JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-09-29
Ved dette Feldtog blev Greven først bekjendt med de græske Anførere Kolocotroni, Bozzaris, Karahyskaki og andre, og knyttede en Forbindelse med de Dele af Grækenland, som vare indviklede med i Krigen. Tilsiterfreden bragte Franskmændene tilbage til de joniske Øer. Grev Capo d'Jstrias blev i Landet, men modtog intet offentlig Embede. J Juni Maaned 1808 blev han af det russiske Ministerium kaldet til St. Petersborg, og ansat i Departementet for de udenrigske Anliggender. Men først 1809 gik han didhen og blev der til 1812. Da overdroges ham Gesandtskabs Forretninger i Wien. Herfra blev han kaldet, som Chef for det diplomatiske Departement, til den russiske Armee ved Donau, og senere til den store Armees Hovedkvarteer, hvor han havde stor Andeel i hiin Tids vigtige Underhandlinger. J November Maaned 1813 sendte Keiser Alexander ham til Schweitz. Resultatet af denne Sendelse var, at Schweiz gjorde fælleds Sag med de allierede Magter, og det schweitzerske Forbundssystem, som det nu bestaaer, er for største Delen hans Værk. Schweitz erindrer sig ham endnu stedse med Erkjendtlighed, og, foruden det Vidnesbyrd, om Nationaltaknemlighed, som Kantonerne Waad- og Genf aflagde, i det de skjænkede ham Borgerret, har han under sit Ophold i dette Land erholdt mange Beviser paa Kjærlighed og Agtelse. Paa Wienerkongressen, ved Konferenzerne i Paris 1815, (hvor han som russisk Befuldmægtiget undertegnede den anden Pariserfred), og i Aachen har Grev Capo d'Jstrias, der belad Keiserens hele Tillid, ført de vigtigste Underhandlinger med de allierede Magter, og deriblandt hørte ogsaa de, som satte de joniske Øer und Englands udelukkende Beskyttelse. J alle disse Forhold viste Capo d'Jstrias bestandig liberal Grundsætninger, men desforuden et udmærket Maadehold. Fra 1816 til 1822 var han Minister for de udenrigske Anliggender i Alexanders Cabinet. Af den Agtelse, med hvilken Keiser Alexander og de øvrige Monarker beærede ham og af den Modtagelse, han fandt i alle Lande er det klart, at Capo d'Jstrias ikke blot vidste at vinde Fyrsternes Gunst, men ogsaa de forskjellige Folkeslags Kierlighed og den offentlige Mening for sig.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-09-29
Da Petersburgerhoffet i Aaret 1822 meer og meer syntes at ville overlade Levantens og Grækenlands Anliggender til det selv, nedlagde Grev Capo d'Jstrias sit Ministerium og begave sig tilbage til Schweitz. Han medtog Tegn paa Keiser Alexanders uforandrede gunstige Sindelag og Ruslands mest udmærkede Mænds Kjærlighed. Under sit Ophold i Genf levede han meget stille, og anvendte al sin Tid og sin Formue til de ulykkelige Grækeres Understøttelse.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-09-29
J Begyndelsen af Aaret kom han til Paris, og formodentlig havde han allerede dengang den Hensigt, igjen at gaae til Rusland. Jmidlertid tiltraadte han først denne Reise i Majmaaned dette Aar, og erholdt ved sin Ankomst til Rusland Efterretning om det Valg, der satte ham i Spidsen for den græske Regjering. Han erholdt i de naadigste Udtryk sin Afskeed af den russiske Statstjeneste og begav sig efter et 2 Maaneders Ophold i Petersborg til London, som han for nylig igjen har forladt.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-09-29
Jndenlandske Efterretninger. Oversigt over Fiskeriets Tilstand efter Havets Jndbrud i Liimfjorden.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-09-29
