Aarhuus Stifts-Tidende, 1842-06-25
Randers Avis" leverer en paalidelig og detailleret Beretning om en Mands vidunderlige Frelse af en sammenskudt Brønd, idet den meddeler Pastor Graaes Jndberetning til Amtet om denne interessante Begivenhed. Heraf følg. Udtog: Efterat Huusmand Laurs Jensen af Pindstrup Mandagen den 6te Juni Kl. 10 Form. ved det udskridende Sand var bleven levende begravet i en Brønd, han havde gravet for Cand. phill. Andersen, Eier af Margrethenlund, og man indtil Kl. 12-1 om Middagen forgiæves havde stræbt at frelse ham, var der al Rimelighed for, at Manden for længe siden var død. Hr. Andersen vilde imidlertid lidt for Kl. 2, i sin Forstemthed, lægge sig et Øieblik paa sin Seng; men han havde kun hvilet nogle faa Minutter, da han pludseligt hørte et huult Raab nede fra Jorden, skjøndt der var 33 Alen imellem ham og Randen af Brønden. Da A. løb ud til Brønden, greb han først fat i det Reeb, som hang ned deri; da han rykkede flere Gange heri, blev der igjen tre Gange nedenfra taget i det. Han ilede nu ned i Brønden og fik Svar, da han raabte Mandens Navn, rimeligviis var denne først nu opvaagnet af en Besvimmelse. Ved de meest utrættelige Anstrængelser søgte man nu at komme den Ulykkelige til Hjælp, især udmærkede sig Rasmus Oldermann fra Attrup, Søren Hansen af Margrethenlund og Anders Pedersen fra Ny=Ryomgaard ved deres ædle Selvopoffrelse, og Hr. Proprietair Andersen ved den Aandsnærværelse, hvormed han opmuntrede og ledede de Andre i de forefulde Øieblikke. Ufortrødent fortsattes Anstrængelserne til den Ulykkeliges Frelse; dog havde man først Tirsdag Aften Kl. 718 bragt det saavidt, at Laurs Jensen kunde sees ovenfra. Han svarede Ja, naar de kaldte paa ham. Hans Stemme var fast, og han selv uforsagt; men han var ikke rigtigt ved sig selv. Han troede, at han var væltet med et Læs Tørv, og at han laa under Vognen og forgiæves kaldte paa dem, der gik forbi. Uagtet Ras Oldermanns utrættelige Anstrængelser, maatte denne dog, da Mørket faldt paa, forlade ham, uden at mere end Overkroppen var draget frem. Han fik lidt Øllebrød ned til sig, som smagte ham saare godt, hvorpaa han faldt i Søvn. Kl. 2 Onsdag Morgen vaagnede han ved sin fulde Samling, og raabte op til dem, som havde Vagt: "Kommer J snart ned og redder mig, for her er saa kjedsomt nede, Man begyndte nu igjen at fortsætte Arbeidet. Det fandtes, at der laae 2 Bjælker over hans Hofter, ligesom igjen et Par Fjælle stode imod hans Been bagfra. Disse to Bjælker turde paa ingen Maade sauges over (som dog nær var skeet engang, eftersom det Hele i saa Fald upaatvivlelig vilde have styrtet sammen. For at komme til Fødderne, maatte Søren Hansen stikke sit Hoved igjennem en udvidet Aabning paa Bræddeloftet, og saaledes staaende og tilsidst hængende paa Hovedet, arbeidende i den meest ubeqvemme Stilling, med Benene i Veiret, og med et Reeb om Livet, som de Andre holdt ham i, give sig Gud i Vold. Kl. 11 om Formiddagen skred Sandet over S. Hansens Hoved, saa han troede det havde været forbi med ham; men det blev dog ved Skrækken. Et større Hull gravedes i Sandet, hvorved man kunde komme ind under L. J.; men inden Søren Hansen gik ind i dette i dobbelt Henseende underjordiske Hul, hvor det løse Sand saa let kunde styrte sammen over ham og hvor han slet ikke kunde sees af de Andre, sagde han noget bevæget til L. J.: "Ja, nu kommer det an paa, om jeg ikke har redt en Seng til os Begge, saa faae vi Sovekammer sammen." Søren Hansen sprang til Slutning ned under L. J., for saaledes bedre at faae ham op af Sandet. L. J. havde nu selv fat med begge Hænder i Rebet, hvori der haledes ovenfra, og, understøttet af sine troe Redningsmænd, kom han saaledes et Øieblik efter tilsyne over Brønden, Kl. 45 Onsdag Eftermiddag, med et blegt og støvet Ansigt, men med et mildt og roligt Udtryk deri, efter at have været levende begravet i en Brønd paa 20 Alens Dybde i 56 Timer, hvoraf 33 hengik, inden saameget kunde blive bortryddet, at Hovedet kunde komme frem og Aandedrættet blive frit. Et "Gudskelov," lød fra Alles Læber, som et ukunstlet Te Deum. Da L. J. var kommen i Seng, sagde han ganske skjælmsk: "Nu ligger A som en Greve!" og derpaa faldt han i Sovn, efter at være undersøgt og behandlet af Lægen; men i Søvnen bevægede han endnu Hænderne, som for at rykke i Touget og holde Sandet borte.