Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-11-06
Norge. Jeg nærmede mig Præstøe Søndag Morgen den 19de - Det var det skjønneste Veir. Byen, som ligger omfavnet af Bugtens tvende Arme, speilede sig i Vandfladen og frembød et fortryllende Skue. Naar Man kommer ind af Byens eneste Port, seer Man lige for sig Byens eneste og vel brolagte Gade, i hvis ophøiede Baggrund den landsbygtige, røde Kirke ret romantisk standser Øiet. Husene ere smaae Bindingsværks Bygninger, ikke et eneste af mere end et Stokværk. Skønt min Skipasie intet Udmærket havde - det var en Kallehavsk Vognmandsvogn ilede dog Nathuer, og Natkapper til Vinduerne, og venlige Hilsener erindrede mig om, at jeg befandt mig i en Bye, hvor Man sjelden seer Fremmede. Man passerer næsten hele Byen for at komme til den privilegerede Gæstgivergaard. Her fandt jeg, hvad ikke altid er Tilfældet i Smaabyerne: en god Bevertning for billig Betaling. Den særdeles Stilhed og Mangel paa Liv og Rørelse i en Bye, som teller 500 Mennesker, var mig paafaldende. Formodentlig laver Man sig til at gaae i Kirken, tænkte jeg, og du kan fra dette Vindue holde Revne over Byens beau Monde. Det ringede sammen, men Gaden blev tom. Klokkernes skjønne Klang opfyldte Luften og trængte sig ind i Husenes Jnderste der blev ringet meget længe, men Jngen lød Varselet – Gaden blev tom. Jeg tog min Hat og vandrede mod Kirken. Maaskee – tænkte jeg ere de gode Præstøer ofte blevne skuffede, ofte have de maaskee illet til Templet med andægtig Hu Vel kunne de ikke vente at høre en Filosofisk mandig Clausen, en Hjertet henrivende Pavels eller Liebenberg, en blomstrende Gutfelt, en, med agte Bibelaand fortrolig, J. P. Mynster; – men naar de nu maatte døie Hr. A. om Gergesenernes Svin eller Hr. B. om de 12000 Beseglede, eller Hr. C. om Kartofler, eller Hr. D. om - Jngenting kan Man da undre sig over, at de blive fra et Sted, hvor de, istedet for at finde Trøst for Hjentet og Lys for Forstanden, finde Harm og Kjede, Jeg kjender af egen Erfaring det skadelige Jndtryk Væv og Nonsens fra dette Sted har paa Gemyttet – aldrig udslettes af mit Minde en Præken, jeg i min Ungdom hørte af en Lollandsk Provst i en vis høitidelig Anledning. Hans Velærværdighed besteg med megen Gravitæt Prækestole og harangerte en stiv Klokketime i denne Maneer Til hvad Nytte om en Siel besad umiddelba Kraft til at hæve sig af vore Maskiner og fortage sig Luftreiser, og der gennemstreife Himmel hvælvinger, for om Muligheden ville yngle mid Rader af ja, til at give Sjelens efterladte Støv Haab om at kunne reise derop, for der at lidt Naturens Herre foreskrive Love og Jld retningso. s. v. - Saadanne Prækener, som synes at vor enten den sidste Rest af en total Aandsbankeroeller frembragte paa utallige Æagesopkeners utrykkelige Befaling, gjør Man vist nok bedre at skye end søge, forudsat at Man ikke støtter op at samle Materialier til et Vademecum. - Mo disse Tanker traadte jeg ind i Kirken, som er sul ind og rummelig. Orgelet er nyt og blev godt spillet, som Man sagde mig, af Byens Postmester. Hele Forsamlingen bestod af 14 Mennesker Præsten, Degnen, Organisten og 19 beregnet følgelig 10 af den egentlige Menighed, som, da denne bestaaer af 600 Mennesker, var 2 PC. Da der altsaa ikke var Mangel paa Plads, valgte jeg min lige over for Prækestolen. Præsten, en smuk ung Mand, med et noget tungsindigt Udseende, traadte med Anstand paa Talerstolen; det vemodige