Berlingske Tidende, 1815-05-29
Frankrig havde ingen Grund til at besvære sig over Parisertractaten. Denne Tractat har udsonet Frankrig med Europa, den har fyldestgjort alle dets sande Fornødenheder, sikkret det alle væsentlige Goder, alle de Kilder til Velfærd og Hæder, som et til en af de første. Pladser i det europæiske System kaldet Folk fornuftigviis kunde begiere, og kun nægtet hvad der for Frankrig selv, under det skuffende i Skin af stor Nationalglands, var en uovervindelig Kilde til Undertrykkelse, Synken og Elendighed. Parisertractaten var endog en uberegnelig Velgierning for et Land, som ved dets Regents urigtige i Fremfærd var styrtet i den hielpeløseste Tilstand. 2) De allierede Magter havde aabenbart handlet mod deres Jnteresse og deres i Pligt, hvis de for saadan Maadehold og Høimodighed ikke ved Tractatens Undertegnelse havde attraaet en væsentlig Fordeel; men den eneste, hvorefter de stræbte, var Europas Fred og Frankrigs Lykke. Aldrig vilde de i en Underhandling med Bonaparte have inddrømmet Betingelser, som de kunde tilstaae en Regiering, der gav Europa et Pant paa Sikkerhed og Fredens Varighed, og desuden befriede Magterne for den Nødvendighed at forlange af Frankrig en Borgen, som de havde fordret under dets forrige Regiering ". 1s.) Denne Clausel kan ikke skilles fra Parisertractaten; at ophæve hiin er det samme som at bryde denne. Det franske Folks formelige Jndvilgning i Bonapartes Gienindsættelse paa Tronen vilde være det samme som en Krigserklæring imod Frankrig ; thi Freden mellem Europa : og Frankrig var alene grundet paa Parisertractaten, og Parisertractaten kan ikke bestaae med Bonapartes Herredømme. - Skulde i dette Argument endnu trænge til nogen anden Støtte, saa vilde det finde den i selve Bonapartes Tilbud at stadfæste Parisertractaten. Denne Tractat var samvittighedsfuldt bleven efterlevet og fuldbyrdet; Forhandlingerne paa Wienercongressen havde kun været Forbedringer og Udviklinger deraf ; og uden Bonapartes nye Udaad vilde denne Tractat giennem en lang Række af Aar have været et af Grundlagene for den europæiske Statsret. Men denne Tingenes Orden har gjort Plads for en ny Revolution, og skiønt Stifterne af denne Revolution uafladelig forsikkre, "at Jntet har forandret sigere. indsee og føle de dog altfor vel, at Alt omkring dem er bleven anderledes. Spørgsmaalet er for nærværende Tid ikke meere, om Tractaten til Paris skal opretholdes; men meget mere om den skal sluttes paa ny. Magterne befinde sig atter i samme Forhold til Frankrig, som den 21de Marts 1814. Jkke forat forebygge Krigen - tha Frankrig har i Gierningen allerede begyndt den - men forat sætte Grændser for den, kan man for nærværende Tid giøre Europa det Forslag at slutte Fred paa Betingelser, som ere aldeles og væsentligen forskiellige fra dem af Aaret 1814. Sporgsmaalet har ophørt at være et Retspørgsmaal; det er kun endnu et Spørgsmaal af Klogskab og politisk Beregnelse, hvorved Magterne ikke kunne drage andet end deres Undersaatters Jnteresse og Europas almindelige Vel til Raads. Commissionen holder det ikke nødvendigt her fuldstændigen at udvikke de Grunde, som i denne sidste Henseende have ledet Cabinetter nes Forholdsregler. Det maa være nok at bemærke, at den, der nu tilbyder at stadfæste Parisextractaten, og istedetfor Sikkerhedspanaf en Souverain, hvis Lovmæssighed var uden Pletter, hvis Velvillie var uden Grændser - foreslaaer sit, er den samme, som i femten Aar heriede Jorden, forat finde Tilfredsstillelse for sin Ærgierrighed, - som med en Million af Slagtoffre og en heel Generations Vel