JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-11-15
Hvad Hr. Prof. Rasks Erindringer angaaende enkelte Navne angaaer, da er Ligheden, saasom mellem Kallundborg og Callbury, Hærvig og Harvik, Holbek og Holbeach, vel neppe saa ganske ubetydelig. Pontoppidan i hans Atlas, T. 3, mener, at Navnet Kallundborg kommer af Kaa-Lundborg efter de mange Kaaer, d. e. Alliker, som findes i den næstliggende Skov. Men denne Forklaring synes alt for søgt. Hvorfor skulde Kaalund (i Jylland) i Ordet Kaa mere have vedligeholdt sin Jdentitet end i Kallundborg. Og naar Kaaer have givet Anledning til et Navn, skulde det da ikke snarere være Kaalund end Kallundborg? Men ved at opsøge Oprindelsen til et Navn maa man ikke blive staaende ved eet, men stræbe at finde det i flere, og derhos i de forskjellige Sprog. Lægge vi nu Mærke til Navnet Kal, saa træffe vi det ikke allene i adskillige danske og svenske Stæders Benævnelser, som i Kalløe, Kallehauge, Kallebo, Calmar, men ogsaa i spanske, græske, ja indiske Navne, som Calahorra, eller Calaguria, Calcutta &c. Det er i Almindelighed i de ved Havbugter liggende Stæders Navne som det Ord Kal findes, og det er vel mere end blot Gjetterie, naar man søger at forklare Stæders Navne efter deres naturlige Beliggenhed. Men nu kunde man spørge: J hvilket Sprog, betegner Kal eller Kalle Hav=Bugt? Jeg svarer: i det Jtalienske. Deri hedder en Havbugt netop Cala, mueligen efter det Latinske og Græske, hvori det samme Ord betyder en Kølle (deraf nok dette ligesom det tydske Keile, maaskee fordi en Bugt har Skikkelse af en Kølle. Skulle nu alle de Navne paa Stæder, ligge fra Ganges til Kallundborg, der begynde med Kal, ikke have een og samme Oprindelse? Skulde Kallund, ikke være det samme som Bugtlund, Kallehauge som Bugthauge og Cal-Mar (mar eller mor Mose) som Bugt-Mose? Callbury kan være en Forkortning af Kallundborg, ligesom Aars af Aarhuus. Kallundborgs Havns ældste Benævnelse, Hærvig, udleder Pontoppidan deraf, at Krigshæren, som da især fegtede til Vands, havde i denne Vig sit Forsamlingsted, ligesom Harvik i Engelland – disse ere hans egne Ord – fik af danske Vikinger samme Navn. Man seer her, at Pontoppidan var af lige Mening med Prof. Larsen, der, efter hans egen Forsikkring, ikke har havt Pontoppidans Atlas ved Haanden og altsaa ikke confereret det. Vist nok findes Har, ikke som enkelt Ord i det Engelske, men det findes i Sammensætning, som i Harbour (Herberg, Havn, Tilflugsted) og to har bour (give Herberg). Harwik (en HærVig) er altsaa analog med Harbour, og, da det engelske a udtales som e med Hær-berg - altsaa en Viig, som en Hær kan tage sin Tilflugt til eller herberges i. Det engelske wich eller wil er aabenbar det samme som vig i Slesvig og weig i Braunsschweig.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-11-15
Den Mening, at Aalborg kommer af Aal og Borg er vist nok i vore Dage almindelig, maaskee fordi, siden Pontoppidans Tid, ingen har agtet det Umagen værd, at undersøge dette, saavelsom saa mange andre Navnes ældste Oprindelse. Var det afgjort, at Aalborg kom af Aal, saa maatte Aldbrough og Allesbury vist nok hedde Rel brough, naar det skulde bevise noget. Men Pontoppidan selv anfører tre, fra hinanden høist forskjellige Meninger. Nogle, siger han, søge Oprindelsen til Navnet i de mange Aal, som fangedes der; Andre i een af Odins Sønner, Alla, hvorfor Staden i de ældste Tider kaldtes Alabury, og atter Andre i