Jyllandsposten, 1838-09-24
Committeens Majoritets (Ølgaard, Rosenørn) Betænkning er af følgende Jndhold: "Forsamlingen har under 18de f. M. paalagt os at afgive Betænkning over det af den ærede 2den geist lige Deputerede gjorte Forslag, at indgaae med en allerunderdanigst Petition om, at den Bestemmelse, som indeholdes i Feng af 15de Mai 1834 § 4 Nr. 2, maatte indskrænkes saaledes, at Bekjenderne af den mosaiske Lære maatte tilstaaes Valgbarhed; og da det ene Medlem af Committeen dissentierer, have Undertegnede herved den Ære at fremlægge den af os udarbeidede Betænkning, denne Gjenstand betræffende. Vi indrømme, at der blandt Bekjenderne af den mosaiske Religion ere mange agtværdige, retskafne og dygtige Mænd, ja at de neppe bør antages i saa Henseende at staae tilbage for de Christne, og skjøndt vi ikke kunne erkjende Rigtigheden af hvad Proponenten har villet slutte af deres Lærrebog, eftersom man dog neppe af et enkelt, som Skolebog, under en christelig Regjering approberet Værk, som ikke udelukker fra at beskjæftige sig med eller undervise efter deres oprindelige tildeels som hellige anseete Religionsbøger og fra deres Fædre nedarvede Værker, kan bedømme deres religiøse Standpunkt og Begreber i det Hele, saa ville vi ei heller herfra hente nogen Grund for vor Formening, at det ikke er tilraadeligt at optage dem i Folkets Raad. At Jsraliterne de jure bære de samme Byrder, som Statens øvrige Borgere, troe vi at maatte indrømme, men det kan vel ei heller nægtes, at de af vor allernaadigste Konge, forsaavidt de ere fødte her i Riget, ere tilstaaede alle almindelige statsborgerlige Rettigheder, og vi erkjende, at den danske Nation herfor maa være Hans Majestæt takskyldig, og at hver Danske vist med Glæde har seet, hvorledes dette fremmede Folk har hævet sig til agtbare Medlemmer af Statssamfundet. Ogsaa erkjende vi, at denne det oftnævnte Troessamfunds Forædling iblandt os for en stor Deel har sin Grund i den retfærdige og humane Behandling, der her er bleven det til Deel. Men paa den anden Side kunne vi ikke tilstaae, at den alene har sin Grund heri, men den er maaskee ligesaa meget fremkaldt ved den stigende Velstand og dermed forbundne fremskridende Cultur, som har fundet Sted blandt Jsraliterne, ikke alene i Danmark, men ogsaa i mange andre Lande, hvilken større Velstand vistnok for en stor Deel har sin Grund i den udbredte Forbindelse, som dette handlende Folk altid har vedligeholdt imellem sig, og som satte dets Handlende istand til at undgaae en Mængde af de Tab, som Landenes øvrige Handlende og Borgere, maatte lide, især her i Landet under de uheldige Conjuncturer, da Danmark blev draget ind i den store Conflict imellem alle europæiske Nationer, der har efterladt saa mangen endnu følelig Svækkelse i flere europæiske Riger. Uden altsaa i nogen Maade at ville miskjende det mosaiske Troessamfunds Medlemmer, og idet vi, som meldt, erkjende, at det er hæderligt og glædeligt, hvad der i Danmark er skeet for at sætte dem i Besiddelse, af de Rettigheder, der ere dem indrømmede, maae vi imidlertid paastaae, at der er en vid Forskjell paa at tilstaae dem almindelige statsborgerlige Rettigheder, og at tilstede dem Adgang til Folkets Raad. For at tilstaaes dette, bør de dog nægtelig høre til Folket, være sammensmeltede med dette og deele alle dets Jnteresser, men det ere de ikke og ville de efter vor Formening aldrig blive eller kunne. Det jødiske Folks Historie, ikke alene efter den christelige Religions Fremtræden og efterat det maatte forlade dets Fædreland, men ogsaa dets Historie førend det ved Jerusalem sidste Ødelæggelse blev adsplittet, har viist, at denne Nation under intet Forhold opgiver sin Nationalitet, og aldrig sammensmelter med noget andet Folk; de vedblive at være vandrende Jsraels Børn, hvor de end fødes eller opholde sig, og deres stadige Haab og Tro paa, at den Tid igjen vil komme, da de atter ville komme til at danne en selvstændig Stat i et eget Rige, forsvinder ikke saa længe de vedblive at være Jøder, er det end- og tilsyneladende forsvundet eller træder mindre skarpt frem hos de meest dannede, da kan dette maaskee have Grund i disse dannedes forandrede Religionsbegreb, men det kan dog vel formodes at ville vaagne hos mange, om ikke hos alle dersom man tænkte sig saadanne politiske Conjuncturer, at der kunde synes at aabne sig en endog kun fjern Udsigt til en Forening af dem alle, saalænge de vedblive at conservere deres eiendommelige Folkelighed.