Den Vest-Sjællandske Avis, 1840-11-10
Den fugtige Sommer og vanskelige Høst i afvigte Aar foraarsagede, at Sæden paa mange Steder blev indhøstet meget fugtig, paa andre ei ganske møden; vel og meget ureen, især Vaar=Rugen. Man kan derfor befrygte, at betydelige Sygdomme, som Forraadnelsessedre, Sprinkler, Kribelsygdom og deslige kunde foraarsages derved, naar man ei er meer agtsom, især paa sin Rugs Beskaffenhed, og paa Brødets Tillavning deraf, end almindelig behøves. Om man end ei strax faaer ondt deraf, eller ei saa farlige Sygdomme, saa kan dog Helbreden svækkes, og Skaden komme nogen Tid derefter. Den Fattige, hvis meste Føde er Brød og Meelspiser, er meget ud at for saadanne slemme Følger, da han ofte maa tage til Takke med hvad Rug, Meel eller Brød han kan faae. Det er dog muligt ved adskillig Forsigtighed at undgaae disse Sygdomme, om man endog er nødt til at bruge saadant vaadt indhøstet eller ei fuldmodent Korn til Brød og anden Fæde. Man vil derfor herved advare Almuen om det Skadelige, og tilraade at iagttage følgende Regler, saa meget muligt 1. Udi Laden skal man skaffe saa megen Trækvind som muligt, for at faae den der liggende Sæd til at svede eller dunste saa meget muligt, dog vogte, at det et sneer eller regner paa den. 2. Den tærskede Rug skal man nøie rense fra at Ureenlighed, især fra Brandkorn og Svingel eller Klinte. Brand korn kjendes let fra den gode Rug, da Brandtornet har en forttagtig, blaalig, rødagtig eller siolet Farve, baade indvendig i Kjernen og udvendig paa Skallen, en styg og bidende Smag og en modbydelig Lugt, Klinten kjender enhver; den er skadelig, om der er Mængde af den; men Brandkornet er altid skadeligt. Begge Deele renses let fra Rugen ved Kastningen paa Loen, da de ere lettere end Rugen, eller ved Solder. Det umodne Korn er og lettere end de modne Kjerner, da der er mindre Kjerne i det. Det urene Korn, som og de frarensede Brandkorn, Klinte, Heire og des, har helst anvendes til Brændeviin; der skade de ei. 3. Naar den aftærskede Rug er reen, eller vel renset fra saadan Ureenlighed, men fugtig eller blødere, end vel moden og tor høstet Rug bør være, da skal den lægges paa et Loft, tyndt udspredt, at den kan tørres godt igjennem af Luften; ofte kastes der, at det underst liggende kan komme op ad, og ogsaa tørres. Jo længere man kan lade den saaledes ligge paa Loftet, inden den males, jo bedre. 4. Er man nødt til snart at bruge saadan vaad eller ganske moden indhøstet Rug, eller hvori har været Brandfor- og desl., da skal man tørre den først, inden man lader den igle, Tørringen kan skee i en Bagerovn, hvor man nylig har taget Brødet ud, eller paa en Kølle. Vasker man Rugen først ud i reent Vand, og saa strax derpaa tørrer den, er det bedre, da alt skadeligt vedhængende kan derved blive afskyllet. 5. Man maa male saadan Rug finere end ellers, thi der er overhovedet meer tykskallet og rigere paa Klid. Derfor bør den, som sagt, være godt tørret i Forveien. Man gjør vel udi, ei at male stort Forraad paa eengang, og hvad man er bruger strax, bør omrøres et Par Gange om Ugen. 6. Det Meel, som ei bruges strax, maa gjemmes paa et ret tørt Sted; ellers bliver det snart dret. Og godt er det, om man tørrer det noget paa en Kølle eller Ovn, inden man bager det. Hvad det derved svinder i Vægten, er dog ei tabt 7. Naar man vil lægge Deig deraf, skal man tage mindre Vand dertil, end til andet Meel. Kan man blande Meler med endeel, saasom