Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1847-12-18
Til de høie tilforordnede Dommere i Kjøbenhavns Politi= og Criminalret. Underdanigst. Jdet jeg for Formens Skyld i den mod mig anlagte Justitssag for formeentlig Overtrædelse af Trykkefrihedslovgivningen mod adskillige Embedsmænd, her i Stiftet, har seet mig nødsaget til at protestere imod den Forhørsdommer, der efter Stiftamtmand v. Jessens Ordre i Nykjøbing paa Falster er mig beskikket, har jeg tillige fundet mig foranlediget til at fremlægge denne underdanige Skrivelse her i Retten, til mine høie Dommere, i Criminalretten i Kjøbenhavn, til Jndlemmelse i Acten, tilligemed underdanigst Bøn om, at den høie Ret enten vil tilstille mig eller min Defensor, Hr. Landsover- samt Hof= og Stadsretsprocurator L. C. Larsen i Kjøbenhavn, Rettens ærede Svar paa denne min underdanige Skrivelse. Enhver, der for formeentlige Lovovertrædelser af det Offentlige eller efter allerhøieste Ordre bliver sat under Justitiens Tiltale, staaer i Ordets legale Betydning som Delinqvent for sine høie Dommere, og maa som Saadan, da han ikke selv kan dirigere Sagen som en privat Sag, have Ret til at faae Sagen oplyst paa det Allernøieste, ja have Ret til at faae Vidner afhørte, der, som er Tilfældet med mig, kan bevidne Sandheden af det, jeg har skreven i mine Skrifter, og hvorfor jeg nu er sagsøgt, Thi uden en saadan tilladelig Beviisførelse fra min Side, foranstaltet af Justitien paa mine Vegne (da man nu engang har gjort det til en Justitssag), kan jo de ærede Dommere ikke komme til noget retfærdigt Resultat; thi Justitien eller det Offentlige kan dog ikke, som jeg for underdanigst har sagt og som jeg her underdanigst gjentager, paa den ene Side beordre mig justitialiter tiltalt og paa den anden Side nægte mig Vidne førelse eller Udlaan af Documenter, der beroe enten ved Domstolene eller andre Autoriteter, der, naar Vidnerne blive afhørte og Documenterne komme frem (som jeg nærmere skal opgive hvor ere, tjene til min totale Frifindelse. Thi jeg skal, naar Sagen maa blive nøiagtig undersøgt og oplyst, bevise Sandheden af enhver Linie i mine Skrifter, hvilket ogsaa er min underdanigste Paastand. Thi sørger Justitien og det Offentlige saavel for at alt Muligt, hvad der kan tjene til min Præjudice, til mine Contraparters (Embedsmændenes) Faveur kommer frem, saa maa det ogsaa være Justitiens og Autoriteternes Pligt, naar Retfærdigheden skal have sin Gænge, med lige saa stor Beredvillighed at fremkomme med Alt det, der kan tjene til min Retfærdiggjørelse, og at aabne mig Veien til al mulig Beviisførelse af Offentlighedens Vei, da det er en Justitssag, og selv de groveste Forbrydere have Ret til, paa det Allernøiagtigste, ved Vidneførelse m. m., at faae oplyst deres Sag. Jeg veed, at min Sag her trænger til forskjellige Vidneførelser, naar man da vil have, jeg skal bevise hvad jeg har sagt, især med Hensyn til hvad jeg har sagt om Dommerkornet med gammelt Maal, og i hvilken Retning jeg paastaaer Grevskaberne Christianssædes og Knuthenborgs Bønder afhørte, foruden at jeg paa det Underdanigste og meest Beskedne opfordrer den høie Ret til, da jeg ikke veed hvorledes Sagen staaer, enten selv eller ved min agtværdige og dygtige Defensor, Hr. Landsoverrets-Procurator L. C. Larsen, opgive mig, hvilke Puncter i Sagen jeg endnu mulig staaer til Restance med at bevise, hvilke der ere beviste og hvilke der skal bevises, for at jeg kan blive frikiendt for Jnstitiens Tiltale. – Og naar dette skeer, da skal jeg, som for sagt, til Evidents bevise, Sandheden af mine Skrifter, og Mere kan og vil den høie Ret heller ikke forlange. – Thi en Mortificationsdom for Embedsmændene og en Straffedom for mig, fordi min Sag ikke blev tilbørlig oplyst eller der blev nægtet mig Beviisførelse, kan aldrig bestaae med de danske Love eller med den Retfærdighed, som Hs. Maj. Kongen i egen allerhøieste Person har lovet mig. Thi er jeg efter Hs. Maj. Kongens egen allerhøieste Ordre sagsøgt, saa vil Hs. Maj. Kongen ingenlunde tilstede, at jeg bliver straffet uhørt, og at alle mulige Veie til min Retfærdiggjørelse ikke maae staae mig aaben. Og vil den høie Ret, mod al Forventning, ikke tilstede mig Beviisførelse, saa paastaaer jeg underdanigst, da Hs. Maj. Kongen, som somerain Konge i Danmak, staaer over Alle og kan gjøre hvad han vil, at dette underdanigste Andragende allerunderdanigst bliver tilstillet Hs. Maj. Kongen selv, der ikke vil nægte mig at retfærdiggjøre mig, saameget meer som han, som for underdanigst sagt, selv har lovet mig al mulig Retfærdighed, og den ikke kan skee Fyldest paa anden Maade, end jeg maa faae Lov til at bevise hvad jeg har sagt, og uden hvilken Beviisførelse jeg paastaaer mig frifunden for Justitiens Tiltale og det Offentlige paalagt Sagens Omkostninger. Underdanigst Nakskov, den 13de Decbr. 1847. C. Fogh. At forestaaende Gjenpart er confereret og nu befindes overeensstemmende med den ved Forhøret i Nakskov Politiret den 13de December 1847 fremlagte Original Skrivelse, betitlet: "Til de høie tilforordnede Dommere i Kjøbenhavns Criminal- og Politiret, bliver herved paa Kjøbmand Foghs Begjæring, af mig attesteret, som constitueret Dommer ved Forhøret. Nakskov, den 15de December 1847. Meyenberg. P. S. Jeg har forlangt dette indrykket for at vise Gud og den hele Verden, at jeg kun fordrer hvad enhver dansk Mand maa have Ret til, nemlig Ret til at forsvare sig og at bevise hvad han har sagt, og skeer mig denne Ret, som jeg flere Gange under Sagen har anmodet om, men ingen Svar erholdt paa, frygter jeg ikke. Forøvrigt vil hele Sagen udgaae i Trykken. Nakskov, den 16 December 1847. C. Fogh.