Extraordinaire Relationer, 1725-01-01
Dend 23 udi afvigte Maaned har det behaget Hans Kongl. Majest. at tilskrive Kongen af Polen et Brev, angaaende dend Thorniske Affaire, hvorudi H. K. M. igientager sine forrige, særdeles det af 14 Junii afvigt, som forklarer hvor empfindlig H.M. er over, at da Hand saa tit for vores Troes Bekiendere Dis siden Januarii Maaned sidenterne i Polen og Lithauen over de mange uhørte Fortrykkelser, som samme daglig af det Romerske Clericie maae udstaae, har intercederet, dem dog til Dato ey er pleyet Retten udi deres retferdige besværinger, da langt snarere fortfares med at skille de Evangeliske ved deres Kirker, og at svekke under allehaande Paaskud deres Privilegier, hvorudover Hans Majest. samme Tid bad, at med de Evangeliskes Fortrykkelse maatte indeholdes, deres Kirker settes i Sikkerhed, det siden dend Oliviske Fred de Evangeliske fratagne tilbage gives, og deres Religions Øvelse dem frie og ubehindred lades. Jhvorvel nu H. K. M. havde ventet, at saadanne Jntercessioner skulde have giort dend forønskte Effect, saa fornemmes dog med Bestyrtning, at hverken derpaa eller paa Sagens billighed er gjort Reflerion, men Desidenternes Klager, og det Romerske Clericies Paatrengelse daglig formeeres, hvoraf en kraftigere Beviis kunde haves, end dend udi Assessorial Retten til Varskau over Thoren og dessen Evang. Undersaatter afsagde haarde Dom, hvorved adskillige considerable og andre Folk for en af dend gemeene Pøbel imod Jefviterne opreyste Tumult og dend derved begangne Exces, ere dømte til dend haardeste og forsmædeligste Døds Straf, Byen frataget deres Kirke, deres Skole skal nedbrydes, Magistratens Forfatning kastes over Ende, og med et Ord, Byen berøves alle sine saa dyrt forhvervede og ved dend O liviske Fred stadfestede Privilegier, og det blot og allene paa Jespiternes falske Angivelse, og de af dem fremførte lige artede Vidner uden tilstrekkelig at høre de Anklagtes Forsvar, da det dog er troeligt, at Jesviterne selv til dend Ende har famenteret denne af Pøblen i Thoren opreyste Tumult, for at faae Leylighed til at skille alle de Evangeliske ved Lif, Ære og Frihed, heldst det Romerske Clericies Animositet skal gaae saa vit, at, om Gud ey viser andre Middel og Udveye, vil det snart være ude med dend Evangeliske Religion udi Polen og Lithauen, nagtet de saa kaldede Dissidenters Jura og Privilegier ved det Polske Rigets Fundamental Love, og de fra Konge til Konge, saa nu regierende Konge selv besøerne Aar 1725. besoerne Val-Capitulationer tilstrekkeligen ere forsynede. Hans Kongl. Majest. forsikrer dernest, at hand med høyeste Medlidenhed anseer disse imod vores Troes Bekiendere foretagne Haardheder og Forlølgninger, og lever i det tilforladelige Haab, at H. K. M. af Polen lader sig dend ulykkelige Bye Thorens paa billigheden selv grundede Ret og dens bedrøvelige Tilstand gaae til Hierte, casserer dend til Varskau afsagde Dom, constituerer en upartisk Ret, bestaaende af lovkyndige og fredelskende Mænd af begge Religioner, til Sagens Undersøgning og Afgiørelse, hvorved H. K. M. af Polen vil giøre Gud en behagelig Tieniste, som ey kand finde Behag i uskyldig Blods Udgydelse, og som har sig allene forbeholden Herredømmet over Samvittighederne, og derhos forekomme at Hans egen saa fastetablerte Gloire ved saa mange retskafne Mænds Massacre, og ved det til Himlen om Hævn raabende uskyldige Blod ey skal vorde besmittet.