Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-12-03
Det er noksom bekjendt, at det høikongelige danske Cancellie har affordret Vedkommende deres Betænkninger over det Spørgsmaal: Om Skolelærer Seminarierne kunne nedlægges: At der i denne Anledning vil blive erklæret baade pro og contra, lader sig ligesaa sikkert formode, som det kan ventes, at Collegiet vil vide at skille Klinten fra Hveden. Upassende vil det imidlertid neppe ansees, at en Stemme ogsaa offentlig yttrer sig i en Sag, der er af Vigtighed. Anmelderen, som for det Første henviser til Professor J. Møllers Pastoralbreve i theologisk Bibliothek, hvor Sagen er bedømt af en Mand, der ei alene har Evne, men ogsaa Villie til uden Fordom at sige sin Mening, tilføier dernæst følgende korte bemærkninger i Anledning af de sædvanlige Jndvendinger, der pleie at høres af Seminariernes Modstandere. I. Seminaristerne, hedder det, lære Adskilligt, som de ei gjøre Brug af i Almueskolerne, hvor Lærefagene kun bør være Religion, Læsning, Skrivning og Regning. Anm. vil ikke opholde sig ved at vise, fra hvilken indskrænket Synspunkt Skoleunderviisningen her betragtes; men bemærker kun, at dette Raisonnement har megen Lighed med den Paastand, han engang har hørt, at Præsterne ei behøvede at lære Latin, Græsk og Hebraisk, da de skulle præke i deres Modersmaal, og ei Mathematik, da de ikke skulle lære deres Tilhørere at gjøre Beregninger o. s. f. Piat applicatio. - Vilde Nogen her erindre, at hvad Seminaristerne lære af Mathematik, Naturhistorie, Naturlære, Astronomie o. f. er ufuldstændigt, da kunde vel spørges, om vi i vore Studenteraar lærte ethvert Fag fuldstændig, hvori vi maatte lade os examinere, Var Det, som vi lærte deraf, os derfor til ingen Nytte, Ei engang en god Læsebog er Skolelæreren i Stand, til at benytte, naar han ikke har nogen Kundskab i de anførte Videnskaber. 2. Men, siger en Anden, om Man end indrømmer, at Seminaristerne kunne have Nytte af alt Det, som de lære, saa har Man dog god Grund til at være misfornøiet med deres Mangel af Beskedenhed. Ja, visselig har man god Grund dertil, hvis Beskyldningen er sand, og Beskedenhed ei forvexles med Kryberie. Anm. kjender imidlertid flere, end et Seminarium, hvis Lærere, ingen sanddre Mand vil kunne bebreide, at de lægge Grundvold til Ubeskedenhed hos de dem betroede unge Mennesker. At der desuagtet kan være Enkelte iblandt disse, der skuffe de Forventninger, Man gjorde sig om dem, er ligesaa naturligt, som at der i enhver anden Stand kan gives dem, der ei ere, som de burde være. Men en Slutning, som denne: "fordi Nogle ere ubeskedne, derfor er Ubeskedenhed en almindelig Feil hos dem, tør neppe nogen forstandig Mand vedkjende sig. De iblandt os, som kjende noget til de gamle Degne og Skolelærere, vide ogsaa, at Adskillige iblandt disse udmærkede sig ved et taabeligt Hovmod; men derfor ere vi ei saa ubillige at skiære dem alle over een Kam 3. Hvad er der udrettet ved Seminarierne? saa spørger en Tredie. Anm. spørger igjen hvorfra har den bedre Underviisnings Methode som findes i Skolerne nu fremfor tilforn, sit Udspring? Hvo der endog vil nægte Seminarierne den Fortjeneste at have bragt denne i Gang, maa enten være uvidende om Skolevæsenets nuværende og forhenværende Tilstand, eller lade, som om han er det. 4 En Fjerdes Paastand er maaskee denne: at Skolelærere kunne ligesaagodt dannes af Præster, som ville paatage sig privatim at veilede dem. Skal Anm. indrømme dette, da maa han forudsætte, at der kun valgtes Mænd dertil, hos hvem der fandtes de Kundskaber og øvrige Egenskaber, der gjorde dem skikkede til et saadant Afbeide, ja han maa fremdeles antage, at der maatte hvile det samme Ansvar paa dem, som der nu hviler paa Seminariernes Forstandere. Men saa havde vi jo igjen et Slags Seminarier. Overlodes det derimod til Enhver, som tilbød sig, at danne Skolelærere, da vilde det vel gaae, som det stundom er gaaet, at det ofte kun blev for et Syns Skyld. Det kom da an paa, om der kunde findes duelige Mænd, som gratis vilde paatage sig at anvende det Meste af deres Tid til, uden Hjælp af nogen Medlærer, at undervise de tilkommende Lærere i Skolerne; Mænd, som kunde og vilde underkaste sig, ei alene de dermed forbundne Opoffrelser og Bekostninger, men ogsaa det saa aldeles nødvendige Ansvar. Dog - hvorfor gjøre Regning paa det Usandsynlige, hvorfor ikke hellere ønske, at Seminarierne maae blive ved, naar det kan skee uden Byrde for Staten, og dette mener Anm. at kunne skee, naar de fornødne Jndskrænkninger finde Sted. Der behøves nemlig, uden al Tvivl, ikke saa mange Seminarier, som der ere, til at besætte de ledig blivende Skoleembeder. Var der paa Øerne og i Jylland i Alt 5, da vilde dette Antal nok være tilstrækkeligt. Kostede da intet af dem mere, end eet af de nuværende mindre Seminarier, da er det let at gjøre den Regning, at de 1 1/2 Rbsl. Sølv, som tilfalde Fondet af Hartkornet i anførte Stifter, omtrent 362,708 Tdr., vilde udgjøre en Sum, der var mere, end tilstrækkelig til at bestride Omkostningerne. 6. Endelig, saa har man ogsaa yttret den Jdee, at Skolelærerne herefter ei behøvede synderlig Dannelse, naar den indbyrdes Underviisning blev indført. Herpaa kan svares, at ingen Lærer er i Stand til at benytte denne Methode paa en hensigtsmæssig Maade, dersom han savner den tilbørlige Dannelse for sit Kald. Den er jo desuden kun bestemt for Børnene i nederste Classe, og den øverste vilde da være saare ilde tjent med en mechanisk dresseret Lærer, om han endog, hvilket maa benægtes, kunde være brugbar i hiin. Kan og skal den indbyrdes Undervisning indføres, da maa det netop skee ved Seminarierne. Nedlægges disse, da vil den Kyndige let indsee, at hiin falder bort af sig selv. Saaledes indlades Sagen, under fornøden Reservation, til Doms. Nen. Misceller.