Københavns Adresseavis, 1763-09-19
Saasnart dette Selskab blev bekiendt i Frankerig, Tydskland, Holland og andre Lande, saa vilde Nysgierrigheden, strax viden dets Beskaffenhed og Øyemeed; og siden deraf gjordes en Hemmelighed, saa begyndte baade Staten og Kirken, at satte Mistanke. Den første satte dem i Band i Henseende til det Timelige og den sidste i Henseende til det Aandelig, Pøbelen plyndrede deres Forsamlings=Huuse. Paven i Rom tordnede imod dem, Jnqvisitionen i Lissabon, udøvede imod dem sin grumme Magt, og en vis Magistrat, en af de største Stæder i Sveitz tvang dem til at afsværge alt Frimurerskab. Herpaa udkom, særdeles i Holland, Bøger, som skulde beskrive Frimurernes Forbindtligheder, og Forretninger, men siden deres Forfattere og Forlæggere rettede sig efter Almuens Lettroenhed, saa ophørte disse Bøger af sig selv; thi man blev endelig var, at de ikke opdagede Selskabets Hemmeligheder, som var det man søgte. Visse Præsters Nidkierhed satte Frimurene ordentlig iblant dette Seculi Kiettere, og andre refuterede omstændelig deres foregivne Vildfarelser. Engelland var det eneste Land, hvorudi de tolereredes. De der paa adskillige Stæder oprettede og florerende Loger har meget vel kundet overtyde alle andre Lande, at udi dem passerede intet, som var fordømmeligt eller som burde opvække Urolighed. Personer af høyeste Fødsel, Stand og Vilkaar, ja Præster af den reeneste Lærre og exemplariske Levnet, bekiendte sig offentlig for Frimurere. De forsikrede, at deres Sammenkomster handlede hverken om Stats=Sager, om Religionen eller om Amouretter, som vare de almindelige Beskyldninger: men tvertimod, at gode Sæder iblant dem bleve baade elskede og øvede. Endelig blev man kied af at efterforske disse Sager længere, og saaledes overrandt Selskabet til Slutning med Ære alle dets Fiender og Forfølgere. Det begyndte nu paa nye at oprette Loger uden for Engelland ja stært at flørere, saasom visse Stæder i Tydskland, fra hvilken Tid det tog til og udbredte sig, saa at Frimurer, bleve bekiendte endog i de øvrige Dele af Verden; J Enropa finder man nu overalt Frimurere, saa vel i Portugal. og Spanien, som udi Rom selv. Jblant de berømmelige skal være den saa kaldede store Loge, eller St. Johannis Auxiliaire=Loge i Stokholm, hvorudi skal befindes et stort Antal af Personer af Værdighed og Stand, som 1753. Anledning af Hendes Kongelige Høyhed Prindsesse SuphiAlbertine Fødsel har oprettet et Børne=Huus med videre, som egentlig ey her haver Sted. Den første Engelske National eller Moder=Loge har nu til Stormester Jac. Bryd ges, Marquis af Carnarvon, og skal der findes udi dette Rige 281 Loger. Man kand ikke egentlig bestemme hvor mange Loger der er i Danmark. Den første Frimurer Loge i Kiøbenhavn var St. Martins Loge, dernæst blev ved nogle af sammes Membris i Aaret 1746. den 30 Nov. oprettet en Skotsk Loge. Siden efter blev af andre oprettet den Frimurer Loge Jorobabel, og i dette Aar er etableret en nye Loge kaldet Poenix, Foruden disse siges der at være endnu 2de andre. Der er og Frimurer Loger i Christiania, ligeledes i Leipzig, Halle, Stetin, Berlin, Hamborg, Greifswald, Kønigsberg, Stralsund, Rostok, Brunsvig, Barth og mange flere Stæder. Den Messeniske Krigs Oprindelse. (En Lacedæmonier ved Navn Enæphnes, havde ihielslaget en Messenisk ung Dreng, hvis Fader Philochates besværede sig først derover hos de Lacedæmonier, men kunde ingen Ret faae, hvorfor han selv hevnede sin Søns Død. Dette ophidsede begge Nationerne saa meget at de faldt i en blodig Krig med hinanden, hvilken blev ført udi 20 Aar med stor Forliis paa begge Sider. De Lacedæmonier forbandt sig sammen med Eid, at de ey skulde vende til deres Fæderne Bye igien, førend de havde erobert Messeniam. Da de havde ligget 10 Aar for Byen, begyndte deres Hustruer til Lacedæmon at kuurre, efterdi de kunde ikke leve længer foruden deres Mænd, og derfore med største Jver fordrede dem tilbage. Hvorudoper de Lacedæmonier sendte dem nogle udvalgte unge Personer til Spartam, af hvilke bleve fødde de Parthenie eller Jømfrue Børn, saaledes kaldede, at distinavere dem fra andre nægte Børn. Disse Partheniæ, da de bleve gamle, gjorde et Udtog under deres Anfører Phalante at søge sig nye Boliger, og efter adskillig Vandring og Flakning, satte sig omsider ned udi Jtalien udi de Tarentiners Landemærke. Jmidlertid bleve de Messenier, saasom de ikke kunde tvinges med Magt, overvundne med Svig og bragte under de Lacedæmoniers Aag: Hvorunder, da de havde været plagede en lang Tid, grebe de til Gevær igien, og begyndte den anden Messeniske Krig, hvorudi de indviklede mange af deres Naboer; De Corinter holdte med Lacedæmonierne, mens de Argiver, Siconier, og Arcader, forsvarede de Messenier; hine stridede for Ære, disse for deres Liv, og, det som var kierere end Livet deres Frihed; Hvorfore Lacedæmonierne fik i Begyndelsen meget at bestille, og lidede usigelig stor Skade. Da de nu fornumme at Sværdet vilde ikke hielpe dennem, grebe de til et andet Middel, og underkiøbte de Arenders Anfører Aristocratem, at forlade de Messenier midt udi Slaget, hvortil han lod sig overtale, og derfor foraarsagede, at de Messenier, bleve totaliter slagne. Deres tappre Anfører Aristomenes samlede sammen sine adspredte Landsmænd, og flygtede hen til det Bierg Jram, hvor han forsvarede sig imod de Lacedæmonier i 11 Aar. Engang da han med sit Folk gjorde et Udfald efter Sædvane, blev han af de Lacedæmonier greben, og kast i en mørk Grav, at han der skulde døe af Hunger, men han flyede paa en forunderlig Maade; thi da en Ræv var kommen ind i samme Grav igiennem et andet Hul, for at søge Føde, fik Aristomenes den fat udi Rumpen, og lod sig geleyde af den til det samme Hull, hvor den var kommen igiennem, hvilket han gjorde saa stort med sin egen Haand, at han omsider undflyede og kom til sit faste Slot igien, hvilket endelig blev indtagen af de Lacedæmonier ved Forræderie, og en Deel af de Messenier bleve slagne og en Deel fangne. Den tappre Aristomenes brød med de stridbareste af sine Landsmænd igiennem Fiendens Magt og undkom.