Corsaren, 1844-08-23
Et Besøg i Tivoli paa Geburtsdags. Aftenen. Da jeg boer i en Afkrog af mit elskede Fædreland, havde jeg ofte ønsket at besøge dets Hovedstad og især Tivoli, og da nu det Glædes-Budskab gik trindt om Land, at dens Geburtsdag og skulde celebreres, besluttede jeg ogsaa at beære den med min ringe Nærværelse. Men da jeg aldrig havde overskredet min Fødeby Jydstrups Grændser, blev det mig nødvendigt at udsøge en Ledsager, som var hjemme i Landets historiske, topographiske, statistiske og øvrige statsopløsende Forhold, for at kunne have Gavn og Glæde af Reisen. Paa min underdanigste Begjæring om en slig Ledsager, tilbøde Stænderne mig at vælge et Medlem af deres Midte til godhedsfuld Afbenyttelse, og jeg gav naturligviis den patriotiske-ciceronisk begeistrede Taler, Selveier Lydersen, mine fleste Stemmer, og denne Hædersmand - hvis Navn staaer med Lueskrift indgravet i mit Hjerte, ligesom jeg af taknemlig Jhukommelse har indgravet det paa en Bjælke over mit Faarehuus i Jydstrup - blev min Cicerone. Hans intimeste Ven, Kammerherre Bentzon, gik med incognito. For at tilbagelægge Veien hurtigt, havde Hr. Lydersen reqvireret en Luftballon, som netop svævede langsomt op mod de høie Regioner, da vi nedenunder bemærkede nogle Folk, der vare i Haarene paa hverandre. "Hvad betyder det?" spurgte jeg min Cicerone, som svarede mig: "Ak! det er de fordømte Liberale, som udstroe Tvedragtens Sæd rundt om i Landene, fra den ene Ende til den anden Ende, fra Nordpolen til Sydpolen, som bringe Ven til at reise sig mod Ven, Fjende mod Fjende, Søn mod Fader, og Broder mod Søster; som sidde i Kroerne og afsætte og indsætte Konger ligesom Skomagerne i Tydskland, hvilket den navnkundige Opdragelsesraad Campe fortæller. Ogsaa har en anden navnkundig Opdragelsesraad sagt: at det er lettere at faae Folk i Haarene paa hverandre, end at faae dem skilte ad igjen, hvilket jeg anseet for et sandt Viisdomsord." Hr. Lydersen havde netop naaet sin Tales Climax, da han blev afbrudt, idet Ballonen sank ned foran TivoliPorte, hvor en Deputation af Stadens "bedste Borgere" med Hr. Nathanson i Spidsen modtog os, hvilken sidste complimenterede min Cicerone saaledes: "Vi ønske den servile Sags utrættelige og talentfulde Talsmand hjertelig velkommen til denne Fest, som begunstiges af det skjønneste Veir." Lyd. Jeg takker den store Statistiker og talentfulde Redacteur af Rigets Hoftidende for Deres gode Mening om mig; jeg skal stræbe at fortjene den. Nath. Stop endelig Munden paa disse liberale Skraalere; kun De formaaer det, Deres Veltalenheds i Strøm river Alt med sig! Lyd. Naar jeg maatte raade, skulde ikke En faae en Stavelse frem, men Præsidenten afbryder mig stedse paa det interessanteste Sted. - Her er en uhyre Conflur af Mennesker i Aften. Efter Kofods Geographi skal der jo være - - Nath. (afbrydende). Bestemt 20,999, hvoraf Voxne af Hankjøn 9001, af Hunkjøn 1102, de Øvrige Børn, hvoraf Halvdelen mellem 6 og 9 Aar. Dog, jeg forbeholder mig, at komme tilbage til denne interessante Materie en anden Gang. Lader os træde ind i Tivoli. J sluttet Colonne med Lydersen paa høire og Nathanson paa venstre Fløi marscherede vi gravitetisk ind i Tivoli, hvor