Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1769-07-07
Om Vandets Formindskelse. Ot Vandet bestandig formindskes er en unægtelig Sandhed, som Neuton, Boyle, Hoke, Helmont, Nieuvetyt, Fabricius, BorrichuusDickinson, Linnæus, Rudiger, Eller, Wallerius og flere berømte Mænd, med al billighed kan paastaae: deres mange, adskillige og med Fliid anstilte Forsøg i dette Tilfælde, give deres Sætning en fuldkommen Stadfæstelse. Enhver Vand Draabe bestaaer af mangfoldige smaa Partikler, der inden i ere hele, som en Blære; og enhver af disse smaae Partikler eller Vand-Blærer, er igien en Sammensætning af utallige de allermindste og fineste enkelte Deele. Formedelst de idelige Forandringer og Omvexlinger, der gaaer for sig i Naturen, ved mange forskiellige Slags, Kræfter, Styrelser og Bevægelser, maae Vand=Partiklerne brekkes, brydes, adskilles og hendandre i Dyrenes, Væxternes, Planternes og Træernes Væsen; ja ved Forraadnelse og Forbrændelse omskiftes til fordagtige Dele og Legemer. Denne Adskillelse i Vand=Partiklerne, i Hensigt til deres allermindste enkelte Deeles Forflytning og Bortgang fra Vand-Elementet, ligger tydelig nok for Dagen; thi Naturens trende Riger, fornemmelig Væxt- og Dyr-Riget, bliver sandfærdige Vidner til at bekræfte Sætningens Rigtighed. Det er langt fra, at Vandet forsvinder, efter dets naturlige Substands og GrundVæsen; men bliver ikkun forandret, efter dets tilfældige Skikkelse og Dannelse. Det hører op at være Vand, og derimod begynder at være Væxter, Legemer og omsider Jord eller Steen. Herpaa kan iblant andet anføres til Beviis, de utallige mange Muslinger, Osters og andre bløde Fiske, som ere omgivne med haarde Skaller, og nære dem allervissest af det bare Vand, hvilket er kiendeligst paa den saa kaldte Berg=Osters, som sidder urørlig fast, og ligesom groet til den haarde SteenKlippe, hvor Vandet, som skyller ud og ind maae være dens eeneste Ræring, ey allene for Fiskens Legeme, men ogsaa for deres tillige voxende tykke og haarde Skal. Græsset, Urterne og Træerne drager Vandet af Jorden den til sig; det gaaer over i Planterne, og bliver enten der eller i Dyrenes Legemer til faste Deele. Naar disse siden ved Forraadnelse opløses, da uddamper vel deraf megen Fugtighed, som igien søger hen til Luft- og Vand Elementet; men noget bliver tørt og gandske haardt, særdeles Dyrenes Beene, og forøger Jord-Elementet. Det er ikke saa forunderligt, at Vand=Partiklerne brydes, brekkes og et stort Antal af de allermindste enkelte Deele, som formere disse Partikler, henreyser i Dyrenes Legemer, da disse allermindste Dele, endogsaa imedens de udgiøre det flydende Vand-Element, allerede har deres Sæde i smaa levende Dyr; thi Loewenhoeck har gotgjort, at der i en Draabe Vand er over 100000 smaae Dyr. Alle de Legemer, som avles paa en naturlig Maade, de overføres. fra en flydende til en fast Stand; thi alle Dyrs Sæder flydende, og Bloddet, hvoraf Benene voxer, er flydende. Ædelsteene har været Safter i Jorden; thi de have undertiden en Flue eller anden Jnsect i sig til Beviis paa, at de engang have været flydende. Det var umueligt at brænde haarde Tegl Steene af Leer og Sand, blandet med Vand, dersom ikke Vandet med dets Deele forøgede den sammenhængende Kraft i Tegl=Steenen og blev til fast Jord ved denne Forbrændelse; thi dersom Vandet gandske uddampede og forsvandt i Tegl-Ovnen, da kunne Tegl=Steenen ikke have nogen Fasthed, eller Sammenhold, saasom Leer og Sand i samme naturlig Stand ikke bindes. Ved Hielp af det saa kaldte Under-Salt kan Vandet bringes til et fast Legeme, som iblant andet er klart af Glauber Experiment. Han befandt, at Rosenvand ved det ommeldte Salt var bleven forhandlet til saadan en steenhaard Materie, at da man stærk rystede det Glas, hvori samme var, blev Glasset sønderslagen.