Aalborg Stiftstidende, 1832-01-07
Brasilien. Pedro. Afsat og de Den lille Hertug af Bourdeaux skal være styrtet med en Hest, og brækket et Been. Ferskvandskilder i Havet. Ved Foden af Forbjerget Misene er der en saa riig Ferskvandskilde i Havet, de at den beholder sin Smag indtil Overfladen. En anden en er i den genuesiske Havbugt ved Spezzia, omtr. en Miil 1 fra Staden og 65 Fod fra Fastlandet, der vælder saa rige saa lig, at den hæver sig nogle Tommer over Havets Vandflade og danner en Hvelving af omtr. 20 Fod i Gjennemsnit. Kilden bestaaer af Vandstraaler, der tydeligen kunne skjelnes. Vandet selv er lidt mere grumset end Saltvandet i Nærheden. Meest fersk er Kilden paa Grunden; dens Dybde er 38 1/2 Fod. Ofindelse for Tobaksnusere. Det er en Eng lænders Genie som Tobaksnusere skylde en Opfindelse af største Vigtighed, nemlig en Snuustobakspistol. Den har to Løb og lades paa sædvanlig Maade, at sige med Snuus istedetfor Kugler og Krudt. Derefter holdes den under Næseborerne og ved at trykke en Fiær af, fyldes de begge med et, for en Snuser af almindelig Force, tilstrækkeligt Qvantum Tobak for hele Dagen. Tale, holden fra Retterstedes af Ole Vovehals. Høistærede Venner og Medborgere. Helten døer paa det store Blodtheater, Tyven paa det lille Begge træde Farmfuld og med Opsigt fra Skuepladsen, begge tilvinde de lig Krandsen, den ene om Jssen og den anden om Hal gen. Hvo vil da vel ei misunde mig den skjønne Dødjeg her gaaer imode. Men J som have Mod til at trode Skjebnens Uretfærdighed ved dristige Mestergreb, J som føle det høie Kald i Eder, med smidige Fingre at komme en dvælende Fortuna i Forkjøbet, lader Eder af forfængenig Hædersyge ikke anspore til at følge mit Exempel, men practiserer med Forsigtighed, saa Lykkens Stige ei skal vorde Eders Galgestige. At stiæle er nu engang for en ærlig Mand, der ei er nogen Dosmerpande, den hurtigste Vei til en glimrende Carriere. Men en Usling er den der troer det Tyveriets hele Praxis bestaaer i et smidigt Fingerspil. Nei, mine Venner, Tyvene dele sig i to store Klasser, de som blive hængte og de som ikke blive hængte. De sidste rive deres Haandtering under Retfærdighedens vide Kaabe, en Vei de vandre fører sikkrere til Maalet end den alminelige Gavtyve=Landevei, hvis Udgang er spærret af Ska otter. Betragter hine høie Herrer, der lader mig vederfares den Ere, at overvære min Tronbestigelse (Skafottet), Med vilken filosofisk Sielero see de ikke op til mig, Med hvilen Kjækhed spadsere de ikke tæt forbi Skafottet uden engang stænke paa, at de staae nærmere dertil end jeg. Hvor nange Procent, som de skulde regne i Statskassen, forreglede de ikke i deres velspækkede Pulter og vidste at indrette saa methodisk at 10 fra 100 alligevel altid udgjorde Eller betragter engang hiin Forsørgelses=Directeur, der fra sin glimrende Statskareth (jeg siger ikke Stadskareth, seer paa mig med sine Briller med psychologisk Kiendermine. Naar de Døde kunde tale, de ville raabe: Vi vare hungrige, men Du har ei mættet os, vi vare nogne, men Du har ei klædet os; vi vare syge, men Du gav os ingen Lægedom. - Men lykkeligviis ere de Døde tause, og de, der kunne tale, har han stoppet Munden paa Betragter hine Fallitmagere, hine Kornpugere, hine Aagerkarle, betragter den største Deel, som nu prunke i Guld og Silke, ere de ikke alle i Klasse med de store Taskenspillere, for hvem der ikke haves Bøddeløre eller Strikke! Omine Vrødre hører en døende Broders sidste Raad: Stjæler, men stiæler med Maneer og paa de tilladte Veie, da er det ingen Synd, men det er Synd at blive grebet i at stiæle. Og nu lever vel mine Venner, Græder ikke, maaskee vi sees igjen i en bedre Verden, hvor man kan tilfredsstille en uskyldig Naturdrift uden Frygt for Steiler, og Hjul. Men, skulde der ogsaa hisset gives saadanne, nu saa tager jeg det søde Haab med i Graven, at de store Skjelme den paa Jorden gik fri for Straf ville for Ærens Skyld, have Fortrinet i Straffen hisset fremfor os simple Gavtyve. Endnu engang løfter jeg mit Hoved iveiret fra Bøddelens Øxe med de Ord: speller Edev i mit Exempel.