Viborger Samler, 1838-06-03
Da vi sidst vare samlede her, erkjendte vi et nyt Pant paa Deres Majestæts Kjærlighed i den Stænderinstitution, De havde skjænket Deres Folk, dog om den vilde bære de Frugter, vi varmt øn skeede, laae skjult i en uvis Fremtids Skjød. Men nu vi anden Gang møde her, og skue tilbage overde sidst henvundne tvende Aar, nu oplives vort Haab, og vi glæde os ved mangen trøstefuld Vished; thi vore velmeente Bestræbelser bleve anerkjendte af vore Medborgere; vigtige i det borgerlige Liv indgribende Anliggender bleve oftere Gjenstand for Folkets Samtale, mange fandt billigere Bedømmelse, end førend de i Stænderforsamlingerne vare fremsatte, modsagte, forsvarede og alsidig betragtede, og patriotiske Forfattere kaarede dem til Æmne for grundige Undersøgelser. Saa ledes spore vi alt nu Jnstitutionens Jndvirkning paa Nationalaanden. Men hvad der fornemmelig skulde give Jnstitutionen Betydning var, at Folket maatte ansee den indflydelsesrig paa Regjeringens Foranstaltninger; da vilde Luen den tændte i Folkets Hjerter ikke efter kortvarig Opblussen udslukkes, og Kjærlighed til Kongens Gave vilde være en god Borgen for en stedse fremskridende gavnlig Samfundsaand. Dette, Allernaadigste Konge, er skeet ved Deres Viisdom og Kjærlighed; thi Folket seer nu at de Udkast til Love, som De allernaadigst havde forelagt os, have modtaget mange Forandringer og Tillæg efter vore Jndstillinger, og at adskillige af Folkets Ønsker, som vi tillidsfulde have frembaaret, ere bønhørte. Denne Deres Majestæts Agtelse for Folkets Raad har givet Jnstitutionen, Betydning i den offentlige Mening og derved knyttet Baandet end fastere mellem Konge og Folk. Deres Majestæt kjender Folkets oprigtige Kjærlighed til Dem: da Sygdom fængslede Dem til Leiet, sørgede det; da der fortaltes om Deres Smerter, leed Folket med Dem; men da det hørte, at den elskede Konge gjenvandt Sundheden, da takkede alle den algode Gud, som havde hørt vore Bønner, og da Deres Majestæt neppe havde forladt Sygeleiet, for De med sædvanlig Virksomhed og ungdommelig Kraft atter arbeidede for Deres Undersaatters Vel - da beundrede Folket; Deres Udholdenhed, og da ønskede det, at hver Embedsmand, hver Danmarks Borger var i sit Kald saa nidkiær, saa virksom, saa opoffrende som Deres Majestæt paa Tronen. Det bedrøvede os vel, at den Standsning, Forretningerne leed ved Deres Majestæts Sygdom, foranledigede Dem til at udsætte Stændernes Sammenkaldelse over den Tid, som ved Lovbud er bestemt. Men Gud vil bevare Deres Majestæt sund og kraftfuld, og Jnstitutionens ophøiede Stifter vil fremtidig sammenkalde Folkeraadet efter den Beslutning, som med Glæde modtoges af Folket. Ved Deres utrættelige Jver for Landets Vel er en betydelig Mængde Sager bleven bearbeidet. til Forelæggelse for Stænderne. Deres Majestæt har allerede i Lovgivningen iværksat flere Forbedringer af indgribende Vigtighed, og ladet indlede Undersøgelser, hvis Udfald Folket med spændt Forventning imødeseer. Udgivelsen af Communalloven for Kjøbstæderne, som vi haabe en Communallov for Landet snart vil paafølge, Beslutningerne til Realunderviisningens Fremme, Deres Majestæts Omsorg for en Filialbanks Oprettelse: dette og meere har Krav paa Folkets taknemmelige Paaskjønnelse. Deres Majestæt har fundet det nødvendigt, at lade et Lovbud udgaae, som Stænderne, i Tillid til Folkets sunde og besindige Omdømme og til den offentlige Menings Magt, samt i Betragtning af Deres Majestæts ophøiede Stilling, allerunderdanigst havde fraraadet; men de Formildelser, som Deres Majestæt til samme Tid har ladet indtræde i den for visse mindre Presseforseelser forhen bestemte livsvarige Censur, have desuagtet bevaret den Overbeviisning, at Deres Majestæt vil hævde Trykkefriheden, og at De med Folket er kjender den for et af Landets vigtigste Goder uagtet nogle Misbrug uundgaaelig dermed ville være forbundne. Deres Majestæt har skjænket Stændernes Forestilling om Landets Finantser, allernaadigst Opmærksomhed og erkjendt Nødvendigheden af en Besparelsesplan, og det glæder Stænderne, at De, Allernaadigste Konge, antager, at nye Statslaan ikke, saafremt ingen overordentlige Begivenheder maatte indtræffe, ville blive nødvendige, ei heller forøgede Skatter, som efter de sidste for Land og By uheldige, med Misvært forbundne Aar, for Jylland vilde blive en altfor trykkende Byrde. Deres Majestæt har allernaadigst tilkjendegivet, at nogle Besparelser ere iværksatte, og De vil ikke ophøre at henvende Deres Opmærksomhed paa dette Landets vigtigste Anliggende, saa at den rette Ligevægt mellem Statens Jndtægter og Udgifter kan blive tilveiebragt. Deres Majestæt er overbeviist om Nødvendigheden af Finantsernes Offentlighed, som vi tillidsfulde haabe at De vil give en til Stænderinstitutionens Hensigt svarende Form, uden hvilken Stænderne ikke ville være i Stand til vedbørlig at udføre det dem betroede vigtige Hverv. Med Længsel imødeseer Folket Beretningen om Finantsernes Stilling i 1836 og den bebudede Besparelsesplan. De Oplysninger, som Deres Majestæt maatte behage herom at bekjendtgjøre eller meddele Stænderne, ville de modtage med Taknemmelighed og efter Pligt og Samvittighed benytte til det Formaal, hvortil de stedse ville stræbe. Kongens og Folkets sande Lykke. Med dyb Alvor fornye vi vort Løfte, at vi i den betydende Virkekreds, hvortil vore Medborgeres Tillid har kaldet os, ville nytte al vor Erfaring, eendrægtige hæve vort Blik fra smaalige Hensyn og personlig Jnteresse hen til det almene Vel, og ingen Anstrengelse spare, for at udfinde hvad der er Ret, og hvad vi da erkjende for Ret skal udtale sig i vore Ord med al den Aabenhiertighed, Styrke og Varme, der egner sig for den, der elsker sit Fædreland over Alt, men tillige med den Ærefrygt og Beskedenhed, som kan fordres af den danske Mand, der taler for Folket til sin Konge. Da bliver vor Tale Gienklang af de bedste Borgeres Meninger i de Samfund, der have nedlagt deres Haab og Ønsker i vore Hænder, og den vil huldrigt høres af Landets Fader.