Berlingske Tidende, 1832-10-04
Tyrkiet. Constantinopel, den 30te August. (Slutning) - Hvor ganske anderledes seer det ud ved den Tyrkiske Armee, der forbander næsten enhver Soldat sin nærværende Tilstand, insker med Længsel den forrige tilbage. Den fri og nogenlunde formuende Landmand (thi den simpleste Tyrkiske Bonde er dog den Sammenligning rigere, end den fornemste Ægypter) som lidtil har ført et aldeles uafhængigt Liv, er vant til at Arbeide ikkun saare lidet og at tilbringe den største Deel af sine Fritimer, uden at have noget at tænke paa, i et orientalskt Cofume, der passer saa godt til hans Dorskhed og Uvirksomhed, med korslagte Been, en lang velsmagende Tobakspibe i Munden, paa en bred Divan, eller i det mindste paa et blødt Tæppe Han bliver pludselig med Magt bortslæbt fra sin Familie, underkaste En stræng, militær Disciplin, stukket i en snæver, Frankisk Uniform, maa hele Timer exercere med et tungt Gevær i Haanden, maa ofte hungre og tørste, ofte sove under aaben Himmel Under Alt dette bliver han naturligviis ilde tilmode, og tænker hvert Øjeblik paa sin tabte Lykke. Uden Begreb om Ære og Fæderneland, falder den ringeste Besværlighed ham til Byrde, og stedse længselfuldt sukkende efter Hjemmets Frihed og Behagelighed, og uvant til Slavisk Subordination, griber han den første den bedste Leilighed til at afryste sine trykkende Lænker, Kun ved nøje at lægge Mærke til dette Punkt kan man forklare den Tyrkiske Armees pludselige og næsten totale Opløsning. Føier man hertil, at særdeles mange Tyrkiske Soldater allerede med Modermelken have indsuet Hadet til Sultanen, saa begribes lettelig, at de kun med Modbydelighed slaaes for ham. Grunden til Tyrkernes enkelte Nederlag i fordums Tid bør ogsaa søges i den moralske Krafts Forskjellighed. Vicekongens Søn, Jbrahim Pascha, er berømt i det hele Ottomanske Rige som en udmærket Helt; han er bekjendt overalt som Sejerherre over Grækerne paa Morea, over Candioterne, Wahabiterne, Negeren, i Sennaar og Paschaerne af Acre og Damask; Sultanen kan derimod ikke rose sig af en eneste betydelig Seiervinding, men nævnes endog som overvunden ved Tabet af Grækenland og mange til Rusland afstaaede Provindser, De Tyrkiske Recrutebleve derfor allerede forud betagne af en panisk Skræk, (hvilket er saa meget troeligere, som Jbrahims Stridskræfter bleve at Tyrkerne overdrevne til det Dobbelte), medens de ældre vaaben øvede og sejerkronede Arabere droge i Feldten, med Tillid til deres Overhoved og vare visse paa at høste Laurbær. - Til Slutning et Blik paa Fremtiden, der, som man allerede skjønner, er meget skyefuld for Sultanen, og uheldsvanger nærmer sig det hele Ottomanske Rige med den tyranniske Mehemmed=Alis Herredømme, Skulde end en Fredsslutning komme i Stand, vil dog den ærgjerrige Ægyptiske Pascha, som allerede Sherisen af MekkasFetwa beviser, ikke opgive sin Plan, engang at bestige Sultanens Throne; han vil maaskee kun søge at vinde Tid, og i den han ved sit forræderske Exempel opmuntrer andre Paschaer til Frafald, paa nyt angribe Sultanen, hvis Magt stedse meer og meer svækkes. Kun de Europæiske Magters Mellemkomst kan redde Sultanen. Rusland synes ikke utilbøieligt til at sende Tropper over Trapezunt til Lilleasien for at hielpe ham; England derimod vil aldeles ikke tilstede nogen Jntervention. Maaskee venter England af Mehemed Ali at erholde fri Seilads paa det røde Hav. Frankrige er enigt med England, medens Østerrige og Preussen synes at samtykke Ruslands Anskuelse. De herværende Gesandtskaber ere i stor Bevægelse; men hvo veed, om ikke Jbrahim Pascha allerede staaer for Constantinopels Porte, inden Courererne kunne komme tilbage fra London og Petersborg? -