Den Vest-Sjællandske Avis, 1834-12-13
Naar man reiser op af den lange Dal hvori Nilfloden udgyder sig, saa ledes man til sørgelige Betragtninger om Jslamismens Seier over Kristendommen. Denne store Landstrækning var engang beboet af lutter Kristne, og Alexandria var ikke allene et Hovedsæde for en kirkelig Metropolit, men tillige et Hovedsæde for det theologiske Systems Uddannelse. Men i Aaret 640 trængte Kalifen Omars General Amru ind i Landet og erobrede Alexandria. Saracenerne udbredte deres sværmende Troe paa Mahomed over hele Nillandet; de Kristne bleve enten forførte til Frafald eller udrøddede, og af Landets gamle Kristne ere blot de faa Kopter tilbage, som nogle med ganske sandsynlige Grunde formene at nedstamme fra den gamle Ægyptiske Præsteklasse, og som bleve forskaanede af alle Regieringer formedelst deres lokale Jndsigter og Brugbarhed ved Administrationen af dette forunderlige Land. Forresten findes kun Kristne, som nedstamme fra de gamle Tider, i de eensomme Klostere i Natrondalen; de have conserveret deres Troe; men tillige deres bittre Had til Mahomedanerne, og de giorde Bonapartes General Andreossy, som blev afsendt af ham for at undersøge disse Klosteres Tilstand, i fuld Alvor det Forslag, at siden de Franske nu vare komne til Ægypten, saa skulde de ogsaa benytte Leiligheden og slaae alle Mahomedanerne ihiel. Gaaer man høiere op i Landet, saa seer man overalt Spor af den fortrængte Kristendom; kristelige Malerier paa Monumenterne og Levninger af kristelige Kirker, selv midt inde i Thebens pragtfulde Monumenter, blandede med Mahomedanernes Moscheer. Det samme er Tilfældet i Nubien langs op af Nilen; Levninger sees af kristelige Kirker; men de Kristne ere forsvundne. Et Sted seer man Petrus afmalet med sine Nøgler (aftegnet i Gaus Værk over Rubien); men som kun maae betragtes som bestemte for de himmelske Egne; thi i de jordiske rundt omkring er de Kristnes Magt forsvunden. Men naar man kommer høiere op i Landet, hvor een af Nilens Hovedarme Bahr el Azergue (den blaae Flod) udspringer af de Abyssiniske Bierge, saa nyder man den uforhaabede Glæde atter, at støde paa et kristeligt Folk, det eneste i det hele store Afrika, naar de indvandrede Europæiske Kolonister og de omtalte Kopter og Levninger af de Ægyptiske Kristne undtages. Men denne Glæde forbittres noget ved to Omstændigheder, først: at disse Kristne ere omringede af et fiendtligt Negerfolk, de barbariske og krigerigske Gallas, som have bemægtiget sig alle Rigets flade Egne, saa at Abyssinierne allene kunne holde sig i Biergene, hvorfra de uophørligt maae ligge tilfeldts med disse deres farlige Fiender, og for det andet: at den Kristendom, hvortil de bekiende sig, er kun af en saare maadelig Beskaffenhed. Høist sandsynligen nedstamme Abyssinierne fra de gamle Æthiopier; de have i Oldtiden havt meget tilfælles med de gamle Ægypter; have over det røde Hav staaet i Handelsforbindelse med Jsraliterne, da disses Rige endnu stod ved Magt, og siden med Grækerne, da disse erobrede Ægypten. Da Kristendommen forplantede sig til dette Land, saa naaede den ogsaa i det 4de Aarhundrede til Æthiopien. Da Saracenerne siden bemægtigede sig Ægypten og Rubien og qvalte Kristendommen, saa søgte de ogsaa at fortrænge den af Abyssinien; men Biergene vare altid Frie hedens Beskyttere. Korset holdt sig opret paa de høie Æthiopiske Bierge; endskiøndt noget forældet, noget fortæret af Rust, trodsede det dog bestandigt Hedenskabets Angreb fra Syden og Jslamismens fra Norden og Østen. Til dette Punkt skulde de kristne Missionaire henvende deres Bestræbelser i vore Dage, for at giøre Læren om Mahomed, som arbeider sig bestandigt dybere ind i det østlige Asien og utrættelig bestræber sig for at udbrede sig over hele Afrika Modstand; men Kristendommen maae vise sig i Kiærlighedens og Dydens Dragt inden den kan overvinde Fanatismen. Naar den indskrænkede Plads tillod det, saa var det meget interessant at fortælle om Abyssinier nes blodige Kampe med Mahomedanerne, og med nogle af deres egne Landsmænd, som antoge Jslamismen; og hvorledes de i det 16de Aarhundrede udbade sig, og erholdt Hielp af Portugiserne; hvorledes Paven og de katholske Munke, især Jesuiterne, fik Jndpas i Landet; og hvorledes de ved deres Jntolerance og ved deres Bestræbelser for at tvinge Abyssinierne til at troe det samme som de, bleve fordrevne af Landet, og giorde alle Europæere forbadte. J de nyeste Tider har det endelig lykkedes Englænderne at faae Jndpas i Landet; de drives vel derved af Handels spekulationer; men tage dog Kristendommen med.