Blik, hvormed han oversaae de komme Stolestader, og det halvt undertrykte Suk, hvormed han trak sine Øine tilbage fra det menneskede Rum, bedrøvede mig. Han begyndte at tale. Med et særdeles fordeelagtigt og sonort Organ, med megen legemlig Veltalenhed og i et værdigt og skjønt Sprog, afhandlede han Luc. 14 om den store Nadvere. Denne Text og dens ualmindelig gode Behandling vilde sikkert have virket paa den kirkeskye Menighed, om den havde været nærværende. Jngen af Byens Embedsmænd vare tilstede. Man sagde mig, at som jeg fandt Kirken i Dag, saaledes ved det hver Søndag og saaledes havde det længe været: gode Prækener for tomme Stole. - Præstøe har havt den sjeldne Lykke, i et langt Tidsrum at eie udmærket gode Præster. Her var den talentfulde, humane og som Filosofisk Sproggrandsker bekjendte Amtsprovst Bøgh, siden den som Præst og Menneske ligeragtværdige, men for tidlig bortdøde Mehl, efter ham den nærværende, med sine For mend aandsbeslægtede, Hr. Wolff. Jmidlertid er det langtfra ikke Præstøe allene, hvor den Uskik, at forsømme Kirken, finder Sted, alle Smaabyer, maaskee nogle enkelte i Jylland undtagne ere i samme Tilfælde, og dog kunde faa eller ingen opgive saa gyldige Grunde herfor, som Kallundborgerne, i det sidste Decennium, for deres Udeblivelse af Høimessen. - Om Aarsagerne til Kirkeforsømmelsen og Midlerne herimod vil jeg siden komme til at tale, naar jeg skildrer Oplysningens og Kulturens Tilstand paa Landet og i Kjøbstæderne; kun tillades det mig endnu at bemærke, at den Ligegyldighed, Præstøerne vise for den offentlige Gudstjeneste, ikke gaaer over paa Præsten, som, efter hvad mig er fortalt, skal ofte have behagelige Beviser paa deres Velvillighed og Yndest. - Byen har en for Søehandelen fordeelagtig, men ubenytlet, Beliggenhed. Af de saakaldte Kjøbmænd er en Worm senfor den eneste, der ved flere, tildeels betydelige, Entrepriser har vist Handelsgenie. Denne virksomme Mand trækker sig nu ud af Handelen, for at tilbringe sine aldrende Dage i større Roe; et unegteligt Tab for Egnen. De øvrige 2 a 3 Kjøbmænd ere egentlig kun Smaahandlere, der ved overdrevne Priser paa maadelige Vare bortskræmmer Præstøe Opland, som hellere tilhandler sig det Fornødne i det længere bortliggende Nestved, hvor det finder lettere Priser og bedre Vare. At denne Bye undersælger og overkjøber sit venia verbo - Præstøe, uagtet dens mindre fordeelagtige Transporteringsmaade, er kundbart nok. Naar f. Ex. et Pund godt Sukker koster 14 Rdlr. i Nestved, maa man for maadeligt Sukker betale 16 Rdlr. i Præstøe, og saaledes med alle andre Vare. - J Afdelingen om Kjøbstædernes Vilkaar skal jeg fremlægge for Læseren forskjellige Priscouranter fra adskillige Kjøbstæder, hvoraf vil sees, at Præstøe Kjøbmænd ikke spille den brillanteste Rolle blandt deres sjellandske Brødre, samt at den fattigere Deel af Byens Jndvaanere - de mere Formuende forsyne sig umiddelbart fra Kjøbenhavn – tilligemed de Landboere, f. Ex. hele Jongshoveds Øe, der ere nødte til at tye til Præstøe, sukke under et, næsten lige saa monopolistisk, Handelsaag, som forhen Finmarken eller Jsland; thi som disse Herrer sælge saa kjøbe de Naar Bygget i Nestved betales med 56 Rdlr. f.Ex., gives neppe 50 i Præstøe. Det er uberegneligt hvad en Egn vinder ved i sin Kjøbstæd at have, om det saa kun er een, driftig og klog Handelsmand. Terpager Staal i Vordingborg var i sin Tid et Exempel herpaa. (Fortsættes.)