Aalborg Stiftstidende, 1840-09-05
En saadan Begivenhed har i disse Dage tildraget sig her, og det Krav, den har paa Opmærksomheden, er allerede blevet gjort Fyldest ved den levende, den almene Medsolelse, som ved denne Leilighed overalt har udtalt sig, og i den dybe Beklagelse, der overalt har mødt den af Skjæbnen Nedtrykte, hvis Huus fra et Tilfredsheds og Lyksaligheds Hjem er blevet omvandlet til en Kummers Bolig. - For 10 Dage siden døde her af Nervefeber, forøget ved Kummeren over en Datters Bortgang kort iforveien, Jnstitutbestyrer, Olsen, en ung, ellers kraftfuld, Mand og efterlod sig en ung Hustru og 4 smaa Børn. Hans Jnstitut var det største her i Byen og talte de dueligste og samvittighedsfuldeste Lærere. Disse søgte at lindre Enkens bittre Smerte, og forenede sig værdigen om, at lægge en Plan, hvorefter Skolen foreløbigt uafbrudt kunde fortsættes forsvarligen og saaledes, at Enkens oekonomiske Tarv intet Afbræk skulde lide. En af Lærerne, som er Candidatus philosophiæ, forelægger imidlertid Enken en Plan til Skolens fremtidige Overtagelse under hans personlige Ansvar og Garanti, saaledes, at han kun erholdt et sædvanligt Lærer-Sallair og det øvrige ockonomiske Overskud kunde tjene til hendes og Jamilies anstændige Underhold. Planen blev naturligviis af hende modtagen med Erkjendtlighed og lige saa fuldkommen billiget af Laugværgen, Hr. Cancelliraad Jensen, der lovede og ogsaa senere forsikkrede foreløbig at have foredraget Sagen for det første Medlem af Skoledirectionen, Hr. Stiftamtmand Bluhme. Lærerpersonalet havde imidlertid udarbeidet en fælleds Plan til Skolens midlertidige uafbrudte, Gang. Men faa Dage vare neppe forløbne, da man til almindelig Bestyrtelse maatte erfare, at Hr. Sergeant Luders, der er Lærer ved Garnisonskolen og ved et Pige-Jnstitut her i Byen, pludselig var meddeelt Bevilling til at fortsætte Olsens Jnstitut, med den Betingelse, at han, naar en paatænkt Realskole skulde blive oprettet her i Byen, da nedlagde sit Jnstitut og modtog fast Ansættelse som Lærer ved Realskolen. Den Hurtighed og særegne Maade, hvorpaa Olsens Jnstitut her var uventet transporteret til en Anden, uden at Enkens Tarv var kommet i ringeste Maade i Betragtning, samt den forsørgende Omhu, man ved samme Leilighed havde viist for Hr. Luders's Fremtid, maatte i lige Grad frappere. Jmidlertid var herved Jntet at gjøre og Laug værgen - der, da Enken Søndag Middag lod forespørge, hvorledes det blev med Skolens midlertidige Bestyrelse, gar tilkjende, at denne kun rolig indtil videre kunde fortsættes indfandt sig nogle Timer derefter og tilkjendegav Enken, at Luders havde erholdt Bevilling til at fortsætte den af hendes Mand udovede Function, at hun nu kunde betragte sin Skole som opløst og vel gjorde raadeligst i, at affinde sig med Hr. Luders om Leie af Locale og Apparater. Laugværgen proponerede hende derpaa, formodentlig af Jnteresse for hendes Tarv og for at faae hendes Anliggender hurtigt ordnede, at hun øieblikkeligt maatte bestemme og med Hensyn til Leien og raadede til at fordre 10 Rbd. maanedligt. Hun fandt imidlertid ikke Anledning til at indgaae paa de indstændige Anmodninger, der gjordes hende, om hurtig Afgjørelse af dette Punct, hvilket ogsaa havde den gode følge, at dette senere udjævnedes derhen, at Leien, forhøiedes til 17 Rbd. maanedligt og stipuleredes paa et Aar. Saaledes staae Sagerne. Men hvilke Betragtninger, hvilke mange Spørgsmaal maae disse ikke fremkalde. Hvo, der ikke har givet Afkald paa menneskelig Følelse, vilde vel kunne andet, end grue ved den Tanke, at see en Enke med 4 Børn saaledes pludselig ved sin Mands Død alt Erhvervberovet og forsat i den hjælpeløseste Tilstand. Det vil vel ikke mangle paa den Jndvending, at der høimodigen er blevet indrømmet en høi Leie, da det jo stod frit at see sig om efter et andet Locale, og der saaledes er blevet viist Enken en Faveur, - ja ifandhed, Høimodigheden ville vi lade staae