Viborger Samler, 1775-01-23
Mandagen den 23 Januarii. Et Lands væsentlige Styrke og Riigdom holdes, ikke uden Grund, for at være Jordens Frugtbarheds Formerelse, hvorfor man og seer, Landhuusholdningens og Agerdyrkningens Anviisning at være det almindeligste, vore baade ægte og uægte Patrioter, paa nogen Tiid har befattet sig med. Derpaa løberen stor Deel af det ud, som i sidste Aaringer er kommen fra Pressen; og vel os, om vi havde faaet saadanne Anviisninger for vore Agerdyrkere og Landmænd, Tredie Aargang. som som baade vare paalidelige, og tillige oplyste, paa hvad Maade ethvert Slags Jord best kunde og burde behandles. Men saalænge man alene giver Regler for Jorden i Almindelighed, er det kuns, ved forgieves Arbeide og Bekostning at gjøre dem kiede, som ere villige til nyttige Forsøg, g; og de, som hænge ved Fordomme og de gamle Sædvaner, gives Leilighed, at belee andres saa kaldede Lettroenhed, hvorved mangt et nyttigt Forsøg forhindres. Af almindelige Anviisninger for Jordens Behandling har vi nok, og maaskee alt for mange, da den ene modsiger den anden, og eenhver i slige Ting uforsøgt derved bliver lige klog, ja ofte ved Forsog bedrages, da imidlertid den skadeligste Behandling faaer ved en Slumpelykke. bedre Fremgang, og derfor udvælges. Af de for hver Jordart egne Anviisninger har vi vel ingen, som fuldstændig lærer enhver Jords retteste Behandling, til største Frugtbarhed, ; Men er der, som gjerne kan være, saadan Anviisning til, da gjorde den mange en stor Tieneste, der anviiste samme, om det endog skeede heelt eller stykviis i disse Blade. Men til hvad Nytte arbeide vi paa Produkteernes Formeerelse, naar her mangler Leilighed til at afsætte sine Kornvahre; Mon det ikke kan skee os, som som ved alle Leiligheder udstode Overflødigheds Ønsker, som fordum Jfrael, Herren i sin Vrede efter deres Utaalmodigheds Ønske gav Kiød nok, Jeg meener, Erfarenhed sander dette. Hvortil, siger Erfarenhed, nytter det, jeg ei til min Fordeel kan anvende? Naar mine Kornvahre skal ligge usolgte paa mine Lofter, saa bliver slig Jordens Frugtbarhed mig undertiden meer til Byrde end Nytte. Husene ere betagne, og Tilden gaaer bort med at bevare Kornet m. v. Alle har at sælge, derfor sælges lidet, og til ringe Priis; Hvorfra tager nu den Mand sine Udgifter, som har sine Jndkomster i Penge, Sporgvore Proprietærer, Landmænd og Jordbrugere, om det sidste Aar ei har trykket mange ligesaa meget som de forrige. Mange laae med deres Korn til langt ud paa Sommeren, og maatte endda sælge for hvad Kiøbmanden vilde give. Derved blev mange sat i Knibe; de maatte gjøre nyt Laan og deres Tilstand, forringedes endog i det beste og frugtbareste Aar. Dette er ikke anført, som en Klage over rige Høster, thi de ere altid Herrens Velsignelse over Landet, men fremsættes kun, som et Beviis paa, at den overflødige Høst ogsaa trykker nogle, helst naar de samme, som nu sælge, har maattet kjøbe i de dyre Aaringer. En En anden langt storre, og derfore virkelig Besværlighed for Landmanden af den rige Høst og de paafølgende slette Kornpriser, er den Virkning og Jndflydelse samme havde paa Tienestefolkene, hvor Opsættighed og Dovenskab har taget til, og denne trykkende Byrde er nær ved at veie op mod alle de Fordeele, man har ellers af lette Kornpriser, Tilat bevise dette, behøver man ei at søge hen til de for nogle Aar indfaldne gode Aaringer, udi hvilke Kornet var i en særdeles ringe Priis, efterdi disses Følger ved allereede ere glemte af de fleeste, skiønt de hos den agtsomme vist stadfæste min Sætning. Lad os aleene betragte sidst afvigte