Aalborg Stiftstidende, 1828-03-01
J 21 Aar levede Brahe paa Hveen, og disse 21 Aar vare - paa de sidste nær - upaatvivlelig de lykkeligste og meest glimrende i hans hele Liv. Dette Otium anvendte han til Videnskabernes Fremme, til sit Fædrenelands Nytte og sin egen udødelige Bedømmelse. Han fuldførte sit nye Planetsystem, Resultatet af mange Aars Jagttagelser, men - maaaske fordi han er noksom formaaede at løsrive sig fra gamle Fordomme - kuldkastet ved senere Tiders Erfaringer, betragtede Kometer og beregnede deres Baner, meddeelte Verden sine Grandskninger saavel over disse som over Nordlyset og andre Naturphænomener, og opfandt mange nye Jnstrumenter der banede Vei til nye Opdagelser. Med sine sjeldne medicinske Kundskaber gavnede han mange Syge - baade Landsmænd og Fremmede - der søgte Raad hos ham; mange at den vendte karske tilbage, og velsignede Brahe der ingen Betaling tog for sine Raad, men gav endog de Fleste frie Lægemidler. - Ogsaa af sit Fædrenelands Jndustrievæsen gjorde han sig fortjent, ved at anlægge Papir=Møller, Værkstæder for Jnstrumenters Forfærdigelse, og deslige, de fleste af en nye Opfindelse. Skade, at han - som kunde have anvendt sin Tid til noget langt nyttigere - vilde give sig af med den tomme og fade Astrologie, men - han var nødt dertil; thi han maatte stille alle de nyfødte kongelige Børns Nativiteter. Saaledes var det selv for en Mand som Brahe - der i man lige Ting var ophøiet over sin Tidsalder - ikke mueligt at løsrive sig fra en herskende Daarlighed. Hviletimmerne fra sine alvorlige Arbeider opofrede han til Digtekunsten, som de fleste den Tids Lærde pleiede, og gjorde latinske Vers til sine Venner, til berømte Mænd log over andre Æmner, der ikke aldeles mangle poetisk Værd, og indeholde brugbare Bidrag til den Tids Historie. Disse mangehaande Kundskaber beholdt Brahe ikke for sig selv allene, men var villig til at meddele andre dem, saameget mere, som det var baade hans og anden Frideriks Ønske, at de mathematiske Videnskaber, om hvis Vigtighed de begge vare overbeviiste, kunde blive saa udbredte som mueligt. Mange videbegjerlige Ynglinge, baade Landets Børn og fremmede, søgte hos ham Underviisning i Mathematik, Astronomie, Chymie og Medicin. Nogle af disse forlode ham, naar de havde lært hvad de vilde, men mange opholdte sig i længere Tid hos ham, deels for at udvide sine Kundskaber, og deels for at gaae ham til Haande ved hans mange videnskabelige - især ved hans astronomiske Arbeider. Fra denne Skole udgik mange berømte Mænd; en Kepler, en Longomontan, en Pontan skyldte ham for en stor Deel deres Dannelse. Alle disse Brahes Bestræbelser for sit Fædrenelands Nytte og Ære bleve ikke upaaskiønnede hverken af Nationen eller af dens Repræsentant. - J Aaret 157. tilbød Kjøbenhavns Universitet ham Rektoratet, hvilket Tilbud - saa smigrende det end var - hans øvrige Arbeider dog ikke tillode ham at modtage. Foruden de ovenfor omtalte aarlige Jndkomster, som Friderik den Anden tilstod ham, gjorde han ham desuden af og til betydelige Foræringer, saasom i Aaret 1583 af et godt Skib paa 50 til 60 Læster. - Det synes endog, at Brahes Venner havde havt i Sinde at overtale Kongen til at afstaae Hveen med alle dens Herligheder, til evig Arv og Eie for ham og hans mandlige Livs-Arvinger, da Brahe og formodentlig Kongen, med i Aaret 1584 vare i Skaane ved Kronprinds Kristians Hylding, men da han ikke besøgte Hveen, som han havde ventet, gik det hele Projekt ind igjen, som adskillige af Rigens Raad nok have anseet for altfor betænkeligt. Dog skeete det Besøg i Aaret 1586, da Kongen og Dronningen med et stort følge ankom til Hveen, opholdt sig sammesteds i næsten 3 Dage, og besaae alle Brahes Jndretninger, der tildroge sig deres Opmærksomhed i den Grad, at Dronningen endnu samme Aar aflagde et nyt Besøg, i Selskabet. med sine Forældre