Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1845-03-10
Denne Present vil ifølgede med Keiseren af Marocco indledede Underhandlinger fra 1845 ikke mere blive betalt. Men til Afgjørelse af den forfaldne, hidtil ikke berigtigede, tractatmæssige Present samt til paaløbende Udgivter i Anledning af dens Ophør for Fremtiden hvilke Udgivter ikke for Tiden kunne beregnes med nogen Bestemthed - vil i ethvert Tilfælde medgaae et temmeligt betydeligt Beløb, som henhører til Udredelse af Contoen for uforudseelige og ubestemte Udgivter i 1845. Uagtet de Summer, som ville medgaae, ikke ere opgivne, lade de sig dog med nogenlunde Sikkerhed beregne. Af Finantsregnskabet for 1843 sees det nemlig, at der i samme Aar er til Keiseren af Marocco betalt 20, 128 Rbd. som Restbeløbet af Presenten for 1840. Heraf erfares det altsaa- hvad man ogsaa har kunnet see af de tidligere Budgetter og Finantsregnskaber - at man stedse har været flere Aar tilbage med Tributens Erlæggelse. Da det efter Budgettets Udtryk er fra indeværende Aar, 1845, at betalingen ophører, er der altsaa 4 Aars Restancer eller omtrent 204,000 Rbd. tilbage at betale, men da hertil endnu kommer, hvad der ovenfor er benævnet "paaløbende Udgivter, er man saaledes vistnok ikke uberettiget til at anslaae den hele Restance til 300,000 Rbd. i alt Fald naar man lægger Udgivterne til ved at holde Skibe i Middelhavet- og det er saaledes med fuld Føie, at Budgettet kalder det et temmeligt betydeligt Beløb." Heraf er det ogsaa forklarligt, at den til uforudseelige og ubestemte Udgivter normerede Sum, der i Aaret 1844 var anslaaet til 400,000 Rbd., atter i Aar er stegen til 600,000 Rbd. Det kan ikke andet end være tilfredsstillende, for Nationalæren og Folkets Selvfølelse at see denne Afgift hævet, der i en saa lang Række af Aar har hvilet tyngende paa Finantserne, medens man af Mangel paa Resourcer har maattet undvære mangfoldige andre til den materielle og aandelige Udvikling nødvendige Jndretninger, og det staaer nu kun tilbage at erholde Underretning om, paa hvilke Vilkaar man har formaaet at see Tributen ophævet, Noget, som vel vil blive meddeelt i det næste Budget, eller i Finantsregnskabet for 1845, efterat manhar kunne erfare det af de fleste civiliserede Staters Aviser, som det er gaaet med mange af vore Statsstyrelsesanliggender. "Berl. Tid." optræder med et halvt advarende og halvt truende Fingerpeg i Anledning af Subscriptionsdækningen af den "Fædrelandet ved sidste Høiesteretsdom idømte Pengemulct. Endskjøndt nu vel Subscriptionsdækninger af Mulcter, der af Landets høieste Ret ere idømte som Straf for Presseforseelser, i sig selv ikke er den rette Maade, hvorpaa Partisympathierne give sig tilkiende for ikke at faae Udseende af en Manifestion imod den høieste Domstols krænkelige Beslutning, saa kan der dog være Tilfælde, som f. Ex. det nævnte, hvor deels og fornemmelig de forskjellige Anskuelser, om Sagen, de heelt modstridende Resultater i to saa anseete Domstole (af hvilke Hof= og Stadsretten totalt frikiendte og Høiesteret idømte en saa betydelig Straf berettige Publicum til, deels Mulctens Størrelse og den uafhængige Presses ved mange Difficulteter noksom besværrede Stilling, let fremkalde et uvilkaarligt Udtryk af en inderligere Sympathie, der saaledes som den heromhandlede, af Berl. Tid. Forfatter selv er antaget, snarere at have en saadan Udstrømning end at bære nogen manifesterende Tendents i sig. Naar man altsaa allerede gaaer ud fra en saadan Supposition, hvis Nødvendighed, saa nødig den end af hiin Forfatter synes indrømmet, billighedsfølelsen dog ikke har kunnet fornægte, hvortil da den truende Bevægelse og Skræmmebilledet af en ajourneret skarp Presselovs endnu skærpede Bestemmelser og Recursen til personlige Straffe, Troer, Berl. Tid." virkelig, at Agtelse for Loven i Publicum er saa svag, at den behøver Skræmmebilleder for at opretholdes, eller troer den, at nogen Lov kan vinde fortrinligere Indgang i Folkeerkjendelsen ved at fremkunstles som Straf for maaskee urigtige eller utidige Opinionsyttringer, Det Første er saa lidet Tilfældet som det Sidste vil blive det. J ethvert politisk-oplyst Folk udvikle sig de politiske Meninger til Partier, hvis Bestræbelser, slutte sig til de dem repræsenterende Presseorganer. At en saadan Bestræbelse ikke bør søge sit Udtryk i Noget, der kan synes at ville neutralisere Domstolene (der forøvrigt, siden "Berl. Tid." Forfatter holder sig saa stærkt til den franske Presselov, politisk Henseende ere hos os meget forskjellige fra den franske Pressejury), men snarere maa vise sig virksom i Abonnementsforeninger og lignende kraftige Bestræbelser: maa af enhver besindig lige saa vist erkjendes, som "Berl. Tid." selv har practisk erkjendt det Sidste ved nylig at sende en Reisende ud for at undersøge "Stemningerne" mod Bladet og mede Abonnenter, der dog, ved Berl. Tid." politiske Farve, ere lige med politiske Tilhængere, i alt Fald ved Relation til Udtrykket Stemningerne endog er givet det temmeligt aabne Udseende heraf. Dog hvorledes end Sympathien rører og yttrer sig hos nogetsomhelst Parti, saa er den en Yttring af Partistemninger, der ikke lade sig undertrykke og for hvis mulige Udskeien udenfor den rolige og lovlige Handlings Sphære, der altid er hæmmende Lov tilstede. At ville undertrykke Sympathierne er dog en Umulighed og forfeiler lettere Hensigten, ligesom Forskjelligheden af Partier altid vil være tilstede saa længe Forskjelligheden af politiske Meninger har Ret til at udvikle sig, for at den sand Folkemening kan træde frem for Tronen. J Folket og den discussive Politik er derfor altid Partierne en Nødvendighed og et Gode. Men Regjeringen staaer over Partierne og en Regjering, der saa fandt vildet Rette som vor, vil ikke som Lovgiver lade sig bestemme af en Opinions mulig for stærke eller urigtige Udtryk. Det er den almene indre Trang og ikke tilfældige ydre Omstændigheder, der fremkalde Love og bestemme deres Jndhold, og de Skræmmebilleder, Berl. Tid." af Begivenheder som den omhandlede tager Anledning til at opstille, eller prøver paa at ville fremmane, ere derfor lige upassende for Folkets moralske Følelse, for Regjeringens Lovgivningsmotiver og for "Ber Tid." selv som Presseorgan. – Slutteligen maae vi endnu bemærke, at det ikke er Oppositionspressens Ønske, men Stænderanordningens Løfte, at ingen indgribende Anordning vil udkomme for den har erholdt alle Stænderforsamlingers Betænkning, og "Berl. Tid." Forfatter kan tilvisse ikke borttage Trygheden for at dette ogsaa i Presse anliggender vil skee Fyldest. (Aalb. Av.) Det var paa Grund af den i "Fædrelandet.