Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-04-08
Blandede Efterretninger. J Anledning af den i næstforrige No. omtalte Hibberske Beskrivelse over Shetlandsøerne, fortjener at bemærkes, at disse Øer, lige indtil Kong Christian den Førstes Tid, hørte til Norge; men da denne Monark vilde gifte sin Datter med Kong Jacob den Tredie af Skotland, bestemtes Medgivten til 60,000 Gyld, hvoraf de 10,000 skulde betales strax, og for den øvrige Sum Ørkenøerne tjene til Underpant, med al Herlighed og Rettighed, indtil Gjelden var betalt. Men ved en skotsk Adelsmands Ankomst til Danmark Aaret derefter, for at afhente Prindsessen, var Christian ikke istand tilat betale mere deraf end 2000, og Shetland, blev sat i Pant for de manglende 8000. Stænderne i Norge vare ikke tilfreds hermed, tyde mistede paa denne Maade den Pension, som efter et, mellem Kong Magnus Haagensen af Norge og Kong Alexander af Skotland 1260 oprettet Forbund, skulde svares Norge af Guderøerne og Manøerne, skjøndt den sidste skotske Konge havde vægret sig for at betale samme, og tilligemed den Ørkenerne. Vel blev det siden i alle efterfølgende danske Kongers Haandfæstning fastsat, at de skulde indløse Ørkenøerne, men denne Jndløsning blev saalænge udsat, indtil Summen var løbet saa meget op, at man maatte lade Skotland beholde Pantet. Man seer heraf, siger Sneedorff, at Pindsesse Margaretha var en meget kostbar Prindsesse for Danmark. Holberg hver langt bedre den Maade, Dronning Dorotheas Fader, Markgreve Hans af Brandenburg, brugte, da han vilde udstyre sin Datter; thi istedetfor en hypothekarisk Medgivt gav han Christopher af Bayern en Obligation paa 30,000 Rhinske Gylden, som aldrig blev betalt, hvor ofte end Markgreven blev krævet, og som endnu skal forefindes i Archi verne. Tre Eremiter have i Departementet Puy de Dome valgt deres Opholdsted i en grotteagtig Celle, som en andægtig Kone har indrømmet dem i en til hendes Gods hørende Skov. Her leve disse nye Skovbrødre af Kartofler og Rødder, stille deres Tørst ved den klare Bæk, og afholde sig fra at nyde Kjød, Viin, ja endog Brød. De sove paa Bræder og bære en sort Kappe, paa hvis høire Side staaer en stor Rosenkrands og paa Brystet et Crucifix. Hver Søn og Helligdag gaae de til den nærmeste Kirke, hvor de tilbringe hele Dagen lige til om Aftenen med Bøn og Betragtninger. To af dem er udgaaede fra Selskabet for den christelige Lære og synes at være 2830 Aar; men den Yngste skal endnu ikke have naaet det tyvende. Hidtil have disse Eneboere endnu ikke lokket nogen Tilhænger. Efter sine første Feldttoge i Tydskland befalede Napoleon, at oprette paa Ludvig XVI'S Bro 12 eller 16 Statuer af Feldtherrer. De Valgtes Navne vare bestemte og Konstnerne udnævnte. Siden, da nye Feldttoge fandt Sted, og saa mange Feldtherrer vare faldne, at alle Broerne i Paris ikke kunde rumme alle deres Statuer, skyndte man ikke paa Konstnerne, at fuldende deres Arbeider, og de Førstvalgtes Navne vare desuden gaaede i Glemmebogen. Kun ni Statuer vare fuldendte, da Napoleon, blev styrtet. - Den Kongelige Regjering lod dem henbringe i et Magazin, i det Øjemed, at forære de forskjellige Departementer, hvori de afdøde Generaler vare fødte, samme. Man befalede imidlertid, at forfærdige 12 Statuer af Mænd, der for Revolutionen havde udmærket sig i Land- og Søtjeneste eller i Statsembeder, f. Ex. Bayard, Sully, Cardinal Richelien, Admiral Duquesne. Jmellem disse 12 Statuer anbringes Seierstegn. Der er allerede sluttet Accord med Konstnerne, for en Statue betales 29,000, og for et Seierstegn 30,000 Fr. J et tydsk Tidsskrift læses følgende af Dr. L. Thinemanns utrykte Reisebeskrivelse angaaende Jslændernes Gudstjeneste: Jslænderne have beholdt de oprindelige lutherske Kirkeskikke næsten uforandrede. Deres Kirker ere meget simple, ofte usle. De bedre blandt samme ere af Træ, bygte i langagtig Fiirkant, større og mindre efter Sognets Behov. De ydere Vægge ere en Alen tykke og belagte med Græstørv, for at formindske den ofte indtrængende meget følelige Kulde. Hyppigen er ogsaa Taget belagt med samme, men med tyndere Stykker; for de mindre Vinduers Aabninger har man ladet blive Rum. Ved een af de smalle Sider er den store Indgang, for hvilken Altaret staaer. Nærmest ved Indgangen ere sædvanligen de smaa Klokker ophængte, men de findes ogsaa stundom i en særlig Forbygning. Derpaa følge paa begge Sider Qvindekjønnets Sæder, der ved et Skillerum ere skilte fra Mandspersonernes, hvilke befinde sig ved Væggene nærmest Altarret. Dette er stundom prydet med eet eller flere Malerier, eller snittede Træbilleder, der have Hensyn tilden bibelske Historie. Det samme er Tilfældet med Prækestolen, der findes paa det ene Hjørne af Skillerummet paa Qvindernes Side. - Præsten stiller sig, naar Gudstjenesten begynder og efterat der er blevet ringet med Klokkerne, for Altaret, hvor han uden for Præketiden bliver staaende og vender Ansigtet mod Altaret. Han er iført en Præstekjole med en hvid Messesærk over, der paa Ryggen er forsynet med et stort Kors. Der synges derpaa nogle Psalmer, hvilke for en stor Deel ere Oversættelser af Tydsk (?), med samme Melodier; derimellem læses Evangelier, hvorpaa Præsten bestiger Prækestolen og holder, eller rettere aflæser en opbyggelig, ei for lang, Præken i Landets Sprog, overeenstemmende med Anordningen. - Efter endt Præken synges atter en Psalme og lyses Velsignelse over Menigheden. Til Slutning kysser Præsten den hele Menighed, begynder med de mere Anseete paa høire Side af Altaret, og giver med særdeles Udmærkelse det eller hiint Medlem to eller tre Kys. - Under Prækenen svøbe Fruentimmerne eet eller flere Tørklæder om Hænderne, for at skiule Ansigterne i samme og betrygge sig imod at forstyrres, udvortes fra Kirken besøges meget flittigen.