Politivennen, 1801-01-01
Uordener i Frederiksberghave. (Ester Indsendt.) Til Udgiveren! De har ofte i Politivennen, men især i No. 118 for forrige Aar, aldeles rigtig anmærket en Deel Uordener og voldsomme Ødelæggelser, som aarlig anrettes i Rosenborg Have, og som efter Deres eget Udtryk, grændse til de laveste Pøbelagtighedert ligesom De i samme Nummer har yttret billig Misfornøielse over en Deel Menneskers skammelige Paatrængenhed og ødelæggende Adfærd ved Kuustridningen i Frederiksbergs Slotshave d. 25 Juli forrige Aar. Dette kunde man ønsket og haabet skulde have opvakt Opmærksomhed og tjent til Advarsel for slige ubændige Menneskers Udaad i Fremtident men der er desværre siden den Tid, saavel forrige som dette Aar udøvet lignende Foretagender ved Beplantningen med mere i det ny Anlæg i Frederiksbergs Slotshave, hvor nogle hundrede unge Træplanter ere nedtraadte, afbrudte og afskaarnet ja! Ondskaben er endog dreven saavidt, at i et lidet Kvarteer i Hangen af omtrent 20 Alens Længde og 10 Alens Brede er 9a 10 St. temmelig tilvorne Træer paa 3 a 4 Alens Højde og 2 Tommers Tykkelse, brækket midt over, 1 a 2 Alen ovenfor Roden, og ifølge deraf aldeles beskadigede, de i Haven hensatte nye Bænke ere efter ringere end 24 Timers Forløb, ikke allene blevne tilsmurte med Paaskrivter af Blyant, men ogsaa mishandlede, ved at udskjære Bogstaver og Figurer i samme: hvilket ligeledes er Tilfældet med de fleste store Træer, hvorved eller omkring findes Bænke, ligesom endeel af de til Jirat anbragte Stene i Grotten ved Kilden ere nedrevne og borttagne, strax efter at være opsatte. Og endelig har en stor Deel Mennesker, sidste Søndag den 20de denne Maaned, viist særdeles megen Udaad og Vold forenet med Tilsidesættelse af den tilbørlige Agtelse og Ærbødighed, Kronprindsen og den kgl.Familie, med Rette kunde gjøre sand Fordring paa, naar de opofrer nogle Timer til indbyrdes Fornøielse. Disse Menneskers Adsærd fortjener offentlig at nævnes, for at straffe enkver derudi Delhavt, i sin egen Overbevisning om at have bidraget til denne voldsomme Uorden, hvorved de velfortjent har tildraget sig enhver veltænkende Mands Misnøje og Foragt, da de en Masse bestormede de tilplantede Steder i Haven, og derved afbrød og nedtraadte de unge Træplanter, og ikke allene nedrev, men voldelig brød adskillige Stykker af de svære Jernværker paa Broerne, som de besteg paa engang i saadan Mængde, at endogsaa de derved anbragte Piedestaller vare befatte. Det Høikongl. Herskab, som paa samme Tid, passerede i et Fartøj under Broen, kunde have resikeret at være bleven ihielslaget tinigemed Broens Besætning, dersom Broen eller Gelænderet ikke havde været desto stærkere. Alt dette skeete uagtet beskeden og alvorlig Anmodning om, at aflade herfra, og Vagtposter, som hentedes for at forbyde og forhindre denne Uorden, men som var for svag, og rimeligst vel ogsaa for mild instrueret til at udøve Magten mod saadan indtil Vold grændsende utilgivelig Adfærd. Det trykte og offentlig publicerede Forbud mod Uorden i denne Have, blev ved dette Sammenløb aldeles overtraadtt saa der vel med sand Føje kunde være brugt alvorlige Midler, idetmindste til Enkeltes Udmærkelse og Afstraffelse for deres Forhold, da det ikke vilde være vanskeligt at overbevise dem heromt men endogsaa herudi synes for megen Eftergivenhed at finde Stedt og havde man afbenyttet sig Deres i