JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Adresseavis for Børn, 1779-04-28
Skuespil. Slutningen af Sommer Scenen. (See næst forrige No.) Hans. (Som springer frem ved et Skrig han hører, og løber til Hauge=Porten. Hei du Rakallie, du skal faae Skam, (han seer igjennem Porten, at den store Lænkehund havde fat i Klæderne paa Grev Henrik, snerrede af ham og gjorde ham angest. Hans springer til, rekker Hunden sit Flesk og Brød, som derved slipper den unge Greve, der gaaer uskadt fra ham.) Fik den gode Herre ingen Skade? Grev Henrik. Oneil tie kun stille, at ingen seer det. Tromand. (Som kommer til i det samme.) Hvorfor det, kiereste Greve, De maae være glad til at Hans kom Dem til Hielp; thi hvem skulde kunde have viist dem saadan Tieneste, som han med sit Flesk og Brød, – Tak, du gode Dreng, Hans (J der han gaaer igien til sit Arbeide) O! det var jo intet at takke for, men en anden Gang, lille Herre, maae han aldrig drille Hunden. Grev Henrik. Du har Ræt, Hans Du har Ræt. (Han betragter sine Klæder, om de ingen Skade har faaet.) Grev Karl, (Som omarmer sin Broder. Da har dog vel ingen Skade faaet, lille Henrik Henrik. Nei, Gud skee Lov, men vogt du ogsaa dig, at du ikke kommer Hunden for nær Hr. Tromand, tillad mig at tale et par Ord med Hans endnu, jeg skal strax være her igien, (han gaaer til ham.) Tromand. Naa, lille Karl, hvad siger De nu om vores lille Hans Forrekommer han Dem endnu saa enfoldig og saa hæsselig, at man ikke uden Væmmelse kan see paa ham, Karl. Nei, Hr. Tromand, jeg holder nu vist meget af ham. for Børn. Tromand. Det fortiener han og, og med ham alle hans Ligemænd, naar de ere saa flittige saa arbeidsomme, saa tilfreds med deres Skjebne, og besidder saa got et Hierte som han. De stakkels Folk, de arbeide jo dog alle meere for os end for dem selv. Karl. Ak ja det er sandt nok. Tromand. Og skulle vi da ikke være gode imod dem og elske dem, og om vi kunde, søge at lette deres Møie, og takke den gode Gud, at han har givet os saadanne Hielpere, der giøre det for os vi ikke kan giøre selv. J Sandhed, lille Karl, den som kan foragte en Bonde, eller en Arbeidsmand, eller begegne ham ilde og uhøflig, den maatte jo være et lige saa dumt som ont Menneske; dum, da han ikke veed, hvor nyttig, undværlig og ærværdig denne Stand er, ond, da han derved fornærmer sin Medskabning og Velgiører; thi er den ikke Velgiører, som gjør vel imod os, og giør disse brave Arbeidsfolk os ikke daglig meget got ved deres møisommelige Arbeide? Karl. Ja, det er vist nok sandt. Nu skal jeg og fra denne Dag af ret elske og agte dem. (Han seer den gamle Fisker komme, render ham i Møde og rækker ham Haanden.) GodDag, min gode Mand, god Dag, hvor lever han? Fiskeren. God Dag, lille Herre, Gud være loved gandske vel. (Han tager ham ved Haanden og følger ham til Hr. Tromand.) Maae jeg give denne gode Mand min 8 Skilling, Stakkel, see hvor vaad han er.
Adresseavis for Børn, 1779-04-28
Bekiendtgiørelse. Markedsdage, har deres Navne af de gamle Træ Bismere som havde visse Mærker, hvoraf et hvert blev kaldet en Mark. Da nu Vægt og Maals Beregning kom i Brug, saa rettede man sig i Begyndelsen efter disse Marker, og ved Sammenkomster paa visse Stæder, handlede og vandlede med hverandre efter Marker i Vægt og Maal. Deraf oprinder og det Ord Mark i Penge=Myndt, og Sammenkomsterne blev kaldet Markeder.
