Ribe Stifts Adresseaviser, 1844-01-10
Hr. Distriktslæge Nyrops Gjenmæle mod Prokurator Calundanns Beskyldninger lyder saaledes: "J Mai 1842 fik jeg Madame Calundann under Behandling for en Øiensygdom med Blindhed, af en ondartet Natur. Uagtet Kuren i Begyndelsen gik saa heldig, at hun fuldkomment fik sit Syn igjen, faldt hun sidenefter tilbage, hvorfor jeg i Juli Maaned atter fik hende i Kuur og behandlede hende indtil sidst i September, da hendes Syn igjen var meget forbedret, men Kuren langtfra tilende. Paa denne Tid var Apothekerregningen løbet noget op, og da Hr. Apotheker Begtrup ikke vilde udlevere flere Medikamenter paa Hr. Prokuratorens Regning, fandt Denne paa det bekvemme Raad at give sin stakkels Kone under Kvaksalveren Lunds Hænder, da han saaledes kunde faae fri Kuur. Ganske imod sin Villie befandt Pattentinden sig under homoopathisk Behandling indtil Sommeren 1843. Hun havde ingen Tro til Kuren, men lod sig blot overtale af sin Mand og dennes gode Ven, som begge indbildte hende, at hun blev bedre, uagtet dette ikke var Tilfældet. Da hun endelig fattede den fornuftige Beslutning at reise til Kjøbenhavn, bad hun mig at medgive hende en udførlig Beretning om hendes Sygdom, hvilket jeg lovede paa den Betingelse, at hun overlod mig Lunds Breve. Villig hertil gav hun mig Tilladelse til at skrive til hendes Datter, og opgav mig Stedet, hvor Brevene laae, NB. i hendes egne Gjemmer. Hun befandt sig den Dag her i Byen, for næste Dag at reise til Kjøbenhavn. Saaledes kom jeg paa en lovlig Maade i Besiddelse af omtalte Breve, i den Hensigt at forfatte en Sygehistorie, men da jeg nu fandt flere Yttringer, hvormed Kvaksalveren angiver min Behandling som Grund til Patentindens Øiensvaghed, erklærede jeg næste Dag for Madame Calundann, at jeg umuligt kunde taale denne Beskyldning og havde ifinde at oversende det kongelige Sundhedskollegium Brevene, hvorfor jeg ikke kunde tilbagelevere hende dem strax. Her fandt Madame Calundann sig, skjøndt jeg maa tilstaae det, meget nødigen, da hun frygtede sin Mands Vrede. At jeg endnu ikke har tilbagegivet de blot laante Breve er af den gode Grund, at jeg endnu ei har faaet dem tilbage fra Sundhedskollegiet. Efterat Madame Calundann var hjemkommen fra Kjøbenhavn, besøgte hun mig strax og takkede mig for min stedse beviste Omhu for hende og for min Kuur, om hvis Rigtighed hun nu var bleven overbeviist ved at tale med de berømteste Øienlæger i Kjøbenhavn. Tillige bad hun mig om Tilladelse til igjen at turde konsulere mig, uagtet hun nok vidste, at hendes Mand hverken havde erlagt Lægehonorar, et heller betalt mig for de mange Befordringer, jeg selv havde afgivet paa Reiser til hende. – Naar jeg nu tilføier, at det ifølge min Jnstrux som Districtslæge er gjort mig til Pligt, at indberette ethvert Tilfælde af Kvaksalveri, haaber jeg, at enhver Fornuftig vil finde min hele Adfærd forsvarlig og daddelfri."J Ringkjøbing Amts landoekonomiske Selskabs Møde i Ringkjøbing den 6. Decbr. omtalte Landvæsenskommissær Tang, hvorledes han paa sin Reise ifjor i Tydskland havde beseet en betydelig Handskesabrik i Sachsen, der fornemmelig forbrugte jydske Faareskind og deraf fabrikerede udmærket fine Handsker, hvoraf et Exemplar forevistes. Fabrikeieren havde paalagt ham at gjøre hans Landsmænd opmærksomme paa den store Skade, Faareskindene tage, og det betydelige Tab, den jydske Faareskindshandel lider ved det at Klipperne meget almindelig saare Skindene under Klipningen. Uden dette vilde de jydske Faareskind slige 50 til 100 pCt. i Værdi.