Aalborg Stiftstidende, 1828-08-02
Det tyrkiske Manifest. (Fortsat) Trods alle disse Kjendsgierninger, af hvilke al enhver enkelt tagen kunde afgive en tilstrækkelig Gjenstand for et særeget Manifest, gjorde den høie Port desuagtet ingen videre Omtale i Hensyn til dens kunaltfor retfærdige Klagegrunde, og dens, efter de forudgangne Kiendsgierningers Natur, øiensynlige Rettigheder; den tog ingen Anledning deraf til i Sammenligning imellem det der var forudgaaet og det der var paafulgt, at opsøge Oprindelsen til selve Oprøret; den troede, at de berørte Kjendsgierninger vise aabenbar hen til hiin Oprindelse, at Resultaterne paa naturlig Maade stadfæste den, og at det følgelig ikke var passende, end at gjøre særdeles Anvendelse af Spørgsmaalet og Oprørets Anstiftelse. Porten gjorde sig det meget mere til Pligt, ja til dens omhyggeligste Bestrabelse, imod det russiske Hof, i Medfør af Tractaten og Naboskabet, saameget som mueligt med al Opmærksomhed og Troskab at iagttage og opfylde Høiagtelses og oprigtig Venskabs Pligter. Men Rusland tog aldrig Hensyn dertil. Jo mere forekommende og forsonlig Porten viste sig, desto tydeligere lagde Rusland sit kolde og fjendtlige Forhold for Dagen, som dette er almindelig bekjendt. Aldeles indlysende er det, at den høie Port nødvendigviis maatte gjøre Musselmændene bekjendte med og i disses Gemytter maatte indpræge alle disse et naturligt Fjendskab betegnende Kjendsgjerninger, for i sammes følger i deres Hjerter at vække Spiren til og levendegjøre Jveren for Jslammismus. Jøvrigt kan den Bebreidelse, at Tractaten af Akjerman ikke er bleven sluttet uden Forbeholdenhed, i ingen Maade være sand. De Ubetydeligheder, som man i hiint Manifest giør sig Umage for at fremdrage til hvis Udbredelse Porten inden sine velbeskyttede Grændser ved forskjellige Omstændigheder saae sig nødt, ere Ting, der blot have Hensyn paa det Jndre, og blot angaae Porten. Unyttigt vilde det være at vise, at det Sprog, den ene Magt bruger til dens Folk slag og Undersaatter, for de andre Magter ikke kan eller tør være nogen Gienstand for et Stridspørgsmaal. J Betragtning desuden af, at Storviziren, umiddelbar efter Gesantens Afreise tilstillede det russiske Hofs Premierminister en Embedsskrivelse, i hvilken han tydelig udtrykte, at den høie Port ikke fjernede sig fra dens roesværdige gamle System, at den ængst lig bestræbte sig for at vedligeholde Freden, at Hofserne kun behøvede at skjænke Conventionerne og de officielle Meddelelsers Ord Opmærksomhed, i det disse alene fortjene Hensyn. - J Betragtning af alt dette vilde - forudsat at det russiske Hof virkelig deelte lige Ønske efter Fredens Opretholdelse og befæstelse imellem begge Hoffer, som det udtaler samme i sit Manifest - blot Storvizierens nævnte officielle Brev have fortjent, i diplomatisk Form at vorde optagen og at vorde værdiget Tiltro. Men selv da, om Jndholdet af den høie Ports ovennævnte Manifest endnu havde foranlediget det russiske Hof til nogen Tvivl og Mistanke, vilde, da Veiene til Meddelelse imellem Hofferne ingensinde vare tillukte, naar det russiske Hof havde skrevet til den høie Port og forlangt Oplysning af samme, Mistankens Løsning havde været saare let. Men da det russiske Hof ei skjænkte nogen af disse Betragtninger Opmærksomhed, og selv maaskee paa ingen Maade agtede paa de Forklaringer, der, af de sig endnu ved Porten befindende