Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-06-11
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. en Fanskasses Femte Aargang. No. 70. Udgivet og forlagt af J. Werfel, trykt i Kjøbenhavn, hos P. H. Höeckes Enke. Løverdagen den 11 Junii, 1808. Bor Konsternes Akademi have en Professor i Anatomien, og, i saa Fald, til Hvem bør man betroe Underviisningen. i Anatomi(Fortsat.) Konskademiet trænger saaledes upaatvivlelig til en hensigtsmæssig Forelæsning over de skjønne Konster, de især, hvortil Eleverne praktisk anføres, og i hvilke Concours til Premier finde Sted. Alle Elever bør dannes til Konstnere i deres Fag. Men de fleste vide ikke det Nødvendigste af hvad der bør ligge indenfor deres Virkekreds, ere uvidende om Gjenstandene for deres Bestemmelse, om de Regler, hvorefter de skulle gaae frem, ofte maaskee uvidende om Navnet af den Konst de ville dyrke. Orden, Skjønhed, Proportion, Smag ere Ord, de dagligen høre, men ikke forstaae. Endnu mindre vente man, at de skulde have ufordærvet levende Følelse, og en bestemt herskende Tilbøielighed for Konst og Konstværker, altsaa have ædel Kjærlighed til Konsten; at de skulde kunne tænke over, og nogenledes rigtigt bedømme forret Tegning, god og stedrigtig Colorit, skjøn Gruppering, interessant Composition og fortræffelig Udtryk, skulde kunne skjønne paa Materialiernes rigtige og sine Behandling, paa en Forestillings Vanskelighed eller Vigtighed, dens Hensigtsmæssighed, Sandhed, Fuldstændighed, Skjønhed, altsaa have grundig Kundskab om Konsten; at de skulde kunne dannes ved Akademiet til at sætte sig ind i de deer, hvilke Oldtiden fremstillede i deres Konstværker, altsaa skulle kunne, om ikke vorde lærde Elskere og Kiendere, som Albani, Winkelmann eller Heine, saa dog fortrolige med Oldgrandskernes Jdeer, og skikkede til selv at nytte dem i Fremtiden; at de skulde kjende Noget til Oldtidens Konstværker, dens Sæder og Skikke, altsaa forstaae Noget af Archeologien, denne Videnskab, der er dem vigtig som Konstnere og Mennesker, fordi den fremstiller dem Fortidens Mennesker i deres offentlige og private Liv, lærer dem at forstaae deres Philosoffer, Digtere og Historieskrivere, forskaffer dem mange glade Øjeblikke, hjemme og paa Reiser, i Kabinetter og Konsternes Værkstæder, danne Smagen, og meddeler rigtige Begreder om de forskjellige Grader af Skjønhed; at nogen Eleve skulde kunne faae de specielle Kundskaber, som høre nærmest hen til et eget Fag, Billedhuggeren og Historiemaleren saaledes de vigtigste Mimikens Regler, Arkitekten Underviisning i saameget, der er nødvendigt for den praktiske Bygmester. Man sige ikke, at Eleverne ville faae hin Følelser og disse Kundskaber ved Bøgers Læsning. Den levende Tale virker kraftigere, end den døde Læsning. Øjet seer ikke, naar det ei anføres tilat see. Hvilke Bøger skulde man desuden anvise Mængden, der ei ere Konstenier, for at kunne forskaffe sig Konstfølelse og Konstsmag. Det for Eleverne Brugbare og Nødvendige ligger adspredt i utallige Værker, af hvilke intet er passende for de flestes Fattevne og Forkundskaber, og er skrevet i et Sprog, som de ikke forstaae. Den Sagkyndige har her en vid Mark aaben for sig til at dyrke. Den nævnte Forelæsning vilde ene kunne bøde paa denne Mangel. Men i al Fald var Nytten af saadan Underviisning uden al Modsigelse nen delig større end den Nytte, en nok saa hensigtsmæssig Forelæsning over Anatomien kunde medføre. Den er det sikreste, og jeg tør sige emste Middel til at danne Konstnere og Haandværkere. Den leder derhos til almindelig Foradling, og er altsaa alene i denne Henseende, en vigtig Gienstand for Regjeringens Opmærksomhed. Jeg sagde Regjeringens, fandt jeg er overbeviisk om, at Konstgindendes oplyste Medlemmer sele Nødvendigheden, af en saadan Forelæsning, og kun ved tilfældige Omstændigheder have været forsindnede saa at faae den holde. Anhedens Vanskeligheder saa forskillige Ene en vundne stue. De har midland ere afskrække; de kunne overvindes. Mange oplyste og saakyndige Mænd, som have en dannet Smag, kunne her gavne Meget, fordi de allerfleste Elever, vide Jntet eller Lidet, og man altsaa først og fortrinligen burde forskaffe dem en Slags elementair Kundskab, paa hvilken, rigtig fattet og fordøjet, der siden kunde bygges videre. Men ogsaa fandt man vel Dem, som vare istand til at paatage sig dette Fag for de Elever, der ved større Cultur, tildeels ved den priliminaire, eller elementar Underviisningen vare forberedte til at høre saadan Forelæsning. Allerede for flere Aar har jeg nævnt Justiceraad Abildgaard som Den, der af flere Aarsager, især ved sine udbredte theoretiske Kundskaber, var Posten voxen. Jmidlertid var det vel ikke aldeles nødvendigt, at een Mand holdt Forelæsningen. Flere kunde deele Arbeidet imellem sig. Man havde da i Akademiet selv flere Mænd, saasom Kall, Münter, Baden, Ravert o. s. Ogsaa kunde tvende arbeide samlede i een Time, Den lærde Konstkjender forklarede Theorien, een af Akademiet gjorde med Kridet i Haanden Anvendelsen, eller oplyste det Saade ved Hielp af Madeller, Tegninger, Malerier og andre Konstsager. Saaledes kunde Konstfølelse vækkes, Konstsmag frembringes, og de skjønne Konster, som i Danmark, endnu staae paa et lavt Trin, arbejde sig fremad til større Høide.