Aalborg Stiftstidende, 1841-12-18
Jndsendt. Hr. Redacteur, Skjøndt vi kun ere simple Bønder, vove vi dog at bede Dem om et bitte Rum i Deres Avis for vore eenfoldige Tanker. Sagen er den: Søren Kræmmer, Chren Chrensen, den bitte Peer og vi To pleie at komme sammen hos Jens Skrold, for at læse Avisen, nu fik vi forleden Dag sat paa det grumme store Blad, som de derovre kalde Berlingeren - vor Præst er saa kjøn at laane os ham - den læste vi en lang Klamamus om os Vendelboer, som var sammensat af en 818, men han skriver værre end en Tyrk kan skrive, for der staaer, at, i Vendsyssel hersker en Lovløshed, Tyvagtighed, Løsagtighed og Voldsomhed, som ikke finder Sted i den Grad i det øvrige Danmark og at Grunden til Murderiet i Skjæve Sogn ligger i den vendsysselske Tænkemaade. Vi kan sige, at det blev ganske sort for vore Øine, da vi læste det; Søren Kræmmer, som er let forknyt, greb i Dørklinken, for at løbe sin Vei fra dette Helvedes Land, og den følle Chren fik Ondt, og var en Jenses Kirsten kommen med en Dram, var han vel død mellem vore Hænder, og saa skulde vi have seet, at den lærde Professor derovre havde skrevet ham den Gravskrift, at disse politiske Gjæringer havde gjort Kaal paa ham, Men da Skrækken noget havde sat sig, saae vi, at den 8 18 havde dog været saa naadig, at melde, at nogle Byer vare at undtage. Saa tænkte vi: han mener os, og saa discurrerede vi i al Rolighed om den Ting. Vi ere alle vel bereiste i dette Land, som vi nu seer staaer saa ilde anskrevet hos de Lærde, og vi synes dog ikke det er saa grumme galt fat. Han siger, at vi kun har Sands for at skrabe Penge sammen: Herre Gud, da er vi lige fattige for det; der skal jo Penge til Skatter, Tiende, Tjenestefolk, Renter og Snese andre Ting, saa at der kun er saa, der beholde lidt tilovers, og at maatte forlade Huus og Hjem med Tiggerpose paa Nakken, er dog et tungt Kors. Hvad nu Løsagtigheden, angaaer, da er det fandt nok, at der sidde mange Tøje med en bitte Jen ved Brystet (som de ikke smide i Skarenkisten, som den kjøbenhavnske Pige gjorde) og at her er ikke saa faa lidderlige Knøie (der dog ikke, som de 4 Slagtersvende i Kjøbenhavn, tvinge en stakkels Tjenestepige til legemlig Omgang med dem paa Alfarvei den Ene efter den Anden); men at vi derfor, som den strenge Herre siger, skulde være saa tyvagtige og volske, det kunne vi dog ikke underskrive. Vi var læst i Folkebladet, at der i det Tidsrum 1801 til 1833. fødtes i Vendsyssel af 100 Børn de 10 udenfor Ægteskab, men i Fyen 11 uægte af 100; altsaa maae jo, efter hans Snak, Fynboerne, ugesom de ere de løsagtigste, tillige være de voldiømste og tyvagtigste, men det bevare vor Herre os for at sige, for Kongen kaldte dem jo 2de kjære Var det en Følge af den vendsysselske Tænkemaade, som han saa smukt siger, at de Mænd i Skjæve Sogn slog Kjellingen og de 3 snavs Karle ihiel, saa maatte man, jo troe, at Manddrab til gik for sig blandt os, men det var saamænd mange Aar siden her en Drabsmand, mistede Hovedet, og han heed Thomas Bisp, men den Bisp var ellers ikke fra Vendsyssel, men blev ført hertil fra Han-Herred. Nei, vil den Mand have, at man skal troe, hans Ord, at Ulydighed mod Kongens Lov er størst heroppe, saa maa han bevise, at her er flere Justitssager end andre Steder. Jndtil han har beviist det, skal han hos os passere for den, der løber med Sladder, og vor tjenstlige Begjæring til godt Folk i det ganske Lander, at de indtil da ogsaa vil ansee ham for saadan EnSre! det var det vi vilde sige. Terp, den 15de Decbr. 1841. Jens Laursen, Laurs Jensen. Forlangte Jndrykkelser.