venskabelige Magters Gesandte, maae være givne det, efter at disse med Nøiagtighed havde undersøgt og bedømt Tingenes sande Beskaffenhed, hvorimod det russiske Hof desuagtet giør hiint Manifest til Hovedgjenstand for sine Klager, - saa giver alt dette Grund og Ret til at troe, at dette blot skeer for at finde et Paaskud. Efter de Axiom, at de givne Sætninger ogsaa i sig selv indeholde Beviserne, følger øiensynlig af det hidtil Sagde, at den Bebreidelse, at have sluttet Tractaten af Akjermann i den Hensigt at illudere og tilintetgjøre den, nødvendigviis maa falde tilbage paa den Magt, der erklærede Krigen. Hvad de Handelsfartøier angaae hvis Ladninger ere tagne under Beslag, da er Sandheden: at, vel lovet være den Almægtige, Kornfrembringelsen, i de velbeskyttede Lande, der staae under ottomannisk Herredømme, er tilstrækkelig til denne Hovedstads Forsynelse, men at - paa Grund af den imod Fred og Venskab anordnede, endnu vedvarende Blocade, der havde den Hensigt, at hindre Hidskaffelsen af de fornødne Levnetsmidler for de sig i Morea befindende Musselmænd - i den sidste Tid det ellers for Hovedstaden bestemte Korn fra visse Steder maatte sendes fra Rumelien til Morea, og at der saaledes i Hovedstaden opstod en Mangel paa Levnetsmidler, der af Porten maatte hæves, paa den Maade tidligere Begivenheder gave Anledning til. Saaledes som den paa samme Viis gjorde det ved de øvrige venskabelige Magters Handlende, afkjøbte den ogsaa efter gangbare Priser, de russiske Kjøbmænd deres Korn til Underholdning for Guds Tjenere, denne Hovedstads Jndvaanere, idet den efterhaanden betalte den lovmæssige Priis derfor, saa at man selv i denne Henseende, i Betragtning af at disse Forholdsregler ved Blocaden vare blevne fornødne, fornuftigviis ikke kan beklage sig over den høie Port. Naar man betænker de uberegnelig skadelige Følger, der for den høie Port ere fremkomne af den græske Jnsurrection, en Jnsurrection, der ved den Rebellerne fra Begyndelsen af bevilgede Beskyttelse og Hjælp er bleven forlænget, naar man fornemlig betænker det Tab, der, under Venskabs Maske ved Begivenheden ved Navorio bibragtes den, og saameget andet Tab, der flød af andre Aarsager; saa maa man tilstaae, at den høie Port alene har sand og ubestridelig Ret til Klage, og at de andre Magter hverken have lidt Tab, eller have Fordringer at paatale, da det derimod er almindelig bekjendt, at deres Handels Fordeel og Vinding var meget betydeligere end nogensinde. Den Forudsætning at den høie Port har tilskyndet og opirret det persiske Hof. imod det Russiske, er en aldeles falsk Beskyldning. Det er en øiensynlig og bestemt beviist Kjendsgierning, at den høie Port aldrig var vant til, at opirre den ene Magt imod den anden. Ligesaalangt som Porten, aldeles beskjæftiget med sine egne indre Anliggender og Statsforholdsregler og stedse tilbøielig til Neutralitet, var fra at opirre Hoffet af Jran, ligesaalidet bekom rede den sig om, at opsøge Grunden til Begyndelsen, eller Enden af Krigen eller Freden, imellem Hofferne af Jran og St. Petersborg. Ogsaa vare den høie Ports Paschaers foregivne Krigsrustninger intet uden Forholdsregler, hvilke enhver Magts Grændsebefalingsmænd maae tage, naar to Nabomagter feide med hinanden. Vil man tillægge hine foregivne Rustninger en fjendtlig Hensigt imod Rusland, da er denne Forudsætning ligesaa utilbørlig, som alle øvrige.