JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Almuevennen, 1842-09-28
Til Slutning meddele vi noget af en af Pastor Blichers Taler: Naa, hvad har vi saa her at bestille? – at flokkes her paa Bakken, fordrive Tiden med Snakken. Hvorom, Saamænd jeg veed ikke noget bedre at snakke om, end om Danmarks Gjenfødelse til et kraftigt, et selvbevidst Folkeliv. Hidtil har man levet saasom saa som man har kunne, og ikke just som man har villet. Nogle har trængt sig frem, Andre har skuppet sig frem; Andre har sneget sig frem- og Somme har krøbet frem. Men saadan Snigvei, Skupperi, Kryberi fører ikke til nogen god VeiEnde. Seer vi nu der er mange Slags Veie her i Verden, det er Snigveie og der er Huulveie, der er Biveie og der er Alveie, ja om det saa er Skjørteveie. Jngen af dem duer noget; men Landeveien, lad os holde den Underlaget er trofast, ærligt Borgersind og Fyldingen er gammel dansk Kraft og Mod, og Steenkisterne ere der for at aflede det Vandede og Dyndede. Naa da! lad os see at gjøre saadant godt, suffisant Veiarbeide som kan staae for Syn og Oversyn.
Almuevennen, 1842-10-05
Nr. 40. Almuevennen. eller Belysning af Fortid og Nutid for den danne Almue, udgivet af M. Sørensen og J. A. Hansen. Onsdagen den 5te October. Ansvarhavende Redacteur. J. A. Hansen, forhen Borger i Fredericia. Trykt hos J. C. F. Græbe.
Almuevennen, 1842-10-05
Stænder=Forhandlinger. 7. Om vor Statsforfatning.
Almuevennen, 1842-10-05
Det er vistnok kun meget saa af vore Læsere, der ikke skulle vide, at der til Stændernes Forsamlinger Aaret 1840 indkom Andragender fra omtrent 14000 af Landets Borgere om Skattebevilgningsret og en besluttende Medvirkning i Lovgivningen. Stænderne frembare og understøttede disse Andragender for Hans Majestæt, og Folket glædede sig; det saae med Tillid til sin Konge, thi det kjendte hans lyse Aand, hans omfattende Dannelse og det mindedes hans ophøiede Færd i Norge. Da de Roeskildske Stænder traadte sammen den 7de Juli d. A. lyttede Folket til de Orddet ventede fra sin Konge, som Svar paa hine indsendte Ønsker; det ventede et kongeligt Tilsagn om, at det store Spørgsmaal om Borgernes større Deelagtighed i dets offentlige Anliggenders Afgjørelse, skulle blive prøvet paa det Alvorligste, at Alt skulle blive gjort fra Regjeringens Side for at fremme Jndførelsen af en saadan Forfatning, hvorved Landets Vel kunne sikkres for de kommende Slægter. Et saadant Ord lyttede Folket efter den 7de Juli, men det lyttede forgiæves. Nu ventede Folket at dets udkaarne Mænd vilde føle, hvor vigtigt det var, at de atter tog til Orde for paa ny at lægge Hs. Majestæt den store Folkefapaa Hjerte, et nyt Valg af Deputerede var skeet siden 1840, ved hvilket flere talentfulde constitutioneltsindede Mænd vare valgte, saa at man stod i den faste Forviisning at der nu var en større constitutionel Retning, forenet med større Frimodighed og Bestemthed, at udtale denne, end i den tidligere Forsamling. Folket holdt sig saa fast overbeviist herom, at det ikke tænkte paa at fornye sine tidligere Petitioner, det havde jo eengang udtalt sine Ønsker og Forhaabninger, det havde jo ved sine nye Valg atter vedkjendt sig dem, og det havde derfor god Grund til at vente, at Forsamlingen uden videre Opfordringer, atter vilde udtale dem for Kongen. Denne Forventninskuffedes.
