Den Vest-Sjællandske Avis, 1838-05-10
J Jndledningen til disse Betragtninger har jeg allerede bemærket, at ikke alle Landsbycommuner ere lige modne til en friere Forfatning, og Enhver, som kjender Noget til Landet, veed, at der i denne Henseende er stor Forskjel ikke alene paa de enkelte Provindser, men paa de enkelte Egne i samme Provinds. Endog Nabosogne findes ofte meget ulige i Henseende til denne Modenhed, og det i en dobbelt Henseende. Til denne Modenhed hører nemlig deels, at Communen eier Medlemmer, der kunne overtage Bestyrelsen af de fælleds Anliggender, altsaa kunne regne og skrive, – deels at den i det Hele tager har Sands for de fælleds Anliggender og deres rette Bestyrelse. J førstnævnte Henseende erModenhedsgraden hos de forskjellige Communer temmelig tilfældig, da den Commune, som nu har flere duelige Medlemmer, om faa Aar maaskee slet ingen har. Dog kan der ogsaa være mere constante Aarsager dertil, f. Ex. Eiendommenes Beskaffenhed, om de ere fuld Eiendom, Arve= eller Livsfæste, store eller smaa, – Skolevæsenets og Agerbrugets Tilstand, – Formuesforfatning om desl.; og Jngen vil vel negte, at nogle Egne - f. Er. Langeland, de Meste af Fyen, en Deel af Lolland og Falster, nogle Egne af Sjælland og Jylland, – i denne Henseende staae langt høiere end andre. Communens Sand for de fælleds Anliggender og deres Bestyrelse beroer fornemmeligen paa, hvorledes de communale Anliggender – Skole- og Fattigvæsen - hidtil have været bestyrede, – om Communen har taget nogen activ Deel deri, eller vedkommende Embedsmænd have styret Alt paa egen Haand; men Medlemmernes hele Forfatning - Formue, Besiddelsesmaade, Oplysning og desl. – kommer dog ogsaa herved i Betragtning. Der gives nu upaatvivleligen Landsbycommuner, der i begge Henseender ere ligesaa modne til en fri Communalbestyrelse, som mange Kjøbstadcommuner; men det lader sig vel heller ikke negte, at der gives Landsbycommuner, som i begge Henseender ere meget umodne til den communale Frihed og ikke vilde forstaae at bruge eller paaskjønne den. Det synes derfor ikke uhensigtsmæssigt, om denne Frihed blot blev tilstaaet de Communer, som forlangte den og vilde paatage sig visse dermed forbundne Forpligtelser; det kunde maaskee endog blive en Spore for de Landsbycommuner, som nu staae tilbage i Modenhed, og saaledes kunde en friere Communalforfatning ogsaa i den Henseende blive gavnlig for Land og Rige. Jmidlertid tør jeg ikke ligefrem tilraade dette, da det mueligen kunde give enkelte egennyttige og herskesyge Embedsmænd Leilighed til at forholde Communerne den Velgierning, som Regjeringen forundte dem. Som jeg i Jndledningen bemærkede, ville vel og selv de mindst modne Landsbycommuner kunne paatage sig Bestyrelsen af sine egne Anliggender, og om denne Bestyrelse end i enkelte Communer vilde blive noget mangelfuld og ufuldkommen, saa kunde den jo dog Tid efter anden blive bedre. Man maa herved ikke oversee, at Embedsmændene efter min Plan ikke skulle være uden al Andeel i Communernes Bestyrelse, – at de i det Mindste skulle føre Tilsyn med den og ved Communens Tillid kunne kaldes til at staae i Spidsen forden eller dog tage activ Deel deri. Ei heller maa man glemme, at de Communer, som meest savne den fornødne Modenhed, i Almindelighed ere Fæste- og Hoverigods, hvor Godseieren kan og maa have en betydelig Deel i Bestyrelsen, samt at den friere Communalforfatning netop skal være et Middel tilat hæve Communerne og navnligen Landalmuen til et høiere Trin. Naar man tager alt Dette i Betragtning, da mener jeg, at man kan ansee Landsbycommunerne i det Hele taget for modne til communal Frihed, i det Mindste indtil den Grad, som vi ovenfor have omtalt, og skulde end en enkelt Commune derved blive slettere bestyret, saa har den jo kun sig selv at takke derfor, Kjøbstæderne ere vist heller ikke alle lige modne til den communale Frihed, som er dem tilstaaet, og der findes maaskee iblandt dem næsten ligesaa umodne, som iblandt Landsbycommunerne; men derfor har man dog ikke taget i Betænkning at tilstaae alle Kjøbstæder fri Communalbestyrelse. Man lader enhver gjøre det saa godt, den kan, og saaledes kan man vel ogsaa gjøre ved Landsbycommunerne; Modenheden vil da komme med Tiden. Men saalænge der ingen Communalfrihed existerer paa Landet, kan man ikke vente, at Landsbycommunerne nogensinde ville blive modne tilden. Jmidlertid – Regjeringen vil maaskee betragte Sagen fra en anden Side, vil maaskee tage i Betænkning at give Landsbycommunerne frie fra Embedsmændenes Formynderskab, navnligen maaskee at overdrage dem Bestyrelsen af Veivæsen og desl.; da maa Fædrelandets og Landmandens oprigtige Ven dog ikke lægge Hænderne i Skjødet og vente til Tidens Fylde kommer, da Landsbycommunerne kunne blive emanciperede og erklærede myndige i deres egne Anliggender; han bør stræbe at fremskynde dette Tidspunct ved at arbeide paa at gjøre Landsbycommunerne modne til denne Frihed, og Spørgsmaalet bliver derfor fornemmeligen, hvad der i denne Henseende er at gjøre.