Københavns Adresseavis, 1762-08-30
Ofte og i Krigstider sendes een Vexel over Holland, en anden over Tydskland, at en af dem stedse kand være i Sikkerhed, og tidt beholder Eyeren dog den tredie Gienpart i sin Forvaring til Brug i Tilfælde, om begge de andre skulde forulykkes. De ere alle stilede paa een Mand og een Summa, og den Reservation i dem alle, at naar J alle en af dem er betalt, betales ikke de øvrige. Vexler skal nævnes 3 Personer, nemlig 1.) Den, som udgiver og underskriver Vexelen, og er Trassant. 2.) Den som Vexelen udgives til, og skal have Betalingen. 3, Deen, som Vexelen udgives paa, og skal betale. (Se Forord. 31 Mart. 1688) Siden kand flere Endossements eller Transporter skrives in Dorso eller bag paa I Vexel paa sig selv nævnes ikkun 2 Personer. Ligesaa i Vexel=Obligationer, som ved Forord. af 26 Nov. 1731. ere bevilgede i steden for Jndenbyes Vexler i Dannemark, dog at de skulle skrives paa stemplet Papier, og ikkun vali Hvert Lands Vexelstiil og dere i tre Maaneder. Cours bliver allesteds i sin Kraft, og udenlandske Vexeler, har her fuldkommen Vexelret, omendskiønt de ikke ere indrettede efter den Danske Formular. 11. Brev. Om det Danske Sprogs Oprindelse. Svar paa forrige. (S. No. 59.)At nægte den Danske Historie i de ældgamle Tider, for *** di derudi forekommer os noget Fabelagtigt, er ligesom at ville nægte de gamle Moder i Klædedragt, som vi seer paa gamle Skilderier, og ikke troe, at de nogensinde have været i Brug, fordi vi finder derudi noget, som kommer os næsten naragtigt for. Og hvilken Nations Historie, som kand rose sig af nogen Ælde, har ikke dette tilfælles med den Danske, at den ligesom er opfyldt og ziret i de gamle Tiders Historie med saadanne Tildragelser, som for os synes at ligne Fabler og Eventyrer, De Romeres og Grækers Historie har havt saadan Skiebne. Det nægtes ingenlunde, at det Tydske Rige er mægtigt, og at det længe har været det; men i Ælde kommer det ikke imod det Danske Rige; thi jo længere vi gaaer tilbage i Tiden jo ringere bliver det Tydske Rige, og det Danske derimod større. Jeg tilstaaer vel gierne, at de Danske har efter fulgt de Tydske baade i Klæder og Sæder, ja og i Ord- og Talemaader, besynderlig siden Regieringen er bleven mere blomstrende i Tydskland, hvilket fornemmelig er skeet fra Caroli Magni Tider af, men alt dette beviser ikke, at det Danske Tungemaal kommer af det Tydske; thi Regieringen flørerede længe tilforn i Dannemark og altsaa Sproget tillige. Dernæst kand jeg ikke tilstaae Dem, at det Tydske Sprog skulde have en bedre Klang end det Danske, endskiønt jeg nok har merket, at mange ere af lige Tanker derudi med Dem; thi hvad saadan Velklang angaaer, enten i det ene Sprog eller andet, da beroer samme, saa vidt jeg skiønner, en stor Deel paa Jndbildning. Jeg for min Part holder for, at der er ikke noget Sprog til, som jo har sit Fortrin og sin Velklang i visse Poster mod andres Sprog at regne; derfor paastaaer jeg, at det Danske har saavel sin Velklang, samt andre Ziirligheder, som andre Sprog. Men at Jndbildningen herudi, som sagt er, gjør dog det meste, beviser jeg saaledes: En Bonde i Dansken, naar man taler om de stakkels Bønder, har en gandske maadelig Klang; men naar man fremsetter det samme Ord, som høye Stands= og Rangs=Personers Stamme=Navn, saasom Grev Bonde, General Bonde a. saa stiger Klangen i samme Ord overmaade meget. Hvad ellers den Danske Udtale angaaer, da er samme saa naturlig, som den kan findes i noget Sprog, og kommer derudi Græksk og Latin allernærmest, hvorfor det ogsaa er uden Tvivl, at de Danske ere saa beqvemme til at lære at tale fremmede Sprog, som neppe nogen anden Nation, eftersom deres Tunge ikke er fordervet med saadan sær Udtale i deres Moders Maal, som enten de Engelskes, Franskes eller Høytydskes ere. Merk i Henseende til den