Aarhuus Stifts-Tidende, 1836-03-12
Jndsenderen skal ikke tillade sig nogen Dom over Retfærdigheden af de Forandringer i Landboeforholdene, der iværksattes i forrige Aarhundrede. Dengang var Bondestanden kuet og Regjeringen maa have anseet dette for en Grund, der kunde retfærdiggjøre de betydelige Forringelser af Godseiernes Rettigheder; men den Grund existerer ikke nu og kan følgelig ikke retfærdiggjøre yderligere Jndgreb. Endnu mindre bør det høres at Fæstegodset ikke skulde være Godseiernes men Bøndernes Eiendom. Og dog er det ved denne absurde Paastand man understøtter Prætensionen om at fratage Godseierne deres Ret til Hoverie og Jagt, forhøiet Jndfæstning, Landgilde &c. Jagtretten er af Godseierne erhvervet paa retlig Maade under Lovens Garantie, tildeels endog kjøbt eller forpagtet ved Contract med Staten. Hvilken Frækhed er det ikke at tilraade Staten at fratage dem den? Hvilken Frækhed at erklære at man ei behøver at respectere lovlige Rettigheder, Dog Conseqvents mangler ikke i denne Frækhed, thi kunde Staten træde Lov og Ret under Fødder (forandre Privates lovlige Contracter, saa er det erkjendt at den Stærkeres Re gielder, saa er Revolution og Oprør lovlige Foretagender, naar Høiforræderen kun har Magt til at trodse Staten. O dette er vel ogsaa ikke usandsynlig den egentlige Mening, som adskillige Jldesindede prædikede saa tydeligt som de tør. Den til sigte de hyppige Vink om Almuens Magt imod Regjeringen, dertil Forsikkringerne om at den ringere Borgerklasse bør beriges paa den Overordnedes Bekostning, og den frække Yttring, at der ingen Respect skyldes lovlig Ret i dette Tilfælde. Der er ingen retfærdiggjørende Grund for Staten til at favorisere Bonden paa Godseierens Jagtrets Bekostning; Bondestandens Fordeel er ikke det Almindeliges Vel, og her kan endda kun være Tale om en ringe Deel af Bondestanden, saasom Loven forbyder al Jagt paa indhegnede Bønderjorder, Og dette ringe Antal af Bønder have vel at mærke fæstet deres Jord med fuld Kundskab om enhver lille Ubeqvemmelighed Jorddrottens Jagtret paalægger dem. De have forud vidst at Jorddrotten kan jage paa deres Grund, som kun over odes dem med denne Jndskrænkning; de have forud vidst at Jorddrottens Vildt en og anden Gang besøger de nærliggende Marker, og de have bestemt deres Fæsteafgivt derefter; hvorlidet Bønderne da have mindste Adkomst til at unddrages fra Jorddrottens Rettigheder er indlysende for Enhver, der kan og vil tænke upartisk. Derfor fremføres saadanne Argumenter, som at Vildtet skulde just være i saa stærk Tiltagende af det maa tillades Alle at skyde det bort, for at det ikke skal tage Overhaand, hvilket er usandt, da Vildtet er i Aftagen, Derfor berettes at ved Vildtet forringes Sædproductionen, som om det ubetydelige Qvantum Vildtet æder kunde være Object, for Statens Vel; derfor berettes, at Præsterne ikke have Tilhørere i Kirkerne, hvortil vi dog skulde mene, at naar disse Herrer kun vare saa uegennyttige i deres Færd imod deres Sognefolk og tog dem af disses Vel med samme Jnteresse hvormed de søge at tilvende dem alt muligt fra Godseieren, samt ved deres Prædikener interesserede og talede til Menighedens Hjerter, vilde de ikke have nødig at søge deres Popularitet og at gjøre dem elsket ved at udbrede urigtige og overdrevne Hoverie- og Jagthistorier, for paa denne Maade at gavne Bønderne paa Godseiernes Bekostning, der neppe stemme med Præstens almindelige, mindre med hans Embedspligt.