Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1774-10-07
hvo kan udtænke eller opregne alle de Besværligheder, han maaske har maattet trænge sig igiennem, førend han har kundet opnaae dette sit Maal, Lad ham nu være kommen saa vidt, at han i sine aldrende eller gamle Aar kan synes at glæde sig, ja virkelig er meget fornøyet, over, at han har oplevet den Tiid, da han mener at see de forønskede Frugter, af sit lange og møysommelige Arbeyde, hvor vilde da vel med Billighed kunde misunde ham en sømmelig Glæde, og uskyldig Fornøyelse? Men men det ey her til gaar til ligesom da Jonas meget glædede sig over sit Kikgion, Gud beskikkede en Orm, ved Morgenrødens Opgang, som stak det at det visnede. Det samme hænder og til saadanne gode Mænd. Tilsendes dem en langvarende Sygdom, paakommer dem een eller anden saa kaldet Ulykke, strax tabes i en Hast saa meget, som ey kan fortienes igien paa mange Aar, sær ved slige Professioner, som ey egentlig kan siges at være profitable. Vi vil endnu gaae tilbage til den store Jldebrand af 1756. Slige Haandverks-Folk, som de ommeldte saa kaldede Rige, kunde man Dagen for Jldebranden ansee som grøn grønnende og blomstrende, i god Tilstand, i ønskelig Floer; Men hvor snart blev ikke deres Glæde forvandlet til Sorg, deres Rigdom til Aske, Der laae al deres anvendte Flid og Møye. Hvo kunde hindre det, Maatte man ikke ansee det for Guds Gierning, Betænk dem nu, og forestil dem i Armod og Alderdom, Tiennere og mange Børn, men lidet eller intet at bestille mindre at fortsætte Bruget med. Maatte ikke de fleste nu begynde som fra nyt af, De reddede Meubler maatte giøres i Penge, og legges til den fra andre erholdte Hielp, for at faae et Huus over Hovedet igien. Herved blev Hænderne dem tomme; Mange som endnu kan arbeyde, har intet at arbeyde paa Skatter og de almindelige Tyngseler, bleve dem for en kort Tiid lettede; men siden har de igien maattet bære Byrderne med andre. Levnets-Midlerne er, som de selv veed, bleven 2 til 3 Gange dyrere, end før. Renterne har sit fulde Løb og sover ikke, Manges Nød driver dem til at laane paa umistelige Ting, som de aldrig formaaer at indløse, men tiest maae selge for halv Værd, allene for at redde sig og skiule sin Nød. Men det gaar efter Ordsproget: Enden drager Læsset. Er det nu gaaen saaledes til med dem, som før Jldebranden kunde siges at have været Skyldfrie, hvad kan man da vel tænke om dem, som meget Gieldbundne, da nyligen havde nedsat sig? Er det ey let at begribe, at de siden kummerligen med Graad og Bøn, ved Ven og Vens Ven har maattet hjælpe sig frem, Man kan ey med nogen Slags Grund forundre sig over, at det falder disse Folk saa tungt, at udrede det, hvortil de i og for sig selv vare pligtige. Ere ey slige Folk høylig at beklage, De fleste af dem vil paa alle lovlige Maader hjælpe sig frem; Men det er dem umueligt. A.) Ja det er vel saa. Men mon ey Jldebranden har ødelagt saa mange andre uden for Haandverks-Standen; Mig synes og derforuden at Branden, har været Aarsag til, at Haandverks Folkene siden har fortient saa mange Penge, at deres ved Branden tagne Skade, derved kunde synes mere end erstattet. De veed jo selv, at de da opskruede Arbeyds-Lønnen gruelig, stolende paa, at Folk med Fornøyelse maatte give hvad de Arbeydende begierte, naar kun Arbeydet kunde blive gjort. B.) Deres anførte, min Herre, synes vel i Førstninger at være rigtigt og vel grundet; Men Sagen vil faae et gandske andet Anseende, naar man overveyer den nøyere. Men førend jeg gaar videre, beder jeg mig underrettet om de sigter paa alle Haandverker i Almindelighed, eller nogle visse i sær. A.) De merker vel letteligen, at jeg sigter paa nogle i sær, som Murere, Snedkere, Smede, Glarmæstere. Men af det disse har vunden, har vel og de andre haft deres indflydende Fortieneste. B.) De troer vel, at de af Dem opregnede Haandverks=Mænd da har, som man siger skudt Papegoien. Jeg derimod er af de Tanker, at Proprietairier og Bønder er dragen af med en Deel af Laurbær-Krandsen. Næst dem troer jeg, at de saa kaldede Bordarbeyds=Mænd, har i det mindste kundet have en anseelig Deel af Profiten. Ja min Formodning gaaer her saa vidt, at jeg endog tviler paa, at de gode Haandværks værks-Mænds egne en Tiid havde Svenne og Daglønnere, er gaaen af med den øvrige Fordeel, og allene have overladt deres Huusbonder Skallen, eller det blotte Navn af Fortienesten. A.) At Proprietairer og Bønder har vundet noget anseeligt, det troer jeg kan være sandt; Men at BordarbeydsMændene, samt Haandværks=Mæster nes Svenne og Daglønnere skulde dernest af Gevinsten have faaet en saa anseelig Deel, er mig ubegribeligt. Jeg ønskede derfor meget, at de herom vilde forklare dem tydeligere, og bevise saadan deres Sats ret grundig. B.) Det kan ey nægtes, at jo de Haandverks-Mænd da fik deres Arbeyde vel betalt. Men hvad gavnede dem den høye Priis, Jeg tør sige dette uagtet, at deres Fordeel nu er større end den da var. Hvad kostede ey da Materialierne, imod hvad de nu koster, Alt hvad der behøvedes til Haandværkernes Fortsættelse steg jo til en overmaade høy Priis. Arbeydet maatte altsaa stige derefter. A.) Dette er vel saa; Men veed de ey, at de første af avenant, lod sig lige dyrt betale, naar de Betingende lagde selv alle Ting til. (Fortsættelse heraf skal følge.)