Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-08-14
Over Reisen paa Donau fra Regensburg til Wien forefinder man endnu en udførlig i det Jtalienske forfattet Dagbog. Efter tre Maaneders Ophold i Wien gik de til Venedig, derfra til Florenz og Neapel. J Turin besluttede Boegas Reisefælle, ved den pludselige Efterretning om Geheimeraad Linstows Død, at tiltræde Hjemreisen. Efter den tidligere Plan skulde Frankrig, Engelland og Holland besøges, og Reisen endnu vare halvanden Aar. Men efter Heynes Raad gik Boega, strax efter sin Ankomst til Kjøbenhavn, til Geheimeraad Guldberg, der ved hans Farbroder allerede var forberedet paa at see ham. En Følge af en lang Samtale med Guldberg var, at han overdrog ham at arbeide i det numismatiske Fag. J Kjøbenhavn skulde han have fire derværende Myntcabinetter i Hænde og ved sammes Sammenligning med Catalogerne over andre større Samlinger bestemme, hvilket Sieldent og Mærkværdigt der fandtes i hine, beskrive disse saaledes bemærkede Stykker og bekjendtgjøre dem i et latinsk Værk. Til Catalogen over den Kjøbenhavnske Samlings mærkværdigste Stykker skulde han forfatte en Fortale, hvori han afhandlede Oldtidsstudiet i Almindelighed, og satte sine Anskuelser af dette Studium ud af hinanden. Saa velkomment dette Tilbud var ham, erindrede han dog Ministeren om, at Arbeidet vilde falde ham for vanskeligt, og at kun en Reise vilde giøre ham endnu dueligere dertil. Saaledes gjordes ham det Forslag, at reise paa Kongelig Bekostning i to Aar, i det Øjemed, at studere Numismatik og Gemmekonst fra Grunden af; efter hans Tilbagekomst skulde han ansættes ved det Kgl. Mynteabinet og have fri Bolig paa Rosenborg, Cabinettet var den Gang i Uorden og uden bestemt Opsynsmand, hvorfor det sædvanligst ikke forevistes. 1782 fik han den Forsikkring, at han i to Aar skulde nyde aarligen 600 Rdlr. og ved sin Tilbagekomst faae Opsynet over det Kgl. Myntcabinet. Guldberg medgav ham en egenhændig Anviisning, hvor længe han skulde opholde sig paa hvert Sted, og hvorpaa han især skulde tage Hensyn. 1783 ankom han til Rom. Herfra skrev han til sin lærde Ven. A. Birch, at Mariuccia lod ham hilse; at denne Pige gjorde ham selv afsindig; at han adskillige Gange havde besluttet, ikke at see hende, men at der alligevel ei hengik nogen Dag, uden at de jo vare sammen. Han begyndte der sin critiske Fortegnelse over ægyptiske Mynter i Prælaten Borgias Cabinet, hvorved han fordybede sig i Grandskninger over Ægyptens Geographie og Gudelære, og tillige begyndte at lære Koptisk. J Mai ankom han til Paris, hvor han af den danske Gesandt erfarede, at hans Vel under og Befordrer, Guldberg, havde mistet sin Post som Statssecretair og første Minister. Denne Efterretning rammede ham som et Tordenslag. Nu besluttede han at vende tilbage til Rom, hvor han blev vel optagen af den af sin Kierlighed til Videnskaberne berømte Borgia hos hvem han blev indført af Adeler. J Kjøbenhavn havde imidlertid hans Slægtninger forberedet ham en god Modtagelse, og fra sin Fader erholdt han en Skrivelse, at paa Rosenborg Alting var indrettet for ham. Nu tilmeldte han Faderen, at han havde ægtet en smuk Romerinde, Maria Pietruccioli, en romersk Malers Datter, som allerede havde skjænket ham en Datter, og udbad sig Faderens Velsignelse. Forbindelsen foruroligede vel denne, dog uden at krænke ham, men Sønnens Overgang til den catholske Religion angreb ham dybt. Da Boegas Udsigter i Kjøbenhavn bleve usikkre og han allerede havde aabenbaret sin Fader sit Ægteskab, tilbød han Paven sin Tjeneste og blev, saavidt man veed, ansat hos Propaganden som Tolk i de nyere Sprog, med en aarlig Løn af 150 Specieducater. Samme Dag han havde Audience hos Paven og hans udvortes Stilling, var bleven ham sikkret, modtog han et Brev fra Kjøbenhavn, at der var bevilget ham Penge til Tilbagereisen og at man havde anholdt for ham hos Kongen om en aarlig Løn af 800 Rdlr. og fri Bolig. Men endnu samme Aften skrev han tilbage, at han nu ikke kunde forlade Rom, men at han vilde søge ogsaa der, hvor han var, at vise sig taknemmelig mod sit Fædreneland. Boega var nu bosat i Rom, som han, paa smaa Reiser i Jtalien nær, aldrig meere forlod. Hans Værker og Arbeider, der have gjort hans Navn. udødeligt, ere for vidtløftige til her at opregnes. J Aaret 1802 ønskede han især, paa Grund af sin treaarige Søns Opdragelse, at vende tilbage til Fædrenelandet, og han blev næste Aar virkeligen udnævnt til Prof. i Archævlogien i Kiel med 1000 Rdlr. Løn. Men han bad snart om Opsættelse, og beholdt sin Gage. Han havde begyndt at lade trykke et Værk om Borgias Koptiske Haandskrifter og hans Kone vilde ikke reise med. 1804 forskaffede Baron Schubart ham et saadant Tillæg til hans Løn, at han nu, uden Næringssorger, kunde leve for Videnskaberne. Men hans næstældste Datter, Jfis's Død 1805, hans Kones langvarige Sygdom, Omsorgen for de tre af alle ham endnu levnede Børn; hans egen tidt tilbagevendende Sygelighed og endeligen hans Ægtemages Død 1807. stemte ham ofte til Tungsind. Efter lang Skrantenhed og naget af store Næringssorger, døde han i Februar 1809 af en Galde- og Nervefeber. Hans jordiske Levninger bleve bragte til Kirken St. Andrea deel Fratte. Af hans efterladte Børn toge ædle Landsmænd sig, og Baron Schubart udvirkede, at de beholdt Faderens hele Løn i Danmark. Hans for Archæologien ualmindelig vigtige Haandskrifter fik det Kgl. Bibliothek i Kjøbenhavn.