Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1781-02-16
Moralsk. En Drøm. Den Helvedes Flod, om hvis Vande Pocterne fortæller, at de fortære Jern og Staal, løber med et hastigt og brusende Fald igiennem en dyb Dal, hvor en tyk Skov, omringet af ubestigelige Bierge, udbreder overalt en Skygge, som nærmer sig til det Cimmeriske Mørke. Midt i enne Dal er en underjordisk Bygning, opmuret af saa Klippefast en Hvelving, at Tiden selv ei formaaer at ødelegge den. - Denne Bygning kaldes Forglemmelsens Tempel. - Paa den hele Hvelving er kuns tvende Aabninger, den ene bevares af Søvnens, den anden af Dødens Engel. - Jeg steg ved Søvnens Ledsagning ned des, igiennem den første Aabning, thi de, som gaae igiennem den anden, komme aldrig tilbage. Jeg saae et svagt Lys fremskinne af en mørk Afgrund, og min Veyledere sagde, at dette kom fra Tidens Boelig, som uden Ophør stræbte at ødelegge alle de menneskelige Arbeider, som Døden og Søvnen bragte herind. Ved Indgangen stødte Fødderne hvert Øieblik an paa noget, som lignede Steene og Gruus af forfaldne Bygninger. Engelen sagde, at det var Stykker af Kroner, Zeptre, Ære=Porter, Triumph. Vogne og saadanne Ting, som Tiden udfeier i saa stor Mængde, at de ofte tilstoppe Indgangen. Er J en Kiender af Alderdommen, sagde han til mig, da kan J her giøre mange vare Samlinger, men det bliver altsammen til Støv, saasnart det kommer op igien i den frie Luft. - J medens ieg overveide dette, fornam jeg hist og her nogle Bevægelser, som Skygger af Menneske=Figurer. - Det er Siæle, sagde min Leder, af Keisere, Konger, Paver, Generaler, Statsministre, Historieskrivere, Pocter, Philosopher a., som man sielden kan kiende igien, og som selv neppe veed, hvad de have været. Handreiede i det sam megen blind Lygte, som han havde i Haanden, og sagde: disse, der gaae, ere Alepander, Diogenes, Plinius, Socrates, Plato og saadanne fleere; men de vare saa mørke, at jeg ei kunde kiende dem fra hinanden. Han viiste mig adskillige Rum i denne Bygning. I det første var en stor Mængde af grædske og rommerske Haandskrifter. Her, sagde han, seer i alle de Bøger, som de Lærde kalde forlorne Skrifter. Jeg saae og læste noget i dem, og fandt til min største Forundring, at de hverken i Stil eller Tanker lignede vore Tiders Tænke= eller Skrivemaade. Skulle da Tiden, sagde jeg, allene have svaret de gode Skrifter Hun, som nedkaster Pyramider og Throner, skulle hun agte et Stykke Pergamment, hvorpaa der er malet nogle Carakterer, saa høit, allene for Tankernes Skyld, Man havde i de Tider faa Bøger, svarede min Anfører, og just fordi det kostede Møie at afskrive og samle dem, derfor gjorde man sig saa megen Umage derfor. Af de ret gode Skrifter, som fandt almindelig bifald, vare mange Exemplarer, og Tiden kunde ei saa snart ødelegge nogle, førend der R. 99 R. R. bleve nye afskrevne. Er dette Aarsagen, sagde jeg, da skulle de Bøger, som skrives, siden Bogtrykkerier ere blevne opfundne, ikke let komme her. Siig ikke det, svarede min Anfører, her kommer hele Læs hver Dag, og Aarsagen er let at begribe. Man vover meere ved at gjøre et heelt nyt Oplag af et Skrift, som ei har stor Afgang, end man vovede i forrige Tider ved at afskrive efterhaanden nogle faa Exemplarer deraf. Jeg forskrækkedes, da han siden viiste mig den Mængde af trykte Bøger, saa mange Kloster=Krøniker, Commentatier over de