Kong Algar, som bygte den og kaldte den Algerburg. Hvad beviser nu Islændernes Ala-borg meere end Engellændernes Ald-brough eller Allesbury, Er der nogen større Grund for, at Aalborg hedder saaledes efter Aal, end Kallundborg efter Kaaer? Det er altsaa aldeles ikke nødvendigt at skrive Eel borough, for at finde Lighed mellem det jydske og det engelske Navn. Jslændernes Udtale og Skrivemaade kunne her neppe afgjøre Stridspunkten. Hvor man kan samle mellem en Odins Søn - en Kong Algar - og Aal, der maa Mørket vist nok være saa stort, at endog det mindste Lysglimt maa være os kjert, hvor det end kommer fra. Jmidlertid vil jeg ingenlunde hermed bevise, at Aalborg ei kommer af Aal, men jeg har kun villet anføre det som et Exempel paa, hvor uenige Sproggrandskerne selv ere i deres Meninger om Oprindelsen til visse Stæders Navne. Selv Stædernes Vaaben kunne ikke altid tjene som uforkastelige Beviser, thi ogsaa Vaabnene kunne være opkomne i Tider, da den sande Anledning til Borgens og Landsbyens Benævnelse, allerede var halv glemt og Skrivemaaden usikker og ulige. Det samme er Tilfældet med Mynter fra Tider, hvor man ingen Sprogcritik havde, og hvor hver Myntmester stavede Stadens eller Stedets Navn efter sin Stavelsesmaade, som stundom kunde være maadelig nok. Man behøver kun at see hen til den saa forskjellige Maade Kjøbenhavn stavedes paa endnu for nogle Hundrede Aar siden, uagtet Staden dog, som bekjendt, neppe er 700 Aar gammel. Den Formodning, at Grenaa er eet med Greenknow, eller Greenich eller Grenogh, finder jeg heller ikke saa aldeles ugrundet. Vel er gren et dansk Ord, høist forskjelligt fra eng green, grøn; men i ældgamle danske Documenter (iv. Pontopp. Atl. T. IV.) skrives Navnet netop Grinogh, Grindugh, Grindik, Grindow, Grindna, Grindu, Ginow, Grynde &c. Pontoppidan, som selv skriver Grinaae, siger, at Nogle ville (nu ville Alle) at Byen skal kaldes Grenaae, fordi Kollind=Aa deler sig tæt Synden for samme; og Andre at Aaen i ældgamle Tider har været kaldet paa det Sted Grind (Leed, Tralværk, Skranker). Men det synes urimeligt, at ville søge Navnets Betydning paa en saa lang Omvei, naar den kan findes nærmere.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-11-15
Det bliver, efter de her fremsatte Grunde, en aldeles ikke usandsynlig historisk Formodning, at adskillige af de Stæder, især i Jylland, hvis Navne nu ere os dunkle, mueligen ere blevne opkaldte efter Stæder, som de gamle Jyder, i Forening med Angler og Saxer, anlagde i Engelland, og at de, netop ved Sammenblanding af Angelsaxisk med Dansk, ere blevne ukjendelige.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-11-15
Da Samqvemmet mellem Danmark og Engelland varede henved fem Hundrede Aar, saa var der megen og idelig Anledning til saadan Sammenblanding. Det vilde derfor være at ønske, at man med lige saa stor Jver vilde søge Oplysninger til danske Ords nøiere Forklaring i det Engelske, som hidtil ene i det Jslandske, da Udbyttet sikkert vilde være lønnende. Britterne selv, som giøre saa meget for det Sanscritiske, havde maaskee gjort lige saa vel i at lægge sig noget mere efter det Jslandske og Danske, der er deres eget Sprog saa nær beslægtet. Men hvad kan man vente af et Folk, der er saa ligegyldigt for visse fremmede Sprog, at selv dets første Historieskriver, Robertson, tilstaaer, at han ikke forstaaer Tydsk, Jeg har aldrig troet, at etymologiske Undersøgelser, naar de skee med