JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Corsaren, 1844-05-17
Rubini, russisk Oberst. Vagt i Gevær! Presenteer! Nør Trommerne! Rubini defilerer forbi. Det er ikke længere underkastet nogen Tvivl, det er aldeles vist, St. Petersborgs officielle Journal har officielt berettet det: Sangeren Nubini er bleven gjort til keiserligerussisk Oberst. Den berømte Lixt er færdig at gaae i Jorden af Nag og Misundelse. Han gik og blærede sig foran Rubinis Vinduer med sin hannoverske Hofraadstitel, og nu er Rubini i eet Spring sprunget ham forbi, har erholdt en Obersts Grad med alle Agrements af store Epauletter og lange Fjer, hvilket i Forbindelse med den grønne russiske Uniform giver ham et complet Udseende af en Skovfoged. Det er sandt, at Tenoristen Rubini ikke er sat i Spidsen for et Regiment Grenaderer; nei, Keiser Nicolaus har sat ham i Spidsen for en Troup, som han bedre er istand til at commandere: Allerhøistsamme har udnævnt ham til Directeur for det keiserlige Theater. Men nu har i umindelige Tider stedse en Oberst havt dette Embede; følgelig var der ikke andet for end enten gjøre en Forandring i det Gamle eller gjøre Rossini til Oberst - Rossini blev altsaa Oberst. Jøvrigt veed jo enhver, der nogensinde har bladet i en Reisebeskrivelse over Rusland, at alle Statsembedsmændene, selv i de spagfærdigste Grene af Forvaltningen have militair Rang. Hofskræderen rangerer med en Overkanoneer, Sprøitefabrikeuren med en Oberfyrværker, en Dagdriver har Titel af General-Dagtyv o. s. v. Altsaa, en Aften, da Nubini havde henrykket sit høie Auditorium, tog Hs. Majestæt Leilighed af de glimrende Evolutioner, han havde foretaget med sit Brystent, til at udnævne ham til Oberst paa Valpladsen, det vil sige Theatret. Rubini sank i Ordets egenligste Forstand under Byrden af denne Naade, han sank i Knæ og svor at ville udgyde sin sidste Node for Keiseren og hans Huus. Man begriber let, hvor mange ærgjærrige Følelser denne Begivenhed maa vække hos alle europæiske Kunstnere. Man har alt længe været kjed af Tobaksdaaser; Ordener ere blevne saa almindelige; Brystnaale ere vel gode; men man kan dog ikke bære mere end een af Gangen. Men at blive Oberst, General, vel endog Feldtmarschal, at Skildvagten maa raabe ud, naar man passerer Hovedvagten, at turde bære Skjærf og Knebelsbart - det er til at gjøre Folk forrykte af Ærgjærrighed. Benene dandse under Bournonville; han vil afsted, ved den første Pirouette venter han at blive slaaet til Artilleri-Commandeur; Jfr. Nielsen har hemmelig en Capitaininde-Rang isigte, og Jfr. Fjeldsted smigrer sig med at kunne stikke hende ud og blive Majorinde. Nu er Spørgsmaalet blot, om en Majorinde, naar hun gifter sig, gjør sin Mands til Major, ligesom en Major gjør sin Kone til Majorinde. Spørgsmaalet er virkelig noget kildent, og saasnart det er fyldestgjørende besvaret, reiser man. Lykkelig Neise!
