Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-08-04
Om hvad i de siden forløbne 43 Aar er passeret til Historien om et Værk, hvortil den kongl. Kasse har givet saa betydelige Understøttelser, er Beretteren ubekjendt. *) Kan et Kunst-Akademies Medlemmer forfatte naturhistoriske Beskrivelser, eller bedømme de af en Naturkyndig forfattede Beskrivelser, *) Den berømte naturkyndige P. Chr. Abildgaard. Fragment af en Samtale over Kritik. Af det Tydske. A. De er forpustet, De synes at have ivret Dem for meget. Hvad bringer De mig da der B. Kan man ikke komme i Heftighed; Der seer De tredive i forskjellige Blade optagne Recensioner af mit sidste Værk. Alle ere de mod hinanden, og et Menneske kunde ikke bedømme tredive Bøger saa forskjelligt, som her en Bog er bedømt af tredive Mennesker. Enhver af disse Recensioner seer noget Forskjelligt i mig, og dog gjenkjender jeg mig ikke i nogen af dem. Kan jeg efter en saadan Erfaring, efter at have dette tydelige Beviis i Hænderne, herefter troe paa nogen Kritik, Gives der endnu nogen Kritik i Verden, A. Sagte, kjære Ven, Skribenter ere sjelden tilfredse med Recensioner, om de end og der blive roste; De er, maaskee uden selv at vide det, ikke ganske upartisk. Lad mig dog see disse Blade, B. Her allerførst en skammelig Ros, som er bleven tildeelt mig paa min Forlæggers Foranstaltning, efter at samme først havde opfordret mig selv under Paaskud af store Exempler, som f. Ex. Müllners til dog at være min egen Recensent. A. Slig Boghandler Ros maa De i Guds Navn lade dem behage. Boghandlerne have nu engang faaet, hvor ver ikke de burde det, den Rettighed lige med dem, der holde Liggeprækener, at rose Enhver, som de spedere til Evigheden. B. Her en anden Ros af et purt ungt Menneske, som uden mindste Spor af Bedømmelse, kun arbeider for mig i ærefrygtsfulde Talemaader, fordi han ved mine Forbindelser haaber at erholde en liden Post. A. Det er i sin Orden. Saadanne unge Mennesker udgyde gjerne Tak forud, paa det at de siden efter desto lettere kunne være utaknemmelige. B. Her en hymnemæssig Lovtale, forfattet af et Fruentimmer, som ulykkeligviis har forelsket sig i mig. A. Hvo kan bjerge sig for saadan Ulykke. B. Her en yderst høflig Bedømmelse af en Mand, der med Duelighed har vidst, efter enhver forudskikket Dadel, at omdreie den igjen til Ros, en Mand, hvis Skrifter jeg selv tidligere engang har rost, og som derpaa strax tilskrev mig, at han vilde til Tak siden igjen rose mig, jeg maatte skrive, hvad jeg vilde. A. Det er en ædel Oprigtighed. B. Her en, i Almindelighed gunstig, grund lærd Kritik med talløse fremmede Citater, latinske ja endog græske Stykker. Manden dadler Jntet, uden nogle Bitting, men roser heller ikke andet, thi paa det Heles Aand og Tendents seer han slet ikke. A. Det maa De ikke tilregne de gamle Skolemestre. De have deres hele Liv igjennem ikke gjort Jagt paa andet, end paa Trykfeil, smaa Anachronismer, etymologiske Tvetydigheder og deslige. B. Her en meget grundig Afhandling, hvori en vis træffende Sætning, som jeg har fortalt paa tre Linier, bliver udtrukken vidt og bredt paa tre Sider. Man skulde troe, det var det eneste Indhold af min hele Bog. A. De fleste Mennesker have farvede Briller, paa Næsen, og om De endog bestandig skinnede i en fuld Regnbue, vilde man dog sjelden see mere end en Farve hos Dem. B. Her endnu en lærd Kritik, som roser min Grundighed, men dadler min Stil. Og her, som Modstykke, en Æsthetikers Kritik, som priser min Stil, men yttrer beskeden Tvivl imod min Grundighed. A. Naar man ikke forstaaer at bedømme noget, saa gaaer man stedse sikkrere med en almindelig Dadel, end med en Ros. Overhovedet have Lærde sædvanligen et alt for strængt Begreb om Fordring paa Smag, og Æsthetikere om Fordring paa Lærdom. Hvad der er dem selv uopnaaeligt, see de ogsaa hos andre i en for lang Frastand. B. Her en giftig Proscription, skreven af det Dem bekjendte Parti, som raser imod al Krypto katholicisme, og hvis Had jeg ved nogle romantiske Anstrøg og uskyldigt Behag i Middelalderen, har paadraget mig. A. Disse Ravne hade alt Liv, fordi det engang er deres Natur, kun at rode i Liig. B. Her derimod en kort godmodig Anmeldelse, hvori mit Skrift bliver givet det Vidnesbyrd, at det intet indeholder, som strider imod Religion, Stat og Moral. Men hvad det da egentligen indeholder, derom er intet saat A. Denne Anmeldelse er kun Fyldekalk, ligesom man indfletter noget lignende i Journaler, naar Sætteren netop behøver noget til at udfylde et lille Rum. Recensenten har ikke læst deres Bog ellers vilde han ikke saaledes have ladet dem slippe derfra. B. Her er endogsaa en Anmeldelse af en af mine gamle Lærere, der venter noget Stort af mig, og anbefaler min Bog til Skolerne, omendskjønt den allermindst er skrevet for Børn. A. Pædagogerne have stedse mindst vidst, hvad der passer sig for Børn. B. Her et svagt Forsøg af en Mand, der gjerne vilde være imod mig, og kan ikke; der i sit Ansigts Sved grubler efter Beviser imod mig, og i Angesten forglemmer de nærmeste og bedste, og lig et sygt Lam dreier sig rundt i sin Hielpeløs heds latterlige Galimathias. A. Skjøn i det mindste paa hans gode Villie. B. Her har en Anden bortødslet hele sin Veltalenhed, til at gjendrive en Paastand, som jeg slet ikke har fremstillet. Han har forstaaet mig galt, og siger med andre Ord det samme, som jeg selv har sagt. A. Hovedernes Forvirring, især her til Lands lader sig ikke beregne. B. Her en ganske extrafin Postpapirs Recension af en ung Mand, som indbilder sig at skrive lig Goethe, og meddeler i lutter kostelige, sig selv komplimenterende, hø lige og nedladende Talemaader, Publikum den vigtige Efterretning, at han har værdiget Bogen den Ære at læse den. A. Da der gives mange Mennesker, som udtrykke deres klare Jdeer paa en meget uklar Maade, saa maa man vel lade disse smaae Efterabere gaae og gielde for den store Goethe, naar de paa deres Side stedse bekjende for Verden i de klareste Udtryk, at deres Hoveder ere forvirrede. B. Her en vittig Kritik af en af vore yndede Humorister. Man maa lee derover, men det er ikke hans Sag at bedømme; han anvender kun sin Vittighed, ligemeget om ved denne eller ved en anden Leilighed. A. Humorister kritisere overalt kun sig selv. B. Her en philosophisk Recension af en strid lysten Discipel af en bekjendt Mester. Den unge Mand sidder ualmindeligt højt til Hest og seer derfra saa kritisk ned paa Verdens Tummel, som Wallone i Wallensteins Leier.