Aalborg Stiftstidende, 1836-10-18
Schweitz. Nogle franske Handelsreisende have søgt Audients hos den franske Gesandt, for at gjøre ham opmærksom paa det mislige Følger for den franske Handel, som de fra franske Side tagne Forholdsregler ville faae, hvis Schweiz griber til Repressalier. Hr. v. Montebello har trøstet dem med, at denne Tilstand ikke vil være af lang Varighed, men at Europas Rolighed, der især er af Vigtighed for Handelstanden, absolut kræver, at den Revolutions=Aand, som i Schweitz, finder sin fornemste Næring, bliver qvalt og, da de nordiske Hoffers Ministre ligeledes ville tilstille Schweiz Noter i samme Anledning, nærede han ingen Tvivl om, at Radicalernes Herredømme i flere af Forbundets Cantonner snart vilde ophøre. Forbittrelsen i Schweitz er imidlertid meget stor. Fra Zürich tales et meget kraftigt Sprog, betræffende dette Anliggende. "Af denne Sags Afgjørelse, hedder det, ger, efterne vor Overbeviisning, Schweizes fremtidige Skjæbne afhængig; thi ved denne Leilighed vil det vise sig, at, hvis Æren uheldigviis gives til Priis, er Alt tabt. Enhver Schweitzer veed, at vi i vort Forhold til Frankrig og med Hensyn til dets Gesandts overmodige Adfærd have Retten paa vor Side, sat vi hverken have fornærmet den franske Nation, eller det Franskes Konge, men at hele Forbundets Ære derimod er bleven dybt krænket ved en Note, i hvilken man ovenikjøbet i forlanger af os, at vi, som Syndere, skulle gjøre Afbigt, fordi vore Repræsentanter have vovet at opdække Sandheden og lade dens Røst naae lige til den franske Regjerings Øren. kunde vi nedlade os saa dybt, da fortjente vi den Dom, man da vilde fælde over os; hele Europa, Frankrig, hvor den offentlige Mening lydeligst taler for os, Tyskland, Eng and vilde med Rette foragte os, naar vi, som feige Slaver, vilde laane Øre til vanærende Fordringer, og dobbelt foragte ges, fordi vi, i Tillid til at ingen virkelig Fare var forhaanden, erklærede os bestemte til at gjøre Modstand, om vi nu senere, paa en ussel og feig Maade vilde tage vort Ord tilbage. Hvo vilde fremdeles tiltroe Eedsforbundet moralsk Kraft nok til at hævde sin Neutralitet, og hvorledes vilde man for Fremtiden formaae Schweitzerfolket til at bringe den betydelige Finantsielle Offre, som nu kræves til at underholde i sen Forbundshær paa 60,000 Mand med et Landeværn, paa 30,000, naar det dog er afgjort, at vi kun ere udsattedfor andre Nationers Haan og Spot? J Aarene 1798, 31802, 1814 og 1823 har man kunnet sige, at Schweitz, et formaaede ikke at hævde sin Selvstændighed, fordi dets Cantonners oligarkiske Regjeringer ikke understøttedes af Folket eller forraadte Landet; men, hvilket Haab vilde nu være tilbage om, at Schweiz nogensinde vilde vise sig kraftigere, nu, da det er i Besiddelse af Folke=Souverainitet, Folkevalg, almindelig Stemmeret, en fri Presse, Folkeforeninger, og har Mænd i Spidsen, der have erhvervet sig Folkets Tillid, Paa hvem vilde man nu kaste Skylden, paa Forfatningerne, paa Folket eller paa de af det valgte Regjeringer, Vildeman nu feigt vanære sig, da ville man derved bevise hele Europa, at Schweiz ikke er modent til Selvstændighed og sat de Taler og Yttringer, som i 6 Aar have gjenlydt i Folkeforsamlinger og offentlige Blade, i de store Raad, ved Skyttegilder og paa Landdage, ikkun have været tomme Ord, usle Pralerier, og at Schweitzerne, vanslægtede fra deres Forfædre, ikke meere ere værdige en bedre Lod, end deres Naboer, trindt omkring dem, at deres Forfatning kun tjener til at stille dem blot for Forhaanelse, at forurolige deres Naboer, bringe uduelige Mænd til Roret og, som den franske Note siger, fremme Anarki og Forvirring. Paa den anden Side tilbydes os nu en Leilighed til i vor retfærdige Sag, ved mandig Adfærd, at erhverve os Verdens Agtelse, at bevare vore Børn vor nedarvede Frihed og Selvstændighed og i egentligste Forstand at adle vore frie Jnstitutioner. Men, ville vi dette, da gjælder det om, med fast Fod og fast Blik at byde Fjenden Spidsen!