Corsaren, 1844-05-17
Den skrællede Jord. En Fortælling. Der var engang en Admiral, der hed Gnavensen. J sin Ungdom havde han efter saadanne Folks Maade drevet Ledingsfærd og anden Færd; men nu var han paa sine gamle Dage, og da der i det Land, hvor han boede, ikke var synderlig Brug for Admiraler, havde man sat ham til Forvalter over en af de offenlige Øer. Denne Ø var ikke fra igaar; det var ingen af disse nymodens, der uden nogen fornuftig Grund paa engang dukke op af Havet og forsvinde igjen saa hurtigt, at Engellænderne neppe kunne faae Tid til at tage dem i Besiddelse, end sige skjændes om dem med Franskmændene; men det var en vigtig god gammel Holm. Forresten var der i Nærheden ogsaa nok af de nye. Forvaltergagen var ikke daarlig; den udgjorde flere Tusinde Rigsdaler i vore Penge foruden fri Bolig og Græsning til en Snees Køer, deels paa den gamle, deels paa de nye Holme. Ogsaa havde Admiralen faaet udlagt et kjønt lille Stykke af Holmen, hvor han havde Lov til at dyrke Kopsalat, Kaalhoveder og andet, hvortil der skal Hoved, for sin egen Mund. Men nu var Naboen til hans Holm den store Coloni Botanybay, og nu veed Enhver, hvad Botanisterne ere for Folk; de ville have al den Jord de kunne faae. De toge over til Admiral Gnavensen for at afkjøbe ham et Stykke af hans Jord; men beredte sig naturligviis paa meget Gnaveri og megen høi Priis. Men da de kom i Handel, mærkede de til deres store Forundring, at han var langt : billigere, end Rygtet sagde: Han solgte hele Jorden for 200 Guldstykker. Og glade toge de bort. Men luur den Gamle! Da de Fremmede ikke saae ham, gned han sine Hænder og var saare glad. Den hele Dag havde han travlt; han spiste ikke, drak ikke, sov ikke til Middag, kort, man saae, han gik svanger med en stor Plan. "Hvad var det, der gav mig Kaalen og Salaten? sagde han til sig selv; "var det den Jord, der ligger ovenpaa, eller den, der ligger nedenunder. Jeg mener den første; lad os beholde den, de Andre faae jo derfor ligemange Tønder Land." Og nu saae man Virksomheden paa Holmen. Admiralen selv pustede, idet han skrællede sin gamle Jord og kjørte den over paa hvad der endnu var hans. Man har seet Folk i Haarene paa hinanden for et Aaleskind, skulde man da ikke kunne vente en Krig for den skrællede Jord, naar Botanysterne fik Nys om Sagen? Og de fik det at vide. Mandsstærke droge de imod Forvalter-Admiralen, og allerede skulde der holdes et stort Slag, da man enedes om at vælge en Kadi til Dommer i Sagen. Kadien lod sig Alt foredrage, besaae Jorden og modtog de 200 Stykker Papir, som forestillede Guldstykkerne. Derpaa dømte han: Du, Gnavesen, skal for Din skrællede Jord ogsaa have skrællede Penge; man afskrabe Indskriften paa Sedlerne og lade ham beholde Papiret. Da Admiralen ingenlunde var dum, begyndte han ogsaa at fatte Feilen ved dette Jordbrug. System, og nu saae man ham da med ligesaa megen Møie at kjøre Skrællerne tilbage; men i hans Aasyn stod Græmmelse, hans Hoved hængede, og paa Spaden stod Flaget paa halv Skaft. Men i sit Hjerte svoer han, at det skulde være sidste Gang han solgte til saa godt Kjøb.
Corsaren, 1844-05-17
Folk have troet, at det var Spøg med Beretningen i forrige Nr., at der næstsidste Løverdag blev lagt et Nr. af "Corsaren" under Beslag. Det er imidlerlid ramme Alvor; Hr. Reiersen spøger aldrig. Det var en Omarbeidelse af et tidligere beslaglagt Nr. Vi havde deraf udtaget Alt, hvad Actor har paapeget som anstødeligt, og vilde nu have det ud for Principets Skyld. Vi ville nemlig idetmindste have samme Rettigheder som en censureret Forfatter: Naar han har ladet det formeentlig Ulovlige udstryge, kan han udgive det Øvrige. Vi gjorde i en Fortale Hr. Justitsraad Reiersen opmærksom paa, at han ikke passende kunde betragte Yttringer som smittede, blot fordi de havde staaet ved Siden af ulovlige Artikler. Saa maatte han jo for længe siden selv være smittet ved den daglige Berørelse med slige Ting. Han beslaglagde Bladet; men da han ikke giver Præmisser til sine Beslag, vide vi ikke bestemt, om han har billiget vort Argument, eller om han af anden Vei er kommen til Beslaget. Ved samme Leilighed kunne vi da gjerne berette Udfaldet af den Kraghske Sag. Cancelliet har resolveret, at ingen Anden end Kragh skal sættes under Tiltale. Det er ubehageligt for Hr. Kragh, der forklarede de incriminerede Artikler som meget onde og farlige, i det Haab, at en Anden skulde bøde for Forklaringen.
