Københavns Adresseavis, 1759-12-28
16. Sorøe Kloster ord. St. Bernhardi, funderes af Bisp Absolon, hans Fader og Broder, og siden af hans Slegt rigelig begavet, funderet Ar. 1161. Bispe=Krønnik, p. 46. 56. 17. Andvorschou Kloster, ord. S. Johannis, hvorudaf Magister Johannes Tansanus først udkom Krønn. P. 1315. 18. Skou Kloster, ord. S. Bened, en Datter af Nestved Kloster, Bispe=Krønnik, p. 102. nu Herlufsholm. 19. Wordingborg Sortebrødre=Kloster str. ord. Francis. Min. funderet No. 1253. Krønn. 20. S. Hans Kloster, ord. S. Johannis af Rørichen, siden forlagt til Wordingborg Slot, Ad. 1382. p. 568. 21. Eskildtune Kloster, kaldet de S. Paracleto paa Eskildsøe ved Siælsøe, funderet af ErkeBiskop Eskild, blev No. 1238 forflyttet. til Ebildholdt, Krønn. p. 168. 22. Ebildholdt Kloster, ord. S. Augustini efter S. Victoris Regel. Første Abbed S. Wilhelmus indkaldet af Bisp Absolon fra S. Ge neva til Paris. Samme Wilhelmus Abbas blev canoniseret, Krønn. p. 168. Bispe=Krønn. p. 46. nu Frederichsborg. 23. Esserum Kloster, ord. S. Bernhardi af ErkeBisp Eskild, funderet Av. 1160. nesten opbrændt Ao. 1193. herfra kom Bernhardiner. Munke til Sorøe, Bispe=Krønn. p. 45. 52. Krønn. p. 148. 167. Skal findes der endnu en gl. Steen med S. RMA, hvoraf Navnet Essrom er kommen. 24. Gladsaxe Kloster, ord. S. Benedicti, funderet etninger. circa No. 1398, af Frue Ide i Gladsare, hun lagde dertil Rascherum og Rascherums Fang med en Mølle og andet Gods, Bispe=Krønn. p. 81. blev efter Ao. 1400. forflyttet til Gabnøe, Krønn. P. 620. 25. Gabnøe, S. Agnete Kloster, ord. S. Augustini, funderet Av. 1400. af Dronning Margrete og Bisp Peder Jernsklæg af Roskilde, hvortil blev forenet Gladsaxe Kloster og Gods med Pave Bonifacii 6. Samtyk. ke, p. 620 confirmeret af Pave Benedicto, 26. Skiælskiør Kloster, ord. Carmelit, funderet Ar1418. af Kong Erie af Pommern, Krønn. 27. Knardrup Kloster, ord. S. Bernhardi, fund. No. 1326. af deres Gods som sloge Kong Erie i Findtrup, Krønn. p. 428. en Tidlang forstyrret og siden atter med Munke besadt under Kong Waldemar 3. No. 1343. ibid. p. 485. 2) Fyens Stift. 1. Odense, S. Knuds Kloster, var først et Kan nikke Convent, bygget af Kong Niels Av 1107. Krønn. p. 95, siden Av. 1117. et Kloster, ord. S. Venedicti, Bispe=Krønn. p. 37. gjordt større og videre (efter det var brændt) Av. 1288 paa Bisp Giesiconis Bekostning, ibid p. 39 prydet og forbedret No. 1464. p. 42. inngne, S. Canotus cum regalidas p. 37. Munkene igien indsadt, siden de i 14 Aar havde været fordrevne, p. 43. blev, efter at det var indtagen af Kannikker, igien ved Kong Hanses Dom restitueret, S. Benedieti Ordens Munke Krønn. p. 996. s. 2. - Graabrødre=Kloster, ord. S. Francise, indviet Av. 1343. af Bisp Nicolao Jonæ, Bispe=Krønn. p. 40. Krønn. p. 1099. 3. - Vor Frue Kloster, funderet af Bisp Simon. Ad. 1183, og dertil givet Hellesøe Kirke, siden forfløttet til Dallum, Krønn. p. 143. 4. . S. Claræ Kloster, funderet No. 1505. af Dronning Christine efter Kong Hanses Død, p. 1099. nu Bispens Residence, p. 1120. 5. S. Hans Kloster, Dannemarkes Frugtbar. Herligh. p. 187. 6. Svendborg Kloster, ord. S. Francis. min. Bispe Krønn. p. 38, funderet Av. 1236. 7. = Graabrødre=Kloster, Krønn. p. 281. funde. ret af Niels Fiendsen og hans Slægt, et Capelle derudi, p. 301. 3. Assens, Vor Frue Kloster, Krønn. p. 1321. Faaborg, Hellig Geistes Kloster, forbedret af Kong Frideric 1. No. 1528. p. 1309. sk. den Hospital, p. 1321. 