JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Danske Mercurius, 1670-11-01
Tydskland. 1 Rigsdagen flittelig vel holdes oc besettes: Men intet synderligt dog handles och forrettes: Med mindre Keiseren var self tilstede der. Hvo kand mit Hofved toe, hvor Jeg er self ey nær Den Vagerske fortræd gjør hannem mangen grille, Thi den oprørske flock vilsig til freds ey stille. Paa Tettenbach, Nadast och fleer af sammeslags Hand derfor ey maae skee, tor øfve straffen strax. Saa længe siunes hand paa Jesuvittens veye, Med Reformatz at gaae, til hand fra Land och eye Omsider faaer at gaae. Ney: tvungen Eed oc Tro Gaf aldrig andet, end forvirring och u-ro Frankerige. i Hvad sig i Lottringen ey self opgaf med gode. Det har sig Frandsken lagt med Vaaben under foede. Sawrwerdens Grefvedom udi det Tydske Land, Er alt det, Hertugen sig nu til skrifve kand. Saa tumler Lykken om, end och iblant de største gaar ved Land och Folck, och vel en mæctig Første: J dag fordrefven slet. Ja: hvo kand sige mig, Om hand och nogen tid igien kand reyse sig; Det gandske Hertugdom for Kongen nu maa neye Der meenes och, at hand til ævig arf och eye Med Frankerige det indlemme vil ochsaa Thi Kongens nafn alt der i retten bruges maae. 2 Mand ey til avdientz Her Groot endnu vil stede, Hoor hart och mindelig hand derom lader bede. Men Tolden dag fra dag ophøyes midlertid, For dem, som ville gaae med Hollands vare did. Hvor der med handle vil, faaer dobbelt Told at yde.
Danske Mercurius, 1670-11-01
De Franske Kniplinger, som Holland loed forbyde, Det rider paa, kand skee. Thisom Jeg raaber hen, gien. Naar Skomen er saa svares mi Spanien Den Spanske Dronning vil omsider nu tilstande, Attal den irring om de Spanske Nederlande. Mag. Maae komme til forhør, och at hvad Engelland Med Sverig stemmer paa, skal staae for alle Mand Engelland. 1 Den Engelske Gesant til Taffeletta dragen, Velkommen noksom var, och blidelig antagen; Fik intet dog bestilt, som hafde nogen klem; Thi kom hand lige ves igien tilbage hiem Krigs Floden lafves til, och daglig færdig giøres, At den til Vaarens tid paa Bølgen ud kand føres. Men om mand holde vil (som Holland meener fast, Ved den trefolde pact, skal gifve sig med hast.
Danske Mercurius, 1670-11-01
Holland. Som Admiral Her Gent i Middel Hafver roede, Koem hand i dræbning med en heel Søerøfver Flode. Fick stof af dennem slet i brand och ødelagt: Hvor til och Allen koem, och hialp af gandske magt. 2 At Holland kand den fart paa Rhin Strøm secker nyde, Hun Cølne lader Folk til hielp och vern tilbyde Saa fremt hun sig ey self forsekret veed oc fast, Imod Churførstens och Frandsosens ofverlast. 3 Men paa det Naboskab med Engelsken kand dyrkes, Och goed fortroelighed paa begge sider styrckes, Tr Prindsen nylig reyst til Engelland, oc vil Besøge Kongen der, och see hvor det staar til.
Danske Mercurius, 1670-11-01
Polen. 1 Den Polske Dronning nys beprydet blef med Kronen Och med al Lykkes ynsk og pract opsat paa tronen. Altingest herligen och ordentlig tilgick: En hver, som hand var til, sin stads och nøye fick. Paa same Kronnings dag forgik al Kongens vrede Mod Guisens Erckebisp, der hand for sig loed bede, Och bedring lofvede. Saaledis det tilgaaer: Jeg bør at fire den, som meer end Jeg formaaer.
