Den Vest-Sjællandske Avis, 1820-11-07
Vi ere nu komne saavidt med vor ophøiede Client indes Forsvar; med hvilken Fremgang, ville Deres Herligheder siden have at bedømme; men vi maae nu bede om Tribunalets Bistand, inden vi videre foretage os noget. Deres Herligheder ville erindre sig, at vi lode en Person af Anseelse i Carlsrube, anmode om at komme hertil, for at aflægge sit Vidnedsbyrd til Fordeel for Dronningen, vi vilde ved hans Udsagn ikke allene udfylde det, som endnu manglede i vort Forsvar; men ogsaa Barbara Cranstes Udsagn skulde giendrives ved denne respectable Person, som vi ventede paa, og vi vilde have beviist ved ham, at Hs. Majestæt er ikke den Person, som hun beskrives at være i Jndledningen til Billen, at hun ikke har vant sig til vanærende Manerer, at hun ikke freqventerede slet Selskab, at hun ikke affondrede sig fra sin Liige, og fornemmelig at hun ikke trak sig tilbage fra sine Venner og Slægtninger. Tvertimod vilde den omtalte Person have beviist, at længe efter den Tid, hvilken man omtaler i Billen, længe efter hendes Majestæts Tilbagekomst fra hendes store Reise, kom Dronningen til Tydskland, besøgte sine Stægtningers Hoffer, opholdt sig midt iblandt dem med sit Følge og erklærede det var hendes Ønske, at tage sit Boepæl i Tydskland og ikke i Jtalien. Men dette vigtige Vidne bliver os forholdet, uagtet den nærværende Regiering har gjort alt muligt for at udvirke fra det Badenske Hof, at han skulde komme til England; og jeg maae i denne Henseende fuldkommen retfærdiggiøre Hs. Majestæts Ministere, over dem har jeg ingen Klager at føre; de have gjort hvad de kunde; men de have forgieves anvendet deres Jndflydelse. Baron von Ende, som viiste sig i Begyndelsen saa villig til at komme hertil, indtil det blev forbudet ham af hans Herre, kan nu ikke komme; thi man erfarer at da den Engelske Minister Hr. Lamb, anholdt hos Hoffet i Carlsruhe derom, saa blev Tilladelsen dertil nægtet ham Han indgav siden en skriftlig Forestilling, hvorpaa den Badenske Minister Hr. von Berstett svarede: at Baden ikke vilde nægte Tilladelsen dertil; men at Regieringen ikke vilde træffe nogen Forholdsregel til at tvinge Baronen til Afreise. Det blev tilkiendegivet Baronen, at han kunde reise naar han fandt det for godt, men ulykkeligviis fik han Feberen, og nu har han ganske afslaget at ville komme til England. Jeg gientager det: at Ministerne have gjort alt hvad der stod i deres Magt; vi giøre dem ikke den mindste Bebreidelse. Dette er nu en stor Ulykke for Dronningen, fordi hun herved for bestandig taber dette vigtige Vidne. Jeg haaber imidlertid med Tillid af deres Herligheders mig bekiendte Retfærdigheds Kiærlighed, at denne Fremstilling af Sagen vil blive taget i Betragtning til min Høie Clientindes Fordeel, og at man ikke vil gaae frem efter de nye og afskyelige Grundsætninger, at erkiende en Person skyldig, som har giendrevet 7 eller 8 Beskyldninger; men som ikke kan giendrive den 9 eller 10, formedelst uundgaaelige Omstændigheder. (Da Posten er ankommen saa sildig, saa skulde de videre Efterretninger og Processen mod Dronningen blive meddeelte i næste Blad, blot maae her endnu foreløbigen berettes, at i Mødet den 24de October, erklærede Hr. Brougham, at Forsvaret fra Dronningens Side er sluttet).