Viborger Samler, 1840-04-16
Udenlandske Efterretninger. Storbritannien og Jrland. London, den 8de April. J Underhusets Møde igaar fremkom Sir James Graham med sit Andragende om de chinesiske Forhold. J en Tale, der varede i 3 Timer, søgte Sir James at begrunde sin allerede bekjendte Resolution. Han antog, at 1/5 af det britiske Riges Jndtægter hidrørte fra Ostindien og China, at Afgiften af Thee udgjorde for Aaret 1839 en Sum af 3,600,000 L., og at Toldindtraderne for de øvrige fra China udførte Toldartikler beløb sig til 2,4000,000 L. Under saadanne Omstændigheder maatte et Brud med China være færdeles betænkeligt i det nuværende Øieblik, da England befandt sig i betydelig finantsiel Forlegenhed; desuden vare ChinasRessoureer saa store, at man kun ved uhyre Pengeoffre turde haabe at tvinge den sidstnævnte Stat. China havde en Folkemængde af 350 Mill., der Alle adlød eet Menneskes Villie, der Alle talte eet Sprog, stode under een Lov, havde een Religion, og beherskedes ved en fælles Nationalfølelse. Denne Stats aarlige Jndtægter udgjorde 60 Mill. L.; den havde ingen Nationalgield, og var Besiddelse af den største og meest frugtbare Deel af Asien. Chineserne kjendte desuden Civilisationens Konster, og vare i Besiddelse af uhyre Pengeressoureer. - Hvad man isærdeleshed maatte dadle den engelske Regjering for, var den Omstændighed, at Cabinettet, skjøndt længe i Besiddelse af de Parlementet nu forelagte Documenter, havde forsømt at andrage paa saadanne legislative Forholdsregler, som Handelsforholdene med det chinesiske Rige gjorde uundgaaelig nødvendige. – Allerede for flere Aar tilbage i Tiden havde competente Auctoriteter erklæret det nuværende Cabinet, at den britiske Handel med China vilde rystes i sin Grundvold, dersom man ikke opgav Handelen med Opium. Senere fattede det chinesiske Rigsconseil den udtrykkelige Beslutning, at Handelen med Opium maatte undertrykkes, og i flere Depescher havde Capt. Elliot opfordret den britiske Regjering til kraftfuld Jndskriden, og afgivet den bestemte Erklæring, at Smughandelen omsider vilde geraade den britiske Handel til Fordærv, og alvorlig true det hele britiske Riges Jnteresser. Men desuagtet havde den britiske Superintendant hverken erholdt de mere bestemte Jnstructioner, han saaofte havde udbedet sig, eller yderligere bemyndigelse til at gjøre Ende paa Smugleriet med Opium, forsaavidt nemlig britiske Undersaatter vare deelagtige i denne Handel. Men har den britiske Regjering forsømt at meddele de nødvendige Jnstructioner, da har den desuden forsømt de nødvendige Midler til at yde de britiske Handlende den Beskyttelse, de havde Ret til at forlange. Allerede i Mai 1835 udgav Hertugen af Wellington, der den Gang var Minister for de udenlandske Anliggender, et Memorandum, hvori han udtalte, hvor nødvendigt det var, at et britisk Krigskib stedse havde Station ved Canton men den nuværende Minister ændsede ikke at drage Omsorg for Udførelsen af denne befaling; først i de sidste Dage af Aaret 1836 havde Lord Palmerston henvendt sig til Admiralitetet for at bevirke et KrigskibsAfsendelse til Canton. Det afsendte Krigskib indtog imidlertid ingenlunde en fast Station ved den foranførte Havn; thi fra Mai 1835 og til Septbr. 1839 havde det kuni en Tid af 8 Maaneder været stationeret ved Canton. Saa forladt følte man sig i Canton, at Capt. Elliot selv i en af sine Depescher har udtrykt sin Glæde over Ankomsten af to americanske Fregatter, hvis Commodore, Douglas, da han hørte Efterretningen og Englændernes critiske Stilling, forstærkede sine Skibsbatterier med 22 i Singapore indkjøbte 18 Pundere, og afseilede til Canton. - Med Hensyn til Capt. Elliot, da har denne Mand udviist, under saare vanskelige Omstændigheder og uden al Understøttelse af sin Regjering, megen Energie og Klogskab, naar man undtager hans Forhold i de sidst indtrufne Tilfælde. – Nu forestaaer en aaben Krig med China. "Men at denne Krig, vedblev Taleren, stemmer med Englands Jnteresse, er meget at betvivle. Krigen maa føres i en langt bortliggende Verdensegn, fjern fra de Hielpekilder, hvoraf den mod China bestemte Expedition skal øse sine Fornødenheder. Var man forvisset, om, at Regjeringen kun havde givet efter for den meest bydende Nødvendighed, da vilde man gjerne finde sig i denne Nødvendighed, og Britannias krigerske Aand vilde vide at beseire alle Vanskeligheder. - Men Regjeringen har foragtet alle Advarsler; den har tilbageviist alle Midler til at undertrykke Opiumshandelen - Aarsagen til den hele Conflict, – en Handel, der af Cabinettets Embedsmand Superintendanten stemples og agtes lige med Sørøveri; den har paa en Maade indviklet med Magt. Landet i en Krig, i hvilken der hverken er Hæder eller Fordeel at høste, og det er derfor nødvendigt, at dette Huus nedlægger en høitidelig Protest imod enhver Ansvarlighed med Hensyn til den bestaaende Regjerings Forholdsregler, fremkaldte ved dens slette Bestyrelse af Anliggenderne.