Corsaren, 1844-05-24
Saasnart der steer Noget, man med en Slags Lyst i - vi ville ikke sige Glæde - kan skrive om, er det en Lyst - vi kunne heller ikke dennegang sige Glæde - at see Justitsraad Reiersens Virksomhed. Reglen synes ligefrem at være: Saasnart der er Noget at sige, stopper jeg Munden paa dem; er der i ikke Noget, saa lader jeg dem snakke. Derfor maatte i sidste Nr. et Redactionsmøde og et "Forslag? gaae Reiersen i Vold. Men Jngen skal uden den alleryderste Tvang forbyde os at sige, at vi ingen Sympathi have for ussings Samling af Rescripter.
Corsaren, 1844-05-24
Hs. M. Kongen har ved allerhøieste Rescripti paalagt Cancelliet at udarbeide en ny Presselov, der kan blive forelagt de næste Stænder til Betænkning. Det nye Thinghuus har været 5 Aar om ikke at blive paabegyndt; men den nye Presselov paatager Cancelliet sig at udarbeide paa en Maaned! Der kan man see: Det er Lysten, der driver Værket.
Corsaren, 1844-05-24
"Kjøbenshavnsposten" kalder Kongens Sommerresidens med et tydst Navn "Sorgenfrey". Saa synes det os dog rimeligere at kalde Slottet med det franske Navn Sanssouci og glæde sig over, at Kongen kan boe paa Sanssouci, og at der overhovedet siden Thronbestigelsen er saa lidt Tale om Peine.
Corsaren, 1844-05-24
Militair Samtale efter en Udenlandsreise. V. Lieber Vetter! Har De denn seet en bedre i Haltung end denne Brigades? Auf Chre : Har De? W. Ach wat mit den Brigade! Jngen Egalitet! Rein, jeg har seet en Armee, vo ganze Bataillonen havde blo Øine, andere branne, ein Brigade mit lauter Brakneser, og wider en anden mit lauter Spitsneser. So vidt er man endnu ikke kommen hier.
Corsaren, 1844-05-24
De danske Slesvigere læse Sprogrescriptet:
Corsaren, 1844-05-24
Det er bekjendt, at Gesion i gamle Dage pløiede et Stykke ud af Sverrig med Oxer. Det gjør hun ogsaa nu:
Corsaren, 1844-05-24
J Anledning af "Fregatten Gesions", Hjemkomst giver Hr. Rappo paa Vesterbroes ny Theater "Fregatten paa det Tørre."
Corsaren, 1841-03-05
Finantsbudgettet for 1841. Ja, Hr. Finantsminister! Det holde vi med 'Fædrelandet' i: De bør lade os faae Finantsbudgettet snarest muligt - saa faae vi saa deilig Meget at strive om.
Corsaren, 1844-05-24
"Gesions" Mandskab har allerede benyttet det smukke Veir til at ligge paa Landet - paa Dokken.
Corsaren, 1844-05-24
Rygtet siger, som bekjendt, at Fregatten "Thetis" skal vise sig for Marocco for at befrie Danmark for Tributen. Vi kunne tilføie, at Hs. maroccanske Majestæt er alt meget stemt til at give efter. Ved den blotte Efterretning om et dansk Krigskibs Nærmelse føler han sin Throne ryste.
