Berlingske Tidende, 1752-08-25
der hedder det derver der ere for fordeele de derlige antog hans Faders og hans Brødres Partie, som plantede Canoner paa Muuren, der skiller Staden fra bemeldte Barbasveca, saa at der fandtes tvende Factioner i Byen, hvoraf den ene holdt med Sønnen, og den anden med Faderen. Den første havde mange Fordeele, men det feylede paa det nødvendigste, nemlig Krud og Ammunition. Begge Partierne bleve hæftig opirrede imod hinanden. Man begyndte at skyde fra Muurene, og i Staden selv, hvilket gjorde usigelig Skade. Mange Christnes, Jøders og Mohrers Huuse bleve derved gjorte til Steenhobe. Paa den anden Side rettede man ikke meget ud, siden der var Mangel paa Krud. Derimod plyndrede man, og truede de Christne Tonsuls paa Livet, hvis de ikke skaffede Krud og Blye ind fra Skibene af deres Nation. De Christne Slaver maatte arbeyde baade Nætter og Dage paa Forskandsningerne, hvorden største Fare var, og fik hver Dogn ikkun et Pund Brød, der var saa sort som Kull. Meere var der ikke for Penge at bekomme. Hungeren tog i de første 4 Uger saaledes Overhaand, at mange hundrede Mennesker, som skulde arbeyde Nætter og Dage, maatte sulte ihiel. Af grønne Urter og Frugt var i Staden intet meere at see, end nogle faa Løg. Alt, hvad der endda fandtes, toge Tyrkerne med Magt bort, og bragte det ind i Castellet. Vertshuusene vare tillukte, og Hospitalet, som ogsaa havde taget Skade ved nogle Canon Kugler, var fuldt af Syge. Denne Elendighed varede i 50 Dage. Da de vare forløbne, victoriserede omsider den gamle Deys Tropper, og trængde med saadan Magt ind i Staden, at Side Tunez, Deyens Søn, kunde knap og nap i største Host give sig paa Flugt, for at slippe. Heele Staden tænkte, at man nu paa eengang skulde blevet befriet fra alle Trængseler, og fra Hungeren med; men vi fik andet at vide. Den gamle Deys seperrige Tropper, som formedelst et Stratagema trængde sig ind i Staden som en rivende Strøm, vare ved deres Seiervinding regierlige, udplyndrede og spolerede de Christnes og Jøders Huuse, hvilken Leylighed den sammenløbne Pøbel førde sig til Nytte, og borttog heele Resten af hvad som de andre ikk, strax kunde faae afsted. En vis fremmed Con derover reent udplyndret. Alle de, som tilforn havde holdt med Sønnen, bleve værst medhandlede, ja der blev endog sat Jld paa deres Huuse. Capucinerne maatte derved ogsaa lide meget, og 2 af dem bleve nogne afklædte, og ilde medhandlede, fordi de havde søgt at frelse de hellige Kar, da deres Kirke blev spoleret, og alle billeder og Ornamenter kastede ud paa Gaden. Mange Christne-Slaver bleve derved ihielslagne, og Qvinder og Døttre nogne afklædte, og ilde medhandlede. Vores Hospitals=Forstanders Huus er ikke mindre bleven til Priis for disse Troppers Røveragtighed, hvorved derforuden mangfoldige Kiøbmands Vahre af Uld, Spansk Silke &c. bleve bortranede. Alt dette skeede Løverdagen den 17 Junii, som var Dagen efter at Staden blev erobret, og varede fra om Eftermiddagen Kl. 4 Slet indtil den følgende Søndags Morgen. Samme Nat gik det her meere end barbarisk til, uagtet den gamle Dey ved udsendte Tropper søgte at styre denne Uorden; hvilke dog i Steden for at komme os til Hielp, giorde det lige saa galt som de andre Umennesker. Om Søndags Morgenen, den 18 Junii, saae man først de udplyndrede og nogne afklædte fattige Christne=Koner og Børn udi ynkværdige Omstændigheder løbe omkring paa Gaderne, og raabe om Barmhiertighed. Mange af dem ere blevne indtagne udi Hospitalet, og endeel er bleven forsynet med Klæder, at skiule sig udi. Hvad som meest smerter os, er det, at disse Rov Fugle have bortranet dem af Christne=Koner og Døttre, der have staaet dem anDe Christne-Slaver maa nu ogsaa nogne skandse, og arbeyde med at bære Steene og Jord til de ruinerede Muure. Om Middagen, samme Søndag, da næsten alle Christnes og Jøders Huuse vare udplyndrede, har endelig Side Ma met raadet Bod paa Plyndringen. Der siges, at, siden den gamle Dens Tropper, helst Mohrerne, havde ingen Sold faaet, saa var dem i den Sted, for at animere dem desbedre til at angribe Staden, bleven lovet, at de skulde faae Forlov til at plyndre de Christnes og Jøders Huuse; hvorvel Hollændernes, Engellændernes, de Keyserliges og Franskes Boutiqver, saa vel som Hospitalet, ere ved endeel fornemme Tyrkers Aarvaagenhed og Hielp til Dato endda blevne conserverede, undtagen at udi Hospitalet er af dem, som vare lagte derind til Salvegade, 50 Dopier og Sølv Kirke Kar samt ellers eet og andet blevet bortranet. Derimod ere alle andre Christnes Huuse, de Fries saa vel som Slavers, tillige med Kirkerne dal Bagn, di St. Lucia, og di San Sebastiano, samt de fleeste Jøde=Huuse blevne udplyndrede, og derved forvoldet stor Elendighed og Skade. Det vilde være for vidtløftigt, at anføre her alting. For ellers fremdeles at fortælle denne sørgelige Historie, da bør man ikke forglemme Sida Tunez, den gamle Deys Søn, som har taget sin Tilflugt til Algiererne, hvis Territorium han naaede med sin heele Eqvipage, samt mange Christne-Slaver og Renegater, hvilket dog Bassen af Algier har taget til Mistykke, hvorudover han har maat søge sin Retirade til et andet Sted, førende intet videre med sig end nogle faa Penge, samt endeel Ædelsteene, og deriblant nogle store Demanter. Jkke desmindre leve vi dog siden den Tid i Fryg og Angest for en anden Plyndring, som uden Tviv ford blive værre end den første, som vi Gud skee Lof! endda ere slupne med Livet fra &c.