Extraordinaire Relationer, 1747-05-01
Holland. Det vigtigste, som afvigte Maaneds Tidender have været fulde af, har angaaet deels de Franskes Jndfald og Crobringer i Hollandsk Flandern, deels den store Forandring, som er skeet udi de foreenede Nederlandske Provindser, i det Hans Kongel. Høihed, Wilhelm Carl Henrich Friid, Prinds af Oranien Nassau, saa uformodentligen er bleven antagen og ophøiet til Statholder, Capitain-General og Admiral over samtlig de forenede Nederlandes Magt til Lands og Vands. Resolutioven i sig selv er ikke forunderlig. Thi er en Patient en gang ved en vis Medicin bleven hiulpen af en farlig Sygdom, hvad er Aar 17. er da meere naturligt, end at han en anden gang setter Liid til samme Medicin, udi en Svaghed af samme Beskaffenhed? Det er af Historien bekiændt, at Republiken af de forenede Nederlande haver det Høie Oraniske Huus til største Deelen for sin Befrielse fra det Spanske Aag at takke: Hvad Under da, at den nu søger sin Tilflugt til sammes Beskyttelse, paa en Tid, da den atter øiensynlig seer sin Frihed og Religion at staae en høi Fare, Men det forunderligste er Maaden, hvorpaa saa hastig en Forandring er skeet: Et Exempel, at Forsynet bruger ringe Midler til store Ting at udvirke. Til denne høistvigtige Forandring i den Hollandske Regiering: en Sag hvorpaa hele Europa spiller Øien, legger den lille Stad Veere Grunden i en eneste Nat. Nogle Officerer og Borgere tale derom imellem sig indbyrdes, og bringe ei alene deres egen Øvrighed, men endog alle Republikens Provintzier og Stæder til at bifalde sig. Men hvad Virkning skal man vente af dette Læge Middel, som det syge Holl: Stats Legem applicerer, Romerne, naar alle ordentl. Midler slog dem Feil imod deres Fienders trykkende Magt, grebe fordum gierne til et overordentl. Middel og udvalte en Dictatorem, som gemeenligen satte de faldne Sager paa Fode: En Statholder i de foreenede Provintzier har vel ikke saa u omskrænket en Magt, som forudum en Romersk Dictator; Jkkedesmindre ere dog denne Holl. Statholders patriotiske Principia, der ere understøttede af mægtige og for det almindelige Beste saa vel sindede Magters Foretagender, de Grunde, hvorpaa man her med Føie kan bygge et fast Haab om lige saa ønskelige Virkninger: Ligesom og nogle Stats=Kyndige alerede spaae, at det saa uformodentlig antændte Oranie Lys vil forvolde en Formørkelse i en Sool, hvis Straaler i lang Tid har foraarsaget den europæiske Jord Klode en ufordragelig Hede. Men da dette Statholder Val er en Virkning saavel af en Erklæring, som den Allerchr. Konge den 17 April lod giøre GeneralStaterne, ved sin Minister i Hag, Hr. Chiqvet, som af det sam Maji Maaned, samme Dag paafuldte Fransosens Indfald i Holl: Flandern; Har man holdet for, at det ei skulle være Publicomishageligt, her at læse samme Erklæring, saaledes lydende: Omendskiønt Kongen hidindtil havde haft de retfærdigste Aarsager til at besvære sig over den uomskrænkede Hielp, hvormed Republiqven af de forenede Provinser haver rakt Dronningen af Ungern Haanden; Haver Hans Majest. dog ei villet ansee General-Staterne som sine aabenbare Fiender. Den Høiagtelse, som Hans Majest. u-ophørlig har udviist imod dem, og de Forslage, Han ved adskillige Leiligheder har ladet dem giøre, formedelst sine Ministere, have tydelig nok lagt for Dagen, hvor tilbøielig Hans Majest. altid har været, ei alene til at afvende Krigens Skueplads baade fra Republiqvens Gebet og deres Nabolag, men endog at skaffe General-Staterne den Ære, at blive Midler til en Freds-Slutning og Forliig-Stiftelse imellem de krigende Magter. J saa priselige Absigter haver Kongen siden Julii-Maaned 1742 noksom yttret for Republiqvens Ministere det fredelige Sindelag og de billige og anstændige Betingninger, under hvilke Hans Majest. havde tænkt, at giøre Ende paa de Krigs-Uroligheder, som have truet de Europæiske Stater med saa jammerlig en Ødeleggelse. Ja Hans Majest. erbød sig endog, for at vise sit Sindelags Reenhed og Oprigtighed, og hvor fuldkommen en Fortrolighed Hanhavde til General-Staterne, at Han vilde overladt dem Dynkerken, til at legge deres Tropper i. Ydermere haver Hans Majest. siden den Tid tilkiendegivet samme sin Længsel efter saadan Udsoning, dog uden at have den Fortrøstning, at kunde indprente Republiken disse med dens particulaire Jnteresse, og med alle Nationers almindelige Beste saa meget overeensstemmende Tanker. Foruden det, at Kongen ved geheime Demarches har søgt at opmuntre GeneralStaternes Jver, lod han ved en offentlig Memorial, som hans Minister i September-Maaned 1745 indhændigede dem, foreslaae en Kongress at anstille, for det store Freds-Verk tilfælles og uden Forhaling at paa arbeide. Endeligen var det Hans Majest. umueligt, at aflægge større Beviis paa Aar 1747. paa sin Tilbøielighed og Fortrolighed til General-Staterne, samt paa sin forsigtige Opførsel imod dem, end han har gjort. Denne forsigtige Op sikkerheden for de førsel havde endnu vedvaret, dersom Krigs-Raison og SteConqveter, som Kongen har frataget