Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1772-05-25
Mandagen den 25de Mai, Udførlig Beretning om Jndpodningen og dens lykkelige Fremgang udi Nordfiord, i Slutningen af afvigte og Begyndelsen af indeværende Aar, indsendt ved J. A. Krogh, Vice Provst i Nordfiord, og Sogne-Præst forDavigs Kald, den 7de Martii JProvstiet Nordfiord havde Kopperne alt siden Begyndelsen af Aar 1750 ei gaaet, førende i afvigte Sommer. De havde vel imidlertid indfundet sig et par Gange paa een og anden en kel Gaard hist og her, (men ei almindelig, eller paa de fleste Gaarde.) Mesten al den værende, baade nyelig fremvoxne og tilvoxende Ungdom saae sig altsaa udsat for denne skrækkelige og ødelæggende Sygdom. Jntet syntes ønskeligere, og meere overeensstemmende baade med Menneskets og Borgerens Pligter, end at kunde, saa meget mueligt, forringe den Fare, i hvilken saa mange Menneskers Liv og Helbred svævede. Disse Betragtninger bragte mig til at fatte den Slutning, i Mangel af anden kyndigere og erfarnere, Læge, at paatage mig Jndpodningen. Dog ville jeg med Flid ei overtale nogen i Særdeleshed, af Frygt for, i Tilfælde af ulykkeligt Udfald med een eller anden, at paadrage baade mig og Jndpodningen ufortiente Bebreidelser. Jeg lod mig derfor nøie med, (saa snart Kopperne begyndte her at yttre sig) i Almindelighed at fortælle alle forekommende Bønder: At saadant Middel, hvorved Koppernes Farlighed meget kunde formindskes, var ved Guds Forsyn opfundet; Maaden, hvorpaa Jndpodningen skeede; Nytten, som denne Opfindelse, saa vel i andre Lande, som til deels i vort eget, altid havde forskaffet; samt at jeg saae mig i Stand til at forrette den, og skulle være villig til, uden mindste Betaling, samme at foretage med enhver, som forlangte det, og ville komme til mig i mit Huus. Ligesom jeg og i Almindelighed forestillede dem, hvor vigtig en Pligt det er os, baade som Mennesker og Christne, at benytte os af de lovlige Midler, Forsynet tilbyder, til vort eget og andres Liv at frelse. Men da Jndpodningen var hidindtil, paa dette Sted, ei alene aldrig foretaget af nogen, men endog i Henseende til den største Mængde, aldeles uhørt, saa undrer vel ingen, at den her, som andensteds, fandt allevegne Modsigelse. (Et Onde, som Jndpodningen allesteds har havt tilfælles mesten med alle nyttige Opfindelser i Verden.) Nogle ansaae mine Ord som en Fabel, hvis Muelighed de ikke kunde overtale sig til at troe, andre tvivlede, om man med en god Samvittighed kunde bruge dem, (ret ligesom Guds Forsyn havde ingen Deel i de nyttige Midler, der opfindes til Menneskets Hiels og Redning.) Andre ansaae det for noget, der ei uden Fandens Kunster lod sig giøre; Endelig var den store Kilde, hvoraf de flestes liden Lyst til Jndpodningen havde sin Udflydelse, den blandt Almuen her i Landet saa stærk indgroede Fordom og overtroiske Meening om Laquen, Skiæbnen, Fatum Mahumedanum) i Kraft af hvilken de troer, at den, der er Liv lagnet, (saa kalder de det) kand æde Rotte Krud, og finde sig vel derved; men den, der er lagnet at døe, kand ved intet Middel reddes. Som en nødvendig Følge af denne Mening, ansaae de da Jndpodningen, i Henseende til Livet at frelse, som unyttig og overflødig. (Jkke det eneste Onde, som denne daarlige og over alt blandt Almuen herskende Fordom drager efter sig.) saadan Tilstand stod Sagen, da Hr. Sorenskriver Stub, fornemmelig opmuntreet ved Hr. Kammer=Raad Juuls Exempel, (hvorom noget i en af forrige Aars Adresse-Aviser var indrykket) brød Jsen for de andre, og forlangede min Tieneste, med at indpode hans 5 Børn; af hvilke den ældste var 7 et halvt Aar gammel, og den yngste henved 3 Maaneder a. Det lykkelige Udfald med disse begyndte nu tildeels at forandre