ved sit Værd og hvad den høiere Leie angaaer, som er Alt, hvad man har levnet Enken, da betænke man blot, at det Høieste, som derved kan være erhvervet, er neppe 100 Rbd. aarligt, at selv denne Leie kun er bindende foret Aar, og at Enken, naar den anden med hende i Forening og til hendes Tarv arrangerede Plan var bleven realiseret, vilde i det Sted have havt et Overskud af mindste 500 Rbd. aarligt til sit og Families anstændige Underhold! Og uden at see hen til alt dette, uden at lade et eneste Billighedshensyn komme i Betragtning, uden at undersøge, om Enkens Tarv ikke lod sig forene med det Offentliges, idet mindste for en Tid, bemyndiger pludselig Skoledirectionen en Fremmed til at træde ind i hendes Forhold og kuldkaster i det Øieblik, da hendes vaade Blik endnu stirrer, paa den afsjælede Ægtefælles Liig, Alt hvad der kunde tjen til Beroligelse af hendes Fremtid, Alt hvad der dog kunde bidrage til at fjerne de Skyer, der formørkede Udsigten dertil. Men, vil man sige: Skoledirectionen maa jo dog være berettiget til at handle som den har handlet. Heller ikke det vil jeg bestride, skjøndt der maaskee ogsaa herom, kunde være afvigende Mening. Men skal en Ret, en Myndighed til at kunne handle saaledes, da fjerne al billighed; At Enken ikke kunde fortsætte sin Mands Levevei, den Tinger soleklar, men da det jo maatte være Stiftamtmanden, foredraget, at Lærerne interimistisk vilde bestyre Skolen og at en af dem vilde indgive sin Ansøgning om fremt. digt at paatage sig hele Skolens Ansvar og Bestyrelse dog saaledes, at Enkens Tarv hermed forenedes, hvorfor da afskjære hver Adgang hertil, hvorfor da kold og følesløs overgive i en ganske Fremmeds Vold et Erhverv, hvis forrige Udøver endnu ei engang var stedet til Jorde, Fordrer Skolens, fordrer det Ofentliges Tarv og Bedste, at en Enkes jordiske Velfærd saaledes med eet Slag knuses. - Olsen maatte endog have et personligt Krav paa Billighed mod hans stakkels Efterladte. Hans Jnstitut var det største her i Byen og han havde, uden Besiddelse af Formue, anvendt ikke Lidet paa at sætte og holde Skolen i respectabel Stand. Ere disse Fortjenester end ikke saa overvættes store, saa ere de dog vel tilstrækkelige nok til ikke at lade hans Navn med eet Strøg blive udslettet. En brat Død bortkalder ham, og en Enke i ung Alder med fire Smaa omringer grædende hans Kiste, Jsandhed, naar Billighedens, ja Menneskelighedens Røst ikke her maa lyde og tone med en Stentors Raab, da maatte al menneske lig Følelse for evig være banlyst. g hvorfor det ubegribelige Hastværk, Hvorfor ikke give Enken en Dilation til at ordne sine og Skolens Aftairer. Hvorfor ikke engang igjennem Laugværgen afæske Enkens Erklæring og høre hendes Mening, selv om man ikke vilde følge dent og hvorfor ikke, naar man ikke troede at kunne tage Notits af Enkens Tarv, give sig lidt Stunder og see, om ikke Dueligere vilde overtage denne Bestilling: Skal det være Bevillingssag, at afgive sig med Ungdommens Underviisning, da bør dog vel Concurrencen, til Erhvervelse af saadanne Bevillinger være tilstede, da bør man dog vel, for den privilegerede Skoleunderviisningseget Tarv, idet mindste søge, at denne kommer i Hænderne. paa de dueligste, paalideligste og oprigtig samvittighedsfulde Mænd, ja maa det ikke her endog være Pligt for en Skoledirection først at prøve og veie før den udsætter sig for muligt at begaae et ubefindigt og overilet Skridt, Udsætter den sig ikke let for, naar den ikke vælger denne Vei, at stille sin egen Adfærd i Skygge i den offentlige Mening og compromittere det Offentliges Bedste, Jeg kan saaledes, hvorledes man end herom vil dømme, ikke opgive den Formening, at det havde været, idet mindste moralsk, Pligt for Skoledirectionen, for noget Skridt foretoges, at afæste Enkens Mening og have udersøgt, om det muligt lod sig arrangere paa en Maade, der havde været foreneligere med hendes og det Offentliges Jnteresse. Og havde derfor