Ribe Stifts Adresseaviser, 1794-10-10
Man har med Forundring bemærket, at der i Anledning af Robespierres Fald er slet ikke meldt noget om den berømte Abbe Sieyes. 3) Taget af historisch politisches Magazin for September 1794. Man gjorde saa vis Regning paa at see ham sigurere paa Listen over de Henrettede, at end- og adskillige offentlige Blade have forvexlet ham med en vis Sihas, og sendt ham til Guillotinen. Denne Misforstaaelse grunder sig størstedeels paa den Meening, som man har havt næsten overalt i Tydskland, at Sieyes var Rebespierres Raadgiver, og Sielen næsten i alle hans Foretagender. Naar man efterforsker Udspringet til denne Meening, saa fristes man til at troe, at den fornemmelig er bleven ud breedt ved Mallet du Pan, som forlod Frankerig i August 1792 i den faste Overbeviisning, at denne Metaphysiker var, om ikke Stifteren, til den anden Revolution, dog i det mindste een af dens Tilhængere, og een af den republikanske Regierings ivrigste Venner, en Meening, hvortil dengang tilligemed Mallet alle de vare hengivne, som troede at være best underrettede og Begivenhederne. De vidste, at Sieyes paa den Tid, da han forudsaae, at Striden imellem Jacobinerne og Constitutionisterne vilde ende sig til de Førstes Fordeel, have de igien opsøgt en Plan, som var gjort allerede i Aaret 1789, og sigtede til at oprette en Republik paa Stykkerne af den sønderslagne Throne, at denne Abbe havde endog i sit Cabinet gjort det første Udkast til en Constitution, som blev overleveret Brissots og Condortets Partie i August 1792, og af samme antaget. Efter denne Plan skulde Frankerig deeles i flere end tive Republiker, der skulde have en Congres til Forenings og Forsvarmiddel imod udvortes Fiender. Americaneren Payne arbeide paa at giøre denne Plan fuldkommen, og endskiønt man holdt den strax hemmelig, saa bleve dog dens Grundsætninger snart offentlig bekiendte, og sandt bifald endog hos det constitutionelle Partie, der ansaae denne Deeling som det eneste Middel til at svække eller endog tilintetgiøre Jacobinernes Almagt, og Staden, Pariss's umaadelige Indflydelse paa det øvrige Frankerig. Man veed at Jacobinerne da udgjorde en frygtelig Confoederation, hvis Middelpunkt var Hovedstaden, og hvis Greene udstrakte sig igiennem det heele Rige saaledes, at de gjorde et i sine Deele nøie forbundet Ganske, hvilket, da det bevægedes efter de samme Love og i samme Silling, modtog Bevægelse og Liv af Paris. Frankerigs Jndeeling i forskiellige af hinanden uafhængige Stater havde sønderrevet denne politiske Væv, da den havde lagt Deelene under særdeles Opsyn af flere, over deres Friehed nidkiære National-Repræsentationer. Paa denne Maade var den parisiske Clubnedsynket til Rang af et Selskab i Paris, og beholdt intet andet Haab tilbage, end ved sin Popularitet at have Jndflydelse paa den liden Stat, som Paris med sit District og Jurisdiction havde kommet til at udgiøre. Hvilken snever Skueplads for en Mand, som Danton, der da stod paa Magtens Spidse, og hvis Hensigt gik ikke ud paa andet, end at gjøre Paris til et andet Rom, og der herske som en anden Sulla. Thronens Omstyrtning var i hans og hans Tilhængeres Øine ikkun en unyttig Forbrydelse, naar der af Monarchiets Stykker skulde opstaae en Mængde smaa Statslegemer, der havde hindret ham i at tilvende sig den heele Magt ved et eneste Stød. Robespierre spillede dengang en underordnet Rolle i Dantons Partie. Dette Partie benyttede sig af Folkets Uvidenhed, til at forestille samme den foedererte Regiering som et Uhyre, der vilde opsluge Frieheden. Fra dette Øieblik blev Navnet, Forderalist, et Ord af samme bemærkelse, som Navnet Aristokrat og Feuillant, og Formularen, den ene og udeelelige Republik, var Jacobinernes Gienforenings=Ord, og den Troldomskiep, hvormed de sloge alle deres Modstandere til Jorden. Jmidlertid frygtede Danton endnu stedse, at en Undersøgelse af denne Art i National-Conventens Skiød kunde oplyse Folket, og aabne dets Øine til dets sande Fordeel. Han indsaae, at han og hans Tilhængere kunde i Talenter ikke lignes med Vergniand, Buzot, Brissot, Condorcet, Sieyes. o. s. v., og at han ufeilbar vilde ligge under, naar det Spørgsmaal om Foederalismus kom paa Tapetet. Ved sine Rænker bragde han det dertil, at Foederations=Systemmet blev i Conventens første Forsamlinger forkastet uden Undersøgelse, og at man under Dødstraf forbød at igientage saadant Forslag. Uagtet dette Rederlag, beholdt dog Girondisterne endnu Jndflydelse og Anseelse nok til at besætte den Commission, som det blev paalagt at giøre Plan, til en Constitution, med Folk af deres Partie, saasom: Payne, Sieyes, Condorcet, og Gensonne. Dette Selskab, af hvilket heele Frankerig haabede sin Frelse, bragde da for Lyset hiin uhyre Constitution, der blev foragtet af Nationens vise Mænd, gjort latterlig at Jacobinerne, var uforstaaelig for Folker, mishagede alle Partier, ja maaskee dens Forfattere selv. Man kan ansee denne Plan for en Mesterstykke af metaphysisk og politisk Urimelighed, der er sammensat af hinanden modstridende Elementer. Denne Constitution indeholder Grundspiren til Foederalismus, som et ter Forfatterens Hensigt skulde opstaae af Anarchiet. Dens Længde og Stilens Utydelighed, som røbede Abbe Sieyes Pen, gjorde den modbydelig for enhver; Dantonisterne værdigede den ikke engang Giendrivelse; den sank i Forglemmelse, og dens Forfatter faldt i Uvirksomhed.