10. Holm Kloster, ord. S. Bernhard, kaldet Infula Dei, fund. No. 1172. Herridsvads Klosters Datter, p. 148, brændte Ad. 1243. 11. Dallum Kloster, besadt med Munke af VorFrue Kloster i Odense. 12. Skienninge=Kloster i Maribo i Laalland, var et Nonne=Kloster, Jomfrue Marie og S. Birgitte til Ære, funderet No. 1418 af Kong Erio 8 Pomerano, p. 670. 791. 13. Haldsted Kloster i Laalland, opbrændt af de Lybske No. 1510. p. 1078. 14. Nysted Kloster i Laalland, ord. S. Francise, siv. Graabrødre, p. 592, bygt og funderet. No. 1286. p. 298. 15. Nyekiøbing Kloster i Falster, ord. S. Francise, nu Sogne=Kirken, p. 1391. (Fortsettelsen følger.) Fortsettelse af de indsendte occonomiske Breve. Min Herre! Naar det Gamle bliver lastet, og noget Nyt indført, saa seer man forud, at Elskere af Alderdommen, ere langt tilbøyeligere til at procurere for den gamle Mode, end til at give den nye bifald. "Aarsagen dertil er, at de tilforn ikke har seet og vidst andet, derover troer de at deres og den indførte er altid de beste. Jeg har vovet at antaste den gamle Skik, at saae Hør udi nyebrudt Jord. De har læst, at Aarsagen, hvorfor jeg ey er tilfreds med den udvalgte Jord, er, fordi den i sig sin fører saa mange Umage ligheder med sig, om hvilke vi i Forveien kand see, at de ved tilfældigt contrair Veyrligets Løb setter vort Haab til en god Hør=Avling i Fare, og torde giøre den til intet. Jeg vil nærmere bevise dette for Dem at øiensynlige Grunde. 1) Vil jeg bede Dem: Dom engang selv om en græsbundet Jord, som i nogle Aar har hvilet, og spørg sig selv. Om den er i Stand til at tage imod en Sæd, hvis Rødder maae trænge dybt ned, og derfra hente Kraften til at voxe, alt hvad De ellers lader saae i Haverne og paa Marken, venter af deres Jndsigt en tilstrekkelig Jordens Bearbeydelse, enten den skeer med Spaden eller Ploven. Dersom De ellers Contoirs Efterretninger. ret kiender Agerdyrkningens Fordele, saa veed De, at jo meer Jorden bliver deelt og adskilt, jo bedre er det, og desto vissere er Haabet til en god Høst. De kand forud see, at dette ey kand skee i en engang omveltet Jord. Jeg vil videre spørge Dem: Hvorledes liggenden til Høravling udvalgte Jord, ligger den høyt, middelmaadigt eller lavt, hvad for Veyrligt kand der følge paa i Foraaret, hvorledes er den beskaffen, naar man vil bryde den, og saae Hør derudi, hvad for en Jndflydelse kand et hvert Slags Veyrligt have i disse forskiellige Jord=Sorter, er De ogsaa i Stand til, at sette Ploven i et hvert slags Jord, og besaae den med Hørfrøe, naar De har Lyst dertil, hvad gielder, at De undertiden med Utaalmodighed maae vente efter bedre Tider, og ofte maae frygte for, at samme vel aldeles tør udeblive. Snart er Jorden og Veyrliget for tørt, snart alt for fugtigt, koldt og klevende. Og De lever ofte i den største Uvished, hvorledes De skal best føye Deres Anstalter, paa det at De skal ikke slaae Dem feyl. Alt hvad jeg nu vidtløftigt har fortalt, det skal De ikke kunde nægte; thi Erfarenhed stadfæster det fuldkommen. De kand ogsaa see disse Vanskeligheder, forud, førend de treffer ind, og maae frygte for, at saadant contrair Tilfælde kunde overfalde Dem; jeg setter, at De finder kun en Tidspunct, til at bryde og saae, det maae nu være lige meget, enten Deres Val skeer af visse Grunde eller Jndbildning, eller har reyst sig af Calenderen, saa saaer Desig dog 2) den