Berlingske Tidende, 1836-04-14
Fremdeles blev det af Et af Forsamlingens Medlemmer bemærket, at som egentlig Skat kunde Consumtionen aldrig siges at have paahvilet Landet, da Landmanden blot gjorde Udlæget, som siden af Consumenten blev ham godtgjort. Det var derfor vanskeligt at afgjøre, om Landmanden, for at undgaae en Ubehagelighed, skulde paatage sig en Skat, ligesom det ikke heller var let at bestemme Forholdet, hvorefter denne kunde være af ham at udrede. Taleren ansaae det iøvrigt for muligt ved en directe Skat at fordeele Consumtionsafgiften mere lige, end den nu er fordeelt; thi den Fattige maa nu, da han betaler af sine Fornødenheder, betale langt Mere, end han burde, naar det var en directe Skat, der blev ham paalagt. Et andet Medlem ansaae nærværende Sag for at indeholde et af de vanskeligste Problemer at løse, hvorfor den vistnok fortjente den nøieste Overveielse. Hvad angik de to Hovedgrunde for Consumtionens Ophævelse, nemlig Fritagelse for den ubehagelige Visitation og Besparelse af de betydelige med Oppebærelsen forbundne Omkostninger, da formeente han, at den første deels blev overvurderet i Sammenligning med Visitationen i Udlandet og ved Grændsen, deels i alt Fald muligen kunde formindskes ved nogle passende Foranstaltninger, hvortil han henregnede Opførelsen af store lukkede Lader til Aftrædelse for de Reisende, saaledes som der fandt Sted i Udlandet. Den anden Hovedgrund antog han at maatte overveies af den med Consumtionens Ophævelse forbundne Ulempe, da deels dog Toldopsyn i ethvert Tilfælde med Hensyn til Landets insulariske Beliggenhed ikke vilde kunne undgaaes, deels den for Consumtionen substituerede Pengeafgift umuligt kunde paalignes i et retfærdigt Forhold, og deels Finantserne ved en saadan Forandring af Consumtionsafgiften til en faststaaende Skat vilde tabe den større aarlige Consumtionsindtægt, der kunde ventes af en forøget Production. Taleren vilde imidlertid ikke modsætte sig Committeens Pluralitets Jndstilling, da denne alene gik ud paa Sagens nærmere Undersøgelse, skjøndt han forsit Vedkommende ansaae Consumtionens Ophævelse for uværksættelig. Dernæst bemærkede et Medlem, at det syntes ham at maatte interessere Kjøbstæderne, at svare noget Vist istedetfor Consumtionen, imod at de da igjen kunde bortforpagte samme. En Afgift af 9 Mark for hver Person syntes ham imidlertid ikke billig, da derved Alle kom til at betale ligemeget, istedetfor at den, der consumerede Mere, ogsaa burde betale Mere. Grev Holstein erindrede, at der ved Ophævelsen af Consumtionen var tre Hovedhensyn, man maatte have for Øie. 1) Besparelsen af 150,000 Rbd., som Staten nu udgiver til de Embedsmænd, der opkræve Consumtionen; thi af Told- og Consumtionsintraderne medgik 1/3 Deel til deres Oppebørsel, og af de dermed forbundne Omkostninger antog Taleren, at 170,000 Rbd. angik Consumtionen; men naar denne forandredes til en Skat, vilde Omkostningerne ved samme, forsaavidt Brænderierne angik, ikke beløbe sig til 20,000 Rbd., og der vilde saaledes i det mindste spares de anførte 150,000 Rbd. 2) At Afgiften, saaledes som den nu oppebares, vilde stige ved Productionens Forøgelse, hvilket ikke vilde finde Sted, naar den kom til at hvile paa Hartkornet, og dette maatte Taleren finde ønskeligt. 3) At naar Barieren mellem Kjøbstæderne og Landet blev ophævet, vilde dette bevirke en Frihed og et Liv i Handel og Vandel, der vilde være til stor Gavn, for hele Landet. Taleren ytrede dernæst, at naar Landmændene troe, at de ikke svare Consumtion, naar de ikke kjøre gjennem Kjøbstædernes Porte, da feile de heri; thi naar der hos dem opkjøbes Æg, Smør, Smaakreaturer, os.v., da rette Kjøberne Prisen efter Consumtionen, og Landmændene maae da saaledes virkeligt betale denne Afgift. Hartkornet er vel ikke en fuldkommen adæqvat Maalestok for Afgiftens Erlæggelse; men Taleren kunde dog ikke forestille sig Andet, end at det vilde komme Landmanden tilgode, at Skatten bleve lagt paa dette, da dog selv den ringeste Huusmand har Noget at sælge, hvoraf han nu maa betale Consumtion; og den Afgift, der blev lagt paa Hartkornet, vil Landmanden, vistnok fuldkommen indvinde. Naar det var sagt, at der ved den nærværende Oppebørsel, at Consumtionen ingen Restance bliver, da var dette vel sandt, men de Summer, forhvilke den kongelige Kasse blev besveget i Henseende til Consumtion, vilde sikkert udgjøre et større Beløb end de Restancer, der kunde blive en Følge af Afgiftens Forandring til en directe Skat. Han kunde efter sit Anførte ikke andet end understøtte det Ønske, at Consumtionen maatte blive ophævet, og han fandt Jntet at erindre imod, at Landet komtil at bære 1/2 Deel af sammes Beløb. Jovrigt troede han, at Committeen feilede, naar den antog, at Consumtionen fordeelte sig paa Producenten og Consumenten, da han antog, at den tillige hvilede paa Næringsbruget, hvilket han nærmere oplyste. Han formeente derfor, at der ogsaa burde lægges Noget af den for Consumtionen substituerede directe Skat paa Næringsbrugene. Naar 1/3 Deel af den kom til at hvile paa Landet, antog han, at 1/2 burde fordeles paa Næringsbrugene i Kjøbstæderne, og af den 1/2, som blev tilbage, burde atter en Deel lignes paa Kjøbstæderne og kun det Øvrige udredes som personlig Skat. Han kunde saaledes ikke med Committeen være enig i, at Consumtionen blev, for Kjøbstædernes Vedkommende, forandret til en blot personel Skat. Han antog tillige, at Skatten ikke burde fordeles lige paa alle Kjøbstæddistricter, saaledes som Committeen havde foreslaaet, men at man meere burde nærme sig det nuværende System for Consumtionens Opkrævelse. Sluttelig fremsatte han det Amendement, at Committeens andet Jndstillingspunkt maatte udgaae, og i Stedet derfor sættes: "At Hans Majestæt vilde befale, at de fornødne Efterretninger bleve indhentede: 1) Fra Embedsmændene paa Landet: a) Om det Beløb, hvortil de consumtionspligtige Varer, som en Landmand i deres District aarligen pleier at sælge, ifølge Consumtions Ta risen kunde beregnes, b) Om den Maalestok, som ansees for den rigtigste, hvorefter Landmænd kunde bidrage en forholdsmæssig Andeel til Erstatningen af Consumtions-Jndtægten. 2) Fra Bestyrelsen af Kjøbstædernes og af Kjøbenhavns Commune: om den Maade, som ansees meest hensigtsmæssig for Communen, for at tilveiebringe en Erstatning for Consumtions-Jndtægten. Samt at disse blev meddeelt en Efterretning, om Consumtionens Beløb i Communen i de sidste 5 eller 10 Aar, med speciel Oplysning om, hvormeget dertil var ydet af Slagterne, af dem, som svare Formalings-Consumtion (Brændeviinsbrændere fraregnet) og af dem, som føre den paa Kjøb stadens Jorder høstede Avling til Byen.