Aar og dets Følger. Forud maa man ellers tilstaae, at den tiltagende slette Opdragelse i Bondestanden har meget forringet Tieneste folkenes Priis; Dovenskab findes fast hos alle i en undsigelig høi Grad; Opsætsighed har Sted endog i Drenge=Aarene, og de Gamles skadelige Exempler tilbringe den opvoxende Ungdom den sletteste Tænkemaade i alle Deele. Jeg veed meget vel, mange ere af andre Tanker, og troe ei, at slig Tienestefolkes Dovenskab og Stridighed kommer saa meget af Opdragelsen, som af Folkemangelen, og maa man tilstaae, deres Slutning. ning synes ved første Øiekast at medføre Sandhed, da endog de sletteste Tienestefolk ei er forlegne for Tienester. Men man betragte paa den anden Side de mange Jndsiddere, eller saa kaldede, paa deres egen Haand siddende, og de omløbende Løsgiengere, tvertimod saa mange Kongelige Anordninger, saa bortfalder Sandsynligheden af denne Slutning. Bleve de første udjagede af deres Huller, og nogle af de sidste indelukte i Tugthuusene, da skulle vi snart see Overflødighed af Tienestefolk, hvis slette Opførsel nu af mange maa taales, af Frygt for ingen at faae. Men da dette nok er og bliver umueligt at opnaae, uden at alle Foresatte med samlede Kræfter, vilde drive paa Forordningernes Holdelse i denne Sag, og de paagieldende ingensteds fandt Ro og Tilflugt; saa er og bliver nok intet andet Middel tilbage, til at hemme dette Onde end Trang, og denne findes just i de høie Kornpriser. Det saae vi for en Par Aar siden, hvo var da forlegen for Folk, De tilbød deres Tieneste for bare Føde; Hvo taalte da Utroskab, Grovhed, Dovenskab eller andre Fornærmelser af sine Tienestefolk, Neppe nogen; og Aarsagen er at søge i Tiderne; De Dovne kunde ikke ligge paa den lade Side, thi Kornprisen tillod det ikke, ikke, ei heller havde Tiggerne saa stor Fordeel af sinStrippen, da den, i de gode Aaringer almindelige strafværdige og forunderlige Medlidenhed, om man ellers kan kalde det Medlidenhed, af Fornødenhed ei viiste sig paa mange Steder. Jeg kalder denne Medlidenhed deels strafværdig, da den udøves imod de Kongelige Anordninger, der vise os, paa hvad Maade een, for de Trængende tienligere, og for Staten høist nyttigere Medlidenhed bør have Sted; deels forunderlig, da Erfarenhed ofte viser, at med tvungen Villie, ja ofte først efter Øvrighedens Jnddrivelse gives til en høisttrængende Sognefattig en halv Skieppe Korn eller 8 Skilling i Penge, af dem, som ei tage i Betænkning at uddøse ti gange saa meget til omløbende Løsgængere, som oftest intet trænge, hvorved de avle Tyve og føde Ledighed. Gaae vi nu til afvigte Aar, og betragte Tienestefolks Opførsel i samme, da studseer mangen Hosbonde endog ved Erindringen heraf, Manges Arbeide er, for deres Tienestefolkes Dovenskab, blevet ugjort, mange studsige Ord har de maattet fordrage, og mange Fortrædeligheder har de med Taalmodighed maattet gjennemgaae. Det er ikke faa, som sande dette, og ønske sig befriet for dette Onde. J have Ho have mange nyttige og herlige Forordninger til at hemme dette almindelige Onde, som Regieringen end- og har indseet betydeligt nok til at hæve ved Love; Men hvortil nytter det, saalænge de ei træffe det rette Middel, og saalænge de ei allevegne ere virksomme nok. Den Forordning af 23 Martii 1770, som forandrer Skiftetid, er ypperlig, og naar den engang kommer i almindelig Brug, vil den giøre stor Nytte, Men mon ikke mange endnu stiele sig til at skifte ogsaa paa de gamle Tider, og have altsaa 4 Skiftetider, aarlig; to efter Forordningen, naar de ere dem tienlige, og to efter den gamle Skik, naar de behøve dem.