Adresseavis for Børn, 1779-04-28
Avis. At Klokken ringer Tolv om Middagen, og de efter klemter, det er en Skik, som for 300de Aar siden blev indført af Kong Christian den Første, til en Erindring, at bede for de Christne Siele, som bleve slagne af Tyrkerne.
Adresseavis for Børn, 1779-04-28
Briller og Veirmøller ere opfundne i et Aar, nemlig 1299. Kaminer, som man betiente sig af længe førend Kakkelovnene blev bekient, vare endnu ikke til Aar 1300, men man sad da omkring en Jld holder i Midten af t RøghuusViin, blev paa den Tid allene kiøbt af Apoteqverne her i Norden, som en Hiertestyrkning.
Adresseavis for Børn, 1779-04-28
Dødsfald. Den lille Christian var bleven syg af en Forkølelse, thi det var hans Maade gierne, lige saaveedt som han stod op af Sengen at springe med bare Been og halv nøgen Krop ud i Kiøkkenet, og paa Gangen. Ved ingen Formaning lod hansig afholde fra denne Vane. Hvad Under, han maatte tilsidst blive syg. Fire Dage vare neppe forløbne, førend Sygdommen bryder ud i et Udslet over hans hele Legeme. Dokteren sagde, at dette var til hans Frelse, naar han nu kun vilde holde sig rolig og vogte sig selv for Forkølelse, og saa ikke kløe eller rive sig. Men Christian fulgte sin vilde Natur, og foragtede baade Doctorens og hans Forældres Raad. Han sprellede af sig, laae undertiden gandske blot for aabne Vinduer og Døre, reev sig immer i Saarene, og derved ikke allene formeerede sine Smerter, men Sygdommen slog ind, og han maatte døe under megen Smerte og Pine.
Adresseavis for Børn, 1779-04-28
Til Kiøbs. Asparges, faaes allerede nu i Haverne. Denne Frugt, er en Madurt, som er bekiendt frem for mange af sin Smag og gode Egenskaber.
Adresseavis for Børn, 1779-04-28
J tre Maaneder af Aaret bruges den paa Bordet. Stilken er tyk, som en Finger, rund, fast, lige, uden Blade, grøn i Førstningen, siden hvid, og af et got Qvarteers Længde. Den kan skydde næsten til 2 Alens Høide, om man lad i den voxe. Den deeler sig i adskillige Greene som opskyde i Stengler og bær smaa Blomster, hvorfor Børn. af sætter sig Bær, der indeholder Værtens Frøe. Der er 3 Slags brugelige Asparges, den store, den almindelige, den vilde. Den første Slags er lidet bekiendt, efterdie dens Plantering er kostbar. Den almindelige Slags er meere bekiendt, og den vilde, som voxer af sig selv i visse sandagtige Jordsmon, for Exempel, paa Amager, og i Lolland, troer man ere Stamplanter til dem som groe i vore Hauger. Asparges er en meget sund Frugt, den befordrer Fordøielsen, driver Steen, Urinen, og bruges af Lægerne som et blodrenseende Middel. Den kan ellers i Driv huuse bringes meget tidlig frem om Foraaret; men den har aldrig den Smag, som de der voxe allene ved Naturens Hielp.
Adresseavis for Børn, 1779-04-28
Tienstsøgende. Der var engang Krig i Landet, og man udskrev alt ungt Mandskab, som kunde bære Gevær, til Soldatter. Een Dag som disse skulle forsamles for Officeren, for at præsenteres, befandt sig en iblandt dem, som græd hiertelig Skam dig, sagde Officeren Er det at være en troe Undersaat, naar du frygter for at tiene din Konge og dit Fædreneland, nu da de har din Tieneste nødig. Af min Herre, sagde den unge Dreng: Jeg græder ikke af Frygt, men jeg har en Halvfiersindstyve Aars gammel Moder, som ligger bestandig i Sengen af Gigt og Verk, og en Søster, som er bleven blind i Kopperne, og disse Svage har jeg hidtil ernæret ved mit ringe Arbeide, skal jeg nu rives fra dem, saa maae de krepere, og det er det som bedrøver mig. Officeren lod forhøre hos andre, om det forholt sig saa, og da han erfarede at det var Sandhed, lod han det unge Menneske gaae. Ef er 2 Maaneders Forløb døde hans gamle Moder, og kort derefter hans blinde Søster. Aldrig saa snart havde han faaet dem begravet, førend han begav sig til Regimentet, og søgte om at komme i Tieneste. Nu er der intet, sagde han ved sig selv, som kan fraholde mig at tiene min Konge. Maaskee naar Officeren erfarer at jeg ikke har bedraget ham, at han kan vise den samme Barmhiertighed imod andre, som han har viist mod mig. Drengen meldte sig og blev Soldat.
