Københavns Adresseavis, 1772-09-02
Pro Memoria. Jeg har ei allene med Forundring, men endog for de be frygtende Følgers Skyld, med Græmmelse læst de Skipper Beretninger, man nyeligen har seet i de Berlingske Aviser angaaende den lette Priis her skulde være paa Korn=Vahrer. Hvad der kan have given Anledning til slige Beretninger, det maa staae derhen, men at en Tønde Rug nu her gielder 5 Rigsdaler, og en Tønde Byg 3 1/2 Rigsdaler m.v. det er ligesaa sandt og beviseligt, som det her er almindeligen bekiendt. Om ikke den anførste Priis er alt for utaalelig, det overlades til hver Retsindigs Overveielse, og føles alt formeget af dem, som lide derunder. At slige Beretninger, som de anførte, naar de troes, kan afskrække Tilførselen, og altsaa end meere forhøie den allerede alt for høie Priis, derom er vel ingen Tvil. Det er ikke nok at Korn Vahrer ere i saa høi Priis, her er ikke bedre Kiøb paa andre til Huusholdningen. nundværlige Vahrer. Man maa f. Ex, betale til Bønderne i det ringeste 6 s. for 1 Mark eller 1/2 Pund Smør, den som veed lidt beskeed, kan derfra let giøre Slutning til hvad derfor af de Fattige, som detsværre ere alt for mange, maa betales til Høkerne. Fersk Kiød er i høi Priis, og Tallig er ikke at faae. Naar fersk Fisk tidt er i høi Priis, lider det Almindelige derved saa meget meere, som den er den gemeene Mands almindeligste Spise. At anføre nogle af Aarsager, ne til den dyre Tiid og forbigaae andre, vil jeg ikke; at opregne dem alle, anseer jeg ikke raadeligt, man kunde derved befrygtelig støde een eller anden m.v. Men de Midler, jeg anseer tienlige mod denne Ulykke, som allerede er stor nok, og snart kunde blive større, om den ei hallig og kraftig forebygges maa jeg dog foreslaae. Vil nogen fortryde derpaa, faaer den det; agtes mine ringe Tanker intet, er det mig dog nok, at de ere yttrede i en god Meening. Mig synes da: 1) At ingen Korn Vahrer burde bruges til Brændevins Brænden, naar de tiltrænges til Spise, siden Brød dog ey kan undværes, men meget gierne Brændeviin, af hvis Misbrug man daglig seer alt for skadelige Frugter. 2) At ingen Føde= og andre nødvendige Huusholdnings Varer, hvad Vinding een eller anden end deraf kunde have, maatte udføres, saa længe de vare i høy Priis, og altsaa ey uden største Skade for det Almindelige kunde være at miste. 3) At alle Føde og Huusholdnings Varer, som indbringes af Bønderne i Stiftet, burde falholdes og sælges ved Torvet, og ingen andensteds enten inden eller uden for Byen. 4) At ingen Slagter maatte reyse uden for Byen for at kjøbe Slagte Qvæg, men være forbunden sig det ved Byens Torv at tilhandle. 5) At ingen, hvad Frihed den end vilde paaberaabe, maatte udreyse for at kjøbe af Bønder eller Fiskere den Fisk, som de igien solgte til Borgernes Huusholdninger. Men at de Fiskende selv, det være sig Byens eller Bøigde Folk, burde indbringe den og sælge den ved Byens Torv. 6) At her, som paa andre Steder i Rigerne, burde sættes Taxter paa fersk Kiød m.v., følgelig Lovens 3 B. 4 Kapitels 8 Artikel, som ey allene er uigienkaldet, men end- og tvertimod er indskierpet ved senere høy Kongelige Anordninger, hvoraf jeg for Kortheds Skyld kun nu vil nævne 8 Kap 3 Post i Forordningen af 24de Januarii 1710, og Reskriptet til Bergens Stifts da værende Stiftsbefalingsmand af 11te Maji 1748 7) At de saa kaldede Fiske=Kiellinger ey førend hver Formiddag efter 10 Slæt maatte have Frihed at opkiøbe og udsælge færsk Fisk, men at Fiskerne indtil den Tid maatte være forbundre at sælge Indbyggerne den til deres Huusholdninger. Det Flag, hvorom jeg har blant andet seet en Politie Plakat af 4de Maji 1761, burde derfor stedse indtil saadant Klokkeslæt staae ved Treangelen, under Opsigt af en PolitieBetient og en Vægter, hvilke maatte tilfalde, den første 3/4 Dele og den sidste 1/2 Deel af den forbrudte Fisk, foruden de fastsatte Bøder til de Fattige. 8) At det i sær maatte være Consumptions=Betiente (hvorom jeg ey erindrer rettere, end at der handles noget i 1 Kap. C. 7. af Forordningen af 24de Januarii 1682) og Consumptions=Skriver m.v. forbuden ved Toldboden eller Consumptions=Boden at opkiøbe, under hvad Skin det end kunde være, Landmandens indbringende Føde= og Huusholdnings Varer, og allermindst at fratvinge Landmanden flige Varer, enten under Trusel, at han ey, førend han saaledes solgte sine Varer, der skulde blive expederet eller deslige. At foreslaae Straf for enhver Forbrydelse og de Midler, der vare de bedste til at bringe dem, der skulde paasee Overholdelsen saavel i Byen som paa Landet, til i slige Fald at efterkomme deres Pligter, dertil er min Jndsigt alt for kort Men at oplyse og bevise videre, hvad jeg her har forebragt, der til er jeg, naar det paaskes, baade villig og færdig. BerPhilobergus. gen i Norge den 21de Julii 1772.