Berlingske Tidende, 1775-09-22
London, den 8de Septbr. Den Americanske General=Congresses Petition til Kongen, som af de Americanske Coloniers Agentere, Hr. Richard Penn og Arthur Lee, den 4de September blev i London ved Trykken. Deres Kongel. Majestæts troe Undersaatter i Colonierne Nye Hamptshire, Massachusets Bay, Rhode-Jsland og gjort bekiendt. Allernaadigste Herre! Providence=Plantationer, Connecticut, Nye=Vork, Nye Jersey, Pensilvanien, Grævskabet Neucastel, Kent og Sussex i Delavare, Maryland, Virginien, Nord= og Sønder=Carolina, vi udbede os for os selv, og i Coloniernes Navn, som have tilforordnet os i General-Kongressen, at repræsentere dem alle, at Deres Majestæt naadigst vil tage denne vores underdanigste Petition under Opmærksomhed. Enighed imellem vort gamle Fædreneland og disse Colonier, og den Magt en mild og retfærdig Regiering har, frembragt tesaa mærkelig de allervigtigste Fordeele, og forsikrede saaledes om deres Bestandighed og Tilvæxt, at der baade blev opvakt Forundring og Had hos andre Nationer, da de troede at see Storbritannien stige til den overordentligste Magt, som Verden nogen Tid har kiendt. Da nu Rivalerne fornam, at der ikke var noget Udseende til, at denne lykkelige Forbindelse skulde ved borgerlige Ueenighedet blive oplost, og frygtede for Følgerne i Fremtiden, om de længere lode den blive uforstyrret, saa besluttede de, at forebygge en saa fast og befrygtelig Begyndelse til Magt og Styrke af samme Forbindelse, ved at gjøre Grundstøtterne, af de Establissementer, hvoraf den skulde fremkomme vaklende. J at udføre denne Bestræbelse, greb da modstridige Følger om sig, i stæden for at enhver, som var en Ven af Storbrittanniens og disse Coloniers Jnteresse, skulde have havt det ønskelige og grundede Haab, at Virkningerne af den hidtil erfarerde Eenighed skulde være forundt en større Styrke og Udbredelse ved Udvidelsen af Kronens Herredømme, og at kunde have seet de gamle og sande Fiender langt bortryddede. Ved Slutningen. af den sidste Krig, som var den berømmeligste og fordeelagtigste som nogen Tid er bleven ført ved Brittiske Vaaben, tvivlede Deres Majests. troe Colonier, som til sammes Fremgang anvendte alle Kræfter og igientagne Bestræbelser, hvortil Deres Majestæts, den forrige Konges, samt Parlementets bifald gav Anledning, ikke det allermindste, at det jo skulde blive dem og det øvrige Rige tilladt, at nyde Frugterne af Freden og Fordeelene af Seyeren og Erobringen. J den Tid, da den nye og ærefulde Paaskiønnen af deres Fortienester endnu var i Parlementets Erindring, i Aarbøgerne og den høye Legislaturs Acter, og blev ey udslettet af Beskyldning og Mistanke for hvad Forbrydelse det end kunde være, saa bleve samme foruroeligede ved et for Coloniernes Administration antaget nyt Statuts- og Regulations System, hvilket opfyldte deres Gemytter med den meest qvælende Fare og Jver; og til deres undsigelige Bestyrtelse, bleve de Faren af en udvortes Uenighed vaer, hvorpaa indvortes Farer af en beklagelig Slags syntes at følge. Deres Befrygtelser bleve ogsaa paa ingen Maade formildede i dette System, til at befordre det gamle Fædrenelands Velfærd; thi omendskiønt Virkningerne af samme umiddelbar faldt paa hine, saa syntes dog Jndflydelsen deraf at være skadelig for Storbritanniens Handling og Velfærd. Vi legge den ubehagelige Pligt fra os, at give en Beskrivelse om de mangfoldige Konstgreb, som mange af deres Majestæts Ministre have brugt, om de skinbarlige Fordreyelser, unyttige Skrække=Billeder, og den afmægtige Strænghed, hvilke fra Tid til Tid af dem ved deres Foretagender i at udføre denne intet mindre, end politiske Plan, ere med fulde Bestræbelser iværksatte, eller, at antegne en Rad af Aar igiennem, Fremgangen af den ulyksalige Tvistighed imellem Storbritannien og disse Colonier, som alt er udrunden af denne Kilde. Visige kun, da Deres Majestæts Ministre fortfare i deres Messorer, og have begyndt at tvinge dem til aabenbare Fiendtligheder, saa have de nødet os til at tage Vaaben, for at forsvare os selv, og indviklet os i en Striid, hvilken Deres Majests, bestandig troe Colonister saa særdeles afskye, at, naar vi overveye, hvem vii denne Strid have at sætte os imod og naar den skal vedblive, hvad for følger deraf da maae komme, vor egen private Ulykke da skal blive kiendt at være allene af os selv, som en Følge af vor egen Uroelighed. Da vi vel vide, til hvad for hæftige Fiendskaber og ulykkelige Opirrelser, borgerlige Uenigheder kan anspore og ophidse de stridende