Jyllandsposten, 1838-07-02
Her har Forfatteren med stor Vidtløftighed, som Sagens Natur fordrede, søgt at godtgjøre, at blandt de circa 900 Landsbyepræste-Embeder i Danmark, er det især de jydske, der give stor Grund til Klage over deres tarvelige Jndtægter, at, naar man deler Embederne i 3 Classer: Jndtægt: af 1) indtil 200 Tdr. Hartkorn, 2) af 200 til 300 Dito, og 3) af flere end 3000 Tdr., optæller alle Udgifterne: Skatter, Expenser, Renter af Jndløsningssum, Renter og Afdrag af Driftscapital, Enkepension, Enkekasse=Indskud, og sammenligne dermed alle Embedernes store og smaae Jndtægter, Præstegaardenes Netto Provene iberegnede, have Embederne i Classen No. 1 kun en Netto-Jndtægt af circa 300 Rbd., og i Classen No. 2 af circa 400 Rbd., og anfører og detaillerer baade i Sjælland, og Jylland flere, og det ikke de mindst indbringende, Præstekalds Jndtægter, for at bevise sin Paastand, og viser, at ligesom, i Sjællands Stift, kun hvert 22de Embede er meget lidet hvert 7de middelmaadigt, de øvrige gode, i Fyens Stift hvert 9de meget lidet, hvert 5te middelmaadigt, de øvrige gode, i Lollands-Falsters Stift hvert 18de meget lidet, hvert 5te middelmaadigt, de øvrige gode, er i Jyllands 4 Stifter hvert 5te Embede meget lidet, og omtrent hvert 3die kun middelmaadigt. Det er da ogsaa, siger Forfatteren, især den jydske Landsbyepræst, der klager over, at han ikke blot har maattet gjøre stor Gield, ved at nedsætte sig, men endog er i den Nødvendighed, at han ofte, istedet for at afbetale den, maa Aar for Aar forøge den, dersom han ikke tvertimod Pligt og bedre Følelse enten vil rusticere i uværdig Uvidenhed, eller blive saaledes afhængig af sin Menighed, som han ideligen maa bede om Tjenester, eller laane af, at han staaer Fare for at tabe den ham, som Embedsmand, nødvendige Selvstændighed." Forfatteren viser dernæst, at Regjeringen har søgt at raade Bod paa disse saamange Landsbyekalds tarvelige Jndtægter, ved deels at sammenlægge adskillige, deels at eftergive Alle circa 1 Deel af Tiendeskatten, og endelig ved at beneficere 170 med Eftergivelsen af de 2/3 Dele af den paalagte Rigsbankrente; men foreslaaer dernæst, da dog Halvdelen af de jydske Landsbyekald ere endnu enten meget smaae, eller kun middelmaadige; da Lettelsen i Rigsbankrenten kun er circa 35 Rbd. for hvert Embede, og da den desuden er uddeelt i et meget ulige Forhold, saa at selv for gode anseete Embeder, som Them i Aarhuus og Laastrup i Viborg Stift, have Fordeel af den, at der 1) endvidere sammenlægges Embeder, hvor det lader sig gjøre, og 2) at der af Amtsprovsternes Lønningsfond, naar dens Gield, som det formodes, snart er afbetalt, gives de meget smaae eller middelmaadige Landsbyekald en aarlig Understøttelse, i det Mindste saalænge, til Statskassen selv seer sig istand til at kunne lønne Præsterne, overeensstemmende med Tidens og deres Stillings billige Fordringer. c) Rigsbankrenten. Forfatteren klager haardt over denne Skat, som iblandt alle Embedsmænd i Landet ene er paalagt Præsterne; viser, at den forholder sig til deres øvrige Skatter, som 52, men giver dem ikke engang Udsigt til noget betydeligt Actiebytte af Banken, idet de have indskudt en stor Sum, som aarlig, uden at turde opsiges, maa forrentes med 6 1/2 PC., og erholde dog kun Actieret for 1/5 af Jndskuddet. Forfatteren foreslaaer, at, da denne Skat er lagt paa Præstens Embedsindtægter, taler billigheden for, at den eftergives ganske, saasnart Statskassen taaler en saadan Byrde. d) Enkepensionen. Ogsaa her maa Præsten fremfor andre Embedsmænd afstaae 8de Delen af alle sine Embeds-Jndtægter enten til Enken, eller til den afgaaede pastor emeritus; hvorfor ogsaa circa hvert andet Kald trykkes af denne store Byrde. e) De variable Jndtægter, men constanteUdgifter. Forfatteren viser her, hvorledes enhver anden Embedsmand med nogenlunde Sikkerhed kan beregne sine Jndtægter, og, om han ogsaa forregner sig Noget, er han i Almindelighed, i det Mindste i Sammenligning med Landsbyepræsterne, saa rundeligen aflagt, at en liden Feilregning af et 50 Rbd., ikke bringer ham i stor Forlegenhed, men at Præsterne, hvis største Jndtægt beroer paa Korn og dettes variable Priis, maae nødvendigen forregne sig, men kunne efter deres saa tarvelige Jndtægter, ikke uden stor Ulempe, taale disse formindskede under Middelberegningen, og viser ved Exempler, hvor ilde anseet Landsbyepræsten kan blive, naar han, efter en tilgivelig Feilregning, ikke har kunnet præstere præstande. Han foreslaaer derfor at sætte alle Præster paa fast Gage, hvilket, især fra andre Synspuncter, som han senere godtgiør, vilde baade for Regjeringen, Præsten og Menighederne, efter den nærværende Tids Beskaffenhed, være meest hensigtsvarende. Giver Regjeringen aarligen 450000 Rbd. til Landspræsterne i Gage, (hvilket blev 500 Rbd. til hver, foruden Gaard og Offer), og solgtes alle Tienderne, circa 320,000 Tdr. Hartkorn, a 30 Rbd. pr. Td. - 9,600,000 Rbd., da vilde dens hele aarlige Tab, for at lønne Præstestanden efter Tidens Fordringer, blive circa 16000 Rbd.; thi Renten af hiin Capital for Tienderne er 380,000 Rbd., og, anvendt paa Statspapirers Jndkjøb, circa 400,000 Rbd., 7000 Rbd. omtrent anvendes af Regjeringen til at betale Rigsbank rente for nogle af Præsterne, og 1/2 Deel af Tiendeskatten, 8 s. pr. Td. Hartkorn, 27000 Rbd., kom igjen, naar Tienderne bleve solgte til hiin yderst billigt anslaaede Kjøbepriis. Forfatteren viser dernæst, at Bonden, der paa mange Steder er saa saare trykket af de evige Tiendeaccorder, vilde ansee Præstetiendernes Faldbydelse som en stor Fordeel, saa at alle Parter, ved et saadant Forslag, vilde vinde, ingen tabe betydeligt; dog fordølger han ikke, at man maaskee vil ansee dette Forslag for en Chimaire, men, siger han: en Chimaire, som er bleven betvungen baade i Holsteen og andre Lande. (Fortsættes.) Borgervæbningens VaabenOvelser, især med Hensyn til Randers.