Københavns Adresseavis, 1759-11-02
Kiøbenhavns Ad ger, som General=Fiscalen, eller andre paa Kongens egne Vegne haver at udføre; Agter ellers nogen at betiene sig af saadanne Breve og Documenter, som enten paa fremmede Stæder ere forhvervede, hvor stemplet Papiir ikke bekommes kand, eller af Missiver og andre Breve, som ikke paa stemplet Papiir pleyer at skrives. da skal de dennem ved Notarium Publicum paa den rette Sort af det forordnede Papiir først lade udcopiere, og siden Copien tillige med Originalen udi Høyeste Ret fremlægge. 15. Alle Jndlægger, som udi Høyeste Ret fremføres, skal være paa korteste Maade klarligen forfattede, hvilke og saa vel som alle andre Documenter, som Parterne til deres Sagers Oplysning agter at bruge, paa Dansk skal indrettes. 16. Og skal Parterne, udi hvis enten skriftlig eller mundtlig udi Rettergangen forhandles altid rette deres Ord og Tale til Kongen allene, hvad heller HanSelv er tilstæde eller ikke, saa og med Beskedenhed, deres Sager forebringe saa vel som, medens de for Retten staaer, sig for al Skiælden, Smelden, Løygten, Sværgen, Banden og deslige Uskikkeligheder entholde, og, hvad heller Dommen gaaer dennem med eller imod, med lige Respect fra Retten sig igien begive. 17. Jngen maa med Breve eller Beviisligheder udi Høyeste Ret fremkomme eller oplæse lade, som ey fordem, der i Sagen haver dømt, haver været forhen fremførte, med mindre den, som sig deraf agter at betiene, med sin Eed bekræfter, at han om saadanne Breve og Beviisligheder, ey haver været videndes, eller haver kundet bekomme dem, før Dom i Sagen for Ober=Retten var afsagt. 18. Og paa det Høyeste Ret med unødig Vidtløstighed ey skal opholdes, maa ingen lade læse eller tale noget, som Sagen ey vedkommer, langt mindre Dommeren eller andre med ufiine, lubeqvems ærererige Ord angribe, eller og fremføre noget, for at beskiemme enten sin Vederpart eller Dommeren; Saa maa- og ikke nogen beraabe sig paa andre Folkes Love og Forordninger ey heller understaae sig at forklare Loven, hvad Tilfælde det og være kand, men skal med al muelig Korthed drive sin Sag, og dermed lade sig nøye, at han andrager Anledningen til Sagen, og giør beviisligt af Brevene det han enten søger eller beskylder en anden for, eller hvorudi han uretteligen søges eller beskyldes og derpaa giøre Jrettesættelse; Der maa og ingen beskylde enten sin Vederpart eller Dommeren for vitterlig Uret med mindre han det skielligen bevise kand. 19. Jngen Procurator maa bruge nogen Raisona ring, som ikke er grundet paa Loven, hvorved Retten opholdes, og Parterne i saa Maade foraarsages Bekostninger og Tids=Spilde, han maa ey heller lade oplæse noget unyttigt, hvis Contenta med et Par Ord kand refereres, og af Contra=Parten, uden videre Tids=Spilde, tilstaaes, ey heller, naar et Document skal oplæses, forud referere dets Contenta, og siden derover perorere, men allene sige, hvad han af Documentet, som skal oplæses, vil bevise, og siden, naar det er oplæst, ey videre derom tale, han maa ey heller for sig selv oplæse Documenterne, som tilforn for Retten ere oplæste, og derover gjøre Paraphrases, ey heller igiennemgaae Jndlæggerne, som have været i Sagen for Underretterne, uden naar han deraf vil bevise propriam Confessionem eller Denegationem; Naar Tings=Vidne skal oplæses, maa en Procurator ikke forklare det forud, eller lade det heele Tings=Vidne læse, men, naar et Vidne er hørt, referere, hvilke, eller hvor mange af de andre Vidner dermed ere overeensstemmende. Saa maa og ikke nogen Procurator alt for længe opholde Retten med præliminaire Recension af Sagen før han gaaer til Factum, og lade samme høre igien, naar han kommer til Factum i sig selv. Procuratorerne maa og ingenlunde bruge større Vidtløftighed i Sagerne at udføre, efter deres Principalers Paastaaende og Begiæring, eller og efter det res eget Gotfindende, end Fornødenhed det udkræver, men de skulle være tiltænkte med al muelig Korthed, Sagerne at agere, og ey med unyttige og Sagen ikke vedkommende Digressioner Høyeste Ret opholde. Naar Procuratorerne have udtalt, maa Parterne ey tillader videre at tale med mindre noget af Procuratorerne maatte være forglemt, som Parterne eragte at kunde tiene til deres Sags Oplysning, da det dennem bevilges at tale, dog paa det korteste. Forseer sig nogen herimod, straffes han efter Forseelsens Beskaffenhed. 20. Efterat Dommene udi Høyeste Ret forfattede og afsagde ere, skulle Parterne deres Breve og Documenter inden to Maaneders Forløb, efter at Høyeste Ret er endet, fra Jnstitz=Secretereren affordre, eller siden tage Skade for Hiemgield, om de forkommes.