Den Vest-Sjællandske Avis, 1833-08-24
(Af det store Franske Værk og Ægypten.) Nilens Cataracter besad hos de Gamle en stor Celebritet, som de endnu ikke have tabt. Men fordi man ikke havde gjort Forskiel paa Flodens forskiellige Vandfald, saa var man allerede fra en Tidspunkt, som gaaer meget langt tilbage, forbleven i Vildfarelse med Hensyn til den sidste af dem. Ved at meddele en nøiagtig og omstændelig Beskrivelse om dette Vandfald, som nu sees ved Syene, saaledes som jeg har observeret det, og ved at forene dermed de meest authentiske Beretninger fra Oldtiden om Nilens Cataracter, har jeg foresat mig at opklare dette Punkt, af Geographien, som til den nærværende Tid er forbleven ubestemt og uvist. Ligesom alle store Floder paa Jorden, saaledes som Ganges, Orinoco, Missisippi, har Nilen ogsaa flere Vandfald i den første Deel af sit Løb. Man kiender dem af otte Hovedvandfald; det sidste er beliggende lidet over en halv Myriameter eller en Lieue fra Syene, det vil sige 110 Myriametre eller 220 Lirues fra dens Hovedmunding, og meere end 300 Myriametre eller 600 Lieues fra det Punkt, hvor man antager Nilens Kilde at være beliggende. Nilens Cataracter ere saaledes fordeelte paa Udstrækninger af et Land, som udgiøre de trefierdedele af dens hele Løb, og det er den eneste bekiendte Flod hvorom man kan sige dette Hvad enten man nu har sammenblandet disse forskiellige Cataracter ved at tillægge dem alle uden Forskiel det, som tilkommer den største af dem, eller at der har existeret en Epoche, hvori Nilen ved Syene har nedstyrtet sig fra en stor Høide, saa har hele Oldtiden forenet sig om at omtale den sidste Cataract, som et underfuldt Vandfald, hvis skrækkelige Allarm foraarsagede Døvhed hos Beboerne i Naboelauget. Men om man ogsaa vil antage denne gamle Epoche, saa maae man dog i det mindste tilstaae, at Traditionen om denne ældste Tilstand, har overlevet et stort Antal af Aarhundrede, efter Vandfaldets næsten totale Formindskelse, thi man vil ikke faae nogen til at troe, at et Vandfald, som f. Ex. det ved Schaffhausen har kunne aldeles forsvinde fra Romernes Tider indtil vore. Man kan ikke beregne det Antal af Aarhundrede, som en saa stor Forandring vilde udkræve, og som forresten ikke kunde bevirkes uden ved umærkelige Gradationer. Man kan ikke stige op i Tiden til denne Traditions Begyndelse, som vi ere gaaede tilbage til den, hvilken antager at Syene ligger under Vendekredsen. Man kan derfor ikke tvivle paa at jo selv paa Romernes Tid have de Beskrivelser, som mand har gjort over denne Cataract, været overdrevne og at Skribenterne have kun meddeelt os en Erindring fra Oldtiden, som et daværende Factum. Forresten maae Cataracten ved Gena dil, som er meget anseelig, og som ikke er fulde 25 Myrmiatre eller 50 Lieues beliggende derfra, have bidraget meget til den sidstes Renomee; og i et Land, som altid har været ufuldkomment bekiendt har man let kunne forvexle den ene med den anden. Men om endog Vildfarelse eller Overdrivelse har givet en falsk Jdee om Cataracten ved Syene, saa kan man paa den anden Side dog ikke nægte, at dennes Situation jo er een af de meest maleriske og overordentlige i den hele Dal, som Nilen vander; hvad enten man henvender Blikket paa de to Rækker af Granitklipper, som overalt ere besatte med sorte kantede Smaarhøie, hvis Toppe, Sider og Fødder fremvise lutter besynderlige Former, og som ved at passere tvers over Nilen, forene sig, saa at sige, midt i dens Leie; eller man hefter det paa de steile og utallige Øer, som ligge foran denne eller følge efter Cataracten i en Afstand af 2 Lieues; eller man endelig betragter ved at komme fra Ægypten, den afskaarne Grændse imellem en frugtbar Slette og Contrasten af en bred og majestætisk Flod med en Strøm der er fuld af Svælg, og som kaager, skummer og bryder imellem tusinde Skiær. Alt fremviser for Blikket en Scene af den største Effect. Det er Skuet af en vild Natur, som Øiet ikke omfatter uden med Rædsel, ved Siden af et smillende Malerie af en af de rigeste Dale i Verden. Seilladsen finder her en Barriere, som er næsten uoverstigelig; Culturen hører op og Vegetationen er død. Efter Markerne og Haverne ved Elephantine, kommer en stor Masse af Høie, som ere grupperede uden nogen Orden, eller ogsaa lodret staaende Klippeblokke af en absolut Nøgenhed, og Bierge, saavidt Synet kan række, hvis brunagtige Skiær stikker af imod den kare Luft. J Nilen afspeiles intet uden den azurblaae Luft eller den bunkle Farve fra de Klipper, som deele og afbryde dens Leie. Endelig frembringer Flodens foranderlige og ujevne Løb, som er snart langsomt og snart voldsomt, dens brusende Vande, som langtfra see saa blanke ud som et Speil, en Følelse af almindelig Forvirring; det er først efter at den har overvundesaa mange Hindringer, at den gaaer seierrig udaf Kampen, og endelig antager en roelig Gang, en jevn Bevægelse, som ikke bliver videre forstyrret indtil dens Munding. Saaledes er den Grændse beskaffen, som Naturen har sat imellem Ægypten og Nubien, og saadan er det Malerie som den sidste Cataracts imponerende Situation frembringer paa den Reisende.