Politivennen, 1808-01-01
Til Kommissionen for Stadens Forsynelse med Brændsel. (Efter Tilsendt.) Jndsenderen hader de Sminkelser og Smykkelser man gjerne feer anbragte i Begyndelsen af de Forslag, der gjøres i vore of, sentlige Blade til Forbedring i eet eller andet, og hvormed man vil see at afværge omt Lune hos de Embedsmænd inden hvis Kreds Tingen ligger. Den dulige Embedsmand troer sig aldrig ufejlbarlig, glæder sig ved ethvert godt Forslag, og kan derfor aldrig harmes paa den, der gjør dette. Den Embedsmand derimod, der troer sig fornærmet, fordi en anden Mand muligt kan see en Ting fra en anden Side, og derved opgive en god Tanke, der ikke avledes først hos ham, paa ham vil vel enhver med Anmælderen finde saadan Besmykkelse spildt. Jndsenderen gaaer derfor lige til Sagen, og fremsætter den sin Mening, til Kommissionens Mænds Vejelse, om det ej var den bedste Maade af Uddeling, at paalægge hver Husejer, at opgive hvormange Familier der vare i hans Hus eller Gaard, og hvor mange blot Loserende, og om og hvad hine ønskede til deres Arne og Kakkelovne, og disse til deres Kakkelovne allene. J Angivelsen kunde tilføjes Familier, nes Persontal og Næringsvej. Paa denne Maade troer Jndsenderen, at Kommissionen allerbedst vilde blive underrettet om det sande Behov. Thi disse Verternes Opgivelser kunde ved meddelte Lister fra Skattekontoret, fra Rodemesterne, ja endog fra Stadshauptmandskabet modtage tilstrækkelig Kontrol, og der var da, ved indløbende falsk Angivelse, en Mand at holde sig til. Husejerne maatte det være paalagt, ved Angivelserne at tegne deres Skjønnende, om Vedkommende behøvede til et Fjerdingaar slig angivet Maal. Jndsenderen har her nævnet et Fjerdingaar, og troer at denne Bestemmelse af et Tidsrum er ikke allene nyttig, men til Billighed uomgængelig nødvendig, hvis nogen Ligelighed skal erholdes. Dog kan denne Bestemmelse af det behøvende Brændsel for et Fjerdingaar ikkun være de Arnebrugende ment. Enkelte Loserende behøve blot om Vinteren Brænde sel til Kakelovnen, og for dem kunde alt. saa Opgivelsen være for hele Vinteren, eller, hvis dette ikke for Tilførselens Skyld, var det bekvemmeste, da i to Gange for 1ste Halvdel af Vinteren, og siden for anden Halvdel af samme. Jndsenderen troer ikke allene, at denne Maade er den allerbe: ste til at faae sande Opgivelser, til at faae billighed og Ligelighed bedst muligt iagttaget, til at kunne kontrollere og altsaa i Tilfælde revse; men han troer endog, at den vilde uendelig lette og forsimple Kommissionens møjsommelige Arbejd. Thi først forblev Ansøgningernes Tal ikke flere end Husenes, det vil sige ti gange mindre end nu, og dernæst indkom alle disse Ansøgninger ikke uden 4 Gange om Aaret, istedet for nu uophørlig i eet væk, ligesom og Uddelingarbejdet foretoges og endedes fire Gange om Aaret; vel at forstaae, at man i det 1ste Fjerdingaar, inden denne Maade var indført, maatte vedblive at udspente lidet til dem, som begjærede det, efter den nu brugelige Maade. De Betragtninger, der have ført Jndsenderen til at udtænke sig dette her foreslagne, vare først: Den temmelig store Mulighed der ellers er for at faae Brændsel, 1) paa et digtet Navn og 2) paa sit eget virkelige Navn, skjøndt man hverken har Arne eller Kakkelovn at tænde; dernæst Muligheden at en kan opgive et urigtigt Behøvende, og altsaa have den Lykke at forsynes overflødig, medens en anden, der gaaer redelig frem, og angiver til Knap og Nap, faaer kun knapt hvis hans Ansøgning bønhøres, og forlidet hvis der afslaaes paa det deri Begjærte; endvidere den Betragte ning, at een ansøger om hvad han troer nødvendigt for en Maaned, en anden for et Fjerdingaar, en tredie for et halvt og en fjerde for et helt Aar, hvilket, hvis deres Ansøgninger fremmes, giver en ulig Forsynelse. Endelig har den Betragtning betydet meget i Jndsenderens Øjne, at de Brændebehøvende nu omstunder ved de mange Fjerdendelssavne og Halvfavne, som tilstaaes, betale nu dobbelt eller firedobbelt i Vognleje, imod hvad de ellers kunde komme til at give, naar den mindste Uddeling, ved den her foreslagne Maade, at uddele fjerdingaarviis, blev, som naturligt, en hel Favn.