Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-09-20
Blandede Efterretninger. (*) Dr. Francia skildres som et Uhyre, der i den nyere Tid neppe er bleven overgaaet af nogen Despot, maaskee ikke engang af Robespierre. Han erklærede sig selv for Staten, og hver, som vovede at modsætte sig hans Villie eller dadle hans Foranstaltninger, for en Forræder. Den, som var saa ulykkelig at udtrykke sig for frit angaaende hans Forholdsregler, førtes i Fængsel. Ofte var et uskyldigt, men uforsigtigen yttret Ord tilstrækkeligt hertil, og sjeldent erfarede en Fange Aarsagen til sin Heftelse. Denne haarde Behandling var endog ledsaget af Haan. Da to spanske Munke, der paa Grund af deres Stand ansaae sig for uforkrænkelige, for lydt havde yttret deres Mening om ham, lod han dem kaste i Fængsel, men i Forvejen afrage Hovedet og give gule Trøier paa, for, som han sagde, at afkrænge dem Helgenskindet. - En anden Spanier, Don Jose Carisimo, bleve Benene saa fast lænkede paa, at Jernet skjar ham i Kjøbet; da man berelicke Dictatoren dette, svarede Tyrannen, vil i have andre Lænker, saa maa han selv let fa smedde dem. Den Fængsledes Ægtemaginlaae altsaa det sørgelige Kald, at bestille Li ker for sin Mand. Dictatoren leverede sig Patroner til de Henrettelser, han hyppigen! falede, og var saa grusom, at han aldrig ki drede dertil flere end tre Soldater, saa at i Slagtoffrene med Bajonetstik maatte gives Nadestødet. Disse Rædselsoptrin har han i mindelighed selv været Vidne til; Hemitserne fuldbyrdedes under hans Vinduer og fordom i hans Overværelse. (*) Den nuværende polske Adel Som en Fiende af alt Tyrannie, endskjønselv i høieste Grad tyrannisk, leve den pa sine Godser, fjern fra alt Samqvem med sin Lige, ene indskrænket til en melankolsk Ege kjerlighed. Den udgjør en Stat i Staten, er ærgjerrig og tapper, det Skjønne mere hengive end det Gode, begierligere efter Berømthed i sand Hæder. Man kan inddeele den i fem beser. Til den første høre de, der, ved Rig eller Fødsel, opnaae Titler, Embeder og Var digheder. De have megen Anstand, besid Jndsigter og Høimodighed. Men denne sid Egenskab af deres Characteer yttrer sig mit Udlandet end i deres Hjem. Der gives Co eiere, der have 30, 40, 50,000 Bønder, hver efter deres aarlige Indtægter lade sig beregne De havde fordum saa stor Jndflydelse paa Regjeringen, at man kaldte dem Oligathek. Grunden vare de souveraine Fyrster, der har en Armee paa Benene, deres eget Holhold i deres særdeles Ceremoniel, oppebare Skalitihavde Hals og Haand over deres BøndeSiden Polens Deeling ere alle disse Misbilblevne hævede og de lade sig nu nøie med, forskjønne deres Slotte og leve i Yppighid- og Fornøielsens Skjød. I deres Fester fin noget Ophøiet, men dog uden Stivhed i Tilbageholdenhed. De ere forekommende i velvillige mod Fremmede; deres Manerer til ædle og naturlige; de indgyde baade Æren; og Tillid. Alle deres Møbler, Klæder, Linned, deres Kareter og Heste ere smukke. - Adelen af anden Rang boer i kalkede, ofte straatakte og desuagtet Slotte kaldte Huse. Jgiennem endeel Sovekamre kommer man omsider ind i Selskabssalen, der er saa opfyldt med Møbler, at hele Huset beqvemt kunde forsynes dermed. Denne Classe har endnu meget Sarmatisk i sine Sæder og Skikke. Den kan eller vil ikke begribe, at en Mand til Fods kan være ligesaa megen Ære værd, som en Mand til Hest. De ynde støiende Forlystelser, Tyre, Ulve- og Bjørnejagt. De klæde sig endnu, som deres Fædre, i vide Peltse; svøbe sig om Natten i Hjorteskind og stryge sig bestandigen deres lange Knebelsbarter. Ligesom hos deres Fædre ere deres Betjenter indhyllede i Laser, medens deres Hestes Seletøi glimrer af Guld og Galoner. De kunde leve i Overflødighed og ere ikke engang velhavende. J Gjennemsnit beløber enhvers Grundeiendom sig til 25,000 Morgen, Land. - Den tredie Classe af Adelen vilde i hvert andet Land endnu staae under de laveste Haandværksfolk. Den finder kun Behag i Brændeviin og Peltsværk. Adelsmænd af dette Slags leve i de Stores Tjeneste, uden derved at tabe noget af deres medfødte Værdighed. De ere Jntendanter, Regnskabsførere, Forvaltere og endog Kammertjenere. Med alt det mangler dem ikke paa Jndsigter, og man kan bruge dem til Alting. De leve ogsaa som Forpagtere i smaa Landsbyer og føre Ploven minde stolte end de ungerske Adelige, det vil sige uden Sporer og uden Pallask; men de sætte dog altid derved Næsen høit for i det mindste at skille sig fra Bønderne, hvis Pande stedse er bøiet til Jorden. - Den nyligen indførte Skik, at deele Godserne i lige Lodder blandt Børnene bidrager ikke lidt til at forøge de adelige Betjenters Classe. Desuden har den russiske Regjering bestemt Indtægten, efter hvilken allene man tør antage en Titel. Saaledes maa man f. Ex. have en aarlig reen Jndtægt af 625 Rubel, for at kunne føre Titel af Baron, 1873 Rubel, for at kunne antage Greve- og 3125 for at kunne tillægge sig Fyrstetitel. Til de forskjellige Notizer, vi have af og til meddeelt om Sangerinden Henriette Sontag, tilføje vi følgende: "Den guddommelige Sangerinde lod sig kort førend sin Afsked fra Tyskland overtale til et physikalskt Experiment, som ufeilbarligen vil forevige hendes Sang. Man vilde opstille en med fint Sand bestrøet Glas skive horizontalt. Sangerinden skulde, liggende paa Ryggen under Glasskiven, synge en BravourArie, og de bedste af Tysklands dannende Kunstnere, hvilke talrigen vilde indfinde sig, skulde da aftegne de Chladniske Klangfigurer, som Sangen vilde afsætte paa Skiven, hvilke derefter skulle stikkes i Kobber. Efter udført Arbeide skulde det hellige Sand, Korn for Korn, sælges ved offentlig Auktion, men Glasskiven sælges heel, og Jndtægten, der vilde blive ganske anseelig, skulde tilstilles Præsidenten i Grækenland til Raadighed. Societetet for den tyske Experimental-Akustik." (Mitternachts Bl. Dec. 1827.)