Danske Mercurius, 1670-12-01
Den Danske til den 1. Decemb. 1670. Danmark. Vad fordoms Fædre med forsiunlighed och møde Til voris gafn oc brug har spart, och ey lagt øde, Det af en daarlig oc u-trefven ødeland Zel snart fordøyes oc til intet giøres kand. Hand ey til vid re seer, end det som er for Øye Har hand i sin tid nok, hand skøtter resten føye Ja sig ey tanke giør at nogen efter tid Kand komme til for kort formedelst hans u-flid. Mand til bevisning her ey meere tør opregne, End Skowens undergang i disse Nordens Egne Huor findes nogen til, som efter gammel Low, Til fremtarf nogensteds indhægner Lund och Skow; Hvofælder ikke need, oc hugger om for foede: Hvoplanter Eeg och Bøg: Hvoelsker op af roede Den minste quist oc ris, som efterkommeren Til arf kand gifves, oc til nogen nytte tien Om vore Formænd och paa same vis och maade Det hafde gjort for os, ey boed var os at raade For trang til bygnings Træ samt och til Jldebrand, Som ikke lettelig af os undværes kand. Men Daner Konning vil, at Skowen nu skal fredes, Och ingen, hvo det er, skal efterdags tilstedes, At hugge til u-plict, som skeed er hidindtil, Saa fremt hand derfor ey til Straf hendømmes vil En nyttig Ordinantz er derfor af hans Naade, Til alle gifven ud, paa hvad maneer og maade En hver af Skowen kand faae sin fornøden part, Och Skowen dog igien sig kand forbedre snart. 2. Afhiertelig attraa hans Naades ædle Moder Fra Laaland kommen er til hannem oc hans Broder: En tid lang her hos dem hun blifve tør, maae skee, Oc diss imellom til sin Haes bygning see. 3. Den Sag om Oldenborg, hvis herredom at nyde, Sig Mynsters Biskop vel begyndte med at bryde, Dog uden visse grund) den er af runden roed Spir, hvor den i Retten længe stoed. Forhørt til 6. Men Dommens slutning er, at Biskopen skal vige Fra det, som hand paastoed, oc intet har at sige Mod Daner-Kongens Hæd, oc lowlig eyedom, som ey med nogen Ret och Low kand stødes om. 4 Mand veed ey snart, med hvad for nafn mand det skal At sig de Lybske saa paa Kongens goeds forløbe, (døbe, Dog det til Holstein hør oc der paa byde sig For Kammer Retten frem mod hannem endelig Dog. Ja lad Retten gaae. Det hafver ingen fare, Naar hver sin rettighed oc Adkomst maae forklare. Det er et gammelt ord: tiltale kiendis goed, Til giensvar kommer frem, och settes der imod.
Danske Mercurius, 1670-12-01
Tydskland. 1 Til Leitsch i Vigerland af Keyserens betroede Forsamling været haar, altingest i det goede Til Til freds at stille der. och tage deres boSom mod hans Majestæt, sig hafve teed utro. Men deris erinde kom sket til ingen ende. Thi Landet bleff alt ved, sin frihed for at vende. Saa vanskeligt er det, til rolighed at faae Det Folk, som er oprørt, oc munden hænger paa. 2 Dog at det onde sig ey vende skal til verre, En Grefve did er sendt, som er en Vagersk Herre, Och lides vel af dem, at hand med Low och Ret J Landet dømme skal, oc alting giøre slet. 3 Men Tettenbach, Serin och Frangipan disslige, Som støde fast ved been, hvad ville de vel sige, Naar deris vende sag for Dommerne skal frem, Som Keyseren i sær har tilforordnet dem: 4 Chur-Cølne som en giest och Pillegrim har været Til Sanct Loretto nyss, och dyrbar skenck foræret, For Aflads Pafve bref og anden Helligdom, Som intet hielpe kand, men giør dog pungen tom.
Danske Mercurius, 1670-12-01
Frankerige. J fire Maaneder Frandsosen med sin Flode For Tunis stedse laae, saa vel med magt som goede Til pact at tvinge den men fik dog endelig, Med u-forrettet sag, at skynde der fra sig. Til Lands er hand saa sterck, at mangen ved maa befveJa der til daglig end udgifver verfve brefve, Til at antage frisk, at deris tal igien Kand fyldes, som hand har indlagt i Lotringen. 3 Her Her Groot i langsom tid om Audientz anholdte. Men Kongens anden verf forhaling der i voldte. Det sattes daglig op til bedre leylighed, Til det omsider nu dog endelig er skeed.
