Aarhuus Stifts-Tidende, 1846-03-28
Blandinger. Den Skjæbne, man havde spaaet den polske Jnsurrection, er opfyldt i fuldeste Maal, og det langt tidligere, end man havde ventet. Oprøret er dæmpet næsten uden Sværdslag, og Jnsurgenterne adsplittede i alle Retninger. J Tusindtal ere Revolutionstropperne gangne over den preussiske Grændse og have strakt Vaaben; til Russerne og Østerrigerne gik kun de, der ingen anden Udvei havde. Men trods Krakaus Fald ville Politikerne endnu ikke ansee Jnsurrectionen for udslukt, i Ruslands Jndre, sige de, vil Flammen blusse op paany; man har, om Tilstanden der, kun usikkre, men skrækkelige Rygter. J Gallizien har Contrarevolutionen, reist af Bønder, sat den østerrigske Regjering i ny Bekymring og Forlegenhed. Hele Europas Øine have i denne Tid været henvendte paa det ulykkelige Polen, som frembyder det smertelige Skuespil af en i sygelige Trækninger liggende Nationalitet, hvis Dødsdom engang er fældet, men som, trods de skarpe Knive, der sønderskare den, trods den martrede Folke Psyches ængstelige Veeraab, ikke vil og ikke kan døe. Neppe er det levende Legeme, ligt et koldt Cadaver, igjen lagt paa det anatomiske Bord, for at den politiske Chirurgi kan gjøre nogle Snit deri, for det formeentlige Liig slaaer saa vildt om sig med Arme og Been, at de tre Statslæger see med Forundring derpaa og maae opbyde Alt, for at gjøre det begribeligt, at det ikke har nogen Berettigelse til at være levende og at det selv er bedst tjent med, eengang for alle at opgive sine Fordringer til Livet. Man spørger nu, hvilke Følger de sildigste Tildragelser ville have, men hvo veed det? Magthaverne vide det rimeligviis ikke selv. Den store, vidtskuende Statskunst er kommen af Mode; man lader Tingene gaae, som de komme. Med Undtagelse af Rusland har neppe nogen Regjering en fast Plan med Hensyn til Polen; de fleste Stater maae naturligviis nære det hemmelige Ønske, igjen at see Polen i de selvstændige Rigers Række, thi et frit Polens Existents svækker Rusland og styrker Occidenten mod den moskovitiske Kæmpe. Men ikke een Eneste tør betræde den Vei, som kunde føre til dette Ønskes Opfyldelse, For Østerrige og Preussen er der intet fast System, med Hensyn til deres Andeel af Polen; de forvalte deres Arvelod saa godt de kunne. Paa en evig Besiddelse kunne de ikke tænke, aldenstund kun to Tilfælde ere mulige, at nemlig den russiske Politik, ved de næste europæiske Conflicter, enten seirer eller ligger under. J første Tilfælde er Foreningen af de to tydske Stormagters Slaviske Bestanddele med de russiske Land det naturligste Resultat; i sidste Tilfælde derimod vilde en polsk Jnsurrection have tjent som det kraftigste Værn mod det fjendtlige Moskowiterdømme, og i det polske Riges Gjenoprettelse vilde ikke blot en Retfærdighedens Akt være fuldbyrdet, men ogsaa en af den politiske Viisdom paalagt Pligt være opfyldt. For Øieblikket bliver det igjen Rusland alene, der drager den største Fordeel af den farmatiske Patriotismes Udbrud, idet disse give det et godt Paaskud til videre at udvikle sit Tilintetgjørelsesystem mod Polen og tillige tvinge begge Nabostaterne til, strængere at behandle deres polske Undersaatter, hvorved Contrasten mellem det tydske og det russiske Polens Stilling taber betydeligt i Skarphed. Allerede taler man og Polens fuldkomne Jndlemmelse i Rusland; ogsaa i Preussen skal man være betænkt paa at fordeele Storhertugdømmet Posen paa Provindserne Brandenburg, Vestpreussen og Schlesien. (N. 3.