Københavns Adresseavis, 1760-12-29
Kiøbenhavns Ad Nærværelse. Hvo som smigrer for en aabenbare Ugudelig, den falder tilsidst i hans Hænder. En Retfærdig som altid har været fuldkommen, men bliver tilsidst ulydig, den taber det første. Overmod er en Forvarsel til Armod. Den Armod, som Gud beskikker et Menneske til dets Beste, er en Zierath, ligesom et rødt Dækken klæder en hvid Hest smukt, Et hvert Menneske som ægter en Kone for at faae store Penge, Gods eller Ære med hende, han vil avle vanartige Børn med hende. Kragerne holde sig ikke forgieves til Ravnene, saasom de ere et Slags. Hvor som afførter en Daglønners Løn, er ligesom om han tog hans Siel fra ham. Jntet ondt Dyr har Magt til at staae Mennesker, uden saa er at Mennesket kommer ham for som et Dyr. Fremmede som anmelde sig, at ville lade sig omvende, skal man først spørge, hvorledes de ere oplyste; NB. Skriver Autor her Dette var for det første nødvendigt ved de for lodne Jøder, hvilke meere for Pengenes end for deres Saligheds Skyld, anmelde sig til Daaben. Naar dine onde Begierligheder vil forlede dig til Synd, under den Forevending, Gud forlader dig det nok, saa troe det ikke. En Nation kan man kiende paa tre Slags Ting, om den er god, nemlig naar den er barmhiertig, bluefærdig og det Godes Belønnere.. Et hastigt Menneske, naar han bliver ivrig, agter han og ikke den hellige Guld, som er hos ham Mennesket giver ikke sin Villie til nogen Synd førend den ønde eller Narre=Aand er indgaaen hos ham Et Menneske som har en hoffærdig Aand, er ligesom den der bedriver Afguderie eller fornægter Gud. Naar der kommer Kørs og Trængsel paa et Menne ser, saa undersøge han kun sine forrige Gierninger. Et Menneske er skyldig til at love Gud, naar han tilskikker ham noget Ondt, som han er skyldig at takke ham for det Gode. Hvo som har et fornøyet Sind ved sin Formue, eller besidder en dydig Kone, den kan kaldes en riig Mand. Hvo som vil giøre Bod den bliver hiulpen dertil, men hvo som med frie Villie vil synde, den bliver Dørre og Porte dertil aabnede. Vælde lærde, som angaaes med den hellige Skrift, og have selv ingen Gudsfrygt. Mennesket skal stedse underkaste sig Guds Ord, som Øxen sit Aag, og saa skal han og stedse have for Øyen, Frygten for Øvrig, heden, som har Magt til at straffe det Onde. Hvor som sætter sin Tillid til Guld, den har i ham en Beskyttere i denne og hiin Verden. Hvo som bagtaler sin Næste, den giør sin Synd saa stor, som de tre Døds=Synder: Afguderie, Horerie og Mord ere. Den beste Vey hvortil Mennesket er skabt, er denne, at han antager og elsker gode Formaninger. Et Menneske som man anseer for at være from, er maaskee i sit Hierte ikke saa from som man meener. Tre Slags Dyder elsker Gild hos Mennesket: at han ikke vredes, ikke er foranderlig, og tager imod alle Mennesker med venlige Gebærder. Hiertet og Øynene ere Forskere til Synden: Øyet seer, Hiertet lyster derefter og Legemet giør Synden. Er Talen Sølv, saa er Tanshed Guld, Forstand uden Formue ligner Fødder uden Skoe. Et ufrugtbart Træ, rasler meget meere med sine blotte Blade, end et Træe som bærer Frugt NB. Dette, skriver Antor, er en Regei for de Ulærde, hvilke ofte gjøre meere Pral om sig selv, end de retskafne Lærde, for derved at komme i Anseelse iblant Folk. Man skal ikke forekaste en Proselyt, de Gierninger som han udi sin forrige Stand, har begaaet, ey heller Børnene deres Faders Gierninger. En Bøn uden Andagt, er som et Legeme uden Siel. Gak ikke dybere med din Forstand, end i det som du kan begribe. Vær ikke allene klog i Ord men og i Gierninger. Dersom en havde alle gode Dyder hos sig, og viiste ingen Barmhiertighed imod de Fattige, den er som et got Maaltid hvor der ingen Kryderie eller Salt er paa Maden. Roden eller Kiernen af alle Buddene er, at man elsker Guld af gandske Hierte og hænger ved ham.