Politivennen, 1799-01-01
Om Gaderensningen i Kjøbenhavn. Naar og hvor Skarnet er dyrt eller hvor det allerede har Værd, der finder man det ikke meer paa Gaderne. Denne Paastand skulde den end synes nogle underlig, er dog fra hvad Synspunkt det end betragtes saa sand og indlysende, at jeg langt fra ikke har nødig at udvikle den nøjere for Dem m. N. især da jeg veed at De kjender flere store Stæder - end jeg, hvor man ved Øjesynet kan overbevise sig om denne Sandhed. Jeg veed at De kjender Stæder hvor Gaderne tilsorne, al muelig paa deres Renselse og Renholdelse anvendt Bekostning og Anstrængelse uagtet, dog vare og forbleve skidne, og hvor de derimod nu, uden al Medvirkning fra Politiets Side, holdes i den bedste Tilstand, og hvor man desuden indløser en anseelig Vinding af det Skarn man før laae nedsynket i. Jeg veed at Aarsagen til slige prisværdig Forandringer er Dem vel bekjendt, og at De vist vil være enig med mig, at hvis de samme Aarsager finde Sted ved Kjøbenhavn, saa maae og Virkningerne vorde de samme. Det var ved en passende Forandring med deres Stadsjorder, og bedre Dyrkelse deraf at Borgerne hisset skaffede sig disse Fordele. Forhen laae disse Jorder i Fællig, og nu har hver for sig en udskiftet ham tilkommende Lod, og dermed var paa engang alt røddet af Vejen, der forhen havde kvælet deres Mod og Lyst til at tage Deel i Dyrkelsen. Nu begyndte de at gjøre Brug af de Midler de hidtil have kjendt men forsømt, for at bringe deres Lod til den højeste Frugtbarheds Grad. Man nøjedes ikke med i Dynger at opsamle sit Kvægs Gjødning, men man lod end ogsaa Gadeskarnet omhyggelig samles, og henføres paa Dyngen. Andre Medborgere saae Frugten og Nytten heraf, og efterlignede Begynderne, saa at ikke allene det Gadeskarn, hvis Bortsørelse forhen havde kostet mange tusinde Rixdaler, nu indtil mindste Gran bortførtes, men Ivrigheden efter at benytte denne frugte bargjørende før foragtede Materie tillod endog Magistraten, at ansee den som en Frembringelse, der tilhørte Byen og at sætte Pris derpaa, ja efterhaanden endog at forhøje den. En saadan Stad, der ligger omgivet af Frugtbare Kornmarker hvor for kun saaes samme Slags Heder, som de næsten alle vore Købstæder ligge henkastede paa, glæder i sig vort Fædreland over sin Øvrigheds ypperlige Foranstaltninger. Paa samme eller lignende Maade kan, og bør efter min Mening, ogsaa Kjøbenhavns Øvrighed udvirke dens Gaders Renholdelse. Saameget er i det mindste forud vist, at Aarsagerne til at Kjøbenhavns Gader hidindtil have været saa skidne, og gjort Bortbringelsen saa kostbar, ere netop de, der havde Sted i hin Stad. Ogsaa Kjøbenhavns af Jordsmon saa fortræffelige Fælleder have det tilfælles med enhver Hede eller Ørken, at de ikke tilhøre nogen udelukkende, og derfor den Skæbne, at ingen tager sig af deres Dyrkelse. De ligge hen som forældreløse Børn; hvad der dyrkes hist og her af dem behandles stivmoderlig nok. Fedmen udsues og derpaa forlader man det; Jngen Grøvter føres, intet Dige opkastes, intet levende Gærde plantes, ingen Vandfurer pløjes, næsten ingen Gjødning skjænkes Jorden, og endlig viser den sidste Sæds store uharvede og utromlede Furer, endnu i mange Aar, hvor slet Dyrkerens Jndsigt var. Jeg siger ikke for meget. De vil N. F. ved den flygtigste Spadserefart uden for Hovedstaden see Vejene bedækkede med store Hobe og Gruber af æklende ubenyttet Skarn. Jstedet for smilende rige Marker, seer De nogle jammerlig opbrudte og med ussel Havre besaaede Slader. Jstedet for skjønne Hække, finder De nogle pletvis staaende bedrøvede Hylder eller den saa tidlig til Norden flyttede Piil, salix alba. Og kan man nu undre sig over alt det Skarn man boer i for nogle og tyve tusinde Rixdaler aarlig. Dog maae vi førend vi gaae videre med vor Dadel undersøge om