Keed af at keede selv, som af at more, Jeg reent er tabt endogsaa for de Faa Jeg var det alt i lang Tid for de Store, Nu er jeg det tillige for de Smaa. Er jeg paa eengang da saa gammel bleven, Saa sandselens og følesløs og svag, Som unge Kiendere mig har beskreven, Jeg dømmer ei mindst i min egen Sag, Man nødes tidt, for Død og Doctor kalder, At sige Liv og Verden sit Farvel Selv Dyr ei døer af Sygdom blot og Alder Og Digtren kan, som disse, slaaes ihiel Men trods det tomme, døve, mørke Stille, Som hyller mig i Sangens dybe Grav, Hvor neppe Taaren selv nu meer kan trille, Der mig det første Danske Nyn indgav, J Dag, Elina, vakte mig en Susen, Af Englevinger i en Rosenskye Med Edens Melodier, som om Musen, Jeg legte med, som Barn, mig sang paa ny Mig syntes i min Aands ensomme Giemme, Som om selv alle Gratier var med, Ledsagende den samme søde Stemme. Der tonte mig min første Sallighed Og lyttende med atter barnligt Øre, Som fordum tidt til Bedeklokkens Klang, Min andagtsfulde Studsen troede høre, Som i et Chor af Engle, denne Sang; Kan Harpen, stemt af Uskylds søde Minder, "Som tonte Kierlighed i Paradiis, Søm, helliget de hulde Danneqvinder, "Sang Emmas, Lynas, og Selines Priis "Kan den, der selv til Glemsel lod sig vie, "Som Dannersprogets alt for kydske Brud, Kan denne jomfrureene Harpe tie "Den Dag, Elina vies ind til Gud, Kan den paa denne Søndag ikke glemme Sin egen Høitids jordiske Forliis, Og skal man aldrig meer fra den fornemme "Det Skiønnes, Yndiges, og Reenes Priis, Var Jda Brun den sidste Nordens Muse, "Som lokked af dens knuste Barm en Lyd? Kan intet Himmelsk meere den beruse Til salig Glemsel af dens tabte Fryd Skal vi, der om en anden Søster svæve, Vi, der maaskee nu ene minde den, For vi har hørt dens gamle Strænge hæve Fra den forstumte flyve hiem igien:" Nei, hulde, søde, kielne Tryllerinder, Neil vel er knuust min danske Harves Bryst, Neil vel mig ingen Digtertaare rinder. Saa glemt for mig er hver en Sangens Lyst; Vel er min Vinge meer end stækket vorden, Mit Hierte truffet af en giftig Piil – Og vel er ingen død, som jeg, i Norden, For Drømmen om min Nutids BifaldsmiVel skal jeg vare mig, at helligholde Herefter paa Parnasset mindste Fest, Og aldrig meer skal Søndagssang mig volde Tab af min spildte Lykkes sidste Rest Men, Himmelske, men aldrig skal jeg glemme Man meer end Mennesker bør lyde Gud, End eengang hæver jeg min Søndagsstemme Trods alle Sogne Dages strænge Bud. Jeg seer med Fryd, som selv jeg neppe fatter, Som om mit Digterblik var ungt igien, J Dag en Englemoders Engledatter Paa Kirkegulvet staae, hvor jeg seer hen Jeg Skiønhed seer og Ynde huldt fremtrine, Med Uskyld, ledte frem ved Andagts Haand- Hiertet bryder ud i Sang, Eline! Og Sangen bryder alle Brystets Baand, Jeg seer Dig, Rose mellem Kirkens Poder, Udfoldende Dit Hiertes Knop for Gud Som Hines Fædre saae engang Din Moder, Et Mønster for hver ønskeværdig Brud Jeg seer Dig, Vært af Dydens gamle Stamme, Med Din Fremblomstrings milde Himmeldukt, En Seraf lig med Livets Alterflamme, Sødt fylde Kirkens englefulde Luft. Og medens alle Blik og Hierter møde Med tans Velsignen og med hellig Fryd Din Uskylds hulde Jomfrumorgenrøde, Døer paa min Læbe denne sidste Lyd - Det sidste Salighedens Nyn, Eline, Af Din og alle Dine Søstres VenDer af sit Liv for Dig og alle Dine, Har eene dette sidste Suk igien Sværg, hulde Jomfru, sværg ved Uskylds Glæder, Ved Dydens Løn, ved Himlen i Dit Bryst, Trods alle Modens Sving, og vilde Sæder, At blive troe Din Barndoms første Lyst Sky Jordens falske Glands og Narrevrimlen, Som snart vil stimle, for at daare Dig, Skiv troe Din Eed og bliv saa trygt i Himlen, Din Moder og Din yngste Søster lig Bliv Engel, som Du er, til alle Tider Uskyldig, ædel, yndig, god, og skiøn - Og, moden Danneqvinde, bliv omsider Den beste Dannemands fortiente Løn, . Baggesen. Om Konsten at faae et Embede.