Adresseavis for Børn, 1779-05-05
Nummer Aar. Første Aargang. for Onsdagen Børn. den 5 May. Salpeteren dannes af raadne Slags Dunster, Den bliver os brugbar ved Menneskers Konster. Opløsning.
Adresseavis for Børn, 1779-05-05
Paa Sprømaalet i Rummer 17. Mennesket skulle ikke leve et Minut i Verden dersom det savnede Luften; den er en af de største Velsignelser i Skabningen; det er umueligt at beskrive alle de Tienester den giør Mennesket; thi var ikke den, saa skulle ingen Jld brænde, intet Lys skinne, ja ingen Plante opvoxe af Jorden. Vi skulle hverken kunne tale eller høre. Jkke engang kunde synke vor Mad; eller drage noget Aanderæt, følgelig, beroer et Menneskets Liv fornemmelig paa Luften. Kundskaber om Fædrenelandet.
Adresseavis for Børn, 1779-05-05
De fornemste geistlige Personer i Kongerigerne Dannemark og Norge ere biskopperne, af hvilke der ere sex i Dannemark og fire i Norge og to i Jsland. Jngen af dem staaer under den anden, men enhver biskop staaer umiddelbar under Kongen selv. Dog have Bisperne i Hovedstæderne nemlig, Biskoppen i Kiøbenhavn og Biskoppen i Christiania nogle visse Fortrin for de øvrige; thi Biskoppen i Sielland, som altid boer i Kiøbenhavn, forretter altid Kongens Kronning, da Bispen i Christiania asisterer derved tillige med den ældste Biskop i Dannemark. Slesvig og Holsteen har en General Superintendent der har sin Residents i Rendsborg. J det Kielske Holsteen er der og en General-Superintendent. Ellers kaldes Bisperne i Dannemark og Norge, ogsaa Superintendenter. Kongen allene kalder Biskopperne, som alle bliver indviede til deres Biskoppelige Embede af Biskoppen i Sielland i vor Frue Kirke i Kiøbenhavn. De visitere Kirker og Skoler i deres underliggende Stifter; de examinere og ordinere de nye kaldte Præster; de holde aarlig med Provsterne i Stiftet en Sammenkomst, som kaldes enten Landemode eller Provste Mode; Under Bisperne staaer Provsterne, som ere 142 i Tallet i Dannemark, Provsterne visitere aarlig i de Kirker og Skoler, som hører til deres Provstie eller Herred, Provsterne ere forbundne til at meddele deres Herreds Præster, Efterretninger om hvad der passerer paa de aarlige Landemoder. Efter Provsterne følge Præsterne, hvis Medhielpere eller Medtienere, kaldes Kapellaner. J hele Dannemark er der 2030 Kirker, og 1624 Præster.
Adresseavis for Børn, 1779-05-05
Den lille Frans Lekkermund, som af sine Forældre saa meget blev forkielet, at han kastede Foragt paa det meste han skulle spise. Saa var det ikke tilpas, saa smagte det ikke, saa dadlede han den Ret, og saa vragede han den. Dette var en meget forargeligt Exempel for Tieneste Folkene, som derved fik Leilighed at vrage Maden med. Nu døde hans Forældre, og Frans maatte ud at tiene; men hans Lekkerhed fuldte ham og blev ham til Fordærvelse. For de faae Skillinger han kunde samle sig, kiøbte han Kringler eller Peber=Kager, og slog Foragt paa Rugbrød. Megen Nytte kunde han ikke giøre, thi han var stedse stiv, og studs og doven. Snart kom Avis. kom han derfor af sin Tieneste. Han kom til en anden Herre og det gik ham ligesaadan. Tilsidst kunde han ingen Tieneste faae; Jmidlertid kom der dyrtid i Landet, og Frans Lekkermund maatte betle sit Brød. Han kom nu for sin første Herres Dør, hvis Brød han saae ofte havde foragtet, og fik et stykke mullent Brød at stille sin Hunger, ved Ach min Gud sagde han, det har jeg "fortient, hvorofte har jeg foragtet den bedre Føde, og ikke selv vidst hvad jeg gaf spist. Nu maae jeg lide for det."mon ikke Frans fortiente denne Straf,
Adresseavis for Børn, 1779-05-05
Handels-Efterretninger. J forrige Tider var det Brug at man gik omkring paa Landet med sine Vahre og solgte dem til Almuen. Disse omvankende Kiøbmænd, kalde man Bisse=Kræmmere, fordi de gik med deres Kram paa Rykken, fra et Sted til et andet: og bød dem tilfals. Saadan en Bissekræmmer kom engang med tvende beladne Heste til en vis Frues Gaard paa Landet; som vil kalde Frue fer wal. Man vilde igien vise ham bort, men han spurgte efter Fruen, og bad om Tilladelse, at faae hende i Tale. Hun vægrede sig her for, efterdi hun trode, at det blot var for at forføre hende til at kiøbe noget af hans Kram. Men han holdt ved, og hun maatte tillade ham at komme ind. Dette Menneske, som havde et lykkelige Ansigt, og kunde omtrent være 30 Aar gammel, helsede Frue Ferwal og hendes Selskab med en frygtfuld og mild Mine. Frue Ferwal. Hvad er til deres Tieneste min Ven? Bissekræmmeren. (Stammende overleverede han hende en Pung med Penge, Her naadige Frue her er de Penge, som jeg længe tilforn skulle have bragt dem. 50000 Rdlr. skal der være i denne Pose. Frue Herwal. Hvorfor bringer i mig disse Penge Bisser. De tilhøre dem naadige Frue, i Sandhed giør de saa, dem selv. Frue erwal. Nei min Ven J tager Feil; Jeg har ikke forloret saadan en Summa, ei heller er bleven dem frastiaalen. Bissekr. Det er sandt naadige Frue, men de har laant mig dem. Husk dem kun om, de erindrer det nok. for Børn. Frue Ferwal. Jeg forstaaer ikke hvad de vil sige, visselig maae de tage Feil, og holde mig forden urette Person Bissekr. Himmel, skulle jeg ikke kiende Frue Ferwal, Jeg beder dem dog allerydmayst, nægt sig dog ikke for at tage imod det, der virkelig tilhører dem. Frue Ferwal. Kiere Mand, det kan jeg ikke De tilhører mig ikke. Jeg veed ikke jeg kiender dem. Bissekr. Hvad, de kiender mig ikke, er det muelig, Saa har de da glemt den lille Jacob, den fattige faderløse Dreng, som gik omkring med sin lille Æske og solgte Syenaale og Knappenaale.
