Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1826-06-27
(Jndsendt.)¬ J Skilderiet No. 38, 39, 40 for indeværende Aar har en, der kalder sig Justus, skrevet et Stykke kaldet Stephensen og Jsland. Hvorvidt Hr. Justus derved har viist sig justus, vilde maaskee kunne kaldes i Tvivl, naar man ikke derhos vidste, at mange Mennesker ofte skrive om Materier, de ikke forstaae, ofte rose eller dadle Personer, som de kjende lidet til uden det blotte Navn eller Stand. Og saa vil man finde, at Skribenter troe sig fuldkommen berettigede til at afgive deres Stemme, naar de om Personer eller Begivenheder have eensidige Relationer, uden mindste Maade. at undersøge, hvorvidt de ere grundede eller ei. Hermed vil jeg aldeles ikke sige, at noget af ovenanførte er Tilfældet med Hr. Justus; han kan muligt have sine specielle Grunde. Stykket begynder med en Panegyrik over Conferentsraad Stephensen og den stephensenske Families Fortjenester af Jsland, og det var i Sandhed at ønske, at enhver Jslænder kunde underskrive den; det var sikkerligen en stor Vinding for et Land, hvor – som Tilfældet var fordum med Island *) - en eneste Familie ved Slægtskab og Svogerskab mellem fast alle, i det mindste betydelige, Embedsmænd har uindskrænSee den af Sysselmand Haldor Jacobsen 1791 udgivne Ærefrygt eller Listen over Hr. - - Familie i Jsland, allene de beregnede, som sidde i publique Embeder. Der angives ligesaamange, som Bogstaverne fra A-Ø og aa. br., foruden utallige, deels er statuoptimatum, deels populari, som denne Herre ere besvogrede og beslægtede. (Findes i den af H. Jacobsen udgivne Hatta Likill Lopts Rika Guttormsonar &c. &c.) ket Myndighed i Landet; hvor en Underordnet, som har noget at klage, først maatte gaae hen til Sønnen, Broderen, Svogeren, eller en anden nærmere eller fjernere beslægtet eller besvogret for at faae sin Klage paategnet. Naar saadan herskende Familie er saaledes beskaffen, at Broderen eller Svogeren ikke tager i Betænkning at modsætte sig sin Beslægtedes uretfærdige eller anmassende Handlinger, da er Landet i Sandhed lykkeligt; men, naar det modsatte er Tilfældet, – o vee!!! Dernæst udpiller Hr. Justus noget af Jsland i det 18de Aarhundrede, som jeg aldeles ikke vil paatage mig at gjendrive, skjønt meget af det synes at fortjene en alvorlig Drøftelse, og blot lade mig nøie med at udskrive et Sted, som Hr. Justus anfører som Beviis paa kjærnefuldt Sprog; Stedet er dette (Skilderiet Nr. 39, S. 614), "Hvorledes man til Exempel arbeidede mod Landoplysnings-Selskabet tidlig, har man fra 1797 et mærkværdig Beviis for, da Man, efter forhen indsamlet Bidrag, overalt i Holums Stift, til dette Øjemed, og for hos Almuen at svække Jndtrykket af de ved Selskabet efterhaanden udgivne Skrifter, efter den derværende Biskops Valg, *) udgav paa Holom med megen Anbefaling, gamle meditationes triumphales paa ny, og en 100 Aar gammel Bønnebog, om hvis Egenskaber Amtmand Thorarensen og jeg allerede forlængst have afgivet offentlig Erklæring. Da man ellers erfarede, at disse Forsøg ikke formaaede at afbryde Denne Gudsmands Navn var: Sivert Stephensen. Han var den sidste Biskop i Holum. Gid han maatte være den Sidste af den Slags overalt, Justus.) Selskabets Bestræbelser, søgte Kabalen lumskelig og paa den slemmeste Maade at forspilde det Medlemmer og Bogafsætning, ja hyrede nedrige Mennesker til skjult at udstrøe ligesaa lumpen som afsindig Lasten om dets Arbeider, alt for at stemme den raae Almue og andre, i Cultur den nærmest angrændsende, mod samme."