Den Vest-Sjællandske Avis, 1827-08-04
Den Græske Folkestamme er paa Halvøen Morea saaledes udartet, ved Blanding med Udlændinger, at man langt mere maae forundre sig over endnu at forefinde hos dem saamange af de Egenskaber, som man bemærkede hos de gamle Græker, end over at man ikke kan opdage dem alle. De ædlere Dyder, som næres af Frieheden og opmuntres af Kiærlighed til Berømmelse have aldrig kunnet trives under Despotismen og den religiøse Overtroe; men Øebeboerne i Levante besidde endnu den samme legemlige og aandelige Livfuldhed, den samme Snedighed og Lethed til at sætte sig ind i Alting, som udmærkede de Græker, som Juvenal omtaler. Ofte har jeg forundret mig over den pludselige Forandring, som kan foregaae i de Græske Matrosers Humeur. Naar det Skib de vare paa, var netop blevet frelset fra Orkanerne og Klipperne i Archipelet og var kommet ind i Havnen, saa begyndte de allerede førend man endnu havde kastet Anker at dandse rundt omkring Masten. Forfængelighed var stedse et herskende Træk i Grækernes Charakteer. Endnu viser den sig i tomme Benævnelser og Titter og i deres Bestræbelser for at efterligne deres Herrers Dragter; (thi dengang stode de under Tyrkerne) og i deres Cabaler for at kunne forskaffe sig Magt til som en Primato eller Codicha Pascha at tyrannisere en ussel Landsbye. (En naturlig Følge af at de i saalang Tid have havt Tyrkernes fordærvelige Exempel for deres Øine. Det er derfor ubeskriveligt vigtigt at de blive skilte fra dem, for at dette talentfulde Folk kan modtage den Europæiske Cultur og erholde en Danneise, der kan være gavnlig for dets Moralitet.) Den moralske Liighed imellem de gamle og nye Græker er imidlertid mindre paafaldende, end Overeensstemmelsen i deres physiske Udseende. De Hydriotiske Søefolk fine elastiske Former, deres lange Haar, som flagter og Skuldrene i alderes naturlige Skiønhed, ligesom fordum hos Homers haaromlokkede Achaer; deres Ansigtsfarve; som selv ikke Middelhavets Sol kan gule maatte lade os beundre dem som den skiønneste Menneskerace paa Jorden, naar ikke den overeensstemmende Regelmæssighed i deres Ansigtstræk gav deres Udseende en vis Eensformighed, og naar ikke i det mindste paa Fastlandet (hvor Tyrkernes Aag blev altid haardest følt) et vist forlegent og ydmygt Blik vanærede en Dannelse som ellers kunde have været en Fenophon og Alciblades værdig. – J forrige Tider udgjorde Elskov en stor Deel af en Grækers Levnet, i alle deres Historier kommer Elskoven igien tilbage; den var Aarsagen til Halvdelen af deres Krige. Gynecæernes hemmelighedsfulde Jndretning Den Deel af Husene hvori Fruentimmerne vare indsluttede) opflammede Elskernes Passioner og gjorde dem dristigere, og endnu blive Grækenlands Jomfruer bevogtede med en Strenghed, som har saadanne Foretagender til Følge, at disses Forvovenhed vilde selv have sat Leanders Samtidige i Forhauselse. Vistnok kunde de fine legemlige Forme ikke længe modstaae Climatets Heede og den umaadelige Brug af de varme Bade; men jeg frygtet at det gaaer over mine Evner at beskrive en ung Grækindes Skiønhed, som jæst er traadt ind i de Aar, som af de Gamle ere blevne paa en saa in dig Maade skildrede under billedet af den guldkrandsede Hebe. Jsær paa Øerne Andros, Chios og fornemmelig paa Creta træffer man paa Skiønheder som fortiener at kunne foreviges af en Praxiteles Meisel. J Mandfolkenes tilbageholdende Væsen seer man kun sielden den uophørlige Livfuldhed, som saameget forskiønner alle Græske Piger. Deres Genies medfødte Jld maae erstatte Opdragelsen; Endnu bemærker man hos Fruentimmerne den selskabelige Veltalenhed; hvorved de Gamle saameget udmærkede sig. De kiærlighedsfulde Ord, som uophørligen udstrømme fra deres Læber, og som give deres ligegyldigste Samtaler Liv og Varme, f. Ex. min Øiesteen, mit Hierte, min Siæl, er hos dem blot sædvanlige Yttringer af varmtfølende Hierter. J de gamle Tragedier finder man hyppige Exempler paa den kiærlighedsfulde Hengivenhed hvormed Ammerne bleve behandlede, og endnu betragter man dem som Medlemmer af Familien og deres Pligter ere næsten de samme som Gilissa skildrer dem paa en saa følelsesfuld Maade i en af Æschyli Tragedier. - Endnu seer man som i gamle Dage at de fornemme Græske Fruentimmer ikke gaae ud, uden at have deres heele Huuspersonale bag efter sig. Naar man kaster et Blik paa Kaartet over Grækenland, saa søger Øiet altid først efter Athen; Jeg betragter det som en heldig Skjebne, at jeg kom til at tilbringe en betydelig Deel af det Aar, i hvilket jeg opholdt mig i Levanten, i denne Stad, og det var vistnok den behageligste Deel af min Reise. Athen har endnu en ganske fortræffelig Beliggenhed og maaskee bliver den Effekt, som Synet af dens Ruiner frembringer, endnu større ved den mørke Farve, som har overtrukket den blendende hvide pentheliske Marmor. De faae Dunster, som opstige fra Attikas Jordbund, blive uophørlig adspredte af de Hvirvelvinde, som de Gamle kalde Scirøn, og som udbrede sig fra Jordtungen ved Corinth til det Ægæiske Hav. Hvad der endnu er reddet afdenne Stads Oldtids Skiønhed, skylder man den overordentlige Fiinhed og Tørhed i den Athmosphære, som omgiver Staden. Af den samme Aarsag forklarer jeg den Tydelighed hvormed bortfjernede Gienstande fremstille sig der for Øiet.