JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Jyllandsposten, 1841-02-05
Nyheds Post. - Bladet "Dagen melder, at der i "Jyllandsposten, findes en saa skjæv og usandfærdig Beretning af en Embedsafskedigelse, at Redactionen har fundet sig opfordret til at meddele Publicum de factiske Forhold, for at dette da kan dømme i Sagen. Den nogne Sandhed er nemlig denne, at Kammerraad Jensen, der er beskikket til Contoir-Chef under General-Toldkammeret i Aaret 1830, blev benaadet med Kammerraads Characteer i Aaret 1835, altsaa flere Aar, førend den omtalte Justitssag mod ham kom op. Da han under denne Justitssag ikke blev overbeviist om den omspurgte Forbrydelse, kunde han ikke uden videre afskediges, men da han dog kun var bleven frifunden for videre Tiltale : erklæret for i høi Grad mistænkt for at have forøvet Forbrydelsen og altsaa manglede den Tillid, der nødvendigen maa forudsættes hos enhver Embedsmand, kunde han heller ikke blive i sit Embede; han blev derfor afskediget og det med en Pension af 550 Rbd., der udgjorde Halvdelen af den ham tillagte reglementerede Gage af 1100 Rbd. aarlig, altsaa ikke med en Pension af 3/4 Dele, af Gagen, som Bladet har behaget at fortælle. For at en saadan dagligdags Tildragelse skulde kunne passere, behøver man vist ikke at antage, at Sagen skulde have været mangelfuldt refereret af vedkommende Collegium, eller at Vedkommende skulde have havt høie Patroner eller deslige. – Uden at gaae ind paa denne eensidige Bedømmelse af en ikke aldeles overbeviist Forbrydelse, formener Redactionen af dette Blad her at burde meddele samme, for at give Jndsenderen af hiint høist mærkelige Jnserat ønsker Leilighed til at replicere. Med "Corsaren, Nr. 13 følger et Carricatur=Billede, af meget curiøst Jndhold. Det er nemlig en Samling af 9 Personer, hvoraf de 8 ere belæssede med svære Pakker, som alle henbæres til en stor svær Jernkasse, hvis Laag en lille bestjernet Mand med en stor Nøgle i Haanden har aabnet til Bevaring af samtlige Pakker. Midt for Skrinet sidder en svær Mand, som med begge Hænder omspærder en stor Pakke med Udskrift: "Gode Løfter, en anden kommer slæbende med en dito, hvorpaa staaer skrevet, "Constitution. Tvende andre Pakker, der bæres af en lille tyndbenet Person, have Paaskrifter af: Skattebevilling. Bagved denne Person sees en anden slem Carricatur med en forfærdelig stor Pakke, hvorpaa staaer skrevet: Forskjellige Ønsker. En slem krumnæset Fyr nedlægger i selve Skrinet 2de Pakker med Paaskrift. Trykkefrihed, som den bestjernede Mand nøie passer paa. "Corsaren" anmelder, at Kassen er udgaaet fra Hr. Steenmanns Establissement. - J en Undskyldning for, at dette Blad noget senere udkom, end det af Redactionen var lovet, hedder det: "Det, vi havde lovet, maa kaldes et Lofte, og da det angik Opfyldelsen af Noget, der var vor Pligt, maa det henregnes til de gode Løfter. Lad os gjøre Publicum opmærksom herpaa, saa begriber det strax, hvorfor det er bleven narret.
