Den Vest-Sjællandske Avis, 1823-01-28
Storbrittaniens Statsindtægter have i 1822. udgjort 830000 Pd. Sterling meere end i Aaret 1821. Derimod have de i det sidste Qvartal af forrige Aar indbragt 400000 Pd. mindre end i det Qvartal i 1821 som svarer dertil, hvilket man tilskriver Nedsættelsen af Taxerne; men Toldafgifterne have i det heele indbragt 250000 Pd. Sterling mere end i det foregaaende Aar, Dette beviser at Englands Udførselshandel har taget betyd lig til. – Det falske Rygte har været i Omløb i London, at Hs. Majestæt vilde ægte Lady Elisabeth Coningham, en Datter af Marqvien af Coningham. - Den bekiendte Engelske Digter Lord Byron er bleven stevnet for Retten for nogle Fornærmelser imod den afdøde Konge, som han har indrykket i sit Skrivt: "Liberal hvilket han nyelig har udgivet. Jkke et eneste Engelsk Blad har dristet sig til at forsvare ham. - En af de Begivenheder, som for Øieblikket giør meest Opsigt i Enland, er de skammelige Optrin, som forefaldt i Skuespilhuset i Dublin den 14de December f. A. Det har saavel i England som i Jrland opvakt den største Misbilligelse; især da det synes sikkert, at det heele var en Foranstaltnig af den Draniske Faction, i Spidsen for hvilke mange Medlemmer af Statsraadet i Dublin have staaet, og at Politiet, som var opstillet i Theatret havde faaet den strenge befaling, ikke at standse Tumulten, med mindre Lord Lieutenantens Liv var i Fare. Derfore udkrævedes først alle Veltænkendes alvorligste Tilraab, inden det vilde røre sig, da allerede en Flaske var bleven kastet efter Vicekongen, som havde dræbt ham paa Stedet, dersom den havde truffet ham. Disse ere Ultra Loyalisternes Foretagende, som forkiættre, alle dem, som Jacobinerne, hvilke ikke tilraabe Ministerne et ligesaa lydeligt Vivat som de selv, men som forløbe sig indtil Majestætsforbrydelse, naar Regieringen bestræber sig for at være lige retfærdig imod alle sine Undersaatter og modsætter sig deres Fordomme ved at ville afskaffe en forædlet Uretfærdighed. Forbuddet af 5te Novbr. mod at pryde Kong Wilhelm den 3dies Statse til Ærgrelse for Katholikerne, og at spotte dem ved latterlige Optog og Sange ligesom ogsaa ved at borfierne mange Orangemænd fra Fredsdommer-Embedet, og ved tildeels at udnævne anseelige Katholiker, i deres Sted, ligesom overhovedet Lord-Lieutenantens Bestræbelser for at lette dette undertrykte Religionsparthies Stilling ved Velvillie og Skaansel, har bragt de protestantiske Fanaliker til et saadant Raserie, at Regieringen maae gribe de strengeste Forholdsregler for at holde dem i Tømme, hvortil det første vil være fornødent at afskaffe Orange=Klubberne. Sagen er en Gienstand for Debatterne imellem de forskiellige Parthier i England saavelsom i Jrland; men alle oplyste Folk billige Marqvien af Wellesleys Fremgangsmaade. Sagen vil udentvivl blive bragt for Parlamentet. Marqviens berømte Broder Hertugen af Wellington forlod, som bekiendt Paris meget hurtigere end man havde ventet det; man siger at Aarsagen dertil var, at den Østerrigske og Russiske Minister havde ved de Conferencer, som bleve førte imedens han var der, erklæret: at de maatte suspendere deres Meeninger, indtil de havde erholdet nye Jnstructioner fra deres Hoffer, som var en Følge af at den Engelske Regiering havde forandret sit System og yttrede sig med, at den, naar en Krig udbrød med Spanien, ikke kunde forblive neutral. Saavel Hertugen, som den Engelske Ambassadeur i Paris Lord Stuart, havde faaet Ordre til at anvende alt for at forebygge Krigens Udbrud, og Hertugen ikke vilde oppebie de nye Jnstructioner, som de to omtalte Ministre ifølge denne Erklæring forlangte, saa var det at han afreiste. Herringen skal have med megen Eftertryk erklæret sig for Freden, og sagt, at han maatte holde dem for troeløse Raadgivere, som vilde raade til fiendtlige Forholdsregler, som kunde bringe en uberegnelig Ulykke over Frankerige og selv ryste Bourbonnernes Throne. Jnden han afreiste bivaanede han en Fest hos den Russiske Fyrstinde Bagration, som opholder sig i Paris, og hvor alt det, som er stort og glimrende havde indfundet sig. Man havde derved Leilighed til at bemærke at Hertugen er lidt tunghørig, og at han ikke godt kan tage Deel i en Samtale, naar man ikke taler høit, Forresten er han meget høflig og galant i sine Maneerer, og han har godt forstaaet at ombytte Feldherrens med Statsmandens Rolle. Alles Opmærksomhed er nu henvendt paa den Franske Regierings Foretagender. Man mærker i Henseende til den Jndenlandske Bestyrelse at det er et Hovedformaal for den at udbrede Følelse for den Katholske Christendom iblandt det Franske Saaledes ere Regieringens Bestræbelser. Folk.