Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1824-05-21
Adskilligt. J Aaret 1821 (d. 19de Novbr.) befandt det russiske Skib Esson, af 150 Tønders Drægtighed, sig paa Hvalfangst, omtrent 500 geographiske Mile fra den patagoniske Kyst, da det blev omringet af Hvalfiske, og een af dem, der hørte til det største Slags, gav det et saa voldsomt Stød med Halen, at Kjølen blev sønderslaaet. Hvalen holdt sig i nogen Tid nær Skibet, og anstrængte sig for at angribe det med Halen, og da den ikke kunde opnaae Øiemedet, vedblev den at svømme foran samme i en Afstand af en halv Werst; derpaa kom den pludselig tilbage, og gav Forstavnen et saa voldsomt Stød, at Fartøiet stødtes tilbage, den Hurtighed uagtet, hvormed det gik for fulde Seil, og at denne baglands Bevægelse var ligesaa heftig, som den, der drev det fremad. Vandet styrtede nu igjennem Cahytvinduerne ind i Skibet; alle de Mennesker, som befandt sig paa Dækket, faldt omkuld, og Skibet, som blev fuldt af Vand, kom til at ligge paa den ene Side og kunde ikke reises, førend man havde kappet Masterne. Besætningen, som nu kun tænkte paa sin egen Redning, kastede sig i begge Chalouperne, hvori man bragte de faa Levnetsmidler, som man med stor Møie havde frelst fra Skibet, hvilket nu var synkefærdigt. En Maaned derefter, d. 21. Decbr., ankom disse Ulykkelige til Den Ducie, hvor de forbleve i 8 Dage; men da de her aldeles ingen Levnetsmidler fandt, søgte de at naae det faste Land af Syd-America, men efterlode dog tre Reisefæller paa Øen. Kort Tid derefter bleve de to Chalouper adskilte; den ene, hvorpaa der kun var ti Mand, mødte 16 Dage efter Skibbrudet et ameritansk Skib, som tog dem ombord. Det var først 90 Dage efter at have forladt Øen Durie, at den anden Chaloupe var saa heldig at møde et Skib, men der fandtes da i samme kun to Personer, Capitainen og en Skibsdreng. Hungeren havde sat dem i den skrækkelige Nødvendighed, at fortære hverandre. Otte Gange kastede de Lod, og otte Offere bleve fortærede af deres Kammerater. Skibsdrengen var allerede bestemt til at dræbes og spises, da han og Capitainen opdagede det Skib, der reddede dem. Et engelsk Skib, der seilede til Port Packson i Nyholland, besøgte i Forbiseilingen Øen Ducie. Kort efter at have løsnet et Canonskud kom tre Mand, som man havde efterladt der, udaf Skoven, Chaloupen blev udsendt for at afhente dem, og bragte dem ombord. (Fortsættelse). Endelig efter 37 Maaneders Forløb lykkedes det Marquisinden at overlevere et Bønskrivt og en Klage imod Marquien til General-Procureuren, der selv personlig indfandt sig hos hende og bevirkede inden faa Dage hendes Frigivelse. Marquisinden besværede sig over Skilsmissen, og paastod, at hendes Barn skulde erkjendes for lovligt. v. Caron indgav imod hendes Klage et Skrivt, der satte Marquisindens Opførsel i det sletteste Lys, og paastod, at hun selv havde indvilliget i at lade sig indslutte i Forbedringshuset for at gjøre Bod og Bedring. At hun havde været svanger og født et Barn, var ham ganske og aldeles ubekiendt. Ogsaa kunde hun ingen Mangel have lidt, da han aarlig betalte hende i Pension 5000 Fr. J et andet Skrivt, som Marquisinden indgav, benægtede hun Alt; men Marquien matte dog tilstaae, at Barnet, der blev født den 16de Febr., blev efter hans Ordre indført i Civillisten under et fremmed Navn, og døde 8te Dage derefter. (Fortsættes).J St. Menehould døde nyligen J. B. Drouet, bekjendt af Ludvig den Sextendes Anholdelse paa hans Flugt 1792. Udseet til et vigtigt Redskab i Skjebnens Haand var han uden Tvivl Revolutionens vigtigste Befordrer og Hovedaarsagen til de siden paafulgte store, blodige Begivenheder; thi var han ikke paa en Sidevei redet foran den ulykkelige Konge og havde siden ladet ham arrestere i Varennes, saa havde Tingene upaatvivlelig taget en ganske anden Vending. Evig mærkvardigt er det, at Drouet bragte Ludvig den Sextende fra Tronen og Ludvig den Attende paa Tronen; thi ligesom det var ham, der 1792, som Postmester i St. Menehould lod den første anholde og bringe tilbage til Paris, hvor han mistede Liv og Krone, saaledes var det ogsaa ham, der i Marts 1814, udbredte den halv sande Efterretning om, at de talrige Besætninger i de lothringske Fæstninger vilde falde den allierede Har i Ryggen, og at i denne Provinds en alvorlig Krig af Partiegængere var organiseret, for at understøtte Besætningens Forehavende, hvilken Efterretning vildledte Napoleon, da han, efter Fægtningen ved Artis, igjen vilde marschere mod Paris, i den Grad, at han befalede sin Hovedarmee, at trække sig tilbage og derved gav de Allierede Leilighed til at rykke frem: en Omstændighed, der fremskyndte den Vældiges Undergang.