Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1801-01-28
Alle Veir= og Vind=Orakler have ikke formaaet at holde Viin teren ude; men det har nu i nogle Dage været en strænKulde, hvorved af og til er faldet endeel Snee, hvilket lader haabe, at den usunde Luft vil blive renset, og mange Sygdomme qvalte i Fødselen. For at bringe Landets Værn til den Grad af Fuldkommenhed, som det bør have, med Hensyn til at betrygge Fædrenelandet for fiendtligt Overfald, er ved Forordning af 19de d. M. befaler, et Landeværns Oprettelse i Danmark. Sammes Bestemmelse skal være : at de Mænd, der ere øvede i Vaaben, skulle til det 45de Aar ene og allene opfylde den Pligt, at bidrage til at forsvare den Provinds, i hvilken de selv boe og opholde sig, imod fiendtlig Vold, uden at indlemmes i den staaende Krigshær. Som en Følge heraf skulle saadanne Landeværnsmænd være aldeles befriede for at kaldes til de aarlig Sessioner, Mynstringer, Regiments=Samlinger, eller nogen anden Slags Krigstieneste, hvorved de kunne hindres fra deres Agerdyrtning og Næringsveie; men de skullet blot antegnes i de Landeværns Ruller, som dertil vorde indrettede sogne viis, i ethvert Amt, paa det at de, naar fiendtligt Angreb maatte være at befrygte, kunne sammentaldes til Vaabenting, og, under Anførsel af erfarne og duelige Mændt som Hs. Majestæt dertil vil udnævne) være i Stand til: med fælles Kræfter, at forsvare sig, og at betrygge deres Eiendomme imod Vold og Røveri. Enhver Landeværnsmand skal være berettiget til at bosætte sig og søge al Slags lovlig Næring, paa hvilket Sted i Riget han finder for godt; dog skal han naar han flytter fra et Sogn til et andet, i det eller de Amter, som forestaaes af een Amtmand, mælde det for Lænds manden, som giver ham en Følge=Seddel, hvilken han foreviser Lændsmanden paa det Sted, hvor han vil opholde sig og, dersom han vil flytte til et andet Amt, da skal han tillige mælde det for Amtmanden, som uvægerligen meddeler ham Pas til det Amt, hvor han vil bøe, og beretter samme til den vedkommende Amtmand, i hvis Liste den flyttende Lande, værnsmand antegnes. Hs. Majestæt vil skiænke ethvert Amts Landeværn en Fane, hvilken altid skal bevares hos Amtmanden ; og denne Fane maae ei bruges, med mindre Kongen i Krigstider selv opfordrer sine Landeværnsmænd til at bevæbnes, for at tilbagedrive fiendtlig Vold. Dersom nogen af Landeværnsmændene skulde, i Nøds=Tilfælde, opfordres til at gaae fra deres Hiemmestavn, til et fraliggende Sted i Provindsen, for der, i Forening med deres Medbrødre, at hielpe til at afværge Landgang eller andet fiendtligt Anfald, da bør de, som sidst have faaet Afsked fra Krigstienesteen, dertil vælges og tilsiges, frem for dem, hvis Afskeder ere ældre Endeligen befales, at Landeværnsmændene skulle hædres førtrinligen, og have Sæde i alle Almuens Samqvem, næst efter Sogneforderne og Lændsmændene; ligesom Kongen og ved sit kongelige Ord, tilsiger dem, at de altid paa det kraftigste skulle vorde beskiærmede i de dem tilsagte Friheder og Rettigheder. Paa det at Kongens kjere og troe Undersaatte af Bondestanden kunne fuldkomment vorde underrettede om Allerhøistsammes landsfaderlige Hensigt med denne Forordning, og retteligen forstaae dens velgiørende Bud, vil Hs. Majestæt, at der af samme skal trykkes et tilstrækkeligt Antal Exemplarer, og at disse skulle omdeles iblandt Landboerne saaledes, at der leveres et Exemplar til Oldermanden i hver Landsby, saa befaler Hs. Majestæt og, at den skal oplæses fra Prædikestolene i alle Kirker paa Landet.