Den Vest-Sjællandske Avis, 1827-07-17
Dr. Francia lod i den første Tid efter hans Ophøielse, hver Søndag læse en Messe for sig i sit Capel eller i Casernerne, og bievaanede paa de store Festdage Gudstienesten i Hovedkirken; men snart lod han sig ikke meere see i denne Kirke og i 1820 afskedigede han sin Capellan; Siden den Tid bekymrer han sig ikke om nogen Gudstieneste og taler ved hver Leilighed imod den indførte Religion. Saaledes svarede han en Commandant, som forlangte af ham et Helgenbillede for at opstille det som en Skytspatron i en af ham nyelig opbygget Guardig, hvorlænge ville i Paraguayer være saadanne Tosser, dengang jeg endnu holdt fast ved den Katholske Troe saa tænkte jeg ligesom Du; men nu indseer jeg Kuglerne ere de Helgene, som bedst bevogte vore Grændser. Ved den første Audience, som vi havde hos ham spurgte han os om vor Religion og tilføiede: bekiend Dem til hvilken Religion Devil; vær Christen, Jøde eller Musselmand, men vær kun ingen Atheist. Naar Dictatoren har et Anfald af Hypochondrie, saa indelukker han sig enten i sit Palads uden at give sig af med Forretninger eller han udgyder sit onde Lune paa alle dem, som omgive ham. Civile Embedsmænd Officere og Soldater blive da uden Forskiel mishandlede af ham. Han udstøder Skieldsord og Trudsler imod sine sande Fiender. J saadanne Øieblikke lader han foretage de fleste Arrestationer, og fuldføre de haardeste Straffe, at afsige en Dødsdom er for ham en Bagatel. Veirliget synes at have en stor Jndflydelse paa hans Sindsstemning, da slige Anfald oftest indtræffe naar Nordostvinden blæser; thi denne Vind er fugtig ledsaget af en trykkende Hede, medfører dagligen stærke Jlinger, og giør et ubehageligt Jndtryk paa Folk, som lide af Forstoppelse i Leveren eller af Tilfælde i Underlivet, og som have et omfindtligt Nervesystem, men naar Vinden er sydvest saa er han sædvanlig i godt Humeur; Man hører ham da synge og lee uagtet han er allene og han indlader sig da gierne med dem, som ville tale med ham. Men saa foranderlig endog hans Lune er saa er han sig selv dog bestandig lig, i Henseende til en roesværdig Egenskab, den at han er meget uegennyttig. Han betaler alting med rede Penge hvad der er bestemt til ham selv, og han er ligesaa genereux ved sine personlige Udgifter, som han er en streng Oeconom ved Statens Eiendom. Hans Formue har han slet ikke forøget siden sin Ophøielse. Han har aldrig modtaget nogen Foræring, og hans Gage er bestandig i Restance; Hans største Fiender maae indrømme ham dette. Han har ogsaa ved flere Leiligheder viist sig taknemmelig, saaledes da han engang erfarede, at en Søn af en Familie i Cordova i hvis Huus han var bleven meget godt behandlet i sin Ungdom opholdt sig i Asuncion i den største Fattigdom, saa lod han ham strax kalde til sig, gav ham nogle hundrede Franker og udnævnede ham til sin Sekretair. Undertiden tænker han ogsaa paa sine gamle Skolekammerater og hielper dem, naar de trænge til det. Men han erindrer sig ingen modtagne Velgierninger, kiender hverken Slægtninge eller Klienter, saasnart han troer at bemærke et Jndgreb i sin Magt, eller en Mangel paa Ærbødighed imod hans Person. Jkke at kalde ham Exellentissimo Sennor er allerede en utilgivelig Synd, endskiøndt han selv tiltaler enhver med Du, med Undtagelse af nogle Udlændinger hvortil han efterhaanden har vant sig ligesom hans Magt har tiltaget. J skal ære mig ligesom Eders Konge, sagde han engang til en Franskmand; thi jeg kan bevise Eder mere godt end han og tilføie Eder mere ondt. Flere Personer af hans nærmeste Omgivelser, som vilde omgaaes med ham. paa en fortroelig Maade faldt i Unaade, og andre bleve kastede i Arrest fordi de vilde tiltage sig en Magt, som han ikke havde givet dem. To Brodersønner af ham, som siden Begyndelsen af Revolutionen havde tjent som Officere ved Linietropperne, va re de første, som han gav Afsked saasnart han blev Dictator af Frygt for at de skulde giøre en Misbrug af det Slægtskabs Forhold hvori de stode til ham, ogsaa straffede han dem for enhver Feil langt haardere end enhver anden. Den første af dem maatte i 4 Aar sidde i Fængsel, fordi han i en Dands havde slaget et Mennesket som havde grovelig fornærmet ham, og den anden maatte sidde et Aar i Arrest fordi han havde brugt en Musikanter ved Tropperne til at opføre en Serenade. Endelig har han sendt sin Søster bort som var den eneste Person for hvilken han har viist en varig Hengivenhed, og som bestyrede hans lille Jordeiendom, fordi hun havde berientsig af en Belader til at straffe en Slavinde. Ved en saadan iversyg Overholdelse af sin Magt kan man ikke vente, at Dictatoren nogensinde kunde have en Ven, i hvad han saa har taget sig for saa er det aldrig faldet ham ind at spørge nogen til Raads, og ingen kan rose sig af nogen finde at have havt den mindste Jndflydelse paa ham, og naar siden tidlig eller sildig den Skiebne træffer ham engang, som venter alle dem, som undertrykke deres Fædreneland, saa maae han gandske allene tilskrive sig det selv.