Københavns Adresseavis, 1760-07-28
Kiøbenhavns Adres og alt hvad disse Rettigheder ikkun fører med sig. Ved Samvittigheds Tvang fanger man strax i Begyndelser, an, saaledes at sette Grændser for samme at der blider intet Rum tilovers at drive noget. Man udeluk ter Protestanterne fra alle Privilegier; derefter gaaer man videre. Man lader ingen blive Borger og Boesiddende med mindre han er Catholsk. Man søger at gifte Protestanterne og Catholikerne med hinanden. Saa har man Forevending at trekke Børnene til sig, og saaledes gaaer det stedse videre fort. J Schlesien var det bragt saa vidt, at man, førend Carl den Tolvte kom fra Sverrig, anstillede en Undersøgelse om hvis Farfader og Morfader havde været Catholske; og da sluttede man efter denne uchristelige Methode, at deres Børnebørn maatte være ligesaa. Vi har den Frihed naar vi ligger paa vor Sygeseng, at lade kalde vore Præster til os, for at tal med dem om vor Sieles Tilstand, og at opvekkes og opmuntres af Guds Ord. Samvittigheds Tvang til stæder det ikke. J Førstningen tilstæder man det, at besynderlig Naade, og paa de Steder endnu vel, hvor der endnu virkelig ere Evangeliske Præster. Men at reyse over Feldt eller Mark for at besøge en Syg, og meddele ham den hellige Nadvere, det bliver ikke tilladt, Med Tiden naar den høyeste Grad af denne Qvale kommer, saa bliver det gandske forbudet; ikke allene forbudet, men den arme Syge bliver qvælet med Catholske Geistliges Tiltale og Besøgelse. Tager Sygdommen Overhaand, og Forfølgelsen bliver sterkere saa kommer den Catholske Geistlige og stikker den Syge det vide Brød i Munden, naar den Døende ikke mere er sig selv mægtig. Vilde hans Paarørende af verge sligt; saa ere de Oprørere og Rebellere, ja der som de i deres Hidsighed taler noget derimod, saa bliver de ydermeere endogsaa vel erklærede for Gudsbespottere, og straffede som saadanne. Hvad kand de giøre andet end sukke, Og naar den Syge saaledes er bleven givet det viede Brød, saa er det let at begribe, at man tillige erklærer hans umyndige Børn ligeledes for Catholske. Vi besidder vort Gods og Eiendom i Rolighed og Fred. Men ved Samvittigheds Trang ere vi ikke det te Gods meere mægtige. Besiddelsen dependerer strax af Landsherrens vilkaarlige Magt; og da veed den Catholske Geistlighed snart Middel til at bevæge LandsHerren at ophæve denne Frihed Skeer nu dette i Riger; saa maae man dog endnu vel saa til Nød tillade den Frihed at sælge Godset og reyse bort, siden de Protestantiske Stænder ere endnu alt for mægtige Men det er Gud bekiendt, hvor haardt det staaer! Saltzburgerne ere tildeels endnu levende Vidner og det hele Rige veed det, hvad vor forrige høysalige Konge, denne Friheds Fader, havde at bestille med andre Evangeliske Fyrster, førend de kunde bringe det saavidt. Og i de Østerrigske Lande har man bragt det saa vidt, at der ikke er meere at tænke paa. Thi naar det kommer an paa denne Punct, saa ere de velbetænkte exciperede fra Rigspligterne. J andre Lande, som ikke hører til det Tydske Rige, tør ikke engang tales derom. Vil den betrængte Protestant endogsaa gierne med Glæde taale, at hans Gods bliver hanstem berøvet, saa staaer han dog i Fare for at kunde komme ud af Landet, uden at miste Livet, blive dømt til Galeyerne, eller ævigt Fæstnings Arbeyde. Min gandske Siel bevæger sig, nu jeg skriver om disse Trængseler; thi den umenneskelige Blods Udgydelse rinder mig i Tanker, som Bødlernes Hænder har udmyrdet paa vore Medbrødre. Læser man Folkenes Historie for to hundrede Aar siden, saa skal man finde saadan en Martyr=Historie, som de første Christne har, der bare Korset efter Frelseren paa Blodbanen. Væbne dig, min Med Christen, til dette Sindelav, at forsegle din Troe med dit Blod. Vær sterke, Herren og i hans Styrkes Kraft. Tillader Gud det, at vi og vore Bundsforvandte bliver undertrykte, saa er Forfølgelsens Tid for Døren. O du almægtige Frelsermand, afvend denne Jammer fra os og vore Børn. Bevare os fra det afskyelige Overtroens Aag og fra Vantroens Trøstesløshed. Men maaskee at man kunde falde paa de Tanker: at vi, vi som staaer under vor Konges Regiering taler ikkun saadant af Kierligheds Hidsighed for vor Herres Rettigheder. Det er ikke saa slemt at leve under de Catholske Herskaber, og vi betiener os nu ikkun af den Forevending, for at sette Protestanternes Gemytter i Harniske Men foruden, at jeg frit beraaber mig paa de Lande, hvor vore Med Christne lever under Aag og Tryk kelse, og det vil vise sig, at jeg endnu har sagt for lidet; Foruden, at jeg beraaber mig paa den vitterlige Historie, som ligger for hver Mands Øyen; Foruden, at jeg hermed kand beraabe mig paa Acterne til Regensborg, saa vil jeg her anføre et Vidnesbyrd af en Sachsisk lærd Mand, hvilket han allerede for atten Aar sig den har ladet trykke og offentlig bekiendtgiøre. Og deraf tand man see, om