Københavns Adresseavis, 1783-07-29
Formedelst indløbende Forhindringer, bliver Auctionen, som skulle været holdt Onsdagen den 30 Julii paa Börsen, om Formiddagen Kl. 11 Slet, over endeel Tømmer, Töndestaver &c., udsat til Onsdagen den 5 August paa samme Tid og Sted, J Anledning. af Mad. Selstrups Død den 20 Julii. Det Ord er vist og sandt, den Dag da vi er død, Er altid bedere end den da vi blev født; Naar Dyden har med os det Liv igiennemgaaet, Og ved Oprigtighed af os et Offer faaet. Ja dette til Beviis jeg altid vil tilstaae, Jeg, som dig, Sallige! i Liv og Døden saae Gudfrygtig, ædel, from, med et taalmodig Hierte, Hengiven til din Gud ved ald den grumme Smerte, Som qvælede dit Bryst. At din Gudfrygtighed Os et Exempel var, som og din Stræbsomhed, At sørge for de Børn dig Gud her gav til Glæde, At Dyden maatte selv i deres Bryst faae Sæde. Nu græder fiir om dig, som her tilbage er, Og Sorgens skarpe Piil i deres Hierte bær. De, som er gaalt foran til Himlens Blomstersæde, Omfavner dig alt der, hvor evig Fryd og Glæde Ved den Almægtige i Evigheden leer, Hvor Sorg ey nævnes, hvor ald Harm og Jammer døer. Dit Mod var altid stor, og utaalmodig Klage, En hørtes af din Mund i dine syge Dage. Din Trøst kuns Himlen var, og og din Sallighed, Var fra Begyndelsen af Gud dig alt bereed. Derfor han medynksfuld din Smerte lindre vilde, Og snart dig førede til Himlens klare Kilde, Og dig en salig Død gav paa din Suk og Bøn, Hvad var for ald din Dyd da vel og bedre Løn Lev da i evig Fryd ved Thronen af det Høye, Og saa forlad os her de Taarer i vort Øye. Tanker. Jfr. Susanne Friderika Lottrups Død den 14 Julii. O Død, saa skal da de bedste Forældre, de ømmeste Sødskende, den saa høyt elskte Ven, bedrøves ved den haarde Skilsmisse, ved Tabet af Jfr. Susanne Friderika Lottrup her i Verden. Hun der vandrede i de Dydiges Fodspoer; hun der aldrig lod en fornærmende Tanke, enten mod Gud, eller sine Medmennesker, have Sted i sit Hierte; hun der aldrig lod den Trængende gaae utrøstet bort; hun der i sit sidste Øyeblik trøstede sine Forældre, ved den Behag hun fandt i at gaae ud af Verden i den bedste og glimrenste Alder, og som havde sin bedste Vens Navn paa sine Læber, med Bøn for ham til Gud, om at styrke ham i sin Sorg. - Død, du berøvede os hende, men ey for evig; thi fornøyet gik hun ud af Verden, i den gode Forsikring, at faae Sted iblandt de, hvis Tilstand er herlig og uforanderlig, til Belønning for sin Dyd. Du, hendes dyrebare Ven, som var hende saa nøye forbunden, gid jeg kunde deele din Sorg! du er for svag til at bære den. Kort kiendte du hende, men længe nok for at faae et ulæggelig Saar. - Jeg kiendte og den Salige; men ikke uden for at fælde Taarer ved hendes Død. De bedste Forældre, der besidder saa meget af Gudsfrygt, Dyd og Menneskekierlighed, ved hvis Styrke de har opdraget en saa dyrebar Datter, og de efterladte Sødskende, for hvem hun var saa kier, at de kun ere til for at føle det smerteligste Tab af hendes Død. Hvo af Dødelige kan trøste dem, Jngen - Men Gud, som er de Betrængtes Husvaler, skal ey aflade at give dem Styrke og Taalmodighed til at bære denne haarde Byrde, med Forviisning, at de ved en sildig Alder (som Gud bønhøre) skal omsider samles med hende i de Lyksaliggjortes e Mige Boeliger.