JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Jyllandsposten, 1841-08-10
Under denne Overskrift har Pastor Grundtvig, ved Efterretningen om den stærke Begeistring i Sønderjylland, for den tydske Nationalsang: "Sie sollen ihn nicht haben, skrevet følgende Vers, naturligviis kun stilet til de Begeistrede: Behold kun I jert eget, Hver Lap og Traad og Trævl, Thi hvad der er for meget, Er dog i Grunden Brævl. Behold kun I Plattydsken, Som I er stolte af Beleer kun Sønderjydsken, Som jer vor Herre gav Behold kun I den Tanke, Den Sag er heglet reen, At Tydskertryk i Banke, Det er de Vises Steen! Behold kun Deel i Skatten, Som Demant og Saphir, Til J faae hele Klatteen: Et Bloksbjerg af Papir, Syng J kun ved jer Live, At Dannemænd er Fæ Som krybe maae paa Fire, Til de faae tydske Knæ Behold kun kielske Griller, Og lybske Tungebaand, Og nurnberger Briller, For Nordens Kæmpeaand! Behold kun I Rhinstrømmen, Med al den Post, Som, efter Eiderdrømmen, Kan fiskes op deri Vi tørste, som de Franske, Ei efter Rhinfalds Vand. Vi nøies med det Danske, Og med den hele Strand.
Jyllandsposten, 1841-08-10
Nyheds Post. - Branden paa Marselisborg, som man antager er onde Menneskers Værk, da Jlden endog skal være opkommet paa flere forskjellige Steder, var saameget beklageligere, som denne Brandstiftelse kostede 5 Mennesker Livet, hvilket Gaardens retsindige Eier, Hr. Procurator Jngerslev, skal have taget sig meget nær. Hvorvidt denne Brandstiftelse skylder sit Ophav de tidligere Trusler om denne Gaards Brand, som den forhen. Forpagter af MarselisborgsMeieri skal have udstødt, der for nogle Aar siden begik det skammelige Penge=Tyveri i Aarhuus, dette vil nu nærmere vise sig og synes ikke ganske usandsynligt, da Hr. Ingerslev, som Godseier betragtet, er en Mand ligesaa elsket som agtet af Alle, der staae i mindste Berørelse med ham, og som med Tryghed til enhver Tid kunde stole paa, at ingen af hans Undergivne kunde tillade sig en saadan Niddingsdaad. Det var med Alt det et Held, at Gaarden ei blev anstukken, efterat Sæden var hjembjerget, da Stuevaaningen rimeligviis i saa Tilfælde ogsaa var bleven et Rov for Luerne og saaledes Godseierens Familie bleven udsat for største Fare, da Hr. Ingerslevs ualmindelige Virksomhed ved denne Eiendom har sat Jorderne, ved Hjælp af bemærgling m.v., den meest productive Tilstand, saa han de sidste Aar, foruden de overfyldte Udbygninger, har omskandset Gaarden med mangfoldige Kornhæs, der pleiede at erholde Plads i Nærheden af Stuevaaningen. Udbygningerne vare iøvrigt yderst irregulaire og uhensigtsmæssige, ligesom Stuehuset; det er derfor at antage, at denne ualmindelig skjønt beliggende Eiendom ved den nye Opførelse af Bygningerne vilblive anlagt i en aldeles forandret Stiil. Da Stuebygningen er en grim gammel Kasse, maa man formode, at denne nu med det samme bliver nedrevet, ligesom Hauge pladsen sløifet, for da at afgive en rummelig Plaine for den samtlige Bygning, som her vil kunne erholde en passende høi Beliggenhed, istedetfor at Gaarden for laae i en Sump. Blev Stuehuset da anlagt med Facaden ud mod Stranden, vilde der fra denne Bygning frembyde sig saa skjøn en Udsigt, som neppe vil findes ved nogen anden Ciendom i Landet, og som ganske vilde ligne den, man nyder fra Frederiksdahls Bygning paa Lolland.
