Berlingske Tidende, 1836-03-17
Forsaavidt det var yttret, med Hensyn til den i de forelagte Motiver paaberaabte Dom, at Grunden til Forfatterens Frisindelse laae i Mangel paa Beviis for Factum, da var dette vel meget rigtigt med Hensyn til det, Retten i Medhold af den gieldende Lovgivning ansaae for en nødvendig Bestanddeel af Forbrydelsen, nemlig et bestemt Forsæt at fornærme; men saasnart det udtaltes ved Lov, hvad der uden Tvivl bestaaer med Retfærdigheden, at ogsaa en uforsvarlig Mangel af Omhu for ikke at skade kan tilregnes den, der befatter sig med saa vigtige Anliggender, vilde den Mangel i de factiske Betingelser, som bevirkede, at Fdans. §§. 2, 3 og 7 vare anvendelige, ikke have fundet Sted med Hensyn til hiin Lovbestemmelse. Naar det var bemærket, at en større Virksomhed af Straffelovene mod Pressens Misbrug ikke vilde opnaaes uden ved mildere. Straffe, da vilde dog vistnok den i Udkastets §. 1 fastsatte Mulct ikke være en saa haard Straf, at Domstolene derved kunde afholdes fra at anvende den, hvor dens Betingelser, fandt Sted. Men hvis der sigtedes til den af slig Mulct flydende vedvarende Censurpligtighed, saa havde Committeen jo gjort et særligt Forslag til at indskrænke samme, og skjøndt Commissarius herved havde fundet nogen Betænkelighed, især fordi det angik, og for Conseqventsens Skyld nødvendigen maatte angaae, flere Presseforseelser end dem, der ere Udkastets Gjenstand, ansaae han det do ingenlunde for afgjort, at dette Amendement, der syntes at have Mange i Forsamlingen for sig, ikke ved Sagens endelige Afgjørelse kunde komme i Betragtning. Endelig maatte Commissarius bemærke, at han ikke indsaae, at den af Professor Bang foreslaaede Redaction af Committeens første subsidiære Jndstillingspunkt ophævede de Betænkeligheder, som han havde fremsat imod samme; thi det laae ganske klart i denne nye Redaction, saavelsom i den forrige, at den aldeles ikke udvidede Begrebet om den Yttringsmaade, der efter Fdn. 27de September 1799 §. 7 er Gjenstand for Straf, men alene formildede dette Lovsteds Straffebestemmelser. Commissarius kunde, i Henhold til Alt, hvad han forhen havde udviklet, ikke antage, at det af Committeen selv erkjendte Formaal: at sætte Grændser for den Ubesindighed, der viser sk. i en stor Deel af Dagslitteraturen, vilde opnaaes ved en saadan Bestemmelse, naar denne fremtraadte aldeles isoleret i en ny Lov, saalidet som han kunde finde det passende foren saadan Lov at lægge det Synspunkt til Grund, at derved Domstolenes Takt for Anvendelsen af hiin Paragraph vilde forandre sig. Derimod udtrykker det af Etatsraad Treschow fremsatte Forslag aldeles den Tanke, som det forelagte Lovudkast gik ud paa at udtrykke, og da det ikke var udsat for de Mistydninger, som selve Udkastet havde foranlediget, maatte han, forsaavidt Forsamlingen maatte deele Committeens Betænkeligheder ved dette, bede samme at henvende sin særdeles Opmærksomhed paa hiint, Sluttelig bad Commissarius Forsamlingen betænke, at det for selve Trykkefrihedens Vedligeholdelse i dens Grundvæsen er af største Vigtighed, at kue dens Misbrug, thi dersom den overmodige og bittre Tone i Behandlingen af Landets Love og offentlige Foranstaltninger, som nu saa stærkt viser sig i endeel af Dags litteraturen, bliver ved at tage Overhaand, vil Hans Majestæt omsider ikke finde det stemmende med sine Regentpligter at taale dette Uvæsen, og selve den offentlige Mening vil efterhaanden blive meere og meere stemt for Nødvendigheden af kraftige Forholds gelse imod Pressens Ud regler til Betryg skeielser. Efterat flere Medlemmer havde ytret over Sagen, blev Committeens principale Jndstilling, som gik ud paa, at der i Præmisserne til Forsamlingens Betænkning at den ei skulde ytres som dens Formening kan ansee det for ønskeligt, at der for Tiden gives skjærpede Straffebestemmelser for Misbrug af Pressen, af Forsamlingen billiget med 55 Stemmer mod 9. Ligeledes blev den af Professor Bang foreslaaede, og af Committeen, øvrige Medlemmer optagne, Redaction af Udkastets 1ste Paragraph billiget med 56 Stemmer mod 9. Som en Følge heraf blev det, i Henseende til Etatsraad Treschows subsidiære Amendement til nysnævnte Paragraph, af Præsidenten antaget, at da Proponenten udtrykkeligen havde tilkjendegivet, at dette Amendement kun var stillet for det Tilfælde, at Professor Bangs den øvrige Committees nysnævnte Forslag ei blev billiget, samt da Jngen af Forsamlingens øvrige Medlemmer under Sagens Discussion havde stillet det samme uden saadan Betingelse, saa kunde det, efterat det Forslag, af hvis Forkastelse det var betinget, nu var billiget, ei sættes under Afstemning, hvorfor ogsaa Proponenten, Etatsraad Treschow, under selve Afstemningen erklærede sig. Fremdeles blev Committeens Jndstilling ved Udkastets 2den Paragraph bifaldet med 56 Stemmer mod 9, ligesom ogsaa Etatsraad Treschows subsidiære Amendement ved denne Paragraph, hvorover han i ethvert Fald ønskede afstemt, blev, som subsidiært, antaget med 40 Stemmer mod 25. Endelig vedtoges Grev Holsteins Amendement, hvad § 13 i Fregn af 27de September 1799 angaaer, med 41 Stemmer mod 24, hvorimod Proponenten, forsaavidt han tillige havde omtalt Forordningens § 16, frafaldt sin Jndstilling herom, imod at den fornødne bemærkning om, at Forsamlingen ikke antog, at Censur medfulgte den der omhandlede Mulkt, blev optagen i Forsamlingens Betænkning. Den af den samlede Committee foreslaaede principale Jndstilling om, at ingen Straf skulde finde Sted for culpose Yttringer, hvad Skriftets Jndhold angaaer, blev, da Committeens Majoritet havde taget sin subsidiære Jndstilling om Straf for culpose Yttringer og Regjeringsformen tilbage, ikke sat under særlig Afstemning, hvorimod Forsamlingen uden Afstemning vedtog, at det Fornødne herom skulde optages i Betænkningen som en naturlig Udvikling af hele Tankegangen i samme.