Berlingske Tidende, 1783-07-01
Den Nordamerikanske Handel trykkes af 3de Vanskeligheder, som giøre Betænkelighederne ved samme meget større, end ved ethvert andet Land. Den Første er: at denne Stat har nu næsten intet uden Papiirpenge, en Pengesort, som ikke engang har saaledes som Bancosedler, Anviisning paa en Casse i Landet, der er forbunden, naar forlanges, at udbetale samme endog kun for en Deel i rede Penge. Jeg vil ikke her opholde mig med at anføre saadanne Exempler, som i vore Tider have noksom beviist, hvor forlegen et Folk er i sin udenlandske Handel, hvis Hovedtilslugt er Banco=Sedler. Det lader sig let indsee, hvor meget vanskeligere det maae være, at handle med et Folk, som betaler hiemme hos sig med Papirpenge, hos hvilket man forgieves spørger, hvem betaler mig dette Værdie af Summen det lyder paa, endog kun for en liden Deel. Efter al Rimelighed har Nordamerika i sidste Aar af Krigen, ogjust ved Krigen trukket til sig en Mængde europæisk Sølv, saa Forfatningen kan nu være bedre. Men vi ere endnu ikke underrettede om, hvorvidt det er bedre hermed, og mangen Kiøbmands Regning, som troede at trække sin Betaling derfra i lutter Sølv, kan endnu blive meget mislig. At Finanz=Jnspector Morits har taget sin Afskeed, som jeg ganske nyligen har faaet at vide, er ledsaget med Omstændigheder, som hellere forøge end hæve denne Frygt. Banqven, som 1781 blev oprettet i Philladelphia, skulde kun have en Fond af 400000 Dollars, og ved sine Bankosedler, af en forhaabet fastere Værdie, erstatte de saa dybt faldne Papirpenge og afhielpe den almindelige Creditmangel. Papiirpengenes Jndfrielse og Nationalgieldens Afbetaling havde Hr. Morrits ikke til Hensigt. Han gjorde, da han antog dette Embede, det til den første Betingelse, at ikke have noget at bestille med de forbigangne Ting. Nu da han nedlagde sin Post, føier han til i et Brev til Kongressen af 24de Januarii: Uagtet at frygten for Fienden næsten har ophørt, saa havde dog andre Omstændigheder sat de sikre Grunde for den offentlige Credit saa langt tilbage, at han frygtede den aldrig vilde komme i Stand (hut, other circumstances have postponed theestablishment of publie Creditin such a manner, that Isear, it vil never de Made) Det stemmer ikke og vereens med hans Begreb om Retskaffenhed, at forøge Statens Gield imedens Haabet til at betale den aftager. Den Anden Vanskeligheder, at der dog aldrig, om endog de der værende Papiirpenge kom i bedre Gang, og rede Penge nok circulerede med samme, saa at de kunde faae en fastere Værdie, kan blive oprettet en nogenlunde tilforladelig Vexelcurs imellem hine Lande og de europæiske Stater. Uvisheden om hvorlænge den lange Søerelse varer, vil bestandig hindre den. Den deraf flydende upaalidelige Betalings Termin, sammes uvisse Valuta og andre Omstændigheder vilde indvikle mangen Kiøbmand i Vanskeligheder, som han mindst formodede sig. Enhver Kiøbmand hos os kiender den Vanskelig hed, som reiser sig i hans Handel med Rusland deraf, at han ikke kan trassere derhen; men bestandig maae lade sig remittere. Her bestaaer dog en Vexelcurs, endskiønt kun en middelbar for vort Land, nemlig over Holland. Hvor meget vanskeligere maae det være at handle med et Land, hvori hverken for Anviisninger eller Remisser en nogenlunde bestemt Vexelcurs lader sig oprette. Men, vil man sige, just formedelst denne Vanskelighed vil denne Handel blive til en Tuskhandel; eller rettere, man vil der vel kunne sælge for Papiirpenge, men for de samme Papiirpenge ogsaa igien paa Stædet kiøbe ind, hvad Landet frembringer, og i Europa udbringe de Penge deraf, som man ikke kan bekomme i NordAmerica. Men just heri lægger sig en tredie Vanskelighed