Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-01-13
Den af Englænderen Malthos først yttrede, og siden ogsaa hos os ved afd. Secretair Trydes Skrift forplantede Mening, at det meste Uheld i vore Dage har sin Grund i den uforholdsmæssige Menneskeformerelse, har fundet Medhold af Prof. Hegewisch i en Afhandling i Kieler Beytrage 1 Bd. Prof. H. C.G. Paulaus har derimod i en Recension over sidstnævnte Skrift i Heidelberg Jahrbücher d. Literat. for Aug, d. A. paa en grundig Maade taget til Gjenmale mod hiin Mening og beviist dens Urigtighed. Rec. troer, at snarere den hurtige Fortæren og Forbrugen af det, som ellers var længe tilstrækkeligt til Hundredes Velbefindende, har tiltaget for meget; at der nu ofte forbruges til et eneste Gjæstebud det, som ellers var nok til til Høitidsmaaltider og til 1000 Medlemmer af Befolkningen. At der gives flere Mennesker end Jordbunden og Jndustrien kan føde, vil være vanskeligt at bevise. Og hvorledes, naar først de Faa skulle ved deres Arbeide frembringe hvad Yppigheden forbruger, Paris (som nu er opfyldt af 667,172 Jndbyggere og 56,000 Fremmede, er, sagde nyligen offentlige Blade, i denne sin Befolkning den 40de Deel af hele Frankrig, denne 40de Deel (eller rettere) omtrent 40de Delen af denne 1/2 Deel, forbruger den 15de Deel af det franske Gebeets Frembringelser, saa at stedse 5 Jndbyggere i Departementerne maa være sysselsatte for at ernære een af Hovedstadens Beboere, eller ydermere at 1000 halvsultende maae frembringe, paa det En kan leve høit og ødsle. En anden Uheldsaarsag kommer endnu til. Den ødsle For bruger kjøber af Frembringeren hans Luxus, hans Overdaad, til forhøiede Priser; thi han vil nu eengang have den; heller betaler han for det meste ikke med rede Penge, men med Papirer, Vexler, Assignater, Gieldsforskrivninger, og andre Anvisninger paa Efterverdenen. Tegnmidlet forøger Massen af det omløbende Kjøbe og Betalingsmiddel saa meget, at Frembringerne nærmest, og snart derefter alle Kjøbende, ikke med det dobbelte Navneværd mere kunne kjøbe det Virkeligværd (Realværd), som de før fik for det enkelte. Og dette Misforhold maa dagligen stige, jo oftere de Sælgende stedse igjen maa lægge paa det Solgte i vexelviis Sælgen til hverandre, deres Underholdsbehov og deres Afgivter, der efter Massen af de virkelige og indbildte Penge naturligviis maa stige. Efter dette Tingenes Løb kan ingen bestemt Lønning være nok til Realværdien, til hvilken den kun havde været tilstrækkelig for 6-10 Aar. Kun de, som endnu kunne forhøie Prisen paa de Realiteter der skulle sælges, have Leilighed til endnu at holde sig i Ligevægt. Men ogsaa kun disse, saalænge Kjøberne ikke ere nødsagede til stedse at indskrænke sig mere. Naar med Tiden Navneværdien, som de Jkkenæringdrivende og Jkkefrembringende ved Lønninger og Capitairenter formaae at erholde, neppe ville være tilstrækkelig til det udvortes Skin og de uundværligste Fornødenheder, hvilken Standsning, hvilken Forandring i hele Statens, Skole- og Kirketjenernes og den største Deel af Middelstandens Stilling vil man da umærkeligen see bragt til Virkelighed? Hvilken Afhængighed af hvert Tilfælde? Hvilken Umuelighed at oplægge noget for Nødstilfælde, Hvilken Mangel paa Betaling, der skal anvendes til Bøger og andre Midler til egen videre Uddannelse, til Underviisning, Opdragelse, Børns Studeren &c. Og mister den til Forretninger, der kræve Aandsdannelse, bestemte Middelstand, de uundværligste Dannelsesmidler, vil da ikke hiint Udsaan indtræffe, hvor Øjet bliver mørkt, der bliver det skummelt for hele Legemet?