Aarhuus Stifts-Tidende, 1823-02-08
Blandinger. Münchnertheatrets Brand. Herom fortælles af et Øienvidne: "Første Alt af Stykket var tilende og anden Alt begyndt, da der pludseligt op, stod en forvirret Tummel i det propfyldte Huus. Jeg saa iveiret og troede, at Theatret vilde styrte sammen over os, men i det samme slog Luen ud fra den tredie Koulisse paa venstre Haand. Der lød Angestskrig fra alle Kanter; Hatte, Shawler, Ridiculer, a. regnede ned fra Logerne; Enhver søgte at komme først ud af Døren. Men Prinds Carl talte, høit til Forsamlingen og trøstede den med at naar man ikke vilde overie sig, da var der Redning for dem Alle. Da jeg endelig befandt mig paa Gaden, hvor jeg saa at sige var bleven baaret ud, slog Luen, allerede paa tre Steder giennem Taget. Jeg saaden frygteligste Brand, som man kan tænke sig. Hele i den vidtudstrakte Bygning i een Lue, der næsten tabte sig i Stoerne, de frygtelige Brag af det nedstyrtende Tag, Marmorsøilerne, ne. den uafbrudte Ringning og Blæsen fra Taarnene, den øiensynlige Fare for den kgl. Residents, Mynten, Tøihuset, &c. og dertil den største Mangel paa Hielp og efter Tilsyneladende i et slet bestyret Brandvæsen. Kun Militairets overordentlige Anstrængelser og den Omstændighed, at høi, Snee bedækkede alle Tagene, frelste Residentsen. Kl. 11 om Aftenen var Skuespilhuset gandske afbrændt, og dets nogne Kæmpemure frembød et sørgeligt Billede paa Forgængeligheden af al jordisk Herlighed. Aldrig vil München faae et saa herligt Theater mere. Skaden vurderes til 7 Millioner Gylden. Skuespillerne i og Dandserne flygtede derfra som de gik og stød; de, takkede Gud at have frelst Livet, thi inden 10 Minuter stor Bygningen saa redningløs i Lue, at den hele uskatteerlige Garderobe, alle Partiturer, Dekorationer, Instrumenter, a. laae i Aske. Oprindelsen til denne lykke var, at et Tæppe, forestillende den vilde Hær i Jægerbruden, hang forlangt ned og blev antændt ved en Koulisselampe. Jdag (15 Jan.) besaae Fyrsteparret de røgende Ruiner. Dronningen flød then i Taarer, medens den gamle ærværdige Konges a Blik hang sørgmodig ved Ødelæggelsens Billede." Blandt de Phænomener, som Naturen fremavler, er Bjerget, som ikke paa det fjerneste har Liighed med ten Vulkan, og dog skjuler Jld i sit Indre, vistnok een af de mærkværdigste. Dette Bjerg, som man har givet Navnet: det brændende Bjerg, befinder sig i 1 Saar-Departementet paa Veien imellem Dutweiler og St. Imbert. Røgen, der fremstiger af det, Varmen, som man føler fra det, Sporene af Svovl, Al lun og Vitriol, som man her opdager, den hule Allarm, som man fornemmer, Aftagelsen af al Vegeitation i denne Egn, Alt dette vidner om en underjordisk Jld. Hvilken Aarsag maae her ligge til Grund? Den forklarer sig strax af sig selv, naar man veed, at dette Bjerg er fuldt af Steenkul, og Tilfældet eller Selvantændelse satte disse maaskee i Brand. Visk gier det, at denne Ild allerede har varet ved længere end eet Aarhundrede, og lykkeligviis har den endnu ikke meddeelt sig Minerne, af hvilke man i Bjerget selv befordret Steenkullene for Dagens Lys. Mineralogerne erholde af det brændende Bjerg en Mængde glasserede Stene af største Manafoldighed i Farver, hvis forskjellige Lag give et meget behageligt Syn.