Fiskeriet i Liimfjorden har som bekiendt været en overordentlig indbringende Næringsgreen. for alle omkring Fjorden boende Jndvaanere; det maae derfor være alle dem, som deeltage i Fædrenelandets Vee og Vel, interessant at vide, hvorledes det nu, efter Havets Jndbrud i Fjorden, forholder sig med denne vigtige Jndtægskilde for nogle tusinde Familier. Destoværre ere de Efterretninger vi kunne meddele Publicum ikke glædelige; imidlertid forholder Sagen sig saaledes: De Fiskearter som i stor Mængde levede i Liimfjorden førend Vandfloden, vare fornemmelig følgende: Sild, der som Trækfisk besøgte os om Foraaret og Efteraaret, og afgav et stort Udbytte for Handelen. Hensigten med dens Ankomst syntes at være, deels at gyde sin Rogn, deels at nære sig af den Mængde Vandplanter og Jnfecter, som avledes i Fjordens ferske Vand; men som nu, da Fjordvandet næsten er ligesaa salt som Havets, rimeligviis ville uddøe. - Helt, der ved Bundgarns Fiskeriet, afgav et rigt Udbytte for mange Egnens Beboere, hvoraf den rene Jndtægt blot for de Sogne, som omgive Østerild og Tømmerbye Fjorde vare, efter de til Øvrigheden indsendte Jndberetninger, og beregnede efter et Middeltal af de sidst forløbne 10 Aar, aarlig 4515 Rd. 3 s. - Aal, der saavel ved Krog, som ved Pulsvaads Fiskeriet gav mangfoldige Mennesker Næring, og gjorde det muligt for flere Kystindvaanere, fornemmelig for Agger Sogns Beboere, at ernære sig paa den ufrugtbare Strand, som Skjæbnen havde anviist dem til Boepæl. Dette Fiskerie forsynede ikke allene dette Amts Kjøbstæder og Landet med det behøvende Vinterforraad, men det afgav tillige et betydeligt Overskud for Handelen, da saavel saltede, som røgede Aal, bleve i stor Mængde udførte til Kjøbenhavn og til de fleste jydske Kjøbstæder. De mindre betydelige Fiske Arter, hvilke dog som Næringsmiddel vare meget vigtige for Omegnen, vare Gedder, Aborrer og Skaller; disse kan man antage at være aldeles uddøde. Allerede i Efteraaret 1826, stimede utallige Skaller og Aborreer ind i de Bugter, hvor en liden Bæk med fersk Vand udgjød sig i Fjorden; de synes ligesom berusede af det salte Vand, og lode sig øse op af Vandet med Spande og Glid; det næste Foraar saae man Fjordbredderne bedækkede med døde Fiske af dette Slags, og siden den Tid ere de aldeles forsvundne. Endnu forrige Vinter fangedes nogle enkelte Smelt og Øreter; men i saa ringe Mængde og saa magre, at man har Grund at befrygte at ogsaa de ville blive aldeles udryddede.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-09-29
Hvad de vigtigere Fiskearter betræffe, da er der Haab om, at disse ikke aldeles ville forlade os. - Sildefiskeriet var endnu forrige Efteraar det rigeste det har været i mange Aar, og at Silden endnu ikke i dette Efteraar har indfundet sig i nogen Mængde, bør man ikke overilet skrive paa det salte Vands Regning, hvori dog Silden er vant at leve, eller af Mangel paa Næring, førend saadant ved længere Erfaring bevises. Heltebundgarns Fiskeriet var ogsaa endnu forrige Aar meget indbringende; men da disse Fiske i afvigte Vinter, ligesom Skallerne i den næst forrige, stimlede i stor Mængde ind i Bugterne, hvor de stode sammenpakkede, og lode sig fange med Hænder, eller fryse fast i Jsen, saa er det meget at befrygte, at ogsaa de, endskjøndt de kunne taale et saltere Vand end de forbenævnte Arter, dog nu have ligget under for det forandrede Klima; thi man har den hele Sommer ikke fanget en eeneste Helt, og endnu i dette Efteraar ere kun enkelte