Adresseavis for Børn, 1782-05-08
Det Barn, som ikke vil imod Advarsel tage Det er ulykkeligt og meget at beklage. Carl. Lad os nu og høre dit Ordsprog; Gottl. Det skal jeg ikke længe betænke mig paa. Ørkesløshed og Lediggang. Er alle Lasters Ottesang. Carl. Hvem tilspørger nu mig? Frits. Det vil jeg – Lad os høre din Dom, Carl. Det er ret et hæsseligt Veyr i Dag. Fad. Et hæsseligt Veyr, siger du Carl. Ja, et hæsseligt Veyr, min Fader, Det regner jo stedse, Fad. Dersom du altsaa min gode Carl, skulde skaffe os Veyret, saa skulde vi vel stedse have Soelskin, Carl. Ja vi skulde i Sandhed! Fad. J Aar faae vi Jordbær, og grønne Erter og unge Gulerødder, og saadanne mange vare Ting af Marken. Men det er altsammen Ting, som du ikke giver havt, Carl, vel Carl. Jo, jeg beder om Forladelse, det er mine kjereste Livretter. Fad. Men dersom du skulde skaffe os Veyr liget, saa hører jeg dog nok, at du vilde ikke lade disse Ting voxe hvert Aar. Carl. Hvorfor vilde jeg ikke det, min Fader, Jo, vi skulde faae saadan en Mængde deraf, at vi ikke kunde fortære dem allesammen, Fad. Besind dig, Carl, besind dig! – Saa maatte du jo ogsaa lade det regne, naar du vilde have dem til at voxe, og Regn kan du jo ikke lide. Carl. Kan man da ikke lade Markfrugterne voxe uden Regn, Fad. Du kan jo forsøge det. Plant eengang et Jordbærtræe i en Urtepotte, og sæt den hen paa Avis. paa et Sted, hvor det ikke kan regne paa den, saa skal du see, om der vil voxe Jordbær paa Carl. Mon der skulde da ingen voxe derpaa Fad. Ney, ligesaa lidet, som her paa dette bare Bord; med mindre du vilde flittig vande din Jordbærplante. Carl. Jh, saa kunde man jo vande alt andet med paa Marken, saa behøvede man jo alligevel ikke Regn. Fad. Med hvad for Vand mener du da, at man skulde vande samme? Carl. Jh, med Vand af Brønden eller af Bækken. Fad. Men har du ikke hørt, hvad Conrad forhen anmerkede, at dersom det ikke regnede Tid efter anden, saa skulde vi hverken have Brønde eller Bække Carl. Skulde vi ikke det? Fad. Ney. Thi hvorfra kommer vel det Vand, som er i Brøndene og Bækkene? Carl. Det kommer op af Jorden. Fad. Hvorledes er det i Forveien kommet i Jorden, mener du Er det ikke kommet der af Regn, Dug, Snee og Hagel, som er nedfaldet fra Skyerne? Fra Jordens Overflade trængde det nedfaldende Vand dybere ned, og samlede sig enten i underjordiske Huller, hvorfra det løb videre frem som en Bæk, eller det blev samlet hvor man gravede, og saaledes fik man en Brønd, hvor man kunde trække det op af. Alt det ferske Vand, som vi have, er altsaa i sig selv ikke andet, end Regnvand, og dersom det altsaa aldrig regnede, saa skulde der visselig tilsidst ikke være en Draabe ferskt Vand at faae. Nu, min gode Carl, vilde du endnu aldrig lade det regne, om det beroede paa dig. Carl. (skamfuld, Ach, jo jeg vilde Fad. Og synes dig nu, at det er ret og vel talet, naar nogen siger ved Regnveir, Det er et hæsseligt Veyr i Dag, Carl. Ney, det er Uret Fad. Nu, Bøen, saa lader os ogsaa herefter bedre give Agt paa vore Ord og hvad vi sige, paa det at vi ikke skulle tale saa ufornuftigt, som vi ofte høre mange andre Mennesker tale, der ikke betænke, hvad de sige. Ethvert Slags Veyr ligt geraader altid til vort Bedste, Regn ligesaa for Børn. vel som Soelskin, Kuld ligesaavel som Varme, den raa og skarpe Vinterstorm ligesaavel som det behagelige Foraarsveyr, og Gud allene veed, hvorledes det altsammen skal omvexle med hinanden til enhver Tid til Menneskers og Dyrs Gavn og Gode. Den Ubesindighed være langt fra os, at vi skulle indbilde os, at vi kunde gjøre det bedre, end Han - den allene vise og algode Verdens Regierer. – Nu Frits, spørg du nu videre Frits. Lad os nu høre noget Merkværdigt, Carl. Carl. J Surinam i Amerika, som tilhører. Hollænderne, findes der et Slags store Flagger muus, der har en meget skarp og broddefuld Tunge. Disse sætte sig undertiden paa Heste og Hornqvæg, ja vel ogsaa paa sovende Mennesker, og slikke saa længe paa eet og det samme Sted, indtil de har slikket Hul, saa at Blodet flyder ud. Men de gjøre kun et meget lidet og fiint Hul, som slet ikke gjør ondt, og som ligeledes læges hastigt igjen. Den, som de paa denne Maade har aareladt, befinder sig om Morgenen derefter meget muntrere og lettere end forhen, fordi de har udsuget ham en Hob tykt og tungt Blod. Mange af de derværende Folk ønske derfor, at saadan en Flaggermus om Natten maae komme til dem. Frits. Det er jo ret noget selsomt. - Nu Carl. lad os ogsaa høre din Gjetning? Carl. Hvad er det, som gjør Hestene fede? Frits. Jh, naar de faae brav Havre, saa blive de og fede. Carl. Ney. - Husbondens Øye gjør Hestene fede. Frits. Er det ogsaa sandt, Fader, Fad. Ja det er, Frits. – Kan du ikke nok forstaae det, naar Huusbonden selv seer flittigt til i Hestestalden, saa vil Rygterne stedse passe desbedre paa, at give Hestene deres behørige Foder, og holde dem smukt rene? Frits. Jo, det kan jeg nok forstaae, Fad. Ja nu da, saa blive Hestene ogsaa fede ved Huusbondens Tilsyn. Men naar Husbonden, selv ikke bekymrer sig om sine Kreature, saa tør vel og Rygterne undertiden forglemme sin Pligt, og saa maae det arme Qvæg undgielde det, og blive mavert. – Saaledes er det og med alle andre.