Danske Mercurius, 1670-12-01
Engelland. 1. Den Hertug af Monmout, som er en dapper Herre, Oc Kongens kiende-Søn, hand nylig er med ære Forfremmet oc opsat blant Parlamentetz tal, Som nu paa felgis gafn forsamlet være skal. 2 Men det, som baade først oc sidst af dem raadføres, Er at en mægtig Sum af penge kand udgjøres, Som til Krigs Floden skal thi den, som ryctet gaar, Halftredfindstive sterck udredes skal til Vaar.
Danske Mercurius, 1670-12-01
Holland. 1. Af Fructerne, som fra det Frandske Rige føres, Saa vel som og alt det, som der med Hænder giøres, Sig Holland tager for, saa stoer at kræfve Told, At de, som føre det, faae lidet til behold. Den Aarlogs Flodes Tal er sat paa Tresindstifve, Som skulle sig til Søes mod Vaarens tid begifve. Men tred ve tusinde til Lands, ja fleere til, Mand oc til samme Tid for pending leye vil. 3. Men hvo skalføre dem, oc hvad skal der om dømmes, At den forfarne Würtz, som af en hver berømmes, Oc tienligst der til var, ja gjordes nu behof, Hand hafver takket af, och self begiært forlof Polen. 1 At Churlands Første kand sin Stat bekomme rictig, Hand ey forglemmer det, som hand er Polen plictig; Har derfor bud hensendt til Warschaw nyligen, Af Kongens haand at faae sit Førstendom til Læn 2 Med god eendræctighed Rixdagen gick til ende. Men hvad om dennem fryct for Tyrcken der til kiende. De merckte vel, at hand tilacter dem et stød; Thi var oc dennem best, at giøre Dyd aff Nød.
Danske Mercurius, 1671-01-01
Den Danske til den 1. Januarii. 1671. Danmark. Om Tiden skiker sig, saa bør mand sig at føye, Saa fremt mand Verden med fornuft vil giennem Saa vel den vende Tid os med at nøyes bør, pløye. Som den, der glæder os: thi Gud dem begge giør. Fra Jamling hidindtil, vor Nordens Cimber-Rige Saa vel af vedermoed, som glæde veed at sige: Men har dog mindelig at takke Herrens nafn, Som har altingist vendt och gjordt til voris gafn. Fik Døden end forlof, vor Konning hen at tage. Det dog er voris trøst, hans Arffving blef tilbage, Som Kronen bær igien, och stræber mandelig, At Fred och retvished blant os kand fremme sig. Var Faderen berømt af høye Dydersære, Hvor ved en Konges nafn u-dødeligt kand være. Da lader Sønnen og til siune klarligen, At hand med sin bedrift ey mindre pris fortienJa. gifve Gud, at hand maae femten dobbelt fange. Sin Faders Magt och Hæld, och lykkelig fremgange, Med alt det hand paaslaaer, och Himlen faae til Løn Det er al Landsens ynsk, och første Nyt Aars bøn. 2 Men i særdelished hans Majestæt sig lader Angange Kirkens tarf, och som en deel Fader, Til hendis Tienere med naadsens øyne seer, Och sig mod dennem god och gafvemild beteer. Hand. Hand deris frihed ey for dennem af vil bryde: Men lader dennem alden ret oc indkom nyde, som hans Forfædre dem har undt oc ofverlat, Hvor paa stadfæstnings bref och nylig er opsat.