i Veien, som er den allervigtigste, men som jeg tvivler paa tilstrækkelig er bleven overrivet af dem, som yttre saa stor Lyst til denne Handel. Den bestaaer deri, at en Skibsladning, som gaaer didhen med Manufacturvare er for kostbar, og hint Lands Produkter for ringe af Priis. Deraf følger, at et med fuld Ladning der ankommet Skib, kan i sin Retour ladning kun bringe en liden Deel tilbage af sine der solgte Vahrers Værdie. Nordamerica maae derfore stedse blive længere staaende skyldig for den største Deel af de tilsendte Vahrer, end dette er nødvendigt og sædvanligt i Handel med andre. Med Engeland liqviderer det sin Gield paa mange Maader, som deels ikke ere andre Europæiske Stater tienlige deels for nærværende Tid endnu ikke have Sted. Nordamerica byggede Skibe og sendte dem til Engelland for at sælges. Men hvilken Nordisk Stat vil behøve disse Skibe og særdeles i nærværende Tid, da kun for mange Skibe ere i de tvende sidste Krigens Aar bygte i vore Egne? Hvor skulle de NordAmerikanske Søefolk hen naar Skibet blev solgt hos os, J Engeland tog den største Deel Tieneste, og fandt den let. Hos os ville de samme enten ikke søge eller vanskelig kunne faae den. Nu kommer hertil, at Nordamericanerne ikke engang kunne give Anviisning paa et Skibs Værdie, som var sendt til Engeland for at sælges; thi i Følge Navigations=Acten, bleve disse Skibe ellers anseete som Brittiske og kunde der blive solgt; men dette falder nu bort; med mindre, at Engeland formedelst Trang til disse Skibe og de derved tilbragte Søefolk, saa og for at lette Handelen og Betalingen, endnu tillod dem for Fremtiden disses Salg i en tilkommende Commerce Tractat. Den anden Maade at betale Storbrittannien paa, var Anviisning paa Værdien af de fra Nordamerica paa Antiller ne og i Særdeleshed paa de Brittiske Øer solgte Vahrer. Denne Maade vil aldeles ikke være brugbar for vore Egne, og vil neppe nogensinde blive det. Den tredie Maade var Anviisning paa Spanien og Portugal; thi i Handelen med disse Stater stod Ballancen, gjerne bestandig got for America. Denne Maade vilde man i Tydskland kunne bifalde; men Krigen har afskaaret samme, og der vil Tid til, forinden Kiøbmanden i hint Land kan igiengive Anviisning derhen. J det mindste vil dette ikke blive noget Hielpemiddel til Godtgiørelse for de første didhen gjorte Forsendelser. Nu eftertænke man dog uden Fordomme alle de Vanskeligheder som en, med en rig Ladning didsendt Car gader vil have, naar han paa det redeligste vil paasee sin Re ders Beste. Vi ville antage at han er høist lykkelig i sin Lad nings Udsalg; men nu har han Papiirpenge. For en tredie eller fierde Deel af samme kiøber han en heel Retourladning for sit Skib. Men endnu har han tvende tredie Deele i Behold. Skal han derfor kiøbe nok et andet stort Skib og no en Retourladning? Hvor forlægen maatte hans Reder blive med et saadant Skib hos os. Hvad vilde ikke Søefolkene koste ham, hvilke han maae bevilge Omkostningerne for deres lange Tilbagereise; eller skal han selv giøre et Forsøg med Ladningen paa Antillerne, Spanien eller Portugal, for at forskaffe Rederne deres Betaling i fremmede Penge, Dertil maatte han allerede forstaae og indsee alt, hvad Kiøbmanden i Nordamerica har lært ved mange Aars Erfarenhed. Og hvilken Reder vil saaledes overgive sig i sin Cargadors Vold: Have vi ikke haft Exempler nok paa store Tab, som i den simple Skibsfart til og fra Antillerne have reist sig af de medsendte Cargadorers grove Feil eller uforskammede Troelshed, Anviisninger paa andre handlende Stater vil han i nærværende Tid paa ingen Maade kunne kiøbe. Det bliver ham altsaa en Nødvendighed, enten at forlade sig paa de der værende Kiøbmænds