Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1815-09-21
Hvad efter dette den første af forestaaende Punkter angaaer, saa 1, er allerede i det sidste Aarhundredes femte Decennium opstaaet Stridigheder imellem den daværende Herredsprovst og Herredsfoged, som ved allerhøieste umiddelbar Resolution af 24 Mai 1743, med Hensyn til det allerede ovenanførte Privilegium af 8 Rovember 1676 blev afgjort derhen, at det i Henseende til de omtviistede Inventeringer, Delinger og Auctioner skulde have sit uforanderlige Forblivende og den p. t. Herredsfoged i Fremtiden være berettiget at overvære saadanne actibus og bidrage til sammes Fuldbyrdelse : til umodsigeligt Beviis, hvor nødvendigt Regjeringen fandt det, at Stedets Dommer eller Politie-Embedsmand ved hine Forretninger bistod den, med Landets Lov og Ret ubekjendte Geistlige, endskjøndt mangen Provst holder sig for en stor lovtyndig Mand, d. c. Jurist og vil maaskee ved endog staae anskreven under dette Firma hos sine Foresatte fordi han kjender og veed Lovenes Bogstaver og Ord, d. er omtrent saameget, at han kunde tage den saakaldte Kudske Exammen, da Man dog ventelig neppe vil tillægge den Prædikatet Theolog, som endog kunde opramse den hele Bibefra Begyndelse til Ende. Saa har 2, fremdeles min sidste Embeds-Formand i en Række af atten og 3, jeg af over et og tredive Aar - saa meget jeg veed, altid understøttet af de samtlige med mig samtidige fire Herrer Over-Embedsmænd - ikke ladet forbigaae nogen Leilighed at skildre hiint Amphible= eller Tvetulle=Væsens sørgelige Følger: Allerede i min under den 20 Mai 1785 til det mig foresatte Amt=Huus indsendte Besvarelse af den ovennævnte Bangske Forestilling har jeg ikke utydelig tilkjendegivet, at naar det ovenanførte Reskript af 1743 efterlevedes og iøvrigt i de derved mulig ikke bestemte Tilfælde fredsommelighed og Føielighed gjensidigen lagttoges, kunde det kjære Lad det blive ved det Gamle nok holde Stand, endskjøndt denne Mageligheds Pude, saa meget endog enhver nye Mening behøvet omhvagelig Prøve, uigjendrivelig hører til de ugudeligste, og er en sand Afskye for hver ætte Verdens Borger. Men naar endog, paa den ene eller anden Side, Egen og Stivsindighed, Dumhed, baade verdslig, eller - hvad efter alle Nationers og Tiders Historie endnu er værre - geistlig Stolthed, Jndbildskhed, Paatrængenhed, Nationalhad, Stridsyge, plump Jndblandning i uvedkommende Sager, trofast Retfærdigheds Paabuds Fornærmelse og isteden derfor Rabulister eller Jesuiter Besmykkelse og hvad alle disse Trolde videre hedde - naar disse tilsammen eller tildeels føre Herredømmet, da opstaae, iblandt tusende andre saa disse Følger, 1, at en med megen Umage til Bedste for de Fattige indrettet og af disse med Lyst antagen Spinde-Austaltil deres, Stifterens og hans Deeltageres store Kummer maatte ophøre 2, naar Herredsfogden, endog opfordret ved et allerhøieste Kommissorium af det høipriislige danske Kancellie, under en udførlig Plans Enlægning, siger og gotgiør, at foruden de Kongel. Embedsmænd i og ved Norborg, ogsaa flere af Byens Jndbyggere behøve en Borgerskole og derved en - ligesom tilforn, men siden er plenitudine fanctae potestatis afskaffet - Lærer, kyndig i de lærde og de ellers nødvendige fremmede Sprog, angiver de rige Klider til Omkostningernes Bestridelse, erklærer, at ham af Vedkommende ogsaa er givet tilforladeligt Haab om den ikke ubetydelige Understøttelse af 2000 Rd. S. H. K. nu 3200 Rbd. S. M. af en tydsk Kilde, d. er af afgangne Geheimeraad og Kantsler i den flesvigske Overret Carstens's Legat - at Man desuagtet saaledes veed at dreie det, at den stakkels Herredsfoged ikke engang værdiges et Svar og Ma lader sig nøie med, af Rygtet at erfare, vennesæl stillet i Egennyttighedens Stykke, at det hedder ved offentlige Skoler kan ikke tages Hensyn til de Kongelige Embedsmænd, de maae (som om deres Sold lignede de alsiske Præsters) forsyne sig med Huus=Lærere