Den Vest-Sjællandske Avis, 1821-03-03
Historien af dette Udbrud kan ikke blive fortalt paa en meere rigtig og troeværdig Maade end det ersteet i følgende Circulair=Skrivelse, som blev udstædet af den daværende Krigsminister til de Neapolitanske Gesandtere ved de udenlandske Hoffer, dengang da han tiltraadte sin Post Om Natten imellem den 1ste og 2den Julii, saa hedder det ordlydende i denne Skrivelse, forlod den største Deel af Cavallerie-Regimentet Bourbon sit Standqvarteer i Nola og opplantede den trefarvede Fane med den Jndskrift: leve Constitutionen Farverne vare de Carbonaris, som i nogen Tid have vedligeholdt en Glæring i Kongeriget og dagligen mere paatrængende forlangte Constitutionelle Former. Denne Sect havde gjort saamange Proselyter i Hs. Majest. Armee, at de Tropper, som skulde bringeDeserteurerne fra Nola tilbage til Orden, gik over til dem. Disse Troppers Opstand tilligemed nogle Regimenters af Garnisonen i Neapel, Bevægelser paa samme Tid i Provinserne, og nogle Magistratspersoners Jnsurrection overbeviiste Hs. Majestæt om, at det var Folkets Ønske, at erholde en constitutionel Regiering, Kongen udstædte derpaa den 6te en Proclamation, hvori han lovede, at han inden 8 Dage vilde bekiendtgiøre Grundprinciperne til en Constitution o. s. v. Denne første Seier var kun Forspillet til et andet afgiørende Slag. Den følgende Dag tvang Oprørerne Monarken til at proclamere den Spanske Constitution, og opfordrede Hs. Majestæts Ministre, de offentlige Embedsmænd og Tropperne til at aflægge en høitidelig Eed paa denne Constitution, som i et Øieblik af Skræk og Forvirring, uden noget forberedende Skridt blev ophøiet til at være Kongerigets Grundlov. Kongen havde, da han gav det første Løfte, gjort det yderste hvad der strax kunde giøres for at beroe lige de oprørte Gemytter, og endskiøndt han meget godt indsaae, hvor daarligt og uforsvarligt det var at ville i 8 Dage giøre Grundvolden færdig til en nye Statsforfatning, at det dog var mueligt, at komme til et mere modent Resultat, naar blot den første Tummel var gaaet over. Den anden Fordring derimod ufortøvet at antage et Statut, som for 8 Aar siden var bleven forfattet i et fremmed Land og under gandske besynderlige Omstændigheder og Trængsler og som var aldeles uanvendelig paa Kongeriget af begge Sicilierne, som hverken Kongen selv eller hans Ministre, eller nogen Neapolitaner, naar nogle af de Sammensvorne undtages, kiendte uden af Aviser, og hvoraf der ikke engang var nogen Oversættelse til i Neapel dengang den blev proclameret; denne Fordring har Præget paa dens Oprindelse og paa de ulovlige Midler, hvorved den allene kunde tiltvinges, saa aabenbart; at der nu ikke længere kunde være nogen Tvivl om den virkelige Stilling, hvori Monarken og Staten befandt sig. Kun haarde Trudsler og Vold kunde forskaffe et Forslag af denne Natur, som ikke satte mindre Landets Vel end Monarkens Værdighed paa Spil, Indgang, kun det Ønske at forebygge store Ulykker og store Forbrydelser kunde aflokke Hs. Majestæt en øieblikkelig Antagelse af en saa overilet og fordærvelig Forholdsregel. Denne Forklaring, den eneste muelige, som kan gives om en saadan ellers uforklarlige Begivenhed vilde i sig selv indeholde Grunde nok til sin Retfærdiggiørelse, om den ikke, som dog virkelig er Tilfældet, kunde bekræftes ved uigiendrivelige Beviser. Efterat saaledes Hovedplanen var lykkedes og den Kongelige Magt var aldeles tilintetgjort bemægtigede Formændene for denne Sect og deres brugbareste Medarbeidere i de første Revolutions Scener sig et udelukkende Herredømme. - Den Modstand, som Kongeriget Siciliensatte imod deres egenmægtige Foretagender qvalte de ved Blodsudgydelser og Ødelæggelser; for at give deres usurperede Magt et Anstrøg af Lovmæssighed skabte de underNavnet af et National-Parlament, et Redskab, hvormed de i en Tid af faae Maaneder kuldkastede alle gieldende Rettigheder og Bestemmelser, og uden at besidde nogen anden Fuldmagt end deres eget Godtbefindende, sønderreve de alle politiske og borgerlige Forhold ved vilkaarlige Former, som ikke vare byggede paa nogen Erfaring og som strede imod Nationens Charakteer og Fornødenheder. Kongen, som følte sig overbeviist om, at en saa unaturlig Tingenes Tilstand ikke kunde være af Varighed, bar dog med stille Hengivenhed det ufor tiente Vanheld som var faldet i hans Lod, da ethvert utidigt Forsøg paa at gjøre Ende paa dette Onde kun vilde udsætte hans egen Person, hans Familie og hans Land for nye Farer. Alle fornuftige Mænd i Landet, selv den største Deel af den, som i Forventning af et bedre Udfald, havde yndet Revolutionen ere nu overbeviiste om, at den Statsforfatning, som det herskende Partie har valgt, uden al Hensyn paa det Heles Vel, men blot for at befordre deres egennyttige Hensigter, kun vil frembringe Ulykker og Fordærvelse og ere derfore bragte til Taushed. Folkemassen som er opvaagnet af den første konstlede Ruus, som er bleven ydmyget ved feilslagne Forhaabninger, og som abner haardere Gienvordigheder i den nær forestaaende Fremtid, seer Udviklingen af dette Skuespil imode med en stum Bekymring. Saaledes kan den tilsyneladende Rolighed forklares, hvormed dette afmægtige Parlament har opfyldt sine sande Committenteres Villie, nemlig et lidet Antal Despoters, som ere beredte til enhver Voldsomhed og har ført Kongeriget, Skridt for Skridt til sin Opløsning; en Rolighed under hvis bedragerigske Stør desuden det meest tøileløse Anarchie fortærede enhver Levning af det offentlige Velfærd, og om hvis sande Beskaffenhed ingen udenlandsk Regiering har kunne lade sig blende.