Jyllandsposten, 1841-02-05
J samme Blad findes under "Spørgsmaal, følgende: J den roeskildske Stænderforsamling var, som bekjendt Ørsted Commissarius, men hvem var Dromedarius."– Jldebranden i Nyboder, Natten mellem Mandag og Tirsdag, greb om sig med megen Voldsomhed, deels da det Baghuus, som brændte, kun med Vanskelighed var tilgiængelig for Brandcorpset, og deels da Vandet frøs i Slangerne, hvilket endog for en Deel umuliggjorde Sprøitningen. Man vil vide, at det nylig opførte Baghuus, som aldeles afbrændte, ikke var assureret, at Jlden formenes at være opkommet ved Uforsigtighed, da der Aftenen i Forveien havde været Forsamling hos den Huset tilhørende Krovært. Brandcorpsets ivrige Bestræbelser, skulle her som stedse have udmærket sig, og vist er det, at man ingensinde kan beskue den Orden og Hurtighed, hvormed dette Corps maneuvrerer, uden at mindes den hvidhaarede Konge, der endog i sin høie Alder havde gjort sig det til en hellig Pligt, ved det første Brandraab at ile til Brandstedet, hvad enen det saa var Dag eller Nat. Som oftest skal han endog være ankommen paa Pladsen forinden Sprøiterne, og saaledes ved sin Nærværelse besjælet hele Commanden. At et saadant Exempel maatte belive ethvert Jndivid ved Brandcorpset, er indlysende. At man imidlertid ikke altid i vore Provindsbyer er vant til samme Precision. og Hurtighed, fik den temmelig corpulente Byfoged i Viborg at vide. Da nemlig den rørige gamle Konge paa Klokkeslaget var mødt paa Viborg Torv, for at blive præsenteret Sprøiterne, og befalede Sprøitningen foretaget, erholdt han det stammende Svar af Byfogden, ja Deres Majestæt, nu kommer Vandet strax, hvorpaa Kongen i Vrede svarede, ja naar Huset er brændt, behøves intet Vand."– Efter, Archiv for Søvæsenet, tæller den danske Flaade følgende Skibe: 7 Linieskibe med 84 til 66 Kanoner; 7 Fregatter med 48 til 40 Kanoner; 4 Corvetter med 2620 Kanoner; 5 Brigger med 1612 Kanoner; 3 Skonnerter med 86 Kanoner; 3 Kuttere, 14 Bombe=Kanonchalupper, 15 Bombe=Joller og 49 almindelige Kanonchalupper.
Jyllandsposten, 1841-02-05
Rettelse. J Digtet: Farvel, af Hr. Fr. Sneedorff Birch, (efr. Jyllandsposten Nr. 7 d. A.) er i sidste Vers næstsidste Linie ved en Feiltagelse kommen til at staae: "him: melsk Christ, istedetfor himmelsk Gnist, hvilket herved rettes. Af dette Blad udgaaer to Nre, ugentlig, som betales med 1 Rbdr. 1 Mk. Qvartalet. Subskription derpaa modtages i alle Provindsens Boglader.
Jyllandsposten, 1841-02-05
Trykt i Aarhuus Stiftsbogtrykkerie.
Jyllandsposten, 1841-02-09
Yranos, ren. Udgivet af et Selskab. Redigeret af C. G. Clausen. de 3 H. Marg. Tirsdag d. 9. Februar 1841. No 1. Maa trykkes. Fleischer.
Jyllandsposten, 1841-02-09
Afskedstalen.
Jyllandsposten, 1841-02-09
Jernbaneanlæget fra Nord til Østersøen.
Jyllandsposten, 1841-02-09
En for Landet høist vigtig Sags Afgjørelse er den, om den projecterede Jernbane mellem Østersøen og Nordsøen bliver anlagt mellem Kiel og Altona eller mellem Flensborg og Tønningen, idet Hovedopgaven kun bestaaer deri ved en saadan lettet Varetransport over Landet paa anden Maade at erstatte Staten det Tab, som derved vil influere paa Sundrolden. At Jernbaneanlæget mellem Kiel og Altona har kunne finde Fortalere paa dansk Grund, dette er vistnok mere end man nogensinde skulde antage, da der neppe hører meget til at indsee, at saadan Combination alene vilde lade Hamborgerne tilflyde Fordelen paa Landets Bekostning. Foretrækkelsen af den slesvigske Bane synes derfor at være meget begrundet, hvorfor saadant i vore liberale Blade tilstrækkeligen er bleven oplyst ligesom det fornylig er fremsat i Kjøbenhavnsposten, at Jernbanen mellem Flensborg og Husum tilligemed Tønningen, fremfor alle andre foreslaaede fortjener den Begunstigelse, at der tilstedes