Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1845-06-17
(Slutningen af Dommen om Vexelsagen imellem Handelshuset J. Nielsens Søn og Kjøbmand Elias B. Muus; see Gaarsavisen!) Af denne Fremgangsmaade er det indlysende, at Jndstævnte, hvad der desuden bestyrkes ved hans Procedure og hans Paa krav til Citanten og Betaling, ikke har villet tillade eller indrømme, at der stiftedes nogen Rettighed for Citanten til Fritagelse for Ansvar i paakommende Tilfælde; men hertil var han aldeles uberettiget, naar han ikke forud havde erhvervet dennes udtrykkelige Samtykke, fordi han derved afskjar ham den Garanti, hvorunder han muligen havde paataget sig Vexel forpligtelsen. Ved en saadan Forandring gjøres efterfølgende Endossenteres Stilling precair, og deres Ret afhængig af om og hvorvidt de i mødende Tilfælde kunne vogte sig forTab ved paa anden Maade at bevise Tilværelsen af et forud tegnet og udslettet Endossement; medens dette Beviis efter Lovgivningens Aand bør utvetydigen indeholdes i selve Vexlens Form og Jndhold, hvilket in casu ikke er Tilfældet. En total Tilintetgjørelse af et Endossement maa derfor af Retten betragtes som aldeles forskjelligt fra den i Lovstedet hjemlede Udslettelse og kan derfor ikke foretages uden beviisligt Samtykke af alle efterfølgende Endossenter forsaavidt Vexel eieren hos disse vil søge sin Regres. Men et saadant Samtykke af Citanten, der var den eneste der kunde præjudiceres ved den skeete Forvanskning, har Jndstævnte ikke mod hans stadige Benegtelse fremskaffet. - At Hensigten med tidtnævnte Maculation m.v. har været at befrie Maar fra alt Ansvar som Endossent af Vexlen er indrømmet af Jndstævnte, der ved at lade Blanco=Endossementerne udfylde paa den Maade som ovenfor antydet, desuden er gaaet langt videre end tidtnævnte Lovsted hjemler og har ved denne Handlemaade fremkaldt en Uvished hos Citanten og hans Skyldpligt, der kan have forledet ham til at gjøre en Udtælling, hvortil han ikke var pligtig, og hvilken Uvished ikke kunde været opstaaet, naar Maars Endossement var bleven læseligt tilbage. Forudsat saaledes at Citanten ikke, da Udtællingen fandt Sted, med Bestemthed erindrede, hvad det Maculerede skjulte, kunde han ei heller med Sikkerhed paastaae sig fritagen for at erstatte Jndstævnte Vexlens Beløb med Omkostninger, hvilket og de af ham til Jndstævnte, for og under Udbetalingen rettede Spørgsmaal synes at bekræfte. Ligesom det nu er antageligt, at Citanten kun hona side til Jndstævnte og Endossementernes Rigtighed har betalt den forstævnte Summa, saaledes er det ogsaa sandsynligt, at han vilde have negtet Betaling, naar han ikke ved Jndstævntes Handlemaade var bleven gjort uvis om sin sande Retsstilling. Naar Jndstævnte, for at afvende Ansvaret fra sig, henskyder sig under Trassentens Handelsbetjent P. Andersen, der har foretaget Maculationen og Endossementsuppleringen, og paastaaer at denne har handlet i Egenskab af Disponent over Vexlen qv. paa sin Principals Vegne, da kan Retten ikke deele denne Anskuelse, thi det er forblevet imodsagt, hvad af Andersen er edeligen bevundet, at Forandringen først skete flere Dage efter at Vexlen var bleven disconteret af Jndstævnte, der følgeligen var sammes Eier, efter hvis Forlangende, og paa hvis Ansvar Handlingen altsaa er udført. Af Alt Foranførte fremgaaer: At Jndstævnte ved en ulovhjemlet Handling har opvakt saadanne Forestillinger hos Citanten, at denne ved Bedømmelsen af sin Retsstilling til Jndstævnte er geraadet i en Uvished som har havt Udbetaling af det forstævnte Beløb til Følge. under saadanne Omstændigheder kan der ikke af den passerede Udtælling argumenteres til en stiltiende Anerkjendelse hos Citanten af nogen Skyldpligt, og det Beviis som Jndstævnte heraf vil udlede til Styrke for sin Paastand om Frifindelse, kan ei tillægges noget Værd. Ligesom Jndstævnte derfor har været uberettiget til at affordre Citanten Beløbet qv, saaledes, har han ogsaa uretteligen oppebaaret det, og han kan derfor ikke undgaae at blive tilpligtet at tilbagebetale samme med Renter deraf 4 pro eento pro anno fra Forligs klagens Dato den 22 Juli 1841 indtil Betaling skeer, saa vil han ogsaa blive tilpligtet at erstatte Citanten denne Sags Omkostninger med 50 Rbd. Sølv. Med Hensyn til den af Jndstævnte over Citantens Sagfører nedlagte Paastand om Mulct, bemærkes at Retten ikke, efter den af Paagieldende givne Erklæring om at ingen animus injuriandi har existeret, og efter Sagens Omstændigheder finder de brugte Udladelser af den Beskaffenhed, at der er tilstrækkelig Anledning til at tage Paastanden til Følge. Det befalede stemplede Papir har under Sagen rigtig været forbrugt. Thikjendes for Ret.