Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1798-05-18
En Odelsberettiget faaer nu Lyst til den er han ikke i Stand til at indløse Gaarden, er han maaskee et uværdigt Menneske, en Dosmer, en Døgenigt, som ej engang er i Stand til med Held at drive Jorden, og der findes strax smukke Folk, som med Raad og Penge hielpe ham tilat kunne sige: din Eiendom skal herefter være min, bort fra Gaarden, bort med Kone og Børn, see her er Loven og Pengene, Skynd dig, ellers skal Retfærdigheden selv slænge dig ud fra Besiddelsen af din Eiendom, og Retfærdigheden maa her beskytte og forsvare en navnløs Uretfærdighed. En Anden kjøber en Odelsgaard. Han veed i Forvejen at den vorder indløst inden 10 Aar. Han kjøbte den ei heller for at beholde den nei, men for at drage deraf alle mulige Fordeele. Skovene medtages nu af alle Kræfter og store Strækninger ødelægges til ubødeligt Tab for det Hele. Her seer man een af Aarsagerne til Skovenes saa tit omtalte og beklagede Ruin: - en naturlig Følge af Odelsretten. Det er et heldigt Fortrin for offentlige Blade, at Landets øverste Embedsmænd ved dem jevnligen kunne blive bekiendte med Feil og Misbrug og altsaa faae Leilighed til at afskaffe dem: At Obelsrettigheden er een af de største Landeplager i Norge, dette skal enhver fordomsfri Mand tilstaae, Ønsket om dens Afskaffelse er næsten almindelig. Saa længe denne sære Rettighed – hvorom der endnu lod sig sige saa saare meget. – holdes ved Magt, saa er det forgjeves at haabe en almindelig Velstand forgjeves, at vente Norges Jordforbedring bragt til den høie Grad, den kunde naaes. Dog et Blik paa Kongens og hans Mænds uafladelige Bestræbelser for Fædrelandets sande og virkelige Bedste og end et Blik i den fremrykkende Tid (thi alt kan ikke foretages paa engang giver os Haab om at den Time maaskee ikke er fjern, hvor denne ulykkelige Rettighed skal afskaffes og tusinde af Norges Jndvaanere skal velsigne det vise Bud, der byder at Odelsretten skal ophøre. Paa Dig Mand, Tvillingrigets Haab. er ogsaa ved denne Lejlighed von spendte Opmærksomhed henvendt. Landets første Borger! skue hen til Udødelighedens Tempel, den skjønneste Plads stod der hidintil aabent, thi Historien fandt igjennem en lang Rad af Sekler intet Navn værdigt at pryde den med. Jeg slutter af Din Daad at den er gjemt for Dig. Kongesøn, meget har Du allerede gjort, og hvad der er tilbage det vil Du vist ogsaa gjøre. Du har Fordring paa vor allerstørste Agtelse, vor ubegrændsede Taknemmelighed; du nyder ogsaa begge Deele. Seel Borgerkjerlighed vinder den skjønneste Krands for Dig, mere er den værd end al Jordens Kroner, denne Krands visner ikke thi den er af uforgjengelig Natur, den skal omslynge dit Navn, og saaledes prydet skal det flyttes hen i Udødelighedens lyse Tempel. M. C. P. Efter at Ovenstaaende allerede var under Sætterens Hænder, fik jeg læse i Minerva for Martii Maaned d. A. en særdeles vel skreven med vigtige Grunde (og iblant disse nogle af den som her ere anførte) opfyldt Afhandling om Odel. Forfatteren viser paa saa indlysende. en Maade denne unaturlige Rettigheds Skadelighed, at jeg er viis paa at Odelsrettens Ophævelse vilde bliver en sikker Følge, dersom denne i Maanedskrivtet Minerva Martii 1798 indførte smukke Afhandling blev bekjendt paa det Sted, hvorfra saa mange andre Misbrug ere blevne afskaffede og hvor Tvillingrigets sande Vel bør være det store Maal, hvortil Alt sigter. M. C. P.