Hr. Stiftamtmand Bluhme fine Grund de, hvorfor han formeente, at burde paaskynde Hr. Liderss Bevilling, saa havde man dog vel burdet vente af det andet Medlem af Skoledirectionen, Hr. Stiftsprovst Hald, der som Sjælesørger er Enkernes og de Forladtes moralske Forsvar, og af hvem man just ikke er vant til at see umilde Handlinger, at han ikke glatvæk havde ved sin Underskrift approberet sin høie Collegas Handling, men ogsaa sogt at lade Enkens Tarv, om muligt foreneligt med det Offentliges, komme i Betragtning. Hvo af os Dode lige kjender vel den Stund, da han skal stædes for Herrens Domstol, maatte da ikke, hvis vi ikke høre til de Lykkelige, hvis Efterladtes Fremtid forud er betrygget mod alle Angreb og Storme, Blodet isnes ved den Tanke, at see vor arme forladte Viv og hjælpeløse Smaa priisgivne til de sørgeligste Eventualiteter; maatte ikke paa Dødsleiet den skrækkelige Tanke knuge os: Ak, Gud veed, hvem der om en føie Stund skal staae ved min Hustrues Side, at hun maatte have det, hvortil hun kunde læne sit Hoved, at hun ikke, mulig forladt og wigtet af dem, hos hvem hun ventede at finde sin Bistand, skal styrtes i grændseløs Elendighed; Jeg skal nu tillade mig at dvæle ved det Punct, at den Hr. Luders meddeelte Bevilling kun er interimistisk og at man maaskee har troet at kunne forudsætte, at ingen Anden underkastede sig dette Vilkaar samt at Bevillingen stod i Forbindelse med Ansættelsen ved en endnu ei tilværende, men paatænkt offentlig Skole. En Formodning vil i dette Tilfælde imidlertid Jntet godtgjøre, og hvorledes Skoledirectionen tillige har kunne tillade sig forud at bestemme, at Hr. Luders skal være Lærer ved en paatænkt Realskole, er isandhed ubegribeligt. For det Første er det vel ikke den første Skolereform, der i Aalborg er paatænkt, men endnu ei iværksat, saa haardt den end gjordes fornøden, saa at maaskee endnu mange Foraar ville komme og gaae inden Realskolen kaldes tillive, og dernæst er en Realskoles Tilbliven og Organisation endnu saa uvis, at Skoledirectionen jo ei engang kan vide, om den erholder nogen udstrakt eller indskrænket Myndighed ved Lærerposternes Besættelse Det er paatænkt, at den Godwadeske Gaard skulde kjøbes af Communen og muligt med endnu flere Opoffrelser fra Communens Side tilbydes til en Realskoles Anlæg. Communen vilde heri vist gjøre en god Gierning og neppe tage i Betænkning at bringe Offre for at see den udøvet, naar 4de tilveiebringes: men bliver Realskolen saaledes et kongeligt Jnstitut, som sorterer under Universitetsdirectionen, hvorledes skulde Skoledirectionen i Aalborg da kunne paatage sig at disponere over Lærerpladsenes Besættelse, tilmed af Mænd, der ere blottede for den videnskabelige Dannelse. Er det maaskee ikke paatænkt, at tilveiebringe en virkelig Real stole, efter den Betydning, dette Ord i Underviisningsfaget har erholdt, men kun en forbedret Borgerskole, da er det vist ogsaa tvivlsomt, at Communen vil gjøre nogen Opoffrelse til at tilfredsstille et saadant Øiemeed, især naar uvidenskabelige Mænd skulde ansættes ved Samme, ligesom det vel ogsaa var tænkeligt og rimeligst, at Communen, naar den skulde bringe Offre til dette Øiemed, betingede sig eller sine Udvalgte og Magistraten Andeel med i Besættelsen af Lærerposterne ved en saadan Skole, eller at muligt Cancelliet forbeholdt sig Sanctioneringen af Samme, selv om Realskolen kun blev et underordnet Forberedelses-Jnstitut og ingen videnskabelig Realskole. Denne Disposition fra Skoledirectionens Side maa derfor vistnok forekomme høist utidig. Hr. Luders er desuden endnu i militaire Tjenesteforhold og, skjøndt han skal have et Krav paa at faae sin Afsked fra sin militaire Post, naar han erholder en Læreransættelse, saa er dog, saavidt man har bragt i Erfaring, hans Tjenestetid endnu ei udløben. Om Hr. Li ders forøvrigt besidder de aandige og moralske Qvaliteter, der gjøre ham skikket til at forestaae et Jnstitut, vil Jndiei paatage sig at