Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-12-10
(Jndsendt.) Kjere Ven, Da det muligen ligesaalet kunde hænde sig, at Du fik nærværende Skilderie at see for No. 96, som No. 96 for No. 93, vil jeg meddele Dig Noget af den Skrivelse, som er indrykket der til Dig. (At underrette Dig om Noget af det Øvrige, der er skrevet i Anledning af Hr. Thurahs Paastand, er aldeles unødvendigt, da det Meste ei holder sig til Sagen.) Din Ven begynder med at jamre sig over, at han har faaet ubehagelige Styrvoltserindringer, da han læste om at Noget var i Vælgten; jeg maa tilstaae Dig, at jeg da jeg saae det angik en alvorlig Gjenstand, slet ikke ved Læsningen kom til at huske paa Styrvolt, maaskee det kom af, at jeg ikke holder af det Spil. Mon Din Ven veed selv, hvad han forstaaer ved hierarchisk Aag, Bestaaer det hierarchiske Aag deri, at Geistlige og Verdslige søge at udbrede den hellige Skrift, at christelige Præster henvise deres Tilhørere til at troe og gjøre, hvad Skriften byder? Hvoraf mon Din Ven har faaet at vide, at Jesus langt mere foragtede Pharisæerne end Saducæerne? Afdet N. T., forsaavidt han vil antage for Sandhed, hvad som staaer der, kan han ei udlede det, see f. Ex. Matth. 16, 17, at Pharisæerne oftere omtales og rettesættes af Jesus, er naturligt, da deres Partie var det mægtigste og havde meest Jndflydelse paa Folket. Troer Din Ven Sadnæerne mindre daddelværdige, fordi de vare den Tids Fritænkere og bildte sig ind at være retfærdige? Din Ven giver Dig dernæst en ny Forklaring af Jesu Parabel om Sædemanden, i hvorvel han selv har udlagt den anderledes for sine Disciple, see Matth. 13, 37, efter Din Vens Forklaring skulde det ei være vor Pligt at stræbe at udrydde det Onde i Verden, men lade al Ting gaae sin egen skjeve Gang, ja, det var tilvisse ret mageligt. Skulde hiin Lignelse saaledes forstaaes, Skulde Jesu Ord Matth. 7, 1. forstaaes. som Din Ven vil, da havde Jesus selv ei handlet derefter, thi han ei alene dømte, men og irette satte den fordærvede Slægt, saa har de handlet meget ilde, der have arbeidet paa at omstyrte Hedenskab og indføre Christendom, saa har Luther, som Din Ven lader til at ære meget, handlet meget ilde. - Kiere Ven, hvorvidt den Dom, Hr. Thurah har fældet om Bogen, er mild eller ikke, maa beroe paa Sandheden af hans Paastand; det Væsentlige er jo i al Fald om Dommen er rigtig eller ei. At Bogen skulde være christelig, fordi saa mange Christne have fundet Opbyggelse ved at læse den, beroer paa hvad vi forstaae ved christelig og Christendom, at den kan opbygge dem, der sætte deres Christendom i den Nationalisme, som Hr. T. beskylder Bogen for, blandt hvis Tal maaskee og Din Ven er, beviser jo Jntet mod Hr. T. At den maaskee og kan have opbygget Mange af dem, der virkeligen antage Jesus for Guds Søn og Menneskenes Forsoner, vil vist Hr. 2. ikke nægte; thi han siger jo selv, at den bær sig behændigt af og kan skuffe ved sin bedragerske Jndklædning kortsynede Christne. Af Din Vens bemærkning i Anledning af Udtrykket kortsynede Christne, skulde man næsten formode, at han antager, at ingen Christen kunde have urigtige Religionsbegreber. At Hr. Provst Gutfelds Anbefaling intet kan gielde i dette Tilfælde, indseer Du vist let; thi her tales ei om Provst eller Præst, om Tusinde eller Jngen har funden Bogen god eller slet, men kun om der findes Noget i den, som strider mod Guds Ord. - At Hr. T. taler om Guds Vrede, forarger ogsaa Din Ven, i hvorvel denne Anthropomorphisme bruges saavel af Paulus, f. Ex. Rom. 1, 18, Col. 3, 6. som af Johannes den Døber, Joh. 3, 36. Den næste bemærkning angaaende, at alt Guds Ord ikke er omtalt i Andagtsbogen, kan jeg vist forbigaae, da den jo egentligt ei er andet end Ordkloverie. Jeg kommer dernæst til at omtale de Avner, (underhaanden vilde jeg gjerne vide, hvad en Av nes Skal er) Din Ven i Skrivelsen til Dig vil giøre til Kierner. Jeg kan da, hvad den første Avne angaaer, forsikre Dig, at jeg er overtydet om, at hverken det høiærværdige theologiske Facultet eller nogensomhelst oprigtig Christen, var han end nok saa lærd, vilde forvandle denne Avne til Kierne ved at erklære, at de gik i Kirke for at give Andre