Politivennen, 1806-01-01
Noget om Gadevægtere og deres Raaben. J et Tidsrum som dette, da man ret gjør sig Umage for at hæve Uorden og fremme Orden i de til det Almindelige Vel sigtende borgerlige Jndretninger, vilde det vel ikke være uden Nytte at gjøre Vedkommende opmærksomme paa en ikke ubetydelig Fejl i de borgerlige Foranstaltninger, som maaske saa hidtil have tænkt og endnu færre skrevet over. Det kommer Anmælderen fore, siden Natten er bestemt for Menneskenes Ro og Hville i Almindelighed og ikke til støjende og ubebagelig Sang eller Raaben i Særdeleshed, at den Vægter-Natteraaben, der nu finder Sted, er ikke alene upassende men endogsaa skadelig, istedet for, som den burde være, gavnlig. Den Nytte der flyder af samme og som især er Hensigten, at de, nemlig Vægterne, holde hinanden aarvaagne, tykkes man ikke burde komme i Betragtning saalænge man har andre Midler til at bringe dem til Aarvaagenhed. Det er en afgjort Sag, at de Jndretninger, som ere af den Beskaffenhed, at de mere skade end gavne (ikke gavne men skade), eller at flere lide end baade derved, ere ubensigtsmæssige. At dette netop ber er Tilfældet vil vel ingen kunne nægte saalænge det er vist, at den største Deel af Jndvaanerne benytte Natten til Søvn og Hville, som den er fremkaldt (skabt til, og at mange af dem ved Vægternes Raaben, blive afbrut i deres Søvn, uagtet de ønskede det Modsatte, vil vel beller ingen nægte, men tilstaae, - og erfor troer man, at bemeldte Natteraaben bør a skaffes. J den Tid Jndvaanerne sove eller anvende til Søvn behøve de ikke at vide hvormange Klokken er, thi de kan uden dette sove lige sødt og trygt. De Tungsovende høre desuden ikke Vægternes Raaben og de Letsovende eller Vaagne, som ønske at vide om Natten hvormange Klokken er slagen, ville vel uden Vægterraab letteligen faae det at vide, enten ved egne, eller, om de ingen eje, ved Stadens, Klokker, naar de ere dem saa nær, at de kan børe at de slaae. Forde Sovende eller dem, der ville sove, kan i Følge heraf Vægterraab ikke være til nogen Nytte, især siden man ikke kan troe, at nogen ønsker sig ved Syngen eller Raaben bragt i Søvn. Derimod kan Vægterraab være til megen Ubehagelighed for de af Sygdom Lidende og for de Gamle og Letsovende, da de ved den næsten bestandige Nattevrælen, der især er ubehagelig der, hvor flere Vægtere med slette Stemmer støde sammen (møde hinanden) og den ene raaber i Begyndelsen, den anden i Midten og den tredie i Slutningen af Verset, blive hindrede fra at nyde den Søvn og Vederkvægelse ved Søvnen, som de kunne være trængende til og ustridig berettigede til uhindrede at nyde. Det er ellers en Besynderlighed, at Borgere lønne nogle af deres Medborgere for at gjøre dem unødvendig Uroe. De der anvende Natten eller en Deel af samme til at studere i m.v., ere kun saa, og for dem behøve vist ikke Vægterne at raabe, men snarere at tie, især naar Nattevognene høres tillige, thi det er upaatvivleligt ligesaavel de Studerende om at gjøre, at nyde uafbrudt og uforstyrret Roe ved deres Forretninger, som det er de Sovende om at gjøre, at nyde Søvnens Vederkvægelse uafbrudt og uforstyrret. De der ere syge og lidende ere af alle dog meest at beklage, og dernæst de, der efter fuldendt strængt Dagarbejde ere trætte og maae til Arbejde igjen tidlig om Morgenen, siden de meest have den Ro og Hvile behov dem tilkommer. At det kan være Opbyggelse for de Jndvaanere, som enten ikke kunne eller ikke ville sove, at høre om Natten nogle religiøse Vers, som de have hørt saa længe og saa ofte raabes, og som de fleste formodentlig kunne uden ad, og kunne synge selv, kan man ikke troe, med mindre Vægterne vare gode Sangere istedet for slette, som de fleste ere, og nødvendig blive ved deres Levemaade, og ved at de raabe Versene urigtig, der er en Følge af, at de enten ikke kan eller ikke vil læse og lære dem, som de bør lære dem. At raabe for sovende Mennesker, er omtrent det samme som at raabe for døde, og hvad er mere upassende (latterligt). Ønskeligt og gavnligt var det for Jndvaanerne i Almindeligbed og for Vægterne i Særdeleshed om bemeldte Natteraaben, som upassende og unyttig, blev afskaffet. Jndvaanerne vilde naar saadant skede, foruden Sovere, der ogsaa er nødvendig, saafremt man vil være bekvem til sit Dagarbejde, endnu have den Fordel, at deres Vægterpenge bleve mindre høje end de ere, eller i det mindste bleve uforhøjede, da Vægternes Antal ikke behøvedes at være saa stort da som nu, og de for mindre Møje kunde være tjente med mindre Løn. Vægterne vilde ogsaa, naar deres Antal blev mindre, kunne faae større Løn end de nu faae og derved opmuntres til, med mere Lyst end nu skeer, at iagttage deres natlige om daglige Pligter, og de, der bleve i Tjeneste, bleve frie for en Byrde, som de fleste, om ikke alle, vist meget ønskede sig frie for, dels fordi de kan kun maadeligt raabe og dels fordi de ved at raabe veed at de ikke kunne undgaae at vaagne deres Medborgere, hvilket ogsaa især maa vederfares dem der boe og sove i Værelser til Gaden og desuden ere letsovende. At lade Vægterne raabe, eller at paalægge dem at raabe for at holde hinanden aarvaagne, kommer Anmælderen for at være en Urimelighed, siden det saa ganske skeer paa de øvrige Jndvaaneres Bekostning. Der er vel ingen Tvivl om, at de nok baade kunde og vilde være aarvaagne og iagttage deres Pligt i Tilfælde af Jldsvaade og Uorden paa Gaden, fordi de ikke raabe de nu brugelige Vægtervers, hvori desuden ere adskillige besynderlige, skjøndt de af Forfatteren kunne vre velmeente, Udtryk og Meninger. Det vilde vel ikke være vanskeligt at holde Vægterne aarvaagne; det kunde formodentlig en Vægpatrolle og en fastsat vilkaarlig Straf gjøre naar de ikke ved at tale med hinanden ved Enderne af Gaderne og ved at gaae frem og tilbage i Gaden hvor de vare ansatte, kunde eller vilde gjøre det. At give en Vægter Post i een Gade een Aften og i en anden Gade en anden Aften eller Nat, og ikke altid i Gader, hvor han har sit Hjem, vilde maaske endog have sin Nytte, siden han saa mindre vilde fristes til at forlade sin Post og søge i Hus. J øvrigt formoder man, at enhver god og ordentlig Kristen og Kristeninde nok bedst selv vil kunne vide hvad Klokkeslet den bør at gaae til Sengs og hvad Tid den bør at staae op igjen, ligesom og at den veed i ethvert Tilfælde at overgive sig i Guds Varetægt og Vold, uden at nogen af dens Medkristne behøve at erindre den om det, og den Sikkerhed kan i intet Tilfælde blive mindre for i den ikke hører Vægterraab ligesom den ikke heller kan blive større nu den hører samme. For den uordentlige Kristen og Kristeninde hielper det nok ikke, hvor meget Vægterne end raabe.