Corsaren, 1844-05-24
Skizzer. Hør, veed Du hvad, Du kan gjerne gaae op til Gianelli og vente et Øieblik. Jeg kommer strax, jeg gaaer blot op og tager Magistergraden. En Poctor for de Tunde. En Kleinsmedspend i stram Ktøde. En Thrædersvend i stram Stads. En Skomagerdreng, der er ærgerlig i Hovedet. Ved den af "den Frisindede" averterede Auction paa "den Berlingskes" Contoir over en Deel Skrifter med Forlagsret fandt følgende Afsætning Sted: "Tanketøilen" blev kjøbt af Hof- og Stadsretten; de Exemplarer som vare tilstede, bleve strax gratis omdeelte til de censurdømte Forfattere. "Syngende Tidsfordrivl. Exemplarerne kjøbtes af 28de Mai Selstabet. Forlagsretten beholdt Berlingste selv. "Laas for Munden" blev kjøbt af de danske Deputerede i den schleswigske Stænderforsamling. Forlagsretten kjøbte de tydske Deputerede i Samme. "Guds Børns Frydemaaltid" kjøbtes af "Aftenbladet." "Coldings blodige Brudgom", af Justitsraad Reiersen. "Taarepersen". Baade Exemplarerne og Forlagsretten blev kjøbt for samtlige Godseieres Regning. "Bibelske Kjærner". Professor Martensen kjøbte Exemplarerne, og Christianshavns nye Sognepræst Forlagsrelten. "Søren Nathiesens Regnebog", blev kjøbt til Finantsministeren.
Corsaren, 1844-05-24
Theatret. "Regiments-Børnene". Der gives Familier, over hvis Medlemmer en fælleds Skjæbne synes at raade med sin mørke Magt. Saaledes skulde Ezelinos Slægt vogte sig for dens eget Sværd, eller for at tage et nyere Exempel: Marschal Moctier faldt for Fieschi, og hans Søn er nylig i Africa falden for en anden Snigmorder. Den Familie, hvortil ovennævnte Stykke henhører, synes at være indviet til den Skjæbne, at alle dens Medlemmer skulle komme fra deres varme, sydlige Fædreland og døe en ynkelig Død her i vort kolde Norden. Enhver erindrer vistnok endnu den sørgelige Catastrophe, som traf Moderen, "Dronningens Regiment". Hendes bratte Død gav Anledning til mange onde Rygter og hende og Theaterdirectionen. Den uimodstaaelige Skjæbne drev Regimentets Datter hertil. Denne unge Sangerinde, der var født med et svagt Bryst, døde snart af Svindsot efter at have foraarsaget Theatret en stor Udgift til Doctor og Recepter. Brødrene, Regimentets Sønner, lode sig ikke afholde fra at besøge et Sted, hvorfra saa mange bittre Erindringer burde skræmme dem. Det er atter Skjæbnen, blindt hen følger Mennesket den til sin Bestemmelse, som Fluen, der i slagrer i Lyset. Regimentets Sønner kom, saaes i og faldt. Vi vide ikke, om de senest Afdøde have efterladt sig Afkom, og om vi saaledes inden kort eller lang Tid ville gjøre Bekjendtskab med Regiments-Børnebørnene. Hvo veed. Maaskee Dronningens Regiment endnu bliver Oldemoder, og Theatret indrettet til et ordenligt Vaisenhuus.
