Den Vest-Sjællandske Avis, 1823-06-03
J det Øieblik da jeg ankom dertil erfarede man det Spanske Regentskabs sidste Underlag og Jnsurgenternes Flugt til det Franske District; jeg hørte Biergbeboerne at tale derom med megen Livfuldhed og især gjorde enhver sig Umage for at demonstere, at det ikke var gaaet til paa en naturlig Maade; enhver fortalte det paa sin Maneer; men alle talte bestandig om Minas Rytterie, om hvilket de sagde, at de kunde ride op af de steileste Klippevægge. Uden just at kunne gjøre saadanne Underværker saa er det dog en Sandhed, at dette Rytterie formaaer at tileigiennem Biergene med en forbausende Lethed og Hurtighed. Man anmeldte at fleere Generaler, Regentskabet og fornemmelig at mel rey Mata Florida, (Kongen Mata-Florida) som Bønderne kaldte ham, snart vilde ankomme. – Jeg var utaalmodig og nysgierrig efter at faae disse berømte Jnsurgentere at see. Efterat have redet meget rask og mod Nattens Frembrud, stødte jeg paa den første Leier, som var opslaget paa en liden Jordstrækning ved Føden af Bierget og midt i Sneen; aldrig har jeg havt et mere førgeligt og tillige meere besynderligere Syn. Først faldt vore Landsenerers vaiende Faner i Øinene, som vare opstillede som en Escorte i alle 4 Hiørner af denne vandrende Bye. 12 til 1500 af disse ulykkelige Mænd, Fruentimmer, Oldinger og Børn laae iblandt hinanden omkring paa Jorden omgivne af deres aflæssede Eiendele. Nogle hvilede paa lidt Straae, andre søgte at reede sig i en Seng af deres Sager, alle vare beskiæftigede med deres Eiendomme og tumlede omkring imellem hinanden, hvorved de giorde en bedøvende Allarm, og betiente sig dertil af et ligesaa barbarisk Sprog, som de udviiste en æket Ureenlighed. Uden for denne Cirkel vare nogle Muulæsler bundne, hvis Hoveder vare bedækkede med alle Slags Zirater og hvis Øine vare bedækkede med Kobberplader, saaledes som det er Brug i Spanien. Man havde uddeelt Brød til dem, som de slugede med Begiærlighed, de som ikke vare fuldt saa fattige tilføiede noget falt Kiød; men de allerfleeste havde ikke andet end Vand af en i Nærheden rindende Bæk at nyde til deres Brød. Jsær rørte mig Fruentimmernes sørgmodige og nedslagne Udseende, hvilket jeg ingenlunde bemærkede hos Mandfolkene; jeg faae dem hvorledes de lagde deres smaae Børn til Brystet, som de havde slæbt med sig; disse ulykkelige Skabninger, som vare udmattede af den lange Vei de havde gjort og som pludselig faae sig hensatte i et fremmed Land og i et ganske usædvanligt koldt Klima, syntes nu allene at maatte lide under Borgerkrigens Ulykker, og at blive straffede for Mændenes uroelige Tænkemaade. Disse sidste, ligesom i Almindelighed alle Fanatiker, naar de have lidt et Nederlag, synes ikke bestomindre just ikke at være nedslagne; de udviiste ingen anden Følelse end Sult, som efterhaanden blev hævet ved det Kommisbrød, som blev uddeelt iblandt dem, hvorpaa de lagde sig ned ved Siden af hinanden paa den blotte Jord og sov snart ind, sørgeløse, ligesom mættede Dyr, som ikke forlange noget meere naar de blot kunne vegetere een Dag endnu. Disse Folks Ansigtstræk og hele Udvortes giorde et ganske besynderligt Jndtryk paa mig; jeg fandt mig pludselig forsat midt i et Skuespil, som i min Ungdom stedse havde tiltrukket sig min Opmærksomhed; jeg troede mig nemlig henfat paa det Middellandske Havs Bredder og der at see Hobe af Orientalere forsamlede. Liigheden imellem det Spanske og Østerlandske Folk er meget frapperende. Jeg fandt her to Slags Ansigter; nogle havde store aabne Øine, en høi Pande, stor Næse, bruun Ansigtsfarve, sorte Haar og sorte Øine; de andre forbandt med samme Hudfarve en meere sammen knebet Ansigtsdannelse med skarpe fremstaaende Ansigtstræk, smaae blinkende Øine, krøllet Skiæg og Hovedhaar, saa at de efter min Mening lignede fuldkomment