Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1848-02-25
Fra det Holsteenske skrives i "Børsen.", at Regjeringen efter Forlydende træffer Forberedelser til i Apenrade at oprette en dansk Realskole, i det blandede Provsti Tønder skulde for de Sogne, hvor Kirkesproget er dansk, indsættes en danskdannet og dansksindet Provst: der havde allerede i længere Tid været Tale om at indsætte en særskilt Generalsuperintendent for de Sogne i Hertugdømmet Slesvig, der have dansk Kirkesprog. (Disse Foranstaltninger synes at maatte faae enhver billigtænkendes bifald.)De 988 langelandske og thorsengske Jordbrugeres Adresse til Hs. Maj. Kongen i Anledning af Tronskiftet kan nok maale sig med sine Brødre, saamange af dem hidtil ere komne os for Øiet. Vi optage den derfor med Fornøielse efter Svendb. Av.", hvor den lyder saaledes: Allernaadigste Konge! Et Antal Mænd af den Stand der optager hvad man pleier at ansee for nederste Plads i Statssamfundet, vove allerunderdanigst at nærme sig Deres Majestæts Throne, i tillidsfuld Overbeviisning om, at enhver redelig dansk Mand, der efter bedste Evne opfylder sin Pligt paa den ham af Forsynet anviste Plads, er for Deres Majestæt lige agtværdig, og Deres landsfaderlige Hjerte lige nær. Allernaadigste Konge! Det er ikke blot en kjær Pligt imod Deres Maj. vi ønske at opfylde, det er tillige en Trang for vore Hjerter og en Pligt imod vor Stand i vi ønske at gjøre Fyldest. thi ikke tør det kunne siges, at medens Fædrelandet klædte sig i Sorg ved Christian den Ottendes He dengang: medens Danmarks Sønner flokkede sig om Thronen, for at bevidne Alles Deeltagelse i det Tab, der saa haardt berører Deres Majes sønlige Følelse, medens man med Hengivenhed, Tillid og Haab knyttede Nationens Skjæbne til D. Maj. ophøiede Person, medens Alt dette foregik, stod den danske Bondestand som følesløs og ørkesløs Tilskuer! Nei, allernaadigste Konge, Takket være D. Majes folkelige Forgjængere, der vilde at ogsaa Folket i hvilkensomhelst Stilling i Samfundet skulde have Lod og Deel i Oplysningens Goder, og takket være navnlig Christian den Ottende, der kaldte Folket til Deeltagelse i den communale Virksomhed. Enhver iblandt os er nu kommen til Bevidsthed om, at han er Medlem af Samfundet, og at den Enkeltes Vel ikke kan skilles fra det Heles Vel! derfor føler ogsaa Bondestanden nu D. Maj.s og Fædrelandets Tab, thi den elskede den hedengangne Konge som en viis, kjærlig og retfærdig Fader for sit Folk Men ikke mindre tillidsfuld vender den sit Blik til D. Maj., med fast Overbeviisning om, at ligesom Deres høie Forgjængere paa Danmark Throne alt have gjort saameget for vor Stand, saa vil heller ikke De, allernaadigste Konge! trættes ved at fuldføre, hvad der staaer tilbage at gjøre, for at denne maa kunne stille sig som lige berettiget og lige forpligtet, overfor enhver anden Stand i Staten. Danmarks Bondestand vil da meer og meer lære at skatte sig lykkelig som danske Borgere, den vil være rede til Alt for Kongen og Fædrelandet. - Deres Majestæt, Ogsaa Bondestanden har med Taknemmelighed modtaget det Kongelige Ord om Ordningen af Statens offentlige Forhold, og de snart paa fulgte udførligere Bestemmelser om de foreløbige Skridt hertil have overbeviist os om, at D. Maj. med rastløs Jver arbeider paa et Værk, der kan blive stort nok til at forevige Syvende Frederiks Navn. Maatte det lykkes D. Maj. at tilfredsstille de enkelte Classers Fordringer paa en Maade, der fremmer det Heles Vel! Maatte ogsaa vor Stand blive betænkt ved denne Kongelige Gave, paa en Maade, der svarer til Forholdene og til Standens Betydning for Fædrelandet. Vi kunne her ikke tilbageholde Standens almindelige Ønske om en Udvidelse af Valgloven der gav Standen fuldkommen Leilighed til at repræsenteres af Mænd af deres Midte. Vi haabe Alt af Deres Majes bekjendte Kjærlighed til Folket. - Ogsaa hvad de enkelte Statsdeles Forhold til hinanden angaaer, erkjender Bondestanden hvor retfærdigt og landsfaderligt D. Maj. opfatter enhver enkelt Deels Krav paa at see sine specielle Jnteresser varetagne. Maatte enhver vor Broder i Hertugdømmet Slesvig glæde sig ligesaa oprigtig ved, paa Frihedens Grund, at række en broderlig Haand til dem der hidindtil have skullet kaldes fremmede for ham. Det er vort Haab at det vil lykkes Deres Majes bekjendte Retfærdighed og Kjærlighed til Sandhed og Frihed, at see forenet hvad der hidindtil har synes at være paa Vei til at adsplittes, og skulde vore tydske Medborgere i Holsteen have Fordringer og leve under Forhold, der ikke ganske lade sig forene