Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-06-23
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. Attende Aargang. No. 50. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Løverdagen den 23 Juni 1821. Udmærkede Mænds Ligegyldighed for Angreb paa deres Caracteer eller Arbeider. Voltaire, samlede ordentligen paa alle de Nidskrifter, der udkom imod ham, men tilsidst, siger han, bleve de saa mange, at han opgav denne Beslutning. Engang tilskrev en Mand ham paa slet Fransk, at en ung Tydsk havde skammeligen angrebet ham. Min Herre, svarede Voltaire, jeg forstaaer ikke Tydsk, og er for gammel til nu at lære det, for at læse et Angreb paa mig. Men dersom min Angriber ikke skriver bedre Tydsk, end De Fransk, saa er det sikkerligen ikke Umagen værd, at man læser ham. Bolean Despreaux's hvasse Satire er noksom bekjendt. Han skaanede ikke sin Tidsalders Skriblere. Men Paris vrimlede af forsultne Forfattere, der ikke bluedes ved at angribe ham paa det uværdigste, ei saa meget for at krænke ham, som for at vinde nogle Livres. Dog, Boilean behandlede dem med taus Foragt. Man spurgte ham endeligen, om han da aldeles ikke vilde svare dem, Nei, sagde Boileau, jeg vil bestræbe mig for at være en retskaffen Mand, saa kan jeg lee af deres Angreb. Goethe var altid meget ligegyldig ved skriftlige Anfald. Da F. Nicolai skrev sine uberømte Frenden des jungen Werthers, imod hiins berømte Leiden des jungen Werthers, var al den Hevn, han tog over ham den, at han udskjar den meget fine Vignet af Chodowieck, som han satte saa stor Priis paa, og lagde den blandt sine kjereste Kobbere. Men Piecen selv saae han aldrig mere. Werthers Frenden ere længe druknede i Lethe Flod; Werthers Leiden agtes endnu som et Mesterværk. Saaledes seirer altid det sande Gode. F. Nicolai var vel ikke nogen æsthetisk Forfatter af Betydenhed, men høist fortjent som Literator og frimodig Critiker. Følgen af hans Frimodighed var, at hans Modstandere overøste ham med Skjældsord. "Vilde disse Herrer gjendrive mig, sagde han, skulde det være mig kjerest. Ville de skrive Satirer over mig; for mig gjerne – naar de kun besidde Vittighed. Men skrive de Satirer uden Vittighed, saa tage de Skade for Hiemgield." Ogsaa vor Holberg bekymrede sig kun lidet om de Nidskrifter, som en vis Kjøbenhavnsk Bogtrykker, der med Procurator Falsmaal kunde sige til sin Undskyldning, hvad gjør man ikke for Kon og syv Børn, lod udgaae imod ham. Man vilde pirre Holberg til at saggive Personen, men denne store Mand var alt for meget Philosoph til at ville søge Hevn paa den, som i Grunden fortjente Medynk. J Anledning af en dadlende svensk Recension over hans Historie, siger han: Jeg lader derfor saadan Critiqve være ubesvaret - Adskillige mene, at sammes Auctor er ikke andet end en Bogtrykker, hvilken skriver ikke af nogen Fiendtlighed, men allene ved slige Critiqver at skaffe sine trykte Bøger. nogen Debit. Jeg misunder ham ei den Fordeel, som han derved kan have, ønsker allene, at han vil fortsætte sin Handel heller paa andres end paa min Regning. Ligesom det sædvanligen er de bedre Frugter, Ormene gave i, saaledes er det og de bedre Skrifter, Avindsygen tygger paa, og den evige Gaven frembringer en Virkning, der er den mod satte af den, Avindsygen vil fremtvinge. Den vækker Opmærksomhed for den Angrebne, og netop derved forøges han Læseres Tal.