Viborger Samler, 1819-06-23
London, den 11te Junii. Coureren indeholder følgende Brev fra den forrige svenske Konge, der nu kalder sig Oberst Gustafs søn, som er Udgiveren tilsendt til Jndrykkelse Flere Aviser have sagt Noget om Prinds Gustav, Søn af Gustav Adolph IV (Gustafson) forrige Konge af Sverrig; men det er nødvendige at oplyse nøiere det om Prindsen Fortalte, at Publikum kan være vidende om det Ulovmæssige og Uforsvarlige, som med ham i de 3 sidste Aar er foregaaet Det er paa Tide at kundgjøre de hemmelige Rænker man anvendte, for at skille Prindsen fra sit Fader, som Han, saavel af naturlig Pligt og Tilbøielighed, som og af Erkjendtlighed, skyldte Hengivenhed da han overlod Prindsen det meste at sin salig Moders, Dronningen af Sverrigs, betydelige, Kongen tilfaldende Arv, og deelte det øvrige mellem sine andre Børn. Prinds Gustavs Fader, der i Aaret 1812 blev skildt fra sin GemalindDronningen, gav hende, som Moder, det største Beviis paa sin Fortrolighed, ved at overdrag. Hende, ikke blot Prindsessernes, men og Prindsens Opdragelse, dog under disse 3 Betingelser: at de 1) skulle opdrages i den Religion, hvori de vare fødte, 2) overeensstemmende med deres Rang og 3. dannes for de Pligter til hvis Opfyldelse de engang skulle kaldes; Men, efterat Dronningen havde faae Raadighed over sin forrige Gemals Arv, som den Svenske Regjering udbetaler Hendes Majestæt, synes det, at Hun har handlet ganske imod ovenmeldte Vilkaar, ligesom og Hendes Søn, da han blev maforenn (17 Aar gl.) vægrede sig ved at komme til sin Fader, og med ham aftale sin tilkommende Bestemmelse, paa denne besynderlige og intetsigende Grund, at han havde lovet Hs. Maj., sin Moder, at blive hos Hende til han blev 21 Aar. Uagtet sin Faders trængende Forestillinger, vedblev han dog at være ulydig mod sin Herres befaling og sin Vens og Velgiørers Anmodning. - Det ville være oprørende mod Faderfølelsen at tillægge den engang saa dydige og lydige Søn Skylden herfor, det ville være uretfærdigt at sige det, saalænge det ikke øiensynligen var beviist, at Dronningen, Prindsens Moder, havde blot her handlet af egen Drift. Men, man maae vide, at Hun skiænkede sin Fortrolighed og betroede sin Søns Opdragelse til en Calvinist, en Republikaner og en Udlænding, der ikke besad nogle at de Egenskaber der anbefalede ham til at vorde Prindsens Opdrager. Man nævne ikke, for at bevise det Modsatte, den berømte Laharpes Navn, der en Gang var hos Keiser Alexander; thi Laharpe var blot Alexanders Lærer; men ikke hans Gouvernør. Lader os heller ikke misbruge Keiser Alexanders Navn og flette det upassende ind i Familiestridigheder, der ikke passer sig for en ophøiet Souveran. Nylig læstet i Aviserne, at Keiseren af Rusland havde udnævnt Prinds Gustav til Gouvernør af en af fine Provindser (Finland); atter, at han med Keiserens Tilladelse og understøttet af Hs. Majestæt med 2000 Pd. St. aarlig, degav sig til England for at studere; der ville sige, at Prindsen ikke selv havde Raad til at bestride denne Udgivet. Men man lade slige svagtgrundede Nybeder fart, man umage sig for at fremstille Sandheden, og man holde det ikke for muligt, at Kriser Alexander skulle fortie for Prinds Eustafs Fader fine gode Hensigter mod hans Søn og ikke givt ham derom de mindste Efterretninger, imens Faderen svæver i den smerteligste Angest over denne Søns Ulydighed. Basel d. 1ste Juni 1819. G. A. Gustafson.