Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-05-24
J Oplandene ere vel Bjergegnene og Aasene jevnere, men de mange Bjergstrømme og Moradser, som findes paa dem, gjøre det nødvendigt, at søge Omveie. Elvbredderne ere meget steile og kun i den varmeste Sommer kan man vade over Elvene; thi Broer kunne ikke modstaae Strømmenes Magt, naar de voxe igjen. Vel har man i Dalene og paa de faa Fjeldrage, hvor man for Samqvems forvildede sig ganske fra den store Hob, og omkom altsaa. Da endelig Mandskabet ankom i Handel, og derfra til Wallarne, hvor skulde det her komme under Tag i de faa Boliger. De fleste vare halvdøde, hvor skulde de indqvarteres og pleies, Daglig faldt en Mængde som Fluer, baade paa Veiene og i Qvarterene. P. Hagestrøm forsikkrede, at han paa dette Tilbagetog fra Norge havde fyldt mange Tønder med afsatte Hænder og Fødder, som var frosne fordærvet paa Fieldene." Saaledes endte de Svenske deres sidste Jndfald. i Norge. Fjerde Gustav vil det ikke gaae bedre end tolvte Carl. Denne fandt mellem Norges Fielde Ydmyggelse, Død og Vanære. Hans Efterslægt vil finde der det samme. Og hvad ere vel de Horder, der nu hære Norge, mod Carls strid vante og tappre Soldater. Skyld har maattet bane Vei, anbragt lange skrøbelige Træbroer, og over de sumpige Stæder Stok dæmninger, men de kunne let ødelægges baade af Uveir og Fiende, og da er Veien igjen sat i sin forrige ubrugbare Tilstand. Det er derfor nødvendigt, ved Befordringen af det grove Skyts, nøie at undersøge disse Broers Beskaffenhed. Stødene, som Hjulene lide paa disse steenige Veie og som lettelig ødelægge Kjøretøiet, gjøre det neppe mueligt for angribende Tropper at føre vel dannede sexpundige Canoner med sig 2). De fleste Sommerveie ere derfor kun Rideveie. Adskillige Fortrin have Vinterveiene. Saasnart Vinteren indfalder med Jis og stræng Kulde, benytter man sig ikke mere af de første. Sædvanlig bedækker da Sneen de ujevne Steder i Bjergene, alle Elve og Vande fryse, og man faaer da det bedste Kaneføre. Skulde endog stride Fosse lægge til, saa har man Veien langs med Elbbredden. Alligevel kan Nødvendigheden udfordre, at man maa bane sig den gjenneste Vei igjennem Sneen over Bjergene, men dette kan ikke skee paa de rette Fieldaase, fordi de ere mange Mile brede. Jngen Reisende kan i saa lang Tid døie Kulden, uden at varme sig, og hertil findes kun Anstalt paa de Alfarveie, hvor de saakaldte Fieldstuver ere anlagte. Paa de øvrige Bjerge mangler denne Beqvemmelighed. Desuden betage Sneefogene Synet for den Vandrende, og han J Kammerherre Scheel mener, at svære Tolvpundinger ere ypperlige at bruge til Forsvar i bjergigte Lande, men at neppe svære Sexpundinger kunne nytte til Angreb, eftersom de ikke saa let lade sig bringe afsted. – Jmidlertid kan man dog indvende herimod, at de Franske i nyere Tider have vidst at transportere svære Canoner over de høieste Alper i Schweiz. raber da Bjergtoppene, der tjene til Vartegn, af Sigte. En større og meer nundgaaelig hindring ere de Rifter og Sprækker, som Tidens Længde gjør i den gamle Snee, der Aar til Aar ligger uoptøet. Om Sommeren ere disse Sprækker synlige, om Vinterne derimod bedækker den nysfaldne og friske Snee dem, og er det en høist farlig Sag, at vove sig derover, ja det er ikke engang sædvanlige Fodgjængere mueligt, at komme igjennem adskillige Dale og Hindringer, hvor den friske Snee ligger for høit, uden at de ufeilbarlig maatte synke under og omkomme. J saadan en Tid løbe de Norske Bønder paa Skie. (Fortsættes.)