Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1844-01-11
De tvende isolerede Studenterselskabers Bestaaen vilde desuden, hvis i bevægede Øieblikke frembragte en Spaltning i Standen, have givet denne en Næring og en Varighed, der ikke kunde blive uden skadelige Følger. Dette indsaae man snart, og efterat man i 1840 forgiæves havde søgt at raade Bod paa Adskillelsen ved det opløste Studentersamfund, vandt Ønsket om at forene sig til eet Selskab, mere og meere Indgang i begge. Jmidlertid er Udførelsen af dette Ønske af forskjellige Grunde, som kunne være det større Publicum ligegyldige, blevet forhalet, indtil det i afvigte Efteraar med lige imødekommende Jnteresse atter blev optaget af begge Selskaber, og endelig fuldbyrdet igaar Aftes. Vi tør udtale den Forviisning, at den nye Studenterforening ikke vil beskæmme sin ældre Navnes tidligere Glands, at den ikke blot vil overstaae den Crise, som Overtagelsen af tvende Selskabers Debet i Begyndelsen udsætter den for, men vil samle om sit Arnested Alt, hvad Studenterstanden eier af gode og gavnlige Kræfter, og anvende dem, idet den uddanner sig selv, til Gavn og Glæde for Fædrelandet, hvis hele Haab hviler paa Ungdommen, og navnlig paa den dannede Ungdom, hvem det vil vorde givet at løse Fremtidens Gaade. Ved den Fest, der iaftes beseglede Unionen af de tvende Selskaber, bleve følgende Sange afsungne: Unionsaftenen d. 31te Decbr. 1843. Studenter vi kaldes, men er jo ingen Ting, Kun svævende Skygger i Livets faste Ring, Af Titel Borgere, Mænd af Kjøn, Spirer til Meget, – men Spiren er grøn. Magten er forbeholdt Autoriteterne, Stemmeret hæfter ved Fæste og Grund, Vægt er nu engang forlehnet Moneterne, Tillid er Oldingens arvede Pund. Men har vi Unge, vi Fattige og Faa Ei Lod og Deel i det Værk, der bygges paa Har Livet ei levnet til os et Hverv, Trænger Historien ei til vor Skjærv Jo, Brødre, vel blev et usynligt Maal os sat, Vel færdes i Aandernes Kreds vi Dag og Nat, Af denne Verden er ei vort Kald, Evigt er Livet, som værne vi skal; Men her i Tiden vi fik og et Ærinde: Fjeren vi blev i dens sneglende Uhr, Udi dens Brygninger er vi det Gjærende, Og i Kehraussen har vi første Tour: Den Tanke, Livet skal styres af eengang, Den jubler alt i vort Bryst sin Seiersang. Var vi ikke til, hele Verden sov; Vi exseqvere Bevægelsens Lov. Og derfor frisk Mod, Studenter, en avant De Gamle følge med, naar vi kun gaae foran Lad grønt kun være det Flag, vi for, Grønt er jo Livets og Haabets Couleur. Længe vi stod der splidagtigt forgrenede, Nakte hinanden ei broderlig Haand; Det er forbi, vore Kræfter forenede, Forbundet sluttet i Sandhed og Aand! Nu skal vor Enighed drive Værket frem Nu skal Bevægelsen finde her sit Hjem! Og engang skal den tredeelte Nation Tage Exemplet af vor Union! P. R. Sang i den nye Studenterforening" Nytaarsmorgen 1844. Med sær Betydning denne Stund oprinder, Thi Død og Liv formæles i et Nu. J Graven sænke vi de gamle Minder Og stirre efter dem med kjærlig Hu Men see, af Støv og Muld, til Trøst og Glæde, Udfolder sig et ungt og nyfødt Haab: Med fyldte Glas vi flokkes om den Spæde! Som Faddere vi samles til dens Daab. Og kraftigt stifte vi i denne Time, Ved Nattens Stjerneskiær, en Broderpagt, Der, hvergang Nytaarsnattens Klokker kime, Skal smukt fornyes i sin Ungdomspragt. Du nye Aar! Du skal det Banner være, Hvorom vi flokke os med ærligt Sind! Til kraftig Id, til Enighed og Ære, Til muntert Samliv vi vi Dig ind! H. P. Holst.