Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1826-06-03
Det var i Aaret 1785 at denne Sproglære første Gang kom ud. J dette Mellemrum ere en heel Deel nyere Sproglærer i det danske Sprog udkomne, der mere eller mindre, paa samme eller forskiællige Maader, have givet Anviisning til Retskrivningen. Men paa Undersøgelse af disses Grunde kan jeg ikke indlade mig, og det vilde desuden være megen Tvivl underkastet, om min Vælgen eller Forkasten af dette og hiint stod Prøve. Overalt ere ogsaa Hænderne for en stor Del bundne paa mig, da Selskabets Medlem S. T. Hr. Conferenceraad Jacobi har sagt mig, at Retskrivningen af mig maatte følges saaledes som den var begyndt i de udkomne Bogstaver af Videnskabernes Selsk. Ordbog. Endskiøndt jeg beklager, at Planen for Retskrivningen i denne Ordbog er mig aldeles ubekiendt, saa er dette Baand mig dog saa meget mere behageligt, som jeg sporer en stor Overeensstemmelse heri med de ovenfor af min Farbroder angivne Regler. Man maa sandelig falde i største Forundring, naar man seer det danske Sprog eie i det mindste en halv Snees Grammatiker, som hvad Titelbladet angaaer, fører forskællige Forfatteres Navne, og med alt dette er man ikke engang bleven færdig med den første Punct, Retskrivningen. Det kunde være værd for den der fandt Lyst og Kald hos sig til at extrahere og sammenligne dem alle, for at see, hvor stort Udbytte for Sproget han vilde vinde mere, end hvad dette allerede vandt i Aaret 1785, da min Farbroders danske resonnerede Grammatika udkom. Jeg tvivler paa at Tingen vilde betale sig. J det mindste er saa meget vist, at den største af alle udkomne Grammatiker, endog større end min Farbroders, jeg mener Werfels, indeholder intet andet eller bedre, end hvad som rent er udskrevet af hin. Jeg kiender og har seet de Materialier min Farbroder brugte til at reise sin Bygning med, og disse bestode i en utrættelig Drøften, Grandsken og Selvtænken, uden at være nøie med at efterskrive. Og ved disse Materialiers Brug kunde man vente et Fundament, der vilde blive varigt nok, om det end gik, som det lader til at være gaaet, – og det saa ofte gaaer, at jeg skal bruge en Lignelse, naar en Bygmester ønsker sig en Fortieneste ved en Bygning, hvor Smagen eller Ælde kræver en ubetydelig Forandring for at falde i Øine; han dadler det Hele, men lader sig nøie med, naar han har gjort den til en Entreprise, at smøre den over med en Fernis, og befatter sig intet med Grundvolden, fordi han seer den er stærkere, bedre og varigere end han kan giøre den. At møde Fornuft med Fornuft, Grunde med Grunde, Skarpsindighed med Skarpsindighed er ingen let Sag. Hvorvidt de nyere Sprog lærere med disse lige Vaaben have mødt og afviist min Farbroder i de Regler han paa ovenbenævnte Sted i sin Grammatik har givet i Henseende til Retskrivningen, er det ei muligt for mig at bedømme. Men dersom Mænds Vidnesbyrd, der have gjort sig lige agtede som danske Skribenter og grundige Lærde, skal gielde noget, saa maatte det tillades mig at anføre Hr. Geheimeraad Høeg, Guldbergs, og afdøde Conf. Raad B. S. Sporons Omdømme om disse for Retskrivningen anførte Regler. Den første siger, i en privat Skrivelse, som jeg har i Hænde, at han, paa hans egne smaa Særheder nær, consenterer gandske hvad om denne Sag med mere er sagt, og den sidste declarerer offentlig i Slutningen af Fortalen til 2 Binds 1ste Stykke af hans enstydige danske Ords Bemærkelse, at han vil have rettet, og for Fremtiden fulgt i Ordenes Retskrivning de paa citerte Steder angivne Regler. Jeg negter ikke at det forekommer mig, som at saadanne tre Mænds Overeensstemmelse, der alle have gjort sig fortiente af Sproget, udentvivl maa have stor Vægt. Ogsaa lader det som Sprogets Bestemmelser maatte lide Ophold og Hindringer, blot for at deele lige Skjebne med den Mand man misundte Alt. Som en Følge heraf har jeg den Ære at erklære: at de Regler, som findes for Retskrivningen i min Farbroders danske re sonn. Grammat. (fra p. 32 til 53) ere af mig fulgte i det Hele, dog med følgende Modificationer og Forandringer. 1, at hvad de fremmede, men i Sproget optagne, og ved idelig Brug saa at sige maturaliserede Ord angaaer, da er jeg villig at anføre disse, saaledes som det maatte behage Selskabet at foreskrive mig, enten under deres etymologiske Orden, med Vedføining af deres danske Udtale, eller i dansk Form med Vedføining af deres etymologiske Oprindelse, f. Ex. Accise (Aksise), eller Aksise (Accise). Bombardement (Bombardemang) eller Bombardemang (Bombardement. hvorom jeg herved giver mig den Ære at udbede mig Selskabets Bestemmelse til Regel, thi da det er nødvendigt, at skye al ufornøden Vidtløftighed, saa ønskede jeg ikke at anføre dem uden paa eet Sted. 2. At jeg i det Væsentlige, og forsaavidt Videnskabernes Ordbog er overeensstemmende med sig selv og en fast Regel, følger den i samme vedtagne Plan i de allerede ved Trykken bekiendtgjorte Bogstaver, da jeg meget vel indseer, at tvende videnskabelige Selskaber, der stræbe til eet Maal, bør være enige. Til at oplyse hvad jeg ovenfor har berørt, om at jeg kunde spore, at Vidensk. Selsk, Ordbog havde afbenyttet de Regler min Farbroder i hans Grammatik har givet, maatte det tillades mig at anføre som Exempler, at i Ordbogen skrives, i Medhold af hvad der er sagt om f og v pag. 45. Drift ikke Drivt), Skrift, ugift, skriftlig ikke Skrivt) &c., ligeledes hvad der paa. 47 er sagt om Bortkastelsen af "i Bogstavet i Ord, hvor dette i Udtalen ikke høres, saaledes f. Ex. skriver Ordbogen: Skæg, skærer, Skæfte, Fodgænger, køler, kæmper &c. Jtem om Bortkastelsen af e i Enden af Ord, hvor det ei høres, som Bro, Brobygning, Klo o. fl.