Viborger Samler, 1839-03-12
Der har i Kjøbenhavns Morgenblad staaet flere færdeles velskrevne Theaterartikler, hvilke Rygtet tilskriver den talentfulde Forfatter –J Berl. Tidenden af 4de Marts læses Følgende: Et skjønt, rørende Exempel paa den Beredvillighed, hvormed Hovedstadens Jndvaanere række Haanden til ædle Faretagender, er atter givet i disse Dage. J Fredagsnumeret af "Dagen" og i Adresseavisen for i Løverdags læstes en Annonce fra Dhrr. Cancellieraad Deichmann, Pastor Gad og Dr. med. Sommer og 7 Børn, som vare blevne fader og moderløse, og ingen Paarørende eller Venner havde, der kunde yde dem virksom Hjelp. Navnligen indeholdt Annoncen en Opfordring med Hensyn til de 4 yngste, der ere under 12 Aar, om af christelig Kjerlighed at antage sig et af dem, i det Mindste midlertidigen. Som vi erfarer fra paalidelig Haand, meldte der sig strax en Mængde Velgjørere, deels med Pengebidrag til disse Børns Forsørgelse og deels med Tilbud at modtage et af dem som deres eget, og inden Løverdag Middag havdes Udsigt til alle Børnenes gode Forsørgelse. Med en Jnderlighed, der rørte Tilhørerne til Taarer, frembar Hr. Pastor Gad igaar ved Prædikenens Ende sit Hjertes Tak paa de Umyndiges og Menneskelighedens Vegne for de Guds Velsignelser, der synlig havde hvilet over denne Gierning, og nedbad over Velgjørerne den Løn, deres Hjerter attraae. Hvo kan andet end istemme denne Tak og denne Ben! –J den Frisindede og Kjøbenhavnsposten, er i denne Tid atter taget fat paa en tilsyneladende ubetydelig, men i Grunden dog ingenlunde ligegyldig Sag: det fra Kjøbenhavns Gouvernement formeentligen udgaaede Forbud imod Tobaksrygning forbi Skildvagter, hvorved ubehagelige Collisioner letteligen kunne opstaae. Under 7de Mai 1835 befalede Hs. Maist. Kongen: at det for Fremtiden skulde være forbuden at ryge Tobak paa Fæstningens Volde; men at Mandskabet forresten kun var at instruere derhen: "t naar det staaer Skildvagt ved Krudttaarne, Krudt- og Ammunitionsvogne, ladte Kanoner, Laboratorier eller andre Steder og offentlige Bygninger, hvor ildfængende Sager, opbevares, f. Ex. Korn- og Homagaziner m.v., bør det ikke tillade Nogen at nærme sig Posten med antændt Pibe eller Cigar." Foruden de nævnte Steder er slig Rygen kun formeent paa Amalienborg og i de kgl. Haver, hvilket ikke saameget er at betragte som en Lovgivningsact, men snarere som en Betingelse, hvorunder Hs. Majestæt har tilladt Andre Adgang til hans private Eiendomme. Af foranførte Grunde finder Kjøbenhavnsposten, det derfor meget usandsynligt, at der skulde existere en Gouve nements-Befaling, som forbyder Hvad Kongen har tilladt; thi at en udenlandsk Prinds fortiden beklæder Gouverneurposten, giver ham naturligviis ikke større Magt, end ellers, og saalænge Byen ikke er erklæret i Beleiringstilstand strækker Gouvernementets Magt sig ei udenfor Fæstningsværkerne med Hvad der ligger til disse; Hvad der derimod paa Stadens Gader skal være Borgerne formeent vedkommer nok ene Politiet. – J Kbhavnsposten af 3die Marts meddeles endvidere følgende: Vi see os i Dag i Stand til med et ganske frisk Exempel at bevise, hvad vi nylig have sagt om det Farlige i, uden høieste Nødvendighed at fremkalde Conflicter mellem Soldaterne og de fredelige Borgere. Paa Almindelig Hospitals Sygestue Litr. S. er nemlig indlagt en Snedkersvend, Carl Ernst Hogrefe, 25 Aar gammel, hvis Albuebeen er knækket paa den høire Arm, og som saaledes har maattet underkastes en langsom og mislig Kur. Efter Journalens Udvisende er dette farlige Brud fremkommet paa følgende Maade. Den 13de Februar gik han gjennem Colonnaden paa Amalienborg med en tændt Cigar, men da Skildvagten forbød det, tog han den strax af Munden, og først da han var midt paa Pladsen, omtrent 5 Alen fra Hesten begyndte han igjen at ryge. Et Øieblik efter børte han Nogen løbe bag ved sig, og da han vendte sig om, saae han det var Skildvagten, der, uden at mæle et eneste Ord, med Geværkolden slog ham over Armen, saa at han for længere Tid er sat ud af Stand tilat arbeide, og muligen for bestandigen har tabt en Deel af sin Kraft i den høire Arm. Da det er Hospitalsofficianternes Pligt, at gjøre officiel Anmeldelse om enhver ved Overfald foranlediget Beskadigelse, og de, selv om de i deres Lovalitet skulde gaae saa vidt, at ansee alt, hvad en rød Trøie har gjort, for velgjort, dog umuligen kunne opkaste sig selv til Dommere om, hvorvidt i nærværende Tilfælde Soldateskens lovlige Tvangsret er bleven overskreden, saa maa man forudsætte, at der alt er indledet Undersøgelse om Sagen, og at vedkommende Soldat, hvis ovenstaaende Beretning befindes rigtig, alvorligen vil blive straffet for sin Brutalitet. Men hvad vi her nærmest ville henlede alle Vedkommendes Opmærksomhed paa, er at betænke, hvad der kunde været Følgen af en saadan Scene, hvis den var foregaaet paa Garnisonspladsen, i Stedet for paa Amalienborg. Paa sidstnævnte Sted er det nemlig ved et kongeligt Rescript til General Bülow forbudt, at ryge Tobak, men paa Garnisonspladsen har Kongen tilladt det, og kun Gouverneuren forbudt det. Soldaterne ere nødte til at lystre Gouverneuren, men med en kongelig Tilladelse i Haanden ere Borgerne, hvis vi ellers have rigtigen forstaaet den danske Statsforfatning, ikke forpligtede til at underkaste sig hverken en underordnet Embedsmands eller en udenlandsk Prinds's Forbud.