Almuevennen, 1842-10-05
(Fortsat.) Jagtretten lader sig ikke udstykke i mange smaa Deele, i det Øieblik dette skeer er den tilintetgjort, Comiteen ha paa et andet Sted i Betænkningen erkjendt, at naar Jagtretten saaledes overdrages til Enhver, bliver den Gjenstand for idelige Misbrug, og jeg skal derfor bringe Comiteen dette i Erindring som den synes at have forglemt. Jeg giver nu Forsamlingen at betænke omdet efter hvad jeg har oplyst virkelig kan siges, at Comiteens Forslag er uden synderlig Ulempe for Jagteierne: Anmeldelser, retslige Undersøgelser, Processer, Mulcter, Regressøgsmaal m. m. – det er ikke synderlig Ulempe for Jagteierne! Jeg vil overlade Forsamlingen at vurdere hiin Yttring. Comiteens Forslag paabyrder Jagteierne et Plageri som jeg ikke kan antage at Forsamlingen vil, at nogen brav Mand skulde være underkastet. Man vilde vel gjøre den Jndvending, at det i Virkeligheden ikke vilde gaae saa strengt til, da Fæsterne ikke gjerne vilde fortrædige Godseieren, jeg er ogsaa gandske overbeviist om, at hvis der udkom slig en Lov vilde jeg alligevel i denne Henseende komme meget godt ud af det med mine Fæstere, men det maa betænkes at det ikke altid en Fæstere som grændse op til Skoven, men at det meget hyppigt er Selveiere, og ikke sjeldent Smaaparcellister, Huusmænd og Jnderster, der for en stor Deel gjøre Skovtyverier til deres Erhverv, og med hvem Jagteieren altsaa bestandig staaer i et spændt Forhold. Eet af To vilde jeg langt hellere underkaste mig den Bestemmelse, at Daa= og Kronvildt erklæres fredløse, hvor det kommer, end jeg vil udsætte mig for alle hinPlagerier.
Almuevennen, 1842-10-05
Angaaende den sidste Deel af Comiteens Betænkning bemærkede han at Vildtet meget har aftaget ved den ny Jagtanordning; han havde havt Leilighed til at besee en stor Deel af Landets Skove, og han troer at ingen Godseier holder en Vildtstand der kan siges at være overdreven, eller i følelig Grad til Skade for de Omboende. Man dolerer over at Rentekammeret ikke denne Gang har ladet forelægge et Lovudkast angaaende Erstatning for Vildtskade, men naar Kammeret efter nøie at have undersøgt Sagen og brevvexlet med kyndige Folk, gjentagende har erklæret, ikke at have seet sig istand til at levere et saadant Udkast, da er det Forsamlingens Sag at vise, hvorledes der kan gaaes tilværk, men dette er slet ikke Tilfældet med Comiteens Forslag. Skulde Forsamlingen, uagtet alt det Anførte, bestemme sig til at indgive Petition, saa forbeholdt han sig at stille et Amendement.
Almuevennen, 1842-10-05
Efter denne Taler optraadte Grev Schulin og fortalte Forsamlingen at han ikke ville have taget Ordet i denne Sag naar ikke Comiteens Forslag vilde angribe den største og almindeligste af alle Rettigheder: Eiendomsretten. Her er Tale om Fæste bøndernes Beskyttelse mod Godseiernes Vildt, og baade Godseier og Fæster har aldeles frit indgaaet Fæsteforholdet. Bonden vidste, dengang han tog sit Fæste, ligesaa godt, at han kunde komme til at lide Skade af Vildt som af Snegle og Hagl. Der maa ogsaa lægges Mærke til, at Godseieren, da han sluttede Contracten med Fæsteren, ikke vidste, at et saadant Jndgreb vilde skee, da han ellers vilde have kunne betinge sig en større Afgift, som Erstatning for den tabte Fordeel og Fornøielse af Jagten. Men, naar man da nu endelig vil bide Hovedet af al Eiendomsret, hvorfor da ikke ligesaa godt sige: "nu skal Jagten tilhøre Brugerne." Han troede at kunne tale meest upartisk i denne Sag da han ikke er Jagteier, og da han er i Besiddelse af Skove der generes betydeligt af en stor Raavildtstand, hvilken i Almindelighed erkjendes at gjøre meere Skade i Skov end paa Mark Etatsraad Bang bemærkede at der efter hans Mening Jntet lod sig udrette ved et Andragende om almindelig Erstatning af Vildtskade. Jeg troer, at Comiteen maaskee havde gjort rettere i at holde sig til denne Forudsætning; der er nemlig gjort et saa alvorligt Angreb paa