Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1832-05-17
J Randers Avis er indrykket under Jndsendt Følgende: "J Politievennen har været indrykket en Annonce, som senere er bleven optagen i adskillige andre Blade, om en protestantisk, miguelistisk Je fult i Norden; skjøndt det nu ikke nævnes, i hvilket af de nordiske Lande den Geistlige findes, som Anmelderen har behaget ved disse Linier at budslette, saa lader det sig dog med temmelig Vished slutte, saavel af dette Blads Tendents, hvori Annoncen først er forekommen, som af selve Anmeldelsen, at en tansk Geistlig her menes. - Nærværende Jndsender troer at burde gjøre, i Anledning af den berørte Annonce, opmærksom paa Følgende: Anmelderen i Politievennen viser sig i høieste Maade, intolerant, thi han vil ikke blot foreskrive den Geistlige de religiense, men og de politiske Anskuelser, han skal nære; Anmelderen deler Tidens politiske Døgntroe, den Anklagede fortrækker et Monarki det være saa slet det vil, hvori der dog findes nogen Orden, for en revolutionair Tilstand, under hvilken alle Baand ere brudte og Enhver følger egen Villie paa den tøilesløseste Maade; og for denne Meningsforskjelligheds Skyld kan hiir ikke taale denne sig nærmere, end at Miil i hundredeviis maae adskille dem. Hvad mon dog Anmelderen vilde gjøre, hvis han havde Magt der til Afskye for Hyklerie er rigtig; men Anmelderen erklærer sig for en Hader af christeli Tale. Thi een af hans Anker over den sigtede Geistlige er, at denne forer Jesus og Christendom altid i Munden, uden at bevise, at den Anklagedes Vandel staaer i Modsigelse med hans Tale, Anmelderen fremstillet sig selv som en fræk Løgner; thi han kalder den Anklagede en Jesuit. Men da han ikke vil have de bestaaende Kirkelov anvendte paa Denne, hvilket nok hverken kan tilskrives hans Kjærlighed, Medlidenhed eller Tolerance, saa siger han jo med det samme: den protestantiske Geistlige kalder jeg vel en Jesuit, men han er dog ingen sand Jesuit. Anmelderen fremtrædet i Spionens giørværdige Kald, der er lige agtbart, enten det er i Don Miguels eller Publicums Tjeneste. Thi som Spien viser Anmelderen sig ved at sidde paa Luur i et privat Selskab, opsnappe de Ord, der ere faldne i en som det synes, hæftig Dispute og strax at bring dem til sin Patron. Hvilken elskværdig Selskabsmand maa Anmelderen dog være, hvor maa dog Samtalen i hans Nærværelse antage et frit og utvunget Sving! Thi Enhver, der er samlet med ham, maa jo stedse gaae med den Tanke: det jeg siger her i Dag, læser jeg kanskee i Morgen i Politievennen. - Men nu Alvor, hverken Regjering eller Folk her i Landet behøver eller under Spioner; det kunde da ikke være en reen Daarlighed at proponere Anmelderen en liden Reise, og, er D. Miguel den. som Anmelderen anseer ham for at være, da vil jeg næppe formode, at denne nogetsteds bedre vilde kunne finde Employ end i Lissabon. Lykke til denne Reise ville vi da ønske ham, og uplukket ville vi lade ham fare i alle de yndige Klædebon, hvormed han tilhyller sit æde, ufordærvede Hjerte. - Ja saa ville vi raade Anmelderen; thi de ærlige Danske ville vistnok herefter med stærke Staaer tillaase deres Dørre for den, der saa skjændigen har gjort Brud paa Selskabelighedens Pligter. En protestantisk ikke miguellistisk Geistlig.