sporede i Bugterne, hvorhen de allerede i August Maaned pleie at begive sig, men disse Enkelte bevise allerede, at Slægten ikke er ganske uddød, eller og, at Hæl ten er en Trækfisk, hvormed Havet aarligen forsyner os, hvilket de Naturkyndige paastaae. Anmelderen, som selv har havt nogen Tvivl i denne Henseende, ønsker af sit ganske Hjerte at blive overbeviist om sin Menings Urigtighed. Endnu forrige Vinter fangedes med Lyster, paa Jsen en stor Mængde Aal, og dette NæringsMiddel blev for mange fattige Familier et Redningsmiddel mod den truende Hungersnød, ja Aalefiskeriet med Krog har endog i afvigte Sommer lykkedes temmelig vel; derimod synes det vigtigste Redskab, og som vist indbragte ni tiende Dele af den aarlige Fangst: Pulsvaaderne, for Eftertiden at blive et ganske unyttigt Redskab - Man har i denne Sommer ikke kunnet betjene sig deraf, og de stakkels Fiskere fra Agger og Harboøre maatte gaae hjem længe førend Fisketiden var tilende, fordi den usle Fangst, ikke lønnede Umagen Aarsagen hertil var foren stor Deel den uhyre Mængde af Søevabler, eller som de og kaldes, Manædere, som inddreve fra Havet, opfyldte Fjorden, og fyldte Garnene, saa at Aalen derved afskrækkedes fra at gaae indi Rusen, og disse betyngede de, svage Fiskeredskaber, saaledes at de sprængtes ved Optagelsen.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-09-29
Fiskerne ville ogsaa have bemærket, at Liimfjordens Vand nu er langt klarere end det nogensinde forhen har været, hvoraf de formode, at Aalen, der bedre kan skjelne de paa Vandets Overflade værende Gienstande, ere blevne frygtsommere, forstikke sig i Mudderet, og saaledes undvige den for dem opstillede Snare. - Det Gjen gield, som Havet igjen har givet os for dette vigtige Rov, er, foruden de omtalte Søevabler, nogle enkelte smaa Torsk og Kuller, en Mængde smaa Flyndrer, som endnu kun opholde sig paa Fjordens vestlige Side, samt en egen Art af Ræger, med et bredt og fladt Hoved, Øinene indfattede i Skallen og anbragte foran i Panden, under Halsen et Par vifteformige Finner, og som afkogte antage en askegraae Farve og en flau Smag. - Jmidlertid bør man dog ikke tvivle om, at jo Naturen Tid efter anden vil give os nogen Erstatning for det Meget, den berøvede os. Det Baand, hvormed Havet har formælet sig med Liimfjorden synes nu at være uopløseligt; thi der behøvedes enten en ny frygtelig Naturbegivenhed, eller flere Aarhundreders forenede Bestræbelser, til igjen at opføre den Dæmning, som den paa en eneste Nat nedbrød. Vandet vil altsaa bestandig blive salt, og Fjorden et behageligt Opholdsted for mange Slagt Havfiske, hvoraf endnu kun faa ere indkomne igjennem den nye Kanal. Pulsvaade Fisketiden, vil maaske forandres fra Midsommeren til det tidlige Foraar eller sildige Efteraar, hvormed man har besluttet at anstille en Prøve saasnart Søevablerne ere forsvundne; men skulle dette Fiskeredskab ikke meere findes anvendeligt, saa vilSkarpsindigheden og Trangen dog vel udfinde andre Midler til at bemægtige sig den Rigdom af Aal, som Fjorden endnu frembyder. De faa Jndividuer af Fjordfiske, som endnu have overlevet Revolutionen, og hvis Forældre sikkerligen nedstamme fra Havet, saasom Aborren, Øreten og Helten, ville igjen forene sig, deres Afkom blive limatiseret, og Fjorden igjen paa nye befolket. Kun Skade, at dette Haab først smiller de kommende Slægter imøde. (Th. A.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-09-29
Blandede Efterretninger. Monsieur Le Sage Udevel!"