Comiteebetænkningen, at, hvis Sagen deraf var afhængig, maatte jeg ved Etatsraad Neergaards bemærkninger, skjønt jeg antager dem er lidet overdrevne, finde mig beføiet til at fraraade det Hele. Men jeg mener, at Sagen ikke dermed er af gjort, og jeg troer, at Forsamlingen gjør rettest i, at forudsætte, at en Lov om almindelig Erstatning af Vildtskade aldrig vil udkomme. Det er synderligt nok at saa Mange have behandlet Udgivelsen af en saadan Lov, saa at sige, som deres Kjæledæge, og dog troer jeg, at der hos Flere bagved har ligget den hemmelige Tanke, at Varnet aldrig vilde komme til Verden. Forsamlingen bør efter min Mening, saaledes som allerede antydet, udtale sig under den Forudsætning, at der ikke vil kunne gives en Lov om almindelig Erstatning af Vildtskade, fordi de Ulemper, som en saadan vilde føre med sig, vilde være større end Fordelene. (Fortsættes.) Af dette Blad udgaaer eet Rummer om Ugen, som betales med 24 s. hvert Qvartal. Ligeledes udgaaer i Forbindelse hermed: "Kjøbenhavns Amts Landcommunal-Tidende", der leveres Amtets Landbeboere uden nogen forhøiet Betaling, hvorimod de af Bladets øvrige Abonnentere, som ogsaa ønske at erholde denne Tidende, betaler samme med 1 qvartaliter, Man tegner sig for Bladet, hos samtlige Boghandlere i Provindserne, og i Kjøbenhavn hos Redacteuren, Klædeboderne Nr. 101, 2den Sal over Gaarden, hvor Bidrag til Bladet ogsaa indsendes
Almuevennen, 1842-10-12
Nr. 41. Almuevennen. eller Belysning at Fortid og Uutid for den danske Almue, udgivet af N. Sørensen og J. A. Hansen. Onsdagen den 12te October. Ansvarhavende Redacteur. J. A. Hansen, forhen Borger i Fredericia. Trykt hos J. C. F. Græbe. Commissarius og Præsidenten i Roeskilde, om Forsamlingens udførte Arbeider.
Almuevennen, 1842-10-12
Stænder=Forhandlinger. 7. Om vor Statsforfatning. (Fortsat.)
Almuevennen, 1842-10-12
jeg skal holde mig til en anden Yttring af den ærede Deputerede at Sandheden altid giør sig gjældende", naar han dertil føiede, at han selv, som ikke jagtberettiget Grundeier, i ikke ringe Grad led Skade ved Vildtet. Det er vel gjentaget af tvende Deputerede, for hvem jeg nærer megen Agtelse, at der i det Hele her i Landet ikke holdes en stor Vildtstand. Jeg vil ikke modsige dette, men jeg maa dog bemærke, at modsatte Vidnesbyrd komme saaledes frem fra en anden Side, at det er vanskeligt for den, som staaer udenfor, at bedømme Sagen. En Deputeret, som formedelst Sygdom har maattet forlade Forsamlingen, har sagt mig, at han blev besværet af Daadyr fra sine Naboer, og at han var for, at dette Slags Vildt burde indesluttes i Dyrehaver; men dette er dog en Stemme, som fra alle Sider i Salen maa erkjendes at have megen Vægt. Man kan saaledes vistnok ligesaalidt gaae ud fra, at der ingen Steder holdes en for stor Vildtstand, som fra at Vildtstanden over alt er overdreven. Det maa ogsaa vel erindres, at der ikke gives ganske faa Strækninger, hvor Eiendoms mændenes Ret til Jagten ved tidligere kongelige Concessioner er overdraget de nærliggende store Godser, hvilket navnlig er Tilfældet paa endeel af Universitetets Gods i Nærheden af Vallø og Svenstrup. Her gives altsaa Steder, hvor Jagteieren uden nogen Skade for sig eller sit Gods kan frede Vildtet, og da han ingen Jnteresse her har i at formindske Vildtstanden, saaledes som hvor han selv eier Grunden, fremkomme paa saadanne Steder idelige Klager. Daavildtet gaaer udentvivl neppe saa mange Mile bort, som af et Medlem er antydet. Det forbliver ialmindelighed i det Jagtdistrict, hvor det finder god Føde og Fred. Jøvrigt synes den Ret, at holde stort Vildt udenfor Dyrehaver, kun at være en liden Herlighed; ogsaa har Etatsraad Neergaard nærmest yttret sig mod de Plagerier, han antager at ville følge af Comiteens Forslag, hvorimod han ikke med synderlig Kraft har erklæret sig mod Sagen selv, det er imod den foreslaaede Jndskrænkning i de Jagtberettigedes nuværende Ret til at holde stort Vildt.