Corsaren, 1844-05-24
Rubini, russisk Oberst. Vagt i Gevær! Presenteer! Rør Trommerne! Rubini defilerer forbi. Det er ikke længere underkastet nogen Tvivl, det er aldeles vist, St. Petersborgs officielle Journal, har officielt berettet det: Sangeren Rubini er bleven gjort til keiserligerussisk Oberst. Den berømte Lift er færdig at gaae i Jorden af Nag og Misundelse. Han gik og blærede sig foran Rubinis Vinduer med sin hannoverske Hofraadstitel, og nu er Rubini i eet Spring sprunget ham forbi, har erholdt en Obersts Grad med alle Agrements af store Epauletter og lange Fjer, hvilket i Forbindelse med den grønne russiske Uniform giver ham et complet Udseende af en Skovfoged. Det er sandt, at Tenoristen Rubini ikke er sat i Spidsen for et Regiment Grenaderer; nei, Keiser Nicolaus har sat ham i Spidsen for en Trop, som han bedre er istand til at commandere: Allerhøistsamme har udnævnt ham til Directeur for det keiserlige Theater. Men nu har i umindelige Tider stedse en Oberst havt dette Embede, følgelig var der ikke andet for end enten gjøre en Forandring i det Gamle eller gjøre Rossini til Oberst - Rossini blev altsaa Oberst. Jøvrigt veed jo enhver, der nogensinde har bladet i en Reisebeskrivelse over Rusland, at alle Statsembedsmændene, selv i de spagfærdigste Grene af Forvaltningen have militair Rang. Hofskræderen rangerer med en Overkanoneer, Sprøitefabrikeuren med en Oberfyrværker, en Dagdriver har Titel af General-Dagtyv o. s. v. Altsaa, en Aften, da Rubini havde henrykket sit høie Auditorium, tog Hs. Majestæt Leilighed af de glimrende Evolutioner, han havde foretaget med sit Brysteut, til at udnævne ham til Oberst paa Valpladsen, det vil sige Theatret. Rubini sank i Ordets egenligste Forstand under Byrden af denne Naade, han sank i Knæ og svor at ville udgyde sin sidste Node for Keiseren og hans Huus. Man begriber let, hvor mange ærgjærrige Følelser denne Begivenhed maa vække hos alle europæiske Kunstnere. Man har alt længe været kjed af Tobaksdaaser; Ordener ere blevne saa almindelige; Brystnaale ere vel gode; men man kan dog ikke bære mere end een af Gangen. Men at blive Oberst, General, vel endog Feldtmarschal, at Skildvagten maa raabe ud, naar man passerer Hovedvagten, at turde bære Skjærf og Knebelsbart - det er til at gjøre Folk forrykte af Ærgjærrighed. Benene dandse under Bournonville; han vil afsted, ved den første Pirouette venter han at blive slaaet til Artilleri-Commandeur; Jfr. Nielsen har hemmelig en Capitaininde-Rang isigte, og Jfr. Fjeldsted smigrer sig med at kunne stikke hende ud og blive Majorinde. Nu er Spørgsmaalet blot, om en Majorinde, naar hun gifter sig, gjør sin Mand til Major, ligesom en Major gjør sin Kone til Majorinde. Spørgsmaalet er virkelig noget kildent, og saasnart det er fyldestgjørende besvaret, reiser man. Lykkelig Reise!
