Ribe Stifts Adresseaviser, 1813-03-12
Hos undertegnede kan faaes. Caffe, Candis, Puddersukker, Cicorie, kjøbenhavnsk Røg= og Skraatobak m. m. Jens Dynesen. til billige Priser. (Fortsættelse af bemærkningen over de høie Kornpriser, s. No. 29) Vox Old er ei meere fordærvet end enhver af de forudgangne, og vort Folk ei saa nedfunket som Mange synes at troe. Skylden maa søges: a) i den ved Krigen standsede Søehandel; b) i Statens uforholdsmæssige Udgifter; c) i det forrige Aars Misvært, og endeligen d) som en Følge af disse, i dette Aars store Korn Udskrivning af Hartkorner og e) Speenlanter. - a) Man har aldrig troet at Norge, ei engang Kiøbenhavn, kunde brødfødes uden ved Hielp af Østersøen. Hvert Aar indførtes mange Ladninger østerforik Rug til begge Steder, og Danmark udførte aldrig Rug til Fremmede. Hvad Danmark aldrig for har kunnet, hvorleves skulde det være muligt nu under Krigen, da de jorddyrkende Hænders Tal og Kraft er formindsket i samme Forhold, som de fortærende Munde ere blevne flere, Lægge vi nu hertil det store Qvantum Korn der opsluges af Havet ved den fortvivlede Sellads vore Sømænd nu nødes at vove, og det ei ubetydelige der op kapres af Fienden; den Mængde Havre, der nu fortæres af alle de fra Landbruget bortkaldte Heste, som ellers fodres med en Femtedeel af det der nu medgaaer, den Fourage der nu forbruges paa de Ægter, af alle Benævnelser, som Bonden maa giøre og for hvis Skyld han maa fodre bedre end ellers; det Høe der fradrages Landers Kreaturer, og som maa erstattes med Korn og endeligen det Korn, der nundgaaeligen forkommer ved Magazinindretningerne, eller i det mindste et bliver til Menneskeføde, men et Bytte for Rotter og Muus; da maa vi sandeligen forundre os over at Lander ei er mere udrømt. Blot Kornets Gieldenhed maatte opdrive dets Pris, ligesom Brødets Værd hos Spanierne, der strandede paa en øde Øe i Sydhavet. Førend de strandede borttuskede Matroserne et Brød for en Slurk Brændeviin, da de vare strandede, og havde reddet en Kurv Brød, men flere Tønder Brændeviin, gaves en heel Pæl for en Tvebak, og da Kapitainen fordoblede Portionerne af Brændevinet, fordobledes ogsaa Brødets Priis. De hungrige Spanier gave hverken Kapitainen eller hverandre Skyld for Brødets Gieldenhed, de skieldte ei Den der ei vilde borttuske sin Tvebak for et heelt Anker Brændeviin, for en Jøde eller Kornpuger, endnu mindre bade de Kapitainen at giøre hvert Anter til en Tønde ved at spæde Brændevinet; men de gjennemsøgte Jorden og nærede sig med Rødder indtil de fik deres Skib sat i Stand. Naar Kornets mindre Mængde i Forhold til de Brugendes Antal alt forhøier dets Værd, saa maae det endnu stige høiere naar manikke kan byde lige saa vigtige Ting derfor. Byd Landmanden Salt, Steenkul, Jern eller hvilketsomhelst andet Metal til Tuskhandel mod hans Korn, og han vil er være meere ublu end hans Olbefader. Skaf ham blot Udsigt til at kunne faae en rask Medarbeider, en Kar permitteret, og man vil finde ham villig til at vise endog den meest overdrevne Erkiendtlighed. - b) Havde vort Føddeland, endog lange før Krigen, vanskeligt ved at holde Balance, hvor umueligt maa det da er være nu, under saa store Anstrængelser. Ogsaa vil enhver let indsee, hvor meget mindre Forslag der maa være i Landets Forraad nu, da saamange Mennesker, der før hiemme behialp sig med knup Kost, skulle fødes af Haanden, er at tale om, at en stor Deel af vor Søfolk før udreedtes ved Levnetsmidler, som de indkiøbte i fremmede, Havne. - 1) De høie Priser, som Norges Providering og Kiøbenhavns Trang frembragte da Handelen standsede, havde alt i Aarene, 1809 og 1810 foraarsaget mange Afvigelser fra den arvede Skik, at forsyne