Berlingske Tidende, 1829-03-31
London, den 19de Marts. Debatterne over Motionen til Emancipationsbillens anden Læsning forsattes igaar. Hr. Bankes paastod, at det ikke var ham, som svigtede Ministeriet, men dette, som svigtede ham og den Sag, som han forsvarer. Statssecretairen havde søgt en Udflugt, ligesom Hr. Canning og Hr. Pluncket i sin Tid ved at spørge sine Modstandere: hvad de vilde gjøre, ifald de stode i Spidsen for Regjeringen. Men denne Fremgangsmaade var ikke aaben, og mankunde svare det, hvad Lordkantsleren som Medlem af Underhuset, den Tid havde svaret: det vilde ikke blot være overflødigt og til ingen Nytte, men ogsaa til Skade for mig, at sige hvilke Forholdsregler der skulle blive grebne, da jeg ikke er Kronens Minister. Et af to, bemærkede han, maa være Tilfældet ; enten maa Faren nu være større end 1827 eller ikke. Er det sidste Tilfældet, da maa Huset i Statssecretairens tidligere Forsikkringer, at der ikke er nogen Grund til Forandring, finde Beroligelse; skulde det første endelig være Tilfældet, da bør dette ene 3 alene tilskrives den Lunkenhed og Ligegyldighed, hvormed Ministrene have taalt, at en ulovlig Magt fremstod og udbredte sig i Jrland. Folket skal altsaa bøde for Ministrenes Forseelse. Hvad ham angaaer, da foretrækker han en papistisk Konge med protestantiske Raadgivere for en protestantisk Konge med papistiske Raadgivere. Til Forsvar for Billen talede derpaa Hr. Wilmot Horton og Sir H. Parnell. Den sidste bemærkede, at det vilde være saa langtfra, at Billen vilde forstørre den katholske Kirkes Jndflydelse, at den netop vilde tilintetgjøre den; thi naar den katholske Qvæstion ikke længer var en Gjenstand for Controvers, saa vilde Grunden til den katholske Geistligheds paa litiske Jndflydelse ophøre. Af Katholikernes Optagelse i Parlamentet udsprang ingen Myndighed eller Magt, som de in corpore nu ikke allerede besad. Billen fandt en bitter og heftig Modstander i Lord Tullamore, der ikke sparede paa Udfald imod Statssecretairen. Hr. Robert Grant talede for Billen, og søgte at askræfte de Beviser, der vare fremførte imod den af det nye Medlem for Newark (som vi efter the Courier have kaldt for i Newcastle), Hr. Sadler, hvis thetoriske Færdighed han lod vederfares Ret. Han sagde iblandt andet, at det nye Medlem for Newark havde talt meget om Absenteismen, og der troet at finde Kilden til Jrlands Ulykke. At klage herover, forekom han, som om en Fremmedt, der efter den store Pest 1665 var kommen til London, vilde anklage de Bortflygtede, fordi de havde ladet deres døende Frænder og Venner i Stikken. Naar den moralske Pest, som Penallovene have udbredt i Jrland, først var standset, ville de Bortflygtede af sig selv vende tilbage. Man havde saavel i som udenfor Huset lagt megen Vægt paa, at de som Medlemmer af Huset havde gjort en edelig Erklæring, at de ansaae Katholicismen for at være Afguderie (idolatrous), og at de derfor, vilde begaae en Forbrydelse ved at indrømme dens Bekjendere politisk Jndflydelse. Men Talen var ikke her om den ene Troesbekjendelses Reenhed og Fortrin for den anden. Med en god Samvittighed men med smertelig Følelse havde han stedse erindret sig den omtalte Eed, og han troede det gik flere Medlemmer saaledes. Men naar de ikke ville vise de Vantroe Tjenester, hvi ville de da modtage saadanne af dem. Hvi tog de tre Millioner i Skatter af Jrland; hvi tre andre Millioner, som tilfløde de engelske Manufacturer ; hos laante de 31000 Arme af Jrland til Englands Forsvar, At Constitutionens Ark blev opretholdt at vanhellige Hænder, det fandt man i sin Orden; men naar Talen var om, til Gjengield at inddrømme dem nogle Brokker politisk Begunstigelse, - saa bleve de, som fordrede dette, udraabte for nederdrægtige Kjættere, og deres billige Fordringer haanligen afviiste. Slutteligen protesterede han imod det høiagtede Medlems(Sadlers) Paastand, at Constitutionen er grundet paa et Udelukkelses: System. Jblandt Billens følgende Modstandere, udmærkede Hr. Trant sig ved nogle kun slet anbragte Allusioner imod Tronens Opretholder, hvorimod Billen fandt Talsmænd i Hr. H. Twiss, Lord Mountcharles, Lord