Den Vest-Sjællandske Avis, 1836-07-26
Den næste Morgen overleverede vi en Anbefalingsskrivelse, som di havde modtaget af de tydske Missionaire Kruse og Luder i Kairo til Ysa Petros, en græsk Geistlig, om hvilken Jowett taler i sine Christian Researches med megen Lovtale. Han er en meget lærd Mand for hiin Egn, øvet i de forskiellige østerlandske Sprog og fortroelig med de nyere. Han er sine geistlige Brødre meget overlegen, hvilke forfølge ham formedelst den Giæstfriehed og den Bistand, som han forunder Missionairerne. til at befordre deres Foretagender. Han modtog op høfligt, dog med nogen Tilbageholdenhed, hvilken efterhaanden tabte sig. Hans frygtsomme forskende Blik og udmattede Udvortes, udviste at hans Siæl savnede Rolighed i dette uroelige Land; maaskee han følte sig bekymret ved Mindet om hvad har havde giennemgaaet, og ved Frygten for at Omgangen med os skulde foraarsage ham nye Uroeligheder, Ifølge hans Troesforvandtes Tilskyndelse, var han bleven meget plaget af Tyrkerne, og selv engang bleven holdet en heel Maaned i et Fængsel. Hans Dragt røbede ikke at han var Præst; han har en lang stribet Underklædning af Silke, en Overklædning af blaat Klæde, en Turban og røde Tøfler, Da vi traadte ind i hans Værelse læste han i en arabisk Bibel, som det londonske Bibelselskab havde ladet trykke; han sagde, at den var fuld af Feil(derover klages meget hyppigt ved det engelske Bibelselskabs Oversættelser i fremmede Sprog. Jeg syntes at han sagde, at den skotske Udgave var den korretteste. Med en stolt Selvfølelse viste han os en Oversættelse af Fadervor, som han havde forfattet, i 16 forskiellige Sprog eret en Adelungs Jdee);men den engelske Oversættelse tiente just ikke til noget Beviis paa den gamle Mands Korrekthed. Han talte med os paa fransk og italiensk hiint talte han ufuldkomment, dette taaleligt godt, i det mindste i den Dialekt, som er brugelig i Levanten, det saakaldte lingva franca. Samtalen dreiede sig hen til Ægypten, hvor han havde opholdet sig i nogle Aar, og været Opdrager i en riig Families Huus, til hvis Underviisning han havde oversat Rollins Værk overden gamle Historie paa arabisk (saaledes lister Kulturen sig ind overalt). Derpaa kom vi til at tale om det græske Testamente, om Udtalen af det Græske (Professor Henriksens i Sorøe nye lærde Dissertation derom giør det beklageligt, at man ikke erfarer hvad han sagde derom, om Forskiellen paa Troesmeninger, især om Udgangen af den Helligaand (hvori den græske Kirke differerer fra den romerske. At de Kristne dog vilde lære, at Differencen i Troesmeninger aldrig burde fierne dem fra hinanden, naar de kun alle ere besiælede af Jesu høie moralske Aand.) Vort Besøg varede en Time, hvori flere Gange Kaffe blev præsenteret. Samme Aften besøgte han os paa nye, og vi kom ogsaa oftere til ham, men om Aftenen førend vor Afreise kom han til os for at tage Afsked, og for at udøse sit Hierte for os, han talte ganske friemodigt og for det meeste om religiøse Gienstande uden Bigotterie. Han berørte ikke engang sine udstaaede Lidelser, og efter min Mening er han, saa vidt Menneskets Bedømmelse kan række, en sand Kristen. Da han reiste sig for at forlade os, saa kyssede een af mine Ledsagere ham paa Haanden til Tegn paa sin Høiagtelse, hvorover han blev meget overrasket og forundret, udstrakte sine Arme, slyngede dem om hans Hals og velsignede ham; vi bleve alle bemægtigede af samme Følelse og trængte os til ham for at modtage hans Velsignelse. Esaus Ord gik frem fra mine Læber: Haver Du ikke uden denne ene Velsignelse, min Fader, velsign mig, ogsaa mig min Fader, (hvilken dyrebar Bog er dog Bibelen!) og han omfavnede og velsignede os alle. Det kom mig for som en Patriark fra de gamle Tider velsignede mig, denne Jllusion, blev bestyrket ved hans asiatiske Kostume, hans ærværdige Udseende og hans stærke graae Skiæg. Vi ville ikke sees igien, sagde han, vi ville aldrig møde hinanden oftere paa denne Jord, men jeg stoler paa Guds Naade i Christo, at vi ville see hinanden paa hiin Side af Graven, derved viste han op til Himmelen og gik. - Fred med Dig, gode gamle Mand, Du eneste glimrende grønne Punkt, hvorpaa Erindringen kan dvæle med Lyst i denne Ørken; den eneste Dase i dette moralske Vildnis. At Din Bøn maatte blive hørt, at vi maatte finde os igien i det himmelske Kanaan, hvor den Ugudelige vil ophøre at krænke os, og den Plagede kommer til sin Roe, (Det var en Scene, som var Jerusallem værdig saaledes at see de forskielligt Troende at forenes, deres Siæle saaledes sammensmelte i Kristus.)