Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-09-25
J Slutningen af denne Forerindring, findes nogle bemærkninger i Anledning af hvad Hr. Prof. Molbech har fremsat i Kbh. Skilderie No. 88 til 90 f. A., mod den i anførte Skrift S. 28. yttrede Mening om Christian den Fjerde. Hr. Forf. erindrer, "at denne Konge, som døde 1648, nu endeligen var bleven Historiens, og at det er Facta, at under Christian det danske Riges Udstykning begyndte, og Torstensen med en Armee fra Tydskland gik dybt ind i Danmark, uden at Kongens Politik saae det. Han spørger, hvad denne Monark gjorde for at forbedre Bondestandens Kaar, for Fabrikvæsen, for Handelen." Uden at nægte Christian personlig Tapperhed, troer han, "at der skal andet til at grunde en stor Konges Minder, end det, man fortæller om Christian, og at det er i Landet selv og dets indere Indretninger, man skal see sig om efter den nationaloeconomiske Gavnlighed, en Konge har havt for sit Folk. Naar Forf. "finder lidet af den Betydning i Danmarks Historie fra Christian den Fierde", saa er det hans Mening, "at denne Konge kun virkede lidet med alsin gode Villie og Drivtighed. Vil man ikke tillade ham saadan Mening, saa fremsætte man Facta derimod. J Bedømmelsen af historiske Characterer kan Sandheden intet vinde ved at holde sig til een Mening. De veed, min Ven, at jeg paa min hele Bane fremfor Alt har hyldet Meningsfrihed, og at intet er mig meere forhadt end Eensidighed, hvilken jeg anseer for den første Kilde til al Forvirring i Begreberne og al Uretfærdighed i Domme. Det glæder mig derfor stedse, naar jeg seer, hvilken som helst vigtig Gjenstand betragtet fra en ny Synspunkt, var end denne nok saa afvigende fra den almindelige. Det kan derfor heller ikke andet end interessere os begge, som fordomsfrie Mænd, at see den hidtil saa ubetinget beundrede Christian den Fjerdes Characteer som Regent bedømt paa en fra den gjængse forskjellig Maade, og det saa meget mere, som man har fældet en lang friere Dom over Konger, hvis Historie ligger os meget nærmere end hans Men, dog forekommer det mig, at naar Dommen over Christian d. 4de skal være fuldkommen retfærdig, maa man tage stadigt Hensyn til den Tid, hvori, og de Omstændigheder, hvorunder han regjerede. Ei at tale om, at selv den største Regent ikke kan være stor i Alt, saa er det og unægteligt, at Christian, bunden ved sin Tids mægtige Aristocraties Lænker, end ikke med den bedste Villie kunde virke Alt, hvad han maaskee ønskede. Begyndte det danske Riges Udstykning end under denne Konge, saa viser det franske Riges nyeste Formindskelse under Napoleon, et endnu mere paafaldende Exempel af den Natur, uden at just derfor Nogen vil nægte Napoleons Storhed. Det samme bliver omtrent Tilfældet med Thorstensens Jndtrængen i Danmark. At det kunde skee, er beklageligt, men man maa heller ikke glemme, under hvilke Omstændigheder og i hvilken Alder af Christians Liv det skeede. For Bondestanden, kunde Christian, under Adelens endnu da store Magt neppe gjøre meget, naar han saae tilbagetil Bonde- og Borgervennen Christian d. 2dens Skjebne. At han paa Rigsdagen 1643 yttrede sit Mishag over, at Christian d. 2den var malet med sønderbrudt Scepter, for derved at tilkjendegive, at saadant ikke meere kunde skee i hans Tid, vidnede om, at han ikke saae sig saa ganske tryg For Fabrikvæsenet var der ikke stort at gjøre for ham i en Tidspunkt, da selv Haandværksvæsenet var saa langt tilbage hos os, og da Adelen egentligen var i Besiddelse af Pengene, som den satte i Jordegodser, hvilke i de Dage vare synonyme med Rigdom. Vil man bedømme Christians Characteer retfærdigen, saa maa den bedømmes i sin Heelhed, og hans meer end 50 aarige Regjering i Sammenligning med hans Ligemand paa Sverrigs Trone, den Carl Gustav, som Europa er enig om at kalde stor. Meget rigtigen siger Holberg i sin Sammenligning mellem disse to Monarker, at Carl Gustav blev stor ved Medgang, Christian større af Modgang.