Almuevennen, 1842-10-12
Det vil blive indvendt, at der kun er liden practisk Trang til den hele Bestemmelse; thi det er sagt at der ikke længere skal holdes en stor Vildtstand nogetsteds; men, foruden at der dog udentvivl gives enkelte Steder, hvor Vildtstandens Størrelse endnu medfører betydelige Skader for Agerbruget, maa man vogt sig for at lade sig vildlede derved, at mangen er Godseier nu, da Sagen er bragt i Nøre, lader sin Tilbøielighed til at holde en stor Vildtstand, træde tilbage. Er det derimod først engang antaget, at der slet ikke kan gives nogen Erstatning for Vildtskade, den være nu tilføiet af stort eller smaat Vildt, er der engang tilstaaet den Jagtberettigede Ret til at frede det store Vildt, uden nogensomhelst Jndskrænkning, da har man hermed vedkjendt sig en Grundsætning, der kan blive høist mislig for Agriculturens Jnteresser og som kan være den Enkelte til megen betydelig Skade. Af disse Grunde forbeholder jeg mig at stille et Amendement om, at det indstilles af Forsamlingen, at saafremt almindelige Regler for Erstatning af Vildt skade ikke kunne gives, det da maa foreskrives, at det store Vildt, inden en passende Frist og under passende Tvangsmidler, skal afskaffes, forsaavidt det ei holdes i Dyrehaver. (Fortsættes.)
Almuevennen, 1842-10-12
Cancelli-Resolutioner. betreffende Communalvæsenet paa Landet. En Sognepræst havde forespurgt, hvorvidt han, for det Tilfælde at han maatte blive valgt til Formand for Sogneforstanderskabet ved den nærværende Formands Afgang, maatte være pligtig til at modtage et saadant Valg, uagtet han, der tillige er Kjøbstædpræst, boer udenfor Sognedistrictet, og ikke i dette besidder eller er beneficeret med nogen Eiendom, samt i saa Fald, hvorvidt Sogneforstanderskabet kunde ansees pligtigt at befordre ham paa de Reiser, han i dets Anliggender maatte foretage.
Almuevennen, 1842-10-12
J denne Anledning svarede Cancelliet ved en Skrivelse til Amtmanden af 22de Juli, at Sognepræsten ikke kan fritages for at fungere som Formand for Sogneforstanderskabet, hvis han dertil maatte blive valgt, og hvad de Reiser angaaer, som han i Egenskab af Formand maatte have at foretage, da kunne disse ikke betragtes anderledes end andre Sognereiser, som han i Embeds-Medfør har at foretage.
Almuevennen, 1842-10-12
Et Sogneforstanderskab havde begjært Cancelliets Resolution for, hvorvidt de aarlige Jntrader, som en Stamhuusbesidder i Sognedistrictet oppebærer af Fæstegodset og af de Stamhuset tilhørende Tiender, kunne medtages under den Paaligning, som skeer til Bestridelse af Udgifter til Skole- og Fattigvæsen, samt om Aftægtsfolk, der eie Capitalformue, skulle med Hensyn til denne ansættes til Deeltagelse i Udredelsen, af fornævnte Udgifter.
