JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-03-01
De brittiske Undersaatter i Ostindien ere deelte under to Religioner; den store Masse af de gamle Jndvaanere er den gamle Cultus af Brama hengiven; de, som nedstamme fra de mongoliske Erobrere følge den mahomedanske Lære, til de øvrige Religioner bekiende sig kunde fremmede Stammer. Erfaringen har allerede længe viist, at de to Religioner, som Jndvaanerne bekiende sig til, stride saavel mod moralske Evners Udvikling, som mod Aandens Fremskridt, Kjerlighed til Fædrelandet og Friheden. Med Hensyn til sidstnævnte skulde vel Jslamismens Bekiendelse, for sig selv betragtet, give nogen bedre Udsigt, ved at være en Religion, der er grundet paa en eneste Guds, et aandigt, almægtigt algod Væsens Tilbedelse, og der fremstiller Menneskekjerlighed som de Troendes første Pligt; men Despotisme og Præstedømmet have ladet denne Religion aldeles udarte, og man treffer nu hos sammes Bekjendere overalt kun raae Fanatisme, Had mod alle Fremskridt, mod alle Bestræbelser til større Fuldkommenhed, mod alle Studier, og at udvortes Bodøvelser, ere traadte i Stedet for Menneskepligters Udøvelse. Men Bramas Religion er Menneskeslægtens Udvikling endnu skadeligere; Observanzerne have der stedse i en saadan Grad indtaget Dydernes Plads, at sammes Bekjendere ere langt fra at tænke sig nogen Forbindelse mellem Religionen og Moralen. Flere af deres religiense Sædvaner indgyde Gysen, andre saare Blufærdigheden, og alle menneskelige Følelser, qvæles derved i alle dens Bekjenderes Hjerter. Men især er denne Religion grundet paa Folkets Afsondring i forskjellige Kaster, der gjensidigen nære uovervindelig Utilbøielighed mod hinanden, og paa den Anskuelse, at Guddommen fornærmes, naar Mennesket skrider frem i Kundskaber, eller stræber en værdigere Tilstand imøde. Menneskeslægten bliver ved Bramas Religion bragt til at staae bestandig stille, enhver bliver ved uafrystelige Lænker fastholdt inden sine visse Skranker, og Civilisationens Udvikling er for bestandig udelukket. Englænderne ere i Sandhed ved Siden af Jndianerne en høiere Race; de vide bedre, end den under dem staaende Race, hvad der er denne bedst tjenlig; de kunde med Rette gjøre Fordring paa at være deraf Undersaatters Formyndere og Lærere, medens de europæiske fra vor Midte fremtraadte Regenter kun ere ligesom vore Repræsentanter. Englænderne have imidlertid indseet, at den dem tilkommende souveraine Magt ikke turde udstrække sig til Herredømme over deres Undersaatters religieuse Anskuelser. De have agtet og beskyttet Nationalreligionerne, og derved opfyldt deres Regjeringspligt. Menneskepligt og Christenpligt bød dem imidlertid ogsaa, at vise deres Undersaatter, Lyset, efterhaanden at danne dem til en renere Religion, og ved offentlig Authoritet at beskytte dem for Handlinger, som modstræbe al Moral, alle Fremskridt i Civilisation, og hvis Undertrykkelse tilkommer den borgerlige Lov, som Ret.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-03-01
