Norske Intelligenssedler, 1790-08-25
General Auditeur von Meulengracht med Frue og Børn passeret herigiennem fra Tronhiem til Kiøbenhavn. Sempronius som Eier eller Disponent af det solgte kan læse sin Dom i Norske L. 5 Bogs 16.1 Art:, Ditto 2den med mange Analogiske Ditto. Foruden disse Norske Lovs Artieler, som ere hellige i alle ordentlige Stater, taler simpel Fornuft, at Cajus, har som ærlig Mand og suffisant, (i mindste indtil anderledes overbevises) overbudet alle andre Speculantere endog efter Proclamatets Baand eller exclusive Termin og Sempronius bør som ærlig Mand holde hvad han glad har vedtaget. Har Sempronius tilladt sin Commissionair at handle under Approbation, saa flyder deraf naturligviis, at sidste Forslag, qva tiltroet grundig Kundskab om det Locale, ej kan vente Afslag. Om denne Correspondence er Cajus vidende og saaledes ved det blotte Forslag, anseer sig tryg, ja endog, (uden at bebreides haard) bevæges i Forhaanden at giøre fornødne Tilbereedelser, fra sin Side, saavel til Fyldestgiørelse for Eiendommen som til Reqvisiters Anskaffelse i betimelig Tiid endog førend Approbationen blev ham bekiendt som Speculant. Naar Sempronius end videre, (efter mange frugtesløse Overbud) approberer med Caji som det sidste og giældende methodice, giennem sin egen Fortroelige, og lader denne Approbation høitidelig protocollere i en Hovedstad og communicere ligesaa høitidelig under Haand og Segl Commissionairen samme; Saa flyder meget simpelt deraf, at enten Cajus, ved Sempronii seenere grebne Jnterresse eller og en ængstelig Efterladenhed af Fuldmægtigen, maae ulovlig og ubillig lide. Om nu en anden efter disse Data giør atter Overbud siden (qvitter et fra hvad Kilder), saa kan ei Sempronius bindes at giøre Forandring, men tvertimod forbindes som oplyst og ærlig Mand at give enhver Afslag siden, for saavidt han saavel i sin Samvittighed som ved Comptoir Betienternes Prov kunde overbevises at ikke have noget meere at selge i Godset, da han er ipso havde deporsederet, nemlig ved Caji frievillige Overoud, (som maatte have Fyldestgiørelse til Grund) Commissionairens frievillige Referat, (som maatte have Nidkierhed for sin Principals Vel til Grund) og Sempronii frievillige Resolution uforbeholden i Respect af disse Antecedentiis igien som en Følge deraf sin egen Velfærd til den principale Grund. Man ledes end videre til nærmere Forestining i Anledning af Jntelligents-Sedlen No. 8. Cajus er Speculant, men til Vished ene og allerne Haarderende, thi han er allerede bundet til Betaling, (som er den største Punkt i denne fyndige Verden) fra det Øyeblik, han sender siAnbud i Commissionairens Hænder ad referendum, under Haand og Segl eller Vidner, men Sempronio ikke, thi ham gives Tiid at raadføre, antage eller vrage Naar nu Caji bindende Anbud og af Sempronio sidste vitterlige Overbud antages giennemBetænksomheder, Protocollationer og Vidner etc; Saa bliver det jo baade legaliter og naturligt, at anførte Artikler, bør appliceres paa Caji Overbud, som det sidste antagelige, fra samme Øyeblik Resolutionen, Protocollationen og Udfærdigelsen skeede uden Forbeholdenhed, giennem postmæssig prompte Expedition til vedkommende Tiener. Her er jo altsaa alt hvad Lovligt og naturligt udfordres i en Handel til Moedenhed mellem Mand og Mand. 3die Manden Commissionairens Forsømmelse med Communicationen til Cajum efter Ordre kan ej giøre mindste relativ Skaar i det af Cajo gjordte positive Overbud eller positive Approbation af Sempronio, med mindre der antages og beviises derhos, at Cajus i Postens Mellemtid er bleven insufficant, eller og at det bevises, at det er jus & æqvum at giøre sin Principal Umyndig, saa længe Tieneren heller ikke kan bevise sidstes Jnsufficance. Ligesom det derfor ikke stoed i Caji Magt at vrie sig fra det formelige Anbuds Betaling, efter at samme fra Commissionairens Hænder var afsendt til Sempronium, endskiønt det maaske kunde giælde hans Velfærd i eventuel Tab; Saa kan det reciproce aldrig forsvares af Sempronio fra hans Silde som ærlig Mand at vrie sig fra sin Approbation og mandlige Bestemmelse, der burde være Ultimatum i Han delen, endog i Tilfælde af seenere anbudet sikkre og større Vinding, Efter saadanne Omstændigheder eragtes efter alleqverte Lovs Articler og allersimpleste Fornuft, at Cajus bør beholde og staae ved, samt fyldestgiøre sit mandlige Anbud, mod Rett til Eiendommen og Sempronius som en Følge deraf at vise sig ligeledes som Mand mod Mand, naar de fornødne Præstanda skeer og da Cajus ikke har opkastet nogen Anke mod Commissionairen, heller ikke Principalen mod ham; Saa bliver denne Knude ikke at løse her, men allerne ansees for Rett og billigt, at Realitet altid bør have Fortrin for Formalitet, naar Overvægten er paa den førstes Dagsind Boude. Side.