Viborger Samler, 1849-03-15
J Manifestet af 2den Decbr. 1848 havde vi udtalt det Haab at det med Guds Bistand og i Forening med vort Folk vilde lykkes os, at forene alle Monarchiets Lande og Stammer til et stort Statslegeme. Overalt i vort store Rige fandt disse Ord glad Anklang; thi de vare Udtrykket af en længe følt, nu til almindelig Bevidsthed modnet Trang. J hele Monarchiets Gjenfødsel, i den snevrere Forbindelse af sammes Bestanddel erkjender Folkets sunde Sands den første Betingelse for at vende tilbage til den forstyrrede Orden og den bortvegne Velstand, ligesom og den sikkreste Garanti for en velsignet og ærefuld Fremtid. Jmidlertid raadslog i Kremster den af Keiser Ferdinand den Første sammenkaldte Rigsdag om en Forfatning for en Deel af Monarchiet. Vi besluttede - med Blikket heftet paa den af ham i Løbet af Octbr. Maaned indtagne, med den Troskab, der skyldes vort Huus, lidet forenelige Stilling - rigtignok ikke uden Betænkelighed, at lade den forblive betroet Fuldførelsen af hiint store Værk. Vi hengave os til det Haab, at denne Forsamling, med Landets givne Forhold for Øiet, vilde snarest muligt føre det den overdragne Hverv til et fordeelagtigt og gavnligt Resultat. Desværre er denne vor Forventning ikke gaaet i Opfyldelse, Efter flere Maaneders Forhandling er Forfatningsværket ikke kommet til nogen Afslutning. Discussioner fra Theoriens Gebeet, der staae i afgjort Strid og Modsigelse med de factiske Forhold i Monarchiet, og desuden forhindre Begrundelsen af en ordnet Retstilstand i Staten, have fjernet Tilbagevendelsen, af Rolighed, Lovlighed og den offentlige Tillid, vakt Ængstelse og Frygt hos de velsindede Statsborgere og givet det nys ved Vaabenmagt i Wien slagne, i en anden Deel af vort Rige endnu ikke ganske beseirede Omstyrtnings=Parti nyt Mod og ny Virksomhed. Derved rystedes ogsaa væsentlig Haabet om at det vilde lykkes denne Forsamling, trods de høist agtbare Elementer, den indeholder, at løse sin Opgave. Dog - ved vore Vaabens seierrige Fremskridt i Ungarn er det store Værk – Østerrig som en Eenhed – det Værk, hvis Fuldførelse vi have stillet som vort Livs Hovedopgave – rykket sin Begrundelse nærmere, og Nødvendigheden af at sikkre dette Værks Grundlag paa en varig Maade er saaledes bleven uafviselig. En Forfatning, der ikke blot skal omfatte de i Kremster repræsenterede Lande, men tillige hele Riget i en sammenknyttet Forbindelse, er det, hvad Østerrigs Folkefærd vente med retfærdig Utaalmodighed af os. Derved er Forfatningsværket rykket ud over Grændserne af Kremsterforfatningens Virksomhed. Desaarsag have vi med Hensyn til, og til Tarv for det hele Rige besluttet: "Af fri Drift og egen keiserlig Magt at forunde vore Folkeslag de Rettigheder, Friheder og politiske Jnstitutioner, som vor ophøiede Onkel og Forgænger - Keiser Ferdinand den Første - og vi selv have tilsagt dem, og som vi efter vort bedste Vidende og Samvittighed have erkjendt som de meest gavnlige for Østerrigs Velvære. Vi forkynde hermed Forfatnings=Documentet for det udelelige Keiserdømme Østerrig, slutte herved Rigsdagsforsamlingen i Kremsier, opløse samme og anordne, at sammes Medlemmer ufortøvet efter Bekjendtgjørelsen, af denne Beslutning adskilles.