Den Vest-Sjællandske Avis, 1835-05-19
21de Aarg. all No. 40. eller: Flagelse Ugeblad. Redigeret af Pastor, Ridder Bastholm. Trykt og forlagt af Peter Magnus. Tirsdagen den 19. Mai 1835. Med Kongelig allernaadigst Tilladelse, at forsendes med Brevposten i Danmark og Hertugdømmene. Om Almuens Tilstand og Maade at leve paa i Rusland. (Fortsættelse).Et varmt Bad er en stor Fornødenhed, selv forden russiske Almuesmand, hvilket, naar det kun bruges een Gang om Ugen, er sikkert meget velgiørende, derimod skadeligt for Sundheden, naar det bruges for ofte, Russerne bruge det meest som et Dunst= eller Svedebad. Der staaer en stor Ovn midt i Badestuen, hvorpaa der ligger en Mængde løse Stene, rundt omkring ere Bænke anbragte i forskiellige Høider. Ved at hede Ovnen blive Stenene bragte til den høieste Grad af Varme; man overøser dem med Vand, hvorpaa der udvikles en Mængde Damp, som opfylder hele Badestuen. Den Badende lægger sig nu ned paa en Bænk, som staaer høit oppe eller lavt nede, eftersom han attraaer en høiere eller mindre Varmegrad, og lader sig saa sagteligt i 1520 Minuter pidske med Birkeqviste hvorpaa Bladene endnu sidde. Derpaa vadsker han hele Kroppen med varmt Vand, som staaer parat dertil i Potter i Nærheden af Ovnen, klæder sig paa og gaaer hiem. J enhver Landsbye gives der nogle saadanne Badestuer. Den russiske Bonde tager sig forresten meget i Agt for at forkiole sig; selv midt om Sommeren, naar Vinden efter en heed Dag blæser af Norden eller Østen, tager han strax sin Schub eller Faarepelts paa, som han er saa forsigtig at tage med sig paa enhver Reise, om Veiret er end nok saa godt. Denne Forsigtighed forsømmes saameget her til Lands og er en Hovedaarsag til Feber og til Gigt, deels klæder man sig urimeligt tyndt, som saamange af vore gode Damer, og deels tænker man ikke paa Aarstidens Beskaffenhed og Veirligets store Foranderlighed, især om Foraaret, da den koldeste Aften kan følge ovenpaa den varmeste Dag. Det er en Hovedregel, for at conservere sit Helbred, at hærde Legemet, mod en stærk Kulde og stærk Varme, men at vogte det for pludselige Afvexlinger i Temperaturen).(Vi have nu lært at kiende den russiske Almues borgerlige Tilstand eller om man vil Stilling i Menneskesamfundet, og derved erfaret, at det saa meget omtalte og afskyede Livegenskab, som hersker i dette store Rige, er ikke fuldt saa trykkende eller giør de Mennesker, som leve i det, saa ulykkelige, som man i Almindelighed troer, da det mildnes ved forskiellige Forhold og Omstændigheder, og især derved, at de Livegne ere nu engang vante til det, kiende ikke Forfatningen i andre Lande og blive derved temmeligt følesløse ved det Aag, som hviler paa dem, imidlertid er dette Livegenskab dog altid et stort Onde nok, som hist og her maa have mangehaande Undertrykkelser og Mishandlinger til Følge, det er en Tilstand, som er nedværdigende for Menneskenaturen, og giør det til en Nødvendighed at al Folke=Oplysning holdes ude, og at en Overtroe holdes vedlige hos Almuen, som dog tillige er forbunden med en sand og velgiørende Troe. Vi Danske kunne derfor ikke nok paaskiønne vor Lykke at Folkets Tilstand her i Landet er ganske anderledes beskaffent, og naar vi saa ofte klage over Smaating, saa skulle vi betænke hvorledes saa utallige mange af vore Medbrødre ere farne. Det er interessant nu at henvende sine Betragtninger fra Russernes borgerlige Forfatning til deres aandelige og til deres Sæder. Jngen Russer, til hvilken Folkeklasse han saa hører, foretager noget Vigtigt, uden i Forveien af giøre Korsets Tegn og anraabe Guds Biestand. Det er brugeligt saavel hos de Adelige, som hos de rige Kiøbmænd, førend man foretager sig en Reise, at gaae i Kirke og anraabe den Almægtiges Velsignelse og Beskyttelse. (Saaledes var det, for ikke mange Aar siden, brugeligt i Jyllands Søestæder, at en Skipper gik i Kirke til Aftensang, inden han gik under Seil, om end Vinden var nok saa gunstig Kunne vi end ikke altid forvente at Albestyreren kan tage Hensyn paa vore Bønner og Ønsker, saa er det dog altid vor Pligt at ydmyge os for det Væsen, hvorfra alt det Gode allene kommer). Selv Keiseren forsømmer ikke at iagttage denne gudelige Skik. Andre indbyde Popen og hans geistlige Medhielpere til sig i deres Boelig for der at holde en Gudstieneste for Familiens Skytshelgens Billede, hvorved da alle Tienestefolk, Børn og Husets Venner maae være nærværende. De samme religiøse Høitideligheder finde Sted, naar man kommer lykkelig tilbage fra en Reise, Saaledes pleier ogsaa det russiske Militair, inden det gaaer i Bataille, at bede Gud og Biestand, og hvor Omstændighederne tillade det, at skrifte og at tage det hellige Sakrament.