Berlingske Tidende, 1836-04-18
Endnu maa jeg tillade mig her at bemærke, at Rygtet siger, at Hans Majestæt allernaadigst skal have bestemt, at ingen Bevillinger til Landbrænderier ville blive meddeelte i de Stifter, som nærværende Provindsialstænder repræsentere, og at det, dersom Hans Majestæt maatte have taget en saadan Bestemmelse, vilde være særdeles ønskeligt, om det maatte behage Allerhøistsamme allernaadigst at kundgjøre sin Villie i saa Henseende; thi det er vist ingenlunde for meget sagt, naar En af Odense Brændeviinsbrændere i et Promemorie til den ærede Deputerede for denne By har yttret, at den Kjøbstæd eiendom, der formedelst Brænderrettigheden før vilde koste 60000 Rbd., strax efterat Resolutionen af 19de August blev bekjendtgjort, sank under det Halve, da naturligviis Jngen for Eftertiden vil binde sig til en saa usikker Næringsvei. Skal derfor Resolutionen ikke vedblive at indvirke til saa betydelig Skade paa en stor Deel af Kjøbstæd-Eiendommenes Værdi, og alt meere og meere svække Kreditten for disse, saa forekommer det mig at være nødvendigt, at den høitærede Forsamling, ved, som Brændeviinsbrænderne haabe, at understøtte denne Petition, tillige allerunderdanigst vil gjøre passende Forestilling herom. Jeg har, i mit Foregaaende yttret, at Brændeviinsproductionen paa Landet er af høieste Vigtighed, med Hensyn til den Jndflydelse samme kan have paa Moralitet og Sædelighed, og jeg skal derfor, fordi jeg veed, at Meningerne herom hos os have været og vel endnu ere meget forskjellige, istedetfor at indlade mig paa Spørgsmaalets Bedømmelse, give mig den Frihed at gjøre opmærksom paa de Erfaringer, man har havt derom i Sverrig, idet jeg, skjøndt jeg vel kan antage, at en stor Deel af Forsamlingens ærede Medlemmer ere bekjendte med, hvad der om denne Gjenstand har været anført i statsoconomiske Skrifter, som ere udgivne i bemeldte vort Naborige, til Oplysning desangaaende for de øvrige ærede Medlemmer, skal tillade mig at henvise til Professor Molbechs Udsigt over Forsells og andre svenske Statsoconomers Værker, anmeldt i Maanedsskrift for Literatur 12te Bind, hvor disse Statsoconomer, og især Forsell, der er bekjendt som en grundig og sindig Forfatter, skildre Følgerne af Brændeviinsproductionens Frigivelse paa Landet i Sverrig som i høi Grad fordærvelig, idet han blandt andet yttrer, at Jngen mere i Sverrig, vil bestride, at Brændevinet spiller den meest udmærkede Rolle, hvor Spørgsmaalet er om de lavere Folkeklassers Nød, Elendighed og Forbrydelser; at ikke alle Sverrigs Krige have tilføiet det saameget Ondt som Brændevinet; at meere end 1/4 af alle Forbrydelser og al den Nød, som trykker det svenske Folk, hidrører fra denne berusende Driks Misbrug, der angriber selve Roden af Nationen, idet ikke alene denne Misbrug forstyrrer Velstand og Lykken for den nærværende Slægt, men at enhver tilkommende Generation bliver derved slappere baade paa Siel og Legeme, ja at endogsaa Drukkenskab Aar for Aar tiltager blandt Qvindekjønnet; ikke at tale om, at man af bemeldte Statsoconomers Værker seer, at der i Sverrig, aarlig forbruges 1 Million Tønder Korn og 2 Milloner Tønder Kartofler, medens her i Danmark, hvor Forbruget af Brændeviin dog ikke er ringe, anvendes 250,000 Tdr. Sæd dertil; at Brændeviinsproductionen paa Landet i Sverrig, istedetfor at blive til Gavn for Agerbruget, er bleven til den største Fordærvelse for samme, der med hvert Aar, ved den aftagende Mængde af Føder og Gjødning, forringes i samme Forhold, som Kartoffelavlen og denne Frugts Anvensom delse til Brændeviin tiltager, og Productionen af Sæd og Halm formindskes, samt at Udgifterne til Brændeviins redskaberne, til Opførelsen af de større Land brænderi Bygninger, og disses Vedligeholdelse, i Forening med Veed-Forbruget, og Afgiften, hvilken sidste ikkun beløber 1/2 Mil udgjør imellem 1 1/2 a 2 lion Rbd. aarlig Gange saameget som Sverrig hele