Viborger Samler, 1804-05-17
Paris den 1ste Maj. J Tribunatet er der nu afhandlet endeel om den vigtige Sag at udnævne Bonaparte til Keiser. Cu ree begyndte at tale: Han begyndte med at rose Carl den Stores Regiering og med at vise, at Bonaparte havde viseligen, forsigtig og virksom forestaaet Landets Administration, indført Orden i Finantserne, sluttet en ærefuld Fred, givet vise og gode borgelige Love, opfyldt Folkets Ønsker og Liighed, Religionens Opretholdelse og Samvittighedsfrihed og derved beroliget deres uvisse Haab for Fremtiden, kort sagt opfyldt Revolutionens Øjemeed, adsplittet Factioner og Partier gjort Nationen afhængig; saa at vore Fiender forfærdes for Frankrigs Roes og Velstand. - - forstørret Riget mere i 10 Aar, end hans Forgængere, i nogle Aarhundreder - - Han foreslog derpaa at Bonaparte skulde være Keiser af Titel og denne Værdighed være arvelig i hans Familie m.m. 45 Tribuner lode sig skrive for at tale til Fordeel for Forslaget. Kun den ene Carnot, der og var imod da han fik Konsulatet paa Livstid, talte derimod. Salen var propfuld af Tilskuere, Carnot sagde omtrent følgende "Jeg vil bestræbe mig for at iagttage den samme Maadeholdenhed som Cureeder talte for Keiserværdigheden; de som laste min mød sigende Stemme, bør først nøje undersøge mit Forhold under hele Revolutionen; ikke vil jeg forringe de store Tienester Bonaparte har viist Frankrig, ja havde han kuns blot givet Frankerne Borgerloven, burde hans Tilværelse allene derfor være velsignet; men jeg troer og, at Nationens Taknemlighed bør have sine Grændser - Jeg spørger: Er det ikke at fornærme Bonapartes Roes, naar man berøver ham den Titel, der gjor de ham saa berømt, kan det være en Belønning for ham, at tilbyde ham at opofre sin Frihed, og forstyrrer man ikke hans eget Værk, naar man gjør ham til Herre over det Land som han lovede en fri Regiering, og giver ham det til Arv og Eiendom, Til sin Tid stemte jeg imod Konsulatet paa Livstid, og jeg stemmer ligeledes mod dette nuværende Forslag; thi jeg vil blive mig selv liig; men fra det Øjeblik af, at man almindelig antager nærværende Forslag, vil jeg være den første, der giver den ny Antoritet Beviis paa min Lydighed; gid alle Lemmer af dette store Selskab maae giøre det samme Han talte derpaa om den Regieringsform man nu vil indføre. Vel tilstod han, at der i Monarker var mere Fasthed og Rolighed end i demokratiske Republiker; men dog beviiste han af den romerske Historie, at Camillus, Fabius og Cincinnatus havde nedlagt deres Magt, efterat de havde reddet Republiken; men at Roms Frihed gik forloren, da Cæsar fik Enevældet; ogsaa af den franske Historie viste han, at indvortes Uroligheder ofte havde havt Sted under svage og uduelige Konger. Han anmærkede tillige, at Bonaparte, efter Amiensfreden, kunne vælge mellem Republik og Monarkt; men at han havde sveren at haandhæve den første efter Frankrigs Ønske. Endelig opkastede han følgende Spørsmaale, Kan de offentlige Embedsmænds Mening ansees for et Ønske fra hele Nationen, Ere der ingen Vanskeligheder ved at være af modsat Mening, Er Pressefriheden ei saa undertrykt at man ikke, endog i ærefrygtsfulde Udtrykke, hindres fra at anbringe noget derimod i offentlige Blade, har de bourbonske Prindsers Forlagelse gjort en ny Konge. magt nødvendig, Kan denne ny Magt ikke hindre Freden, Ville de fremmede Magter erkiende denne ny Keiser, og, om de ikke ville, skal man da paa ny gride til Vaaben og maaskee for en tom Titels Skyld sætte den franske Nation i Fare, For nuværende Regiering er intet andet befæstelsesmiddel, end at være retfærdig og ikke ophøje Gunst over Fortjeneste og Talenter. Langt fra mig være det, at laste dens Foretagender eller hentyde dette paa visse dens Handlinger - - var Friheden da Mennesket blot viist, fordi det ej skulde nyde den, Nei, jeg kan ikke holde den for et Hiernespind, og mit Hierte siger mig den regierer mildt. J øvrigt er jeg rede til at opofre min personlige Mening for mit Fædrelands Gavn, min Ærefrygt for Lovene vil være urokkelig og jeg ønsker især at alles vores Meninger maae være forenede imod vores evige og uforsonlige Fjende. Jeg stemmer i mod Forslaget. Af adskillige som bestrede Carnot, var Carion Ni sas den eftertrykkeligste; hans Tale tilklappedes ofte Bifald. Han sagde blant andet: Europas Fyrster ville give denne Forandring Bifald, den sikkrer deres Frygt for anarkisk Revolution. Pressefriheden er misbrugt, derfor indskrænker enhver Fyrste den - Carnot roser af at han har stemt mod Konsulatet paa Livstid; han blev fri, rolig og beskyttet; hans Beskyttelse er jo Regieringens Roes. Nu sætter han sig atter imod et almeent Ønske, og han vil som for leve rolig og fri; den demokratiske Regiering forviste ham, under denne beskyttes han, Lad ham anstille Sammenligning og han vil være af vores Mening.