Berlingske Tidende, 1819-10-15
Saavel Forbundssamlingens, som de enkelte Tydske Regieringers Opmærksomhed har længe været henvendt paa denne Gienstand, om hvis særdeles Vigtighed heele Tydskland er fuldkommen overbeviist. En rigtig og forbedrende Bestyrelse af de offentlige Underviisningsanstalter overhovedet; men især af de høiere, som umiddelbar skulle forberede Jndtrædelsen i det practiske Liv, bliver i enhver Stat anseet for en af Hovedgrenene for Regieringens Omsorg. Men der paaligger i saa Henseende de Tydske Regieringer en te, gandske eiendommelig Forpligtelse og et usædvanligt Ansvar. For det første, fordi i Tydskland Dannelsen til den offentlige Virksomhed og til Statens Tieneste udelukkende er overladt Høiskolerne, an dernæst, fordi disse Høiskoler ere at ansee som et af de betydeligste Midler til Tydsklands indre Forbindelser, og ligesom derfor det fra dem opkomne Gode udbredet sig over hele Massen af Nationen, saaledes føles ogsaa i større eller mindre Grad de ved dem opkomne Mangler i hele Tydskland; og endelig tillige fordi Tydskland skylder sine fra Oldtiden berømte Høiskoler en Deel af den Anseelse og den dermed forenede Rang i det Europæiske Statsystem, hvilken den hidtil lykkelig har forsvaret, og i hvis usvækkede Vedvaren Hs. Majestæt altid vil tage den varmeste og activeste Deel. At de Tydske Universiteters virkelige Tilstand, med nogle faa almindelig erkiendte ærefulde Undtagelser, fra mange Sider ikke mere svarer til deres i bedre Tider erhvervede Hæder, kan vel vanskelig drages i Tvivl. Allerede for rum Tid siden have indsigtsfulde og veltænkende Mænd bemærket og beklaget, at disse Jnstituter i mere end een Henseende skeie ud fra deres oprindelige Charakter og de af deres hæderværdige Stiftere og Velyndere for Øie havte Hensigter. Henrevne af en Alting rystende Tidsstrøm, have en stor Deel af de academiske Lærere miskiendt Universiteternes sande Bestemmelse, og i det Sted givet dem vilkaarlig og ofte fordærvende Hensigter. Jstedet for, som deres første Pligt bed det, at opdrage de dem betroede Ynglinge til Statens Tieneste, hvortil de vare kaldede, og vække de Følelser hos dem, af hvilke Fædrenelandet, som de tilhørte, kunde love sig gode Frugter, - have de fulgt Phanto met af en saa kaldet Verdensborgers Dannelse, opfyldt de for Sandhed og Feiltagelser lige aabne Gemytter med tomme Drømme, billeder, og indgydet dem, om just ei Bitterhed, saa dog Ringeage og Uvillie mod den nuværende lovmæssige Orden. Paa en faa ga Vei har lidt efter lidt, til lige stor Skade for det almindelige Bedsi- og den opvoxende Generation, hos denne dannet sig en Jndbildning om høiere Viisdom, Foragt for alle positive Sætninger, og Fordringer, at omskabe den selskabelige Orden efter egne uprøvede Sy stemmer, og en betydelig Deel af de til Lærlinger bestemte unge Mennesker have egenmægtig forandret sig til Lærere og Reformatorer, Høiskolernes farlige Udskeielse har allerede før vakt de Tydsk, Regieringers Opmærksomhed; men deels deres roesværdige Onske, ikke at hemme Friheden i Underviisning, saalænge den ikke umiddelbar og ødelæggende greb ind i de borgerlige Forhold og deels de ved en tyveaarig Krig foraarsagede Forstyrrelser og Ulykker have afholdt dem fra, med tilstrækkelige Midler at bekiæmpe det Ondes Fremgang, Men siden det nu i vore Dage - da det under den atter tilveiebragte ydre Freds velgiørende Jndflydelse, og ved saa mange Tydske, Regenteres redelige og ivrige Bestræbelse for at skaffe deres Folk en lykkelig Fremtid, medrette lod sig vente, at ogsaa Høiskolerne skulde vende tilbage i de Skranker, indenfor hvilke de for saa rosværdigen have virket for Fædrenelandet og Menneskeligheden - just er fra denne Side, at man mærker de bestemteste Fiendligheder mod de Grundsætninger og den Tingenes Orden, hvorpaa Tydsklands indre Fred og nuværende Forfatning beroer, siden nu Ungdommens ædleste Kræfter og Drifter, være sig ved strafværdig Medvirkning eller ved utilgivelig Forsømmelse af Lærerne, ere blevne misbrugte til Verktøier for æventyrlige politiske Planer, og til, vel afmægtige, men derfor ikke mindre skiendige Foretagender; siden disse farlige Udskeielser endogsaa har forledet til Gierninger, som besmitte det Tydske Navn - saa vilde en videre dreven Skaansel udarte til lastværdig Svaghed, og Ligegyldighed mod fremtidige Misbrug af en saa fordreiet academisk Frihed vilde paaføre de Tydske Regieringer stort Ansvar for Nutiden og Efterverdenen. Saa vist, det nu endogsaa er, at Opretholdelsen af den offentlige Orden i disse betænkelige Tider maa gaae foran enhver anden Hensigt, saa ville dog Forbundsstaternes Regieringer ingenlunde forbigaae det store Spørgsmaal, hvorledes man skal afhiælpe de indre maaske meget dybt liggende Mangler ved Skole= og Universitets væsenet overhovedet, og især forebygge Høiskolernes tiltagende Bortfiernelse fra deres oprindelige og eeneste velgiørende Bestemmelse og Hs. Majestæt holder for, at Forbundssamlingen er forpligtet til alvorlig at beskieftige med dette for Videnskaberne saavel som for det offentlige Liv for Familiernes Vel saa godt som for Staternes Sikkerhed lige vigtige Spørgsmaal, og at den ikke maa vige fra det, for dens Møie har ført til et grundet og tilfredsstillende Resultat. Men først maa man møde det umiddelbart truende Onde, og ved virksomme Forholdsregler sørge for, at ubefindige Sværmere eller erklærede Fiender af den nærværende Tingenes Orden, under den nuværende uordentlige Tilstand ved mange af de Tydske Universiteter, ikke kunne søge Leilighed til end mere at ophidse Gemytterne, og ikke der skulle finde forblendede Redskaber til at befordrederes rasende Planer, eller Vaaben mod Statsborgernes personlige Sikkerhed. Hs. Majestæt tager derfor ikke i Betænkning ifølge den angaaende disse Anliggender erholdte foreløbige Underretning, at anbefalForsamlingen til ufortøvet Overveielse og nærmere Raadslagning de i vedlagte Udkast foreslaaede provisoriske Forholdsregler. Fortsættes.)