Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1807-06-09
(Fortsat.) Den fornemste Aarsag til den Preussiske Armees Nederlag bestod deri, at den manglede en General. Kongen skienkede Hertugen af Brunsvig sin hele Fortrolighed, fordi han ansaaes for en af de første Hærførere. J sin Ungdom har han maaskee besiddet Talenter, men nu var han gammel, sygelig og vægelsindet, og ubekjendt med den nyere Krigskonst. De Generaler, der stode under ham, hverken bare eller kunde bære nogen Agtelse for ham. De vare indbyrdes uen ge, enhver handlede efter sit Hoved, og ved Jena og Auerstadt fandtes ingen Armee, men kun adskillige Divisioner, uden Sammenhæng. Der manglede eet Hoved til at lede og udføre Krigsoperationerne, sikkre Efterretninger og Fiendens Bevægelser, og en talrig Reserve. Man havde talet og skrevet nok derom, men kun udført lidet, under Titel af en Landmilits havde man bekjendtgjort mange Foranstaltninger desangaaende, men kun iværksat lidet deraf. Armeen leed mere af Hunger end af Fienden, og man havde end ikke nogen tilbørlig Kundskab om Terrainet, men manglede aldeles Spioner, uagtet Napoleon vidste hvert Ord, der blev yttret i det bestandige Krigsraad i Weimar, og paa hvilken Maade man hver Time vilde agere. Man sagde, at Kongen var indtaget imod alt Spionerie, da det stred imod hans Caracteer. Operationsplanen var aldeles hensigts stridig; der manglede ikke paa Planer, som bleve fremlagte for Kongen, men Hertugen forkastede dem alle, og hans egen forulykkede Plan var saaledes anlagt, at de Franske, naar een af Fløiene eller Centrumet blev slaaet, kunde Skridt for Skridt rykke frem mod Berlin. Førsten af Hohenlohe var unegtelig den første Preussiske Feldtherre, men han blev den sletteste, fordi man af personlig Anmositet tilintetgjorde alle hans bedre Planer og lod ham savne Brød, Fourage og tilstrækkelig Munition; fordi han gav Prinds Louis Avantgarden istedet for Reserven; fordi han i Slaget handlede som Theoretiker istedet for at vove et dristigt Skridt; fordi han paatog sig Commanden over en regelløs Armee efter Slaget d. 14de, og ikke blev staaende ved Magdeburg, eller i det mindste opholdt sig der for længe, da han, efter Kongens Befaling, forsøgte at komme over Oder, og endelig capitulerede, hvor det endnu var mueligt at seire. Lucchesini havde egentlig misledet den gamle Hertug, og tilskyndt Friedrich Wilhelm at begynde Krig mod Frankrig, ved at paastaae, at man paa hans Bekostning vilde slutte Fred med Engelland. J det store Krigsraad i Erfurt d. 6 Oct, traadte han frem og paastod, at Napoleon ikke vilde handle offensiv, fordi det aldeles ikke er hans Politik at være Erobrer, og at han inden November ikke vilde concentrere sine Tropper i Franken. Man modsagde ham, men Kongen erklærede, at Lucchesin maatte bedre kjende Napoleon. Dette bifaldt den gamle Hertug, Luechesinis Jdee bestemte nu Feldttoget. Prinds Louis som havde udtrykkelig Ordre, ikke at indlade sig paa nogen Fægtning, men at trække sig kjæmpende tilbage, leverede med 6000 Mand et Slag mod 30,000 Mand, og hans Nederlag drog de Franskes Overgang over Saale efter sig. Da d. 13 Oct, overbeviiste Hertugen om, at de Franske vare ham i Ryggen og hans Armee var afskaaren fra Elben, mistede han al Samling. (Fortsættes)