vilde sætte et Erobringsystem igiennem, hvilket øieblikkelige Vaabenstilstande, der ikke fortiente Navn af Fredsslutninger, kun gjorde endnu mere trykkende og forhadt ** *** *); - som, efterat tere, Overbeviist om den eritiske Stilling, hvori han har sat Frankerig, og den umuelighed, hvori han befinder sig til at redde det, synes Keiseren findet at nedlægge Regieringen fuldkommen og uden at Jndskrænkning." (Marschal Reys Skrivelse til Fyrsten af Benevent, i Maniteuren af 7de April 1814. rerer, See Indledningen til Parisertractaten. tere) Saaledes hedder det gientagne Gange i Slutningen af den af Bon partes Statsraad aflagte Beretning. (Moniteuren af 13de April derere) Commissionen troer ikke at turde forbigaae den vigtige bemærkning at Størstedelen af de voldsomme Erobringer og tvungne Jndlemmelser, hvorved Bonaparte Tid efter anden dannede det, som han kaldte det store Rige, fandt Sted i hine Mellemrum af troles Fred, som for Europa have været fordærveligere end de Krige selv, hvoraf det var hiemsøgt. Saaledes bragte han Piemont, Parma, Genua, Lucca, det romerske Gebet, Holland, Landene i den 32de Militair, division til sig. J en lignende Freds poche (i det mineste med samt lige Fastlandsstatter) udførte han sine første Foretagender med Portugal og Spanien, og troede at have fuldendt Erobringen af disse kande alene ved List og Forvovenhed, de Fædrelandskiærlighed og Mod hos den pyrenæiske Halvses Folkefærd drog ham ind i en uventet blødig Krig, der blev Begyndelsen til hans Fald og til Eure pas Redning. have ved afsindige Foretagender trættet Lykken, væbnet hele Europimod sig, og udtømt alle Frankrigs Kræfter, saae sig nødt til at opgive alle sine Planer, forat redde nogle Levninger af sin Existence, - som i et Dieblik, da Europas Folkeslag overløde sig til Haabet om en varig Rolighed, udrugede nye Ødelæggelsesplaner, og med dobbelt Troløshed imod de Magter, der altfor høimodigen havde skaanet ham, og mod en Regiering, som han ikkuns ved det sorteste Forræderi kunde skabe, igien rev den Trone til sig, som han havde afstaaet, og som han ingensinde havde beklædt uden til Frankrigs og Verdens Fordærvelse. Han har ikke foreslaaet Europa andet Sikkerhedspanend sit Ord. Men hvo vilde efter en 15 Aars grusom Erfaring endnu fortrøste sig til at antage en saadan Borgen, og hvo vilde, hvis det er sandt, at den franske Nation har gjort hans Sag til sin, sætte stor Priis paa dennes Forsikkring: - Fred med en Regiering, anbetroe til saadanne Hænder, og sammensat af saadanne Dele, vilde ikke være andet end en Tilstand af vedvarende Uvished, Uro og Fare. Jngen Magt kunde skride til en virkelig Afvæbning. Nationerne vilde ingen af den sande Fredstilstands Fordeele nyde, men haardt nedtrykkes af allehaande Byrder; Tilliden vilde ingensteds leve op paa ny, og følgelig Jndustri og Handel allevegne hvile, Jntet vilde være sikkert, Jntet varigt i de politiske Forholde; en mørk Misfornøielse vilde svæve over alle Lande, og det ængstede Europa fra Dag til Dag see et nyt Udbrud imode. Souverainerne have vist ikke miskiendt deres Undersaatters Jnteresse, idet de foretrak en aabenbar Krig, med alle dens Besværligheder og Offre, for en saa piinlig Tilstand, og de Forholdsregler, de have taget, er allevegne blevne optagne med ubetinget bifald. Den offentlige Mening har ved denne store Leilighed yttret sig paa en bestemt og høitidelig Maade; aldrig kunde Folkeslagenes sande Sindelag vorde rigtigere erkiendte og troere lagte for Dagen, end i et Tieblik, da samtlige Magters Repræsen. tanter vare forenede forat befæste Verdens Fred.