Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1845-09-13
Udenlandske Efterretninger. Østersøen. Det er til enhver Tid godt at lære sine Venner og Fjender, saa nøie som muligt, at kjende. Det kan derfor heller ikke være uden Jnteresse for os at vide, Hvem der egentlig behersker Østersøen. Preussen eier endnu kun et eneste Krigskib, Corvetten "Amazone;" den kan følgelig fortiden slet ikke komme i Betragtning i denne Henseende; og Danmark, Sverrig og Norge ere vel i Besiddelse af Krigsflaader, men ikke afnogen Betydenhed, fordi deres Kræfter ei længere tillade at holde kostbare Krigsmariner, og de ere overhovedet, af Mangel paa Forening, ikkun svage ligeoverfor de andre større Sømagters. Den yngste og sidste Magt ved Østersøen, Rusland, er derimod den mægtigste eller rettere sagt ene mægtige. Fra det nordøstlige Hjørne iagttager den med skarpe Blikke hele Østersøen, og er utrættelig i at give sine vidt omfattende Planer et fast Grundlag. Først fra Begyndelsen af det forrige Aarhundrede kunde Rusland begynde sin Virksomhed i denne Retning, og det maatte i Ordets sande Betydning "begynde ved Begyndelsen;" thi det var nødt til, først at erobre Søkysterne, grunde Søstæderne, skabe en Handel, lære Skibsbygningsskonsten - og nu ere et alene alle disse Hindringer overvundne; men Rusland, er ogsaa, paa alle de Have, hvortil det grændser, den bydende Magt. "Zeitschrift for Kunst, Wissenschaft und Geschichte des Krieges meddeler nogle Noticer (af hvilke Efterstaaende er uddraget) om den uhyre Virksomhed, Rusland udvikler paa sine Krigsværfter i det baltiske, hvide, sorte og caspiske Hav, for at blive til een af de første Sømagter i Verden. Alene paa Værfterne i Nikolajew talte en brittisk Søofficeer i Efteraaret 1839 ikke færre end 17 paa Stabelen staaende, nye Krigskibe, hvoriblandt 3 Linieskibe og 5 Fregatter. J Armering, Manoeuvredygtighed og Marinetaktik har den russiske Flaade i de sidste 10 Aar gjort større Fremskridt, end i et heelt forudgangent Aarhundrede. Et regelmæssigt og paalideligt bemandingssystem og en hidtil for umulig anseet taktisk Eenhed og Disciplin er gjennemført i alle Grene af Søtjenesten, nautiske Underviisningsanstalter, Sømandslaug, Marineartilleri, Jngenieurskoler og Søcadetcorpser ere blevne grundede, og overhovedet en Søstrategie og en Corpsaand indført i Marinen, der sætter den menneskelige Tanke i Forhauselse. Ifølge det Princip, at Krigshavne i Søkrige ere det Samme som Fæstninger i Landkrige, nemlig Støttepuncter, Tilflugtssteder og Depoter for de krigførende Flaader, er der i de russiske Søhavne bleven udført kæmpemæssige Anlæg og Forsvarsværker, der ligne sande Romerværker, og som baade skulle beskytte Marinen imod et oprørt Elements Raseri og tjene den til Støttepuncter imod fjendtlige Angreb. Samtlige russiske Krigskibe af første Rang (Tredækkere) ere i Regelen paa underste Batteri armerede med 40 Pundiger og med 4 Bombekanoner à la Paixhans, som i horizontal Retning udkaste Bomber af 40 Punds Vægt, paa andet og tredie Dæk med 36 og 24 Pundiger. Nogle af de nyere Linieskibe før endogsaa Pairhanskyts til 120 pundige Bomber. Alene i Aaret 1837 blev der fra det alexandrownskiske Kanonstøberii Petrosawodsk afleveret 608 Stykker til Marineartilleriet. Ogsaa paa Forøgelsen af den fortiden saa vigtige Krigsdampmarine er den russiske Regjering tilfulde betænkt, og det saa meget meere fordi den ikke, saaledes som den mægtige Søstat England, i Nødsfald dertil kan anvende endeel af Handelsmarinens Dampskibe. Den lader derfor, ved engelske Handelshuse, baade i England og America bygge mægtige Krigsdampskibe, med Maskinerier af 6 til 800 Hestes Kraft, og desforuden søger den, for snarest muligt at frigjøre sig for fremmed Jndflydelse, at grunde egne Establissementer, hvorfra den selv kan forsyne sig med de fornødne Dampskibe. For her i det høie Norden med lige Kraft at kunne fortsætte Skibs bygningen baade Vinter og Sommer, anlægges der nu paa Admiralitets=Skibsværfterne i Petersborg endogsaa massive, overhvælvede Dokker. Som en Følge af disse Anstrængelser, eier Rusland fortiden i Østersøen en Flaade, som bestaaer af et Flagskib paa 120 Kanoner, 3 Flagskibe hver paa 110 Kanoner, 15 Linieskibe paa 74 K., 30 Fregatter paa 44 a 60 K., altsaa 61 store Skibe med circa 4,000 Stykker Skyts. Dertil kommer endnu Krigsdampskibene og en heel Mængde mindre Krigskibe, over 120 Seilere, foruden en Skjærflaade og en Masse af Transportskibe. Denne Flaade faaer sine bedste Matroser fra Kystbeboere og Fiskere, navnlig fra det Sverrig frarevne Finland. En lignende Flaade eier Rusland paa det sorte Hav, nemlig 2 Flagskibe paa 120 Kanoner, 2 paa 110 K., 12 Linieskibe paa 84 K., 8 Linieskibe paa 74 K., 8 Fregatter paa 60 K. og 10 Fregatter paa 44 K., altsaa 30 store Skibe med 2,980 Stykker Skyts. Lægger man hertil de mindre Krigskibe, tæller denne Flaade over 100 Seilere, Transportflaaden uberegnet. Paa det caspiske og hvide Har holder Rusland kun Eskadrer af mindre Krigskibe og Kanon=Schalupper. Lad nu ogsaa endeel af denne Skildring være overdreven - thi i Rusland nøies man ofte med Skinnet, og heller ikke sjeldent speculerer man paa at skuffe Udlandet – saa er det dog alligevel afgjort, at Rusland i kort Tid har skabt sig en mægtig Krigsflaade, navnlig i Østersøen, og at den russiske Regjering er fast bestemt paa, med al Anstrængelse videre at uddanne Samme. Naar nu de tydske og skandinaviske Stammer ved Østersøen der engang beherskede dette Hav, føle sig svage, ja næsten værgeløse ligeoverfor denne colossale Magt, skulde man da ikke troe, at den Tanke mægtig maatte gribe dem: at de fast forenede sig om at opbyde alle deres Kræfter, for itide at sætte sig i Forsvarstand og i Forening beskytte deres Selvstændighed.