Berlingske Tidende, 1801-05-25
Academiske Efterretninger. I April og Maji Maaned d. A. have 22 Kandidaær indstillet sig til theologisk Embeds=Exammen, af hvilke 12 erholdt Karakteeren Laudabilis, 8 Flaud illandbilis og 2 Norcontemmendus. Til latinsk juridisk Embeds=Exammen have April Maaned fremstillet sig 5 Kandidater, som alle bleve kiendte Laudabilis, og til dansk juridisk Exammen 6 Kandidater, hvoraf 4 fik Karakteren Beqvem og 2 EinbeqvemTil Examen artium have i samme Tid fremstillet sig 59 Kandidater, af hvilke 33 bleve kiendte Laudabilis, 25 Haucillaudabilis og en blev ved Sygdom forhindret fra at fuldfør Exammen. Jblandt de første bleve følgende 6 indkaldte og offentlig berømte for udmærket Flid, nemlig: 1) Joh. Henrich Sick; 2) Nic. Arnzen Sem; 3) Wilh. Peter Zeuthen; 4) Nic. Winding Dorph; 5) Ole Sem og 6) Ulr. Adolph. Plesneer. Frindringen af Nyesøe og Johus Hovedgodsers forrige Eiers Goddædighed S. T. Hr. Justitsraad Thestrup, den ædle Velgiører det almindelige Vels Befordrer, som saa kort en Tid her har udrettet saa meget Godt, plantet et saa fortreffeligt Held for sine ringere Brødre. Gid ingen truende Ödelæggelse brække dets Spire, intet uven ter Vanheld hindre dets Fremvext; da skal vi frydes ved at see vort Held voxe, trives, blomstre og omsider derat höste de heldigste Frugter, saa nyder Velgiøreren sin attraaede Belöning. Blæger og Held ledsage ham paa hans Bane til Alderdommens Blomster Krone hans lsse og omsider fölge ham som Olding i Graven, der skal hans Stör prydes med Blomster af vore usydte Slægter, naar de indlysende Straaler at hans Goddædighed, hvert Gie blik udraaber hans Minde iblandt dem. Ved Salig Jomfrue A. C. LOBECKS Död, I Glandsen af Dit Lives Morgen. Til Gravens taule Nat Du gik, Vor Veemolsaae tolke Sorgen. I dette Kummets Öieblik. Om Elskte ti Det Savn begræde, Til Landring i tor Gram vi veed Du vandret er til varig Glæde. Og grændselös Lyksalighed. Hist under Edens Mytte-Skygger, Hvor Modgang er et ukiendt Navn, Did han, hvis Vink en Verden bygger, Os huld vil bringe til Din Favn. at Over min gode Moder, Anne Marie Hastrup, Enke efter Regimentsqvarteermester de Fine. Du er død, Du redelige, gode, Af - min elskte Moder. - Du er død; Medens Haab i vore Hierter boede, Blev Dit Øie lukt - Din Hvile sød. Jntet, intet gav os Dig tilbage, Jntet haabløst Ønske, ingen Ven, Jntet Smertes Suk, ei Veemods Klage Kunde vække Dig til Liv igien. Du med Smil gik bort og vi med Taarer Mindes, sarne, kalde, elske Dig, Paa Din kiere Haad med Kys og varme Taarer; End vi hyldede Dit Liig. Thi Du var saa god, saa troe, Du lærte Dine Born ved Ord og Daad og Død, At en ærlig Vandel, at et trofast Hierte, Gaaer som prøvet Guld igiennem Sorg og Nød Ofte den Dig greb - af kummerfulde Tider Havde Du ei faa; Dit Foraar var Fuldt af Skyer og Din Sommer har Tidlig Høstens Varsel - snart bortskrider, Redeliges Liv - de spæde Blomsters Liig -De med ømme tillidsfulde Hierter, Nærme sig enhver og troe ham ligne sig; Men med skuffet Haab - med qvalte Smerter, Flye den Kolde, Svage, Falske, naar, Som et Gienfærd, han for deres Øine staaer; Da bedragne Troskyld bort sig vender, Med det blege Aasyn, skiult i de zittrende Hænder, At indslutte sig i eget Bryst, At det bløder - hvor er Frelse, Lægdom og Trøst, See Du smiller - Dyds og Uskylds Engel smiller, Tiden, alle Godes Læge, med sin Hielp tilier, Med Samvittighedens Fred, i roelig Alder, Venter Himlens Ven, at Dydens Fader kalder. Elskte Moder, saa Din Skjebne bød, Fredens Engel paa Din Læbe hvilte, Da, Uskyldige, Du smillte Og var død. Vort fra Børn, som ønske Dig tilbage, Kaldte den Algode Dig til Løn, O. - vi føle det - Din Lod er skiøn Men - vi savne Dig og klage. Ungdoms Skiønhed, Kraft og Glands forsvinder, Alt hvad Sandsers er, gaaer Glemsels Vei, Selv det fromme Smil paa Dødens Kinder Skaaner Dødens Engel ei. Men den Godes Minde lever, Som Samvittigheden i vort Bryst, Her, som Dydens Genius, det os omsvæver, Hisset er det Jubel i vor Lyst. O! min Ven, mit Livs Ledsagerinde! Tak for alt det Held jeg skylder Dig; Dine Raad, Din gode Villies Minde, Skal fra Lastens Snarer frelse mig. Aldrig, Moder, aldrig skal jeg glemme Da med Ømheds Smil Du til mig saae, Og med ærligt Haandtryk, med din blide Stemme, Bød mig: redelig fremgaae. M. H. Bornemann.