Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-05-24
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. Femogtyvende Aargang. No. 42. Udgivet og redigeret af Fr. Thaarup, Etatsraad. Forsendes, ifølge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Løverdagen den 24 Mai 1828. Oeconomie. Jeg aflagde nyligen et Besøg hos Justitsraad 2 een af de rigeste Mænd i Kjøbenhavn. Han var ikke selv hjemme, men jeg traf hans ældste Datter, en elskværdig Pige paa atten Aar, siddende ved sin Brodeerramme, og, til min Forundring, med Briller paa. Hun var dobbelt sysselsat baade med at brodere og med at læse. Da jeg saae hende stirre saa stærkt paa Bogen, saa spurgte jeg hende: "Er Deres Øine svage, Frøken?" - Ja, desværre, svarede hun med en halvbedrøvet Mine. De har længe været svage. Bruger De da intet derfor?""Jeg har brugt nok, svarede hun med et Suk, men hidtil Alting forgjeves. Jeg har brugt Spanskflue og Melkecur, og saa mange Øjen vande, at jeg næsten ikke veed Navnene paa den. Efter Professor 1 Raad har jeg anskafet mig Briller, men til disse er jeg nu bleven saa vant, at jeg ikke kan forrette det mindste, undtagen jeg har dem paa." J det samme tog hun igjen Bogen frem og begyndte at læse. Tør jeg være saa dristig at spørge, hvad Frø tenen læser her? Det er Godtkjøbsudgaven af Pachaen af Suresne: Det er sandeligen en herlig Opfindelse – et Slags Droschkeindretning i Literaturen. Jstedet for, at man ellis maatte betale 3 til 4 Mk. for et Stykke, kan man nu faae det for 8 til 24 s. Og see hvilken nydelig Tryk!" Jeg tog Bogen i Haanden, men det var mig umuligt at læse den Det ene Ord og den ene Linie løb ind i hinanden, og Læsningen virkede paa mit Øje, som naar man i en Hast farer forbi et Stakitværk. Jeg haaber, sagde Frøkenen, at i Fremtitiden alle Bøger ville blive trykte med saadan Skrift. Det vilde jo være en overorgentlig Besparelse for Folk, naar man kunde faae et Værk, som for Ex. Walter Scotts Jvanoha, i en saadan Repertoire Udgave, for 3 til 4 Mk. - Nu kom den gamle Bedstemoder Fru 2 trippende ind i Stuen. Vil Bedstemoder ikke være saa god, at træde den Synaal for mig?" sagde Frøken Emilie til hende? "Jo nok, mit Barn, svarede den Gamle, og med ubevæbnede Øjne havde hun i et Øjeblik traadt Synaalen. Det forekommer Dem vel besynderligt, Hr. D., sagde den Gamle smilende til mig, at jeg i mit to og halvfjerdsidstyvende Aar maa træde en Synaafor min Sønnedatter, som kun er atten Aar, Nei, aldeles ikke!" svarede jeg. "Det er jo nu saa almindeligt, at unge Piger have svage Øine. Formodentlig kommer det af den megen Syen og Broderen." - - Der tager De meget Feil, Hr. D., indvendte den Gamle. min Ungdom vare unge Piger flittigere end nu, for de havde ikke saa mange Adspredelser. Da jeg var sytten Aar broderede jeg et heelt Bord tæppe for min salig Moder. Det forestillede Kong Christian den Syvende, som Kronprinds, paa Jagt. Alting var saa naturligt, at man ved første Øjekast kunde gienkiende Prindsen, Greverne Moltke, Holk og flere Herrer. Den Gang strikkede, filerede og kniplede endog de fornemste Damer Alt hvad de behøvede, Men kom nu, - nu skal jo Alting syes ude af Huset. Du maa ikke blive vred, lille Emilie, sagde hun, i det hun henvendte