Aalborg Stiftstidende, 1829-07-30
J Africa gives der Orang=Outanger som i deres Væxt og Holdning ere kun meget lidet forskjellige fra nogle Menneskeracer, saa at man fristes til at betragte dem som vilde Mennesker. Man kjender ingen meere uforskammede Tyve end disse Aber, der tilegne sig Alt hvad de kunne slæbe bort, streife i ordnede Hobe omkring Capstaden, iagttage fra Høiene som omgive Byen, Alt hvad der foregaaer paa de Steder, hvor de ubemærkede kunne smutte hen, og forfeile sjelden nogen Leilighed til at udøve deres Røverier. Da Kassernerne ligge udenfor Staden, saa ere Soldaterne i saadan Grad udsatte for deres Jndbrud, at de, naar Tjenesten kalder dem bort, maa postere væbnede Skildvagter omkring deres Boliger; men ofte er endog disses Vagtsomhed frugtesløs. En Soldaterkone havde forleden vasket sit Dynevaar og bredt det ud for at tørres, hun var kun saa Minuter fraværende, og Dynevaaret var borte. Alle Soldaterne deelte deres Kammerats Forbittrelse og bleve enige om en stor Jagt paa de besværlige Naboer. Expeditionssarmeen væbnede sig med Stokke og Stene. "Jeg havde - saalunde beretter Anføreren - formeret en Avantgarde af 20 Md., med hvilke jeg at skjulte Veie vilde rykke frem til Huler, hvori Aberne finde et for Jægerne utilgængeligt Tilflugtsted; dette Asel vilde jeg røve dem, og derved bringe dem til at tage Flugten, men Fjenden iagttog Alt, og lagde sine Planer, ifølge mit Project, som han havde gjættet. Halvtredsindstyve af de stærkeste Aber havde besat Jndgangen til deres Fæstning, og vi saae dem sysselsatte med, at opdynge en Mængde Stene og andre Kastenaaben. En gammel Chef ledte med en erfaren Tactikers Duelighed disse Anstalter. Det var En af dem, vi havde kjendt længst, en Abe, hvis Hoved allerede graanede, som havde aflagt adskillige Besøg i vore Kasserner, og som vi havde givet Navnet: Fader Murphy. Jeg saae ret vel, at min Plan var forfeilet, trak mig tilbage og forenede mig med Expeditionskolonnen, hvormed jeg vilde forsøge et stormende Angreb og erobre Pladsen. Ulykkeligviis udstødte Fader Murphy et Skrig; hans Tropper marscherede dristigt fremad, rullede uhyre Stene ned paa os, og tvang os saaledes til at overlade dem Marken. Dersom vi ikke havde opgivet vort Foretagende, vilde vi ufeilbarligen have mistet mange Folk. Neppe havde Fjenden bemærket vor retrograde Bevægelse, før han ogsaa begyndte at forfølge os, hans Seiersskrig fulgte os lige til Kassernen, og vedvarede hele Natten, som vi gjennemvaagede paa en høist ubehagelig Maade under det bestandige Udraab: "Hvem der!" da vi frygtede for et Angreb, hvis Resultat et kunde være mindre end ærefuldt. Men næste Morgen, saae vi en naragtig Scene: Seirens Bytte, Dyne vaaret, var bleven deelt i 8 a 10 Stykker, og hang som Salopper, paa de fjendtlige Anføreres Rygge. Men Krigslykken er foranderlig. En Morgen trængte Fader Murphy ind i Grenadeerkassernen, fandt deri en Sergeantmondering og vilde afsted dermed, just som en Corporal førte Afløsningen tilbage, og arresterede Gentlemannen. Greben paa frisk Gierning var den Skyldige forloren, men han var falden i høimodige Hænder: man nøiedes med at glatrage hans Hoved og tællingen om denne i sit Slags mærkværdige Begivenhed netop er afbrudt der, hvor den havde kunnet yde størst Jnteresse.)