Den Vest-Sjællandske Avis, 1835-06-20
Jeg beundrede de fortreffelige Malerier med de meest glimrende Farver, og hvorved kun Perspektivet savnes; de Porcellain- og Silke=Fabrikater fra det himmelske Keiserdømme, som næsten synes at overgaae de europæiske. Keiser Alexander og Wellington have spiist i disse Saale; Rubens og Jordanns have udsmykket dem med alle deres PenselsFortryllelser. Jmidlertid, naar det just ikke er i Hundedagen, hvori den brændende Hede indbyder til et Tilflugtsted i Boskauts tætte og kjølige Skygger, saa falder den Fugtighed, som her hersker, let besværlig. - Naar det er en Audiencedag, saa er det interessant at begive sig til det Kongelige Palads. Konge Wilhelm er meget tilgiængelig og een af de populaireste Monarker i Europa. Allerede Synet af Audiencesalen er meget interessant; man seer her alleslags Dragter, ogsaa saadanne, som minde om de gamle Frieser, den moderne Frieheds Stammefædre. En Genremaler, som bivaanede en saadan Audience, ville kunne samle de brugbareste Materialier til et fortreffeligt Malerie. Hisset seer man to Fiskerfolk fra Zundersøens Bredder, som fortiene vor hele Opmærksomhed. Mandens Strømper, ere ildfarvede, Skoene uproportieneret høie; en lang rudret Vest med Sølvknapper omgives af en violet Trøie, Beenklæderne ere korte, men meget vide og ligge i store Folder. Vor gamle Friesers Hat udmærket sig ved sine brede Skygger. Ved Siden af ham staaer hans Kone (vraw) et fuldstændigt Pendent til ham. Hun bærer røde Strømper og gule Tøfler; hendes blaae Jakke gaaer tæt ned om Kroppen til Hofterne; nu udvider den sig paa engang, erholder et overordentligt Omfang, og ender sig paa Midten af Læggene. Denne originale Vraws Hue er en gigantisk Bygning; paa hendes Pande glimrer en Guldplade, som kunde tiene til et passende Diadem for Semiramis. Disse Personer seer man omgivne af Personer i franske Costumer; længere hen i Salen øiner man Texels plumpe Beboere, eller Borgere fra Grønningen og Remster; gode Hollændere af det gamle Slags, ægte Protestanter af Hiertets Grund og klædte som Barneveldts og Ruyters Samtidige; de fleste ere rige og komme ikke for at bede Kongen om en Understøttelse eller et Embede, men for at tilbyde ham et Forskud af deres Kapitaler, hvis han skulde behøve det. - Denne Konge nedlader sig paa den godmodigste og venligste Maade til alle dem som henvende sig med deres Bønner til ham. Jeg saaen Dag en Møller fra Provinsen Lemburg, en pudsig Figur, hverken Franskmand eller Hollænder, hverken Belgier eller Tydsker, men en ganske aparte Person; han overleverede Kongen et Bønskrift om et nyt Mølleanlæg. Da han var ganske giennemtrængt af den Fordeel, som dette Anlæg vilde forskaffe, saa var han uudtømmelig i at forklare sig derover; han bukkede sig ned til Gulvet og søgte paa den omstændeligste og meest comiske Maade at overtyde Monarken derom. De seer vel Sire! sagde han, at herer Dammen, der henne Stalden, og noget længere borte Teglovnen. Vil Deres Majestæt nu videre lægge Mærke til, at vilde man flytte Møllen længere hen mod Østen, saa vilde det være en stor Feil o. s. v. Kongen smillede lidt dertil; men lod ham fuldføre sin Forklaring og opfyldte hans Ønske Jeg kunde ikke ønske at være i en Monarks Sted, som maae opoffre sig til saadanne besværlige Audiencer. Hvormange absurde, impertinente og latterlige Bønner og Besværinger forekomme ikke, som kunde trætte en Helgens Taalmodighed og bringe en Stoiker ud af sin Fatning. Man maae indrømme Hollænderne: at deres Jdeer og Sæder mangle ikke Skiønhedsfølelse. Man kan ikke andet end finde Behag i disse offentlige Pladse, som overalt ere besatte med Træer, disse Kanaler, som passere forbi dem, og denne hele Blanding af rindende Vande, Træeplantninger og nette Huse. London og Paris have et skummelt Udseende fordi de mangle Løvværk og Husene ere for høie. I Haag derimod ere Husene i det hele taget smaae, men saa nette og nydelige, at en Reisende, som kommer dertil, faae Lyst til at beboe dem. En stor Bygning er ikke ønskelig, da flere Familier maae puttes ind i den, som i en Biekurv, og let kunne falde hinanden besværlige; hvor behageligt er derimod ikke et lidet Huus, som er indrettet for een Familie, og med en liden Have, det er saa velgiørende for den Huusligheds=Følelse, for den Beqvemmelighed, som Englænderne sætte ligesaamegen Priis paa som Hollænderne. J Holland mangler derimod det Store, det Sublime, naar man har vandret igiennem denne smukke, reenlige og yndefulde Stad, saa maae man derfor ingenlunde undre sig over, at man her kun finder Genremalerier, som forestille det Jndvortes af Indretningen i et Huus, eller Kiøkkener med Fiærkræe og Vildt. Den hollandske Konst har aldrig formaaet at hæve sig til Jdealer. Gregor den 16de.