Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1846-06-26
Under sit Ophold i Kjøbenhavn havde Hr. Afzelius Audients hos Hs. Maj. Kongen, hvilken vi tillade os at meddele vore Læsere med Forf. egne Ord. - Jeg modtoges ved min Jndtrædelse i Forgemakket paa en artig og forekommende Maade af Kammerherren, og førtes igjennem den af Audientssøgende fuldbesatte Sal til et mindre Værelse, hvor Kongen staaende ved et Vindue, modtog mig. Han er en høi, noget korpulent, Mand med et mildt og godlidende Udseende. Jeg fremførte i mit Modersmaal, men langsomt og høit, for bedre at blive forstaaet, paa egne og paa mine unge svenske Ledsageres Vegne, vor skyldige og underdanige Taksigelse for den udmærkede Naade, hvormed Hs. Majestæt syntes at deeltage i den omhyggelige Gjæstfrihed, der bevistes os under vort Ophold i Hovedstaden – en kongelig Bevaagenhed mod fremmede Ynglinge, som de sikkert altid skulde komme til at bevare i erkjendtlig Erindring. - Kongen svarede naadigt: Det har været Os en Glæde at fornemme de svenske Studenters gode Opførsel, som det anstaaer dannede unge Mænd, og det er Os kjært, om de have været vel tilfredse med deres Modtagelse, - især da de ved deres gode Holdning have vundet bifald overalt i Staden. - Jeg takkede Hs. Maj. for denne naadige Yttring, og lagde til: Ved vort Besøg forleden Onsdag i Sorgenfri havde de upsalensiske Studenter det Haab at træffe Deres Maj. derude, og de havde besluttet at tilkjendegive Deres Majestæt deres Taknemmelighed med en Sang og et begeistret Leve for den danske Konge; men til deres Bekymring fik de at vide, at Deres Majestæt ikke var der. - Kongen sagde: Det er mig kjært at høre, at de havde det Forsæt, men jeg havde den Dag Statsraad. - Jeg har hørt, at Deres Tale i Dyrehaven har vundet almindeligt bifald, og jeg er tilfreds dermed. - Efter nogle Spørgsmaal om vor Konges Sundhed og Tilstanden i Sverrig ved vor Afreise, yttrede han: Der er vel ikke noget Politisk i disse Studenterbevægelser. - Jeg svarede: Hvis Deres Maj. vil erindre sig Deres Ungdom, som jeg erindrer min, saa vil Deres Maj. overbevises om, at Politik ikke er Gjenstand for unge Menneskers Vederqvægelsestimer; men Venskab, Kjærlighed og Sang, og, i det Høieste en Omfavnelse af Venner paa fremmed Strand. Dog ved et Ungdommens Møde, som dette, kan det vel hænde sig, at selve Folket vækkes til livligere Deeltagelse for hinanden og til indbyrdes Kjærlighed; men heri er jo intet Ondt, da begge Konger staae i et gjensidigt venskabeligt og godt Forhold. - Nei tvertimod, det kan jeg godt lide. - Jeg vedblev, desuden er jo Deres Maj. Stifter og Beskytter af det skandinaviske Forbund. - Herved saae Kongen noget forundret ud og spurgte: Hvorledes det? - Jeg svarede: For 22 Aar siden fik Prof. Geijer i Upsala og jeg et Diplom og Udnævnelsesbrev, fra Danmark til at være Medlemmer af det skandinaviske Oldskrift-Selskab i Kjøbenhavn, af hvilket uden Tvivl de skandinaviske Selskaber i Danmark og Sverrig have deres Oprindelse. Dette Brev var underskrevet af D. Majestæts høisalige Forgænger. Den største Samling af Skrifter og Mindemærker angaaende hele Skandinaviens Historie findes i Kjøbenhavn. Her er den skandinaviske Litteraturs Hovedstad, og, siden vi modtoge Diplomet, ansee vi D. Majestæt, ifølge Arveretten, som det skandinaviske Oldskriftsselskabs høie Beskytter. Med denne Forklaring syntes Kongen tilfreds og svarede: Naa, det lader sig sige. - Hs. Majestæt bad mig siden at hilse de svenske Studenter, med den Forsikkring, at naar nogle af dem atter kom for at besøge Kjøbenhavn, skulde han have dem i sin Naade. Han rakte mig sin Haand, jeg kyssede den, og tog Afsked, glad over at have seet Broderlandets milde Konge. (Aftbl.)