Københavns Adresseavis, 1764-11-12
Forslag til at sette en fast Priis paa Levnets=Midler. (S. No. 127.) Ville man nu vove et Forsøg paa saadan bestandig maadelig Priis, skulle den dog ikke sættes evig, men allene til et Forsøg paa 10 a 20 Aars Løb, hvilken Tid dog ikke vel enten for den Sælgende eller Kiøbende burde vides, men staae, til Regieringen allene anderledes til Sinds vorder; thi Kunden skulle ey slaaes fastere, end at den jo, om fornøden cragtes, kunde løses, hvilken dog skulle være knyttet saa fast, at ingen kunde eller torde løse den, uden Regieringen allene. Thi her kunde jo indtreffe, formedelst Udenrigs Tilfælder, at Landets Levnetsmidler, Korn= eller Fedevare kunde meget paa en Tid eftertragtes af Fremmede, og derover udi omgrændsende Lande opstige i en overordentlig høy Priis, som det skede Aar 1740; da Rugen her i Landet, Aaret foran, ey kostede uden 7 a 8 Mk. a Tønden, og Bygen ey over 5 Mk.; men ved Juletider Aaret efter, nemlig ovenmeldte 1740, da her var endda ingen Misvext, men god Grøde i Landet, sprang Rugen uformodentlig i 3 a 4 Rdlr. Tønden og Bygen 2 Rdlr. og derover. Men hvad hertil var Aarsag, at Kørnet saa hart søgtes, det maatte koste, hvad det vilde, behøver Landets Fleste ey at vide. Men her kand og spørges: Hvilken Priis paa Levnetsmidler tiener meest til Flittigheds Opmuntring i et Land, enten en maadelig høy eller en meget lav Priis, Her maa da bevises, at en meget lav Priis paa Levnetsmidler, ikke alleneste ey opmuntrer til, men meget mere hindrer Flittighed, og følgelig befordrer Lediggang og al den deraf naturligviis flydende baade moralske og physiske Skade, Natur, Skrift og Erfarenhed kand noksom stadfæste denne Sandhed. Enhver, som nogenledes kiender den meenneskelige Naturs Fordervelse baade hos sig selv og andre, føler og finder derudi en særdeles Tilbøyelighed til Lediggang og Afskye for Arbeyde, saa at Flittighed derfore maa hos de Fleste opvækkes og skærpes formedelst Mangel og Nød. Dersom Nød, som man siger, ikke drev nogen Qvinde til at spinde, blev intet spunden. Dersom Trang og Hunger ikke drev Menneskene til at pløye og dyrke Jorden, skede det vel aldrig, og saaledes vilde det gaae med andre Livets Handleringer, dersom Nød ikke lærte Flittighed og Arbeyde, og kunde en heel Uges Levnetsmidler kiøbes for 8 Skilling, skulle de Fleste ikke anvende meere Flittighed og Arbeyde, end hvorved samme 8 Skilling kunde fortienes, hvilket Erfarenhed i lette Aaringer noksom beviser, thi da findes de fleste Lediggængere. En meget lave Priis paa Levnetsmidler, for Exempel, naar en Tønde Rug ikke gielder mere, end et Par Skoe, et Lispd. Jern, et Lispd. Fisk, et Plougjern, en Fierding Sild, &c. To Skiepper Korn ikke meere, end en Dags Arbeyde af en Huusmand eller Dagleyer, og saa videre, kand ingenlunde tiene til Flittigheds Opmuntring hos Bonden, men meget mere maatte nedslaae hans Sind og Lyst, følgelig og i Bondestanden befordre Ladhed, Skiødesløshed og en Ligegyldighed, hvorved Agerdyrkningen maatte tilsidst aldeles forderves og kuldkastes, saa at en meget lav Priis paa Levnetsmidler, naar den blev fæstet til Bestandighed, maatte ved en naturlig Følge omsider føde af sig den allerdyreste og utaaleligste Priis, der ville styrte baade Borger og Bonde, ja det gandske Land i Fortvivlelse og Ødeleggelse. Her kunde indvendes, at Kiøbstædernes Jndbyggere, lider ved en maadelig høy Priis, Haandværker og Manufacturer svækkes, derimod befinder de sig tilsammen besved en maadelig lav Priis paa Levnetsmidler; hertil kand svares: Kiøbstedfolk taber ikke i Almindelighed, men med get meere vinder ved en maadelig høy Priis paa Levnetsmidler, forstaae, naar derhos god Politie haandthæves efter Forordningerne i Henseende til Landsbye= og Kiøbstæds Næring; thi naar Bonden faaer Penge, saa faaer og Borgeren; tvertimod naar Bonden faaer kuns meget lidet for sit, saa kiøber han og lidet, og maa tage sine fleeste Nødvendigheder paa høi Credit, hvorover omsider Kiøbstædmanden ofte taber baade sine Vahre og Penge, som mange med deres Ruin har erfaret. Den vigtigste Jndvending imod maadelig høi Priis, og som aldrig kand med Ømhed nok besvares, er denne: En meget lad Priis paa Levnets=Midler er fordeelagtigst for den Fattige, og den Fattige besynderlig, som har mange Børn. Men hertil