Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1801-10-28
J Norske Jntelligentssedler læses følgende interessante Udtog af en ædel og godmodig Mands Brev til hans Korrespondent, der ønsker at have Uret i sin Beretning, og derfore offentlig udbeder sig modsagt Da jeg kom til det Sted i deres Brev hvor de berøren Enken efter Professor Wilse, gjorde det mig inderlig ondt at læse hvorledes denne værdige Mands Kone, som efterladt med 10 Børn, foruden det hun bær paa, som endnu ikke hat seet Lyset, skal være udsadt for de meest trykkende Kaar midt imellem en saa talrig Børneflok. Han hun virkelig ikke meere end 50 Rd. i Pension, hvorledes vil det da vel nogensinde blive muelig for hende at samle Smuler for disse Munde, Tilgiv mig min Ven! jeg troen, de maae være feil underrettet, thi det er usandsynlig at ingen allerede har talt hendes Sag. I Christiania ere den dog saa mange Hædermænd der kiendte Wilses store og gode Ville - Wilses ukiønnede Lyst - Wilses utrættelige Virksomhed Alt! - for Norges Vel, de vilde aldrig tillade hans Enke at græde for meere end Tabet af sin Mand, i det Norge, hvis Talmand han var. J Sandhed, min Ven! jeg kiender ingen Fremmed, næst Tyge Rothe, der har skrevet varmere for Norge end Wilse; det ville, som jeg troer, ikke være vakkert at maale disse sammen i Henseende til deres videnskabelige Værd, men det ville efter min Formening og være høist uretfærdig, at adskille dem naar Norges Talmand fremkaldtes. Hvo af dem der har gavnet Norge meest er vanskelig at afgiøre, og just derfor vente de heller ingen ubeskeden Dom af mig, at det imidlertid ikke bør lægges den sidste til Last, at saa faa Jdeer, af de mange der fyldte hans Siel, kom til Virkelighed, troer jeg. Gode Wilse, Du saae kun lidet af det meget Du ønskede for Norges Vel at blive til, Du nød kun karrig Løn, for ufortrøden Møie - kunne Du endnu see op da ville Dit Øie møde Din grædende og kummerfulde Kone - dog Nei, sov - sov evig - for ikke at see det Land utaknemmelig, Du saa høit elskede og saa varmt talede forDe troer nok Høistærede, at jeg vil være den hedengangne Wilses Lovialer - Ney, i Sandhed ikke, jeg kan ikke, det er min hele Undskyldning; men kunde jeg paa det samme - jeg skulde tale om end alle ville vedblive at tie - Af dette som jeg har yttret mig med, seer de, hvi deres Efterretning har forundret mig saa meget, og hvi jeg har troet den saa lidet. De skriver rigtig nok at endeel af Børnene ere ude fra hende, men om hun kun havde Halvdelen igien, saa vilde dog hverken 50 Rd. eller 100 Rd. være tilstrækkelig til deres Underholdning. Jeg troer endnu de har Uret - eller og maae Enken Wilses Forfatning ikke være kiendt, Videnskabsmanden og dens Beskytter B. A., ville sikkert ellers have reist sig til Talle - Veldaadsmanden Reville have opdaget hendes Huus - Hædermanden Kville have skrevet kraftig for hende - og Norges Socrates T., denne sande Dommer af videnskabelig Værd ville have næve net Wilse, og sagt hvad der burde giøres for hans Enke; disse med flere ville sikkert have, før Enken Wilse, mødte grædende for deres Dør, banet hende Veien til en offentlig Veldaadskilde at blive sikkret Udkomme for sig og sine. Endnu engang de har Uret! Jeg dømmer dem imidlertid dertil, de maae gjerne appellere, men uden at fore nye Vidner, thi derved ville de komme mig til at rødme i meer end en Henseende. Nedre Foss den 13 Octbr. 1801. Fabritius.