Sagkundskab, ere saa uvigtige og ufrugtbringende, som mange forestille sig, fremfor Alt naar de angaae Modersmaalet. Hvorfor skulde det være os mindre vigtigt, at kjende Oprindelsen til Navnene paa Stæder, der udgjorde Bestanddele af det Land, hvori vi fødtes, som at trænge ind i de gamle Grækeres og Romeres Archæologier. Jeg vil dermed langtfra paastaae, at det sidste ei skal skee, men jeg troer, at det første heller ikke bør forsømmes. Det, der almindeligen indvendes mod etymologiske Grandskninger er, at de som oftest maa betragtes som Gjetterie. Men deels er en rigtig etymologisk Slutning meer endGjetterie, deels gives der i Verden saa meget, som evigen er og vil blive Gjetteværk, men som man alligevel skriver tykke Bøger om. Jeg troer at der aldrig har været nogen fordeelagtigere Tidspunkt for det etymologiske Studium end netop nu, da i vort Fædreneland Mænd af Aand og udbredt Sprogkundskab gjøre sig et eget Kald af, at opsøge de fjerneste Kilder dertil. Men skulle Frugterne af disse store Bestræbelser, blive hvad man er berettiget til at love sig deraf, saa maa For og Jmod med Sindighed, høres og prøves. Grunde bør fremsættes og veies mod Grunde, og den endelige Dom overlades til Tiden.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-11-15
J det jeg vil slutte disse bemærkninger støder jeg paa et Stykke om Slægtskabet mellem Sanscrit-Sproget og de vestslaviske Sprog, i Tillægsbladet (Bemerker) til Gubitz's Gesellschaffter, Juli 1825, hvis Forfatter med Rette siger: "At Sprogenes Sammenligning endnu tildeels er et Terra incognita, er en meget rigtig, men ogsaa vigtig bemærkning i foranførte Stykke; men hvorledes skal det blive bedre? Hvo har Kraft og Videnskab til at omfatte alle Sprog? Hvo har Tid og Lyst dertil, Og hvo har Leilighed og egen Formue eller fremmed, klækkelig Understøttelse til saadanne Studier? Hvor er en Forening til et saa stort, verdenshistorisk Formaal, sluttet af endeel dygtige Mænd? Hvor er et Albion? Hvor Mæcenen, hvor Fædreneland, i hvilket ikke Propheterne maa bukke under for Avindens Gift? Hvor det Brød, som Konsten og Videnskaben jo for det meste løbe forgjeves efter - indtil den kolde Grav. Hvorfor koste Opfindelserne og Opdagelserne Opfindernes og Opdagernes eget Brød og Stadepenge, og gjøre dem fattige? Kun Capitain Parry seiler den sikkre og høie Hædersløn i Møde, og strander eller fryser ihiel.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-11-15
Et Antal af Bostons Borgere har nyligen taget ivrig Deel i Haitiernes Anliggender og skrevet med Jver til Fordeel for den Haitiske Uafhængigheds Anerkjendelse ved de forenede Stater. Een af samme, der har givet en saare fordeelagtig Skildring af Øens Tilstand, Jndretninger og Udsigter, som Svar paa adskillige egennyttige Fremstillinger, forsikkrer, at han ikke har nogen personlig Jnteresse i Sagen, og at han ikke havde andre Bevæggrunde end Fornuftens og billighedens og de forenede Staters almindelige Tarv. - Det er behageligt at erfare, at Haitiernes Fremskridt ere saaledes, at de hver Dag formindske Tallet af deres Foragtere og Fjender, og forøge Tallet af dem, som ere overbeviste om de Sortes sædelige og aandige Ævner. - Haiti er et Land af stor Jnteresse for Philosophen og Statsmanden, og især forde africanske Rettigheders Venner. Man kan haabe, at det vil vedblive at være et Land, der billigen kan betragtes som et Exempel til at gjendrive Fordommen mod de Sorte, og