Engellænderne ere i de nyere Tider besjelede af en religieus Jver og en Omvendelsesattraae, hvorpaa man hverken i den tidligere Historie eller hos andre Nationer finder saa vidtomfattende Exempler. Denne Nationalstræben standses imidlertid aldeles ved den Jnteresse, som det ostindiske Compagnie synes at have, i at forhindre Fremskridt i Civilisation og Aandsudvikling hos deres Undersaatter. Da Hr. Wilberforce i Aaret 1813 i Parlamentet gjorde det Forslag, at man skulde stræbe efter i Ostindien at indføre en Overeensstemmelse i Følelser med Hensyn til Moralens og Religionens store Jnteresser, som Kilde til al muelig Forbedring, anførte Hr. Marsch, som søgte at gjendrive ham, og at skildre Christendommens Indførelse i Jndien som farlig, især Bibeholdelsen af Kaste inddelingen, som det bedste Middel til at undertrykke ærgjerrige Bestræbelser og Ulydighed. Brødrene Carl og Robert Grant tiltraadte denne Paastand, og den Første kaldte Kasteinddeelingen. en Kilde til Sikkerhed for Varigheden af den engelske Regjering i Ostindien, saa at Verdenshistorien ikke kunde fremvise nogen kraftigere.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-03-01
Fra denne Theorie gaae de derværende Magthavere ud, og indrette derefter deres Fremgangsmaade. De tillade i det mindste Enkernes gyselige Offerdød paa Baalet, om de end ikke begunstige saadant. Aarligen blive i de engelske Besiddelser i Ostindien fem til sex hundrede Koner et Rov for en skrækkelig Kirkeskik, til hvis Forfølgelse som Mord den borgerlige Lovgiver har overalt Ret og Pligt. Jmidlertid er der dog i det mindste fremstaaet Begyndelse til en skjønnere Reform blandt de derværende Jndvaanere. En Bramine, Ram Mohun Roy, som af alle, der ere nærmere bekiendte med Ostindien, skildres som en af de dydigste og meest oplyste Mænd, bestræber sig for at bringe sine Landsmænd til en eneste Guds Dyrkelse, og til at forene Moralen med Religionen. Hans Tilhængere ere vel endnu ikke mange, men de forøges bestandig. Han meddeler sine Landsmænd, alle Europæernes Fremskridt i Fornuftens Gebeet, og holdes saaledes, med større Ret end de egentlige Missionairer, for en Christendommens sand Apostel. Han har paataget sig at udgive et periodisk Skrivt i sit Sprog, og har ved sin uhyre Formue ikke Vindesyge, men kun Civilisations-Lærens Udbredelse derved for Øie. Han blev paa denne ædle Bane understøttet af den sidste Gouverneur i Ostindien, Marquis Hastings; men den nye Generalgouverneur, Hr. Adams, undertrykkede derimod, i Forening med Dommeren i Calcutta, Macnaghten, al Pressefrihed, og tvang den berømte Jndianer til igjen at opgive sin Journal. Ligesom det ostindiske Compagnie, saaledes ønsker ogsaa den engelske Regjering, at Jndianernes Tilstand, skal forblive den samme, som hidtil, saavel i moralsk som i religicus Henseende, ligesom og saa begge søge at vedligeholde Folkets oeconomiske og politiske Stilling uforandret. Mellem de agerdyrkende og de andre industrieuse Classer skal vedblive at herske et uforandret Forhold, samme System for Jordens Cultur og for Afgivterne, samme Armod forenet med samme Afhængighed. Da de ved en Armee paa 16,000 Jndianere ikke lade nogen Indfødt stige høiere end til Sergeant, men ved Administrationen af saa mange Millioner Mennesker aldrig tilstaae, nogen Jndianer endog kun det ringeste borgerlige eller politiske Embede, saa betragte de enhver, som hæver sig over Daglønnernes Classe, med Mistillid, og holde ham for et Menneske, der er farlig for den offentlige Magt. (A. 8.) Meddeelt.)¬
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-03-01
(I Anledning af Hr. Pastor Grundtvigs Betragtninger over gudelige Forsamlinger, i Skilderiet No. 12 og 13.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-03-01