JernExport, og at hele den Kapital, som Brændevinet aarlig opsluger, overstiger 25,650 1000 Rbd. Naar det derfor i Anmeldelsen af disse Skrifter hedder, at der intet meere behøves end en Reise paa faa Dage gjennem de os nærmeste af Naborigets Provindser, eller en Samtale med en erfaren og forstandig Jordbruger, Præst eller juridisk Embedsmand, fra hver af Sverrigs Provindser, for selv at forvisse sig om, at det ikke er uden Grund, naar den almindelige Stemme hos alle oplyste og patriotiske Borgere i Sverrig betragter Frigivelsen af den farlige og fordærvelige DriksProduction som en stor Nationalulykke; saa vil Jngen, der tillige gjør sig bekjendt med de enkelte statistiske Data, som vedkomme denne Sag, drage i Tvivl, at Sagen og saa hos os, skjøndt Brændeviinsproductionen paa Landet ikke her er aldeles frigiven, er af den høieste Alvor og Vigtighed, samt at, naar Forsell et Sted i sine Skrifter yttrer: "at der for den sande Fædrenelandsven ikke gives noget Æmne, af en meere foruroligende Beskaffenhed, end den hos Nationen overhaandtagende Brug af Brændeviin, og et andet Sted: "at Sverrig kan give et advarende Exempel, for andre Lande, hvor det kunde falde Statsmænd eller Statsoconomer ind, at ville gjøre den muligste Frihed og Udstrækning i Produceringen af den, Almuen moralsk og physisk forgiftende Drik til en Gjenstand for Finantspeculationer og Beregninger over Nationalvelstandens Forøgelse, saa er det Ord, som vi bor lægge os paa Hjertet og dybt indprænte i vor Hukommelse; thi uagtet Brændeviinsproductionen paa Landet hos os er bunden, til visse Betingelser, saa er dog det forste Skridt til dens Frigivelse gjort, og hvor Landalmuen ikke staaer paa et høiere Culturtrin end hos os, ville Følgerne af samme, i Henseende til den Jndflydelse, de kunne have paa Moralitet og Sædelighed, ikke være til at beregne. Jeg skal saaledes, ifølge mit Foranførte, tillade mig at indstille, at der af Stænderforsamlingen allerunderdanigst maa blive andraget paa: 1) At ingen Bevillinger udfærdiges til Landbrænderiers Anlæg i Sjællands, Fyens og Laalands-Falsters Stifter, samt at det allernaadigst maatte behage Hans Majestæt herom at lade den fornødne Kundgjørelse udgaae. 2) At dersom dette ikke maatte finde Hans Majestæts bifald, Brændeviinsbrænderierne i Kjøbstæderne da maae blive fatte paa lige Fod med Landbrænderierne efter Resolutionen af 19de August 1835, eller i Overeensstemmelse med de Forandringer, denne i dens Jndhold maatte undergaae, saavel i Henseende til Brænderafgiftens Beregning efter en aldeles lige og eensartet Maalestok, som i Henseende til dens Størrelse, indbegreben Formalingsafgiften, som Brændeviinsbrænderne i Kjøbstæderne nu erlægge. 3) At den for Mogenstrup Brænderi interimistisk bestemte Afgift maa vorde sat i et passende forhøiet Forhold til Kjøbstædernes Brænderiafgift, saaledes som denne er eller maatte blive reguleret. Allerede ved denne Petitions Forelæggelse for Forsamlingen bemærkede den Kongelige Commissarius, at den kongelige Resolution af 19de August 1835 ingenlunde indeholder en Lov, som berettiger Enhver til, under de sammesteds nævnte Betingelser, at anlægge Brænderier paa Landet, men kun en Jnstruction, hvorefter disse Bevillinger, som forhen bleve udstedte gjennem Rentekammeret, for Fremtiden kunne blive at udstede gjennem General-Toldkammeret. Dersom det bifald, hvad havde fundet Hans Majestæts der af den i sin Tid nedsatte Commission var foreslaaet, at det ved Lov skulde tilstedes Enhver, i en vis Afstand fra Kjøbstæderne, at anlægge et Brænderi paa Landet, naar dette fik en bestemt Størrelse, og den Paagieldende vilde underkaste sig den Afgift og den Control, som var bragt i Forslag, saa vilde upaatvivleligt en saadan Lov, efterat den stændiske Jndretning var bleven reguleret ved Forordningen af 15de Mai 1834, ikke være udgiven, uden at Provindsialstænderne derom først vare horte. Men det fandtes, at