grædske og rommerske Forfattere, over den canoniske og borgerlige Ret, Acter og Protocoller af de gamle Kirke=Møder, Helgenes Bedrifter, Pavelige Buller, utallige Skrifter fra forrige Aarhundrede om Punkteerkonsten, Chiromantien, Astrologien og den naturlige Hexekonst, medicinske og alchymistiske Verker om den philosophiske Steen, om en almindelig Tinctur til at helbrede alle Svagheder, om de hemmelige Egenskaber i Natureen, og om sompathetiske Kurer. Jeg kunde ei engang tælle dem, som havde gjort dem bekiendte ved nye Meeninger, end sige Forfatterne af alle Udtoge og Opfinderne af de nye Methoder og Konst=Ord. Ligesaa forskrækkelig en Mængde forefandt jeg af poctiske Skrifter baade i de lærde og de levende Sprog, Chronodisticha, bouts rimes, Lippogramatica, Rebus, og tusinde andre af Vittighedens Arbeide, som til sin Tiid havde været i stor Priis. Men det, som meest forundrede mig, var, at jeg i samme Rum fandt en Mængde nye Skrifter, af Nygaars=Vers, Binde=Breve, Bryllups= og Begravelses Vers, Kiærligheds Viser, en Deel Enigmeer, Logogrypher og Madrigaler, blandt hvilke vare nogle, som ieg gandske nyelig havde læst; Lærrebøger, som uddeeles Arkviis, for at tiene til Forelæsninger ved Universiteter; akademiske Stridsskrifter, Programmer, Taler, Chritiqver og endelig alle Slags Ageblade og Aviser, Rigesaa vaade, som de vare komne fra Pressen, der alt vare blevne førte herind. - Da jeg rodede blandt alle disse Papiirer, fornam jeg, at der ved Siden af mig opkom en Stank, ligesom den, der udbryder af lukte Begravelser eller af andre hemmelige tilsluttede Steder i Jorden; Jeg saae en Dør paa Hvelvingen, men i det jeg vilde gaae derhen, holdt min Nr. 100 R. Leder mig tilbage, og sagde: kom ei nærmere, dersom J vil leve. - Det indeholder Acterne af alle navnkundige Stridigheder i Religionen og Videnskaberne. Der ere Pavelige Bandsættelser, Ablads=Breve, Hexe=Processer, uretfærdige Domme, alle Skrifter, hvis Titel begynder af Anti. - Historien af de armenianske Stridigheder i Holland, af Barnevelles Henrettelse og af Grotil Fængsel, Voltaires og Langes Skrifter imod Wolf, og de Pictiske Stridigheder a., som stinke meget, fordi de endnu ei have havt Tiid til at forraadne, og fordi her kommer daglig saadanne Bøger, hvori man søger at giøre Philosopher til Atheister, Moralister til Enthusiaster, og dem, som ved nyttige Arbeider søge at tiene Staten, til farlige Mennesker. - Der ere andre, som kun aarsage Qvalmer; af dem vil ieg vise eder nogle: See der, er, Anmærkninger over Corneilles Verker, som Richelien har skrevet med sin egen Haand; ved at aabne dem, mærkede jeg ingen anden Virkning deraf, endat jeg kom til at nyse; See der er Fandens Brev til Voltaire, og hans Kammertieners Efterretning om hans Liv og Endeligt, og der er fleere saadanne, og deres Forsvar og deres Kritikker deraf. Men ieg fandt ei andet Onde deraf, end jeg maatte nyse ved hvert et Stykke mig forelagdes, og tilsidst fandt jeg iblandt disse Papiirer nogle Ugeblade og Efterretninger, som lugtede kun ilde. - De taaler ei at giemmes længer, sagde Søvnens Engel, og i det samme kastede han dem ned i det dybeste Rum af Forglemsomhedens Tempel. - Han førte mig derpaa ind i et andet Rum, hvor der vare lutter Haandskrifter, de, som staae paa denne Side, sagde han, ere Dagbøger, hvori Statsmænd og Generaler have optegnet alt, hvad de selv