Den Vest-Sjællandske Avis, 1838-07-31
Man har her i Jndien havt en meget interessant Disput om det Persiske Sprog. Da Mongolerne bleve Herrer over Landet, kom det Persiske Sprog ind og blev snart et Slags Hofsprog. Enhver velopdragen Jndfødt lærte Persisk; dette Sprog blev brugt i Retten og i alle offentlige Documenter, og de gamle Embedsmænd hertillands forstode det almindeligen meget godt. Marshman (Udgiveren af Avisen her i Byen) bekæmpede dette længe, viste Urimeligheden i at bruge et Sprog, som Massen af Nationen slet ikke forstod, og paastod, at de Jnd fødtes Sprog overalt skulde og burde bruges. Det synes, at Rigtigheden heraf var indlysende for den simple Menneskeforstand; men alligevel var Pluraliteten af de Magthavende derimod. Da Lord Auckland kom herover, søgte han at realisere det, men blev overstemt i Raadet; Marshman vedblev at kæmpe for Sagen, og efter nogen Tids Forløb afskaffede Sir Charles Metcalse – den største og dygtigste Mand, Jndien længe har havt – det Persiske Sprog i sit Gouvernement (Agra), og nu har Fornuften endeligen seiret overalt. Det Persiske Sprog er afskaffet og de Jndfødtes overalt indført i alle offentlige Forretninger. Det er maaskee eet af de vigtigste Foretagender, som i en Række af Aar har fundet Sted i Jndien; thi i samme Forhold som Nationen lærer at kjende sin Bestyrelse, vil uden Tvivl ogsaa dens Agtelse for sin Regjering tiltage. Jeg var engang af den Formening - det var dengang jeg var hjemme og forstod ligesaa meget deraf, som den Blinde forstaaer sig paa Farverne –, at England umuligen kunde vedblive at beherske Jndien, og at en Revolution snart maatte tilintetgjøre deres uhyre Magt der. Jngen, der seer, hvorledes Jndien styres, kan falde paa at troe, at dette vil skee i de første Par Aarhundreder. Det er ikke her Tilfældet, at Nationen er nogle Generationer forud for sin Regjering; det er omvendt, Nationen er uhyre tilbage, og Regjeringen er uhyre langt frem. Den stræber at realisere Planer, som man neppe tænker paa i Europa, og Nationens Vel er dens høieste Formaal. Man kan ikke negte, at Englænderne ere en stor Nation; mange af de Fordomme og, om jeg saa tør kalde det, Lænker, hvori de ere hildede i deres eget Fødeland, falde bort her, thi her er ingen magna charta ingen Sædvane, hvorefter man er nødt til at rette sig. Englænderne hertillands skrige over de Forurettelser, de lide derved, at Regjeringen stiller dem paa samme Trin som de Jndfødte; men Regjeringen bryder sig ei det Mindste derom. Maaskee har Aviserne lært Dig, hvorledes man herfra hjemsendte Mr. Tur ton for at klage over the black act, som den er kaldet; men om han end ikke, som de seneste Nyheder, lære, var falden igjennem som Parlamentsmedlem, vilde dog denne Petition vistnok være falden igjennem. Bemeldte black at gaaer ud paa at hæve Englændernes Appel eller rettere sagt Jndskyden under supreme Court i Calcutta, og bestemmer, at Englænderne kunne søges og skulle svare for de almindelige Domstole, hvoraf følger, at de ofte maae møde foren Jndfødt og lade sig nøie med hans Dom.""Det er ikke sjeldent, at de Jndfødte lære Latin, men Græsk troer jeg kun Faa forstaae; dog har jeg ingen Tvivl om, at Nogle lære ogsaa dette Sprog Min Seristadahr forstaaer Latin og kjender de Græske Bogstaver; men meget videre er han rigtignok ikke kommet. – Mr. Griffit, Anføreren for de yngre Botanikere, er traadt frem med en offentlig Anklage imod Dr. Wallich, og det synes, som om Klagerne kun ere altfor grundede. Er det ikke næsten utroligt, at Serampores botaniske Have, en aldeles privat Anstalt, er rigere end den botaniske Have i Calcutta, som har ikke mindre end 300 Havebetjente, og at denne hverken besidder en Catalog eller et Herbarium som begge Deele findes her, Man paastaaer, at We har hjemsendt Alting, hvad der kunde interessere Videnskabsmænd i Europa, og aldeles Jntet har gjort for Haven, eller rettere tillader, at den er i en Tilstand, hvori den med Vanære bærer Navn af botanisk. Man siger, at Lord Auckland selv skal være meer end en Dilettant i Botaniken, og at W. er fuldkommen Unaade.