saadanne Establissementer vel paa enkelte Steder vilde være gavnlige for Landmanden og lidet hinderlige for Kjøbstædbeboerne, fordi disse nemlig dog, efter den faktiske Tilstand, kun havde liden Afsætning paa Brændeviin til Landboerne, men at de paa andre Steder, i langt mindre Grad, kunde tjene til at befordre Landmandens Jnteresse, men derimod vilde gjøre et betydeligt Skaar i vedkommende Kjøbstæders Erhverv. Med Hensyn, hertil fandtes det betænkeligt at tilstaae den omhandlede Rettighed ved Lov, hvorimod det ansaas raadeligere, i det Mindste for det første, at lade Landbrænderiernes Anlæg vedblive at være en Bevillingssag, kun at Betingelserne bleve nærmere bestemte, ligesom det og fandtes hensigtsmæssigere at lade dette Slags Sager gaae over fra Rentekammeret til Generaltoldkammeret. At Bevillingerne ikke skulde meddeles i Fleng, men kun under saadanne locale Forhold, som de ovennævnte, er udtrykkeligen sagt i Resolutionen, som derhos har sørget for, at disse Omstændigheder nøie overveies, idet den ei alene har gjort General-Toldkammeret det til Pligt, i ethvert enkelt Tilfælde at indhente Betænkning, saavel fra Cancelliet, der har at vaage over Kjøbstædernes Jnteresse, som fra Rentekammeret, der har at bedømme Anlægets Vigtighed for Landbruget, men endog enhver Sag af det Slags, efterat saadanne Betænkninger ere indhentede, skal foredrages Kongen, hvis General-Toldkammeret finder Anledning til at tilraade Anlæget. Da Resolutionen saaledes ingen Forandring har gjort i de borgerlige Rettigheder, men blot indeholder en nærmere Bestemmelse for hine Bevillingers Meddelelse, saa er det uden Tvivl, med Hensyn dertil, anseet unødvendigt forud at indhente Stændernes Raad. Men ved Resolutionens Offentliggjørelse er der dog givet saavel Provindsialstænderne, som Borgerne i Almindelighed, den bedste Leilighed til at fremkomme med bemærkninger, som de maatte have at gjøre ved det i Resolutionen antagne ystem, og ligesom endnu ingen Bevilling i Medhold af Resolutionen er meddeelt, saaledes vil neppe nogen saadan for det Første blive given, og det saameget mindre, som deri de 5 bestemmelser, der fulgte med de Forsamlingen forelagte nye Consumtionstariffer, indeholdes en forandret Regel angaaende Brændesedlernes Gyldighed i Kjøbstæderne, der, efter hvad der i Forbindelse dermed er tilkjendegivet, ogsaa vil faae Jndflydelse paa Landbrænderierne. Hvad Provindsialstænderne forøvrigt kunne have at erindre med Hensyn til hine Bevillingers Meddelelse, vil vistnok ogsaa blive taget under nøieste Overveielse og benyttet ved Anvendelse af Resolutionen, der tilsteder al den Jndskrænkning i Bevillingernes Meddelelse, som de locale Forhold i de forskjellige Provindser maatte gjøre tilraadelige. Der er saaledes i intet Tilfælde tabt for Stændernes Jndflydelse ved den Maade, hvorpaa fornævnte Sag er afgjort. Til at tage denne Sag under Overveielse, udnævnte Forsamlingen en, af 5 Medlemmer, bestaaende, Committee (Steenfeldt, Bierre, K. Sidenius, Holstein, Lerche), og efterat denne under 6te Februar havde afgivet sin Betænkning blev Sagen discuteret i trende Plenarmøder den 122de, 23de og 25de Februar. Committeens Betænkning, der tillige indeholder de dissentierende Vota, lyder saaledes: Jndtil henimod Slutningen af det 17de Aarhundrede var det Landboerne saavelsom Kjøbstæd-Jndvaanerne tilladt at brænde Brændeviin. Forordningen af 4de Juni 1689 in Brændeviinsdeholdt det første Forbud mod brænden paa Landet. Dette Forbud blev ved forskjellige senere Anordninger skjærpet, men igjen modificeret ved Forordningen af 3die Mai 1768 angaaende Forpagtningen af Rettigheder til at drive Landbrænderier, hvilken Forordning dog faa Aar efter atter blev ophævet, nemlig ved Forordningen af 2den April 1773, som skjærpedes ved Forordningen. af 26de April 1776. Forordningen af 2den August 1786 søgte ved mere passende Midler at faae hine Forordningers Hensigt opnaaet.