med det øvrige Fædrelands, da vil D. Maj. vistnok ogsaa her vide at træffe det der tjener til det Heles Vel. - Det er os i høi Grad fyldestgjørende at D. Maj. har anseet en Sag, som forekommer os at være af den Beskaffenhed, at vi have en ubestridelig Ret til at see den afsluttet, for vigtig nok, til at forelægges de udvalgte Mænd, som skulle samles for at afhandle om en Danmarks Grundlov, vi mene Værnepligts=Sagen. Det vil da forhaabentlig lykkes D. Majes humane og folkelige Regjering, at nedbryde den Skillevæg der i denne Henseende er reist imellem os og Samfundets øvrige Stænder, og som har givet Anledning til at vor Stand er blevet anseet og har anseet sig selv for en mere forpligtet men mindre berettiget Kaste end de øvrige Statsborgere. - Allernaadigste Konge! Som Den, der har levet iblandt Folket, og bekjendt som Folkets Ven, er D. Maj. sikkert ikke ubekjendt med de Bevægelser der i de senere Aar have rørt sig specielt i vor Stand. Vi kunne ikke tvivle om at den Fyrste, der udtaler saa umiskjendelig Kjærlighed til Folkefrihed, Samfundsorden, og Retfærdighed, ogsaa ønsker, at disse store borgerlige Goder, i deres fulde Betydning, skal blive enhver nok saa simpel Statsborger til Deel; og visselig, det er ikke Jndgreb i nogensomhelst velgrundet Ret, eller i nogen Andens virkelige Eiendom, den danske Bondestand ønsker af Statsmagten thi da fortjente vi ikke længer at være Medlemmer af Samfundet. Det vi ønske er, at en endelig Grændse maatte sættes for den Vilkaarlighed, hvorunder en stor Deel af vor Stand, navnlig Fæsterne, og ikke mindst Huusmændene, befinde sig. - Deres Maj. høie Forgjængere have i denne Henseende gjort saare Meget; vi erkjende det med dyb og levende, og oprigtig Tak; men allernaadigste Konge, naar en ældre Regjering har fundet sig foranlediget til, at binde store Dele af Danmarks Jordeiendomme til visse Familier til bestandig Besiddelse, saa har den tillige indseet Nødvendigheden af, at opstille Vilkaar ved denne Besiddelse, uden Tvivl i den Overbeviisning, at den skyldte de øvrige Medlemmer af den agerbrugende Stand, ogsaa at tage Hensyn til deres Existents og Velvære. Vi gaae vel neppe for vidt naar vi antage, at selve Regjeringen har anseet det Baand, der lagdes paa Eiendommene, som en konstig Jndretning, der maatte bringes i Harmoni med det Heles Vel ved andre konstige Jnstitutioner, og det har vist aldrig faldet Regjeringen ind at den tilligemed Grund-Eiendommene vilde binde Frugten af Regjeringens viseste og bedste Foranstaltninger til Landbrugets Opkomst: Frugten af selve Personers Virksomhed og Dygtighed; Frugten af al Jordbrugernes borgerlige Oplysning og Cultur til samme Jndivider som besidde Grundeiendommene, men, allernaadigste Konge, det er vor Overbeviisning, at Tid og Omstændigheder have medført en Udvikling af Tingene som meget true med at give et Resultat som det paapegede, forsaavidt det ikke allerede er indtraadt, og vi kunne ikke betvivle, at en grundig og upartisk Undersøgelse af Forholdene vilde overbevise Almeenheden om Sandheden heri. Allernaadigste Konge! det er ingenlunde nogensomhelst Jndflydelse udenfra der har fremkaldt eller fremkonstlet det Røre der unegtelig bevæger enhver tænkende Mand i vor Midte, det er Tanker og Følelser, som for lang Tid tilbage er dukket frem i Man dens Sjæl, og som Tid og Forhold have bragt til klar Bevidsthed hos ham, der nu søge Leilighed til at udtale sig, saameget desto friere, som Mænd, der tør regnes til Fædrelandets Ædleste og hvis Fædrelandskjærlighed, Retfærdigheds-Følelse og ægte Loyalitet neppe kunne drages i Tvivl, have, jo nærmere de have gjort sig bekjendte med Landbo-Forholdene, desto klarere indseet Nødvendigheden af en Reform af disse. Høitelskede Monark! Det er med den dybeste Ærefrygt og med taknemmelig Jhukommelse af Alt hvad Fædrelandet allerede skylder Deres Majestæts korte Regjering, at undertegnede Jordbrugere vove allerunderdanigst at fremføre Bondestandens almindelige Ønske om: at Deres Majestæt snarest muligt maatte finde Dem foranlediget til, at forordne en hensigtsmæssig organiseret Commission til, under fuldstændig Offentligheds Control og Bistand at undersøge, og derefter at foreslaae om de Forhold og Vilkaar, hvorunder Danmarks Bondestand i det Hele og dens godsbundne Medlemmer i Særdeleshed for Tiden befinder sig, med navnligt Hensyn til, hvad der staaer tilbage at gjøre for denne Stands endelige og fuldstændige Emancipation for Person, Eiendom og Virksomhed til virkelig Frihed og Lighed med Statens øvrige Borgere. (Underskrifterne), den.