Viborger Samler, 1810-01-01
Paris d. 17 Decbr. (Af Monitøren) Den 15de Decbr. 1809 Kl. 9 om Aftenen begav Rigs-Ertskantsleren, Prinds Cambaceres (efter et Brev fra Keiseren) sig til Keiserens Pala ledsaget af Grev St. Jean d'Angely, den reiserl. Families Statssekretær. Efter 1/2 Time bleve de indførte i Keiserens store Kabinet hvor Hs. M. Keiseren, Hs. M. Keiserinden, D. M. Kongerne af Holland, Vestfalen og Neapel, H. K. H. Vicekongen af Jtalien, D. M. Dronningerne af Spanien, Holland, Vestfalen, Neapel, Madame (Keiserens Moder) og H. K. H. Prindsesse Pauline, vare samlede. Hs. M. Keiseren tiltalede dem saaledes "Min Fetter, Prinds RigsErtskantsler, Jeg har i Dag sendt Dem en Haand, skrivelse, for at anbefale Dem, at forføje Dem i mit Kabinet, for at meddeles en Beslutning som Jeg og min kjere Gemalinde, Keiserinden, have fat eet. Det er mig angenemt, at disse Konger, Dronninger og Prindsesser, mine Brødre og Søstre, ere nærværende ved det jeg har at sige Dem. Mit Monarkies Politik, mine Undersaatters Fordeel og Trang, der stedse leder alle mine Handlinger, vil, at Jeg skal efterlade mig Børn, der kunne arve min Kjerlighed for mine Undersaatter og den Thron, hvorpaa Forsynet satte mig. Jmidlertid harjei de sidste Aar tabt alt Haab om, at avle Børn med min højstelskede Gemalinde Josephine; Dette bevæger mig til den Beslutning at bringe mit Hjertes fødeste Følelser et Offer, og for at fremme Statens Vel, forlange Vort Ægteskab opløst. - Da jeg har naaet den Alder af 40 Aar, saa tør jeg haabe, at de Børn, som Forsynet maatte behage at skjænke mig, skal vorde opdragne i min Mand og efter mine Grundsætninger. Gud veed, at denne Beslutning har kostet mit Hjerte meget; men jeg har Mod til ethvert Offer, naar det er Frankrig nyttigt. - Jeg føler Trang til at føje til, at jeg langtfra ingen Aarsag har havt til Klage; men derimod stedse har havt Aarsag til, at være tilfreds med de Beviser paa Ømhed og Hengivenhed min højtelskede Gemalinde gav mig. Hun har i 15 Aar forskjønnet mine Dage; Erindringen derom er dybt indgravet i mit Hjørte. Min Haand har kronet Hende; jeg vil, at hun skal beholde Titel og Rang som Keiserinde, og især, at Hun aldrig skal tvivle og min Hengivenhed, men holde mig for hendes bedste og kjereste Ven." Da Keiseren saa havde talet, tog Hs. M. Keiserinden, Ordet, sigende "Med min ophøiede, dyrebare Gemals Tilladelse, maae jeg tilstaae, at, eftersom jeg aldeles ikke mere tør haabe at føde Børn, som kan tilfredsstille Hans Politiks og FrankrigsJnteresses Fordringer, Jeg gjerne giver det største Beviis paa Hengivenhed og Tilbøielighed, som nogensinde gaves paa Jorden. Jeg har alt af Hans Godhed; Hans Haand var det, som satte Kronen paa mit Hoved og paa denne Throne har jeg nydt Beviser paa det franske Folks Kierlighed og Ømhed. Jeg troer, at giengialde disse Yttringer, naar jeg bidrager til et Ægteskabs Opløsning, der hindrer Frankrigs Velfærd, der berøver det den Lykk herifer at beherskes af en stor Mands Afkom, som Forsynet synbar har opvakt for at udslette en skrækkelig Revolutions Onder og igjen oprette Altaret og Thronen og selskabelig Orden. Men denne Skil misse vil ikke forandre mit Hjerte. Stedse vil Kejseren i mig finde sin bedste Veninde. Jeg veed hvormeget dette Skridt, som Politik og Landets Vel kræver, sønderriver Hans Hjerte; men vi ere begge stolte af at bringe Frankrigs Vel dette Offe. Disse merkelige Taler bleve førte til Protocollen og undertegnede saavel af Keiseren og Keiserinden, som af de tilstædeværende Konger, Dronninger Prindsesser og Prinds Cambareres. Senatet samlede sig derpaa den 16de og efterat denne Deres Majestæters Beslutning var for last og ledsaget med den Anmærkning, at kun Frankrigs Velfærd bevægede de høie Personer til dette store mageløse Offer; talte og Prinds Engen, Vicekongen af Jtalien sen Søn af Keiserinde Josephine) forsikrende at dette Skridt havde kostet Keiseren, Taare, at baade Han, Hans Moder og Søster havde Keiseren at takke for alt, at Han var dem en sand Fader og at han altid i dem vil finde lydige Børn og troe Undersaatter; men, at det er vigtigt for Frankrig, at Opretteren af det 4de Dynasti, faaer Børn, der ene kan forsikre dette Riges Varighed. Derpaa overgaves Forslaget til en Undersøgelseskommission. Grev Lacepede anmærkede i den derpaa holdte Tale, at af Frankrigs foregaaende Regentere, 13 Konger, havde skildt sig af Nødvendighed ved deres Gemalinder, og iblant disse vare 4 af Frankrigs meest beundrede Konger; Carl den Store, Philip August, Ludvig 12te og Henrich den 4de. Efter den foretagne Votering, antoges det gjorte Forslag og Senatet besluttede: 1) Ægteskabet imellem Keiser Napoleon og Keiserinde Josephine er opløst.