Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-11-19
Den bekiendte Comtesse de Genlis fortæller i 4de Bind af sine "Memoires", hvorlunde hun, paa sin Flugt i Revolutionstiden, opholdt sig nogle Maaneder i et Closter i Schweitz og fandt der en ung Pige, Antonia ved Navn, 19 Aar gammel, meget vakker. Vi lade nu Forfatterinden selv tale. Nogle Maaneder forud var Antonia i det Øieblik, hun skulde gjøre et fordeelagtigt Parti, hvortil hun havde sine Forældres Samtykke, og som hun af eget Hjertes Valg havde bestemt sig for, bleven forladt paa den grusomste Maade af sin Forlovede. Denne hans Troløshed virkede paa den ulykkelige unge Piges Forstand; hun blev stødeviis, vanvittig; alle Anfaldene ledsagedes af Raseri, og saadanne Anstød havde hun næsten to Gange hver Uge; men i Mellemrummen var hun fuldeligen ved sin Samling, og hendes Sind var da blidt i høi Grad. En Dag, efterat hun havde været Tilhørerinde ved vore musicalske Øvelser, saae hun mig tage en liden Flaske med Lugtende op af Lommen, fik Lyst at lugte dertil og blev saa henrykt ved denne Nydelse, at hun, trods sin naturlige Tilbageholdenhed, bad mig indstændigen forære hende Flasken. Jeg nølede et Øieblik med at svare, fordi en ganske egen Tanke faldt mig strax ind derved. Min kjære Antonia, sagde jeg omsider, De kræver der et uhyre stort Offer af mig, og Alt, hvad jeg kan gjøre, er at laane Dem disse lugtende Sager; thi, jeg maa bekiende det, jeg er, som De, et Bytte for det samme fæle Tilfælde, der plager Dem, og derimod er saadanne Vellugtsmidlerden meest paalidelige Lægedom. Det Øieblik, jeg mærker blot i mindste Maade til at mit Onde vil komme, lugter jeg kun til Flasken, og jeg kan da forebygge Udbruddet. Ved disse Ord kastede Antonia sig, svømmende i Taarer, formine Fødder og besvor mig, dog endeligen at laane hende denne kostbare Skat. Længe lod jeg det lade, som jeg satte mig derimod, for ret at vække hendes Jver for at faae den; men omsider gav jeg efter og forærede hende den, i det jeg paa eengang huskede, at jeg jo kunde tage mig en anden Flaske. Aldrig har en urimelig Jdee haft bedre Følger, i samme Øieblik, Antonia fornam til de første Mindelser af et Anfald, skyndte hun sig at lugte til Flasken, og den beroligede Jndbildningskraft bragte hende i en fuldeligen fornuftig Tilstand. Hun tilbragte paa den Viis sex Uger og tre Dage uden at have selv den ringeste Mindelse af noget Anfald; og i de ti Maaneder, hun havde opholdt sig i lige Onde, Closteret havde man aldrig seet hende flere end fire Dage fri derfor. Ja, man havde endog bemærket, at i de sidste tre Maaneder kom Anfaldene hurtigere paa hverandre. Hele Closteret ansaae hende for aldeles helbredet; men efter hine sex Uger fulgte dog et lidet let Anstød. Da dette syntes at bedrøve hende saare meget, trøstede jeg hende med den Forsikring, at det kom sig kun deraf, at det Lugtende havde mistet sin Kraft, men at jeg skulde skaffe hende et nyt Glas, der ganske skulde bevirke hendes Helbredelse. Medens dette tildrog sig, nødsagedes jeg til at tage derfra og for stedse at forlade den stakkels Antonia, der udgjød Taarer, i det hun sagde mig Farvel. For at berolige hendes Jndbildingskraft, gjorde jeg hende kjendt med to, eller tre Slags lugtende Sager, som efter mine Ord kunde tjene istedetfor dem, jeg havde opofret hende. Denne Tildragelse gav mig fuld Vished om: at det maaskee var meget muligt at helbrede den Vanvittighed, der yttrer sig stødeviis, naar man efterhaanden beroligede Jndbildningskraften ved Forhaabninger; thi at bringe et betydeligt Mellemrum tilveie imellem Anfalden er visseligen en Begyndelse til Helbredelse. Jeg overgiver denne Sag til de Mænds Betænkning, der, uendeligen visere end jeg, alt med Held have behandlet dette frygteDe de d.