Danske Mercurius, 1671-01-01
Det Skib som Phoenix paa staar grafven ud och malet, Och kaldes Mageløs, det være Gud befalet: Thi det har nu gjort seyl, och her fra Landet af Til Dansborg acter sig hen ofver vilden Haf. Det vel forsørget var med reedskab och med Føring, Sampt Rustning, Folk oc kost och anden tilbehøring. Vil Lykken føye sig, och efter ynsk staa bi, Stoer vinding fange de, som rede der udi. 4 Det siunis, at Hamborg vil nu lydactig blifve. hi nogle der fra sig hos Kongen her angifve, Med al den skyldighed och plict, som dennem børAt giøre for den Ret, som hannem der til hør. Ja vel betænkt oc gjort, thi det ey kand berømmes, At verdslig Øfrighed skal paa sin ret forsømmes. Ney. Gud, det Gud tilhør och der hos Kongen sit. Hvor saadant gaaer i svang, har Fanden ey prosit. hverrig. gangen, Den Spanske Krones Bud til Svenskens Land hen Af Kongen oc hans Raad til Stokholm bleef undfangen, Och har haft Audientz, men hvor paa det udgik, Det ingen, uden de self end at vide fik Tydskland. 1 Af Sorgens vedermoed kand Hessen-Cassel sige, Thi hendes ældste Prinds er død i Frankerige. 2. Sin Sin Chur-Prinds Beyeren begræder lige saa Gaaer det de store saa, vi smaa vel grue maae. 3 Nu rider Abbeden er løssen til at drikke. Men det sig bedre kand paa Mynsters Biskop skikke. Thi hand til hest oc foeds bevebner sig vel fast, Oc under benken slet har Messebogen kast. Hand foregifver vel, at Høchsters Stad skal høre Til hans forbeed oc ret, och der paa sverd vil føre. Men der til Hertugen af Wolffenbyttel plat Tør hannem svare ney, och Staden har besat. Men Holland midlertid sig fore seer, och tænker, At det ikkun er gjort paa skrymt, och gaaer paa rænker. De Frandske Lilier, som paa de penge staae, Hvor med hans verfving skeer, hun har at grille paa Hun veed och vel, at hand af egen pung oc eye Har ikke middeler, til slig en Hær at leye Som hand tilsankker sig; och at hand vaabendiærOc stedse vaagen er, naar hand seer sin forhverf. 5. Chur Cølne siunes och at være noget bange, Forsamler derfor Folck, oc lader trommen gange. Fra Saxen Lavenborg mand oc det same hør. En hver forseckres vil for sig, oc færdig giør.
Danske Mercurius, 1671-01-01
Den Vugerske tumult mand nock har med at skaffe, Och vil det falde tungt, om Keyseren skal straffe De store Hanser der, som hafve dem opsat, End dog hand der af har paa nogle fanget fat Thi deris anhæng har for stoer och lang en hale, Som ey kand dæmpes let. och saa som er i tale, Skal den u-christne Tyrk i løndom styrke dem, Och der paa med sin magt mod Grændsen rykke frem Frankerige.
Danske Mercurius, 1671-01-01
J Nederlandene Frandsosen har i Sinde, Med tred ve tusinde mod Vaaren sig at finde. Mand siger fuldt och fast, at hand de Fæstninger Vil self indrette Juft, som hand har inde der. Men det, som siges, at hand Biergene vil slette, Som ligge der hos nær, vil jeg i tvifl ey sætte Dog andres gjetning er, at hand de mægtige, Som grændse der hos næst, forstaaer ved Biergene.
Danske Mercurius, 1671-01-01
En Kongelig Gesant med vel en herlig følge Fra den Goineiske Strand kom ofver salten Bølge, Til Kongen i Paris, hvor hand, som det sig bør, Fik herlig Tractement och kom saa til forhør.
Danske Mercurius, 1671-01-01
Engelland. De tilforordnede, som skulde Skotland binde. Til Engelland saa fast, at ingen nogen sinde Den kuude skulde løst, de vel begyndte det: Men kome der med dog til ingen ende ret 2 Til Londen Hertugen af Ormund paa blef tagen Aff sex formummede, oc nær til døde slagen. Men faaer mand dennem fat, en farlig straf de faae Hvo dem och røbe kand, belønning vente maae.
Danske Mercurius, 1671-01-01
Holland. Mand tager an til Lands, och ruster sig paa lofve. Vil derhos och til Søes ey hviles eller sofve. Her Beyerning af sted er nylig dragen hen, Oc skal Gesantz-vis gaae med hast til Spanien.
Danske Mercurius, 1671-01-01
Polen. Den Polske Dronning ey gick nær til retter tide, Men fick en lifløs Prinds, det gandske Land til qvide. Den Hollandske De Vit, paa hvis hand satte frem, Fick ingen rictighed, men rindløs drog hiem 3 Mand med Chur Brandenborg vil endelig i trette: Vil at hand stæfnes skal for Herredag i rette. Men bedre var, til vens, at naar det gialte paa, Mand kunde samtlig da paa Tyrck og Tartar slaae.
