Corsaren, 1841-04-16
Tanker over det Ark Papir, som ligger for mig.*) Venlig tilsmiler mig det hvide, ubeskrevne Ark ligesom en Dandserindes Ansigt ved en ronde de jambe, eller som en 30aarig Dames Øine ved et Bal, eller som vort Theaters Repertoire. Hvidt som Ruslands Sneeslætter ligger det for mig og synes bedende at tilraabe min napoleonskfremskridende Pen: "Hertil og ikke længer! Nene ere disse Marker, uskyldige disse Hytter, besmit dem ikke med den sorte, dræbende Gift." Men det er forgiæves. Ustandselig skrider jeg fremad, den mørke Skjæbne bryder ind over de lyse Egne, allerede er det hvide Maskinpapir, (jeg siger til Trods for dHr. Wilkens og Falck, at det er Maskinpapir) berørt af den skaanselløse Pen. Naar jeg betænker, hvad der kunde være blevet af dette Papir, da griber mig Anger og Veemod. En Despot kunde paa det have nedskrevet sin Abdication, en mild og folkelig Konge have givet Løftet om en Constitution og NB. opfyldt dette Løfte - kort: Et heelt Folks Lykke kunde været afgjort paa det. Det kunde ogsaa været gjort til et Rescript, en Actionsordre, en Arrestbefaling, Ting, som vel ikke altid bringe Lykke og nyde Velsignelse, men som dog gjemmes i Historien til den sildigste Efterslægt. Eller han *) Ideen til denne Artikel er laant fra Saphir. (en Konge) kunde derpaa have tilstaaet et Gratiale (hvis det var i et Land, hvor Gratialevæsenet ikke var afskaffet), creeret en Ridder, bagt en Adelsmand, befalet en Ordens-Decoration - ja, hvilken Hæder, Berømmelse eller idetmindste Mærkelighed kunde Du, stakkels Papir, ikke alt have opnaaet, hvis Du var falden i en Konges Haand og ikke i min! Og hvormange andre Steder kunde Tilfældet ikke have ført Dig hen og skaffet Dig Værd og Betydning! Med et Pennestrog havde Rothschild bragt Dig til at gjælde Millioner; med sin ziirlige Haandskrift havde en ung Dame ved et lille Ja gjort en Elskers Lykke (eller Ulykke). Du kunde være bleven et Brev med det vigtigste og interessanteste Jndhold (f.Ex. med Correspondents-Artikler til Aalborg Avis), Du kunde som Spiseseddel have bragt en Gourmands Tænder til at løbe i Vand, Du kunde i en Skrædders Haand være bleven det nydeligste Maal og have nydt den Lykke at omfatte en Garde-Officiers smækkre Taille, ja! hvad Stort og Herligt kunde Du ikke have opnaaet, istedetfor at Du nu maa nøies med det beskedne Lod at blive en Artikel til "Corsaren". Men maaskee har Du dog Grund til at glæde Dig over denne Skjæbne; thi hvor let kunde Du ikke ogsaa have faaet en værre. Tak Du for Ex. Din Gud og Skaber for, at Du ikke kom som et oversat Skuespil (Du veed, at der ingen originale skrives mere) til Theaterdirectionen og blev hysset, eller pebet eller lagt "under Laas og Lukke", eller til Hr. Løser, saa var Du bleven indlemmet i "Skuespil smaae", eller til Hr. Salicath, især da han skrev imod Normann, eller til Hr. Normann især da han skrev imod Salicath. Eller hvad mener Du vel: Hvis Du var kommen til "Dagen"? - Du gyser. J Sandhed! Jeg fortænker Dig ikke deri. Og dog - det vilde jo ikke være Dig selv, som ved Alt dette kom til at gjælde, det var kun det, der var indpræget Dig. Honneuren, man i det gunstigste Tilfælde vilde vise Dig, vilde altsaa omtrent være den samme som den, Skildvagten viser en bekorset Mand: Han præsenterer for Ordenen ikke for Manden. Men selv ligner Du altsaa, idet Du aldeles uselvstændig modtager Indtryk uden at kunne eller turde give Dit Bifald eller Mishag tilkjende, en assessor auscultans, eller en Copist, eller en pryglet Soldat, eller en anden saadan Ting. Dog, jeg vil ikke nedslaae Dit Sind med saa lidet glædelige Lignelser, derfor vil jeg hviske Dig i Øret, at Du ogsaa ligner noget Større og Hæderligere. Trøst Dig! Du ligner mangen en stor og mægtig Mand: Selv er han tom og indifferent som Dine hvide Sider, og hans Raadgivere beskrive ham, ligesom jeg nu beskriver Dig. Ligesom Du skal gaae ud i Verden og dømmes, ikke efter Dit eget Gehalt, men efter det, jeg har hæftet paa Dig, saaledes gaaer Verden om ham og dømmer ham efter det, de Andre have indpræget ham. Ligesom Du, naar Du har opfyldt Din Bestemmelse, kastes i en Krog og glemmes, medens det, som har været skrevet paa Dig, gjemmes i Nogles, maaskee i Manges Hukommelse, saaledes gjemmes ogsaa den Indskrift, han har baaret, i Manges, ja i Mængdens Hukommelse, naar han selv alt længe har været kastet i en Krog af den mørke Jord eller hensat i en Krog af det mørke Capel. Jeg sagde, at det, som jeg havde skrevet paa Dig, maaskee vilde leve i Manges Hukommelse; det sagde jeg kun for at faae Lignelsen ud, ikke fordi jeg virkelig mener det; thi, idet jeg nu seer tilbage paa Dig, synes det mig, at Dine beskrevne Sider ere ligesaa tomme som Dine ubestrevne, og for sildig angrer jeg, at jeg med mine tomme Betragtninger har forsøgt at udfylde Din Tomhed. Du er selv tom, Du taler tomt - J Sandhed! Havde jeg Magten og en Uniform til Dig, saa gjorde jeg Dig til Hofjunker.