Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1848-05-20
(Forlangte Jndrykkelser.) Det er en Sandhed, som et gammelt Ordsprog, at Jngen kan tjene to Herrer paa en Gang, der ikke kan kuldkastes ved Hr. Kammerherre Rosenkrantz Svar i Thisted Avis Nr. 56, om Sprøiteborpsets Bevæbning, og det er virkeligt et sært Sporgsmaal, om hvor Fienden skal faae de fornødne Morterer eller Bombe kanoner fra; Middelfart har f. Ex. havt en sørgelig Erfaring, om at man nok veed at tilveiebringe slige Vaaben, Naar Hr. Kammerherren siger at Folkevæbningen. for Hjemmet er befalet af General-Commandoen, da stemmer dette ikke med Kongens Opfordring eller med Justits-Ministeriets Circulaire af 12te f. M.; ligesom det offentlig er omtalt, at det egentlig kun var for ikke at kjølne den almindelige Begeistring, naar man lod slig Væbning have sin Gang; og om en saadan Væbning end skulle have nogen Støtte i paaberaabte Avis – et Blad jeg aldrig har læst, og ingen Anledning har til at eftersøge for denne Sags Skyld - da bliver et Misgreb ikke bedre fordi Flere deler dette. Naar man vil læse mine Juserater i Abisted Avis under kr." og mit Navn, da vil det ligge klarligen for Dagen, at det er en Princip Sa jeg forfægter, saavel angaaende Hr. Kammerherrens politiske Troesbekjendelse, der næppe kan være uden Jndflydelse paa Amtets Bestyrelse, som navnlig at man skulle imødekomme Kongens Opfordring, om Bidrag til Fædrelandets Tarv, og derunder at faae dannet frivillige Korps, der kunde støde til Armeen, hvorfra man har afledet Opmærksomheden, ved Folkevæbningen herhjemme, og altsaa udkommer ganske rigtigt, skjøndt i en aldeles modsat Betydning, det af Hr. Kammerherren uddragne Resultat, at jeg tidligere klagede over at der gjordes for lidet, og nu at der gjøres formeget, nemlig ved at fremture med Hjemmevæbningen, derved spille Tid og Kræfter, for endeel aflede den Hjælp som Thisted Amt, vist ellers havde ydet ligesaa redebon som ethvert andet Sted, da mannu i Almindelighed mener at have gjort Fædrelandet Fyldest ved at indtræde i Væbningen. Af Hr. Kammerherrens i den senere Tid bekjendte ivrige Bestræbelser med Visiter, Haandtryk og vel endnu virksommere Midler, ikke vilde være uden Følger var at vente, og viser sig alt i de for ham i samme Avis og i Nr. 58 ptraadte Allierede Hr. Skomager A. Petersen, C. og T. Hvad Hr. Petersens Jnserat angaaer, da deler jeg hans Ønske og Enighed, men saavidt der skulde være Tale, om Strid, ved Paatale af Embedsforanstaltninger som man finder urigtige, og netop naar disse synes at være hidkaldte enten af feilagtige Anskuelser eller fordi Embedsmanden ikke slutter sig til vores nuværende Regjeringsystem, da bør det ikke miskjendes naar man aaben optræder herimod. Og hvad Hr. C. og F. angaaer, da beder jeg ogsaa dem, at tage min sidste bemærkning til Jndtægt, og maae de iøvrigt være forvisset om, at ingen maallige Hensyn, men muligt en bedre Følelse for at virke til at Amtmanden vilde gribe Tiden som den er, har ledet min end deres Pen. Den offentlige Mening er ved flere Leiligheder saa temmelig tydelig udtalt om Hr. Kammerherren, og skal denne blive bedre hvad muligt jeg i høiere Grad ønsker end Hans optraadte Allierede, da skal der vistnok andet til end Dhrr. C. og T. Udgydelser og Forsvar. Hr. C. forebringer en aabenbar Usandhed naar han siger af jeg under det paapegede Møde, fandt det nødvendigt at udtræde af Væbningscomiteen, formedelst den ved dette Møde udtalte Stemning. Sandheden er at jeg ikke kunde billige, at man udtalte sig saa stærkt mod to af Comiteens Medlem mer, fordi at disse vare Consuler for fjendtlige Magter, eftersom man netop havde valgt dem til Commitens Medlemmer, da deres Consulat Stilling var den Samme, ligesom jeg eibeller kunde billige den tydelig fremtraadte Tendents hos endeel Mødende, af de frivillige Bidrag, som vare samlede til Fædrelandets Tarv, skulde anvendes til Forsvar Hjemme, af hvilke Grunde jeg erklærede mig for at udtræde af Comiteen, og er forvisset om ikke derved at have tabt noget af mine Medborgeres Agtelse eller Tillid, hvad jeg og strax havde Vidnesbyrd om, idet flere opfordrede mig til at forandre min Beslutning.Jeg bekiender ærlig at have været Frygt for de følger vi vilde drage over vores Bye, idet Tilfælde, at Fjenden kom her, og at Amtmanden vilde sætte sig paa Krigsfod, og som den der har noget at miste, laae Tanken om eget Tab jo temmelig nær, strøndt jeg som Kjøbmand er saa vant til stedse løbende Risicoer, at dette eller personlig Hensyn ikke har ledet mig. Hvad nu særlig angaaer Hr. F. Jnserat, da spyer det en saa bedsk Galde, for at bruge hans Udtryk, at jeg ikke finder Anledning til at gjennemgaae alle dets Enkeltheder, men maae beklage, at dan selv har erklæret sig for for tykhoved til at forstaae den paatalte dybere Betydning. Jøvrigt er det næppe heldig at Hr. F. kalder tilbage i Publikums Erindring de af Hr. Kammerherren brugte Yttringer, der ere fremkomne i Forsamlingen af mange Mennesker og næppe kan forsvares af en Mand i en saadan Embedstilling. Hr. A. har derhos en lille Mundsmag paa Handlinger der eibeller staaer i det bedste Lys, naar Hr. Kammerherren selv erklærer at han i sin Tid fandt Anledning til, at indstille sig Forhold ved Valget til høiere Prøvelse" ventelig til Cancelliet, hvad ikke havde været nødvendigt for en upaatalt sluttet Forhandling, naar der ikke var gaaet udenfor Loven. Jøvrigt baader det ikke at opfordre til at fremstille flere lignende Facta, Sluttelig, naar Hr. Kammerherren, Hr. C. og F. paapeger vædle Bevæggrunde har ført min Pen og f. Ex. al mine og Medforbundnes Planer ere velbekjendte, min Misundelse, min Virksomhed paa Torvet, og Hr. C. og T. øvrige fule Ondskab, da erklærer jeg dette for Skumleri indtil de beviser saadant.