Viborger Samler, 1848-11-18
Reisende. Med Dampskibet "Lolland, fra Kallundborg til Aarhuus, den 15de November: Kjøbmand Raun, Major Hviid med Søn, Dhrr. Heide, Glud, Dau, Wadum, Herskind, Frich, Schneider, BischoffRoulund og Liisberg, Frøken Topp, Baron Adler, Hr. Drensen med Kone, Forpagter Frank, Jfr. Winther, Mad. Madsen, Kjøbmand Kjær med Kone, endeel Soldater og Matroser. Døde. Kjøbenhavn: Frue A. J. C. v. Buchwald, f. Colbjørnsen, Jnspecteur Ringsteds Enke, Rebekka Eliane Scavenia, f. Widerøe, 62 Aar; Daniel Peter Lund, 33 Aar; Johanne Dorthea Mosin, 23 Aar; Wilhelmine Mohr, f. Hornbech, 35 Aar; Dorthe Corneliussen, f. Hukland, 68 Aar; Garvermester Niels Chr. Schou, 32 Aar; Jfr. Sophie Frederikke Navn, 47. Aar; Fredericke Magd. Freyberger, Elise Athalia Jørgensen, f. Kølle, 33 Aar; Edvard Julius Wichmann, 21 Aar. - Ordrup. Frederikke Wilh. Møller, f. Nielsen, 38 Aar. Odense, Frue v. Krogh, f. Heinen. - Horsens: Johanne Bent sine Frisch, 32 Aar. - Lindenberg: Nicoline Andrea Færch, f. Hjorth. - Aalborg: Kossel A. Jacobsen. - Johan Georg Kruse. (Død den 11te Juli d. A. imellem Singapore og Batavia, paa et Togt med Corvetten Valkyrien"). - Randers: Wilhelm Carl Frederik Hansen, 76 Aar. Hr. Venner af Sandhed og Ret! God Morgen, Hr. Brødkræmmer! Det kan man kalde at være paa Tæerne, hvis man saaledes kunde skalte og valte med Præsteembederne, som J behage. Præsterne maae ei, selv efter Hartkornets Udjevning, fordre Tiende af Hovedgaardstaxten, endnu mindre forlange Godtgjørelse for den til Embedernes Ruin i ældre Tider difinitivt bestemte flane Tiende Accord, og allermindst kan der være Tale om Pengevederlag – lignet paa Hartkornet – for Offer og Accidentser. Jkke fandt, det kunne J jo slet ikke lide, Nei, lad dem kun vente i 30 Aar for de faae et godt Kald, saa sige J. Altsaa 25 a 30 Aar og derover, saa er man Candidat; ligger man dem til de 30, der skal ventes, har man de 60; følgelig skulle Præsterne leve af Luften, indtil de komme paa Gravens Rand, og saa - Gud lønne da Sandheds og Retfærds Venners Barmhiertighed – maatte de nok faae en stegt Spurv med sig i Graven. Rigtig - saa ville J have det; thi Herrens Sag er vist neppe Eders, og da J maaskee helst ønske hans Bog (Bibelen) brændt og hans Tjenere hængte, saa have J Præster nok. Det er meget rigtigt. Men hvo, som har sin Sallighed kjær, er vist af en anden Mening, og Staten vilde kun være maadelig tjent med at sætte sine Embedsmænd (det være saa geistlige eller verdslige) paa Sulteuur; thi som en mager Hest kun trækker daarlig i Ploven, saaledes vil Næringssorg og lamme selv den dygtigste og moest nidkjære Mand i hans Embedsforvaltning. Borgeren og Landmanden maae nok leve i Suus og Duus, i Ødselhed og Pragt, men Andre skulle suge paa Laben, som om en Arbeider ei er den Løn værd, der svarer til Tidens Tarv. Skal det kaldes Ret i – Danmark – Videre anbefales de saakaldte maadelige Candidater til Skolelærere, medens der skal rappes noget fra Præsterne til at forbedre hines Kaar. Godt, saa faae vi og dem, efter al Plyndring og Ran, i Vei. Men hvor skal saa de Stakker blive af, som have opoffret sig for dette Fag, Hidtil have de – maadeligt aflagt levet i ussel Forfatning, og nu, da de med Haab og Længsel vente en taaleligere Fremtid, vil man, saa skulde man heraf troe, støde dem agter ud af Samfundet; thi siden Præsterne kun maae komme ligevidt med Bønderkarle, og den maadelige Candidat skal nøies med et Skolekald, saa seer jeg ei, at der bliver nogen Plads tilovers for Skolelærerne. Jeg ønsker Eder til Lykke med hele Eders Handel, og Enhver med mig vil vist glæde sig til, at J ikke ere Ministre. Godnat med Jer Sandhed og Ret.