Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-01-09
Om Tumulten i Straffeanstalten paa Christianshavn, 1817. Archiv for Historie og Geographie, Januar 1824, indeholder en udførlig og autentisk Efterretning om Tumulten i Straffeanstalten paa Christianshavn 1817 (d. 25 Juni), i hvilken Tumult den største Deel af Bygningen blev et Offer for Luerne. Hovedomstændighederne ved denne Brandstiftelse have vel allerede forhen været bekiendte, men for Juristen bliver det altid ligesaa lærerigt, at see her Gangen af et i sit Udfald saa vigtigt criminelt Tilfælde, som forMenneskekjenderen interessant at erfare, hvorledes Forbrydere, der ikke allene vare berøvede deres Frihed, men endog hvert Middel til at stifte betydelig Skade, ligesom Robinson paa sin ubeboede Øe, benyttede sig af de ubetydeligste Gjenstande til deres Hensigters Opnaaelse, og hvorledes Mytteriet her blev udført med en Samdrægtighedsaand, Fasthed og gjensidig Tillid, der var et ædlere Øjemed værdig. Det Anslag, at undvige fra Straffeanstalten, havde allerede længe været paatænkt og omtalt blandt Fangerne, men uden at staae i egentlig Forbindelse med den almindelige Undvigelsesplan. Den første, der stod i Forbindelse dermed, var det tumultuariske Optrin ved Kronningsfesten 1818, men som dog kun blev afbenyttet af Enkelte til deres Befrielse. Uden at der imidlertid var gjort nogen egentlig Bestemmelse om, hvorledes et Udbrud skulde skee, vare dog enkelte Redskaber og Midler, der kunde lette Flugten, forberedte af Raspehuuslemmerne, der ogsaa udtænkte Planen. Der blev tildannet Knipler af det leverede Raspetræ, syet Huer af gamle Klædningsstykker, sværtede og kantede med blaa Snorer; Træsabler bleve overstrøgne med Blyant, for at indjage Skræk ved Undvigelse i Mørke, Den berygtede Raspehuusfange M. J. Fredriksen, havde endog foreslaaet, efter Trencks Exempel, gjennem Miner under Jorden, at komme ud paa Gaden, hvilket ogsaa fandt bifald. J Foraaret 1817 blev det aftalt mellem alle Fangerne, paa fire nær, af hvilke to ansaaes for Forrædere (Spioner), at bane sig saaledes en Udvei. J. F. Foland begyndte Arbeidet og fortsatte det i fjorten Dage med en liden blik beslaaet Skovl. Den opgravede Jord blev paa Gaardtourene bragt i Poser til de andre Fanger, noget deraf sigtedes fiin og blandedes i Farve træet; endeel henkastedes i Latrinerne, eller spredtes omkring i Gaarden eller andre Steder. De øvrige Fanger skulde, naar Minen var færdig, skaffe sig Udgang, ved lignende Gange, til Folands Kammer o. s. v. Men da Folland havde gravet saa dybt, som en Mands halve Høide, blev han kjed deraf, og nu fik han Besked om, at en ny Plan var aftalt. Den af to andre Fanger begyndte lignende Mine blev heller ikke udført. Den ny Plan var, at bane sig en Vei ved falske Nøgler til Sprøitehuset. De forfærdigedes af Fangen Risby, og da han selv ikke vilde undvige, maatte Arbeidet betales ham af de Andre. Paa een nær passede alle Nøglerne til Rasperienumerne. Planen skulde udføres Søndag Aften d. 22de Juni - fordi de da fik Ærter og Hestekjød, med hvilket sidste de vilde lokke Hunden i Rasperiegaarden, som derpaa skulde slaaes ihiel; Vægterne vilde de binde og lægge ned i Kielderen. Paa Jldpaasættelse synes de endnu ikke at have tænkt. Naar de vare komne ud vilde de begive sig til den sydlige Strandkant af Sielland, bemestre sig det første Fartøi, de stødte paa, og styre til Rostok. Men af Frygt for, at de vare blevne forraadte, udbrød Tumulten ikke førend fire Dage efter den først bestemte Tid. - En saadan Plan kunde naturligviis ikke bringes til Udførelse uden mange foregaaende Underhandlinger blandt Fangerne i de forskjellige Afdelinger, hvilke skeete ved Sedler, skrevne med Ciffre, som nogle Enkelte indbyrdes kjendte, eller i et Sprog, som ikke kunde forstaaes af Andre, og een af Fangerne kaldte romansk, men som nok var det saakaldte Cochemesprog eller Tyvemaal. Sedlerne bleve transporterede, ved at stikkes igjennem Dørsprækken, hvor Arbeidssalene stødte sammen, henkastes, indsvøbte med en liden Steen, til et vist Sted, eller pustes gjennem Pusterør eller hule Stokke &c. Desforuden brugtes Tegn, især Fingersproget. Forblommede Ord hørtes ofte i den sidste Tid for Udbrudet. Paa Soveloftet og i Sygestuen, havdes især Leilighed til Aftaler; men Alt skeete med største Forsigtighed, at ei de, man ikke vilde have til Deeltagere, skulde faae Nys derom. Ogsaa skulde Udbrudet skee om en Søndag, fordi man troede, at de fleste af Stadens Jndvaanere da vare ud af Porten. Hvad der meget bidrog til, at Meddelelsen ikke kunde opdages, var, at den længe havde fundet Sted angaaende ubetydelige Gjenstande, især Kjerlighedsforstaaelser med de qvindelige Fanger. Men hvor hemmeligt Alting holdtes, kunde det dog ikke blive skjult for de Fanger, der ei gade deeltage i Anslaget, og dette var ogsaa Aarsag i, at det Forehavte meldtes for Stiftelsens Foresatte, førend det udførtes.