som et passende Tilflugtsted for farvede Folk, der ikke gide taale den Foragt, de ere fordømte til at lide i andre Lande. - Den nylige Forening af hele Øen under een Regjering, er beregnet paa at dæmpe Frygten for indbyrdes Sammenrottelser, som reiste sig deraf, at Spanierne vare i Besiddelse af een Part af Landet, og til at lade det blive betragtet som et mere passende Sted til Udvandring end tilforn. Regjeringens Politik mod Udvandrende er ædel, og for nogen Tid siden gik det ofte saavidt, at man betalte alle de Personers Befordring, der kom fra Europa eller America, for at bosætte sig; men da det fandtes, at under denne Indrømmelse slette Mennesker droge derind, hørte man op med denne Skik. - Efter at have betragtet Folket i Almindelighed, iagttaget dets Regjering og seet Frugterne af dets Regjering, er det naturligt, at vi ønske at see det i sin Enkelthed, for at blive nøiere bekiendte med samme. Følgende Udkast vil være interessant i saa Henseende. De lavere Stænders Dragt i Haiti er simpel, men net og reenlig. Mandfolkene bære en kort blaa Trøie af Uldentøi, med Vester og lange Beenklæder af hvidt Cattun. Fruentimmernes Dragt bestaae af en Cattuns Kjole og et Skjørt, med et Tørklæde, i Form af en Turban, bundet om Hovedet. Landboer, som jevnligen besøge Markederne i Stæderne, have et fundt og reenfærdigt Udseende. De ere alle, indtil de laveste, klædte, og i Almindelighed røber deres Ansigter, Tilfredshed og Lykke. De haitiske Qvinder have den almindelige Feil (som Nogle kalde det) at være meget for Pynt, og det meste af deres Fortjeneste øde de paa dette Slags Overdaad.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-11-15
De unge Fruentimmer ere sædvanligen tækkelige og endog smukke af Figur. De af en underordnet Rang ere, som vi have hørt, ikke saa nøieregnende i at stifte uanstændige Forbindelser.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-11-15
Den offentlige Mening har endnu ikke brændemærket dette Brud paa selskabelige Pligter, saaat den kan afholde dem fra en Sædvane, ulastelig i deres Forfædres Tid.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-11-15
(Af Edinburgh Review. Jan. 1825.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-11-15
Kjøbenhavns Børs, den 15 November 1825. Hamburg 2 M.a vista 207 Species 211.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-11-15
Specier solgtes til 12 Rbmk. 10 1/2 s. Bank-Disconto 5 pCt. Norske Speciessedler. pr. 100 Specier.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-11-15
Svensk Sedler. pr. Rdlr. Rigsgjeld. 4 pC. Kgl. Oblig. (u. R., Dito Dito. . . . . . . . Nationalbank Obligationer. (af Laanet 4 Febr. 1820) 101 1/2 102 Rbd. r. S. Dito Dito. . . . . . . . 4 pC. uopsigel. Rigsbkobl. Renter pr. 6 Januar Hamborger Laan af 1819. Bmk. 3000 Dito Dito Bmk. 4000 6 pC. norsk Laan, ved Hambro & Søn. 4 pC. Dito nye . . . . . Asiatiske Actier . . . . . . 3 pC. nye danske Oblig. 41 Rbd. Sedl. Rbs. Tegn. 85 3/4 86 Rbd. Sedl. i Banco 1073, 108 i Sedler. 99. - Rbd. r. S. 99 99 1/2 Banco. 99, 99 1/2 Banco. - i Banco. - i Banco- i Sedler. - L. Sterling. 1 L. Sterl. beregnet til 14 Bmk.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-11-19
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. Toogtyvende Aargang. No. 93. Udgivet og redigeret af Fr. Thaarup, Etatsraad. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Løverdagen den 19 November 1826. Giensvar paa de i dette Blads No. 73. mod mine geographiske Formodninger i No. 71 af samme Blad fremsatte Jndvendinger. Nese annov er ævænPaulus.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-11-19
