Aarhuus Stifts-Tidende, 1840-07-18
(Forlangt Jndrykkelse.)At tiltvinge sig Publicums Agtelse og Tiltro, uden ved sin egen Vandel at have gjort sig det fortjent, troer jeg ligesaalidet kan nytte, som jeg antager, at Hr. Jahn sens Jnserat i denne Tidende No. 112 vil faae den forønskede Virkning, idetmindste hos dem, som kjende os begge. Jeg for mit Vedkommende er mig Jntet bevidst, hvorfor jeg eller mit Navn, enten ved mit private Forhold som Menneske eller ved min offentlige Bekjendtgjørelse, skulde behøve at krybe i Skjul for Hr. Laur. A. Jahnsen, hvisaarsag det ingenlunde kan genere mig, hvad jeg har bekræftet til Flere, endog herved at vedstaae, at jeg er Forfatter af den i denne Tidende No. 99 indrykkede Annonce med Overskrift: "Tid og Omstændigheder forandre meget", betegnet B. - Men hvorfor en saa almindelig elsket og agtet Mand, som Hr. Laur. A. Jahnsen, vil nedværdige sig til at tage sig denne humane Annonce saa nær, at han endog i sin Vrede og Harme glemmer Sagen, og gaaer temmelig drøit løs paa Personligheder, det kan jeg ikke indsee, hvorvidt saadant kan geraade ham til Ære. At Hr. Laur. A. Jahnsen af Menneskekjærlighed eller af Opmærksomhed for Reisende har anskaffet sig et større Skib, end de andre alt i mange Aar herfra paa Kjøbenhavn farende Skibe, til Paquetfart, veed jeg virkelig ikke hvem jeg skal faae til at troe. Jeg for min Deel vil i ethvert Tilfælde aldrig kunne fæste Tro dertil, saameget mindre, da mange Flere end jeg saae, at Paquetten, der i Mai Maaned kom hertil en Onsdag, seilede igjen den næste Fredag herfra til Kjøbenhavn. Dette havde da til Følge, at flere langveis fra den paafølgende Mandag Aften hertil komne Passagerer søgte den overalt i Havnen her forgiæves, og desaarsag fragtede næste Dag en Smakke til Kallundborg. Maaskee dette skal sigte til den i Hr. Js. Jnserat paapegede Agtelse og Omsorg for Publicum, at lade Paquetten saa nær den bestemte Afgangsdag seile til Kjøbenhavn, uden i mindste Maade at bryde sig omde Reisende, som kunne ventes til den averterede Tid. Men derfor, og som tidligere er omtalt, fordi den flere Gange udeblev paa den belovede Afgangsdag, kan man dog ikke nægte, at den seiler ligesaa godt i Aar til bestemt Tid i Avisen, som i Fjor under særdeles heldige Omstændigheder imellem Kjøbenhavn og her. Den hurtige Paquetfart synes mig at gaae for meget ud overde Reisende med Hensyn til Tids= og Penge=Opoffrelse, hvorpaa man i Aar flere Gange har havt Exempel, formedelst det stormfulde Veir, men som ogsaa kan tænkes at skee formedelst stille Veir, som Hr. Jahnsen vistnok nødig selv maatte tilstaae, hvor han i sit Jnserat siger, at Paquetten blev opholdt ved Storm og Vindstillet; men pas kun paa, om Paquetten under slige Tilfælde herefter ikke vil faae Vinger, for da at kunne kaldes: den flyvende Paquet. For imidlertid ikke at trætte de ærede Læsere, vil jeg dennegang ikke opholde mig med at reengjøre Hr. Laur. A. Jahnsens Jnserat; men tillader mig at overlade det til Enhver at bedømme, af hvilken Aand, Hjerte og Vid det er skrevet, hvorimod jeg in Specie kun vil holde mig til den Sætning, hvori han ikke mindre gjør sig Umage for at faae Publicum til at troe, at det skal og maa være rigtigt og sandt hvad han siger, idet han er uforskammet nok til, i en saa afgjørende Tone og paa en saa yderst, mildest sagt, lav Maade, da det tydeligt viser at han Jntet har at forsvare sig med, at bilde Folk ind, at jeg har attraaet Expeditionen af hans Paquet, som er ganske det Modsatte, thi han har netop anmodet mig om at