Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1777-05-23
Det er Kongens og vor Stiftelses Fødselsdag som opilder de følende Hierter, hvormed vi gaae det Guddommelige Forsyn i Møde, og giør vor Høytidelighed ligesaa hellig, som pligtig. De, Høystærede, give ved denne ærefulde Forsamling mine første fra dette Sted yttrede Tanker og Menneskets Pligter i det Borgerlige Sælskab sin fuldkomne Styrke. Den meest kildrende Leilighed bød mig at tale; men Deres Bestandighed i at udøve disse vigtigste af alle Pligter fremskinner i Gierningen. Kan det menneskelige Hierte tage nogen Vellyst i fuldkommen Besiddelse, da blive Deres Nidkiærhed for trængende Medborgere, og Aarvaagenhed for den vigtigste Deel af Statens Lyksalighed de Strømme af mægtige Følelser, der giøre Hiertet ligesaa illende til at udtale den forbindtligste Erkiendtlighed, som Læberne stumme i at udtrykke sig. Et Landhusholdnings Sælskab, som det tienligste Middel til at befordre dette Fogderies nyttige Husholdning, vare de moersomme Tanker, hvormed jeg underholdt nogle ledige Stunder. Jeg saae nu Bygningen opført, indtet hindrede, Flittigheds Aand udbredde sig paa mine ærede Naboers Agre, ædle Drifter mangle kun en liden Vending til nyttig Virksomhed, Ceres fortiener og her sine Templer, saaledes tænkte jeg, nu mødte ligesaa mange Hindringer, de forringede, om ikke skrekkede mit Haab. At stifte et nyttigt Sælskab i et af de nordlige og smaa Pletter af Riget, at tænke paa Understøttelse af Jndbyggerne i et Fogderie, hvor Fliid og Sparsomhed næsten hos enhver maae oprette, hvad de savne af det Overflødige, paa en Tid medens kun faa ophøyede Siæle af de Formuendes Vilkaar i udbredede Sælskaber af Kongelige Velgierninger muntres til at afsee lidet for det Almindelige, og i Særdeleshed for Agerdyrkningen, som Menneskets ømmeste Moder, i en Alder, da endnu Darii Begiærligheder hellere ville at forgyldte Luftsyner og optaarnede Kunststykker skulle forævige Forfædrenes Sparsomhed, end forbedrede Marke, der skal maaskee giøres frugtbare ved disses tilkommende Ruiner; eller medens vore Croeser endnu ikke oftere nedstige i sine Afguders hvelvede Huler, end de strøe Røgelse paa deres Altere; ja videre: en felles Skiæbne for denne, som alle nye og i hvor nyttige Stiftelser ved Skumlerens almindelige Eftertale; alt dette kunde ikke undgaae min Overveielse og giøre de første Skridt vaklende. Sælskabet beæres i Dagmed de værdigste Venner af mit Naboelaug, hvis uegennyttige Understøttelse befrier mig for Mistanke af Smiger ved at nævne dem. For Disse aabnede jeg mit Forslag, de yndte det og med et opmuntrende biefald talte for dets Fremvext. Tankerne vare ikke udførte, førend et hvert Lem af Fogderiets Embedsmænd og Proprietærer, fra de høyere til de mindre ogsaa besluttede at være Lemmer af et Sælskab, som nu ihukommer sin Stiftelse paa en Dag hvis Glæde ikke kunde samle den Allerhøyeste redeligere Hierter, frembære Kongen anstændigere Frydstegn, end erindre os de Pligter, vil have indgaaet med vore Medborgeres Vel, hvis Krone i Dag opnaaer en nye Glands til Rigernes Glæde, til Styrke for Flittighed, Arbeidsomhed og alle borgerlige Dyder. Den hengivenske Erkiendtlighed maatte blive et ringe, Aftryk paa de Pligter, som forbinder mig med Sælskabets Stiftelse, Bestandighed og udmærked Gavmildhed til dets værdige Hensigter; Følelser over Monarken allerhøieste Liv og lyksaligste Regjæring maatte være den første, skiøndt ufuldkomneste Erindring af lyksalige Underdanere; men De Ædeltænkende, hvis kiærlige Forbindelse udgjør det priisværdigste Forsæt for Gud, for Kongen og Fædrenelandet. De tillade, at jeg i Stædet for at fylde Tiden med tomme Ønsker og indtet betydende Lovtaler, foreener den bedste Vilie og Redebonhed, med Deres modne Handlinger. Paa denne Maade skulle vi helligst udøse vore Ønsker for Christians Trone, at mange saadanne lyksalige Dage maae styre vor Titi Scepter, at Julianes ophøyede Dyder længe og til en sildig Alder maae forøge Hans Krones Glands; ikke Tungen kunne udføre et større Offer af vor Hengivenhed for Tronens glimrende Lys: de kongelige Egenskaber, som opliver vor naadigste Kronprinds, Landets Haab; den Viisdom der bestyrer vor dyrebare Arveprindsesfrugtbare Raad, den Ømhed og Naade, hvormed de Høykongelige Printsesser favner det bortliggende Norden, ja de elskede Longiner, som staae imellem Kongen og Folket. Saaledes tænker og føler altid Kiærlighed til Fædrenelandet. Opmuntrede af disse Drifter ville vi ile med langsomme Skridt for at forvisse os om Maalet. Andre nyttige Sælskaber blive vort Mønster. De glimrende iblandt den savne ikke nye Opfindelser af Linnæer og Haller, Touerneforter og Reaumuhrer; disse opdirke Naturens hemmelige Gemakker, fremstille uendelige Ordener af Havets og Jordens Skatkammere, vi ville kun her hente Lys, for at udbrede det Fornødne blandt vore Naboer, forjage Overtroe, forklare Naturens Love, følge dem, grandske, prøve, med Erfarenhed stadfæste vort eget Lands Herligheder. Vi ville derimod stræbe efter at kunne efterligne Tuller og Dühamler, Münchhaussener, Schreberer og Bergier. Sælskabets Love, som i Dag fortiene dets opmærksomme Bedømmelse, blive et helligt Baand paa vor felles Jver og Arbeidsomhed! De Belønninger vi skride til for første Gang at uddeele, falde fra dette Øyeblik i Flittigheds Hænder! derved forædles endog den ringeste Opmuntring, derved fremmes Sælskabets Ære og Hensigter; Og veltænkende Landsmænd, udi hine feldede Kratskove, udtørrede Moradser, og øde Levninger af Ladhed og Vankundighed, skulde Øiet forlyste sig ved opelskede Græsgange, frugtbare Agre; og tilvoxende Slægter, skulle oprette hine Velgiørere Ærestytter, som de hvert Aar pryde med nye Blomsterkrandse, og Velsignelsers GUD vil frugtbargiøre. Landet, og Dalene skulle raabe, og Biergene give Gienlyd af Taknemmelighed. -