J samme Tid beskrives England, i det mindste fra det rommerske Herredømmes Tid, saa temmeligt kultiveret. Kristendommen er allerede indført igjen i det 6te Aarhundrede, efterat den ved Angelsaxernes Jndfald næsten var gaaet til Grunde, og Angelsaxen er bleven Kristen. Jrland var meget tidligt cultiveret og kristnet, og medens det hele nordlige Europa ligger i det vildeste Barbarie, og selv det sydlige stedse synker dybere og dybere ned i Uvidenhedens og Overtroens Svælg, blomstrer Videnskaber og Kunster i England under Angelsaxerne; sender det Missionairer over til Frankrig og Tydskland og til Norden, og en Konge som Alfred den Store sidder paa Angelsaxernes Trone. Der var allerede af Rommerne anlagt Stæder, Byer, Veie; med Kristendommen var kommet Videnskaber, Kultur, Kunster, alt i sit fulde Blomster.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-11-19
(Slutningen følger.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-11-19
Da Flere have forespurgt sig hos mig, Hvad jeg har meent med mit, i Skilderiets 92de Nummer indrykkede lille Digt Uhyret", tjener herved Alle til Giensvar, at jeg aldeles ikke har meent Andet, end jeg havde meent, om jeg i Prosa havde yttret, at al Bagvadskelse er een af de allerrafskyeligste Laster, en Sandhed, hvorom vi vel tilhobe ere enige. F. Høegh Guldberg.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-11-19
Indenlandske Efterretninger. Løverdagen d. 12te Novbr. d. A. holdtes i Regentskirken Universitetets aarlige Høitidelighed i Anledning af Luthers Reformation og Kjøbenhavns Universitets Restauration ved Høisalig Kong Christian den 3die Professor i de orientalske Sprog Dr. J. L. Rasmussen holdt en latinsk Tale, der udviklede og anvendte den persiske Mythe om Cheris Kilde, udødelighedens og Visdommens Symbol. Derpaa fremstod Hr. Professor Ridder Rahbek, det philosophiske Facultets Decanus, og efter en kort Opmuntrings- og Lykønskningstale gav Efterretning om Udfaldet af den i dette Aars October holdte Examen Artium, hvoraf saaes, at af de 170 Studerende, der vare anmeldte til Examen Artium, bleve 5 befundne værdige til encomium publicum, 94 Laudabiles, 61 Haud illaudabiles, 2 Non contemnendi, 5 forlode Exammen, 2 udholdt ikke Exammen, og 1 erklæredes immaturus. De Udmærkede, som ere nævnte i dette Blads No. 91, bleve fremkaldte og offentligen roste, og samtlige antagne Dimitteender bleve proclamerede som det Kjøbenhavnske Universitets Medborgere. Til anden Examens første og anden Deel havde anmeldt sig 145, deraf indstillede sig 143, af hvilke 9 erklæredes værdige til Karakterer, Laudablis & publico encomio ornati, nemlig: Christian Werliin, Hardenach Otto Conrad Laub; Christian Peter Bierring; Otto Frederik Müller; Hans Matthias Wilhelm Lunding; Christian Frederich Schow; Emil Wesenberg; Enoch Christian Krarup, og Caspar Gerhard Clemens Funch. Karakteren Laudabilis erholdt 95, Haud illand. 44, non contem. 2, og tvende udholdt ikke Examen. Til den theol. Embedsexamen i October Qvartal 1825 meldte sig 14 Studiost Theologiæ, hvoraf 2 erholdt Karakteren Laudabilem & quidem egregie, 7 Laudabilem, 2 Haud illandabilem og 3 Non contemmendum. Til den theol. Examens skriftlige Deel op gaves følgende Qvæstioner: I. Qvænam consilia atue effectus mortis Christi ab ipso ejusque opostolig nominatim Paulocommemorantur. 