Corsaren, 1844-06-07
Hvorledes det gik til hos den fattige Peer, da han ventede sin Svoger, den rige Niels. Det var første Gang siden Giftermaalet, at Niels vilde komme og besøge sin Svoger, og Peer glædede sig inderlig til denne Ankomst og besluttede, ikke at holde Noget for godt. Den brave Peer tænkte ikke paa, at det, han ansaae for festligt, var simpelt og hverdagsligt for den rige Niels. Med rørende Godmodighed slagtede han sin eneste Griis, og, da den ikke var meget fed, blev den stegt i Smør. Drengen, som hidtil havde vogtet Grisen og deraf bar Navn af Svinehyrde, havde nu efter Grisens Død ikke noget at bestille, og Peer lod ham derfor stige op i Skorstenen, for allerede i det Fjerne at opdage den kjære Gjæst og forberede Huset paa hans Ankomst. Jmidlertid brasede det lystigt i Kjøkkenet, og den føde Duft valte Peers Appetit og forstærkede Længslen efter Gjæsten. Da kom Peers Kone ind i Stuen, med et meget nedslaaet Ansigt. Først i dette Øieblik, da Grisen skulde tages op, var hun bleven mindet om, at hun ingen Dug havde til at brede over Bordet. "Jh, hvad, Moer, lad os spise uden Dug", sagde den suline Peer efter nogle Øieblikkes Betænkning. - "Kjære Peer, det gaaer ikke an, saadan en rig Mand; som Niels spiser altid paa Dug. Det bare Bord er da ogsaa saa grulig bart"." - Saa send Bud til Naboen, om Du ikke kan faae en Dug laant", raabte Peer. Dette skete; men Buddet kom snart tilbage med den Efterretning, at det var umuligt at faae gjort et Laan.- "Kjære Peer," sagde Konen, vi maae have en Dug, vi maae modtage Niels paa en værdig Maade. Du kan godt undvære Din Frakke, og istedetfor den faae vi nok en Dug." Den godmodige Peer trak sin Frakke af og gjorde bagefter endog den bemærkning, at det var godt, han blev af med Frakken; thi i den stærke Varme var den kun til Besvær. Da Dugen vel var bredt paa Bordet og dette skulde dækkes, saae begge Ægtefolkene med Skræk, at de manglede Brændeviin og Øl, og i den store Nød vidste man ikke bedre Raad, end at Peers Frakke blev solgt til Manden, der havde modtaget den som Pant for Dugen, og for den Sum, han lagde til, sik de Øl og Brændeviin. Lidt efter kom Hans, Tjenestekarlen, ind i Storstuen, og da han saae den store Anretning, men sin Husbonde uden Frakke, sagde han: "Det er dog ogsaa Fanden til Stadsen og Brasen. Det var bedre, J havde kjøbt en Malkeko for Jer Frakke." Peer blev yderst fortrydelig over denne plumpe og bittre Oprigtighed og raabte harmfuld: Kan jeg da aldrig faae lagt en Slaa for Din forbandede Kjæft! Men biDu, til Niels kommer! J dette Øieblik udstødte Drengen oppe i Skorstenen et høit Skrig, og fra Kjøkkenet lød nu den Efterretning ind i Storstuen, at der kom Fremmede gaaende over Gjenboens Mark.
Corsaren, 1844-06-07
Skizzer. Jeg har sandt for Dyden, heller ingen Sympathi for Rusland. 28de Mai 1844. "Undertegnede, der har til Hensigt at skyde mig, vil benytte mig af den offenlige Foranstaltning paa Langelinie. Hvad jeg derved sparer for Krudt og Kugle, testamenterer jeg Byens Gouverneur." Tivoli Tcener. A. Hør, gier du Noget, naar vi kommer ind? Jeg har kun 1 Mk. til Billetten. B. Ja, jeg har 1 Mk. til at gi'e for, men ingen Billet.
Corsaren, 1841-03-05
En Samtale. (Kongen taler med en Anden om Noget, som han vil foretage i Landet. Denne 'Anden' siger:) Det synes Folk ikke om. (Han sagde ikke engang: "Deres Majestæt!") Kongen (vred). Skal Folket sige mig, hvad jeg skal gjøre? D. A. Nu taler Du meget dumt. (Ved disse Ord blegnede jeg paa den Talendes Vegne.) Kongen. Skulle da Andre end jeg regjere over dette Land? D. A. Der existerer ingen Stat, som bestaaer af een Mand. (See, hvor infam næsviis! Havde han aflagt Embedseed?) Kongen. Staten hører den til, som regjerer. D. A. Jo, pyt! Staten hører Folket til..... Længere holdt jeg ikke ud at læse denne frygtelige Samtale. Og for at Andre kunne blive forhindrede for at faae fat paa den og blive forførte af dens forbryderiske Aand, tilmelder jeg herved Generalsistalen, at den findes i Sophocles's Tragedie Antigone v. 733 sqq.