de hidtil om Jndpodningen fældte Domme. Stubs Børn vare neppe blevne friske, førend et Snees Bønder=Børn strax bleve indpodede. Og da det med alle disse gik saa særdeles lykkelig, at ikke uden en blandt dem holdt 8 Dage ved Sengen; de øvrige gik deels bestandig oppe, deels laae kun et par Dage, saa kunde nu denne saa øiensynlige Forskiel mellem disse og de naturlige Kopper ei andet end lyse enhver Øinene. Sagen blev nu med eet forandret Jndpodningen, i Steden for at belees og foragtes blev nu ogsaa her anseet for det, som de fleste oplyste og fornuftige Folk længe siden har anseet den for, nemlig en af de herligste og nyttigste Opfindelser i Verden. Min Gaard vrimlede daglig af Folk, der bragte deres Børn til mig. Jeg indpodede i een Uge henved 200 Mennesker. Disse havde nok blevet efterfulgte af mangfoldige flere, og de Jndpodedes Ta daglig voxet, dersom der ikke blandt Almuen var bleven udspredet det falske Rygte: At de, den lode sig indpode, stode dog siden lige megen Fare for at angribes af de naturlige, skiønt ikke i denne Omgang, men naar Kopperne atter komme igien Ja, at en heel Deel i Bergen, der for nogle Aar siden bleve indpodede, havde i Aar fuldet de naturlige, og døct. Hvor megen Flid jeg end anvendte, paa at forsikre enhver om dette Rygtes Urigtighed, kunde jeg dog et forebygge, at det jo fandt Troe hos en Mængde af Almuen, der i Almindelighed, ved de fleste Tilfælde, troer, heller Løgn end Sandhed. (Som jeg siden har, erfaret, er dette Rygte først udspredet af en Deel i Bøigden værende Qvaksalvere, det er Menneskeer, som uden mindste Jndsigt, endog i de allerførste og nødvendigste Grund Stykker af LægeKunsten, tager sig den uforsvarlige Frihed at agere Læger, og drive Handel med Folkes Liv og Sundhed. Dette Ukrud voxer og trives bedste hvor ingen god Sæd findes. Da de har sin fornemste Gevinst af Almuens Overtroe og de deraf flydende latterlige Kurer, der forrettes meere ved Der maatte maaskee nogen synes, at det sikreste Middel, hvorved at faae andre opmuntrede til Jndpodningen, havde været, om jeg havde først begyndet med min egen Søn. Hvortil jeg maa svare: Min Søn var, den Tid Kopperne her først yttrede sig, 7 Maaneder gammel, men der visedes hos ham endnu ikke mindste Tegn til Tænder. Da nu alle Kyndige vide, at man, naar Vallet kand haves, med større Sikkerhed udsætter Børns Jndpodning, indtil Tænderne fremkomme, paa det ikke baade Koppe-Sygdommen og den Feber, der gemeenlig hos Børn pleier følge med Tænderne, paa eengang skal angribe dem; saa var Aarsagen, hvorfor jeg ei med min egen Søn gjorde Begyndelsen. Dog, da Kopperne siden meere nærmede sig, resolverede jeg omsider, skiønt ingen Tæner endnu visede sig, at indpode ham, 9 Maaneder gammel, og (Gud skee Tak) med det lykkeligste Udfald. desning og narriske Optøger; saa er det ei at andre, de ansaae Jndpodningen som et Jndgreb i deres Næring, og omtrent med samme Øine, som Demetrius i Epheso ansaae Pauli Prædiken. (Jkke den eneste Ulykke, som dette Utøi paafører det Almindelige.) Herved standsedes da Jndpodningen merkelig. Siden har kun faa villet bruge den. Dog var den alerede forhen saa meget kommet i Drift, at jeg har, deris af deels uden for Bonde Standen, af begge Kiøn og forskellig Alder, fra 14 Dage til 20 a 30 Aar, (ikkun en har været derover, nemlig et Qvinde=Menneske i Sæløe-Kald, henved 50 Aar gammel) indpodet 312 Personer, af hvilke jeg har mistet 2, begge i Sæløe-Kald; et Barn omtrent 4 Uger gammelt, der desuden var tilforn meget svagligt; og et efter anseende friske Barn paa 4 Aar *). Blandt de øvrige er ikke en eneste, der har faaet mindste Skade, eller fornummet end den ringeste Forandring fra deres forrige Helbred. Neppe 20 har holdet Senger 