Aalborg Stiftstidende, 1837-11-15
Kjøbenhavn, den 10de Novbr. Under 1ste Novbr. er udkommet en Placat, indeholdende nogle nærmere Bestemmelser i Forordningen om Trykkefrihedens Grændser af 27de Septbr. 1799, saaledes lydende: Vi Frederik den Sjette, af Guds Naade Konge til Danmark &c. Gjøre vitterligt: At da vi havde erfaret, hvorledes Trykkefriheden i en Deel af Dagens Skrifter, blev brugt paa en Maade, der ikke svarede til denne Friheds velgjørende Formaal, men derimod efterhaanden kunde undergrave den Tillid til Regjeringen, der for Borgersamfundet er saa vigtig, uden at de hidtil givne Straffe bestemmelser ere fundne tilstrækkelige til at hæmme dette Onde, saa have vi været betænkte paa, hvorledes denne Mangel kunde afhjælpes. I dette Øiemed have Vi ladet udarbeide et Lovudkast, som Vi have ladet begge Forsamlinger af Vore troe danske Provindsialstænder forelægge. Vel have nu Vore Provindsialstænder, skjøndt de have yttret levende Uvigie over den Retning i en Deel af Dagsliteraturen, som bemeldte Lovudkast gik ud paa at modarbeide, allerunderdanigst fremsat det Ønske, at der ikke for Tiden maatte gives nye Straffebestemmelser med Hensyn til slige Misbrug, idet de forventede, at disse, ved den offentlige Menings Magt, vilde hæmmes uden nogen nu Jndvirkning fra Lovgivningens Side. Men da denne Forventning ikke ved den senere Tids Erfaring er bleven bekræftet, saa have Vi ikke fundet det overeensstemmende med Vore Regentpligter derved at lade det berøe, men have besluttet at give fornævnte Udkast Lovskraft, dog med saadan Forandring i sammes Affatning, at al Anledning til Mistydning deraf bortfalder. Og da Vi derhos have fundet, at de Bud, som indeholdes i Fr. af 27de Septbr. 1799 8 Tog 20, kunne, saaledes som Provindsialstænderne endvidere have andraget, for visse Tilfælde taale nogen Formildelse, saa have vi besluttet at give disse 88 saadan Lem pelse. Thi byde og befale Vi herved allernaadigst som følger: 8 1. Dersom Nogen tiltales for, ved sine i et trykt Skrift eller Blad fremsatte yttringer angaaende Rigets Forfatning eller dets Love eller Regjeringens Handlinger, at have overtraadt de lovbestemte Grændser for Trykkefriheden, og det befindes, at de paatalte Attringer, efter den Mening, som de nærmest og naturligst frembyde, indeholde en Overtrædelse af Fr. af 27de September 1799 88 2, 3 eller 7, men Domstolene dog, imod Forfatterens Benegtelse og den af ham selv givne Forklaring over disse Attringer, maatte finde det tvivlsomt, om de af ham ere brugte i foranførste Mening, medens det dog maa erkjendes, at han i al Fald har gjort sig skyldig i en uforsvarlig Tilsidesættelse af pligtskyldig Opmærksomhed, bliver han derfor at ansee med Bøder til vedkommende Fattigvæsen, fra 100 til 500 Rbd. Sølv. 52. Naar en Forfatter findes skyldig i at have indklædt sine Anmærkninger over Rigets Forfatning, dets Love eller Regjeringens Handlinger i utilbørlige og usømmelige Udtryk, uden at han tillige har forseet sig mod Fr. af 27de Septbr. 1799 52, saa skulle Domstolene, under formildende Omstændigheder, være bemyndigede til, istedetfor den i Forordningens 87 fastsatte Straf, at idømme ham simpelt Fængsel fra 1 til 3 Maaneder eller Bøder til vedkommende Fattigkasse fra 100 til 500 Rbd. Sølv. 83. Da denne Vor Anordnings 8 1 kun indeholder et efter Omstændighederne nødvendigt Tillæg til de i Fr. af 27de Septbr. 1799 fremsatte Straffebud imod Trykkefrihedens Misbrug, saa ville de Forskrifter, som fornævnte Anordning indeholder angaaende Virkningen af sammes Overtrædelse, ogsaa være anvendelige naar Forseelse mod foranførste nye Straffebestemmelse er begaaet. Dog ville Vi have titmeldte Forordnings 8 20 saaledes formildet, at den, som enten findes skyldig efter nærværende Anordnings 8 1 eller som dømmes til en af de i sammes 5. hjemlede mildere Straffe for Overtrædelse af Fr. af 27de Septbr. 17998 7, eller som ansees med Bøder efter samme Forordnings 8 12, eller som, ifølge Slutningen af dens J 13 dømmes til Advarsel, skal, naar han ei forhen er befunden i nogen lige Forseelse, kun være den i ovennævnte 5 20 fastsatte Censur undergiven i en Tid fra 1 til 5 Aar; og at saafremt den, som forhen engang er dømt for nogen af bemeldte Forseelser, atter maatte gjøre sig skyldig i en af disse, skal han være saadan Censur underkastet i 5 til 10 Aar; hvorimod Forordningens 820 i sin hele Strækning skal være anvendelig, naar Nogen tredie Gang maatte findes skyldig i forommeldte Forseelser. Som følge heraf vil det, i alle de foranførte Tilfælde, ved Dommen være at bestemme, paa hvor lang Tid Forfatteren skal være hiin Censur undergivet. - Jøvrigt ville Vi paany have de Embedsmænd, som det paaligger at virke mod Trykkefrihedens Misbrug, paa det Alvorligste opfordrede til med Jver og Kraft at holde over alle Vore i saa Henseende givne befalinger. Hvorefter de Vedkommende sig allerunderdanigst have at rette."