de smukke Bygninger, alle prægtigt illuminerede, frembøde et imponerende Skue, som virkede saa at sige electrisk paa mig Jydstruper. Et Huus tilhøire, paa hvilket et stort C A prangede med en i bengalsk Jld brændende Krone over, tiltrak sig først min Opmærksomhed. "Hvad er det for et Huus" spurgte jeg. Lyders. Jeg erklærer, at hverken Smiger eller Overtalelse, Guld eller Sølv, Hæder og Ære, Skam eller Spot, ikke selv en Hofjunkertitel, skal bevæge mig til at dølge Sandheden, eller som en Viisdomsmand har sagt: Jeg elsker Sandhed, den nogne Sandhed. - Dette Huus er et Ølhuus. Nath. (afbryder). Det er Tivolis og Danmarks allernaadigste, høit elskede landsfaderlige Majestæts Navnechiffer. Lader os i allerunderdanigst Ærefrygt staae paa Hovedet her. Jeg. Er der Noget i de smukke Balloner, som svæve hist? Nath. Kun lutter skadelige og ubrugelige Sager. J den 1ste Stændernes Adresse, i den 2den 20,000 Underskrifter, i den 3die scandinaviske Sympathier, i den 4de den liberale Presse. De skulle tilveirs og adspredes som Avner for Vinden. Men den forbandede Vind er endnu contrair. Lyd. Den nye Presselov vil nu gjøre slige Balloner overflødige. Jeg. Hvad er det for Folk, som bestandigt kjøre rundt efter Musiken? Nath. Det er lutter gode Borgere, som i al Uskyldighed more dem efter den yndede Hamborger Nr. 3. De dreie stedse rundt uden at komme videre frem, hvorfor det ondskabsfulde Parti kalde denne Fornøielse "at stagnere". Jeg. Men det store Taarn der? Nath. Det er Rutschcollegiet, som har den Forretning at fure de Liberale ned. Det er, unter uns, det Collegium i Landet, der befordrer hurtigst. Jeg. Det Huus, hvor en Mand staaer aftegnet? Nath. Der blive Folkets Ønsker veiede af 4 Hofjunkere. De Ønsker, som vinde deres bifald, blive lagte tilside - de øvrige kastede i Ballonrn. - Den Bygning ligeoverfor er det ene privilegerede Theater, hvor der i Aften spilles Tragoedien "Grotten i Posilippo" - see! hvilken yndig Decoration! I dette Øieblik hortes en frygtelig Hyssen og Piben. Nogle af Tilskuerne paastode, at Decorationen forestillede en Grotte, Andre, at det var Napoleons Grav paa St. Helena, atter Andre, at det forestillede Bernstorfs Palais; men da gik endelig et Lys op for Alle, idet det store C som nyligen prydede Slottet, saaes i bengalske Flammer at oplyse Grotten, idet klagende Vigilicioner lød fra et usynligt Orchester hen i den stille Nat. Da vendte Alles Øine sig uvilkaarligt mod Slottet, og O stod nu her med Lueskrift og omvunden af yndige Blomsterguirlander. "Hvad betyder dette C her?" spurgte jeg - "Constitutionen", svarede en Mand. - "Lad mig komme til at stoppe Deres Mund, min gode Mand," sagde Lydersen; "seer De, under Oluf Hunger og Erik, Eiegod . . . ." - "Vil de kvæle mig? spurgte Manden. - "Ja, i Guds Navn, naar det ikke kan være anderledes", svarede Lydersen. - "Saa skal Fanden, tage Dem!" raabte Manden og greb fat i Lydersen. - "Behag at kalde ham til Orden, Præsident!" støn- nede Lydersen. - "Orden? Uorden?" raabte en Politibetjent og sprang frem, "hvem skal her arresteres?" - "Det er mig", stønnede Lydersen, "det er mig, som ...." - "Med Fornøielse", sagde Politibetjenten; "De skal strax blive expederet".