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-09-29
Det glæder mig usigeligen, i dette Blad endelig i deres Velviished at finde en Mand, der vil unde mig gamle Qvinde Huusly i Jeg var just i Begreb med nogen Tid. at synge min Svanefang, der skulde bringe mit Navn til Efterverdenen; thi selv ventede jeg ikke at see mere, end den nu levende Slægt. Hvad er der heller for mig at leve efter jeg, som har været Æresdame hos danske Dronninger, der fortjente Tønder Guld ved Rok og Teen, skulde leve den Dag, at knipske Borger døttre skulle kimse med Nakken og slaa Rynker paa Næsen ved at see mig. - Nei jeg har overlevet mig selv. - Den ny Verden er for stolt, for oplyst, for fiin og for kjælen til at kunne fordrage mine gamle Sæder og mit alvorlige, bestemte Væsen. - Min Dødsfiende er en æddret, Blod og Marv fortærende Smitsoet, et fransk Uhyre, født i Ludvig den Fjortendes Tid, ham kalder sig Bonton. - Han har længe forjaget mig fra Huus til Huus, og i det 19de Aarhundrede har han saaledes faaet mig slaaet af Marken, at jeg aldrig tør lade mit Hoved see uden at det er skjult under en Hætte. Jeg vil fortælle Dem et Par af mine senere Tildragelser. - J nogle Aar var jeg Lærerinde hos en Øltapper; men min Fiende førte snart ind i Huset: Musiklærere, Tegnelærere, Sproglærere og Brodererinder. - Vel, satte Man mig kun endnu tilside som et gammelt ubrugeligt Boskab; men da de unge Herrer fløi, bort med mine Lærlinge til Baller, Maskerader og Assembleer, og Directionen for vort Breddetheater fik gjort Theaterprindsesser af dem, saa for og Man mig ganske. - Jeg gjorde mig ofte et Ærinde i Huset, og fandt mine fordums Lærlinge grædende ved Toiletter blandt Tyk og Sminke. - De Stakler kunde ikke blive gifte. - Smaaberrerne, som deres Næse kløede efter, brugte dem til Legetøi; men saae sig om efter noget Solidere, naar de vilde giftes, saasom de ikke selv kunde fabriquere Tyl og Sminke, og ikke leve længe af Kiærlighed og Klaveerspil. – Den, som derefter tog sig af mig, var en Bager. Hos ham levede jeg ret fornøiet i mange Aar, indtil min Principal blev Agent, da loge Fruen og hendes Døttre mig tildørs. - Det gjorde mig ondt for min gode Hosbond: han var, som Bager, feed og lasket, men han blev saa tynd en Agent, at man kunde putte ham igiennem en Dørsprække. - Endelig kom jeg til en Kjøbmand og en Embedmand; Begge deelte mig imellem sig; thillingen af dem skjøttede om mig heel, og Begge antoge mig forsildig og kun pr. Speculation. - Kjøbmanden døde i Slutteriet, og Embedsmanden sendte sig en Kugle for Panden. - Siden har jeg alene opholdt mig hos Smaafolk hist og her, og vandret fra By til By, saa jeg er ganske tjenstledig. Hvis det er Deres Velviisheds sande Alvor, at De, vil huse mig for en Tid, saa lad mig hente jo før jo hellere, og det maa ikke fortryde Dem, at jeg kommer med mine Søstre: Orden, Sædelighed, Kydskhed, Tarvelighed. - Vi skulle nok bringe Dem paafode; thi De maa vide: at hvor vi ere, der tør Armod kun kige mod Døren, men aldrig komme ind. Som Laugværge, Deres Veninde. Salutem. i Huuslighed.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-09-29
