Almuevennen, 1843-03-08
Den 30te November udstedte den kgl. slesvig-holsteenske Regjering et Circulaire, hvori de Embedsmænd, der have Opsyn med begge Hertugdømmers Blade paalægges, at standse den Retning, den periodiske Presse bar taget, idet adskillige Blade, ved at omtale Forfatningen og Nationaliteten, ved hadefulde og opirrende Udladelser have opvakt Lidenskaber, og forsøgt at bevirke Løsningen af de Baand, der forfatningsmæssigt knytte Hertugdømmene til binanden og til Kongeriget. Slige Yttringer af Fjendtlighed skulle for Fremtiden, undertrykkes. Under 3die Decbr. skrev det tydske Cancellie til det danske Cancellie, om det ikke skulde finde Anledning til i de det undergivne Blade at forhindre de i Circulairet af 30te Novbr. nævnte Artikler. Hertil fandtes det danske Cancellie snart villigt og udstedte den 10de Decbr. et Circulaire til alle Landets Censorer og Politimesterens Medhjælp, saalydende: "Da den utilbørlige, lidenskabelige og tildeels hadefulde Maade, paa hvilken nogle offentlige Blade have yttret sig over Spørgsmaal der angaae Hertugdømmernes indre Anliggender, og i Særdeleshed Hertugdømmet Slesvigs politiske Forhold til Kongeriget Danmark, ikkun tjener til at opirre Gemytterne og til at føde en uvenskabelig Aand mellem Beboerne af de af Kongen beherskede Lande, saa skulle Cancelliet herved tjenstligt anmode – om, at henvende særdeles Opmærksomhed paa saadanne Artikler, og i Henseende til disse saavelsom i enhver anden Henseende, nøie at overholde, hvad angaaende Trykkefrihedens lovlige Grændser er foreskrevet Hvad var Følgen af disse Foranstaltninger, Det var denne, at de slesvig-holsteenske Censorer lode de slesvig-holsteenske Blade vedblive med deres fnysende Angreb paa os Danske, hvorimod Censuren anvendtes til at undertrykke al Modstand fra dansk Side. "Flensburger Zeitung" undertryktes for at have optaget en Artikel af et dansk Blad, "Dannevirke maatte ei engang optage de Adresser, der fra flere Steder tilsendtes Lorenzen, den maatte ikke optage Lorenzens Klage, skjøndt det danske Cancellie selv har erkjendt dens Publication for lovlig, ja Politimesteren i Haderslev er endog gaaet saavidt at forbyde Redacteuren danske Blades Omsendelse i Haderslev, og forsøger saaledes at opkaste sig til Enevoldsherre over sin Jurisdictions Beboeres Smag, Dannelse og aandelige Udvikling, hvori den slesvig-holsteenske Regjering ogsaa har givet ham Medhold. Her anlagdes Sag imod "Fædrelandet fordi det berettede, at den slesvig-holsteenske Majoritet i den slesvigske Stænderforsamling tilligemed Præsidenten har gjort sig skyldig i et rædsomt Tyranni imod Danskhedens uforfærdede Forkæmper, den Deputerede P. H. Lorenzen, uden at denne har kunne finde nogen Beskyttelse hos den kgl. Commissarius. 2 andre Nummere lagdes under Beslag, fordi der var meddelt en sandfærdig Beretning om Sagen, medens andre Blade uhindrede meddeelte baade Løst og Fast. Kjøbenhavnsposten, beslaglagdes ligeledes, og det for to Skrivelsers Optagelse af "Altonaer Mercur, medens flere af vore cencurerede Provindsblade indeholdt de selv samme Skrivelser. – Dette var Regjeringens og dens Embedsmænds Fremgangsmaade i denne vigtige Sag. Vi skulle nu see hvad der foregik paa selve Kamppladsen, Stændersalen i Slesvig. Efterat P. H. Lorenzen ved Slutningen af Fredagsmødet den 11te November havde erklæret sin Beslutning, for Fremtiden at tale Dansk, leverede han ved Aabningen af næste Møde, Mandagen den 14de samme Maaned, til Præsidenten nedenstaaende Proposition, for hvilken han havde bestemt at holde nedenstaaende Motiveringstale, naar Præsidenten bestemte ham Dagen dertil. At Præsidenten imidlertid negtede at bekjendtgjøre denne Proposition for Forsamlingen, fordi den var affattet