Norske Intelligenssedler, 1773-01-20
Med Glæde erfares, at een af de Norske Landmænd (man troer ikke langt fra Christiania) nogenlunde har fundet sig udi at pløie, harve og bearbeide Jorden, samt bevare den fra Ukrud eller Ugræs, saaledes, at den har afgived 22 til 23 Fold Potatos, skiønt dette just ikke er den mueligste Høide, da jeg selv for nogle Aar siden udi Ager har avled over 25 til 30 Fold deraf, blot allerne ved Jordens Hvile og dens tilstrækkelige Omveltning. Men, hvor ønskeligt ville det ikke være, om den samme, og fleere Landmænd med ham tillige ville troe den unægtelige Sandhed, at saadan Flid og Arbeide med Jorden er ligesaa høilig fornøden for Korn-Sæd som for Potatos, hvorved ligesaa mange Fold, ja af visse Sorter Korn langt fleere Fold kunde vindes, besynderlig naar Sæden og Jord-Artens Beskaffenhed rettelig blev sammenføjedde, og Jorden med maadelig Giødsel blev forbædred. Det er ikke ubekiendt, at de fleeste fornødne Korn-Sorter, som voxer i Norge, trodser de Udenlandske i Godhed, men aldrig skal Norge faae mange Fold deraf, saa længe Landmanden stadig troer og bestandig vedbliver sine forudfattede Meeninger, nemlig: at een Pløining og tvende Harvinger er alt nok til al Sæds Needmulding paa alle Agere og udi alle Jord-Arter, og de uden ikke vil tilstaae Jorden sin rette Hvile. Norge kand vist prale af nogle sine Bøider, hvor Agerdyrkningen drives med stor Fliid og Eftertanke, men Gud give de samme Bøiders Beboere ville bruge det velsignede Korn til den rette tiltænkte Nytte. Derimod findes her alt for mange andre Bøider, hvorudi Land-Huusholdningen paa det Hele fortiener mindre end nogen Roes. Kiøbstæd-Folk, som kand have een eller anden Jord-Vej nær om Kiøbstæderne, kommer her ikke i nogen Betragtning; Thi for det meeste er deres Jord i god Hævd, og dyrkes paa een langt anden Maade, Giødsel af Creaturer er der Hoved-Sagen, der maa for det meeste sees med andres Øjne, og der koster Arbeidet paa det mindste 4 Gange saa meget som paa Landet, hvor en retskaffen Landmand selv bestandig er tilstæde ved og udi Arbeidet. Herved iagttages følgende, nemlig : 1) Visse løse og lette Jord-Arter i sær paa højlændte Stæder og meget afhældende Bakker, hvor Mad- Jorden tillige er liden, der maa den ikke røres for ofte besynderlig udi Tør-Veir, thi ellers bliver den fiin som Aske, hvoraf een Hoben bort blæses ved Storm Vinde, og af den øvrige igienblivende Deel uddunster al Saft og Kraft, saaledes at den, uagted Hielp af Giødsel, ikke derefter bær klækkelig Sæd paa 6 til 7 Aars Tiid; derfore skal saadan Jord pløies imedens den er noget fugtig, være sig Vaar eller Høst, og Aarligen forbædres med Tilførsel af bindende og vægtig Jord. 2.) Paa alle sidlændte Stæder maa aldrig Jorden røres enten med Plov, Ahl eller Harv, førend den rettelig er tidig, hvilken den paa mange Stæder aldrig bliver førend forseent, langt ud paa Sommeren, uden ved Hielp af tilstrækkelige Grosser. Dersom saadan Jord i Utide arbeides, kand man giøre sig lidet eller intet Haab om nogen god Vext; Thi Jorden bliver da næsten som slaget Leere udi een Kalk-Bænk, sej, sammenhængende, klumpede &c:, og i hvor ofte den siden i samme Aar arbeides, vil den alligevel forhindre Røddernes Trævler at udbreede sig, hvilke Trævler, som meest befordre Væxterne, ere utroelig meget lange, og saa fiine, at de umuelig kand sees med det blotte Øje. 3.) Her i Landet holdes for paa mange Stæder, at Jordens Hvile er heel ufornøden, derudi har de ogsaa meget Ret, dersom det skal fortiene Navn af Hvile at lade Ageren ligge urørt og usaad udi et Aars Tiid, og i samme Aar enten tillade alt Slags Ukrud derpaa at opvoxe, eller og lade træde derpaa med nogle faae Creature. J første Tilfælde drager Ukrudet ligesaa megen Kraft af Jorden, som om den virkelig var bleven tilsaaed med Korn, foruden at den skiønneste Leilighed gives til Ukrudets Rødder og Sæd at udbreede sig over den heele Ager, ja vel og at meddeele een Hoben deraf til andre nær omliggende Agere, som ved blæsende Vinde vidt ombreder sig. J andet Tilfælde tramper Creaturerne Jorden saa fast til, at liden eller ingen Kraft kand trænge sig need udi Ageren, men fortæres af Væjret og bortskylles af Regn, i sær Høst og Vaar til ingen Nytte. Den rette Hvile er derimod gandske vist høilig fornøden, besynderlig hvor man har liden Forraad paa een eller anden Slags Giødsel. Det er, naar man ved Plov Ahl og Harv &c: omvelter og mulder Jorden ofte om Sommeren, og derved gandske forhindrer Ukrudets Vext saaledes, at det ved idelig Needpløining kand bruges til Nytte i Steden for Unytte, det er tillige at slaae toe Fluer med een Smek; Thi der gives næsten ingen sundere og kraftigere Giødsel end alt Slags ufuldmodet Græs i Jorden forraadnet. Er Jorden opfyldt med Qveke- og andre skadelige Rødder, oprives de allerbest med Ahlen, dog bør en Deel smaae Børn følge Ahlen for at opsanke Rødderne og bære dem af Ageren. Paa denne Maade bliver Jorden tilsidst saa mulden, saa opløst og saa adspredet, at den som een Svamp drager til sig og bevarer utroelig Kraft af Luft, Dug og Regn, saa at den, ved gandske liden Hielp af gammel vel tilbereed og forøged Giød sel, bær de herligste Frugter og giver utroelig mange Fold. Jeg vil dog ikke raade nogen Landmand til at plante Potatos meere end højt 2 Aar efter hinanden paa een og den samme Ager, ligesaa lidet Erter og een stoer Deel andre Korn-Arter.