Viborger Samler, 1830-08-21
Den 7de August antoge de Deputerede denne Fyrstes Ophøielse paa Thronen med 219 Stemmer imod 33. Derpaa besluttedes at det samtlige Kammer skulde overbringe Generalstatholderen dets Declaration. Medlemmerne satte sig altsaa i Bevægelse, fire i hver Række. Angaaende dets Tog og dets Modtagelse hos Prindsen melder de Temps Følgende: "Jgaar Kl. 5 om Eftermiddagen aabnedes Døren til de Deputeredes Kammer og Menneskemassen, der strømmede omkring Forgaarden, saae et langt Tog komme under Bedækning af Nationalgaden. Folket modtog det med Taushed. Toget bestod af de Deputerede, der begave sig igjennem den oprørte og utaalmodige Folkemængde hen til Palais-Royal. Paa deres hele Vei fandt de Spor af det Blod, som et høihjertet Folk havde udgydt til sine Rettigheders Forsvar, og de rundt om forsamlede Bevæbnede syntes at fordre strængt Regnskab af de Deputerede for deres Opførsel. Folkets modige og faste Holdning forøgede Processionens Høitidelighed. Nye Grupper ventede paa dem ved Palais-Royal. Resultatet af Mødet var allerede Enhver bekjendt, og Enhver yttrede sig med al en fri Nations Energie om de betingede Garantiers Tilstrækkelighed. Folket viste, at det kjendte sine Rettigheders hele Omfang og havde fast besluttet at forsvare dem. Kort efter de Deputeredes Ankomst, viste Hertugen af Orleans sig for at modtage dem, og forestillede dem sine Børn. Hertugerne af Chartres og Nømours ved Siden af deres Fader, Hertuginden med sin ynste Søn paa Armen, omgiven af sine Døttre, Alle høist simpelt klædte - hele Familien, greben af dyb Bevægelse, rundseelig, af et næsten borgerligt Udseende, synes at love os nye Sæder hos vore Konger og Afskaffelse af den anstødelige og unyttige Glands, som var i Brug ved det gammelfranske Hof. Hr. Laffitte talede først og oplæste med fast Stemme det Document, der indeholder vore Nationalrettigheder. (Bil i Riglets.) Han forkyndte Hertugen af Orleans, at det franske Folk under disse Betingelser af egen fri Villie overdrog ham Kronen. Herpaa svarede Med dyb Bevægelse imodtaHs. Kgl. Høihed. ger jeg den mig overrakte Declaration. Jeg betragter den som en Yttring af Nationalvillien, og den synes mig at stemme overeens med de politiske Grundsætninger, til hvilke jeg mit hele Liv igjennem har bekjendt mig. Gjennemtrængt af Erindringer, der stedse have indgydt mig det Onske, at jeg aldrig maatte være bestemt til at bestige Thronen, fri for Ærgierrighed og vant til det rolige Liv i min Families Skjød, kan jeg ikke skjule Dem mit Hjertes urolige Slag under Omstændigheder, som de nærværende; men een Følelse overvælder alle andre: Kjærligheden til mit Fædreland - jeg føler hvad den byder mig, og derefter vil jeg handle. Med Møie formaaede Prindsen at fremføre de sidste Ord, saa rørt var han. Han kastede sig i Hr. Lafittes og den ærværdige Lafayettes Arme og bekræftede sine Løvter med sine Taarer. Da fulgte Folkets udtryksfuldeste Enthusiasme ovenpaa den dumpe Taushed, hvormed det havde modtaget sine Repræsentanter og paa de piinlige Følelser, der bidtil havde gjennemtrængt Gemytterne. Det omar mede Borgerfyrsterne der følede sig lykkelige ved at modtage Alt af Folket, der lovede at leve samme Liv som Folket, og i dette Øieblik havde knyttet et uoploseligt Baand med samme. Vi vilderønske, at hele Frankrig havde været tilstede ved denne huuslige Scene, det vilde af Prindsens Følelser have gjættet Alt, hvad der manglede i hans Svar, og hvad han ustridigen kun i Øieblikkets overstrømmende Folelse havde undladt at yttre. Men Frankrig har Ret til at vente de tilstrækkeligste Forsættelser, de tydeligste Erklæringer. Prindsens ædle Opførsel, hans Characteer, hans Dyder borge os for, at disse Garantier ikke ville udeblive. Alle raabte: "Kongen leve, Dronningen leve, den kongelige Familie leve!" Lafayette greb den nye Konges Haand, og sagde: "Vi have udrettet noget Godt; en saadan Fyrste maatte vi have; det er den bedste Republik!" Kl. 9 om Aftenen forsamledes Pairernes Kammer. 104 Pairer vare tilstede. Baron Pasquier oplæste de Deputeredes Declaration. Nu spurgte Hr. de Chateaubriand, om det var passende at deliberere da de Deputerede allerede havde overrakt Generalstatholderen Resultatet af deres Deliberation, hvortil Hertugen af Broglio svarede, at denne hverken havde antaget eller forkastet det og vilde ingen Beslutning tage, førend Pairskammeret havde decideret. Hr. de Chatteaubriand tog herpaa Ordet, og forsvarede i en fortræffelig Tale Hertugen af Bordeaux's Rettigheder. Han viste Farerne ved at antage Folkets Souverainetet som Princip. "Hvad mig angaaer - sagde Taleren - saa skal jeg blive mig selv lig; efter Alt, hvad jeg har gjort, sagt og skrevet for Bourbonnerne, maatte jeg være den Usleste blandt de Usle, hvis jeg vilde fornægte dem i et Øieblik, da de tredie og sidste Gang vandre i Landsforviisning . . . . Langt fra mig være hver Tanke om at udsaae Tvedragt. Hvis jeg kunde byde over en Krone, da lagde jeg den gjerne for Hertugen af Orleans's Fødder. Men ledig seer jeg kun en Grav i St. Denis - ikke en Throne. Jeg stemmer imod Declarationen." Trods de forskjellige Anskuelser blev Talen optaget med almindelig Beundring. 4 Pairer fra 1827 erklærede herpaa at ville renoncere paa deres Pairier. Declarationen blev antagen med 89 Stemmer imod 10 (15 Medlemmer stemmede ikke), dog med den væsentlige Undtagelse, at Kammeret erklærede, ikke at kunne stemme over det Punct som angik Ugyldigheden af de af Carl K. ophøiede Pairers Udnævnelse, men ganske overlod denne Sags Afgjørelse til Generalstatholderens Viisdom. Endnu samme Aften overbragte en Deputation Hertugen af Orleans Resultat af deres Beslutninger. Om Aftenen var hele Paris illumineret, og man hørte overalt Kanonerne og Knaldet af Raket terne.