Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1814-02-04
(af Statstidenden. Tydskland. - Da Major Offerman i Hertug Fredr. Wilhems Navn tog Hertugdømmet Brunsvig i Besiddelse, udstædte han en Proklamation, efter hvis Bekjendtgjørelse strax Ynglinge af de fornemste Familier, ilede til deres Landsfyrstes Faner. (Proklamationen selv, skal i et følgende Nummer vorde meddeelt.) Storhertugen af Baden har under 20 Novbr. f. A. udstædt følgende Proklamation. Ligesom mine høie Forgjængere i Regjeringen gjorde jeg mig det til ufravigelig Pligt at befordre miste Undersaatters Vel og Lykke, og sikre Badens Selvstændighed. De Forbindelser, din høiselige Storhertug, ved sin Indtrædelse i Rhinforbundet, sluttede med Frankerig, og som siden overførtes paa mig, vare mig hellige, fordi jeg ved den strængeste Opfyldelse deraf haabede at befæste mit Folks Rolighed, og mit Lands Vel; og tilføiede end en langvarige Krigs Trængsler, hvori jeg, i Følge de med Frankerig indgaaede Forpligtelser, maatte stille et betydeligt Troppekorps til de franske Armeer, saavelsom Handelens fuldkomne Standsning, Fædrenelandet dybe Saar, saa fortrøstede, jeg mig dog ved Haabet om, at en endelig Fred engang skulde give mig Leilighed til at yde mit Folk Erstatning for det Udstandne. Det almægtige Forsyn, som styrer Nationernes og Hærernes Skjæbne, har fravristet de franske Vaaben Seierssanen, og overgivet den i de allierede Armeers Hænder, der kjæmpe for Tydsklands Sag. Fra Elbens til Rhinens Bredder trængte de forenede Magter allerede seierrig frem; jeg gjorde nu det sidste Forsøg paa at forskaffe det ved Krigsstuepladsens Nærmelse truede Fædreneland Roe og Sikkerhed; jeg ansøgte den franske Keiser om Neutralitet for Baden, i det Haab, at de allierede Magter ligeledes vilde give deres Samtykke dertil. Den Udfaldet svarede ikke til Forventningen; og da jeg ikke paa denne Maade har kunnet stere Badens Rolighed, saa finder jeg mig bevæget til at forene mig med de ollierede Magter, som for nærværende Tid føre Krig imod Frankerig, og saaledes at forene Fædrenelandets Bag med deres. Badens Selvstændighed, Tilkjæmpelsen af tydsk Frihed og Uafhængighed er nu det store Maal, vi maae stræbe imøde; i Forening med de høie Allierede tør vi haabe at kunne opnaae det. Jeg kan ikke dølge for Eder, at vor gesgraphiskBeliggenhed, som Nabo til Frankerig, gjør vor Stilling, farligere end de fleste andre allierede Staters, følgelig ogsaa kræver de Ofte som Eders Fædrenelands, Eders Arnesteders, Eders Familiers Forsvar fordre; at altsaa Anstrængelser af alle Arter ville vorde nødvendige, for paa vor Side at bidrage Alt til at tilveiebringe en almindelig Fred, hvis Grundvold er en politisk Ligevægt, som beskyttet Handelsfrihed, opliver Nationalindustrie og gjenopretter den sunkne Velstand. Badens Jndvaanere, sætter Lid til Eders Fyrste. Det høie Maal. Fædrenelandets og Tydsklands Friheds Forsvar, fylde Eders Bryst med den helligste Enthusiasme for det almindelige Vel, og gjennemtrænge Eder med Lyst til, paa mit Bud, og efter de i Foranstaltninger jeg i saa Henseende vil træffe, at stille Eder frivilligen under Fædrelandets Faner, og gjøre Eder det skjønne Exempel værdige, hvormed Eders Vaabenbrødre for Eder vandrede paa Ærens Mark, Som Folkets Ven vil jeg overalt hvor Faren truer deele den med Eder, indtil en varig Fred engang, naar vi have kjæmpet os til Maalet, vil forunde mig den Lykke at befæste Eders Fremtids Held og fordrive enhver Storm fra Fædrelandet. Carlsrude den 20 November 1813. Carl.