Aalborg Stiftstidende, 1845-05-24
J Foraaret 1844 kjøbte Tiltalte, der er i en Alder af 32 Aar og ikke forhen har været tiltalt eller straffet samt har gode Vidnesbyrd om sin tidligere Vandel, en Gaard i Lørslev By under Venneberg Herred i Hjørring Amt af Ole Christian Andersen for 1800 Rbd. foruden aarlig Aftægt til Sælgeren, der for Aftægten samt 800 Rbd. af Kjøbesummen skulde gives 1ste Prioritet i Gaarden. Da Tiltalte, nogen Tid efterat han havde afsluttet Handelen, kom paa den Tanke, at han vanskeligt kunde erholde en Sum, der skulde udbetales i Decbr. Termin 1844, til Laan, paa 2den Prioritet i Gaarden, fordi der for den store Aftægt var givet 1ste Prioritet, saa kom han, efterat han, som han udtrykker sig, i nogen Tid havde gaaet og grundet herover, paa den Tanke, at naar Aftægtsmanden var død og Aftægten saaledes ophørt, vilde han nok kunne blive ved Eiendommen, hvorfor han tænkte, at han maatte see at skille sig af med Aftægtsmanden, uden at han dog dengang gjorde sig Tanke om, paa hvad Maade dette skulde skee. Tiltalte vedblev imidlertid efter sin Forklaring at beskjæftige sig med samme Tanker, indtil det faldt ham ind, at han kunde skille sig ved Aftægtsmanden ved at tage ham afDage, og at det kunde skee ved at indgive ham Noget, hvoraf han kunde de, og denne Tanke meddeelte Tiltalte sin Hustru, der da som hans Forlovede opholdt sig hos ham, men uden at han, som han siger, endnu dengang havde fast besluttet at skille Aftægtsmanden ved Livet, hvorimod han var saa urolig i sit Sind, at han i flere Dage hverken spiste eller drak. Efter nogen Tids Forløb besluttede han sig imidlertid til at indgive Aftægtsmanden noget Forgiftigt, der kunde skille ham ved Livet, dersom han ikke kunde faae den attraaede Sum til Laan paa 2den Prioritet; og da Saadant ikke lykkedes ham, men han omtrent i Slutningen af Juli Maaned f. A. erholdt Afslag af en Mand, til hvem han derom havde henvendt sig, saa fattede han, da han ingen anden Udvei saae, den bestemte Beslutning at tage Attægtsmanden af Dage, hvorom han atter talte med sin Hustru, uden at han kan erindre, hvad hun dertil svarede; hvorimod hendes Forklaring gaaer ud paa, at hun hverken da eller tidligere, da hendes Mand talte til hende derom, fraraadede ham Saadant, fordi hun antog, at det ikke var hans Hensigt at udføre en slig Beslutning, Da Arrestanten derefter den 10de August forrige Aar gik til Hjørring, fornemmelig for at tale med en Karl der Byen om at sælge Gaarden til ham, og han paa Veien tænkte paa Udførelsen af sin Plan, faldt det ham ind at indgive Aftægtsmanden Skedevand, hvilket han, efter hvad han havde hørt fortælle om en Mand, som af Feiltagelse havde nydt noget Skedevand, antog kunde bringe Døden, naar det blev nydt i nogen Mængde, uden at han gjorde sig nogen Forestilling, om saadan Virkning vilde indtræde strax eller først efter længere Tids Forløb, og da han nu af ommeldte Karl havde erholdt endelig Besked om, at denne ikke vilde afkjøbe ham Gaarden, kjøbte han i en Boutik for 6 s. Skedevand i den Hensigt at indgive Aftægtsmanden det, naar Leilighed dertil gaves; idet han derhos har udsagt, at saafremt han kunde have solgt Gaarden til den ommeldte Karl eller faaet Pengene tillaans, vilde han ikke have forsøgt paa at aflive Aftægtsmanden, og at han under alle Omstændigheder ogsaa vilde have kjøbt Skede vand for at bruge det til Undersøgelse af Mergel. Paa Hjemveien fra Hjørring besluttede han endnu samme Aften, dersom Leilighed gaves, at udføre sin Plan, og da han efter Hjemkomsten spiste Aftensmad med Aftægtsmanden, med hvem han opholdt sig i Sovekammeret, uden at der var Andre tilstede, naar undtages, at Tiltaltes Kone gik ud og ind, saa gav han ham 3 Snapse Brændeviin, for at faae ham noget beskjænket, og saaledes lettere faae ham til at drikke Skedevandet, hvorpaa Tiltalte, efterat de havde spist, gik med Brændeviinsflasken og Glasset ind i Spisekammeret, der er ved Siden af Sovekammeret, og da han havde Flasken med