Redelighed, som love efter hans Afreise, at tilstille hans Reder Værdien for de af ham indfriede Papiirpenge, igiennem de Veie, som Omstændighederne ved denne Handel give Adgang til; eller han maae ved sin Ankomst sælgesin Ladning til enkelte Kiøbmænd, som for en Deel af Værdien, ladde hans Skib med Retourvare, og for det resterende forlange en lang Credit, som Omstændighederne giøre til en uvilkaarlig Nødvendighed. Han maae overlade til dem selv, at søge det beste Market, som de kunde finde med de Vahrer, af hvilke Betalingen skal vindes. Han skal ingenlunde kunde forbinde dem, til des større Sikkerhed, at send dem til hans Redere, eller han skal være nødt til at sætte en Priis paa samme, som disse skulle blive meget forlægne med. Under disse Omstændigheder vil denne Handel faae en ganske anden Vending end man for nærværende Tid forestiller sig J denne Tid vil man med alt Magt giøre denne Handel til en Activ=Handel, men omsider vil den blive næsten aldeles til en Passiv=Handel paa Europas Side. Man vil komme til at overlade til Nordamericaneren, at giøre sine Omsætninger, saa godt han kan. Man vil see ham ankomme med sine Skib der, hvor han troer at bringe sine Producter til det beste Market og hvor han kan giøre Regning paa at forefinde de ham nødvendige Manufacturvahrer. Han vil for den indkomne Værdie af hans tilbragte Producter, giøre sit Jndkiøb, og med en 3die eller 4de Deel af den Ladning som hans Skib er drægtig, seyle hiem, men og giøre en desto hastigere Reise. Dette vil blive den naturlige og for begge Deele fordeelagtigste Drift af denne Handel. Efter Forventning vil en stor Deel af samme drives paa Tydskland. De Nordamerikanske Preducters sikre Afsætning, som uagtet de ved Om ladningen i Engeland formerede Omkostninger, dog altid fandt sine visse Kiøbere hos os, vil føre deres Skibe til vore Havne, og disse vilde ikke gaae ganske tomme tilbage. Og da, (dette siger jeg med en Overbeviisning, som ikke reiser sig af en forudfattet Kierlighed for den Stat, hvori jeg lever, men som Sagens egen Natur bibringer mig) vil den fornemmelig vende sig til Hamborg og Bremen. Man maae sno og vende sig som man vil, man maae bestandig blive ved at oprette Nordamerikanske Handels Compagnier, saa vil dog Oplagsstedet for denne Handel, den være Commissions= eller kun Speditions=Handel, komme til at blive paa begge disse Pladser. Enhver som vil trække denne Handel ind i en anden Drift; vil raade baade sig selv og dem ilde, som han forleder dertil. Skulde nogen ville modsige denne min Paastand, som feilende, saa vil jeg med Taushed overlade det til Tidens Afgiørelse. Aarsagerne, som ville tilveiebringe dette, ere let at indsee. Saa behagelige de fornemste Nordamerikanske Producter, Ris og Tobak, endog maatte være i Østersøen, saa vilde dog Nordamerikanerne fra nu af bringe i deres Handel andre Produkter for vore Egne. Disse ere saadanne Producter, som er lige med de Østersøiske. Allerede for Krigen, gjorde de den østersøiske Handel i Engeland sort Jndgreb. J Engeland glædede man sig herover. Her vil man just ikke glæde sig ved dem, men dog antage dem, naar de kunde levere dem ligesaa gode, eller for bedre Priis end de østersøiske Havne. Jmidlertid ville de dog ikke finde sin Regning i en saadan Ladning. Endog et Skib, som med en blandet Ladning afgaaer fra Nordamerika, og har kun en Deel af de Vahrer inde, som Østersøen leverer, vil ikke turde gaae derhen. Med en enkelt Ladning af Ris og Tobak, er det giørligt. Men da findet det ikke i hine Havne alle de Manufacturvahrer, som Tydskland i største Mangfoldighed pleier af forsende til Hamborg og Bremen, og kun fornemmelig der den kan forsende til Udførsel. Den