Den Vest-Sjællandske Avis, 1827-09-29
Endnu en anden Erindring af de forbigangne Tider mødte os i Presborg; nemlig de Slavoniske Bønder, som naar de kun have fortient sig et Par Groschen, samle sig foran Dørene af et Værtshuus til Dands, hvorved de klappe med Hænderne, løfte deres tykke Fødder i Veiret efter Takten, vise deres hvide Tænder og lade høre en Stemme, som man heller maae kalde en Skrig end en Sang. De Slavoniske Bønder kunne ikke i deres Dragt have havt et mere slavisk Udseende dengang da Romerne førte Krig i Jllyrien, og man kan tvivle om at Karrerne i en Scythisk Leier kunne have seet plumpere ud end deres Vogne nu giøre, som ere forspændte med korte og tykke Heste af et vildt Udseende og hvormed de kiøre til Torvet i Presborg. – Da det ikke er tilladt Jndvaanerne i Wien at yttre sig mundtlig eller skriftlig om nogen politisk Gienstand, saa ere de blevne ganske ligegyldige ved alle offentlige Anliggender som ikke angaae deres egen Person, og vide slet ingen Beskeed med dem. De kunne derfor ikke besvare noget Spørgsmaal, som man giør til dem om den indvortes Statsbestyrelse og smille over den Nysgierrighed, som man viser ved at spørge om Ting, som uden mindste Utilfredshed overlades til Regieringens Omsorg. Saa strengt endog Politiet er i Wien saa har det dog ingen Anledning til at bekymre sig om Jndvaanerne; men dets hele Opmærksomhed er henvendt paa Udlændingerne, hvorved de dog see meget igiennem Fingrene med Englænderne; disse kunne tillade sig en temmelig Friehed i Wien, men een Ting maae de ikke giøre: de maae ikke tillade sig at anbringe deres Stok paa en leiet Kudskes Skulder paa Stephanspladsen; thi denne er her en ligesaa uafhængig Person, som hans Kammerat paa St. Paulskirkegaard i London, og han vil, som nogle fornemme Englændere bevidne, ganske vist slaae igien. Det gjør han naturligviis N.ti, desuden hvorledes kan det falde Englændere ind, som paastaae at bære Agtelse for Friehed og Menneskerettigheder, at slaae en Mand, istedet for at klage over ham eller lade ham sagsøge.) Den Wienste Adel tillader sig ikke nogen Brutalitet, imod Almuen og krænker den ikke ved sin Stolthed, uden politisk Magt og uden offentlige Pligter er den kun en Klasse, som er hævet over de øvrige ved Rang og Formue. Kun dens Titler, Rigdom og nogle ubetydelige Privilegier adskille den fra Folket, for hvilket det ikke kan virke mere end at aabne sine Gallerier og Haver for at fornøie det. Der finder et Slags militair Pomp og fendal Udstafering Sted ved disse Adelsmænd, som residere paa deres vidtløftige Godser, hvilken vel for et Øieblik kan imponere en Englænder selv; men saasnart han sammenligner dem med hans Fædrenelands Aristokratie, saa maae de forekomme ham at være meget ubetydelige. De Brittiske Pairs Pligter og Rettigheder ere virkelig hæderfulde; de ere bestemte til saavel at vaage over Folkets Rettigheder og Friehed, som over Kronens Privilegier og Værdighed, imedens den Østerrigske Adelsmand ikke kiender nogen anden Værdighed end Klangen af sin Titel og Glandsen af sin Stierne. (Med alt dette vaager ikke den Engelske Adel anderledes over Folkets Vel, end at den holder med alMagt paa Kornbillen, og nøder derved Almuen til at betale to til tre Gange saameget for sit Brød og sit Øl, som i andre Lande. Det kan derfor nok være mueligt, at Folket lever lykkeligere i Østerrig end i England.)