Berlingske Tidende, 1820-11-10
J Løverdags sluttede General=Advocaten sit Foredrag, hvorved han sagde: Han havde gandske indskrænket sig til sin Pligt: saa meget som det stod i hans Magt at commentere over de aflagte Forklaringer; men det syntes at være en anden Maade, hvorpaa en Sagfører for Modparten skulde gaae frem, og denne havde Hr. Brongham just opdaget. Hans lærde Ven havde yttret, at en Sagfører maatte forsvare sin Client, hvad deraf saa endogsaa maatte flyde, og at han, idet han adskilte den en Sagfører paaliggende Pligt fra en retskaffen og afhængig Borgers, vilde vedblive paa den begyndte Vei uden at agte nogen Farer, og ubekymret for Folgerne, endogsaa for hans Fædreneland. Strengt betragtet bestod hans lærde Venners Pligt blot i at beskytte deres Clientinde, at vise Dronningens Uskyldighed, og forsvare den mod de gjorte Beskyldinger. Men istedet for at indskrænke sig hertil, var den første Gang for Deres Herligheders Barre bleven dem tilstedet, at udgyde sig i Invectiver mod dette Kongeriges constituerede Øvrig, hed. Nyere Exempler havde man ikke kundet finde til at retfærdiggiøre denne Fremgangsmaade, der blev tilladt dem ; og de havde derfor giennemsogt det gamle Roms Aarbøger efter Exempler, der var lave nok til at tiene dem ved deres Denunciation. Den grusømste af Tyrannerne (Nero) maatte man drage frem, som om han afgav en Paralel til Kongen. Tronen selv var ikke bleven skaanet, ja ikke deres Herligheder selv. Deres Herlighed vilde vel - han vilde ei sige, tilgive dem det; men maaskee kunde man dog finde en Undskyldning derfor i deres Stilling. Naar imidlertid Dronningen var uskyldig, maatte det bevises paa en anden Maade; Skieldsord og Heftighed kunde intet bevise; Uskyldigheden stod bestandig sikrest ved sin egen Kraft, og behøvede ingen Hielp af hevngierrige Udspredelser. Med hvor megen Veltalenhed endogsaa hie Jnvectiver vare foredragne, saa kunde han dog ikke troe, at hans lærde Venner med Rette havde forretrukket dem for en pligtmæssigere Fremgangsmaade. Men det syntes - efter Hr. Broughams Slutningstale - som om Publicum allerede havde fældet sin Dom i Sagen; dette var imidlertid ikke Tilfældet. En Deel af Publicum havde vel gjort det, havde ved det nedrigste og underfundigste Midler stræbt at føre den bedste og meest fortiente Deel af Nationen bag Lyset, at krænke og bedrage dem. Dette Partie havde, medens det førte Dronningens Sag i Munden, en anden Sag i Hiertet. Han vilde ikke sige, at han troede det, men det maatte smerte Enhver at troe, at den anklagede. Durchl. Person selv paa en hvis Maade kom et saadant Parti til Hielp. Alt dette var ikke blot skeet udenfor Husets Dørre, men det var endogsaa sagt deres Herligheder selv i et prægtigt Sprog og paa en Maade, som han sielden havde seet overtruffet, og som paa den Tid uden Tvivl havde frembragt en betydelig Virkning: Deres Dom, om den kom til at gaae ud paa at frikiende Dronningens Ære og Krone, skulde blive den sidste og eneste, de vilde komme til at fælde, vilde forfeile sin Hensigt, og frembringe nendelig slemme Følger, og man havde sagt Deres Herligheder, og vildet overtale dem til at troe, at det eneste Middel til at bevare Kronens Ære og sikre Landets Rolighed, vilde være, at en hvormeget endogsaa Deres Herligheders særlige Meninger vare stemte for det Modsatte - besluttede Frifindelsen, eftersom - saaledes meente hans lærde Venner - hele Landets Tilstand nødvendig fordrede dette Udfald. Gud maatte forbyde, at en saadan Grund nogen finde skulde blive af nogen Vægt hos Deres Herligheder, at nogensomhelst Betragtning skulde være i Stand til at af rage dem fra deres Pligt, til at forlede dem til at blive de i høi Ære og Agtelse staaende Personer, der vare interesserede i denne Sag, eller Udovelsen af den Discretion, som hidtil havde afnødt Landet Agtelse og billigelse, utroe. "Tronen - saaledes sluttede han - bliver bedst beskyttet, Alteret bedste forsvaret ved en Dom, som Deres Herligheder fælder overeensstemmende med Vidnesbyrdene, som de nu kiende. Naar Slutningen, som maa drages af disse Vidnes byrd, Mylord! er den, om hvilken jeg har gjort mig Umage for at vise, at Vidnesbyrdenes Aand og Mængde bekræfte den, og som - efter min Mening - uundgaaelig fører til Resultatet: Skyldig, saa er jeg overbeviist om, at Deres Herligheder trøstigen ville fulde denne Dom, at den vil bifaldes af deres Samvittigheder, og at den - tidlig eller sildig - vil geraade til hele Landets Tilfredshed. General=Solicitoren begyndte derefter sin Tale, som varede til Mødets Slutning, og først blev tilendebragt igaar med en Slutning lig General=Advocatens. Han roste Vederpartens Sagførere for deres dygtige Procedure; han glædede sig over, at saa store Naturgaver som deres bleve anvendte til Bedste for en Dronning af England mod saadanne Beskyldninger. De havde stræbt at frembringe alle sympatbetiske Følelser og alle Lidenskaber hos deres Herligheder, ja de havde endogsaa forsøgt at opvække den laveste af alle Sindslidelser - Frygten - hos dem, hos Pairerne for et Land, der var saa ophøiet ved Ære og Mod! Saaledes ogsaa udenfor Huset. Selv Hs. Majestæts Navn var bleven ned værdiget (uden Tvivl mod Hendes Villie) til Angreb paa Alt, hvad der i alle Statens Stænder var helligt og ærværdigt ved Forfatningen, Souverainiteten og Religionen; en saadan Fremgangsmaade hidrørte fra dem, som vilde dække dem selv og deres onde Anslag mod Staten med Hendes Navns Skiold; det kunde aldrig antages, at Hs. Majestæt selv havde et Angreb paa Forfatningen til Hensigt; havde hun det, saa vilde Efterverdenen sig : Capitalio Regina dementet rumas, sunne & imperio parabat. - Fandt Deres Herligheder, Dronningens Brøde klarligen beviist, da havde de kuns een Pligt: at lade Billen passere. Troede de, Forbrydelsen ikke var fuldkommen godtgjort ved lovlige Beviser, da - og kuns da kunde de tale til Hs. Majestæt med de skiønne af hans lærde Ven (Denan) anførte Ord: "gak din Vei, og synd ikke meere" (som Hr. Copleyudtrykte sig med just ikke den nøieste Anførsel af Christi Ord).Hr. Brongham frembragte nu igien sin Begjæring, at man vilde høre de tvende ham først i Fredags tilhændekomne Breve fra Fra herren af Ompteda, hvorimod General Advocaten protesterede, som noget der var aldeles upassende efter at Sagen var tilendebragt. Der reiste sig en Debatte, hvorved Grev Caernaervon levende understøttede Broughams Forslag, som Hertugen af Hamilton forandrede til en Motion, hvorimod selv nogle af Opositionens Lorder talede, og det af den Grund, at der ingen flere Grunde behøvedes til at bevise, at Billen ikke kunde finde Sted. Motionen blev forkastet med 145 Stemmer mod 16, og Huset blev opsat til paa Torsdag da Debatterne over den store Gienstand, om Billens anden Læsning skal finde Sted, skulle tage deres Begyndelse.