Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1810-03-06
Keiseren er bleven nødsaget til at bruge Represailler, og ved sit Jndtog i Berlin har han besvaret Frankriges Blocade med de Brittiske Øers Blocade. De Neutrale, og især Americanerne, forlangte en Erklæring angaaende dette Skridt. Der blev den svaret: at endskiønt det urimelige System, ganske og aldeles at bloquere en Stat, var en utaalelig Usurpation, vilde Keiseren dog indskrænke den til, at sætte Skranker for Engellændernes Handel paa Fastlandet; at dette Flag respecteres paa Havet; at dets Krigskibe og Capere ikke foruroligde neutrale Flag, da Decretet kun paa det faste Land udføres. Men Udførelsen selv, som gjorde det nødvendigt at lukke de Hollandske Havne for den Engelske Handel, krænkede det Engelske Folks Handels-Tarv. Dette var den første Kilde til den hemmelige Opposition, der begyndte at herske mellem Frankrige og Holland. Fra den Tid af saae H. Keis. Maj. med Smerte, at Kongen af Holland vilde komme i Strid med sine første og bestandige Pligter mod den Keiserl. Trone og det Hollandske Folks Kjøbmands Sindelav." Jmidlertid væbnede Hs. Maj. sig med Taalmodighed og lukkede Øinene, oppebiende af Begivenhedernes gode Vending et Tilfælde, der kunde befrie hans Broder fra det piinlige Alternativ, hvori denne Stilling satte ham. - Nu kom Tilsiter-Freden. Keiseren af Rusland, opfordret af de Fornærmelser, Engellænderne havde tilføiet hans Flag, medens han fegtede for samme, og opbragt over det afskyelige Anfald paa Kjøbenhavn, gjorde fælles Sag med Frankrige. - Nu haabede Frankrige, at Engelland vilde fra nu af indsee det Frugtesløse i en fortsat Kamp og laane Øre til Forsoningens Ord, men dette Haab forsvandt snart. Ligesom dette forsvandt lagde Engelland, ret som om Toget til Kjøbenhavn havde betaget det al Undseelse og frarevet det enhver Tøile, sine Planer for Dagen, og bekjendtgjorde sin Cabinetsordre af November 1807, en tyrannisk, egenmægtig Act, som opfyldte Europa med Harme. Ved denne første Act fastsatte Engelland, hvilken Maade fremmede Magters Skibe havde Tilladelse at gaae frem paa; paalagde dem den Forpligtelse, at indløbe i dets Havne, førend de forføiede sig til deres Bestemmelse, og foreskrev dem at erlægge en Told. Det gjorde sig til Herre over den almindelige Skibsfart, erkjendte intet søfarende Folk mere for uafhængigt, gjorde alle Nationer skatskyldige, underkastede dem sine Love, tillod dem kun at drive Handel til dets Fordeel, grundede sine Jndkomster paa Nationernes Konstflid og Jordbundens Frembringelser, og erklærede sig for Verdenshavets Enevoldsherre, som det kunde skalte over som enhver Regjering skalter over de Floder, der løbe i det Jndre af deres Rige. - Ved Synet af denne Lovgivning, der ikke var andet end Universalherredømmets Proclamation, og som udvidede det Brittiske Parlaments Jurisdiction over hele Jordkloden, følte Keiseren, at han var nødsaget til at gribe til det Yderste, og at hellere alting maatte anvendes end at Verden skulde bøie sig under det Ang, der paalagdes den. Han udstedte sit Decret i Mailland, der erklærede alle Skibe, som havde betalt den af Engelland paalagte Tribut, for den ationaliseret. Americanerne truede, paa ny at see sig bragte under Engellands Aag, og miste deres saa hæderfuldt erhvervede Uafhængighed, lagde en almindelig Embargo paa deres Skibe, og gave Sliv paa al Skibsfart og Handel, saaledes opoffrende Øieblikkets Tarv, for det, som er alle Tiders Tarv. Vedligeholdelsen af deres Uafhængighed. - Udfaldet af dette store Skridt beroede, især paa dets Udførelse i Holland. Men Holland lagde den en Hindring, i Veien; det vedblev, at drive Handel med Engelland. Alle Frankriges Forestillinger i den Henseende have været