have erfaret, men af Frygt for at aabenbare Statshemmeligheder, har man gjemt dem saa længe, at Tiden tilsidst har fortæret dem. - De løse Papiirer, som J see der, ere politiske Tænkesprog, Mari mer, Projecter og Forslag til adskillige Indretninger og Forbedringer i Staten, Undersøgninger i Natur= og Folke=Retten, som Forfatterne ei have udført videre, af Frygt for at blive behandlede som Hobbesianer og Machiavelliser. - De Skrifter, som J see der, ere physiske og chymiske Opdagelser, som Forfatterne have brændt, for ei at blive brændte r. 101 Rd. selv, som Heremmestere. - De Skrifter, som J see der, ere Philosophiske, som ere deels udarbeidede og deels ei fuldførte, der ere fordrevne eller fordømte eller og anseete for Kætterske. - De døde Been, som ligge hist og her paa Gulvet, ere Knoglerne af nogle ulykkelige Forfattere, som ere opgravede efter deres Død, for at lide den Straf, som man ei kunde udføre paa Personerne selv, medens de levede. – Jeg hastede fra dette forskrækkelige Sted til et andet Rum, hvor min Ledsager sagde, at der vare ligesaa mange forandrede Oplag af Bibelen, som der havde været Secter, til i Christendommen. Jeg tog een i Haanden, og i det jeg slog den op, traf ieg just det 20 Cap. hos Matth., og til min største Forundring var det heele Stykke fra det 25 til det 28 Vers forglemt, og denne, sagde min Anfører, er en entholsk Bibel. I et Haandskrift, som laae ved Siden deraf, savnede jeg 1 Joh. 5, 7., som Afskriveren havde forglemt, sagde Engelen, der var en Arianer. Dette kunde jeg begribe; men det, som meest forskrækkede mig, var, at jeg iblandt de lutherske Bibler, fandt et Exemplar, hvori de fleeste Vers af det 2 Cap. i Jacobi Epistel vare overstrøgne, og dette, sagde Engelen, er det eneste Exemplar af lulherske Bibler, som er saaledes behandlet, og at samme havde tilhørt Niels Amsdorf, som i det 16 Aarhundrede lærde, at gode Gierninger vare skadelige. For nogle Aar siden, sagde han, havde man i Sinde at udelukke disse Steder i et Oplag til Herrenhut, men man betænkte sig siden og lod dem staae. Jeg fandt i alle disse Oplage adskillige Steder, som vare meget ulæselige, især det 11 og 13 Cap. af Pauli 1 Epist, til de Corinth, hvor der handles om unyttige Tretter i Meenigheden og om Kiærlighedens Ypperlighed frem for Kundskaben. Da jeg forlod dette Sted, beundrede og prisede ieg Forsynet, som midt i alle disse Stridigheder har bevaret denne Bog saa mange hundrede Aar uforandret. - Det er mig umueligt at opregne alt, hvad jeg saae i denne Tempel. - Et Rum saae jeg var fuldt af Dag=Register, hvori paa den ene Side vare optegnede Forældres Formanninger til deres Børn, og paa den anden alle de Feil, som Forældrene selv havde begaaet i deres Ungdom. Begge Deele forglemmes lige hastig, saa A. 102 a 3 Engelen. - I et andet Rum vare de menneskelige Synder og Ugudeligheder opskrevne, og i dette Rum, sagde Søvnens Engel, tør jeg selv ei komme i. Jntet Menneske paa Jorden kunde ove rolig, dersom han saae alle de onde Gierningers Følger, og Dødens Engel har allene Nøglen dertil. - Jkke langt derfra var et Sted, hvor forglemte Velgierninger og ubelønnede Fortienester vare optegnede; der saaes Skygger af lemlæstede Soldater, som havde faaet Afskeed efter Krigen, og siden vare døde af Hunger; af gamle Tienestefolk, Ammer, Lærer, ja Forældre selv, som tiggede Almisse af deres Børn, store