Politivennen, 1799-01-01
Brev til Fru v. B. om Gaderensningen i Kjøbenhavn. Klagenberg i Holsteen d. 8 Nov. 1798. Ved Deres Afrejse herfra til Kjøbenhavn befrygtede jeg allerede hvad De nu i Deres Breve yttrer, at hin saa glimrende og prægtige Stad blot derfor mishager Dem, fordi Gaderne om Vinteren ligge saa overordentlig fulde af Skarn at det ikke er muligt at komme frem ad dem uden at fordærve baade Sko og Klæder. Deres Klager ere mig saa meget mindre uventede, som de blot ere Gjenlyd af dem jeg engang forhen førte, og af dem, som alle Fremmede og de fleste Jndvaanere selv daglig føre. Men naar De tillige beære mig med den tillidsfulde Anmodning, at gjøre Dem Forslag til at afhjelpe dette Onde, som svækker Nydelsen af de mange Fornøielser Stedet tilbyder, saa maae jeg tilstaae at jeg tvivler paa at kunne opfylde denne Anmodning, saaledes som De og som jeg selv kunde ønske. Dog var deres Anmodning mig nok for atter engang at fremdrage de Bemærkninger jeg ved min Nærværelse forhen havde samlet, at sammenholde dem, og at uddrage Resultater, som jeg hermed fremlægger til deres Omdømme. De veed n. F. at man først maae undersøge Saaret førend man kan forsøge at hæve det; vi ville derfor først opsøge Aarsagerne til Kjøbenhavns ualmindelig skidne Gader, før vi tænke paa Forslag til deres bedre Renselse og Reenholdelse. Jeg troer at Aarsagerne ligger: 1) J Beskaffenheden af Jordbunden i dens Omegn. 2) J den yderst store og utilgivelige Skødesløshed, at lade Stadens Jorder henligge i en saa forsømt Kultur. 3) J selve Gadernes slette og uregelmessige Beskaffenhed. 4) J de vel yderst kostbare men desuagtet slette Anstalter til Rensningen. 5) J Mangel af Kappelyst hos en stor Deel af Stadens Indvaanere, til at bidrage efter Evne til Rensningen. 6) J en Mangel (ugjerne siger jeg det, da jeg ikke er Politirevisor i Kjøbenhavn, men Forvalter paa deres Godser i Holsten) paa tilbørlig Opsyn af Politiet med og under Rensningen. Disse ere nok omtrent de Aarsager, der gjøre Kjøbenhavns Gader saa vederstyggelige saavel om Sommeren naar det regner, som om hele Vinteren, selv naar det ikke regner, Frostvejr allene undtagen. Lad os nu først n. F. nøjere undersøge disse Aarsager: Jordbunden i og omkring Kjøbenhavn bestaaer øverst af et gandske fint Sand, der bindes af en iblandet fiin kride- eller mergelartet Støvjord. Den om Sommeren i tørt Vejer stedse omflyvende Støv overtyder enhver tilstrækkelig herom. Under dette øverste jordlag ligger paa de fleste Steder et Lag af blaa eller af gul i det røde faldende Pottejord eller Leer. Hin mergel- og kridblandede Jord er af Naturen tørstig, saa at Vand og andre Flydevare let indtrænge deri, ophæve Delenes Sammenhæng og frembringer den tynde Slam eller Pladder, som man treffer paa Kjøbenhavns Gader. Var det underste Lag Sand, saa vilde denne Opløsning ikke, som nu, følge selv den mindste Regn; Sandet vilde drage den igjennemtrængende Fugtighed til sig og udrette saaledes i en Hast, hvad nu blot Sol og Vind langsom kunne bevirke. Ved første Øjekast kunde denne Undersøgelse ansees som ufrugtbar, da det er en unægtelig Sandhed at Jordbundens Beskaffenhed ikke lader sig ændre. Jkke destomindre venter jeg meget gavnligt deraf. De mærke først at det meste af det paa Gaden, liggende Skarn, det undtaget som gode, men Orden og Reenlighed alt for lidt elskende, Borgere henkaste der, indkommer med og afrystes af de Vogne, som komme fra Landet ind i Staden. Man bliver overbevist herom, naar man seer, at Gaderne om Søndagen altid ere renere end om Hverdagene, at Frideriksberggade, Holmensbro, Børsgaden, hvor der køres mest, ere de skidneste om Søndagen. Amaliegaden derimod den reneste Et Middel altsaa, hvorved de indfarende Vogne befriedes fra det vedhængende Skarn, vilde unægtelig tillige være et Middel til at gjøre Stadens nu skidneste Gader renere. Og sligt Middel kan jeg meddele Dem fra Deres eget Gods her. De erindrer nok de Anstalter jeg ved Indtrædelsen i Deres Tjeneste traf, for at befri Borgegaarden fra at tilsudles af de hundrede Bøndervogne, som daglig to Gange fore over den. Jeg lod paa begge Sider af hver Jndkørsel udgrave Spølsteder, som bleve udsatte med Stene til en Vandhøjde af 1 1/2 Fod. J disse maatte enhver indfarende Vogn køre, naar det var Regnvejer, for at vaske Skarnet af, og siden den Tid har man endog i det sletteste Vejr ikke seet noget Skarn i Gaarden. Saadan Jndretning, vil maaskee De n. F. og flere sige var vel anvendt paa en Gaard, men det er et stort Spørgsmaal om den og lod sig anbringe ved Jndkørselen af nogle tusinde Vogne i en stor Stad, og hvor maaskee mange uberegnelige Tilfælde kunde indtræde. Jeg tilstaaer at denne Jndvending ikke synes mig saa mægtig. At der jo for Portene er Plads nok til at anlægge slige Spølsteder, paatvivler jeg ikke. Til at fylde to Spølsteder med Vand til saa liden Højde er den naturligste Lejlighed forhaanden. For at nøde enhver Jndfarende til at køre igjennem Spølstederne er der Vagt og Aksisebod; og at Vogne ved den blotte Gjennemfaren uden videre anvendt Nøje kunne renses, kan man vente af førnævnte Jordbundens store Opløselighed. Jndrettes disse Spølsteder paa tilbørlige Steder og med jævne Op- og Nedfarter, saa forhindres ingen deraf i sin Gang, eller stødes ved Gjennemkørselen. Og en slig Anmodning til de Kørende er der lige saa lidt haardt eller byrdefuldt i, som man finder i at enhver Renlighed elskende Husfader eller Husmoder beder en Fremmed, der kommer fra den snavsede Gade, ihvad Stand og Værdighed han end er af, at afviske sine Sko eller Støvler, førend han træder ind i Stuen. Men Omkostningerne ved slige Spølsteders Anlæg? Nu vel, dem vil vel den kjøbenhavnske Borger, der aarlig giver en 20,000 Rixdaler og derover til sine Gaders Renholdelse, og desuden har Sands for alt nyttigt og godt, gjerne lægge til hin store Summe, for at kunne gaae tør og reen ad sin Gade. Men dette er ikke nødvendigt, da jeg borger for, at denne Jndretning vilde nedsætte hin Summe til det halve! Desuden, er det her Foreslagne langt fra ikke noget, der i Bekostelighed kan lignes ved andre store vor og Oldtidens Stæders Renselsesanstalter De vil derfor ikke, haaber jeg, ansee det for et goldt, undførligt Projekt, jeg venter heller i Deres næste Brev en upartisk Dom derover, det kraftigste Middel til at opmuntre mig til at fare fort i min Undersøgelse.