sit Huus, ei blot indtil den kommende Vinter, men for den hele Vinter indtil Paaske. Aaret 1811 kom, for de fleste Egne et sandt Uaar, og optærede Alt lige til Bunden, selv hos den ordentligste og bedste Huusmoder der deelte og maatte, var hun ei yderste foragtelig, deele med trængende Naboer hvad hun havde; thi i 1812 dvælede Høsten længe, Kloge af Skade besluttede Alle nu i Fremtiden at forsyne sig bedre, og de fyldte Lader, og de mange Hæsser, syntes at sikkre Forehavendet. Men seel Kornet svandt bort for de Fleste imellem Hænderne, og medens de beregne hvorledes det gik til beskyldes de for Kornpugeri. Det udtømte Forraad krævede en halv Gang saameget Fødekorn, Savnet af Sild, Fisk, Sæbe, Tran, Tiære, Sirup a. krævede langt meere Fedekorn end før Høe=Leverancen og de trykkende Kiørsler, mere Foderhavre og nu fandt man med Skræk, at Kornet ei var saa giftig som man ventede; man havde gjort Regning paa en usædvanlig Frugtharhed, og man fandt kun et almindeligt Aar. Tildeels havde Kornet lidt Skade ved den vanskelige Høst, især var meget faldet af paa Marken. Længe trostede man sig med den Tro, at den øiebliklige Mangel kom af Mangel paa Tærskere. Men ogsaa Tærskerne hialp Landmanden til uligere at nedsætte Summen af det Korn, han troede at kunde sælge, ved, foruden Kosten, at betinge sig Betaling i Korn, den 20de til 16de, ja 12te Skieppe. Men dog kunde dette ikke have nogen varig Jndflydelse paa Prisen, da det ei formindskede Kornforraadet. Hvad der alt længe i Forveien lagde Grunden til dets virkelige Stigen, var Udtømmelsen af Husholdningernes Forraad, Misvexten 1811 og den større Mængde Korn, som alle Huusholdninger nu fordre, hertil kom Norges Trang, der saa tydeligt udtaler sig i Forordningen af 10de Octbr. om Kornleverancen, skiønt Regieringen da ei kunde forudsee, at denne Trang vilde fordovles ved Kornhøstens Fordærvelse, i Norge selv. - a) Over hele Danmark udskreves over 3 Tønder, Korn pr. Td. H. K. Dette vil medtage Alt hvad Bønden heri Fyen i gode Aaringer kan sælge. De Fleste have der Intet til Salg for Kiøbstæderne, Norge og den talrige Klasse af Husmænd og Jndsiddere. Min Paastand grunder sig paa Erfaring. Jeg boer midt iblandt Bønder og har mange Mid er til at komme, til nøie Kundskab om deres og deres Husholdningers egentlige Tilstand Dog, disse Erfaringer kan jeg vanskeligen fremlægge, altsaa Beregninger, Jeg vil vælge virkelige Kiendsgjærninger. Ta af de bedste Gaarde her i Byen, N. 2 og 3, staae for 9 Tdr. 1 Skp. H. K. Jeg siger de bedste fordi de almindeligen ansees derfor, og have, især No. 2, en stærk Høebiergning. - Efter den allernaadigst nedsatte Tiendecommissions Beregninger, der ere noksom paalidelige (ieg har ci alene med Flid prøvet mange af dem, men ogsaa den Omstændighed at begge Parter næsten allesteds ere lige misfornøiede med dem, vidner om deres Rigtighed, efter disse kan enhver af disse Gaarde avle 150 Tdr. Korn af alle Slags ; og efter min Tiendebog have de i Aaret 1812. Nr. 2. Rug, 46 Traver, a 6 Skpr. pr. Trave, er : 34 Td. 4 Skpr. Byg: 75 Traver, a 8 Havre, 60 Traver, a 8 . ialt 169 Tdr. 4 Skpr. No. 3 Rug : 45 Traver, . . 