den en Tidsfrist som Prøve til at godtgjøre dens Jndflydelse paa Danmarks Product Udførsel og Handelsdrift mellem Nord- og Østersøen, førend der indvilgedes noget Anlæg mellem Altona og Østersøen, for hvilken Begunstigelse der tale følgende Grunde, Fremfor alt Andet den Vane og mægtige Jndflydelse, som Hamborg, Altona og Lübeck udøve paa hiin Transporthandel, som de i Aarhundreder have været i Besiddelse af, og ved deres Pengemagt, deres umaadelige Varcomsætning og Vareforraad, saavelsom Skibsfartsindretninger, vilde kunne udøve med en Flensborg-Tønningsk Jernbane, selv om ikke nogen Jernbane begunstigede deres Handel. Endvidere at den Tønning Flensborgske Jernbane er det eneste Andragende, ved hvilket Selvstændigheden af vor landoeconomiske og industrielle Production, saavelsom af Handelen mellem Nord- og Østersøen muligviis kan opnaaes, men kun naar først Danmark erholder Adgang til en Havn ved Nordsøen, førend man for Altona Hamborg aabner Adgang til en Havn ved Østersøen, og derved lægger en Tyngde mere i den for Altona Hamborg overveiende Vægtskaal; hvorimod alle de Andragender, der udgaae fra Altona eller staae i Forbindelse med denne Stad, ere i Altonas og Hamborgs Jnteresser, og langtfra at fremme Danmarks Jnteresse, meget mere egne sig til kun at undergrave samme, saavel i Henseende til dets Productivitet som til dets Handel i Østersøen. Den Lettelse, som Altona og Hamborg ved en Jernbane vilde opnaae til Befordringen af fremmede Manufactur, og Fabrikvarer til Danmark, staaer i aabenbar Modstrid til det til Beskyttelse for de danske Manufacturer og andre Erhvervsgrene forordnede Toldsystem.
Jyllandsposten, 1841-02-09
Svensk Criminalhistorie. (Fortsættelse fra Nr. 6.)Der var saaledes Jntet forekommet for Herredsretten, der kunde tjene til Bestyrkelse for den almindelige Mistanke mod Per Franssons og Maja Stinas Deelagtighed i Lovisas Mord, og den offentlige Mening begyndte allerede efterhaanden at forandre sig til Begges Fordeel, da de pludselig fremstillede sig for Retten og afgave en Forklaring, af hvilken i det Væsentligste fremgaaer Følgende:
Jyllandsposten, 1841-02-09
Nyheds-Post. At bruge Kongens Scepter som den Mosesstav, der bringer Nationens Velstandskilder til at flyde – ind i deres egen Lomme, og at bruge Kongens Purpurkappe, som den Kjærlighedskaabe, hvori de hylle deres egen Nøgenhed og Slethed, det er – siger Fædrelandet – for alle Misbrugenes Parasiter den sande Regjeringskonst. Derfor tale de stedse om Kronens Glands; thi det er dem, der bade sig i dens Solskin, det er paa deres Bryst, dens Straaler brydesig. Derfor forfægte de Kronens Magt; thi de leve i det stille Haab, selv at kunne bemægtige sig samme for at mæske deres sulte Repoter og til at stoppe Munden paa hver besværlig Modsigelse. Derfor hade de Skattebevilg ningsretten, fordi de meget vel vide, at det ikke er Kongen og Kongehuset, men dem den vilde ramme. Derfor hadde constitutionelle Garantier; thi de vide vel, at det ikke er Kongemagten, men deres Magt, det vil gaae ud over, ikke Kronens Hellighed, men deres Deelagtighed i samme der vil blive antastet. - Hvorledes Folket stedse erholder mere og meere Tak for at træffe Valg paa saadanne Mænd til Stænderdeputerede, som tilfulde kunne opfylde dette hæderlige Hverv, derpaa afgiver denne Gang isærdeleshed Veile Kjøbstad et slaaende Exempel, hvor Mænd som Prokurator Anchersen og Fabrikant Dalgas aldeles formenes at kunne opfylde de Forhaabninger, som man i denne Henseende ere berettigede at nære, idet de Vegge besidde den Frimodighed og Selvstændighed, hvormed man maatte ønske enhver Stænderdeputeret begavet. Af dette Blad udgaaer to Nre, ugentlig, som betales med 1 Rbdr. 1 Mk. Qvartalet. Subskription derpaa modtages i alle Provindsens Boglader.