Politivennen No. 118 angivne Middel til at standse Opløbet og holde Mængden i Tøjle, ved bagfra at drive paadem, især da Vagten og Opsynsmændene ej tillodes at komme foran imod dem fra Kanalerne, da havde Mængden sikkerlig derved resikeret at blive drevet i Vandet, hvor de rigtig nok kunde afkølet deres ubændige Hidsighed, men maaske ogsaa nogle derover tilsat Livet, hvilket vel ikke har bidraget saa lidet til, at Vedkommende ikke udøvede den yderste Strenghed, omendskjøndt de som vare udtraadte fra Gangene ikke kunde ansees for uskyldige, da de selv havde været Aarsag til den dem derved mulig skeete Ulykke. Kronprindsen, som har givet mange Prøver paa, at have adopteret den Grundsætning, at han ikke vil lade Publikums Fornøielser staae tilbage for sine, men heller forunde det samme hvor Lejlighed hertil gives, end tillukke noget for Publikumt han kunde vel med Rette fordre, sine velfortjente husfaderlige Rettigheder og Fornøielser uforstyrrede, hvilke han med megen Omhu søger at værne for enhver Mand i Staten, og det kan vef aldrig andet end smerte ham og enhver god Borger med ham, at man paa saa uhsflig og ubeskeden er Maade forstyrrer hans og Famhies, samt den gode Deel af Publikums Fornøjelser, og derved tillige ødelægger, hvad der med særdeles megen Umage og Bekostning udføres, mere maaskee til almindelig 8ir ogForgøielse, end for Kongehusets eget personlige Divertissement. Alt Haab maa da forsvinde, i Fremtiden at see saadanne vedholdende Uordener hævede, og Forskjønnelsen af dette i sig selv smukke Anlæg sættes derved tilbage, istedet for at det kunde fremelskes til al mulig Fuldkommenhed, og de offentlige Haver vil desaarsag ikke kunne vorde det, hvad man maatte ønske, og hvad der bestræbes for de skulde kunne blive. Der gives efter min Formening kuns 2de Maader at hæve saadant i Eftertiden: nemlig, ved tilstrækkelig militær Vagts Anbringelse i Haverne, hvilket dog stedse er ubehageligt for den beskedne, rolige og tænkende Borger, da det fremstiller et øjensynligt Beviis paa Mangel af Kultur hos det Folk, som endog i sine Fornøielser trænger at tilholdes ved Frygt for Straf, til Orden, eller og at tillukke disse Fornøielsesstedet for Mænsdent hvilket sidste Middel, Regjeringen, i Følge sin bekjendte, prisværdige og vise Moderavion, vist ikke vil gjøre Brug af. Skulde det derimod ikke være muligt, at 2tis 3 eller flere hundrede af Kjøbenhavns Borgere og Beboere frivillig forenedes og gave hinanden det Løvte, at paasee og paatale enhver dem fore kommende Uorden, naar de spadserede i de offentlige Havert da det følger af sig selv, at herved ikke skulde være nogen Forbindelse ihenseende til Tiden eller Dagenet men Løvtet at afværge disse Uordener gaves ikke af nogen, uden for saavidr, naar de tillige for deres Fornøielse spadserede i Haverne. En saadan Forbindelse maatte unægtelig erkjendes og imodtages af alle Vedkommende og af det hele spadserende Pubsikum, med skyldig Taknemmelighed, og et Selskab stiftet i denne Hensigt ville foruden Overbevisningen at bidrage til den almindelige Fornøielse, endvidere kunne glæde sig ved Haabet, at have Indflydelse paa Kulturens Forædling hos Nationen, da Sædelighed og Smag for det Skjønne er Følger, en af den anden, og alt det der kan have Indflydelse derpaa, har lige Ret, til den nærrærende, saavelsom den efterfølgende Slægts Erkjendtlighed, og Taknemmelighed.