Norske Intelligenssedler, 1774-11-09
Nordske Jntelligen orer. No. 45. Onsdagen den 9. November 1774. Den rette Lyksalighed i Gud og Dyden. Vort Liv er i sig selv af megen Moye fuld, Og vi fordoble den ved ufornødne Sorger, Ved vor utidig Lyst til Vellyst, Ære, Guld, Som al sin heele Værd af vor Jndbilding borger, Ved Uroe, Haab og Frygt, ved Ubestandighed, Da Hiertet dreven om iblant saa mange Bølger Snart hæves trodsig op, snart styrtes nedrig ned, Og oftest Vane, Drift, Exempler, Skygger følger. O! hvilken Afgrund, og et bundløs Dyb er her, Hvor Vid, Skarpsindighed og Viisdom ej kand bunde; Kuns han, som skabte det, han veed, hvad Hiertet er, Han seer dets dybe Saar og skiulte Træk til Grunde. Men hvilken Nød, min Siæl, og sænk dig dog engang Need i dit eget Dyb; Tænk hvilken Sorrigs Kilde; Et Hierte fuldt af Ondt, som kiender ej sin Trang, Og ei kand redde sig, om det endogsaa vilde. Du spørger mig: Men er da alle Hierter saaEr der da ingen fri fra disse tunge Lænker, Og er der ingen, som paa Dydens Vej kand gaae, Der dog saa stor en Fryd og riig Belønning skiænker, Jo Siæl, du nævner Dyd: just dennes Elskere, Er de Lyksalige, hvis Hierter Naaden fører Paa Dydens søde Vei, hvis Skiønhed de kand see, Skiønt den ej Mørkets Børn i Lasters Taage rører. For dem er Livet født, og ingen selvgjort Nag Forstyrrer deres Roe. Vel har de Striid og Møye, Men det er alt hos dem en længe afgjort Sag: At Græde-Dalen ei er skabt til at fornøye. De søge kuns i Dyd en sand Lyksalighed, Og finde den, naar hiin uroelig Mængde løber Forgiæves efter Roe, da, hvad de faae og veed, Kuns Siælen meer og meer i Tvivl og Taage svøber, Og Enden er kuns Skræk. Men Dyden derimod Giir Lys og visse Trin paa Livets vildsom Bane, Forsikkring, Fred og Roe, og Enden den er god; Thi Kronen er for dem, som følge Dydens Fane. Ja salig er den Siæl, som elsker Guld og Dyd! Den føler i sig selv en Himmel her paa Jorden, En reen og varig Lyst, en Forsmag paa den Fryd, Som nydes fuldt blant de fuldkomne Aanders Orden. Den kaldes Konge, Præst, Prophette for sin Gud. O hvilken Glands, o Dyd, hvor er du riig paa Ære, Du giør din Elskere til Jesu elsket Brud; Saa alle Kroners Pragt mod din maa intet være. Min Siæl, ifald et Valg blev stillet hen til dig, Jmellem Throner, Guld og vellyst fulde Dage, Og Dyd, hvad tog du da, o skiul dig ei for mig, Siig, skulde Skyggers Skin vel kunde dig bedrage? Oney, dog grundes ej mit Haab paa din Forstand; Ney, kiære Siæl, det Lys, hvoraf du har en Straale Fra Naadens milde Soel, det Lys umuelig kand Din fulde Undergang ved Lasters Mørke taale. Saa elsk da Dyden ret, og Dydens Kilde, Gud; Tænk paa dens høye Glands, og paa dens høye Lykke; Lad Lysters Jrre-Lys og Lykkens Stierneskud, Fra denne Himmel her din Attraa aldrig rykke; Følg Naaden; O hvor født og saligt leder den! Vil Dunkelhed, vil Tvivl og Fejl dig ofte røre, Saa husk, du boer i Støv, men tænk, du har en Ven, Som midt i Verden vil dig ud fra Verden føre. Hvor salig er du, hvis du føler Styrken af Min Sang. Men kiære Siæl! for den endnu faaer Ende, Saa giør et Fodefald, og tak, for Gud dig gav Den Naade, at du ham og Dyd har lært at kiende. Du alle Dyders Væld, o kast en Straale need Paa min lærvillig Siæl, drag den, den følger gierne, Og kysser dine Baand i Underdanighed; Lær den at skille Kraft fra Skin, og Skal fra Kierne! At see de skiulte Garn, det sukkerklædte Gift, Som Fienden tænker op, i Haab dens Lyst at fælde, Desverre alt for vel da Kiød, Natur og Drift, Slaaer til paa samme Streng med samlet List og Vælde. Men du er stærkere. O styrk dit eget Værk, O vand din Plante, og giv Væxt til Dydens Ymper, Giv Næring til min Lyst, giør Siælen fast og stærk Skiær alt det Raadne af, skiønt Kiød og Blod sig krymper, Saa spirer Dyden ud i Verdens Vinter her Til fuld og moden Væxt i Evighedens Sommer Ved dig Forbarmere. O giv, jeg færdig er, Naar Forskiels-Dagen da paa Dyd og Laster kommer. Christiania den 9de November 1774. J Dag blev her i vor Frelseres Kirke af Hans Høiærværdighed Herr Biskop Schmidt ordineret til det hellige Prædike-Embede følgende Candidati, Hr. Jørgen Christian Guldberg, Residerende Capellan i Frederichstad i Nedre Borgesyssels Provsti. - Hr. Lauritz Fuglsang, Capellan pro Persona til Bergs Præstegield i samme Provsti. - Hr. Bendt Bendtsen, Cap. p. Pers: til Strøms Præstegield i Øvre Rommeriges Provstii, og Hr. Morten Helm, Cap. p. Pers. til Hedrum Præste Av Ordinandi prædikede Hr. Guldberg. gield i Laurvigs Provsti.