Palmersion og Lord Milton. Hovedangrebet skeete denne Aften af the attorner general Hr. Wetherell, hvis Tale blev saa meget mere mærkelig ved hans Stilling til Ministeriet. Men det var snarere et Angreb paa Statssecretairen end paa den intendere Bill, og af ingen af de foregaaende Taler var Hr. Peels Overtrædelse til den katholske Sag blevet bedømt saa bittert, uskaansomt og uretfærdigt. Den ædle Lord, som sidst havde Ordet, sagde han, har paa en Maade udfordret ham at bevise, at Katholikernes Udelukkelse fra alle Embeder ikke er en af Grundsætningerne i Revolutionen 1688. Jeg modtager Udfordringen. Han beraabte sig paa at the Bilof rights har sauctioneret Dronning Elisabeths Act angaaende the oath of supremaey og Kong Carls Statut angaaende the oath of abjuration, samt derpaa at førend Kong Wilhelms Landing blev der truffen en formelig Overeenskomst imellem ham og Folket, at alle de Restrictioner, som da vare gieldende, uhindret skulle blive. Den lærde herre understøttede denne statsretlige Qvæstion med endnu flere Grunde, og lagde herved sin Lærdom og parlementariske Færdighed for Dagen, men stedse kom han tilbage paa sine personlige Udfald mod Statssecretairen, hvem han især bebreidede, at han først nogle faae Dage før Parlamentets Aabning havde underrettet ham om, at den katholske Sag skulde blive bragt paa Bane. Hr. Peel reiste sig, da the attorne, general havde endt sit Foredrag, og gjorde Forsamlingen opmærksom paa hvorledes en saa stor Deel af Debatterne havde dreiet, sig om hans Personlighed, hvilket udviste mere bittert Had mod ham end sand Iver for den protestantiske Kirke. Han vendte sig derpaa til de beskyldninger, som den foregaaende Taler havde gjort imod ham, og sagde, at han ikke havde ventet at nogen Mand i Embede havde troet sig bettiget til at forraade considentielle Meddelelser. Der vil maaskee komme en Tid, hvori man vil see klart, hvorfor the attorney general først maatte faae Sagen at vide 7 Dage før Parlamentsessionens Begyndelse. J øvrigt var denne den første af Cabinettet, til hvem han havde meddeelt Sagen, og Maaden hvorpaa han da modtog den, lodikke formode, at han nu vilde erklære sig mod den. Var det redeligt handlet, efterat man havde ladet Billen mod den katholske Forening passere uden Modstand, nu at angribe denne Forholdsregel, der staaer i en saa nøie og væsentlig Forbindelse med hiin. Men Statssecretairen afvæbnede ikke blot de mod ham gjorte personlige Udfald, men fulgte ogsaa sin Modstander Skridt for Skridt i hans politisk juridiske Undersøgelser, og indlod sig i en dybtgaaende Undersøgelse om Jrlands Tilstand, som den foregaaende Taler havde søgt at undgaae. "Takken, saa endte Hr. Peel denne Tale, for at have bragt den katholske Sag til Ende, tilkommer Hr. For Hr. Grattann, Hr. Plunkett, den høitærede Herre paa den modsatte Bark, og fremfor alt min hedengangne høitærede Ven(Canning). Mig skyldes ingen Tak, undtagen for saavidt den tilkommer mig, fordi jeg ikke længer er Sagens Modstander. Fortjenesten er især den høitagtede Herre, der i sit hele politiske Liv med Udholdenhed og Kraft antog sig den katholske Sag, og jeg kan sige om ham, hvad han ved en foregaaende Leilighed sagde om Hr. Perceval: Gud give, at han var her for at nyde sin Seirs Frugter. Ja, andre fortjene Tak, naar Sagen lykkes, men mislykkes den, da er Ansvaret mit. Jeg har vel overlagt dette, og hermed bragt i Anslag saa mange af mine Venners Affald fra mig, og Opløsningen af saa mange Baand, der vare mit Hjerte kjære. Alle disse Ting har jeg forudseet, paa alt har jeg været fattet, men min Trøst og mit Haab er, at en Tid vil komme - ja maa komme, da disse Venner skulle indsee, at jeg ikke kunde handle anderledes, og da de ville tilstaae, at den af mig valgte Fremgangsmaade, hvad Følger den end kan have for mig selv, var nødvendig for at tilintetgjøre en pligtstridigfarlig og ulovlig katholsk Magt, og i samme Grad nødvendig for at befæste den protestantiske Kirkes Sikkerhed og Held." Der paa fandt Afstemningen Sted, hvorved den anden Læsning blev antaget med 353 Stemmer mod 173. Mødet hævedes Kl. 3. om Natten.