Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1841-01-21
Fyens Stifts Adresse-Avis. J 13 for 1841. Da Hr. Proprietair C. H. Hansen desuden har nok at bestille som Confor af snart alle offentlige Begivenheder, vil jeg ikke sætte ham i Contribution med flere Udgydelser end nødvendigt og derfor kun ledsage, hans smukke Epistel i Ove Thomsens Avis No. 11 med nogle bemærkninger for mit personlige Vedkommende At det er mig Hr. Hansen mener med sin væne gamle Mand, kan jeg bevidne, da det forholder sig aldeles som af ham fortalt, at jeg var belavet paa ved Prøvevalget i Søndags at forsvare min Anbefaling af Hr. Etatsraad Steenfeldt som den dueligste og værdigste Deputerede, Odense, efter min Formeening, for Øieblikket kunde repræsenteres af. Saameget indrømmer jeg; men ikke, at jeg var frugtsommelig med en lang Tale, eller at en velbe kjendt Mand havde lovet at assistere mig." Det er imidlertid ganske i sin Orden og hører til de Floskler og løse Gisninger, hvormed Hr. Hansen, der selv er saa omskindet som Nogen ved den mindste Berørelse, idelig under Formeen almindelig antages, skal o. s. v. udspækker sine Foredrag, om ogsaa paa Sandhedens Bekostning. En anden Egenskab hos dette Exemplar af et Kraftgenie bør jeg ved denne Leilighed heller ikke lade ubemærket: at det ligesom altid koger og brænder i hans Jnderste af Tørst og Higen efter at faae Nogen at anfalde. Hvi skulde jeg da mere end Andre gaae skudfrie, Dertil besidder han en uforlignelig Alvidenheds-Gave, som Venner og Fiender ligemeget beundre og frygte; thi det er en Sandhed, at jeg, for jeg i Søndags gik hen paa Raadstuen, ikke havde været uden for Huset, eller meddeelt hiint Forsæt til mere end eet Menneske, som jeg er forvisset ikke har misbrugt min Tillid, og alligevel vidste Hansen det strax. Enten maa han være umaadelig lydhør eller have sine Garn ude allevegne (spionere og gaae paa Luur, vilde en mindre pæn Mand have udtrykt sig), hvorfor kun faa Huse, hvor Noget er at fiske, nogen eneste Dag gaaer frie for hans behagelige Besøg. Er det end et suurt Fag, han saaledes har valgt sig, tør han vel haabe engang at høste fortjent, Løn for sin utrættelige, rapfødede Omstrippen. Siden det nu engang ogsaa er faldet i min Lod hvor nødig jeg som Flere vilde dertil, at feie Hr. Hansen fra min egen Dør, anseer jeg det gavnligt lidt udførligere at vederlægge hans paatvungne Artighed og give ham nogle gode Raad med paa Reisen, hvis de ikke ere spildte paa en saa brændbar Natur. Derved kan jeg ikke undgaae at berøre flere af hans iøvrigt velbekjendte ypperlige Meriter. At jeg ikke mener ham det ilde, haaber jeg ogsaa de ei ubetydelige Gaver, jeg velvillig har indsamlet for ham som flere Gange den brandlidte Mand, kunne bevise. Selv endnu mener jeg ham det godt, maaskee langt bedre end hans forstilte Venner og hvislende Beundrere, i hvis Hænder han ofte kun er et blindt Redskab; thi ansaae jeg ham for aldeles uforbederlig, vilde jeg sikkert ikke have værdiget ham Svar paa hans ubeføiede Tiltale. Maatte han derfor ophøre med at ansee dem for sine Uvenner, som raade ham om og kun til et Forsøg, at stikke det altid dragne Sværd i Balgen, passe sin Dont og mere tilbringe Livet i sin almindelig agtede Familiekreds, Thi maa jeg derfor gjentage, at Hr. Hansen kun skuffer sig selv ved for meget at laane Øre til de falske Venner, og troe, at Enhver, der tilsmiler ham, ogsaa mener ham det ærligt, eller at han hører de sande Domme om sig. Nei, da tager han mærkeligt feil, de Bedretænkende undgaae som oftest at indlade sig med ham ved Tanken: idag Miig, imorgen Dig." Han er nu engang besjælet af den fire Jdee, at have Kald til en stor Reformator, og Hvo vil nægte, at han virkelig formaaer at udrette endeel, naar Fornuften og den behørige Sindighed altid blev spurgt til Raads, Men heller Jngen vil nægte, at den evige Urve, den stikkende Kløe til at afgive sig med al Verdens Ting, hvoraf hans Sind synes ligesom befængt, gjør ham i alle Retsindiges Øine meere beklagelses end misundelsesværdig. Ligesom der for ham ingen PersonsAnseelse gjelder, men han stadig følger den herlige Grundsætning: Jeg Ene har Ret, Alle Andre have Uret, maa han finde sig i at regnes til det Slags Mennesker, som Enhver helst holder 3 Skridt fra Livet og skyer som Jlden, for ikke at blive indkredset af ham. Meget let henfalder han ogsaa til den Feil, bestandig at troe sig over Authoriteterne. Naturligviis, thi som fordum Ludvig XIV hyldede den farlige Marime: "Jeg er Staten, siger vor fyenske Hansen: "Jeg er Folket!" Naar hans "Livets Aften engang nærmer sig, da vilde jeg ønske ham, at han med Tilfredshed kunde skue tilbage, paa alle sine Krige og Seire, og give sig selv det Vidnesbyrd, at de ene vare førte i Sandhedens, Frihedens og Retfærdighedens Tjeneste! Den nye Qvadrupel-Alliance, hvori han senest er indtraadt, vil neppe bære ham disse Frugter. Det kommer overalt an paa, hvilken Varighed denne nye Alliance vil faae; thi, som bekjendt, er det endnu kun faa Dage siden de to af Magterne laae i en drabelig Feide, men, ventelig tilskyndede af den høiere Stormagt, pludselig afbrød Kampen og sank i hinandens Arme. Man seer heraf, at Odense ikke savner sin Orestes og Pylades. Fælleds Skibbrud stifter jo Venskab. Mistede den Ene sine Creaturer, da mistede jo den Anden sine Breve. Jeg har saaledes nødtvungen udtalt mig noget udførligen paa Hr. Hansens Udfordring, for omhan herefter vil lade mig i Fred, hvis ikke, skal han altid finde mig rede til at møde sig og svare paa enhver retmæssig Klage, men ikke paa ubeføiede Jnvectiver og Personligheder. Det hjelper vistnok ikke bestandigt at tie og ville tinge om Fred med en Mand, hvis Arm er løftet imod Alle. Jeg vilde jo heel gjerne nyde den fortjente Ro i mit Livs Aften, hvortil Redactør Ove Thomsen i sin Avis No. 9. lykønskede mig, Dagen for han optog den gemeene anonyme Smæde=Artikel imod mig i samme Avis! Endnu kun denne ene bemærkning, Naar Hr. Hansen taler om min flydende Veltalenhed, kan jeg kun svare, at jeg aldrig har pralet af mine Talegaver. Hvorledes Talen flyder for Hr. H. er bekjendt fra Stændermødet i Roeskilde og andre festlige Leiligheder, skjøndt jeg gjerne antager, at han, vedbørlig instrueret af de to Mønstre i den verdslige Veltalenhed, vor By for Tiden er saa lykkelig at besidde, vil kunne bringe det til at blive en anden Demosthenes.