Aarhuus Stifts-Tidende, 1817-10-18
Alt bebuder Sørgetkomptten Stagtoffernes Nærmelse og Baalet tændes. Alt hvirvle Flammerne op med Firmamentet; Zuma segner bevidstløs om i Præstens Armee der formaner hende til Anger og Bod. Zuma, tilhvisker Mirvan hende," vor Død vil ikke være smertelig; see hine Røgskyer, de ville snart qvæle os- At, stammede Zumma, jeg seer intet uden Jld og Flammer. - Alt seer man tydelig Jndianerne før gende og bestyrtsede staae om Baalet; til Tegn paa Sorg holde de en Sypresseqvist i deres Haand; den spanske Bagt omgiver dem - pludselig høies et fierne Skrig; en Rytter i stærkeste Gallop sprænger hid og raaber: "Holdt, holdt, i Bicedronningens Navn, hun følger mig." Man holder inde; Zuma beder med sammenfoldede Hænder til Himlen. Vicedronningen kommer, og lader holde stille omgivet af Spaniere og Jndianere; hun løfter Sløret og bløtter et blegt men blidt, Naade forkyndende Ansigt. "Jeg har ikke, saa talte hun til Forsamlingen, den Kiønne Rettighed at forunde Naade, men jeg er vis paa, at erholde den af Bictongens Godhed. Jndtil da tager jeg begge disse Ulykkelige under min Beskyttelse og Varetægt; man løse deres Lænker og udslukke hiint strækkelige Baal, der aldrig var bleven reist hvis det før var kommet mig til Kundskab, Ved disse Ord lastede alle Jndianere deres Cypresqviste fra sig, og Luften gientød af Raabet: Vicedronningen leve Times styrter frem af Hoben og raaber: "Ja, hun leve!" Zuma falder paa Knæe. "Almægtige Gud, beder han fuldend dit Værk!" Vicestonningen lader Mirman og Zama følge sig, og saaledes dragen hun ledsaget af en uhyre Folkemængde, tilbage til Palladset. Her bad hun Zuma og Mirman komme ind i sit Gemak og anviste dem Plads ved hendes Leie; hun ver nu saa udmattet at hun troede sig sin Oplysning nær. En Haand rakte hun Mirman, den anden Zuma det taarevædet modtog den paa sine Knæe. Beatrix vil føre Jndianerne ud af Værtiset, men Vice dronningens svage Stemme lød: "Olad dem blive, at Bekunne aabne mig Himlens Porte; jeg indestaaer for dem hos den høieste Dommer, der vil dømme os 1. Zama, ude af sig selv, vilde tale, men Mir van, der frygtede for Hemmeligheden, faldt hende indi Talen med de Ord: Zume, lad os til! Lad es stole paa Gud, som hun anraaber, der sikkert vil opholde. et saa kostbart Liv og bringe vor Uskyld for Dagen." Allerede før Vieldronmagen forlod Staden for at frelse Zuma, havde Beattix afsendt en Koureer til Greven; underligt at han endnu ei var indtruffen; set andet Jilbud var beredt til at affærdiges, da man i Palladsets Gaarde hørte en overordentlig fradefuldTummel. Grevinden hørte sin Mands Røst, løb Dørten aabne og raabte: Naade, Naade for de Skyldige!" - . De ere dit Livs Frelsere!" svarte Vicekongen, trædende ind i Værelset. Han har et skiønt Barn paa sine Arme. Zama udstødte et Glædesskrig; det var hendes Barn. Vicekongen tilte den imod hende, lagde Barnet til hendes Baria og knælte for hendes Fod. Times fulgte ham, og talte saaledes til Nirwan: "Med alle Jndianernes Tilladelse : kan Du nu tale, Hemmeligheden at opdaget ; vi alle have i Vicekongens Nærværelse taget Pulveret, og han selv har taget det, inden han bragte det med herhid. Zuma er ude af sig selv af Glæde; Mirman omfaner sin Fader, og Vicekongen fortæller sin Gemalinde, hvad Jndianerne have opdaget ham "Store Gud, udbrød Brevinden, omslyngende Zumas Hals, denne Engel opofrede sig for mig, og man vilde dræbe hende!" At! gienteg Zama, Deres Naade giørte end mere, thi da man holdte os for Udyrer og Eders Lidelsers Ophav, beskyttede, befriede og modtog Deos jo med Venskab og Godhed. - Jg begge i ædle Qvinder ville vorde lønnede for Eders mange Dyder; Zuma, J skal helbrede min Gemalinde Han fremtog nu to Portioner af det velgiørende Chinapulver; selv rystede han der udi tvende Kopper; Zuma tog det første; Vitedronningen vilde kun af hendes Haand modtage den heldbringende Drik. Ale Omstaaende fældte Taarer. Midt under at denne Glædestummel tog Vicekongen, Zuma og Mirman ved Haanden og førte dem ud paa Balkoven og raabte ud til Folket som i utallig Mængde fyldte Gaderne: "Seer her de frivillige Off fere for Taknemmeligheden. Naturins Følelser og Edens Hellighed. Jndianere! J alle ere fra vore hemmelige Fiender blevne den gamle Verdens Velgiørere. Fra nu af ere J frie! Elsker Eders Souvergin, værer ham troe: Landstrækninger skulle fordeles iblandt Eder, planter derpaa Sundbedstrært, og hele Verden vil takke Eder for denne SkaberinsVelgierning. - Folket udbrød i almindelig Enthusigsme; Vicekongen vilde beslutte denne Dag med Zamas Trium. Prægtig tiædt, med Laurbærkrands paa Hovedet, førtes hun giennem hele Lima 14 en pragtfuld Palentin, omgivet af alle Vitedronningens Damer; en Herold aabnede Toget og raabte: "Det c. Zuma, Vicebronningens Frelserinde Summa fl. med sit Barn paa Skiødet, holdende i Haanden en Qvist af Sundhedsnæet. Om Aftenen var hele Staden illumineret og i Palladsets Hauger berærtedes Jndianerne paa det herligste. Zuma og hendes Mand behandledes fra nu af som Bitedronningens kiereste Venner. Feberen forlod Vicedronningen og Zuma aldeles i Paa samme Plads hvor Baalet havde været, løb Vicekangen reise en Obelisk af hvid Marmør, hvorpaa med gyldne Bogstaver de Ded blere indgravne: Zuma, Vicsbronningens Veninde og Fretserinde, den gamle Verdens Velgiørerinde, bellige. Paa begge Sider deraf plantedes et Sundbedstræe. Vicekongen tilte med at sende dette kostelige Pulver til Snesra; længe førte det Ravnet: Grevindens Pul rer, og kaldes endnu paa Latin saaledes.