Almuevennen, 1842-10-12
J Anledning heraf svarede Collegiet ved Skrivelse til Amtmanden af 4de August, at Man maatte være enig i, at der, med Hensyn til det førstnævnte Spørgsmaal, ved Paaligningen af Skole- og Fattigskatten ligesaalidet kan tages Hensyn til Jndtægterne af det i Sognedistrictet beliggende Fæstegods som til Jndkomsterne af det øvrige Stamhuset tilhørende, i flere Sogne adspredte, Gods, hvis Brugere paalignes Bidrag, hvorimod Jndkomsten af de flere Stamhuset, tilhørende Konge- og Kirketiender maa lægges til Jndtægterne af Stamhuusbesidderens øvrige Capitalformue og med denne kunne beskattes. Hvad det andet Spørgsmaal angaaer, da maatte Collegiet være af den Formening, at Aftægtsfolk maae i den omhandlede Henseende kunne beskattes af den Jndtægt, de have udenfor det, der ved Aftægtscontrakten er dem tilstaaet, og som altsaa er deres Mellemværende med Aftægtsyderen uvedkommende.
Almuevennen, 1842-10-12
Sogneforstanderskabet for Frederiksberg og Hvidoure Sogne holder Møde Mandagen den 17de October d. A. om Formiddagen Kl. 9 i Valby Kro. Af dette Blad udgaaer et Nummer om Ugen, som betales med 2, 4 s. hvert Qvartal. Ligeledes udgaaer i Forbindelse hermed: "Kjøbenhavns Amts Landcommunal-Tidende", der leveres Amtets Landbeboere uden nogen forhøiet Betaling, hvorimod de af Bladets øvrige Abonnentere, som ogsaa ønske at erholde denne Tidende, betaler samme med qvartaliter. Man tegner sig for Bladet, hos samtlige Boghandlere i Provindserne, og i Kjøbenhavn hos Redacteuren, Klædeboderne Nr. 101, 2den Sal over Gaarden, hvor Bidrag til Bladet ogsaa indsendes.
Almuevennen, 1842-10-19
Nr. 42.
Almuevennen, 1842-10-19
Almuevennen eller Belysning af Fortid og Uutid for den danske Almue, udgivet af N. Sørensen og J. A. Hansen. Onsdagen den 19de October. e Redacteur. J. A. Hansen, forhen Borger i Fredericia. Trykt hos J. C. F. Græbe, AnsvaBrevvexling om Huusmandssagen. Ønsket indrykket. (fra Fæstehuusmand Peder Hansen i Lundby.)
Almuevennen, 1842-10-19
Høiærværdige. Hr. Professor Dr. theol. og Stænderdeputeret Clausen.
Almuevennen, 1842-10-19
Professor Clausens anden Skrivelse til mig, da han sendte mig Fæste- og Leiecontracterne fra Roeskilde, lyder saaledes: Til Fæstehuusmand Peder Hansen i Lundby! Hermed sender jeg de meddeelte Fæstebreve tilbage. Forhandlingen i Stændersalen vil han, min kjære Peder Hansen, vist have læst, og jeg har for"Tiden intet Videre at sige om Sagen, end at det er "mit Haab, at den Undersøgelse, hvorpaa der er andraget, vil blive anstillet, og at den vil føre til saadanne Forholdsregler, som efter Tingenes Natur lade sig udføre til Lettelse for Huusmandsklassen. –"øvrigt kan jeg ikke andet end troe, at en saa tænksom Mand, som jeg har lært at kjende i ham, min kjære Peder Hansen, vil ved Alt, hvad der er bleven skrevet og talt om denne Sag, være kommen til den Erkjendelse, at der er mange flere Vanskeligheder ved den, end det ved første Øiekast synes, og "at han vil i mange Henseender finde Sine Synsmaader berigtigede og opklarede. Roeskilde d. 22de Septbr. 1842. Clausen. Foranførte Documenter haaber jeg, vil tilintetgjøre den Mistanke der er vakt imod mig, og stoppe Munden paa dem, der saa gjerne ønsker at bagtale mig i foranførte Henseende. Lundby ved Præstød. 5te October 1842. Peder Hansen.
Almuevennen, 1842-10-19
Fæstehuusmand.
Almuevennen, 1842-10-19
Cancelli-Resolutioner. betreffende Communalvæsenet paa Landet.
Almuevennen, 1842-10-19
Herredsfogden i Stevns og Faxø Herreder havde hos Cancelliet forespurgt, hvorvidt han maatte være berettiget til at indtræde i Sogneforstanderskabet for Dalby Pastorat, paa Grund af, at den største Deel af Dalby Sogn henhører under Faxø Herred, uagtet Politijurisdictionen i Sognet er henlagt under Bregentved Virk.
