Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1790-06-11
Dersom en Familie, som selv er opsprunget fra Jntet, kan, saasnart den faar en Titel eller Nobilitations-Brev, have Ret til al forlange, at alle dens Efterkommere beholder deres Titler og Adelskab, skulde da en gammel Familie, hvis Forfædre have i mange 100 Aar Tjent Riget, ikke have den samme Ret. Jeg vil ikke, siger jeg, spørge den derom, fordi nogle kunde maaske være enfoldige nok til at svare, som de tænke, at de og deres egne Børn ikke, kunde komme frem, dersom de ikke fortrængte disse gamle Familier. Jeg vil kuns lade dem betænke, at dens egen Tænkemaade, og intet andet er Aarsag til det, som de klage over. J har 5 eller 6 Børn, saa de jeg engang til saadan en skikkelig Mand. af en Honet Ambition og J forlanger, at de skulle alle blive det, som J er selv. En af dem kan kuns faae eders Betiening, og i andre Betieninger ere og skikkelige Folk som have Børn; disse have den samme Ambition, og ligesaa god Ret, som J, til at forlange det de tænke snarere paa at gjøre deres Børn samme. De fleste gjøre det og Virkelig, til mere end til mindre end de ere: hvor skulle alle disse Børn hen til sidst, Skal Staten skabe ny Betieninger for at Underholde dem, Raar de kunde Leve af Titler, blev der maaskee Raad dertil; men saa mange Beholdninger, hvor skal man tage dem fra; Arbeidernes Tal formindskes hver Dag. J min gode Ven, sagde jeg har forladt Kiøbmandstanden, en anden er løbet fra Ploven, den tredie fra Haandværkerne. Saa mange Familier ere der nu mindre i disse Stænder, som skulle Føde de andre, og ingen af dem vil gaae tilbage igjen. Eders Frøkener og Junkere, hvilke, dersom Forældrene vare blevne i deres Stand, kunde have Stiftet saa mange ny Familier af Kiøbmænd, Agerdyrkere af Konstnere, de ville alle være Herrer og Fruer, og om der var 6 Gange saa mange Betieninger i Landet som der ere, var der dog ikke nok til dem alle, er det da Under, om nogle af dem blive staaende, og ikke kunne komme frem. J det jeg sagde dette, kom een af mine gode Venner til. Han var og Bekymret for sine Børn, men af langt andre Grunde. Jeg sørger ej, sagde han for at mine Børn ikke skulle komme Frem i den Nering, hvori dette i Almindelighed siges. Jeg begriber, sagde han, meget vel, at alle Børn ikke kunne det, som deres Forældre ere, og om jeg end kjendte Maader nok til at skubbe (han brugte just dette Ord, mine egne Børn Frem for andres, til saadanne Betieninger, som kunde forskaffe dem nogen Rang og Levebrød, maae jeg tilstaae rent ud, at jeg ikke kunde betjene mig deraf. Min Ambition er at efterlade mig brave Efterkommere og en Slægt af duelige Folk, som ved Forsynets Biestand kunne giøre deres Lykke selv, om Standen Bekymrer jeg mig slet intet. En god Kiøbmand, en Haandværksmand ere i mine Øine langt ærværdigere Folk end en Betjent, som er bleven hvad han er, for hans Faders skyld, og jeg vilde heller, at en ærlig Arbejdskarl skulde bære mit Navn efter mig end saadan en som beviste kun for heele Verden, at jeg havde misbrugt min Lykke til at stiælle Brødet fra værdigere og meere fortjente Folk, og til at fordærve et Embede med en slet Betjent. Om jeg og vidste, at jeg ved Opdragelsen kunde giøre noget dertil, at mine Børn ikke bleve ganske uværdige til disse Ære titler, som alle attraae, valgte jeg dog, og det for mange Aarsagers Skyld, heller en anden Stand for dem, hvori de kunde selv Arbeide dem frem, om det og var en af de ringeste naar jeg kuns NB. vidste et sikkert Middel til at opdrage dem, i de rette Grundregler af denne Stand, og at gjøre dem til brave og duelige Folk. (Forsettelsen følger.)