Adresseavis for Børn, 1782-07-10
Naar nu en, som hører til dette Selskab, ikke vil vænne sig til Arbeyde, eller gjøre sig Umag for at blive duelig til noget, hvormed han kan erstatte eller giengielde de Tienstagtigheder, som ere ham fornødne og han trænger til af andre, saa gjør han sig uduelig og uværdig til at tage videre Deel i det selskabelige Livs Fortrin; og han har ingen videre Tjeneste at fordre af andre, naar de ikke af Medlidenhed over hans Daarlighed ville staae ham bi. Lovise, som hidindtil havde staaet der gandske traurig og med et undseligt og beskæmmet Ansigt, sagde endelig: Men kan man da ikke for Penge kjøbe alt det, man behøver til dette Liv, Du selv, min søde Moder, har jo saa ofte sagt mig, at du havde kjøbt det og det, hvorfor behøver man da, ogsaa selv at kunne gjøre alt det, som andre gjøre for os, Mod. Det er sandt nok, Lovise, man kan kjøbe meget, ja det allermeste af det, som man behøver og trænger til. Men hvorfor er det, man kjøber Brød og andet, som man behøver til Spise og at leve af Hvorfor er det, man kjøber Klæder og andre Nødvendigheder, Er det ikke sandt, at man kjøber samme for ligesaa mange Penge, som man holder saadanne Sager for at være værde, Og hvorfra tænker du da vel, at man faaer Penge. Lov. Hvor faaer du Pengene fra, min søde Moder, Mod. Mig har tildeels min Fader efterladt dem, som havde forhværvet sig dem ved Flid og Duelighed. Din Fader var og ligesaa flittig og duelig en Mand, som min Fader, og har formeret dem, vor Herre har velsignet os, og hidindtil vogtet os for alle Tab. Men, min kjere Datter, det er muligt, at vi enten i Dag eller i Morgen kunne tabe og miste vor liden Formue - - og vi tabe og miste den gandske vist, saasnart vor Fader i Himmelen seer, at det ikke mere kan være os til Nytte, at eye og beholde den. Jeg Avis Jeg beder ham ogsaa daglig derom, at han vil tage den fra os, saasnart den skulde forværre os, og gjøre os ubehagelige for ham. Og tænk da kun engang, Lovise, hvor ulykkelige baade du og jeg skulde være, naar denne vor liden timelige Formue var det eneste Haab og den eneste Fortrøstning, som vi havde See, det er derfor jeg elsker Flid og Arbeyde; derfor vænner jeg mig ogsaa til Maadelighed og Sparsommelighed, at om det behagede Guds Viisdom, ved et eller andet Tilfælde at berøve og fratage mig det igjen, som hans Godhed har forundt mig til laans en Tidlang, jeg dog alligevel endogsaa da kunde være glad og lykkelig, og ved Arbeyde kunde afhielpe min Mangel og forskaffe mig det Fornødne, og at jeg ikke da skulde have fornøden at indflye til ædelmodige Menneskers Medlidenhed, og ufortjent hielpe til at fortære Frugterne af deres Flid. Du maae troe det, mit Barn, at alle Lykkens Gaver og Goder ere ubestandige, og at vi ikke kunne være forsikrede om, at eye og beholde dem en eneste Dag til Ende. Vi maae altsaa lære at tilfredsstille vore Fornødenheder ved noget andet, der tilhører os som en Eiendom og er bestandigere. Og seer du vel, mit Barn, derfor kan jeg ikke tilstæde dig, at ansee noget som din Eiendom, hvilket du ikke ved din egen Flid og Duelighed herefter selv kan have forhværvet dig. Derfor kan jeg ikke tillade, at du herefter skal kalde de Klæder dine, som du hidindtil har gaaet med og anseet derfor, og dog alligevel ere disse Ting virkelig nødvendige for dig, naar du skal omgaaes og leve iblandt sædelige Mennesker. Lov. Ach, min allerfødeste Moder, jeg vil med Glæde arbeyde saa ofte du vil befale mig det, og forrette alt, hvad du vil, jeg skal gjøre; jeg vil med Glæde lære alt, hvad du vil, jeg skal lægge mig efter. Mod. Begriber du da nu, hvorfor jeg kunde sige, at det var af Kjerlighed til dig, jeg vilde forekomme, du ikke bestandig skulde være ørkesløs og intet bestille, samt at jeg kunde befale dig at være flittig, just fordi jeg elskede dig? Lov. Ach, min søde Moder, gjør nu ikke saadanne Spørgsmaale til mig. - Aldrig, ney aldrig skal jeg meere tvivle derom, naar du for Børn. befaler mig noget, at det jo skeer af Kjerlighed til mig; thi nu veed jeg gandske tilforladelig, hvor meget du bestandig har elsket mig, og hvor lidet jeg har fortjent det. Fra i Dag af skal du til din Glæde see mig adlyde og følge alle dine Vink og befalinger. Fra i Dag af vil jeg vænne mig til, aldrig at henbringe nogen Time i Ørkesløshed, og være opmerksom paa enhver Underviisning, som du giver mig. Mod. Det er brav, min Datter, Tag da dine Klæder, og alt, hvad der tilforn var dit, i din Besiddelse igien, klæd dig paa, og kom og følg med mig. Lovise klædde sig i en Hast paa, og fulde med sin Moder, og hun begyndte fra dette Øyeblik af at holde Ord. Jeg har siden faaet at vide, at hun efter denne Tid har fattet saadan Lyst og Kjerlighed til Arbeyde og Flittighed, saa at man ikke ved nogen Ting kunde bevæge hende til at være endog kun en eneste Time gandske ørkesløs og uden at at forrette noget nyttigt. da for¬