denne Forandring med Stadsjorderne ogsaa er anvendelig her. Dog derom kan vel neppe nogen ville tvivle. Vel kan en saadau Udstykning, hvorved en mindre Stads Borgere hver især faaer deres Lod, ikke gjørlig ved en stor, og ved Kjøbenhavn saa meget mindre, da, som man veed, en anseelig Deel af de nærmest liggende Jorder om Sommeren maae være i en passende Tilstand til de militære Øvelsers Anstillelse. *) Men om endog en saadan Udstykkelse var mulig, saa er jeg dog langt fra ikke af den Tanke, at det var nyttigt, at enhver Borger i en saa stor Industri- og Handelsstad fik sin lille Plet af Stadsjor*) Udgiveren ønskede at vide, hvad Stadens Kasse om Aaret nyder af Generalitetet i Leje for den i Exercertiden gjorte Brug af Fællederne. Summen maae ikke være liden. derne. Jkke allene forstaaer en saadan Stads Borger sig yderst sjælden paa Agerdyrkning, men han vilde endog ved at tage sig med Jver af sin Jordlod hindres i sin Hovedbestemmelse. Han nyder alt hvad han kan nyde af Stadsjorderne naar ved disses Dyrkelse saavel Stadens Jndkomster forøges som og Melk, Frugt, Grønt o. d., som langtfra ført taber i sin Værd, nu leveres ham friskt og for billig Pris. Jeg troer altsaa heller at burde foreslaae Kjøbenhavns Jorder saaledes skiftede, at der nær ved Staden blev nogle store, men længer fra lutter smaae Lodder. Dersom jeg tør troe min Hjemmel, saa kan Kjøbenhavns Jorder ansættes i det ringeste for 2000 Tønder Land eller 23000 - Roder. Antager man dette Tal, saa lader jeg de 1500 Tønder udskiftes i smaae Bønderlodder, og gjemmer de øvrige 500 Tønder til de større Lodder. Dyrkelsen og andre flere Omstændigheder bestemmer mig til at sætte hver lille Lod til 20 Tønder, hvorved vi da fik 75 smaa Bønderlodder, som da maatte overlades paa visse Aar til lige saa mange Familier, imod at hver af dem holdi en Vogn, et par Heste og en Karl til at føre Skarn ud af Staden. Skulde nu endog ingen anden Afgivt end denne erholdes af disse Lodder, skjøndt jeg ikke tvivler paa, at endnu en Pengeafgivt af lige Værdi om nogle Aar vilde naaes, saa kan man dog med Vished paastaae, at intet Landstykke i de danske Stater gav saa høj en Forpagtning. Og dog er dette maaskee kun en ringe Deel af hvad Staten og Staden vilde vinde ved denne Jndretning. Hin vilde for det første strax erholde en Tilvært af 75 nye Familier, som rigelig kunde ernære sig, og vilde være som ligesaamange Planteskoler for arbejdsomme Medborgere, af hvis Flid man endog kunde vente adskillige af de raae Materier fremavlede, hvis Forædling og Bearbejdelse ernære en stor Del af Jndustriklassen, der saaledes vilde finde dem ligesom for sin Død. Staden vilde faae her et rigt Magasin af frisk og god Melk, Frugt og Grønsel. Frugttræers Dyrkelse maatte udtrykkeligen ved Bortforpagtningen paalægges disse nye Familier, da man desværre paa Amager og næsten i hele Kjøbenhavns Amt har et paafaldende Exempel paa, at denne Avl endog ved den bedste Lejlighed og ved Udsigt til hastige store Fordele kan forsømmes. Endelig bør heller ikke den Nytte forbigaaes, at Kjøbenhavns ædle Borgere og Indvaanere her paa egen Grund vilde have Fristæder, hvor de i ren uskyldig Fryd kunde beundre Naturen og dens Pynterinde, Kulturen. En Nydelse som jeg saa meget mere under Kjøbenhavnerne, da de, ved at søge den endog med Bekostning langt borte, tydelig vise at de sætte Pris paa den. Ved Jndretningen af den store Parcel af 500 Tønder eller meer, vilde man undgaae alle de Hindringer Exerseringen, i det mindste efter min Mening, lægger i Vejen for Kultiveringen ved at anbringe det Holstenske Kobbelagerbrug; da ved denne Methode de to Trediedele af det Hele stedse ligger til Græsning, eller Eng, og altsaa udyrket, saa maatte man haabe, at saadan Strækning var nok for det Militære, og denne Græsning