Berlingske Tidende, 1750-06-19
RRIIII XXXIS No. 4 FRI Danske. Kiøbenhavnske render, Fredagen den 19 Junii. Relation og Udsigende, som den Engelske Skibs-Capitaine Smitburn har aflagt i Cadix, angaaende en Rencontre, han havde havt med et Algiersk Rov-Skib. Jeg havde med mit Skib paa 15 Canoner, og med 3 Mand besat, den 17 April endnu ikke fyldest passeret Sundet ved Gibraltar, og naaet den aabne Søe, da mine Folk saae langt fra et Fartøy, som jeg strax kiendte, at være et barbarisk Rov=Skib. Jeg derudover opmuntrede mine Folk, og lavede mig paa en Fægtning, indtil vi kunde naae hinanden med Canonerne, da vi paa begge Sider fyrede paa hverandre, uden at giøre os stor Skade. Da nu det barbariske Skib og jeg kom hverandre saa nær, at vi ikke meere kunde bruge Canonerne, skiød jeg med en revlet Pistol efter den røverske Skibs=Capitaine, men traf hans Lieutenant i den venstre Axel. Min Broder, som stod ved Siden af mig, løsnede strax den anden Pistol, og dermed fyldest dræbte Lieutenanten paa Rov=Skibet. Derover gjorde Algiererne paa deres Skib et stærkt Skraal, og med deres smaat Gevær gave en heel Salve paa mit Skib, hvorved 7 Mand af mine Folk bleve omkomne. Nu havde jeg 22 Mand igien, mig og min Broder uberegnet, som kunde værge os, men der kom i en Hast meer end 50 Tyrker inden Borde til os, og vi bleve gjorte til Fanger. Saaledes maatte vi da gaae over omBorde paa det Algierske Skib. Capitainen sagde med en vred Mine mig og min Brøder lige under Øyne, at vi begge to maatte døe, førend vi kom til Algier, fordi vi havde dræbt hans Lieutenant. J denne bedrøvelige Tilstand kom vi om Borde paa det barbariske Rov-Skib. Det første, man vilde giøre ved os, var det, at 12 a 15 Tyrker bleve skikkede ned i Rummet, for at hente Lænkerne, som de vilde lagt paa os. Da nu den barbariske Capitaine havde ogsaa ladet 10 Mand af hans Folk blive paa mit Skib, for at føre det afsted, og følgelig paa Rov=Skibet fandtes ikke meer end omtrent 30 Tyrker, saae vi en gammel Mand paa 60 Aar i en stumped Trøye gaae frem paa Skibet, med en dragen Tyrkisk Sabel i Haanden, hvormed han gav Capitainen, som just stod paa Dækket, og saae igiennem en Kikkert efter et fremmed Fartøy, saadan et Tryk i Nakken, at hans Hoved trimlede om paa Dækket, hvorpaa han sagde til os paa Portugisisk Sprog: Velan, staaer eder som Karle, og slaaer til Vi Fangne vare alle uden Gevær, men min Broder fik i en Hast fat paa den dræbte Capitains gode Sabel, og baade han og den gamle Herre sloge saa digt paa Tyrkerne, som det kunde været Hunde. Af mine Folk, som endnu ikke vare sluttede i Jern, men dog værgeløse, reev en efter anden een af de dræbte Tyrkers Sabeler til sig, som de havde ladet falde, og gave sig i Dyst med Herpaa løb de til, som skulde hentet Lænkerne; men 7 af dem bleve strax fældede. Den 8de reev min Slave, som var en stærk Morian, Lænkerne af Hænderne, og gav ham dermed saadan et Rap i Ansigtet, at han mistede begge Øynene. Kort sagt, vi ydmygede Algiererne paa lige saa barbarisk en Maade, som de ellers bruge imod os. Af de 30 Mand, der vare paa Skibet, ere 11 blevne tilovers, hvilke jeg har ladet slutte i de samme Jern=Lænker, som jeg og mine Folk skulde have baaret. Af de 22 Mand, hvilke jeg, som før er me det, maatte overgive til den barbariske Søe-Røver, ere 8 omkomne i Fægtningen. Af de øvrige 14 lod jeg 6 Mand blive paa det Algierske Skib, og med de øvrige 8 gik den gamle Herre, jeg og min Broder hen til mit eget Skib igien. Af de 10 Tyrker, som fandtes derpaa, vilde 3 sætte sig til Modværge, men 2 af dem bleve strax fældede, og den 3die faldt over Borde. Jeg var altsaa bleven af med mine Fiender, og takkkede den gamle ubekiendte Herre for hans Bistand, hvilken sagde mig, at han var Major udi Spansk Tieneste, barnfød udi Kongeriget Gallicien, og at han omtrent for et halvt Aar siden var bleven fangen af de Algierske Søe-Røver re, som dog havde tracteret ham honet; men da han havde seet os komme om Bord paa det Algierske Skib, og havde fornummet, at Capitainen havde ladet 10 Mand blive paa mit Skib, og at meer end lige saa mange Tyrker vare occuperede med at tillave Lænkerne til os, havde han ved den Leylighed villet komme os til Hielp, og havde til den Ende i Kahyten taget Sabelen af Væggen, med hvilken han hua gede Hovedet fra Capitainen &c. Den Engelske Capitaine har ladet det erobrede barbariske Skib ligge til Cadix, efterat han derpaa havde fundet et anseeligt Bytte, som han tog med sig tillige med de fangne Tyrker, hvilke han dog sagde at ville drukne en efter anden i Søen, fordi Capitainen havde svoret at ville omkomme baade ham og hans Broder.