Viborger Samler, 1848-04-14
Jndtil den 10de April var de i Horsens mødte frivillige Skarpskytters Antal voxet til 23, der ere i Besiddelse af udmærkede Heste og bestaaer af gode Skytter. Disses Antal er senere bleven forøget med 6 vel beredne duelige Skytter, der i Mandags under et levende Hurra forlode Viborg. En af dem var ansat ved Toldfaget hersteds, de Øvrige vare fra Omegnen. Viborg. Nærmest for at lægge sin Høiagtelse for Dagen imod de her til Byen i disse Dage ankomne Hædersmænd, dHrr. Oberstl. Renouard og Lieutn. Baller, der, som Mænd af Ære, ikke sluttede sig til Oprørernes Rækker i Slesvig, men forbleve den danske Sag troe, - saavelsom for at bringe det herfra bortdragende Detaschements Officierer en velmeent Lykønskning til det Hverv, der nu andetsteds kalder dem, var igaar Aftes hersteds arrangeret en Souper. Den første Trast der udbragtes var for dHrr. Renouard og Baller, og indlededes af Kherre Bretton med følgende Ord: Mine Venner, Det er i en dybt bevæget Tid vi leve. Naar vi see Hundredaarige Stater styrte sammen, naar vi see de Sikkerheder, for Menneskenes Samfund, som ere udsprungne af dyb Grandskning og som have deres Grundvold i Folket, selv, henveires for faa Timers Lidenskab, naar vi see Borger væbnet mod Borger, Fader kjæmpe mod Søn og Broder mod Broder, saa maa Menneskehjertet vistnok bløde. – Men det er dog en ophøiet Tanke i dette mørke Billede, at i bevægede Tider er Menneskets Sjæl ligesom opvakt af Dvale og Menneskehjertet meer aabnet for store og skjønne Følelser, som Fredens Dage ikke fremkalde. – Vi see saaledes i vort Fædreland, udvikle sig en hidtil ukjendt Kraft, vi see Danmarks Sønner med freidigt Mod udgyde deres Blod for Fædrelandet og hvo af os har ikke endnu i Dag glædet sig over de Gierninger som vore ellers saa fredfæle Brødre have udfort. – Dog, der er een Dyd, der overgaaer Tapperhed og Mod, det er Troskaben mod Gud, Kongen og Pligten, det er den Troskab, der bestemmer Manden til at opgive sine Jdrætter og Ønsker, sin egen Overbeviisning for Pligten, den Troskab, der bestemmer Manden til at forlade Hustrue og Børn, Fader og Ven for ikke at svigte sin svorne Eed. – Der sidder i vor Midte 2de Hædersmænd, som have givet os et lysende Exempel paa denne Troskab. – Oberstlieutenant de Renovard og Lieutenant v. Baller! Det er med Høiagtelse, med Hjerter, glødende af Fædrelandskjerlighed, at vi række dem Broderhaanden. – Leve Oberstl. Renouard og Lieutenant Baller, Oberst R. takkede paa egne og Lieutn. Bes Vegne for den dem tildeelte Hylding, knyttende hertil den bemærkning, at de kun ligefrem havde opfyldt deres Pligt – og sluttede med at udbringe et "Leve for Viborg Byes Jndvaanere. Efter at derpaa en til Anledningen forfattet Sang var afsungen, udbragte Hofjunker Lorenz et "Leve for Detaschementets Officierer, dHrr. Premierlieutn. Techt og Lieutn. Borring, hvorpaa fulgte levende Hurra. Dernæst udbragte Rector Olsen en Tost for vor elskede folkelige Konge Frederik VII" og Landsoverretsproc. Jespersen et Leve for vor folkeligsindede og af Folkets Midte udkaarede Ministre, hvilke Skaaler ledsagedes hver forsig af oftere gjentaget rungende Hurra. Foruden Foranførte, bleve forskjellige Skaaler udbragte, og deriblandt nogle der vidnede om var Jnteresse for Fødelandet.