Jyllandsposten, 1841-08-10
Rand. Av. Correspondent siger i Anledning af "Dagens uforskammede Yttring om Subskriptionen for Orla Lehmann, at dette Blad saa ofte og saa gjentagende har viist et routineret Talent for Raketstiil, at man havde Grund til at vente store Fostre i denne Retning; men at den skulde være istand til at levere noget saa Lavt og Plumpt, som dens sidste Ord om Subskriptionen for Orla Lehmann, turde dog muligviis overgaae de dristigste Forventninger selv hos dem, der ere blinde for "Dagens store Fortjenester af Oppositionen. En Ting bliver kun en Gaade endnu, naar den skal have naaet sit Culminationspunkt, og hvorledes den til den Tid vil komme til at see ud.
Jyllandsposten, 1841-08-10
- Man erfarer nu, at der fra Skotland er ankommet en ægte Ayrshire Tyr til Mattrup, som skal have kostet 400 Rbd. Men naar man nu vil anprise denne nye Qvægrace, som fortrinlig til Qvægstammens Forædling i Jylland, da burde man dog derhos erindre, at vore første Veterinairer engang have erklæret vor egen jydske Qvægstamme for at være den første og meest udmærkede i Henseende til Mælkrighed efter lige Qvantitet Foder. Er vor Qvægrace da den nøisomste og den paa lige Foder fordeelagtigste, hvorfor skal man da nu her atter begynde med en Forqvakling, mulig liig den med de schweitzer Qvægracer, som Erfaring nu har godtgjort var aldeles hensigtsløs og for vort Land skadende: Nei lad den danske Bonde dog engang faae Lov til at troe om sit Eget, at det er det Bedste, naar det virkelig er det, og Jntet er dog vissere, end at Danmark inden sine Strande ogsaa kan have Rariteter, som ofte i Soliditeten langt overgaae de udenlandske Anpriisninger, der altid introduceres med saamegen Bram, at det Halve gjerne kunde være nok. Dette Nr. er redigeret. Ludvig Frederik Bloch. Af dette Blad udgaaer to Nre, ugentlig, som betales med 1 Rbdr. 1 Mk. Qvartalet. alle Provindsens Boglader. Subskription derpaa modtages.
Jyllandsposten, 1841-08-10
Trykt i Aarhuus Stiftsbogtrykkerie.
Jyllandsposten, 1841-08-13
Flaade ren. Udgivet af et Selskab. 4de Aarg. Fredag d. 13. August 1841. No 61.
Jyllandsposten, 1841-08-13
Horavlen i Danmark. (See d. Bl. Nr. 59.)¬
Jyllandsposten, 1841-08-13
At Høravlen saaledes endnu staaer langt tilbage Danmark forskjellige Provindser, derom overtydes man tilstrækkeligen ved i den af Hr. Etatsraad Rawert udgivne Bog Om Høravlen", at tage Hensyn til denne Sædarts liden Udbredelse i de forskjellige Amter.
Jyllandsposten, 1841-08-13
Saaledes hedder det, at der i Kjøbenhavns Amt dyrkes Hør næsten overalt hos Bønderne, men med meget faa Undtagelser ikke mere end til eget Forbrug og endda neppe det. J Almindelighed kan antages, at paa en Gaard faaes 12 Skpr. Hørfrø, hvoraf erholdes 1 til 1 1/2 Lpd. Hør og Blaar pr. Skp. Udsæd. Paa nogle Hovedgaarde dyrkes noget mere Hør f. Ex paa Sonnerup og Skullerupholm. Paa Løitegaard paa Amager besaaes 1 Td. Land med Hør og Hamp. Paa tvende Gaarde i dette Amt drives Høravlen i det Større, nemlig paa Bidstrup, hvor der aarlig saaes 12 Tdr. Land og paa Vibygaard, hvor almindelig 32 Tdr. Land besaaes. Paa sidste Gaard skal Høravlen blive behandlet mere planmæssigt, end noget andet Sted i Riget J Aaret 1832 avledes her paa 14 Tdr. Land 84 Tdr. 2 Skpr. Hørfrø, 73 Lpd. Hør og 219 Lpd. Blaar. Productet af Vibygaards Høravling er i Almindelighed 1820 Lpd. skjættet Hør og 345 Tdr. Sæde.
Jyllandsposten, 1841-08-13
Paa Langeland er Høravlen i de sidste Aar mægtigen skredet frem; istedetfor at tilforn indførtes meget Hør fra Rusland, produceres nu omtrent, hvad Beboerne behøve. Gaardmænd pleie at udsaae 24 Skpr. Hørfrø, Huusmænd 1/1 Skp., Landmænd 45 Skpr. J de sidste 4 a 5 Aar er udsaaet paa Langeland c. 300 Tdr. Hørfrø, som hvert Aar har givet henved 6000 Lpd. skjættet Hør.
