Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1844-12-23
Da Sagen til Slutning sattes under Afstemning, blev Udfaldet følgende: Comiteens Jndstilling: At det forelagte Udkast ikke udkommer som Lov, men at Hs. Maj. Kongen vil lade udarbeide et nyt Lovudkast om Jndførelse af almindelig Værnepligt i Forbindelse med og i Henhold til en saadan Modification af den militaire Tjeneste, at der ei paatvinges nogen Enkelt en større Byrde til hans fornødne Øvelse i Vaaben, end der er taalelig for alle Samfundets Classer, og at der derhos i intet Fald anvendes en større Deel af Statens Jndtægter til Militairetaterne, end de betydelige Summer, som nu ere anviste til samme; antaget med 49 Stemmer mod 10. Comiteens Jndstilling: At Forsamlingen allerunderdanigst andrager paa, at Hs. Maj. for det Tilfælde, at den ovenfor anførte Jndstilling ei kan blive taget til Følge, dog ei for Tiden vil lade det forelagte Udkast udkomme som Lov, men derimod paany lade det forelægge for Stænderforsamlingen til Betænkning, efterat følgende Forarbeider og Oplysninger ere tilveiebragte: a) en ny Straffe og Disciplinairlovgivning for Militairetaterne; b) Oplysning om den i Armeeplanen af 1842 foreskrevne Organisation og Vaabenøvelse for en Deel af den nærværende Forstærkning, og sammes Bekostning; c) den paatænkte nye militaire Organisation af Kongens Livcorps, Livjægercorpset, samt Borgervæbningen i de større Byer; antaget med 55 Stemmer mod 4. Comiteens Jndstilling: At det i Præmisserne til Forsamlingens Betænkning optages: At den Maade hvorpaa Sessionen skal afholdes, og den Behandling, som det unge Mandskab paa samme skal undergives, er saa meget meere at ansee som et ei uvigtigt Moment ved at bedømme Værnepligtens Byrde, som der for Tiden ikke synes at være draget tilbørlig Omsorg for at afværge et Udbrud af Raahed, som i flere Egne ikke sjeldent forekommer mellem de mødende Værnepligtige under Sessionens Afholdelse; antaget med 55 Stemmer mod 4. Uagtet den Arv, vi have modtaget efter Thorvaldsen, i Størrelse overgaaer enhver almindelig Forestilling, og vi overhovedet have arvet langt mere, end vi havde ventet, bliver der dog altid endnu eet eller andet Stykke tilbage, som man ligesaa lidet synes at kunne undvære, som der vil være forbunden megen Uleilighed med at faae dem. Ei at tale om, hvor meget det maa være maat paaliggende, at faae Samlingen complet, maa det i høieste Grad være vigtigt, at være i Besiddelse af saadanne Arbeider, som T. med egen Haand og under interessante Omstændigheder har givet Tilværelse. Jblandt saadanne kunne vi henregne Hertugen af Leuchtenbergs Gravminde og Adonis. Det første danner en herlig Gruppe af to Figurer, Liv og Død, og er Kunstneren Teneranis Eiendom. Denne, en af T's meest udmærkede Elever, havde just efter en forelagt Tegning modelleret Gruppen og var reist paa Landet, da Thorvaldsen traadte ind i hans Attelier. Neppe havde han kastet et Blik paa Figurerne, førend en i Momentet født Jnspiration gjorde sig gjældende hos ham; i hellig Nidkjærhed nedslog han med en Stok det Meste af det alt fuldendte Kunstværk. Derpaa gav han sig øieblikkelig selv til at modellere, og hvilede ikke, førend Jdeen var given Skikkelse; Værket var endt, saa at sige, i et eneste langt Aandedræt, i en utrolig kort Tid. Hvorledes Tenerani er bleven tilmode, da han igjen kom hjem, ville vi ikke udmale; men i ethvert Tilfælde vil dog sikkert en Afstøbning kunne erholdes. Adonis eies af Kongen af Baiern, og er et af de saa Stykker, som T. har hugget selv. Da samme Statue næsten var fuldendt i hans Værksted, og alene den sidste Politur stod tilbage, traadte den store Mester selv prøvende hen for Arbeidet. Endskjøndt Figuren var udført overeensstemmende med Tegningen, vilde den dog ikke ret tiltale ham, og stille grundende stod han foran det efter hans Jdee ufuldkomne Arbeide. Pludseligt faaer han Liv, Begeistringen griber hans Væsen, og dens Lys forklarer de alvorlige Træk. Han river Meisel og Hammer fra den Nærmeststaaende, og med mægtige, klingrende Hug angriber han den fine, spinkle Figur. De Omstaaende forskrækkes, og gittre for at Statuens Lemmer skulle knækkes under denne overordentlige Paavirkning. Men intet Sligt skeer; en tyk Skorpe løser sig fra Figuren, og Adonis fremstaaer i en ny forherliget Skikkelse. Af saadanne inspirerede Øieblikke havde Thorvaldsen ikke faa, og ethvert af disse skylde vi et af hans fortrinligste Arbeider. (Aarh. Av.)