et godt Exempel og ikke for at blive opbyggede ved at høre Guds Ord. Den anden Avne: Hvad betyder vel det tvetydige Udtryk Erindringsmaaltid, At Forfatteren, som ikke er Wessenberg, der selv privat har fralagt sig Bogen, ligesom og Forlæggeren har erklæret det offentligt, har grebet dette Udtryk, viser hans Behændighed; han er nok uden Tvivl selv Catholik og vilde han nu, at hans Skrift skulde behage baade Catholiker, Lutheraner og Reformerte, da maatte det saavel her som paa ethvert andet Sted i Skriftet være ham om at gjøre at bære Kappen, saa han kunde vente, den vilde behage Mængden. Han vidste vel, at ingen af hine tre Hovedafdelinger i den christne Kirke nægter, at Nadveren er et Erindringsmaaltid, men tillige at baade Lutheraner og Catholiker forbandt en høiere, i hvorvel forskjellig Betydning med Nadveren og satte derfor hiint Ord, med hvilket Enhver nu kunde forbinde hvad Betydning, han vilde, har nu Recensenten Uret, naar han kalder det tvetydigt, skulde han maaskee sagt: fleertydigt? For en Reformeert kanskee denne Avne kan være en Kjerne. Den tredie Avne: Din Vandel være et Mønster o. s. v. Det Billede, Din Ven har brugt i denne Anledning, passer ikke her, Forholdet mellem Menneske og Menneske er eet, mellem Menneske og Gud et andet; dermed er jo altsaa intet beviist. Din Ven synes ikke at kunne skielne mellem et stort Gode og det høieste Gode, naar han mener Paulus og Peder have anseet Huusfreden, for de Dødeliges høieste Gode, skulde desuden Du eller Din Ven ikke vide, at der er mangen slet Mand, der er en god Huusfader i den Betydning, som dette Ord almindeligt tages, og har Fred i sit Huus. Men nu kommer Noget, som jeg tilstaaer det oprører min Siel. Tænk Dig - en offentlig Folkelærer, Ungdommens Underviser kalder det en Avne, naar Forfatteren siger: Jeg vil pryde hver Dag med en dydig Handling, saa vil jeg altid kunne være glad. Tænk Dig - sligt kan siges af en Mand, der har aflagt Eed paa de symbolske Bøger altsaa og f. Ex. paa den tyvende Art, i den angsburgske Confession – sligt kan siges i et Land, hvor der den 31te October 1817 over hele Riget blev efter allernaadigst befaling prædiket over Eph. 2, 89: Af Naade ere Jfrelste formedelst Troen, og det ikke af Eder, det er en Guds Gave, ikke af Gierninger, at ikke Nogen skal rose sig – i en Bye, hvor den meget yndede Prædikant Hr. Thisted, Søndagen d. 20 October 1822, gjorde det, om jeg ikke tager meget Feil, til en særegen Afdeling i sin Prædiken, at vi ei blive salige ved Gierninger, men ved Troen, og ligeledes den 3die November derefter anvendte hiint Sted i Epheserne med Hentydning paa, at det stod som Jndskrift over Alterbordet Kirken - ja hvad end mere er: Forfatteren af Stunden der Andacht citerer selv Rom 3, 28. Mon Hr. Thurah skulde have Uret i at kalde det bekjendte Sted Matth. 7, 21 de Vantroen des Feldtraab, naar vi betænke, at disse Ord have været misbrugte og misbruges endnu af de Troeløse og gjerningsstolte Christne, i det de forklare Guds Villie efter deres eget Tykke og glemme, at den Samme, der sagde hine Ord hos Matth., ogsaa fordrer Troe og at hans Lærre ei var hans men dens, som ham udsendte. Skulde desuden Du eller nogen Anden mene, at han tilfulde kan opfylde Loven, at det skulde være nok hver Dag at gjøre en god Handling, Mon det er, for at jeg skal bruge Din Vens Ord, Harme, Spøg eller aandelig Eenfoldighed, naar han antager, at Hr. Thurah forstaaer ved Troe en tom Bekiendelse med Læberne, at han eller nogen anden christelig Lærer skulde hylde eller anbefale en ufrugtbar Troe, Det jeg her har sagt i Anledning af den til Dig indrykkede Skrivelse gielder vistnok ikke for de saakaldte Christne, der sige, at Enhver kan blive salig ved sin Troe og mene, at Enhver kan blive salig foruden Troe, der udstøde og bortforklare af den hellige Skrift, hvad der ei behager, hvad deres Selvklogskab og aandelige Hovmod ei vil indrømme, der, i hvorvel de meget omtale den Aandsfrihed, Luther tilkjæmpede os, dog, tvertimod hans Ord og Mening, ansee Guds Søn kun for et Menneske og Guds Ord for Menneskeord. Den 4de December 1822. Jndbydelse til en Apollosahl eller et Selskab til Luxus's Udbredelse.