anden Aarsag er Beliggenheden. Denne gjorde forhen, at denne Handel til Londons dons største Fortræd trakte sig hen til Glasgow og andre vestlige Havne i Storbritannien. Et Skib fra Nordamerika kunde langt lettere løbe ind i hine Havne oven og neden for Jrland, end igiennem Kanalen ind i Theemsen. Et Skib, som er passeret Kanalen, kommer snart til Bremen eller Hamborg. Herfra kan det, naar det hurtig har solgt en enkelt Ladning, og for samme medtaget en Sort tienlige Vahrer, som kun udgjør endeel af dets fulde Ladning, meget let giøre tvende Reiser hid og en tilbage, eller omvendt. Derpaa kan man ikke giøre Regning, naar det først maae søge Østersøen. Endskiønt det ankommer silde paa Aaret til vore Egne, saa kan det dog altid haabe at finde Weser og Elben aabne, men ikke Mundingen af Floderne ved Østersøen. Et saadant Stib kan altsaa ofte sættes i den Nødvendighed, at overvintre i en Havn, som var dets Bestemmelse modsat, og see sin Ladning fordærvet. Jeg har ved en anden Leilighed yttret den Formodning: at denne nye Stat vilde snart efter sit forrige Moderlands Exempel, oprette en Navigations=Acte. Nærmere Overveielser anledige mig til at troe, at det for det første ikke vil komme dertil. Disse Provindser maae see derhen, at de altid kunde beholde Overvægten i Skibsfarten paa deres Havne, da de, efter Maal og Vægt beregnet, have overmaade mere til Udførsel, end man kan tilføre dem. Holland har uden at fastsette en saadan Navigations=Acte, tilvundet sig den store Overvægt i Skibsfarten, imod andre europæiske Nationer, og holdt den ved lige. Fordele, som ligne dem der have begunstiget Holland, ville komme dem til Nytte, uden at behøve Tvangsmidler. Man vil snart komme til at høre op med at overføre fulde Ludninger af kostbare europæiske Vahrer, men kun besøge deres Havne med en halv Fragt, hvis Værdie kan omtrent ved en Retourladning bilve gotgjort. Naar da ingen fuld Fragt didhen er at fortiene, saa maatte mange europæiske Søestæder kun finde slet Regning denne Seilads. Jeg havde allerede sluttet denne liden Afhandling, og leveret den til Trykken, da jeg i No. 41 af de gothaiske lærde Tidender af 21 Maj, læste recenseret, et i Leipzig trykket Memoire addresse aux negocians de ma patrie. Saa giernejeg ønskede selv at have dette lidet Skrift, saa maae jeg dog formedelst Tidens Korthed holde mig til Recensionen, og vil her anføre den ganske. "Denne Bog indeholder et Project for de saxiske Kiøbmænd, til at oprette en umiddelbar Lærredshandel fra Saxen, med de amerikanske Friestater, som likke kan andet end falde meget fordeelagtig ud. Sammenskudet til denne Hensigt beløber sig til 22000 Rdlr., som blive inddeelte i Actier, hver til 1000 Rdlr. Man kan og saae halve Actier. De øvrige 2000 Rdlr. ere udsatte til at slønne Jværksætteren, som maae være en vidt bereist og i de til denne Handel udfordrende sprogkyndig Mand. Denne Plan kan og blive udvidet til 50 og 100000 Rdlr. og, som man forsikrer, er der Haab, at samme torde blive understøttet fra høieste Steder. Jeg er ikke Kiøbmand; men saa meget ved jeg, at være vidt bereist og kyndig i de til denne Handel nødvendige Sprog, er endnu ingen Talent, som allene kunde sætte en Mand i Stand til at drive en Handel, der er udsadt for saadanne Betænkeligheder, med saa megen Fordeel, at man ved første Begyndelse, kunde strax tage for sig 10 Procents Gevinst af den anvendte Capital. Jeg vil imidlertid, bære stor Agtelse for Hr. Foretagerens Talenter, naar han er vis i sin Sag, og hans Foretagende saaer et bedre Udfald, end saa mange store og smaae Handels-Compagniers i Tydskland hos hvem det er en herlig Sag, at være Directeur, men Jværksætter meget betænkeligt.