sig til Frøkenen - hvad man nu arbeider med Sy- og Brodeernaalen er mere for et Syns Skyld end til Nytte. Og det er heller ikke det, som fordærver vor Ungdoms Øine." - Hvad er det da, spurgte jeg, min gode Frue, "Der gives jo ingen Virkning uden Aarsag." – "Ja, naar jeg ikke var bange for, at Emilie skulde blive vred, saa - Tal De kun Bedstemoder – jeg veed nok, hvad De mener og hvad De saa ofte har klaget over- Det er den megen Læsning De sigter til Jkke den megen Læsning, mit Barn, udbrød den Gamle. J min Ungdom læste man ogsaa meget, ja maaskee mere end nu. Man havde de deligste Bøger: Pamela, Frøken von Weitzensees Historie, Albertus Julius, Holbergs Heltinders Historie og Lystspil – det var en sundere Kost end nu Jerres Forvalter, Skott, og Fandenhælder og hvad de alle hedde. Det er ikke Læsningen, men det er den slemme Giddtryk, de nye Reperteer-Udgaver, som fordærve Øinene. J min Tid, da trykte man Bøger med stor, tydelig Skrift. Hver Bogstav stod saa klart og tydeligt, at det var en Lyst. Men nu er Trykken saa smaa, saa sammenkneden, at jeg troer, vi nok snart faae Bøger i Nødde- og Berloqueformat, og Skrift, som maa læses med Forstørrelsesglas. Den eneste, der endnu er stor, er den ny Munkeskrift, men den seer ud som Bogstaverne i Cyprianus og andre Hexebøger. Nu kom Justitsraad ** hjem. Han modtog mig med sin sædvanlige Forekommenhed. Neppe havde vi talt sammen i nogle Minuter, saa bankede det paa Døren. En høi, temmelig aldrende, meget velklædt Mand traadte ind. Det var Boghandler Braun. "Jeg ønsker nok, at betale mit Afdrag paa den Prioritet, Hr. Justitsraaden har indestaaende i min Gaard, sagde han. Han optalte nu Pengene. Dernæst tager jeg mig den Frihed, vedblev Braun, at præsentere Hr. Justitsraaden en lille Regning paa bekomne Bøger." Justitsraaden modtog Regningen og efterat have gjennemløbet den med alvorlige Blikke og rynket Pande, sagde han: 75 Rbd. Det er en temmelig stor Sum, Hr. Braun!" Det er for et heelt Aar, svarede Boghandleren, og størstedelen kun for Commissionssager. Af mine egne Forlagsartikler er der kun for ti Rbd."J Fremtiden, Hr. Braun, skal De ikke sende mig saa mange Bøger. Man maa indskrænke sig." - Ligesom Hr. Justitsraaden befaler. Men jeg maa tage mig den Frihed at anmærke, at Hr. Justitsraaden det hele Aar ikke har faaet af Bøger andet end Hof= og Statscalenderen. Resten er lutter Tidsskrifter." - Hof= og Statscalenderen kan De fremdeles vedblive at sende mig, men Tidsskrifterne vil jeg ikke længer holde. Men Hr. Justitsraaden har jo nu holdt dem i saa mange Aar!"etop derfor vil jeg ikke holde dem længer. Tiderne have forandret sig. Man kan ikke holde Alt." - Det er ikke heller nødvendigt; thi de fleste, i en Tidlang udkomne Tidsskrifter, varede sædvanligen kun fra Høns fløi op til Høns fløi ned, og saaledes vil det nok gaae med de fleste i Fremtiden. Men det, som eengang har faaet Fasthed, det bør dog Enhver, der har følelse og Sands for Almeenmand, og ikke mangler Ævne dertil, søge, saa meget som mueligt, at understøtte. Det er ikke af Egennytte, jeg her taler, Hr. Justitsraad. Jeg driver blot Handelen endnu af Vane, af Had til fuldkommen Uvirksomhed, af Lyst til at forskaffe de Mennisker, som i mange Aar