Aarhuus Stifts-Tidende, 1813-09-04
Med Forundring seer undertegnede Fasatter af Opfordring i Aarhuus Avis No. 91, at en af Berberissernes ivrige Venner, som betegner sig Ø., seer deres Sag saa mislig, at han ikke troer den kan tage Dagens Lys, men at den er for deelikat til at drøftes i en Avis, det er for Publikums Domstoel; han vil have den afgjort ved en Collegial-Resolution, Skulde det, at fremsætte denne Paastand, ikke være det samme som at igiendrive den? Det har og hidtil været entaget af elle Sandhedens Venner, at Bandheden vandt ved Undersøgelse; ja endog ved Striid. Uheldigere Exempel til Arvarsel mod Publicitit, kunde neppe været valgt end Troen paa Hererie, mon Lyset ikke netop har forjaget denne i Naar Hr. H. derefter spørger: "Kan en god Borger tillade sig at giøre lovlige Handlinger ja Lov og Øvrighed selv forhadt?" saa har han udentvivl aldeles glemt, at det var min Opfordring han skrev imod, thi mere forktet Conseqventsmager kunde ellers ikke lettelig tænke; man skulde jo troe han talte til en Oprørstifter, Nri Sagen maa formodentlig være denne: Hr. Ø. har ved Menings-Yttringer i sin ængere Kreds allerede været lidenskabelig stemt og idet han skrev mod mig havt noget ganske andet i Tanke. Ja, vilde nogen opfordre sine Medborgere, især den Klasse, som Hr. Ø kaldet den fordomsfulde Hob, til, som han siger, at forgribe sig paa Berberissens Eier, jeg lægger til paa Berberissen selv, det vil sige: til at tage sig selv til Ret, da vildt ingen meere afskye dette foretagende end jeg; men at opfordre enhver erfaren Landmand til at sige sine Tanker og meddele sine Erfaringer, vil jeg haabe Hr. Ø. selv tilstaaer mig er noget Andet. Eller skulde Sandhedens frie og rolige Meddelese dog maaskre her kunne være farlig? Jeg har bedre Tanker og mine Medborgere, det danske Folk, end at befrygte saadant. Den Frygt, som her vilde bringe Sandhedsvennen til at til maatte og tilraabe Menneskevennen, som skriver modKornpugerie: Vogter Eder; J kunne bringe den raa Pøbel til at plyndre Kornpugernes Lofter, Hvad mon der da blev tilovers, som det endnu var tilladt at skrive om Nei skal Tankens Yttring ikke ganske lænkebindes, saa maa det dog vel være tilladt i Tale og Skrift at under søge en Plantes Natur og Virkninger. Rugens Fordærvelse er en Velfærds Sag, ikke blot for den Enkelte, som direkte tager Skaden; men for hele Landet, for Borgeren som for Bonden. Skulde jeg troe at kiende een af de meget virkende Aarsager, og ikke opdage den? Skulde den Mand dadles og angribes som Urostifter, der paastod efter Overbeviisning, var den and feilende, at Barberiserne stifte Skade, denne Plante maatte da have en Hellighed og Ufork ænkelighed, som man end ikke inddrømmer sine Medborger: Man har i Skrifter i dusinviis undersøgt det Spørgsmaal: Ere Jøderne ikke skadelige, bør de taales i Staten? Mon har med Rette dadlet de nædle Vaaben, hvormed man angreb denne Klasse af Medborgere; men at Undersøgelsen selv er ført for Publicitetens Domstoel, har nok ingen, der elsker Lyset, misbilliget; skulde det da ikke være tilladt at undersøge det Spørgsmaal: " Bør Berberisser taales i Lande." det er jo dog kuns Planter. Hr. Ø. som ikke under Publiciteten, bruger den dog selv til Berberissens Forsvar, hvorfor maa det da ikke og være tilladt, at bruge den til Angreb imod den, det er desuden forgieves om man end kunde standse alle Penne, saalænge man ikke kan binde alle Tunger, og det sidste lader man nok blive.