Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-04-22
Nyeste ilderie af Kjøbenhavn. Femogtyvende Aargang. No. 33. Udgivet og redigeret af Fr. Thaarup, Etatsraad. Forsendes, ifølge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Tirsdagen den 22 April 1828. Botanikeren Carl Linnee. (Den almindelige Jnteresse, som Verdenshistoriens mærkværdigste Personers Levnet medfører forøges, naar man læser Optegnelserne om deres Baner fra deres egen Haand. Efterat C. Linnees Haandskrifter om sit Livs Løb havde tildeels ubekiendte henlagt i det upsalske Bibliothek, og hos trende af hans Døttre, bleve de for faa Aar siden fremdragne af den svenske Professor Affzelius, og med Anmærkninger og Tillæg udgivne. En lysk Oversættelse af Carl Lappe er udkommet i Berlin, og fordeelagtigen recenseret i Blatter für liter. Unterhaltung, Febr. 1828, der er Kilden til nedenstaaende Meddelelse:) Nicolaus Linnæus, en Bondesøn, blev Com minister hos Præsten Broderson i Steenbrohult i Smaaland og fik hans Datter Christina til Ægte. Den 23de Mai 1707, netop i Vaarens skjønneste Tid, fik de den første Søn, som de kaldte Carl. Denne Søn, som var Faderens eneste, blev ligesom opdragen i Haven, thi da Faderen var bleven Sognepræst anlagde han en af de skjønneste Haver i det hele Landshøvdings District, med udvalgte Træer og de sjeldneste Blomster, og søgte deri sit Tidsfordriv. Den unge Carl var neppe fire Aar gammel, da han ved en Leilighed hørte af sin Fader, at enhver Plante havde sit eget Navn. Fra nu af lod han ham ikke være i Fred og spurgte efter alle Navne, men glemte dem strax igjen, hvorover Faderen engang var meget haard imod ham. Siden samlede Drengen alle sine Tanker, for at huske paa Navnene. Den unge Carl fik i Begyndelsen Huuslærere, derpaa blev han sendt i en Skole, hvor han ikke lærte meget, hvorfor Rectoren ved Gymnasiet i Wexis medgav ham følgende Vidnesbyrd, da han vilde gaae til Universitetet i Lund: Ungdommen i Skolerne kan sammenlignes med unge Stammer i en Træskole, hvor det hænder sig stundom, endskjønt kun sjeldent, at unge Træer, paa hvilke man har anvendt den største Flid, ikke ville arte sig, men vedblive at ligne vilde Skud; men hvis de siden flyttes og omplantes, bære de de skjønneste Frugter. Ene og alene i denne Hensigt sender jeg nu ogsaa nærværende Yngling i Academiet, hvor han maaskee kan komme i et Clima, som mere begunstiger hans Væxt." – Forsynet med dette Reisepas, som dog ikke blev foreviist Rector Magnificus, begav Linne sig til Lund, hvor han kom til at boe hos den gamle, hypochondriske, men aandrige Stobæus. Ved sin Flid, hele Nætter igjennem, erhvervede han sig den Gamles Velvillie. Efter nogen Tids Forløb fik han dog det Raad af en Ven, at ombytte Lund med Upsala, hvor Medicinen havde bedre Lærere og Indretninger. Hertil udrustede hans Forældre ham, engang for alle, med 100 Rigsdaler, som ikke kunde vare længe. Han maatte gjøre Gjæld, havde ikke engang saa meget, at han kunde kjøbe sig et Par Skoe, men maatte gaae med Saaler, hvis Huller han bedækkede med Papir. Da ønskede han, at han igjen var hos sin gode Stobæus, men det gik ikke an. Afstanden var alt for stor. En Dag, da han sad i Academiets forfaldne Have, for at beskrive nogle Planter, traadte en ærværdig Geistlig, Dr. theologiæ O. Celsius, hen til ham. Han glædede sig over Ynglingens Flid, tog ham med sig til sit Huus og lod ham fremvise hans Plantesamling, som satte ham i Forundring over hans Jndsigter. Nu gav han ham Bopæl, ofte Mad, og botaniserede i Fælledskab med ham; thi da han havde i Sinde at skrive over de bibelske Planter, havde han flittig lagt sig efter Botanik, og besadet ypperligt Bibliothek, hvoraf Linne havde stor Nyttte. Nu begyndte Linnee at give privatissima, hvorved han erhvervede sig Skoe og Klæder. Jmidlertid var Upsalas saa berømte Glands dog meget relativ. Medicinske Professorer vare dengang kun Roberg og Rudbeck. Sidstnævnte læste over sine malede sven ske Fugle, og Roberg over Aristoteless Problemer, eftet Cartesius's Principer. Man saae og hørte intet af Anatomie og Chemie, og Linne havde aldrig Anledning til at høre en botanisk Forelæsning, hverken publice eller privatim. - Paa denne Tid (1729) læste han i Actis Lipsiensibus" en Recension over Vaillants Tractat De sexu plantarum," hvilken behagede ham meget, og hvorefter han begyndte nøie at betragte Planternes Støvtraade og Stengler og foretog sig derpaa at grunde en ganske ny Methode for alle Slags Væxter. Han skrev nogle Ark, som han gav Dr. Celsius, fra hvem de kom til Rudbeck, der strax ønskede at gjøre det unge Menneskets Bekjendtskab. Dette var da Aarsagen til, at det blev overdraget ham, som halvfjerdeaarig Student, at overtage Bestyrelsen over den botaniske Have, og at holde Forelæsninger som virkelig Docent. Dette var ham en stor Glæde, thi Aaret iforveien havde han meldt sig til den ledigværende Gartnerplads, som, til hans store Fortrydelse, var bleven ham afslaaet; men nu var han Herre istedetfor Gartner, kunde anordne og befale og forandre den hele Have efter sin egen Methode. Han forskaffede sig de sjeldneste Værter; af Honoraret for sine Forelæsninger kjøbte han sig Klæder og begyndte nu ogsaa at skrive paa sine første botaniske Værker. Dog, neppe havde han undgaaet Armoden, før han faldt i Hænderne paa Misundelsen. Han var bleven Hovmester hos Rudbecks Børn, men maatte lidt saameget af et fremmed Fruentimmer, som var i Huset, at han ikke kunde blive der længe. Han modtog derfor Regjeringens Tilbud, at reise til Lapland, hvilket Foretagende var forbundet med store Farer og Møisommeligheder, men aabnede ham en ganske ny Verden. Ogsaa med sin Rival Rosen havde han mange Ubehageligheder; hvorfor han atter gik paa Reiser med saare faa Penge. Han besøgte Bjergværkerne og kom igjennem Dalekarlien til Nøraas i Norge.