Berlingske Tidende, 1773-02-22
Smirna, den 19de December. Vi bleve her Natten imellem den 10de og 11te Decbr. om Morgenen Kl. 3 uformodentlig opvakte ved en bestandig Skyden af smaae Gevæhrer, og ved alle Kiendetegn til et Oprør Saalænge det var Nat, dristede ingen sig til at gaae ud af sit Huus, eller at erkyndige sig om hvad som passerede. Ved Dagbrækningen saae man i Staden en tyk Røg opstige, og hørte tillige en bestandig Fyren af Flinter og Pistoler, saa at man blev bestyrket i den Formodning, at der var reyst sig et Oprør, som alt havde begyndt at anlægge Jld og true med en almindelig Nedsablen. De toe Engelske Krigskibe, som laae her, sendte strax deres Chaloupper, for at afhente den Engelske Consul og øvrige Engellændere, og bri de dem i Sikkerhed, hvilket de og tilbøde den Hollandske Cori i hans Familie, som gierne tog derimod. Jmedens disse ygtede, holdt det bestandig ved med at skyde. Jngen torde erkyndige sig hos Øvrigheden om hvad som gik for sig. Omsider besluttede dog Consulerne at sende deres Folk til Toldboden, men da de kom der, fandt de Toldboden lukket, saasom alle Betientere, Mæglere og Skrivere havde taget Flugten. De begave sig derpaa til den Tyrkiske Toldboed, hvor de fandt dem alle i den yderste Forlegenhed, og fik at vide, at Ayvas Aga med omtrent 1500 Mand bevæbnede Tropper var om Natten kommen ind i Staden, for at overfalde Muselin Cara OsmanOglu, hvortil han havde udvalgt Ramazans=Tiden, da den sidste havde lidet Folk hos sig, som ikkun bestod af 250 Mand. Muselim Oglu var, da Anfaldet skeede, efter Tyrkernes Sædvane paa Ramazans Fæsten ude af Huset, dog da han i Tide havde faaet Efterretning, begav han sig i Hast til sin Residents, og forsvarede sig der tapper. Consulerne løde nu hos Dommeren protestere imod Overfald og Jldebrands Antændelse, og endskiønt Tyrkerne lidet agtede om protesteren, saa havde saadant dog den Virkning, at Jldebranden blev dæm per, og Ayvas Aga foreviste en Ordre, at ham af Porten var overdraget at hugge Hovedet af Muselim og bringe det til Constantinopel. Men man fæstede ingen Troe til bemældte Ordre, forsikret om, at Hoffet ikke havde kundet ville, at Staden skulle bringes i saa forskrækkelig en Uorden. Denne Uorden vedvarede til om Aftenen Kl. 5, da Janitscharerne, saasom de saae, at Cara Osman Oglu ikke med 250 Mand kunde holde Stand imod 15000, besluttede, at overtale ham til godvillig at forlade Staden, førend hans Folk uden fra maatte komme ham til Hielp, og derved at forekomme et Blodbad, hvilket han og fandt sig i, naar Janitscharerne vilde staae inde for hans Liv, som de lovede ham. Osman Oglu drog da udaf Staden, og erklærede, at han forlod Staden for 3 vigtige Aarsagers Skyld: 1) For ey at være nogen Rebeller imod Storherrens befaling. 2) For ikke at give Anledning til at bringe Staden videre i Urolighed, og 3) for ikke at see sine Venner, de Franker, i Grund ødelagte. Han brød op om Aftenen Kl. 5, ledsaget af de fornemste Janitscharer, som havde lovet at være ansvarlig for hans Liv, og tog Veyen til Magnesia, hvor han traf sin Broder med 1500 Mand. Paa den Tid, da han forsvarede sig i sit Huus, har ingen af hans Fiender haft den Behiertighed, at gaae derind, endskiønt han lod Dørene staae aabne, og omendskiønt de omliggende Huse bleve satte i Brand, saa blev dog denne Jld snart igien dæmpet. Jmidlertid vare Skibene opfyldte med Mennesker, og man var i stor Forlegenhed. Cara Osman Oglufik i Magnesia et Tilhæng af næsten 20000 Mand, hvilke truede at ville hævne den ham tilføyede Tort. Siden den 12te huj. kom her ingen flere Caravaner med Levnetsmidler. Man frygtede for en Hungersnød. Handlingen laae ganske, og Tyrkerne løb omkring med ladte Gevæhrer. Den 19de komen Tartar fra Constantinopel med en Ordre fra Porten, ved hvilken Cara Osman Oglu igien blev erklæret til Bassa og Beskyttere over Staden og Slottet, saalænge Vaabenstilstanden, varede. Saaledes er Uroligheden paa engang bleven stillet, og den Ulykke, som man frygtede for, forekommet.