Københavns Adresseavis, 1768-03-29
Jubel=Læreren har udvalgt til Indgang ( i Anledning af det 66de Aar, saa navnkundigt og stort for disse Riger, saa extraordinaire for begge hans Meenigheder og ham selv som det Frieheds det Frydens det Jubal=Aar, 3 Mos. B. 25, her afbildede det Herrens behagelige Aar Es 61. at han nok, som David, vilde gjerne gaae frem med Hoben, vilde gaae afsted med dem til Guds Huus, med Fryds= og Taksigelses=Røst, naar de mange holdte helligt, P. 42.) de Ord af P. 66, 16. Kommer og hører til, alle J, som frygte Herren, jeg vil opregne alt, hvad han har gjort imod min Siel. Han betragter derudi, Davids Vald og Jndbydelse, og hvad David byder, sig til; hvem han vil have til sig, og hvad han vil dem. Ordene anvender han baade paa den første Dagi Kirke=Aaret og paa den glædelige Jubeldag, og forrestiller deraf: 1. Hvordanne Tilhørere skal være, og hvad de skal giøre heele Aaret igiennem: 1) Flittig i at komme. 2) Aarvaagne i at høre. 3) Agtsomme og Andægtige i at høre vel til, og 4) Gudfrygtige i at efterkomme. H. Hvordanne Lærere bør være og hvad de bør kundgiøre. 1) Eftertænksomme i at agte paa Herrens Gierninger. 2) Skiønsomme paa hans Velgierninger. 3) Omhygelige for deres egne og andres Siæle, 4) Opbyggelige i at lære om den Trenige Gud efter de Den Anvendelse han tilsidst i Jnd Troens Artikle. gangen giør af Ordene paa sig selv, ville vi her anføre med hans egne Ord: Da den Herre, Herre Gud, hvis jeg er, og hvilken jeg tiener, behagede 1716 Dom. AKll, saa tidlig og ret høytidelig, mod ald min Agt og Værd, at see mig ordineret, og beskikket, efter megen Prøvelse, til disse Meenigheder, haver og nu saa længe ey allene fordrage, mig i sin Tieneste; Faderlig overhaaret med mig; men og saa kraftig haaret, styrket og opholdet mig, at jeg, som tænkte aldrig at komme i de Gamles Tal, skulde dog blive saa Ældgammel, og nu en Olding, gid og af dem, som vel forestaae, 1 Tim. 5, 17. Jeg, som ved min Komme hertil, tænkte ikke at udholde det i ti Aar, skulde det dog ved Guds Bistand, nu i fulde fem gange ti, og, da dobbelt saa længe, som hver Præst i det gamle Testammente, bevaret dertilmed i de mange Aar, fra kiendelig Feyl og Forseelser i Embedet, fra forargelige Laster i Levnet, samt med alle Mine, og alt Mit, fra al Overhaands Vaade. Lovet være Herren ævindelig, at jeg nu i hans Naade og Fred, med saadan Held og Helsen, Hæder og Glæde, hannem til Ære og Tak, skulde see og nyde denne vare Jubel=Dag og Jubel=Høytid. J mindes vel, kiære Tilhørere, at jeg paa denne Dag i Fior oplevede, og i Herrens Navn, indtragde dette mit Embeds halvhundrede Aar, maatte og da byde det velkommen; Men nu det ved Himmelens Hielp, overstandet, lykkelig og vel overlevet, saa kan jeg nu i Aar paa selvsamme Dag sige det Farvel, som og eengang i det samme Eder alle Farvel, Da min første Ankoms=Prædiken paa denne Dag, min nu Een og halvhundrede Advents=Prædikener. Desimidlertid maae jeg vel i Aar, som i Fior, og vel halvhundrede gange hver Dag, sige det med David: Hvo er jeg Herre, og, hvad er mit Huus, at du har ført mig hidindtil, 2 Sam. 7. . - : Denne Dag er mit Embeds store Geburts=Dag, der giver det ligesom et nyt Skud, mueligt, en til liden nye Fremvext. Den er, som det gyldne Bryllups=Fest, en Jubel=Bryllups Høytid imellem disse Herrens Meenigheder og mig, som Brudgommens Jesu Ven, ja, end en Art, som en høytidelig Kronnings=Dag; da den Herre Gud, den Gamle af Dage, der ligesom med sin ene Haand har, for længe siden, at den Graae=Haars Krone paa mit Hoved, og med sin anden Haand den Børne=Borns=Krone; Han, som med den ene Haand har givet de mange Embeds=Aar, som Kronstene til Kirkens Bygning, Jach. 9. og med den anden Haand saadanne Tilhørere, som de i Philippis, min Glæde og Krone, som de i Thesselonica, min Roses Krone, for vor Herre Jesu Christo i hans Tilkommelse. See, han nu i Dag, ligesom med begge sine Hænder, sætter dette velfuldendte Jubel=Aar, som en herlig Krone paa mit Embede, og Embedes. Af Evangelio betragter han de Ord: Løser dem og fører dem til mig, og i Anledning deraf: l. Det naturlig Menneskes, alle uigienfødte, uomvendte Synderes elendige Tilstand, som Fangne og bundne i Fare og Vildfarelse. H. Raad og Redning til deres Frelse i Omvendelsens og Troens Orden. Førend disse to Dele tages under Jubel=Lærerens Betragtning, taler han til Guds Priis saaledes: " Der har behaget den naadige Gud at lade mig iværdig komme saa i Tallet med (i de Gamles og Bedagedes Tal, og opnaae det Embeds=Aars=Ta at jeg skrøbelige Menneske, som haver en stakket Tid, skulle dog leve, og tiene saa længe, som den, der nu har overlevet mig selv, det er, langt længer, end jeg tænkte eller fortiente. O! i som Kongers Tid udi disse Riger, i fem biskoppers Tid udi dette Stift, i fem Provsters Tid udi dette Herred, haver og holdet her fem Jubelfester, af Gud underlig opholdet i fem Landeplager, som og, hans Navn skee ævig Ære, i nok saa mange Sorger, Byrder og Besværligheder. Saa haver jeg og overlevet saa mange dyrebare Guds Mænd, dem Verden ey var værd, men hvad Under, da den sagte kunde være mig værd. End dertilmed og alle mine første Tilhørere, hver Boemand og Huusmand i denne Meenighed, af dem, som vare her i min første Komme, og ikke ret mange af dem, som nu ere kan jeg sige, som vor Herre Jesus til sine Disciple: J ere de, som have været med mig fra Begyndelsen; Da jeg var i Arbeyde, før de fleste af Eder var Aargamle, jeg allerede i Embede, før J kom i Verden, og en Mand, før i ble J, som ere de forriges Børn, de ve Mennesker. Førstes Efterkommere, Eders gamle Forfædre hørte mig, da jeg var ung, skulle da i Unge og Yngere ikke nu ogsaa des hellere høre mig, nu jeg er gammel, Herreds=Provsten Velærværdige Hr. Jarth har samme Dag, for samme Meenighed og i samme Andledning af Embedets Jubel=Aar holdt en Tale og retskafne Jubel=Lærere som meget ærværdige over Davids Ord Pl. 92, 14. 15. 16.