Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1809-11-27
Sverrig. Under 31 Octbr. har Hs. Majestæt gjort Rigets Stænder, et Forslag angaaende Vedtagelsen af kraftige Anstalter til Rigets Forsvar og dets Fremtids Sikkerhed. J samme gaaer Kongen ud fra den Grundsætning, at hver Stats større og mindre Sikkerhed og Agtelse hos fremmede Magter beroer paa sammes indvortes Styrke og den Nationalaand, som hersker hos dens Jndbyggere, - og at jo mere disse lempes efter den Tilstand, hvori de tilgrændsende Lande befinde sig, desto sikkrere kunne Medborgerne overlade sig til den trøstende Forestilling, at deres Frihed og Selvstændighed kunne opretholdes. Efterat have omtalt Utilstrækkeligheden af nærværende Krigsmagt imod Landets Naboer, endog om den var fuldtallig, siger Kongen om den deraf følgende Nødvendighed af at forøge den, endog dette vorder byrdefuldt, at da der blot er Valg mellem Opofrelse og Fornedrelse, mellem en hævdet Ære og en tabt Frihed, og enten at opretholde Sverrigs ældgamle Navn eller see det udslettet af de Europæiske Staters Tal, bør ingen Svensk Mand betænke sig, intet Hjerte tillukkes, ingen Arm synke, og ingens Kræfter ansees overflødige. Man maatte, hedder det videre i Forslaget, ikke ømme over at gaae af fra gamle Former, for at naar det eneste Middel, en Nationalbevæbning. Sverrigs af en stor Konge næsten et hundrede Aar for andetsteds fremviste Exempel paa en nær Forening mellem Soldaten og Med borgeren, var nu ikke længere tilstrækkeligt. En National væbning lig det forrige Landværn, der uden Vaaben, udenForsynelse, joges i Døden for dem, der ringeagtede den, vil Kongen og Sagen ei. Hans med Forslaget følgende Plan peger til en Væbning, der forøger Armeen, og indsmeltes i den. Fuldtallighed, sikker Rekruttering, Muelighed til Forøgelse naar behøves, ere Grundbegrebene, og da Selvforsvar er denne Væbnings eneste Vilkaar, vil ingen Stat finde der en Anstødsteen. Men Stænderne maatte bestemt nogenlunde tilstrækkelige aarlige Pengemidler til Armee og Flaade, der i Kongens Forslag af 5 Juli ere anslagne til 1 Million Rd. Banko aarlig. Det er ikke - siger Hs. Majestæt blant andet i dette mærkelige Forsag - af privat Ærelyst, eller for at fremme personlige Hensigter, at Hs. Kongelige Majestæt har bragt Spørgsmaalet om National-Bevæbningen paa Bane; men det er blot af sandMedborgerfølelse og af en under alle Omskiftninger uforanderlig hengivenhed for Sverrigs Vel, en Tænkemaade, som først vil udslukkes ved Døden. Snart nær ved Maalet af sin Løbebane formoder Hs. Majestæt ei at opleve de Tider, da flere slige truende Storme skulle tyste Sverrigs Regjeringsbygning som dem, der nylig vare nær ved at tilintetgjøre dets Tilværelse og Navn; men saalænge Musligheden, deraf kan med hvert Aar, med hvert Øieblik, fornyes, saalænge Riget ikke i sit eget Skjød eier den sikreste Statte for Fredens Opretholdelse, nemlig ved forud tagne kraftige Anstalter at kunne føre en uundgaaelig Forsvarskrig, saalænge har Hs. Majestæt uden Hensyn til Udfaldet troer at burde følge, hvad hans Hjerte og faderlige Omhue indskjød ham. Skulde Hs. Majestæts Bestræbelser ei naae en ønskelig Fremgang, og dette ældgamle Rige, blottet paa Forsvar, skulde see den ulykkelige Time komme, da de hellige Ord af Frihed og Fædreneland blevetremmede fordet Svenske Bryst, og udslettede ved Erobrerens Vaaben, da dette ældgamle gothiske Navn, som endnu opflammer vore Hjerter og har trodset saa mange Aarhundrede, skulde blant Tidens Omvæltninger forsvinde - og blot efterlade et sørgeligt Minde, om hvad vi have været - da - gid dette gyselige Malerie aldrig maatte gaae i Opfyldelse, skulle vore Efterkommere, som Offere for nærværende Tids Uvirksomhed, i det mindste ei med billighed kunne gjøre Hs. Kongelige Majestæt den Bebreidelse, at Han ikke har anvaret sit Folk for sin tilkommende ublide Skjebne, eller at have lagt dem paa Samvittighed og Ansvar de Pligter og Midler, hvorved de kunde forebygget den.