Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1806-02-08
Den 23de f. M. døde Ministeren W. Pitt i sit 47de Aar paa sit Landgods. Venner og Fiender maa indrømme, at han var en stor Mand. Med Brittisk Standhaftighed blev han indtil sidste Time sit System, sin Konge og sit Fødeland tro. Biskop Prettyman, hans forrige Lærer, som under hans Sygdom ikke havde forladt hans Sygestue, forkyndte ham Lægernes Erklæring, at hans Endeligt var nær. Han døde som en fattig Mand; han eiede ikke meere end een Karet, fire Vognheste og nogle Rideheste. Han gjorde sjelden store Gjestebud, forødte intet paa Bygning; han var Elsker af Haugevæsenet, og det var ogsaa alt hvad han anvendte Penge paa. Efter sin Resignation indskrænkede han sine Udgivter, og levede fra den Tid af, for at tilfredsstille sine Creditorer, uden mindste Glands. sine sidste Øieblikke raabte han adskillige Gange; o, hvilke Tider, o mit Fædreneland, J Alicata, i Siellien, lever der i denne Tid en ung Pige, som hele Øen bevidner den største Ærefrygt. Hun er omtrent 13 Aar gammel, og har hidtil tjent hos en Præst. Hun har længe været bekjendt for sin gode Opførsel og Andægtighed. Langfredag f. A. tildrog hun sig almindelig Opmærksomhed. Da hun traadte ind i Kirken, der var opfyldt med Mennesker, fremkom pludselig paa hendes Hænder Tegn af den Korsfæstede. Et Christusbillede af Træ, kom, da hun traadte frem, ned fra Korset, gik hende i Møde og omfavnede hende i Alles Paasyn, gik derpaa op paa Alteret og beklædte sin forrige Plads igien. Strax efter denne Begivenhed, som hele Forsamlingen var Vidne til, begyndte hun at synge en Latinsk Psalme. Hun havde aldrig lært Latin, og kunde overalt hverken skrive eller læse. Præsten spurgte hende: om hun ogsaa forstod, hvad hun havde sjunget?" Hun oversatte nu Psalmen paa godt Siciliansk. Naar du forstaaer hvad du aldrig har lært, spurgte Præsten endvidere, saa maa du jo ogsaa kunne skrive hvad du har sjunget? - Hun forlangte nu Papiir og Blæk, og skrev, til enhvers Forbauselse, Ordene tydelig, smukt, og rigtig. Denne besynderlige Begivenhed gjorde det største Jndtryk paa alle de Tilstedeværende. Hurtig udbredte Rygtet herom sig over hele Øen og alle Nabolandene, og Erkebispen i Girgent, afsendte en Commission, som skulde undersøge Sagen. Men hidtil har man endnu ikke erfaret Udfaldet. Bedrageriet er meget stort, men det maa være blevet udført med den største Finhed. Skulde det engang blive opdaget, saa vil det være et nyt Bidrag til Besvarelsen af det Spørgsmaal, hvorledes er Almanakken bleven saa rig paa Hølgene? Enhver Dansk Læser husker ved denne Leilighed nok, at vi for endeel Aar siden have havt en saadan Kjøbenhavnsk Helgen i Trompetergangen, hvis trykte Spøgelsehistorie er noksom bekjendt. Og saa hun kunde tale Latin, ja endog Ebraisk, uden nogensinde at have lært noget andet Sprog end Dansk. Men tilsidst blev Bedrageriet oplyst, og hun endte sin Helgenbane i - Forbedringshuset. Opstandelsen af Graven, men ikke fra de Døde. Damuel Sandback, Arbeidsmand fra NurkilBy i Bjørns Sogn i Sverrig, omtrent 50 Aar gammel, som var anklaget for Kirkeran og andre Forbrydelser, havde nogen Tid siddet fængslet i Aabo Slotsarrest, og havde d. 15 Junii 1805, tilligemed endeel af sine Medfanger, under behørig Bevogtning, været ude for at drage frisk Luft. Ved sin Tilbagekomst om Aftenen klagede han, at han var syg, og blev d. 19de samme Maaned erklæret for død. Efterat Fangevogteren Simolin, underrettet derom af Fangevogteren Pelander, havde anmeldt det hos Vagtmesteren, blev den Fodbøile, Sandback havde paa, taget af i Adskilliges Overværelse, og det formeente Lig derpaa sat ind i et Brændeskuur, som man hang en Hængelaas for Jmidlertid slog man en Kiste sammen af Bræder, paa hvis Laag der var en to Fingre bred Aabning, hvorigjennem de Vidner, som siden skulde afhøres, kunde see og gjenkjende den foregivne Døde. Saaledes forvaret blev han siden af en deel af sine Medfanger bragt hen paa Slotskirke gaarden, hvor man opkastede en Grav af to Alens Dybde, og nedsænkte Liget i Fangefogden Samolins og Graverens Overværelse. Men inden den sidste kastede Graven til igjen, bad een af Arrestanterne, da der blev klaget over Liglugt, hele Selskabet, at følge med ham ind paa et Ølhuus, hvor han tracterede dem med Brændeviin. Derpaa gik Graveren tilbage, fuldbyrdede sin Forretning, uden at mærke at der var foregaaet nogen Forandring med Kisten. - Nogen Tid derefter, d. 26 Julii, skede der et Jndbrud i en Gaard i Bierne, og i samme Dage et i nærmeste Sogn Kemito, for hvilke Sandback, som, efter et almindeligt Rygte skulde kort forhen have opholdt sig der i Egnen, holdtes mistænkt. Beretningen herom kom til Aabo, og efter et d. 14 Sept. i Landscancelliet holdt Forhør over Calander og Samolin bleve begge arresterede, men Pelander, som uden Tilladelse havde begivet sig bort, og i flere Uger været borte, skulde, saasnart han blev paagreben, arresteres.