2. 2 Pet. 3, 117. 3 Pl. 20.4. Præmissa brevi enarratione de bonis litteris seculo decimo quinto repatis exponantur merita Laurentii Vallæ, Johannis Reuchlini er Erasmi Rotterodami de theologia atque ecclesia emendanda. 5. Östendatur quantum sit virtutis præsidium in cultu Dei publico junta præcepta religionis christianæ instituto. 6. Exponatur notio atque usus anthropomorphismi subtilforis, ita ut ab anthropomorphismo crassiori rite distingvatur.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-11-19
J Begyndelsen af dette Aar berettede Tidenderne, at nogle Bønder i Jylland havde fundet et Guldblik, som man antog for Laaget af et Drikkekar eller Drikkehorn. Da dette blev sendt til den Kgl. Commission for Oldsagers Opbevaring, fandt man, at det var en uforlig lignelig Guldbracteat, paa det herligste forsynet med Zirater og Rande, og saa stor, at den endog overgaaer den berømte Schefferske i Stokholm. Den holder henved tre Tommer i Gjennemsnit. Desværre findes ingen Skrift paa dette Pragt stykke. Det er blevet optaget i det Kgl. Museum for Oldsager.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-11-19
En nye sindrig Indretning af Anemometre eller Blæst- og Stormmaalere, er udfundet af Hr. H. F. Hellesen, som derpaa er meddeelt Patent. Det kan hver Dag, Søndag undtagen, fra 10 til 12 og fra 24 tages i Øiesyn paa Østergade No. 54, 1ste Sal, i Jndustriemagazinet, hvor og modtages Bestillinger paa samme. Prisen paa et saadant Jnstrument er fra 10 Rbd. 3 Mk. til 12 Rbdl. Sedler og Tegn.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-11-19
Aarhuus, d. 11 Novbr. I Gaar Aftes og i Nat havde vi atter et frygteligt Uveir med høit Vande. En i Tirsdags ankommen Flensborger fortæller, at det i de senere Nætter havde tordnet og lynet overordentlig stærkt. Viborg, d. 9 Novbr. Heftige Storme,
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-11-19
Regn og Hagelbyger rase Nat og Dag i de sidste Uger, hvorefter man kan vente Ulykkestidender fra de Søfarende. - Kjøbenhavnsposten, for i Dag kom sildig.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-11-19
Aalborg, d. 10de Novbr. En næsten uhyre Mængde slagtede Gjæs ere i Gaar bragte over Fjorden fra Vensyssel, og dog reves og sledes man saaledes om dem ved Færgebroen, at Politiet maatte lægge sig derimellem. - En god slagtet Gaas kjøbtes for 2 Mk. 8 s.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-11-19
En i Marstal hjemmehørende Skipper løb i forrige Uge med sin førende Jagt fra Kjøbenhavn for at gaae til Svendborg. Fordi han manglede Proviant, kastede han Anker udenfor Egelykke paa Langeland. Som Passagerer havde han en Apothekersvend Fog og en Skomager ombord. Da disse havde Lyst til at komme iland, steeg de tilligemed Skipperen og en Matros, i en fra Fartøiet udsat Baad, som, fordi den var overlæsset med Salt, uden at man veed hvorfor Skipperen vilde have dette i Land, sank ikke langt fra Skibet, og de fandt Alle, undtagen Skipperen, der reddede sig ved at svømme, deres Død i Havet, paa en Tid, da dette var ganske stille. Ligene af disse Forulykkede ere allerede fundne, og hos Apotheker svenden fandtes et Brev fra hans Forældre, hvori han var gratuleret for vel overstaaet Examen.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-11-19
Skipperens Uefterrettelighed har saaledes været Aarsag til 3de Menneskers Død.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-11-19