(Af R. Avis.) Om et Dødsfald i Stockholm, der dog endnu ikke i de Svenske Blade findes anført, læser man i Aarhuus Avis No. 139 følgende: Den nylig i en Alder af 74 Aar i Stockholm afdøde Fru Caroline Friederike Møller var i sin Tid en af den danske Scenes ypperste Prydelser. Ugift heed hun Halle, ved Giftermaal fik hun Navnet Wælter. Hun var endnu ikke 16 Aar, da hun debuterede som Laidronette i Æsopus ved Hoffet. J. fuld Glands viste hun sig 1770 som Roxellane i Soliman d. 2den. Hendes Fag vare baade muntre og ømme Roller. Hendes Billede som Aglae, leverede Cleve i Rødkridtmaneer efter Høiers Tegning med Underskrift af Evald. Denne Digter skrev og, paa hendes Fødselsdag 5te Febr. 1778. "Thalia! Dit Alter faaer Lys af Fru Walter." Ogsaa Suhm, Fasting og Flere, hyldede hendes store Talenter. Men Ubehageligheder bestemte hende til at forlade sit Fædreland. Hun ægtede den berømte Violinspiller Møller og antoges ved den store Opera i Stockholm. Snart blev hun ogsaa Yndling af den svenske Almeenhed, hvilken mænd ydede hun den venligste Gjæstfrihed.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-09-29
En Søeslange i Christiania Fjorden er almindelig Gjenstand for Opmærksomhed. "Den er, heder det, endnu ikke fanget, skjøndt der er udsat 100 Specier for at dræbe den, og man har tændt Blus ved Kysterne for at lokke den nærmere ind til Landet. Mange Personer have seet den, og afgivet deres Forklaring derom til Øvrigheden, og alle Vidnesbyrd stemme overeens deri, at den havde, i det mindste i 10 Bugtninger skudt sig frem over Vandets Overflade, imellem hver Bue var der en Afstand af omtrent 20 Alen, og Buen selv, saavidt den stod over Vandet, fuldkommen 6 Alen, saa at hele Længden maa i det mindste være 250 Alen, og Tykkelsen omtrent som en Foustage. Den skjød en Fart, som naar en Mand roer i stille Veir, foraarsagende en eensformig Brusen, ligesom ved stærk Søgang. Man saae hverken Finner eller Hale, og det syntes som Hovedet, der var fortagtigt, forvoldte denne Brusen. Buerne vare bevægelige, det vil sige, den Deel, som i eet Øieblik var over Vandet, var i det næste under samme. Den har spadseret frem og tilbage fra Vækkerøen til Bonnefjorden, og ud igjen i det Strøg, som Skibene pleie at tage, hun især henrykkede ved sin Alcest. Sine Lands 3 pC. nye danske Oblig. Asiatiske Comp. Actier, 4 pC. Dito nye . . . . . ved Hambro & Søn.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-09-29
4 pC. norsk Laan, Renter pr. 6 Januar Dito Dito. . . . . . . . Dito Dito. . . . . . . . 4 pC. Kgl. Oblig. (u. R.) pr. Rdlr. Rigsgjeld. Svenske Sedler. pr. 100 Specier, Bank-Disconto 4 pCt. Species 220 Hamburg 2 M. for Søefarende.) forbi Lind og Hovedøen. Den 6te September var Rygtet neppe udspredt, at den var fangel ved Vækkerøen, før en utallig Mængde Nysgjerrige begave sig tilvogn og tilhest, tilfods og tilvands derud, men det var ikke noget om, og de Fleste af dem, som vare komne tilsøes, toge nu, af Frygt for at møde Søe-Ormen, hjem igjen over Land. (Pontoppidan har i sin Norges Naturhistorie meddeelt en udførlig Efterretning om et Uhyre, ganske som det her beskrevne, og anført mange Beviser for, at det virkeligen er til, men alligevel har man holdt det for en Fabel. Han kalder det Aaletust, og har mange Fortællinger om dets Farlighed (A. A. 134.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-09-29
Kjøbenhavns Børs, den 28 Septbr. 1827. a vista 216.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-09-29
Specier solgtes til 13 Rbmk. 3 a 3 1/2 s. Norske Speciessedler. 4 Rbd. Sedl. 48 - Rbs. Tegn. 82 182 1/2 Rbd. Sedl. 76 176 3/4 i Banco.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-09-29
