Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1771-04-12
Slutningen af No. 13. om Et lykkeligt og ulykkeligt Ægteskab. Lovise qvælede sig imidlertid i hendes Elændighed med mange bedrøbelige Forestillinger. Hun sukkede og beklagede, at hun havde overtalt hendes ældste Datter og saa godt som nødet hende til at ile imod hendes egen Fordærvelse. Naar hun nu hernæst tænkte paa Jacinthe, saa troede hun gandske vist, at denne formedelst hendes daarlige Val, ikke havde styrtet sig i en mindre Elændighed. Der var alt nogle Aar forbigaaet, uden at hun havde seet samme. Endelig besluttede hun at aflegge en uformodentlig Besøgelse hos hende, for at overraske hende i hendes bestandige og uforstilte Levemaade. Hun ankom imod Aftenen og lod sig strax føre i Haven af en Tiener, uden at han torde melde hende. Her skiulte hun sig og saae det fornøyede Par siddende i et Lysthuus af Jasmins Jacintha var i Arbeide med Brodering og Carlos søgte at fornøye hende med den udødelige Cervantes muntere, Skrifter, men uden at aflade vendte han sine Øyne fra Bogen for at kaste dem paa Jacinthe, og hun ligeledes vendte sine Øyne fra sit Arbeyde til her hendes elskeligste Carlos, for at møde hans Øyekast med hendes. Saasnart Lovisa nærmede sig og gav sig tilkiende, blev hun imodtaget med største Glæde og med alle Kiendetegn af en ærbødig og oprigtig Kiærlighed. Hun fornøyede sig nogen Tiid i Haven, derefter spiiste de AftensMaaltid, som ikke bestod af kostbar Spise, men dog desto sundere og vel tillavet. Opvarterne skulde man snarere have anseet for ærbødige Venner, end for Tienere. Ære blandet med Frygt og Fornøyelse viiste sig i enhvers Ansigt. Tvende Sønner og en Datter gjorde Lyksaligheden i denne Kiærligheds Boelig fuldkommen. Kort søgt: her herskede allevegne Fornøyelse og Rolighed, og den nøye Overeenstemmelse i Gemytterne, og en maadelig Formue, en magelig og lystig Boelig, forskaffede dette Par meere sand Lyksalighed, end som Alonzo kunde betale med al sin Rigdom. Kongens Naade ophøyede derefter Carlos til en høyere og anseeligere Bestilling, og formedelst Himlens Velsignelse og hans fornuftige Opførsel blev han Herre over en større Formue, end han holdte nødvendig at samle til sine Børn. Han troede, at han havde gjort alting, naar han lod dem vel opdrage, og satte dem i den Stand, at de kunde forsørge sig selv. Vilde de ikke forlade Dydens Vey og anvende, Fliid, saa havde de paa den Maade alt meere end de havde nødig; Men vilde de blive lastværdige og legge dem paa den lade Side, saa havde han anvendt meere paa dem, end de vare værd. Jkke længe herefter fandtes en bedrøvet Leylighed at anlegge dette Overskud. Alonzos Overdaadighed. styrtede ham i Mangel og trængende Omstændigheder. Han søgte paa nye at berige sig, men han greb til saadanne Midler, at hans Liv blev et Offen for Loven, og hans Gods hiemfaldt til Kronen. Elvire blev en forladt og elændig Enke; Dog Himmelen forbarmede sig over hendes Jammer og tog hende til sig. Hendes Søn var alt død, og hun efterlod sig kun en eneste Datter. Carlos tog strax sin liden Forvante til sig, som et Sælskab for hans Datter, bestemmede for samme ligesaa megen Brude=Skat, og som var det vigtigste, opdrog hende saa godt som sit eget Barn. Lovise, som nu var lægget for hendes blinde Ærgierrighed, tilbragte Resten af hendes Liv ligeledes hos Carlos i al Rolighed og Fornøyelse. Hun døde i en høy Alder, og hendes efterladte Gods henfaldt til hendes eeneste Datter. Carlos fulgte snart efter hende, og efterlod Jacintha, som den rigeste Enke i det gandske Naboe laug. Hun vilde ikke høre noget om et nyt Ægteskab, og bestemte sin øvrige Lebetid til at tænke paa sin elskelige Carlos, hvis Forliis blev hende formedelst hendes Børns Kiærlighed, Lydighed og Lyksalighed i nogen Maade godtgjort.