Berlingske Tidende, 1832-02-23
Rusland. J Genf leve nu næsten alle de Russer, som før opholdt sig Paris, og efter deres Keisers befaling, som følge af Juliire. bolutionen (der i sine Virkninger vel har været ligesaa skadelig, som Sygdommen var, den skulde helbrede,, og af det revolutionære Miasma, maatte forlade Frankriges Hovedstad. Blandt dem ere Mænd af politisk Betydenhed. Da Franske Bladenideligen gjentoge deres bemærkninger om den store Fare, hvormed Central og Sydvest-Europa trues af Rusland, yttrede i Gen en russisk Fyrste, der staaer i et nøie Forhold til det Peters, borgske Cabinet, sig meget fyndigen herom. Følgende bemærkninger af ham desangaaende, der circulere i Gens, ere allerede blevne bekjendte i udenlandske Blade. - Den franske Nation ere Fyrstens Ord har altfor megen politisk Tact og Skarpsindighed til at den for Alvor skulde troe paa det af Napoleon opstillede Skrækkebillede, at det mellemste og sydvestlige Europa havde særdeles Føje til at frygte for Ruslands Erobre syge og colossale Magt. Det er vel sandt, at Rusland er en Coloss, men den staaer endnu paa Leerbeen, og Civilisationen har af den Jntet at frygte. Maaskee har Rusland ogsaa Crobrelyst, men det vilde være meget daarligt, at give det Retningen mod Sydvest, thi Ruslands Armeer vilde da komme i Kamp med vor Tids tappreste og meest øvede Hære, med de Preussiske, Østerrigske, Tydske og Franske. Hine Magter vilde med at Magt modsætte sig Ruslands Fremrykken paa denne Side. - Ruslands Stræben maa altsaa have en anden Side i Sigte, hvor det finder langt mindre Modstand og hvor enhver Erobring er af større Betydenhed. Denne Stræben, som siden Catharina den Andens Tid aabenbaredes, blev ofte gjeblikkeligen tilbageholdt, fordi det rette Moment endnu ikke var kommet, men er aldrig ophørt. Det gyldne Skind ligger for Øjeblikket imellem Donau Archipelagus, det sorte Hav, Tigris og den Persiske Bugt. Hvekan gjøre os denne Erobring stridig, naar Halvmaanen gaaer ned og vi ere samdrægtige med vore Naboer, Østerrige og Preussen, Til Preussen kunde vi da afstaae Polen og Litthauen, maaskee noget meer, til Østerrige kunde vi, ved det vanmægtige Tyrkies Deling, overlade Bosnien, Servien, Albanien, en Deel af Macedonien og det hele Græske Littoral indtil Lepantobugten. Mehemed Ali i Ægypten, som maaskee i dette Øjeblik handler ifølge en hemmelig Tractat med Rusland, kunde da faae hele Arabien, Syrien og alle Tyrkiske Besiddelser paa den Nordafricanske Kyst. Vi besætte derimod det Østlige Europæiske Tyrkie, Constantinopel, Armenien og Diarbekir indtil Mundingen af Tigris, saa at vor Sydøstlige Grændse i Fremtiden bliver imellem den Persiske Bugt og det Caspiske Hav. Vil England fremdeles leve i god Forstaaelse med os, saa garantere vi det Ostindien, og alle de Erobringer, som det gjør i Jndien videre mod Østen. - I det fattige men med Aandsenergie fremstræbende CentraEuropa er for os Jntet at gjøre. Vore Faner og Kanoner ere bendte mod Orienten. Saa talede hiin russiske Fyrste. Man skjønner let, at disse bemærkninger - der ere blevne saa forskjelligen commenterede, - blot ere en aandrig Mands politiske Phantasier, der grunde sig paa interessante Combinationer. Jkkun hans Personlighed kunde give dem et Slags mom entan Vigtighed.