Aarhuus Stifts-Tidende, 1832-07-05
Fædrelandet. Rhvn, den 1ste Juli. De danske Studenter, havde længe ønsket at bringe Videnskabernes ivrige Befordrer, Sandhedens trofaste Ven, den som Menneske og Lærer lige agtede og elskede Professor i Theologien, Dr. H. N. Clausen, deres Hylding, deres Tak for hvad de i Almindelighed som i Særdeleshed, skyldte han redelige, af ingen Modstand, ingen Krænkelse svækkede Bestræbelser for sand christelig Friheds Befordring. Kun Anledningen dertil manglede. Denne havde man haabet at finde ved Rectorskiftet, da Clausen efter den hidtil fulgte Orden skulde overtage Rectoratet. En Erklæring i Litteraturtidenden, der oplyste, at dette ikke vilde blive Tilfældet, fremkaldte derfor almindelig Bedrøvelse. Efter nogen ved denne Efterretning foraarsaget Vaklen besluttede man sig endeligen Løverdagen den 30te Juni, den Dag da Rectorskiftet fandt Sted, til endnu samme Aften at bringe Professoren den længe ønskte Hylding. Uagtet den korte Tid, der saaledes blev mellem Beslutning og Udførelse, og som endnu indskrænkedes derved, at man maatte foretage sig en Reise til Hr. Profes forens ved Torbek beliggende Landsted, Søbakken, arrangeredes dog Alt paa den meest passende Maade. Fra Kl. 6 af begyndte store Klynger at drage fra Byen for tilfods eller tilvogns, af den lige Vei eller gjen nem de omliggende Skove, at begive sig til det fælleds Samlingsted Bellevue. Hertil var et Chor af Jægermusik besørget. Da Daglyset var svundet saameget at Faklernes Flammer tillodes at sprede deres Lys, satte Toget, der bestod af omtrent 300 Studenter, sig i Bevægelse, og den lange Skare drog nu under Marsch Musik og Fakkelskin, samt ledsaget af en Mængde Tilskuere af begge Kjøn til Søbakken. Toget, der gik gjennem den store Hauge op til en udenfor VaaTiltretererer ningshuset liggende Græsplaine, ordnede sig der saaledes at Fakkelbærerne i en viid Kreds omsluttede det syngende Personale, hvilket, efterat Hr. Professoren ved de udvalgte Directeurer var underrettet og Skarens Øiemed og Ønske, afsang følgende Sang: See Blus og Faklers Flamme slaaer Mod høie Stjerners Rige! See Skinnet fjerne Steder naaer, Og Mørkets Skygger vige: Hør Bølgen larmer høit fra Søe, Med skumbedækte Bryster, Og bryder sig mod Sjølunds Øe, Omkring dens lave Kyster, Vor Tak til Dig vi bringe nu, Vor elskte Ven og Lærer! Det dybe Mørke spreder Du Og Viisdoms Flamme nærer. Hør ei paa Stormens vilde Larm, Og frygt ei Skjebnens Bølge; Dit Navn staaer i Studentens Barm, Og Hæder skal Dig følge: Et derpaa for Hr. Professoren udbragt: "Længe leve!" fulgtes af et 9 Gange gjentaget enthusiastisk Hurraraab. Prof. Clausen tolkede nu, i Ord, hvis Minde aldrig udslettes, de Følelser, der fyldte hans dybtbevægede Bryst, og tang kun for atter at høre Luften gjentone af fortsatte Hurraraab. Efter hans venlige Anmodning begav Skaren sig derpaa til en anden Deel af Haugen for at modtage en Forfriskning. Her tømtes en Skaal for den hele Clausenske Familie, der just da var samlet. Professor Clausen udbragte dernæst, efter i Familiens Navn at have takket, en Skaafor de danske Studenter, og Toget tiltraadte derpaa, efter et hjerteligt udbragt og ligesaa hjerteligt besvaret: God Nat!" sin Vandring tilbage til Bellevue, hvor et imidlertid arrangeret Maaltid ventede dem. Under Maaltidet, hvori over 150 Personer deeltoge, udbragtes foruden de aldrig for ofte gjentagne Skaaler, for Konge og Fødeland, Skaaler for Studentersamliv og dettes ædle Frugter, for den tiltrædende som for den fratrædende Universitetsrector - dHrr. Prof. J. Møller og A. Øhlenschlæger - samt for Conferents raad A. S. Ørsted. Kl. henimod 2 hævedes Selskabet, for atter, i større og mindre Partier, at søge tilbage til Hovedstaden. Jndtrykket af denne høitidelig Handling, til hvis Udførelse et saa betydeligt Antal af Universitetets Studerende, uden Hensyn til Studier, havde forenet sig, vil aldrig udslettes af de Tilstædeværendes Hjerter. Den Hylding, de her frivilligen bragte Sandheden, er en offentlig aflagt, høitidelig Bekjendelse, en Jndvielse af deres Liv til det Maal, der ene er den sande Videnskabsdyrker værdigt, og som Jngen har eftertragtet med redeligere Villie, med større Udholdenhed, men - destoværre - kun Faa under større Krænkelser, end den Mand, hvem Dagens Høitid var viet. Medens den græske Brig, som overførte de antike, ægyptiske Sphiuxer, paa sin Fart igjennem Sundet, laae under Qvarantaine ved Helsingøer, blev den besøgt af Vagtskibschefen, Hr. Capt. Thomsen, der, af Jnteresse for disse Kunstgjenstande, foranledigede at de bleve aftegnede og deres Størrelse opmaalt med muligste Nøiag hed. Hver af Sphinerne befandtes at være mellem 15 og 16 Fod lang, og 7 til 8 Fod høi. De vare hinanden, fuldkomment lige, og af den sjeldnere Art, nemlig: mandlige Sphinter; særdeles smukt og med megen Omhyggelighed udarbeidede, i den almindelig bekjendte gammel ægyptiske Smag, af det skjønneste røde Granit; begge vare imidlertid lidet beskadigede ved Hagen. Hver af dem angaves at veie 2300 Centner, saa at, paa Grund af deres Størrelse og Vægt, Dækket maatte optages for at faae dem ned og op af Lasten. - Briggens Besætning bestod af indfødte Grækere i deres Nationaldragt, med Undtagelse af en italiensk Matros og en hollandsk Lods. Den hørte oprindelig hjemme i Jpsara, hvorfra dens Eier, Capitainen, der førte den, var bleven fordreven ved Tyrkernes Angreb paa og Ødelæggelse af denne Øe, efterat han havde seet sine Forældre og Sødskende, falde for Tyrkernes Sværd.