Berlingske Tidende, 1836-05-21
Paris, den 11te Maj. – Den doctrinaire Journals, la Pair's uophørlige Udfald mod det nye Ministerium har foranlediget "Journal de Paris" til følgende, Nogle mene af Hr. Thiers forfattede Artikkel: "Siden et nyt Optrin i Deputerede-Kamret har givet dem, der troede at kunne danne en ny Opposition af selve den hidtilværende Majoritets Midte (de Doctrinaire, et Beviis paa, at de ikke længer kunne regne paa Kamrets Sympathi og Bistand, have Journalerne (, La Pair" og "Journal des Debats" antaget en Taktik, der tjener som et nyt Beviis paa Partiernes Jmmoralitet. Jkke anderledes, end som Virkningen af en dybt indgroet Immoralitet, kan man opfatte deres Polemik, hvis Øjemeed gaaer ud paa, at bruge affecterede Klager over en formeentlig Nærmelse af det nye Ministerium til venstre Side, som Værktøi, for ved samme at bringe Ministeriet til den Nødvendighed, virkelig at gjøre sig skyldigt i hiin Tilnærmelse. Hver Morgen varierer la Pair" over det samme, altid det samme Hoved-Thema, at Ministeriet har sluttet et Forbund med den venstre Side, at det har kastet sig i Armene paa dette Parti, at det er erobret, undertvunget af samme. Forgjeves fordobler Cabinettet sine Erklæringer om Hengivenhed for sin hidtil fulgte Politik, for den Politik, til hvilken det har knyttet sin Tilværelse; forgjeves gjentage, saavel de i Cabinettet blevne, som de nye Ministre, at de ikke underhandlede med Nogen, at de ikke vilde indrømme Nogen Noget, Man svarer dem, at saadant kun er tomme Ord, der ikke give nogen Borgen for Fremtiden. Man forlanger Handlinger af dem. Og uagtet alle deres Handlinger svare til deres Ord, saa gjentager man dog, at Ministeriet hemmeligt og i Kraft af en indre Nødvendighed meer og meer gaaer over til den venstre Sides Parti, at dette venstre Parti vil bemægtige sig Regjeringen, og at Tilbagekomsten af alle hine Svøber, som Frankerig netop med saa megen Møje har befriet sig for, vil være knyttet til dets Opnaaelse af Magten. Mærkeligt nok, ere just de, der nu føre dette Sprog, de samme, der hidindtil og selv nu meest have beklaget og beklage sig over, at Partiaanden nægter alle deres politiske Modstandere al Troværdighed. – Hvert Rummer af de saakaldte doctrinaire Blade er opfyldt med bittre Klager over, at denne eller hiin Journal ikke aflader med at forekaste deres Patroner contrarevolutionaire Øjemeed. Naar f. Ex. Constitutionel beskylder denne eller hiin Statsmand for hemmelig Forstaaelse med Carlisterne, da skriger a Pair" over Bagvaskelse, og kan ikke hitte paa Ord, der ere stærke nok, til at brændemærke denne Partiaandens Machiavellisme. Jkke destomindre benytter den strax den første den bedste Lejlighed til at anvende den samme Taktik, og i en endnu høiere Grad, mod sine politiske Modstandere. Af denne Natur ere Partiernes Logik og Moralitet, medens dog nu netop det Parti, der for Øjeblikket gjør et saa jammerligt Misbrug af hiin Tactik mod det nuværende Cabinet, allermeest er interesseret ved, aldeles at see samme banlyst. Hvorledes vilde hiint redde sig ud af det, naar man vilde anvende det eneste Argument, paa hvilket det støtter sin nye, systematiske Opposition mod Ministeriet, imod det selv; Hvis Cabinets-Præsidentens Venner i hans Navn vilde svare, at han kun af den Grund havde skilt sig fra sine forrige Colleger, fordi han havde gjennemskuet deres retograde og contrarevolutionaire Natur, saa vilde disse rigtignok ikke forfeile at gjøre deres Hengivenhed for JuliRevolutionen gjeldende. Men i saa Fald kunde man med la Pair, svare dem: "Ord bevise Jntet!" Efter hiint Blads