Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1798-01-29
Paven havde af en slet kalkuleret Interesse ladet sig forlede til, at tiltræde Koalitionen, tage Deel i Østerrigs Feide, og true Buonaparte i Ryggen, saa længe han endnu ikke havde Mantua, og skulde nu bøde for sin aandelig militære Don Quixottiade. Frankerne kom, saae, seirede, gjorde Bytte, lode sig Freden afkiøbe og vendte om igien. 5) - Aldrig saa snart var Paven angrebet, førende han ogsaa havde overgivet sig, og gjorte Alt, hvad man forlangte af ham. Buonaparte var rykket frem med en utroelig Jil, og, efter nogle Fægtninger, i hvilke han holdt det under sin Værdighed, at kommandere selv, kommet til Tolentino (12 Poster fra Rom) i 14 Dage. Her endte sig det uforligneligekorteste Feldttog, som Historien nogen. finde har at opvise - her endte sig den tree Ugers Krig (fra 1ste til 19 Febr.) ved den bekiendte Tolen. tiner=Fred, som syntes endnu at sikre Paven sin vaklende Stoel og sin til Fald hældende 3dobbelte Krone i det mindste til hans ei langt bortværende Livs Ende. 3) Ved denne Fred blev den romantiskeskiønne Provinds Avignon og Grevskabet Venaissin (i det sydlige Frankerig) næst de 3 pavelige Legationer Bologna, Ferrara og Romagna Ca den saa kaldte Kirkestat i Jtalien) løsrevet fra den hellige Peter verdslige Arvedeel, og med samme mistede Paven 392 - Mile Land og en Befoltning af 11,170,000 Jndvaanere - noget over den 3die Deel af hans Stater, hvad Omfanget og Folkemængden angaaer, men uendeligt meere i Henseende til de tabte Provindsers statiftiske Værd, hvilke vare de skiønneste og frugthareste i den hele Kirkestat og de hvori den største Jndustrie, de fleste Fabriker og Manufakturer endnu findes. En vist ikke mindre Opfrelse var Tabet af Konstskatte, hvis Besiddelse var for Rom en undtømmelig Guldkilde, og endnu stedse ophøiede denne i politisk Henseende saa dybt siunkne Stat til Verdens Underet Slags Plyndring, som var nigienkaldelig fastsat i en 2) Introisse Vicoria fult. Florus. Tr) Hvilken Naades=Frist dog nu allerede lader til at være udløbet, da det pavelige Hierarkie har givet sig selv det dødelige Stød, ved den snigmordiske Troeløshed, hvormed det endnu ret ved afvigte Aars Ende med ubegribelig Kaadhed, opfordrede den tørre Nations=Hævn. egen stræng Artikel i den Tolentiner=Fred. Det er bekiendt, at Rommerne, for omtrent 2000 Aar siden, ved lignende Plyndringer ranede disse Grækenlands Skatte fra deres Fødselshimmel og sammenslæbte dem ved Tiberen. Nu ranede en nye sig dannende Nation, som, udrustet med lige Kiekhed, men høiere Kultur, fremstræber til den samme Storhed, deres uværdige Efterkommere de Palmer -de selv engang frarøvede Grækernes frie Genius - for at forplante dem til den stolte Seines Bredder. Jmod dette uskatteerlige Offer af det Største og Skiønneste i Konsteen, som havde bevaret sig fra Grækernes til vore Tider, og hidindtil stedse var samlet i Rom, var Offeret af 30 Millioner Livres i rede Løsepenge, hvormed Freden maatte ganske opveies, saa got som intet at regne. Og alligevevar den hellige Peters fordum saa umaalelige rige Skatkammer i disse Tider, da man ikke vil kiøbe sig Sallighed, mere for klingende Mynt, nedsunket saaledes, og endnu for ganske kort siden saa reent udtømt ved Udbetalingen af 21 Millioner for den tilstaaede Vaabenstilstand, at Paven saae sig nødsaget til, at tage de kostbareste Diamanter og Perler af sin 3dobbelte Krone og hengive Franzoserne disse Klenodier. Saaledes mistede den pavelige Krone med den politiske ogsaa den fysiske Glands. - Buonaparte bevilgede imidlertid Paven ved denne Fred endnu de samme Betingelser, som han længe forud havde foreskrevet ham. Det havde blot beroet paa ham, at trække i Trium ind i Rom og plante den 3 farvede Fane paa Kapitoliets Tindinger - der, hvorfra fordum de rommerske Ørne nedtruede; - det havde blot beroet paa ham, at lade Rom hylde en nye Cæsar i sin Person. Men han forsmaaede denne lette Theater=Trium, for at kjemme for en tungere, veldædigere og udødeligere. Han besaa ikke forfængelig Ærgierrighed nok, til ved sine Helte=Fodtrin at løfte det vanhelligede Kapitol op igien af Støvet end skiønt man var barnartig nok, til at tiltroe ham samme, og han selv