Viborger Samler, 1819-07-19
Et af vore Blade leverer den Kinesiske Keisers Brev til Prindsregenten af England, angaaende Lord Amhersts feilslagne Gesandtskab. Det lyder i Udtog saaledes: Til Souverænen over de brittiske Øer! Den høieste Souveræn paa Jorden, der har erholdet sin Magt af Himlen og den omløbende Tid, udstæder sin Keiserlige Befaling til Kongen af England, hvis Jndhold Han vel ville overveie." Eders Land o Konge, ligger en umaadelig Strækning ud over det store Verdenshav, og desnaatet sender J mig, af et oprigtigt Hjerte, For Tillid til den og skabende Indflydelse, der udsprinsikring om Hengivenhed, og henvender Eder med ger af Contral=Kongeriget (Kina)." Keiseren omtaler derpaa den ærbødige Opførsel, den forrige engelske Gesandt, Lord Macartner, viiste ham, og hvorlunde han vidste at iagttage det fornødne Decerum, og derved erholdt den himmelske Søns Gunst og fik Lov til at skue Hs. Majestæts himmelske Ansigt, hvorfor han og fik et prægtige Gjæstebud og blev begavet med kostbare Foræringer. Derimod beklager Keiseren sig over Lord Amherste Mangel af Ærbødighed, da han strax efter Ankomsten lod ham give et stort Gjæstebud "Men seel (hedder det i Brevet) istædet for at takke derfor vægrede han sig ved at følge de foreskrevne Ceremonier. Desuagtet befalede Keiserin, at Gesandten skulle møde for Hs. Keiserlige Person den 7de Dag i den 7de Maaned, at han den 8de skulde bevartes i Lysets og Glandsens Sal og gives Foræringer og overvære en Fest i den evige Fornøielses Have, at han den 9de skulle have Afskedsendients og Tilladelse til at omsvæve de titusende Tidsaldres Høie, den 11te skulle han gives Foræringer ved Porten af den fuldkomne Samdrægtighed og den 12te afskediges og befales at tiltræde Tilbagereisen. Ved en fornem Statsbetjent blev Gesandten underrette om de Ceremonier han havde derved at iagttage. Da Eders Gesandt den 7de kom til Antiente i Palært, traadte sig Keiseren i den store Audients sahl. Uventet formeente nu Eders Gesandt, at hen var saa overordentlig upasselig, at han ikke kunne gaae et Skridt. Jeg holdt det for muligt og befalede derfor at de to som assisterede Gesandten, skulle komme til mig i Audientssahlen; men og begge disse paastode, at de vare syge. Slig en Plumphed var mageløs. Jeg paalagde den dog ingen haard Straf, men befalede, at de endnu den samme Dag skulle sendes tilbage til deres eget Land. Da altsaa Eders Gesandt blev hindret fra at skue vor Kriserlige Nærværelse, passede det sig biller ikke at modtage den skrivtlige Forestilling fra Eder, o Konge! den er derfor sendt tilbage i den Tilstand Gesandten bragte den." Jkke destomindre have Vi overveiet, et J, og Konge! fra det umaadelige Fjerne af mangegange titusende Lie, have hilsendt en ærefrygtsfuld Skrivelse med de skyldige Foræringer; men at Eders Gesandts Udeqvemhed til at overlevere den med lyb Forbøyning og oprigtig Ærbødighed har været Skyld i, at den ikke middeeltes. Følelse af dyb Ærefrygt og skyldig Lydighed fra Eders Side, og Konge! er tydelig lagt for Dagen. "Jeg holdt det derfor for Ret, af den sendte Tri hun kuns at tage nogle Landkort, nogle Portværet og nogle i Kobber stukne Landskabet; men jeg giver Eders Hengivenheds Følelse for mig ligge saa høi Bi tale som om jeg have modtaget alle Foræringerne. Til Giengield befalede jeg at sende Eder, o Konge Lykkens Sindbillede, en Snor Keiserlige Perler, to store og otte smaae Silkepunge, som Beviis paa vor omfølende og eftergivende Opførsel i denne Sag. Eders Land ligger for langt fra det neutrale og blomstrende Rige til, at det kan kaldes en let Sag at sende en Gesandt saalangt hid over Havet. Des uden synes det ikke, som Eders Gesandt kan udøve Centralrigets Sæder og Skikke; en Ting der og udfordrer en stærk Anstrængelse af Læberne og Tungen, som slet ikke er behagelig eller let at udholde. "Det himmelske Rige sætter meget ringe Prii paa de Sager, som ditbringes fra fjerne Lande. Heller ikke betragter det Eders Lands Frembringelser, i hvor siirlige og sindrige de end ere, som sjeldne og kostbare Perler. At J, o Konge, maae opholdt Eders Folk i Freden og sørge for, at befæste Eders Grændser, at ingen fraliggende Deel af dem som ligge her i Nærheden skal skilles derfra (formodentlig menes her det Engelske Rige i Ostindien) er noget Jeg Keiseren oprigtig og kraftig anbefaler." Endelig er det aldeles unødvendigt oftere at bidsende en Gesandt saa langt fra og lade ham have den Umage at reise over Havet og Bjergene. Naar kuns Eders Hjerte er fuldt af pligtmæssig Lydig hed, saa behøves det aldeles ikke til bestemt Tid at komme i den himmelske Nærværelse, førend det siges, at J skulle vende Eder mod den omskabende Jndflydelse, der udspringer af dette Rige. Denne Keiserlige Befaling er derfor udstædt, at J bestandig have at rette Eder derefter. Kia=King, den 12te September 1816.