Det er overhoved de store Corporationer, Regjeringen frygter for. Saasnart den sporer Misfornøielse, fordrer den Gidsler af dem, og naar de modsætte sig dens Forholdsregler, undlader den aldrig at hevne sig paa deres Hoveder, det være offentligen eller hemmeligen, i det Øjeblik, den føler sig stærk nok dertil. Stedse frygtende for Oprør, tillader Regjeringen sine Agenter at straffe, ved den mindste Mistanke og uden at bryde sig om juridiske Formaliteter; den bifalder og belønner de Strengheds Handlinger, de udøve, om de end have ladet en Uskyldig ombringe, forsaavidt det lykkes, at indjage de Misfornøiede Skræk; thi, efter Portens Grundsætninger, er intet Offer for stort, naar det gielder om at bevare det regierende Huses Sikkerhed og hævde Enevoldmagten.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-03-01
Saalænge Sultanen og hans Agenter ikke paalægge de muselmanske Undersaatters Frihed, andre Jndskrænkninger end de, Koranen bemyndiger dem til, møde de ingen Modstand; man tilgiver dem endog særlige Uretfærdigheder, udøvede af Egennytte, forsaavidt de ikke ere meget hyppige og ikke alt for aabenbart i Strid med Nationens Sæder og Skikke; men fra det Øjeblik af Regjeringen, givende efter for Lidenskabernes eller Luners Tilskyndelse, overskrider de Grændser, Koran har sat for dens Magt, anseer Osmanlinen sig fritagen for Lydighedspligten og modsætter sig Magten, saasnart han troer at kunne gjøre det med Held. Ulykkelig er den Pascha, der nægter at laane Øre til sin Provindses Ayans, deres Hevn vil ikke længe udeblive, ulykkelig den Sultan, der holder fast ved et Regjeringssystem, misbilliget af Nationen; Opstanden vil snart vise ham, at han ikke kan trodse den almindelige Misfornøielse, og tvinge ham til at give Slip paa sin Mening, saafremt han ikke vil sætte sin Trone og sit Liv paa Spil Kan en saadan Samfunds-Tilstand endnu vare længe? Det er næsten ikke sandsynligt. De Uordener, den drager efter sig, voxer med hver Dag, og der gives en Punkt, uden for hvilken de nødvendigen maa frembringe Rigets Ødelæggelse. J alle den tyrkiske Stats forskjellige Provindser møder man overalt Anarchiets og Aftagelsens Særkjender. (Udtogsviis efter Bibliotheque universelle, Mai 1824, og Dasturkische Reich a. von F. A. Reider, Leipzig En udmærket Mands Ungdoms trængsler.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-03-01
J den af Dr. L. Berthold udgivne Samling af Dr. F. V. Reinhards Reformations prækener, læses en meget interessant Biographi af denne berømte Religionslærer. Man seer deraf, hvor mange Gjenvordigheder denne sjeldne Mand har havt at kjæmpe imod paa sin academiske Bane og hvor heeltemodigen han har vidst at beseire dem. Saaledes skrev han f. Ex. til sin Universitetsven Glas: "Du kan ikke studere meget, men har dog at spise og drikke; jeg har Tid nok til at studere, men har derimod hverken at spise eller drikke. Hele Ugen igjennem to Gange varm Mad. - du veed at jeg kan det; og nu bliver det mig saa meget lettere; thi jeg maa Rigtig nok siger Folk, at jeg seer meget usselt ud, mit Speil siger mig det ogsaa, men hvo kan for det? Jeg har i Sommer havt en liden Condition; den indbragte mig i det mindste Kosten. Men man har vidst at berøve mig den. – hun vilde i Stilhed give mig Aftensmad, og saa havde jeg i det mindste havt varm Mad eengang om Ugen. Men