Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-05-02
Af dette Slags have vi endnu for kort Tid siden seet en Mand, der som Huuspostilskriver muligen kan fortjene bifald, men aldeles er blottet for lærde Kundskaber, fremsætte paa Morten Luthers Reformations Jubelfest 95 theologiske Sætninger, som ere fulde af den yderste Dumhed og Anmasselse, og i hvilke dette Menneske - en ufornuftig Fornufthader kan han med Føie kaldes, ei gaaer ud paa mere eller mindre, end plumpt at drage til Feldts imod Fornuftens Brug ved de hellige Skrifters Forklaring, imod den for 3 Aar siden i Altona udgivne tydske Bibel med forklarende Anmærkninger, og imod den offentlige Forening af den reformerte og lutherske Kirke i ide Preussiske Lande. Han burde have tiet, den gode Mand, da han saa ganske og aldeles er uden al videnskabelig Dannelse. Thi, det er visseligen lettere, for en studsende Forsamling "at tale med Tungen", end at dømme saaledes om lærde Gjenstande, at det finder den Dannedes og Kienderens bifald. 2) Et bibelsk Udtryk efter Tor. 14, 2 og andre Steder. Karakteer løse Mennesker. Saadanne Skabninger, af hvilke vi i det daglige Liv, finde saa mange Originaler, blive sig egentligningen Dag selv lige, de føle en bestandig Trang til Afvexling - uden Ophør forandre de deres Meninger, og ville snart dette – snart hiint. Deres Grundsætninger, om de ellers have saadanne, deres Planer og Besluttringer, er den bestandige Boldt for deres uroelige lunefulde Lidenskaber. For at undgaae Kiedsomheden, hvoraf de stedse plages, søge de hvert Øieblik nye Fornøielser, nye Adspredelser, uden derved at tilfredsstilles, da enhver Livets Nydelse letteligen, vorder dem væmmelig - ethvert Selskab dem kjedsommeligt. Denne Væmmelighed, denne Kjedsommelighed ledsager dem fra den ene Dag til den anden, i Forretninger - under de meest berusende Forlystelser, selv i daglig Omgang med deres Fortroeligste. Under de sødeste Forventninger følge hine Plager dem, og ofte er en forventet glad Dag dem utaalelig, forinden de endnu have oplevet den. Sjelden vide vi, hvorledes vi staae os med saadanne April Mennesker, og, var ikke deres Ustadighed saa tidt tvungen og uvilkaarlig, havde vi oftere Aarsag til at være utilfredse med dem. Vee den, som vælger saadanne til Venner: Og dog forledes man letteligen hertil, fordi de, i Begyndelsen af deres Bekjendtskab, almindeligen kommer os i Møde med en vis hjertelig Enthusiasme og lægge Følelser for Dagen, som synes at trodse Evigheden. Gienstænderne og Personernes Nyhed, hvoraf deres Jndbildningskraft saa let opflammes; de behagelige Forhaabninger og Udsigter, som de vente sig af et nyt Venskab, og Trangen til at ombytte deres ubehagelige og kjedsommelige Forbindelser med hiint: disse og flere Aarsager føde i Begyndelsen en tilsyneladende Varme, en Hjertelighed i Opførselen, som behager, fordi den smigrer vor Forfængelighed. Jmidlertid er denne hos disse foranderlige Mennesker aldrig af Varighed. Ofte kjølnes de, førend vi troe det; efterhaanden finde de hundrede Ting at dadle hos deres nye Venner; mueligen savne de hos os Anseelse, Munterhed, Selskabelighed; vi kunne ikke rette os efter alle deres foranderlige Luner, vi have feilet mod den Agtelse saamange Mennesker, selv ved det inderligste Venskab ofte paa en latterlig Maade gjøre Fordring paa kort, vi passe ikke til alle Folder i deres ustadige Hjerte, og, vi erholde - Afskeed.