Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-09-18
Det er beklageligt, at endnu lader Uhyret sin Stemme høre, endnu udstrækker det sine dræbende Kløer, og det er en gyselig Tanke, at der endda gives de, som underholde, nære og pleje det. Det skeer nu under Religionens, nu under Borgerpligts Maske, at der indpræntes Had og Afsky mod dem, som tænke anderledes, og Lasten selv gives Anseelse af Dyd, Forbrydelser selv indbilde de dem at være Pligter. Had nævne de Nidkierhed, Uvidenhed og Overtroe kalde de Rettroenhed, Skadelyst give Navn af hellig Jver. Jeg taler ikke om den vilde Pøbels kaade Adfærd mod andre Troesbekiendere. Saadant kan man foragte, sligt kan ikke fornærme; men det er det Had og den Forfølgelse, der er smertende, hvor man nægter Mennesket Menneskets Rettigheder, hvor man lægger Hinder i Vejen for dets Forædling, hvor man søger at tilspærre Adgangen til Kundskaber, hvor man vil nedtrykke Følelsen af Menneskeværd og Hæder. Denne Forfølgelse har mange Gange viist sig. Undersøge vi Aarsagerne til saadan Adfærd sandeligen vi skulde finde den bygget paa Fordomme, det er paa Mangel af rigtig og sand Kundskab om Menneskets Lyksalighed. Er dette saaledes, og saa er det, da bliver min Sætning klarligen beviist, at Oplysningen fremmer Fordragelighed. Det er Uvidenheds sande Kiendemærke, at den ledsages af Egensindighed. Den er opdraget i Mørket og haver Lyset. - Kundskab og Sandhed fordrer nøjagtig Undersøgelse af enhver Sætning, den lader prøve enhver Grund, hvorpaa den er bygget, og den foragter baade Magtsprog og Overtalelser, for at forskaffe sig Tilhængere. Lig Solen, som imellemkommende Skyer kan berøve dens Skin, kan den miskjendes for en Tid men den kan aldrig tabe af sit Værd. I Sandhed, intet Had kan dog være ufornuftigere, end det, som vises imod nogen, fordi dennes Begreber ikke stemme i alt med vores. Hvo tør være fræk nok til at paastaae, at han under samme Omstændigheder vilde tænke anderledes end den, han forfølger: Efter at Taleren havde viist, hvorledes Ufordragelighed og Forfølgelse flyde af Menneskets Uvidenhed, af dets Stolthed, af dets Herskesyge og af dets Misundelse, yttrede han følgende: Flyder end Ufordragelighed ofte af disse saa urene, saa besmittede Kilder, saa skylde vi dog Menneskeheden den Tilstaaelse, at den undertiden hidrører fra en Aarsag, som udspringer mere fra Menneskers Svaghed end Ondskab, mere fra ikke at kunne, end ikke at ville antage den modsatte Følelse; – altsaa fra - Vedhængen ved gamle Vedtægter. Hvad er Oplysningens Virkning? Vi betragte Mennesket som det, der haver intet Værd uden ved Retskaffenhed, som har alt sit Værd ved at være bestemt til, formedelst Dyden at blive virksom Skabning i Alherrens umaalelige Rige. Vi erkiende, at ikkun een Lov er derfor alle Jordens Kredse, den hellige Lov, at gjøre vel. Dyd bliver Dyd, thi den er uforanderlig enten den vandrer ved Betlernes Stav, eller den omklæder Fysternes Scepter, og altid er den lige skjøn, lige guddommelig. Efter denne er det at Menneskets Værd skal bestemmes, og det er den eneste Maalestok, som kan og bør være fælles foralle Nationer. Ved denne blive vi alle een Slægt og det hellige Broderbaand forener Sydhavets Jndbyggere med Nordpolens Beboere, den snoer sig med evige Blomster fra den ene Himmelegn til den anden. Med Oplysningens Fremgang forlænges denne hellige Kjæde, og hvilken himmelsk Fryd at bidrage dertil endog det mindste, dog noget, til enkelt Led i samme. Trykkefrihed i Frankrig, og en af dens vigtigste Talsmænd Chateaubriand. Meddeelt.)