Viborger Samler, 1840-06-18
Det er saa langt fra, at Udjævningen af det orientalske Spørgsmaal vilde formaae enten Frankerig eller England til at afskaffe, eller rettere at aftakle 10 Linieskibe, at disse Staters Sømagt meget mere vilde holdes paa det nuværende forøgede Standpunct, endog da, naar begge Magterne vare aldeles enige; de mange svævende Spørgsmaal i alle Verdensdeele og andre Magters Søndrustninger vilde ikke tillade en saadan Jndskrænkning. Men i høi Grad urigtigt forekommer mig det Princip, hvorfra min ærede Ven gaaer ud i sine Jndvendinger. Han formener, at naar man har godtgjort, at en fransk Minister eller en fransk Regjering har en særegen Mening om et Spørgsmaal, da bør et faadant Tilfælde forpligte den engelske Regjering til at antage hiin Mening og følge i alle Puncter Frankerigs Politik. J Sandhed, intet Medlem i dette Huus sætter høiere Priis paa et inderligt Forbund imellem Frankerig og England, end jeg; thi jeg anseer det for ligesaa fordeelagtigt for begge Landes Jnteresser, som gavnligt for den europæiske Fred. Stedse har jeg bestræbt mig for at fremme denne Forbindelse, og ikke sjelden har jeg været udsat for den Bebreidelse: at jeg har ladet den engelske Regjering været afhængig af en fremmed Magts Vink. Stedse har jeg imidlertid erklæret, at Forbundet imellem Frankerig og England var grundet paa begge Staters Jnteresser, og at det vilde bestaae saa længe som det svarede til sin Bestemmelse; men at begge Stater vare for store, for mægtige og uafhængige til at de kunde lade sig sammenkoble ved et Baand der, ogsaa i det Tilfælde, hvor begges Jnteresser diver gerede, vilde tvinge England til at følge Frankerig, eller omvendt. Man tør ikke opfordre den engelske Regjering til at antage Frankerigs, Ruslands, Østerrigs eller nogensomhelst anden Stats Politik, naar denne strider imod Englands Jnteresser. . . Jeg benegter paa det bestemteste, at den franske Regjering nogen finde har yttret den Hensigt, at gribe til Vaaden imod de andre fire Magter. Der gives Differentspuncter i det orientalske Spørgsmaal imellem England og Frankerig, men intet af disse Puncter kan lede til Krig. Jeg troer, at Foreningen imellem disse Riger er stærknok til at afholde den franske Regjering fra letsindigen at ophæve den, og at kaste sig til et andet Extrem. For Enhver, der opmærksomt betragter Frankerigs store Jnteresser, maa det være indlysende, at Frankerig, sysselsat med saamange andre vigtige Spørgsmaal, ei kan finde nogen Fordeel ved at indlade sig paa et ridderligt Korstog, som det ikke kan bringe i Samklang med sin Nationalære eller med sine Forpligtelser imod de andre forbundne Magter. Naar det ærede Medlem siger, at jeg har forhindret Udsoninningen imellem Mehemed og Sultanen, da tillægger har den engelske Regjering Æren for Affattelsen af den ifjor indleverede Collectivnote. Det er ikke fornødent at erklære, hvorfra denne Note egentlig kom; den engelske Gesandt tiltraadte Forslaget, men det var ikke foreslaaet af ham. Jkke heller har den franske Regjering nogensinde fornegtet denne Note, ei heller har den nogensinde paastaaet, at den ikke var bindende. Opfordrer altsaa min æ. V. mig til at erklære, hvad Englands Politik er med Hensyn til det orientalske Spørgsmaal, da kan jeg kun henvise ham til Throntalen, hvori der erklæredes, at Opretholdelsen af det osmanske Riges Jntegritet og Uafhængighed, var en vore Bestræbelser værdig Gienstand. Denne Mening hylder jeg endnu, og jo mere jeg overveier dette Anliggende, desto meere finder jeg, at denne Regjerings udtalte Anskuelse er den ene rigtige og sunde. Det er min faste Overbeviisning, at vort Lands Jnteresser kræve Portens Jntegritet, og at disse Jnteresser vilde krænkes, ja opoffres, naar de Foranstaltninger, min ærede Ven ønsker, kom til Udførelse, Foranstaltninger, hvorved det osmanske Riges Jntegritet vilde tilintetgjøres, og Riget kun vorde en Skygge og et intetsigende Navn. Hvad vilde Tyrkiet være uden Syrien, Reves denne Provinds fra den osmanske Stat, da vilde vi desuagtet være tvungne til at holde en anseelig Sømagt i Middelhavet, og ingen Fordeel vilde vi hoste af en saadan Fred. Jeg haaber, at vi med de andre Magters Hielp ville kunne træffe et Arangement for at bevirke et venskabeligt Forhold imellem hine tvende Magter (Porten og Ægypten) og saaledes forhindre Gjenindtrædelsen af hiin ulykkelige Politik, der i sin Tid bragte en russisk Hær til Constantinopel."