paa Dansk, er bekjendt. Da han ikke vilde levere sin Proposition i tydsk Oversættelse, ligesaa lidt som tale Tydsk i Forsamlingen, deels fordi han ikke ved Føielighed heri vilde synes at indrømme Præsidenten eller Forsamlingen en Ret, som de aldeles ikke havde eller kunne have, til at forbyde ham at tale, hvilket af Sprogene han vilde, tydsk eller dansk, deels fordi han vilde vise, hvad der ved at tale Tydsk ikke lod sig vise, at det hos ham ikke, saale de som hos de fleste af Forsamlingens Medlemmer, var blot Mundsveir, men virkelig Sandhed, naar han forsikkrede, at han agtede Hertugdømmets danske Modersmaal ligesaa høit som dets tydske; saa er hverken Propositionen eller Motiveringen igjennem Stændertidenden, kommet til Publicums Kundskab. Han har derfor senere offentliggjort ikke alene den første men ogsaa den sidste uden nogen Forandring, saaledes som han havde bestemt at holde den, inden nogen af de Voldsgierninger havde fundet Sted, for hvilke han siden blev Gjenstand, og som i Fremtiden ville staae som en mørk Plet i den slesvigske Stænderforsamlings Historie. Hans Andragende var: "At Hans Majestæt allernaadigst ville drage Omsorg for, at kun saadanne Mænd blive udnævnte til Forsamlingens Embedsmænd, som besidde saa megen Færdighed i det danske Sprog, at de tilfulde forstaae et dansk Foredrag og formaae at føre samme til Protocollen", Motiveringen: "Det skulde synes unødvendigt i en Forsamling af Folke-Repræsentanterne for et halv dansk halv tydskalende Hertugdømme at stille en Proposition, som forlanger, at de Mænd, der paa Embedsvegne skulle forstaae enhver Talers Foredrag og sørge for, at samme rigtigen bliver ført til Protocols, ogsaa besidde den hertil fornødne Kundskab saavel i det danske som i det tydske Sprog. Men Erfaringen har desværre overbeviist mig om Nødvendigheden heraf. Af Grunde, som jeg siden nærmere skal udvikle, fattede jeg den 11te d. M. den Beslutning: for Fremtiden at tale Dansk i denne Forsamling. Det er de ærede Herrer Medlemmer af samme bekjendt, at jeg i den Anledning henvendte mig til den kongelige Herr Commissarius med det Spørgsmaal: "om de nuværende Hjælpe-Secretairer, og de tvende andre, som vi og faa Dage kunde vente, vare det danske Sprog saa mægtige, at de kunde føre Alt, hvad jeg sagde, ligesaa nøiagtigt til Protocols paa Dansk, som det hidtil var skeet ved de tydske Foredrag?" og at han dertil svarede: "at han maatte tilstaae, ikke rigtig at have forstaaet Meningen at jeg derpaa henvendte mig af hvad jeg havde sagt til Herr Præsidenten med den Bøn: "at han paa Tydsk vilde fortolke Herr Commissarius, hvad jeg havde talt paa Dansk, og at Præsidenten dertil svarede: "at han hverken var forpligtet eller tilsinds at være min Tolk i Forsamlingen; fremdeles, at jeg derpaa ordlydende gjentog mit Sporgsmaal til Commissarius, og modtog af Hs. Excellence det Svar: "at nu havde han begrebet hvad jeg ønskede at vide, men at det ikke var ham muligt for Øieblikket at give noget bestemt Svar paa mit Spørgsmaal, endelig at, da jeg erklærede ikke at kunne frafalde min Fordring, at mine danske Foredrag bleve førte til Protocols i Originalsproget, fremtraadte den ene Secretair, Herr Advocat Storm, med den Forsikkring, at Forsamlingens Secretairer ikke vilde fidimere nogen Protocol, hvori Taler vare anførte i det danske Sprog. Erfaringen har altsaa tilfulde godtgjort, at det ikke kan overlades Tilfældet, om Vedkommende have den fornødne Jndsigt i begge Sprog, der ere Hertugdømmets Modersmaal. Spørger man, hvorfor det skal være tilladt at tale Andet end Tydsk her i Forsamlingen, da er Svaret simpelt: fordi det halve Hertugdømmes Modersmaal er Dansk. Vel veed jeg, at dette benegtes af Flere; men min egen Erfaring har