Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1834-12-12
Jndenlandsk. Kjøbenhavnspostens" Redacteur, Hr. Commercesecret. A. P. Liunge, er heelt uventet bleven inddragen i en ny Trykkefrihedsproces, i det han, efter Begjæring af Concertmester Funck og samtlige ovrige Medlemmer af det kongel. Kapel, under 1ste ds. er stævnet til Møde i Hof- og Stadsretten, "for at see Documenter fremlægges, høre Paastand og lide Dom, hvorved Sagsøgerne forvente, at de, i det Kjøbenhavnsposten fra 14de f. M. trykte Stykke og Concerten den 7de næstforhen paa det kgl. Theater, imod dem brugte ærerørige og i andre Maader fornærmende Beskyldninger og Udladelser skulle vorde kjendte døde og magtesløse, samt at Jndstævnte derfor skal vorde anseet efter Lovgivningens Strænghed, m. M., Alt efter nærmere Demonstration. – Bladets Læsere, saavelsom Redacteuren, ville vistnok have ondt ved at udfinde det, Klagerne egentlig kunne have fundet saa ærersrigt og i andre Maader fornærmende for dem i bemeldte Stykke. "At Mand, bemærker Hr. Liunge, har fundet det meget at beklage, at en Fugato næsten maatte betragtes som aldeles mislykket skulde dog vel aldrig være en beskyldning, der paafører Straf efter Lovgivningens Strænghed, Eller maaskee Concertmesteren og det kgl. Kapel ville erhverve en Hof- og Stadsrets-Dom for, at bemeldte Fugato ikke mislykkedes, Forøvrigt har Man i Anmeldelsen sagt, at denne Mislykkelse "kun vil synes begribelig, dersom det skulde være sandt, at ingen af de udførende Second-Violiner skal have spillet den Finale, hvori bemeldte Fugatoforekom, med ved Prøven. – J Anledning af dette Søgsmaal læses, med Overskrivt Tidernes Tegn, Følgende i Kjøbenhavnsposten af 4de ds.: "Strid, Publicitet og Novationer ere Tidernes Tegn. Frygteligt blæser Heimdall i sit Gjallerhorn, saa Aaren svulmer i hans Pande, og skjærende Toner fare over Jorden. Dog hvad vil det sige, Heimdalls Musik har der saa aldrig været meget ved han blæser Posthorn, og det Jnstrument er endnu langt fra at være bragt til Fuldkommenhed. Men selv Harmoniens Sønner herpaa Jorden reise sig til Strid og blodigt Stævne: Giger, Fløiter, Panker og Trompeter - hele Musiken staaer og i een frygtelig Dissonnants, som skal opløses for Hof- og Stadsretten. Primo- og Second=Violinen modes i en skarp Terts, den bløde Bratsch ophidses ved en Tordentale af sin kraftigere Fader, den alvorsfulde Bas; Clarinet og Fagot stikke Hovederne sammen: den Sidste er især virksom, thi det er, som bekjendt, Den af dem alle, hvis Rost kommer den menneskelige Stemme nærmest; Oboen, der ellers, stor og ene, i Bevidstheden om sit Værd, føler med Franskmanden, at lembouchure cest Thomme, hæver sig nu med sin eiendommelige Svada og bevæger Gemytterne; ja selv den blide Fløite er vild, som en Vægterpibe, og udsender sin Sønnesen, den lille Piccolo, som Piber, til at gaae i Spidsen for Hæren - medens Trompeten, denne Kampens værdige Repræsentant, blæser op til Slag, og Panker og Gongon lægge sig i Baghold, for til rette Tid at kunne falde ind. Hvad skal Enden blive Naar skal atter en blid Harmoni samle de spredte Toner? – Menneske, Du, som først kastede Fakkelen det brændende Huus - har Du ogsaa betænkt Din Gierning, har Du ogsaa overlagt Dine Ord, naar Du siger, at en af Orchesteret udfort Fugato – næsten maatte betragtes som aldeles mislykket." Veed Du vel, at denne mislykkede Fugato vil blive fremlagt som Bilag ved Sagens Documenter, – Og veed Du vel, at Rygter om offentlige Foranstaltninger ikke maa indføres i de offentlige Blade? – hvor tør Du da vove at udsprede Rygter og Second-Violinerne og deres Finale ved Prøven? – Og hvorledes troer Du Dig Stand til at bestemme, paa hvilket Trin vort Kapel for nærværende Tid staaer eller ikke staaer, veed Du overhovedet, om det staaer paa noget Trin? – Og endelig tør du med Vished paastaae, "at Jngen, der bærer Navnet Kunstner med Rette, vilde forlade er Prøve, som den omtalte, for den var til Endeel er det ikke maaskee langt rimeligere, at tværtimod Enhver, der med Rette bærer Navnet Kunstner, vilde forlade en slig Prøve, for den var til Ende? – Rase Du, Menneske, vil Du fordrive Musiken af Landet J Sandhed, Hvad er Livet uden Musik, den faldne Jord uden Toner, et stort, forladt Kapel, hvor Lamperne ere slukkede og de Levendes Røst er uddød Men jeg forudseer, hvorledes det vil blive: det vil gaae som ved Babylons Floder, hvor de grædende sad, "Medens Citheren taus mellem Pilene hange thi lader os aldrig glemme, at "Vor Verden her er et Orchester, Hver af os er et Jnstrumente, – og lader os handle varlig med Jnstrumenterne, paa det at det maa gaae Musiken vel, og den maa opfylde Landet med Kunstnere, der bære Navnet Kunstner med Rette." – (Efter senere Meddelelse fra Hr. Liunge, har det kgl. Kapel betænkt sig, og valgt, først at gaae til Forligelses-Commissionen, hvorfor den ovennævnte Stævning ikke blev incamineret, og hedder det ved denne Leilighed – "Redacteuren maa tilstaae, at han virkelig ikke kjender nogen bedre Vei for Kapellet, siden det engang har troet at burde gjøre en Motion." Af Kjøbenhavnsposten" erfares, at samtlige for Hovedstaden valgte saavel Deputerede som Suppleanter have modtaget de paa dem faldne Valg.