Berlingske Tidende, 1809-03-17
Under disse Omstændigheder vare Engellands Jntriguer og Guld længe uden Virkning; men den østerrigske Jnternuntius, Hr. vonSturmer, understøttede dem med særdeles Virksomhed. Han saatte offentlig, at hans Hof ønskede Fredens Vedligeholdelse, og paa sammes Tid forsikkrede han i hemmelige Conferencer, at hans Hof vilde erklære Frankrig Krig, og at dette Rige, naar det paa een og samme Tid blev angrebet af Østerrig, Spanien og Engelland, hverken kunde skabe det tyrkiske Rige eller komme det til Hielp. Hans heftige og lidenskabelige Sprog havde neppe været at undskylde, om end hans Souverairhavde været i Krig med Frankerig og Rusland og det var gandske ubegribeligt i en Ministers Mund, hvis Sonverain var i Fred med begi ge Keiserhoffer, og som selv havde afbrudt al Samqvem med Engelland og bortsendt Hr. Adair fra sine Stater. Da de tyrkiske Ministregjorde ham disse bemærkninger, forestilte den østerrigske Jnternuntius, at hans Hof vel for et Øieblik havde været nødt til at give efter for Omstændighederne, da de Franske Armeer omringede de østerrigske Provindser; men nu tillod de Uheld, som Frankrig havde lidt i Spanien, at tage andre Skridt. Brudet med Engelland havde i øvrigt blot været for et Syns Skyld; Engellænderne havde vedbleve at drive Handel i Triest og deres Consul paa Maltha havde bestandig givet de østerrigske Skibe Passer. Han lagde til, at Russerne vare Portens naturlige Fiender og at Tyrkerne langt bedre vilde være i Stand til at modstaae dem, naar de engelske Flaader kunde efter Fredens Afslutning seile igiennem Kanalen ved Constantinopel og angride Crim. Men, sagde Tyrkerne, naar vi giøre noget, som strider imod vor Allieredes, den store Keisers Jnteresse, saa ville vi ikke meere have nogen Støtte paa det faste Land. Den sunde Menneskeforstand havde i dette Øieblik hos Tyrkerne Overvægten over det engelske Guld og Hr. Sturmers Jntriguer og Raserie. J hele tre Maaneder havde de engelske Underhandlinger ikke noget Held; Hr. Adair gjorde sig færdig til Afreise, da en engelsk Eskadres Ankomst satte de frige og svage Menneskeer saaledes i Skræk, at de i deres Bestyrtelse kastede sig i Hr. Sturmers og de engelske Underhandleres Arme. - Frankrigs og Ruslands Fiender fordobblede deres Anstrængelser og Jntriquer og Porten gav den 13de Januar den Erklæring, at den var villig til at slutte Fred med Storbrittannien. Den østerrigske Jnternuntius, stolt af sin Seier, lagttog ikke engang det udvortes Skin, men tilkiendegav sin Tænkemaade ved Glædesyttringer, som viiste Lidenskabelighed. Han overvældede Engellænderne som allerede befandt sig i Constantinopel, saavelsom de, den vare ankomne førend Hr. Adair med Høfligheder. Han gav en offentlig Fest, hvortil han ikke allene indbød alle engelske Undersaatter, men endog dem, som Velanstændighed og hans Postes Værdighed ikke tillod ham at ladetage Deel deri. Gesandterne fra Frankrig. Danmark, Spanier, og Sachsen, opbragte over en saa fiendtlig Fremgangsmaade, erklærede den østerrigske Jnternuntius, at de ikke kunde bivaane Festen. De ligeledes derover opbragte Franker vægrede sig ved at komme ; endog de Damer, som blot nedstammede fra Franske og ikke meere stode under den franske Ministers Beskyttelse, erindrede sig deres Herkomst og vægrede sig med Fortrydelse for at tage Deel i en Fest, som var bestemt til Høitideligholdelsen af Fastlandets Fienders Triumph. Russerne have viist samme Uvillie som de Franske. Generaler over den russiske Armee i Moldau har ophævet al Samqvem med Tyrkerne og der er givet Ordre til at paaskynde de russiske Divisioners Bevægelser, som marschere til de tyrkiske Grændser.