kand svares: Hvad den Fattige anbelanger, som enten aldeles ikke kand Arbeyde, eller ikke arbeyde saa meget, at han derved kand fortiene Livets Ophold for sig og sine, for ham har vore Kongers Barmhiertighed nogenledes sørget, ved de publiqve fattig Anstalter, og for saadanne burde, om mueligt, endnu mere sørges; slige Fattige vil endog den laveste Priis paa Levnets Midler altid falde besværlig: andre Fattige derimod, som har sunde og føre Lemmer, de bør vist nok arbeyde og æde deres eget Brød. Hvorfore, naar her tales om en maadelig høy Priis paa LevnetsMidler, som meest tienende til Flittigheds Opmuntring, saa forstaaes derved saadan Priis, hverken høyere eller lavere, end at Folk ved flittig Arbeyde kand fortiene de nødtørftige Levnets Midler. Er Prisen høyere, saa kand den bringe Fattige til Fortvivlelse, til en røvende og stielende Lediggang, ligesom en alt for lav Priis. Derimod ere alt for høye Skatter og alt for høy Priis paa Levnets=Midler i et Land 2de Anstøds=Stene, der altid ligger Flittighed for Fødderne, og kommer den ofte til at snuble. De ere ligesom et Forbud paa Folkets Formerelse, en Svøbe for Agerdyrkningen, og en Skranke for Handelen, og hvad kand fortiene Navn af et større Onde i en Stat, men ved en maadelig høy Priis kand forstaaes saadan Gyldighed, at Landmanden og andre, som Sælgere, foruden Levnets=Midlernes naturlige Værd, og for den Arbeyde og Umag de har med deres naturlige Avling, Dyrkning og Frembringelse, af Kiøberen endnu faaer en maadelig høy Betaling til, for des bedre at komme til og holdes i Velstand, saa længe de ikke kand frembringe uden en maadelig Mængde af Levnets Midler. Men ved den meget lave Priis forstaaes den Gyldighed, at de Sælgende, foruden Levnets Midlernes naturlige Værdie og deres Umage dermed, at Kiøberen bekommer endnu nogen Betaling til, for derved des bedre at komme til og holdes i bestandig Velstand, saa længe de ved Flid og Konst kand frembringe, i Steden for den maadelige, en stor Mængde af Levnets=Midler. Følgende kand være Exempler derpaa: Efter nu maadelige Agerdyrkning, avler en Bonde, paa 1 Skieppe Land 1 Tønde Rug. Denne kand siges at staae i maadelig høy Priis, naar han sælger den for 1 Rdlr. 3 Mk. De 3 Mk. ansees for Rugens naturlige Værdie, de 3 Mk. som Betaling for hans Arbeyde dermed, og de øvrige 3 Mk. som Betaling oven i Kiøbet, der skal tiene ham til Velstands Befordring. Avler nu Bonden, efter den nye og fuldkomnere Agerdyrkning, paa lige saa stort et Stykke Jord, som forhen bar den ene Tønde, 2 og maaskee flere Tønder, saa siges, at disse 2 Tønder staaer i en meget lav Priis, naar hver af dem sælges for 1 Rdlr. og da ansees kun denne Tøndes naturlige Værd for 2 Mk., hans Arbeyde for 2 Mk., og de øvrige for en Hielp til Velstand. Men mon dog ikke 2 Tønder for 2 Rdlr. er bedre at tage imod af lige stort Stykke Jord, end 1 Tønde for 1 Rdlr. og 3 Mk. Paa et vist Stykke Eng græsser Bonden 1 Oxe og sælger samme efter nu maadelig Fæe Avling, for maadelig høy Priis 6 Rdlr. Pløyer han nu, efter vor nye Agerdyrkning, samme Stykke Jord op, og besaaer det med Klever, eller anden fordeelagtig Græsvært, som han kand indhøste 3 a 4 gange om Aaret, eller græsse 3 eller fleere Oxer paa, kand han ventelig uden Skade sælge hver af disse Oxer for meget lav Priis 4 Rdlr. og heller tage 12 Rdlr. for 3, end 6 Rdlr. for 1. Det bliver derfor Spørsmaal, om Folk snarere kommer til Velstand i et Land, hvor der er maadelig høy Priis paa Levnets=Midler, eller hvor den er meget lav Dertil kand svares: at i et Land, hvor der er maadelig høy Priis paa Levnets=Midler, men Skatter og Udgifter igien desto lavere kand Undersaatterne meget vel komme i Velstand, efterdi de lave Skatter fuldkommen bøder paa Levnets=Midlerne, og følgelig er Levnets Midlernes maadelig høye Priis i saadan et Land Opmuntring nok til Flittighed; men har derimod en Stat belagt Vinskibelighed med svære Skatter og Afgifter, og dog vil holde sine Levnets Midler i maadelig høy Priis, har den lagt Hindringer i Veyen for Folkets Velstand, og maget det saa, at de ikke skal faae meget til overs, om de og kand faae noget, altsaa bliver den meget lave Priis paa Levnets=Veidler det Hiul, som i saadant et Land, skal drive Flittigheden, og bøde nogenlunde paa de høye Skatter. (Mere følger.)