Nationalbank Obligationer. (af Laanet 4 Febr. 1820) 101 1/2 102 Rbd. r. S. 112 112 3/4 Sedler. 4 pC. uopsigel. Rigsbkobl. - Rbd. r. S. 104 1/2 105 i Banco i Banco- i Sedler. 59 3/460 L. Sterl. I L. Sterl. beregnet til 14 Bmk.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-10-02
Om en Reise paa Himalayabjerget og paa den chinesiske Grændse.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-10-02
Asiens Middelpunkt danner en umaadelig Plateau, som strækker sig fra 300 50 til 48 N. Brede, og fra 69, til 116. V. Længde, Den har Dannelse af en uregelmæssig Firkansom betegne Kammene af fire Bjergkjeder der ved lige saa mange Knuder eller Forbindelsespund ter ere forbundne med hinanden, hvilke frembringe Adskillelsen af de fire store Hovedbækkener i det ualmindeligen store Kontinent. Den Kjæde, som danner det sydlige Bækken, tage sin Retning fra Øst til Vest, parallel med denne Bjergkjede, og paa Sydsiden af samme udstrækker sig Himalayabjerget, de Gamles JmauDet skiller Hindostan fra Thibet og Tatariet J Midten af Himalaya Bjerget befinder sig Jordklodens tre høieste Punkter. Den Høide i hvilken disse tre Bjergspidse hæve sig over Havets Flade er følgende: Metre 1) Dhavalagiri . . . . . 8656 Jmatur . . . . . . 7777. Dhalban . . . . . . 6585. *) En Metre er 5 Fod 1 Tomme parisisk Maal. Disse uhyre Bjerge bliver man vaer paa Jndiens Sletter i en uhyre stor Frastand. Chimborazo, det høieste amerikanske Bjerg, har kun6530 Metres, og Montblanc i Schweitz kun 4798 Metres Høide. Den høieste Vei Menneskene have banet sig i Europa er over Bjerget Ceroin i Schweitz, som ligger 3410 Metres høiere end Vandets Overflade. Gay-Lussac har i en Luftballon steget til en Høide af 7000 Metre, følgeligen endnu langt fra Dhavalagiris ovennævnte Høide af 8556 Metre. (Danmarks største Høide, Himmelbjerget, naaer kun omtrent 100 Metre.) I Amerika beboer Condor, en Fugl der er omtrent 3 Fod lang, de steileste Høider, der grændser til Cordillernes stedsevarende Sneregion. De svæve ofte op til en Høide af 6500 Metre. A. v. Hum hold og Bonpland have d. 23de Juni 1802 besteget Chimborazo til en Høide af 5879 Metre. Himalaya Bjergstrækningen er bleven undersøgt af Englænderen Capitain Herbert. Da de Erobringer vare gjorte, som satte Britterne i Besiddelse af Nepaul, hvoraf en stor Deel forhen ikke var bleven af Europæerne undersøgt, vilde man have Kaarter over samme; og havde tillige et militairisk Formaal med Undersøgelsens Anstillelse. Man vilde nemlig erfare omde i Nærheden af Vendekredsen med evig Sneebedækkede thibetanske Bjerge udgjorde en af Naturen bestemt hindring til en evig Adskillelse af de asiatiske Riger, eller om en bevæbnet Hær skulle kunne drage over den. Ogsaa udfordrede Handelen et statistisk Bekjendtskab med disse Egne, deres Jndvaanere, deres Produkter, deres Hielpekilder. En Undersøgelses-Expedition, om den end var fredelig, kunde ikke foretages uden forberedet ved en Erobring, og understøttet ved en Militærmagt. Man maatte vælge en til en saadan Expedition skikket kyndig Officeer, og Valget faldt paa Hr. J. D. Herbert, Capitain ved det aattende Regiment, og ham blev medgivet Lieutenant ved samme Regiment Hr. Patrick Gerard. Expeditionen begyndte den 1ste September 1819 fra Koger, en Stad i Ne paul ved Floden Setley, liggende i en Høide af 2300 Metre over Havet. Skal Nattevægteren være Sanger.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-10-02
