Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1818-04-07
Sverrig var nu ikke allene blevet befriet for Gustav Adolf, men det havde ogsaa faaet en nye Constitution, en nye Konge og en ny Cronfølger. Nu manglede intet mere til at gyde lægende Balsom i dets haarde Saar, end en Fred med de Magter det førte Krig imod Freden med Rusland paafulgte den 17de September i Fredrikshamn. Men dyrekjøbt var den: Sverrig maatte afstaae hele Fidland, fremdeles Vestbothnien indtil Korna, og af Alanderne dem, der laae den finske Kyst nærmere end den svenske. Den Tale, hvori Kong Carl bekjendtgjorte Stænderne med Fredstractaten, skildrede de første Aarsager til dette store Tab, og opmuntrede til 6 bringe det i Forglemmelse ved forøget Samdrægtighed og Flid, ved Stræben efter at gjøre Erobringer Sverrigs endnu ode Egne. Med Danmark blev Freden sluttet den 10de December i Jønkjøbing. Betingelserne vare, at alle de gamle Forhold skulde træde i Kraft igjen. Med Frankrig sluttedes næste Aar Fred. Dog hvor sørgelig var ikke Sverrigs Stilling J Finland havde det mister en Trediedeel af Rigets Fladeinhold og over en Fjerdedeel af dets Befolk ning. Alt hvad det af Befolkning endnu havde til bage var 2 Millioner 344,000 Jndb. Dertil kom endnu, at dets Gield ved de uhyre Krigsudgivter, 1808 og 1809, var trods Engellands Subsidier, steget til 20 Millioner Rbd. Banco. For at bøde paa disse Onder søgte Kongen saa meget som mueligt at indføre en klog Besparelse i alle Grene af Stats huusholdningen. Han formindskede sine egne Udgivter ved at overlade for sig og sine Arvinger til Stændernes egen Raadighed atte Slotte, med tilhørende Jorder, Hauger ere, dog paa den Betingelse, at den Kongelige Familie kunde benytte dem til Sommerresidentsen. Foruden disse personlige Jndskrænkninger ved Hoffet medførte Freden naturligviis mange Besparelser. Kort efter at den afsatte Konge med sin hele Familie havde forladt Sverrig, holdt den nykaarede Kronprinds sit Jndtog i Stockholm, aflagde derpaa Eden og modtog Stændernes Hylding i Rigssalen. Kongen adopterede den nye Tronfølger, under Navn af Carl August, og det svenske Folk saae i ham sin Lykkes tilkommende Skaber. Dets Kierlighed, som allerede i saa høi Grad var bleven hom til Deel, søgte han endnu mere at erhverve sig ved sin Sparsomhed og Tarvelighed, der, under Financernes doværende Forfatning, vare dobbelt velgjørende for Landet. Da Kongen udnævnte ham til Storadmiral, vilde han ikke engang modtage den med denne Post forbundne Jndtægt af 10,000 Rbd.,men ønskede den anvendt til Statens Bedste. Dog neppe havde han været to Aar i Sverrig, førend han pludseligen bortrykkedes af et Tilfælde, der gav Anledning til det Rygte, at han havde faaet Gift. Vi forbigaae det ved denne Leilighed forfaldne Optrin med Rigsmarskal Axel Fersen og Grevinde Piper, da Prindsens Liig høitideligen førtes til Stockholm; endnu hviler over denne Begivenhed et Mørke, som kun Tidens Fakkel formaaer at oplyse, og som der for Øjeblikket synes aldeles utidigt at ville gjennemtrænge Kongen udfatte endog en Belønning af 20000 Rd. for Opdagelsen af Prindsens formeentlige Marder; men intet kom for Dagen, der kunde lede til Oplysning herom. Aldrig er imidlertid nogen Tronfølgets Død bleven mere begrædt end Carl August, og med Rette hedte det i hans Gravskrift: Vei en Throne, blot en Grav skjænkede Sverrig ham. Deri nedsteg han med Carls Navn og det svenske Folk evige Kjerlighed."(Fortsættes).