hundrede Gange lært mig det, og Enhver, som ønsker at faae Sandheden at vide, behøver kun at fjerne sig en god Spadseretour her fra Staden. Altsaa fordi det halve Hertugdømmes Modersmaal er Dansk. Jngen kan fordre, at ethvert Medlem af Forsamlingen skal foruden sit danske eller tydske Modersmaal tillige kunne med Færdighed tale det andet; men det kan med Grund formodes og med Billighed fordres, at Enhver, som modtager Valget, kan tale det ene og forstaae det andet. Saa lidet som Nordslesvigerne forlange af Sydslesvigerne, at de skulle tale Dansk, saalidet maae disse forlange af hine, at de skulle tale Tydsk. Lige Rettigheder og lige Forpligtelser maae gielde for Begge. Den, som ikke maa tale det Sprog, han dagligen bruger, hans Tunge er altid meer eller mindre bunden, og det kan kun lidet trøste ham, at Modparterne snildelig yde ham Complimenter for hans Færdighed i at tale deres Sprog; han veed selv bedst, hvormeget der er blevet usagt, som han burde og i sit Modersmaal vilde og kunde have sagt. Sige de Andre til ham: vi forstaae ikke din Tale," saa svarer han: "Virkeligheden er der kun meget Faa iblandt Eder, som ei forstaae mig; men om saa var, saa er det ikke min Skyld, og jeg vil ikke sidde stum, for at J kunne fritages for at være døve". Sige de: "Du har jo hidtil talt Tydsk." da svarer han: "ja, men det har ogsaa fortrudt mig. Denne unaturlige Tilstand har allerede varet meer end længe nok for at vise sine uglædelige Følger, min Føielighed har kun bragt mig bittre Frugter, nu er min Taalmodighed og Eftergivenhed til Ende", Det nordslesvigske Folk begynder ogsaa stærkt at føle det Fornedrende i, at dets Sprog skal være udstødt af Folkeraadet: til flere af dets Repræsentanter er indløben Opfordring fra deres Vælgere til at tale deres Modersmaal. Denne Fordring kan Folket med Rette gjøre til sine Udvalgte, og disse have ingen Ret til at vægre sig. Spørger man mig, hvorfor just jeg vil være den Første, der taler Dansk i denne Forsamling, da jeg tilstrækkeligen synes at have bevist, at Brugen af det tydske Sprog ikke lægger mit Foredrag nogen Hindring i Veien, da kunde jeg svare: "fordi jeg personligen her i Forsamlingen er bleven tirret og groveligen fornærmet. Man har sagt, at jeg var udsendt af den danske Propaganda for at sætte Splid i Forsamlingen, at jeg ikke skammede mig ved at bortkaste Landets Rettigheder, at jeg ikke vilde betænke mig paa, at forraade mit Fødeland. Dette har man sagt, og det er af Præsidenten blevet mig forbudt at tage til Orde imod disse Beskyldninger: derfor vil jeg nu til Trods tale Dansk Saaledes kunde jeg svare, og hele Verden vilde finde det rimeligt og tilgiveligt, at jeg vilde hævne mig. Men, svarede jeg saa, da var jeg ikke tilfulde sanddru. Disse Beskyldninger, netop fordi de ere saa aldeles grundløse og falske, have frapperet mig meere end de have forbittret mig, jeg vilde i et andet Selskab fundet dem latterlige, i denne Forsamling maa jeg foragte dem. Thi hvor Enhver skal udskjældes for Propagandist, der ei med Rolighed seer paa den Jver, hvormed man søger at fortrænge det danske og propagere det tydske Sprog, der vil jeg hedde Propagandist og deele Forfølgelsen med saa mange andre Folkevenner. Hvor det skal være en Skam, ei at ville hielpe Herrerne til at faae Middelalderens rustne Lænker atter lagte paa Folkets Hænder der vil jeg deele den Skam med de Frihedskæmpere, der heller bryde end reparere dem. Og hvor den skal kaldes Landsforræder, der kæmper for Fødelandets Sammenhæng og Statens Enhed, der vil jeg staae som Landsforræder, om jeg end skulde staae ene – ene med Landets Konge, Statens fødte Værge. Det er altsaa ikke Hævn og ikke Trods, der har bragt mig til at tale Dansk, men hvad der har bevæget