Politivennen, 1804-01-01
Om Landprang, i Anledning af de i Politivennen No. 307 desangaaende fremsatte Tanker. Dette Væsen eller Uvæsen, hvad man vil kalde det, er til næsten over hele Danmark; allevegne klages derover, næsten aldrig bliver det straffet, Aarsagerne synes mig at være følgende; J Jylland hvor Købstæderne især paa Vester Kanten, formedelst den ringe Folkemængde ligge saa langt fra hinanden at Bønderne paa mange Steder have 5 Mile til den nærmeste, forekommer det mig meget nyttigt, at især Smaae Mænd kan faae adskillige Ting, uden at rejse saa lang en Vej, og at de tillige paa en bekvem Maade kan gjøre deres Produkter til Penge. Thi naar slet ingen Landprang var, saa maatte de enten spilde mere paa Rejsen end deres Omsætnings hele Beløb, eller og gjemme Smørret saalænge, indtil det var meget forringet. Desuden staaer deres Formue som oftest til deres Fornødenheder i saadant Forhold, at de saare ofte maa købe og sælge. At søge Kredit hos Købmanden vil være vanskeligt, da paa saa liden Omsætning ej kan vindes saameget, at det lønner Umage og Bekostning, at anlægge Søgsmaal i Tilfælde af mislig Betaling. Jo flere Rejser Bonden skulde gjøre til Kjøbstad, desmere Tids Spilde des meere Sviir. Hvad jeg her har sagt om Vester Jylland er vel i de øvrige Dele af Dannemark ej i saa høj Grad men dog alligevel Aarsag til Landprang. Desuden er det for en formuende Kjøbmand lettere at handle med Prangere nogenlunde i det store, end at handle med enhver Bonde især. Derimod kunde Købmændene især af 2de Aarsager dolere over Landprangere. Naar disse nemlig driver selv udenlands Handel enten for egen Regning og søge at smugle baade ind og ud, hvortil de ved Kysterne boende som oftest kunne finde Lejlighed; eller og at de handle med Skippere og herved bliver Kjøbmændene tilføjet den største Skade. Thi Landprangerne kunne sælge dyrere og købe lettere i Omegne, hvor ikke saa megen Konkurents er, end i Kjøbstæderne; de undgaae Tolden, og have tildeels Transport Bekostninger til og fra Skibene lettere. Skipperne handle paa fremmede Stæder uden at svare Provision, Courtage, og mange andre Udgifter og blive ikke snydte af Kommissionairer. For det andet dolere Kjøbmændene over større Afgivter, end Bønderne have, som bruge samme Næringsvej. Dette synes mig ikke at være af Betydenhed, da Kjøbstæd Jndvaanere ere fritagne for at være Soldater. Da Bønder Karle nu giver til 400 Rd. for at leje en anden i deres Sted saa troer jeg. at Bendens og Borgerens Kaar med Hensyn til Afgifter og Pligter mod Staten i Almindelighed skulde balansere. Aarsagen hvorfor Landprang uagtet dets Almindelighed, og de hyppige Klager, sielden bliver straffet, søger jeg deri, at Sagen ej maae anlægges med Jngvisition. Øvrigheden kan altsaa ikke tage Notis deraf uden Klage. Denne føres efter Sagens Natur aldrig af Naboe-Bønder, efterdi Prangerne ere dem til Nytte. Købmændene kan kun i sieldne Tilfælde tilvejebringe fuldkomne juridiske Beviser: hvilket lettelig kan indsees. End videre paadrager han sig ved at søge Prangerne straffede disses Fjendskab, og vilde altsaa skade sig selv. Der bliver endnu een vigtig Gjenstand at undersøge; nemlig hvor vidt deres Jndflydelse paa Priserne er skadelig eller nyttelig. De fordyre Levnetsmidler Skind m. v. Embedsmanden og Handværkeren giver altsaa fleere Penge ud, og Bonden ind. Klager over det første høres idelig Nytten af det sidste har jeg ikke hørt omtale. Da Dannemark udfører fleere Levnetsmidler end det indfører, saa vinder det naar de ere dyre. Agerdyrkningen som er Landets HovedStytte tager derved overordentlig til. Uagtet nogle Culedtmænds Klager er der dog Kandidater nok til de fleste Embeder. Handværkerne blive saa got b talte, at de dulige og flittige og a rulise, uagtet Dyrtiden, for det meeste have god Udkomme. Naar Feldber dere og Garvere betale Skindene lige saa godt som Kobmanden, kan de ingen Mangel have, og de kan staae ved at betale den dyrere, da de kan købe dem raae af Bønderne og sælge dem forarbejdede til den sidste Haand, altsaa til dyreste Priis. Hvorimod naar de udføres og forarbejdet indføres utrolige Omkostninger og mange Folks Fortjeneste gaaer derpaa; hvilke den indenlandske Garver kan spare og selv afbetjene sig alt. Efterat have søgt at vise, at Landprangnings Afskaffels deels vilde være næsten umuelig, deels for Landet i det heele skadelig, staaer det tilbage at undersøge om den med Nytte kunde indskrænkes. Dette formoder jeg at skee veed at tillade at et bestemt Antal f. Ex. i hvert Sogn maatte være til; og at det imod en aarlig Afgift blev bortlisteret; herved vilde den kongelige Kasse vinde uden at jeg indseer nogen vilde finde sig bebyrdet. Med saa priviligerede Landhøkere kunde Øvrigheden og Toldbetjenterne have bedre Opsyn, end med en Mængde hemmelige. Landhøkernes Tal vilde meget formindskes, da de priviligerede nok vilde finde Midler at standse de øvrige, og Lovene vilde ikke saa hyppig ustraffet overtrædes.