Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1815-05-12
Hertugen af Wellington reiste den 3die til Blüchers Hovedqvarteer i Lüttich. Af Artillerie og Munition er fra Engelland udskibet saa meget til Fastlandet, at Arsenaler i Woolwich næsten skal være ganske udtømt. Til Ostende ere allerede ankommet nogle Regimenter Portugisere, Endeel af de russiske og svenske Tropper ventes til Søe til Nederlandene. Barcia, de Tolly ankom den 29 April til BressauDe 3 Hausestæder ville dennegang forene deres Tropper, som ikke kunde skee i forrige Krig, og give dem en fælleds Anfører, hvorefter de skulle støde til Wellingtons Armee. Lord Castlereagh har nu forelagt Underhuset den Wiener Traktat af 25 April, ratificeret af Prindsregenten i Kongens Navn, med en tilføiet Deklaration som gaaer ud paa, at den 8de Artikel vel skal ansees forpligtende for de kontraherende Magter til fælles Anstrængelser mod Napoleor Bonapartes Magt; men dog ei ansees forbindende for Hs. brittiske Majestæt til at fortsætte Krigen, for at foreskrive Frankerig nogen særdeles Regjeringsform. Saameget endog Prindsregenten, hedder det, ønsker, at see Hs. Allerkristeligste Majestæt paa Thronen, og saameget det end ligger ham paa Hjerte i Samfund med sine Allierede at bidrage til saa lykkeligt et Udfald, saa opfordre dog de Grundsætninger, hvorefter den brittiske Regjering uforanderlig har taget sine Forholdsregler, ham til denne erkiæring: Ved en Separat Artikel til ovennævnte Trokkeer det ogsaa bestemt, at Engelland, om det skulde finde det fornøden, ei at stille det hele stipuleerte Troppe-Antal (150,000 Pd.), betaler aarligen for hver manglende Kavallerist 30 Pund Sterling, og for hver Jnfanterisk 20 Pund J Frank urter Journalen læses 2 mærkelige officielle Artikler under Rubriken Wien den 26 April Den første erklærer bestemt, at Deklarationen af 13 Marts har allene Bonaparte til Formaal, og ikke den franske Nation. Kongressen her proskriberet Bonaparte. Denne Mand maa og kan ikke mert finde noget Fristed blandt civiliseerte Nationer. Endnu mindre kan han beherske dem. Dette er Grundsætningen i den mod ham udstædte Art, der grunder sig ligesaameget paa Retfærdighed som paa Nationens Jnteresse, og derfor er uigjenkaldelig. Man tilbyder endnu den franske Nation Bistand, som den ikke kan undvære, saalænge den hærer en Mands Aag, der vil dens Vanære, da han gjør den skyldig i en dobbelt Meeneed. En Pag forenede den med sin Souvernin, en Trektet havde i jen udsonet den med Europa. Ved at anmasse sig den høieste Magt brød Bonaparte begge. Han styrtede Nationen de Ulykker, der ledsage Borgerkrig, Anarkie og Militær, Despotisme. Hvorledes kan denne Mand have den Frækhed, at love fremmede Nationer Traktaters Overholdelse, og en at blande sig i deres Anliggender, Hans Undvigelse fra Elba, hans Landing i Frankerig, den Titel han vover at antage, den Magt han tilriver sig, de Blændværk han omgiver sig med og søger at forsvare, alle disse Attentater vilde true den selskabelige Orden med aldeles omstyrtning, og alle Nationer med det Aag, de nyligen ere befriede fra. Nei, efter saamange Aars Lidelser og Trængsler er ingen Erfaring spildt for Europa, kan heller ikke være det for Frankerig. Det veed, at det var de utallige Ulykker, udbredte ved een eneste Mands uhyre Despotisme over Frankerig og den øvrige Verden, der lode Nationerne føle hvad de skyldte deres Værdighed som Lemmer af den europæiske Familie. Denne Følelse gav de ny politiske Forbindelser ny moralsk Styrke, som satte dem istand til at erobre Freden for Peris's Porte. Denne Magt vedvarer end. Den er uforstyrrelig, fordi den grundet sig paa de mættigste Drivsjære og dyrebareste Følelser, paa Religion, Fædreland og Nationalære. - Europa vil Fred; det behøver den umodsigeligen; men det vil ikke troe at have Fred naar den ei er bygget paa alle Nationers ufor inderlige Grundsætninger og fælletsJnteresse. Freden skal ikke staae under Armeernes bestandige Sauvegade. Dette kan Europa ikke gjøre udenat demoralisere sig. Men kunde hiint Frankerig, som repræsenteres ved Adresser, som beherskes af en Mand, der ved Meeneed og alle Traktaters Overtrædelse kom paa Thronen, kunde dette Frankerig, saalænge denne Mand malede i dets Navn, indgyde den Tillid, der er det første Brundlæg ved enhver politisk Forhandling: Europa har erklæret Bonaparte Krig. Frankerig kan og maa vise Europa, at det føler sin Værdighed nok, til ikke at ville denne Mands Souverainetet. Den franske Nation er mægtig og fri. Dens Frihed og Magt beroer paa den selv, og ere nødvendige til den europæiske Ligerægt.