vi Brandenborgere ikkun allene skriver saaledes, eller om vi først taler saaledes ved den nærværende Krig, Jeg tager denne Sachsiske lærde Mands Vidnesbyrd af den Aarsag, paa det at mange af disse Jndvaanere, som af en indpræntet Forbittrelse. bittrelse imod Kongen ikke vil vide noget af en Fare for Samvittigheds Tvang, skal see, at de ellers har tal i en anden Tone. Den berømmelige Professor Gott. sched, i Leipzig, har i Udgaven af Bayles oversatte Tanker og Commeter følgende Anmerkning: Bayle skriver sammesteds i Texten og Julians Forfølgelse imod de Christne, og viser, at hans Forfølgelse har bestaaer i følgende Angreb: Han gav Love, hvorved han forbød dem Studeringer, paa det at de Christne ved Hielp af Philosophien ikke skulde lære, at besvare de Hedenske Philosopher. Han udelukte dem ogsaa fra alle Krigsbetieninger, fra Hoffet fra al Forvaltning over Provinzerne, og saaledes trakte han mange af dem deels ved Caresser, deels ved Gavmildhed til Afgudstienesten. Den gang saae man som i en Smelte=Ovn, hvilke der vare sande Christne. De som vare sande Christne, forlode med Glæde deres Betiening, og vare færdige til, heller at taale alting, end at fornægte deres Troe. Men de, som i stæden for, at de skulde have været Christne, foretrakte Rigdom, og Æresposter for den sande Lyksalighed de betænkte sig ikke længe paa at ofte til Afguderne. Dette er den Text, som Bayle skriver, og under dette Sted giør nu Hr. Professor Gottsched følgende Anmerkning, som jeg Ord for Ord vil her anføre; og denne lærde Mand tør gandske vist ikke skamme sig ved denne Anmerkning. Saaledes skriver han: Det synes som Catholikerne nu omstunder har fortreffelig lært disse Julians Kunstgreb, paa en uformerket Maade at forfølge Kietterne. Thi der, hvor de endnu ikke tør eller vil bruge aabenbare Magt, er dette ogsaa deres Midler: 1.) Befordrer de heller vankundige Folk end Lærde, og indfører altsaa Dumhed og Barbarie. 2) De betager Protestanterne al Fortieneste, og tilvender Papisterne samme, paa det at den gemeene Mand skal blive fattig, og at Hunger enten gaae over til dem, eller rømme Landet. 3) De hverver lutter Papistiske Soldater, eller giver i det mindste Officier=Pladsen, bort til Udenlandske Catholiker, indtil den Jndenlandske Adel ogsaa gaaer over, ligesom man hidindtil i Pfalt har erfaret alt dette. Man kunde endnu sette dette Kunstgreb dertil, at man vel lader de Folk, som vil komme til Betieninger, for et Syns Skyld beholde deres Troe, men man paanøder dem catholske Koner. Thi saafremt, at disse ikke skulde kunde bringe deres Mænd til at blive Papiister, eller dog meget koldsindige imod deres egen Religion, saa geraader dog i det allerringeste alle Børnene, i de Catholske Præsters Kløer, siden disse ikke lader sig nøye med, at de som ere at Moderens Kiøn, bliver ogsaa døbte paa hendes Religion, som ellers er almindeligt hos Protestanterne. Endelig seer man altsaa de fornemste Huse i Landet paa engang at lade sig see og fremkomme som Papister, og hvad vil de ringere og borgerlige meget sige derimod? Dette staaer i bemeldte Bog paa den to hundrede og firsindstyvende Side. Han skrev det 1741. paa den Tid, da gandske vist ikke noget Menneske tænkte paa den nærværende Krig. Og hvilken rig Samling. af Udenlandske vilde jeg kunde giøre, dersom jeg vilde formere denne Citation, Men det er nok til mit Øyemeed, som jeg har for at adsprede den Dunst, med hvilken man nu vil blæse Protestanterne i Øynene: ligesom at vi Brandenborgere ikkun nu skreve saaledes om denne Sag, Sagen er saa aabenbar og vitterlig, og der er saa aabenbare skeete Ting for Øynene, at man overalt intet Beviis behøver, uden Øyesynet, og man maae forundre sig over, hvorledes mange betrag: ter denne Sag paa nærværende Tid med saa koldfindige Hierter, Men hvor Vantroe og Letsindighed tager Overhaand, der er Forfølgelses Aand for Døren, og Portene staaer aabne for den Men vil man sige: "Er dette nu noget at frygte for Religions Tvangen har lagt sig. Man er ikke mere saa ivrig og nidkier. Man lader enhver have sin Frihed, og der bliver nu ingen meere trykt eller trængt for Religionens Skyld?" Give Gud, at ingen blev mere trykt eller trængt! Men det som er tvertimod ligger for Dagen. Uden at melde om Ungern, om hvilken atter Hr. Walch fra Jena (altsaa ikke heller nogen Brandenborger) i sin Evangelisk-Lutherske Religions Historie p. 576. skriver saaledes: Der er allene under den nærværende Regiering indtil Aaret 1749. bleven taget et hundrede og som og tyve Kirker fra Protestanterne, saa veed man ogsaa meget vel den bedrøvelige Historie fra Frankerig, da man nu for elleve Aar siden hængte fire Protestantiske Præster op i Galgen. Og paa det man ikke atter skal mene, at dette skriver ikkun en Brandenborger, saa tør man ikkun ved at efterser Hr. de la Chapelles Bog, om den offentlige Gude Mum 2