Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1770-03-09
Samtale imellem Poeterne Skabb og Rapp. Hod Dag, kiære Skabb! Rapp. hvi seer du saa ilde ud og hvi gaaer du saa nedslagen, Dit Ansigt er falmet og dine Kinder ere saa madre. Mig tykkes ved at føle din Puls, at alt dit Blod er i Bebægelse. Sandelig der er aldrig ret fat med dig. Du gaaer vist med en Sygdom i Kroppen. Jeg er bange du døer, førend man veed et Ord deraf og jeg vilde nødig miste en Ven, som re der mig, naar jeg er i Nød. Skabb. Din Tale forekom min. Hvad du siger og mig, vilde jeg just nu have sagt om dig selv. Mig forekommer du saa svag, at jeg er bange for du snart vil faae et Slag. R. Kan vel være. J denne Tiid er jeg ikke i god Humeur. Jntet har jeg at fortiene, og oven i Kiøbet til slaaes mig den ene Fortræd efter den anden. S. Siig mig dog, hvad dig er hendet. Du kan lide paa jeg vil tage Deel deri, thi det er min Pligt at hielpe mine Venner. R. Det hvoraf min Bekymring reyser sig, angaaer tillige dig selv. J fald du faaer det at høre, da vil du sæt sættes i Bevægelse, ligesom nu jeg. Dog maaskee du alt veed det, og i sligt Fald kalder jeg dig en Philosophus, som mesterlig kan tvinge Passionerne. Passioner har derimod over mig et større Herredømme. Saasnart nogen angriber mig i min Nærings-Vey, bringes jeg strax i Harnisk. Jeg væbner mig, jeg staaer om mig, hvor jeg end træffer. Kort: Jeg søger Hævn. Faaer jeg den ikke, da fortæres mine Kræfter og det af lutter Nidkierhed. S. Men hvortil alt dette Omsvøb Rapp! Lad mig dog faae Aarsagen til denne din Camentation at bide. Siig mig, hvad er hendet dig, som kan være mig vedkommende, hvilket jeg skulde have hørt, og ved at skiule, behiiset mig, som en Philosoph? R. Er du ikke, ligesom jeg, en Poet? og Men derfor er jeg ingen S. C. Prophet. Var jeg det, da kunde jeg forud vide Maalet af alle dine savaldrende Omsvøb. Men som Poet, kan jeg nu tiene dig med et Condolations-Vers, da jeg merker du prænumererer paa Daarekisten; thi - - -R. Tys! Nu skaldu i Korthed faae det at vide. Har Mercurius ikke været hos dig: S. Ey nyelig. Men for nogen Tiid siden, da han bragte mig Concept til et Brudevers fra Christiania. B. Haar han ey i Gaar eller i Dag leveret dig et Brev fra vores Oldermand Bombasto: S. Rey, hvorom skulde det Brev handle, R. Nu dette var min Troe artigt. Jeg vil fortælle dig. J Gaar jeg stod færdig at gaae hen til Mæster Bombastum for at levere ham en Dactylum, den jeg fandt forleden Dag paa Gaden, og tillige bede ham aflevere den paa Adresse-Contoiret, hvor den fattige Poet, som havde tabt den og mueligen alt fortæret en Hoben norsk Tobak kunde faae den tilbage, leverede Mercurius mig til Paategning et Brev fra Apollo. Deri fornam jeg, hvor baade du og jeg har bleven Natterie for Gudens Brev; thi deri raader Apollo, at man ey skal stiæle Ord af andre, naar man vil tigge i Riim, og dernæst at bevise os, som Lutheraner, naar vi beskrive Himmelen. Sandt, at min Rime-Geist ofte pidsker mig som Poet afsted, saavel i glædelige, som sørgelige Tilfælde. Men dette maae jeg sige: Det er ubesindigt af Apollo, som vores Gud, at kalde dette Tiggerie. Poesie er et ærligt Haandværk. Jeg for min Deel er en berømt Poet hos alle dem, som ikke kiende *** Samlinger. Vil jeg fortiene mig et Par Skoe hos en brav Mand med Vers, enten i mit eget eller andres Navn, saa skal ingen sige, mig paa, at jeg tager det enten af C. eller W. som Apollo