Jyllandsposten, 1841-02-09
Trykt i Aarhuus Stiftsbogtrykkerie.
Jyllandsposten, 1841-02-12
entranspoUdgivet af et Selskab. Redigeret af C. G. Clausen. de Aarg. Fredag d. 12 Februar 1841. No 12. Maa trykkes. Fleischer. Forslag af Vigtighed for Jylland.
Jyllandsposten, 1841-02-12
Ved Opmudringen af Aaen ved Greenaae vil Vandet i Sundet naturligviis synke. Dette kan ikke være Pramfarten til Hinder; thi Aaen, som gjennemløber Sundet, har skaaret sig et dybt Leie paa Bunden. Men derover kan opstaae vigtige Qvæstioner, som burde afgjøres, før man begynder med Arbeidet. Ved Enslev Enge, ved Søby, Fannerup, Albøge og især ved Colind og Vedøe er Sundbunden dyndig, og vil om nogle Aar danne frodige Enge. Ved de øvrige tilgrændsende Byers Marker er den sandig og stenet. Hvem skal nu disse Enge tilhøre, Det synes billigt, at de tilgrændsende Lodseiere bidrage til det projecterede Foretagende, om endog den udfordrende Sum forskudsviis erholdes andensteds fra. Skal da denne Sum eller en Deel deraf udredes af Hartkornet, bør Engene derefter udskiftes. Skal den derimod dækkes ved frivillige Bidrag, da burde vel disse afgive Maalestokken for Udskiftningen. De tilgrændsende Lodseiere have desuden Rør og Sivskiær, som ved dette Foretagende vil ødelægges, og hvorfor Erstatning kunde erholdes i disse Enge. Skal Sagen ventes at faae god Fremgang, da maa Foretagendet ledes af en ligesaa sindig som kyndig, helst civil, Mand, der forstaaer at omgaaes vaersom med alle Vedkommende. Ved stolt og bydende Adfærd vil den hele Sag let forpurres. Magtsprog blive stedse mere forhadte og virke altsaa i modsat Retning. Var nu intet Andet i Veien for dette gavnlige Foretagende, end hvad hidtil er omtalt, da var der Haab om dets heldige Udførelse; men os møder en meget større Hindring af en ganske anden Art. J smaae Skibe langveisfra, at hente Tørv eller Favneved, betaler sig neppe, og hvor finde de større Skibe en Ladeplads, Ved Greenaae findes et Anlæg, som kaldes Havn, hvori smaa Jagter i Flodtiden, naar Vinden er en gunstig, kunne slippe ind. Denne Havn anlagdes under Krigen, og man paastaaer, at den har kostet 20,000 Rbd. Man maa beklage, at denne Sum er hartad spildt. Rheden er en høist usikker Ankerplads, Mange Skibe, som ikke have kunnet lægge ind i Havnen, have der fundet deres Grav. Denne Omstændighed er det, der lammer alle Kræfter i Greenaae, og gjør Priserne paa Landmandens Producter variable. Hvorledes skulde heller Kjøbmændene turde gjøre betydeligt Jndkjøb af Korn til gangbare Priser, naar Byen ikke er eller kan være forsynet med Skibe, og Fremmede frygte for, paa Rheden at gaae deres Undergang imøde:
Jyllandsposten, 1841-02-12
Et nyt Havneanlæg ved Greenaae vilde blive ikke alene af Vigtighed for det omhandlede Foretagende og en Velsignelse for Byen, der derved vilde hæve sig til Velstand, og for den, med urimeligt høit Hartkorn, betyngede Omegn; men det vilde være et stort Fædrelands Anliggende. Greenaae ligger paa Skibsfartens alfare Vei. En tryg og rummelig Havn i Forening med det skjønne Fyrtaarn vilde være et andet Frederikshavn, og frelse mange Søfarendes Liv og Gods. Men er et saadant Havneanlæg ved Greenaae muligt? Alle Sagkyndige ere enige om, at et kort Stykknorden for den nuværende Havn har Naturen, i Landsbyen Bredstrups Mark, dannet en rummelig og dyb Bugt, der, mener man, skulde Havnen været anlagt, og Greenaae havde nu været en nærsom og velhavende By, istedetfor at man foretrækker at nedbryde Husene, for at lade dem teglhænge. Der skulde den nye Havn anlægges, hvoraf man turde love sig saa meget Godt. Jeg har nu udtalt min Mening, og jeg vilde ønske, at flere offentlig vilde drøfte denne vigtige Sag. Jeg kan have feilet i mine Anskuelser; men prøves Sagen af Flere, tør man vente at komme Sandheden nærmere, og Foretagendet vil vinde Deeltagere for dets Fremme. Allelev, den 4de Februar 1841. H. N. Bache.
