Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-06-15
En meget kløgtig Mand kalder dem de Engelskes naturlige Allierede, en Anden, ikke mindre kløgtig, vil ikke tillade dem at være Allieret af Nogen, og nægter deres virkelige Nedstammen fra de gamle, en Tredie, endnu kløgtigere end begge, bygger et græsk Keiserdom paa en Russisk Grundvold, og virkeliggjør (paa Papir) alle Cathrina II. Chimærer. Angaaende Spørgsmaalet om deres Herkomst, hvad Magt ligger da paa, om Mainnoterne stamme i ligeLinie fra Laconianerne, eller ei, eller om de nuværende Atheniensere ere vindskibelige, som Hymettus's Bier eller Græshopper, med hvilke de engang sammenlignede sig? Hvilken Engelskmand bryder sig om, enten han er af Dansk, Saxisk, Normannisk eller Trojansk Blod, og hvo, undtagen en Walliser, plages af det Ønske, at nedstamme af Caractacus, De stakkels Grækere have ikke en saadan Overflødighed af dette Livs gode Ting, at endog deres Fordringer paa Oldtiden kunne blive en Gjenstand, for Misundelse. Det er derfor meget grusomt med Hr. Thornton, at forstyrre dem i Besiddelsen, af Alt, hvad Tiden har lovnet dem, nemlig deres Herkomst, som de holde saa meget fastere ved, som den er det eneste, de kunne kalde deres eget. Det vilde være Umagen værd, at udgive samlede og sammenligne de Herrer Thorntons og Depauws, Etons og Sonninis Værker; Paradox paa den ene og Fordom paa den anden Side. Hr. Thornton troer selv at fortjene offentlig Tillid paa Grund af fjorten Aars Ophold i Pera; maaskee han fortjener den i Henseende til Tyrkerne, men dette kan ikke give større Oplysning om Grækenlands og dets Jndbyggeres sande Forfatning. - Forft gaaer nu her løs paa Thornton, og viser, hvor Uden Tilliid, hans Efterretninger fortjene. Sagen er, vedbliver Lorden, at vi desværre mangle Underretning om Grækerne, og især om deres Literatur, og at der ikke er nogen Sandsynlighed for, at vi ville blive bedre underrettede, indtil vort Samqvem bliver nøiere eller deres Uafhængighed befæstet; Reisendes Efterretninger ere ligesaalidet at forlade sig paa, som opbragte Factorers Skjældsord; men indtil noget meere kan faaes, maa vi lade os nøie med det Lidet, der kan hentes af deslige Kilder. - Dog, hvor feilfulde end disse maatte være, fortjene de dog at foretrækkes for Paradoxerne af Mænd, der løseligen have læst de Gamle og intet seet af de Nyere, saadanne som De Pauw. Lad os stole paa, at trods De Pauws Spaadomme og Thorntons Tvivl, er der grundet Haab om Befrielsen af en Stamme Mennesker, som, hvorledes end deres Religions og Politiks Vildfarelser ere, noksom have været straffede med tre og et halvt Aarhundredes Fangenskab. Men uagtet Lorden er Grækernes enthusiastiske Talsmand, og siden har viist, at han ikke blot var det i Ord, men ogsaa i Daad, saa fordømmer han dog langtfra ikke Tyrkerne. Ottomanerne, siger han, med alle deres Feil, ere ikke et Folk, der fortjener at foragtes. J det mindste Spanierne lige, staae de høiere end Portugiserne. Dersom det er vanskeligt at sige hvad de ere, kunne vi i det mindste sige hvad de ikke ere; de ere ikke trædske; de ere ikke feige; de brænde ikke Kjettere; de ere ikke Snigmordere, heller ikke har nogen Fiende naaet deres Hovedstad. De tjene deres Sultan trofast, indtil han er uduelig til Regjeringen, og deres Gud hengivent uden Jnqvisition. Bleve de fordrevne fra St. Sophia i Morgen, og de Franske eller Russerne satte sig paa Tronen i deres Sted, vilde det blive et Spørgsmaal, om Europa vilde vinde eller tabe ved Byttet, Engelland vilde sikkerligen tabe.