Arabere. Deres Statur var for det meste Mellemstørrelsen og deres Holdning ikke meget opretstaaende; man kunde see paa Bøiningen af deres Ledde og Knæeskaller, ligesom paa deres høie og ligesom elastiske Fremskriden, at de vare mere vante til at klattre og af Biergene end danneregelmæssige Rækker og Geledder, og at vedligeholde en opret og lige Stilling. Deres Dragt var ligeledes meget karakteristisk. De bare ligesom Jndvaanerne i Roussillon lange Huer og korte Trøier, og istedet for lange vide Buxer bare de korte og snevre og som kun naaede til Knæet tilligemed Kamascher, som rækkede ned til Anklerne og endelig Spartilles, et Slags Sandaler, som bestaaer af en Saale, som med Remmer bindes over Foden. Jeg taler her kunom dem, som havde en fuldstændig Paaklædning; thi de fleste havde hverken Huer, Jakker eller Spar telles; men Buxer, som tildeels vare sønderrevne bedækkede fra Beltestedet til Knæet, og et buntet slikket Stykke Tøi, som de kastede over dem, traadte istedet for de øvrige Klædningsstykker. Efterat jeg nogentid havde betragtet dette sørge lige Skuespil af en Folkemængde, som var reven ud af sin Boepæl og sine Forhold, uden Midler til sin Underholdning og uden Haab om et lykkeligt Udfald vendte jeg mig bort og fortsatte min Reise igiennem Bierget. Veiene vare bedækkede af andre saadanne Mennesker, som underveis vare blevne tilbage. Ogsaa saae jeg nu mange Officere, Munke, andre Geistlige og Studenter med store Arragoniske Hatte og Kioler med Opslag paa; men disse Personer brfandt sig forresten i en anden Forfatning end de Mennesker, som jeg nyelig havde forladt. Hvad især Munkene angaaer, saa, endskiøndt langt fra, at jeg ved nogen Overdrivelse vil giøre dem Uret, maae jeg dog frit tilstaae, og alle, som ligeledes vare Øienvidner derved, maae istemme det med mig, at de vare langt fra at lide som Offere for den Jnsurrection, dehavde frembragt; fleere af dem havde forenet sig med Familier, som reiste med dem, og som blot syntes at være bestemte til deres Opvartning og Betiening; jeg faae f. Ex. i en af disse Grupper, som sædvanlig bestod af tre eller fire Jndividuer, en anseelig Person, som hverken besad en Mands faste og livfulde Kraft eller et Fruentimmers interressante Svaghed, indhyllet i en Kappe at lade sig beqvemt slæbe af sit Muulæsel, imedens den ulykkelige Moder gik til Fods ved Siden af det og kunde knap slæbe sig frem med Ansigt og Hænder, som vare røde af Kulden og som med alle sine Klæder blot søgte at beskytte det Barn for Kulden, som hun har paa sine Armee. Officererne havde ingen Vaaben mere og vare kun maadeligt klædte; de bare smaae Flæderbuske af forskiellige Farver og nogle af dem rede paa fortreffelige Heste. Under dette sørgelige Syn var mig en ung Mand meget paafaldende ved sit Forhold. Han har en endnu temmelig godt vedligeholdet Uniform, dog uden Vaaben, og reed paa en ganske fortreffelig Hest, som han med en sand Afrikansk Stolthed og Færdighed lod giennemgaae alle Ridekonstens Øvelser, saa at han syntes ret at moere sig paa Veien og ved sin Flugt. Jeg kunde ikke andet end beundre en saadan Ligegyldighed i en saa ulykkelig Borgerkrig; men jeg begreb tillige ogsaa hvor let det er at kalde et Folk frem til Kampen og at bringe det under Vaaben, som hverken giver sig af med Jndustrie eller med Konsterne og derfor ikke heller ved disse Ting er bundet til Fred og til en borgerlig Orden og Rolighed. Dette gielder udentvivl om Tingenes nærværende Tilstand i en stor Deel af Spanien. Da Jndustrien endnu ikke har gjort nogen Fremskridt, saa søge alle de lavere Folkeklasser i Biergene Beskiæftigelse, som Stæderne ikke kunne forskaffe dem. Jeg kunde endnu samme Aften overbevise mig derom ved egne Jagttagelser, som jeg havde Leilighed at anstille i en Lade, hvori jeg maatte søge Skiul om Natten.