Norske Intelligenssedler, 1789-09-30
Christiania den 30 September 1789. ne Seddel følger: Tanker ved en Frietænkers Död, Christiania, trykt hos Jens Ørbek Berg. EN FRIETENKERS B. Oven, Nas Binde, kuns med indbildt Vid, Lad slidte Vaaben skiærpet blive, Udrust din svage Trop, og strid For Troen af vor Jord at drive, Forstærk dit Vid og Göglerie, Med Frækhed og Bedragerie, Lad alle Helveds Magter slippe Kun lös mod Evighedens Klippe: Den staaer - ey vakler Troens Grund, Din Arm, din Bue feyler kun, Og tang end Alt, skal Dödens Torden Dog vidne om dens Kraft for Jorden. J Lærde, hvis Skarpsigtighed. Hver Tvivl med Grandsken giennemtrænger, Hvis Hierte og hvis Kiærlighed Til jordisk Viisdom ene hænger, Og J. som Naadens Pagt beleer, Og Jesu Kors som Digt anseer, Snart Döden Grunde skal udfinde, Som eders let kan overvinde. J Enker, tier, bævende, Naar den Jer viser skarpe Lee J Phantasiens Drömme glemmer, Og arme Syndres Sang istemmer. B. Oven, Vid, som ey ledes af Forstand, Sig Skiæbnen altings Aarsag tænker, Til Lykketræf (Gud veed hvordan) Enhver Omvexling det indskrænker, Fornegter en Alstyrers Haand, og bryder fræk hans Aag og Baand Vil ey af Dommerstolen vide, 5 Ham, der kom for os at lide: Paa engang nu fremstiller Nød, Og Sygdom, Smerter, Angst og Död, Det denne Sandhed Klart for Öye: Gud, Dommer hersker i det Høye. Hist vælger en ForfængeliSin Bug til Gud, vor Jord til Himmel, Og giennem Livet tumler Sig. I alle Daarligheders Vrimmel. Beruust af Ære, Lykke, Fryd Han intet Öyeblik faaer Tid Den Sandhed at opofret være, Som lyser frem af Christi Lære: Hans Korte Vellyst, som hans Gud, Til Spot paa engang sættes ud, Og Döden Andre nu kand lære, Hans Valg ham var kun til Vanære. Naar HAREAx hist sin gandske Siæl Og Roe til Guldets Dynge binder, Og Mammons evigsvorne Træl Deri sin beste Næring finder: Naar hist den Riige purpurklædStolt pranger med sin Herlighed: Og naar i Lykkens Korte Glæder, Henrykt han den som Gud tilbeder, Ham Döden hastig falder da I Ordet - Viid Du skal herfra; Omsonst er Graad, spildt er din Klag Din kiære Skat blier dog tilbage. Hvor snildelig veed Hykleren, Mens Fromheds Maske ham beklæder, Alt under Skin af Dydens Ven At skiule Hiertets Nedrigheder. Forblindet Verden ham anseerFor uforfærdet Helt; den leer Ad Frygt, og Farer overvinder. Men naar sig sidste Kamp indfinder, Da river Döden Masquen af: Ved Blik i Evighed og Grav. Opstiger Sukke fra hans Hierte Jeg usle Orm omspendt af Smerte, En Synder, som ved Christi Blod Tör haabe al sin Skyld tilgivet, 8 som fra Korset henter Mod Til Kamp mod Synden her i Livet, Hos Spotteren som Nar og Gal Faaer Plads blant svage Aanders Tal. Hans Haab kun agtes for Chimære: Men Enden redder dog hans Ære, Thi Döden vender Titlen om, Hiin kalder Klog og denne dum; Thi Mistvivl dennes Siæl fortærer, Mens ved sin Troe hiin triumpherer, Ja Död, som breder Rædsler ud, Hvis Vælde ofte ryster Jorden, Naar Slaven og naar Jordens Gud Maae skielve for dit Budskabs Torden, Da med oplöftet Pande staaer, En Christen frem, og Krandsen faaer; Nu da Du har din Cift forloret, Er Du til Christnes Ven udkaaret: Du allerstærkest Vidne bær, At Christnes Troe den sande er. Du maae for heele Verden være Herold til Christendommens Ære.