Berlingske Tidende, 1790-03-08
Det er ikke menneskelige Jndfald, som efter ulige Hensigter eller af en vildfarende Jndbildningskraft antage eller bestride, men der gives en over alle Magter ophøiet Magt, der bestemmer Rigers og Landes Skiæbne, som foreskriver dem hvad Ret og Uretter, og at holde deres Løvter, at befordre hinandens Vel, og at forebygge Krig og Blodsudgydelse, saa længe de kunde forebygges og mildere Midler bruges til deres Rettigheders Haandhævelse. Hvilken Sikkerhed, hvilken Tillid og Anseelse vinder ikke den, som ved Huusholdning og Kunstfliid erhverver sig Magt og indvortes kraftig Forsvar, og hellere opdyrker og forbedrer hvad han besidder, end erobrer et øde Land, Alt dette er en Forskrivt, som af Konger og Regentere æsker en ubrydelig Lydighed. De have deres Dommere i sig selv, dersom de overtræde samme til deres egen Skade og deres Landes Ødelæggelse. Tidlig eller sildig vil deres Straf komme. Dette er den høieste Lovgivers Forskrivt, af saadan Beskaffenhed er hans Regiering, og saaledes hans Jndretning af Riger og Stater. Fremdeles ønskede jeg, om mueligt, at vide, hvorledes en offensiv Krig kunde nogensinde opkomme, og hvortil den 48 Paragraph i Regieringsformen skulde tiene, som herved en sat ud af sin Kraft, og gjort gandske ubetydende. Men dette forekommer just i den 45de Paragraph, og lyder saaledes: "Det kommer Hs. Kongel. Majestæt til, at beskytte og betrygge Riget imod fremmede Fienders Magt; dog maae Kongen ikke paalægge Undersaatterne nogen Krigstyr, Skatter, Udskrivninger eller andre Udgivter uden Rigstændernes Forrevidende, frie Villie og Samtykke, undtagen i det ulykkelige Tilfælde, at Riget blev angrebet af en talrig Krigshær. Dette er, som hele Europa veed, ikke skeet. Rusland behøvede en Tiid af flere Uger, for at sammenbringe Tropper i Berling. Wyborg og paa Grændserne, da Flendtlighederne allerede vare begyndte fra Sverrigs Side. Dette har og Hs. Kongelige Majestæt selv inddrømmet, da Dannemark, som i Følge en Defensivtractat sendte Rusland Hielpetropper, og virkelig var faldet ind over Grændserne, ikke blev betragtet som en Fiende, og de vexelsidige Forbindelser imellem begge Hoffet endnu vedvare. Hvad andet beviser dette, end at Krigen er fra Ruslands Side defensiv, og at Casus fortlerie for Dannemark imod Sverrig, som den angribende Part, er en af Rusland æsket Ret, men intet Fredsbrud fra Dannemarks Side. Dersom Krigen havde været defensiv, saa havde Hs. Kongel. Majestæt ikke havt nødig, at sammenkalde Rigstænderne, som han nu har gjort, thi i dette Tilfælde skulde Sammenkaldelsen, i Følge den 45de Paragraph, ikke skee under Krigen, men først naar samme var til Ende. Jntet er derfore tydeligere og falder mere i Øinene, end at Hs. Kongel. Majestæt har begyndt Krig uden Rigstændernes Samtykke og bifald. Om den anden Punkt. Den, som har en vidtudseende Plan fore, maae naturlig viis forudsee, om han selv allene kan udføre den, eller han behøver andres Medvirkning. Hvorledes det hermed forholder sig, derom vil jeg ikke videre udlade mig end Begivenhederne vise mig Veien. Hvorledes Dannemark har betragtet Krigen, er allerede sagt i den første Punkt. Erindringen omde norske Troppers Jndmarch over Grændserne, Trefningen ved Qvistrum imod nogle hundrede Mand Svenske, den Fare, hvori Gothenborg og Rigets fornemste Handel befandt sig, og hvad