Jyske Efterretninger, 1769-01-20
Et Fruentimmer, der er saaledes daglig bekymret for sin indvortes Prydelse og ævige Lyksalighed, hun elsker sig selv paa den allerfornuftigste Maade. Hun kiender saa vel hendes sande Dyder som og hendes mangfoldige Feyl, hine an anseer hun, uden at giøre sig til deraf, enten som en Gave fra Gud eller og som Virkninger af det, hun er pligtig Hun overveyer med en inderlig Fornøyelse, hvor alvorlig Gud antager sig hendes Velfærd, og derfor holder sig det med Alvorlighed at arbeyde paa sin egen Lyksaligheds Befor en hellig Pligt at efterligne Gud derudi, og ligeledes fordring. Men derimod hvad disse, nemlig hendes Feyl ere anbelangende, da erkiender hun samme med Bedrøvelse, ja disse holde hende tilbage fra at ophøye sig over andre, eller gjøre sig til af de Fortrin, hun kunde synes at have frem for dem. Hun dømmer sig selv paa den allerskarpeste, men andre paa den lemfældigste og billigste Maade. Emilie stræber, saa vidt mueligt være kan, efter at opnaae Fuldkommenheds Maal. Hun søger at forbedre sin Forstand, at faae en reen Jndsigt udi, og tydelig Kundskab om alle de Sandheder, der paa nogen Maade have Jndflydelse udi et klogt, retskaffent og fornøyeligt Liv og Levnet. Hun vil hverken være eenfoldig, eller overtroisk, ikke heller tragter hun af Forfængelighed efter saadan Viisdom, hvorved hun kunde hindres og afholdes fra at opfylde hendes Kalds og Stands udvortes sommelige Pligter. Religion, SædeLæren, Kundskab om Naturen, om de fornemmeste Steder i Verden, om de vigtigste Begivenheder baade i de ældre og nyere Tider, ja om det menneskelige Hiertes Beskaffenhed, alt dette udgjør hendes heele Videnskab; Thi hun legger sig allene efter Videnskaber, for at forbedre sin Forstand, og ikke for at gjøre sig selv til deraf, Hun læser og ligeledes de meest udvalgte, beste og sindrigeste Skriften, for at opmuntre Hiertet og Sindet, men ikke for at ville agtes at være boglærd, eller for siden at kunne lade sin klygtige Geist desbedre høre. Hun baade taler og skriver sit Moders Maal ziirligt. Hendes Ord ere sunde og betænksomme, og derfor ogsaa altid behagelige og opbyggelige. Hun taler oprigtigt, hvad hun meener, og haver stedse Afskye for svigefulde Læber. Hun er munter og beleven, men hendes vittige og klygtige Jndfald ere hverken urimelige eller fornærmelige, aldrig stridende imod, men altid overeensstemmende med Dyd, Ærbarhed og Velanstændighed, Emi Emilie har et fuldkomment Herredom over sine Begierligheder; De staae alle under hendes Forstands Herredømme, og bestyres efter de beste Regler; Saa hun ikke behærskes af fordervelige Begieringer, ey heller lader de uskyldige Begierninger komme uden for deres foresatte Grændser. Hun veed at regiere sig selv paa lige saa viis og behagelig Maade, som hun opdrager sine Børn. Hun betragter sit Legeme, som en Helligdom for den udødelig Siel; Hun sørger for dets Sundhed og Vedligeholdelse, og søger ved et fornuftigt Valg og efter Velanstændighed at indrette sit Legems Prydelse, ikke allene ved tugtige Miner, men end og ved en tarvelig og sømmelig Klædedragt. Som en fornuftig Huusholderske bruger og anvender hun saa vel Tiden som hendes Formue, og ikke forspilder den første ved et Natbord, eller forøder den sidste paa overdaadig Stat og Prydelse; Thi derved vilde hun ikkuns bringe Folk paa de Tanker, at hun var stolt og forfængelig, og ikke tilfreds med hendes Mands Stand, men letsindig nok til at berøve hendes Mand og Børn deres Midler, og saaledes betage sig selv, som en Christen, al Leylighed til at udøve Kierligheds Gierninger. Kort sagt, hun klæder sig hverken paa gammeldags Maneer, og ey heller efteraber hun enhver nye Mode. Hun er meget om over Æren; Men hvad for en Af re, Bilder hun sig vel ind, at hun har den smukkeste Skabning, de prægtigste Klæder, og de klygtigste Jndfald, Ney slige Bagateller overlader hun til andre at dømme om efter deres Smag; Thi hun søger langt fra ikke at gjøre sig til deraf, men holder dem blot allene for Midler til at recommendere andre de indvortes Skiønheder, og at indprente dem som selv ere dydige, Høyagtelse og Kierlighed i det mindste for et Fruentimmers Dyd. Men hun er ikke ligegyldig ved enhver Dom, som fældes over hendes Uskyldighed og Opførsel. Hun bliver hæftig fortørnet over den mindste tvetydig Skiemt og den ringeste Mistanke. Da hun beslitter sig stedse paa, heller at være, end at synes ulastelig, saa paastaaer hun det, som en Skyldighed, at man og bør dømme vel om hende. Derudover skyer hun al end og den ringeste Mistanke, og intet gaaer over hendes Sam Samvittigheds ømme Følelse; Hun kan ogsaa derfor ikke foragte ulige Domme, efterdi al hendes heele timelig Velfærd beroer paa den Høyagtelse, man har for hendes Dyd. nuftig Mand. Desto latteligere derimod er visse FruentimHun holder det for en Lykke at leve i Ægteskab med en for res Hofmod og stolte Væsen, der allene grunder sig paa slige Fortrinne, dem de end og kan besidde, uden at være forstandige eller dydige. Hvilke deylige Dukker ere ikke disse, uden Hierne. (Slutningen skal følge.)