(Endskjøndt følgende af en tydsk Journal optagne Stykke har noget Localt, der ikke passer hos os, har man dog uforandret meddeelt det, antagende at det i det Hele læses med nogen Jnteresse.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-10-02
Dette Spørgsmaal klinger besynderligt og dog vil dets Besvarelse ikke være saa uvigtig, som den i Begyndelsen synes. I tyske allgemeine Anzeiger 1823, førtes Klage over Post karlenes Blæsen midt om Natten og i Morgenstunden, fordi Sunde og Syge derved forstyrredes i deres natlige No. Denne Gjenstand blev omtalt i et Selskab, som ensstemmig var af den Mening, at et reent tonende Posthorn pleier at opvække saavel hos de Sunde, som de vaagende Syge en slet ikke ubehagelig, men meget mere oplivende Følelse, ligesom enhver Musik ved Nattetid gjerne høres af dem, hvis Øren ikke ikke ere ganske sløve for behagelige Toner, om man endog i nogle Minutter afbrydes i sin Søvn. Jmidlertid skulde det blot være de Postillioner, som blæse reent, tilladt, at lade deres Horn gjenlyde i Byens Gader, og Lærlinge skulde gives den Formanning, at de flittigere øvede sig paa fri Mark, for hverken om Dagen eller om Natten ved deres falske Toner at støde Jndvaanernes Øren. Langt ubehageligere Følelse opvække derimod Natvægternes for det meste uharmoniske Sange i Byen, som, hver Gang en Time er forløbet, paa Forlangende af en enkelt Borger og imod Betaling afsynge eller udskrige foran sammes Boepæl en for det meste lang Takke eller Gravsang, undertiden endog understøttet af en anden Vægter, hvorved det hele Nabolavs Søvn forstyrres. Naar nu en Borger har den Ret, at tinge Vægteren til sit Privatøiemed, saa kunde jo vel en anden, tredie og fjerde faae Lyst at tage Natvægteren i Beslag for et andet Privatøiemed og for at udføre et eller andet spøgefuldt Jndfald, men hvorved denne, maaskee til Fare for Byen, paa en usømmelig Maade vilde forsømme sin Vagttjeneste. Skulde den alvorlige Afskaffelse af en saadan Misbrug ikke være et velordnet Polities Sag i Byen, Det er det umodsigelig; i Berlin er Vægternes Syngen for længe siden afskaffet; men der gives desuagtet faare Mange, som gjerne ville høre Afsyngelsen af aandelige Sange omNatten. Smagen er forskjellig, og derfor kan man ikke gjøre Alle tilpas. Hvo tænker herved ikke paa Fablen, hvori Gartneren ønsker Regn men Pottemageren tørt Veir. Vistnok maa Natvægteren ikke være nogen Skrighals og Postillonen ingen Stymper; imidlertid vil man hellere høre en dog taalelig Stemme af en Nat vægter end et reent Horn af en Postkarl, og det musikalske Øre vil hellere høre en Natvægters uharmoniske Stemme end en ukyndig Post karls gjennemtrængende Blæsen, naar han desuden er forsynet med et slet Posthorn.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-10-02
Jndenlandske Efterretninger. J Professor Ursins Magazin 1ste Deel No 28 er indført et Brev fra Landvæsenskommissair Juel i Frederikshavn, hvori gives en Beskrivelse over et af ham den 17 Februar d. A. i Frederikshavn iagttaget særdeles skjønt Nordlys, Jagttagelsen, heder det, der med en høi Grad af Nøiagtighed er anstillet og omhyggeligen beskrevet, vil være af Vigtighed, hvis dette Nordlys skulde være henhørende til en muligen nu begyndende ny Nordlysperiode. Dette Blad har nyligen, i No. 74, optaget Noget om de almindeligen seete Nordtys, Løverdag Aften den 8de forrige Maaned. Tirsdagen den 25de f. M. faaes i Kjøbenhavn et ikke gandske ubetydelig Nordlys. (Dagen No. 231.)