Jyllandsposten, 1841-08-13
J Veile Amt er Høravlen, endskjøndt i Tiltagende, endnu ikke tilstrækkelig til at forsyne Amtets Behov, uagtet den paa nogle Steder drives i ikke ubetydelig Udstrækning. Dalgas siger om Høravlen, at den vistnok fortjener at udvides overalt i Østeregnen; thi selv der, hvor Jordbunden ikke er denne Plante fuldkommen tjenlig, har Erfaring dog lært, at den lykkes fortræffelig i 3die eller 4de Aar efter Mergel, især naar Sommeren ikke er for tør. J Bjerge og Hatting Herreder er Høravlen derimod uforandret. Jntet Steds avles meer, end til eget Forbrug; imidlertid formenes, at heri vil skee Forandring, naar en Hørtilberedningsmaskine, som Procurator Nygaard har anskaffet, er kommen i Gang.
Jyllandsposten, 1841-08-13
J Aarhuus Amt er Hørsæden i god Gang i visse Sogne i Egnen af Aarhuus, f. Ex. i Hasle, Veilby og Skeiby, der avle meer end til Fornødenhed.
Jyllandsposten, 1841-08-13
J de øvrige Sogne af Amtet saaes sædvanlig af hver Gaardmand 23 Skpr. Hørfrø. "Amtsbeskrivelsen, siger, at Hør og Hamp dyrkes almindeligt, dog ikke i det Store. Hør dyrkes f. Ex. i Lyngaa, i de fleste Sogne i Hasle Herred, af hver Bonde i Storring, Stiær og Galthen. Hør og Hamp dyrkes i Harlev og Framlev af Alle, dog kun til egen Fornødenhed. Om Randers Amt, siger, Begtrup.: Hør dyrkes i hele Amtet, men dog meest i Øster-Liisberg, Herred og paa Mols. J Byerne Følle, Ugelbølle, Rønde m. Fl. er Høravlen i en meget god Gang. J Amtsbeskrivelsen, hedder det: Til eget Brug dyrkes Hørren overalt, hvor tjenlig Jord dertil haves, men i de ringere Egne vil denne Plante slet ikke trives, og bliver undertiden neppe fingerlang; dens Dyrkning er derfor indskrænket i Sønderhald- og Nørre-Herreder, ihvorvel det synes, at Bonden i disse Egne ikke mangler Sands for Høravlen, hvortil han gjerne benytter sine Agerender eller Pletter i Haven. J Galthen Herved dyrkes Hør ikke blot til eget Brug, men ogsaa til Salg, saavel af Frø som af Tave, den sidste undertiden spundet i Garn, eller forarbeidet til Lærred. Vissing Sogn er især bekjendt for sin Høravl. J Rougsøe Herred, hvor hver Bonde hidtil idet mindste avlede den Hør, han med sine Folk kunde bearbeide, har Høravlen i de senere Aar tiltaget, tildeels som Følge af, at en paa Brahetrolleborg oplært Hør bereder har nedsat sig i Ørsted." J de 13 til 14 Aar, som ere forløbne siden Amtsbeskrivelsen udkom, er Høravlen vedbleven at tiltage; de Sogne, der især udmærke sig, ere i Gjerlev Herred, Øster-Tørslev, Kastberg og Vindblæs, i Onsild Nørre- og Sønder=Onsild samt Handest, og i Nørrehald Spendrup. Af Hørberedningsanstalter gives der i Hadstrup By, Spendrup, Sogn, Nørrehald Herred, en anlagt skotsk Bryde mølle med dertil hørende Skjætteværk. Med dette er forenet et Hørhegleri. Siden denne Mølle er anlagt, er den Jnteresse, som saavel Regjeringen, som Amtets Landhuusholdningsselskab har viist for Høravlingens og Lærredsvævningens Udbredelse og Forbedring, ikke lidet forøget, da Landmanden nu kan faae sit Hørstraa her bedre og billigere behandlet end tilforn. Til denne Mølle er bragt Hørstraa endog i en Afstand af 4 til 5 Mile, hvorfor ogsaa Hørsæden har tiltaget.
Jyllandsposten, 1841-08-13
Foruden den Hør af indenlandsk Production, som i Randers er kjøbt til landværts Forsendelse, er derfra søvært udført i 18375454 Pd. og i 1838 13,481 Pd. (Hvad Justitsraad og Amtsforvalter Wilde i Randers har virket for Høravlens Fremme og Jndustri i Amtet, er det meest talende Beviis paa, hvad denne Jndustrigreen kan bringes til i Danmark.)(Sluttes.) Til Hr. E. B. Efterat have læst Deres Jnserat i Jyllandsposten Nr. 18 d. A., kan jeg ikke vel undlade at anmærke Følgende: At De tilretteviser Forfatteren af det omhandlede Stykke, forsaavidt han med utidig Overgivenhed har brugt Begravelses=Formularen, og iøvrigt paa en ikke saa ganske passende Maade omtalt Skolelærernes trange Kaar, er vistnok fuldkommen i sin Orden, da De dertil har følt Dem kaldet. At Forfatteren imidlertid just skulde være en Skolelærer, er en Mening, som jeg ikke kan deele med Dem; thi Stykket forekommer mig aldeles ikke at aande nogen Skolelæreraand. Skolelærerne have vel paa mange Steder Grund til at betragte deres trange Kaar som en Hindring i deres Virksomhed, som Lærere; men desuagtet kan den Skolelærer, der tragter efter at være, hvad han bør være, aldrig ønske at staae langt afsondret fra Bondestanden, da en saadan Afsondring vilde lægge en, idetmindste ligesaa stor, Hindring i Veien for ham, som hans Fattigdom. Der er saaledes, mener jeg, Grund til at antage, at en Anden har villet benytte denne Leilighed til at give sin ondartede Vittighed Luft, af Frygt for at den ellers skulde brænde inde. Stykker af en saadan Art, og skrevne i en saadan Tone, troer jeg desuden bør oversees formeget til at angribes, og dette er vist Grunden til Skolelærernes Taushed. Dersom det virkelig skulde være Tilfældet, hvad jeg dog ikke rigtig kan faae i mit Hoved, at Forfatteren til det omhandlede Jnserat er en Skolelærer, hvilket De saa bestemt synes at antage, da troer jeg imidlertid, at De havde handlet rigtigere i, at rette Deres Tiltale imod ham selv, og ikke imod hele Standen. Følg derfor en anden Gang Deres eget, saare rigtige Ordsprog: "Drag den Skyldige frem for Lyset, tugt ham efter Fortjeneste; men lad de Uskyldige i Fred.
Jyllandsposten, 1841-08-13
Da De nu har rettet Deres Tilretteviisning, ikke imod enkelt Mand, men imod hele Standen, saa maa De tillade, at jeg gjør Dem opmærksom paa adskillige Puncter, i hvilke Deres Anskuelser forekomme mig, ikke at være saa ganske rigtige. De siger saaledes, at Skolelærerne misunde Bonden hans stigende Velstand, hvortil de desuden ikke bidrage noget; men heri troer jeg, De tager Feil, med mindre De jo anseer det for at være af en saadan Lidenskab Skolelæreren drives, naar han forlanger eller, om De vil, fordrer sin normerede Løn, og saaledes kan jeg ikke forstaae Dem. Skolelæreren kan ikke undvære sin Løn, den er ham nødvendig til hans daglige Underholdning. Ere Beboerne nu fattige og forarmede, saa at de neppe kunne bære de paa Sognet hvilende Byrder, da ydes Skolelønningen med Uvillie og i knapt Maal, ofte maa der endog udpantes, og at deraf ikke kan flyde Behageligheder, men vel Ubehageligheder for Skolelæreren, behøver intet videre Beviis. Ere Beboerne derimod velhavende, saa at de, uden Anstrængelse, kunne afholde de Bekostninger, der til Lærerens Lønning og til Skolevæsenets Fremme ere nødvendige, da falder al Uvillie i Almindelighed bort af sig selv. Bryllupper, Barselgilder og Liigbegængelser ere ogsaa større, og følgelig mere indbringende, hvor Beboerne ere formuende, end hvor de ere forarmede; hvortil kommer, at den Deel af Lønningen, som Skolelæreren hæver in natura, saavel med Hensyn til Qvantitetsom Qvalitet, er bedre i det formuende end i det forarmede District, og der er vist saaledes ingen Mand, der har større Grund til at glæde sig over Bondestandens stigende Velstand, end Skolelæreren. At Skolelæreren Jntet skulde bidrage til Bondestandens Velstand, forekommer mig at være en haard Tiltale. Her kan Talen naturligviis ikke være om de enkelte Tilfælde, hvor Lykken ligesom er de Dummes Formynder; men saalænge det erkjendes, at Landets Opkomst, Velstand og Flor enten ene, eller tildeels, beroer paa sand Oplysning og Forstands-Udvikling, vil De heri neppe finde Medhold af nogen fordomsfri og veltænkende Mand.
Jyllandsposten, 1841-08-13
Omendskjøndt Skolelæreren ikke staaer, eller, ifølge den bestaaende Tingenes Orden, kan staae paa noget høit Trin af Dannelse, saa kan det dog vist ikke nægtes, at han i Almindelighed, især hvad Kundskaber angaaer, er langt forud for Bønderne, hvilket De ogsaa selv synes at indrømme, naar De siger, at Skolelæreren, i Tilfælde af Forurettelse, har dette forud for Bonden, at han kan forsvare sig." Naar nu Skolelæreren bruger sine Kundskaber til, ikke alene paa bedste mulige Maade at undervise den ham betroede Ungdom, men tillige søger at indvirke paa de Voxne, saa at disse ved ham stedse anspores til Tænksomhed, Læse= og Lærelyst, naar Skolelæreren bestræber sig for, i sin Kreds at vinde Beboernes Agtelse og Kjærlighed, og han paa denne Vei søger at opvække, befæste og nære Sands for det Sande, Skjønne og Gode, samt forresten gaaeer dem tilhaande med Raad og Veiledning i enhver Sag han forstaaer, eller kan fatte, bedre end de, mon han da ikke kan siges at have bidraget til deres Vel? Exempler paa det Ovenanførte turde maaskee ikke være saa vanskelige at finde; men det kunde og vilde rigtignok langt oftere finde Sted, dersom Almuen besad en Smule mere Læse= og Lærelyst, og derved vilde benytte sig af Skolelærerens Veiledning, der saa ofte og forgiæves tilbydes. Naar De troer, at Skolelæreren i pecuniair Henseende har det saa godt, at han, hvis Familien ikke er altfor stor, endogsaa kan have Noget tilovers, saa vover jeg at mene, at De ogsaa heri tager Feil, hvor Talen er om en Mand, der har gjort, og daglig giør, Lærerfaget til sit Livs eneste Opgave, hans Kaar ere nok ikke mindre end misundelsesværdige, omendskjøndt han vist er en af de Sidste, der fremfører Klager over trange Kaar. Aarsagen til Skolelærernes Klager ligger heller ikke i deres Fattigdom alene; men den ligger i de Hindringer, der hæmme deres Virksomhed og disse kunne ikke paavises, eller belyses, uden at man absolut maa pege hen paa de trange Kaar, under hvilke en stor Deel af Standen sukker.
Jyllandsposten, 1841-08-13
Naar man betænker, hvad der i de sidste 20 a 30 Aar er gjort for at fremme Almue=Oplysningen og man tillige seer hen til de Frugter, disse Foranstaltninger have baaret, naar den retsindige og dygtige Skolelærer er sig selv bevidst, at have anvendt sin hele Kraft og bestræbt sig for, paa alle mulige Maader, at bibringe den ham betroede Ungdom saa stort et Forraad af nyttige Kundskaber, som det var ham muligt, og han da seer, at han, med alle sine redelige Bestræbelser og alt sit møisommelige Arbeide, kuns kan bringe det saavidt, at det med Rette høist kan kaldes taaleligt, da kan man vist ikke med Grund forundres over, at han er sørgmodig og klager. Hvad er vel Almue=Oplysningen, imod hvad den kunde og burde være, efter hvad der er gjort for samme i vort kjære Fødeland, Seel Hr. E. B., der er det Skoen trykker Skolelærerne, der er Nøglen til Hemmeligheden og den retmæssige Grund til deres Klager. Hvilke ere de væsentligste Hindringer, for Skolelæreren i hans Virken?" Dette Spørgs naal er jo, for over 1 Aar siden, fremsat. Kan De løse os denne Opgave paa en fyldestgjørende Maade; kan De paavise, og bortrydde de Hindringer, der optaarne sig for Skolelæreren under Udførelsen af hans Functioner, da ville vist mange brave og retsindige Skolelærere velsigne Deres Navn og en stor Deel af Danmarks agtværdige Almuestand skal om faa Aar have Grund til at tælle Dem iblandt sine Velgjørere. Hvad Hjælpekassen angaaer, som De mod Slutningen af Deres Jnserat foreslaaer, da vilde dette vistnok være en ypperlig Jndretning. Forslag til en saadan Kasses Oprettelse har alt i længere Tid beskjæftiget en stor Deel Skolelærere heri Aarhuus Stift, og denne Sag synes nu at nærme sig sin Realisation. Kan og vil De da række os en hjælpsom Haand herved, da skulle vi vist ikke undlade af erkjendtlige Hjerter, at takke Dem derfor. Forøvrigt maa jeg bemærke, at jeg ikke er nogen Elsker af, at legge Blindebuk. Skulde De derfor føle Dem opfordret til at skrive mere om denne Sag eller i det Hele om Skolevæsenet, da hav den Godhed at sætte Deres Navn derunder; thi i modsat Fald vil De neppe erholde noget Svar. For at forebygge al Misforstaaelse, og for at Deikke skal troe, at det har været mig, der har fyldt de offentlige Blade med Klager over Skolelærerstandens trange Kaar, maa jeg til Slutning forsikkre Dem, at disse ere de første Linier, som jeg i mit Liv har skrevet offentligen. Spørring Skole, i Juli 1841. Lauritzen.
Jyllandsposten, 1841-08-13
Nyheds-Post Det var at ønske, at der i adskillige af vore jydske Kjøbstæder vilde danne sig Commiteer til Byernes Forskjønnelse ligesom nu er skeet i Hovedstaden. Jhvorvel man just ikke endnu har seet nogen Virkning heraf, da det jo heller ikke saa ganske kan passe sig, at Comiteer strax tage fat paa Tingene, fortjener det dog at bemærkes, at een af de simpleste og let iværksættelige Forskjønnelser var den, af den græsgroede og saare smudsige Esplanade ved Toldboden – som skal være et Sidestykke til de elvsæiske Marker i Paris – at danne ved afrundede og reen holdte Gange mellem alle Træraderne de skjønneste Spadseregange. Indgangen dertil fra Toldbodveien kunde være høist indbydende, istedetfor at den nu er det modsatte Høist paafaldende er det, at alle de mangfoldige Alleer som findes omkring Kjøbenhavn, ikke i mindste Henseende erholde den fornødne Udhuulning i selve Alleen, som først ved sin hvælvede Form forlyster og behager Øiet. Alleerne omkring Frederiksberg hænge endog saadan med Træernes Grene ned i Gangene, ligesom paa Voldene, at man endog er udsat for idelig Hatteanstød. Om Kunstgartner nes Kunst ikke naaer saa vidt, at de forstaae den simple Kunst af Alleetræer at forme hvælvede Alleer, tør vi ikke paastaae, mulig vil bemeldte Comitee tage sig af denne Saa Dette Nr. er redigeret. Ludvig Frederik Bloch. Af dette Blad udgaaer to Nre, ugentlig, som betales med 1 Rbdr. 1 Mk. Qvartalet. ges alle Provindsens Boglader. Subskription derpaa mo
Jyllandsposten, 1841-08-13
Trykt i Aarhuus Stiftsbogtrykkerie.
Jyllandsposten, 1841-08-17
Danmarks Mai kaster et mildt Skjær paa Frederik den sjettes Grav. J sin Mai mindes Danmark ham til evig Tid; og i Høsten skue Fædrelandets Sønner tillidsfulde den Høst imøde, da Frøet, som vor tabte Frederik nedlagde, skal modnes. Festens Sol opstod den 28de Mai, for at hilse det, der skal komme, forat smykke de ældre Skud med Grønt, for at kalde nye Spirer frem, for at vække, hvad der endnu slumrer Folkets Bevidsthed. Det var Taknemmelighed mod Frederik den sjette, som først laante Festen sin Røst: siden blev det Haabet. Og der ligger noget ubeskrivelig Rørende i den Bestandighed, hvormed Folket hænger ved sit Haab, pleier det og værner om det. Det glemmer, hvad det har lidt; thi det haaber, Aar komme og gaae; men om endog kun Lidet opfyldes, haaber det dog, thi det er sig sin Modenhed bevidst, og det har Tillid til sin Regjering. Om ogsaa mørke Varsler vise sig, det haaber dog, thi dets Haab har Grund og Jndhold, det har Rod – det maa faae Krone. Vi mindes derfor den 28de Mai som Haabets Fest. Men vi vide, at vi engang skulle hilse den som Opfyldelsens. Da er den bleven det, hvortil den blev født og baaren. Lad os da med freidig Tillid gaae Fremtiden imøde, idet vi kaste et veemodigt Blik tilbage paa den Tid, da han, som i sit Livs Vinter gav Danmark en Mai, endnu stod iblandt os. Lad Kraft og Besindighed, styre vor Jdræt, Enighed og Brodersind knytte Fædrelandets Børn stedse nærmere og nærmere til hinanden: da vil Held og Velsignelse strømme ned til Danmark, og en klar, en herlig Dag oprinde for os Alle. – Et Hurra for Frederik den Sjettes Minde, Et Hurra for Danmark Mai. Intet Menneske kan leve uden Kjærlighed. Den er det, som tager den Spæde i sin moderlige Arm; den er det, som kjøler Mandens hede Pande med sit svale Pust; den er det, som lukker den trætte Vandrers Øie i Døden. Lad mig derfor fra Danmark høieste Punkt udbringe et Hurra for alle Danmarks ædle Kvinder.
Jyllandsposten, 1841-08-17
Horavlen i Danmark. (Sluttet. See forr. Nr.)¬
Jyllandsposten, 1841-08-17
J Aalborg Amt, hedder det i "Amtsbeskrivelsen, drives Hør, og Hampavlen i Almindelighed ikkun af Bonden og indskrænker sig til Vedkommendes egen Fornødenhed, rækker ofte ei eengang dertil, eller vel endog ganske undlades. Paa Grevskabet Lindenborg, og i Visborg Sogn har i en Række af Aar været oplærte Hørberedere, som vel i Omegnen have bidraget til, at mere Hør er bleven produceret, da disse Folk hos Beboerne have dyrket samme mod en vis Deel af Udbyttet, men have ikke, som det synes, bidraget til at udbrede nogen fabrikmæssigere Behandling af Hørren. Saafremt Tørreovne indrettedes, vilde Høravlen hastigere udbrede sig, saaledes som paa Als, hvor megen Hør produceres til Salg, siden saadanne Ovne anlagt des. (J indeværende Aar og ifjor skal der være lagt megen Flid paa Høravlen i Omegnen af Lindenborg, hvilket tildeels skyldes Kammerraaad, Jnspecteur Kirsteins Bestræbelser i denne Henseende.)¬
Jyllandsposten, 1841-08-17
J Hjørring Amt dyrkes Hør i alle Sogne dog ikke til Salg, Bonden behandler Hørren meget slet, rødder den ikke i Vand, men henlægger den paa Ageren, hvor den tørres stærkt og ødelægges under Bragningen og Skjætningen, uden at befries fra Skjæverne.
Jyllandsposten, 1841-08-17
J Viborg Amt ere de vestlige Sogne langt tilbage for de østlige i denne Jndustri, ved hvilken følgende Byer især udmærke sig. Vorning, Qvorning, Hammershøy, Nørbek, Sønderbek, Læsten, Bjerregrav, Aalum, Taanum og Hornbek. J Thisted dyrkes liden Hør. J Ringkjøbing Amt ligeledes. J Ribe Amt er Hør= og Hampavlen ogsaa meget lidet udbredt og i det Hele taget af ingen Udbredelse.
Jyllandsposten, 1841-08-17
Man seer saaledes af denne Oversigt, at Hør= og Hampavlen staaer meget tilbage i Danmark, ihvorved den nok er i Tiltagende, men at denne Jndustrigreen, ikke noksom maa ønskes fremmet i et Land, hvorfra aarlig flere Millioner for disse Artikler gaae til Udlandet er en afgjort Sag.