Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1839-04-30
af den alt bestaaende Stænderindretning, hvorved Danmark kunde tilegne sig sin Andeel af Civilisationens verdenshistoriske Udvikling. Med Hensyn til "ForvaltningsOrganismens" Fremskriden til en mindre bekostelig og mere planmæssig Jndretning gjorde Lehmann opmærksom paa, hvorledes den danske Stat, hvor liden den end er, dog er adskilt i flere forskjellige Dele, der ingenlunde kunne siges ved indre Sammenhold og eendrægtig Kraft at erstatte hvad den mangler i Udstrækning, og at navnligen en høist vigtig Deel deraf - Slesvig - Tid efter anden saaledes derfra var løsnet, at Man maatte frygte for et fuldkomment Schisma, dersom det ikke maatte lykkes Regjeringen at forekomme samme ved redebon at opfylde enhver retfærdig Begjæring, kraftigen at modsætte sig enhver ubeføiet Anmasselse. Taleren bemærkede dernæst, hvorledes mange indsigtsfulde og patriotiske Mænd, mene, at den bedste Garanti for Danmarks Velfærd vilde opnaaes, dersom det saa nøie som muligt sluttede sig til det øvrige Skandinavien, ikke blot i Henseende til Videnskabelighed og Litteratur, men ogsaa i Henseende til gjensidigt Forsvar og Politik. Efterat Jernstøber Lunde havde udbragt en Skaal for begge Stænderforsamlingers ædle Præsident, Schouw, og Prof. David en Skaal for Kongens og Stændernes Talsmand, A. S. Ørsted, blev en Sang afsjunget, hvoraf det sidste Vers lyder saaledes: Thi leve Mindet af den Mand, Som lærte os at trykke, Som Værget hamred stærkt, der kan Beskjærme Folke=Lykke. Han heed jo Guttenberg - vor Ven Hans Konst er Jordens Ære! Men frit og ret at bruge den En hellig Pligt maa værelhvorpaa Overlærer F. C. Olsen, Trykkefrihedsselskabets Formand, udbragte en Toast for Pressens Frihed. Ganske naturligt falder det dernæst, at Ussing netop i denne Forsamling udbringer en Skaal for en fri og selvstændig Communalforfatning for Danmarks Hovedstad, hvilken Forfatning han meente maatte bygges paa de tre Hovedpiller: at Byens Repræsentanter udgaae ved et frit og selvstændigt Valg af Borgernes Midte; at Byens Raadmænd udnævnes af Repræsentanterne paa Hs. Majestæt Kongens Approbation; at Repræsentanterne erholde en selvstændig besluttende Myndighed i alle reent communale Anliggender. Til denne med stor Jubel optagne Skaal føiede Grosserer Meinert, en af Stadens 32 Mænd, Følgende: "Da det Land, som Gustav vilde vinde, bag Stadens svage Volde laae, da reiste vore Fædre en levende Muur om det ængstede Kjøbenhavn og Fædrelandets Selvstændighed reddedes; men fra den paaAristokratiets Ruiner byggede Trone lønnedes Borgernes Trofasthed. - Aar ere henrundne, og hvor ere nu Kjøbenhavns saa meget priste Privilegier, glemte, opgivne, svundne ere de, Men skulde vi beklage, at det forholder sig saaledes, Maa ikke Alt svinde hvad der ikke stemmer med Tiden og dens Fordringer, Nei, mine Herrer, Kjøbenhavns særdeles Privilegier ville Kjøbenhavns Borgere, ikke fremmane, men en fri, en selvstændig, en til Nutidens Aand svarende Communal-Forfatning, den kunne vi som Erstatning gjøre Krav paa, og erholde vi denne, saaledes som vi ønske os den, saa skylde vi dette meget vore Stænderdeputerede og fornemmelig den Committee, som behandlede Sagen, da Udkastet til den nye Communal=Anordning blev fremlagt i Roeskilde. Saaledes vil jeg altsaa tillade mig at foreslaae denne Committees Skaal." Efterat Direkteur Duntzfeldt havde udbragt en Skaal forat den uafhængige, den besindige, men fremfor Alt den fædrelandssindede Journalistik, tilføiede Prof. David, at Forsamlingen ikke burde sætte sig ned, uden at have nævnet den Mand, ved hvem dens Tanker sikkert i dette Øieblik dvællede, den Ven, som desværre, er fængslet ved Sygeleiet, Candidat Giødwad. Deres Velvillie og Høiagtelse have fulgt ham paa hans hidtil gjennemløbne Bane; disse ville modtage ham, naar han atter helbredet vender tilbage, iblandt dem, og de ville ogsaa for Fremtiden ledsage ham gjennem hele hans Liv derhen, hvor al Avind forstummer, derhen, hvor Fredens og Frihedens Sol engang skal opgaae for ham som for os Alle. Efterat derpaa en Sang, "Bægerets Jndvielse, var afsjungen, sagde Cand. Orla Lehmann, at han til det Ønske, at dette Bæger, som en hellig Familieskat maa gaae i Arv iblandt Ussings Afkom fra Slægt til Slægt, og at enhver af dem maa vorde for sin Tid, hvad han er for vor, vilde knytte en Skaal for den ædle Qvinde, hvis Øie sikkert ofte med sød Stolthed vil dvæle ved dette Mindes rene Glands, og for de rødmossede Glutter, som i Morgen med barnlig Rysgjerrighed, ville stirre paa denne funklende billedskrift, hvoraf de ville lære de store Lærdomme om Begeistringens Ørneflugt, om Sandhed, Frihed og Retfærd, om Borgerværd og Borgerløn - en Skaal for Ussings Kone og hans Børn. Afbrudt af idelig Latter og bifaldsraab udbragte Prof. David derpaa en Toast for alle ærlige Folk, til hvilke han blandt Andre ikke regnede den, der teer sig som en Ven af frimodige Mænd, og der, naar en Exellence eller blot en lille Hof= eller Ridejunker spørger ham, om han skal være med til Ussings Gilde, siger - nei, hvor kan De troe det. - Forsamlingen bestod af 160 Borgere, hvoriblandt der – ifølge Kbhposten - kun var yderst faa Rangspersoner og ikke en eneste Decoreret.