opbrudte og pløyede Jord ret. Dens udvortes og indvortes Væsen kand best afgiøre Spørsmaalet: Om den er og bliver i Stand i hvad Slags Veyrligt der indfalder, til at forskaffe den derudi saaede Sæd en frugtbar Vext, det er den Hovedpost, son fortimer en Undersøgelse. Denne har jeg ofte paa den alleromhyggeligste Maade anstillet og befundet, at saadanne Forhindringer stikker i Jordbunden, selv, som ikkun en eneste gunstig Omstændighed kand ophæve og dæmpe, nemlig naar Fugtigheden i Junii Maaned kand bringe Græsrødderne og Tørven til Forraadnelse, og vel igiennembløde Jorden. Dersom de nu saaer Deres Hør i saadan Jord, saa maae De selv see, om det ikke forholder sig saaledes, som jeg nu vil fortælle Dem. Overfladen af den omveltede Grønsvær har saa megen Jord hos sig, som det behager Dem at pløye dybt eller lavt til. Endeel af denne Jord, som harves løs, bliver slæbet ned imellem Furerne, og opfylder samme. Resten klever fast ved Grønsværen. Denne Grønsvær bliver trædt fast sammen af Heste og Arbeyds Folk. Man efterforske nu, hvor meget Jord at Furen har over sig, og spørge Lil 2. saasaa; Om Grønsværen bliver liggende sammenbunden og uden at raadne, om da Hørrødderne kand trænge sig ned igiennem, og drive Hørstengelen op i Veyret: Hvorledes vil De nu, min Herre, besvare disse Spørsmaal, har De et got eller slet Haab, vi vil engang besee det Jndvendige. Finder De ikke, naar De med en Skuffe vil tage den øverste Jord bort, en fladliggende Græssmuur, som hviler paa en frisk Vintergiødning, af denne fordrer Deres Jndbildning, at saa snart Hørren er voxet noget, skal den forandre sig til forraadnet Jord, og bestyrke Hørstenglerne. Om jeg endogsaa tør paabyrde Alderdommen nok saa meget af Jndsigt og Slutninger, saa er dette dog den eneste Grund, hvorpaa dens Haab er bygget i Henseende til at udvælge en græsbundet Jord. Jeg vil ogsaa troe, at De tænker og haaber ligeledes. Men, maae jeg spørge, hvad har De for en Vished, at Roden ved disse indvortes Forhindringer skal finde en ubehindret Gennemgang, Fugtigheden i Mai Maaned tilfredsstiller ikke Deres Ønske fuldkommen, og dersom den er blandet med Kuld giør den ofte meere Skade end Nytte. Al den Jord, som bliver frembragt fra Roligheden, er, Lignelseviis at tale, næsten lige saadant, som en der længe har siddet i Mørke, og paa engang kommer frem for Dagens Lys Han kand endnu ikke ret befinde sig. Denne Jord vil ligeledes have nogen Tid, førend den i sin forandrede Gestalt kand venne sig til den fri Luft, og vise sin gode Virkning. Bliver den nu ved Kuld og streng Regn foruroliget i Ma Maaned, saa bliver den i sig selv raa Jord uskikket og den indvendig liggende Grønsværs Forraadnelse snarere forhalet end befordret. Setter de nu den Fald, at Mai Maaned er tør, saa er atter Spørsmaalet; Om De derved vinder eller taber, De kand af denne sammenbundne Jord ikke vente saadan fordeelagtig Uddunstning, som af en aaben Jordbund. De maae før troe, at Heden fra neden af kand være lige saa skadelig for Sæden, som Vinden og Solens Straaler fra oven af kand udtørre Jordbunden. Har De ikke ofte oplevet, at Sæden til deels, eller aldeles bliver borte, nu erfarer De ydermere, at det i Ma Maaned staaer meget mislingende med Deres Hørvext, Dersom endskiønt ogsaa Deres Haab er got i en nye brudt Jord, saa maatte jeg gjerne vide, om ogsaa sligt er af Bestandighed, De maae svare mig af Erfarenhed: Det kommer an paa ligesom Juni Maaned er. Dersom denne vil afvexle med en Blanding af Fugtighed og behagelig Varme, saa kommer Hørren sig Men saa fremt der indfalder en Tørke, saa mislinger den. Hvilket Slags Veyrligt er nu det sædvanligste ontoirs Efterretninger. det første eller det sidste, dersom jeg ikke tager feyl, saa forlanger De jo af mig, at jeg skal bede med Dem, at Gud for St. Hans Dag vil give Dem det tienlige Maal af Fugtighed. Kand vi deraf ikke slutte, at den Mode maae tilforn have hersket i Veyrligets Løb, at Junius maae have været meere tør end fugtig? jeg begaaer efter min Mening ingen Vildfarelse, naar jeg tænker lige saaledes. Har De det Hierte at bevise Contrarium af det 1758 og 59 Aars Løb, saa anseer jeg ikke dette Beviis for tilstrekkeligt, at det kand omstøde min Sætning, at Junii Maaned er almindelig den tørreste af alle Maanederne i det hele Aar. Den Eftertanke og Ærbødighed, som jeg er den allerviseste Huusfader og Naturens Regenter skyldig, driver mig til, at jeg maae regne de to forbemeldte forløbne Aar iblant de usædvanligste og forunderligste. Jeg har seet, at den største Deel af Sommersæden i Aaret 1758 har næsten indtil hen imod St. Hans Dag ligget uden alt Haab fortørret i Jorden. Hvo kunde troe, at der des uagtet skulde paafølge en rig Høst, dog alligevel er det skeet. J April og Mai Maaned i indeværende Aar regierede intet andet end Kuld, under en bestandig Nordvestvind. Sommersædens Anseelse til en god Høst kunde altsaa ikkun være meget liden Havde vi forud skuldet vide, at Julii og August Maaneder vilde næsten ingen Regn bringe os, og meget liden kraftig Dug, maatte en da ikke efter al rimelig Skiønsomhed falde i Mistvivl, naar fire Sommermaaneder slog feyl, hvad skal vi sige, har Gud ikke i begge disse Aars Løb gjort Mirakler i Junii Maaned. Omendskiønt den lette Jord har lidt en Hob, og sammes Besiddere i Særdeleshed fortiener vor Medlidenhed, saa har dog Marsklandene, den Side Jord, og Heden ingen Aarsage til anstille besynderlige Klagemaal. Høet er talrigt og got bierget. Ti Dage i Junii Maaned har meer befordret dets Vext, end ellers fire Uger kunde udrette. Naar der forefalder extraordinaire Ting i Verden og dens Regiering, saa tager vi vor Tilflugt til Guds Magtes Finger; hvorfor kand vi ikke gjøre det samme i Naturens Tildragelser, naar den efter den Høyeres Vink maae lade det ordentlige fare. Den indførte Orden i Veyrligets Løb, er ellers almindelig denne: Foraarets Begyndelse saavel som Sommeren selv, skal afvexle med Fugtigheder; Soelvervs Tiden derimod har meer tørt end fugtigt ved sig. Her er næsten Contrarium eller det som er tvert imod. Faa iblant os har oplevet Exempel af lige Art. Vi tør altsaa ikke forlade os derpaa og tænke: Junii Maaned vil saaledes altid blive ved at forsyne vor Hør gal med en Forraad af Vand, som er tilpas. Dersom som den to Gange saaledes bliver ved, saa vedder jeg at den vil den tredie Gang vise det, som er tvert imod. Jeg anfører dette ikkun til den Ende, at vi kand kiende den Fare, hvormed vor Høravl bliver truet og besværet i den friske græsbundne Jordbund. Naar der nu indfalder saadant tørt Veyrligt i Junii Maaned, saa maae vor Hør tage Skade. Aarsagerne ere grundede. Thi saaledes er det 1) vist, at Gronsværen endnu ikke er ret forraadnet. Omendskiønt denne Forraadnelses Grad ikke nøye kand bestemmes, saa er dog Sammenbindselens Opløsning der ikke fuldkommen.