Jyllandsposten, 1841-02-12
Jndsendt Spørgsmaal. Da man, med stor Forundring, seer af Stændertidenden, at jydske Stænderdeputerede Kammerherre Arenstorff til Overgaard, Proprietair La Cour til Skiersøe og Gaardeier Winther ikke have talt et Gudsord under hele den sidste Session, saa spørges, om de kunne og om de ville gjøre Fordring paa Diæter, De gode Herrer ville ikke gjøre vel i at tie til dette Spørgsmaal, forsaavidt dets Besvarelse vedkommer dem.
Jyllandsposten, 1841-02-12
Svensk Criminalhistorie. (Sluttet. See forr. Nr.)
Jyllandsposten, 1841-02-12
Nyheds Post. - Peter Schlemihl's forunderlige Historie af Adelbert v. Chamisso, oversat af Frederik Schaldemose, udmærker sig ved den Moral, som deraf udgaaer, idet man seer, at Folk ofte kunne blive forrykte over Jngenting, ved nemlig uden Ro og Rast at eftertragte indbildte Goder, som kun have hjemme i Fantasiens Hjernespind. Efterat P. S. saaledes havde skilt sig ved sin Skygge, synes han at være det ulykkeligste Menneske under Solen og er tilsidst endog nær ved at sælge sin Sjæl, for igjen at komme i Besiddelse af sin Skygge. Drager man en lille Parabel mellem denne Dødeliges Sorg og de mange Andres, som ikke have Ro i deres Jndre, forinden de have tilfredsstillet deres umættelige Tragten efter Rang, Ordener, Rigdomme m. m., da har man her Gaaden løst. Hvad der gjør denne Historie endnu interessantere, er de særdeles veltrufne Træsnit, hvoraf følger 16 Stykker, som ere ganske fortrinlig godt udførte i Flinchs Establissement ved Rothweiler. Blandt de første af disse seer man saaledes P. Schl. Skygge blive afløst fra ham og sammenrullet og gjemt af Underhandleren, og atter paa et andet, hvorledes Gadedrengene, som see ham i Solskin, gaae over Gaden, og raabe efter ham, at han har tabt sin Skygge, som endnu mere forøger hans Elendighed. Disse Træsnit overgaa endog de fleste tydske af samme Art. Bogen faaes i Boghandler Kleins Boglade i Kbhvn. – J Anledning af Hr. Kjøbmand J. Nathansens Bemærkning til Rakettens Udgiver: "at han ei engang værdigede ham et Svar, da ogsaa han vilde nedrive hans Plan til Hesteavlens Fremme, – bemærker Raketten, hvis Symbolum lyder – Forsvar den Forurettede – og gjør Nar af alle Narre, maa trykkes, Reiersen, - Nordens forste Hestekjender, Hr. J. N. fra Randers, er nu atter, efter en Udenlandsreise til Jylland (hvor hans rige Broder boer), arriveret her til Staden. Strax ved sin Ankomst til en By støder han i Trompeten, for at melde Jndvaanerne sin Ankomst, men dennegang seer jeg, at han maa have havt for meget i Trompeten, da han i Adresseavisen, for kort siden deri blæste falske Toner, idet han afhandler sit gamle Theema: Hesteraceriet. Gud bevare mig fra at opponere mod Hr. N.s Hestekundskaber! – Sligt kan jeg umulig nogensinde have gjort, thi vel kjender jeg en Hest fra et Vognskuur, men ikke tør jeg paatage mig at afgjøre, hvilken Forskjel der er paa et Menneske, der har Kuller, og en Hest, der har Kuller; ei heller kan jeg bedømme, hvor gammel en Hest er, hvormange Skridt den kan løbe i Tertien, hvormegen Hakkelse den kan æde i Døgnet, omden er heelblods, halvblods, eller slet intet Blod har i sig &c. &c.
