Ribe Stifts Adresseaviser, 1835-06-23
Det Folk, som i min første VaarEn Ædling ved min Side skued Der styred viist, saa Fjenden arned, Og læged mangt et farligt Saar, Det Folk sit Haab til mig da satte. Nu vil jeg vide det at Skatte, Og slaae min Lid igien til det." Ei meer jeg blot af Statsmands Mund Vil høre hvad han troer der gavner; Nei, Folket sige hvad det savnet J Fredens og i Farens Stund; Og hvor det Borgerfrihed gjælder, Jeg hører først hvad Folket melder, For jeg min Villie gjør til Lov. Men for at Alt med Orden skeer, Blandt Folket Man maa Kalsmænd vælge, Der flygtigt Tant for Godt ei sælge, Og kun paa Landets Bedste seer. Saa vil jeg selv en Mand udnævne, Der hver en Hindring skal udjevne. Som skiller end mit Folk og mig Med Tak modtog, i Fredens Havn, Det danske Folk den store Gave; Thi Danmark var den Konges Have, Og Fredrik Sjette var hans Navn. "Bag Kiærlighedens trygge Skandse. Vi vil hans sølvgraa Jsse krandse. Og slette Eg om Sceptrets Guld, Dog end ei kjendte Man den Haand, Der Glædens Bæger skulde fylde, Maaskee og Alt saa tæt indhylle J Taagen af en ængstlig Aand, At Kongen ikke skiælne kunde Hvor Blodet flød af Folkets Vunde, Og ikke kjærligt læge den. Men "Anders Sandøe Ørsted" lød Fra Sundets Bred til Vestervoven, Henover Sletten, gjennem Skoven, Og ingen Stemme "stille" bød; Thi han er født af Folkets Kierne, Og Borgerdyd, det er den Stjerne Der leded ham til Thronens Fod. Saa træd da frem som agte Dan Du Lovens Høire, Aandens Kæmpe, Dit Kald til Danmarks Tak Du lempe, Og Kongen ei Du svige kan, Thi han vil fjerne Folkets Sorger, Halvhundred Aar os dette borger, Og sidst, at Dig han nævnet har (Eft KypThisted Avis No. 55 blev af Censor lagt under Beslag, hvilket det kongelige danske Cancellie under 6te s. har hævet. Artikken, som Censor ikke vilde lade passere, lyder som følger: "Det er noksom bekjendt, at Mange heri Byen, holde Faar, uden at eie mindste Jordplet, hvorpaa disse kan fødes, men at Almisselemmer have havt saadan Frihed, er vistnok ikke forekommet i nogen Commune Fattigvæsens Annaller i hele Riget, førend Jndsenderen gjorde den Erfaring her, da forleden en Auction averteredes over et afgangen Fattiglems Efterladenskaber, hvoriblandt fandtes 6 Faar med Yngel!!! Vel have v. i mange Aar været vidende om, at et Fattiglem. heri Byen aarlig opdrætter og feder Sviin, men det er saa gammelt, at Personen vist har erhvervet Hævd derpaa og saa ofte gientaget og forslidt for Vedkommende (som endogsaa fandt det underligt, at man ville berøre sligt, som Noget overordentligt) at man er blevet tjed af at movere mere derom, men Faareavlen bliver dog langt skadeligere for Byens Jordeiere end Svineopdrættet; thi Liebhaberne af hiin, spolerer i sin Jver for at vedlige holde nue Faars og Lams gode Huld, mere af Jordeier, nes Sæd og Græs, end hans Faar æde eller ere værd: naar Eiskerne af dette derimod blot, bedrage Fattigskalvderne, for de Tønder Bog ham aarlig er tilstaaet, og de barmhiertige Almissegivere, for den Melk og det Brød hans Børn tilhole sig ved Dørene, og siden kaste i Spinetruget. Heraf er det blevet Jndsenderen klart, hvorfor den inventerede Arbeidsanstalt ei kunne nyde Fremme og hvorfor den mødte saa megen Uvillie, saavel fra den ene som anden Side; thi man kunde jo ikke ret vel give Anstalten en saadan Udstrækning, at den kunne afgive Stalde for de Huusdyr Fattiglemmerne maatte være i Besiddelse af, og som man ikke ville være grusom nok til at lade dem afskaffe. - Ogsaa til Historien om Fremgangen med Markfreden paa Thisted Jorder, vil dette afgive et værdigt Bidrag; thi man vil der af see, at Aar 1835, vare Jndvaanerne, hvad Henn angik, endnu ikke videre end deres Forfædre i Aaret 1635. At ville troe af Marktreden kan tilveiebringes ved 1 a 2 Gange aarlig at udtromme Byen rundt: at fra Dato vare Byens Jorder lyste i Hegn, og at Overtræderne ville blive straffede efter den og den Forordnings hele Strænghed, er mildest talt, latterligt; thi Overtræderne gaae mange Gange lig fra Udraaberne hen for at drive deres Faar ud paa de Græsgange de ikke eie et Straae af. - At ville troe, at Fattigskatten, efter slige Oplysninger som nærværende, ret mange Gange tiere vil lade sig duplere eller triplere er at stole for meget paa Ydernes Føielighed til at lade sig commandere at pleie Dovenskab og Uforskammenhed og inden vi see os om, er Almisselemmernes, nu allerede store Antal, Legio. Jndsenderen, og upaatvivlelig Flere med ham, mene, at der med Almisseuddeelingen af Fattigskatten, burde vises nogen mere samvittighedsfuld Voersomhed, end hidindtil er skeet, i det man ikke nøie nok har undersøgt de sig meldende Personers Competence til at æde og drikke af Medborgernes Sveed. - Det var ønskeligt og gavnligt om det maatte blive Jndvaanerne beialet imellem sig selv indbyrdes, uden Vink fra nogen Authoritet, at vælge sine Fattig- og Skolecommissioner. Der formenes da, at man ville betrygge sig selv, ved at vælge Personer, som vare Posten voxne, og ikke blive aldeles ukyndige og villieløse Jabrødre. - J det jeg vil slutte fortæller man mig, at Fattiacommissionen, indseende den begangne Feil, privatim skal have kjøbovennænte Faar og Lam til en hidtil ukjendt høi Priis, og beregnet Fattigkassen den Sum til Jndtægt, for dermed at erstatte Noget af det den Afdøde urettelig tildeelte Bidrag. Er dette sandt?"