Norske Intelligenssedler, 1797-12-06
Norske Jntelligen Corre No. 49. Onsdagen den 6. December 1797. Død er Menneskets Lod, og Vel Os at den er det! Ene kan den opløse Pinsters Bollig- og indlede til Fred og Udödelighed. Saa gjorde den nylig den 15de November 1797. lerr General-Auditeur. TöCHR CHRISTIANFLEISCHER, fordum Told Procureur, Raadmand og ene Magistrat i Moss, hvis Støv herunder hviler. efterat det i 57 Aar, 11 Maaneder og 1 Dag havde fengslet Hans Aand i en skrøbelig Hytte. Ikke Tilfældet henslenger, men Viisdom og Godhed udkaster Menneskets Lod; saa troede Han - saa trøstede Han sig paa 6 lange Aars Sygeleje og fölede sin Troe daglig styrket ved den Forsynets kierlige Bestyrelse som for 30 Aar tilbage skjenkede Ham den bedste, den ömmeste Kone en viis og omhyggelig Ledsagerinde, udi Hans igjenlevende Frue föd ALHED ROMER som glædede Hammed 2 Sönner og 1 Datter, der velsigne Hans Minde og græde ved Hans Urne Med skarpsindig Aand søgte Han Sandhed for Hjerte og Levnet; - Overbeviisning var Hans Lov. - Hans offentlige Deeltagelse i det Selskabs besynderlige Anliggende for hvilket Kongen havde far Ham til Formand udmærkede Ham som den duelige og retskafne Embedsmand. Med levende Folelse erkjendte Han Menneskets Kald til at være virksom for Menneskeer; bestemt og standhaftig udovede Han det saa længe Hans svage Legeme havde ringeste Styrke, sildig skulle de mange Ædle af Hans Medborgere i Moss glemme Hans daadfulde Liv Han var tillige, den omhyggeligste Ægtefelle, den kjerligste Fader. den mest trofaste Ven; men saa valgte Han til sine Venner, thi Han satte Pris paa Venskab og kjendte Mennesket. Du som paa Forædlingens Vej var stemrykket saa meget længere end jeg, Salige FLEISCHER Du var min Ven og lærte mig, At den sidste Hensigt for al menneskelig Stræben bør ligge i Hjertets Forædling. Modtag min rörte Siels Fölelser, min Tak for Dit faderlige Venskab - mine Taarer ved Din Grav. Vi sees igjen. Rolighed og Fred overstrømmer mit Hierte - haabefuld Længsel henriver min Sjel! T. Ascheboug. Naar Sygdom og Legeins Smerter betage Manden med store Siælens Evner begavet, af Dyd og Retskaffenhed bekjendt Kræfter til at virke saa meget Got Han ønskede og kunde: Naar Han i en Rekke af Aar, fængslet til Sygeleiet, maa savne. Naturens og Sælskabelighedens uskyldige Glæder, dem saa mangen Daare uskjönsom foragter, Da og da föler Menneskevennen rettelig Medynk, Medyrk indtil Taarer over en lidende Broders faa ublide Skjebne. Men - hvad der er mere: retfærdig Beundring, sjelden som dens Aarsag, nöder Viisdom selv til at standse ved den Grav som endelig gav de udtærede Lemmer den længe attraaende Roe hvor ej blot Marmoret forkynder, men Samtidiges Vidnesbyrde stadfæste, den Sandhed: at aldrig Mismods end mindre Beklagelsens Udbrud loed nogensinde formode halv saa mange Fiinslers Forening i det skrøbeligste Legeme at tvertimod Livet var hiin Lidende behageligt, naar Tanken blot omfattede den muelige Glæde mere tilsyneladende lykkelige at kunne forlade dem Han havde saa kiære. Denne Medynk - disse Taarer - denne Beundring, vare og blive Fölelser, uadskillleige fra Kundskaber, om den Mands Liv og Tænkemaade og Handlinger som h: h: General-Auditeur TGGER CHRISTIAN FLEISCHER fordum Told Procureur, Raadmand og ene Magistrat i Moss. föd 1739. død 1797. Lys var hans Forstand som ædelt hans Hjerte som en sand Philosoph i Medgang og Modgang var Han sig altid selv lig Hans Virkekraft og hver hans Tankes Evne sögte Han troelig at udvikle, saa længe Han kunde; til den Eviges Ære - til fine Medborgeres Gavn, Men tidlig maatte Han levne en betydelig Rest af sine Dage allene til Fortroeliggjørelse med sine Lidelser; thi hvad Han udstoed paa 6 Aars Sygeleie er utroeligt: med hvilken Taalmodighed kan har sine Lidelser, ubeskriveligt. De Veemodens bittre Taaren Hans igjenlevende Ægtefelle fælder ved hans Urne tale hans Værd som Mand tale kraftigst hans Værd i det Hele. ja - Den Omhed og Klogskab der udmerkede hans Handlinger som Fader. vil af hans Börn med Erkjendtlighed erindres indtil sildigste Dage. Det Begreb Han havde om Venskab var ligesaa ædelt og stort som Hans Afskye for Forstillelse var særdeles kjendelig. Den Glæde Han fandt i at biedrage til sine Medmenneskers Lyksalighed var liig den Bekymring Han fölte ved at see den Gode ulykkelig Udskiede Velgiører, Det var Din Trøst og Din Overbeviisning, at Dyden aldrig skal savne sin Lön. Rigelig vil ogsaa dine Lidelser blive Dig erstattede af Algodheds Gud, Fred da med dit Støv uvisnelig Hæder om dit Minde! Burlesk moralske Strøe Tanker, patriotisk Harme over den saa jammerlig fricaserede engelske Jnscription og det meget ledende Skriblerie over samme nedskrevne, og paa reent og godt Ejlandmansk ans Modersmaal. indsendte fra den berømte irlandske Brillemager og Erke paa hans Reise herigiennem directe til Oxford - men siden datriot Stoperigal. vort eget Lands Sprog, til hver Mands Brug og Bedste - oversatte, og med Kiim i Enden forsynede, altsammen gratis