Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1847-05-04
Den omtalte Deel af Nykjøbing regnes hverken til Byen eller til Landet, den synes ligesom visse Districter i Slesvig at ligge sønden for Lov og norden for Ret. Den er beboet af flere Hundrede Mennesker, som ikke regnes med hvor Byens Folketal findes angivet, og som vistnok have adskillige Fordeele af denne svævende Tilværelse eller Jkke-Tilværelse, ligesom Flagermusen i Fablen, der hverken var Pattedyr eller Fugl, hvor den kunde have Skade af at være det Ene eller det Andet, men man vilde være altfor grov mod vor Tids Civilisation og Lovgivning, naar man ikke erkjendte, at det ogsaa maa have sine Ulemper at staae udenfor deres Velsignelser, og at navnlig denne Tilstand kan blive byrdefuld for Byens egentlige Jndvaanere. Her skulle vi imidlertid udelukkende holde os til det, som vedkommer vort Selskab. Stæderne og Landet have hver sine Brandfogder og andet Sikkerhedspoliti. Nykjøbings Landsogn kjender Jntet til slige Ting, om det end findes paa Papiret, hvad jeg dog neppe troer. J Stæderne maae kun findes Tegltage, opsættes grundmurede Gavle mellem forskjellige Bygninger, o. s. v.; paa Landet maae nye Bygninger ikkun opføres i et vist Mellemrum (jeg troer 50 Alen) fra hinanden: J Nykjøbings Landsogn opføres Huse med Straatag umiddelbart op imod Nabohusene, ikke alene med Bindingsværks Gavle, men endogsaa ganske uden Gavle; man har Exempel paa at en Mand mit nichts dir nicht støder Huller i sin Naboes Huus for at stikke Bielkerne af sin nye Bygning deri, og saadanne op mod fremmede Eiendomme klæbede Huse opføres endog med næsten fladt Straatag, hvor enhver Guist fra en endog temmelig fjern, Brand kan blive liggende og nødvendig maa tænde. Paa dette mærkværdige Sted har idetmindste for mindre end et halvt Aar siden været en høi Skorsteenspibe af Træ umiddelbar op til et en anden Mand tilhørende straatakt Huus, opstaaer her en simpel Skorsteensild, maa nødvendig flere Huse og rimeligviis en stor Deel af den egentlige By brænde, og hvor let kan Skorsteensild ikke opstaae, da Beboerne ikke betale Skorsteensfeierskat, og det Offentlige saaledes ingen Sikkerhed har for, at Skorstenene blive rensede? De betale heller ingen Vægterskat, og derfor kan en om Natten opstaaet Jld faae Tid til ubemærket at udbrede sig, da Vægteren hverken kommer eller raaber i denne Deel af Byen. Da man her ikke kjender til noget Tilsyn fra Brandvæsenets Side, beroer det naturligviis paa Beboerne selv, om de ville være forsynede med Brandspande, Kar, Stiger og Hager, om de ville lægge Plader foran deres Kakkelovne eller iagttage lignende Sikkerhedsmidler, og i Regelen skulle saadanne Ting ogsaa være ubekjendte paa dette Sted. Hvor stor Fare herfra truer den hele By og altsaa tillige vort Selskab i Forhold til, som det tæller Medlemmer i Nykjøbing, behøver ingen videre Udvikling. Det er en forunderlig Guds Beskærmelse, at dette Landdistrict, hidtil er bleven forskaanet for en stor Jldlos (en lille lader sig neppe tænke, den mindste Guist maa her anrette en stor Jld), men det vilde være formasteligt at vedblive at stole paa denne Beskærmelse, naar vi selv Jntet gjøre for at sikkre os. Hvad skulle vi da gjøre, Skulle vi udelukke Nykjøbings eller dog det tidtnævnte Landdistricts Beboere af vort Selskab, Jngenlund, Men vi skulle ved Selskabsvilliens og Samfundsordenens Magt tvinge dem til at sikkre sig selv mod en saa overhængende Fare, ved at udstrække Lovens Beskyttelse til den hele By, dertil ville vi have Magt, og det vil blive os saa meget lettere, jo flere Medlemmer vi vinde i Nykjøbing. En saadan Tvang er Frihedens Velsignelse, det er Frihedens Væsen, at Enhver ikke kan handle efter eget Tykke og Lune, men at Alle skulle - og ville – underkaste sig den fornuftige Fællesvillie. Lolland i Slutningen af April 1847.