Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1807-12-22
En Skrivelse til Udgiveren Kiere Hr. Udgiver, Jeg er en ulykkelig Mand. Min Forfatning bliver Dag for Dag værre, og jo mere jeg grubler paa at forbedre den, desmere forstyrret bliver jeg i Humeur. De maa vide, jeg er ingen Kramsfugl, min Kone kunde allerede for ti Aar siden have været Frue, dersom jeg havde villet tracteret og gjøre Credencer, og den Gang vare Fruetitlerne just ikke saa let at løbe til som nu til Dags. Men hvad kan alt dette hielpe mig? Min huslige Lyksalighed, som folk kalde det, er nu reent forsyrret, og mit Huus er befængt med en Smitte, som hidindtil ingen Qvarantaine har sørget for at udrydde. Tilforn spiste og drak man, spillede sit Slag fort og gjorde Løier, og snakkede om Comoedianter og Linedansere, og røgede Tobak, og gik halvperialiseret til Sengs - og gav Politiken, som alt andet af samme Stedet, en god Dag – men, at nu har Bladet vendt sig Den ne lykkelige Tid er forbi. Man forfølges af PoTrik paa alle Gader og Stræder, og kommer man hjem til sit Huus, saa er man der ikke bedre faren. Skal jeg barberes, saa hedder det strax; har den Herr mas nelles gende: 2. - die Frantasen selen bey Finland. - Skal jeg friseres, saa hedder det har Mester hørt om de store Søslag imellem Engellænderne og Russerne! - Skal jeg taget Maal af til et Par Byrer, saa spørges, hvorler des mester Mester Sivert det vil gaae Engelske manden i Portugal. - Vil jeg kjøbe et ParJydestrømper, saa opvartes jeg med en heel politisk Discours, som skal bevise, at Jydestrømperne, efter Europas nuværende Politik, maa komme paa tre Rigsdaler. Saaledes plages mien med Politik hvor man gaaer og staaer. Husfred og Nøisomhed var tilforn altid mit Valgsprog; men Husfreden er fløiten og Nøisomheden er gaaet samme Vei. Mit Huus er bleven til en reen politisk Klub, og jeg er færdig at blive er i Hovedet, naar jeg kun har været en halv Time hjemme. Min Svoger Erik Madsen, som ellers pleiede at sige: en Embedsmand har andet at tænke paa end at læse Aviser, og som kun anvendte sit Otium, eller hvad Pokker det er, de kalde det, til at passe sine Østers, hænger nu hele Dagen i Aviser. Han staaer op med Courerer, gaaer i Seng med Land gangs og Bombardementsprojecter, drømmer om Feldtslag, og er bleven saa politisk, at han ingen Tanke har til at Arbeide mere. Han er færdig at tage Livet af mig med politiske Projecter, og giør intet andet end bander Engelskmændene. Min Kone har ogsaa faaet en politisk Orm, og forsømmer alle sine Huusholdnings Sager der over. Hun læser hele Dagen i Berlingsavisen, og bryder sin Hjerne med at gjette hvilke Lande Engellændernes hemmelige Expeditioner gielde. Hun har udspeculeret, at een af dem skal bombardere Shetland eller Hetland, en anden tage Lissabon, og en tredie gaae lige til Paris. Hun kjender intet til Landkortet og snakker derfor saa godt som hun kan om slige Sager. Min ældste Søn er reent forstyrret i sine Concepter. Han har altid været en Nar efter at klæde sig paa sin Engelsk og følte sig aldrig mere smigret, end naar Damerne i Klubben kaldte ham: den lille Engelsk mand. Han lod alle sine Klæder sye hos den Engelske Skræder, og tog aldrig et Par Støvler, paa, som ikke vare forfærdigede af den Engelske Skomager, lod sig bestandig lave Rost Bif, og var aldrig gladere end naar han hørte, hid og veri vel! Han er, som De seer, engelskindet af Princip, som Folk kalde det, og ganske det modsatte af min Datter, thi hun er siden den Tid Madame Furte eller Forrer, som Folk kalde hende, har været her, saa forfransket, at hun ikke allene idelig forandrede sine Klæder efter hver narrisk Fransk Mode, men nu ligeledes ganske er indviet i den Franske Politik og ikke snakker om andet end samme. Denne politiske Smitte har grebet saa stærke om sig i mit Huus, at selv min lille Mette har faaet Snus om Politiken, og