Aarhuus Stifts-Tidende, 1816-02-27
Man seer nu de Stakkels Berberissebuske faae dyglig Riis paanye i Aarhuus Aviser, fordi de som det hedder, skal fordærve Ruggrøden eller - som nogle til - Rugsæden. Det er endnu ikke beviist, i det mindste ikke neterikat Berberissehusene aander Gift paa Ruggrøden, men det er deviist, at Ruggrøden middelbar har foraarsaget mange skiønne frugtbare Berberissebuskes frugtbare og velgiørende Tilværelses Tilintetgiørelse. Jstedetfor Frihed til at vore og bære Frugter har Barberissebuskene, især i Egnen af og paa Grevskabet Frysenborg, maattet bukke under for Øxen, og til ydermere Straf for dens formeentlige Forseelse siddet Vagt i Hegnet om sin Drabsmands Hauge og sit af Gud og Naturen givne Hjem, ja undertiden bleven behandlet paa samme Viis som vores danske Løv i 619 vil, om Troldmænd og Troldqvinder. Er det ikke Synd; Hvorfor skal den nyttige Berberissebusk udryddes førend det bevises at den skaber Ruggrøden: Lad den heller staae, for under Trætten om den, at vidne enten med eller imod; thi hvad enten den drædes eller ikke, ruster dog Rugstraaet, og det er en af erfarne Landmænd, NB Avlsmænd som pløie og saae selv - antagen, vistnes sandfærdig Sætning, at Jord, Luft, Sump, Vand, Behandlings= eller Dyrkningsmaade og Saae tid, ere de virkende Aarsager til Rugstraaets Rust. At en indbildt Viis kunde faae en Almuesmand, der maaskee endnu troer der gives Hexer, til at halshugge og opbrænde fine Berberisser, er ikke at undre over, men forunderligt er det, at endog geistlige fr. sær de Mænd, baade Ungdoms og Religions=Lærere, nedhugge Berberissebuske og at de kan glemme hvad der staaer i Skabelsens Bog, nemlig: Gud skabte Alting saare godt; thi man skulle ikke troe negle af dem antog at Berderissebuskere havde spiist med Adam og Eva af det forbudne Træes Frugter i Edens Have eller Paradiis. Saa meget er vist, at der gives Rust paa Rugstraaet her i Egnen paa Steder, hvor man fra ingen af Siderne siner Buske paa 1/4 Miil, saavel paa de steileste Bierge som i Dalene, og om der end var Berberissebuske i Nærheden enten af Bierg eller Dal, saa skulde man dog virkelig forundre sig over det Menneske, der kunne troe at Bererissebustene skulle aande flere Snese Favne opaa et Bierg for at forgifte eller som nogle sige sætte Pest paa Rugen, og derefter være saa uforskammet at tage Touren ned i Dalene for ogsaa der at fynde. - Er ter nogen Vext som er Aarsag i Rugstraxets Rust her i Egnen, saa er det virkelig enten det for Sandflugtens Standsning værende Marehalm, Boghveden eller den der saa frodigt voxende Lyng. Ebeltofte den 1ste Oct. 1816. L. C. Grønlund, Sagfører. Sagfører. Til Hr. 1 i Følgebladet Nr. 26. Den der forsvarer sin Sag, som Mand, hans Mening være for eller imod den omtvistede Hypothese, har Krav paa, at hans Antagenist svarer paa Opfordring :men bruger Zions Vægter, de uskyldige Berberissers udødelige Fiende, de Vaaben, som Følgebladet Nr. 26. til Aarhuus Aviis opgiver, hvad tør man da vente af en Hr. 12 af hvis Tankegang i No. 26 man maae Autte, at Berberisrusten alt har angrebet hans Hierne. Aldrig besiæledes jeg af den forvevne Tanke, at ville proselyttere, da jeg from satte mine Erfaringer, see Følgeblad No. 24; min Mening var jo kun individuel, men aldrig vil den, paa hvis Hoved der ei alt sidder Svampe, kunne af mit anførte udlede, at det var min fierneste Mening, at Berderisser værne mod Rust. En De min Hr. Manden, der ønsker om muligt at see det Spørgsmaal grundig beviist, paaføre Berberisser ne det voxende Korn Rust eller ei. - og er De ei en Pedant af eget Hiernefoster, der kun søger Bram i Avisfeide, da spar Deres trivielle Vittigheder; thi med en Ridder af Deres Orden, træder vist Ingen, som kan oprise sande Dato for sin Sag, i Kreds. S..... t. Da Berberiskeden, paa den Maade den hidtil fortes, ei allene ikke synes at kunne lede til noget for Almeenheden vigtigt Resultat, men meget mere lader til at ville vorde et Vehikel for Personligheder; da endvillere den luxerieuse Maade, hvorpaa de Fleste hidtil have behandlet Emmet om Berberissernes Jndflydelse, giør, at de mange og lange Tractater om samme, jeg endnu har liggende i Pulten, ei kunne optages i Avisen, med mindre enten vigtige Bidrag, eller saadanne, hvis Jndrykkelse betales, skulle savne Plads, finder jeg mig beføiet til at bekiendtgiøre, at Bidrag af bemeldte Art, ikke for Fremtiden modtages gratis, hvorimod jeg, som hidtil, stedse skal findes villig til uden Betaling at indrykke alt, hvad der ved almeen Jnteresse qvalificerer sig til offentlig Kund se, giørelse. Udgiveren. Aarhuus, Trykt hos A. L. Elaquis.