Danske Mercurius, 1671-02-01
Den Danske til den 1. Februarii. 1671. Danmark. yklagemaal mand hør af nogen Møe fremdragen, At kakkel-oonen meer, end hun, i fafn er tagen. Heldst i forgangen Juel: Gik hun u-klappet hiem Fra Jule-leg, hun vist var arrig eller græm Ja: hvad om och vor Juel ey lader sig udjage, Før vi de giække seer i Fastelagens dage. Den Svend er ikke værd at gifves Fæstemøe, Som lader midlertid min Herres Fugl hendøe. Men see hvort vil jeg hen, min tanke var at sige, Hvor ofver maade mild och fast foruden lige Sig denne Vinter teer: thi hvor mand spørge kand, Mand for sig hidindtil har end haft aaben StrandEtoerdsprog ellers er, som sæder meest och følger, At vintrens kuld och tvang och Helsoet sig ey dølger Och at gemeynligen paa Juule-Sommer gaaer En Paaske-Vinter, och med kuld bebunden Vaar. Hvo derfor nu for snart sin kakkel on needbryder, Det fældsomt være skal, om hand det ey fortryder. Ney. Kyndelmisse med sin haarde knudes tvang Har tysset Lerken tit, naar hun for tilig fang 2 At Kiøbmands næring her blant os paa foed kand komme, Dog ey paa fluctig foed, som ynskes vel af samme De tilforordnede med flid arbeyde paa, Saa vidt som deres raad och æfne kand formaae her Hvor til och Kongen som en høyfornuftig Herre Fornemmes dennem heel behielpelig at være: Har och i sær til et Ostindisk Compagni Self forslag nylig gjort och penge sat der i En hver sig efter hans exempel gierne retter, Och, som hand til formaaer, paa god fortrøst opsetter. Och skal den penge sum, mand der til har oplagt, Vel høyt beløbe sig, som mig er vorden sagt. Saa kand en Potentat sit Folk til alt det fange, Som hand først selver med exempel for vil gange. Slet ingen Jo til Ja sig villig teer och snar, Naar hand sin Konge self til hielp och For-mand har Chur-Heydelberger Prinds, som Daner Kongens Sø Tro lofvet er til Brud, sig nu først tilfortrøster, (ster J Luften ud at gaae, och bedres tid fra tid, Hvor om hand och sit Bud har sendt til Kongen hid.
Danske Mercurius, 1671-02-01
Tydskland. 1 Mand bulder och alarm fast ofver alt fornemmer, Thi Mynsters Biskop sig til ingen ting beqvemmer, Som hafver nogen smaa af eenighed och fred, Men blifver hart i sit begyndte forsæt ved. sin Ret til Høchster hand med Manifest besmykker. Dog mangen meener, den er halt i mange Stykker. Men hvad hand ey med pen och skrift udvirke kand, Det acter hand at naae med sverd och væbnet Mand. Men Lüneborg anseer hans skrift och trusel ringe. Sig derfor færdig giør, och Høchster bi vil springe. Har tretten tusinde med sig til foeds och hest, Och sig ey frycter for en kroneraget Præst. Vel Vel mangen Potentat och Naaboe sig frembyder, Til fred at midle dem. Men Klerken intet lyder, Hand er alt for Soldatsk, och meere skøtter om, At kaldis General, end staa for Biskopdom. 3 Om tredve tusinde, som Tydskland skal besolde, Och mod al ofvervold i vaaben altid holde, Mand paa Rigsdagen før vel tit har forslag gjort Men dog ey før end nu der med er kommen fort. Mand Durlach hafver sat, til General at være For same Folk och Hær Men tiden os skal lære, Hvor hart det holde skal før alle lemmer sig Til sligt et victigt verck beqvemme rettelig.
