Aalborg Stiftstidende, 1827-06-28
J samme Blad No. 131 læses til Svar: Du Martyr for en Sag, som saare lidt du kjender, Siig hvi din Hu saa stærkt til Petri Hane staaer, Hvad hjælper det, dit Blik du i slig Retning vender, Betragt din egen Vei, see ned mod Bistrupgaard! Thorvaldsens Værksted i Rom. (Brudstykke af et Brev fra en reisende Engelskmand.) Værkstedet var stort og bart, uden Gulv og Maling; men hans Genius beseirede Alt; han var begejstret af en stor Composition og modellerede den colossalske Hest til Fyrst Poniatowskys Monument. Han steeg ned af sit Stillads, og jeg blev strax forestillet for ham. Hans Udseende er paafaldende - særegent - og dette dobbelt i Syden. Midt iblandt disse Jtalienske Ansigter ere de Nordiske Træk sælsomme og afstikkende. Man forestille sig en høi og sværbygget Mand, robust og næsten raa af Statur og Mine - dristigt udhugget af Gruben, uden Politur eller Fordringer - i Sind og Adfærd, i Ord og Handling dierv og kraftig - den ægte Nordbo. Thorvaldsen er født i Kjøbenhavn, og hans Fader paa Jsland, og han bærer ganske Præget af sin Herkomst - tyve Aars Ophold i Jtalien har ikke frembragt nogen Forandring - Aarene ere hengledne over ham uden noget Jndtryk. J hans Ansigts Form, eller Muskler, seer man ingen af hine lette, sine Træk, der tilkjendegive den lykkelige Receptivitet for Skjønhed, eller den næsten instinetmæssige Skarpsindighed i Smag, som er Sydens Arvedeel og Stolthed. Men han eier i det Sted, hvad man maaskee kunde kalde de ydre Særkjender, paa en høiere Aandsrang. Hans Pande er høi og fures af en dristig og dyb Tænksomheds Spor; hans Øine bære, skjøndt de ere smaae og have Gothens og Hunnens lyse, vilde Farveskiær, en vedvarende sjælfuld Glands, som hæves særdeles ved deres Omgivninger. De blidere Dele af hans Characteer, den saa characteristiske og nationale germaniske Godmodighed, udtaler sig af det ærlige og fra al Sødhed fjernede, Smiil ved hans Mund. Hans Haar hænger skjødesløst, er tykt og hist og her sprængt med Graat, hvilket giver det Hele en ærværdig Mine og omfattet Portraitet med en passende Ramme. Han er netop en saadan Model, som jeg skulde vælge til en Skandinavisk Jupiter. - Hans Adfærd er aaben og venlig: en naturlig Simpelhed, med større Varme end hans Landsmænd, forhøier Værdien af hans Høflighed, ligesom Dennes Oprigtighed ikke lidet forøges ved det stærkt afpirerede Tysk-Jtalienske, han endnu taler. Han bringer snart den Fremmede til at føle sig som hjemme; er meddeelsom, uden at være snaksom - venlig, uden at være affecteret; og man kan ikke forlade ham, uden at medtage det Jndtryk, at hans Moralske Characteer, istedetfor at lide ved Berørelsen, med hans incellectuelle, tvertimod af denne modtager, ligesom den til denne meddeler, forøget Glands. Efterat have talt nogle faa Ord med os, afbrøde Thorvaldsen hurtig sit Arbeide, og førte os selv, uden nogen Bestræbelse for at gjøre os opmærksom paa denne Gunstbeviisnings Værd, igjennem sit Attelier, der udgjør et vidt udstrakt Gallerie. Hans Bemærkninger dreiede sig fornemmelig om hans Kunst, og bare Præget af hans Landsmænds metaphysiske Forkjærlighed. Han berørte Skulpturens Philosophie, og understøttede sine Sætninger med høist passende Exempler. Sin Fremgangsmaade, der maaskee ligesaameget er Resultatet af Organisation og Tilfælde, som af frit Valg, forsvarede han theoretisk, i det han derhos, uden nogen directe Daddel over sine Medbeileres Værker, mere end antydede det Fortrin, der synes at tilkomme hans egne. Thorvaldsen udtømmer sin hele Aand over den første Undfangelse; han skaber allene i Leer; den trættende, Dag for Dag fortsatte Operation, den gradvise Spulmen til den modne Fuldendelse, kjeder og afskrækker ham; den sidste Haand fattes i Almindelighed; der er en Haardhed (harshuess) i Udførelsen, i hvad man maaskee kunde kalde Kunstens forskjellige Diction, som ved det første Blik adskiller ham fra Canova. Men han erstatter fuldkommen denne Mangel, hvis det kan kaldes saaledes, ved de langt høiere Compositions=Evner, han medbringer til sit Arbeide. Han er i en overordentlig Grad begavet med Skaberevne; og skjøndt han neppe, som Canova, kan kaldes Stifter af nogen Skole, er han ikke desmindre en Digter, og ligesaa original som nogen Anden, der siden Michael Angelo ved Exempler har oplyst den nyere Billedhuggerkunsts Historie.