33 Tdr. 6 Skpr. Byg : 60 Havre: 42. ialt 133 Tdr. 6 Skpr. af begge Gaarde 303 Td. 2 Skp. som er i Middeltal for hver 152 Td. 5 Sk. Heraf skal udreedes: Sædekorn 32 Td., Tienden 18 Td. 2 Sk., Skattekorn, med Overmaal i det mindste 29 Td., Brødkorn til 8 a 9 Mennesker 14 Td., Maltkorn 8 Td., Boghvede til Gryn 3 Td., Byg til Meel 6 Td., Byg til Gryn 4 Td., til Fedesvin og Gæs 9 Td., Levesviin og Smaakreaturer 7 Td., Dagleiere og Jndkvarteering 3 Td., Fattighielp 2 Td., Smedebyg 1Td. 4 Skp., Ornebyg 1 Skp., Degnebog og Ringekorn 4 Skp., Herredsfoged og Brandindspecteur, (forskiellige paa forskjellige Stæder, efter som Byerne høre under Embedsmænd af forskiellig Aand) 2 Skp., 2 Heste til Kongeægter og Estafetter fra 1ste Octbr. til sidste Mai, 33 Uger a 4 Skpr. ugentlig, 16 Td. 4 Sk., Andre 6 Heste tilsammen 16 Td. 4 Skpr. Summe 170 Tdr. 5 Skpr. Men her bliver jo et reent Deficit af 18 Tøndet, Dette maa Bonden dække ved at knibe paa sine Heste og sine Fede= og Levekreaturer; og hvis det da ei er tilstrækkeligt maa han kjøbe fra Præstegaarden, og Herregaarden. Saaledes maatte min Naboe forrige Aar kjøbe Korn for 600 Rd., uagtet han paa 9 Td. 6 Skpr. H. K. kun føde 6 Mennesker. Og i Aaret 1812 vil han ei, uagtet Aarets saa høit, udraabte Frugtharhed kunne undgaae at kjøbe betydeligt. Men Bondens Heste skal i have saa meget Korn om Vinteren, Mit Svar er : dette Sogn har siden August 1819, foruden mange Gangbud og de korte civile Ægter der her ei regnes da de ei strække sig over : Miil, leveret 624 ridende Bud og gjort 952 Vognreiser, ofte paa flere Miil, med svære Læs og i dybe Veie. Med nogen Erfarenhed i Landvæsenet vil man let vide at beregne, hvormeger saadanne ofte aldeles uventede og ubeleilige Expeditoner formere Bekostningen ved at holde Heste, saavelsom og hvormeget den Tid da et Par Heste og en Vogn, ere brugbare derved forkortes. Og betænker man nu at en Vogn nu ei kan kjøbes ringere end 4 a 500 Rdr. og et Par Bondedefter ei ringere end 1000 Rd., saa seer man at det seer misligt ud med den saa misundte Fynske Bondes Herlighed og Vellevnet. Og, hvori bestaaer da dette saameget udskregent Vellevnet? J som misunde Bonden, kommer og deeler med endog den velhavende Bonde hans Melgrød Morgen og Aften og seer til hvorledes den ene Dag efter den anden det vil smage eder Dette i Forbigaande, Kaster man Øiet paa de forestaaende Beregninger da frygter jeg at den Sandhed vel kan være alt for indlysende at de høie Kornpriser ingenlunde ere fremkunstlede, men en Følge af dets ringe Mængde i Forhold til det Antal Mennesker og Kreaturer der skal mættes deraf Endnu lægger man Mærke til at forrige Aars Skattekorn stod en betydelig Deel af Odense Amt 8000 Tdr.) uindfordret, hvilket Nøden tvang Mange til at bruge i August og Septbr. og som nu ogsaa skal udredes af dette Aars Afgrøde, saa er det vel udenfor al Tvivl at Bondestanden i Fyen intet Korn kan afgive til Salg, men behøver endog for at udsistere betydelig Hielp fra Herregaarde og Præstegaarde. e) I det foregaaende vil man have seet at jeg ei anseer Spekulanterne for den egentlige Aarsag til Dyrheden, skiøndt jeg ingen lade nægter deres Tilværelse eller miskiender deres Birksomhed, De indfandt sig her som Fluer paa et Aadsel, der var en undebliveliFølge af Øieblikkets Trang. Egentlig var det Norges driftige Handels mænds Commissairer, der som vi vel have al Grund til at haabe, nedsendte i den lovlige Hensigt at forebygge Hungersnød iblandt hine vore Brødre, ved i alle Retningerat giennemreise Landet først vakte voreegne Lediggængeres Opmærksomhed og viste dem at her var der Noget at fange. Men det bør siges hvit: at vort Folk ei heller her viste den lave, egennyttige, lumpne Karakteer som man i den senere Tid har viist saa megen Lyst til at tillægge det. Af dem der egentligen representere Folket, dets Embedsmænd, Godseiere og Adel, toge næsten Jngen, selv af Kiøbmændene kun Faae, Deel i denne Fiortendags Parforcelagt. Opkiøb og Pugerie med Livets første Nødvendigheder have stedse været mærkede med Nordboernes Afskye og Forbandelse, og selv en indvortes Stemme tilraaber Korniøden: Du er en Blodigle Kun nogle mislykkede Drenge og nogle tykhudede Parvenus gav sig i Lauget; men