Aarhuus Stifts-Tidende, 1842-02-03
Følgeblad til Aarhuus Stiftstidende Nr 19. Forlangte Jndrykkelser. Nedenstaaende anonyme Brev modtog jeg for en 14 Dage siden med Kjøbenhavns-Posten. Det afgiver et saa evident Beviis for den Fare, Bondestanden og Friheden endnu svæve i hos os, at jeg ikke har taget i Betænkning at offentliggjøre dets Jndhold. Concipisten tjene det i behageligst Gjensvar, at jeg i ham har gjenkjendt en gammel, adelig Godseier, som vistnok ad en langt nærmere Vei end over Kjøbenhavn kunde have tilsendt mig sin Skrivelse, Hans mig og Andre velbekjendte Skrivemaade: Stiil, Ortographie, Jnterpunction og hele Tankegang, have røbet ham. Aldebertsminde, den 20de Januar 1842. C. Dalgas. Hr. Landvæsenskommissaier! Længe har det været mit Fortsæt, at tilskrive Dem, Andledning Deres Jndrykkelse af Dato 5te October f.A. i Aarhus Avis, og deri gjøre Dem opmærksom, paa den Urigtige Mening De derudi har lagt for Dagen at besidde. Først taler De om Bondestanden, maa je spørge, hvad skader Bondestanden her i Danmark, intet slet intet noget, uden at de har det for godt, og har intet at bestille, Skatterne i forhold ei store, til at høie og tugte, den hoffærdige og Stolte Bonde, lad ham arbeide in Natura paa Weiene og Andre offentlige Arbeider, han bliver derved Ydmyget Noget, saa han i Sandhed haardeligen trænger for og det i høi Grad, thi han er aldt for Næsviis og hovmodig, og skal det saaledes vedblive, skal De snart faae at see at Bonden spiller Herre, Lad ham gaae Soldat faae dygtig Prygel, det har han godt af, thi han lærer høflighed; han bør og skal være under Ave og Haar tugt saa er det først at man kan faae slig en Esel i tale, Og vil dog hverken Haabe eller troe at den Tid skal kome, at man skal titullere en Bonde med Ordet Di, og ikke Du, hvilket den Jndbilte og Kloge Ussing for Nogle Aar siden proponerede at man skulde kalde en saadant Krabat De? De behager i Deres inserat at laste baade Konge og Regjering, jeg maa spørge finder De virkelig at De dertil har Aarsag jeg troer Nei, betænker De, at om ikke Dem saa Deres Nær Beslægtede, har her i vort lykkelige Dannemark fundet et Land hvor De som Rømt fra det egentlige Fædreland har funden et venligt Hjem og blid Modtagelse, og endogsaa hedret mere end De ifølge det her anført burde og kunde fortjene) Mit Raad er til Dem, Sadel om medens det er Tid, Den megen Frihed duer ikke, og lad Konge og Raad Regjære, Landet saaledes var det for, og vi vil haabe at det maae blive saa igjen, thi det hele Stendervæsen er reent ud sagt snavs og duer intet til, eller bliver til noget. De behager at sige at det ikke er her i Danmark som det burde være, deri har De ret, thi her kommer for Mange Landstrygere, fra andre Lande her ind og vil homesterere over det som de ei forstaaer, og ikke heller burde befatte sig med, tag Dette ad Notam Her Kamr. og befat dem ei meere hermed, thi de feiler, tak de Gud for det meget gode de her i Landet er bevist, og daddel intet her som igrunden et fortiener det og minst af en hertil flygtende Udlænding som deres Slægt jo i Grunden er, Rook herom. - Lad Slesvig og Holstein være det de er, og lad det være dem ligegyldig hvad det angaaer om Konge Magten thi det bliver dog ei saae som de skriver om, og befat dem ei videre med slig Statstyrelse, og lad det Stændersludder, føre, thi Landet har for det forbandede Tøy kom paa fare bestaaet, og med Gudshielp kan det fremdeles bestaae herefter uden det. – Vil De skrive, saa tal omfuldblodsrallikerne deri har De ret i meget og Skal have det, naar De forsvarer vores gode Jydske heste, og Dadler det nye modens forbandede Smit som Landet plaaes med og forderve vor gode Heste Rase. – Dernæst bedes de at skaane Den gl. Wærdige Møller Wulff vis han agtelse han fortjener det ikke som Stænder Mand, thi derfor lides ham ei) men som en god human og redelig Mand, som vist ingen fornærmer, men de har feilet mod ham og derfor bør de vise ham Deres fortrydelse, og læg den tilkjende ved at nærme ham, de ved paa hvad Maade det best kan skee, og de behøver blot at udlade dem derom til den beviiste saae bliver nok den Sag jevnet mellem dem og Ham, – for Eftertiden vær mer høflig, baade i hvad de skriver og udelader Dem om, naar de er paa Deres høie Hest. - Modtag det som et velmeent Raad fra Den de minst troer og venter, dog nærmere en som de nogen sinde Kunde formode eller vente. Naar De husker hvad Samtale de med en Mand for en tid siden havde da vil de snart gjette den rette hertil og da sige dem selv han har ret, husk blot et Ord, og de vil strax gjenkjende og finde den omtalte Mening, at vida taltes om. - Nu nok herom og dog gode sande Wenner. Dette Brev var skrevet paa 3 Lapper Papiir og indlagt i et andet Brev, som det lader af et yngre Datum. Jndholdet er ikke andet end en Gjentagelse af hvad vi alt have hørt, paa det nær, at Concipisten vil have Bonden sat dygtig under Ave som i Rusland, og at Statsraad Hersleb har Ret, jeg Uret. C. Dalgas.