Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1812-11-07
(Fortsat.) Datte omtales i Harald Haarsagers Historie De synes og tidlig at have været i Brug, dog *) Kap. 36. p. 104 i Schønings Udg. af Snorre 1 Del." under forskællige Navne til forskællige Tider. Oprindelig vare de nok et Slags Skindhuer, der have kunnet dække baade Hovedet og Ansigtet. Snore omtaler Saadanne i Oluf den Helliges Saga Et Slags Straahatte synes man og tidlig at have kændt og brugt 27). Ved Seiladsens og Handelens Udbredelse hæntede Nordboen sin Hat fra Gardarige eller Rusland, stundom besat med kostbare Fjære af flere Mark Gulds Værdi. En saadan kostelig Hat forærede K. Harald Blaatand til Gunnar, og af en saadan Hat skriver sig Øgenavnet Strutharald 28). J den norske K. Magnus Barfods Historie omtales Floka-Hat, som Peringskjold gjør til Filte-Hat, men heri med Grund modsiges af sin Landsmand Bere, da man saa tidlig endnu ikke forstod at valke og filte, hvorfor og endnu i det 14 Sekel, capillie de feltronævnes, som meget sjeldne og meget kostbare, omtalte Floka=Hat har vel derfor kun været en Faareskinds Hat 27). Af Filt har maaske derimod den Hat været, som Dronning Margarete forærede med et Smykke paa den unge Holstenske Hertug Adolf. Filtehatte have og de været, der siden brugtes saa høie, at Bisperne fandt dem uanstændige for geistlige Mænd, og derfor paa Landemoderne forbød dem 28). En saadan høi Hats Udseende skulle jeg tro man har paa den sællandske Biskop Albertus's i Haases Samling opbevarede Kobber, der er meget høiere end den samtidige Provst Jakob sens Hat i Friises Skælskøers Beskrivelse. Eller muligt at Provstens har været en høi Hat, men Bispens derimod en af de store Huer, som og indbefattes under hint Bispeforbud paa Landemodet 1693. Et Slags Hatte vare og Middelalderens capucia, vore Kabusser, og Hvitfelds Kappehælter, der vare saa store, at de gik neden for Munden, og over Skuldrene, med Mundstykker for, altsaa de samme som vore Bønder sær de sællandske end 24) Kap. 39. p. 69. 22) Moser Ossnabrück. Geschichte, 2 Th. S. 26) Suhms Hist. af Danm. T. III. S. 233. 27) Berch om Svenska Mannsklader i Giorvells Saml. S. 412. 2) Friis's Skælskjørs Beskrivelse S. 269. nu bruge 29). J Aaret 1587 finder jeg paa et Odense Landemode Stiftets Skoledissipler befalet; at deres Kabusser skulle være passende til Hovedet uden bredt Slag 22). Ventelig brugte de dem især, naar de som Løbedegne eller for at tige Almisse skulle vanke omkring paa Landet. Mellem Luer og Hætter er det vanskeligt at opgive Forskjellen. Fordi Kong Albrekt svor ved sin Lue, men ikke holdt sin Ed, fik han Øgenavnet Hætte løs "). Bekændte ere og af Norges og Sverrigs Historier de saakaldte Hættebrødre, og Hætte svende. Men hvad enten de kaldes Luer eller Huer, Hætter eller Hatte, saa forstod man heel sirligen og kostbar at udpynte dem endog med Sølvblik. Ei kan jeg derfor tro, at Hætter var en Kalot, skønt man tydelig finder, at Hætter ikke have været de samme som Hatte. Thi i et Brev fra den bekændte kongelige Kabinetssekretær Jesper Brokmand, til Eske Bilde siges, at Bildes Søn Peter blev klædt i kongelig Majestæts Klædning og Farve, med Hoser, Kjortel, Hætte, og Hat 32). J et Mogens Bildes Testamente af 1637 nævnes Regn hætte og Hat "2). Som jeg troer have Hætter været forskællige fra baade Hatter og Huer, og have nok nærmest lignet Kabusser. Det var nok dels Hatte deels Huer, som stundum gjordes hel kostbare af Bliant. Det var en rød Klædes Hue, som Frøken Marie Grubbe syede til sin Galan Søren Ladefoged og besatte med Guldgaloner og sorte Plumasier 24). J Norges de gamle Love forekommer et Slags Huer under Navnet Kofra, der synes at have været det samme som det Kon Biskop Nikolaus tabte af sit Hoved, da Birkelenerne uden for Trondhjem overumplede hans Skib 27). Den lærde Konferentseraad Erichsen, 29) Hvitfelds Krønike 2 P. S. 84. *) J Blochs Fyens Geistligheds Historie, 21) Dalins Sverrigs Historie, 2 D. S. 586, i den tyske Oversættelse. Danske Mag. VI S. 18. Anf. St. S. 52. Se Dansk Museum for Septbr. 1782, Hagen Hagensens Frostetingslov, Ul Part 2 Kap. S. 129 hos Paus. Noterne til Kongespeilet skjelner mellem Hue og Kvuf saaledes, at Hue skal være en almindelig ligge efter Hovedet afpasset Hue, saadan som endnu de Norske Bønder bruge den, Kvuf derimod var en ophøjet Hue, som brugtes til Stads sær af de Geistlige "). Maaske var det en saadan Hue Erik beholdt paa sit Hoved, da Han og Luther i Aaret 1519 disputerede i Leipsig 27), og at denne Kvuf har været en Bonnet berretrum, i hvis Brug de høiere og graduerede Geistlige satte en Forret, der endog vedblev hos os efter Reformasionen, saa jeg endnu i K. Kristian den 5tes Tid finder en Landsbypræst at være multeret, fordi Han tiltog Sig at bære Bonnet 28). J vore Tider vil denne Mulkt ikke kunne finde Sted, da Tænkemaaden hos vore Geistlige heri er ganske modsat. Thi saa langt mere passende Bonnetten er til Præstens øvrige Dragt end Hatten, der til Pibekraven har endog meget ubehageligt afstikkende, saa foretrækkes denne dog hin af vore Nutids Geistlige, der sætte en Oplysning i overalt at ringeagte deres for vore Fædre saa ærværdige Dragt, og det til en Tid da alle andre Statens Embedsmænd kappes med Regjeringen om at erholde særlige deres Embedstillinger udmærkende Dragter. Eftertiden vil først kunne bedømme, hvis Oplysning de Geistliges eller Verdsligges heri var størst, eller om De maaske Begge ledtes ligemeget af Fordomme, Forfængelighed, og andre maaske mindre undskyldelige Baarsager. Ogsaa til Halsen havdes et Klædemon, der især for de Store og Rige var kostbart. Jeg mener de endnu af Præsterne brugelige Pibekraver, som er en Levning af Fortidens Magnaters Halskraver, hvormed de endnu findes afskildrede paa Malerier me fra den Tid. Pragten ved disse Kraver sattes især i deres mere og mindre Størrelse, som og vore Præsters Pibekraver fordum vare langt større end de nu er. Saa vare de og ikke altid hvide, men stundum af en anden Farve. J Aaret 1619 prækedes stærkt mod de blaa Kraver, hvis Mishag 26) Specul. Reg. p. 290. 27) Seckendorffs Lutherthum, S. 283.