Den Vest-Sjællandske Avis, 1837-12-07
Udtog af en Parlamentstale. Vi have i Nr. 192 omtalt, at Skatkammer=Kantsleren fremlagde i Underhuset et Forslag til Fastsættelsen af Civillisten, og at Hr. Harvey, forhen Parlamentsmedlem for Colchester, nu for Southwark, foreslog en Prøvelse af Civillistens Pensioner. Vi ville nu meddele et Udtog af denne i flere Henseender mærkelige Tale. Harvey begyndte sin Tale med en sarkastisk Gjendrivelse af de i Spring-Rices Tale med stor Kløgt sammenstillede Facta, af hvilke den uhyre Forskjel imellem den nu foreslaaede Civilliste og de tidligere, og de betydelige Besparelser, der vare gjorte i den sidste Tid, skulde fremlyse. Med bitter Spot sammenlignede han de af Lordkantsleren til det Offentlige overdragne Kronindtægter med de i deres Sted fordrede Summer. Saaledes som 4 1/2 PCents Afgiften paa Sukkeret fra de Vestindiske Øer nu var afstaaet af Regjeringen, indbragte den det Offentlige 5000 Pd. eller, nærmere ved Sandheden, sandsynligviis kun 2000 Pd. Et lykkeligt System af skuffende Raadslagning, hvorved det forestilles Folket, at det befinder sig i virkelig Fordeel, da det udgiver 500000 Pd. og faaer noget mindre end 60000 Pd. igjen derfor. Herpaa gik Taleren over til de Kronen reserverede Jndtægter af Hertugdømmerne Lancaster og Cornwallis. Der maatte nødvendigt nedsættes en særegen Comite til at prøve disse Hertugdømmers betydelige Jndtægter, der sikkert beløb sig til 100000 Pd. Naar Skatkammer=Kantsleren forsikkrede, at 1200 Pd. af Admiralitetets Jndkomster og andre ligesaa betydelige Jndtægter (Latter) bleve opgivne af Kronen, mon han (Kantsleren) da ogsaa vilde tilføie, at Undersøgelsen af Hertugdømmernes Jndkomster, som Kronen reserverede sig, skeete paa en saa grundig og fuldstændig Maade, at Landet kom til en virkelig klar Kundskab om disse Besiddelsers Beskaffenhed, Udstrækning og virkelige Værdie, Med stærende Satire og de bittreste Sarkasmer, afbrudt af Bifaldsraab, Latter og Hør, Hør, selv af Skatmesteren, belyste Harver nu Pensionslisten i Almindelighed og beviste med seirende Grunde den moralske Nødvendighed af sammes Prøvelse. Mr. Morton, modtog 250 Pd. aarligt for en opdaget Regningsfeilpaa 120000 Pd.; det kunde rigtignok være meget roesværdigt mod Gud og priisværdigt for Hr. Morton; men han (Harvey) havde ikke at gjøre med enkelte Fortjenester, men med hele Listen. Gjerne dvælede han ved den paa mange Maader bagtalte Pensionslistes skjulte Dyder og troede gjerne, at Mr. Somerwille og Miss Stewart ikke vare fortræffeligere end alle de Øvrige – da Alle vare lige fortræffelige (Latter); men en uretfærdig, kritiserende, Skandal elskende Verden troede nu engang, at der var mangen en graa Synder imellem Civillistens Pensionairer, at Mange grundede deres Fordringer paa de indre Gemakkers og Sovekammeres Hemmeligheder. – Mange Folk, sagde han, tænkte saaledes, ikke han (Latter). Der gaves endog Folk, som troede, at mangen Een havde fundet Veien til disse Pensioner ved Apostasie og letfærdig Opgivelse af et godt Rygte. Det var Husets Pligt at befrie disse Personer fra saa uretfærdige Beskyldninger og ufortjent Vanrygte ved at prøve deres Fortjenester. –J Løbet af sin Tale sagde Harvey engang. Han vidste, at der var hæderlige Mænd paa den anden Side, med hvis Grundsætninger han ikke stemmede overeens, endskjøndt han agtede disse Mænd for deres Fasthed; de negtede i det Hele Folket Ret til en saadan Prøvelse af Udgifterne og meente, at Kronen efter Behag kunde øde Landets Jndtægter. Folk med denne Overbeviisning kunde passe i Don Carlos's Kabinet, eller maatte have levet i Carls eller Jacobs Tider; men nu havde de visseligen ingen Ret til at leve, (Latter.) Saadanne maatte man holde i Hævd og Ære ligesom gammelt Porcellain og putte dem i Kasser, hvor de ikke kunde røres og beskadiges. Men der var endnu Andre i Huset, som endeligen og sildigt nok tilstode Folket Controllen, men meente, at denne kun turde anvendes i paatrængende Tilfælde og kun turde udstrække sig til den kongelige Eiendom. – Jmod Slutningen af sin Tale sagde Harvey følgende skjønne Ord: Han haabede, at oprigtig Kjærlighed til Retfærdighed og en høiere Aand af Høimodighed i det nye Huus vilde overvinde lavere Hensyn. Som Reformer troede han ikke, at Husets Medlemmer vare ligegyldige imod Folkets Ønsker, eller Folket ligegyldigt imod deres Forhandlinger. Fordi saa mange Medlemmer ivreede imod, at Valgretten blev udstrakt til dem, der vare Kilden til deres Velstand, deres Magt og Storhed, derfor opfordrede han til at staae fast som Mænd og som Christne og at nedstyrte alle Hindringer fra den æreløse og enerverede Faction og i Fædrelandsvenners høie Holdning at sige til Trældommens Børn, dem, der maatte anstrænge sig fra Morgen til Aften, dem, de Fattige og Forsvarsløse, at det var Husets Beslutning og Grundsætning at være retfærdig imod Alle uden Forskjel paa Rangen, og at Husets Medlemmer, hvor nødvendig end Mange ansaae denne Forskjel for at være ved den bestaaende Regjeringsform, dog ønskede Alle lige Ret og lige Beskyttelse, den Titulerede saavelsom den Navnløse, Palladset, ligesaavel som Hytten.