Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1824-12-17
20. Comediens Fortsættelse. Kommerceraaden, der saavelsom de andre troede denne Gjæst at see en noget exalteret Marskalk, gav Tjeneren et Vink at skaffe Theen frem og forsikkrede den forestilte Beskjænkede med Selvtilfredshed, at han ville være tilfreds med hans ægte Karavanthe. Saa beruset som Manden, ogsaa var, følte dog Verten sig beæret med hans Nærværelse, ja da han for kort Tid siden havde afsluttet en Handel med Kommandanten om Leveranser til Armeen og ikke var tilfreds med ham, ansaae han saagaar dette Bekjendtskab for en stor Lykke. Da man efterat havde drukket Thee, gik ud at spadsere, holdt Faderen en dygtig Straffe. præken for Stange over at hun endnu bestandig søgte at undvige en, den Gang saa vigtig og trods sin Drukkenskab meget agtværdig Herre, og tvang hende ordentlig til at modtage den Arm, som den falske Marskalk bød hende. Da han endelig havde bragt hende dertil, blev hun paa en Gang som det synes, overordentlig lydig. 21. Enden paa Comedien. I dette Øieblik bortdrog nogle Knaldsidibusser, som Herr Koller tilfældigviis havde hos sig og uformærket anbragte, den almindelige Opmærksomhed fra Parken. Alle brøde deres Hoveder om Hovedsagen, og Beskaffenheden med disse Knald. Under Uroligheden, herover havde de Elskende benyttet denne Omstændighed og Mørket, til at forsvinde af Haven. Men neppe havde Stance, glædet sig over at være kommen lykkelig bort og havde gaaet nogle Skridt, førend ogsaa den strafværdige Handling, med sin hele Vægt vilde sønderknuse hende, og Hr. Koller med al sin Letsindighed vidste ikke hvorledes han skulle bære sig af med hende og hendes Betænkeligheder. Men hvorhen nu, spurgte hun. For det Første, svarede han, som er dig bekjendt over alle Bjerge. Siden ville vi vel see hvor vi komme hen. Men Stance var ikke tilfreds med dette Svar, hun gjorde meget mere den ene Jndvending derimod efter den anden. Aldrig saa snart havde han gjendreven den ene, saa bragte hun atter en nye for Dagen. Derved blev Tingen saalæng forhalet paa denne Side af Bjergene, at paa en Gang fra alle Kanter frembrøde franske Gensdatmeer, to af disse førte Hr. Koller med Mag derfra og gjennem Haven tilbage i Kommerceraadens Huus, hvor han i et Tobaks=Magazin fik et fast, men ikke meget behageligt Qvarteer. 22. Den Jnteressante Samtale. Om Morgenen efter denne høist fortrædelige Nat, traade en fornem fransk Officeer, en overordentlig stræng og alvorlig Mand ind i Magazinet. Han gjorde ham nogle Spørgsmaale, angaaende hvad Forretninger han havde med den franske Commandant, om hans Orden o. s. v. Da desuden alt ved Actuariussens Udsagn var bekjendt, saa kunde Hr. Koller intet nægte og søgte derfor kun at give Sagen et blidere Anstrøg. Brummende forlod Officeren ham og i hele otte Dage spurgte intet Menneske efter ham uden den Soldat som skulle sørge for hans Forstegning Foruden dette lod ogsaa denne, den Selskalige Underholdning være sig angelegen. Men de dertil valgte Gienstande hørte, om ogsaa til det Jnteressante, saa dog ikke til de behageligste. Næsten altid naar han kom, pleiede han nemlig at meddele ham hvor hyppigt Misbrug, af Ordener og andre Ting, som han kunde have gjort sig skyldig i, havde foranlediget en Dødsdom; men derhos trøstede han ham ogsaa sædvanlig med; at der gaves exellente Skytter ved Armeekorpset og Hr. Koller kunde gratulere sig selv med at blive skudt af deres Hænder. Saa høit som den Fangne ogsaa i Begyndelsen havde glædet sig over, i det mindste at finde et Menneske, som han kunde tale med, lige saa høit begyndte han snart igjen at ønske denne Selskabsbroder Pokker i Vold, der altid søgte at lede Samtalen hen paa hans nær forestaaende Død.