blev da tilbage for de Borgere, der ønskede at holde Køer. Disse Høveders Ejere vilde ved de mange smaae Lodejeres gode Dyrkelsesmaade ikke komme i Forlægenhed for Vinterforing; og da Forpagteren af den store Lod selv ingen Køer maatte holde, saa vilde netop dette nøde ham til at hente Gødning fra Staden, og derved kunde det være ham paalagt, fortrinlig at benytte sig af Gadeskarnet. For ej at være vidtløftig tør jeg vel ikke gaae nøjere ind i Beskrivelsen af saadan forbedret Brug af de Kjøbenhavnske Stadsjorder. J øvrigt troer jeg sikkert, at Frugterne deraf vilde endog snart spores paa de tilgrænsende Bønders Jorder. Den daglig indkørende Bonde der saae for sine Øjne den ubegribelige frugtbargjørende Kraft af Gadeskarnet, vil de snart bestemme sig til at føre det ogsaa ad paa sine Agre, og isteden for at tøre hjem med en tom Vogn, fylde den med Gadeskarn. Er det først bragt saa vidt m. R., saa vil hverken De eller nogen Kjøbenhavner have at klage over skidne Gader. Men forudsat at den store Mængde af Skarn oversteg alle Nabojorders Tarv, og man nødtes til i Dynger eller Kuler at samle det ved Staden, saa var der endnu en Vej til at skaffe det Værdi, og at bevirke dets ubetalte Bortførelse; thi hvi skulde ikke Gadeskarn, hvis Vand var afløbet kunne bruges, især da det indeholder saa megen Sand, til bortgaaende Skibes Baglast. J Engelland og Hamborg, hvor slig Brug er indført, høres ingen Indvending derimod. Saavel Rederne, som Staden og hele Staten selv vilde finde sin Regning derved. Jeg kjender i det ringeste danske Provindser, hvis Kultur lover at en hidført og falholdt Baglast af Gadeskarn begjærlig vilde opkøbes. Og hvilken Nytte kunde ikke de Egne have deraf, hvor det dyrkede Stykke af en Beboers Jordlod er af Mangel paa Gødning kun lille. Det beroer heri som i alt kun paa det første Forsøg, og skulde ingen mig ufattelige Hindringer være i Vejen saa vil vel det sig i Kjøbenhavn saa udmærkede Velfærdsselskab indhente Æren derfor. Førend jeg ender dette Brev m. N. tillader De at jeg anviser den Synspunkt, hvorfra jeg ønsker betragtet hvad jeg skrev. De veed at min Stilling gjør mig ubekjendt med mangfoldige Stedets Egenheder, som maaskee dog kunne være saadanne, at de gjorde mine Forslag umulige. Skulde dette være Tilfældet, vil jeg dog være vel tilfreds, hvis mine henkastede Jdeer kunde opvække Bedre og Lykkeligere, og det haaber jeg saa meget mere, da den sidste Brand har givet Anledning, til at foretage en Forandring med Stadens Jorder, for derved at kunne bestride nogle af de ved Branden foranledigede Bekostninger. Men hvad De derom har meddelt mig er, synes mig, hverken tilstrækkeligt, eller at ligne med mine Forslag. Formodentlig grunder den tilforordnede Kommission sine Arbejder paa en nøjagtig Opmaaling, formodentlig bestaaer den tildels af erfarne Ekonomer. Hvis saa er kan kun det bedste, hvis ikke kun umodne og uhensigtsmæssige Foretagender ventes. Jmidlertid maae jeg tilstaae at de mig tilsendte Pagt vilkaar blot derfor mishagede mig, at de lade saa meget af det vigtigste ubestemt. Saaledes, for at nævne een Ting, beraaber man sig i Anledning af Loddernes Mellemhegn paa den ypperlige Hegnforordning af 94. Nen denne Forordning foreskriver kun hvorledes Hegnet skal være, for at ansees for Jndfredning, men ej, hvorledes det bedst bør indrettes, for at ansees som Mynster paa et ekonomisk fulkomment Hegn. Sædarterne Sædfølgen, og Gjødningsmaaden ere ikke paa minste Maade bestemt. Dog dette kunde maaske ikke heller være saa nødvendigt. Det haaber jeg sikkert, at et af de vedkommende Kollegier vil tage af disse Jorders Dyrkningsmaade. Og sikkert vil det indsee, at 100 Tdr. Land, planmæssigen drevne, vilde yde mere Hør i eet Aar, end alle Kjøbenhavns Spinderier i tre Aar kunne forbruge.