Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1775-11-24
Hvad som disse fremmede Danske stolede paa, foruden deres store Navn, var en Deel de gamle Danske, om boede udi Ost=Angelen, hvor de længe tilforn har sat sig ned, endeel ogsaa de Normanner, deres Landsmænd udi Frankerige. Men da Kong Etheired var kommen udi Svogerskab med Hertug Richard 2. af Nordmandien da, stolende paa samme Svogerskab og den Undsætning, han udi Nødsfald kunne faae fra Nordmandien, besluttede han, ved en almindelig Massare, at ødelegge alle de Danske, som vare adspredde udi Riget. Til at fuldbyrde saadant Forsæt, gav han hemmelig befaling at myrde dem alle; hvilket ogsaa skeede; thilde bleve paa een Dag, førend de fik ringeste Kundskab derom, alle ihielslagne. Blandt dem som saaledes bleve myrdede, var ogsaa Kong Svends Søster, som var gift der udi Landet med en Engelsk Herre, hvilken Ethelred, med sin egen Haand halshuggede, efter at han først udi hendes Paasyn havde ladet myrde hendes Børn. Dette Mord skeede den 13 Nov. 1002. Kong Ethelved bildte sig derved ind at have forløst Landet fra det Danske Aag, og at saadan forskrækkelig Execution skulle afskrække de andre Danske fra oftere at besøge Engelland. I det ringeste haabede han derved at have ligesom tvunget de Engelske, at forsvare Landet til yderste Blods Draabe, saasom de efter saadan Gierning ingen Barmhiertighed kunde vente sig, hvis de faldt i de Danskes Hænder. Han forlod sig ogsaa paa sin Svoger, Hertugen af Normandien, og hvis Hielp han i Nødsfald meenede sig at kunne være forsikret. Men Udgangen lærede, at han havde bygget paa en falsk Grund; thi just denne Gierning lagde Grundvold til paa følgende Ulykker, og bragte det heele Rige under Dansk Herredømme; thi da Kong Svend fik Kundskab om dette Nederlag, og den barbariske Medfart mod hans Søster, svor han, ikke at slaae sig til Rolighed, førend han tilstrækkelig havde hevnet saadan Gierning. Han udrustede derfor paa nye en Flode mod Engelland, og landede ved Cornmall med Gouvernenrens gode Villie, som han forhen havde underkiøbt. Der satte han sine Folk uden Modstand i Land, og strax marcherede mod den Stad Exceter, som han erobrede og derefter lagde den i Aske efterat han havde ladet nedsable alle dens Jndbyggere. Alfrik, Hertugen af Mercia, gik ham da med en stor Krigshær i møde, men han blev totaliter slagen af de Dan skee, efter hvilken Seier Kong Svend erobrede adskillige Stæder, dem han satte Jld paa, og derefter med stort Bytte begav sig til Danmark igien, hvor han passerede Vinteren. Om Foraaret kom han til Engelland igien, gjorde Landgang ved Ost=Angelen, indtog og satte Jld paa Nørwich og Thet ford, og slog Hertugen af Ost=Angelen af Marken. Ethelred kom derover saaledes i Foragt hos de Engelske, at ingen var ham mere troe, og Kong Svend havde god Forstaaelse med de Fornemste af hans Hof og Raad, hvorudover der hørtes intet uden Uheld og idelig Nederlag paa de Engelske Side. Til Lykke for Ethelred paakom 1005, en dyr Tid, der foraarsagede, at Kong Svend, formedelst Mangel paa Levnetsmidler forlod Landet igien. Men det varede ikke længe, førend en nye Dansk Flode landede igien ved den Provinds Kent, og da begyndte Sørgespillene at gaae for sig igien, saa Kong ethelred fandt intet andet Middel. til at hemme de Danskes Fremgang, end at give dem paa nye en Sum Penge af 30000 Pund. Dermed fik Landet, Rolighed en Tid lang; men da et Aar var forløbet, paastode de Danske ligesaadan Pengesum, holdende for, at den burde være en aarlig Tribut. Saadant syntes Kong Ethelved utaaleligt, hvorover han udrustede en stor Flode, som han betroede til Edrik Streon, Hertugen af Mercia, som han nylig tilforn havde givet en af