Norske Intelligenssedler, 1814-09-09
Da Norge, efter Ophævelsen af sin mangeaarige Forbindelse med Danmark, med høi og samstemmig Røst erklærede ikke, at ville antage den ved Traktaten i Kiel bestemte Forening med Sverrig, og konstituerede sig som et frit og selvstændigt Folk; da dette frie Folk valgte er Konge, der forener Ynglingens Forrighed og Mod med Mandens Kraf og Overlæg, der elsker Landet og tydeligen har lagt for Dagen, at han agter Folkets Rettigheder høiere end Kronens Glands - da vaaned de af Naturen i ethvert Menneskes Bryst nedlagte, men længe indslumrede, Frihedsfølelser i Patriotens Hierte, med roligt Øie mødt han de Farer og Vanskeligheder, der allevegnefra optaarnede sig i han Vei og truede at knuse hans Verk, stolende paa sin retfærdige Sag, og beredt til at opoffre alt for sin Ære, haabede han stadigen at naae sig høie Maal og at berede sin Efterslægt en ærefuld og lykkelig Fremrid, Vel vare der de iblandt os, som ikke vare istand til at opløfte sig til til denne Aandsrolighed og Bestemthed i alle mødende Tilfælde. En ropas Trudsler og Fiendtligheder kunde vel opvække Ængstelse og Bekymring i deres Siele, men ingen har kunnet bevæge dem til at opassederes Ære. Alle have de svoret og troligen bidraget til Norges Sag- og Jngen, med Stolthed kunne vi sige det, Jngen har stemmet for ubetinget at underkaste sig et fremmed Herredømme, som paa en vold som Maade og med fornedrende Vilkaar skulde paalægges os. Jmidlertid rustede Sverrig sig med Anstrængelse for med Magt at gjøre de Prætensioner gieldende, som det formerede paa Norge, og om sider, efterat forskjellige frugtesløse Underhandlinger vare foregaaede under hvilke Norges Konge endog havde erklæret sig villig til at nedlægge Regieringen, naar en konstitutionel Forening mellem begge Rige, kunde opnaaes - udbrød selve Krigen. Efter det norske Folks Steen ning, som Europa havde havt Leilighed til at lære at kjende, og efter dets Repræsentanteres Yttringer, som udtrykkeligen vare forlangte at kommuniceres alle Europas Hoffer, havde man ventet at see en Kamp paa Liv og Død; enhver Nordmand var beredt herpaa; men, intet minde end dette skeete. Efter en kort Kamp, hvori de svenske Vaaben, for nemmelig paa Grund af deres overlægne Sømagt, havde Overhaanden men uden at norske Armee, der netop var givet Leilighed til at ytre i Rand, var tiløiet noget væsentligt Tab, lød det ligesaa uventede som skrækkelige Budskab, at Armeen leed Mangel paa alle Fornødenheder Som følge heraf fik man snart derefter Kundskab om den mellem Han Kongelige Høihed Kronprindsen af Sverrig i Hans Svenske Majestæt Navn paa denne og den norske Regjering paa den anden Side sluttede Convention og den mellem begge Nationers Tropper indgaaede Vaaben, stilstand, begge daterede 14de August 1814. Upaatvivleligen har det næret Nødvendighedens Jernhaand, der har tvunget vores Regjerintil at undertegne de haarde Vilkaar, ovenmeldte tvende Dokumente indeholde; og de Spørgsmaal, om ikke den ne Yderlighed kunde have være afværget og om Statens Kræfter have været rigtigen beregnede og anvendte, er ikke her Sredet at fremsætte, formodentlig ville samme blive en Gienstand for det førstholdende Storthings Undersøgelse og Bedøn melse. Jmidlertid er det kun altfor vist, at vort Fødeland ved disse ulykkelige Begivenheder er bragt i en høist betænkelig Stilling; og endnu ligesom for at Ulykkens Bæger skulde fyldes til Randen - maatte træffes af den smertefulde Efterretning om vor inderlig elskede Konge Sygdom: Han, denne ophøiede Stjerne, som i det dybeste Mørke me