skriver. Ney, ney, jeg forstaaer Kunsten bedre. Min Klygt tar jeg aldrig af de bekiendte. Men, imellem os, saa fandt jeg mig dog truffen med dette Gudens Udtryk, thi for nogen Tiid siden da jeg lod udgaae det deylige Vers, som fører Titel: Den fortryllede Judita; tog jeg meest af Folianten No. 1. Jngen veed jeg har den; thi naar jeg betiener mig. af den, lukker jeg mig inde. Men kommer der en i en Hast og banker, slænger jeg den under Bordet. Dette uagtet, holder jeg dog for, at Apollo har sigtet til mig med Brevet. denne denne Tanke bestyrkes jeg derved, at forgangen Aar hviskede den skielmske Momus mig i Oret, i Anledning af et vist Vers: Dette er tagen af Folianten No. 1. Mueligen han kan have fiaset det til Apollo. Vidste jeg det saa var, da skulde hans Arme og Been vist blive = = =S. Alt dette er nu vel. Men hvad kommer det mig ved? Stiæler du at Folianten No. 1, saa har du allene Deel i Tilrettesættelsen. Jeg maatte være dum om jeg lod mig forstaae, at det var mig meent. Du som stiæler, kan tage det til dig. Jeg ikke. R. Hvad, stiæler jeg: S. Du tilstod det jo nys. Og derforuden er du jo blandt Poeter bekiendt. R. Det er usandt. Jeg kan paa Skrift bevise dig Berømmelse for mine Vers og det fra en paalidelig Haand. S. Til din egen Roes er du vant at skreppe. Det meste jeg ærgrer mig over er dette: Du siger Apollo i Brevet har sigtet til mig. Det var en liderlig og nedrig Stræg. Jeg kan aldrig glemme det. Hør Broer, hvor kan du falde paa saadant. R. Vist han har. S. Hvormed beviiser du det, Beviis det, thi jeg stiæler ikke; hvad jeg skriver er mit eget. R. Jo, jeg skal sige dig det. Ey derfor at dine Vers ere slette. Ney, de kan være artige not, men derfor, at dui dem laaner Jndfald, snart af Snorro Sturlesen, snart af Saxo. S. Tvil det var Væv. Hvad du siger og mine Vers er ligemeget; thi jeg veed, hvad Folk siger om dem. Jeg roses. Men lastes aldrig for mine Vers. R. Veed du hvad, S. Nu, hvad er det? B. Saavel du, som jeg, har fortient mangen Styder med Vers. Dog troer jeg, at jeg har fortient lidt meere end du, thi om Folk aldrig tænker paa Vers, saa indfinder jeg mig. Og be gre de sig at tage derimod, saa forstaaer jeg dog den Kunst, at binde dem min Kram paa Ærmet; glemmer de at betale mig for Umagen, saa glemmer jeg ikke med Bud paa Bud at kræve dem, indtil de betaler mig. De tør ey andet end raisonable betale min Umage, thi de veed, om det ey skeer, saa løber jeg om i Byen og fremviser mine Sædeler, hvori jeg bebreyder dem deres Uskiønsomhed. Herved vinder jeg ofte hvad jeg søger. S. Nu det er i Sandhed paa en høflig Maade at tigge i Riim. R. Lad nu dette staae hen. Men hør nu, hvad jeg vil sige: Poesien er for det meste vort Levebrød. Lad os derfor med Alvorlighed tage os denne Sag an. Lad os forsvare os indtil det yderste; thi ellers komme vi tilsidst i Udraab for slette Poeter. S. Du siger noget. Jeg vil da foreene mig med dig, ey derfor, at jeg agter mig fornærmet med Apollinis Brev, men allene for at holde Poesien i Hæbd. Vi ville da være betænkte paa Raad i denne Sag. R. Mig synes det er best, at vi begge skriver og underskriver en ydmyg Forestillelse til Apollo, betyder ham, hvormeget vi ved hans Skrivelse ere angrebne, og dernæst bede ham, at han offentoffentlig frikiender os, paa det vi igien kan komme i Brug. S. Det skal viggiøre. Concepten opsætter jeg og tilsender dig den, saasnart jeg kommer fra Landet. God Nat. (Fortsættelsen skal følge.)