Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1813-03-06
(Jndsendt.) Onsdagen den 3die Martii gav Hr. Prof. Schutz og Frue den sidste Forestilling paa det Kgl. Theater, til Fordeel for den Jndretning under Kjøbenhavns Fattigvæsen, der har til Hensigt, at danne Lærere og Lærerinder af de Børn i dets Skoler, hos hvilke der spores Anlæg. Forestillingen blev givet forfuldt Huus. Ogsaa denne Gang valgte Konstnerinden idel Brudstykker, hvoraf man mere lærte at beundre hendes udmærkede Talent i saa høist forskjellige Fag, end hendes vist nok ikke mindre store, skjønt for os Danske hidtil ubekiendte Konstfærdighed, i at udføre en betydelig Rolle fra Begyndelsen til Enden en Egenskab, som man bør antage at de, som have erklæret hende for mageløs, nøiere maa kjende til. Scenerne af Schillers Wallenstein vare alt for fragmentariske Fragmenter, til derefter at kunne fælde nogen afgjørende Dom over Udførelsen af Rollen i sin fulde Heelhed. Kapuciner-Prækenen fremsagde Hr. Prof. Schntz ret skjønt. J Lyststedet ved Landeveien viste Fru Schat ligesaa megen Konst som Smag, og lod det til, at det Nalve og Comiske lykkes hende nok saa godt som det egentlig Herviske. Ogsaa Prof. Schutz udførte sine Roller i dette muntre Stykke, hvis Hovedidee imidlertid er taget af det nydelige Franske Syngespil Huuskjøbet, med Liv og Smag. Men alt for lang forekom Anmelderen Theater Directeurens Replik angaaende Skuespilkonsten, som saavidt han erindrer ikke findes i den trykte Udgave og altsaa maa antages at være tilføiet, hvilket ogsaa de Yttringer, som lægges denne Person i Munden og som bære intet mindre end Kotzebues Stempel, vidne om. Fremsigelsen af den berømte Hamletske Monolog: To be or not to de, var i det mindste efter Anmelderens Følelse noget af det uheldigste i hele Stykket, hvortil Grunden nok ligger deri, at man saa nødig gider hørt een af de guddommeligste Monologer i det guddommeligste Sørgespil saaledes belees og begrines. Det Hellige bør aldrig vanhelliges, skeete det end kun blot for at vise hvorledes andre vanhellige det. - Til Slutningen blev Fru Schutz fremkaldt, og derpaa fremtraadte hendes Mand og aflagte Publicum sin Erkjendtlighed for det sieldne bifald hans Kone og han havde fundet hos os. Huset gjenlød af Bifaldstaab. For den Ugennyttighed, hvormed Hr. Prof. Schal og Frue have bidraget ved deres Talent til at fremme en høist gavnlig Jndretning, hvis Jndkomster maa have været saa meget større som Oeconomien endog gik saavidt, at der ikke engang var Placater opslagne, fortjene de hver Menneskevens varmeste Tak. Men uden nogensinde at glemme hvad man skylder Fru Schus's sjeldne Talent, som ogsaa hendes Fædreneland længe tilfulde har paaskjønnet, bør det dog ei fordølges, at hun i de nave Roller har havt sin Mage i Madam Couree, og at vi i Henseende til Fremstillingen af hele fuldendte Caracterer endnu ikke have været saa lykkelige at see hende. Hvad hendes Mimik angaaer da vilde Anmelderen gjerne underskrive den Dom, som erklærer hende for mageløs, dersom een af Dommerne ikke uheldigviis allerede i Forveien havde erklæret Patrik Peale for mageløs, og dette Prædicat i al Fald dog med Rette kun kan tilkomme een af dem. - Jøvrigt vilde Anmelderen ønske at vore Skuespillere og Skuespillerinder især vilde vogte sig for at copiere den Konst, som Fru Schat selv skal have skabt – thi da hendes Konst selv for en stor Deel har dannet sig efter Antiquer a., saa vilde en saadan Copie omtrent ligne en Oversættelses Oversættelse.