Viborger Samler, 1837-01-12
Udenlandske Efterretninger. Den beundringsværdige Taalmodighed, hvormed Reformerne hidtil have seet alle deres Bestræbelser for at udrydde Misbrug og Undertrykkelser at strande paa Toriernes ubøielige Haardnakkenhed, synes nu endeligen at være udtømt. Hidtil have Jrlænderne med den største Forsigtighed undgaaet ethvert Skin af at ville appellere til den physiske Magt; men nu har O'Connell i en Forsamling i Droghedag uden Sky taget Bladet fra Munden. J fem Aar – erklærer han - har han forgiæves forsøgt at forsone Orangisterne; af et nyt anstillet femaarigt Forsøg ere de tvende Aar forløbne frugtesløse. Han tvivler ikke om, at man selv i England, hvor den største Ligegyldighed hersker, snart vil indsee Nødvendigheden og Retfærdigheden af en fuldkommen Enighed, for at Jrland kan erholde en fuldkommen, upartisk, med Storbritanien paa lige Fod staaende Ret. "Min Livsalder siger O'Connell – ligner nu det visne gule Blad; men mit Hjerte er endnu ungt, mit Hoved saa bestemt som nogensinde, og jeg troer, at heller ikke min Arm, hvis den fordærvelige Nødvendighed skulde intræde, vilde være den svageste i Kampen. (Lydeligt bifald.) Men hvorfor taler jeg om physisk Magt, jeg, en Tilhænger af Freden, jeg, som stedse har prædiket, at ingen Forfatningsforandring kunde være god, der hid førtes ved Vold, og at en Draabe Menneskeblod vilde være for dyr en Priis for enhver Seier Hvorfor vover jeg at tale om den forestaaende Kamp Saaledes taler jeg, J Jrlændere, fordi vi ere fornærmede. Heller vilde jeg atter see vore Strømme farvede af irsk Blod, end rolig taale den Fornærmelse og Nedværdigelse, der have truffet os. (Bifald.) Vi kunde see paa vor Eiendoms Tilintetgjørelse, opleve Rov og Plyndring, vore Qvinders Tab af deres Mænd og Fædre; vi kunde underkaste og Ponallovenes fornyede Grusomheder mod vor Personer og Eiendomme, saaledes som vi tidligere have underkastet os enhver Tortur og Forfølgelse: Alt dette kunde vi taale; men, jeg siger Eder, aldrig ville vi roligen taale den Fornærmelse, der er tilføiet os af hans (Lord Lyndhursts) Parti, der er en Renegat fra alle Partier, der ei holder Tro og Love mod Nogen, der, i sin Ungdom en heftig og utæmmelig Jacobiner, nu er en Smarodser hos Torierne. (Hør!) Hvis J vare frige nok til, taalmodigen at lade Eder saaledes fornærme af en saadan Mand, som skeet er, da vilde jeg vende mig til disse (pegende paa Damerme paa Gallerierne);de ville er taale hine Fornærmelser, et skjænke den Mand, der taaler dem, et Blik, de, uden hvem Eders Liv ingen Ynde har, uden hvem J ei kunne leve, og jeg gjentager det – derfor ville J heller ikke kunne taale denne Skjændsel. (Lutter, Bifald.) Nei, det kunne J ikke. J have erklæret det, og Eders Beslutning vil paa Pressens Vinger blive meddeelt Verden, og sige den, at Alt kan taales, kun en slig Fornærmelse ikke. Jernlænker og selv det russiske Keiserriges Magt. vilde ei kunne fængsle os saaledes, at vi roligen taalte Skjændselen; den maa derfor udslettes, hvis ikke, da - Ved disse Ord blev O'Connell afbrudt af et længe vedholdende bifald og fuldendte ikke Sætningen. - For rigtigen at vurdere Betydningen af disse Ord, maa man betænke, at de ikke komme fra en obscur Sværmer, men fra den Mand, der er Ministeriets fasteste Støtte, og hvis Bistand er det saa aldeles uundværlig, at det ei kunde holde sig 8te Dage efter Parlamentets Sammenkaldelse, hvis O'Connell og hans Hale" traad tilbage.