fine Døttre til ægte, og derved haabede i ham at have en hurtig og troe Tiener. Men han blev ogsaa derudi bedragen, thi denne forstod sig ogsaa hemmelig med de Danske, og forraadde Kongen i alle Tilfælde. Den store Flode, som ham blev betroet, udrettede intet andet, end plyndrede paa Kysterne, og tilføiede Landet ligesaa stor Skade som de Danske. Der reiste sig og Misforstand imellem ham og en anden Anfører, saa Floden blev adspredet. De Danske betienede sig af denne Misorden, og streifede allevegne igiennem Landet. Om de Danske, som fulgte Kong Svend udi disse Tog, vare Christne eller Hedninger, kan ikke siges for vist, deres Gierninger i det mindste udviiste ikke megen Christendom, i sær den, som de udi Aaret 1012, øvede i Cantelbury, hvor de afbrændte Staden, omkom Erkebispen, og lode Munkene rangere udi adskillige Classer, hvoraf enhver bestod af 10 Personer, af alle disse Classer lode de 9 omkomme, saa der bleve kun een af hver tilbage. Det synes ellers at disse Danske have været en Blanding af Christne og Hedningen. - Det sidste Tog Kong Svend gjorde paa Engelland var Aar 1013, da gik Krigen an for Alvor, og blev den ikke ført for at giøre Bytte som tilforn, men for at undersvinge Landet. Kongen gjorde sig da Mester over Northumberland, Ost=Angelen, og alle de Provintzer, som ligger Norden for Watlingstreet. I Steden for at sætte Jld paa de erobrede Stæder, som tilforn, tog han da Gifler af dem, for at være forsikret om deres Troeskab. Efterat han havde erobret disse Provincer, og sat sin Søn Knud til Gouverneur derover, rykkede han mod London, hvor Kong Ethelred havde indsluttet sig, og beleirede samme Stad. Den første Gang maatte han med uforrettet Sag gaae derfra igien, efterdi han ikke var forsynet med fornødne Ting til saa vigtig en Stads Beleiring; men da han anden Gang kom tilbage bedre forsynet, fik han at høre, at Kongen var flygtet derfra. Denne ulykkelige Herre, saasom han idelig frygtede at falde udi en Fiendes Hænder, som han saa høiligen havde opirret imod sig, fandt sig ikke meere sikker udi London, og derfore med sin heele Familie flygtede til Nordman dien. Efter hans Undvigelse efterfulgte Borgerne de andre Stæders Exempel, og overgave Staden til Kong Svend. Hvorpaa han blev udraabt Konge af Engelland, og understod sig ingen, at nægte ham den Titel. Midt udi disse Seiervindinger døde Kong Svend, nemlig Aar 1014, og overlod dette nye Rige, skiønt endnu i en forviret og halv crobret Tilstand, til sin Søn Knud. Middel mod Frost. Tyk Terpentin smurt paa guult Semslæder og lagt paa Saaret, læger Skaden. Det maa ei tages af, enten man kommer i Lud eller Vand med Fingrene. Det var got at vide saa vist et Middel mod Frost uden Saar. Et andet Middel, Man sætter koldstøbt skarp Lund af god Birke= eller Bøge=Aske, (hvilken sidste er bedre dertil bemeldte Lund kommes i en Ballie, hvor Patienten hver aften sætter Hænder og Fødder i samme, og bliver siddende stille i den første Time, derpaa tørres vel af, og besmørres med smeltet Ost af Rensdyr, (der ved Jld lader sig smelte som smør) og derpaa søge sin Nattehvile; Samme skal man giøre hver Aften i 8te Dage, og bevidner ieg af egen Erfaring, at dette Middel, næst Guds Hielp, er probat, da jeg af Frost baade i Hænder og Fødder var saa ilde tilreed, at aldrig kunde formodes andet, end min heele Levetid at blive en Krøbling; Da af mange brugte Midler, fandt jeg dette, som paa eengang gjorde en ønskelig Ende paa den Elendighed, og har jeg aldrig Siden (det ieg vidner til Guds Ære og Priis) fundet mindste Anstød af samme. C. Morsing. Taget af Kloge Mands Haand=Bog, indeholdende adskillige Huusraad og Lægemidler, og faaes her paa Contoiret indbunden for 28 sk.