aldrig kommer hjem fra Jnstitutet uden at medbringe en eller anden politisk Nyhed. Tøsen er neppe for Aar gammel, og sluddrer allerede Ting af Skolen, som man i mine Drengeaar ikke turde tale om i Mesterlectien. Men nu omstunder er det jo Skik og Brug, at voxne Folk tale som Børn og Børn som voxne Folk. Min Gaardskarl ligger hele Timer i Kielderen og fører politiske Discourser, og fik forleden et blaat Øie, fordi han havde talet for hidsig om det gemenne Bedste og Borgerskabet og Stadshauptmandskabet, og mine to Tjenestepiger sidde hele Aftenen og spaae af Kort hvad der vil blive af Krigen. Mit Huus er reent consus- og Maden kommer næsten hver Dag kold paa Bør det. Naar jeg om Aftenen kommer hjem kan jeg ikke udholde det et Øieblik. Jeg finder her næsten bestandig et heelt politisk Collegium. Min Kone med Berlingsavisen i Haanden, min Svoger med Dagen, min Datter med en Fransk Avis, som hun kalder, la Ballie du Nord *), men som nok rettere burde hedde, la Ballie du Logn, thi den gode J Brenskriveren mener formodentlig helle en vorde Franskmand sender og, som jeg mærker, hele Ballier fulde med Logn. Hver Postdag skulde de hare høre en Hurlumhei. Der disputeres bestandig med Aviserne i Haanden. Min Svoger, der troer paa Dagen som paa Sybille Spaadom, berigtiger og fuldstændiggjør bestandig min Kones politiske Efterretninger. Dette giver nu, som De let kan formode, Anledning til tusinde Spectakler. Min Kone havde i Forgaars Aftes paa et hængende Haar nær, i sin politiske Jver, stukket Øiet ud paa Hr. Erik Madsen med Lysesaxen. Sagen var den. Hr. Erik Madsen paastod, at de Engelske havde som Ting i Sinde; de ville tage den Portugisiske og den Russiske Escadre i Tajo eller Trosa, ødelægge den og egnonere og hombardere Lissabon, proviantere Gibralter, og ødelægge Algestras eller Algier, tage underveis Madera og Portugals andre Øer i det atlaskes Hav, eller hvad Pokker det er, de kalde det, erobre Brasilien, jage Franskmændene Fanden i Vold fra Sicilien, blokere Corfu, og gjøre paa Hjemveien et eller andet Brandtog til de Franske, Hollandske eller Danske Kyster. Jeg traadte just ind i Døren, da min Svoger var i Færd med med afsende Sidne Smith til det atlaskes Hav, og skulde da sige om han ikke havde Ret. Jh, hvad bryder jeg mig om Sidney Smith. - svarede jeg – jeg har Ulykke nok med vor Skræder Christen Smith - tog min Hat og Stok og gik hen i Klubben. Men her var jeg kommen af Dynen i Halmen. Ogsaa der pinede man Folk med Politik. Gothard Fiskebløder, som, mellem og sagt, har saa godt som meget sig ind i vor Klub, var i en heftig Strid med vor Justitssecretair Morten Blytækker, Fiskebløderen paastod, at Engelskmanden kunde udholde at føre Krig, til Verdens Ende og Morten svor og handte derimod paa, at han ikke kunde udholde og det i tre Maaneder, og bler derhos saa rød i Hovedet som en arrig Kalkun. Jeg blev bange for at kræves til Vidne, dersom Fiskebløderen skulde komme her til at bløde, luskede mig ganske uformærkt bort og besluttede nu at gaae op til min Søster, Barbara Nielsens; hun, tænkde jeg, er en gammel enfoldig Kone, som giver Politiken en god Dag. Der kan du dog forslaae Tiden, uden at pines af politisk Snak. Men, at, da jeg træder ind hos hende, finder jeg hele Stuen fuld af Gjæster. Øverst ved Bordet sad Tydske Skomager, som ellers ikke kan tage Maal af et Par Støvler, og maalte Staten baade paa Langs og paa Tvers, og raabte ganske ivrig: "Hatte jeg barest Generallissimus veret – jeg skulde schmurt de engelske Hallunker, saa de skulde skeet en allandsens Unglück. - Nu da, tænkte jeg ved mig selv saa er du da reent fordømt til at pines ihiel af Politik, og gik min Vei, uden engang at sige god Nat. Kjere Hr. Udgiver, der givet for Midler nok for hver anden Smitte, kunde de ikke opgive mig et probat Middel for den politiske, Deres forbundne. Sivert Rokkedreier.