Berlingske Tidende, 1796-02-08
Man maa nu vente, hvad for Følger denne Association vi faae. - Den Declaration, som Whig=Klubben har ladet bekiendtgiøre, lyder i det væsentlige saaledes: "Naar et Selskab af Privatpersoner føler sig bestemte til at foreslaae Folket en stor National-Foranstaltning, saa udfordrer Retskaffenhed, mod deres egen Caracteer, og Høiagtelse for Publicums Dom, at de bekiendtgiøre de Grunde, som have bevæget dem til et saadant Foretagende. Vi tilstaae, at dette er usædvanligt, og maa være det, saasom det ved ingen sædvanlige Omstændigheder kan retfærdiggiøres; men Landets Forfatning tillader os ikke længere at overlade vore Grundsætningers Understøttelse til vore Medlemmers enkelte Bestræbelser. Whig Klubben, som uforanderlig er hengiven den brittiske Constitutions Grundsætninger, saaledes som de ved Revolutionen bleve indførte, kan ikke være en ligegyldig Tilskuer ved Forstyrrelsen af Frihedens vigtigste Støtter, som i bemeldte Tidspuner, bleve fastlatte. Constitutionen kan, efter vor Dom, paa nærværende Tid blot blive oprettet igien ved Udøvelsen af hin retmæssige Autoritet, som Nationalmeningen bestandig maa besidde over Legislaturens Foranstaltninger. Vi holde det derfore for vor Pligt at appellere ved alle Midler, som endnu ere lovmessige, til Folkets Dom, og at udvirke dets Menings Declaration. J denne Hensigt have vi indbudet vore Medborgere til at forene sig med os, for at udvirke Tilbagekaldelsen af 2 Biller, som der i denne Parlements Session er bleven sat igjennem med. Forordningen mod de offentlige Sammenkomster strider mod en frie Nations Aand og Character. Storbrittaniens Constitution grunder sig paa Folkets Samtykke og Hengivenhed, og kan allene med Værdighed og Sikkerhed grunde sig paa disse ægte Grundvolde for al borgerlig Autoritet. Skrækkesystemet kan aldrig uden Fare for Constitutionens Tilintetgiørelse blive indført. Dens Hovedgrundvold er Folkets Ret til at give sine Meninger tilkiende om de offentlige Anliggender; en Ret, hvis frie og ufornærmede Udøvelse allene kan vedligeholde hos en Nation hin frie Aand og hin Bevidsthed om Uafhængenhed, uden hvilke alle en frie Constitutions Former - ere intet. Underhuset er vor Sikkerhed mod Kronens ulovlig tiltagne Rettigheder; Kongens Prærogativer, og Overhusets Privilegier ere vor Sikkerhed mod vore egne Repræsentantere; men ingen menneskelig Viisdom kan forskaffe en anden Beskyttelst mod en muelig Forening af alle Lovgivningens Grene til at forraade Folket, end den, at det staaer den hele Nation frit for, at yttre uforhindret i Petitioner og Forestillinger til Kongen og Parlementet deres Meninger om Regieringens Handlinger og Foranstaltninger. Tilladelsen af denne Rettighed er den viseste Foranstaltning til at forebygge Voldsomheder af Folket. At indskrænke denne Rettighed, er det samme, som at tilintetgiøre den. Vore Forfædre have paa det helligste forud betinget sig hin Ret. De store Statsmænd og Lovgivere, som forfattede Rettighedernes Erklæring, forbeholdt Folket den Ret, at kunne forfatte Petition ner, og altsaa tillige den Rettighed, at forsamle sig, for at sætte disse i Værk. Den Bill, som er bleven antagen af Parlementet, tilintetgiør altsaa en af de vigtigste Rettigheder, som bleve fastsatte i det høitidelige Forbund mellem den brittiske Nation og den nye Fyrstestamme, som den satte paa Thronen. - Ligeledes beklage vi os over den Acte, hvori de nye Bestemmelser, til Sikkerhed for Hans Majestæts Person og Regiering, blive fastsatte. Vi ere Loialistiske fin dede; men Undersaatternes Kierlighed og Hengivenhed giøre, som vore Forfædre allerede have sagt, Souverainen, langt meere sikker, end alle Straffe og Skrækkelove. Det er nu bleven bestemt, at man endog for udtalte fordægtige Ord skal blive transporteret. Havde i forrige Tider vor Lovgivning gjordt en saadan Beslemmelse, skulde sandsynligen de ivrigste Forsvarere af vor Frihed, en Locke, Sommers &c. være blevne landflygtige. Ministrene undskylde de anførte Forordninger med Nødvendigheden; men dette har bestandig været Paaskuddet, naar man har villet giøre et Folk til Slaver Naar enkelte Personer forbryde sig - faaer man derved Rettighed til at kaste en heel Nations Friheder overende 2 Hine Forordninger have deres Oprindelse fra Ministre, som daglig giøre Indgreb i Constitutionen; som paa det muligste befordre, Udbredelsen af Meninger, der sigte til Constitutionens Kuldkastelse, og som aldrig have sparet Strenghed i politiske Forfølgelser, for at tilintetgiøre Frihed i Raadslagninger, der bragte deres egen Magt i Fare. Man anfører ved Forsvare, af de nye Forordninger saadanne Grunde, som skulde berettige os til at troe, at Storbrittanniens frie Constitution ikke længere kunde bestaae med dets Rolighed, og at vort eneste Redningsmiddel fra Anarchie er Despotismens Jndførelse, Hine Forordninger ere Anstalter af Mænd, som ved en uhørt Bortødslen af de offentlige Penge have forskaffet sig grændse løse Bestikningsmidler. De anførte Biller ere blevne forvandlede til Love, paa en Tid, da en exempelløs stor staaende Armee bliver underholdt i Hiertet af Kongeriget, og man forsøger (dog som vi troe) forgiæves, at skille Soldaterne fra de øvige Medborgere. Forfatterne af hine Acter have, da de saaledes besad en af Bestikkelse og Forskrækkelse forenet Jndflydelse, troet, at det gunstige Øieblik endelig var kommet, at paalægge Folket Stiltienhed for at gjøre sig selv sikre for deres egne Forbrydelsers Straf, og derved giøre Bestikkelsesyste, met og Regieringens Misbrug permanent. Hidtil er ogsaa dette Project lykkes dem. - Under disse forskrækkelige Omstændigheder synes det os at være en Pligt for enhver Mand som ønsker, at hverken hans Fædreneland skal blive bragt under Slaveriets Aag, eller at samme skal blive tvunget til den skrækkelige Nødvendighed, at appellere til Magten, for at bekomme sin Frihed tilbage. at forene sig i en ærbødige men eftertrykkelig Forestilling til Lovgivningen, paa det samme maatte igjen afskaffe hine alarmerende Nyheder, og igien oprette Storbrittanniens gamle frie Constitution. Vitroe ikke, at et saadant Foretagende skulde blive uden Virtning: Nationens Mand er endnu ikke, som Ministrene alt for overilende have tænkt, udslukket, og Klogskab selv skal ikke tillade Lovgivningen, at lade et heelt Folks Mening upaaagtet. Den Association, som vi foreslaae, er love og constitutionsmæssig, og retfærdiggiøres ikke alleneste ved Tidsomstændighederne men endog udfordres. Naar onde Mennesker conspirere, maae de gode forene sig.