naturlige Udtale et ringe Exempel, Om Giøgen siger vi paa Dansk at den Lukker, men nogle Tydske siger at den gurkger, hvilken Udtale er nu naturligst efter samme Fugls Lyd, enten den Danske eller Tydske, Mange vil meene, at det Tydske er rigere paa Ordend det Danske; men og saa var, saa er det at undre over, hvi det Tydske opfyldes ofte saa meget med Latinske Ord baade først og sidst. I sær hvi nogle foregive, at det Tydske Gelæssenhert ikke med et beqvemt Dansk Ord kan udtrykkes; men hvorfor kan man ikke kalde det Overladenhed. De Tydske skal have ligesaa ondt ved at udtrykke vort Danske Sindighed. Jeg vil ellers gjerne tilstaae, at det Danske i et og andet med Beskedenhed kunde af det Tydske forbedres; Thi der er vel ikke et Sprog saa fuldkomment, at det jo vel undertiden af et andet kand forbedres. Men at det Danske fordansker Tydske Talemaader, det forderver Sproget meere, end det forbedrer. J Øvrigt bliver det uden Tvivl en Anmerkning ved det Danske Sprog, at dets Natur er meere at forklare sig ved Verda end Adjeckiva og Substantira, tvertimod adskillige andre Sprogs Egenskab, som bruger mange Numina og faa Verbaghvorover at det, som er et Comma i Latin eller somme andre Sprog, kan blive tre Commata i Dansken a. Jeg forbliver a. Forklaring over Navnene i Almanakken. Augustus, KVIIl. Jsgapetus. En Martyr, som for Troens . Skyld blev kastet for de vilde Dyr, og da de ikke fortærede ham, blev der hængt Stene ved hans Hænder og Fødder, og derefter blev han slængt udi Vandet og druknet. A. Sebaldug. Skal have været en Dansk Konges Søn, som den første Nat efter hans Bryllup forlod hans Brud, der var en Princesse af Frankerig, drog ud i en Ørken, og tilbragte 15 Aar i samme; derefter reyste han til Rom, og af Pare Gregorio den anden blev jendt til Tydskland, for at prædike Guds Ord, da han skal have opholdt sig ved Nyrnberg i en Udørken. Der skal ogsaa være skeete, mange Mirakler ved denne hellige Mand. Pave Martinus den femte har sat ham paa Helgenes Liste. Cario libr. 2. Chron. K. Bernhardus. En Abbed, som var fød i Burgundien, af adelige Forældre. Efterat han havde forladt dem, reyste han A. Chr. 113, til Cistertium med hans tredive Disciple, hvor han snart efter blev udvalgt til Abhed i det Clarevallensiske Kloster, og forestod samme i 39 Aar, hvor formedelst han blev hans Ordens Begynder. Han døde i hans Alders 64 Aar, og af Pave Alexand. H. blev regnet iblant de Hellige. Hans Orden bestod af 770 Siele, da han døde. Al. Salomon. Andre Cirian, en Enke og Martyrinde, som i Forfølgelsen under Keyser Valeriano, da hun havde opofret sig og al sin Formue til de Helligges Tir neste, blev endelig greben, og saa længe martret indtil hun døde. Al. Symphorianus. En Martyr, som da han ikke vilde ofre til de Hebenske Afguder, i Keyser AurelianiTid, blev først pidsket, siden kastet i Fængsel, og endelig halshuggen. Al. Jachæus. En biskop, som den fierde, den efter Apostelen St. Jacob forestod den Jernsalemske Kirke. Al. Bartholomæus. En Apostel, som var en Galilæer af Fødsel. Da han efter den Herres Jesu Befaling var udgaaet at forkynde Evangelium, og var kommen til Jndien paa denne Side, ruinerede og ødelagde han sammesteds de hedenske Afguder Astarot og Berejeth, som formedelst Dievelens Magt gave Giensvar. Men da han ogsaa i Armenien omvendte Kong Polenion med hans Gemahlinde og 12 Stæder til den Christne Troe, befalede Kongens Broder, at tage St. Bartholomæus fangen, og trekke Huden levende af ham, hvorefter han blev halshuggen. Kl. Ludvig. En Skriftefader, der var en Søn afde Frankers Konge Ludvig den ottende; og da han en Tid. lang havde forestaaet Riget, som den 44de Konge i Ordenen, og det med megen Berømmelse, hørte han det hellige Lands Fare, paatog sig at føre en Hær og Krigstog i Syrien, men døde i Carthago A. C. 1270, den 25 Aug.