Den Vest-Sjællandske Avis, 1830-10-26
Den 27de om Aftenen gik unge Piger hen til dem, talte smigrende Ord til dem og bad dem om at forene sig med deres Medborgere. Ogsaa alvorlige Mænd og unge Mennesker giorde sig Umage for det samme. Borgerne begyndte imidlertid at sætte sig i en defensiv Tilstand; de forsøgte allerede paa at forskandse sig i Gaden Saint Honore. To Omnibus bleve anholdte og kastede overende i Gaderne St. Louis og Traverstere og brugte som Barricader. To Karrer, som vare ladte med Gibs og Teglsteen, bleve ligeledes tagne bort og tøm mede for at bruges til Vaaben eftersom man den gang ikke havde andre. Kort efter opstod ligesom ved et Underværk en Barricade foran Saint Rock og ved Jndgangen til den nye Pyramidegade, som bestod af Bielker og af Brædder. Dette tilveiebragte allerede virkelig et militairisk Udseende. Hidintil var Tumulten endnu ikke bleven ledsaget af noget ordentligt Angreb, men nu ansaae de Personer, som havde Magten i Hænderne, at Tiden var kommen til at handle. Der udgik Ordre fra de forskiellige Ministerier til Politiepræfecturet, at man skulde adsprede ethvert Slags Folkestimmel og forskaffe Kongens Villie Agtelse. Militairen kom i Bevægelse; men antog saa lidet en truende Holding, saa at de første Compagnier, som lode sig see i Gaden St. Honore, bleve endog modtagne med et Vivat-Raab af Borgerne. Disse gik imod dem med Hattene i Haanden, og talte til dem om Ære, Frihed og Fædrenelandet. Soldaterne syntes ikke heller utilbøielige til at forene sig med Borgerne, og Officerene kunde ikke bevæge sig til at lade skyde paa dem. Disse begav sig til General Vals, som commanderede for Øieblikket og som opholdt sig i Palais Royal, og fortalte ham paa hvilken Maade Borgerne toge imod Soldadaterne. Han gav nu Ordre til at disse Tropper skulde udsendes som Patrouiller og at man skulde lade den Kongelige Garde agere i deres Sted. Denne rykkede nu frem, ledsaget ef et Detaschement Lanciers som rykkede lige løs imod Barrikaderne, hvis Forsvarere endnu ikke havde andet Vaaden end Stene. Den Kongelige Garde fyrede; flere Borgere bleve dræbte; Blodet flød; Barricaderne bleve indtagne; man raabte, staaende paa Borgernes Liig: leve Kongen, og Signalet var nu givet til Borgerkrigen. Folkemængden adspredte sig; Soldaterne forfulgte dem triumpherende, Landsenererne udmærkede sig især. En Olding faldt omkuld, dødelig saaret, to Skridt frem og døde med det Raab: vive la charte, vive la Liberte! En Kone, omtrent 35 Aar gammel, fik i Gaden St. Honore en Kugle i Hovedet. En Bagersvend med bare Arme og Fødder, en Mand af colossalsk Væxt og herculisk Kraft, tog fat paa Liget, holdt det over sit Hoved og bar det saaledes til Pladsen, des Victoires, hvor han raabte paa Hævn Efter at han der havde lagt det fra sig paa Jorden ved Foden af Ludvig den 14des Statue, holdt han en Tale til de Mennesker som omgav ham med en Energie, som kunde opvække Rædsel. Derpaa tog han paanye fat paa Liget, bar det hen til Vagten i Nærheden af Pladsen, kastede det i Hovedet paa den Skildvagt, som stod foran Døren og sagde: see saaledes handler dine Kammerater med vore Fruentimmer: ville J gjøre det ligesaa Nei svarede een af Soldaterne, som tog ham i Haanden. Alle øvrige Soldater stode med et blegt Ansigt, og man saae Taarene i Øinene paa Officerene. Da man kort efter beklagede sig for en Officeer over og tillige viiste ham nogle Borgere, som den Kongelige Garde havde nedsablet, saa sagde han dræb mig, Døden er bedre end en saadan Forfatning som vor. Et andet Liig blev baaret hen paa Børsens Plads. Ved Synet deraf kiendte Folkets Forbittrelse ingen Grændser. Det styrtede sig over den Skildvagt, som stod der paa Post, masakrerede dem som vilde giøre Modstand, og satte Jld paa Vagthuset, hvori det endnu brændte den næste Morgen. Denne Aften den 27de kan betragtes som Begyndelsen til Kampen. Den Kongelige Garde, Schweitzerne, Gensdarmerne og Landsenerene dræbte mange Mennesker paa forskiellige Punkter. Overalt havde de Fordelen paa deres Side; men de skulle dog have mistet mange Folk. Natten giorde en Ende paa Kampen uden at berolige Gemytterne. Der var endnu ingen Sammenhold i Folkets Angreb, det manglede en Chef, Enighed i Planerne, Munition og Vaaben. Saaledes hengik Natten imellm den 27de og 28de Juli i en urolig Bevægelse. Man slog Lygterne itu, hvorved et dybt Mørke blev udbredet over Staden og hindrede Tropperne fra at udsende Patrouiller.