Norske Intelligenssedler, 1767-06-24
Man kiendte endnu ikke alle Provincerne af dette mægtige Monarkie, førende den berømte Linnæus udgav sit System af Naturen. Denne store Naturkyndig har uden Tvivl, som Stifterne af alle store Monarkier, ikke tænkt paa at giøre Erobringer uden for Grændserne af de 3 Riger, som han opdagede. Han inddeeler de naturlige Ting i Classer, efter visse udvortes Kiendetegn, hvorfra man sielden kand slutte til de indvortes, og det synes derfor ikke, at have været hans Tanke, at anprise denne Methode i andre Videnskaber, som beroe paa en Kundskab om de indvortes Egenskaber i Tingene, der ikke falde saaledes i Øjnene, som Tænderne Hornene og Fødderne i nogle Dyr, Nebbene og Fierene i andre o. s. v. Men hvad giør ikke Moden, --- En Lærd Mand har foretaget sig at give os lige saadant et General Kort over Sæde-Læren, og at forklare Menneskets Natur efter LinnæJnddeeling af Dyre-Riget. Den berømte Johannes Baptista de la Porta har allerede først i det forrige Aarhundrede gjort saadant et Forsøg i sit bekiendte Værk om Physiognomien, hvori han søger at finde i Menneskets Ansigter noget, som ligner de adskillige Dyre-Arter, og hvorfra man kunde slutte til deres Caracterer. Men Natur-Læren var endnu ikke nok i Moden, for at dette System kunde giøre Lykke. Vore Tider ere gunstigere for saadanne Opfindelser. Min Lærde, eller for at tale rigtigere, den Moralske Naturkyndige har inddeelt alle Menneske-Arter efter Classerne af Dyre-Riget. Mennesket er det første i den Classe af Dyr, som han kalder Prima; men dersom vi derved ville forstaae et Dyr, som kiender sig selv, til hvilken Tanke Linnæus selv giver os Anledning, er det klart, at denne store Naturkyndige har taget Mennesket i alt for vidtløftigt et Begreb, naar han til denne Classe henfører alle de Dyr, som have 4 Parallele Fortænder og to Patter paa Brystet. Vi behøve kuns at eftertænke, hvad Socrates og alle Viise i Grækenland, indtil Oraklet i Delp, have sagt, for at overbevises derom, at den rette Art af Mennesker til alle Tider har været saa var, at vi maa ansee det for et uddødt Slags, der ere ligesaa selsomt som Troglodyterne, som Orang Ontang og Kakurlaiko. Min Lærde, hvis Hensigt er, at undersøge alle Menneske-Arterne, maa bestemme sine Begreb nøiere, og forstaaer derfor ved Mennesket allene et Kreatur, som kiender sig selv, i den Meening, hvori dette blev forklaret af de Gamle. Næst Mennesket ere Aberne. Dette Dyr ligner Mennesket i adskillige Ting. Det leer, søber, nikker, ligesom naar man hilser; det gaaer paa to Been, og nogle af dem elske Fruentimmer; med faae Ord: det ligner Mennesket i mange Ting, men har ikke Forstand til at kiende sig selv, og denne Omstændighed, som min Naturkyndige holder vigtigere end Forskiæl paa Tænderne, tiener i hans System til at adskille Aber fra Mennesker; Han regner derfor til Aberne de Folk, som ere Artige og Selskabelige, men ikke Viise. Til Aften bakkerne (Vespertiliones) henfører han dem, som giøre Nat til Dag, og deraf tæller han tre Slags. Nogle, som søge Mørket, for at skiule deres Laster, disse ere giftige, som Flaggermuus; Lærde Folk, som vaage ikke af Kiærlighed til nyttige Sandheder, men af Stolthed og Nysgierrighed; Disse kalder han Aftenbakker, og endelig de Gierrige, som ikke kunde sove af Frygt for sine Skatter og af Lyst til at samle meere. Disse ere gjerne Blodsuere, og han kalder dem derfor Vampyrer. Elephanterne ere kloge, stærke og ædelmodige Dyr, de have en skarp Lugt, og bære heele Armeer paa Ryggen. Til denne Classe henfører han store Krigsmænd. Hundene ere troe og stridbare Dyr, som beskytte Mennesket, og de nyttige men ubevæbnede Dyr. Den samme Nytte giøre Soldaterne af Menneskenes Selskab. Ulve ere haarde og voldsomme Betiente, som misbruge deres Myndighed. Ræve, de, som bedrage under Skin af Retten. Løver ere Erobrere, og Tigrer Tyranner. Muus ere Toldsvigere og Contrebanders, og Kattene ligne Toldbetiente. Min Naturkyndig beviser vidtløftig denne Overeenstemmelse i Henseende til en hver Art. Jeg vil kuns anføre noget af det, som han siger om Kattene: Disse Dyr ere listige, hurtige og agtsomme; deres Syn er skarpt nok til at see i Mørket; de vide at skiule deres Kløer, og at gaae saa sagte, at de ikke kunde mærkes. J disse Egenskaber ligne de gode, snilde og vogtsomme Betientere. Men, naar de have ryddet Muusene ud af Fadeburet, spise de ofte Maden selv fra deres Herre. Der ligne de slette Betientere, som ofte, lige som Kattene, finde Fornøielse i at pine de smaa Rov-Dyr, endskiønt de røve meere selv, og saadanne Folk have dog undertiden den Lykke, at snoe sig lige saa vel fra deres Uretfærdighed, som Katten, der kommer altid til at staae paa Benene, hvorledes man kaster ham. Fortsættelsen følger.