Exempel kunde man, skjøndt i ganske forskellig Aand, tilføie: "De fratraadte Ministre fulgte nødvendigviis, om endog ufrivilligt, deres hemmelige Øjemeed, og dette deres Øjemeed vilde ufeilbarligt have ført dem til et Forbund med Restaurationens Jndivider." Rigtignok vilde denne Dadel ikke have været bedre grundet end den, som de doctrinaire Blade kaste paa det nuværende Ministerium, men det kan ingen Tvivl være underkastet, at Nationen vilde fæste meere Liid til hiin Dadel end til denne. Jøvrigt er det let at indsee, hvorfor de doctrinaire Blade indirecte søge at tvinge Cabinettet til at slutte sig til den venstre Side, eller hvorfor de i det Mindste paatage sig en Mine, som om de befrygtede at saadant skulde skee. De vide, at Kamrets og Pressens Stemning nylig kun har udtalt sig altfor utvetydigt, til at man endnu længer skulde kunne stille en chimærisk Majoritets Skyggebilleder, som man (de Doctrinaire) er Mester af, til Skue Derfor har man betraadt en anden Vei og har maattet opsætte Haabet om, paany at komme til Magt. Men for at fremme Tidspunktet af disse Forhaabningers Virkeliggjørelse, bagtaler man dem, der staae Forhaabningerne i Vejen (de nuværende Ministre, og søger at forlede dem til falske Forholdsregler. Denne Beregning er saare simpel; thi hvis der endnu gives et Middel til Magtens Gjenoprettelse for de desapointerede Ærgjerrige, der ved Tabet af Magten i saa høi en Grad ere geraadede paa Afveje, saa kan dette Middel kun da træde i Virksomhed, naar Ministeriet indlader sig i et Forbund med den venstre Side, eller naar den venstre Side naaer at komme ind i Cabinettet. Derfor stræbe de doctrinaire Blade, at bringe Folk til at troe paa et saadant Forbund, skjøndt de selv ikke troe derpaa Derfor søge de at fremføre en Sammensmeltning af Ministeriet med den venstre Side, ligesom de carlistiske Blade for nogle Aar siden søgte at befordre en Udskejen af liberale Principer. Ligesom Carlisterne stræbte efter, af denne Omvej at naae tilbage til deres Maal, til Restaurationen, saaledes søge de doctrinaire Blade at skaffe deres Patroner igjen til Magt derved, at de stræbe at kaste Ministeriet i Armene paa den venstre Side. Om denne Vei nu er fordærvelig for Landet, det forstyrrer, dem ikke i deres egennyttige Beregninger. Saa sneverhjertede ere nu engang Partiaandens Beregninger, hvilke man hidindtil har critiseret paa det skarpeste, og af hvilke man nu betjener sig til eget Brug. Men man bedrager sig, hverken Regjeringen, eller Nationen vil falde i hiin Fælde. Nationen sætter Liid til de nye Ministres Løvter. Nationen veed, at det for Ministrene ei alene ikke er nogen Nødvendighed at underhandle med den venstre Side, men at en saadan Underhandling endog hører til Umulighederne. Regjeringen vil, som den ogsaa gjentagne Gange har erklæret, optage alle dem, der af egen Overbeviisning og uden at være drevne af egennyttige Hensigter ville nærme sig den; den vil ikke føle sig foranlediget til at forsvare sig mod Folk, der ikke længer angribe den, og ikke heller til at stode dem tilbage, der komme til den. Men aldrig vil den søge at kjøbe Partiernes Bistand, naar Landets Sikkerhed skal være Prisen. Rigtignok vil Fortsættelsen af denne Bane frembyde Regjeringen Vanskeligheder; men ikke ville de Vanskeligheder, som dens forrige Bundsforvandte søge at lægge den i Veien, gjøre den de fleste Bekymringer. Alle Rettænkende . Velmenende, alle Venner af politisk Aabenhed, og Maadehold ville yde den Bistand, og selv dens nye Modstanderes smaaligge og stiaalne Fjendtligheder ville være den behielpelig til Opnaaelsen af dens Maal.