Aalborg Stiftstidende, 1836-06-18
Blandede Efterretninger. Under Forlangt Jndrykkelse læses i Viborger Samler, I Kjøbenhavnspostens Nyheds=Post af 28de April 183 har Hr. Liunge paa sin sædvanlige Maade yttret sig om tvende Regjeringshandlinger, nemlig en Embedsmands Afskedigelse og en Andens Ansættelse; denne Hr. Liunge, Annonce trænger til at belyses ved et Par Erindringer. at den Enes Afskedigelse staaer i Forbindelse med den mod ham i forrige Aar anlagte Fiskalsag, er aldeles sandsinligt, saasom disse Begivenheder staae i bedste Harmoni 14 med hinanden. Det er ofte nok udhævet, at Domstolen er Funder hiin Sag ikke fandt den Tiltale brødefri, som Hr. Liunge antyder; de erklærede hans Skrivemaade for utilbørlig, skjøndt af Mangel paa udtrykkeligt Lovbud ikke strafbar. Og hvad havde været Gienstanden for hans utilbørlige Skriven, Det var Regieringen og Regjeringsformen. Naar man nu betænker, at den Lære=Post, der hidtil var hiin Mand forundt, gav ham idelig Leilighed til Attringer over disse samme Gienstande, naar man tiltroer ham, at have i sit offentlige Blad udtalt sine virkelige Anskuelser og at han følgelig ogsaa vilde gjøre disse gjældende i sine Foredrag som Docent, naar det erindres, at hans Yttringer i disse Foredrag ikke kunne controlleres, og at de der netop rettes til en for Lærernes Anskuelser modtagelig Ungdom, naar man, siger jeg, uden med Hr. Liunge at tilsidesætte disse Hensyn, spørger om det vilde have været conseqvent - ja om det vilde have været forsvarligt, at lade denne Mand vedblive at være Lærer i Statsoeconomien, saa er det indlysende, at der bør svares nei; thi den Mand, hvis offentlig erklærede Anskuelser Staten maa misbillige, bør den ikke betroe at undervise Ungdommen i Foredrag, med hvilke ingen Control er mulig. At Danmark derved skulde have lidt et nerstatteligt Taber en Mening, som neppe nogen vil dele med Hr. Liunge; med al Agtelse for en Enkelt, kan man dog vel finde andre Mænd i Danmark med, idet mindste ligesaa megen Duelighed og Kundskab. - Hr. Liunge griver forresten Leiligheden til at udskielde Nogle, som han kalder Conservative, og dette Krigspuds er mindre dumt end fra andre Sider at misbillige. Ligesom nemlig samtlige Hr. Liunges Skriverier, der vedrøre det Offentlige, synes at gaae ud paa at indbilde Publicum, at der gives et Oppositionsforhold mellem Regjeringen og Folket i Danmark, saaledes fingerer han nogle Personer, som han kalder Conservative, og henvender nu til disse de Udladelser, som man let seer, at han vil have ganske anderledes forstaaede, fordi der er hørt, et løst Rygte om, at en Fraværende skulde have skrevet en Artikel i et fransk Blad, saa skammer Hr. Liunge sig ikke ved at berette, at de Conservative skulle have udspredt en forsætlig Logn i denne Henseende. Fra hvilke noble Motiver man maa udlede slige Beretninger behøver ikke nærmere at paapeges. Hvad Hr. Liunge tillader sig at tilføie om en anden Embedsmands Ansættelse, er ikke lidet schararteristisk for Kjøbenhavnsposten. - Om dette Embede var nødvendigt eller ikke er ifølge dets Beskaffenhed et Spørgsmaal, hvorom ene og alene Regjeringen kan have en Mening. Dog ei blot en forkastelig Anmasselse faldet Hr. Liunge til Last, han fortjener i endnu høiere Grad at dadles for de uanstændige Attringer, hvormed han paa sædvanlig forbeholden Maade, søger at kaste Skygge paa en Embedsmands Duelighed og derved paa den Regiering, der har beskikket ham. Ved Skumleri forstaaer man uden Tvivl den foragtelige Færd, der angriber en Mands Rygte fra lumsk Baghold eller med Underfundighed, der gjør directe Forsvar umuligt. Kjøbenhavnspostens Redacteur arbeider saaledes stadigt paa at vise Regjeringen Nødvendigheden af det forventede Tillæg til Trykkefriheds-Anordningen.