Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1824-07-15
Alle Standspersoner i Cassel og de Fornemme i Staden Münden erholdt Entreebilletter til Hoffestiveterne. Ved et store Antal Mennesker, søgte man at forherlige disse Feste. Til et saadant Bal lod Hjeronimus engang, for at forandre Klædedragt og forblive ubekjendt, ikke mindre end 13 Dragter komme fra Paris, som kostede 18000 Franker. Saaledes vandrede fra Kassel en uhyre Pengemasse til Paris, og de dervæderen Juvelerere, Galanterie- og Modehandlere maae høiligen beklage Kongeriget Westphalens Undergang. Overalt vare disse Festiveteter ved Hoffet, Leiligheder, hvorved ikke allene Ødselheden viste sig i sin Storhed, men ogsaa ofte i eet for den selv, høist skadeligt Lys. J en Sal, hvor et Maskebal blev givet, saae man engang ved Indgangen, af samme en tillukket Boutiqve. Enhver var nysgierrig for at vide hvad der vel kunne være skjult i den? Vittige Hoveder gjorde den Anmærkning, at Kongen ville formodentlig ved Synet deraf, tilbagekalde Erindringen om sin forrige Stand, som engang Agathokkes om Pottemager=Haandværket, ved Leerkarret; thi som bekjendt havde Hjeronimus lært Handelen. Damerne, som vare forsamlede omkring Boutiqven, kastede lystne Blikke derhen, og troede at Kongen ved denne Leilighed, ville gratis lade overrække Selskabet alle Slags Forfrisk, ninger. Kongen traade med Dronningen ind i Salen: Boden, blev aabnet, og hvad saae man vel deri, Guld= og Sølv=Uhre, brilliante Ringe, Halsmykker, kostbare Doser o. s. v. Kongen og Dronningen traaede nu ind i den, og søgte med fransk Veltalenhed at lokke Kjøbere til sig. Jngen vovede at nærme sig; alle holdt sig leende og forlegen over at see det Kongelige Par saaledes beskjæftiget, i en hvis Frastand. Endelig fattede en Minister Mod. Han udsøgte sig et GuldRepeteeruhr, spurgte om Prisen og kjøbte det Da han var bleven enig med Sælgeren og han skulle betale det, erklærede han, at han maatte bede om Credit, da han for Øieblikket ikke havde den fornødne Summa hos sig. Hjeronimus. overrakte med Artighed Uhret til Kjøberen og hæn tede en stor Contobog frem, i hvilken han indførte Debitorens Navn, Uhret, og den omhandlede Summa. Gjorte dristige ved Ministerens Opførsel, og overbeviiste om, at man her kunne kjøbe uden Penge, var Boden snart omringet af Masker. Alle søgte at erholde noget og lode sig, uden at betale, indføre i Regnskabsbogen. En af Damerne søgte sig et Smykke besat med Brillanter, den anden et kostbart Schavl; den ene Herre tog en Brilliantring, den Anden en smagfuld Dose Den varede vel en halv Time, saa var det forbi med Vahrene. Den anden Morgen skikkede Hjeronimus hans Debitorer Regningerne qvitterede hjem. Dette Galanterie, havde ikke været saa slet, naar det ikke var bleven foranstaltet paa de, med Afgivter saa uhyre belæssede Undersaatteres Bekostning. Hvormange Fattige havde man ikke kundet glæde ved den store Summa, som denne Tidsfordriv havde kostet. Hver Morgen maatte der ligge i Beredskab, for Kongen et nyt Par Beenklæder, og det endog af Cassimmer; man kan slutte sig til hvorvel den franske Hofskrædder derved stod sig. Hvert Aar 365 Beenklæder. Hvorledes og ved hvilke Midler den Kongelige Kasse blev fyldt var Hjeronimus fuldkommen ligegyldig, naar han blot kunde gribe deri og kaste om sig med fulde Hænder.