Almuevennen, 1842-10-19
En Sognepræst havde udbedt sig Cancelliets Resolution i Anledning af en Meningsulighed, der var opstaaet mellem ham og Formanden for Forstanderskabet for tvende af Pastoratets Sogne, idet nemlig denne Sidste meente, at det tilkom Præsten, i Fattigvæsens og andre deslige Sager, hvoraf der ved Communalordningen er tillagt ham Referatet, Correspondencen og Udførelsen, at underskrive først i Protocollen og i Tilfælde af Sømmelighed, ved sin Stemme at decidere det Omtvistede, medens Præsten derimod antog, at Saadant maatte tilkomme Formanden. Herpaa svarede Collegiet ved Skrivelse til vedkommende Amtmand af 22 Juli, at man maatte ansee det udenfor al Tvivl, at Sogneforstanderskabets Formand ogsaa maa betragtes som saadan i de Sager, i hvilke Sognepræsten er tillagt Referatet m.v.
Almuevennen, 1842-10-19
Kjøbenhavns Torvepriser. Løverdagen den 15de October. Hvede, Sjællandsk, pr. Td. 50 5 s.
Almuevennen, 1842-10-19
Rug, Sjællandsk, Byg, 2radet, . . . 3 – 2 - 8 - a 3 – 4 – Gradet . . . . 3 – - 8 - 31 – 12 - Havre. . . . . . 2 4 – - - i 3 – – 8 - Ærter, gule 3 – 5 - 4 –4 graae 4 – 5 - - - a 5 – Kartofler, . . Smør, Sjællandsk, Fag. 14 – 4 – 8 a 16 – dito . pr. - - 1 – 9 - 1 - 13 – Flesk, røget, pr. La 2–3 - 8 - a 2 – 4 – 8 - grønsaltet . . . 1 – 3 – 8 a 1 – 4 – 8 – pr. Snees 1 – 8 a 1 - 10 – Æg. Bøgebrænde, et Bondelæs 3 – 3 – a 4 –3. - Torv. . . . dito. 4 – a 4 – 3 – Af dette Blad udgaaer eet Nummer om Ugen, som betales med 2 4 sk. hvert Qvartal. Ligeledes udgaaer i Forbindelse hermed: "Kjøbenhavns Amts Landcommunal-Tidende", der leveres Amtets Landbeboere uden nogen forhøiet Betaling, hvorimod de af Bladets øvrige Abonnentere, som ogsaa ønske at erholde denne Tidende, betaler samme med qvartaliter. Man tegner sig for Bladet, hos samtlige Boghandlere i Provindserne, og i Kjøbenhavn hos Redacteuren, Klædeboderne Nr. 101, 2den Sal over Gaarden, hvor Bidrag til Bladet ogsaa indsendes.
Almuevennen, 1842-10-26
Nr. 43. imedernen eller Belysning at Fortid og Uutid for den danske Almue, udgivet af N. Sørensen og J. A. Hansen.
Almuevennen, 1842-10-26
Onsdagen den 26de October Ansvarhavende Redacteur. J. A. Hansen, forhen Borger i Fredericia. Trykt hos J. C. F. Græbe, Adresse til Stænderdeputeret Balthazar Christensen, samt dennes Svar.
