Jyske Efterretninger, 1820-09-04
udenlandsk. England. Efter at Anklage=Acten mod Dronningen var oplæst i Overhuset, androg Generalprocur. paa, at Vidnerne maatte kaldes ind. Men forinden besluttede Huset, at Vidnerne skulde, efter at være afhørte, forvares nøie, for at man kunde faa fat paa dem igjen, naar man behøvede dem: ligesomog at de der overbeviistes om Meeneed, skulde straffes efter Lovene. I dette Øieblik indfandt Dronningen sig, ledsaget af Lady Anne Hamilton, i Huset, og tog Hendes Plads, fjernet omtrent tre Skridt fra Skranten, for at kunne confrontere Vidnerne. Theodore Majocci, var det første Vidne, som blev fremkaldt. Da Dronningen hørde dette Navn nævne, saae hun sig om, og neppe fik Hun Øie paa Manden, førend hun faldt i Skræk og kaabde: "Hvordant Theodore, nei, neil sprang pludseligen op fra Hendes Sæde og forføiede sig ud af Salen ind i et Sideværelse. La by Anne fulgde med Hende. Hendes Udraab virkede paa Pairerne som et electrisk Slag; den ene gabede paa den anden og syntes at ville spørge hinanden ad: "Hvad mon denne besynderlige Adfærd skal betyde?" I hele 5 Minuter blev der ikke talet et Ord. (Man angiver som Aarsag til denne Dronningens hastige Bortgang, at Hun ikke gad seet Majocci staae frem som Vidne mod Hende - et Menneske, som Hun tilforn havde overøst med Velgierninger.) Nu aflagde Vidnet og begge Tolkene den sædvanlige Eed. Marschese Spinetto er den Tolk Kronen har kaldet, og Beneditto Cohen havde Dronningens Defensor, Hr. Brougham, faaet beskikket. Vidneforhøret begyndte. Vidnet, (som var anstændigen paaklædt), er født i Stolingo, 12 Mile fra Lodi, kjender Bergam og har tjent i Gaarde med ham hos General Pino; han, Vidnet selv, som Coureer eller Postkarl, og Bergamsom Kammertjener. Bergami var dentid meget fattig, og fik 3 maylandske Lirer i Løn om Dagen. Vidnet forlod snart sin Plads hos Pino; gik til Wien og blev Postillon hos Hertugen af Roccomania. Der forblev han heller ikke længe, men reiste til Neapel, og kom i Tjeneste hos Kong Murat. Det var da om Julen 1814 han fik Bergami at see i Prindsessen af Wallis's Huus, hvor han tjenede som Coureer. 14 Dage efter kom han, Vidnet selv, i Prindsessens Tjeneste. Bergam var dengang La ket og bar Liberie. Nu beskrev han Prindsessens og Bergamis Sovekamre, og hvorledes der, formedelst en Løngang, var fri Adgang fra det ene til det andet. Han forklarede, at have seet Prindsessen om Nattetide liste sig paa Tæerne gjennem Løngangen ind i Bergamis Kammer, paa en Tid da denne maatte holde Sengen, fordi en Hest havde slaaet ham den ene Fod fordærvet. Dette havde Vidnet mærket Hende af togange; den første Gang varede Besøget i 10 eller 15 Minuter; men den andengang i 15 eller 18 Minuter. Han hørde ikke at der taledes noget, men vel at der hvidskedes. Bergam frokkstede sædvanligt alene med Prindsessen. Engang skulde Bergam reise over til Messina, for at kjøbe Noget, og da saae Vidnet at han kyssede Prindsessen idet han tog Afsked med hende; en andengang skulde Bergam reise til Rom, for at faae Pivens Tilladelse til at være fri for Quarantainehold i Terracina, og da saae Vidnet, at Afskedstagelsen atter besegledes med et Kys. J Villa Villan saae han, at Bergam gik ind i Prindsessens Sovekammer i hans Nathabit. J Catania blev Bergam syg og han varmede sin Seng i Prindsessens Overværelse; og Hun befalede ham at gjøre den reenlig og god. Bergami sad paa den Tid ved Fødderne af Sengen kun halv paaklædt. - Næstedagen, d. 23 fortsattes Forhøret. Paa Tilspørgsel af Generalprocurøren, om hvor nær Dronningens og Bergamis Sovekamre vare hinanden, sagde Tolken, at Vidnet gav herpaa et tvetydigt Svar; thi det italienske Ord, det betiende sig af, kunde betyde baade fjernt og nær, Eders Herligheder behage derfor at vælge det af disse Ord, J synes bedst om (Latter.) Brougham forlangde Spørgsmaalet gjentaget og Svaret var: "Snarere nær end fjern. Paa Spørgsm. om han kjender en vis Majonetto, der havde været i Prindsessens Tjeneste, svarede han: Ja vel. Da Prindsessen var i det hellige Land osv., fulgde denne Majonetto med Hende til Jtalien. Det var ellers en Nar, som drev Jocco eller Spøg, for at more Tilskuerne. Da Vidnet ikke med Ord kunde beskrive dette Spøg eller disse lystige Dandse, opfordrede man ham til, at gjøre det med Figurer: hvorpaa han fremstillede Dandsen ganske livagtigen, og for at gjøre det ret tydeligen, gav han sig til mellemstunder at kysse Tolken. Men Kunstnerens Grimacer vare ofte saa ganske uanstændige, at de ædle Lorder vel loe derad, men vi maae frabede os Beskrivelsen derover. Generalprocurøren forlangde, at Tolken vilde nærmere forklare, hvordant disse Grimacer vare at forstaae; men derpaa svarede han: at han var kommen for at oversætte Ord, men ikke Grimater, og han maatte derfor overlade til Hans kongel. Majestets Procurator, selv at beskrive Sagen. (stor Latter. Disse herlige, aldeles smagløse Dandse a. bleve, efter Vidnets Udsigende, adskilligegange gjentagne i Bergamis og Prindsessens Nærværelse.