Den Vest-Sjællandske Avis, 1831-06-25
(Fortsættelse) Mange Mennesker miste aarligt Livet paa denne skrækkelige Jagt. En Naturforsker reiste engang paa Biergene i Canton Ballis og havde derved en Gemsejæger til Veileder; da han komtil en høi Gletschervæg, saa sagde han til den Reisende: her seer de det Sted hvor jeg i forrige Aar har lagt 6 Timer med et brukket Been. Jeg var ganske allene, ingen var i Nærheden, og jeg havde allerede længe opgivet Haabet om at nogen kunde komme mig til Hielp for at redde mig. Jeg havde længe forgiæves raabt om Hielp, og havde intet andet Middel tilbage, end af og til at lade min Flint og skyde Nødskud. Ved et besynderligt Tilfælde eller meget mere ved Forsynets beundringsværdige Styrelse traf det sig, at en Hyrdedreng hørte Skuddene, kaldte Folk til Hielp og jeg blev frelset. – Den uigiennemtrængelige tykke Taage; de høie Bierge fører ofte Jægeren vildt rundt omkring Bierge, Klipper og Gletschere til uveisomme Jisorkener, hvor Kulde og Sult dræber ham. Jmellem reiser der sig en pludselig Sneestorm, som bedækker alt, han taler Sporet af Veien og omkommer paa en elendig Maade. Til en anden Tid trækker et Tordenveier over Klipperne og udgyder sine Regn strømme og giør Klipperne slibrige, snart udtørres disse af en brændende Solbede, saadanne at Steenene blive saa glatte at han ikke kan fæste en Fod paa dem. Men det er tillige mærkværdigt at see hvorledes disse dristige Jægere vide at trodse alle Farer. Man seer dem forlade Fod stierne, og hvor der er kun mindste Ujevnhed i Stenene finde de Plads nok til at sætte deres Fødder; men det især mærkværdigt at see hvorledes Gemsejægerne stige ned af Biergene. Jægeren holder sin Stok, hvorpaa han ellers støtter sig bag ved sig og lader sig glide ned af den steil Klippevæg, saa hurtig som om han styrtede ned af den. Vallisserne see ofte med Forbauselse, hvorledes de Berniske Gemsejægere kunne saaledes lade sig glide ned af den lodrette Væg af Gemmibierget. J 10 Minuter kunne de komme saa hurtig ned af Bierget, som man ellers ikke kunde komme i en Time, endog af den bedste Fodstie. En Præst i Vallis, sagde derom til en Reisende, at naar man seer en Mand saadan glide ned af Bierget saa kan man være vis paa at det er en Protestant og vi Geistlige vilde aldrig give en Mand Absolution, som paa en saa dumdristig Maadel udsatte sig for den aabenlyse Fare. Det er dog et mærkværdigt Dyr denne Gemse; hvis Naturhistorie endnu ikke skal være tilstrækkelig bleven oplyst. Jntet Dyr er lettere til Beens og hurtigere i sine Bevægelser end den. Musklerne i dens tynde Been have en overoedentlig Kraft. Naar det tager Flugten, saa sætter det Benene med en stor Styrke fast imod Klippegrunden og kaster sig derved afsted i en betydelig Afstand Gemsernes Løb er en vedholdende Springen; form delst den Styrke hvormed de sætte Foden til Jorden falder det dem overmaade vanskeligt at jage afsted over Sneen, da de synke ned i den ved hvert Skridt. En Gemsejæger traf engang om Foraaret en Flok af 10 Gemser nær ved en Sneemark, saasnart Dyrene bemærkede ham, saa toge de Flugten, men sank ved ethvert Skridt ned i Sneen; men nu sprang den sidste Gemse over Ryggen paa alle dem der gik foran, og stillede sig i Spidsen for dem; den næstsidste giorde ligesaa, og saaledes alle de andre, saaledes kom de med en utroelig Hurtighed over Sneen, og Jægeren traf dem ikke. Det er forunderligt at see hvorledes den unge Gemse kan løbe saasnart den er født: En Jæger faae engang en Gemse i det Øieblik da den vilde kaste sin Unge. Han havde just lagt an med sin Bøsse, men trak den igien tilbage for at betragte dette Syn; men førend han fik Tid til at lægge an paa nye, saa var den gamle Gemse tilligemed sin Unge, flygdet bort bag ved en Klippe. - Gemsen har det rigtigste Øiemaal; den beregner nøiagtig uden nogensinde at tage Feil, om den er i saa stor en Afstand fra Jægerne, at denne kan træffes af ham eller ikke; den tager derfor ikke Flugten førend den bemærker at Jægeren nærmer sig saameget til den, at han kan træffe den med sin Bøsse, som er saaledes indrettet at den kan skyde utroeligt langt; men naar dette skeer saa iler den hurtigt afsted over Klipper og Revner. Jægeren følger langsomt bag efter og gaaer altid mod Vinden, saavidt han kan, for at Dyret skal ikke høre hans Trin eller fornemme hans Uddunstning.