Berlingske Tidende, 1834-12-15
Bucharest, den 1ste November. – Ved sin Jndsættelse som Hospodar af Vallachiet, holdt Fyrst Ghika følgende kjernefulde Tale: "Mine Herrer, Midt under denne Dags Højtideligheder svulmer mit Hjerte især af tvende Følelser; den første er Glæden over at see mig omringet af mine gamle Cammerater og Venner, og at modtage Forsikkringen om deres vedvarende Hengivenhed, paa hvilken jeg allerede har havt saa mange Beviser, og som allermeest i Dag er mig dyrebar; den anden er Taknemlighed mod hine tvende mægtige Monarker, der saa ædelmodigen have giengivet vort Fædreland dets gamle Rettigheder og Privilegier, og tilberedt det en ny Tidsregning ved at skjænke det nye Friheder og Justitutioner, der for Fremtiden ville bevare det for den Elendighed, hvorunder det saa længe har sukket. Til disse uberegnelige Fordele, for, hvilke vi kunne takke de ophøiede Hoffers Underhandlinger, har Hans Høihed, Sultan Mahmus Chanchvis Roes og Magt være uforgiængelige, behaget, paa min Forhen ar, føje nye Rettigheder, der, idet de aabne os Udsigt til, eengang at kunne holde en Handelslaade, ville være istand til at give vor Handel enhver Grad af Udstrækning og aabne os en ny Kilde til Rigdom. Vore National-Flag skulle nyde alle de Rettigheder, der ere forbundne med de andre Nationers Flag. Vallacherne skulle stilles lige med de meest begunstigede Nationer, med Hensyn til Afgivter og Sehandel, og vi skulle snart komme i Besiddelse af andre, ikke mindre vigtige Fordeele, der ville blive Dem bekjendtgjorte ved Firmanerne. Under disse lykkelige Auspicier er jeg af hine tvende ophøiede Monarker kaldt til at styre mit Fædreland, og jeg vil opbyde Alt, for at retfærdiggjøre den Tillid, man har hædret mig med. Det Vanskelige i min ophøiede Stilling kan jeg ingenlunde dølge for mig selv. Fra Arilstid af har man anseet Kunsten at regjere for en af de vanskeligste Opgaver, og Sandheden i denne Paastand bliver endnu mere indlysende, naar man kaldes til at erstatte en udmærket Formand, og til at fortsætte en Forvaltning, der hidindtil er blevet bestyret med Duelighed. Mine Herrer, jeg regner paa deres Bistand, og Medvirkning. Det organiske Statut skal være min Vejleder. Det lykkelige Forsøg, vi i de sidste tre Aar have gjort hermed, vil være os en sikker Børgen for det, vi kunne vente af samme for Fremtiden. Ved at bestemme alle Classers Rettigheder og Pligter, har det sat en Skranke for Misbrug og er blevet os et Palladium for Fremtiden, om hvilket alle Wallacher maae forsamle sig. Jeg vil anvende hele min Omhu paa, at bringe, disse Lyksalighedens Sædekorn, der med saa megen Viisdom ere udstrøde gjennem dette Statut, til Modenhed. Jeg vil vaage over Lovenes strenge Anvendelse. Ved at overtage dette Lands Regjering var det mit Formaal, at gjøre det lykkeligt; med faste Skridt vil jeg stræbe at naae til dette Maal, uden at andre Hensyn nogensinde skulle formaae at drage mig bort fra Veien; thi de Menneskers Mening, i hvis Midte jeg skal leve, har vel megen Værd i mine Øjne, men en endnu større Priis sætter jeg dog paa den Dom, Efterverdens Slægter ville fælde. Mine Herrer, jeg smigrer mig med, at De ere besjællede af det samme Sindelag, at De stedse ville være rede til at understøtte mig og at jeg altid skal finde Dem forenede til vort Fædrelands Vel.Sverrig.