Københavns Adresseavis, 1782-10-01
Under salg 4de Aal, Klos Skilderie læses følgende: Den Konstner stræbte nok sin Konst herpaa at breMen Mesterinden her var ald for stor en Prøve, Den Engle-Skabning ey den Pensel kunde naae, Naturen overtraf, hvad Konsten end traf paa Kiöbenhavn, den 27 September 1782. J. C. K. Ved sal. Anna Maria Ringos Liigkiste faldt disse velgrundede Tanker. En Soel er dalet ned, et Lys det er udrundet; Ulignelige Smidt! i Døden hun er blundet. Det Lys, som først oprandt i Vestens blide Egn (D. Det blev nu her udstukt af Nordens Kuld og Regner. Hvor er der Salve vel i Gilead at finde, Som saadant dybt et Saar kan læge og forbinde Thi see det Huus, som før illumineret var, Er slet formørknet nu og mindste Skin ey har. Et uvurderlig Tab, her tabtes alt hvad kunde; Det trodser Mesterne, om de dets Værd udfunde: Maria af Guds Ord, men Anna af sin Troe, En Sara af Forstand, men Martha i sin Boe. Ach, saa en Bygning faldt af Englemaal og Tegning: Betragt Ruinerne, du let kan giøre Regning, Architekturen selv her heel undseelig staaer, Naar den betragter ret den Bygning her forgaaer. St. Thomæ Bierge selv, J dette Tab beklage, Udhulker Graad i Graad for disse Sørgedage. Kan sorte Morian vel ligegyldig staae, Ney, han vist hyle vil, naar han det Budskab faaer. Saa døe da Verden af, og død hvad du kan døde, Du vist betale maae Naturens Skyld og Brøde; Thi kunde denne døe, saa skal al Verden døe: Saa lev da saa som hun, og døe saa naar Gud bød ) Den 3 October 1756. 3) Den 25 September 1782. Tanker ved den unge Hr. Hans Seilings Død. Omveltende Klode, hvad er dine Sønner, Jkkun for den rasende Skiebne et Rov - Her hielper ey Sukke, ey Taare, ey Bønner - Vær derfor, vær dødende Skiebne en Lov Dig Skaberen bod, og hans Bud du udførte, Med snelleste Viinger til Maalet du kom, Hvem fældte du? – Slaget hver Kiendere rørte En ung, men en dydig, en haabefuld From Du hæftigst har saaret Forældrenes Hierter, De bedeste Taare et Vidne her bar; Hver Kiender her føelte de sterkeste Smerter, Thi dydig, ja dydig den Bortkaldte var Dog ømme Forældre, lad Mistrøst ey raade Hav Tillid til Skaberens trofaste Haand, Gudelskende Døden er stedse en Baade J Liver kun gives et eneste Baand; Den samme det knyttet, han atter opløser, Og stedse han sigter til Skabningers Gavn. Han samle os herfra, hvor Skiebnen iøser Kun Modgang, til Glædernes sikkreste Havn, Til Brudeparret Ober=Styrmand Hr. Hans Jensen Hammer og Jomfr. Dorothea Kirstine Ring, den 25 September 1782. Velædle Par, Lyksalighed. Er Ønsket i hver Skabnings Hierte, Men ikkun faa den ret begierte, At faae ved Dyden Hiertets Fred. Lyksalige! hvis Kierlighed. Paa rene Dyders Grund er bygger, Og derfor fra al Farlighed. Af Dydens Herre selv betrygget. Paa Dydens Bane gid De maae Der hele Levealder træde, Og daglig Flor af mildest Glæde, Tilrede for Dem altid staae, Gid aldrig nogen Modgang maae Med Sorg formørke Deres Dage, Og paa de Tider, som hengaae, De see med Glæde tit tilbage, Velædle Brudgom, bedste Ven! Saa ofte De maae Havet pløye, San have Gud Dem i sit Øye, Og glad Dem føre hiem igien, God Lykke og et æret Navn, Gid ved Selladsen De maae vinde, Og altid derved Deres Gavn, Som Deres Dyds Belønning finde. S..... C.