paatage mig den. - Derved opfordrer han og ingen Anden mig til, skjøndt saare ugjerne forNavnet Jahnsens Skyld, omstændelig at forklare mig og at fremsætte denne Gjenstand i sit rette og sande Lys. En Foraarsaften, saavidt jeg husker i Aaret 1838, da jeg var i Selskab hos min Kones Farbroder, Hr. Laur. A. Jahnsens ærværdige og almeenagtede Fader, Hr. Pastor Jahnsen, bad Førstnævnte mig om at blive, efterat alle de Andre af Selskabet vare gaaede hjem. Vi bleve da eene tilbage. Under Samtalens Løb spørger han mig, om jeg ikke havde Lyst til at paatage mig Expeditionen af hans Paquet, og efterat have hørt hans Mening og da jeg var bleven gjort opmærksom paa Vilkaarene desangaaende, svarede jeg, forikke at sige ham strax nei, at jeg ikke vilde bestemme mig til Noget i Aften; men i Morgen skulde han faae Svar. For ikke at have nogen videre mundtlig Samtale med ham derom, skrev jeg ham til, hvilken Skrivelse jeg nok kunde ønske at see komme for Dagens Lys, og idet jeg takkede ham for Tilbudet, gjorde jeg ham med det samme Jndvendinger, som jeg betvivlede han vilde lade sig nøie med, fordi det var min Agt, helst at være fri for at have noget med ham at gjøre. Derved blev det. Siden den Tid har jeg aldrig talt et eneste Ord til ham om Expeditionen af Paquetfarten. - Dersom det ærede Publicum, for hvis Domstol jeg nu staaer, vil værdige min Annonce i denne Tidende No. 99 den Opmærksomhed at læse den, betvivler jeg meget, at nogen Retsindet vil finde, at jeg ved denne har gjort mig skyldig i noget af det, som Hr. Jahnsen har behaget at opvarte Publicum med i et Jnserat, som jeg for mit Vedkommende vilde skamme mig ved at sætte mit Navn under, saameget mere, da den forberørte Annonce ikkun indeholder den fuldkomneste paa Erfaring grundede Sandhed, og hvoraf netop fremlyser Agtelse og Opmærksomhed for Reisende i Almindelighed og ikke Skade for Nogen i Særdeleshed, og allermindst Noget, der kan sammenlignes med hvad der af Hr. Jahnsens Jnserat fremlyser. Men, som det lader til, vil Hr. Laur. A. Jahnsen overseile alt med sin Paquet, og neppe tænke sig det muligt, at der kan fremstaae en anden Paquet, der i enhver Henseende vil kunne maale sig med den navngivne hurtigseilende Paquet og seile den sønder og sammen. Aldrig er en Ting saagod, at den jo kan tænkes bedre. Fordi man troer om sig selv at være bedre og dygtigere end Andre, skulde man derfor hæve sig paa andre gode og dristige Menneskers Bekostning? Nei, Hr. Jahnsen, enhver Ophøielse, af hvad Natur den end er, hvori den onde Hensigt tydeligt viser, at det skeer for at skade, forekommer mig at fortjene enhver rettænkende Mands Jndignation. Forøvrigt skylder jeg tillige herved at erklære: at ligesaalidet som Hr. Anholm, Entrepreneur for Aarhuus=Paquetten Prindsesse Caroline", eller nogen Anden nogensinde har været saa impertinent at ville engagere mig til at udføre slette Sager, ligesaalidet har jeg troet, at Nogen skulde være saa ondskabsfuld at nære, endnu mindre at turde fordriste sig til at fremsætte saa slet en Tanke om mig. - Hvad det angaaer at høre Sandheder, haaber jeg ikke at staae tilbage for ogsaa at sige dem, saavidt muligt paa en artig og beskeden Maade; men at jeg derimod skal lade mig vise til Rette af Hr. Lauritz Aaby Jahnsen eller af Hvad han siger (en mageløs Arrogance,), da maa jeg først see Protocollerne paa de Steder, hvor vi have og ikke have opholdt os. – For Sandheden er jeg bleven uforskyldt skjændigt angreben; men Sandheden skal jeg forsvare. Aarhuus, den 15de Juli 1840. Ludvig Frederik Bloch.