eller sende deres Sønner til den ene eller anden Stads Skole, for Norborg var saadan ikke o. s. v. 3, at nu allerede siden torv Aar ikke meere er bleven tænkt paa det omtalte landsherlige Reskript af 1743, samme bleven anseet, som var det ikke mere til, og derfor Herredsfogden heller ikke bleven kaldet til nogen af de Handlinger, hvortil de Geistlige skulde tage ham tilraads, men han blot for den offentlige Forargelses Skyld ligesaa lidt villet gjøre Brug, af den ham allerhøieste forlenede excecutive Magt, som kundet taale den deraf opstaaende Fortrydelse og derfor - tiet, 4, at Præsternes, Degnenes og Skolelærernes urørlige Besiddelser, saa følelige og haandgribelige bisse endog ere, alligevel regnes til spiritualibus et liturgicis og det derfor, saasnart noget saadant, som kunde behøve lovlig Behandling, kommer i Anke, strax hedder: "dermed har Stedets Øvrighed, intet at gjøre - det hører umiddelvar under det høistpriislige danske Kancellie, saa at altsaa dette - o sanctasimplicitas! - faaer Navn af et formeligt Værneting - hvorpaa intet fædrelandsk Kancellie nogensinde har gjort Fordring - og saaledes uddraget, hvad i ingen kultiveret Stat er tænkeligt, at disse Besiddelser og deres Besiddere egentlig ikke skulde være underkastede nogen Jurisdiktien og følgeligen utilgængelige; 5, at en geistlig Auction over geistlige Sviin og Faar nyligen - uden Tvivl til de Bydendes desto større Siels=Opløftelse - holdtes ved en Kroe paa den offentlige Landevei, 6, at en Præst, fordi nogle, fra en Lynlighed tilbagevendende Skolebørn af hans Menighed, hvilke om Natter efter en forbikjørende Vogn ved Skrigen havde forstyrret de Reisendes Sikkerhed, af Politiemesteren blev meddeelte en mildfaderlig Advarsel, ikke at gjøre saadant ofteret for dristede sig ved en mægtig forseglet Requisitions=Skrivelse, ligesom brækket ud af et Gjerde, at forlange Meddelelse af den optagne Protokol og at give taabelige Forskrivter, men hvorpaa, i det mindste for ikke at lade sig fortrænge af Forsvarstanden og for at holde den paatrængende Mand fra Livet, benævnte Politiemester, - endskjøndt sandelig ikke med Glæde - ikke vidste at gribe til noget bedre, end at vende Skrivelsens rene Side udad og saaledes ved aabent Brev at lade Hr. Pastoren forkynde dette Dekret: Hr. Supplikanten gives hermed denne Beskeed, at Man her ikke kan indlade sig paa den indvendige Bøg, det dog ska være ham ubetaget, i denne Henseende at henvende sig til det Kongel. Amthuus eller endnu høiere Steder. 7, det slet opbyggelige Exempel, som af dette Forhold gives Amtets Jndbyggere. 8, saa mangen Glædes og Selskabeligheds Myrden; og endelig. 9, den frygtelig lange Vel, som den maae vandre, det finder sig foranlediget at anbringe noget imod en herværende Geistlig, da hvor Man efter ovenstaaende Erklæring, kun som ved Haarene kan hidtrække den mindste Partikel af det Spirituelle eller Liturgiske, er denne Vei hist og her vel efterJndgivelsestedet forandret, alligevel i det Hele og næsten altid den samme. Saa gaaer det da til det slesvige holsteenske Kancellie, derfra til den slesvigske Overret, derfra til Amts huset, saa til Herredsfogderiet, og derpaa den samme Ve tilbage, siden fra det høibenævnte Kancellie til det danske, fra dette til Biskoppen, fra ham til Herredsprovsten eller den ellers vedkommende Geistlige, herpaa igjen den samme Ve til sidstnævnte Kancellie tilbage til siden endelig lajen, igjennem den ene eller anden at disse Veie, - vel at bemærke, naar ingen Jncident=Punkt forekomme - ofte efter flere Aars Forløb, Besked meddeles Supplikanten. O, allerdurchlauchtigste, gode, elskeligste Landsfader, frels os -, mig, for min Person, iøvrigt fast ligegyldigt, fordi jeg under samme er blevengtaae - frels os og fra dette Onde og giør Ende paa denne Elendighed - Amen!! Herredsfogderi for Amtet Norborg paa Als, paa Tangs holm den 14 Septbr. 1815. Ernst Georg Joachim Fürsen. Efterskrivt: