Jyske Efterretninger, 1804-02-10
Begravede. Den 3 Februari, Mougt. Hans Sørensen Dahl, at 5 Compagnie, 24 Aar. Den 6 December, Anne Marie Mittelsdatters Søn Jens Christian, 6 Dage. S. V. Snester J. Ans christensens Datter Cathrine, 3 Maaneder 8 Dage. Den 7 Februari, Jage, P. J. Søebeholms Datter Karen, 14 Aar 1 Maaneder. Den 8 Feb ug i Korporal Joseph Alonch Daner, af Lil Cog pagniet, 35 Aar. S. O. Mougt. Anthon Esterhagie, af 4 Compagnie, 33 Aar. Æreminde. over sal. Hr. Paster Clausen. Menneske! Du som betægter at Fuldkommenhed ti blev den Dødeliges Lod, og at ægte Redelighed og grundig Kundskab ere sieldne paa Jorden. beklaa Tabet af en værdig Mand; S. T. Hr. C. U. Clausen, Sognepræst for Dronninglunds Menighed, som døde den 24 Januari d. A. Hverken var han af de stølende Mennesker, hvis udvortes Bulder og Bram tiltrygle sig en Agtelse. de ei ved Fortienener kan erhverve sig. Ei heller var han af de trydende Smigrere, som ved sukkerfød Tale og smidig Røielighed, kan rette Caracteer og Opførsel. efter ethvert Selskabs og Jndividuums Aand; men han var hvad det tænkende og frie Menneste bør være -- Han var fast i sine Grundsætninger -- følte sit Værd - gjorde sin Pligt - og saa foragtede Verdens Domme. Med samvittighedsfuld Ridkierhed forestod han sit Embede i 30 Aar. Elsket og æret i sit Kald - og nu savnet og begrædt af sin Menighed, (uagtet Naturen ikke havde skienket ham de Fortrin som vinder og hiender den meenige Mand; Ved nøiere at kiendes vandt han altid større Tiltro, større Agtelse, thi sande Fortienester kan til en Tid blive utiendte, ja miskiendte, men fremskinne tilsidst og opvække da især hos den mindst fordærvede Menneskeklasse, desto større og varigere Agtelse og Tillid. Urokkelig var han i at paastaae og udføre hvad han efter sin Overbeviisning troede at være Ret og neppe vil nogen kunne anføre et eneste Beviis paa at han nogensinde i hans lange Embedstid, enten af Menneskefrygt, eller Egennytte, verg af fra Retskaffenheds Vei - Skiønt Embedets Førelse var ham hans første og tie reste Sag. saa gav en viis Anvendelse af Tiden ham dog ogsaa Leilighed til paa andre Maader at gavne: thi da han ingen Beqvemhed og ingen Kald fandt hos sig til det som man talder verdslige Ting, saa prydede han ei allene ved idelig Grandsken baade i aldre og nyere Skrivter. sin Aand med udmærket grundige Kundskaber, saa at han med Rette i Lærdom ansaaes for den første blant Stiftets Geistlige, og bedre end mange andre i Videnskabernes Rige, kunne have fortient en hæderfuld Plads, hvorom ogsaa den store og udvalgte Bogsamling vidner hvilken han riede ei blot for Synet, men ogsaa forstod at bruge og virkelig brugte, men ved heldig Læremethode fremsat med blid Alvorlighed og forenet: med strang Orden. indgan han ogsaa unge Mennesker Lyst og Smag i Videnskaberne. og derved dannede dem til gavnlige Borgere i Staten. Villigen betages derfor af mange Gode den tidlige Død thi din værdige Ægtefælle tabte udig en trofast og tier lig Mand, dine Bekiendtere en huld og oprigtig Ven, din Menighed en duelig og samvittighedsfuld Lærer, Religionen en troe og fyndig Talsmand, Landets Love en ubestittelig Efterlever; ja Staten tabte men Himlen vandt en værdig Borger. Velsignet blive dit Minde, 2 Cor. 4 Cap. 17. V.