Adresseavis for Børn, 1779-05-05
Frue Ferwal. Er det muelig, at de er Jacob, det er mig kiert, at see dem i den Stand. Nu hvor har de levet siden, Bissekr. Himlen være lovet ret vel de 5 Rdlr. deres Maade laante mig for 18 Aar siden, har gjort min Lykke. Jeg har ikke sparet nogen Møie for at fortiene, jeg har smaa ligen samlet, hvad jeg har erhværvet, og vor Herre har været med mig, thi jeg har altid bedet ham om sin Velsignelse, og beflittet mig paa at være redelig. Endelig kan jeg nu sige deres Naade, at jeg med disse 5 Rdlr., som var den hele Capital jeg begyndte at handle med, har erhværvet mig en gandske skikkelig Formue. Ferwal. Og hvormeget har de da erhverved Bisse Ti tusende Rigsdaler naadige Frue De kan være vis paa jeg har holt nøie Bog. Og her er deres Part naadige Frue. Disse 5000 Rdlr. tilkommer dem med Gud og Æren. Frue Ferwal. Mig. Bissekr. Ja visselig, det er vi jo bleven eenig om. Frue Ferwal, hvorledes, EnigBissekr. Har da deres Naade forglemt, at de engang, da de giennemsaa mine smaae Sager i min lille Æske, smaalveFrue Ferwal. O Jeg erindrer nu fuldkommen deres lille Æske, Jeg troer ikke der var foren Daler i den, men jeg kan godt huske, at jeg fornøiede mig tidt over den Orden deres smaa Sager, var lagt i. Bisse Avis Bissekr. Og saa spurgte deres Naade mig, hvorledes jeg tænkte at slaae mig ærlig igiennem ved denne Haandtering. Frue Ferwal. Det kan jeg meget godt huske. De græd endog da jeg giorde dem dette Spørsmaal. Bissekr. Nu, saa kan deres Naade vel ogsaa erindrede sig, at jeg svarede, at jeg af Mangel paa Penge maaskee aldrig kom nogen Vei; Saa blev deres Naades Hierte bevæget, og de spurgte, hvor mange Penge, jeg da kunde behøve for at sætte mig i Drift, Frue Ferwal. Jeg troer de svarede mig tre fire Rigsdaler, som satte mig i Forundring. Thi hvad tænkte jeg, vil 3 a 4 Rdlr. kunde sige til at begynde en Handel med Bissekr. Ja det er gandske sandt. Men den Gang var 4 Rdlr. store Penge for mig Saa gav de mig 5 Rdlr. deres Naade, med den Betingelse, at jeg skulle deele Gevinsten, med dem.
Adresseavis for Børn, 1779-05-05
(Slutningen følger.)
Adresseavis for Børn, 1779-05-05
Dødsfald. Fra Laurwigen i Norge, er os bekiendtgjort et ungt haabefuldt Barns Død, ved Navn Johan Bochman en Søn af Kiøbmand Hr. Christian Bochman, 6 Aar gammel, som pludselig blev den 13 Febr. syg om Morgen, og døde om Eftermiddagen. Saa kort lod denne Spire sig see i Dydens Have, Tidligen udviklede hans unge Siæl sine ædle Ævner, og lovede store Udsigter, for Forældre og Kyndige, tidligen lagte han Prøver frem af sine fromme Tilbøieligheder, sit gode Hierte og sin smukke Forstand. Derfor var han yndet af Forældre og de Dydige i Verden, men for Børn. langt mere af sin Gud som ledsagede ham paa sin Ungdoms Bahne, og da han saae ham moden til et høiere Liv oprykkede den ædle Plante fra sin Jord, for at omplante den i et helligere Land, under en renere Clima, for der at opvoxe i Selskab mellem Jordens optagne Engle til en salig Tilbeder for Guds Trone. – O! mine unge Læsere og Læserinder, føler hvilken Ære det er at døe med saadan et Vidnesbyrd. J vide ikke Øieblikket naar det behager eders Skaber at forflytte eder, hvad? om det skulle være i denne Dag O beflitter eder da paa at være dydige og fromme, saa vil J. naar Gud kalder, om det var den neste Time, altid kunde være vis om, ligesom denne unge Salige, at fremtræde med Ære for eders velsignede Skaber, Til Kiøbs. Bævergel, er en meget nyttig Product, Medicinen, som vi har det Dyr Bæveren at takke for. Den bærer i Lysterne 4re Poser eller Blærer, som indeholde en ildelugtende Vædske, der er flydende saalænge den er i Poserne, men størknes, saasnart den kommer derud fra, og da seer det ud som en Blanding af Vox og Honning, Farven er brun, Lugten stærk og stinkende, og Smagen besk og modbydelig. Man faaer Bævergel fra adskillige Lande, fornemmelig fra Pohlen, Rusland, Ost- og Vestindien. Den er meget berømt, saavel i den gamle som nyere Lægekonst. Det er et opløsende Middel og beqvemt til at hæve Forstoppelse. Man bruger det og for Dampe og Modersyge. Vi skal ellers ved Leilighed, fortælle vore unge Læsere, i de følgende Blade, noget om dette besynderlige Dyr, som vist vil sætte dem i Forundring. Subskribenterne, ere end videre. Jef. Ane Catharine Lange, i Kiøbenhavn. Jfr. Lichtenberg, paa Bidstrup i Jylland. Frøken Boldt. fr. Maria Giertrud Bradt, i Kiøbenhavn.i Nyborg. Msr. Christian Reisensthal, Jfr. Johanne Ulrike Bille, Jfr. Ane Sabine Hage, i Stege.