Danske Mercurius, 1671-02-01
Franckerige. Sild, Oest och Kryderi samt anden kram och vare, Som Holland er tilvaant om Lande med at fare, Der paa Fransosen har saa stor en tynge lagt, At Holland neppelig kand længe staa ved magt. Seylads och næring der vedtvang och afgang lider, Saa det til aaben krig udbryde tør omsider. Sig Kongen midlertid giør færdig-løs at gaae Dog veed mand ikke, hvem det først er myntet paa 3 Et aar endnu paa ny hand stillestand och leyde Med Spansken holde vil, och hannem ey paafeyde. Men Keyserens Gesant, som bad for Lothringen, Med u-forrettet sag hiemdragen er igien. Printzessen af Conde, foruden skyld och brøde, Af en forlaaren Skielm var stukken nær til døde; MenMen trøyens stifning hialp, at hiertet ey fik meen Af tvende saar. Men hand blef tagen fast ved been Engelland. Couventry falt och fast paa same vis och maade nogle Skalkes haand, som hannem uden naade Slet skaare Næsen af, och foere mordisk frem Men baade fremmed dragt och Natten skiulte dem. Sig Vuder-huset vel saa fast for hannem klager, Och slig en skammelig medfart til hierte tager, Ja raaber af al magt, at saadant hæfnis maae: Men hvo kand straffe den, mand ikke fat har paa Holland.
Danske Mercurius, 1671-02-01
Paa Salt och Brændevin, som Frandsken har at føre, Saa vel som och alt det, hand veed med haand at giøre, Mand Tolden merckelig ophøyer dag fra dag Och der med vil igien hans næring giøre svag. Hvis hand i gode sig med Holland ey forsoner, Hun hafver alt aflagt til otte Millioner, Som hun det første Aar paa krig mod hannem vil Anvende. Ja vel och af meere skræpper til.
Danske Mercurius, 1671-02-01
Polen oc Tyrk 1 Mand haabes Tyrken nok skal sig til fred beqvemme Med Polen, eftersom hand meer end nok har hiemme Af Stempling och U-lyst. Hans egen Moder sig Med hendes yngre Søn opsetter trodselig. 3 En farlig brand har i Constantinopel været, Och megen hærlighed i grund och bond fortæret. Saa veed self Himmelen, hans vredes bisterhed, Med anden vedermod och harm at dæmpe need.
Danske Mercurius, 1671-03-01
Franckerige. Frandsosen mægtig er paa baade Folk och pending: Dog end ey vides grandt, med hvem hand vil i vending.
Danske Mercurius, 1671-03-01
Den Skalk som vilde myrdt Princessen af Conde, Til ævig trældom blef dømt paa Galeyerne.
Danske Mercurius, 1671-03-01
Spanien. Hvor meget Spansken Fred it Aar til ende lofves, Nederlandene dog ikke meget sofves, Mand Mand Genne hafver sprengt med Krund, oc Ypern sat Udi gevær, och sig befrycter dag och nat Engelland. 1 Mand takler ud til Søes, och som er at formode, Vil snart udløbe med vel stoer en Aarlogs Flode. Med Vaaben, Kost och Folk mand villig er och snar, Och, det som drager meest, mand nok af vending har. 2 Den Admiral Her Sprag med magt har ofvermandet Et Krigs Skib af Algiers, och som en Helt sig standet. Til Tangers det opkoem: Men hand strax ud igien, Och fik af samme slags til pris et Korn-Skib hen Holland. 1 Som nu den Frandske larm udaf trometen høres Hollands Naaboelag, och Mynsters tromme røres, Hun sine ører op af fryct vel rekke maae, Och tænke, saadant vil foruden leg afgaae. Thi klumper hun det Folk, hun har i vold och eye, Ja sytten tusinde endnu vil der til leye. Exis af Øl och Vin och Spisning af er sat, Och der imod igien paabøden hofved-Skat Sin afskeed Prindsen med al kiærlighed och ære Hos Engelsken bekom, och hiemme nu skal være, Hvor hand kjærkommen er, och pønser nøye paa, Hvor hand til felgis gafn sin sag skal best anslaae.