ved slue Proclamationer havde forledt sine Fiender til at troe det. Han vilde ingen Rommer mere have fundet i Rom, men et slavisktænkende, paa Frankerne fanatisk, forbittret Folk. Dertilmed var han Finantsoperationsfuldbragt. Paven var ydmyget og afvæbnet lige til Afmægtighed. Det komisketragiske Jnter metzo var derfor tilende, og ham kaldte et høiere - hans høieste, hans sidste Maal. Ogsaa den svageste Fiende forvolderdog stedse Tids spilde, og Bunaparte maatte i le: Allerede truede en nye østerrigsk Hær=Masse, som efter Rehls- og Huningens Fald var ilet til fra Rhinens og Donanen Bredder med paa nye igien at oversvømme Jtalien. Den opfyldte det hele nordlige Tyrol og Venedigs Stater, lige til Plave; i Spidsen for dem - Østerrigs Haab, Jour. dans og Moreaus Seierherre, den unge Helt Karl, Det gialdt nu ei mere og, blot at tvinge Frankerne til at ophæve en Beleiring, men om at frarive dem alle deres Erobringer, reise alle deres hemmelige Fiender imod dem, og begrave dem under deres egne Trofæer. Midlertid har Buonaparte endelig faaet Forstærkninger; han er nu ikke mere nødt til at deele sin Magt; han trækker den sammen fra alle Sider. Med Lynets Fart iler han frem fra Rom Porte, og 20 Dage efter Tolentiner=Fredens Undertegnelse styrter han løs paa Erkehertugen, river ved Piavens Bredder (den 12te og 13de Mart.) den Laurbærqvist, som han har taget af Jourdans og Moreans Seierskrandse fra hans Tinding, flynger ham tilbage over Tagliamento og Jsonzo, seirer fremdeles over ham ved Sacile og Casasola, indtager Gradisca med en Besætning af 3000 Md., besætter den vigtige Søestad Triest, vender sig siden til venstre, bestiger den høie Alpklæde, som skiller J. talien fra Kærnthen, leverer den hidsige og besynderlige Træfning ved Tarvis, hvor Rytteriet fægter midt i Snee og Jis i en over Skyerne fremragende Region, og vinden endnu paa Bagsiden af dette Bierg Træfningerne ved ChiusaKlagenfurth, Neumarkt og Hundmarkt, stormer over Draufloden, og lægger i ikke fulde 30 Dage sit HovedQvarteer frem lige til Jndenburg, ved Mur (24 Mile fra Vien.) J denne Tid var den venstre Fløi af hans Hærskridet lige saa rask frem i Tyrol. I det at den stedse tra opad med Etschfloden, og derpaa vendte sig høire om imod Drau, ankom den ligeledes paa de Bierges Top, hvorfra Floderne nedstrømme imod Tydskland, og rakte Hovedarmeen Haanden giennem Drau=Dalen. - (Det som herved meest fortiener Kienderes Beundring, er, at Buonapartes Dispositioner, ved saa overordentligt hurtige Operationer, midt i et næsten veiløst Land, hvorhen Franzoserne aldrig tilforn havde haaret deres Vaaben, vare saa rigtige, at oftere et af den ene franske Division slaget fiendtligt Korps maatte falde i den anden, der da blot behøvede at lade det strække Gevær. J denne Epoke havde hans i Skikkelse at en Vifte udfoldede Armee sin høire Fløi ved det adriatiske Hav mellem Triest og Finme, den venstre ved Lientz, ved Grændseskiellet af Kærnthen og Tyrol, og dannede en Halv. Tirkel, som indfattede Jstrien, Krain, Steyermark og Kærnthen lige til Tyrol, saa at Keiseren næsten af den hele østerrigske Kreds havde kuns endnu det egentlige Ø. sterrig tilbage. Kort førend han havde naaet denne glimrende Position, og i sin Lykkes fulde Løb, hvori han havde ødelagt Keiserens slette Armee ligesom de fem foregaaende, havde Buonaparte gjort Erkehertugen nye Andragender til Fred Nu bleve de da hørte, en Vaabenstilstand var den umiddelbare Følge af dette høimodige Andragende. Den 7 April (1796) steeg den uovervindelige Feldtherre til Hest og tra Kaarden ved Genuas Hav=Bredde, den 7de April (1797) lagde han Vaabnene og undertegnede Vaabenstilstanden i Jndenburg (dybt inde i Østerrig, 100 Mile fra Kysterne af det middellandske Hav), hvilken 10 Dage derefter Fredspræliminairerne i Gois (en adelig Frøkenstiftelse ved Leoben i Steyermark), og 6 Maaneder senere Definitivfreden med Østerrig i Compoformiddo, ved Udine, paafulgte. Lige i det Øieblik, da den store Feide afgjortes paa denne Punkt, gjorte ogsaa de frankiske Hære ved Rhinen det sidste Kiempe=Skridt til Maalet. - Buonapartes uopholdelige Fremstormen i Hiertet af de østerrigske Arvestater krævede saa meget nødvendigere en Bevægelse fra Rhinen