Adresseavis for Børn, 1781-08-15
Hr. Jly var et ungt Menneske i det Engelske Grevskab Derby, som var allene bleven tilovers og den sidste af sin Stamme Han var altsaa Eier af meget store og anseelige Midler. Da hans Levemaade var meget tarvelig, og han havde ingen Lyst til Yppighed og Pragt, saa indsaae han ikke, hvad han kunde gjøre dermed til sit Livs Lyksaligheds Formerelse. En Dag gik han og spadserede paa en offentlig Plads, med saa mange øiensynlige Kiendetegn paa Sindets Urolighed, og at Tiden var ham lang og kjedsommelig, at en fattig Mand, som traf ham saaledes adspredet og i dybe Tanker, besluttede at spørge ham, om han kunde være ham til nogen Tjeneste, eller om der var nogen Ting, som laae ham paa Hjerte og krænkede ham, hvorpaa han maaskee kunde raade Bod. Hr. Jly kjendte den fattige Mand, som gjorde disse Spørgsmaale til ham. Han svarede ham altsaa i en rig Mands Tone, som ikke var tilfreds med sin Lykke. "Ach, sagde den Fattige til ham, hvorfor meddeler De ikke andre noget Avis noget af Deres Formue, og gjør en eller anden fattig Mand lykkelig med det, som forekommer Dem saa unyttigt?" Denne høflige Bebreydelse opvakde tusinde Betragtninger hos Hr. Jly Han fandt strax en Fornøyelse i den Tanke, som var ham bibragt, og glædede sig allerede over, at han kunde fyldelstgjøre saa varm en Begierlighed som den var, man havde opvakt hos ham. Den Fattige maatte følge med ham, og han førde ham hjem i sit Huus, hvor han gav ham Frihed til at udvælge sig det, hvormed han holdt for, at han beqvemmest kunde blive lykkelig. Denne fattige Mand manglede ikke Forstand. Han sagde til Hr. Jly, at en Sum Penge, som kunde sætte ham i Stand til at indrette en liden ordentlig Huusholdning med sin Familie, skulde være gandske tilstrækkelig til at opfylde hans Ønsker. Denne Summa blev ham paa Stedet tilstaaet. Han anvendte den og til saa godt et Brug, at han inden faa Uger saae sig i Stand, ikke meere at torde frygte for den trængende Mangel og Elendighed. Da Hr. Jly blev næsten ligesaa meget rørt af den Glæde, at han havde forandret en ulykkelig Families Tilstand, som af de Erkjendt ligheds Vidnesbyrd, han bestandig fik derpaa saa merkede han, at en saa sød Beskæftigelse havde gjort en overmaade stor Forandring i hans egen Tilstand. Han indsaae, at naar en Privat person var i Stand til at vise saa megen Følelse over hans Velgierninger, saa kunde han endnu meget mere vente samme af utallige retskafne Folk, som forenede mere Sjelens Høyhed med ligesaadanne Mangeler. Hans Hjerte smigrede sig med dette Haab. Han gjorde sig Umag for, at opsøge dem, som syndes at fortjene hans Opmerksomhed formedelst andre Bevæggrunde, end den blotte Menneskelighed. Han opdagede et stort Antal af dem; thi Verden er fuld af Ulyksalige, som fortjene en bedre Skjebne. Han forenede det Gode, som han beviisde dem, med det gode og ædle Væsen, der sparer og skaaner ædelsindede Siele for den Beskæmmelse, at see deres Elendighed alt for meget bekjendtgjort, saavelsom og at merke den Forvirrelse, at man bidrager noget til sammes Lindring. En Aften, da han gik allene hjem, efterat han havde tilbragt Dagen i hans Ædelmodigheds for Børn. sædvanlige Udøvelser, hørde han to Borgere, som talede med hiinanden om deres Angelegenheder, og efterat de aabenhiertig havde tilstaaet for hverandre, at de befandt sig i den allersletteste Tilstand, beklagede de, at Hr. Jlv ikke kjendte dem, hvis Ædelmodighed og Veldædighed man overalt begyndte at gjøre bekjendt. "Med 50 Guineer, sagde den ene, skulde jeg kunne betale al min Gjeld til mine Creditorer, som nu betage mig Magten, at undstøtte min Handel, og mit Arbeyde og min Haandtering, som følgelig skulde blive meget roligere og meget friere, skulde snart sætte mig i den Stand igien, som mine ulykkelige Tilfælde har sat mig ud af. Halvtredsindstyve Guineer skulde langt fra ey være tilstrækkelige for mig, svarede den anden; og i hvor meget man end berømmer Hr. JlysGodgiørenhed, saa kan jeg dog aldrig troe, at han skulde beqvemme sig til at laane mig Tusinde Guineer, uden hvilke jeg aldrig kan haabe, nogen Tid at komme i Stand igien." Hr. Jly nærmede sig til dem. "Mine kjere Venner, sagde han, jeg har hørt, hvad De trænge til. Jeg kjender Hr. Jly, om hvem De har saa store Tanker, og jeg kunde maaskee gjøre Dem nogen Tjeneste hos ham. Men han har tusinde Ting at besørge, og jeg tiltroer mig ikke, at være Dem god for, at han paa eengang lader sig bevæge til at tjene Dem. Jmidlertid maae De dog ikke betragte ham som den eneste Mand i vort Land der har Lyst og Evne, at tjene retskafne Folk. Jeg vil tjene Dem med det, som De behøve, og jeg sætter kun to Vilkaar forud, først, at De ville love mig, aldrig at gjøre sig Umag for, at lære at kjende mig, dernæst, at De i Morgenaften ved dette samme Klokkeslet og paa dette samme Sted, ville bringe mig en Attest fra Deres Præst, som giver mig Forsikring om Deres gode Opførsel. Denne Tale blev i Førstningen optaget af dem for Skjemt. Jmidlertid toge dog begge Borgerne den Beslutning, at ville vove Eventyret. De indfandt sig den anden Dag om Aftenen paa samme Sted igjen, og Hr. Jly, der ligesaa redelig opfyldte sit Løvte, bragde dem de Tusinde og Halvtredsindstyve Guineer. Deres Glæde syndes at være overmaade stor. De tilstillede. Avis stillede ham derfor deres Præstes Attester, som ogsaa var al den Borgen han tog og fik af dem. Thi han forlod dem strax, paa det at han ikke skulde blive kjendt. Man vidste ikke, om han var sindet, at skienke dem denne Summa, eller blot at laane dem samme. Men disse ærlige Folk, som ikke havde tænkt paa, at modtage hans Veldædighed paa anden Maade, end som et Laan, og havde foresat sig, at give ham en ordentlig og lovlig Forskrivning derfor, bleve overmaade forundrede, da de saae deres Veldæder i en Hast at skynde sig bort fra dem, uden at de merkede, hvor han blev af. De fattede altsaa begge To en ligesaa usædvanlig Beslutning, som hans Opførsel imod dem var, De lode nemlig strax Dagen derefter offentlig opslaae paa Torvet i Derby alle Omstændigheder ved den Begivenhed, der havde mødt dem, tilligemed en Erklæring, ved hvilken de for den hele Stad forbandt sig til, i visse Terminer at betale den Summa igjen, som enhver af dem herved tilstod og bekiendte at have bekommet. Og paa det at ingen skulde ansee dette deres Tilbud for at være tvetydigt, saa lovede de, at levere deres skrivtlige Obligation i Øvrighedens Hænder, og derefter til samme at betale det belovede Afdrag Terminviis, hvor den, som medbragte Præstens Attester, kunde modtage Pengene.