Danske Mercurius, 1671-03-01
Polen. 1 Frandsosen kræfver paa vel stoer en sum af penge, Som Polen blef forstract, der hun tiltoeg at trænge. Har der paa sin Gesant til Kongen nylig sendt. Men der paa tviles fast, hand dennem faar saa gjent. Hand ellers byder til, at hand vil sig paatage, Saa vidt som hand formaaer, paa stillestand at mage Med den u-Christne Tyrk, och skaffe Polen Fred. Men hvad om hun och slig hans mæglen ey tør ved. Thi see Cosakken ey vil Dorosenske lyde, Men der imod al den contract och handling bryde, Som hand mod Polen giør. Hvor ofver Tyrkens kort Forvirres kand, och som Gud gifve, kastes bort
Danske Mercurius, 1671-04-01
Endnu med større Told mand Hollands kram besværer, Oc af hver hundrede Just tredifve begiærer. Hvo det ey gifve vil, slet intet sig til gaf Maa der af handle bort, men rymme strax af Hafn. 4 Høy Scholen til Paris, som sig Sorbona kalder, Och standet har ved magt i langsom tid och alder, Den saa skamfeeret er af Jld och vade-brand, At vel en Million ey den forbedre kand. foruden andet sært oc kunstigt, som ey kunde For Pending eller Guld vurdeeres nogenlunde; Samt mangen baade trykt och skreven gamel Bog, Som den forbistrede Vulcan med siJoptog.
Danske Mercurius, 1671-04-01
Spanien. Don Corduan, som var al aarsag til den vrede, Som Kongens Moder og Don gean hin anden teede, Hand er omsider røbt, oc for sin skaltheds id Fordømt, och offentlig halshuggen til Madrid. Saa bør en Ridder rød sin straf med sig at bære. Thi det staaer aldrig feyl, at den som vil en Herre Afskille med den Mand, som findis hannem huld, Och Riget tienlig er; Den self er svigefuld.
Danske Mercurius, 1671-04-01
Holland. 1 Mand verfve trommens skrald faaer dagligen at høre. Oc maae Landsknecten strax til strid sig færdig giøre. Paa Vinen ny paaleg vedtagen er og sat, Som skal sig løbe snart til vel en mæctig skat. Thi det er Krigens art: at den vil pending sluge Oc det Jeg først och sidst i feyde Tid skal bruge, Det pending er og Sølf. Er pungen da for let, Jeg bag af dandsen gaaer, oc intet faaer udret. Tydsland. Hvor meget sig Razin af ofver moed tilgjorde, Der hand sit morder-sverd imod Grotførsten torde Opløfte trodselig, och var hans Rigers pest, Hand dog skal hafve nu bekommet hen sin rest. Ja det gemeynligen er alle deris ende, Som handle med oprør, och sig til stempling vende. Och siælden vorder hørt, at den er døed i fred, sted. Som uden gifven sag blodstyrtning kom at
Danske Mercurius, 1671-05-01
Frankerige. 1 Der Keyserens Gesant hos Frankeriges Konning Arbeydet hafde fast paa Lotringens forsoning, Och forslag der til gjort, men intet kunde dog Med hannem fange bugt, hand ærindløs hiemdrog. Saa det sig lader an, som Frandskens sverd och klinge Med holke var besat. thi hvad hand kand betvinge, Det holder hand fast ved. Faaer holken Fisk af Vand Den faaer at holde foed, och ikke slippes kand. Hand har opbrut, och til de Spanske Nederlande Gaaer med en mægtig Hær. vil sig endnu bemande Med fleere Folk til hielp; och om tolf tusinde Har til Jtalien udskikket verfvere. Men om och Valsken er saa let til kiøbs at fange: Och er saa frisk til haand, och mandom tør begange, Som hand gemeenligen af sin natur och art Snildraadig er och klaag, det sig skal gifve snart. panien. En græsselig Orcan, med Himmel-Jld och Torden, Hvis lige neppelig tilforn er hørt paa Jorden, Til Cadix været har, och mangen bygning der J grund forderfvet, och hielslaget Mennisker.
Danske Mercurius, 1671-05-01
Engelland.
Danske Mercurius, 1671-05-01
Alt det den ædle Prinds af Jork sig foretager, Er at hand græmmer sig, och ynkelig beklager Sin Hertugindes død. Hvo icke Længsels stand Har self forsøgt, ey nær hans forrig vide kand.