Københavns Adresseavis, 1760-09-05
Slutningen af Svaret paa de indsendte Tanker. angaaende den Kongel. almindelige Pensions=Casse &c. den 3die Post løber han reent vild, der hvor han 1 skriver 75 Aar skal han ikkun skrive 70 Aar; thi naar den der er 60 Aar, contribuerer i 5 Aar efter den 3die Afdeling, træder han jo i sit 66de Aar til at hæve Pension, og naar han er 70 Aar, har han jo allerede faaet sin Capital igien, og lever han til sit 75de Aar har han jo havt dobbelt Capital. Men om nu denne loge Mands Tanker vare saa rigtige, som de ere confuse og urigtige, var det derfor bedre og sikrere. selv at sette sine Penge paa Rente, og paa den Maade at faae 100 Rdlr. og Aaret? Jeg mener sandelig ney Thi hvem garanterer mig for at jeg altid skal nyde 5 pro Cento af mine Penge, hvem forsikrer mig min Capital, thi lad være jeg og kand sætte dem paa Prioritet, i Huse, der i Brand Cassen ere forsikrede, saa lærer dog daglig Erfarenhed at der tabes ofte af Capitaler en sterdedeel og en trediedeel og ofte meere, og hvem garanterer mig for: at jeg ikke selv forøder denne Capital, eller lader mig bedrage den fra; sandelig det er let og snart gjort, at saadan Capital enten kand blive sat over Styr, blive bedraget mig fra, eller jeg ved en eller anden ulykkelig Hendelse kand blive skilt derved, hvor bliver da de 100 Rdlr. aarlig Rente af, og hvorledes balancerer nu denne kloge Mands Tanker om den beholdne Capital og de aarlige Renter imod den Vished og Sikkerhed at nyde ved denne Kongelige Stiftelse aarlig sin hele Livstid 100 Rdlr., sandelig ligesom den saa kaldede Guldhuus=Casse imod den militaire Casse. Den militaire Pensions=Casse tilstaaer jeg at være fordeelagtig for en Kone, naar Manden strax efter deres Bryllup land indskyde en vis Capital, thi at nyde 40 pro Cento udi Pension er anseeligt, især naar der er indskudt 500 a 1000 Rdlr. men derimod, leven Manden med sin Hustrue i 30 til 40 Aar, bliver det en anseelig Capital, naar man regner Rente og Rentes Rente 5 pro Cento, og døer Hustruen for Manden, er han den Capital qvit Derimod sætter en Mand ind i denne Casse for sin Hustrue, og de leve indtil de Aar ere forbi i hvilke de skal contribuere, det være sig 8, 10, 12 til 16 Aar, ligesom Hustruen ved Jndskrivelsen har været ung eller ældre til, saa har Manden tillige med Hustruen begge got got deraf, saa længe de leve, og Hustruen efter Mandens Død beholder den samme saa længe hun lever enten hun gifter sig eller ikke, Det er sandt, døer Manden hastig og Konen bliver Enke for hun kommer til at nyde Pension, saa spørges: Hvo der skal betale det aarlige Contingent for hende og hvoraf hun imidlertil skal leve? Jeg svarer: Har en Mand ikke betalt forud for alle Aar for sin Kone, hvilket jeg altid raader til naar Manden har Raad og Evne dertil, saa findes der vel de der hielpe en saadan Enke til rette, i fald Tilstanden skulle være saa slet, at hun ikke selv havde at betale med, og naar en Kone saa hastig bliver Enke. er hun som oftest ung og i den Alder at hun selv kand ernære sig og hielpe sig frem, indtil Pensionen falder og sandelig den Enke, der har en Pension i Vente, faaer altid Credit og Assistence indtil Pensionen falder, og naar hun er en ung Enke, kand hun og vente at blive gift igien, hvortil den ventende Pension ikke lidet vil contribuere. Børn angaaende, som hastig miste deres Fader, da findes der altid christelige Gemytter, som antage sig saadanne og hielpe dem frem indtil de naaden Alder, at de kand selv erhverve Brødet, og er de Pensionen ved deres Venners eller andres Afsistence conservered for dem, tager de med Taknemmelighed imod den naar den falder. Men overalt om der nu enten skulle findes en og anden Enke eller et og andet Barn, der formedelst Mangel skulle nødes til at gaae ud at Cassen, derfor skal jo ikke saadant afholde eller afskrække andre fra at interessere udi denne saa herlige og høyst nyttige Stiftelse. Naar en Mand eller Fader efter sin Evne og Formue giør for sin Hustrue og Børn hvad han kand, saa maae han overlade Gud Resten; har veed Raad og Vey, naar vi ere uformuende. Enhver Undersaat han maae være Høy eller Lav, Riig eller Fattig, har Aarsag til inderlig at takke og velsigne vor res allernaadigste Konge for denne saa nyttige, fordeelagtige og priselige Stiftelse og Jndretning, hvis ene ste Oyemed og Hensigt gaaer derhen at befordre enhver, som vil tage Deel derudi, deres timelige Vel, og at de kand komme i de Omstændigheder, at de ikke udi det res tiltagende Alder eller graa Haar skal have Mange paa Subsistence, men kand med fuldkommen Vished og Sikkerhed have deres Ophold til Nortøftighed uden Suk og Bekymring deres gandske Livtsid og leve uden at trænge til deres Næste og Venner eller at være dem til Byrde.