Ribe Stifts Adresseaviser, 1843-11-20
J Sverrig er man reent forhavset over den noget haarde Paastand, som Actor har nedlagt i Sagen mod Cand. C. Ploug for hans i Sommer i Kalmar holdte Tale. Det stokholmske Blad Freia" udbryder saaledes: "Som bekant ar, anstalldes i Danmark atal mot Cand. Ploug, i och for det tal, han vid Danska studenternas besøk i Calmar hallit och sedermera i Tidningen Fædrelandet" inført. Actors pastaaende mod Ploug ar saysligt, at man næsten kan kalla det löiligt: han fordrar nemligen, at Ploug, skal afstraffas enligt det lagrum, som talar om "at have forbrudt Ære, Liv og Gods, den høire Haand af ham levende at afhugges, Kroppen parteres og lægges paa Steile og Hjul og Hovedet med Haanden at sættes paa en Stage. J Ryssland sander man obehaglige talare till Siberien, men i Danmark vet man saledes att kurere spraksamheten paa et mycket radicalare satt." Andre svenske Blade omtale enten Sagen paa lignende Maade eller de falde i Forundring over den forhavsende Efterretning, og ere næsten istand til at paadutte Freia" den som en lille hjemmegjort Fabel. "Freia" henviser da til det norske Blad "Den Konstitutionelle", som sin Hjemmelsmand, og man erfarer her, at man i Norge er ligemeget beskjæftiget med at beundre Plongs Jndlæg i Sagen og med at forhavses over Actors Paastand. De ærede svenske og norske Blade synes ikke at forstaae sig paa, hvorledes en Proces føres paa Dansk. Det er næsten som en Handel. Sælgeren, betænker sig ikke paa at tage Munden fuld; thi han kan jo altid lade sig tinge. Den Sag er jo ganske i sin Orden. At Actors Paastand i dette Tilfælde ikke vil have noget at betyde, det indseer hvert Menneske i Danmark, der blot har juridisk Sands, og derfor vækker den frygtelige Formel: "At have forbrudt Ære, Liv og Gods" her ikke engang Opmærksomhed. – Vi skulle endnu tage os den Frihed, at tale et Par Ord med Freia" om den, som os synes, ikke logiske Sammenligning, som Bladet af dette Exempel tager Anledning til at anstille mellem Maaden, hvorpaa man behandler ubehagelige Talere" i Danmark og i Rusland, og hvori Danmark da beholder Prisen. "Freia" burde dog ogsaa fra dansk Side fremvise et Faktum, inden det anstiller Sammenligninger. Vilde man gaae tilbage i Tiden, da kunde man rigtignok finde slaaende Exempler, f. Ex. Griffenfeldt, der vel hovedsageligen blev dømt tildøde forden Yttring, at Kongen havde talt som et Barn Kai Lykke, der for en uforsigtig Yttring blev dømt tildøde og henrettet in efsige osv. osv. Men naar man vil gaae tilbage i Tiden, saa kan Sverrig selv fremvise det største Exemplar af radikal Maade at behandle ubehagelige Talere paa, i Patkul, der, som bekjendt, blev radbrækket, fordi han frimodigen havde talt sine Landsmænds Sag. Dog hine despotiske Tider ere nu forbi, og Oplysningen er Borgen for, at de aldrig vende tilbage. Vi have her kun kaldt den i Erindring, for at vise, at Danmark og Sverrig, helst maae sammenligne sig selv, thi de ligne hinanden mest i Ondt og Godt. – Angaaende Plongs Sag, da meene vistnok de fleste Jurister, at han vil blive frikiendt. (Onok.) 21de Hefte af det nyndkommende Brockhausiske "Conversationslexicon, indeholder en Biographie af vor Konge, hvoraf Aalb. Avis meddeler følgende Skitze af hans til et sikkert Omdømme iøvrigt endnu for korte, Regeringstid som Konge i Danmark: "De Forhold, under hvilke Christian den Ottende besteeg Danmarks Trone, kunne betegnes som meget vanskelige; Rigets Finantser vare forstyrrede, i Statsforvaltningen havde en Mængde Misbrug og gammel Slendrian indsneget sig, imellem den danske og tydske Befolkning var Tvedragt indtraadt og de meest forskjellige dristige Fordringer af fremmede Magter, saavel i politisk Henseende som med Hensyn til Øresundstolden, søgte at gjøre sig gieldende. Dette havde allerede været tilstrækkeligt til at gjøre hans Stilling til en af de meget mislige. Men disse Vanskeligheder forøgedes endnu derved, at det liberale Parti, der under Frederik den Sjette i al Stilhed, havde udviklet sig, men forholdt sig roligt, nu paa eengang med stor Magt fremtraadte og troede, saa meget aabnere at kunne udtale sine Forventninger som de foregaaende Begivenheder af 1814 i Norge havde levendegjort det Haab hos det, at Kong Christian Frederik nu, efterat han var bleven selvstændig, vilde følge de samme politiske Grundsætninger som dengang. Men Udfaldet har viist, at det liberale danske Parti heri har taget feil. Kongen bøiede i Begyndelsen de forskjellige, i Adresser af alle Slags til ham stilede, Begjæringer om en Constitution o. s. v. tilside med diplomatisk Fiinhed; men da Forlangendet bestandigt trængte meere paa og udtalte sig i Stænderforsamlingerne i aabne Andragender, da bleve ogsaa Kongens Svar bestandigt meere bestemt afvisende og tilsidst fuldkomment afslaaende, indtil den bestandigt mere sig udviklende Virksomhed hos det danske Bevægelsesparti og Opløbene (?) i Kjøbenhavn den 22de og 23de Mai 1840 foranledigede ham til et gjennemgribende Modstandsystem (?). Derimod søgte Kongen med stor Omsigt at ophielpe Landets Tilstand, ved alle Slags Forbedringer i Civil- og Militairforvaltningens Administration. Dette conservative System har Kongen ogsaa, endskjøndt det liberale Parti endnu bestandigt holder sig kraftigt og i Særdeleshed har en skandinavisk Conføderation for Øie hidtil med temmeligt Held opretholdt."