Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1797-11-10
jemske Tidender. Ennerede. Sæ No. 45. Fredagen den 10. November. Et Forslag til en offentlig Anstalt for at befordre Moralitet iblant Tjenestefolk. Alt hvad som kan bidrage til at forøge Summen af Menneskelykke, er billig Formaalet for brave Menneskers alvorligste Opmærksomhed. Lykkelig ja lyksalig ere de vor Arts Ædle, som med den herlige Evne at kunne virke Held, forene den skjønne Evne ogsaa at ville det. At sammenkede en Række af virkelige ædle Handlinger, alle sigtende til at formindske moralsk og physisk Elendighed og i dets Sted at fremkalde Flittighed, Arbeidsomhed, Velstand, – moralsk Forædling: at række en kraftfuld hielpsom Vennearm til den som dertil trænger, at dynge saaledes den ene skjønne Handling paa den anden, at see det Gode voxe og tiltage, hvis Grundvold man lagde: dette, o Broder, er noget jeg var istand til at misunde dig, i det samme Øjeblik, da jeg, henrevet af din Daads Beskuelse, ikkun burde have Sands for Høiagtelse og Beundring. Hvor er du og hvor er du? – Man vise mig dette herlige Gudlignende Væsen, man vise mig denne Guddommens Medhielper paa Jorden, dog disse Ædles Tal er saa liden, de ere saa sjeldne, at vi neppe opdage dem med Diogenes Lygte, gjør en Hændelse os bekiendt med en af disse usædvanlige Mennesker som uden Egennytte i den ædleste Hensigt opofre en betydelig Deel af deres Overflødighed til Medbrødres sande Vel, saa troe vi at see et overnaturligt Væsen, saa sielden er det, at finde dem, der kraftigen føle og udøve Pligterne. - Alt bliver jo tilbage; kun et usselt Svøb omvinder vort kolde Leer efter Skilsmissen herfra. Tit deele leende utaknemmelige Arvinger eller formuende Slægtninge sig i de rige Efterladenskaber, for disse skulde man stræbe, for hine skulde man spare. - Nei Broder, ikke bør du spare for disse eller stræbe for hine. - Men, siger du, jeg har Børn, og skulde jeg ikke samle for dem, er jeg ikke forbunden, frem for alle andre levende Væsener at gjøre dem til Formaal for min Omsorg, - Har de Børn, o Held dig Broder at du har Børn, thi mere deeltagende skal du føle dig at være en Statens Borger, mere glad og fornøjet skal du kunne nyde din Tilværelse og fryde dig ved de mange Glæder der ere fordeelte over vor Jord, skjønnere bliver nu den hele Natur for dig, ikke saa skjøn kan den være for den, der ikke bindes til Verden og Mennesket saa stærkt, som du der har Børn i hvis Besiddelse du finder en ufeilbarlig Gjenstand hvori hver en om og ædel Følelse, forener sig; men Broder, du tager feil, dersom du troer at skulde være befriet fra Forpligtelser, mod Andre saasnart du har Børn. Det er ganske rigtigt, at Kierligheden begynder først hos sig selv og Sine, men derfra strækker den sig ogsaa henud til alle andre Medskabninger. Du er pligtig - Naturens høje Stemme byder det – at gjøre dine Børn saa lykkelig som muligt, deels ved at give dem en god og feilfrie Opdragelse, og ved at gjøre dem fortroelige med de Midler, hvorved de kan forhverve sig deres gode Udkomme; deels ogsaa ved at efterlade dem af din Formue i det ringeste saa meget som de behøve for at kunne uden Møje og Bekymring begive sig paa Verdens Skueplads som Borgere. Mere behøve de ikke mere bør de ikke ville gjøre Fordring paa. - Hvad, skulde det være ubetingt Pligt at jeg efterlod mine Børn en Tønde Guld (dersom jeg var Eier af saa meget, naar den halve Deel var mere end overflødig tilstrækkeligt for at væbne dem mod physisk Mangel og Trang og at føre dem uden Sorg og Bekom ring ind i det borgerlige Livs alvorlige Cirkel frem for saa mange tusinde Andre, der møisommeligen maae arbeide sig frem af de fornefulde Stier. – Nei, aldrig skal man være istand til at overbevise mig, at det var Pligt, at efterlade mine Børn den hele Tønde Guld, thi dersom dette skulde være Pligt, saa gad jeg opkaste det Spørgsmaal, om det ogsaa var min Pligt ved at nære deres Haab om en stor Arv i Fremtiden, at friste dem maaskee til et ørkesløst Liv og at svække den Jld, der skulde oplive dem til at forsyne deres Hoveder med gavnlig Lærdom og derved at danne sig til duelige og nyttige Mennesker, en Bestræbelse der er varmest, jo mindre Ynglingen har Haab om en betydelig pecuniair Hjelp. Et velmeubleret Hoved er dog gjerne en sikker og fast Capital, der i Almindelighed gjør sin Besidder uafhængig Vilde vel Nogen fordriste sig at besvare hiint Spørgsmaal med Ja? – Nei Broder, naar du paa den ovennævnte Maade har baaret faderlig Omsorg for dine