hvad vilde man i Wittenberg uddrage for Slutninger deraf, Jeg frabad mig det altsaa. Følgelig har jeg nu - intet. Til hvilken Plumphed selv den æsthetiske Critik kan nedlade sig i Lessings Fædreneland, derpaa saae man et paafaldende Exempel i Mis cellerne i No. 16 af den Gubitzske Bemerker. Miscellisten sammenligner nemlig den af Vos og begge hans Sønner oversatte Shakespear med en Scene fra hans academiske Aar. Han saae nemlig engang paa en Fodvandring i en Landsby udenfor en pyntelig Bondegaard Bonden med hans hele Familie ligge paa en Galt, for at tæmme det vældige Dyr. Ved at anatomere denne smukke Lignelse faaer man det Resultat, at Shakespear er en Salt, J. W. Vosen svineslagtende Bonde, og begge hans Sønner to Bønderknoller, Klippen Pedra de Carichans vieja i Sydamerica, ved Oronokofloden, er, efter Humbolds Beretning, een af dem, hvor Reisende fra Tid til anden ved Solens Opgang have hørt underjordiske Toner ligesom fra et Orgel. Han tilskriver disse Toner Forskjellen af Temperaturen, muem den underjordiske og den ydre Luft, der ved Solens Opgang har naaet sin høieste Grad; i det Øieblik eller i den Periode, som paa den Tid er fjernest fra den foregaaende Dags høieste Hedegrad. Den Luftstrøm, der gaaer ud igjennem Sprækkerne, frembringer maaskee, som han troer, hine Toner, hvilke man skal høre, naar man, liggende paa Klippen, holder Øret til Stenen.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-03-01
De franske Lotterier skulle indbringe Staten aarligen 17 Mill. Fr.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-03-01
Kjøbenhavns Børs, d. 1 Marti, 1825. Cours. Hamb. 2 M. 217, a vista 220. Spec. 221. - Specier solgtes til 13 Rbmk. 4 s. a 13 Rbmk. 4 1/2 s. Disconto 5 pC. - 4 pC. Kgl. Oblig. (uden Renter) 91 1/2 a 92. Nationalbank-Oblig. (af Laanet 4 Febr. 1820, uden Renter) 102 a 102 22 Rbdlr. r. S. ell. 113 1/4 Rbdl. Sedl. pr. 100 r. S. Hamborger Laan af 1819: 3000 Bcomk. 99 1/2. Dito 4000 Bcomk. 99. - 6 pC. norske Obligationer ved Hambro & Søn 106 1/2. - Norske Speciessedler pr. 10 Specier 17 3/4 a 18. - Svenske Sedler 51. - Asiatiske Actier . . Skuepladsen. Tirsdag (d. 1 Marts); Sargino, Syngesp. i 3 Acter. – Torsdag: Tempelherreretten, Skuespil i 3 Acter.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-03-01
Fredag: Vexelen, Lystspil i 1 Act, og Jeannot og Colin, Syngesp. i 3 Acter. Løverdag: Den hjemkomne Nabob, Lystsp. i 5 Acter; og En Entree.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-03-01
Generaladjutant Bülows Fødselsdag. (Tone: "Viftestolt paa Codans Bølge!" Ei Tidens mange Dage. Bestemme Livets Værd: De Timer glide faae For Dagens travle Færd. Kun hvem en Krands omslynger Af Hjertets Mindekjær, Hvem ingen Taare tynger - Kun han gav Livet Værd! Den Dag, han Lyset skued Ei blot er Venskabs Lyst: Dens første Straale lued J Takkens varme Bryst. "Han lindrede min Smerte, Fremstammer Kummers Søn. Sign, Gud, hans ædle Hjerte! Der finde han sin Løn!" Saa, Bülow, paa Din Morgen, Bad mangen takfuld Røst; Thi vidt Du lindred' Sorgen, J Daad – ved venlig Trøst. Held!" toned Herthas Dale; Held!" Elbens høie Kyst; "Held!" Norges Klippesale: Held Ham, de Godes Lyst I Gjenlyds Toner svage Dig hylder Venners Kreds: Gudsigne Dine Dage! Lev længe - lev tilfreds! Liig Bægrets Purpurlue, Herved Din Manddomsfest, Din Oldingssol vi skue J Livets fjerne Vest!
