Norske Intelligenssedler, 1766-06-18
Fortsættelsen af Comoedien: Mylord. Giv mig hid Hendes lille søde Haand. Vamela. De faar den visselig ikke. Mylord. Hvad, Tor Hun nægte hvad jeg beBamelaJeg tør giøre alle Ting for at forsvare Mylord. Jeg er Hendes Herre. Bamela. Sandt nok, men ej for at giøre mig Mylord. Hun er dog en lille Taasse. Tie stille. Bamela. Jeg er en dydig Pige. Mylord. Nu ej saa megen Snak. Giv mig sin Vamela (raaber.) Madame Jovis, Madame Jovis. Mylord. Villie. Bamela. Ja, dersom De vil gaae fra mig. Mylord. See mig til den Uforskammede. (Han gaaer til Døren.) Bamela. Gud skee Lov, Han gaaer. (Hun seer, at efter Han har slage Slagen for Dørren, saa kommer Han til Hende igien.) O Himmel! hielp mig. Mylord. Hun er jo saa forskrækket, som om jeg var en Diævel. Vamela. De ere i mine Øyne værre end en Diævel dersom De tænker at lægge Snarer for min Dyd. Mylord. Saa, saa Pamela, giør sig ej selv saa kostbar; Giv mig sin Haand. Vamela. Næj, i Sandhed ikke. Mylord. Jeg skal da tage den imod Hendes Vamela. Og jeg skal sætte det heele Huus Allarm med min Skrig. Mylord, ved at tilbyde Hende en Pung.)Der Bamela, der har Hun 50, Guineer, giør dermed hvad Hun vil. Ære. Jeg giør det ikke. Bamela. All Verdens Guld kand ej betale min Mylord. Tag den dog. Jeg ber Hende. Hende at - - - Vamela. Mylord. Tag dem, siger jeg, og viis ikke saa meget Bonde-Pigen, eller og jeg sværBamela. Jeg skal da tage dem, men paa de Vilkaar at De tillader mig at tale nogle Ord, uden at giøre Jndvendinger. Nu da, tal. Mylord. Vamela. Kand jeg og være sikker, at De vil høre paa mig med Taalmodighed? til at sige. Mylord. Jeg lover Hende det. Bamela. Sværg mig det til. Mylord. Jeg svær paa min Ære. Vamela. Det er da nok. Jeg tager da de 500 Guineer, og De, min Herre, vil jo holde Deres Løfte, at høre paa hvad jeg nødes Mylord. Ja, ja vist vil jeg (for sig selv.) Lad Hende sige hvad Hun vil, Huer nu i min Magt. Bamela. Min Herre, jeg er, som De ved en stakkels Tieneste Pige, og De er min Herre. De er af en høy Stand, og jeg er fød i en Hytte, men to Ting er dog, som vi haver tilfælles, det er Fornuften og Æren. De skal aldrig faae mig til at troe, at De har Magt over min Ære, siden min Fornuft siger mig, at denne Skat er ikke underkastet nogens Herre, dømme. En adelig Herkomst er intet uden en blot Slumpe-Lykke: Det er kun ædelmodige Gierninger, som giver en StandsPerson den sande Værdighed. Hvad med ner De vel Folk vilde sige, om de var saa nedrig og beskiæmmede en stakkels Tieneste Pige, Kunde De ved saadan smuk Gierning tænke at vedligeholde Deres Rang Anseelse, og troer De derefter at fortiene den Høyagtning, som Deres Stand kunde kræve. Vil de vel være af de Slags Folk, der ei unseer sig for at sige, at en MandsPerson beskiæmmer sig ej ved at beskiæmme en fattig Pige, Alle onde Gierninger forringer en fornem Mand, og De maa tilstaae mig, at det er en af de værdste og ubilligste, at fornærme et dydigt Fruentimmers Uskyldighed. Hvad kand De vil tilbyde mig, som kand opvæje mod mit Dyd, Penge, O! det var at holde saa kostbar Skat i alt for ringe Priis: Slig Kunstgreb burde De ansee lige saa uanstændige, som Trusler. Tag igien Deres Penge, (Hun kaster Pungen paa Bordet) denne lumpne Metal, som De tænkte jeg vildt agte dyrebarere end min Ære. Forlad mig, min Herre, om jeg ved denne min Tale har overskridet de Skranker jeg havde foresadt mig. Hvad jeg har sagt, er lidet mod det jeg kunde sige, om jeg vilde forestille Dem, alt det min Fornuft indgiver mig, for at forsvare min Ære, Overalt vær forsikkret, at jeg før vil miste mit Liv, end at afstaae min Dyd, Men, o Himmel, Jeg seer jo mine Ord giør Jndtryk paa Dem. Jeg forundres ej derover; thi jeg veed De har et ædelmodigt Hierte, og deres hæftige Passioner aldrig saa fortryller Dem, at De jo erkiender min Tænkemaade for nærværende Tiid, at være billigere, end Deres. Hvem veed, om De ej engang vil blive rød, ved at have dømt saa ilde om min Caracteer, og om jeg ikke allerede har erhvervet mig Deres Høyagtning ved saa reent ud at have sagt min Meening. Jeg har ikke meere at sige Mylord, end 1000 Gange at takke for De holdt deres Løfte; jeg skulle snart troe deraf, at mine Forestillinger har bragt Dem paa andre Tanker, Gud give det var saa vel, Jmidlertid skal jeg, af mit inderste Hierte tilbede Dem denne Naade. Mine Grund-Regler, fortiener Deres Høyagtelse; thi jeg er Deres værdige Moders Opdragelse. Ach Mylord, den Fortrydelse jeg mærker De føler, tilligemed den Taalmodighed med hvilken De har hørt paa mig, kand i reise sig af andet, end af et ædelt Hierte, og kand jeg deraf fremdeles slutte, at De ved at tilbagekalde Deres egen Dyd, vil for Fremtiden blive min Dyds Beskiermer, og Forsvarer. (Hun gaaer til Døren. Mylord bliver staaendes Tankefuld og uden at svare. O Himmel! hielp mig, hvor er jeg lykkelig, om Han vil lade mig gaae. (Hun skyder Slaaen fra Døren og gaaer ud. Mylord staar endnu Tanker og lænder sig mod Bordet. Forsættelsen følger: