Almuevennen, 1844-06-05
Ved almindelig Værnepligt forstaaer Folket i Almindelighed den for alle Mand i Staten lige vigtige og kjære Pligt, uden Persons Forskiel frivillig og gjerne at lære at føre Vaaben, og i Krigstid at værne og stride som Vaabendygtige til det fælleds Forsvar imod fjendtligt Overfald, saa at hverken Penge, Livsstilling eller Nogetsomhelst, uden alene Legems eller Siels Udygtighed dertil, maatte kunne fritage nogen Undersaat i Riget fra i Virkeligheden at opfylde denne Pligt, og som Følge deraf maatte alle Landets Sønner og unge Karle i den dertil meest passende Alder uden Undtagelse vaabenøves og vedligeholdes i Vaabenøvelse til den Grad, at de indtil en vis Alder i Manddomsaarene kunde være i vaabenovet Stand naar Fædrelandet i Farens Stund kaldte dem til sit Forsvar. Dersom det derimod, i denne vigtige Henseende vedbliver som det er, eller som det efter Udkastet vilde blive, at alene de fattigste og ringeste af Landets Børn blive exercerede paa den nærværende underkuende Maade, med en yderlig ringe Gage og under anden oekonomisk og subordinair Forknyttelse, kan man da vente at dette lidet Antal af saadanne Stakler i Krigstilfælde skulde udvise andet en Kraftløshed og Usselhed, der vel kunde vorde Fjenden til Latter, men aldrig til Skræk og Modstand, Hvem maatte slige stakkels stedmoderlig behandlede Soldater i Hjerter betragte som deres værste Fjender, enten Landets Fjender udenfra, der aldrig tilforn havde gjort dem Ondt, eller deres Medborgere indenfra, som de skulde forsvare og lade Liv og Blod for, men som blot havde viist dem det Medborgerskab at lade Landets Værn og Beskyttelse hvile paa dem, uden at yde dem andet Gode derfor, end Fortrykkelse og ringe Forpleining, Ja spørge vi saaledes, som vi i denne vigtige Sag vel maa, da er Svaret af sig selv tilrede, og Ønsket om at dette Forhold maatte vorde anderledes paatrænger sig hver dansk Mand der i Sandhed vil sit Fædrelands Bedste. Det er fremfor alt nødvendigt at følgende tre Punkter blive lagt til Grund for den ny Værnepligts eller Væbnings=Lov: 1) At alle danske Undersaatters Sønner lige fra den høieste til den laveste i Fødsel og Stilling maa alene ved Legems eller Sjels Udygtighed fritages for, selv personlig at lære og vedligeholde Vaabenfærdighed, for at de i Krigstider alle kunne sammentræde i Hæren til Landets Forsvar. 2) At Vaabenøvelsestiden indskrænkes til saa faa Uger som muligt; at Skolerne inddeles districtsviis, og Ovelserne vorde saa simple, at Hensigten, som er den nødvendige Vaabenfærdighed, kan opnaaes paa den taaleligste, sparsommeligste og bedste Maade saavel for den Enkelte som for det Offentlige; Bornholmernes almindelige Vaabenøvelsesmaade og Militairindretning formenes her for en stor Deel at kunne tages til Mønster 3) At den faste Garnisonstjeneste maatte med samme Lighed være fælleds Pligt for alle de Vaabenøvede men at den opfyldes saaledes at der leies for en rigelig og god Betaling paa alle de Vedkommendes Bekostning dertil saa mange Frivillige af deres Midte, som behøves til denne Tjeneste. J. S. Flere Andragender om at disse Grundsætninger maa blive fulgte i den forventende Lov, ville indkomme til Stænderne, som vi haabe ogsaa ville skjænke dem deres bifald og Understøttelse.