Hertug Ulrik af Meklenburg og hans Gemalinde og mange andre høie Personer. Og saa med Landgreven af Hessen traadte Brahe i Aaret 1585 i Brevvexling i Anledning af en mærkelig Komet, som paa den Tid lod sig see, om hvilken Landgreven ønskede at erfare hans Mening, ja ventede endog i Aaret 1588 en personlig Sammenkomst med denne Fyrste paa Uranienborg eller i Hamborg, som der dog intet blev af. Den engelske Gesandt Rogers besøgte ham paa Uranienborg og lovte at forskaffe ham Dronning Elisabeths Privilegium paa hans Skrifter. Overhoved var hans Navn nu saa berømt, at ingen Reisende kunde være bekjendt at forlade Norden, uden at have seet ham og hans Uranienborg, og ingen talte med ham og saae hans mange videnskabelige Anlæg - hvis Lige dengang ikke fandtes paa noget andet Sted, i Europa - uden at yde ham uindskrænket Agtelse og Beundring. Dog foraarsagede disse Besøg - der vist nok maatte smigre den ikke lidet forfængelige Brahe, - ham stundom ogsaa Bryderier. - Adskillige Udlændinge kom til ham, opholdte sig en rum Tid hos ham, vidste at vinde hans Fortroelighed og, naar de havde lært saameget de vilde og kunde, ja vel endog listet sig til at studere i hans Papirer, reiste de bort, eftergjorde hans Jnstrumenter, udgave hans Opfindelser for deres egne, og vovede paa den Maade at beskylde Brahe selv for Plagiat. (Fortsættes.) Noget og Pantommer, især med Hensyn til de af det Kuhnske Selskab fremstillede. At udvikle den Pantalonske Karakteer mere historisk end allerede er skeet i de forrige Meddelelser om Par tommer, vil vel ikke kunde interessere, thi Karakteren, frembyder intet Usædvanligt. Som god ærlig Nathue betragtet, ere der vel Faa uden de jo have en Partalon til Nabo eller Gjenbo, saa at en Analyse om Mandens dramatiske Værd vel ikke gjorde stor Nytte. Rollen, der har en særdeles god Fremstiller i har vistnok ikke Overflødighed af Momenter, der egentlig kunne siges at være taknemmelige for Kunstneren; men de effectfulde Scener den har i de her fremstillede Pantommer, har Herr Kuhn vidst at udhæve til megen Fuldkommenhed. Derhen regne vi det meeste at Tryllerosens" første Akt. Scenen aabnes af Pantalon, der sidder ved Bordet og skriver; man seer strax i ham den forlibte Gjæk. Columbino kommer, nu som Tilskuer at følge Pantalon fra hans Ømheds første Udbrud til den stedse meere og meere stigende Tilbedelse, der gaaer over i en Frierscene, men da Alting er forgjæves, og der endelig hænger ham en Kurv paa Næsen, - hans Udbrud af Vrede. - at følge Herr Kuhn i hele dette Partii, gjør en saa komisk Virkning paa den talende Mimiks Jagttager, at han ikke kan andet end more sig kosteligt. Jaftes har Herr Kuhn, især givet disse Scener fortræffelig, og Scenerne imellem ham og Harlequin strax ovenpaa, torde være noget af det bedste her har været produceret i Mimi ken saavel af Herr Kuhn som af Herr J. Price, men - Applaus falder sielden hvor den burde vanke. Til de i Pantalons Rolle fremdeles lønnende Scener, høre unægteligen adskillige i "den indbildte Syge, hvis Spil Herr Kuhn opfattede med megen Sandhed. Man seer her Manden, der saalænge har sat sig ind vildt Svaghed i Hovedet, indtil han virkelig troer, ikke meere at kunde løfte et Been. Een Gang faaer han ved Pierros Tølperagtighed et voldsomt Fald, og man skulde troe, (thi Pantalon troer det selv) at han udaandede Livet med det samme. Saadanne Momenter røbe Eftertænksomhed. Ligesom vi forhen have tilraadet Harlequin, at bøde paa sin Rolle ved Dans, saaledes torde vi maaskee raade Pantalon til, at bøde paa sin Rolle ved en elegantere, maaskee meere grotesk, men især, mere afvexlende - Paaklædning. For Soldaten er Commanden den halve Exercice, for Skuespilleren er Paaklædningen det halve Spil. Maaskee det ogsaa vilde være ret vel anbragt naar Pantalon i adskillige Pantomimer havde sig en ordentlig Portion - Mave.