(Aarhuus Av. af 15 Novbr.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-11-19
Blandede Efterretninger. (Meddeelte.) En psychologisk Mærkelighed.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-11-19
Dr. F. Antommarchi fortæller i sin Bog om Napoleons sidste Levedage følgende: "Jeg begav mig ved min Tilbagekomst fra Helena, efter foregaaende Indbydelse, til Forhøret i Geheimeraadet. Man ønskede at faae Oplysning om St. Helenas Himmel. Jeg gav et tilstrækkeligt Svar. Og Longwood, er dets Beliggenhed sund. – Afskyelig; kold, varm, tør fugtig. Den sammenblander de climatiske Yderligheder og skifter dagligen tyve Gange Veirligt. Climatet havde dog vel ingen Indflydelse paa General Bonapartes Sundhed. - Det har lagt ham i Graven. - Hvorledes det? Han døde jo af en arvelig Sygdom, – Arvelige Sygdomme ere et af den rigtigere Lægevidenskab forkastet Hjernespind. Det er Breden, der voldte hans Død. - Troer De det? – Jeg er overbeviist derom. - Men hans Fader. - Hans Fader døde af Kræft i den nedre Mavemunding, og Napoleon af en gronisk Mave- og Lever betændelse. Han havde ligesaalidet arvet sin Faders Sygdom, som sit Genie. Alting udgik af hans Personlighed. Alting havde sit Sæde i ham. - Vilde den samme Sygdom have rammet ham i Europa. – Den er kun under St. Helenas Brede endemisk. - Sæt, man havde sendt ham til et andet Sted, – Saa vilde han leve endnu. - Selv om Forflyttelsen, havde fundet Sted i de sidste Maaneder, Selv da; thi han var af en stærk Legemsbeskaffenhed. Climatet behøvede to Aar for at ødelægge den. - Var den Byld, der dræbte ham, ikke ældre? – Nei, den var ikke. - Det er sørgeligt. - Vist nok. - Men Verdens Rolighed beroede derpaa. - Jmidlertid - Visselig, sagde et Medlem af Geheimeraadet, han havde anden Gang vendt op og ned paa Europa.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-11-19
Om dette politiske Spørgsmaal formaaer jeg ikke at dømme. Men der gaves ligesaa sikkre og mindre farlige Stationer. - Hvo vidste, at St. Helena var saa usundt? – Parlamentet, det Kgl. Societet, hele Verden. Almindeligen bekiendte ere de derværende Dødelister. De bevise, at ingen opnaaer der det fyrgetyvende Aar, uden at Døden eller den moralske Jntethed ødelægger ham. - Dette Svar fornærmede een af Raadet. - Hvad Magt ligger, naar Alt kommer til Alt, paa General Bonapartes Død, Den befriede os fra en uforsonlig Fiende, og drog ham selv ud af en sørgelig Forfatning, som han aldrig vilde bleven forløst af. - Disse ere ikke, svarede jeg samme Medlem, de Forsikkringer, som den derværende Statholder gav os. Statholderen. – Ja, Statholderen. Deres Excellence lader ham ikke vederfares Ret. Han var en Mand, som efterkom sine Forskrifter. Hvorfor lod han da ikke Bonapartes Legeme kaste i ulædsket Kalk, saa var Afguden aldeles opløst. Det havde vi helst ønsket. - Excellencen havde blottet sig; jeg havde intet videre at sige og begav mig bort.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-11-19
Om Bøgers høje Priis i ældre Tider kan man gjøre sig et Begreb af følgende Kiendsgierninger. For en Afskrift af Prædikener af en Halberstadtsk Biskop, hvilke nutildags, om de endnu existerede, vilde blive brugte af Bog vinderen, betalte en Grevinde af Anjou 200 Faar og 15 Malter Korn. (En Malter er et Korn maal, der paa forskjellige Steder er ulige, hvorom her ei uden Vidtløftighed kan gives Forklaring.)