Partier, saa holde vi os, ved uomgiængelige Pligter imod den almægtige Gud, imod Deres Majestæt, imod vore Med=Undersaatter og imod os selv, opfordrede til at bruge alle Midler, som staae i vor Magt, og ikke stride mod vor Velfærd, for at hæmme videre Blods Udgydelse, og afvende den Ulykke, som saa nær truer det Brittiske Rige. Under disse Betragtninger anraabe vi Deres Majest. formedelst Anliggender af saadan Vigtighed, for America, og efter al Anseelse, for Deres Majests, samtlige Herredømme, og have vi den alvorlige ste Forlængsel, at efterkomme denne vor Pligt med den største Ærbødighed imod Deres Majestæt, bedende derfor, at Deres Kongel. Høymodighed og gode Bevaagenhed vilde udlegge vore Udtryk ved en saa usædvanlig Leylighed paa det gunstigste. Kunde vi i fuld Styrke udtrykke de Bevægelser, som foregaae i vore, Deres Majests troe Undersaatters Gemytter, Deres Majest. vil de da, (vi ere derom forsikrede), aldrig, tilskrive os en eller anden sandsynlig Afvigelse fra Ærefrygt i vort Sprog, ey heller vor Opførsel, nogen lastværdig Hensigt, men allene Umuelighed i at foreene den sædvanlige Æresbeviisning med den tilbørlige Agtelse for vor Opholdelse, imod hine listige og grusomme Fiender, som misbruge Deres Kongelige Fortroelighed og Autoritet, for at undertrykke os. Hengiven for Deres Majestæts Person, Familie og Regiering, med al den Devotion, som Grundsatz og Drift kan meddeele, forbundne med Storbrittannier, ved de stærkeste Baand, som Sælskaber kan foreene, og be jamrende ethvert Forfald, som kun i det ringeste sigter til at kunde forandre dette, forsikre vi Deres Majest. høytidelig, at vi ikke allene ønske hiertelig, at den forrige Enighed og Overeenstemmelse imellem Storbrittannien og disse Colonier igien maatte oprettes, men endog at Enigheden maatte sættes paa saa fast en Grund, at den lyksalige Nytte ved ingen tilkommende Tvistighed hos Efterkommerne maatte kunde forhindres; og bringe Deres Majestæts Navn til Efterverdenen, ziiret med Mærker og Berømmelser, hvilke Hukommelsen af hiine høye Personer deraf have draget, hvis Dyder, og Dygtigheder have heelet Staden fra de farligste Uordener, og som derved at de have handthævet andres Lyksalighed, have oprettet deres egen Ære, det ædelste og bestandigste Mindesmærke. Vi bede hernæst om Tilladelse, at forsikre Deres Majestæt, at, uagtet Deres Majestæts troe Colonisters Møysommeligheder, medens Stridighederne vedblive, vore Hierter dog have for det Kongerige, hvorfra vi nedstamme, beholdet en alt for om Høyagtelse til at vi skulde forlange saadan en Forligelse, som paa nogen Maade ikke kunde bestaae med Deres Værdighed og Velfærd. Disse, da de virkelig angaae os, bevæge Ære og Pligt saavel som Tilbøyelighed os til, at understøtte og befordre, og, naar engang Frygten borttages, som nu trykker vore Hierter med undsigeliBesvær, saa skal Deres Majest. finde Deres troeste Undersaatter paa dette faste Land villige og færdige til alle Tider, som de ellers altid have været, med deres Liv og Gods, at stadfæste og opholde Deres Majests. og vort gamle Fædrenelands Rettigheder og Anliggender. De udbede desaarsag, at Deres Majestæts Autoritet og Jndflydelse i Naade vilde være betænkt paa et Middel, og besørge, at vi maatte afhielpes fra vor pinefulde Frygt og Jver, som ved benævnte Systen, bliver os foranlediget, og i hver en Deel af Deres Herredømme at stifte Fred, hvorved vi med al Underdanighed henstille til Deres Majests. vise Overveielse, om det, til Lettelse i disse vigtige Hensigter, ikke kunde være fordeelagtigt, at Deres Majest. fandt for got, at indføre et Middel, hvorved Deres troe Colonisters foreenede Bønner maatte for Tronen, i Følge Deres almindelige Raadsbeslutninger, udfalde til en lykkelig og vedvarende Forligelse. J Kraft af saadanne Anstalter, som Deres Majests. Viisdom kan udfinde, til at samle Deres Americanske Folks forenede Sind, ere vi forsikrede, at Høystsamme skal faae saadanne fyldestgiørende Prøver paa Colonisters Beredvillighed imod deres Souverain, og Fædrenelands Stat, at dem snart skal blive igien givet den ønskeligste Leylighed til at bevise Oprigtigheden at deres Bekiendelse ved hiint Devotions=Vidnesbyrd, at blive de troeste Undersaatter og de meest affectionerede Colonister. At Deres Majest. maae nyde en lang og lykkelig Regiering, at Deres Efterkommere maae regiere disse Herredømmer med Ære for sig, og med Lyksalighed for Undersaatterne, det er vores oprigtige og hierteligste Bøn. (Var underskrevet) John Hancock.