Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1776-10-25
en 25 Octobe, Tanker. Ved Sal. Hr. Gottfried Lundagers Død, Sognepræst. for Bogense og Schoubye Meenigheder, som ved Døden afgik den 15 Oct. 1776, i sit 58de Aar. Han var ikke Lyset, men Han vidnede om Lyset, Hanvar Hans Røst, som raaber i Ørken og bereeded Herrens Vei; Han var en Christi Bognerges; en Guds Herold; en Freds Bebudere; en troe Siæle=Vægter; en Jesu Christi Stridsmand. - En saadan Mand mistede Du, o kiære Bogense Meenighed, hvis Død Du beklager og begræder. Det behøves ikke, at siges meget; thi enhvers Samvittighed overbeviser, hvor alvorlig han har formanet, hvor eftertrykkelig han har søgt at overbevise enhver om sin af Naturen usalige Tilstand. Hvor tydelig han har forkyndet os det gandske Guds Raad til vor Sallighed, og hvor enfoldig han har forelagt os Veien, Art og Maaden, hvordan vi skulle gribe det an, naar det var os om at giøre, at blive salige, det behøves ikke vidtløftigen, at beskrives, thi vi maae tilstaae. Han er uskyldig i vort Blod. Hvor kiærlig han har bedet og lokket, og hvor hiertelig og henrivende han har anpriist os Guds store Naade i Christo Jesu og de Salligheds gode Ting som vor Forløser har tilveiebragt os, det vilde vi selv; thi vi maae tilstaae, Han har kaldet os til Lammets Bryllup. Hans Troe, hans Kiærlighed, hans Vandel og Omgang, hans Frimodighed, hans Fliid, Sveed, Suk og Taarer, hans Ord og Gierning prædiker endnu for os og overbeviiser alle, som endnu leve i Sikkerhed og Ubodfærdighed, om deres fordømmelige Tilstand. Hans retskafne Væsen, som han alletider i Ord og Gierning, ja i Liv og Død bevidnede og stadfæstede, beskræmmer alle uredelige Siæle, som opholder Sandheden i Uretfærdighed. Derfor, mine Brødre og Medborgere, kommer eders Ledsagere ihu, og følger ham. Hans Støv prædiker endnu for os. Han lod os til allersidst forkynde: Der er en Sabbats Hvile tilbage for Guds Folk. Lader og derfor beflitte os, at komme ind til den samme Hvile. I ere bedrøvede, J redelige Siæle, over Eders Sal. Lærers Vens, og Broders Død, men, sørger, som de, der have Haab, ikke som Hedningene, der ikke have Haab. Den Sal. Mand opnaaede det Maal, hvorefter han allene tragtede, og det er just og Aarsagen, hvorfor vi lever troer, lider og bliver, nemlig, at det maatte gaae os, som det gik ham. Paa ham er nu opfyldt, vel Du fromme og troe Tiener, Du har været troe over lidet, jeg vil sætte Dig over meere, gak ind til Din Herres Glæde. Misunder ham ikke denne Glæde. Hans Siæl behagede Gud; derfor hastede han med ham midt ud fra Ondskab. det øvrige lader os stedse erindre Apostelens Pauli Ord: Kommer eders Ledsagere ihu, som haver sagteder det Guds Ord; hvilkes Omg ængelses Udgang, naar J see paa, da efterfølger deres Troe. Gud berede Eder og mig i Christo ved sin Hellig Aand til en salig Død, paa det, det i Sandhed maatte hede efter Døden: Hans Jammer, Drøvelse og Elende, Er kommen til en salig Endeel Han haver draget Christi Aag, Er nu død, men han lever dog Slutningen om at plante Krap. (See No. 42.) Krappen har efter alle Erfaringer intet at befrygte at Vinterfrosten, og behøver derfor ikke at bevares for samme. Først i Martii Maaned, naar man kan komme i Jorden, maae de ledige blevne Bede vel omarbeides, og Jorden derudi giøres gandske reen; derpaa bliver de beplantede Bede bedækkede to Tomme høit med denne Jord. Dette er egentlig Nytten af disse ledigliggende Bede; thi herved styrkes Krapstokken overmaade, og de ansættende Aflæggere faae Rødder. Det er begribeligt for enhver, at han ved Jordens Ophakning i de tomme Beede maae skaane saavidt mueligt er, de imidlertid drevne mange Rødder fra de nærmeste Stokke.