Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1813-11-16
Videre, den i forrige Efteraar udkomne Bekjendtgjørelse om Apothekertaxtens Forhøielse bestemtes til 6 Gange saa høi Avance efter Varenes Jndkjøb, imod den i Aaret 1806 trykte Apotheker taxt, og altsaa ikke 4 Gange fordoblet imod Varenes Betaling 1812, da man dog vel turde paastaae, at alle andre Vare vare stegne det tidobbelte fra 1806 til 1812. Apothekernes Taxt var altsaa langtfra ikke i Forhold til den i de gode Tider. Forordningen og Rigsbanken udkom den 5te Januar dette Aar, hvorpaa ikke fulgte Forbedring i de udenlandske Vares Jndkjøb, og neppe heller de indenlandskes, tvertimod Alting blev meget dyrere. Efter den 1ste Augusti blev det endnu dyrere, og dersom Anmelderen ønsker Beviis derfor, angaaende hine Vare, vil jeg give mig den Frihed, blot at anbefale ham en Apotheker, han kjender, der kan fremlægge ham PriisCouranter fra den Kongelige Medicinal-Providerings=Commission fra 1ste Februar 1813 til 1ste August samme Aar, og han vil finde Artikler, der paa dette halve Aar ere stegne fra 60 til 288 Rd., fra 12 til 72 Rdl., ja endog fra 4 til 72 Rdlr. D. C. Saaledes stege disse ved Commissionen, som kun bestaaer af 41 Artikler, og saaledes endnu værre de øvrige, som Apothekeren enten selv maa forskrive, eller have ved Materialisten. Formodentlig paa Grund af denne betydelige Stigen, paa Apothekervare, som gjør det vanskeligt, endog at sætte bestemt Taxt blot for 3/4 Aar, erholdt derfor Apothekerne allernaadigst Kongelig Tilladelse, at beregne sig Taxten med 128 3/4 Procent Avance efter enhver Vareartikels Jndkjøb. Anmeld. med flere vil vel synes, at en saadan Avance er altfor betydelig, og jeg vil tilstaae, at for enhver, som ikke har nøie Kundskab om et Apotheks Beskaffenhed, maa det og synes saa, men omvendt vil det ligesaa let indsees, at være billige og retfærdige Procento. Anmeld, tilstaaer selv, at Apothekerens Fordeel bør være anstændig, jagrundelig, men hvorfor Fordi Apothekerens Mod endog i disse, besværlige Tider bør opretholdes, han leve uden Næringssorger, at han altid seer sig istand til at holde sit Apothek i forsvarlig Stand, thi i ingen Handel kan Handelsmanden, naar han er en slet Mand) just med mindre Protent leve paa sine Medmenneskers Velfærd og Helbreds Bekostning end Apothekeren. Jeg har netop oplevet det Exempel (uagtet det her ikke var af Mangel, men reen Gierrighed og lav Vindesyge), at en Apotheker i nogle Aar holdt slette Vare, gav qvid pro 10, uden at Lægerne paa Stedet bemærkede det, førend han gjorde det for grovt, og tilsidst ved at sælge Apotheket befandtes, at ikke Fjerdeparten af de nødvendige Lægemidler vare tilstæde. Ligeledes bør Apothekeren have disse Procento, som Anmelderen ogsaa anmærker, at han, som redelig Mand, kan bortkaste hvad der aarligen fordærves, og, da han umueligen kan bestemme Sygdommenes Antal, kan han ikke forskaffe dem nøiagtigen efter deres Forbrug, ogsaa bør han have disse Procento for det Tab, han er udsat for ved Uheld i forskjellige Forsøg og Laborationer, om han end er nok saa duelig og forsigtig, og som ofte kan være af Betydenhed; og endelig bør hans Procento være saaledes, at han uden Paaseenhed kan bortgive Medicin til den, der ikke er saa fattig, at han qvalificeres til frig Cour og Medicin paa Fattigkassens Regning, og dog ikke selv har Evne til at kjøbe dem. Naar Anmeld, vil tage disse Grunde for gyldige, vil han vist ikke nægte Apothekeren sine nuhavende Procento, da Apothekeren, naar han er hvad Kaldet kræver, er et vigtig Redskab i Lægens Haand for den menneskelige Sundhed; desuagtet betragtes han blot som Handelsmand, og kan med alle sine smaae Qvantiteter Medicin Udsalg med nok saa høie Procento ikke fortjene saameget i et heelt Aar, som en klog Speculant i en Formiddag. - Til Oplysning for Anmeld. Formening om de indenlandske Artiklers Erhverv uden Bekostning, tjener dette, at Apothekeren er nødsaget til at betale Dagleiere og fattige Folk til at indsamle Urter og Rødder, som han hverken kan fordre, eller hans Folk i Apotheket have Tid til at indsamle.