Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1843-01-10
J Hr. Thomsens Avis har en Jndsender criticeret Dinas Opførelse her paa Theatret og i sin Artikkel modigen fremsagt i det Mindste een Sandhed, nemlig den, at Directeur Müller bør sørge for et bedre billede af Christian den Fjerde. Skuespillerpersonalet bedømmer han ikke blot strængt (det kunde det have godt af), men ofte uretfærdigt (og det er Synd). Den ubekiendte Criticus synes at forlange af et Provindsialselskab det Samme som af det kongelige, og det er vel meget forlangt; han siger, at "Spillet manglede Liv, Man kunde fristes til at spørge om der muligt skal slaaes Pironetter i den maaskee for Lægevidenskaben interessante Scene, hvor Ulfeld viser Docteren sit syge Been, Hr. Lange har ikke behaget Rec., som blandt Andet siger: Selv for Kongen maa Ulfeld ikke bukke sig for dybt, og dog forordner Øhlenschlæger selv P. 89, at Ulfeld bukker dybt for Kongen; Rec. dadler Hr. Langes stærkt fremhævede Forlegenhed i Scenen, hvor Dina er skjult bag Busken, og dog staaer udtrykkeligt P. 70, at Ulfeld skal blinke til Eleonora, slaae Øinene fortvivlet til Himlen og skotte til Siden, Hvem skal Lange nu rette sig efter, Digteren eller Recensenten? Hr. Printzlau falder heelt igjennem: han har søgt at gjøre Effect ved, en affecteret Styltegangerdeclamation" (sie), men dette er den værste Synd, som Rec. har begaaet mod de Spillende. Printzlau kan som Skuespiller støde an mod mange af Kunstens Regler, men for Affectation har endnu aldrig Nogen kunnet beskylde ham. Siig om P., at hans Maske var mindre heldig, at han er for ung til at spille Walter - da vil denne brave unge Mand vist gjerne ombytte sin Maske (og frasige sig Rollen, ifald Selskabet havde en Anden at sætte i hans Sted; men Müller har ikke de Kræfter at disponere over som det kgl. Theater). - Madame Pødenphanthsiger Rec. - gjengav ikke Eleonora godt, men han er dog her saa retfærdig, at han tilstaaer, at Digteren har behandlet ben herlige Kongedatter noget stedfaderligt, ja, her kommer Kunden. Man maa forsøge at opløse denne Kunde. "Dinas er med Enthusiasme bleven modtaget paa det kgl. Theater: Fru Heiberg har af sin egen Genialitet og det oblenschlægerske Sprogs Overflødighedshørn udkastet en berusende Blomsterfylde over Publikum, som - ikke iforveien havde læst Bogen. Journalisterne deelte Øieblikkets Begeistring, udtalte sig og kunne nu ikke tage det eengang udtalte Ord tilbage. Her i Odense havde Man læst Bogen, for Man saae Opførelsen: Fleertallet af Publikum har ikke i Heltinden Dina) fundet,en af den nordiske Poesies mærkeligste Frembringelser, det kan kun, efter Stykkets Gjennemlæsning, den fangtiske Tilbeder af Ohlenschlægers Muse gjøre. Hvad Man kan sige er, at G. i dette Stykke er afvegen fra sin tidligere Bane og har ved at tegne Dinas Charakteer villet i en vis Henseende slaae ind i en for ham ny Retning, han har havt det moderne franske Drama for Øine. Om H. ved denne Leilighed har gjort sig skyldig i Selvmodsigelser, maa Rec. eftersee, og bedes han derfor at sammenligne Ulfelds Replik til Dina P. 71. "Nei. Saa sandt Gud lever og min Ridderære. med hans Replik P. 121. - - - Aldrig, aldrig var Det sat i Værk, saa sandt Gud Herren lever, Saa sandt jeg hist vil nyde Sallighed." hvortil Dina svarer forfærdet, Ulykkelige! hvorfor sagde Du Mig ikke strax hvad nu Du siger mig? Og denne Dina kalder Rec. en af den store Digters originelleste Skabninger