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-03-05
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. Toogtyvende Aargang. No. 19. Udgivet og redigeret af Fr. Thaarup, Etatsraad. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Løverdagen den 5 Marti 1823. Om Prof. Kruses Fortællinger. Fragment af et Brev.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-03-05
Kjøbenhavn, d. Febr. 1825. . . . Du forlanger ogsaa, kjere Ven, at høre mine Tanker om vor Landsmand L. Kruse, som, Du skriver, for Tiden opholder sig i Hamburg, Professor Kruse har jo alt længe været anseet og agtet i Tydskland, som een af de genialeste og heldigste Digtere. Efter nylig at have læst hans sidste Frembringelse "Syv Aar, kan jeg ikke andet end vedgaae, at jeg anseer den for et Værk, som, ubetinget af Tiden og dens skiftende Domme, vil beholde sin Plads blandt erkjendte og bestaaende ægte Digterværker, hvis Særkjende, det er, at ethvert nogenlunde danneligt Menneske føler med Selvbevidsthed og inderlig Tilfredsstillelse sin hele Aandsudvikling ved samme rykket frem til større Klarhed og Sandhed. Du vil finde, at Forfatteren har benyttet sit Terrain; og som han paa den ene Side har vidst, med sleben Hoffiinhed at blande Kortene i de eleganteste Circler, saaledes har han ogsaa med al sin Kraft, men altid med den strengeste Decents, fordybet sig i Overtroens og Gemeenhedens uhyggelige Værksteder, og gjennem hele Værket lagt en Kraftfylde, et dybt Blik i Menneskenaturen, og en Genialitet for Dagen, som ustridigen vil hævde ham Rang blandt de første Digtere. Læs dette Værk, og slig mig din Mening derom. Du vil maaskee kalde det en Efterligning af Walter Scotts Maneer; men om man endog vil paastaae, at Forfatteren har søgt at gjøre sig Alt, hvad man maa erkjende for Godt og Ypperligt hos hiin, egent, forsaavidt nemlig hans Aandsfrihed og geniale Jndividualitet tillod det; saa vil man dog ogsaa indrømme, at han har bestræbt sig for at undgaae hvad man maa dadle hos Walter Scott, dertil hører hans ængstelige Udmaling af Biting og Bipersoner. En god Maler stiller med Flid Meget i Skygge, for at Hovedfiguren skal tage sig bedre ud. Ved denne minutiøse Beskrivelse af Personer stiller han mig dem altfor tydeligt for Øje.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-03-05
Naar jeg læser en Roman af Göthe, eller Fielding, og især den uopnaaelige Vicar of Wakefield, staaer jeg midt iblandt Personerne, hører dem, og taler selv med dem. J Walter Scotts Romaner seer jeg dem bevæge sig for mig som paa et Theater. Min Jnteresse bliver dramatisk, de ere for theatralske. Han overlader for Lidet til Læserens Phantasie, som smykker de Personer, han synes om, paa en saa eiendommelig Maade, som Digterens Phantasie ikke kan gjøre det. Frue B. siger i et Brev til mig (Du veed, at naar hun nylig har læst Noget i andet Sprog, saa udtrykker hun sig gjerne derom i samme Sprog), Walter Scott sollte nicht die hentige schildern, sie fordert Empfindung, welche zum Motiv der Handlungen wird, also Liebe, und die verstet Walter Scott nicht. Jeg skulde næsten troe, hun har Ret, dog bliver Emm Rebsord og Heltinden - jeg husker i Øjeblikket ikke hendes Navn, i Midlothians Hjerte - høist elskværdige Undtagelser.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-03-05
