Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1836-06-21
Ogsaa her kom de Deputerede i Mødet den 11te tilende med det Algierske Anliggende - eller Algerie, som nu er den antagne fælleds Benævnelse for de 4 nye franske Provindser i Nordafrika - saaledes at samtlige af Kommissionen foreslaaede Jndskrænkninger bleve forkastede og Regjeringen tilstodes for næste Aar det forlangte Troppe-Antal for Algier af 23,000 Md. og omtrent 30 Millioner Fr. til de ordentlige Udgivters Bestridelse. Jnteressant var især, tillige som en ny Bekræftelse paa Bruddet imellem Ministrene og de Doctrinaire, den parlamentariske Kamp imellem Hr. Thiers og Hr. Guizot. Den Sidste erklærede sig, hvad Sagen selv angik, for Regjeringens System, kun foretrak han den fredeligere, langsommere og skaanende Gang, der fulgtes, saalænge han var i Ministeriet. Tillige udbredte han sig om Talefriheden i Kamrene og forsvarede Hr. Duvergiers Anskuelser. Dog Hr. Thiers blev ham ikke Svar skyldig. "Regjeringen - sagde han - vil gjerne tage imod Raad, naar de kun ere forstandige. Sammenligner jeg min Forstand med min forrige Kollegas, da tilstaaer jeg gjerne min Svaghed; men den af Hr. Guizot anpriste Methode er netop den samme, som jeg igaar forsvarede. Hvad den af ham saa ivrig forsvarede parlamenSaa tariske Talefrihed angaaer, da kan det Jngen falde mindre ind at antaste samme end netop mig, som ene skylder den min Opkomst." Marskal Clauzel tilbageviste eftertrykkelig beskyldningen for at have overskredet sine Jnstruktioner. De franske Tropper vare ikke sendte til Algier, for at lade sig slaae. Ligesaa modsagde han alle Duvergiers Ankeposter. De af Abdel Kader begaaede Rædsler havde Man slet ikke berørt. De franske Soldater havde forenet Tapperhed med Humanitet. At Man bortførte Qvinder og Børn fra Mascara skeete for at redde dem, da Abdel=Kaders Krigere ellers havde nedsablet dem. Frankerigs Jndflydelse var større end hans Med Stammerne maatte Man underhandle, ikke med Abdel=Kader. Naar Tasnas Munding først var fri, vilde Frankerig spare en Million aarlig, da Man saa kunde faae Korn og Qvæg fra Tremecen. Andre Talere paastode, at siden Aaret 1830. vare der døde ikke mindre end 11,438 franske Soldater, i de afrikanske Hospitaler, uden at tale om de paa Valpladsen Blevne. Som en af de værste til at forfølge de Jndfødte nævnedes Jussuf, men han toges i Forsvar af Hr. Laurence, som et Mønster paa Tapperhed. Hans Overgang til Jslam kunde ikke lægges ham til Last, da han i sit femte Aar var bortført af Korsarer fra den italienske Kyst. Hans Grusomheder undskyldte Taleren med, at det var saa Skik og Brug der tillands. Den Fiinhed, hvormed Hr. Thiers iøvrigt forsvarede Regjeringens System i Algier fandt hans Beundrere saa mesterlig, at de udbrød: "Det kan Man kalde at tale Fransk!" Mindre Jndviede kunde maaskee finde Sofisterie i et Raisonnement som følgende: Det kunde hverken kaldes Erobring eller Ødelæggelse, naar Man vil bemægtige sig et nyt Land, at Man først søger at underhandle med de Jndfødte, og naar det ikke vil lykkes, da bekjemper dem. Uden Kamp og Blodsudgydelse er en slig Tagen i Besiddelse aldrig mulig. Ligesaa i Algier, Først havde Man beseiret Tyrkerne og frataget dem Herredømmet over Landet. Med Araberne var Man gaaet ligedan tilværk, underhandlet med dem, indtil de brød Freden. Da havde Man atter maattet bekjempe dem, men det kunde hverken kaldes Erobringsystem eller Ødelæggelseskamp. Man vil blot tvinge dem til at blive vore Venner (!). Med dem maa Frankerig føre Krigen om Overherredømmet; men derfor behøver Man ikke at udrydde dem, o. s. v.