neppe havde de begyndt at fryde sig over sine Forretningers lykkelige Fremgang, før strax ei alene den offentlige Mening men ogsaa deres Venners og Paarørendes Stemme forkyndte dem deres Dom: alle Retskafnes Afskye og Foragt. Lurende som Tyve om Natten fortsatte de endnu nogen Tid sine æreløse Metier; og Alt hvad der ved dem og ved den Jlfærdighed de paalagde Landmanden som Betingelse ved Handelen skeede i 2 Uger vilde ogsaa uden disse være skeet, men først efter 2 Maaneder. Kornet maatte naae den Høide der tvinger en stor Deel af Almuen til at afknappe først fine Kreaturer og siden sig og sine Børn de vandte Næringsmidler. Og allerede i dette Øieblik hiælpe mange Parcellister og Huusmænd, sig med Føbe som mangen En, der nu ved sin Boston og i Hombre skieldte paa Landmanden, ei vilde byde sin Hund. - Jeg haaber ved disse Betragtninger og Beregninger at have udrettet Saameget af jeg nu tør nærme mig til det 3die Spørgsmaals Besvarelse: Hvorledes nedsættes Kornpriserne, Jeg maa her igien strax erindre at jeg ved Priis ei forstaaer, hvormeget titutair Mynt af dette eller hint Slags der regnes al pari med en Tønde Korn; men det Forhold, hvori denne staaer til de andre Livets Nødvendigheder, eller til det der i hele Verden gjælder som Sammenligningsmiddel 3: de ædle Metaller. Det er denne Pris jeg taler om, ei om hint Forhold der er afhængigt af Coursen, og som maa stige eller falde i omvendt Forhold til denne. - 2. Uden at indlade mig i Undersøgelsen af Spørgsmaalet, om det ei er Danmark, som et kornafsættende Land, fordeelagtigst at have høie Kornpriser, kan jeg vel fremsætte som Grundsætning, at det nu, da det er forenet med Norge, der ei selv har Korn, maae ansees som et nødvendigt Formaal for Regieringens Bestræbelser, at giøre Alt for at holde Kornpriserne i hint Land saa have som muligt. At forbyde Kornets Udførsel, er ialmindelighed lige saa uretfærdigt som uklogt, og alene den haarde Nødvendighed kan bringe Statstyreren dertil; men at ville tilraade det nu under Landets nuværende Stilling og Havets Spæring, var reent Raseri. Under trykkende Kornmangel kan ellers enhver Stat gribe til dette sidste fortvivlede Middel, men Danmark kan det aldrig, saalænge det ei fra andre Kilder kan betrygge Norge dets Underholdning. Da vi i dette Øieblik ei kunne Dette, og da Danmark og Norges for nede Kornfrembringelse nu meget mindre end ellers er i Stand til at tilfredsstille Norges og Hovedstadens, Armeens og Flaadens Krav, saa maa vi see os om efter andre Midler. - b. At formindske Mundportionerne; det giør jo allerede den titulaire Dyrhed, indtil Alt kommer i Ligevægt, derom vidne saa mange Husarmes svækkede lidseen, de, saa mange fattige Børns blege Kinder, og at anvende dette Mid deel, staaer ei i Statens Magt, da den ei er i Stand i lige Grad at formindske Portionerne. - c. Opfordre og opmuntre til Jndskrænkning og Tarvelighed. Dette har Staten alt gjort og vi ville haabe at det har virket hos Mange, skiønt til alle Tider Agioteurer og Contrebandeurer og Lukuller have let af Fædrelandsvennens Raab, naar han som engang Mercier og nyligt Heinichen sagde dem: at Jntet, oprører meere Menneskeheden, styrter snarere Staten og giver lettere røbelen Tigerens Grumhed, end Synet af den svælgende Overdaad ved Siden af den forsmægtende Kummer. Men, som sagt, derved udrettes fieldent Noget af Betydenhed, før den haarde Rødvendighed tvinger. - d. Politikeren Malthuus har sagt: Et Land, der tilvirker, meget Kornbrændeviin, kan aldrig komme i Hungersnød; at standse Brændingen, tilbyder i det Mindste et Middel til at forøge Brød, kornets Masse. Men Brændingen maatte da standses ganske. Jngen halve Forholdsregler: