JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Politivennen, 1801-01-01
Et farligt Stenkulsoplag. Under Børsen er netop nær ved Bankens Bygning et stort Forraad af Steenkul. Dette har maaskee i mange Tider været der, og dog ingen Skade forvoldt. At denne lange Erfaring dog ikke er det samme som et uomstødeligt Beviis for, at ikke dette Forraad engang, ved Skødesløshed, ulykkelige Tilfælde, eller, som man nu veed er muligt, Selvantændelse, kan komme i Brand, og derved foraarsage, baade ved Børsens og Bankens Brand, den ubodeligste Ødelæggelse, det vil imidlertid vist ingen paastaae, der dømmer efter sin Fornuft, ligesaa lidet som han vil nægte, at ingen eller uendelig lidet Kul burde gemmes, enten under Børsen i det Hele, eller under den Deel deraf i Særdeleshed, som grændser til Banken.
Politivennen, 1801-01-01
Hvo er Frislagter? I de af Magistraten fra Tid til anden satte Kjødtaxter seer man, at der sættes to Slags Priser paa Kjødvare, den høje immerstigende for Byens saste Slagtere, og den for een Skilling ringere for Frislagtere (der da ogsaa stedse mere nærmer sig de faste Slagteres Taxt, da Forskjællen er falden fra 3 til en 3*). Det er kun naturligt, at enhver Køber dog gjerne vil spare sin Skilling og derfor købe hos Frislagterne. Men hvor skal man finde disse Folk? Vel har man hidtil troet, at alle de, der ikke solgte i Boderne i Skindergaden ved Gammelstrand og paa Kongensnytorv, vare Frislagtere, og altsaa ventet at træffe dem paa Ulfeldtsplads, Gammeltorv o. fl. St.t men man finder sig skuffet, da alle Kjødsælgere ere enige om at sige, at de ikke ere Frislagtere. Man foreslager derfor Magistraten den Indretning, at paalægge alle Frislagtere, ved et, med store hvide Bogstaver paa et sort over deres Bod synlig opstillet Bræt, malet: Frislagter, at nøde sig selv til at være Taxten efterretlige. Maaske var det ikke ubilligt, om alle Frimestere ved alle andre Professioner, paalagdes at have et lignende Skildt, da intet synes mere stemmende med Fornuft og Ret, end at enhver Frimester (exeeptiv priviligeret) burde arbejde ieltee, end ?n sagsester, der svarer flere Byrder, uagtet han ikke ingere er det, hvorfor hans Forgængere villigen underkastede sig disse Byrder, ex. usiv priviligeret. (Maaskee kunde man med en dansk Terminus kalde Frimesternes Privilegium indlukkende i Modsætning af Lagsmesternes, der efter sin Natur og kongelige Konfirmationer er udelukkende).
Politivennen, 1801-01-01
Anmodning til Addreskontorets Bestyrere. Da nu Fastetiden indtræffer, saa ønsker man meget, at Adreskontoret vilde fornøje sine Blades Læsere, med at lade Prædikanternes Navne deri indføre, som paa Onsdagene og Fredagene prædike.
Politivennen, 1801-01-01
Et Forslag imod Forkøb af Torvevare. Endnu gaaer der adskilligt Forkøb af Torvevare for sig, ikke allene i Frederiksbergog Vestergade, men paa Broerne selvt ja man seer deels Aftenen før, deels i Morgenstunden selv af Torvegaden hele Emigrationer af et Slags Folk, nogle i røde Pelse og Nathuer, andre i graae Kjoler og runde Haar eller Parykker, at skee til Damhuset og det Strøg af Torvefarernes Vej. Nu er det Anmælderens Forslag, om ikke dette ogsaa kunde blive en nyttig Frugt af de nye Vægteres Ansættelse, at disse Foretagender forpurredes lidt, ved at anstille paa slige Tider, og paa bekvemme Poster, nogle af de nyeReservevægtere?
Politivennen, 1798-01-01
Dito i Landemærket. Uden for Klokkestøberen i Landemærket, ligeover for Trinitatis Kirkemuur staaer for nærværende Tid ikke mindre end 3 Klokker, som nøde de Forbigaaende at spadsere enten ned i Rendestenen eller ud paa Gaden. Om Aftenen staaer man i Fare for at støde Been og Knæe fordærvede, især paa den yderste. Da det sikkerligen aldrig er faldet disse Klokkers Ejer ind, at han ikke er Ejer af Fortoget, og at dette ikke saaledes maae være spærret, saa har man valgt dette Middel for at gjøre ham opmærksom derpaa.
Politivennen, 1801-01-01
Anvendelse af Nikolajkirkes Levninger til et offentligt Kornmagasin. Allerede er i disse Blade to Maader, til benytte sig af Nikolaj Kirkes Plads og Ruiner paa, foreslagnet den ene blev gjort umlig, da Kommissionen for et bekvemt Steds Valg til Raadhus, dømte at dette ikke saa godt kunde bygges paa Nikolaj Kirkes Tomte, som paa Vejsenhusets Plads? det andet var, at anvende Ruinerne, for det meste som de nu staae, til et Komedichus. Udgiveren kan ikke afholde sig fra endnu at opgive en tredie Anvendelsesmaade, som muligt kunde synes fortrinligere, denne at benytte Levningerne, med saa Forandringer, til et offentligt Kornmagatin. At omdanne Kirken til et Pakhus, ved at give den de fornødne Lofter, Luger o. s. v., og foralting tække den, er noget som enhver sikkert vil finde meget let gjørligtt maaskee man vil troe det et Spørgsmaal, hvad for Korn dette Magatin skulde bruges til, og hvorledes det skulde kunne hedde offentligt. Betænker man, at der fra de cirka 150 Herregaarde i Sjælland maae bortsælges fra 100, 000 til 100000 Tdr. Kornvare, at Præsteskabet sikkert bortsælger en 40000 Td., hvoraf kun en mindre Deel udskibes fra de smaae Købstæder, men den større fra København, saa indsees hvor nyttigt for disse Kornsælgere det vilde være, i et offentligt Pakhus imod en moderat Afgivt at kunne oplægge sine Vare, og altsaa, naar Lejlighed af tørt Vejr, god Vej, Hoveri, eller ringe Fragt tilbød sig, at kunne lade Kornet søre ind, ubekymrede om, enten det strax blev solgt paa Torvet eller ikke. Selv de rigere Bønder kunde med Fordel benytte sig af Pakhuset, og behøvede ikke at lade det Korn, som en heel eller halv Dag forgæves havde været falbudt, bortsælge for en meget ringere Pris. Ved dette Pakhus maatte blive ansat en offentlig Kommissionær, og en Bogholder samt behørige Folk til Modtagning, til Udlevering og Pleje af Kornet. Til en vis Tid om Dagen kunde holdes Kornbørs i Pakhuset, det vil sige, alle, som ønskede sig Korn kunde her gaae hen, tale med Kommissionæren eller de Sælgere, som muligt selv vilde komme did, om hvad Korn der kunde være i Vente, og paa dertil indrettede og i Børsen ophængte Tavler see, hvad der var forhaanden, og til hvilke Priser. Ogsaa vilde det herved rimeligvis skee, hvad man saa gjerne maatte ønske, at nemlig Ejere af de her oplagte Kornvare, for at sikre sig for Fordærv eiler Tab paa alle de mange Maader, sligt ved Korngemming er muligtt item for at spare Udgivter til Kornets Kastning o. s. v., lode Kornet male til Meel, i hvilken Tilstand det baade længere og lettere og for Ejeren sikrere kan bevares. Herved kunde da Landet ogsaa, for den Del af Forraaden, som muligt gik ud til Fremmede, vinde Nøllerlønnen. 8 Skilling af en Tønde Korn, hvad enten den laae een Dag eller 3 Maaneder, vilde være en taalelig Leje for et sikkert Pakrum, og vilde dog, om man blot vil antage at 100000 Tønder ad Gangen laae i Pakhufet, og blot fire Gange aarlig skiftedes, afkaste en Indkomst af 30, 000 Ndlr.
Politivennen, 1801-01-01
Gloende Kugler. Jeg erindrer, at have læst i en Journal, at den hollandsk franske Besætnings Kommandant, i jeg troer det var Vlissingen, var underrettet om, at en engelsk Flode blot ventede paa Isens Optøning for at bombardere Havnen. Kommandanten belavede sig til deres Modtagelse paa det bedste. Der manglede Ovne til at gjøre Kanonkugler gloende, og han besluttede i den Frist som Frosten undte at gjøre dem færdige. Nogle af hans Offtcerer troede, at dette var umuligt. Kalken fryser jo, sagde det Jorden er jo saa frossen, sagde de, at det er umligt at arbejde sig dybt nokned, for at lægge Grundvolden til Ovnen. Men Kommandanten lod sig ilke gjøre raadløs. Han lod gjøre Underlag af Tømmer, der bleve lagte oven paa den frosne jord, efterat denne først var jævnet noget. Paa dise Underlag lod han Ovnene opføre med Kalk, som med varmet Vand var tillavet, og som ved et over hver Ovns Byggested opført og hedet Træskur hindredes fra at fryse. Skulde jeg bie, sagde han, med mine Ovne efter den Tø, som bringer Fienden hid? Een eneste Dag forsømt, kan maaskee være alt forsømt!
Politivennen, 1801-01-01
Blandingsbrød af en Byens Bager, sammenlignet med det, der bages for Fattigvæsenet. Til Udgiveren. Hermed tager jeg mig den Frihed at sende Dem tvende Brød af halv Rug og Byg, det ene af Fattigkommissionens a 18 Sk., det andet af mit eget a 20 Sk., og beder De selv vil gjøre Sammenligning i Vægt og Bonitett siden De har givet deres Dom offentlig over Kommissionens, haaber jeg De er saa billig at gjøre det nu i Sammenligning. Kommissionen har dog Fordele som ingen Bager kan have. Jeg beder De ej indvikler mig med Kommissionen, som jeg ikke hermed vil fornærme, men kun forsvare min egen Sag. Siden 1 Novbr. 1800, (da var Bygget 20 Mk.,) nu over 25 Mk., har jeg bagt Brød af denne Beskaffenhed og Størrelse a 3 Sk. Pundet med Salt og Kommen i. 3 Td. Byg giver Meel som 2 Td. Rug, altsaa burde 1 Td. Byg ej koste meer Aksise til Brød end 20 Sk., men er 2 Mk. - Dette Kommissionsbrød er mig nu først kommen til Hænde, uden at jeg har ladet det købe, ellers skulde jeg før have talt deromt omtrent hveranden Dags Middag kan De selv lade hente, for at overbevises om, at det ej er bagt for at vise Dem dette eene Brød. Med dette Brev fulgte de omtalte Brød, og maae Udgiveren tilstaae, at det hos Hr. Haysen bagte svarer til hans Beskrivelse, og anbefaler sig ved det Fortrin, at de grove Bygsaarer ere frasigtedet det synes tillige, at have modtaget en meget bedre Behandling.
Politivennen, 1801-01-01
Fragmenter af en Tale, som var bestemt til at holdes i et Selskab paa Kongens Fodselsdag. (Fortsat.) De vide m. V., at en Stats Beliggenhed, saavel den Politiske, som hvad man kunde kalde dens Klodestilling, have ofte ikke mindre Indflydelse paa dens politiske Løb og dens indvortes Lykke, end dens øvrige Naturbeskaffenhed. Danmarks politiske Stilling har i Historiens Sekler undergaaet mangehaande Omskiftninger. Som stolt Bolværk imod Sachsers og Frankers Magt gjorde Danmark sin Stilling Ære, og afholdt Afhængigheden fra Nordent steeg selv derpaa ved sine Erobringer til en truende Højde, faldt, men blev dog den farligste Anstødssten for Vendernes alting overfarende Barbari. Som Stat af anden Rang, imellem Norge, Sverrig, England og Hansestæderne, var det den, der holdt Ligevægten i Norden, og den som Hansernes Forstørrelsesplaner fornemmelig vare stillede imod. Og indtil denne Epokes Ende var Danmark ustridig den første Sømagt i Europa. Hansernes Kabaler og Statskunst hindrede Danmark fra at glimre eller trives i den Tid det ved Foreningen til Kalmar var steget til en Stat af 1ste Rang, og forestillede i sig det hele forenede Norden. Denne Forenings Sønderbrydelse, Hansernes Fald Hollands Opkomst, den østerrigske Magts Tilvært, Englands og Skotlands Forening vare Tildragelser der fulgte hinanden hurtigen, og Danmarks politiske Stilling forværredes saaledes, at det, skjøndt forenet med Norge, blev en Stat kun af tredie Rang, og fik mægtige Medbejlere til den ypperste Søhæder i England, Holland, Frankrig, Spanien, Sverrige. Af Frygt for Sverrige, hjalp Danmark kraftigen til at fremdrive Brandenborgs frodige Vext. Sverriges Bugnen for den Russiske Vælde, Ruslands store Landmagtog Englands uhyre Sømagtt den hollandske, franske og spanske Sømagts Tilintetgjørelse, har gjort Danmarks Stilling, imellem to over al Sammenligning større Stater, særdeles kritisk, medens dens Somagt blev den betydeligste næst efter den sexdobbelt talrigere Engelske. Danmarks Klodestilling kan ikke tages i Betragtning uden at opvække Forundring. To mægtige Stykker af Staten ligge paa to ved et stort Hav fra hinanden kløvede Fastlande af Europa, uden at de hos det ene liggende Øer hielpe til at lette Forbindelsen og Samkvemmet imellem dem. En uhyre Kyst af Amerikas Polarlande, en Ø i Ishavet af Jrlands Støreelse, men af Vights Befolkning, nogle Klipper nær ved Skotland, og en lille Ø ved Sverriges Kyst Udgjøre Resten af den danske Stat. Hovedstaden beliggende paa en Ø af middelmaadig Størrelse, udsat i fire Maaneder af Aaret for at tabe ved Isgang al Forbindelse med det øvrige Statslegem, for Angreb fra Søsiden af enhver overlægen Sømagt, i tre Miles Afstand fra fremmed Kyst, og i to hundrede Miles Fjærning fra den nordlige Grændse af Danmarks europæiske Lande. En Forandring af Klima fra det milde tempererte ved Elvens Bredder, indtil Nordkaps og Upernaviks næsten uimodstaaelige Kulde, fra den sydligste Grændse, hvor den længste Dag er 17 Timer lang, indtil den nordligste, hvor Solen ikke gaaer ned i En Befolkning fra 5000 tre Maaneder. Mennesker paa Kvadratmilen, indtil den af 3 Kvadratmile paa et Menneske. (Fortsættes).
Politivennen, 1801-01-01
Bekjendtgjørelse. 1) I Anledning af den i No. 142 indeholdte ubestemte Anke om fordærvede Risengryn hos adskillige Urtekræmmere, har Hr. Urtekræmmer Friborg og Udgiveren indgaaet Forlig ved Forligelseskommissionen, ifølge hvilket Udgiveren af Politivennen K. H. Seidelin, som selv er Forfatter til ovennævnte Anke herved erklærer, at han dermed ikke har havt Hensyn til den paa Hjørnet af store Fiolstræde og Skidenstræde boende Urtekræmmer Hr. Friborg eller hans Handel, ligesom det ikke heller er ham bekjendt, at Hr. Friborg handler eller har handlet med slige slemme Risengryn. 2) Uden for No. 13 1 paa Nytorv, er den fra Gaarden over Fortoget toerløbende Rende til Bekvemmelighed for de Gaaende bleven afhugget og jævnet med Fortoget, hvorfor den veltænkende Ejer fortjener Publikums Tak.
Politivennen, 1801-01-01
Uordener. 1) Den Gaard hvis Afviser i den sidste anmældte Uorden i No. 146 paaanledes, men om hvilken det ved en Trykfejl glemtes at melde i hvad Gade den findes, ligger i Knabrostræde. 2) Man har mærket paa Børsen, i de sidste Tider, i den højre Gang fra Børssalen, nær ved Glashandlerens Stade, en slem Stank, som af fordærvet Kød, eller af noget lignende. Det synes at burde undersøges, om dette kommer fra underværende Kælder eller andetsteds fra.
Politivennen, 1801-01-01
En ypperlig Indretning i Frankrig, som fortjener at efterlignes. Regieringen i Frankrig har nylig anordnet at der, i alle Fængsler, hvor Personer maatte være hensatte, der forestaae Haandgjerning, skal gives disse Redskaber, for at de ved Arbejd baade kan holdes friske paa Sjæl og Legem, forøge Nationens Industri og forbedre deres Vilkaar. Denne priselige Indretning, hvortil den siladelfiske Fængselordning maaskee gav den første Tanke, fortjener den varmeste Berømmelse, og den ivrigste Efterligning af enhver Stats Regiering. Jkke blot ligesaa meget som andetsteds trænger her Fængselboen til Rørelset Kulden gjør ham den endnu nødvendigere og kjærkomnere, og denne er der ikke tænkt paa at beskytte ham imod, da neppe et taaleligt Leje hidtil kunde udredes. Naar man undtager den hypokondriske Fængslede, der kunde befrygtes at ville skade sit eget Liv, og Fanger af de med File o. sl. omgaaende Haandverker, der maatte derved kunne rede sig ud af Lænkerne, kan der intet voves ved at give Fanger Arbejdsredskaber i Hænder, i alle de smaa Stæders og Amternes Fængsler, og ved at overlade Brugen deraf til dem selv. I den store Stads Fængsler, som have en talrigere Befolkning, kan man gaae videre, der kan det betale sig, at lade Haandværkere give Undervisning til de Fanger som intet Haandarbejd have lært, og dog gjerne ønskede at ombytte en tvungen og kedsom Ørkesløshed med et arbejdsomt, Sygdom og ubehagelige Tanker fordrivende Liv. Især vilde vore Forbedringshuse have nærmet sig et stort Stykke den Hensigtmæssighed, hvorfra de nu ere saa himmelvidt fjærnede, dersom deres mange i Haandgjerning højst ukyndige, og som oftest just derfor didkomne Lemmer, af dertil lønnede Haandværkere modtoge Undervisning i et eller andet Haandværk, og ikke loslodes, inden de havde udlært. Paa denne Maac. vilde det ikke indtræffe, saaredes som det nu ofte skeer, at de løsladte erbedringshuslemmer, af Mangel paa lovlig Næringsvej, maae tage til de samme Forbrydelser, hvorfor de nylig have udstaaet deres Straf, og saaledes, efter en kort imellem Angst og Udaad henlevet Frihed, vende tilbage til Straffestedet, hvor de, ved et end længere Ophold, under et Arbejd de ikke siden kunne udøve, og i et Selskab, som dræber hver Rest af Ærekjærhed, kun gjøres endnu uduligere til nogen Tid at kunne leve i Frihed.
Politivennen, 1801-01-01
Fra en Kirkegænger paa Frederiksberg. Man ønskede meget, at Hr. Pastor Liebenberg vilde vedblive den gamle Skik, at lade Kirketjenesten her, hvergang det er hvad man kalder Sidstprædiken, begynde Kl. 2, da det for endeel Kirkesøgere vilde medbringe en stor Uorden i deres Husholdninger, hvis de for at kunne gaae i Kirke Kl. 12 maatte spise Kl. 11 1/2.
Politivennen, 1801-01-01
Til den svenske Konsul Hr. Gustmejer. En Misgjerning, som af to svenske Matroser er forøvet imod dansk Mands Ejendom, og en anden efter al Formodning af de samme begaaet imod en dansk Mands Liv lægges Dem herved for Øjne, og ønskes Deres kraftige Medvirkning til Gjerningsmændenes Anholdelse. D. 29 August 1800 afgik Skipper Døpge, hjemmehørende i Aalborg, fra bemeldte Sted, hvor han var ladet for Hr. Agent Qvistes Regning til Norge. Hans Mandskab bestod af to svenske Matroser. Man hørte i lang Tid intet til hvor Skipperen og Jagten vare afblevne. Endelig erfarede Rhederen, at Jagten var kommen ind i en svensk Havn, og at der den ene Matros havde givet sig ud for Døpge og solgt af Ladningen men, formodentlig for at haste, til saadan Underpris, at man var bleven mistænksom og havde lagt Beslag paa Skibet. Men Matroserne undveg, og Lasten var borte. En anden Skipper fra Aalborg hentede Jagten hjem, men ogsaa dens Sejl og løse Redskab var borte, og den unge dulige Søemands Enke har ikke anden Formodning, end at Forbryderne først have ombragt ham, førend de bemægtigede sig Skibet. Et Brev fra hende af Dato 12 Febr. 1801 viser at hun endnu ikke har faaet nogen videre Oplysning. Nen saa afskyelig Gjerningen er, og saa ønskeligt, ja for Exemplets Skyld højst vigtigt det er, at Forbryderne afstraffes, saa sikkert forlader jeg mig paa, at det svenske Folks Konsul ike vil finde det upassende, at han herved ombedes at skaffe sig mere udførlig Underretning igjennem Hr. Agent Qvist og Magistraten i Aalborg, og derpaa i Sverrig træffe Anstalter til Forbrydernes Opdagelse og Anholdelse.
Politivennen, 1798-01-01
Dito i Gottersgaden. Uden for begge Portene af Exerceerhuset i Gottersgaden staae to smaae Pæle i Jorden, hvorpaa mange støde sig især om Aftenen; da det er aldeles overflødigt at de staae der (thi en Krog i Muren kunde gjøre samme Nytte) saa haabes snart at see dem borttagne.
Politivennen, 1801-01-01
Uordener. 1) En gammel Matros har i adskillige Aar været, og er endnu, mange til Besvær med sit Trygleri. Den han faaer Øje paa, gaaer han først imøde og hilser, naar denne Kompliment er gjort, vender han om, forfølger og plager dem, helst igjennem Kirkegaardene, hvor han er mindre bemærket og ligeledes op ad Rundetaarn. Hans Fysionomi røber Næsvished og Drukkenskab. Da han desuden seer ud til at kunne fortjene sit Brød, gjør man Synd i at skænke ham noget. Vi ere jo tillige ved Fattigdirerionens virksomme Foranstaltning blevne befriede for Tiggeri paa Gaderne, skulde han da være den eneste?te. 2) Ved et Huus paa Vejen mellem Nørreog Vesterport er en bidsk Hund, som anfalder med sine Tænder de Forbigaaende. Dette hændtes Fredagen d. 13 Februar, den beed et Hul i en Mands Læg. Bør ikke disse Dyr bindes, i det mindste om Dagent 3) Bageren paa Hjørnet af Kompagnieog Badstustrædet, ville meget forbinde de i hans Nabolaug boende, om han lod sin Udlægger smøre, da samme ved den daglige Ophidsen, giver en utaalelig Lyd fra sig. 4) Adskillige Personer have i denne Uge faldet over et uden for Gaarden No. 99 paa store Købmagergade opvæltet Rendestensbræt.
Politivennen, 1801-01-01
Uordentlig Gaderensning i Holbek. jeg tager mig den Frihed at bede Deres Velædelhed bevise mig den Godhed, at lade følgende indrykke i Politivennen. For nogle Uger siden var jeg i Holbek og da tildrog sig følgende: Da jeg om Aftenen vilde gaae ned i Byen til min Vogn, for at rejse hjem, var det meget mørkt, thi Gadelygter bruges der ikke. Jeg og en Ven som fulgte med mig, bleve enige om, at forlade Fortoget, for ikke at komme til Skade, og derfor følge Vejen ad Gaden, hvor vi aldrig kunde formode andet end fuldkommen at være sikkret men sørgelig Erfaring overbeviste os snart om det Modsattet thi neppe vare vi komne lidet ud paa Gaden, førend vi faldt begge over en høj Banke sammenskuffet Gadeskarn, der var haardt sammenfrosset. Min Ven fik ingen betydelig Skade men jeg var saa uhældig, at brække min højre Arm over i Albueleddet. I trende Uger maatte jeg forblive i Holbek, førend jeg fik Tilladelse af Doktoren, at komme hjem. Endnu kan jeg intet udrette med min Arm og uvis, om den nogen Tid bliver saa fuldkommen god, som den før haver været. Da jeg, som oven for er meldt, trende Uger efter det ulykkelige Fald, kjørte hjem, kan jeg ikke nægte at jeg jo harmedes over endnu at see de samme Skarnbunker at ligge paa Gaden ligesom forhen, da jeg kom til Skade. Naturligvis faldt det mig ind: at i denne By, fandtes der endnu de Mennesker, hos hvilke de ædle Følelser for deres Medmenneskers Vel for største Deelen vare uddøde, eller dog i det mindste forglemte, ja! saadanne, der enten af Ligegyldighed, eller af Mangel, paa Eftertanke, kunne overtræde de helligste Pligter, der paaligge dem, som gode Borgere, nemlig. Politi-Lovenes nøje Efterlevelse, hvorved da ingen saa let kunde komme til Skadet thi da vilde en god Orden, isteden for nu Uorden, have Sted. Skulde det nu imod Formodning skee at det for Eftertiden, skulde blive ved den gamle Vane med den Uskik paa Gaden i Holbek, saa vil det blive nødvendigt, for ikke, at komme til Skade, naar det er mørkt, at man tager Lys og Lygte med sig, fer at undgaae de Ubehageligheder, som ellers let kunde indtræffe. Den 20 Februari 1801. Erland Berg. Sognedegn i Tølløse.