Aalborg Stiftstidende, 1845-03-15
At Forfatteren i "Berlings Tidende" ikke vilde være tilfreds med vore Yttringer om det truende Horoskov for Pressen, som han af den sidste Mulctdækning for Fædrelandet tog sig den Frihed at stille, maatte vi vente, men det overgaaer dog vor Forventning, naar hin Forfatter i den Grad vil statuere Tilbedelsen af en Høiesteretsdom, tilmed en Dom efter vor Presselovgivnings usikkre Bestemmelser og Udtryk, at den nærmeste Jnstantses heelt modstridende Dom ikke engang skulde kunne tilstede Forskjelligheder i Anskuelserne i Publicum: en Ufeilbarligheds Nimbus, som vistnok heller ingen Domstokselv pretenderer at see sig omgiven med. Forlegenheden med at forsvare en saadan Dogme har Forfatteren ogsaa selv synlig erkjendt og søger at rede sig ud herfra med Begrebsconfunderinger og Omsætninger af vore Ord, som vi ikke kunde lade uopklarede for dem, der søges fangede i dette Næt. Vi have saaledes i det vedkommende Punct aldrig støttet vor udtalte Mening paa en blot overeensstemmelse mellem Høiesterets- og Hof- og Stadsretsdommen, men paa de heelt modstridende Resultater, i to saa anseete Domstole, af hvilke den ene totalt frikiendte og den anden idømte en af de høieste Straffe, og to saa stik modstaaende Domsresultater i een og samme Sag lade sig ikke vippe over i Kategorien "Uovereensstemmelser." Heller ikke have vi talt om, at selv denne Modstrid i Domsresultaterne berettiger Publicum til at holde med de Domfældte, idet vi endog have fundet det materielle Udtryk af Sympathierne, som hiint Ord stiller forØie, urigtigt, men kun omtalt de forskjellige Anskuelser, forskjellige Domme maae føde. Den Begrebsforvexling hin Forf. bestræber sig for at fremkalde, fremlyser imidlertid bedste af denne hans Pasus: "J Collision med en Høiesteretsdom maa enhver Virkning af Overrettens Mening om samme Sag ubetinget bortfalde." Javist maa den materielle Virkning vige for en høiere Jnstantses Dom, saameget jus have vi Alle, men, lige saa lidet som vistnok Hof- og Statsret tens Dommere have forandret deres Mening efter Høiesteretsdommen især da dens Præmisser ikke kjendes og den "Maske", hin Forf. vil see opdaget i den af Hof og Stadsretten for maskefri erklærede Artikel, ikke dermed er løftet, lige saa lidet kan ogsaa det Jndtryk og de Anskuelser, Hof- og Stadsrettens aabent motiverede Frifindelses-Dom har fremvirket i Publicum, tilintetgjøres ved Høiesterets heelt forandrede Domsresultat, og den Virkning, som er i Følge med enhver udviklet Anskuelse og Stadfæstelse ved Dom og dennes naturlige Jndflydelse paa Sympathierne, kan ogsaa gjerne bestaae ved Ærbødigheden for den høiere Rets Dom og Underkastelsen under dennes Bydende. Hin Forf, søger især at confundere Begrebet om en Høiesteretsdoms Ukrænkelighed og Høiesteretsdommernes Ufeilbarlighed. Herhen sigter hans Ledetraad til at overbevise sig om Høiesteretsdom mens "Retfærdighed: en Anviisning, der allerede er en Besynderlighed at ville meddele. Om en Høiesteretsdoms Retfærdighed falder det vistnok aldrig nogen Dansk ind at tvivle, og selv den uheldige Mangel af Bekjendtskab til Høiesterets Præmisser har endnu aldrig engang ladet nogen saadan Tvivl, opstaae, da det vilde være at ryste den høieste Retsgaranties Grundvold. Men en Høiesteretsdoms Retfærdighed statuerer ingenlunde en modsat Hof- og Stadsretsdoms Uretfærdighed, og de Meninger, der have assimileret sig med denne, kunne derfor vel have en Ret til at give sig tilkjende, naar det ikke skeer paa en Maade, der handler imod Høiesterets ukrænke(Sluttes.) lige Beslutning."¬