Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-12-26
Et Skilderie af Hovedstaden bør ikke allene vise den fra dens glimrende Sider; det bør ogsaa vise den fra de svage og mindre fordeelagtige Sider. J det sidste Lys vise unegteligen vore Fængsler sig. Jeg skal begynde med nogle Betragtninger over det saakaldte Forbedringshuus. Der gives mange Mennesker, mange Ting og mange Bøger, der ikke svare til Titelen, og blandt de sidste hører Forbedringshuset. Faa, saare faa forlade dette Huus som forbedrede Subjecter. Man kan med Grund formode, at Forbedringshuus er en Oversættelse af det Engelske House of correction, som snarere betegner Revselseshuus. Men Navnet gjør her intet til Sagen. Det kommer kun an paa, om Jndretningen svarer til sit Øiemeed. Forfatteren af disse Linier har for omtrent 3 eller 4 Aar siden taget dette Huus i Øiesyn og saa meget som mueligt søgt at erhværve sig detaillerede Efterretninger derom. Hans Dom grunder sig altsaa ikke paa andres Udsagn, men paa egen Erfaring. At Forbrydere af begge Kjøn, uden Hensyn til Forbrydelsens Natur, komme i Forbedringshuset, synes at være en væsentlig Mangel ved denne Jndretning. Et Menneske af anstændig Opdragelse, som for een eller anden Forseelse, kommer her, var det end kun for en Maaned, udsættes let for at tabe al Følelse for Moralitet ved at komme her i Selskab med de meest umoralske Mennesker. Og hvad dets Moralitet lider paa den ene, det lider dets Sundhed paa den anden Side. Henved 150 Mennesker af begge Kjøn og forskjellig Alder ere her den største Deel af Dagen indspærrede i et eneste Rum, hvor det vel ikke kan feile, at Luften er forgiftet af de mange Menneskers Aandedræt og den utaalelige Tranlugt. Enhver Fange faaer, saavidt jeg veed, kun 3 Sk. om Dagen for det bestemte Qvantum Uld, den spinder, og man indseer lettelig, at dette ikke er ganske tilstrækkeligt for et saadant Menneske til at tilfredsstille Livets alerførste Fornødenheder. Det bedste ved hele Jndretningen er Fangernes Leie, hvilket synes upaaklageligt. Det vilde være meget at ønske, at der ved den forestaaende Forandring af Fængslerne maatte her blive indrettet forskjellige Opholdsteder og Rum, inddeelte efter Forbrydelsernes Natur. Saaledes burde vel de, der ere dømte for Tyverie, ikke sættes i eens Fængsel med dem, der ere dømte for Skjørlevned og andre Forbrydelser mod Politieanordningerne. Raspehuset vilde jeg ønske ganske maatte ophæves. Det var let at udfinde andre Sysler for de Strafskyldige, Sysler, der vare gavnlige for Staten, uden dog at være skadelige for Forbrydernes Helbred. Det vilde ikke heller være vanskeligt, at opfinde Machiner til de forskjellige Farvetræers Raspning. Straffen skal efter sin Natur være et Revselsesmiddel, men ikke bidrage til at nedbryde Sundheden. Stokhuset eller det saakaldte Slaverie synes at være saa haard en Straf og saa skadelig for Forbryderens Moralitet, at vel kun de Mennesker, der aldeles ikke stode til nogen Forbedring, burde hensættes her. Det er Fortvivlelsens og Elendighedens sande Bolig og en vid Mark til Jagttagelser, for den grandskende Menneskeven. – ToSkilling om Dagen, et Commisbrød hver femte Dag, og en eneste Skjorte om Aaret er, saavidt jeg veed, alt, hvad enhver af Slaverne nyder af Staten. Deres Jndelukker, eller rettere sagt, Stalde ere i den beklagelsesværdigste Tilstand. Luften er, saa at sige, forpestet af de mange Menneskers Jndslutning i et lidet Rum, deres usunde Uddunstninger og alskens Uhumskheder. Deres Leie er, efter en bekjendt Læges Forsikkring, saa skrækkeligt, som man nogensinde har seet det. Det bestaaer af nogle urene ved hinanden anbragte Brixer, hvor de ikke have noget egentligt Dække over eller under sig. Om Vinteren have de saa godt som ingen Varme, og kunne i Følge Fængslernes nuværende Jndretning heller ingen have Søvnen, denne den Ulykkeliges eneste Ven, er disse Elendige berøvet. Deres usle Leie vrimler af Utøi, som om Natten end mere forbittrer dem deres ulykkelige Liv. Oven over disse sande Cloaker er der et Loftsrum, som man kalder Sygestue, men som, i Sammenligning med Værelser og Anstalter for Syge, skal, efter kyndige Mænds Forsikkring, være en Satire over, hvad man i Fængsterne kalder Syge pleie. Kjelderarresterne ligne de overjordiske næsten i alle Maader, kun med den Forskiel, at Solens velgjørende Straaler ikke kunne oplyse disse underjordiske Huller. O! dersom nogensinde nogen Uskyldig har sukket her, At disse Fængsler ved den forestaaende Forandring ville vorde sundere, reenligere og hensigtsmæssigere indrettede, det er jeg fuldkommen overbeviist om. Antager man, at Fængslerne bør være saaledes indrettede, at ingen kan bryde ud af dem, og at Opsigten over Fangerne bør være betroet til Mennesker, som lønnes saa tilstrækkeligen, at de kunne være aarvaagne og redelige i deres Kald, – saa er det vel unødvendigt at paalægge Slaverne et saa red somt Jerncastel, og endnu langt unødvendigere at betjene sig af det strænge Forsigtighedsmiddel, at smedde et Menneske til Skubkarren, og endnu oven i Kjøbet at give det, som ikke sielden skal være Tilfældet, 100 Pd. Jern at slæbe paa. Jeg vil ingenlunde negte, at deslige Menneskers idelige Lyst til at bryde ud kræver Forsigtighed. Men de hyppige Udbrud vilde være langt sieldnere, dersom uforbederlige Slaver bleve transporterede hen til et Sted, som f. Ex. Munkholmen, og dersom Fængslerne vare i en forsvarligere Stand. Det tillades mig at spørge, om den Plan, at hensætte de Slaver, som bryde ud, i Tugt- eller Raspehuse, er ganske hensigtsmæssig? Det er lettere for en Slave, som gaaer paa Fæstningsarbeide og befinder sig det Meste af Dagen i den frie Luft, at opholde sit kummerfulde Liv, end for den, der sidder bestandig indspærret i et Fængsel. Uagtet jeg veed, at der gives Mennesker, som endog i Raspehuuset have levet nogle og tredive Aar, og ere blevne gamle Folk, saa troer jeg dog, at vor Tidsalders Oplysning kræver, at intet Menneske burde sidde bestandig i Fængsel. Dets Forbrydelse være nok saa stor, saa burde der dog levnes det en Dag om Ugen, hvor det, under Opsyn, kunde gaae ud og nyde den frie Luft. – Ogsaa de militaire Arrester kunde maaskee trænge til en betydelig Forandring. – Politie-Arresterne skulle være temmelig gode, og det saakaldte blaa Taarn, som man med Føie har anket saa meget over, er nu aldeles forandret og forbedret.