14 Dage. Foruden disse, jeg har indpodet, er og endnu en god Deel bleven indpodet af 2 andre, hvilke jeg har paataget mig at lære denne ei meget vanskelige Kunst. Deels merkede jeg, at en Deel, der boede noget langt fra mit Hiem afholdtes fra Jndpodningen, ved den Besværlighed de enten maatte underkastes, ved at reise til mig, eller Bekostning, der maatte følge med at hente mig til sig. Deels var det min Agt, at giøre Jndpodningen og dens Nytte, ei allene for den nærværende, men og for den følgende Tid, saa almindelig, som muelig. Derfor ønskede jeg gjerne at finde nogen, der ville benytte sig af den ringe Underviisning, jeg herudi kunde give. Den første og fornemste, der, understøttet af min ringe Veiviisning, hermed har begyndt, og allerede gjort megen Nytte, er min Svoger, Hr. Heiberg, Sogne-Præst i Gloppen, der for nogle Uger siden, alerede havde indpodet 207 Menneskeer; af hvilke han havde mistet 2 smaa Børn, det ene forhen sygligt, det andet (ei rettere vides) frisk. Den anden er en Bonde, i mit eget Kald, der har indpodet 43, uden at miste nogen. Her er altsaa, af os 3 tilhobe, indpodede 562; hvoraf 4 døde. Blandt de øvrige har ikke en eneste faaet mindste Skade. Den herved tilveiebragte Nytte sees uden Tvivl, tydeligst, naar man holder mod hinanden det forskiellige Antal af døde, som de naturlige og de indpodede Kopper paa samme Tid og Sted har havt. For dette at kunde giøre, har jeg arbeidet paa at indsamle fra et hvert Præstegield i Nordfiord tilforladelige Efterretninger om Antallet af de, der har lagt i de naturlige Kopper, samt hvor mange af disse, der paa et hvert Sted ere døde. Disse Efterretninger ere mig endnu ei indløbne fra flere Præstegielde, end Sæløe og mit eget. Men da jeg dog, for adskillige Aarsagers skyld, ei længere har villet udsætte denne Anmeldelse; har jeg meent, at den store Mængde, der, blot i disse 2 Præstegielde, har maattet bukke under de naturlige Kopper, aflægge Beviis nok paa den store Forskiel mellem disse og de indpodede: da jeg overlader til enhver, selv at gjøre Slutning fra disse Præstegielde til de øvrige, saasom Kopperne i dem alle har været mesten lige grusomme; dog har de maaskee i Sæløe-Kald været meere dræbende, end anden steds. J Sæløe-Kald har da (efter Beretning fra Velærværdige Hr. Nicol) lagt i de naturlige Kopper 80 Personer, hvoraf 29 ere døde. J Davigs Kald har lagt 246, hvoraf ere døde 58. Altsaa, i begge Præstegielde tilsammen, lagt 3266; døde 87. Da nu henimod blandt 562 indpodede ikkun 4 ere døde; saa bliver Forholdet mellem de naturlige og de indpodede Kopper, i Henseende til Døde, følgende: At nemlig i de 1) Der maatte maaskee nogen mene: At disses Død, mere end det anførte Rygte, havde forvoldet Jndpodningens Standsen. Men det forholder sig ikke saa. Den før ommeldte Fordom om Laanen, der giver vore Qvaksalvere fuldkommen Frihed at dræbe og lemlæste Folk, uden engang derfor at paadrage sig den ringeste Mistanke, havde ogsaa den Virkning, at disses Død bleve af Mængden ikke skreven paa Jndpodningens, men paa Lagnens Regning. Desuden har og enhver maattet tilstaae, at 2 Døde blandt 312 Jndpodede kommer ikke i Betragtning mod den store Mængde, som de naturlige Kopper i denne Omgang har bortrevet. naturlige har døet noget mere end 1 af 45 men i de indpodede ikke fuldt 1 af 140. Altsaa maa Nordfiord efter denne Regning ved Jndpodningen. i denne Omgang, have vundet i det mindste 136 Menneskers Liv, foruden endnu maaskee ligesaa manges Helbred, da de naturlige Kopper har lemlæstet mesten ligesaa mange, som de har dræbt. Det overlades altsaa til enhver at dømme, om jeg har handlet mod eller overeensstemmende med mine Pligter, da jeg skiønt ingen Læge, i Mangel af anden