Dronningen i Ungern, ikke plat udeskede, at Hans Maj. maae tage de gienneste og kraftigste Præcautioner, for at sette sine Erobringer i Suterhed for Fiendernes Absigter. Dersom Republiqven ikke havde forundt dem et Tilflugts-Sted paa sit Gebet, og dersom den ikke havde gjort Fienden saa overflødig Understøtning med alle Fornødenheder fra sit Gebet; Saa havde Kongen ikke fundet sig saa u-forbigængelig nødt til, at afbryde de mangfoldige Prøver Hanhar givet, og til at fortsette imod sin Villie en Krig, som alerede har varet for længe. Det er altsaa ikkuns af Tvang og formedelst de foreenede Provindsers egen Opførsel, at Hans Maj. har tilladt Generalen over sine Tropper, uden Forskiæl at tage de Mesures, som hans Habilete og Erfarenhed i Krigskunsten maatte godtsynes, til at forhindre den fiendlige Armee, at forurolige Hans Maj i sin retmæssige Besiddelse af sine Conqveter, og til at befæste de Folkes Rolighed, som nyligen ere blevne hans Herredømme underlagde Kongen havde alt, siden det sidste Felt-Togs sk. Begyndelse, været beføiet til at rytte ind med sin hele Armee paa General-Staternes Gebet, da de tilstedte Frankeriges Fienders Tropper Tilflugt deri; Men, i den Tillid, at der var intet andet end bare Oprigtighed i de Fredshandlinger, som da vare paa Tapetet, lod Hans Majest. et Foretagende gaae i Langdrag, som baade Krigs Raison og den All. Armees da værende slette Tilstand dog kunde retfærdiggjort. Hans Maj. føredrog da den fordeelagtige Mening, Han havde om Republikens Oprigtighed og Troskab, for det Rygte, som overalt var udspredt over Europa, nemlig: At General-Staternes sande Absigt, under den for et Syns Skyld forevendte Freds-Underhandling, var ikkuns at vinde Tiid til at afvende den Fare, som truede Dem, og imidlertid at anvende deres yderste Kræfter til Krigens Fortsettelse. J denne Mistanke blev man saa meget mere bestyrket ved de Vanskeligheder, som man ved Conferencernes Aabning i Breda med Fliid bragte paa Bane; Disse Vanskeligheder havde man saa meget mindre været sig forventende, som de streed tvert imod de formerlige Forbindelser, som man med Kongen havde indgaaet, og som de syntes kuns at være udfundne, for at kuldkaste Fredshandlingen og hindre dens Fremgang. Men i hvorvidt denne Bevæg-Aarsag kan være grundet eller ei, hvilket man dog af det paafulte noksom kan slutte, i det de Holl. Tropper ere komne ind paa det Franske Gebet ved Sletten imellem Ryssel og Cisoing, uden at General-Staterne ved saadan Invasion Maji Maaned, Aar 1747. sion have tænkt directe at ville paafore Kongen i Frankerige Krig; Saa erklærer Kongen herved, at det med denne aftvungne Resolution, til at indrykke paa Republiqvens Gebet, ei er Hans Majests. Absigt, at bryde Freden med Republiqven; men aleneste at hindre de farlige Virkninger af den Protection, som Republiqven tilstaaer Dronningens af Ungarn og de Kongel. Engelske Troper, eller at forekomme de samme. Det var ubilligt at forlange, at Kongen skulde giøre sig ringeste Tanke om at respectere til sin egen Nachdeel sine Fienders Hielpe-Magters formeente Neutralitet, da de samme dog udøve de største Undertrykkelser imod Hans Majests Stæder, ja end og imod de Lande, som aldrig ere skredne uden for en nøie Neutralitets Grændse. er Jmidlertid, for at forene, saa vidt mueligt, det, som Hans Majest. er sig selv skyldig, med sit bevaagne Sindelag, som han endnu har imod General-Staterne, haver Kongen udtrykkeligen befalet Commandanten over sin Armee, at lade de Franske Tropper, som betræde de foreenede Provindsers Gebet, tage den nøieste Krigs-Tugt i Agt, og aleneste efter Omstændighedernes Nødvendighed at indrette deres Operationer. Det er langt fra, at Hans Majest. har i Sinde at angribe Republiqvens Religion, Regiering eller Handel og Vandel; Men Han bliver langt heller til sinds, at lade General-Staternes Undersaatter al Beskyttelse vederfares, forsikrende sig derimod, at deres Opførsel skal komme overeens med saa gunstig en Medfart. Endeligen, for at give endnu et meere overbevisende Begreb om Kongens oprigtige Absigter, der alene ere, at sætte Pind for Hans Fienders onde Villie og Hensigter, og overvinde deres Ubevægelighed til alle Forsonelses-Midler, erklærer Hans Majest. her med, at Han ei anderledes end som et Depositum vil ansee de Pladser og Lande, som han til sin egen Sikkerhed maatte finde sig nødt til at indtage, hvilket han forpligter sig til at ville tilbagelevere, saasnart de foreenede Provindser ikke længer give tvetydige Prøver paa, at de paa ingen Slags Maade ville hielpe hans Krones Fiender, hvilket er en af de fornemmeste Aarsager til Krigens Fortsettelse. Kongen ønsker intet, uden den offentlige Roligheds Paafodesettelse paa billige og standhaftige Grunde, og, eftersom Hans Majestet tager Deel i General-Staternes Sikkerhed og Velstand, saae han meget u-gierne, at de heller skulde ville op ofte deres Finances, deres Tropper, deres Eiendomme, deres Rolighed, ja maaskee ogsaa deres Regierings-Form, for fremmede Betragtninger og ubillige Passioner.