forgjeves. Hs. Keis. Maj. er bleven tvungen til, at vælge Strængheds Midler, der offentlig vidnede om hans Mishag. To Gange ere de Franske Douane-Linier blevne lukkede for den Hollandske Handel, de ere det endnu i dette Øieblik, saa at Engelland ikke har mere nogen lovmæssig Samfærsel med Fastlandets Folkeslag, og det er Keiserens Beslutning, ikke igjen at aabne disse Skranker saalænge Omstændighederne ei have forandret sig; det vilde i Grunden være det samme som at aabne dem for den Engelske Handel. Den Hollandske Nation, langt fra at efterligne Americanernes Fædrenelandskjerlighed, synes i den Henseende kun at ledes af ussel Kjøbmands-Jnteresse. – Fra en anden Side seer Keiseren Holland uden Krigsmiddel og næsten uden Hielpekilder til sit eget Forsvar; det har ingen Marine; de 16 Skibe, det skulde levere, ere aftaklede. Det er uden Energie. Ved den sidste Expedition har den vigtige Plads Veere, der var provianteret og bevæbnet, ikke gjort nogen Modstand, og den vigtige Post Batz, paa hvilken Udfaldet af saa mange Begivenheder kunde beroe, er 6 Timer førend de fiendtlige Forposters Ankomst bleven rømmet. Uden Armee, uden Douaner, næsten kunde man sige uden Venner og Bundsforvandte, ere Hollænderne et Samfund af enkelte, ene af deres Handelstarv besjelede Handlende, og udgjør et rigt, nyttigt og agtværdigt Selskab, men ingen Nation. - Hs. Keis. Maj. ønsker Freden med Engelland. Han har i Tilsit gjort Skridt til at naae dette Øiemed, men de have været frugtesløse; de, han havde aftalt med sin Allierede, Keiseren af Rusland, have ikke været heldigere, Krigen blev forlænget derved, at alle prøvede Skridt til at slutte Fred vare uden Nytte. Selv det Forslag, at sende Commissarer, til Morlaix for at underhandle om Krigsfangernes Udvexling, blev, skjønt foranlediget af Engelland, uden Virkning, fordi man befrygtede, at dette kunde lede til en Nærmelse. Engelland har, i det det ved sin Ordre af November 1807 anmassede sig den almindelige Souverainitet og besluttede en evig Krig, brudt alt og gjort ethvert Middel til dets Anmasselses Afværgelse lovligt. Naar altsaa den Forandring, der nylig har fundet Sted i det Engelske Ministerium, ikke har frembragt den mindste Forandring i Engellands Grundsætninger, som let lader sig bevise af Talerne, der ere blevne holdte i det ny Parlament, og naar det fremturer, at proclamere en evig Krigs og en almindelig Sonverainitets Princip, ved at hævde sin Cabinetsordre, saa er i saa Fald undertegnede paalagt, at erklære Ministeren og den Hollandske Nation, at Hollands nærværende Stilling er uforenelig med de Omstændigheder, hvori de ny af Engelland antagne Grundsætninger have sat Rigets og Fastlandets Anliggender, i Følge heraf foresætter Hs. Maj. sig: 1) igjen at kalde den Prinds af Blodet, som han har sat paa den Hollandske Trone, til sig. Den første Pligt, der paaligger en Fransk Prinds i den Keiserl. Trones Arvelinie, skyldes denne Trone. Naar den staaer i Strid med denne, saa maa alle andre tie; den første Pligt, der paaligger enhver Franzos, i hvilket Forhold Skjebnen end har sat ham, skyldes Fædrenelandet; 2) at lade alle Hollands Mundinger og alle dets Havne besætte af Franske Tropper, saaledes som de have været fra den af Frankrige i Aaret 1794 gjorte Erobring indtil det Øieblik, da Hs. Keis. Maj. haabede at forene alt, i det han oprettede Hollands Trone; 3) at anvende alle Midler, uden at lade sig afholde ved nogen muelig Betænkelighed, for igjen at tilbageføre Holland til Fastlandssystemet, og at skille dets Havne og Kyster ved den Administration, der har gjort Hollands Havne til den Engelske Handels Hovedentrepots og de fleste Hollandske Kjøbmænd til dens Begunstigere og Agenter. - Paris, d. Hertugen af Cadore. 24 Jan. 1810.