Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-04-23
Fløiels Peltse af alle Farver, Schaller, engelske og franske, til 2 a 400 Rbdlr. Stykket, høre nu til den daglige og almindelige Paaklædning. Et Fruentimmer, der i vore Dage skal være klædt efter Moden, bærer i det mindste for 1000 Rbd. udenlandske Producter paa sig. Antager man, at 5000 Fruentimmer i Kjøbenhavn klæde sig efter Moden, og regner man end kun for hvers Paaklædning 500 Rbdlr., saa bruge disse allene til Stads, 2,500,000 Rbdlr. aarligen; thi længer end et Aar have de færreste af vore Damer Lyst til at gaae i een og samme Dragt. De fleste af den hylde alt for meget Modens idelige Afvexlinger, til at de skulde lade sig nøie hermed. Det er utroligt hvad der i en Familie, som kun nogenlunde vil være efter Moden, aarligen klattes bort af Fruentimmerne i Hatte, Baand o. s. v. Og hvorfra hente vi disse fordærvelige Artikler, Fra - Frankrige - det Land, ved hvis Handel vi allerede for Krigen altid tabte. Tabet er i nyere Tider blevet saa meget større, som de franske Manufacturer under Krigen have opsvinget sig til en høi Grad af Fuldkommenhed, og mange af deres Producter endog overgaae de engelske. Med hvad betale vi de franske Mo bevarer, hvori Arbeidet udgjør det vigtigste, Med Producter, der ere ligesaa gode, som rede Sølv med Smør, Ost, saltet Kjød, Fisk, østersøiske Varer, holsteenske Heste, altsammen uundværlige Artikler for de Franske, som vilde og maatte betale os dem med rede Sølv, naar vi ikke vare saa indtagne af udenlandsk Modetant. Jstedet for i saa Henseende at forsyne os med rede Sølv, der, under nærværende Omstændigheder, kunde bidrage saa meget til at ophielpe og befæste Landets Vel og vort Pengevæsen, forsyne vi os med Modekram, der bestandigen giver den ødslende Forfængelighed og fordærvelige Pragtlyst ny Næring. At dette er et gammelt Onde, som længe har udsuet Landets Marv, det vide vi Alle. Selv før Krigen, i den meest blomstrende Tidspunkt, klagede Patrioten allerede over, at Vexelcoursen, Handelens sikkreste Barometer, viste at vor Handel var i Undervægt, og at Aarsagen til vort Tab fornemmeligen maatte søges i den fremmede Luxus" *). - Under Krigen fremtvang Nødven*) See Etatsraad G. H. Olsens fortræffelige Afdigheden et Slags patriotisk Tarvelighed. Jngen undsaae sig ved at klæde sig i dansk Klæde; Fruentimmerne lode sig nøie med simplere Stads; endog paa de høiere Classers Bord saae man istedet for hollandsk Ost, holsteensk, istedet for Viin og Porter, dansk Dobbeltøl, og Thee var i mange Huse aldeles afskaffet. Men neppe var Freden vendt tilbage igjen, førend Ødselhed og Lyst til det Fremmede kom tilbage tilligemed den. Man klæder sig igjen i fremmed Klæde, til Skade for vore egne Fabriker, hvoraf nogle levere næsten ligesaa gode Fabricater, som de udenlandske; Vinen har atter fortrængt Øllet, den hollandske Ost den holsteenske fra de høiere Stænders Borde; Qvindekjønnet klæder sig igjen ligesaa meget i fremmede Konstflidsproducter, som før Krigen. Den skadelige Luxus er endog i visse Henseender mere herskende nu end den Gang. - Ere vi da virkeligen blevne saa meget rigere i den korte Tid, Freden atter tilsmiller os, Trænge vi i det Hele ikke meget mere nu til klog Tarvelighed og Sparsommelighed, for ved disse at kunne bøde paa de henrundne Aars Trængsler og lægge de Saar, Krigen har efterladt: Kan den Handel eller Skibsfart vi nu have, vel i nogen muelig Henseende, sammenlignes med den, vi havde før, 1807, da vore Producter, allevegne fandt Afsætning og vort Flag overalt søgtes, Havde man den Gang grundet Aarsag til at klage over den fremmede Luxus og dens skadelige Jndflydelse paa vor Cours, hvor meget mere har man det da ikke nu, hvor de uheldigste Tidsomstændigheder have virket saa ufordeelagtigen paa vor Handel og Skibsfart, J ingen Tidspunkt opfordrede Omstændighederne os vel alvorligere til at forsage alle fremmede Undværligheder, end netop i den nuværende. Beviser for den fremmede Luxus's skadelige Jndflydelse behøve vi ikke; vi see dem hver Dag paa vor Børs. "Men, spørger man, hvorledes skal Luxus, afværges, Skal Folket frivilligen aflægge den; det tillader Forfængeligheden ikke, skal man tvinge det til at aflægge, det nytter ikke; om man ogsaa handling om Luxus i de danske Stater, i det skandinaviske Litteratur Selskabs Skrifter, 2det Bind, 1805. spærrede den Veien paa i Sider, vilde den dog indsnige sig paa den tiende. At forlange, at Menneskene frivilligen skulde aflægge Luxus, hvor den engang har indsneget sig, vilde være det samme, som at forlange, at de frivilligen skulle aflægge Forfængeligheden. Lyst til udvortes Prydelse og Tækkelighed er alle Mennesker egne. Selv den Vilde pynter sig med brogede Fjeder, og sælger endog Qvinde og Barn for uægte Coraller og Glasperier. Saalangt vi kunne gaae tilbage i Historien finde vi, at vor Slægt, især Qvindekjønnet, altid har havt Tilbøielighed til Pynt og Prydelse. Det vilde altsaa være ubilligt, at nægte det Kjøn, der bidrager saa meget til Mandens Held, Leilighed til at forøge sin Tækkelighed. Men denne Frihed bør, som enhver Frihed, have sine Grændser.