Jyllandsposten, 1841-02-12
- En Hr. Frisch har i den Frisindede, bekjendtgjort efterstaaende probate Middel imod Frost, som fortjener at bemærkes. Recepten er: 1 Lod tykt Terpentin, 1/2 Lod vel tilberedt finsk Kronbeg, 1 født Smør (aldeles frit for Salt.) Disse Dele sammensmeltes i et Kar paa Gløder, indtil de ere forenede, derpaa kjøles Massen af og røres godt omPlasteret stryges da med en Svinehaarspensel paa et Stykke Randers Skind, enten nyt, eller, i Mangel deraf, da et Stykke af en gl. Handske, kun at det er reent paa Plaster siden. Vil man have Plasteret stærkere, da sættes til af Beget, ønsker man det derimod svagere, da sættes Mere, til af Terpentin. Hænderne kunne bedst modtage Plasteret ved at bedækkes med et Par gl. Randers Handsker, afskaaren, efter det andet Leed, for ikke at hindre Bevægelsen. Fødderne behøve derimod intet saadant yderligere Dække. Plasteret lader man ligge, indtil det viser sig tørt og derfor har udvirket; man vedbliver derhos med samme, indtil man erfarer, at Frosten ikke mere er tilstede. Af dette Blad udgaaer to Nre, ugentlig, som betales med 1 Rbdr. 1 Mk. Qvartalet. Subskription derpaa modtages i alle Provindsens Boglader.
Jyllandsposten, 1841-02-12
Trykt i Aarhuus Stiftsbogtrykkerie.
Jyllandsposten, 1841-02-16
Frandske ren. Udgivet af et Selskab. Redigeret af C. G. Clausen. Aarg. Tirsdag d. 16. Februar 1841. No 13. Maa trykkes. Fleischer.
Jyllandsposten, 1841-02-16
(Jndsendt.) den i fjerneste Maade at ville indlade os i Avisfeide med et saalidet Sandhedselskende Væsen, som det, der under Benævnelse af en Liimfjordsbeboer, gjentagne Gange i "Jyllandsposten, – paa den meest ublue Maade - har angrebet Forvalter Wulff paa Bjørnsholm, ansee vi det dog for billigt og retfærdigt, at tilkjendegive den Deel af "Jyllandspostens" læsende Publikum – som ikke kjender Forvalter Wulff og hans retskafne Vandel – at erklære det for en aabenbar Usandhed, naar Liimfjordsbeboeren i "Jyllandspostens" fjerde Aargangs første Nummer siger: "at Wulff har vidst at forskaffe sig Afsætning af Steen, i den nærliggende Kirkegaards Ringmuur, som medtog Millioner Muursteen."
Jyllandsposten, 1841-02-16
Omendskjøndt vi nemlig Alle have boet i Egnen om Bjørnsholm, i den Tid Wulff har været Teglværksforpagter, og jevnligt beseet det Hele, have vi dog ingensinde seet en saadan Muur opført, som den, hvortil Liimfjordsbeboeren henpeger, og kunne forsikkre paa Ære og Samvittighed, at dette er en complet Usandhed. Naar nu Liimfjordsbeboeren er uforskammet noktil at paadutte en retsindig Mand en tilsyneladende saa uretfærdig Fremgangsmaade - troe vi, at enhver Veltænkende vil være istand til, uden videre Forklaring.
Jyllandsposten, 1841-02-16
over alle de øvrige Opdigtelser, hvoraf Annoncen vrimler, at gjøre sig den rette Jdee om, hvad denne Liimfjordsbeboer hele Jnserat indeholder, og med os glæde sig til den velfortjente Tugtelse, som venter denne Skumler af Domstolene, hvilke han vil hjemfalde. I Januar 1841. Hansen, la Cour, Spliid, til Hornumbroe Præst til Bjørns til Hvanstrup. Molle. holm. Weinschenck, Tilemann, Præst til V. Hornum. til Gunderupgaard.
