Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1809-12-30
Statsraadets Talere, Grev Regnault de St. Jean d'Angely og Defermon bleve førte ind, hvorpaa Prindsrigerkekantsleren, Præsident, holdt en kort Tale. Taleren sagde: Monseigneur, Senatorer. Den høitidelige Act, som er bleven Dem berettet i det nylig hørte Senatusconsult, indeholder ogsaa ene Bevæggrundene til samme. - Hvad kunne vi tilføie? Hvilke Ord kunne vi tale til det Franske Senat, der ikke vilde være langt under de rørende Ord af de høie Ægtefællers egen Mund, hvis høimodige Beslutning er helliget Deres Raadslag, Deres Hjerter ere enige om, at bringe den største Jnteresse det største Offer, de ere enige om, at lade Politiken og deres Følelse tale det oprigtigste, det meest overtalende Sprog; det Sprog, der er meest egnet til at overbevise og røre. - Keiseren og Keiserinden have som Souverainer og Ægtefæller gjort alt, sagt alt. - Der bliver intet tilbage for os uden at elske og beundre dem. Fra nu af tilkommer det det Flanske Folk at lade sig høre. Dets Hukommelse er tro som dets Hjerte. J dets taknemmelige Erindring vil det forene Fremtidens Haab og Mindet om det Forbigangne og aldrig ville Monarker have høstet større Ærefrygt og Beundring, og Taknemmelighed, end Napoleon, der offrede for sine Undersaatters Tarv sine helligste Følelser, end Josephine der opoffrede sin Ømhed for den bedste Gemal af Hengivenhed for den bedste blandt Konger, af Kierlighed til det bedste blandt Folkeslag. - Modtager, mine Herrer, i det bevægede Frankriges Navn, i det forundrede Europas Øine, dette Offer, det største, som nogensinde er bragt i Verden, og iler, fulde af den inderligste Bevægelse, De føle, i Deres Følelsers Tribut, at frembære alle Franskes Sindelav for Tronens Fødder. Den er den eneste Priis, der er vore Sonverainers Mod og den eneste Trøst der er Deres Hjerter værdig. - Derpaa tog Prinds Vicekongen Ordet og sagde: Prinds, Senatorer! De har hørt Udkastet til det Senatus Consult, der fremlægges til Deres Overveielse. Jeg troer ved denne Leilighed at burde tilkjendegive Dem den Tænkemaade, der besieller min Familie. - Min Moder, min Søster og jeg have Keiseren at takke for alt. Han var os en saad Fader og vil bestandig finde inos lydige Børn og tro Undersaattere. For Frankriges Lykke er det vigtigt, at Stifteren af dette 4de Dynastie ældes, omgiven af directe Efterkommere, der ere os alle en Borgen ligesom og et Pant paa Fædrenelandets Glorie. - Da min Moder for hele Nationens Øine kronedes af sin høie Gemal, indgik hun den Forpligtelse, at opoffre alt for Frankriges Ønsker og Vel. Med Mod, med Adel, med Værdighed har hun opfyldt denne hendes første Pligt. Ofte blev hendes Siel saaret, da hun saae en Mands Hjerte, der, vant til at beherske Skjebnen og stedse med lige Skridt at gaae sine store Planers Udførelse i Møde, være et Rov for den skrækkeligste Kamp. De Taarer, som denne Beslutning kostede Keiseren, ere tilstrækkelige til min Moders Hæder. J den Forfatning, hvori hun befinder sig, ville hendes Ønsker og hendes deeltagende Følelser, ledsage os ved den ny Velfærd, der venter os, ja, med en med Stolthed blandet Tilfredshed vil hun erfare de lykkelige Virkninger af hendes Offer for Fædrenelandet og Keiseren. – Efter denne Tale foreslog Aarets Præsident, Grev Garnier, at sende Projectet til en Specialcommissions Undersøgelse. – Forsamlingen blev udsat til de til denne Commission udnævnte Senatorer vare kommen tilbage, og Kl. 4 1/2 aabnet igjen, da Grev Lacepede aflagde en Beretning, hvori han blandt andet sagde, at allerede 13 af Napoleons Forgængere have fret sig af deres Pligt tvungne tii at opløse det Baand, der knyttede dem til deres Gemalinder, og det mærkeligste er, at blandt disse Forster vare 4 af Frankrige, meest beundrede og riskede Monarker, Carl d. Store, Philip Aug., Ludvig d. 12te og Henrik d. 4de. – Da Forslaget var antaget med det fornødne Stemmeantal, befalede Prinds Rigserkekantsleren, at det skulde forvandles til følgende Senatusconsult. "J Betragtning af den af Prinds Rigserkekantsleren optagne Act, i Kraft af en befaling fra H. M. Keiseren og Kongen af følgende Jndhold (her følger Keiserens Skrivelse) have vi, ledsagede af Grev St. Jean d'Angely, den Keiserl. Families Statssecretair, begivet os til Thuilleriernes Pallads. Efter et Qvarteers Forløb bleve vi førte ind i Keiserens store Cabinet, hvor vi forefandt Hans Majestæt Keiseren og Hendes Majestæt Keiserinden, Deres Maj. Kongerne af Holland, af Vestphalen og Neapel, Hs. Kongl. H. Prinds Vicekongen, Dronningerne af Spanien, Holland, Vestphalen, Neapel, Madame og H. K. H. Prindsesse Pauline. H. M. Keiseren og Kongen behagede at tale til os paa følgende Maade: Min Fetter, Prinds Erkekantsler, Jeg har i Dag tilsendt eder et forseglet Brev, for at befale eder, at begive eder i mit Cabinet, og for at tilkjendegive eder den Beslutning, som jeg og min elskelige Gemalinde, Keiserinden, har fattet. Det er mig kjert, at Kongerne, Dronningerne, og Prindsesserne, mine Brødre, Søstre &c. ere nærværende, ved det, jeg har at sige eder. Mit Monarkies Politik, mine Folkeslags Jnteresse og Trang, der stedse har ledet alle mine Handlinger, ville, at jeg skal efterlade Born, Arvinger til Kierligheden for mit Folk og til den Trone, hvorpaa Forsynet har sat mig. Jmidlertid har Jeg i en Tid af nogle Aar opgivet alt Haab om at faae Børn i Ægteskab med Min elskelige Gemalinde; dette bevæger Mig til den Beslutning, at opoffre. Mit Hiertes sødeste Folelser, for at fremme Statens Vel og ville vort Ægteskabs Opløsning. -