Adresseavis for Børn, 1779-05-12
Nummer Aar. Første.
Adresseavis for Børn, 1779-05-12
Avis. Aargang. for Onsdagen. den 12 May. den. Svalen den lever af Fluer og Myk, Er hvid under Bugen og sort paa sin Ryk Spørsmaal. Hvad er det Vigtigste og dog det mindst Agtede blant Menneskens Børn, Kundskaber om Fædrenelandet.
Adresseavis for Børn, 1779-05-12
Religionen i Dannemark har i forrige Tider været hedensk, da Jndbyggerne havde de res egne Afguder, som de dyrkede og tilbad, nemlig Freyer, Thor, Thyr og Freya. Efter de tre sidste Guder bære endnu de tre Dage i Ugen deres Navne. Odin holdtes for den fornemste Gud. Man levede endnu i denne Blindhed og Uvidenhed om den aabenbarede Religion indtil Aar 822, da Biskop Ebbe af Rheims begyndte at prædike Evangelium i Dannemark. Aar 826 lod Kong Harald Klak, som havde taget sin Tilflugt til Keiser Ludwig, sig døbe, og og derpaa reiste tilbage til sit Rige, ledsaget af nogle Munke. Disse catolske Geistlige fik da Frihed til at skifte christelige Meenigheder paa adskillige Steder i Riget, især i Haddebye i Hertugdømmet Slesvig, hvor den første christne Kirke i Dannemark blev bygget, og blev betroet Biskop Ansgarius til Over-Opsyn. Men de følgende Konger i Dannemark vare bittre Fiender af de Christne, og forfulgte de nys omvendte Danske paa det haardeste. J saadan Striid og Uroe laae Kirken indtil Aar 1000, da den nød en fuldkommen og bestandig Roe under Kong Svend.
Adresseavis for Børn, 1779-05-12
Nu var den catolske Religion den herskende i Landet. Men da Luther begyndte at bringe den reene Lærdom for Lyset i Tydskland, fandt samme Lærdom en stor Indgang i Dannemark under Kong Christian den Anden, og blev endnu videre udbreedt under Kong Frederich den Første. Men under Kong Christian den Tredie blev den ganske antaget og bekræftet paa Rigsdagen i Kiøbenhavn. Paa saadan Maade kom den evangelisk lutherske Lærdom til at herske i dette Kongerige, Dog har de Reformeerte, de romersk Catholske saavelsom Jøder frie Religions Øvelse. Ved vore danske Kongers priisværdige Omhue for den sande Religions Udbredelse, er ogsaa Evangelis Lære med god Fremgang bleven udbreedt i Finmarken, Grønland og iblant Malabarerne.