Børn, saa bør du vende dit velgjørende Blik hen til dine til Hielp trængende Medbrødre, disse have paa en Maade Ret til at vente Understøttelse af dig. Anvend det Øvrige af din Overflødighed til deres Vel, udbred ved dens ædle Brug den Lyksalighed, som det høieste Væsen har værdiget dig at kunne tildeele Andre. Da skal du først kjende dig lykkelig naar du som din Arts virkelige Velgiører, befordrer Skaberens Hensigt, og hvilken ubeskrivelig inderlig Tilfredshed maa ikke fylde dens Siel, der seer sig omringet af idel Godt som uden ham ikke skulde have været til, da føler man sit høie Værd som Menneske. Jo meere den skjønne Bestræbelse at anvende sin Overflødighed til Brødres Vel, er udstrakt, jo meere omfattende den er, des ædlere og hæderværdigere er den og des større bliver den Høiagtelse og Taknemmelighed vi skylde Velgjøreren. - Om det følgende Forslag som jeg saaledes i Haab om gode Menneskers Medvirkning, nedlægger i de Trondhjemske Tidender, kan ansees for at være en Gjenstand, værdig Patriotens hele Understøttelse, dette overlader jeg til Skjønneres Bedømmelse, min individnelle Følelse siger mig, at det er yderst vigtigt. Man udkaster og iværksætter tildeels mange gode og nyttige Forslage der sigte til privat oc almindelig Vel, men endnu har man ikke alvorlig henvendt Tanken til en saa talrig Klasse af Medborgere, som den der indbefatter Tienestefolk. De ere for det meste uden Opdragelse, altsaa raae og udannet, og - hvilket gjelder om den største Deel – meget usædelig. Jkke viljeg her opregne Beviser for denne min Paastand, thi de ere noksom bekiendte. Mange af disse Tienere gaae siden over til de active Borgeres Klasse, deels ved Giftermaal og deels ved at begynde borgerlige Sysler. Jntet er naturligere, end at den der engang er fordærvet, fører den ne Fordærvelse over i sin nye Kreds, meddeler den igjen til Andre som med ham staae i Forbindelse og multiplicerer saaledes det Onde. Da disse Folk, der som sagt er, for Størstedelen ere uden egentlig Opdragelse, fra denne Side ikke mere kan forbedres, saa maatte man opsøge et andet Middel for at bevirke en Slags Moralitet hos dem, som de ellers ikke meere skulle kunne erlange. Næsten alle Mennesker blive - mere eller mindre - satte i Bevægelse ved Egennyttighed. Naar man nu fra denne Side kunde tilvejebringe Moralitet iblant saa stor en Klasse af Medborgere, saa var det unegteligen en saare roesværdig Fremgangsmaade Hensigten vilde for en stor Deel vorde opnaaet, dersom ved Øvrighedens patriotiske Foranstaltning en Jndretning fandt Sted, hvorefter de Tienere, hvad enten Mandspersoner eller Fruentimre, der med troværdige Attester kunne bevise, at have baaret sig af sædelig, samt tro, redelig og ufortrøden tjent deres Huusbonder i en vis Kiede af Aar f. Ex. 10 eller 12 Aar efterhaanden (nemlig paa eet Sted uden at forandre Tjeneste) skulde offentligen faae en Præmie af en Snees Rigsdalere eller saa omtrent; dersom de havde tjent en længere Tid, da maatte de nyde en større Præmie og maaskee siden f. Ex. efter 20 Aars Forløb foruden en passelig Præmie endnu et aarligt Tillæg til deres Løn f. Ex. 2 Rdlr. som ligeledes maatte betales af denne offentlige Jndretnings Kassa. Uddelingen maatte aarlig paa en bestemt Dag skee af Øvrigheden og Handlingen, maatte faae al mulig Festlighed, hertil bidrager deels en talrig Forsamling, deels en passende Tale til de Præmiræskende, hvori tillige paa en opmuntrende Maade de kunde erindres der haabe, i sin Tid at vorde deelagtige i disse Præmier. De Belønnedes Navne maatte offentligen ved Trykken bekjendtgjøres og et Exemplar deraf maatte paa en i Øinene faldende Maade overleveres til Enhver. Det er uden for al Tvivl, at foruden det Haab, efter en vis Tids Forløb at kunne faae en liden Summa Penge, ogsaa en roesværdig Ærekjerhed vil opflamme en Deel for at nyde engang den Glæde at see sig offentligen med Agtelse fremstillet og vorde omtalt paa en hædrer de Maade. End et Gode, de Tienere som have knarvurne maaskee uartige Huusbonder, vilde søge at overbære: de vilde, af Frygt for at komme ud af deres Tjeneste og derved tabe den Udsigt at vinde Præmie, vænne sig til Taalmodighed, til Eftergivenhed, til Føielighed. – Dyder der ere undværlige for Qvindekjønnet i dets kommende Stilling som Ægtemager. Ja den unge Haandværksmand skal med Glæde byde sin Haand til den Pige, som offentligen er bleven saa udmærket hædret: han skal gjøre sig noget til af at faae den til Ægte, hvis Dyd et heelt Publikum har seet at blive belønnet.