Københavns Adresseavis, 1766-09-10
Historiske Fortællinger. En reisende Person kom en Aften sildig til et eenligt Huus, og begierede Natteleye, hvilket ham og blev tilstaaet. Han havde bragt en Deel Penge med sig, som han havde i en saa kaldet Kat spændt om Livet; Men som den betyngede ham noget, tog han den af, og gav Konen, den i Forvaring. Hun lagde den i sin Kiste, og leverede den Fremmede selv Nøglen dertil, at han kunde være saa meget sikkere paa dens Bevaring. Denne blev derved saameget mere tryg, og, som han var træt af Reysen lagde han sig til Hvile, og faldt i en dyb Søvn. Da Konen nu merkede, at han snorkede, og sov meget sterkt, smeltede hun noget Bly i en Jern=Skee, hældede det i Øret paa den Fremmede, da han laae paa Siden, og sov; og saaledes uformærkt Silke ham ved Livet for at beholde Pengene, Huset laae Enden af Byen næsten for sig selv, og bevar ingen flere i Huset end hun og hendes gl. Mand, hvilken ligeledes havde sovet medens det skede. Hun gjorde derpaa Allarm, fik sin Mand opvaagnet, bad ham løbe til Byen, for at faae nogle Folk samlede, for at eftersee, hvorledes en Fremmed, som var kommen til dem om Aftenen tilforn, pludseligen var funden død i Sengen om Morgenen, paa det at dem ikke skulde tillegges nogen Skyld eller Mistanke. Folkene af Byen stimlede derhen; Man betragtede det Døde Legeme, fandt ingen udvortes Kiendetegn, derpaa til noget voldsomt, Man sluttede, derfor at han maatte være død af et Slag eller Coliqve. Han blev da begraven. Den gamle Mand døde og kort derpaa, og Konen blev giftet igien med en anden, levede i lang Tid derefter aldeles roelig og vel, og tænkte maaskee ikke meere selv paa det passerede; Da man nu aldrig hørte nogen anden tale det ringeste derom. Næsten henved 30 Aar derefter hendte det sig, at man vilde kaste en Grav, Man kastede. da tillige en Deel døde Been op, hvoriblant et Dødnings Hoved, hvilket Smaabørnene legede med, trillende det imellem sig som et Kegle=Bussel, og fandt derudi en stor Fornøyelse, saasom det hver Gang de saa trillede Hovedet frem eller tilbage, raslede inden i det, og gav en underlig Lyd af sig. Præsten, som boede tet ved Kirke=Gaarden, og havde sine Vinduer vendte derud til, blev dette Spilleværk vaer, gik ud til Børnene, straffede dem for saadan en Omgang med en død Mands Been, og befoel Graveren at samle, og igien nedlegge dem i Jorden. Men da man fortalte og viste ham de forbemeldte Omstændigheder, fandt han dem saa besynderlige, at han agtede den Sag nogen nøyere Eftertanke værd. Til den Ende tog han Hovedet ind med sig, og ved nærmere Undersøgning befandt, at der var Bly inden i Hovedet. Da sligt var noget unaturligt, sluttede han deraf, at det ikke maatte hænge rigtig sammen. Han erkyndigte sig da først om, hvo der paa det Sted var nedgraven; og da det af Kirke=Bogen blev befundet, at det var just paa dette Sted, hvor den forommeldte fremmede saa hastigen bortdøde reysende Mand var bleven nedsat, og at ingen anden var der begravet siden den Tid; sendte han Bud efter Huus=Konen, som endnu levede, for, om mueligt, at vorde oplyst om Sagens Sammenhæng. Han havde i Forveien ladet giøre mørkt i sit Studere=Kammer, tændt 2 Lys, opstillet Dødninge=Hovedet der midt imellem i Tanke, ved det fæle Syn desto snarere at bringe hende til Bekiendelse. Da nu Konen kom, og intet mindre tænkte. end at der efter saa lang Tids Forløb skulde kunde enten tænkes eller spørges meere om den Sag, var hun temmeligen fripostig, og nægtede at kunne give nogen videre Underretning derom, end at han var kommen der i Huset, havde lagt sig til Sengs om Aftenen, og var funden død om Morgenen; hvilket hun meente at ikke være saa underligt; Tilmed foregav hun, alle Bye=Folkene havde besigtet Legemet, og befundet det uden al Skade, hvorom mange af dem der endnu levede, kunde vidne, o. s. v. Men dette er underligt svarede Præsten, at denne døde Mands Hovet endnu taler efter Døden, og anklager eder for ond Medfart; hvilket J nu strax skal faae at høre og see, Præsten lukte derpaa Døren op til Studere=Kammeret, tog hende derind med sig, viiste hende først Hovedet, og overtydede hende, at det rigtig var den afdøde Fremmedes; dernæst ranglede dermed, og gav hende at forstaae, at han vidste der var kommet smeltet Blye deri, og formanede hende til alvorlig Bekiendelse; ellers maatte han give Øvrigheden det tilkiende da hun vilde altsaa ikke undgaae et skarpt Forhør, og mueligt vorde lagt paa Pine=Bænken, med mere, hvad han kunde sige. Ved disse saa uvæntede fæle, og paa Gierningen saa nær pægende Omstændigheder vaagnede Samvit, tigheden, saa at hun bekiendte al Ting reent ud, angrede sin begangne Synd, og omsider i sin høye Alderdom udstod sin Straf. Dette er taget af Hr. Krigs=Raad Hedegaards Juridiske Practiske Anmerkninger anden Deel, som sælges hos Boghandler Rothe paa Børsen for 3 Mk.