Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-05-28
(Fortsættelse.) En upartisk Sammenligning imellem Buonapart- og Crommell viser os, at den første har næsten intet forud for den sidste, ja, at Protectoren endog kan sattes over Keiseren, naar man betænker, at han i det mindste døde udvortes lykkelig og efter at have endt den frygtelige Rolle, han havde paataget sig at spille. At han ikke lod sig udraabe til Konge af Engelland beviser, at han besad større Klogskab og forstod bedre at styre sin Ærgierrighed end Buonaparte, thi med hans Hoved og hans Myndighed havde det været ham en meget let Sag. Buonaparte har lige saalidet som Cromwell udmærket sig ved nogen stor Dyd. Alle hans Hyklere have vidst meget at fortælle om hans Tapperhed, Magt, Viisdom og Aandsstorhed, men aldrig fremførte de noget Træk af virkelig Menneskekjerlighed og Godmodighed; to Egenskaber, der aldeles ikke syntes at ligge i hans Caracteer. Hvad Godt gjorde han mod de Stater, der, tvungne af Omstændighederne, opoffrede Mennesker og Skatte, for at tilfredsstille hans umættelige Ærgjerrighed? Medens han raabte paa, at alle de, der holdt med ham, skulle vorde store og mægtige, lønnede han deres Hengivenhed med Utaknemmelighed, mindede dem ideligen om deres Afmagt og truede med at knuse dem ved den mindste Tvetydighed i deres Adfærd. Saaledes behandlede han sine Bundsforvandte den ene efter den anden, og brugte dem som Redskaber til sine Hensigters Opnaaelse, indtil, udmarvede og udpiinte, de vendte den sidste Kraft, han levnede dem, mod ham selv. Archimedes's Ord: skaf mig et Fodbred uden for Jordkloden, og jeg skal rokke den, gielde ogsaa i den moralske Verden. Man indrømme mig først en eneste falsk Forsætning, og jeg skal bevise tusinde paafølgende Eftersætningers Sandhed. Buonapartes Talsmænd søge altid at gjøre deres Modstandere vaabenløse ved det Ord: Politik. At han trængte med Grenaderer ind i en Raadsforsamling; at han gjorde sig til Dictator, at han indførte den meest grændseløse Despotismus; at han foretog sig saa mange uforsvarlige og gyselige ligger, alt det undskyldes med det eneste Ord Politik, Skal en saadan Undskyldning kunne gielde for Fornuftens og Retfærdighedens Domstoel, saa maa man af samme Grund ogsaa kunne undskylde alle ældre og nyere Tiders Tyranner. En Nero, til hvis Undskyldning endnu kan lægges den, at han levede over 1800 Aar tidligere end Buonaparte og regierede over Hedninger, maatte da forekomme os saa reen som en Engel. Men vee den Tidsalder, der vil undskylde Udaad med Politik og umenneskelig Uretfærdighed med Nødvendigheden! Dobbelt vee det Land, der hylder den jesuitiske Grundsætning: Hensigten helliger Midlet, De Franske syntes langt fra ikke at ahne hvad den første Consul egentlig førte i sit Skjold. Medens han som Overhoved for en Republik skabte et nyt Kongerige, Etrurien, og gav det en Prinds af det Bourbonske Huus til Konge, sagde man offentlig om ham (i Clef du Cabiner Marts) "at han aldrig vilde opfylde det daarlige Haab, eller nære den Attraa, selv at være Konge, ja, at hans Laurbær kun vilde plettes af en Trone." J Skuespilhuset tiljublede Folket ham: "Jeg skaber Souverainer, og gider selv ikke være det. Jmidlertid sagde den vise Grey, der ikke lod sig blænde af saadanne tomme Ord, allerede d. 22 April 1801 i Underhuset: at hvor store end Buonapartes Talenter, maatte være, maatte man dog, for at beundre ham, oppebie det Øieblik, han havde vundet den største af sine Seire: Seiren over sin Herskesyge.