Corsaren, 1841-05-21
En Lysttour med "Corsaren". "Corfaren" gjør ikke altid Krydstoure; tvertimod søger den saa ofte som muligt Leilighed til at gjøre en lille Lystseillads, hvorved den styrker sit Sind efter alle de Besværligheder, den døier i Orlog. Dette var da Tilfældet for et Par Dage siden, og vi aflægge hev vore Læsere en Beretning om bemeldte Tour. Veiret var naturligviis smukt. Aftensolen belyste Korset paa Vor Frue Kirke, saa at det saae ud, som om Klubskatten og Brændeafgiften var udhamret i det fineste Guld og lagt om dets Sider, og Himlen lignede med det deilige dybe Blaa og de hvide Skyer og den milde Aftenrødme det skjønneste Frihedsslag, som man kunde tænke sig. Havet rullede sig imod Stranden, saa roligt og majestætisk som et Folk, der er sig sin Kraft bevidst og foragter Brugen af sin voldsomme Magt. "Corsarens" Mandskab var nedsunket deels i lyriskeelegiske Følelser, deels i blid Contemplation; det var saa gjennemtrængt af den Fred og Ro, som Naturen aandede, at det endog kunde have mødt en Jolle med hemmeligt Politi uden at forgribe sig derpaa. Det Samme var Tilfældet med Mandskabet paa alle de øvrige Skibe. "Fædrelandet" og "Kjøbenhavnsposten" laae fredeligt ved Siden af "Berlingske" og "Dagen", saa at man skulde troe, at den Tid allerede var kommen, da, ifølge Forjættelserne, Ulvene rolig skulle vandre mellem Faarene. J denne bløde Stemning seilede vi altsaa for en mild Luftning hen over Havet, og i denne Stemning overlistede et Medlem os Andre og fik os til at stryge Seil og kaste Anker for at høre paa Oplæsningen af en Artikel, som skulde være No. 2 af Skizzer og Scener, skjøndt Folk havde fundet at No. 1 var for uskyldigt til "Corfaren". Det bliver altsaa Skizzer og Scener. II. Paa - gade No. - boer en Handlende, hvem Lykken paa en forunderlig Maade har føiet. Næsten uden Formue begyndte han som ung Mand paa 25 Aar sin Handel, og nu, efter faa Aars Forløb, eier han allerede en Capital, har kjøbt et Par Gaarde og udvider daglig sin Drift. Han har en smuk Kone og to nydelige Børn; saavel hans egen som hans Kones Familie er velhavende og falder ham altsaa ikke tillast; hans Huus har aldrig været hjemsøgt af Sygdom. Hans Broder, en god Ven af mig, taler ofte til mig om hans Lykke, og jeg, som gjerne vil dagere Philosoph, ryster da altid paa Hovedet og yttrer Frygt for, at denne Lykke ikke vil vare ved. Forleden talte vi atter om denne Gjenstand, og da jeg atter rystede paa Hovedet og kom med min gamle Bemærkning, blev min Hr. Ven fortrydelig og udbvød. "Du seer da ogsaa Alting fra den mørkeste Side og finder Sorg der, hvor Andre finde lutter Glæde og Fornøielse."  "Min Ven," svarede jeg, "har Du læst Fortællingen om Polyemtes?" "Nei." - "Godt, saa vil jeg forælle dig den. Polycrates var Konge paa Samos og saa lykkelig, at Alle misundte ham. Aldrig var Noget gaaet ham imod, endog det ringeste Foretagende lykkedes for ham. Tilsidst blev han selv urolig over denne Lykke og sendte Bud til sin vise Ven Amasis, Kongen af Ægypien, for at spørge om hans Mening og Raad i denne Anledning. Amasis raadede ham til at forsone de Guder, som mulig kunne være skinsyge paa hans Lykke, ved at seile ud paa Havet og kaste en Gjenstand, som havde meget Værd for ham, deri. Dette Raad fulgte Polycrates og kastede en kostbar Ring i Dybet. Den næste Dag bragte en Fisker en stor og sjælden Fisk til Slottet, for at forære Kongen den, og i Fiskens Bug fandtes Ringen. Ufortøvet sendte Polycrates Bud til Amasis om denne Begivenhed, og Amasis sagde da til Sendebuddet: "Drag tilbage til Dim Herre og sig ham, at jeg opsiger ham mit Venskab og ikke vil have nogensomhelst Forbindelse med en Mand, over hvem Guderne, efter at have føiet ham saaledes, sikkert engang ville sende en skrækkelig Sorg." - Nogen Tid efter blev Polycrates ved List fangen af en persisk Anfører og korsfæstet i Susa. - See, derfor ønsker jeg, at Din Broder maa faae nogle Sorger; thi ethvert Menneske skal have Sorg, og bedre er det, at denne kommer i smaae Portioner end i en stor, samlet Masse." - "Du faaer mig næsten til at ønske min Broder en Ulykke," svarede min Ven, men jeg kommer i Forlegenhed ved, hvad jeg skal ønske ham. Kunde jeg faae ham til at udgive en liberal Avis eller til at holde Taler til Bønderne paa Falster, saa gjorde jeg det, for at faae Uveiret afledet. Men det gjør han næppe, thi hans Lykke, eller nu vel rettere Ulykke, vil, at han ogsaa skal være conservativ." Dermed endtes Samtalen for den Gang. Men igaar, ligesom jeg sad og rog min Morgenpibe og drømte født om Danmarks Fremtid - det var, som sagt, kun en Drøm - kom min Ven styrtende ind til mig og raabte: "Nu har min Broder, Gud skee Lov! faaet en Ulykke." - "Himlen skee Tak!" svarede jeg; "men hvad er det for en Ulykke?" - "See, i Forgaars Aftes var han i Selskab hos en Mand, der egentlig er Probenreuter, men som lader sig kalde Agent. Min Broder hørte, at Pigen og Karlen kaldte Manden "Hr. Agent", og saa faldt det ham ind, at han slet ingen Titel har. Han har nu, efter en heel Dags Speculation, besluttet sig til at opgive sin Handel og "agere" med sine Penge, for at han kan blive kaldt Hr. Agent. Nu kan Du troe, at han vil faae Ulykker nok med sin Kone og hele Familien, for han opgiver den taabelige Grille." "Det har Du Ret i," svarede jeg, "nu kunne vi være rolige for det Første."