Halvdelen eller henimod, af Meel af ved modent eller vel høstet Rug, eller af det forrige Aars Grøde, da gjør det Brødet meget bedre Det er godt, at blande en Trediedeel godt Bygmeel deri; det giver bedre og lettere Brø 8. Man skal tage god skarp Suurdeig dertil, og noget mere end ellers. Man bør og tage dobbelt saa meget Salt som ellers paa hver Skjeppe Meel en god Haandfuld. Man kan og i det Vand, man vil bruge til Degen, medens ma varmer det, hænge en Pose med Bøgeaske, en god Haandfuld for hver Skjeppe Meel, og naar Vandet skal bruges, tage Posen bort, og hælde noget Brændeviin i Vandet. At ælte Kommen i Degen, gjør den og sund, og mindre opblæsende. Naar Degen er lagt, dækker man den vel til, for at holde den varm; lader den og være længer tildækket end ellers, for godt at raskes. 10. Naar man skal ælte Degen op igjen, gjør man vel i at tage ret tørt Meel, helst af forrige Aars Grøde, eller Meel som igien er tørret paa Kalleen eller Ovnen, og saa gjennemar beider Degen stærkt, og saa stiv som muligt; lade den saa faae nogen Tid at lefte sig, og ei ile dermed til Bagerovnen. 11. Brødene maae ei slaaes meget store eller tykke op thi de bages da sjeldent ret igjennem, og siden muldne de let Man skal ei heller bage for mange hver Gang, thi de ville let skimle, og blive derved endnu usundere. 12. Ovnen maa ei være for heed, thi ellers skoldes Brødene uden paa, faae en haard Skorpe, og blive raae inden i ved det at Fugtigheden bliver i dem. Den maa ei heller vær for lidet varm, thi ellers bages Brøden ei igjennem. Dens Hede prøves bedst ved at lægge en Haandfuld Meel i Mundingen. Bliver det strax sort, da er Ovnen for heed, bliver de ved at være hvidt, er den ei varm nok, bliver det bruunt, da er den tilpas varm. 13. Saadant Brød maa ei spises varmt; thi intet Brød er sundt, naar det er nybagt, og saa meget mindre dette Bedre at lade det ligge een, to eller tre Dage, inden man skærer Hul paa det. 14 Hvo som maa spise Brød af saadan daarlig Rug, skal saavidt muligt ikke spise det bare Brød, men dertil helst Flæsk Smør og deslige fede Ting. Iligemaade Melkemad, Grød, Kaal, Ærter, Bønner, Roer, Kartofler og alle Slags Have sager, især Løg, Klumper af saadant Meel skal man ei spis mange af. J Kager deraf, saasom Pandekager, skal kommes noget meer Smør, end ellers. Øllet i de Huusholdninger, som maae bruge saadant Korn, skal være godt kogt, og godt giæret, og noget humlestærkere end ellers, Frisk Øl, eller saadant, som har kastet sig, eller er blevet fyrligt, maa ei drikkes derved. Man har den Tillid til Øvrighederne, Præsterne og Lægerne i de Egne, hvor saadanne Advarseler ere fornødne, at de søge at faae Almuen til at lagttage dem saa meget muligt Skulde desuagtet Sygdomme opkomme deraf, da stræbe de at forekomme deres Udbredelse. De første onde Virkninger, som vise sig af saadant fordærver Korn, ere Qvalme, Brækning, Trykken i Underlivet, især under Hjertet, og Hovedsvingel, undertiden Durkløb. Det ved ste er strax at bruge Brækmiddel, saasom Brækviinsteen, i Pulver eller Vand, et, to eller tre Gran efter den Syges Alder og Beskaffenhed; og naar man godt har kastet op deraf, da tage fire Gran Kampser i en Spiseskee fuld Hyldestrup. J et Par Dag derefter maa ei nydes andet end Vandgrød eller Grynsuppe. Skulde de anførte Tilfælde ei hæves ved det første Brækmiddel, da kan dette igientages to Dage derefter, og synes Tilstanden, alvorlig, da maa søges til Distriktets Læge.