Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1846-02-09
Herved blev Bondestanden en i materiel Henseende privilegeret Stand, der saa godt som udelukkende fik Brugen, af de mindre Gaarde. Men hvilken Bondestand, J Danmark have Fæsteforholdet og Fæstelovgivningen forrykket Begrebet "Bondestand, derhen, at det ikke indbefatter enhver Statsborger, som driver et mindre Landbrug (Bondebrug), men derimod en arvelig Kaste, der netop paa Grund af sine Privilegier med den deraf følgende Jsolation, ogsaa i Sæder og Skikke, trods alt sit materielle Velvære staaer som den laveste i Samfundet, som den laveste i Dannelse og Oplysning; hvorimod Bondestanden, naar dette Ord fik sin rette Betydning i Danmark, snart begunstiget af de ydre, gode Forhold vilde indtage den den tilkommende Plads i Samfundet, idet den kom i fri Forbindelse og Vexelvirkning med de andre Stænder. Af disse Forhold med alle de Jndskrænkninger, som de medføre for Agriculturens Udvikling, følger naturligviis et betydeligt Tab for Statsformuen 9: Statsborgernes samlede Formues=Kraft, der altid lider ved ethvert Udviklingen hindrende Baand, navnlig, naar det, som her, nedsætter Værdien af en heel Classe Eiendomme i Staten. En mere speciel Ulempe medfører Fæstebaandet, idet det gjør Forpagtningerne af den største Deel af Landeiendommene i Staten til Hazardcontracter, hvor der paa Grund af Jndfæstningen (hvilken slette Afgiftsform ved Lovgivningens Hjælp er indgroet i Bondens Bevidsthed) ligesom væddes om, hvor længe Fæsteren og hans Kone kunne leve. Disse Ulemper og det Udviklingen hindrende, der saaledes ligger i Fæsteforholdet, gjør det vistnok særdeles ønskeligt, at see dette Forhold hævet eller forandret. Men hvorledes, Den simpleste Maade synes at frembyde sig ved ligefrem at hæve Fæstebaandet med dets Conseqvent ser. Denne Forholdsregel, som upaatvivlelig for længe siden vilde have kunne være indført til største Fordeel for Landet, naar man fra Begyndelsen af vore Landboforholds Udvikling havde tænkt derpaa, og forberedt den ved efterhaanden at løse flere og flere Baand overlade Mere og Mere til Tid og Concurrence; denne Forholdsregel vilde ved nu pludselig at sættes i Kraft, maaskee bevirke en altfor hurtig Revolution i Forholdene; thi, hvorvel disse efterhaanden vilde ordne sig paa den bedste Maade og til Statens største Fordeel ved den saaledes begunstigede frie Handel og Vandel, frie Salg, frie Forpagtninger, Sammenlægninger og Udstykninger, overeensstemmende med Tid og Sted, (hvorfor Staten dog om nødvendigt kunde sætte en Grændse, ligesom naturligviis de nuværende Fæsteres Rettigheder maatte respecteres), saa vilde de Fleste dog frygte, at den pludselige Omvæltning i Forholdene, navnlig saalænge som Lehns- og Stamhuus=Baand holde de største Eiendomme samlede, maaskee vilde indvirke alt for pludseligt indgribende paa den nuværende Bondestand, der vistnok behover Tid til at træde ud af sin Skal og amalgammere sig med de andre Stænder. En saadan pludselig Ophævelse af Fæstebaandet vilde saaledes maaskee ikke være tilraadelig, trods den store Fordeel, den vilde bringe Statsformuen, ved den forøgede Værdi af Landeiendommene, som vel nærmest vilde komme de nuværende Eiere tilgode, dog uden at angribe Nogens Ret, idet de nuværende Fæsteres Brugsrettigheder maatte respecteres, ligesom endeel af denne Fordeel, navnlig for Godseierne, kunde opveies ved Tabet af Privilegierne. En aldeles modsat Vei til Opgavens Løsning er foreslaaet fra Bevægelsespartiet, nemlig: et tvunget Salg af alt Fæstegods inden en vis Termin. Herved maa man først lægge Mærke til det Farlige og Uretfærdige, i et saadant Jndgreb i Eiendomsretten, i lovligt erhvervede Rettigheder, hvilket Jndgreb aldeles ikke kan sættes i Sammenligning med Slaveemancipation, Stavnbaandets Løsning o. s. v., hvorved kun Rettigheder, som formedelst Tilintetgjørelsen af den menneskelige Frihed strede mod Grundvolden for al Ret, bleve tilintetgjorte, ei heller kan et saadant Jndgreb sammenlignes med de Jndskrænkninger, som Politilovene i flere Lande have troet at maatte gjøre i visse Retninger (f. Ex. Aagerlove, Brødtaxter o. s. v.), hvorved ingenlunde tidligere erhvervede Rettigheder krænkes, men kun Brugen af en bestandig curserende Activmasse eller en Forbrugsmasse bestemmes. Ved et Eiendomsindgreb som det ovennævnte kuldkastes den borgerlige Orden, og med den al Sikkerhed, for velerhvervede Rettigheder. En saadan Forholdsregel kan derfor aldrig retfærdiggjøres og kun undskyldes med den største Nød, som ingenlunde, trods alle Manglerne i vore Landboforhold, kan siges at være tilstede i det blomstrende Danmark.