Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1829-11-06
Freds=Efterretninger. Den Warschauer Tidende finder endnu Betænkelighed, ved at optage Fredstraktaten, førend den officielle Bekjendtgjørelse, som først kan ventes efter Ratifikationernes Udvexling, er skeet, endskjøndt det i udenlandske Blade med deelte Aftryk Jntet indeholder, som kunde stride imod Fred slutningens Grundsætninger, saaledes som samme er bekjendt af Hs. Majestæt Keiserens Manifest. For ogsaa i Polen at bevare Mindet om den russiske Hærs Seire i Tyrkiet, har Keiseren skjænket Staden Warschau en ved Adrianopel, erobret tyrkisk Fane og 3 Hestehaler, hvilke Seiersteghøitidelig ere nedlagte i Johanniskirken, hvor der alt gjemmes en af Kong Johan IIl ved Wien erobret tyrkisk Fane, Fremdeles har Keiseren befalet, at den stiftede Hædersmed daille i Anledning af Tyrkekrigen 1828 og 29 ogsaa skal tildeles de Søe-Soldater, som have deeltaget i Krigsoperationerne i Middelhavet for Krigserklæringen (Navarino slaget). Ogsaa forsikrer Man, at Grev Diebitsch kan venten Million Rubler til Belønning for sine Tjenester, ligesom Grev Paskewitsch fik efter Perserkrigens Tilendebringelse. J Fyrstendommerne ere russiske Jngenieurer i fuld Arbeide med en almindelig Opmaaling af Landene, og Al holdes i Beredskab til at fløife Giurgewos Fæstningsværker. saasnart Tyrkerne ere borte. For at afhielpe Tabet af Hest, og andre Kreaturer med flere Krigens Følger, tales der om at slutte et Laan under russisk Garantie, som for Moldau skulde beløbe sig til 800,000 og for Wallachiet til 1 Mill. lion Dukater, og hvilket efter Forlydende et i Wien etableret græsk Huus har paataget sig at tilveiebringe. Jøvrigt fortsættes Krigsrustningerne i Ruslands Jndre, og saavel i de østersøiske som Sorthavets Havne arbeides paa Skibes Udrustning med en Jver, som om slet ingen Fred var sluttet, hvoraf formodes, at endnu mange stridig Punkter ere tilbage at afgjøre, som overalt det sikkreste Middel til Fred altid bliver, at være beredt til Krigen. Det var paa en Opfordring af General Diebitsch, at Sultanen sendte Paschaen af Scutari, som vel sildigt et indtruffet med sine Albanesere imellem Sophia og Adrianopel, befaling til at gjøre Holdt og respektere Freden. Efter den preussiske Statstidende har følgende Tildragelse i Konstantinopel gjort almindelig Opsigt: En Græker, ved Navn Argiropold, der for nogle Aar siden har været som Charge d'Affaires i Berlin, ansaaes bestemt til at ledsage det tyrkiske Gesandtskab som første Tolk til Petersburg. Sultanen havde endog ladet ham komme for sig og efter Forlydende forstrakt ham med en betydelig Pengeforæring; men pludselig er denne Mand, som Man fra alle Sider, ønskede til Lykke, forsvunden med sin hele Familie og alle sine Paarørende, uden at Man veed hverhen eller hvorledes, maaskee han ikke har turdet undslaae sig for en Post, som hans høie Alder ikke tillod ham at paatage sig. Medens Globen endnu underholder sine Læsere med, hvorlunde Engellands Politik byder det at staae Fastlandsmagterne bi, uagtet det derved hverken kan eller engang ønsker at vinde saa meget som en Tomme Land (?), men blot for at modsætte sig get virkeligt eller tilsyneladende Universalmonarkie; begynder Times vel at nedstemme Strengen, hvad Tyrkiets Frelse angaaer, men frygter ogsaa for den russiske Magts Tilvært ved et nyt, være sig græsk eller latinsk Keiserdømmes Stiftelse i Levanten. Deri kan den have Ret, at Engelland neppe havde tabt saa meget i den politiske Vægtskaal, hvis Statsmanden Canning var bleven live, medens Rusland er opfyldt med Mistroe og Frankerig med National-Fordomme imod de nye brittiske Statsstyrere. Selv den preussiske Statstidende har ikke fundet det overflødigt, i en Korrespondents=Artikel fra London at revse de Londoner Blade for den latterlige Støi, de gjøre over Adrianopel-Freden. Det var ogsaa at ønske, om de ville tage de Vink til Hjerie, som gives dem i en Artikel, fra Jsar, hvor det blandt andet hedder: i den franske Krig bleve flere Hovedstæder besatte, uden at disse Stater derfor ophørte at være afhængige Magter. Gielder det samme ikke om Tyrkiet, uagtet de erobrede Provindsers Tilbagegivelse, da er det fordi dets Afmagt var gaaet forud, hvormeget Engellands Jnteresse end krævede, at bevare Blændværket af en tyrkisk Magt. Have nu Omstændighederne tilintetgjort dette, da har Europa egentlig ikke tabt andet, end at det har maattet opgive et Blændværk. Eller skal maaskee Rusland tilbagegive Krimm, Bessarabien ac for at gjenoprette den tyrkiske Magt, skal det maaskee betale Porten, som er for fattig til at udrede 50 Millioner Gylden i Krigskontribution, Subsidier, for at ophielpe dens Finantser, skal det skikke den Jngenieurer, for at gjøre Balkan uoverstigelig, skal det befale sine Batailloner at lade sig slaae af Sultanens nye Vagtparader, for at oplive Osmannernes gamle Vaabenhæder, Det kan dog aldrig forlanges. Hvorfor klager Times altsaa over den russiske Keisers Umaadelighed og Usurpation? Sikkert vilde ingen civiliseret Stat taale fremmede Stater, Jndgreb i dens Uafhængighed; men Porten er langtfra at være en civiliseret, ved Lov og Ret regjeret Stat. Hvor barbariske Sæder herske, tvinger Tingenes Natur til Forholdsregler af det Slags, som allene kunne være virksom me i Barbariet. Angaaende Krigskontributionens Størrelse, som Porten skal være for fattig til at udrede, maae Vi spørge, om ikke denne Tilstaaelse af et Riges Armod som hersker over de frugtbareste Lande i 3 Verdensdele, er det soleklareste Beviis for en Regjerings Afmagt og Barbarie, naar den ikke kan opbringe en Sum, som for en Middel=Stat paa 4 til 5 Millioner Jndbyggere i det langt mindre frugtbare Tydskland vel vilde være trykkende, men ikke uoverkommelig med den Kredit, som Civilisationen giver L.