Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1845-02-01
Om den nordiske Høitid den 13 Januar hedder: det i "den Constitutionelle": "Saavidt Man af de foreløbige Beretninger fra Kjøbenhavn kan skjønne, have saaledes vore danske Brødre paa en smuk og høitidelig Maade fulgt det norske Studentersamfunds Opfordring, og de have, som det synes, faaet istand en nordisk og betydningsfuld Fest, medens Opfordrerne selv her i Christiania den 13 Januar hona lide feirede et besynderligt Gilde, hvilket blev gjort endnu latterligere ved den høitidelige Beretning, som stod at læse derom i Morgenbladet. Vi have hidtil ikke omtalt dette Gilde eller Beskrivelsen deraf, virkelig fordi vi undsaae os paa vore Landsmænds Vegne ved at berette noget saa Smagløst og Forfeilet. Men da nu Contrasten kommer fra Danmark, kunne vi ikke undlade med et Par Ord at berøre vort Studentersamfunds oldnordiske Lag. de tre nordiske Rigers studerende Ungdom paa een Høitidsaften, adskilte i Rummet, men forenede i Tanken, hver i sit Land feire Fædrenes Mindefest, og, styrkede ved den store Fortids Aand, i samme Stund tomme Løftets Bægre for Nordens Fremtid, det er vistnok en smuk, en indbydende og med de nu herskende skandinaviske Tendentser stemmende Foranstaltning, hvortil det norske Studentersamfund har Æren af først at have opfordret. Men saa burde dette Studentersamfund ogsaa have vidst at hævde sin Førsteret med Hensyn til Forstand paa Festens Udførelse og Betydning, og ikke heri vige for de opfordrede danske og svenske Fosterbrødre. Man burde have indseet, at det her og nu blot kunde være Spørgsmaal om at mindes og vække og luttre den nordiske Fortids kraftige Aand, og at dette ikke skeer ved at optage og keitet benytte hiin Tids barbariske Sædvaner og Utensilier, eller ved at nedtvinge Hestekjød og drikke sig syg paa vammel Mjød. At decorere Festlocalet, i en, til Festens "Aand svarende Characteer, med gammel nordiske Sindbilleder og Vaaben, med Benyttelse af Nutidens Kunst til at fremstille Fortidens Storhed, det, det er i sin Orden, og bidrager til at vække og bære den eiendommelige og høitidelige Stemning i Forsamlingen. Det er vor Tids, det er Nutidens Ungdomskraft og Stræben vi ville skal begande vor længst bortdøde Fortids Erindringer; det er Aandens og Ordets Magt og ikke den brutale Armekraft, som nu skal arve Riget og løfte Fædrenes tunge Jernskjold, der saalænge har ligget forglemt og bestøvet. Men Studentersamfundets oldnordiske Jvrere have den 13 Januar ogsaa holdt sig til ydre og uvæsentlige Mærker, have troet at opfatte og hædre Oldtiden bedst ved at efterligne dens huuslige Levemaade, dens Spise og tildeels dens Klædedragt, en Efterligning, som altid maa blive en Parodi, og nødvendig maa drage hele Festen ned i det Latterliges Sphære. Et andet Blad har allerede træffende sammenlignet denne oldnordiske Beværtning med det antiqvariske horatsianske Maaltid i Peregrine Pickle. Man tænke sig vore moderne Studenter sidde som oldnordiske Kjæmper i et moderne Værelse ved lange smalle Fyrre borde, og karve med Tolleknive deres Hestekjød og Bjørneskinke paa en fiirkantet Fjæl, og tvinge i sig født Øl og Mjød af store Drikkehorn, Beretteren i Morgenbladet beklager kun, at man ikke ogsaa kunde sidde i Brynjer og Skjolde, dog Skjoldegnyet efterlignedes, siger han, meget heldigt ved at banke med Tolleknivskafterne paa Fyrrebordet. Der siges Jntet om Man kastede med Hestebeen paa hinanden, om man fik Bersærkergang og brødes a., og dog burde Sligt efter Conseqventsen, ikke være udeladt.