Viborger Samler, 1833-03-16
Discussionen over Billen til Undertrykkelse af Urolighederne i Jrland fortsattes den 1ste og 4de Marts, uden at føre til noget Resultat; dog ventede man Ende paa Debatterne den 5te om Aftenen. Den erige Eensformighed i disse Forhandlinger over en saa sørgelig Gjenstand begynder endeligen at trætte saavel Parlamentet som Publicum; det vedbliver at være Variationer over det samme Thema, og man klager over, at en Mængde trængende Jnteresser, der tidligere eller sildigere maae komme paa Bane, blive satte tilbage med Hensyn paa denne ene. Næsten synes det, som om Ministrene handle saaledes af Plan; thi, i det de søge at henvende al Opmærksomhed paa Jrland, vinde de Tid til at fatte en fast Beslutning angaaende Spørgsmaalet om Banken, de ost- og vestindiske Forhold, medens theoretiske Spørgsmaal, som f. Ex. om hemmelig Afstemning, om Jndskrænkningen af Parlamenternes Varighed til 3 Aar o. s. v. ganske blive stillede i Baggrunden, saa at flere Medlemmer, der have anmeldt Motioner i denne Henseende, have opsat disse fra Marts til Mai-Maaned. Jmidlertid torde Ministrene ikke fuldkomment opnaae deres Hensigt, da der viser sig en Opposition imod billen, som de ikke havde gjort Regning paa. Coalitionen med Toryerne, hvorved de stille en Dæmning imod den fremtrængende Radicalisme, er sluttet paa den Betingelse, at der ingen fremdeles Concessioner maae bevilges, eller dog kun bøist sparsomt. Ganske uden Omsvøb har Statssecretairen for Jrland, Hr. Stanley, erklæret sig i denne Henseende, da han ligefrem har forsikkret, at derVIIIIIIIIIAMS - for Øieblikket ikke bliver tænkt paa, at indføre Fattiglovene i Jrland. – Men nu stemme Størstedelen af den liberale Presse og næsten alle Parlamentets uafhængige Medlemmer overeens i, at uden Fattig love vil enhver anden Concession, om denne end bestaaer i Tiendernes Afskaffelse eller Kirkens Reduction, aldeles forfeile sit Maal. Det Hovedonde, der gnaver paa Jrland, er den grændseløse Elendighed, hvorden store Pluralitet af dens Jndvaanere smægte. Vistnok torde det blive vanskeligt, paa legislativ Vei at afhjælpe denne Nød, der nu i længere Tid end 70 Aar har yttret sig ved partielle Uroligheder og Opstande. Denne Gjenstand har, hvad man neppe skulde vente, Sir Robert Peel, høist indlysende sat fra hinanden i sit Foredrag den 1ste Marts, der frembragte et Jndtryk, som vistnok neppe var Talerens Hensigt. Han bestræbte sig for, at bevise, at den selskabelige Tilstand i det nuværende Jrland var aldeles uskikket og uværdig til Nydelsen af politisk Frihed i den Forstand, som man tager dette Udtryk i England, og at den vedvarende Jndførelse af Krigsloven vilde opnaae det, som et System, der vaklede mellem Strænghed og Mildhed, hidtil stedse havde forseillet. Han anforte til den Ende Exempler, der vidnede om det irske Landfolks dybe Fordærvelse, saaledes f. Ex. et Mord, der under hans egen Forvaltning blev begaaet paa en catholsk Landmand, Dillon, og dennes Hustrue af omtrent 10 Skur te, ikke af Hævngierrighed, ikke af politiske Grunde, ja ikke engang i den Hensigt at plyndre, men ene og alene, fordi bemeldte Dillen havde af sin Godseier forpagtet et usselt Stykke Land til en høiere Priis end hans Concurrenter, der nu bleve hans Mordere. J Talens videre Løb viste han dyb Jndsigt i Landets Forhold og betegnede Ministeriets Lægemidler som empiriske Qvaksalverier. Han forklarede, hvorledes Befolkningens Stigen og dens tiltagende Elendighed stedse gik Haand i Haand; hvorledes det forstørrede Antal af Mennesker stedse havde deelt Livsfornødenhederne i mindre Nationer; hvorledes fremdeles Savnet af alle Livets Beqvemmeligheder havde i Jrland havt en aldeles modsat Virkning imod i andre Lande, havde nemlig befordret de tidlige og uforsigtige Ægteskaber, fordi Landmanden, vant til at komme ud med de allerringeste Subsistentsmidler, og uden den fjerneste Udsigt til en Forbedring i sin Tilstand, har tilsidesat ethvert Hensyn paa Fremtiden. Ved en saa utaalelig Tilstand i det menneskelige Selskab, meente Taleren, at der behøvedes ganske andre Forholdsregler, nemlig en Jndblanding i Forholdene mellem Godseier og Bonde, en Jndskrænkning i den Førstnævntes Ret til, ved Opskruen af Forpagtnings- eller Leie-Afgivten at sætte den Sidste ud af Stand til at betale. Men han troede ikke, at nogensomhelst Regjering var berettiget til en Jndblanding i Eiendom og private Forhold, og derfor erklærede han sig selv imod den britiske Fattiglovs Anvendelse paa Jrland, fordi den i hiint Land snart maatte vorde en leg agra rig, og unddrage Godseieren det hele Beløb af hans Jndtægter. Han brugte ved denne Leilighed det Udtryk: et Parlament af Godseiere, med den Antydning, at der af et saadant ikke tør lade sig vente noget virksomt Middel, da dette nødvendigt maatte tilintetgjøre dets egne Jnteresser. Og desuagtet indrømmede han, at alle Tvangsregler kun vilde være et Polliativ. – Flere Medlemmer bestræbte sig for at vise, at denne hele Tale kun var et Væv af Jnconsequents og Sophisterier, og hvorledes den viste, at Sir N. Peel og hans forrige Colleger ved deres Tøven til det sidste Øieblik vare Skyld i en stor Deel af den nuværende Ulykke. – Debatterne fortsattes den 4de og varede til Kl. 1 over Midnat, da Huset prorogeredes til om Aftenen, og Lord Althorp blev enig med Hr. O'Connell i, at Discussionen skulde sluttes samme Dag. – Den Sidstnævnte, tilligemed sine Tilhængere, og de ligesindede engelske Medlemmer undlade Jntet, for at ophidse den offentlige Mening mod den irske Bill. Om Morgenen den 4de fandt en stor Forsamling Sted af mange Jndvaanere af Marylebone, Paddington og Pacras, hvori der besluttedes Bønskrivter mod Billen; O'Connell var Hovedtaleren. Hr. Shiel har anmeldt for Parlamentet, at der om Aftenen den 5te skulde blive forelagt et lignende Bønskrivt, undertegnet af 15,000 af Liverpools Jndbyggere. At disse Yttringer ikke ere fremkunstlede, viser sig af Sproget i The Courier, The Times og især The Morning Chronicle. "Den bemmelige Grund - siger sidstnævnte Blad - til Modhydeligheden imod billen, der begynder at yttre sig hos det engelske Folk, er Frygten for, at alt Haabom Concessioner vil være tabt, naar man først har gjort sig til Herre over Folkebevægelsen (agitation). Kirken og dens Sinecurer, dette Schiboleth for den almindelige Trældom, vilde aldrig have erfaret noget Angreb, hvis Agitationen ikke havde været. Agitation er et Onde, men ofte bliver et Onde taalelige som Middel til Forløsning fra større Onder.