Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1817-08-05
Da nu Ørsted i Eunomia 2den Deel Pag. 524 erkjender dettes r Rigtighed, og i den Anledning anmærker, at Lovgiveren, hvis han havde tænkt sig denne Mulighed, sikkert og havde gjort en forandret Bestemmelse, for at Debitorerne ei skulde komme til at udbetale mere end de virkelig skylde, saa maadet nu næsten ansees uden for Tvivl, at der og vil blive gjort Noget fra Regjeringens Side til at sikkre disse Debitorer mod Forurettelse. Dette kan iværksættes paa en af 2 Maader: lenten ved at forlænge Indulten indtil Narneværdie og Sølvværdie blive lige, eller, hvis Man maatte finde dette betænkeligt som stridende mod det udtrykkelige Tilsagn i Forordningen af 5 Jan. 1813, ved et Lorbud : at Kreditor, naar han opsiger omskreven Sølvværdie-Gjeld, skal lade sig nøie med Beløbet i Navneværdie (hvorved han nemlig 1 Tiden alligevel faaer fuld Valuta) - et Lovbud, som og faldeles har Retfærdighed og Billighed paa sin Side, samt Analogien af Forordn. af 14 Septbr. 1813, der ligeledes realdede Bod paa en i Forordn. af 5 Jan. 1813 ikke forudseet Ulempe. Men foruden det, at Retfærdighed saaledes synes sat være paa Sølvværdie-Debitorernes Side i Henseende til Ønsket om et saadant Lovbud, saa anbefaler endog Klogskab Regjeringen at gjøre dette Skridt. Indsenderen er nemlig af den bestemte Formening, at de Debitorer, som i de kommende Terminer ville være i den største Forlegenhed, lere dem, som efter 5 Januar 1813 have, ved at kjøbe Eien damme til de urimeligste Priser og for Pengesummer, som de aldrig eiede, paadraget sig en stor Mavneværdiggjeld, som de vanskelig ere istand til at udrede. At nu disse, der have bragt sig selv i en uheldig Stilling ved at ringeagte Kongens Ord og den for Rigsbanksedlerne givne Sikkerhed (thi herat Eiendommenes Opdrivelse i Priis, da Man troede at skulle begynde hvor Man var sluppet den 5 Jan.), ikke kunne saaledes være Gjenstand for Medlidenhed, som hine, den ven er Juasvendeligt Lovbud ere satte i den Stilling, hvori de befinde sig, er naturligviis klart. Det var derfor høilig at ønske, at et Lovbud, som sikkrede de Sølvværdie-Debitorer, der ere ældre end Jan. 1815, for den foromtalte Fornrettelse (at skulle bemie mere end de skylde), saaledes tillige maatte forebygge, at Man ei skulle kunneskrive deres Ruin, der have ødelagt, sig selv, paa Rigsbankforordningens Regning, noget, som let vilde skee, naar begge Parters Klager - baade de ubillige og mere billige - hørtes og gjenløde imellem hinanden Til det nybygte Linieskib Danmark. Havets Dronning i de gamle Dage Danmark, svæv igjen paa Bølgen blaaTag dit gamle Navn i Danmarks Sage Spred, som Phoenix, dine Vinger faae. Svem som Dronning paa det salte Blaa, Dannemand, vær fro i Sind og Hu Høit sig løfter Snekkens stolte Tinde; Tordenskjold din Søn var død, men nu Lever han igjen i reiste Minde. Fredrik ligne vil de stolte Fædre Flaader bygge, Sømænds Minde hædre: Held vor Konge, Held Dig, Danmarks Drot Fiender kom alt under Venners Maske, Log med Flaaden Danmarks høire Arm; Svag vel Kæmpen, dog ei død var vorden, Ei blev rant vor, Sømandsrog" i Norden, Som en Phoenir steeg den af sin Aske, Danmark bar den i sin Moderbarm. Hil dig, Snekke! Orlogskib saa prud, Hil dit Navn, du Danmarks Dannevirke! Danske Hjerter løfte du til Gud! Han da styrker Konge, Stat og Kirke. Han forsætter Fremtids Held og Vælde Hver, hvis Haab ei Modgang mægted fælde. Danske Løver, troforente trende, Takker eders Moders høie Aand; Sanker eder fast og kjekt om hende, Sine Hjerter gav hun jer i Haand! Løver tre og Hjerter i saa røde. Vidne høit for Levende og Døde: Kraft og Kjerlighed er Danmarks Pryd. Danmark, dine Marker, Skove, Enge Lukte Gud med Bølgen himmelblaa; Bort fra Bølgen saae du altfor længe, Paa Forfængelighed - ak. - du saae. Nu skal Kraft og Mod i Danskes Hjerte Atter lue høit ved Ordets Kerte. Da vil Danmark times Held igjen!