Berlingske Tidende, 1756-07-19
Mit oprigtige Ønske har altid fra Begyndelsen, af indtil denne Time gaaet ud derpaa, at jeg maatte giøre Riget lykkelig, og dets Forsorg har været mine lyksaligste Timer. Men jeg maae nu, ikke uden at røres hæftigen i mit Sind derover, bekiende, at jeg haver, i sær siden sidste Rigsdag, funden saadanne Besværligheder, for mit velmeenende Forsæt, som giøre mig min Krone tungere at bære, end jeg havde ventet. Jeg har altid troet, at jeg i mit Kongelige Embede havde, næst Guds hellige Ord og min egen Samvittighed, ingen anden Rettesnoer at gaae efter end Regierings-Formen, min Eed og Rigets Grund=Love, og at ingen uden mit Forevidende kunde udstrække dem videre, end deres rette Forstand var, da jeg antog og svor dem. Jeg havde tænkt, at naar jeg helligen holdte hvad jeg haver lovet Gud og Rigstænderne, jeg da derimod kunde vente og fordre, at mine troe Underdanere skulle og holde mig det, hvortil de vare ligesaa høyt forbundne, som jeg, og ikke imod Regierings=Formens 8 Art. unddrage mig min paa Loven grundet Ret. Men jeg har med Bedrøvelse maattet erfare, hvorledes man nu i en kort Tid, ved allehaande Forfald, vil udtyde saadan min Lovmessige Ret, og foreskrive mig haardere betingelser, end Hs. Høystsalige Kongel. Majestet min Formand har været, underkast. Om Lovens mindre Klarhed eller ufuldkomne Udlæggelse. har været Skyld derudi, derover lader jeg Rigstænderne dømme; jeg skyder ikke Skylden paa nogen af dem; men mine Herrer Rigsraader, som have paataget sig at forsvare Lovens rette Forstand, have ved adskillige skriftlige Forestillinger givet mig deres Meening tilkiende, saaledes som jeg aldrig havde forestillet mig, hvilket er at see af Acterne. Dersom de Grund-Sætninger, som der udi ere fremsatte, holde Stand, saa veed jeg ikke hvorvidt det ankommer paa mig, eller om jeg har holdt min dyre Forpligtelser; jeg veed ikke hvorvidt det i saa Maade maatte være mig tilladt, at undersøge de Raad, de Beviis Grunde og de Tanker, som mig af Rigs-Raadet bleve overleverede, om de komme overeens med min Eed og Samvittighed, og om jeg derover tør give mine egne Tanker tilkiende; thi ellers havde jeg mindre at betyde, end den ringeste af Landets Jndvaanere, hvilken ikke lader sig tvinge til andet, end det som hans egen Overbeviisning og Samvittighed tilsiger ham; min gjorte Forpligtelses Efterlevelse blev mig betagen, og var i saa Maade unødvendig, eftersom intet derudi maatte ankomme paa min Meening. Jeg veed ikke hvorvidt jeg i mit eget Huus har at befale; i det ringeste har den Forestilling af 23 Dec. forrige Aar, foraarsaget mig megen Eftertænksomhed. Den alvidende Gud veed, med hvilken inderlig Omhyggelighed for Lovene og det almindelige Beste jeg har inclineret for at besætte de ledige Tienester med velskikkede og værdige Mænd. Hvad for Grund jeg herved har havt, har jeg allerede i min Arv=Fyrstelig Stand lagt for Dagen. Ved min Tiltrædelse til Regieringen, var det en af mine fornemste Bekymringer paa nogen Maade at hemme den over heele Sverrig i Svang gaaende fordervelige Misbrug, da tvertimod Lovene, og til en stor Deel velskikkede og velmeriterede Personers timelige Skade, Rigets Tienester, som blotte Eiendomme ved adskillige Contracter bleve kiøbte og solgte. Ved den Rettigheds Udøvelse, som Regierings=Formen §. 10 og min Forsikring §. 9, mig tillegger, haver jeg allerne havt mine Øyne henvendte til de meest beqvemme og virkeligen meriterede Personer; ikke desto mindre, da jeg undertiden, efter den mig af Lovene overdragen Magt, haver for got funden at vige fra Forslaget, har man mesten deels skridet til Votering over de af mig udnævnede Personer, uagtet at sammes Befordring aldrig kunde ansees for at stride imod Lovens nøyeste Jagttagelse, som de sidste benævnede 9 udvise. (Resten følger.)