Generaler, og andre Officerer, som ingen meere bekymrede sig om, saasnart Freden var sluttet; kloge Statsministre og andre velfortiente Embedsmænd, fattige og duelige Borgere, hvis Fortienester vare forglemte ligesaa snart, som deres Personer ei længer behagede eller behøvedes. - Jeg saae en Fortegnelse af alle Marlbøroughs Bedrifter, som vare indstoppede i den mindste Fingerhytte af det par Handsker, som var Aarsag først til hans Kones og siden til hans eget Fald; men jeg saae tillige, at man havde skrevet med gyldne Bogstaver paa Kraven af den ene Handske, det, som Brolingbroke sagde til een, der meente, at han gjorde ham en Fornøielse ved at opregne Marlboronghs Forseelser: denne Mand havde saa mange Dyder, at jeg har glemt hans Feil - J samme Rum fandt jeg mange Løfter til berømte Forfattere og flittige Mænd, som vare færdige at døe af Hunger, og jeg saae andre Uværdige leve i Overflødighed, og tildristede sig endnu at beraabe sig paa, at de ei fik nokJeg saae en Anviisning paa 1000 Rdlr., som var bleven sendt Gellert tilbage igien, Ansøgninger, som aldrig vare læste, gode Forsætter, som aldrig bleve holdte, Løfter, som vare gjorte i Nød og ei holdte, dyre Forpligter, som begge Kiøn havde gjort hinanden og kort efter forglemte. - Derfra kom jeg ind i et Rum, som syntes prægtigere, end alle de andre, jeg havde seet; der fandt jeg overalt noget, som glimrede i Øinene, men jeg kunde ei see, hvad det var Heer, saade Engelen, gjemmes alle de Berømmelser, som man giver Folk, medens de leve, og Levningerne af den Pragt, med hvilken formuende Folk søge at giøre dem be a 103 Rd. merkede i Verden. Jeg saae store Samlinger af Lovtaler i prægtige Bind, Brystbilleder af store og lærde Mænd, der og Smykker, som glimrede af Guld og Juveler, men Ærestøtter, Mynter, Skilderier og Kobberstykker, Klædet nøiere, fløi det bort ved det første Aandedræt, og ieg saasnart ieg nærmede mig til et Stykke deraf, for at besee delig sagde Søvnens Engel, Har J Lyst til at see alt, hvad saae og befandt, at det var kun glimrende Støv. - En J selv har forglemt, saa kom ind i dette Rum; der tog han en Bog, hvori ieg fandt optegnet alt, hvad der var mødt mig, saa længe ieg havde levet, og som ieg næsten ei kunde meere erindre; Jo meere ieg læste deri, desmeere nysgierrig blev jeg, og dog ønskede jeg tillige, at jeg aldrig havde seet den, saa rørende vare de Ting, om hvilke den erindrede mig og iblandt dem vare mine egne Feil. Hvorfore vilde J føre mig her ind, saade jeg til Søvnens Engel, og jeg bliver ikke rolig, forend J giver mig min forrige Glemsomhed igien. - I det samme faldt jeg i en dyb Søvn, og da jeg vaagnede op igien, var jeg ei lidet forundret, ved at betænke denne Drøm, og paa det at samme stadig kan staae mig for Øine, fattede jeg disse Anmerkninger til min og andres Erindring. - O Ungdom! Mærk dog denne Lære, Nu er dit Hierte bøieligt, Lad hver en Last dig heslig være, Og søg i Dyden al din Ære, Elsk den, og glæd dig i din Pligt; Den kan i Velstand dig fornøie, Og naar dig Modgang trykker ned, Den over Skiebnen selv dig skal ophøie, Ja midt i Dødens Bitterhed; Naar alle Venner Afskeed tage, Den bliver dog hos dig tilbage, Og følger i hiin Verden, ind i Himlen Den Siæl, som her har elsket den. Betænk, og Menneske, om dette er saa ringe, At for at nyde det, du ei en Lyst kan tvinge 14 Ar Kongelige Placater.