Den historiske Jnteresse, man hos Walter, Scott tillægger et saa høit Værd, og som vistnok ogsaa har det i en bestemt Grad, vil iøvrigt være vanskelig for Andre end Engelskmænd, og maaskee Franskmænd, at opnaae, thi kun i disse to Lande, ikke i Tydskland, Jtalien eller Norden, findes saa mange Levninger fra Middelalderen, deels af og i Borge, deels opbevarede i Krøniker og Manuskripter. Men dette Værd anseer jeg mere for et technisk Konstgreb, end for at være af digterisk Betydenhed. Er endogsaa den digteriske Baggrund, som jeg meget villig tilstaaer, høist interessant hos Walter Scott, saa maa vi dog for det meste, som i Waverley og flere, arbeide os gjennem en kratbevoxen historisk Forgrund, som jeg altid har fundet lidt kjedsommelig. Naar jeg undtager i Kenilworth og Astrologen, ere Walter Scotts Expositioner sieldent ret lykkelige.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-03-05
Det forekommer mig ogsaa at være et Feilgreb, naar Rec. troer, at Forfatteren havde kunnet formilde den trættende Spænding i Bogen ved en nøiere Udmaling af det venetianske Liv, thi dette havde vistnok i denne Bog, der fordrer en rask, uafbrudt Gang, netop villet forøge det Trættende deri, – hvis ellers dette Prædikat gives Bogen af Andre, end af Rec., som man kunde ønske, vilde angive, hvor Bogen kunde være kortere. J de fleste Anmeldelser i Tydskland ere netop Charactererne i denne Fortælling omtalte som elskværdige, interessante og vel vedligeholdte, om end ikke originale, der sommetider er en tvetydig Benævnelse. Deodat er i Grunden blot det samme som et temmeligt stort Digt paa opgivne Enderiim; det var altsaa kun Forfatterens Sag at opløse det for ham opstilte Problem. Fru B. skrev blandt Andet, da hun sendte mig Deodat tilbage: "Prælaten, ligesom og Lægen og hans Kone, ere heldigen udførte Characterer; de øvrige skulde ikke være Characterer, men som Billeder i det vidunderlige Malerie have de dog de bestemteste Træk. Jeg troer hun har Ret; thi det var jo de engang opstillede Billeder i Maleriet, som Forfatteren maatte søge at give Characteer. Rec. synes at mene, at hvis Professor Kruse, anvendte mere Flid paa sit Sprog, vilde Fædrenelandet maaskee i ham eie en classisk Skribent men da Rec. selv siger, at de fleste Pletter ere af den Art, at de ved et omhyggeligt Gjennemsyn kunde bortviskes, saa følger deraf, at en duelig og flittig Correcteur kunde gjøre Forfatteren til en Classiker; paa den Maade kunde man blive det for godt Kjøb. Rec. bemærker, at Forfatteren til Utide betiener sig af usædvanlige, halv forældede Udtryk, hvilke i den fortællende Stiil gjøre en stiv og mindre passende Virkning; men Rec. maa herved have overseet, i hvis Mund eller Stiil disse Udtryk findes. Saaledes træffer man alle de anførte i den meer end tredsindstyveaarige Prælats Dagbog, som det synes, valgte med Flid af Forfatteren. Desuden findes der flere Særkiender, som, maaskee ikke tydeligen nok, men dog hensigtsmæssigen, adskille Stilen i Elisabeths Breve, i Prælatens Dagbog og i Orbitellis Selvbiographie. Forfatterens Brug af Hjelpeverbet monne findes paa flere Steder for at udtrykke den conjunetive Form, som vel i vor nyere Sprogbrug meer, end billigt er, forsømmes, og hvilken Sprogmesteren T. C. Bruun, netop saaledes udtrykker, og Rahbek saa snildt og nuancerende veed at antyde deels paa denne, deels paa andre forskiellige Maader.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-03-05
(Slutningen følger.)¬
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-03-05
(Jndsendt.) Mere om gudelige Forsamlinger. Dette Æmne er nylig tvende Gange bleven berørt i Kjøbenhavns Skilderi, først skrev Hr. Pastor Grundtvig paa sin Viis Betragtninger derover i No. 12 og 13, og nu læses i No. 18 en, i Anledning af deslige gudfrygtige Sammenkomster, i Lands-Over-, samt Hof= og Stadsretten afsagt Dom. Efter Aspecterne at slutte, kan man vel snart i Danmark vente at see ligesaa stort et Antal af de saakaldte Hellige, som man i Norge har Haugianere, eller i Sverrig Læsere.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-03-05
