Almuevennen, 1843-04-12
De Forhandlinger som fandt Sted under den foreløbige og endelige Behandling af Sagen angaaende det kgl. Rescript, bære i det Hele samme Præg som alt hvad der forud var fremkommet i Sprogsagen, af hvilket det kun tildeels var Gjentagelser, hvorfor det ogsaa forbigaaes her. Lorenzen fra Haderslev stillede paa Dansk et Amendement, men Præsidenten betydede ham atter, at Tydsk var Forsamlingens Forretningsprog, og at det ikke kunde tillades ham at stille Amendementer paa Dansk. Lorenzen fra Lilholdt, som det var tilladt at tale Dansk, optog derpaa Amendementet, der gik ud paa at det danske Sprog i enhver Henseende maatte indrømmes lige Rettigheder med det tydske, men Præsidenten bemærkede hertil, at den Forpligtelse han havde paataget sig kun gik ud paa at oversætte denne Deputeredes Foredrag, men dersom hans Amendement skulde komme i Betragtning, maatte han indlevere det paa Tydsk. J sin danske Forsvarstale for sit Amendement sagde Ris Lorenzen blandt Andet: "Naar det i Comitee-Erklæringen Pag. 5 var sagt, at det platdanske Sprog var Folkesproget i den nordlige Deel af Hertugdømmet Slesvig, det frisiske i den vestlige og det plattydske i det sydlige, og tildeels i den vestlige og østlige Deel, saa maatte han derimod bemærke, hvad der ogsaa allerede under Sagens foreløbige Behandling var fremhævet af det meget ærede Præsidium, at det danske Sprog var Ur sproget i Slesvig og havde været i Brug der i Aarhundreder for det tydske. Det danske Sprog, var i de nordlige Districter Kirke-, Skole-, Rets- og Administrationssprog, og han meente derfor, at der ogsaa tilkom de Deputerede fra disse Districter samme Ret til at betjene sig af dette Sprog i Stænderforsamlingen, som der tilkom de øvrige Districters Deputerede til at bruge det tydske Sprog. Med Forundring havde han i Comitee-Erklæringen læst disse Ord: "kun ved en eneste Deputeret fra de nordlige Districter, nemlig ved den fra det 3die Land-Valgdistrict, har det viist sig, at han egentlig kun i det platdanske Almuessprog er istand til at udtrykke sine Tanker, thi hvorledes kunde Comiteens Majoritet og den Deputerede fra det 13de Land-Valgdistrict, bedømme, om han talte Platdansk, da de saavel nu som tidligere havde erklæret, at de ikke forstode det danske Sprog, og hvorledes havde de kunne opdage Feil i hans Foredrag, da de ikke forstode Sproget, Jfald Præsidenten havde sagt det, saa havde det kunne være grundet, da han forstod Sproget, men fra deres Side var det ugrundet. Under Sagens foreløbige Behandling var det blevet berørt, at der ikke skulde være udtalt nogen Haan imod det danske Sprog, men i Comitee-Erklæringen laae jo netop en saadan Haan, i det Forlangende, at de nordlige Districters Beboere skulde tvinges til at vælge tydske Deputerede. Han indrømmede gjerne, at han ikke holdt lange Taler, fordi Bonden bag Plougen ikke lærer at tale parlamentarisk; dette var en Grund, hvorfor han ikke holdt lange Foredrag, men han havde ogsaa en anden Grund herfor. Den Deputerede fra Aabenraa havde nemlig fortalt om Keiser Barbarosa, og han, Taleren, frygtede for at vække Hølger Danske og de øvrige Nationalhelte, men det kunde blive farligt, naar disse kom i Strid med hinanden og brugte physisk Magt imod hinanden; en saadan Krig var farligere end en Krig med Penne og med Ord. Ved Afstemningen blev Amendementet forkastet med 34 Stemmer imod 5. Petersens Amendement: "at det for Fremtiden, skal