Aalborg Stiftstidende, 1844-03-19
Aalborg, den 19de Marts. Som bekjendt har Generaltoldkammeret allerede et Par Gange ladet offentliggjøre Liste over dem, der, siden Regjeringens sidste milde Forholdsregel til Smug-Brændeviinsbrændingens Afskaffelse, endnu ere befundne i Brug eller Besiddelse af ulovlige Brændeviins redskaber. Over denne Offentliggjørelse har Kjøbenhavnsposten udtalt sig misbilligende, skjøndt det ikke er os muligt at udfinde, hvad der i den varte Forholdsregel fortjener at misbilliges, da den netop forekommer os at være af dem, der have fuldgyldigt Motiv og vist heller ikke ville forfeile deres Hensigt. For at dømme om Smugbrændingens Natur og Følger maa man nemlig gaae noget dybere ind i Provinds Landboforholdene og Enhver, der er meer indviet i disse, eller, om vi saa kunne benævne det, deres Mysterier, vil vide, at det ikke blot eller maaskee mindst er for de Deftanderinger i det Offentliges og Privates pecuniaire Jnteresser den medfører, at den offentlige Stemme overalt har viist sig saa stærkt imod Smug Brændingen og af Hjertet ønsker dens totale Ophør, men for den fleersidig beklagelige Jndskydelse, dette Smug-Uvæsen som alle Contraventioner af denne Natur udøve paa Landboens, navnlig paa Landalmuens moralske Tilstande. Hvor megen Angiveri, hvor megen Misbrug af Edens Hellighed er ikke bleven befordret ved Smug-Brændeviinsbrændingen paa Landet? Hvor megen moralsk Fordærv, hvor mange ulykkelige Forhold have ikke herved reist sig, Og nu den ved Smug-Brændingen og ved den evige Adgang til Brændeviinskjedelen befordrede Umaadehold i Nydelsen af Brændeviin, hvilken skadelig Jndvirkning paa Landalmuens baade physiske og moralske Tilstand i mange Egne har denne ikke foranlediget, Erkjendelsen heraf maatte nødvendigviis ved Oplysningens Fremskriden meer og mere vinde fast Fod og har navnlig ved det communale Livs Udvikling paa Landet gjort sig gjældende og stærkere og stærkere befæstet Opinionen imod Smug-Brændeviinsbrændingen paa Landet og alle dens usalige Følger. Det kan derfor vistnok kun være i Harmonie med denne Opinion og tjene til dens befæstelse, naar de, der – selv efter den af Regjeringen valgte Forholdsregel og dens Prolongation, – vedblive at trødse saavel Loven som den overalt i Folket nu kundgjorte Uvillie mod denne Smugvæsenets allerværste Retning: offentlig nævnes, ligesom der vel allerede i det Hele taget ikke kan indvendes noget imod Brugen af Offentlighed i Gjenstande, der have forladt det private Livs Gebeet og ere traadte over paa det Offentliges Enemærke og saaledes ved denne allerede hjemfaldne til Offentligheden. Derimod ansee vi det som en noget outteret Side af denne Offentlighed, naar man heri nemlig i den tidligere Bekjendtgjørelse – ogsaa har indlemnet de Skridt, der uden rimelig Beføielse af de communale Autoriteter vare gjorte for at ude ukke en af de Navngivne fra hans Stilling som Medlem af et Sogneforstanderskab, hvilket naturligviis heller ikke af Cancelliet blev givet Medhold; – thi Smugbrændingen er vel en Handling, der nu især maa vente den offentlige Uvillie rettet imod sig og som enhver oplyst Landboer bør holde borte fra sit Huus), men denne Contravention kan derfor dog hverken efter dens moralske eller legale Beskaffenhed saaledes nedsætte Agtelsen for en Mand, at han skulde være at excludere fra den offentlige Stilling hvortil Tilliden havde kaldet ham. Ved en saadan Yderlighed skader man desuden Sagen og svækker let det Jndtryk, som vi ellers ere overbeviste om, hiin Offentliggjørelse af Contravenienternes Navne ikke undlader at frembringe i deres Egne, og det er jo navnlig ogsaa i disse, den skal virke.