have arbeidet med og for mig, noget at fortjene. Jeg takker Himlen for, at jeg ikke er nødt til at drive den, thi saadanne Tider, som vi leve i, er jeg ikke vand til. Tiderne er knappe og Pengene ligesaa min gode Hr. Braun." - Det siger man, men jeg har Ondt ved at overbevise mig derom. Skal der kjøbes en Bog, saa prutte Folk vel paa site Skilling, og kunne mangen En faae den for intet, tog han den gjerne. Sex Mark for en Bog det er nuomstunder en græsselig Priis og jeg maa høre hele Forelæsninger over Tidernes Slethed, førend man rykker ud dermed. Men kommer jeg paa Comedien eller i Charlottenlund og andre Steder, saa finder jeg aldeles ikke noget Spor til Tidens Slethed. Man slaaes om at betale 6 til 7 Mk. for en Billet til det usleste Stykke og betaler 5 til 6 Rbd. for den elendigste Leievogn. Kort sagt, hvor det gielder om at tilfredsstille Yppigheden, Forfængeligheden og Modesygen, der er ingen Ting for dyr. To Rbd. for 50 Østers til at nære Maven, det ansees for meget billigt, men to Rigsbankdaler for en Bog til at føde Aanden, det er ikke at udholde. "Men De kan dog ikke nægte, Hr. Braun, at mangfoldige Mennesker nu ere tvungne til at indskrænke sig?" – Det vilde være urimeligt af mig, at fragaae det, Hr. Justitsraad. Jeg paastaaer heller ikke, at nogen skal nægte sig selv og sine Børn Klæder og Føde, for at kjøbe Bøger, skjøndt den berømte Boghandler Lackington i London, som fattig Skomager, kjøbte sig for de Penge, han vilde anvende til en Lamme fierding, en god Bog til eget Brug, og siden blev, ved dette Offer, han bragte sin Madlyst, een af de rigeste og meest anseete Mænd i Engelland. Men naar jeg seer formuende, ja ofte endog hovedrige, Folk vise sig saa gnidske, saa illiberale, at de heller ville lade deres Tjener løbe Byen rundt, forat laane en ny Bog end kjøbe den, saa maa jeg tilstaae, Hr. Justitsraad, at jeg finder det høist harmeligt. Enhver saadan Laaner, veed jo dog, at en Bog ikke fremkommer af sig selv; at der skal Folk til at skrive, sætte, trykke og udsælge den; at alle disse Folk ikke kunne leve af Luft, at følgeligen den, der vil læse en saadan en Bog for intet, i Grunden forlanger, skjøndt indirecte, sin Næstes Flid og Arbeid for intet. Hvad skal der tilsidst blive af vort hele Bogvæsen, naar al Sands for Literaturen saaledes skal uddøe? Hvo troer De vel tilsidst vil give sig af med at skrive og trykke Bøger, naar den hele Afsætning skal indskrænkes til tredive eller fyrgetyve Læse- og Leiebibliotheker. Vi see jo allerede nu hvorledes det gaaer. H. Men, hvorfor lægger De Dem ikke mere efter Godtkjøbs udgaver?" spurgte Frøkenen, der hele Tiden havde været en taus Tilhører. Dersom vore Boghandlere vilde trykke deres danske Bøger for saa billige Priser, som f. Ex. Udtogene af de tydske Classikere, saa vilde de nok finde Afsætning. De tillade mig, naadige Frøken, at det Ord godt Kjøb i vore Damers skjønne Mund altid opvækker hos mig et Smil; thi de brede Besætninger paa deres Klæder, næsten ligesaa bekostelige som Klæderne selv, synes at være tause Vidner om, at det kun er de Smukkes behagelige Skjæmt. - Da er det saa mæn mit ramme Alvor, Hr. Braun. Vil De behage at see her dette Stykke; det er trykt her i Byen og koster 8 s."