Berlingske Tidende, 1835-11-02
J et saadant fra Kairo hedder det: Da Alting her er vendt tilbage til sin gamle, jevne Gang, vilde jeg kun have Lidet eller Jntet at meddele, hvis ikke selv Hverdagslivet i Ægypten havde noget Mærkeligt ved sig, hvis Affløring i det mindste kan tjene til at aabne Øjnene paa de Folk, der, vildledte af blinde, kun efter det Ydre dømmende Talsmænd, af bestukne Smigrere eller af fejrede Gjæsters Beretninger, der betragte Alt gjennem de dem omgivende Hofmænds Blik, troe Ægypten allerede hævet til et meget højt Trin af Dannelse. Mehmed Ali, som for et Aarstid siden gav Haab om, at det, al Velstand, Agerbrug, Handel og Jndustri forkuende Monopolsystem lidt efter lidt skulde vorde afskaffet, synes nu tvertimod først at have besluttet, meer og meer at udvide samme, ja endog at ville gjøre sig selv til eneste Besidder af alle Grundeiendomme. Dette er Hovedøjemedet med den, tidligere omtalte Sammenkaldelse af det store Raad. Følgende Kjendsgierning er blevet mig fortalt af Øjenvidner. Paa sin Reise i Over-Ægypten, ved Pestens Udbrud, lod Mehmed Ali alle Præfecter og Borgemestre (Scheich-el-Beled) fra flere Provindser kaldes sammen, og i egen Person opfordrede han dem i Hoffets Nærværelse til at betale en gammel, tilbagestaaende Gjeld til Regjeringen. Forgjeves godtgjorde de Umuligheden, af at bringe Pengene til Veje, da de nemlig, efterat Høsten var forbi, neppe havde det Nødvendige til Livets Ophold. Paschaen paatog sig en vred Mine, bandte, truede og svor, at han inden fjorten Dages Forløb maatte have de forlangte Penge. Da de stakkels Arabere grædende faldt ham til Fode og besvore ham, i det mindste at vente indtil efter næste Høst, sagde han til en af sine Officerer: Skaf disse Mennesker bort fra mine Øjne Officererne begyndte strax at slaae løs paa de Bønfaldende med deres Stokke og Sabler, og da Dørren til den Sal, hvor dette Møde blev holdt, var meget snæver, opstod der en frygtelig Trængsel, Støden og Skrigen, indtil Alle vare slupne ud og kunde sunde sig igjen efter Skrækken og de modtagne Prygl. Tropper bleve derpaa strax afsendte til hine Provindser; de bemægtigede sig alt hvad de kunde finde af Levnetsmidler, Huusgeraad, Ager redskaber og Qvæg, og dyngede det sammen i Regjeringens Magaziner. Nu stormede naturligviis alle igjen til Paschaen, Nogle med deres Qvitteringer, der beviiste, at de for længe siden havde betalt, Andre med Klager og Skrig over den Vished, at de vilde omkomme af Hunger, da alle Levnetsmidler og Arbeidsmaterialier vare berøvede dem. Vice-Kongens Svar herpaa lød saaledes: Da J ikke ere istand til at betale Eders Gield, har jeg Ret til at borttage alt, hvad der er Eders; da J i saa Fald sikkert maae gaae under, vil jeg være naadig mod Eder; jeg vil for Øjeblikket og for den tilkommende Tid lade Eder beholde saa mange Levnetsmidler (det vil sige, Bønner, Løg, Durra o. s. v.), at J ikke skulle døe af Hunger; ogsaa skulle J faae det til Arbejdet nødvendige Qvæg, Udsæd og Værktøi, for at J saaledes kunne vedblive at arbeide for Eders Livs Ophold og for min Kasse. Men nogen egentlig Ret have J slet ikke meer til Noget. – Den samme Scene og med lignende Udfald gjentoges i Schubra. Det er følgelig ikke længer nogen Tvivl underkastet, at Mehmed Ali, ligesom engang Josephs Pharao, ikke alene factisk, men ogsaa theoretisk vil stemple hele Ægyptens Befolkning til Daglønnere. Nu skal De høre et Exempel paa ægyptisk Justits Medens Paschaen holdt Qvarantaine i Schubra, døde en af hans Eunucher af Pesten. Mehmed Ali blev meget forskrækket og spurgte, om ikke Nogen maaskee havde overtraadt Sundheds-Forholdsreglerne? En af Hofmændene svarede, at den afdøde havde ejet en Faarehjord, og at han muligviis havde havt Samqvem med sine Hyrder. En vis Chassan Bey, Slottets Over-Opsynsmand, lod øjenblikkelig Hyrden kaldes, og spurgte ham, hvad han havde bragt eller sendt den afdøde Eunuch. Den uskyldige Hyrde svor, at han, siden Qvarantainen var begyndt, hverken havde seet eller paa nogen Maade var kommet i Berørelse med Eunuchen. Jøvrigt – tilføiede Hyrden – vilde saadant ogsaa have været mig aldeles umuligt, paa Grund af den tredobbelte Sanitets-Cordon. Jkke desto mindre blev han kastet paa Jorden og, uden at der var den ringeste Mistanke mod ham, pryglet saalænge, indtil han livløs maatte bæres bort. Liden den ringeste antagelige Grund blive paa lignende Maade dagligen Prygl uddeelte mellem underordnede Personer, paa en eller anden af de Fornemmes Forlangende.