Ribe Stifts Adresseaviser, 1842-07-25
Udenlandske Efterretninger. Frankrig. Den ædle Lafitte har givet et nyt Beviis paa Høimodighed, idet han efter den nye skrækkelige Ulykke, der har truffet den gamle Ludvig Philip, uden at tænke paa lidte Krænkelser og lang Uenighed, atter ilede til den Mand, med hvem han for 1830 levede i et ædelt Venskab, paa hvis Hoved, han satte en Krone, og hvis nye Politik han i saa mange Aar og saa heftigt har maattet bekæmpe. Præsidenten for Ministeriet af 17 Octbr. 1830 kastede sig udbrydende i Taarer for Kongens Fødder. Denne reiste ham strax og førte ham i sit Kabinet, hvor disse tvende Mænd i mere end en Time havde en Samtale, der vistnok var en af de interessanteste og mærkværdigste i den nyere Tid. Da Lafitte traadte ud af Kongens Kabinet var han saa bevæget, at han næppe kunde holde sig opret. – Et af den venstre Sides meest udbredte Organer "Siecle" søger af Historien saavelsom ved politiske Grunde at godtgjøre, at Regentskabet bør overdrages til Hertuginden, af Orleans, Greven af Paris's Moder. Den afdøde Prinds skal i et Testamente have ønsket, at Regentskabet ikke blev overdraget til hans Gemalinde, hvilket ogsaa stemmer overeens med Hertugindens Ønske. Det er imidlertid vist, at Ministerkonseilet stemmer for Hertugen af Nemours Regentskab, kun angaaende Myndighedsalderen er man ikke enig. Bladet France har en Artikel i Anledning af Regentskabspørgsmaalet, som man meget maa beklage, men som ogsaa har fundet Misbilligelse. Dette Blad har nemlig givet tilkjende, at den kongelige Families Ulykke er en Styrelse af Forsynet til Fordeel for et andet Dynasti og betjener sig derved af følgende Ord: naar Forsynet udsletter, saa skeer dette for at skrive paa ny." Hertuginden af Orleans ankom til Neuilly d. 16. Hendes første Sammenkomst med Kongen og Dronningen var, som man kan tænke sig, høist hjærtegribende. Ved Lægernes Undersøgelse af Hertugen, af Orleans Liig er følgende bleven oplyst, Hjerneskallen havde faaet mange Brud, Hjernen selv var forstyrret, og der var flydt meget Blod i Hjerneskallen og Brystet; alle disse Brud bevise endmere at al Lægekunst var forgjeves, man kan næppe begribe, hvorledes Prindsen, kunde udholde en saa lang Dødskamp. Efter en omhyggelig Undersøgelse af Omstændighederne, der gik forud for Prindsens Fald og hans Saar, er man kommen til den Overbeviisning, at han ikke er sprungen ud af Vognen, men at han ved et Stød maa være styrtet ud af den. Liget blev balsammeret efter ægyptisk Methode. Efter Balsammeringen og Kistens Lukning blev det ført ind i et Kapel, hvor Kongen ønskede, at Geistligheden vilde udtale sin Velsignelse over hans Søns Liig. Dronningen udbrød: "Min Gud, min Gud, det er ikke for meget, men det er mere end meget, ja langt mere end meget Kongen besøger ofte Kapellet, og hver Gang beder han knælende for Altaret, hæver derefter Liigklædet, betragter da med Veemod de elskede Levninger og gaaer bort i Taarer. Ogsaa Dronningen besøger ofte Kapellet for at bede, men Kongen tillader hende ikke at nærme sig Liget, da hun ved det første Blik falder i Afmagt. Paa hiin ulykkelige Dag sagde Dronningen til de hende omgivende Personer: "Jeg var for lykkelig og for stolt af ham; Gud har fundet for godt at tage ham fra mig." Kongen indtager Forsædet i Ministerkonseilerne, og her forlader ham aldrig den beundringsværdige Fasthed, som han har viist ligge siden Katastrophen. "Slaget er skrækkeligt - siger han –, men det tør ikke ryste vor Tillid til Fremtiden. Vi ville overvinde enhver Vanskelighed."