Viborger Samler, 1845-01-28
Jndenlandske Efterretninger. Kjøbenhavn. Dersom en Fader indespærrede sine Børn, saaledes at de ikke kunde komme til andre Mennesker, og andre Mennesker ikke kunde komme til dem, og man derefter erfarede, at Børnene vare døde af Sult, skjøndt Faderen havde nok at give dem at leve af, da - hedder det i Fædrelandet af 22de De. – ere vi overbeviste om, at der overalt, hvor denne Historie berettedes, vilde yttre sig almindelig Harme imod en saadan Fader, og at han ikke vilde undgaae haard Straf. Men hvad er det da, Berl. Tid, i sit Mandagsnumer fortæller om Colonien Jacobshavn i Grønland. Der er Hungersnøden gaaet til den Yderlighed, at Grøndlænderne fortærede gamle afslidte Skindklæder, og der døde omtrent 49, med andre Ord 1/2 eller 1/2 af hele Befolkningen, af eller som en Følge af Hunger. Den danske Regjering har som bekjendt ene paataget sig Omsorgen for Grønlænderne, den har forbudt alle andre Nationer at komme til dette Land eller bringe Næringsmidler dertil, og som bekjendt skulle Kjøbmændene være forsynede med et Aars Proviant, og dog døe de ulykkelige Grønlændere den forsmædeligste Død af alle, Hungersdøden, J hvilket Lys vil den faderlige danske Bestyrelse af Grønland staae i Verdens Øine, naar det erfares, at samme Aar, da dette foregik, har den som Monopolist af den grønlandske Handel havt mange tusinde Rigsdalers Jndtægt fra dette fattige Land, endog blot af den ene Artikel Kaffe, hvoraf den har afsat omtrent 60,000 Pd., med en Fordeel af i det mindste en Mk. pr. Pd. Vi have for længere Tid siden modtaget Underretning om denne skrækkelige Begivenhed; men vi tøvede med at omtale den i det Haab, at der maatte kunne anføres noget Klækkeligt til Undskyldning for de Vedkommende, og nu overraskes vi ved i et af Regjeringen begunstiget Blad at finde en Beretning derom, som om det var den simpleste Ting af Verden. Der behøves dog ikke synderlig Eftertanke til for at see, hvilken uhyre Anklage der indeholdes i dette Factum, og vi holde os forvissede om, at det er ufornødent, naar vi i Menneskelighedens og den danske Æres Navn opfordre Regjeringen til at foretage den strengeste Undersøgelse af denne Sag, og, dersom der er Noget at sige til de Vedkommendes Forsvar, snarest muligt at offentliggjøre dette. For at Straffelovgivningens Bestemmelser kunne finde Anvendelse, er Tilregnelighed hos det paagjeldende Jndivid en nødvendig Betingelse. At Mangel paa Tilregnelighed imidlertid ikke blot er tilstede hos dem, der ere fuldkomment Afsindige eller hvis Sjælekræfter ialmindelighed ere saaledes forstyrrede, at de ikke kunne gjøre sig rigtige og sammenhængende Forestillinger, men ogsaa hos dem, der i enkelte Tilfælde give disse Forestillinger et umodstaaeligt Herredømme over deres Handlinger, saa at de ikke ere istand til at reflectere over disse, derpaa indeholder efterfølgende i Høiesteret paakiendte Saget Exempel. Under denne Sag tiltaltes Enken Dorthe Marie Jørgensdatter ved Grevskabet Christianssædes Birk, forat have villet ombringe sit 6 Aars gamle Barn ved at nedkaste det i en Brønd. Det er i saa Henseende oplyst, at Tiltalte, der havde bestemt sig til at indgaae Ægteskab med Huusmand Hans Frederiksen og levede i dennes Huus, var bleven fornærmet over, at denne i Anledning af en imellem dem opstaaet Uenighed havde tilsigtet at indgaae Ægteskab med et andet Fruentimmer. Hun turde saaledes ikke stole paa hans Troskab, men maatte forudsee, at hun om kortere eller længere Tid maatte komme til at forlade Hans Frederiksens Huus tilligemed sit Barn af et tidligere Ægteskab. Hun gik derfor til Fattigvæsenet for at faae et andet Opholdsted, men da dette ikke var at erholde, vendte hun tilbage til Hans Frederiksen. Her gik hun i længere Tid og grublede over det hende af Fattigvæsenet givne Afslag, uden at det dog var rundet hende i Tankerne, at hun vilde ombringe enten sig eller sit Barn, Tanken herom opstod først hos hende Løverdag Aften den 13de Juli forrige Aar, da hun gik i Haven med sit Barn, idet hun bildte sig ind, at hun ikke kunde blive lykkelig ved længere at leve her paa Jorden, og strax efter at Beslutningen var opstaaet, kastede hun sig tilligemed Barnet ned i en Brønd i den Hensigt, at de begge skulde omkomme. J denne Brønd var der imidlertid kun en halv Alen Vand, og Begge bleve atter dragne op, uden at være komne til nogen Skade. Som Grund til, at hun tog Barnet med, angiver hun Frygt for, at Barnet, som hun altid har elsket meget høit, ikke skulde blive behandlet vel, naar det kom i fremmede Hænder. Tiltalte er i en Alder af 34 Aar og af svage Sjælsevner, samt af en tungsindig og indesluttet Charakteer, men har et meget fordeelagtigt Vidnesbyrd om sit tidligere Levnet. Jfølge den af Sundhedscollegiet afgivne Erklæring maa Tiltalte antages at have udøvet sin Handling i en sindsforvirret Tilstand, hvori hun ikke har været istand til at reflectere over sine Handlingers Forhold til de borgerlige og guddommelige Love, saa at hendes Gierning ikke kan være hende tilregnet. Da Birkedommeren efter de forhaanden værende Omstændigheder maatte tiltræde Sundhedscollegiets Formening, frifandt han Ti talte for Actors Tiltale, og paalagde det Offentlige Udredelsen af Actionens Omkostninger. Da Tiltalte har mange Vidnesbyrd om sin godmodige Characteer, og derhos ikke er skjønnet at være en det Offentlige saa farlig Person, at hendes Frihed i Henhold til Bestemmelserne i Lovens 1197 andet Membrum aldeles burde berøves hende, saa er der blot draget Omsorg for, at hendes nærmeste Omgivelser føre et stadigt Tilsyn med hende og ved indtræffende mistænkelige Omstændigheder gjøre Anmeldelse til Øvrigheden.