Viborger Samler, 1849-11-20
I Anledning af det i "Departementstidenden, meddeelte, af Amtmændene for Ribe, Veile, Skanderborg og Aarhuus Amter efter Finantsministerens Anmodning udarbeidede Udkast til de Regler, der skulle følges ved Erstatningen af de af Fjenden i Jylland foretagne Udskrivninger og anrettede Skader (see Viborg Avis Nr. 183) har Hr. Borgerrepræsentant Packness i Veile fundet sig foranlediget til i denne Byes Avis at yttre Følgende: "Man har da, efter Departementstidenden, seet Resultatet af Amtmændsmødet heri Byen ult. August d. A., i det af Dhrr. Amtmænd udarbeidede Udkast til de Regler der skulle følges ved Erstatningen af de af Fjenden i Jylland foretagne Udskrivninger og anrettede Skader." – Amtmændene ere nemlig komne overeens om en lige Taxtbestemmelse for de leverede Forpleiningsgjenstande, hvorved Vilkaarligheden fra de enkelte Communers Side falder bort og Alle skeer lige Ret." Der ligger i disse Yttringer en Jnsinuation af den Mening, at enkelte Communer skulle ville benytte Leiligheden, til at forskaffe sig en Gevinst eller Fordeel paa disse Ødelser, hvilken de under de forhaandenværende Omstændigheder ikke bør have, og det er sikkert gaaet Mange som mig ved at læse disse Yttringer, at det har gjort dem ondt at see en saadan Mistro hos Dhrr. Amtmænd, men skjøndt det derfor ikke bør miskjendes, at det er med den bedste Hensigt til Statens Tarv, Dhrr. have udkastet en Plan til at sikkre Staten mod slig Egennyttes Fyldestgiørelse, saa tør det dog med temmelig Sikkerhed antages, at denne Mistro er ugrundet, thi saa og enestaaende vilde Exemplerne blive paa at en Yder lagde en saa lav Egennytte for Dagen, hertil er Jyden, skjøndt han holder af Penge, for fædrelandsfindet; og aldeles vist tør det paastaaes, at ingen Commune vilde forene sig om en saa uværdig Gierning. - Men det er ret mærkværdigt, at idet Dhrr. Amtmænd have villet forhinder en saadan af dem forudsat Vilkaarlighed fra Ydernes Side, saa ere de saa uheldige at have opstillet Taxtbestemmelser for de leverede Gienstande, der neppe kunne kaldes andet end vilkaarlige eller dog høist ubillige, og dog meene de, at Alle skee en lige Ret." – Skeer da Kjøbstæderne ved denne Taxtbestemmelse lige Ret med Landdistricterne? Jeg tør svare "Nei. Er det maaskee, Ret, eller er det billigt, at Kjøbmanden skal ikke have en større Betaling for sit maskinede, rensede og tildeels opntørrede, og derfor vægtigere og bedre Korn, end Landmanden for sit mindre vægtige og mindre gode Korn, Er det fremdeles Ret eller billigt, at den Mand, der leverede 8 Graders Brændeviin, skal ikke have en høiere Priis for dette end Den faaer, der leverede 7 eller 6 Graders Brændeviin, Hvad mon Dhrr. Amtmænd desuden have bygget Taxten for Brændeviin, nemlig 13 s. pr. Pot, paa Hvor mon denne Artikel har været solgt til denne Priis heri Landet, Man vil maaskee svare, som der staaer i Reglerne for Erstatningen, at et af Fjenden occuperet District kan ikke vente at faae en fuldstændig Betaling for Leverancen." Jeg spørger da, hvorfor ikke? Det ligger vel i Forholdenes Natur, at ikke Alt, hvad der er præsteret til Fienden, vil eller kan blive betalt, thi ofte vil en Præstation ikke kunne legitimeres eller bevises, men det der er leveret til Magazinerne, det hvorfor haves behørig Qvittering, det bør betales, og at Betalingen for dette ikke skulde blive fuldstændig fordi Districtet har været