Corsaren, 1844-06-07
Paa Nyholland, siger Aarhuus Avis, have Hundene Ulvehoveder, og den øvrige Deel af Kroppen er som en Ræv. - Kjære Aarhuus Avis! Det er slet ikke Noget imod, hvad vi have seet her i Landet. Vi have seet en Gase, der havde et Hestehoved og den øvrige Deel af Kroppen ganske som en Hest.
Corsaren, 1844-06-07
Literatur. Udkommet er: Taler af Bernhard Rie, holdte ved Dampskibet,Carl Johans" Ankomst til Aalborg. 25 Ark, 1 Rbd. Reeste Boghandling i Aalborg.
Corsaren, 1844-06-07
Til Martin Hertz i Adresseavisen for 22de Mai. - Vil De, høistærede Herre, være saa god at oplyse det danske Folk om: hvilke Christians skjønne Fader-Ord ere, hvorpaa der kan bygges Dannerfolk?
Corsaren, 1844-06-07
Baron Dirckinck-Holmfeldt synes at have sat sig til Opgave at forhause Verden ved Massen af de Afhandlinger, han kan give fra sig. Efter først at have proppet saa meget i "Fædrelandet", at det Halve særskildt maatte udføres, fyldte han hele Masser af "Berlingske ", og samtidig tyggede han en stor Bog om igjen og gav en anden aldeles ny fra sig. Man troede ham naturligviis udtømt, men den menneskelige Natur er stærk: allerede nu, faa Dage efter, har har paa eengang fyldt tre Numre af "Dansk Ugeskrist!" Han er en levende Skrivemaskine til den endnu ikke opfundne Sættemaskine.
Corsaren, 1844-06-07
Uddrag af et Brev fra Fredericia. . . . . . At vor Præst, Hr. Rørdam, iøvrigt en en Mand med Mod, beviser han ved. at han ikke blot fordømmer Hedninger, Mahomedaner og Jøder, men selv Katholiker inderst ind i Helvede. Jeg siger, der viser han sit Mod; thi Byens eneste Barbeer er Katholik, og da han barberer Præsten, hvor let kundet han nu ikke for at hevne sig, da han dog veed, at han ingen Deel faaer i Salligheden, prøve paa at sende Hr. Pastoren ind til den evige Glæde. - Hvad den verdslige Øvrighed angaaer, da have vi primo en Herredsfoged, der er en saa inderlig god og skikkelig Mand, at han ikke nænner at gjøre en Moders Sjæl Fortred. Naar man kommer og klager over, at man er bleven bestjaalet, faaer man til Svar: Ak Herre Gud! er det nu værd at bryde sig om? Gjør det dog hellere af i Mindelighed. - Vi have ogsaa en Borgemester, og det er en dygtig Mand; om ham vil jeg ikke sige et Ord, men blot fortælle følgende Historie, der passerede her for nyligt. To Vægtere bleve en Nat sete i en Mands Svinesti (Manden og Konen saae begge Vægterne, men i Skumringen kunde de ikke kjende dem). Dagen derpaa savnedes en Griis, hvilket blev meldt Justitsraad Rahbeck, med Hentydning paa, at Vægterne sandsynligviis havde forgrebet sig. Vægterne bleve ergo indstævnede. Grisen benægtede de nu ingenlunde at have i deres Værge, men erklærede, at de om Natten havde fanget den paa Gaden og endnu ikke formaaet at finde Eiermanden, uagiet al deres Umage. Da de saaledes vare aldeles uskyldige, faldt Dommen, at Væglerne burde frie at være, Manden fik sin Griis igjen, imod at erlægge Alimentationsbidrag for den Tid, den havde været i Væglernes Værge, og desuden fik disse Erstatning for den Tid, de havde spildt fra deres Arbeide ved at møde for Retten. Quid tibi videtur domine frater?