Jyske Efterretninger, 1770-01-19
Det sted hos Don Qvixot har altid meget behaget mig, hvor denne phantastiske Ridder overvælder en fornuftig Adelsmand med Roes og Berømmelse, hvorpaa Adelsmanden, anstiller følgende Betragtninger: Hvor behagelig, siger han er ikke Berømmelse for den menneskelige Natur, Jeg kan ikke bare mig, at jeg jo maae finde en inderlig Fornøyelse i denne Lovtale, endskiønt jeg veed meget vel, at det er en Nar som meddeeler mig den. Saaledes har det sig tvertimod, uagtet vi ofte ere forsikrede om, at den Bagtalelse, som man udbreder om os, kommer fra saadanne Folk, der ikke kiende os, og, som hverken have Leylighed eller Duelighed at fælde en rigtig Dom over os, saa kunde vidog ikke entholde os fra, at lade det de sige, gaae os til Hierte For nu at helbrede denne Svaghed, som endog er sædvanlig hos de viseskee og dydigste Personer, har jeg fundet en besynderlig Fornøyelse i at betragte de gamle Verdsligvises Opførsel, hvorledes de nemlig have understøttet sig imod Ondskab og Bagtalelse. Middelet til at stoppe Munden paa Bagtalelse, siger Bias, er dette, at man altid over sig i saadanne Ting, som ere roesværdige. Socratessagde til sine Venner, da Dommen alle allerede var fældet over ham, at han altid havde vant sig til at see paa Sandheden, og ei paa falsk beskyldning, og at han var ubekymret over sin Bedømmelse, da han var frie fra al Forbrydelse. Med denne samme Sinds Forfatning anhørte han sine tvende Modstanderes Anklagelse, som forebragte de hæftigste Bebreidelser imod ham. Anitus og Melitus, sagde han, kunde vel udvirke min Fordømmelse, men ikke skade mig. Denne fortreffelige Philosoph var ved sin Uskyldighed saa sikker, at han foragtede alle onde Tungers Magt, som havde forbundet sig til hans Undergang. Dette var ret egentlig en god Samvittigheds Trøst, som i modsagde den Eftertale, som man opspandt imod ham, og som fremstillede ham reen for sig selv. Andre Philosopher ville heller, ved et bittert Svar slaae Beskæmmelsen til Jorden, end saaledes i Henseende til sig selv, afføre den sine Vaaben. De vise, at det har smertet dem, endskiønt de paa samme Tid have den Duelighed, at mage det, at deres Fornærmere lide tilligemed. Af denne Art var Aristotolis Svar til en, som forfulgte ham med mange nærgaaende Bespottelser. Du, sagde han, som er vant til at taale Bebreydelser, forebringer dem ogsaa med Fornøyelse; Jeg, som aldrig er vant til at gjøre nogen, finder ey heller Fornøyelse i at høre dem. Diogenes handlede endnu strengere med en, som talede ilde om ham, da han saaledes besvarede ham. Jntet Menneske vil troe dig, naar du taler ilde om mig, lige saa lidet som de ville troe mig, om jeg talede vel om dig. Af dette og mange andre Exempler kunde jeg vise, at Svarets Bitterhed noksom vidner om den Persons Misfornøyelse, som meddeeler samme. Jeg vilde heller raade mine Læsere, saafremt de i saadant Tilfælde ey have den indvortes Trøst, at de ikke fortiene deslige Beskyldninger, som man giør dem, at følge Epicteti Formaning: Taler nogen ilde om dig, saa tænk efter, om han har Ret; Er det saa saa forbedre dig, paa det hans Dadel ey skal kunde træffe dig. Da man sagde til Anaximander, at endogsaa Smaadrengene loevad hans Sang, svarede han: Ey saa maae jeg jeg legge mig efter at synge bedre. Men af alle Philosophers mærkværdige Taler, som jeg til mit eget Brug i slige Tilfælde har samlet, indeholder ingen mere Redelighed og sund Fornuft end de tvende efterfølgende af Plato Man sagde ham, at han havde mange Fiender, som talede ilde om ham; Men han svarede: Det har intet at betyde, jeg vil leve saaledes, at ingen skal troe dem. En anden gang hørte han, at en af hans fortrolige Venner talede ufordeelagtigt om ham. Jeg er vis paa, svarede han, at min Ven ey skulle have gjort dette, dersom han ingen Aarsag havde havt dertil. Dette er saavel den sikkerste som den ædelste Vey, at betage beskyldninger deres Braad og det eneste Middel til at berede et Menneske til den store Trøst, nemlig, en god Samvittighed.