Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-05-20
Grækernes propino, som Romerne antoge efter dem, betegnede ikke: jeg drikker, paa det det maa gaae Dem vel, men jeg drikker i Deres Overværelse, paa det De skal drikke, eller med andre Ord: jeg indbyder Dem til at drikke. Engellænderne drikke egentligen til Damernes Ære, og Toast, som er det samme som det Danske Skaal, udtrykker egentlig et berømt Fruentimmer, hvis Skaal man ofte har drukket. - Det synes ikke urimeligt, at det Danske Skaal egentlig skulde hedde Skal, og at Oprindelse dertil bør søges i den gamle Nordiske Mythologie. Efter denne skulde een af Hovedlyksalighederne i Valhalla fornemlig bestaae i at drikke Mjød af de dræbte Fienders Hjerneskal. Endnu have visse vilde Folkeslag i America den Skik, at forvandle saadanne Skaller til Pocaler. Men Oprindelsen til denne Vedtægt kan i Grunden være os temmelig ligegyldig; man bør overlade Undersøgelsen deraf til en Mand, som engang trænger til en Præmie. Men saa meget er vist, at det er besynderligt at bevidne nogen en Ære, hvis egentlige Betydning man selv er ligesaa uvidende om som den, den bevidnes. Hvorfor ikke ligesaa godt sige: jeg spiser Deres Skaal, som jeg drikker Deres Skaal, Det første er jo ligesaa fornuftigt som det sidste Breve fra en Mand, som ikke i ni Aar har været i Kjøbenhavn. a 3243 1/2 II. Brev. 7 33, 3065500 Et andet Slags Fornøielser her i Hovedstaden, som jeg ynder meget, ere Baller. De gives her i saadan en Mængde, at man skulde troe, Terpsichore selv havde valgt Kjøbenhavn til sin første Residence, Her danser alt hvad der kun kan bevæge Benene, og Leilighederne dertil ere ligesaa mangfoldige, som Danselysten, er almindelig. J Klubber og dramatiske Selskaber, paa større og mindre Masquerader, i Skydeselskaber saavelsom i alle muelige Slags Dansekipper kan enhver faae sin Lyst styret. For ret at benytte mig af Vinterfornøielserne er jeg gaaet ind i to Klubber, dog fornemmelig kun for Dansens Skyld. Men hvor blev jeg ikke skuffet i min Forventning, da jeg første Gang kom paa Bal. Musquen begynd ste presto, presto; jeg troede, det var en Forseelse af Musicanterne, og ventede at den, som førte op, skulde paatale den. Men nei, han gav sin Dame begge Hænderne og førte hende efter denne Jagtmusique i en halv baglænds Stilling ned af Rækken, saa langt som han var istand til at komme i otte Tacter, og foer paa samme Maade op igien, for at falde af, hvilket sidste dog skede for sildigt, da man vel kan fare ned, men ikke op igjen og tillige falde af under otte Tacter, uden med yderste Anstrængelse. Da de Dansende fare saa langt ned som mueligt, saa ere de, naar tredie Tour kommer, allerede nogle Tacter, forbi den Musique, der hører til samme. De maa da af alle Kræfter løbe op igjen, for at indhente det, de have forsømt, og for igjen betids at kunne fare ned paa ny. Jeg holdt nøie Øie med Damen, for at erfare, om det var med hendes Villie, at Chapeauen saaledes foer afsted med hende; men jeg mærkede til min største Forundring, at hun fandt stor Fornøielse i denne Lystfart. Ved saadanne Leiligheder maa de Figurerende vogte sig vel for, at man ikke løber dem over Ende, eller i det mindste træder dem paa Foden eller støder dem, hvilket ofte træffer. Jeg fandt denne Dans vild og smagløs som saa mange af vore Moder, og gik derfor op og ned i Salen, indtil jeg traf min Ven B., som havde proponeret mig. Jeg spurgte ham, om det nu var blevet Mode, saaledes at løbe op og ned, thi Dans kunde jeg ikke kalde det. Han svarede mig, det var nu den herskende Mode paa Klubballerne, ja næsten paa alle Baller. Jeg spurgte ham videre, om man ikke opførte andre Danse, f. Ex. Menuetter, Contredanse &c.,men Svaret var, at man vilde blive udleet, dersom man fremkom nuomstunder med sligt. Saaledes er een af de behageligste og skjønneste Legemsøvelser sjunket saa dybt tilbage, og kan aldeles ikke mere opfylde sin Bestemmelse, at give Legemet Anstand og Tækkelighed. Man efteraber de Franske i saa mange Taabeligheder, hvorfor ikke ogsaa efterligne dem i fornuftige Ting? Mennetter og Contredanse, der ere saa ringeagtede hos os, ere i Frankrige endnu i alle Henseender i Brug. Vore Dansemestere ere virkelig at beklage. Fordum var det kun Alderen, der formaaede at gjøre dem brødløse.