Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1843-09-12
Odense. (Fortsættelsen af Beretningen om Kong Hans's Død, af Fjerdingaarsskrift "For Litteratur og Kritik, see sidste Løverdagssavis!) Men allerede i Aaret 1623, – hans Grav i Graabrødre Kirke maa altsaa engang have været aabnet, - vidste Man, at Kong Hanses Hjerneskal havde tre Skrammer, og da Man Aaret 1805 atter aabnede Graven for at flytte de kongelige Levninger til St. Knuds Kirke, befandtes Kongens Hjerneskal at være gjennembrudt af tre Huller. Man formodede begge Gange, at Kongen havde faaet disse Skrammer i en af sine Krige; men det faldt Jngen ind, at tænke paa et Snigmord, end mindre, at hans Søn havde bragt ham af Dage. Først i Aaret 1826 yttredes denne Mistanke i Nyt Aftenblad (Aarg. 1826, No. 21. p. 174) i et indrykket Stykke, der lyder saaledes: "Jndsendt Spørgsmaal til Historiegrandskere. Den i Europa bekjendte Antiqvar fra Altona, Martin Arndt, skal have yttret, at Kong Hans, der døde i Aalborg, 1513, er bleven dræbt af sin Søn, Christian. Da Graabrødre Kloster i Odense for nogle Aar siden ned brødes, vil Man paa den der begravne Kong Hanses Hjerneskal have fundet en Aabning, der syntes gjort med et eller andet stumpt Jnstrument, eller Jernredskab. Kan Sligt finde Hjemmel i nogen Efterretning, eller hos nogen af de Forfattere, der have skrevet og Christian den Anden, eller den Tids Historie?" Dette foranledigede et Svar i Jversens fyenske Avis, s. Aarg. No. 85, der dog kun gik ud paa, at Jngen ved Gravens Aabning havde yttret Sligt; men at Sagen iøvrigt fortjente en nøiagtig Undersøgelse, for at ingen ufortjent Mistanke skulde hvile paa Kong Christian den Anden. - Da imidlertid den Mand, der af alle Nulevende bedst kjender Alt hvad der angaaer Nordens Historie, Conferentsraad Werlauff, i Aaret 1827 udgav sin Afhandling om Monumentet over Kong Hans og Dronning Christine i St. Knuds Kirke i Odense, undersøgte han ogsaa Sammenhængen med de tre Huller i Kongens Hovedskal nærmere. Han viser, at de ældre Gisninger desangaaende vel ikke kunne gives Medhold; men at ogsaa hiin Formodning i Nyt Aftenblad er blottet for al historisk Hjemmel; tillige meddeler han den Formodning af Lægen Prof. Jacobsen, at Hullerne ere fremkomne successive ved en Sygdom (fungus dure matris), der kan opstaae ved udvortes Beskadigelse, vare i flere Aar, foraarsage en Art Afsindighed og efterlade sig Huller i Cranium. Denne Formodning understøtter den lærde Forfatter ved Henviisning til den bekjendte Omstændighed, at Kong Hans i en Sygdom virkelig faldt i Raseri og siden den Tid altid havde Disposition til Tungsindighed. Denne Hypothese lyder plausibel nok til, at Man i det Mindste ikke af hiin mærkelige Omstændighed tør tage nogen Anledning til at kaste Mistanke paa Christian den Anden, især saalænge Man ikkun kan beraabe sig paa en Yttring, som en enkelt Mand skal have ladet falde. Et saadan løst Ord kan naturligviis ingen Vægt have, med mindre det var sagt af en høi videnskabelig Autoritet; men det kan Arndt ikke gjelde for. Werlauffs Undersøgelse synes at have beroliget Tvivleren; i det Mindste bragte den ham til Taushed, thi Man hørte nu i 10 Aar Jntet Videre til denne Sag. Men Aaret 1837 bragte for Lyset et i flere end een Henseende høist mærkeligt Forsøg paa at smugle denne Mistanke ind i Christian den Andens Historie. (Sluttes.)