af, som den var adskillelig indknyttet med i dette Feldt togs Plan. Jo nærmere han kom Keiser=Residentsen, desto mere kritisk syntes hans Armees dristige Stilling - dog vist nok kuns i deres Øine, som, stolende paa de eensidige tydske Beretninger holdt den seierrige franske Armee for at være truet i Ryggen af de oprørske Venetianer, næst Laudons og Kerpens Korps, i begge Flankerne af Ungarerne, Tyrolerne, Salzburgerne a. og i Fronten af E.H. Karl, ved en efter hundrede tusende tællet Folkemasse forstærket Armee, og saaledes fra alle Sider omringet, indsluttet og, som det hedte, lokket i et Garn, det man blot behøvede at trække sammen over deres Hoveder, uden derhos at betænke, at Buonapartes Ryg var tilstrækkelig dækket ved den i Lombardiet og Piemont staaende Reserve=Armee og ved en Kiæde af Fæstninger (hvoriblant det uovervindelige Mantua), og at Forstaaelser, Kiedsomhed, over en lang og fordærvelig Krig, og indvortes Giæringer. i de øvrige Arvestater sikrede, ham ei allene Fronten og Flankerne, men endogsaa Viens Crobring selv; hvilket da den østerrigske Regiering ogsaa fik saa kraftige Beviser paa, at den, efter Fredspræliminariernes hurtige Slutning, ilede langt meere med at vriste de talrige Figurantere, som udgjorte den saa kaldte Opstand i Masse, Vaabneng af Hænderne, end den tilforn havde ilet med at forsyne dem med samme. - Midlertid laae det udi dette afgiørende Feldt, togs Plan, at naar Buonaparte først vilde være trængt frem til en bestemt Høide, skulde begge Rhin=Armeerne kaste sig med Heftighed paa de Keiserlige, tilbage trykke og oprykke dem i Løbet, derved ogsaa overstrømme, Bøhmen og Mæhren, bringe Karls Armee mellem til imposante, seierstolte Hærmasser, og i Hiertet af Østerrig række hinanden Hænderne. Denne Manøvre var kombineret med saadan en Forudseelse af alle Omstændigheder, alle Bevægelser i denne udstrakte Linie skeete saa harmoniske, ethvert Skridt var saaledes beregnet paa Minuter, og Buonaparte var sin Sag saa vis, at han med den største Tillid adresserede den Koureer, som skulde overbringe den franske=Sambre= og Maas=Armee Efterretningen og Fredspræliminairernes Undertegnelse, til General Hocheei Frankfurt, som der hvor han var overbeviist, at han, Øieblikket af sin Ankomst sammesteds, maatte treffe Feldtherren i Spidsen af sin Hær. Men dette sidste afgiøren. de Slag var netop kalkuleret paa den Epoke, da Østerrigerne allerede havde givet sig for overvundne og antaget Præliminair=Fredslovene af vort Aarhundredes Helt. De franske Hærførere ved Rhinen, som ikke kunde formoddenne tidlige Vaabenstilstand, styrtede, deres store Øiemmed troe, paa Østerrigerne lig rasende Løver paa deres Rov; og saaledes fløde forgiæves Blodstrømme, just i det Øieblik, da Kilden var for stedse stoppet. Vaabenhvilen blev opsagt af Hoche den 13de, af Moreau den 14de April Den 17de stormede Sambre= og Maas=Armeen anført af Vendeens Overvinder, den tapre Rebel=Tæmmer Hoche, og fuld af Begierlighed efter at aftoe Skammen for dens sidste Nederlag i sine Fienders Blod over Rhinen, vandt i 5 Dage 3 Slag (ved Neuvied, Ukerad og Altenkirchen) og 2 Træfninger (ved Diersdorf og Frankfurt), lagde i 5 Dage 20 Mile tilbage og sig Tydskerne (den 22 April ) lige ved Frankfurte. Porte, da, som en Engel fra Himmelen, Buonaparte Fredsbud kom, og standsede Slagtningen. J denne Tid havde ogsaa Moreau gjort sit sidste Skridt over Rhinen. Tree Dage efter hinanden (fra den 20de til 22de April kom det i Egnen af Bischoffsheim, Renchen og Offenbure, til blodige Træfninger, hvoraf især det sidste, i Henseende til den Haardnakkenhed, der paa begge Sider blev fægtet med, og de Blodstrømme der fløde, kan lignes med Slagene ved Lodi og Arcole, Alt fløi den uimodstaaelige Rhin og Mosel=Armee paa sin gamle Seiersbaane til hen i Hiertet af Schwaben, og drev de adspredte Østerriger som Storm, vinden de lette Avner foran sig, da ogsaa her Freds=Jublen overklang Kanontordenen, og Koureren fra Leoben, standsede dens raske Seiersløb. Fiorten Dage sildigere, og Østerrigernes slagne, adspredte, mismodige Hærhobe, havde været saa reent indviklede fra alle Sider, saa reent tilintetgjorte, at end ikke een Mand af samme torde have naaet Bøhmens Grændser.