Kiøbenhavns Maanetlige Postrytter, 1734-02-01
Holland. Udi de mange Conferencer, som de Kæyserl. Gesandter holde med denne Staats Deputerte, have de første blant andet foredraget. Om General-Staaten kunde forlade sig paa den Spanske Parole og Neutralitæts Tractatens Jagttagelse, helst siden samme Krone i det Frantzøsiske Flandern saaledes fyldte GrændseFæstningerne med Besætning og Folk, at ey alleene det Kæyserl. Hoff, men og General-Staaten maatte fatte stor Eftertænksomhed derom, thi om Deres Høymægtigheder ikke vilde være i Sorg for den Franske Opførsel, saa kom det dem til at sætte ligesaastor Magt og Besætning i Grændse-Fæstningerne, paa det de ingen Overfald havde at befrygte, saasom deres Høymægtigheder vel maatte giøre sig den Regning, at Nederlandene vare ikke mindre end Jtalien den Brud, som Frankrige frier efter, for sit vidre tilkommende Forehavende desto bedre at kunne udføre. Da nu den Franske Gesandt af General-Staatens Deputerte der om er bleven tilspurt, skal samme have erklæret, meenende at retfærdige Frankriges Foretagende, saaledes: at Deres Høymægtigheder torde kun ikke fatte nogen Mistanke derover, saasom det vel var kundbart, at Frankrige havde altid for Vane om Vinters Tide at legge stærke Besætninger i Grændse-Fæstningerne for Mageligheds Skyld. Dette Svar uagtet, synes det dog at General-Staaten vil skikke sig efter nærværende Conjuncturer, og ikke med lige gyldige Øyne ansee dem. Raad Pensionarius viser i alle sine Opførseler, hvorledes hans eneste og fornemeste Afsigt er rettet paa, at bevare Europam for en allmindelig Forvirring, og, efterdi samme har udi nogle Dage været i Conference med de Kæyserl. Gesandter, hvilke have forestillet den store Ubillighed, hvormed Kæyseren af de foreenede Franske, Spanske og Aar 1724 og Savoyeske Vaaben, saa vel i det Romerske Rige som i Jtalien, uden at efterleve Tractaterne, er bleven anfalden, saa har han ved Leylighed spurt den Franske Gesandt: Om det da egentlig var Frankriges og dets Alliertes Meening at fortsætte Crobringerne i Jtalien saaledes som de havde begyndt, og om Hans Allerchristl. Mayst. meenede, at det imod Kæyseren foretagne Freds Brud var noksom grundet, Paa hvilket sidste Deres Høymægtigheder vilde vente at blive meddeelt Hans Allerchristl. Majestæts Aarsager og Grunde til Krig imod Kæjseren, det Romerske Rige og Huuset Østerrige; thi ligesom ved deslige Freds Brud Mediation havde altid fundet Plads, altsaa tvivlede Staaten, om, at Hans Allerchristl. Mayst. vilde forkaste denne Republiqves Mediation; og, dersom det Franske Hoff ikke grundede sine Krigs Aarsager paa andet end de Polske Sager, og derfore forkastende alle af denne Staat og Kron England gjorte fredlige Forestillinger vilde fortsætte den begyndte Krig, saa kunde man visseligen vente, Frankrige blev med Tiden stilt til Svar, eftersom de af det Kæyserl. Hoff for denne Staat saavelsom for Kron-England gjorte Erklæringer befandtes af saadan Vigtighed, at endelig begge Søe-Magterne saae sig foranlediget til at skride til de Forestillinger, som nu vare Marqvis de Fenelon foredragne, forhaabende Minister vilde derom indhente forønske Svar fra sit Hoff samme. midlertid er det Engliske Ministerium ved nærværende Conjuncturer ey heller u-empfindlig, men anseer det som en fornøden Sag at melere sig i Krigen, for at holde lige Vægt i Europa, og at tilbage drive de nærværende og tilkommende Franske Projecter samt at forsvare Nations Ære. Og lad være, at den nærværende Historie med Prætendenten eller hans ældste Søn er enten sand eller opdigtet; saa ophidser saadant Englænderne ey alleene imod Jacobiterne, men end og meget meere imod de Kroner, som enten offentlig eller hemmeligen understytte Prætendenten og hans Anhang. Man angiver ogsaa en anden Aarsag, som ikke tilstæder England at blive neutral, omskiønt samme Krone ikke stod i nøye Forbund med Kæyseren. Thi, som man regner, skulle Fienderne ville fende udi tilkommende Foraar hen mod 100 For Februarii Maaned Aar 1784. Skibe af Linie, (ikke at tale om Galleier, Gallioter, Brandere, og andre Transport Skibe) i Søen imod Kæyseren, for, om mueligt, at bemægtige sig de Jstriske Søe-Havne og den heele Østerrigske Søe Magt. Saa fremt nu England ved saadant Forehavende blev uden Bevægelse, skulde vel Spanien, efter all Formodning, med sin anseelige Flode tragte at igientage Gibraltar og Porto Mahon, og torde da ikke Frankrige begynde at giøre den Engliske Nation den saa høyt skatterede Havets Herredømme, disputerlig, i det mindste bliver dette Slutningen, at Frankrige og Spanien skulde kunde langt lættere naae deres Øyemeed, dersom Englænderne nu ikke vilde røre sig.