Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1790-03-16
Anecdoter. fra Keiseren sidste Sygdoms Dage. Da Keisereen tog Afskeed med Erkehertuginden, faade han i det han omfavnede hende: "Jeg besvæter Dem i Navnet af det faderlige Venskab, som jeg bærer for Dem, at bestræbe Dem for, at Smerten, som min Død foraarsager Dem, ikke skal have nogen farlig Jndflydelse paa Deres Forfatning. Vi ere alle Dødelige, og De skal igien treffe mig der, hvor vi ikke skal skilles ad Trøst Dem ved denne Forestilling, som den selv trøster mig. - Erkehertuginden skal derimod have sagt adskillige Gange til sin Præst i Laxenborg: Akt dersom kun et Keiseren døer førend jeg, thi jeg beder Gud, at han dog vil kalde mig fra denne Verden førend ham. - Da Keiseren selv gjorde Indretningen ved Erkehertugindens Begravelse, og man sagde al Liget pleiede flere Dage at være udsat til Skue, svad rede han med en afgiørende Mine: Det gaaer ikke an, thi paa Løverdag maa man give mig Plads. - Den ganske Dag før Keiserens Død sagde han ofte: Je sens la mort: (Jeg føler, at Døden nærmer sig.) - Stammende skal han have givet den mundtlige Ordre, at Armeen i 14 Dage skulde have doppelt Lehning. - Monarken blev lagt i Liigkisten, iklædt den Keiserlige Feldtmarskals-Uniform, beprydet med det gyldne Skind og Stephans-Ordenen, og Støvler paa Benene. - Kort for Monarkens Død har han for sin Øienlæge udsat en aarlig Pension af 1000 Gylden. - Da Keiseren tog Afskeed med Laudon, raabte han til ham: Ræk mig Deres gamle Haand; Jeg skal aldrig mere have den Fornøielse at trykke den. Heldende paa sin Stok og grædende forlod Helten Dødsværelset. - Bevidstheden af sig selv havde allerede forladt Heiseren den 19de Kl. 4, om Eftermiddagen, men Tid efter anden indstillede den sig igien, saa at han endog derefter undertegnede et Skrivt, men skrev Jsoph istedet for Joseph. - Ved Efterretningen om Prindsesse Elisabeths Død, vendte han sit Ansigt til Siden, græd en heel Time heede Taarer, og da han igien saae sig om, sagde han til Grev Rosenberg: Ak! min Gud, jeg lider ubeskrivelig. Jeg var bereedt paa alt det, som Forsynet har besluttet, men ikke paa Vitterheden af denne Skaal som overgaaer alle mine Lidelser: Naar man fører hende i sin Grav saa kan man kun ogsaa giøre Plads for mig. - J de 2de sidste Timer af hans Liv var han sig selv fuldkommen bevidt, bad høit og med disse Ord: J Din Haand anbefaler jeg min Aand, drog derpaa et Suk, og døde. - J de sidste 8 Dage af hans Liv bortskienkede han en halv Million Gylden. Paa hans udtrykkelige Ordre blev hverken hans eller Erkehertugindens Liig aabnet eller halsammeret. - Da Keiseren den 14de var beskæftiget med at underskrive von Hauptmands Patentet, og Livlægen Qvarin bad at skaane sig, sagde han; Har De ikke selv sagt mig, at mit Liv nu dependerer af et Øieblik, Disse brave Folk, som jeg udnævner til Hovedfolk, deres Lykke dependerer altsaa af dette Øieblik, thi min Broder har ikke havt Leilighed til at lære at kiende dem, som jeg. - Kort for hans Død gjorde han følgende Skildring, af sin Broder, Hertugen af Toscana: Storhertugen er en Prinds, som besidder patriarchalske Fortrin; som Fader for sit Huus og sine Undersaatter bliver han elsket af alle; han besidder alle de Egenskaber og Dyder, som udfordres af en viis og god Behersker over et Folk: Tostana er under hans Regiering det lykkeligste Land i Jtalien. - Kort før sin Død befort Keiseren Grev Rosenberg endnu at forelæse ham de tre gudelige Dyder. Troen sagde han lydelig efter, ved Haabet bad han stille, men dog forstaaelig, hvorved han blev saa mat, at han forlangte Suppe, som han dog ikke nød noget af, ved Kierlighed bad Monarken efter med den største Hidsighed. - J den sidste Nat lod han i sine Værelser endnu læse 3 Messer for sin Høisalige Fader, Frue Moder og Erkehertuginde Elisabeth. Han sagde mange Gange: Jeg ønsker kun at mine Undersaatter maatte ganske lære at kiende mig efter min Død. - Urolighederne i Ungern, som endnu Bøhmen truede at efterfølge, og Rygtet, at et viist Hof havde bevirket disse Giæringer, gav den syge Keiser Hiertestødet. Han skal have betient sig af det vermodige Udtryk: Jeg vil gierne tilstæde dem alt, de skulle kun i Fred lade mig gaae min Død i Møde. - Da den Ungerske Krone blev bortført fra Wien, og man paa Keiserens Forlangende den 18de fortalte ham dette, skal han have sagt: Nuster jeg at den Almægtige endnu i mine Levedage har gjort alle mine Værker til intet. – J sit Testamente havde han udsat 80000 Gylden aarlig af sin Allodialformue for Erkehertuginde Elisabeth; efter hendes Død har han skienket denne Summa til den nyfødte Prindsesse. - Da Keiseren fik den sidste Olie stod Erkehertug Frands noget borte, og vilde ikke nærme sig, da raabte Keiseren til ham: Træde nærmere, De maa ogsaa vide, at det betreffer Døden.