Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-11-06
Da første Gang skaaret for Tunge-Baand Til Sang blev det smeltende Hjerte, Da Signelill kvad, i sin Habors Aand, Om Kiærligheds straalende Kierte; Da fandt mellem Jis, i det høie Nord, Den varmeste Tone sit Løsnings-Ord! Hvad Signelill kvad om den Himmel Glød, Som trodsed de Vintere mange, Som avled den Lue saa rosenrød, Der giæsted de lislige Vange, Det maa, for de Øren, hun under vel, Den Væne gientage en Sommer-Kveld! Hvad Signelill kvad om de Gnister smaa, Som ulmed i Løn under Aske, Og Dannemarks Fiender det lod forstaae, Til Seier-Sang er de for raske, Det høre, hvo Øre har for den Røst, Som dæmpet gjenlyder i Dværge Bryst! Som Sand-Høien synker i Time-Glar, Saa daler paa Tofte og Bavnen, Det er nu ei længer alt som det var Med Sommernats=Sangen og Favnen, Hun synger om Savnet af Lys og Glød, Om døende Gnister i Arne-Skiød, Hun synger ei længer om Gimle-Borg, Hvor Lys=Alfer lege Guld-Terning, Hun synger om Oldingen Børne-Sorg, Om Vikinge=Svig og Misgierning, Som Havfruen sang over Lig i Havn, Der Dannebrog strøges paa Orlogs-Stavn, Om Skioldunge=Stammen, som har det Kaar, Den skal ikke visne paa Borgen, For maigrønne Skove imod den gaaer, Lavmælet hun synger med Sorgen; Thi Vikinger gjorde med Skoven Pagt, Og fik saa med Skioldunge-Stammen Magt Hun synger om Slaget ved Sigerstæd, Da Maanen det lysted at kvelde; Hun synger om Kampen ved Susaa Bredd, Hvor Blomsterne brødes med Fielde, Hvor Vikinger trodsed, og Kvinder vandt, Men Skjoldunge-Heltens Glar udrandt, J Danmarks Krønike, 2den Deel, S. 12226. Sigvald sidder i Aske Krog Oldingen fylker paa Tofte, Vennerne faa fra Ungdoms-Tog, Vove vil end deres Kofte, Brynien falder den nu for tung, Kiærlighed ene er evig ung! Stakket kun er det Vaaben Brag, Vikinger rase paa Valen, Ravende staaer, ved det Nederlag, Thronen i Skioldunge-Salen, Arvingen strækker paa Bænk sig lad, Snorker ved Klingernes Bane=Kvad! Sukkende sidder i øde Sal. Blindfødt den gamle Bilvise, Hjertet vil briste nu bradt i Kval, Ei har det Meer at forlise; Raabe han vilde, og mumler kun Sigvald, du sover af Hjertens Grund! Vikinger rase med Jld og Sværd, Naaden de have forsvoret, Mørk er Natten, og Val-Brønd nær, Dannemark Skiold giennemboret; Skioldungen sover alt som en Steen, Han er en Bul uden Rod og Green. Alting sover i Sigerstæd, Trindt om den gamle Vilvise, Slukket er Lys og Lampe med, Lykken maae Vikinger prise; Blod-Finken sjunger ved Valbrønd høit, Fjennesløv By er et Blus fulddrøit, Siger nedsynker paa Venne Liig, Slumrende i deres Midte, Pludselig vaagner, med Angest-Skrig, Konninge-Barnet Gyrithe, Alle det trænger til Marv og Been, Vækker i Hallen da Stok og Steen. Sigvald springer fra Bænken op, Raaber, saa Væggene ryste: Dannemark, hvor er din Kæmpe=Trop! Skal sig nu Vikinger bryste, Trolde, som gaae mellem Træ og Bark, Skal de nu raade den gamle Mark. Luren hænger i Konge-Hald, Haver paa Jorden ei Mage, Dannemark haver ei hørt dens Gjald, Siden i Frodernes Dage, Jngen blev fundet i Daners Hjem, Som kunde blæse den Lur med Klem! Skiørt er blevet det gamle Baand, Skiold-Ungen samler i Mørke, Sætter til Mund hvad ham faldt i Haand, Støder i Luren med Størke; Vikinge Trolden da vorder ræd, Brummer: det tordner i Sigerstæd, Hanen galer i Morgen Gry, Nyster med tonende Vinger, Luren gjalder end høit i Sky, Lydt for hvert Øre det ringer: Kan man af Flinten slaae Jld med Staal, Sagtens af Daner med Barke-Maal! Alle rinder det sært i Hu Bjarke-Maal sjunge de Døde, Kvinder og Mænd de kappes nu, Kappes om Æren at bløde; Sjunge maa Fuglen i Fruer=Bur Aldrig om Nid mod Frodes Lur. Vikinge=Drotten er flygtet ræd, Det giør ei stolte Bærsærker, Trodsig de fylke ved Susaa Bredd, Bredt under pralende Mærker, Skiære i Skoven sig hver en Stok, Mør vil de prygle den Bonde-Flok Sigvald drager i Marken ud, Sær er hans Fylking at skue: Hist en Pialtet, og her en Prud, Fork mellem Slynge og Bue; Bonde Mand, er ei til Rør og Flæg, Som de nu voxe, din Segl for væg. Stakket er ikke det Vaaben Brag, Alle vil døe eller vinde, Blod gaaer i Strømme den lange Dag, Dog er der Meer, som vil rinde. Sværden tyssed i Dage to, Kæmperne alle da kom til Ro! Silde det bliver den anden Dag, Ei er om Fylking at tale, Sigvald skifter med Hakon Slag, Ei kan af Seiren de prale, Begge de slaae med døve Sværd Sidste Manden af Uvens-Hær! Solen synker i Store Belt, Sukkende sidder Bilvise, Skioldungen sank som Skiold, som Helt, Ham skal og Skialdene prise, Ak, men hvo skyder nu Skjold for Dan! Hvad skal der blive af Frodes Land! Sigerstæd Drenge og Piger smaa, Stimlende tæt om Gyrithe, Sjunge, vor Dronning, her skal du staae, Deilig paa Høi i vor Midte, Tjene Dig vil vi, saa godt vi kan, Skjoldunge-Dronning i Dane-Land! Sjungende dandse i Ring de Smaa, Lyttende sidder Bilvise, Dannemark, hvisker den Ædling graa, End har du Meer at forlise! Hænderne folder han, rørt i Sind, Taarerne strømme paa Gubbe-Kind! Nornerne raade for Skib paa Strand, Raade for Guder og Helte, Styre, til Bedste for Frodes Land, Strømmen paa Kind, som i Belte; Gamle Bilvise det mærker glad, Seende blev han i Taare=Bad! Solen synker i Store Velt, Bølgerne rødme og blaane) Stiger af Sundet igjen som Helt Rytterne komme fra Skaane, Vikinge-Snekken da flygter ræd, Tryg er Gyrithe i Sigerstæd, Lue du synker i Jordens Skiød, Dig maa jeg blegnende følge, Atter dog stiger du rosenrød Nyfødt som Solen af Bølge, Og naar du stiger til Hvælving blaa Deilig af Sund mon Soel opstaae! Hr. Axel han stander i Signes Vang Han drømmer om kommende Dage, Da vækker ham Fuglenes Morgen Sang Sin Ganger han sporer saa faae, Saa svøber han sig i en Sky af Støv, Og banker paa Porten i Fjennesløv, N. F. S. Grundtvig.