Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1810-02-02
Betragter man med Hensyn hertil den leverede Prøve, synes den at indeholde en Deel Ufuldkommenheder. Jeg vil ikke tale om adskillige, dels næsten uforstaaelige, deels næsten utaalelige Figurer og Vendinger i det første Stykke, eller den egentlige Anmældelse, f. Eks. "Livets Hendaaning i en alt mere dæmpet Efterklang." "At vi, som Stavkarle *), nævne **) fremmed Nodtørftighed, Rigdom." Den synes i det hele stiv og tvungen ved ængstelig søgte, gamle eller selvgjorte usædvanlige Ord og Vendinger, samt fuld af et særeget Partis, andre ubehagelige eller uforstaaelige Kunst udtryk. At Helge kaldes Hundingsbarn er formodentlig blot en Trykfeil for Hundingsbane, men altid meget forvildende for den, der ikke i Forveien kjender Sagen; man vil saaledes nemlig kun finde ringe Smag i det Vers P. 469, hvori Helge tiltaler Hunding i Valhal. Men, at komme til Prøven selv, i Overskriften: Helge fik Sigrun o. s. v. har Jslandsken rigtig nok lutter løse Sætninger, men disse høre ligesaa væsentlig til den ægte gamle islandske Stil, som de ere upassende i nuværende Dansk, desuden er deres ædle Simpelhed for største Delen forsvunden ved en stiv eller søgt Ordomflytning. Endelig synes ogsaa Oversættelsen altfor bogstavelig, naar f. Eks. blota c: ofte, gives ved; blote, og leggia igegnum at gjennembore, ved lægge igjennem. Sen er jeg, synes ikke vel at udtrykke, trandt om og traudt betyder, nødig, ugierne; hint synes at stride imod Sammenhængen, da Dag netop red umiddelbar efter Kampen, at forkynde sin Søster hendes Mands Død. 2) Jslandsk stafkarl c: en Olding, en fattig Stakkel. *) Tysknennen og kalde. Denne Morgen. Teksten siger i Morges, som synes naturligere, da en Del af Dagen vel maatte forløbe, imens han red Veien. Dig skulle alle Eder bide, synes at være vel ordret af det isl. bita, istedenfor ramme, træffe, falde over dig, eller des. Jslænderne bruge bitta i mange Forbindelser, hvor Dansken nødvendig kræver et andet Ord, f. Eks. varnbitinn, falden i Striden, sorgbition 2, forrigfuld. Ursvale Sten, skulde vel neppe nogen, ja maaske ikke Hr. Grundt pig selv, forstaa uden Forklaring. Det isl. Ursvarer sammensat af Ur 2. Regn, Slud, der heder ligesaa paa Svensk, samt af svalt kold. Det betyder altsaa kold af Vandets Paaskyllen, kold som Vand, eller iskold, som vi, med en lignende Sammensætning, sige; og hvilket Ord langt mere dansk bruges i det følgende. Om endog Medbor blæser i Seilet, synes langt mattere end det isl. Pött skabyreptir leggist, hvor der er en ny Kraft i hvert Ord. Om dig end Fjender følge i Hælen, udtrykker vel Meningen, men paa omvendt Maade. Teksten siger skiønt du fra Fiender dig frelse vilde. Bidere, nogen, synes upassende om et Sværd, man siger vel det bider, men ikke at det bider nogen, hvilket kun bruges om Hunde og desl. Jslandsken har hverken dette sære Udtryk, ikke heller den stive Vending, som herster i foregaaende Verslinie. Alt er der langt mere simpelt og kraftfuld, i alle tre onde Ønske sættes Hovedordet først, og de ere alle tre indrettede ganske ens med en homerisk Simpelhed og en nordisk Kraft: "skride ej det Skib. – løbe en den Hest. – Lide ej det Sværd!" o. s. v. Paa dig skal Helges Drab være hævnet naar, udtrykker neppe samme Mening som Telsteen; i det mindste ikke fra samme Side betragtet. Man skulde efter Oversættelsen tro, at dette ogsaa var et Ønske, en Trusel eller et Slags Spaadom; men, ifølge Telsten, høre de onde Ønsker op med det foregaaende, og det er uden Tvivl med Flid, at der er anbragt tre, og alle i selvsamme Form. Derefter kommer et blot Udbrud af den yderste Bitterhed og Vrede: "Da først vilde Helges Drab kunne kaldes hævnet paa dig, dersom du kunde blive til en Ulv i Skoven, uden Gods og Glæde og uden anden Føde end Aadsler." Saaledes ser man først Anlægget i den hele Tale, der er saa saare passende efter den Persons Sindstemning, som den lægges i Munden, først erindres de brudte Eder, dernæst ønskes alt Uheld over Drabsmanden, og endelig udbryder hun at neppe den grueligste Stilling i Livet vilde være haard nok til Hævn for denne Udaad. Jeg vil være kortere ved det følgende. Ringprud, synes ikke vel dannet efter det danske Sprogs Aand. Dog, det er ligesaa vanskeligt at oversætte de gamle islandske Digteres Yndlingsepiteter, som de gamle græskes. Aarke og silde Usæl, paa Seva Fielde jeg sidder, under ej Livet, om ikke o. s. v.er meget afvigende fra den islandske Vending af Tanken, der dog saa skjønt udtrykker den dybeste, kun noget roligere Sorg. Tekstens Ord betyde paa Dansk omtrent: "Jeg lever aldrig mer, Dag eller Nat, saa lykkelig paa Sevafjeldene, at jeg skulde fryde mig ved Livet, uden o. s. v. Man ser altsaa at heri tydelig ligger Afslag paa alle de tilbudne Herligheder, som dog aldrig kunde bringe den tabte glade Nydelse af Livet tilbage; men denne Sammenhæng, der knytter Gudruns Tale til Dags foregaaende Replik, er aldeles forsvunden i Hr. Grundtvigs Oversættelse. Heler Tiden. synes aldeles uforstaaeligt paa Dansk, ikke heller ligger der noget sligt dunkelt i de islandske Ord, der betyde ligefrem: "ei heller (er det) Tidens (Verdens) Ende" o. Ragnerok, hvilket er saavel langt mere forstaaeligt, som og meere sammenhængende med det foregaaende, og bedre svarende mod Spørsmaalet i forrige Vers. Dueskulde dysse. Saarenes Draaber. synes en upassende Merafor, som Teksten ikke heller har. Der staaer nemlig i Jslandsken svefia, der egentlig betyder at stille, efter Bjørn Haldorsens islandske Ordbog, temperere, pacare, hvilket her netop er overmaade passende. Oversætteren har uden Tvivl forvelslet det med sværa, som betyder at dysse i Søvn, faae til at sove, sopire, skjønt vel begge Ordene, etymologisk betragtede, turde være af en Oprindelse, bruges dog neppe nogensinde hint i denne Betydning. Brad hin varme uden Tvivl atter en Misforstand. Det islandske brad, som Telsten har, betyder, Bytte, Rov(rapina ferarum), og jeg formoder enhver vil finde Udtrykket: det endnu varme Bytte langt mere passende og ædelt, end den varme Brad, som betyder Steg, og er af tysk Oprindelse. Uden al Harme udtrykker slet ikke Tekstens Ord, her staaer nemlig et Tillægsord i Acc. form. angurlausa svarende til Sengen hvilu, og ikke til Sigrun. Meningen bliver da ganske anderledes, og i mine Tanker langt skjønnere: Her har jeg redt dig et Leie, hvor du skal hvile uden al Sorg og Smerte jeg vil sove i din Arm, som jeg gjorde, da du endnu levede. (Fortsættes.)