Adresseavis for Børn, 1779-05-12
Correspondence. Min lille Ven! Saa gierne jeg vilde komme og besøge ham. saa maae jeg dog sige, at jeg finder slet ingen Lyst dertil, for hans hele Leeg bestaaer jo ikke i andet, end Kriig og Slagsmaal, og at snakke om Løver, Biørne og Tigre,, og at lee af de skrækkeligste Ting i Verden. - Nei lille Ven det Slags Avis fordriv er alt for ængstelig for mit Hierte. Han maae længe nok lee mig ud, og kalde mig en Kielling; det rører mig ikke. Jeg veed dette, at slige Fornøielser passer sig hverken for vore Hierter eller Forstand; det siger min Fader, og jeg føler det selv. Naar han derfor ikke kan beqvemme sig til andre sindige og anstændige Leege, saa kommer jeg slet ikke. Jeg vil hverken venne mig til i min Ungdom at tænke som Bøddel eller Tyran imod mine Medmennesker. Vi skylde dem Kierlighed, og vi bør være ømme og medlidende over deres Elendigheder. Saa er Skaberen imod os, og saa vil han, vi skal være imod andre. – Jeg forbliver i det øvrige hans oprigtige Ven, om han skytter om mit Venskab. Jonathan. Nyeheder.
Adresseavis for Børn, 1779-05-12
Handels-Efterretninger. Slutningen af Bissekræmmerens Seene. See No. 18. Frue, fermaal. De er jo et Under af Ærlighed min kiere Jacob, saa kunde de troe at det var mit Alvor Bissebr. Ja deres Naade, det var jo ikke meere en billigt. Og jeg maatte jo være anseet for en Skielm, om jeg ikke havde deelt redelig Her skal de see mit Regnskab; jeg troer ikke der skal være en Skilling forregnet; thi jeg har gaaet det over tive gange igiennem.
Adresseavis for Børn, 1779-05-12
Dødsfald. Frederica, veed du hvad, nu er hun død, Christence, som tiente os for 3 Aar siden, som var saa forfalden til Drik, og siden stial, og saakom i Børnehuset. Stakkels Menneske, det var dog en god Pige da hun tiente os. - Er saadan en værd at ynke? – Neil nu er hun det med for Børn. Guds Hielp ikke, men i hendes levende Live var hun det vist nok. – Aa saadanne Ugudelige! skulle man have nogen Medlidenhed med dem. Jeg kunde taale om de led aldrig saamegen Nød. Ol vend dig dog til, lille Broder, at tale med meere Ømhed om din ulykkelige Medskabning, ere de ikke elendige nok endda, at du vilde hade dem til Det var smukkere, om du føelte deres Elendighed, og beklagede deres Feiltrin. Jeg beklabe dem, saadant gemeent Pak, lad dem lide, lad dem pines, lad dem hungre og tørste, jeg kunde unde dem det, fordi de fortiener denne Straf. - Fy min Broder, hvor kan dit Hierte tænke saa haardt. Veed i det Sted, Gud bevare dig fra at begaae de Feil, for hvilke hine nu lider, thi det er snart gjort at synde, maaskee har disse Ulyksalige engang tænkt ligesaa stolt som du, og dog ere de faldne, fordi de har glemt vor Herre. Disse Ulykkelige ere nu grebne i deres Misgierninger, og derfor offentlig bleven straffede. Men hvad om alle hemmelige Tyverier, Bedragerier, Horerier, Børne Mord, og tusende andre grove Synder og Laster, kom for Dagens Lys, om alle ulydige Børns hemmelige Skarnagtigheder, Tyverier, Falskheder, Løgne, Bander, Skielden, bleve opdagede, hvor vilde det da see ud, saa kom man vist til at bygge ti Gange saa mange Børnehuse og Tugthuse, som der ere. – (Den lille haardhiertede Herre begyndte at tænke sig om, kunde ikke svare sin Syster, gik ud, og lod fra den Tid af aldrig saa haarde Tanker falde omsine ulykkelige Medskabninger.)
Adresseavis for Børn, 1779-05-12
Bortstiaalne Sager. Jomfrue Marie havde tabt en Side Bukkel af sit Haar, og torde ikke komme ind for sin Mamma, da hun kaldte. Af min søde Dorthe, hvor skal jeg bære mig ad? – Ja jeg har noksagt hende det lille Jomfrue, at hun skulde holde Fred over sit Haar, men hun giør jo ikke andet end kradser og piller sig i Hovedet, saa hun gierne seer ud som en Ugle, og saa maae Buk lerne vel gaae løse og tages. – Mama kaldte igien, og Jomfrue Marie gik zittrende ind og kom grædende ud.