mig til denne Beslutning, er den stadige og systematiske Maade, hvorpaa man i denne Forsamling snart har villet ignorere det halve Hertugdømmes danske Nationalitet og Modersmaal, snart har negtet samme den Anerkjendelse og Agtelse, enhver Deel af Folket kan fordre som sin naturlige Ret. Jeg for min Person har ingen udelukkende Forkjærlighed for det danske Sprog, men heller ingen Forkjærlighed for det tydske; min Opdragelse og mine Livsforhold have fort det med sig, at jeg har vundet dem begge kjære, og at jeg med Frihed kan bevæge mig i begge. Men min naturlige Følelse, driver mig til at træde paa den Undertryktes Side, og derfor har jeg besluttet, saa meget mine svage Kræfter formaae, at værne om den danske Nationalitets, og hvad der er dennes inderste Kjærne, det danske Modersmaals Rettigheder. Hvis man med Haan og Had forfulgte mine tydskalende Landsmænds Folkerettigheder, da vilde jeg ogsaa med Jver og Alvor fægte for disse. Modersmaalet er et Folk helligste Eiendom, det er den første gandelige Gave, det modtager af Herrens Haand. Det er af Skaberen bestemt til at være den Jordbund, hvori Menneskeaanden skal voxe og trives, til at blive det Organ, hvorigjennem den skal udtale sig og virke. Derfor maa Jngen underkue eller lemlæste Folkets Modersmaal; thi da dræber han dets aandelige Liv, standser dets Hjertes Bevægelser. Han forsynder sig mod sine Medmennesker; men han forsynder sig ogsaa mod Gud. Thi Jngen har selv givet sig sit Modersmaal, saa lidt som selv valgt sit Fædreland; det har Gud gjort for os Alle. Derfor skal de agtes hellige af Enhver, som ei ville trættes med Gud eller dadle hans Styrelse. Lad den, der er saa ulykkelig, i sin modne Alder at føle Uvillie og Modbydelighed ved at høre de Toner, der bragte det første Smil paa hans Aasyn, og vakte den første Glæde i hans Hjerte, flye sin Fødestavn og undvige sine Byesbørn vi ville beklage ham, men ikke fordømme ham. Men hvis hans Uvillie for Sproget udarter til Had og hans Modbydelighed til Afsky, saa at han arbeider paa at undertrykke og tilintetgjøre det, og til den Hensigt forener sig med den Fremmede, som fødtes udenfor vort Modersmaals Grændser; da er han ikke længer en Broder, hvis Tab vi beklage, men vor Fiende, imod hvem vi maae iføre os vor Rustning og gribe til vore Vaaben. Og hvis Aanden da endnu lever i os, og Hjertet endnu kan slaae stærkt og varmt, ile vi modige og begeistrede hen for at forsvare vort Modersmaal; thi da naar man vil priste det fra os, da føle vi, om vi end aldrig vidste det før, at det var den troe Moder, der tilhvidskede os som Børn vore hemmeligste Tanker og kjæreste Ønsker, der skildrede os som Ynglinge vore stolteste Planer og skjønneste Drømme; da føle vi, at disse Barndoms Minder og Ungdoms Forhaabninger, som de kom med Modersmaalet, vilde svinde med Modersmaalet, og at uden dem vilde Livet blive koldt og tørt, uden Fylde og uden Varme. Saaledes staaer den Nordslesvigske Sprogkamp for mine Øine. Den har allerede varet længe, men den bliver bestandig alvorligere og hedere; thi med hver Dag begriber Folket bedre, hvad dets Modersmaal er for det, føler det stærkere, at dets Kjærlighed hænger ved det; med hver Dag stiger Folkets Harme mod dets Undertrykkere, synker dets Frygt for disses Magt, og paa Forlig er ei at tænke, for man tilstaaer det den fulde Ret. Jeg har ofte hørt her i Forsamlingen, at Jngen tænkte paa at krænke Nordslesvigernes Nationalitet eller undertrykke deres Sprog. Saa viser det da i Gierningen; tilstaaer det danske Sprog, hvor det lever, alle de Rettigheder, som tilkomme det, og Freden er strax sluttet, og den usalige Tvedragt til Ende, som nu i flere Aar har gjort det uhyggeligt i vort af Naturen velsignede Land."(Fortsættes.)