Aalborg Stiftstidende, 1841-11-25
Hovedgaarden Børglumklosters Avling i Vensyssel, er af Eieren, Hr. Rottbøll, bortforpagtet til Hr. Forpagter Meyer fra Sjælland paa 18 Aar for 5500 Rbdlr. aarlig. Forpagteren har tillige at udrede Gaardens Skatter. - Den os i Bissekræmmersagen tilstillede Skrivelse fra en Beboer af Vester=Hanherred lyder saaledes: Hr. Redacteur De har i Avisen paapeget Bissekræmmeriet og anket over Undladelsen adskillige Steder af Anordningernes paabudne Opslaaen. Jeg tillader mig i denne Anledning at yttre, at om ogsaa de i den sidste Anordning ommeldte Extracter ikke kunne antages rettest at burde fra de høiere Autoriteter, i en vis Form, tilstilles vedkommende Politiøvrigheder, for at opslaaes, men derimod af disse selv at skulle foranstaltes, saa vil dog vistnok enhver med Forholdenne Bekjendtindromme, at saadanne paa offentlige Steder opstaaede Extracter af Anordningerne ville være et ligesaa aldeles uvirksomt Middel, som de udsatte Belønninger, men derimod meget mere blot tjene til at befæste Troen om, at det ei gjælder saa nøie med enkelte Politiforskrifters Overtrædelse. - Bønden, ikke mindre end Bissekræmmeren, veed meget vel, at Handelen er forbuden og medfører Straf, men han er fra Ungdommen af vant til at see Bissekræmmere; de ere blevne ham personligen bekjendte; han indseer ikke noget Strafværdigt i, at Nogen søger at ernære sig paa denne Maade, naar der iøvrigt ellers ikke foretages noget Ulovligt: han meener som saa, at den, der ikke vil handle med Kræmmerne, kan lade dem gaae; han laaner gjerne Kræmmeren, saavelsom enhver Anden, Huus, og han anseer det for en nedrig Handling, at optage nogen Kræmmer, for derved at tilvende sig en Fordeel. Sognefogden lever i samme Forhold og nærer samme Anskuelser, han nyder saa godt som intet Vederlag for den Tid, han offter til det Offentliges Tjeneste; han vil nødig gjøre sig forhadt eller lægge sig ud med sine Sognemænd, til hvem han ofte staaer i andre Afhængighedsforhold og som undertiden kunne være beslægtede med Bissekræmmeren, og han lader derfor ialmindelighed, dog vel mildest sagt, som om han ikke seer dem. Jmidlertid kan det sikkert aldrig bestrides, at Bissekramhandelen jo er et, ikke mindre for de kongelige Toldintrader og de Handlende i Kjøbstæderne, men ogsaa for Bonden, selv, skadeligt og immoraliserende Uværen, der medfører, at denne forføres til Lurusartikler og tit bliver narret, ligesom og Kræmmeren selv henkafter sig til et fordærveligt Dagdriverliv. Grunden til dette, som saameget Andet, ligger imidlertid i en feil Organisation af Landpolitiet, thi Herredsfogden kan umuligt i hans vidtløftige Jurisdiction, hvorvel han sikkert ikke, som, Dannevirket mener, behøver at frygte for Voldsomheder, uden Assistence afskaffe Bissekræmmeriet, der nu engang har naaet en saa stor Almindelighed, hvorimod saadant, naar der var lønnede Sognefogder, af hvem han saaledes kunde fordre og vente en punctlig Opfyldelse af deres Pligter, saare let var hæmmet. Under den nærværende Indretning, vil Bissekræmmeriet, saalænge Handelen kan betale sig for Kræmmeren, vist aldrig ophøre, thi at en Enkelt bliver greben, hjælper ikke synderligt, men bevirker blot, at man for en Tid bliver mere vaersom: dog kan forøvrigt dette Uvæsen vistnok siges at være i Aftagende, hvilket jeg antager nærmest grundet i, at Bonden fatter meere Tillid til Kjøbmændenes Varer. Jøvrigt er det ikke blot indsmuglede Varer, hvormed der drives saadan Handel, men en meget stor Deel ere Varer fra de Handlende i Kjøbstæderne selv, idet nemlig disse holde Bissekræmmere, eller idet mindste kunne siges at befordre Saadant, da det i Antræffelsestilfælde hedder, at Varerne, som Kræmmerne have faaet, ere kjøbte paa Creaataler Bissekræmmerhandelen. som et Jndgreb i de Kjøbstædhandlendes Næringsveie, er saameget skammeligere. J Thisted, hvor endog (som derdog vel ogsaa gives Exempel paa i andre Stæder) enkelte af Kjøbmændene selv skulle have været Bissekræmmere, forinden de nedsatte sig, vides saaledes flere Handlende for kort siden at have havt slig Negocie med Bissekræmmere og have det kanskee endnu. Et Middel til Bissekræmme, riets Ophør troer jeg derfor det tillige snarere vilde være. at publicere de Kjøbmænds Navne, der befindes at staae i saadan Forbindelse med Bissekræmmerne, idet derhos det skjærpede Toldopsyn vistnok tør ventes, at ville, om ikke ganske forhindre, dog idet mindste betydeligen indskrænke Jndmuglingen. Selv det, at en Kiøbmand, hvilket ogsaa nogle Handlende i Aalborg siges at benytte, kan, hvorvel det er forat udlaane sit Markedspas, lade en forøvrigt i Handelsfaget ukyndig Perion, der neppe ellers kan formodes at staae i noget Tjenesteforhold til ham, reise paa et saadant til de offentlige Markeder for at falholde Varer, er ogsaa en Ustik, og overalt synes Markederne, forsaavidt de ere Kram markeder, idet mindste naar de holdes enten i eller i Nærheden af Kjøbstæderne, at burde ophøre, thi den historiske Grund til disse Markeder er ikke længere tilstede og Handelstanden vilde vist ogsaa være bedst tjent med deres Ophævelse.