Viborger Samler, 1844-12-31
Stænderforsamlingen i Roeskilde. (Fortsat.) En af de Første, der tog Ordet, var Godseier Tutein, af hvis gjennem halvanden Stændertidende fortsatte Foredrag vi med dele Følgende: Jeg føler mig opfordret til, endnu med nogle Ord at henvende mig til de ærede Deputerede Kammerraad Drewsen og Landsoverretsprocurator Christensen, og jeg maa her udtale, at, skjøndt jeg erkjender, at jeg som Deputeret paa ingen Maade er berettiget til at tillægge dem anden Hensigt end den, de selv have udtalt, maa jeg dog paa det bestemteste udsige, at deres hele Fremfærd, i denne Sag er af den Art, at dersom de havde havt til Hensigt at fremme og forøge den amtalte Agitation, kunde de ikke have valgt noget dertil mere skikket Middel, end deres hele Fremgangsmaade i nærværende Sag. Dette skal jeg tillade mig noget nærmere at godtgjøre. Da de ærede Deputerede mødte her i Forsamlingen, lode de sig forstaae med, at de havde modtaget Petitioner fra Bondestanden, og i private Samtaler gjorde de opmærksom paa den Bevægelse, der var i Bondestanden. De modtoge ogsaa fra Flere, og navnlig fra mig, Erkjendelse om det Ønskelige i, at Noget gjordes for at ordne disse Forhold. Desuagtet hengik 3 Uger, inden de fremkom med noget Forslag, og imidlertid var endog et andet Forslag holdt tilbage, fordi man afventede deres. Da Forsamlingen endelig modtog deres Forslag, havde man Grund til at vente, at de paa en tilfredsstillende Maade vilde have udviklet, hvilke Mangler og Feil, der forefandtes Landboforholdene, og at de tillige vilde have angivet saadanne practiske og retfærdige Midler, hvorved de kunde afhjælpes, men de gjorde intet Mindre. De erklærede i deres første Forslag, at de, efter hver især og dernæst med hinanden paa det Omhyggeligste at have taget under Overveielse, saavel Fædrelandets almindelige som den danske Bondestands særdeles Kaar og Forhold, vare komne til den Erkjendelse, at det Hele var reent forkeert og galt. Derpaa sige de, at der hverken af Regjeringen eller Forsamlingen kunde ventes tilstrækkelig Understøttelse, men desuagtet androge de paa en Landbocommissions Nedsættelse. Dette er Jndholdet af hele dette Andragende. Uagtet de havde modtaget Forsikkring fra Flere om, at det vilde blive understøttet, have de selv gjort alt for, at det maatte blive forkastet. Og jeg troer, ligesom denne Fremgangsmaade i høieste Grad var skikket til at fremkalde Agitation, saaledes har den ogsaa i Virkeligheden gjort det. Naar de i deres Andragende have forudskikket den bemærkning, at hverken Regjeringen eller Stænderforsamlingen vil tage sig af det, have de selv udtalt deres Dom over Forslaget, at det maatte blive forkastet, og dette maatte naturligviis vække Agitation. Allevegne har man sagt: disse tvende Deputerede have gjort Alt, hvad der stod i deres Magt for Bondestanden; de ere fremkomne med et Forslag, for at faae alle dens Besværinger afhjulpne, men Forslaget er blevet forkastet. Naar det derfor kommer til at hedde: de roeskildske Stænder have Jntet gjort for Bonden, de viborgske heller ikke, og dette Anliggende er det ligesaa vist, at Regjeringen vil holde sig tilbage, ligesom den og med Hensyn til de fra Præste Amt tidligere indkomne Petitioner i lignende Retning har givet Afslag, da er den Slutning ganske nær og som derfor ikke engang behøves at udtales, at man skal hjælpe sig selv, naar man ikke kan faae Hjælpen andetsteds, og da er Agitationen i fuld Gang. Jeg formener endvidere, at disse Deputerede ved hiin Maade, hvorpaa de have udtalt sig her under den foreløbige Forhandling, endvidere have fremmet denne Agitation i høieste Grad. I deres Foredrag have de udtalt almindelige Sætninger, som klinge meget smukt, og som vel ere istand til at blænde den store Mængdes Øine. Saaledes siger den Ene, at man skal gjøre Ret, uden at gjøre Uret, og den Anden siger, at der skal gives fuldkommen Erstatning for alle Rettigheder, og paa samme Tid ere de fremkomne med Forslag, som staae i den meest stærende Modstrid dermed. Thi ligesom man, for at forstaae disse Deputeredes første Forslag, maa tye til de Petitioner, de have modtaget udenfra, saaledes maa man, for at forstaae deres sidste Forslag om en Landbocommission, hente Forklaringen i deres Yttringer under de foreløbige Forhandlinger. De have nemlig ikke med et eneste Ord nøiere angivet, hvad denne Commission skulde udføre. J næsten samme Aandedræt udtale de Ord, som at gjore Ret uden at gjøre Uret, og gjøre de Forslag om, at gjøre Fæstebonden uden Godseierens Samtykke til Selveier. De tale om fuldkommen Erstatning, og i samme Øieblik fremkomme de med Forslag om, at afgjøre de privilegerede Hartkorns Besidderes Krav paa Erstatning med Bons, lydende paa 3 pCt., men jeg indseer sandelig ikke, hvorfor man, naar man først er gaaet ned til 3 pCt., ikke da ligesaagodt kunde gaae ned til 2 og 1 pCt. Jeg skal blot endnu anføre et Exempel paa, hvorledes de nævnte Deputerede endog med enkelte Ord bidrage til at fremkalde aldeles falske og agitatoriske Forestillinger hos den store Hob. J Jndstillingen af deres tidligere Forslag, ligesom i det nu stillede Amendement, tales og Bondestandens godsbundne" Medlemmer; men hvorpaa man vil begrunde sin Ret til nu at bruge dette Ord, vil vistnok være saare vanskeligt at angive. Fdg. 20de Juni 1788, der hæver Stavnsbaandet, taler endog kun om, at Bonden hæfter til Godset. Men de ærede Deputerede have ikke villet være tilfredse med dette Udtryk, de have foretrukket et kraftigere, nemlig godsbunden, hvormed dog kun kan forbindes Begreber, til hvilke aldeles Jntet i Virkeligheden svarer. Mærkeligt er det endeligt, hvorledes de nævnte Deputerede, naar de paa den ene Side ikke have fordristet sig til her i Forsamlingen at erklære sig for de af dem fremlagte Petitioners Jndhold, dog have søgt at skildre dem paa en Maade, som om de egnede sig til at vække Forsamlingens Medfølelse, og have udtalt sig om det Rørende og Sympathi vækkende i disse Petitioner. Men saaledes som de nu føreligge, afgive de desværre det meest slaaende Beviis for, hvilke skjæve Anskuelser der hersker i Bondestanden, og det turde derfor vistnok i enhver Henseende være fortienstligere, om de Deputerede, der ifølge deres hele Stilling synes at have en særegen Opfordring til, med yderste Flid at modarbeide Agitation, istedetfor at skildre disse Petitioner som rørende, anvendte deres Jndflydelse til at overbevise Bondestanden om det Falske i dem. (Fortsættes.)