Aalborg Stiftstidende, 1838-03-22
Hannover. Det hedder derfra under 10de Marts, at Stænderforhandlingerne med hver Dag vinde forøget Jnteresse, omendskjøndt man begynder at indsee, at Forsamlingens Forhandlinger, i hvad Gang de end tage, neppe ville kunne redde Statsgrundloven af 1833, ja ikke engang bevirke nogen væsentlig Forandring i det til en ny Grundlov forelagte Udkast. Kongens Erklæring til Stænderne om, hvad Bestemmelse han har taget, ifald Udkastet ikke gaaer igjennem, berettiger til denne Formodning. En af de nedsatte Committeer har foreslaaet Kammeret, at anholde hos Kongen om, at det maa blive paalagt de 19 Stæder, fra hvilke Deputerede mangle, at sende disse til Forsamlingen, uanseet den Forbeholdenhed, under hvilken de ere valgte, eller de virkelige eller indbildte Rettigheder, de gjøre Paastand paa, da Stænderne, i en saa vigtig Forhandling, som den om en ny Grundlov, umulig kunne tage Ansvaret paa sig, at tage nogen Bestemmelse, uden Medvirkning af Kongerigets fornemste Stæder. Under Forhandlingerne bemærker man tydeligt, at hverken Præsidenten eller de andre Ministerielle ville rigtig ud med Sproget, naar Talen er om Ophævelsen, af Statsforfatningen af 1833, imidlertid raade de dog til Eftergivenhed, da enhver Modsigelse fra Stændernes Side dog maa ansees for unyttig! Til denne Svaghed i Stænderforsamlingens Forhandlinger staaer en, tidligere omtalt, Petition fra det Hildesheim ske i betydelig Modsætning, med Hensyn til den deri indeholdte frimodige Tone og dens vægtige Argumenter. "Vitroe ikke at paastaae formeget, hedder det i denne Petition, naar vi fremstille den Formening, at Ophævelsen af vor Grundlov, hos den allerstørste Deel af Deres Majestæts Undersaatter, forsaavidt de tage Deel i offentlige Anliggender, har vakt Uro, Sorg og Smerte. Forinden det tyske Riges Oplysning var Staden og Fyrstendommet Hildesheim begavet med store offentlige Prærogativer; vi gik da over fra en Regjering til en anden; nye Forfatninger og nye Love krydsede hinanden og det blev snart tvivlsomt, hvad der var Ret, eller om der overhovedet i Forhold til Staten gaves Rettigheder eller ikke. Denne Stad, som havde været fri og selv stændig, som havde havt lovligende og dømmende Rettigheder, sin egen kirkelige og finantsielle Bestyrelse, mistede nu næsten alle disse Rettigheder, blev given til Priis for Vilkaarlighed, der selv greb ind i Communalbestyrelsen og gjorde det tvivlsomt, hvilket Retsystem denne egentlig var underkastet. En sørgelig Usikkerhed, en lammende Vaklen i alle Forhold, truede med alle borgerlige Dyders Undergang. Da traadte Statsgrundloven af 1833, efter lang Overveielse, under den høisalige Kong Wilhelm den Fjerde i Kraft; vel bragte den ikke den gamle Tid, de gamle Rettigheder tilbage, men den gav dog, hvad forandrede Forhold og forandrede Anskuelser tilstedede at give; den reddede os ud af den vaklende Tilstand, af den sørgelige Usikkerhed i de offentlige Forhold, den oplivede paany Almeenaanden og gav Manden Mod og Lyst til at hæve Blikket ud over de egne Anliggenders snevre Skranker til det fælles Fædreneland og at offre det en god Deel af sine Kræfter. Deres Majestæts Bestemmelse har erklæret hiin Grundlov for ophævet. J bange Bekymring have vi spurgt os selv, hvad der endnu paa Jorden kan give Sikkerhed, naar Wilhelm den Fjerdes frit og høitidelig udtalte Ord vare en tom Lyd? Hvad kan regne paa at bestaae, naar en Jnstitution, der er bleven til, efter Beraadslagning mellem Mænd, der vare traadte sammen, udrustede med Regjeringens og Undersaatternes Tillid, igjen skal forsvinde? Det var Deres Majestæts Villie og det staaer i Deres Magt at ordne de offentlige Forhold paany, med den Viisdom og Godhed, som vi, med dyb Ærefrygt, erkjende, men det være vor ligesaa dybe Bekymring tilladt at yttre, at den ikke derfor er hævet; de Følger, som efter hiin Begivenhed true Tronen og alle Undersaatter, for hvem EiendomsSikkerhed endnu har Værd, ere, efter hvad vi befrygte, derved ikke afværgede; det forekommer os, at den Jnstitution, der skal træde istedetfor den allerede ophævede, ikke kan erholde nogen større Garantii, end denne havde, og at der altsaa ikke heller under den vil kunne leves med Følelsen af større Sikkerhed."Et Par Bidrag til Skildring af Rigdom i England. Det har tidligere været omtalt, at den afdøde Hertuginde af St. Albans efterlod Miss Anna Burdett en Arvepart af 1800,000 Lst. (henved 9 Millioner Specier). Vægten af denne store Sum, vil i Guld udgjøre, naar man regner 60 Souverains paa et Pund, over 13 Tons 126,000 Pd.) og der vilde behøves 107 Mand, naar der paa hver læssedes 289 Pd., til at bære denne Guldmasse. Vildeman tælle denne Pengesum, og talte 60 Souverains i Minutet, medens man paa dette Arbeide anvendte 8 Timer som Dagen og 6 Dage om Ugen, vilde man dog ikke kunne tilendebringe det i mindre end 10 Uger, 2 Dage og 5 Timer. Bleve Pengene lagte i Guldstykker ved Siden af hinanden, vilde de indtage en Række af henved 5 danske Mile, i Kroner derimod, ordnede paa samme Maade, vilde de indtage en Strækning af over 20 danske Mile.