der traf Uddevalla og den omliggende Egn, vil ikke saa hastig blive glemt. Ved Hs. Kongel. Majestæts Ankomst blev Gothenborg ræddet, en Vaabenstilstand i afvigte October Maaned sluttet i den Engelske, Preussiske og Holland, ske Ministers Overværelse, og ved deres ufortrødne Bestræbelser forlænget, først paa 7 Dage, men siden til den 13de Novbr. Af denne benyttede man sig med største Jver til at sætte sidstnævnte Stad i en tilstrækkelig Forsvarsstand. Den første Vabenstilstand var intet Menneskeverk, en høiere Haand var i Spillet. Man havde ikke været betænkt paa de ringeste Anstalter eller noget, der kunde gives Navn af Forsvar; Gothenborg skulde have været forloren, og med samme den vigtigste Deel af Riget. Uden at vide, hvorvidt Søemag, ternes Gunst for Riget strækker sig, torde maaske Hr. Elliots ivrige Bestræbelse for Gothenborgs Redning for det meste have reist sig deraf, at mange Engelske Contoirer staae i Forbindelse med det Svenske Ostindiske Compagnie. Den Preussiske Gesandt i Kiøbenhavn forelæste derpaa, efter sit Hoffes Ordre, det Danske Ministerium et Rescript, som indeholdt, at Hans Preussiske Majestæt saae sig foranlediget til at lade sine Tropper rykke ind i Holsteen, dersom de Danske længere forbleve inden de Svenske Grændser. Det Engelske Hof var og blandet ind med i Erklæringen, nemlig, at ingen af disse Magter kunde med Ligegyldighed see paa Sverrigs Undergang. Saa vidt man veed, fulgte herpaa intet videre. Prindsen af Hessen, som Chef for de Norske Tropper, ved blev ligefuldt med Udpresninger i Landet og Staden Uddevalla; og det er uvist, om deres siden paafulgte Afmarch har været en Følge af Erklæringen eller Aarstiden og Mangelen paa Levnetsmidler for Mennesker og Heste i et Land, som var gandske udsuet. Det samme kan og siges om den senere Vaabenstilstand, som blev sluttet for Vintermaanederne. Hvorvidt Sverrig kunde love sig Hielp af Søemagterne, derom er ingen Tractat og ingen Sikkerhed. Alt for meget blev denne Hielp savnet i sidste Feldttog, da den Svenske Flaade var indsperret i Helsingfors, de Finnske Havne næsten tillukkede, og Residensstaden selv stod aaben for fiendtlig Landgang og Plyndring. Kongen af Engelands Sygdom og Prindsen af Wallies bestemte Regentskab ere desuden tvende Begivenheder af stor Vigtighed, hvis Følger man endnu neppe kan indsee, uden at tale om andre muelige Forandringer. Vel synes man ikke at have Aarsag til at tvivle paa de Preussiske Hoffes Gunst, men ligesaa ustridig synes det, at samme retter sig efter den almindelige Forfatning i Europa, der er underkastet mange Forandringer. Begge Keiserhoffer, nes Forbindelser Tyrkekrigen og Bevægelserne i Pohsen ere vel de første Gienstande for det Preussiske Hof ses Opmærksomhed. Hertil kan man endnu regne Sikkerheden for den Preussiske Andeel af Schlesien og Handels fordelene med Porten. Rusland har ved disse aarlig vundet Millioner; og den Rigaiske Told vilde spore en merkelig Forandring i sine Jndtægter, dersom denne Handel kunde drages hen til Køningsberg og Memel. J Betragtning af disse Gienstande vil Kongen af Preuffen bestemme sig til at forlænge Tyrkekrigen eller at arbeide paa Freden, og derpaa ligeledes befordre den med Sverrig. Som Mæglere til denne har Preussen tilligemed Engeland allerede tilbudet sig; men endnu skal dette Tilbud ikke være bleven antaget af Rusland.