Ribe Stifts Adresseaviser, 1816-06-21
Efter disse genealogiske Betragtninger lader os nu først behandle Æslets legemlige Beskaffenhed og dets ydre caracteristiske Kiendetegn, og derpaa gaae over til dets indere Naturanlæg, Sindsegenskaber, Dyder og Laster. Næsten alle Naturhistorikere beskrive os Æslet som et firfødet Dyr, begavet med lange Øren, og sædvanligen klædt i Graat. Man behøver imidlertid kun at have seet lidet og blandt Æslerne, for at være overtydet om, at hverken de 4 Fødder eller den graae Farve og de lange Øren ere Kiendetegn, hvorpaa Man kan kiende ethvert Æsel. Nogle vilde kiende Æslet paa dets Skryden, der lyder omtrent som J a. Nu er det vel rigtigt, at der gives Æsler i Mængde, der ikke have nogen anden Stemme end denne, og derfor qvantsviis kaldes Jabrødre; men der gives ogsaa Æsler, hvis Stemme bestandigen lyder som ne, nei, og disse vil Man dog ugierne udelukke af Familien. Ligesaa upaalideligt et Kiændemærke ere de lange Øren der synes at være denne Dyrearts udelukkende Eiendom. lighed, og der gives mangfoldige Æsler, der strax ved deres lange Oren, som de vide at opsuuse Alting med, ligesom Spor hundene med deres Snude, forraade deres Art; men der er ogsaa Æsler, der uagtet de kun have meget stumpede Øren, ere og blive Æsler. Dette Kiendemærke er altsaa i det Hel meget skuffende. Kort, alle de Jagttagelser, Man har anstillet over dette interessante Dyr, overbevise os om, at der, i Henseende til de udvortes Kiendetegn, intet med Bestemthed lader sig fastsætte, thi det vandrer omkring i de meest forskiellige Skikkelser, taler i alle Tunger og spiller i alle Farver. Selv den legemlige Holding og den udvortes Anstand tilkiendegive det ikke altid; thi kan det end ikke nægtes, at de fleste Æsler hælde med Hovedet, og maale med ydmygt Ansigt deres phlegmatiske Æselskridt, saa gives der dog Æsler, nok, som bære Snuden meget høit, og paradere saare høitravende og gravitætisk, hvilket jeg siden skal vise. Derpaa giennemgaaer Forfatteren Æslets Sindeelag, Dyder og Aandsevner i Almindelighed; og slutter tilsidste saaledes: Efterat vi nu have betragtet Æslet i Almindelighed, ville vi endnu nøiere undersøge nogle særegne Arter, hvilke, saavidt jeg veed, endnu ingen Naturforsker har tænkt paa Blandt disse udmærke de grove Æsler sig. Man finder dem vel under enhver Himmelegn, men deres egentlige Fædreneland synes dog at være Tydskland, i det mindste støder Man der næsten hvert andet Skridt paa een af denne Art. De forraade sig ved et plumpt fremfusende Væsen, i det de løbe lige løs paa enhver, træde enhver paa Foden, skryde enhver lige op i Ansigtet, og overalt rykke frem med deres Æselagtigheder. De groveste Æsler er et Slags Tieneste= og Pakæsler, som Man træffer i Bureaus, paa Contoirer, i Accise= og Toldstuer og Kramboder. En anden Art ere de stolte og opblæste Æsler, Disse bestaae af forskellige Underarteer. Nogle bryste sig at deres Slægt; andre vise deres Viisdomstænder, nogle blæse, sig op af de Pengesække, de ere belæssede med; og atter andre af deres Æselsfigurs Skiønhed. Besværlige ere de lærdstolte Æsler. Man kan ikke undvige dem; de stille sig overalt i Veien, og deres Skri blinger som ege - ege! og ergo - er, Al Viisdom gaaer ud fra dem; hvert Foretagende maa mislykkes, naar Manikke har spurgt dem til Raads, og hver Statsindretning er uklog, naar deres Æselsvid ikke har givet Jdeen dertil. De troe, at have opsluget al Viisdom, fordi de, lig en Jacob v. Tvbo kunne paa 10 Maal sige de Ord: jeg maalave mig til, og de fleste af dem mene med Erasmus Montanus; at Philosophia instrumentalis er det eneste solide Studium at Resten kan være smuk nok, men ikke lærd; at een, der er vel dreven i Logica og Methaphysica kan redde sig ud fra Alting, og disputere om alle Materier, omendskiøndt han er fremmed i dem. Men de latterligste og utaaleligste Æsler ere de pengestolde, ikke blot fordi de blandt alle Æøler blæse sig meest op af de Pengesække, de bære; men fordi Pengesækkene blandt alle de Fortrin, som et Æsel pleier at bilde sig noget ind paa ere de tilfældigste, og ligesaa let igien kunne tages af deres Ryg, som de bleve paalæssede, i hvilket Tilfælde der da ikke bliver andet tilbage end det nogne og skaldede Æsel o. s.v.