Skedevandet i Vestelommen, kom han endeel deraf i Glasset samt noget Brændeviin for at give det Hele en Brændeviinslugt. Han traadte derpaa her i Døren til Sovekammeret og bød Aftægtsmanden Glasset, idet han opmuntrede denne til at drikke, under Foregivende af, at han selv havde taget sig en Snaps, hvorfor Aftægtsmanden ogsaa, skjøndt han først var uvillig dertil, tog Glasset og satte det for Munden, idet han hævede Armen, som for at uddrikke Glasset, men da han havde faaet noget af Glassets Jndhold i Munden, følte han strax en stærk Brænden, hvorfor han øieblikkeligt spyttede stærkt fra sig og spildte det meste af det, der var i Glasset. Da Aftægtsmanden, paa hvis Spørgsmaal, hvad det var, Tiltalte havde givet ham, aff denne havde erholdt til Svar, at det var af samme Flaske, hvoraf han selv havde drukket, gik hin strax bort og søgte hen til sin i samme By boende Søster, hvorpaa Tiltalte kastede Glassets øvrige Jndhold paa Gulvet, ligesom han ogsaa henkastede Flasken med Skedevand ved Enden af Laden og itutraadte den. Aftægtsmanden, der strax, da han smagte Glassets Jndhold, antog, at der var givet ham Gift, gik derfor, som anført, øieblikkeligt til sin Søster, hvor han hele den paafølgende Nat drak en betydelig Deel Melk, og derved mildnedes efterhaanden de Smerter, han strax følte, da han havde faaet Glassets Jndhold i Munden, skjøndt Huden saavel af Munden som af Tungen i store Stykker gik løs. Vel antager han, at han har sunket lidt af Glassets Jndhold, og han har ogsaa følt nogen Smerte i Maven, ligesom det og, da hans Tilstand den 16de August blev undersøgt af Districtschirurgen, befandtes, at hans Tunge var belagt med tyk Slim, og at der i den bagerste Deel af Svælget var betydelig Rødhed, hvorhos han angav, at hans Tænder havde været ømme, og at han ikke havde kunne taale at synke, men iøvrigt er det saavel efter hans egen Forklaring som efter vedkommende Lægers senere Erklæring ikke antageligt, at det ham tilføiede Onde har havt nogen videre skadelig Jndflydelse paa hans Helbred. Om Forholdet imellem Qvantiteten af det Skede vand og Brændeviin, som Tiltalte kom i Glasset, haves ingen bestemt Oplysning, idet Tiltalte først har udsagt, at han næsten fyldte Glasset med Skedevand og derefter kom lidt Brændeviin i, uden at han dog kunde sige hvormeget; men senere har han udsagt, at det forekommer ham, at han omtrent kom ligesaa meget Brændeviin som Skedevand i Glasset, der var saa fuldt, som en Snaps pleier at skiænkes, men at han, da det var mørkt, iøvrigt ikke vel kunde see, hvormeget der af hver Slags kom i Glasset. Vedkommende Læge, som har undersøgt endeel af samme Slags Skedevand som det, Arrestanten har forsøgt at indgive Aftægtsmanden, har derhos erklæret, at dette, der befandtes at indeholde Vitriololie, kunde frembringe en saadan Virkning, som Tilfældet havde været, og at Nydelsen af en saastor Qvantitet Skedevand som det af Arrestanten benyttede Brændeviinsglas kan indeholde, maa ansees at være dræbende, naar betimelig Lægehjælp ei benyttes, samt at en ubetydelig Tilsætning af Brændeviin neppe vil decomponere Syren eller forandre dens corroderende Virkning; og den af Sundhedscollegiet afgivne Erklæring gaaer ud paa, at det tilsatte Brændeviin vel for endeel maa have svækket den corroderende Syres Virkning, men at desuagtet Nedsynkningen af det hele Qvantum vilde have frembragt meget farlige og, uden Anvendelse af passende Midler eller spon tan Opkastelse af Blandingen, maaskee dødelide Følger, idet Collegiet dog derhos har bemærket, at Nedsynkningen af saa stort et Qvantum, naar den ikke skeer forsætligen, i de fleste Tilfælde, ligesom i dette, vil blive standset formedelst den øieblikkelige Brænden i Munden. Jfølge alt det Anførte ansaae Viborg Landsoverret Tiltalte efter Lovens 66-22 cir. Frong. 4 Oct. 1833 a 10 for attenteret Mord med at have sit Liv forbrudt, og Høiesteret, hvortil Sagen, efter Lovgivningens Bestemmelser appelleredes, stadfæstede den indankede Overretsdom.