Berlingske Tidende, 1831-09-09
Belgien. (Slutning af det i No. 143 afbrudte Stykke om Partierne i Belgien.) Nu, da Afmægtighed er den Belgiske Nations herskende Charakteer; nu da Revolutionskaadheden er forsvunden, og befindelse traadt i Stedet for Jrritationen; nu greb hiint geist lige Partie selv Tøilen. Lebeau, der allerede i flere Aar havde staaet i Forbund med Partiet, endskjøndt han i Lüttich, hvor han boer, holdes for en erklæret Liberal, traadte ind i Minsteriet; van Gerlache, een af Partiets Høvdinge, reiste selv til England og blev der i nogen Tid; uden Tvivl har denne snilde Mand i Særdeleshed bidraget til at overvinde Prindsens Modbydelighed for at modtage den Belgiske Krone. Thi de Engelske Blade fortalte netop paa samme Tid, at Prinds Leopold havde erklæret: "at det maatte være enten en Tigger eller en Daare, som modtog Belgiens Krone." - Tre Ting maatte stemme det geistlige Partie gurstigt for Leopold: For det Første, Sikkerhed, i Henseende til Frankrige, forsaavidt denne under de nuværende mislige Forhold er muelig; dernæst maatte hans Protestantismus være det velkomment, fordi det derved i Verdens Øine fralagde 4 sig den Bebreidelse, at det i Wilhelm af Nassau havde befeidet Protestanten, og for det Tredie var hans Egenskab som Englænder dem Borgen for, at den Belgiske Jndustrie under ham ikke vilde nyde den Opmuntring, som det Hollandske Herredømme, skjænkede det. Fjendskabet imellem det industrielle Partie og hiint Klærke=Partie er aldeles ingen Fabel, men beroer nødvendig paa begges Anskuelser og Interesser. - I et Land, der er saa sønderslidt af Partier som Belgien, vender vel efter nogen Tids Forløb Rolighed tilbage, men den kan ikke være af lang Varighed, og til hvilket skal da den ny Konge stytte sig? Det er snart sagt, at han ikke skal ændse Partier, og blot, saa vidt mueligt, søge at fremme Landets Vel; men ved de første Forholdsregler ville Partierne spørge: hvortil sigte disse, og Partierne ere i dette Land Nationen. - Mindst har han at frygte for det Franske Partie, thi dette er nu blevet det svageste; for ham gives den altsaa nu kun to: Klærke=Partiet og det industrielle Partie. Beskytter han det sidste, saa gjør han det første til sin uforsonlige Fjende, og erhverver sig ingen Tak i England. Hylder han derimod det i Belgien ingenlunde reenskatholske, men ærke papistiske Klærkepartie, saa opvækker han - der, da han skulde være Konge i Græchenland offentligen erklærede, at han vilde blive fine Fædres Troe, den evangelisk-lutherske Confession, urokkeligen hengiven, almindelig Forargelse. Grussel, den 21de August. - - Det forestaaende Valg af begge de ved Constitutionen anordnede KamretNedlemmer beskjæftiger nu vore offentlige Blade, tildeels og saa Publicum. Hos dette spores dog en vis Lunkenhed, som nomtvivleligen bør tilskrives det sidste Feldttogs ulykkelige Uheld, der har kjønnet Patriotismen. Hverring om de Valgberettigedes Stemmer er derfor dennesinde ikke stor. En betydelige Deel af dem, som under det afvigte Aars Begivenheder pludselig kom frem af Mørket, har allerede tabt sin Popularitet, til disse høre i Særdeleshed de fleste høiere Officerer, der soleklart have lagt deres Uduelighed for Dagen, og ei blot vare i Dødsens Angst for Hollændernes Kugler, men ogsaa skjelve for den ved Kongens Decret af 19de August anordnede Exammen for Stabsofficerer, der Intet have lært. Denne Anordning vil have en saadan Mangel paa Officerer til følge, at man maa see sig nødt til at hverve saadanne udenlands; almindeligen troes, at denne hele Forholdsregel, er beregnet paa, at tjene til Grundvold for en Lov, der skal foreslaaes Kamrene, angaaende fremmede duelige Officerers Antagelse i vor Armee. Man nævner nu den Franske General Roguet som den Mand, hvem Overkommanden over den Belgiske Hær skal betroes. Vore hidtilværende Stabsofficerers Uvidenhed er vel ogsaa for største Deelen Skyld i de Feil, der bleve begaaede i det sidste Feldttog. Vel har det Fransksindede Belgiske Blad Emantipation" ikke undladt, at vælte hele Skylden paa Kong Leopold selv, thi det erklærer hans strax i Begyndelsen, uden Plan foretagne Tog til Antwerpen, - hvorhen det lykke des Prindsen af Dranien først at henvende Belgiernes Opmærksomhed, medens han selv med sin Hær pludselig angreb Gen. Daine i det Limburgske, - for en Grundseil i hele Feldttoget, og derefter det af Kongen selv styrede, skjøndt heldige, Angreb paa Bautersem, som en ei blot unyttig men ogsaa skadelig Demonstration, fordi Hertug Bernhard af Weimar derved vandt Tid til at omgaae og indslutte Løwen. Alligevel kan med Vished paastaaes, at Udfaldet af den hele Krig ikke vilde være blevet saa ydmygende for os, dersom vor Konge, der lagde Sindighed og Tapperhed for Dagen, havde været omringet af en dygtig Generalstab. Dette have ogsaa mange erfarne Franske Officerer, som her gjorde sig bekjendte med Tingenes Tilstand, maattet indrømme. De rose høiligen Prindsen af Oraniens takkiske Færd, men miskjende ingenlunde Kongen af Belgiens gode Egenskaber, der har betraadt sin ny Bane under skjæbnerige Begivenheder. En saadan Erkjendelse af Franskmændene var Mangen uventet, men end meer uventet var den Kjerlighed til Fred og Orden, som besjæler en Deel af de Franske Krigere i høiere Grad end Lovgiverne i de Deputeredes Kammer. Saaledes bleve f. Ex. nogle Franske Soldater, der af Kaadhed beskadigede et af Mindemærkerne paa Valpladsen ved Waterloo, eftertrykkeligen straffede efter deres Regimentschefers Befaling. Have end de Belgiske Landmænd maattet yde mange udskrevne byrdefulde Requisitioner, saa er dog i det hele ingen Klage ført over Franskmændenes Opførsel.