Jyllandsposten, 1841-02-16
(Jndsendt.) Det er mig meget kjært at see af Hr. Skuespildirecteur Müllers Giensvar paa et Par Skuespilbesøgendes Jndrykkelse i Randers Avis, at han ikke tager saadant utidigt Forlangende ad notam, som det er, at Skuespillene eftertidig skulle begyndes Kl. 7 istedetfor Kl. 6, fordi dette bedre kunde convenere maaskee en Tyvendedeel af de Skuespilbesøgende, at Hr. Müller derfor netop opfylder Publicums Fordringer ved at lade Begyndelsestiden forblive som engang bestemt, derom kan aldeles ingen Tvivl existere, da Massen af de Skuespilbesøgende langt hellere seer Forestillingerne endte mellem 9 og 10 end mellem 10 og 11. Men det eftergivende Par Skuespilbesøgende, have ogsaa allerede slaaet 1/2 Time af paa 8te Dage, idet de nu ønske Tiden berammet til 6 1/2; om andre 8 Dage tør man derfor nok haabe, at man er tilfreds med 6 1/4, og saaledes vil man sikkert tilsidst finde sig tilfreds med, at Begyndelsen skeer som hidtil. – At Publicum med største Tilfredshed vilde see Skuespiller Printzlau atter at pryde det müllerske Selskab, dette er saameget rimeligere, som hans afgjorte Talent i Elskerfaget med Sandhed kan siges ei alene, ikke at være bleven overtruffet nogensinde paa vore Provindstheatre, men endog i adskillige Roller at forbunkle de Præstationer, som i denne Genre blive givne paa Hovedstadens Theater. Vistnok maa jeg tilstaae, at han i mange Roller, hvor hans indtagende Figur tager sig endog brillant ud – er altfor smuk, det vil sige saa smuk, at Damerne sige: "sa han er sød!" men ihvor sandt dette end i sig selv er, saa er det dog naturligt, at Cavaliererne ikke altid kunne lide disse Expressioner, men dette kan jo Hr. Printzlau tage sig let. Damernes og mit Ønske er det, at Hr. Printzlau atter vilde slutte sig til Hr. Müllers Selskab; skeer dette, skal jeg, til Glæde for Damerne, hvor Leilighed gives, ikke undlade at klappe.
Jyllandsposten, 1841-02-16
(Jndsendt.)¬ J "Randers Avis, seer man følgende Spørgsmaal opkastet: "Af hvilken Aarsag bliver Sneen paa Veien imellem Aarslev og Christrup ikke opkastet? J Vinter er saadant endnu ikke skeet. Men jeg synes, at det var meget rimeligere at udforske Spørgerens Mening om, med hvad Competence han tør fremsætte saadant Spørgsmaal paa en Tid, da saa mangfoldige Veie henligge uopkastede, hvor dog Færdselen er ligesaa nødvendig som der. Min Mening derom er den, at de gode Herredsfogder paa mange Steder tage sig denne Gjenstand vel let, idet de ofte ikke see mere til Sneen, end den der ligger udenfor deres Vinduer og paa Gaderne ligesom Sneekastningsarbeidet i det Hele taget er reguleret paa en temmelig maadelig Fod, da man som oftest nøies med at lade dette Arbeide udføre som andet Flængsarbeide, hvorved almindeligen de henskikked, Karle og Piger bortdrive Tiden ved lidet Arbeide, istedetfor forholdsviis paa Slump, efter Sneemassernes Høide, at tildeele hver sit, eller ogsaa paa anden Maade træffe Forholdsregler, der hurtigere kunde tilende bringe Arbeidet. At man iøvrigt ikke farer altfor strængt frem med den for Landboerne saa yderst trykkende Snee kastning, kan vel ogsaa forendeel undskyldes, men af største Vigtighed er det, at Veie, hvor megen Passage finder Sted, først ere Gienstand for saadanne Foretagender. Papagøien og Uglen.