Den nyeste Efterretning man fra hin Side Sundet har om deslige benaadede og opvakte Sjele, er den som læses i Journalen No. 45, udkommen d. 24 Februar 1825. Heri skriver En i Vestergotland til sin Veni Stockholm saaledes som følger: "Jeg boer, som Du veed, i den Deel af Skaraborgs Læn, som grændser til Smaland.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-03-05
Til dette Sted kom forleden Maj en ung Præst, som var personel Capellan, og forud havde Rygtet bebudet, at han besad usædvanlige Gaver. Jeg hørte ham, og han overgik min Forventning. Med anspændt Jver, og uden Concept. prædikede han henimod 3 Timer. Han omgives af adskillige hundrede Tilhørere fra langtbortliggende Steder. De ansee ikke den Umage for spildt, at reise 6 a 8 Miil for at høre ham forkynde Ordet; thi det gjør han paa saadan en Maade, som, efter hans egen Forsikkring paa Prædikestolen, kun nogle Faa i Riget ere udvalgte til at prædike paa Det er rørende at see saa mange GudsBørn, samlede fra flere Steder, simpelt klædte i mørke Klæder, med Øinene fæstede paa Jorden, for ikke at see Verdens Børn, drage ind i Kirken i saadan Mængde, at Sognefolkene ei kan faae Plads. De belønnes ogsaa for deres Reise; thi Løverdags og Søndags Aftenerne holder den nidkiere Præstemand i sine Værelser aandelige Taler for disse Troens Egne, og lykkelig den, som er kommet saa vidt, at han kan faae Adgang til Lærerens inderste Værelse!
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-03-05
Disse Andagtsøvelser har ogsaa havt den Virkning, at adskillige Karle, ja endog Piger, har begyndt at gaae om og prædike i Bøndergaardene. Mindre kunde man da heller ikke vente af Saadanne, som ere blevne fortrolige med en Lærer, der besidder den overordentlige Grad af Clairvoyance, at han, ifølge sin egen Forsikkring, ved Communionen tydelig kan see, hvem der ere værdige Gjæster ved Herrens Bord."
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-03-05
Jndenlandske Efterretninger. Af Beretningen om Jnstitutet for Metal arbeidere for f. A. sees: at siden Jnstitutets Oprettelse 1807 har 604 Personer nydt Underviisning i samme, nemlig: 483 Metalarbeidere. 39 andre Professionister og 82 Liebhavere, hvoriblandt siden 1822, 25 Professionister og 2 Liebhavere have viist meest Fremgang. Jnstitutets Jndtægt for 1824 til de løbende Udgivter, har været 510 Rbdlr. og Udgivten 361 Rbd. 68 s.,der blev altsaa et Overskud af 148 Rbd. 28 s., som, i Forening med Mere, er lagt til Jnstitutets Fond, der nu er 8500 Rbd. i rentebærende Obligationer, og da Bombebøssens Direction har givet sikkert Løvte om, at ville offerere Jnstitutet 200 Rbd. i Obligationer, saa kan Fondet nu vel regnes for 8700 Rbd.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-03-05
Aalborg, d. 26 Febr. J Aftes blev givet Hermann v. Unna, Ridder-Drama i 3 Acter, med Chor, for fuldt Huus. Hovedrollernes fortrinlige Fremstilling, pompøse Dragter og passende Decorationer, berettigede Stykket til det givne bifald. Da Mange ikke kunde erholde Billetter, kunde maaske Stykket endnu gives engang, inden Selskabet reiser, da Tilskuere neppe ville mangle. - Ved Classelotteriets 75de Trækning, 1ste Classe, udkom den største Gevinst, 2000 Rbdlr., i Hr. Collecteur Bechs Collection. Mærkeligt nok er det, at ogsaa den største Gevinst, 50000 Rbdlr. udkom i Hr. Bechs Collection i Aaret 1822, foruden 2000 Rbdlr. og endeel andre betydelige Gevinster; ligesom og Aaret iforveien udkom i samme Collection den næst største Gevinst eller 20000 Rbdlr.