ved Lov være de Deputerede fra de danskalende Districter, som ikke tiltroe sig Evne til at holde deres Foredrag paa Tydsk, tilladt at betjene sig af det danske Sprog, samt at der maa blive truffet Foranstaltninger til, at de danske Foredrag kunne blive førte til Protocols i en tro Oversættelse, blev forkastet med 38 Stemmer imod 2. Derimod antoges med 34 Stemmer, imod 6 Comiteens Jndstilling: "at Stænderforsamlingen, ligesaa indstændig som underdanig fraraader enhver Lovbestemmelse, hvorved der skulde gives de danskalende Medlemmer af Forsamlingen positiv Ret til at betjene sig af det danske Sprog under Forhandlingerne, saavelsom Ret til, at deres Foredrag skulde føres til Protocols i en tro Oversættelse Saaledes arbeidede de tydske Slesvigere i Stænderne med Enighed og Mod imod deres Maal, Danskhedens Undertrykkelse, lige til Enden. 5 danske Deputerede indgave derimod til Kongen følgende MinoritetsVotum: "Da vor Overbeviisning ikke tillader os at stemme med Majoriteten i nærværende Andragende, og vi dog maae ansee Afgjørelsen af Sprog=Spørgsmaalet for at være af meget stor Vigtighed, bør vi som Folkerepræsentanter ikke undlade at stille et Minoritets-Votum af det Jndhold: at det danske Sprog i enhver Henseende maa nyde lige Rettigheder med det tydske. Efter Comiteens Jndstilling og Majoritetens derpaa støttede Beslutning kan man ikke engang sige, at det danske Sprog skulde tolereres, langt mindre ansees ligeberettiget med det tydske; men at det sidste skeer, maae vi i de dansktalende Slesvigeres Navn nødvendigen fordre, da Halvparten af Hertugdømmets Beboere tale Dansk (thi saaledes er Forholdet i Virkeligheden, og det er ingenlunde en Trediedeel, saaledes som flere af vor Sags Venner, af Frygt for Overdrivelse og af Mangel paa nøiere Kjendskab til Stillingen, angive, skjøndt ogsaa en saadan Trediedeel maatte nyde fulde Menneske- og Borger=Rettigheder), saa see vi ikke den allerringeste Grund til at Dansk skal underordnes Tydsk, eller Tydsk underordnes Dansk. Begge Sprog bør i enhver Henseende være sideordnede og nyde samme Ret. Naar man beraaber sig paa den nærværende factiske Tilstand, at den største Deel af de Deputerede tale Tydsk, og at kun meget Fag i Forsamlingen tale Dansk, og at Alle forstaae et tydsk Foredrag, men at her ere Flere, som ikke forstaae et dansk Foredrag, og anfører denne som Grund for at Forsamlingens herskende Sprog bør være tydsk, og det danske kun i et enkelt Nødstilfælde taales, fordi og forsaavidt det ikke reent kan undgaaes, saa indrømme vi Factum, men protestere paa det Stærkeste imod Følge slutningerne. For vore egne Personer vil vi ikke opgive det, som vi maa ansee for vor naturlige og uomtvistelige Ret, og for vore Landsmænd, som vi repræsentere, hverken kan eller vil vi gjøre det. At kun saa Faa føle Trang og Lyst til at benytte det danske Sprog her i Forsamlingen, medens det dog er Modersmaalet for Halvparten af Hertugdømmets Befolkning, er en Følge af urigtige Forholdsregler og vilkaarlig Behandling af Folket i flere Aarhundreder, og beviser netop paa det Allerklareste det Unaturlige og Falske i Sprog tilstanden her i Landet. Men desto stærkere er Opfordringen til snarest muligt at hæve Aarsagerne til en saa unaturlig Tilstand, og vi tør derfor Jntet eftergive i de danske Slesvigeres naturlige og retmæssige Fordring: at de danskalende og de tydskalende Jndvaanere i Hertugdømmet i enhver Henseende nyde lige Rettigheder.