Aarhuus Stifts-Tidende, 1823-04-29
Engelland. I Underhuset have Forhandlingerne været høist alvorlige. Hr. Canning fremlagde Documenterne. Hans Tale gik ud paa, at Regjeringen i en Krist, man neppe har Mage til, bestandig har havt Opretholdelsen af Freden, Agtelse for de bestaaende Tractater, for Nationernes Uafhæn gighed og Engellands Ære og Jnteresse for Øine. Hertug Wellington blev sendt til Verona, som den der bedst kjender Spanien, forsynet med Jnstructioner, sigtende til at lagttage alt ovennævnt. Jfølge Kongen, af Frankrigs Tale den 5te Juni 1822, at kuns Ondskab kunde finde Paaskud af det Foretagende, Forsig i tighed bød, nemlig at holde en Observationsarme paa Grændserne, til at udlægge Hs. Majestæts Hensigter, falsk, ifølge denne Tale kunde Jngen vente et fjendtligt Jndfald i Spanien Da nu de tre Continentalmagter bleve enige med Frankrig om, at forlange af Spanien, som Løn for deres Eftergivenhed og fremtidige Venskab, at der skulde giøres Forandringer i Constitutionen, saa afslog Hertug Wellington al Deeltagelse deri. Wellington tilte derpaa, efter Ophævelsen af Kongressen i Verona, til Paris, og fandt der det franske Ministerium mere tilbøieligt til Fred, og bestemt til at bevirke en Moderation i de forenede Magters Fordringer. Angaaende Engellands Politik forsikkrede han, at Engelland aldrig har lovet Spanien Andet, end at vedligeholde en streng Neutralitet, og beraabte sig i den Henseende paa de fremlagte Dokumenter. Man har, sagde han videre: i Engelland forestillet vort Forhold til Portugal meget falsk. Man har ikke blot sagt, at vi, i Tilfælde af Angreb, skulde lie til Hjelp, men at det gandske skulde beroe paa Portugal, om Engelland skulde tage Deel i Krigen; dog er det ikke saa. Vi ere, formedelst en Defensiv Tractat, forbundne til at hjelpe Portugal, naar det angribes; men vistnok ikke i noget offensivt Forbund, med det, som forpligter os til at gjøre fælleds Sag, med det, naar det frivillig angriber Frankrig. Videre Da Spanien ikke meer kan tilbagevinde sine Kolonier, saa have vi altid raadet, at det snarest muligt skulde forlige sig med dem og betinge sig saadanne Fordele, som kunne være det gavnlige, og som Kolonierne vare villige til at yde. Vi, siger Canning, forlange ingen Handelsfordele, kun at vorde sat lige med begunstigede Nationer. Spanien har endnu de jure Overherligheden over fine Kolonier, endskjøndt den de facto er tabt. Frankrige kunde derfor udsende Flaader og Armeer for at bemægte sig dem, og ved Fredsslutningen betinge sig dem. Engelland maa derfor erklære, at det aldrig vil erkjende nogen Aftrædelse fra Spaniens Side af Kolonier, paa hvilke dette, nemlig Spanien, ikke udover directe og afgjørende Jndflydelse. Jeg veed vel, siger Canning videre, at man bedømmer vort Neutralitets-System meget forskjelligt. Anseete, Mænd af første Rang mene, at Engelland bør ansee Frankrigs Jndfald som en Krigserklæring. Men, den, som er ansvarlig for Krigen, maa nøiere overse veie, om Landets Jnteresse og Vilfærd uundgaaelig fordrer det. De Hjerter, som oprøres naar de seeden Stærkere overfalde den Svagere, skjøndt ikke minridte tappre, ere lykkeligere end de, i hvilke hine Følelser svækkes ved Overveielse af Klogskab. Jnteresse, n og Hensigtsmæssighed byder. Jeg tilstaaer, siger han videre, at det Raisonnement, hvormed man vil retfærdiggjøre Krigen med Spanien, er oprørende.