Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1842-12-15
Den kongl. Commissarius. Der er vistnok ikke hidtil fra Stænderne foretaget noget Skridt, hvorover Hertugdømmene kunde have at beklage sig, skjøndt der vel stundom under Forhandlingerne er fremkommet Tirader, som man, naar man vilde analysere dem, maatte finde anstødelige. Derimod er det bekjendt, at der igjennem Pressen har udtalt sig en fjendtlig Stemning imod Hertugdømmene, og navnligen den Paastand, at Slesvig burde incorporeres i Danmark, noget der har bidraget i en ikke ringe Grad til at fremkalde den uvenlige Stemning, der nu hersker i Slesvig. Hvad der var at gjøre, for at opretholde det danske Sprog i de Districter af Slesvig, hvor det endnu har vedligeholdt sig, har Kongen allerede gjort, og den Vei, som han i denne Henseende har indslaaet, er vistnok den eneste, som kan føre til Maalet, skjøndt ogsaa den har sine Vanskeligheder. Oliemøller Schytte: Jeg maa tilstaae, at det ikke sjeldent har været mig uklart, hvad i offentlige Blade har været yttret og Slesvigs Forhold til Danmark, og at det selv i dette Øieblik ikke er mig klart, hvad Forskjel der er imellem den kongl. Commissarii Yttringer, at Slesvig er et uafhængigt Led af den danske Stat, og de Ytttringer, som ved flere Leiligheder ere fremførte i de slesvigske og holsteenske Stænder. Den samme Uklarhed om dette Punkt, der findes hos mig, og, som vi have seet, ogsaa hos et andet agtet Medlem af Forsamlingen, da han har yttret, at de enkelte danske Øer staae i samme Forhold til Kongeriget som Slesvig, kan muligen ogsaa have bevirket, at Bladene have brugt et mindre rigtigt Udtryk til at betegne deres Anskuelse og Slesvigs Forhold til Danmark. Jøvrigt kunde jeg, da denne Sag nu engang er kommen paa Bane, meget ønske, at henvende det Spørgsmaal til den kongl. Commissarius, hvad den danske Regjering indbefatter under Danmark, og hvor dettes Sydgrændse erDen kongl. Commissarius. Det egentlige Kongerige Danmark ender sig ved Hertugdømmet Slesvig. Den ærede Deputerede behøver blot at læse Kongens Titel, for at see, at Slesvig er forskjelligt fra Kongeriget Danmark, ligesom jo heller ikke de Love, der udgives for dette Kongerige, gjælde for bemeldte Hertugdømme. Jøvrigt vil jeg gjerne indrømme, at der hersker megen Uklarhed i hvad der offentlig er blevet yttret om denne Gjenstand. Kammerherre Benzon. Da alle de Efterretninger, vi endnu have om den Sag, der har fremkaldt nærværende Andragende, ere eensidige, er det udentvivl gaaet flere af Forsamlingens Medlemmer som mig, at de ikke have noget klart Begreb om, hvorvidt Lorenzen har havt tilstrækkelig Anledning til at insistere paa at tale dansk istedetfor det almindelige Forretningsprog i Forsamlingen. Vistnok kan det ikke negtes, at da Fleertallet af de Deputerede ikke forstode dansk, og det samme var Tilfældet med Protocolførerne, vilde det ganske forstyrre Forretningsgangen og medføre megen Uorden, naar der taltes dansk i Forsamlingen; thi det danske Foredrag kunde da ikke føres til Protocols, og heller ikke opfattes og besvares af de øvrige Medlemmer; der var altsaa den største Opfordring, for Lorenzen til at betjene sig af det tydske Sprog, og det bliver saaledes dog et Spørgsmaal, om han var i sin gode Ret, ved at negte dette. Jeg skulde derfor mene, at ligesom det vistnok af os vilde ansees som en meget indgribende Forholdsregel, hvis Slesvigs Stænder paa Grund af en eller anden Yttring, som var brugt her i Forsamlingen, vilde indgaae med en allerunderdanigst Adresse, hvori de udtalte deres Misbilligelse heraf og opfordrede til kraftige Forholdsregler, saaledes maatte der være særdeles vægtige Grunde for nærværende Forsamling til at indgive en lignende Adresse i Anledning af, hvad der foregaaer i Slesvig. Det forekommer mig, at dette ikke burde skee, naar man ikke var kommen til det Punkt, at det enten maatte briste eller bære, saaledes at man, hvis Slesvig ikke god villigen vilde finde sig i, hvad der maatte erkjendes for ret og billigt, maatte tvinge det ved Vaaben magt. Men Gudskeelov finder et saadant Forhold ikke Sted, Fornuftgrunde ville endnu kunne gjør sig gjældende, og Kongen vil vistnok, uden noget Løfte fra vor Side og kraftig Bistand, vide at udjevne Forholdene paa en fredelig Maade. Jeg maa iøvrigt erkjende, at det ingenlunde er glædeligt, at see den Tone, der gaaer igjennem Forhandlingerne i Slesvigs Stænderforsamling, og det vilde være særdeles ønskeligt, om en bedre Stemning kunde fremkaldes; men jeg maa meget befrygte, at vi ikkun ved det foreliggende Andragende ville bidrag til, at forværre Stemningen, og derfor maa jeg stemme mod Nedsættelsen af en Comitee.