Almuevennen, 1842-10-26
Landsoverretsprocurator Valthazar Christensen har fra 46 Sogneforstandere, repræsenterende 19 Sogne, i det 16de Landvalgdistrict, modtaget følgende Adresse. Høistærede. Hr. Procurator Valthazar Christensen, Stænderdeputeret. De er bleven valgt til vor Repræsentant i den Roeskildske Stænderforsamling, fordi vi altid have vidst, at De var en frisindet, folkelig og selvstændig Mand, der vilde virke, saavel for Folkets Frihed i Almindelighed, som varetage Bondestandens Tarv. Viere ei skuffede i vore Forventninger. Med Glæde have vi saaledes seet, hvorledes De med særdeles Varme og Kraft har udtalt Dem for Selveiendoms Udbredelse, der vil fremkalde større Velstand blandt Bondestanden, samt gjøre den selvstændigere og dygtigere. De har ligeledes i Værnepligtssagen viist, at Bondestandens Jnteresser laae Dem paa Hjertet, idet De har stræbt at gjøre Forpligtelsen til at forsvare sit Fædreland almindelig og derved lette den Byrde, der nu udelukkende paahviler Bondestanden, Men i Særdeleshed maae vi dog bringe Dem vor Tak for den Uafhængighed og det Mod, De har viist ved med ganske Faa at bekæmpe grundigt og talent fuldt en saa ufolkelig og uhensigtsmæssig Jndretning som de stænderske Comiteer, til hvilke Folket aldrig vil kunne have nogen Tillid. Vi have stedse mest glæde os ved Stænderinstitutionen, fordi den havde en saa folkelig Charakter, fordi vi saae i Stænderne Bonden, sidde ved Siden af Herremanden, og fordi der vare Mænd beredte paa at varetage vor saavelsom Stormandens Jnteresse. Derfor ønskede vi, at Stænderne skulde erholde større Betydning, og i Særdeleshed at der skulde gives dem Skattebevilgningsret. Nu sevi derimod, at man vil tage al Magt fra Stænderne og give den til disse Stændercomiteer, og at man netop vil give den Jndflydelse paa Landets Pengevæsen, som vi saa meget ønskede at see overgiven Stænderne. Det er saaledes naturligt, at vi med Sorg maa see en slig Jndretning komme i Stand, og aldrig kunne vi vente, at nogle enkelte høie Herrer, der ei ere valgte af Folket selv, og let ville blive afhængige af Regeringen, skulle, hvad Skattevæsenet angaaer, tage tilstrækkeligt Hensyn til den simplere Stands Tarv. Da slette Aar nu synes at skulle følge paa tidligere gode, og vi saaledes ville have større Vanskelighed ved at udrede vore tunge Skatter, maae den Frygt, vi nære, ved at see vor Velfærd i slige Comiteers Hænder, forøges.
Almuevennen, 1842-10-26
At De, vor høitagtede Repræsentant, saa godt har forstaaet at varetage vort Tarv og imødekomme vore Ønsker, er det os en stor Glæde at bevidne Dem vor Tak for. Gid De endnu maa leve længe, for at virke med Kraft og Dygtighed til Folkets Vedste Lollands Nørre- og Søndre-Herreder den 26de Septbr. 1842.
Almuevennen, 1842-10-26
Da det kan forudsees, at Communens Beboer vilde have liden Tilbøielighed til at antage Stiftelsens Lemmer i Arbeide, maa man ønske, at der ved enhver Leilighed arbeides paa at gjøre Beboerne det indlysende, at den Tvang eller Ulempe man derved underkaster sig, just er det kraftigste og i en vis Henseende det eneste Middel, hvorved man kan nøde de nuværende fordærvede Jndivider til at arbeide for Brød, og saaledes undgaae at føde dem af Haanden og nær deres Ørkesløshed, ligesom dette Middel og fremfor noget andet vil tjene til at formindske Antallet paa dem, som med eller uden Grund beraabe sig paa Arbeidsløshed. Men for efter største Mulighed at komme de Medborgere til Hjelp, som af en ædel og velberegnet Fattigforsørgelsesaand lade sig stemme til at underkaste sig den anførte Ulempe, maatte det staae Stiftelsens Magt, at det Jndivid som ved Dovenskab, Trodsighed, urolig og uordentlig Opførsel gjorde sig uværdig til at være i en brav Mands Arbeide og nyde Brød ved hans Bord, øiebliklig kunde sendes tilbage til Stiftelsen med Vidnesbyrd om dets Forhold, og da hensættes i Arrest paa Fangekost, eller Vand og Brød, eller hvad anden Straf den Øvrighed, hvem Straffelovenes Fortolkning og Anvendelse er betroet, maatte finde Anledning til at fastsætte.
Almuevennen, 1842-10-26
For Stiftelseslemmernes Arbeider maatte sættes en Taxt, ved hvilken man, hvad qvindelige Arbeider angaaer, maae søge kyndige Huusmødres Veiledning.