og kyndigere, foretog mig Jndpodningen. Nu staaer tilbage, at aflægge Regnskab for min Omgangs Maade, og underrette det Almindelige om endeel Ting, jeg ved denne Leilighed har lagt Mærke til, og anseet for merkværdige, Forberedelse (Præparation) har jeg ikke brugt anden, end følgende: Jeg har foreskrevet, saavel nogle Uger for Jndpodningen, som under Sygdommen, en nøyagtig Diet; forbudet al haard, ufordøielig, feed og stærk nærende Spise, saavelsom alle stærke og hidsende Drikke; ladet brugt lunkne Fod Bade Morgen og Aften; aare ladet de Voxne og efter Anseende Blodrige, samt givet dem, jeg har fundet dertil trængende, en eller to Dage for Jndpodningen en simpel Laxativ af engelsk Salt eller deslige. (Den Slags Forberedelse, der bruges af endeel, ved at indgive en Mængde Lægemidler, anseer jeg, i Hengeende til friske Legemer, ei alene for unyttig, men end og skadelig; hos dem, der ere behæftede med et eller andet Slags Sygdom, kand den være fornøden.) Under Sygdommen har jeg forbudet al overflødig Varme, og i Almindelighed alle hidsende Sager; haft Omsorg for, ved Værelsernes Aabning undertiden, at indlade frisk Luft; i Tilfælde, saavel af febriliske Anstøde, som Mindelser til Halse-Syge, fornemmelig brugt et simpel Pulver af Nitr. depur, og Antimon. diaphor.; Naar Livets Forstoppelser, have indfundet sig, har jeg brugt, efter Omstændigheder, enten en laxerende Drik af Pulp. Tamarind. med Salpeter og Manna, eller Klysteer af Melke-Valle, med Honning, Olie og Salt. J øvrigt har de Syges sædvanlige, Drik været Melke-Valle. Flere og andre Læge, midler har jeg ikke brugt. Vanskelige Tilfælde, der kunde udkræve dem, har ikke indtruffet hos dem, der har været mig saa nær, at jeg har naa til dem. Dette har været min Maade at hans le paa; hvilken jeg er meget villig at underkast alle Kyndiges Dom, Ting, værde at lægge Merke til, der ved Jndpodningen have indfaldet, ere følgende 1) Det er en Regel, at Legemer, behæftede med noget Slags Sygdom, sær af Farlighed, bo forud, om muligt, renses fra disse, førend man indpoder dem. Fra denne Regel har jeg ofte fundet mig nødsaget at vige, Blandt andre deslige har, for Ex., været en heel Deel unge Fruentimmer, hos hvilke deres Menses har været i Arbeide, men endnu ikke frembrudte. Men da det endnu ei har været mig muligt at faae dem overtalede til, forud, i Anledning heraf, at underkaste sig nogen Kuur, har jeg tænkt, De ville dog, i Mangel af de indpodede, falde i de naturlige Kopper, og disse ville altid blive end farligere. Jeg har derfor fattet den Slu ning, heller at indpode dem; Og et lykkelig, Udfald har med dem alle kronet mit Foretagende, 2) J Aalfods Sogn, der bestaaer kuns af 39 Familier, fandtes 95 Mennesker, som ikke havde haft Kopperne. De 84 lode sig indpode; Jngen af dem døde, ei heller fik mindste Skade, Kuns 3 holdte lidt mere end 8 Dage ved Sengen. Af de øvrige 11, der ikke vilde indpodet, døde 4; andre 4 vare døde meget nær, og holdt Sengen 6 a 8 Uger; Kuns 3 slap nogenlunde taalelig. 3) Paa en Plads, Vosse-Enden, Gloppens Sogn, boede 2 Mænd; Den en havde 2, den anden 3 Børn. Den ene lod sig 2 Børn indpode, med hvilke det gik meget hos kelig. Den anden ville ikke lade indpode, me lagde alle sine 3 Børn i den Seng, hvor Jndpodede havde lagt; De bleve rigtig nok at stukne; men med det Udfald, at de døde alle i et Jevndøgn. 4) Med et lidet Pige=BarreDavigs Sogn har jeg 3de Gange igientaJndpodningen med friske Traade, paa hvi Materier var taget af forskiellige Personer; m: de har ingen Tid villet slaae an. Jeg giør nu heraf den Slutning, at hendes Legeme in holder intet af den Materie, der er beqvem i at anstikkes af Koppe Giften. Hun vil forn dentlig aldrig staae Fare for dem.