Jyske Efterretninger, 1793-09-06
Paa Hr. Forvalter Gierleve fremsatte Erindringer, i den Aalborg Avis No. 35 d. A. imod mit i samme Avis No. 34 opgivne Spørgsmaal, er jeg sat i den Nødvendighed at svare følgende: Han har seet for faa Aar siden en vigtig Proces - paadømt for Høieste Ret, hvori det Spørsmaals Afgiørelse: Om en vis Mand havde handlet i Qualite af Fuldmægtig for en anden eller ikke, gav Udslaget i den heele Sag. Af samme Natur, skiønt ikke saa vigtig i Henseende til Følgerne, er det af mig i Avisen No. 34 fremsatte Spørgsmaal. Det er altsaa ikke at sætte i Ligning med den af Hr. Forvalter Gierlev anførte Disputats om, hvorfra Fluers og Jnsekters Lyd kommer, En Lignelse, der er saa upassende til Spørsmaalet som en Allonce=Paryk til et Tyrkehoved; men for Naturforskeren kunde Spørsmaalet og Fluers og Jndsikters Lyd, maaskee være meere vigtig end enten Hr. Gierlev, eller den Autor han taler om, men ikke citerer, forstaaer. Betragter Hr. Forvalter Gierlev mit Spørsmaal. blot som en tom Lyd, saa er han ingen opmærksom Undersøger af sand Lovgivnings Klogskab, og ikke heller af de Følger det kunde have i Borgerselskabet, om Lovene, ikke skielnede tydelig imellem Principal og Fuldmægtig, og bandt den Første ved den Sidstes Handlinger. Vigtig er det altsaa for enhver Mand, hvis udbredte Forretninger gjør det umueligt for ham at udføre alting selv, at kiende Fuldmagts Natur, Egenskaber og Følger; og ikke mindre vigtig er det for den der studerer Lovene efter Grundsætninger at kiende, naar Fuldmagt har fundet Sted, og naar ikke. Uvigtig er det heller ikke for mig at vide, om Hr. Gierlev eller jeg skal ansees som Mandant i denne Sag; er jeg det ikke, saa er jeg ingen Ting; thi Fuldmægtig kan jeg dog vel ikke have været. Er Hr. Gierlev det, saa er jeg uden for al Ansvar; thi en Mandant handler for sig selv. Ellers kan det vel holdes mig tilgode, om jeg er lidt opmærksom paa Spørgsmaalets Afgiørelse eller paa Andres Dom derom. Sagen kan blive vigtig for mig. Med al den Tillid jeg har til Hr. Gierlens bekiendte juridiske Jndsigter, er det mig dog ikke mueligt at dæmpe den Tvivl jeg har, at han kan have feilet i Dommen. Og Hr. Gierlevs Paategning paa Landstingsstevningen skal nu slet ikke betage mig denne Tvivl, den svarer aldeles ikke til hans bekiendte Kiækhed, naar han endelig vil stille mig blot for at Ansvar. Jeg skriver med Sindighed og uden at satprisere; jeg kunde vel ellers og finde et bedre tragende Sprog paa Hr. Gierlevs Opførsel, end hans citerede Sprog, af Salomon er passende paa mig; thi jeg har ingen Trætte med Hr. Gierlev. Vi ere kun af ulige Meeninger og en vis Sats, og i alle Tilfælde hvor dette har Sted, der bør man overlade Dommen til Andre. Andet har jeg heller ikke gjort. Jeg tør paastaae at have fremsat Spørsmaalet med al den Apartiskhed, med at den Høflighed jeg skyldte Hr. Gierlev, uden Satire eller Ondskab og uden at yttre min Meening derover; thi saa var jeg heller ikke længer blot Spørger. Hr. Gierlev der er saa kiæk, at han trodser Enhvers Tanker naar de ikke stemme med hans Ønsker, viser netop dermed en Banghed for Udfaldet. Den Mand der har handlet efter sin Overbeviisning uden Ondskab, seer roelig paa, at hans Handlinger fremstilles offentlig, og han er ikke fræk nok at tilcommandere sig bifald, allermindst i den Tone som Hr. Gierlev, der røber den mageløseste Selvtillid om Ufeilbarhed jeg har kiendt, og Foragt for alle retskafne Mænds Dom. Villien, naar den ikke lader sig lede ved Grunde, er en Ævne som ikke lader sig commandere, og for saavidt har Hr. Gierlev Ret, at Jn gens Tanker kan bepligte ham til at troe sin Feiltagelse, naar han absolut ikke vil. Hr. Gierlev siger at han til rette Tid vil forsvare sin Paategning. Forsvare den! hvilken Suak! jeg skal aldrig stævne ham derfor, Men bevise at den er juridisk rigtig, det er Tingen. Lovene kan ikke afgive sig med at straffe enhver Feil. Til Slutning maae Læserne endnu vide. Jeg tegnede først paa Landstingstevningen, og min Hensigt var, det vidner jeg for Gud, ingen anden, end at vise Hr. Gierlev, som Stevningen derefter skulle forkyndes for, at jeg ville unddrage ham fra alt Ansvar; det var desuden en absolut Pligt for mig, som jeg troede han om skede, og som jeg heller ikke bedrog mig i Hr. Gierlev tegnede efter mig, vidste altsaa at Stevningen ikke meere kom til mig, og at jeg ikke fik at see hvad han skrev. 5 Uger gik bort, Hr. Gierlev og jeg talte i den Mellemtid sammen; han var saa venlig som en Slange, men talte ikke et Ord om, hvad han havde skrevet, og tilfældigviis fik jeg det at vide. Var det en Mand anstændigt at have til Hensigt at haane mig paa min Bag? thi Haan har han villet lagt i de Ord: "Denne profitable Tieneste behovede jeg ikke. Jeg siger med Thorild." Satiren er Slavers Vittighed og at stikke i Ryggen er Slavens Mod., Skam har jeg ikke ventet mig af at fremsætte Spørgsmaalet offentlig, og Ære, Nei, ikke heller Hr. Gierlev. Men jeg troer at det kan have sin Nytte at fremstille Handlinger offentlig, naar de ere geleidede med virkelige Data. Af Handlinger skal man kiende Manden saavel den ærlige, som den lumske og Stumlereen. Nibe, den 3 September 1793. Bassesen.