Solens Glands oprandt for vort Øie, som med Troghed lede vor vakler de Fod og som med ubeskrivelig Vælde straalede Haab og Mod i vor Hjerter: af, er det saa Alherrens Villie, at Han nu skal forlade de Folk, som aldrig vilde have forladt Ham! Under disse smertefulde Sorger fæster nu Folket sit Øie paa Stalfraadet, som dets sidste Støtte: Folket veed, at dette vigtige Korps li staar af Mænd, som det med Tryhed kan skjænke sin Tillid og her sin Ære, vel have disse Mænd for Øieblikket maattet give efter i Nødvendighedens Lov, men ikke ville de nu, da Skibet, berøvet sit Roer, driver for Bølgerne, hverken felgeligen forlade Skibet eller ligegyldigen lægge Hænderne i Skjødet og overlade det til sin Skjebne. Et Storthing skal forsamles i Christiania, Nationen indseer Vigtigheden af de Forhandlinger, som der ville forefalde, og vil sørge for, at det beklædes af Landets bedste Sønner: mangehaande Spørgsmaal ville der opstaae, som ikke gjelde mindre end Fødelandets Vel og Vee for Nuf- og Fremtiden, men som muligen ville kunne betragtes fra forskjellige Synspunkter af de tvende Riger, hvis Forening tilsigtes; skulde Fødelandets Mænd nu ikke berøves Mod og Lyst til at tale Fødelandets Sag, skal deres Tale ikke mangle Vægt, og skal en Forening kunde tilveie bringes, der, igjennem lige Rettigheder og Pligter paa begge Sider, kan frembringe giensidig Fordeel og Tilfredshed; saa maae Deliberationerne være frie - hvilket begge Magter, see Vaabenstilstandens Art. 10, ogsaa have vedtaget - men dette kunne de ikke være, medmindre Stridskræfterne ere nogenlunde æqvale. Norges kjække Armee er nu næsten afvæbnet: dette bør ikke saaledes være, naar Storthinget har sat sig; Armeen bør da ikke være videre adspredt, end at den, om fornødiges, inden 8 Dage kan samles. De militaire Magasiner ere udtømte, velan, de maae igjen forsynes ikke kan Landet fattes Evne til at forskaffe sine stridende Sønner den fornødne Underholdning; om Villien tvivler ingen: der fattes altsaa knu en Opfordring og denne paaligger det Landets Regjering at ivertsætte. Gud gelsignede Landet med en rig Høst, Søen gav Fisk i Overflod: Folkets Takkesange herfor gjenlyde enstemmig over det hele Lands Hvorledes kunne vi bedre anvende disse Himmelens Gaver end til vort Fødelands Tarv og Ære, og hvor er den Nordmand, der vilde holde sit Offer tilbage for denne Sag, Her vil ikke behøves nogen Skatlæg, ning eller Udskrivning; en Efterretning om hvad der behøves, og en Anviisning til hvorledes det behøvende kan tilveiebringes, vil være til strækkeligt til denne Hensigts Opnaaelse, fornemmeligen naar denne Sogblev kombineret med Udnævnelsen af de for ethvert Distrikt bestemt Deputerede til Storthinget og af disse fremstillet i sit tilbørlige Lys. Norge bestaaer af henved 37600 matrikulerede Gaarde, af hvilke de fleste have flere Opsiddere; herunder ere Nordlandenes og Finmarkens Amter endda ikke indbefattede, hvor lidet behøves altsaa at afgives af enhver Gaard til for en lang Tid at forsyne Magasinerne: og vil ikke det saaledes Sammenskudte, hvis det ikke forbruges af de Militaire og altsaa kommer tilbage til fine respektive Distrikter, kunde afgive Grundvolden, til de Bøgdemagasiner, som forlængst burde været etablerede som det eneste sikkre Middel mod Hunger i indtræffende Uaar. Naar dette er skeet, men kun da kunne Landets Deputerede trøstigen begive sig til Storthinget: kun da, det kan ikke for ofte gjentages, kan Storthinget siges at være frit, og kun da kunne vi vente etgodt Udfald af nærværende Omveltninger for vort elskede Fødeland.