Den Vest-Sjællandske Avis, 1815-08-05
Napoleon. (Themistoles var den berømte Atheniensiske Admiral og Statsmand, som frelste sit Fødeland og Grækenland ved den store Seier til Søes i Slaget ved Salamis, siden forjaget af sine egne Landsmænd tog han sin Tilflugt til Persiens Konge Artarerres, hvis Folk han havde overvundet, denne modtog ham meget galant og anviiste ham tre rige Stæder til sin Underholdning. Grækenlands og Roms store Begivenheder svæve Napoleon idelig for Sjælen, og har unægtelig havt en stor Jndflydelse paa hans politiske Vandel; i Ærgjerrrighed og i Talenter kan han godt ligne sig med Themistoles, men hans Fald og Landflygtighed er skeer paa en anden Maade; om han i Henseende til sin Modtagelse i Engelland kan lignes med ham, vil Tiden læred. Bellerophon har faaet Ordre at afseile til Plymouth, og al Communication imellem Skibet og Landet er forbudt; det heder nu at han skal bortsendes til den meest afsondrede Punkt paa Kloden til den lille Øe St. Helens, en Engelsk Colonie i det store Atlantiske Hav. Af omstændelige Jndberetninger og Napoleons Jndskibelse; seer man: at den først fandt Sted den 16de Juli, den 12te Juli havde han erfaret Kongens Ankomst til Paris, da opgav han først Haabet og sin Søns Erkiendelse og om sin rimelige Tilbagekomst til Paris. To Dage varede Jndskibningen af hans Effecter og Følge. (Historien om de forefundne 1000 Millioner er et Eventyr) Der fortælles: at Kapitain Maitland lod Napoleon gaae ind i en Officeers Værelse paa sit Skib, og satte to Skildvagter for hans Dør, en Officeer kigede der ind og faae at han fældte Taarer. Ogsaa siger man: at da en af de Marschaller, som havde erklæret sig meget imod ham, besøgte ham i Paris efterat han havde frasagt sig Thronen, saa afbrød han Samtalen og sagde med Kulde: Livet er den eneste Eiendom jeg har tilbage, det vil jeg beholde. Jngen af Napoleons Familie har fulgt med ham, med nogle faa Venner har han overgivet sig til Engellænderne, han har vel ikke meent: at det var nødvendigt at de flygtede, blot mod ham har Europa erklæret sig. Hans Paarørende ere forblevne i Paris. Mad. Hortense er forviist og afreist, Cardinal Fesch ligeledes; Lucian skal være arresteret og bragt til Turin. Murat er flygtet over Toulon; hans Gemalinde skal have spillet en glimrende Rolle i Triest, men har ladet Modet og Haabet, synke siden hendes Broders Vandheld. Den Franske Kongelige Familie vender derimod tilbage til Frankerige; Hertugen af Angouleme er kommet til Marseille og Hertuginden afseilet dertil fra Engelland; man taler stedse om, at den blide Ludvig den 18de vil resignere, han skal have spurgt Hertugen af Wellington i hvilket Aar han var født, denne svarede i 1768; altsaa i samme Aar sagde Kongen, som Bonaparte, denne Erstatning var Forsynet os skyldig. Man længes efter at den forgiæves Modstand i Frankerige af Modparthiet maae snart ophøre, og man hører derfra med Uvillie, at det er falskt at Balenciennes og Conde har capituleret, derimod er officiel Efterretning indløbet, at Fæstningen Londrey har overgivet sig. Søehavnene Brest, Rochefort og Cherburg har reist den hvide Fane. Bourdeaux vil vel snart gjøre det samme, da Marschal Davoust, Chef for Loire-Armeen, har den 17de Julii i Orleans i en Proclamation opmuntret Soldaterne til at underkaste sig Kongen; ogsaa Generalerne Suchet, Brüne og Rapp har sluttet Vaabenstilstand og indladt sig i Underhandlinger, som vel gaae ud paa at conservere deres og deres Officierers Poster; den med General Rapp sluttede Vaabenstilstand, gielder for alle Fæstningerne i Elsas, hvor ligesom i Franche comte Stemningen er meest gunstig for Napoleon. (Man kan see, at i Korn- og Fabriklandene er man paa Napoleons Side, men i Viinlandenne og i Handestæderne er man imod ham, thi disse Lande lede meget ved den lange Krig med Engelland og den deraf følgende Handelsværring) Det vil nok ellers snart blive roligt, og vil det ikke skee med det Gode, saa kan det skee med det Onde, thi endnu bestandigt vælte fremmede Tropper ind i Frankerige, over en halv Million allierede Soldater opholde sig i Landet; fra Canada, Beltet, Don og mangfoldige andre Egne strømme Krigshære dertil; det er nødvendigt, siger man, da der er saameget at bringe i Orden; enhver Allieret Magt lader de Provindser de har besat bestyre ved egne civile Embedsmænd; man kan med Rette sige: at Frankerige er et erobret Land.