besat af Fjenden, dertil formaaer jeg ikke at finde nogen rimelig Grund. Eller maaskee man vil sige Amtmændene kunne ikke ved Taxtens Ansættelse gaae saaledes i Detaille, at de toge Hensyn til de leverede Gjenstandes Qvalitet. Jeg spørger da atter, hvorfor ikke, Var noget til Hinder for, at de havde ladet noget Kjøbmandsforstand blande sig med deres Amtmandsmyndighed, Var noget til Hinder for, at de kunde have ladet sig af Forpleiningscommissionen, oplyse om Leverancernes Qvalitet for Kjøbstædernes Vedkommende, hvilken de maatte indsee at være forskjellig fra Qvaliteten af Landboernes Leverancer, Jeg troer det ikke, men jeg troer at det er Uret, at det ei er skeet. - Have Kjøbmændene, dog ei lidt Nok ved deres Næringstab under Occupationen, og forøges deres Tab ikke ved at de ere gaaede glip af den Avance, de kunde have havt paa deres Korn, hvis ei det var blevet reqvireret til Fjenden, Et Tab, der overmaade forøges ved Savnet paa, Gud veed hvor lang Tid, af de Penge der stikker i Kornet, hvorved maaskee Fleres Velfærd staaer paa Spil; – og dog vil man afkorte dem i Erstatningen, En det billigt? Jeg troer det erkjendes, at Kjøbstæderne ere stedmoderligt og ubilligt behandlede ved den omhandlede Taxthestemmelse, der derimod for Landmandens Vedkommende maa kunne kaldes endog temmelig favoriserende. Jkke er det min Mening at misunde ham; tvertimod, det glæder mig at han faaer sine Leverancer godt betalte, men jeg fordrer det samme for Kjøbstædmanden, og jeg maatte kun slet have opfattet mit Kald som Kjøbstæd Repræsentant, hvis jeg ei hævede min Stemme imod den Hensynlynsløshed og Ubillighed, Taxt Bestemmelsen indeholder for Kjøbstadens Vedkommende. – Men indeholder den Ubillighed, saa indeholder sandelig Reglerne for Erstatningen en vilkaarlig Bestemmelse, som i høi Grad maa forbause, og den gjælder ikke mindre for Landet end for Kjøbstæderne. Det er nemlig den Myndighed, der nedlægges i Hænderne paa den Comitee, der skal bedømme de fremkomne Erstatningskrav. Denne Comitee skal nemlig bedømme, om Skadesløsholdelse overhovedet bør tilstaaes uden Hensyn til den Skadelidtes Evne til at kunne bære Skaden, da det Tabeller den Skade, der maa ansees ubetydelig i Forhold til den Skadelidtes Kaar, ganske bør bortfalde; med andre Ord, Comiteen har Myndighed til at sige: Du har Evne til at bære det Tab, hvorfor Du kræver Erstatning, Du skal ingen Erstatning have." Man tænke sig dog denne Myndighed ret klart, og man maa forundres over, at et saadant Forslag til at beskjære Næstens Pung fremsættes og bifaldes i vore Dage. Jeg kan begribe, at Comiteen overdrages at apellere til den Mands patriotiske og opoffrende Sindelag, om hvem den troer eller veed, at han kan taale Tabet af Erstatning, skjøndt der dog ligger noget Smaaligt deri; men videre kan den eller bør den vist ikke gaae; thi hvem i al Verden kan dog fordre, at den Enkelte skal offre dette eller hiint, selv om han har Evne dertil. – J Sandhed en splinterny Maade at udskrive Skat paa, som i det Mindste ikke finder Hjemmel i Grundloven; men en Maade, der forekommer mig saa urimelig, at jeg ikke kan tænke mig Muligheden af at den kan blive effectueret, naar man tide modsætter sig den. - Men at dette vil skee, at Kjøbstæderne i den Henseende ville røre sig, det haaber jeg ret snart skal vise sig. – Veile, den 7de Novbr. 1849. Packness. (Med Posten idag, er heller ikke modtaget tydske Aviser).