Den Vest-Sjællandske Avis, 1837-11-06
Under Overskrift: "Processen i Vemmeløv Sogn og "Meddeelt findes et Stykke i No. 174 af dette Blad, hvis Forfatter fortjener Daddel for den ufuldstændige, skjeve og hadefulde Maade, paa hvilken han giver Beretning om en Sag, som han enten ikke nøieskjender, – og saa skal man lade være at skrive derom, - eller, som han med Flid fordreier, – og det er uædelt, det er lastværdigt. Men hvem skal man saa henvende sig til med sin Daddel, Meddeleren har ikke navngivet sig; og man vilde nødigt troe det Værste, troe at det paa ham burde anvendes, hvad der staaer i Jndledningen til Trykkefriheds-Forordningen: at nemlig Anonymiteten ofte bruges som et Skalkeskjul for lumsk og nederdrægtig Ondskab. Nei paa ham ville vi ikke anvende denne Sætning. Men man fristes dog dertil; thi, om det ogsaa indrømmes, at det stundom kan være uskadeligt eller vel endog gavnligt at skrive offentlig, uden sit Navns Nævnelse, saa kan dette ikke længer være Tilfældet, naar, som i ovenmeldte Stykke, flere Personer nævnes ved Navn, og deres Færd fremstilles paa en for dem ufordeelagtig ja vanærende Maade, og det saa meget mindre, som de Fleste af de nævnte Personer ere Folk, der ikke formaae at føre Pennen til deres Forsvar. Thi at disse Personer ere Mænd af Almuen gjør Jntet til Sagen, deres Ære, deres gode Navn og Rygte er ligesaa dyrebar en Ting, som de saakaldte Dannedes, og det er derfor Uret at forgribe sig derpaa, uden engang at ville være sit Navn bekjendt. Det er ikke min Hensigt med disse Linier at paatage mig disse Menneskers Forsvar i alle Stykker, Dortil kjender jeg ikke nøie nok de enkelte Omstændigheder, det vilde være for vidtløftigt for et Blad som Vest-Sjællandske Avis, og desuden kan det gjerne være at Nogen af de omhandlede Personer kunne have forlet i en eller anden Henseende, og Andres Feilgreb vil jeg ikke forsvare. Men een Ting føler jeg mig opfordret til, alvorligt at modsige, fordi den vedrører Kirke-Stillingen i det Hele i vore Dage, og der er, at den anonyme Forfatter fremstiller den Bevægelse i religicus Henseende, der yttrer sig paa flere Steder i vort Fædreneland, og navnlig her i VestSjælland, som et Sect-Væsen. Dette skulde han ikke gjøre, saalænge han ikke kan bevise sin Paastand, om han ei vil befindes at være som den, der farer med Usandhed. En Sect er, saavidt jeg veed, et Samfund af Mennesker, der have adskildt sig fra det almindelige Kirke-Samfund Men kan det bevises enten om de sagsøgte Personer, eller om dem i Almindelighed, som, troesenige med disse, tage Deel i den religiense Bevægelse i vore Dage, Er der Nogen af dem, der hylder og stræber at udbrede en Lære, der strider, enten imod den hellige almindelige Kirkes Troe og Daabs=Pagt, eller imod den Augsburgske Troesbekiendelse, der er symbolsk Bog hertillands, Nei, ikke det jeg veed! De bruge Kirkens Sacramenter, de tage Deel i den offentlige Gudstjeneste og høre netop til de flittigste Kirkegængere, at sige naar Præsterne lære og forrette Sacrammenterne i Overeensstemmelse med deres Pligt og Embeds-Eed. Vel sandt, de Fleste af dem søge ogsaa Opbyggelse ved religiense Sammenkomster, udenfor Kirken; men det kan jo dog ikke med Sandhed kaldes Sect-Væsen, naar de Ord, som tales, de Bøger, som læses, de Psalmer, der synges, ikke ere stridende imod, men overeensstemmende med den Lære, som Lands=Kirken har, og som af Lands=Loven tages i Beskyttelse. Det er næsten alene Luthers Prædikener, som forelæses, og det er meest Brorsons og Kingos Psalmer, der synges. - Om nu Nogen holder for, og det gjør Mange, at disse Forsamlinger ikke ere nødvendige, ikke ere gavnlige, ja vel endog at de kunne have skadelige Følger, saa lad dem afholde sig derfra for deres egen Person, lad dem beholde denne Overbeviisning, naar de ikke kunne andet efter samvittighedsfuldt at have undersøgt Sagen, og lad dem i Tale og Skrift udsige deres Overbeviisning; det vil Jngen fortænke dem i. Men ville de falskelig fremstille Sagen saaledes, som om de religieuse Bevægelser iblandt os vare et Sect-Væsen, saa bør de alvorlig imodsiges, og da det er aabenbart, at det vel egentlig er den Troe, som disse Mennesker have og søge at udbrede, og den Bekjendelse, de aflægge, som er visse Folk en Torn i Øiet, og hvorfor de tale ilde om dem, saa bør ikke disse Læg-Folk staae i Gabet; men det bør vi Præster, der have samme Troe og aflægge samme Bekjendelse, og som have Kald til, af al Magt og Evne at forsvare vor Troe og bestride hvad der reiser sig derimod. Derfor træder jeg herved offentlig frem og bekjender, at ogsaa jeg hylder den Lære, som stemmer med den Augsburgske Troesbekiendelse og Luthers lille Catechismus, at ogsaa jeg søger og finder Opbyggelse ved at læse Luthers Prædikener og synge Brorsons og Kings Psalmer, at ogsaa jeg foruden ved Gudstjenesten i Kirken søger Opbyggelse ved Bøn og Sang og Læsning i Husene, at ogsaa jeg har den Troe og bekjender den: "at der ingen Fordømmelse er for dem, som ere i Christo Jesu, som ikke vandre efter Kjødet; men efter Aanden," at ogsaa jeg formaner Folk til at betænke: "at de dog engang efter deres Daabs=Pagt have hørt Gud til, og at de skulle vende tilbage til den sande Troe og DaabsPagt, hvorfra Mange ere afvegne." Er Sligt, "Proselytmagerie," saa er jeg en Proselytmager: men naar det ikke er til en anden Kirke, jeg dermed søger at bringe Folk til at gaae over; men kun formaner til at vende tilbage til den Troe og Lære, efter den hellige Skrift og vore symbolske Bøger, som endnu gielder for Lands-Religion i Danmark, saaer hverken jeg, eller de, der gjøre som jeg, Proselyt magere. Og er Nogen en Secterer, fordi han bekjender sig til den luthersk christelige Lære-Vei og søger en Glæde i at tale og synge om den gammel christelige Troe, saa er jeg en af Secten, og bekjender med Apostelen (Ap. G. 24, 14) "at jeg efter den Lære-Vei, hvilken de kalde en Sect, tjener saaledes den Fædrene Gud, at jeg troer alt det, som er skrevet i Loven og Propheterne."