afgjore. Hr. Stiftamtmand Bluhme, hvis Smaaborn han er saa heldig at informere, vil rimeligviis have bedre havt Leilighed til at gjøre sig bekjendt hermed. Hr. Lüders maa nu imidlertid dertil være qvalificeret eller ikke, og at han som Familiefader søger at komme i et bedre Erhverv, vil vist i hver Tilfælde Jngen kunne fortænke ham; men den Maade, hvorpaa han her saa umærkeligt har jaget efter sit Maal og har, idet mindste foreløbigt, grebet forstyrrende ind i en Enkes hele Fremtid, bliver sikkert af Enhver, der har gjort sig rigtigt bekjendt hermed, betegnet som saare uædel. Hr. Lüders har havt et Beviis herpaa hos de Olsenske Medlærere, der aabent tilkjendegave ham deres Uvillie herover, saa det ventelig heller ikke er uden Grund, at Hr. Luders i sin Bekjendtgjørelse, hvor han underretter om, at Lærerpersonalet forbliver uforandret, bl. A. ganske skjuler, at Premierlieutenant v. Münnich, der gav Underviisning i Fransk i Olsens Jnstitut, havde erklæret, ikke at ville fortsætte Udøvelsen af sin Function. At dette i ingen Henseende skeete af Hensyn til Hr. Luders's nærværende militaire Stilling, er vistnok flere end mig vitterligt og maatte selv uden dette være indlysende for Enhver, der kjender den nævnte Mands Charakteer. Det kan ligeledes heller ikke være ubekjendt for Flere, at Hr. Cand.phil. Dohn, der med Enken havde lagt den først omtalte Plan om Jnstitutets Overtagelse, og Hr. Kalligraph Lund ligeledes vare uvillige til Fortsættelse af deres Lærerposter, og først, da de saae, at Jnstitutet var tabt for Enken, beqvemmede sig til at tiltræde deres Functioner. At Hr. Pastor Bruun vistnok heller ikke, naar Sagen rettelig var bleven ham fremstillet, havde overtaget Underviisningen i Hr. Lüders's Jnstitut, tør vist med Føie antages. Hr. Luders vilde jo vel kunne sige, at det stod Hr. Dohn. eller Enhver, der følte Jnteresse for Enken, frit at etablere et Jnstitut. Dette er vel sandt, og at Hr. Dohn ved Cancelliet maatte kunne erholde Bevilgelse til Anlæg af et Jnstitut, er vist ogsaa uomtvisteligt (i Aarhuus bestaae ved Siden af Realskolen idet mindste 3 andre Jnstituter), men selv uagtet en saadan Skoles Anlæg vist vilde møde mange Befordrere, saa er dog Enken foreløbigt aldeles sat ud at alt Erhverv, da Hr. Lüders vel har vidst at forskaffe sig de fleste Forældres Samtykke til, at deres Børn gik fra det Olsenske Jnstitut over i hans, da selv de Forældre, der vilde foretrække en anden Skole, ikke ere vel tjente med i et Mellemrum af Tid at lade deres Born savne al Underviisning, og Estableringen af et nyt Jnstitut vilde, uagtet den Jnteresse, det vistnok hos mange Private vilde møde efter de foregangne Fataliteter vist ogsaa have med Modstand paa sine Steder at kjæmpe. Det Uvisse heri vilde de ikke, uden man ved kraftig Bistand og Samvirken maatte skjænke Sagen sin Jnteresse, let kunne lade sig bortfjerne hvorimod det Jnstitut, der under Olsens Bestyrelse har bestaaet og hvorved hans Familie havde fundet Udkomme nu næsten ved fuldstændig Transport er gaaet over i en Fremmeds Besiddelse og det inden den kolde Grav endnu havde adskilt den nys Afsjælede fra hans kolde Medmennesker! I Herrens Navn bør al vor Gjerning skee Ja tilvisse, det burde den. Men det bør ei blot at bede i Herrens Navn, men og lade vor Gjerning svare til de Ord, som komme over Læberne, at vi ikke skulle mistænkes for at bruge Religionens Hellighed som et Middel til Befordring af for disk Velfærd: thi der staaer ogsaa skrevet: "Du stalst ikke tage verren Din Guds Navn forfængeligt, thi Herren vil ikke lade den være ustraffet som forfængeligt taler hans Navn. I Herrens Navn har jeg nedskrevet disse Ord, i den Herres Navn, som kun prøver Hjerterne og tildeeler Enhver efter sine Fortjenester. (Forf. af Ovenstaaende troer at burde bemærke, at han ikke i fjerneste Henseende er interesseret ved den nedlagte eller oprettede Skole eller de Personer, som ere det Omhandlede vedkommende.)