Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1812-08-22
Jeg har kjøbt mig et Gods i Nærheden af Ringsted, hvor jeg, uden at rose mig selv, har entrepeneret Ting, som man hidtil nok neppe har havt Exempel paa her til Lands. Hvad jeg har gjort i en Tid af et Aar, det har ingen af mine Formænd været istand til at obtinere i et halvt Seculum. Tæt uden for Hovedgaarden har jeg ladet anlægge en Caffe=Plantage, hvor jeg, naar Udfaldet svarer til Aspecterne, haaber at producere saa megen indenlandsk Caffe, at den pedantiske eller levantiske, som den kaldes, vil blive aldeles undværlig. Jeg har indsendt en Prøve deraf til Landhuusholdningsselskabet, og dersom jeg, som jeg ikke tvivler paa, obtinerer Guldmedaillen, saa er jeg saa genereux ikke at ville modtage samme, men agter ligefrem at nedlægge den som et Offer paa Fædrenelandets Alter. - For at befordre Hestekjødspisningen paa mine Domainer, og foregaae Bønder og andet Pak med et brillant Exempel, har jeg nylig aflagt en Prøve paa Nedladenhed, som, uden at rose mig selv, nok neppe har havt sin Lige her til Lands. Da Rasmus Smeds blakkede Hoppe ved en besynderlig Hændelse havde den Malheur at brække det venstre Been, saa troede Skoleholderen og Kirkesangeren her paa Godset, som, opmuntret og instigeret ved mit Exempel, ogsaa lægge an paa at blive Patrioter, at burde benytte sig af denne Occasion til at forskaffe vort Gods et hæderligt Navn og en glimrende Reputation. Egentlig det bliver imellem os - kom Hovediden fra Mig, - men saasom jeg protecterer den unge Mand og gjerne ønsker ham befordret - saa kan Han gjerne, mon cher ami, lade ham beholde Æren for Opfindelsen. Den 14 Maji blev bestemt til den Dag, da en Tyndsteg af Rasmus Smeds Hoppe skulde fortæres ved en Diner i Præstegaarden. Kirkesangeren havde arrangeret den hele Fete. Dagen i Forveien blev Efterretning udstrøet, at den 14 Maji om Middagen Kl. 12. skulde Rasmus Smeds Hoppe gives til Priis, og at Herren paa Godset, for at foregaae den gemeene Mand med sit Exempel, agter selv at spise et Stykke af Øget. Saasom Bæstet havde brækket det ene Forbeen, saa kunde det ikke gaae, og maatte altsaa kjøres paa en Vogn hen til Jens Slagter. Hoppen var, efter min Proposition og opgivne Jdee, bekrandset med Blomster og Guirlander, og begge Ørene samt Halen vare besatte med Guldpapiir. Foran Vognen gik Skolens Smaadrenge og Piger, alle i hvide Skjorter og Særker, med grønne Brattens Baand om Ærmene - alt efter min Jdee og Jnvention. Derpaa fulgte Kirkesangeren med Optugtelsens Symbolum: Fibelen og Riset i Haanden. Efter ham Præsten, Klokkeren, Sognefogden, og alle Byens øvrige respective Honoratiores - alt efter min Anordning og Jdee. Ved Ankomsten til Jens Slagters Bolig, blev Dyret indviet til Spiisning, og da det var slagtet blev Kjødet distribueret la Populace, det vil sige, blandt den gemeene Mand, efterat vor gamle Præst, Hans Velærværdighed Monstør Christophersen, havde hol en ligesaa elegant som eloquent Tale, hvori velbemeldte Emeritus først fremsatte adskillige Tableau, af fortjente og berømte Hestes Levnet, lige fra den navnkundige Bucephalus, Keiser Alexander Magnus's Ridehest, indtil den lille chinesiske Hest, der gjør Konster i Dyrehaugen, og beviste derpaa med mange Argumenter, hentede af den ældre og nyere Historie, indtil største Evidence, at voxe hedenske Forfædre holdt af ingen Ret saa meget som af Hestekjød. Derpaa blev et Stykke af Tyndstegen henbragt til Præsteresidencen, hvor den af Kokkepigen blev tillavet og præpareret efter min Jde og Jnvention. Da Stegen kom paa Bordet, reiste Hans Velærværdighed Monsjør Christophersen sig og holdt atter en kort Oration til Hestekjødets Berømmelse, som begyndte saaledes: "Høivelbaarne, velfornemme og velagtede Herrer og Venner. Lader os alle med Jubel og Fryd byde den første Hestekjødssteg, som præsenterer sig paa dette Bord, vor hjerteligste Velkomst! Lader os prise, at Oplysning og Humanitet og Sanitet i Aand og Villie er stegen til en saadan Grad, at den ædle Hest ikke maa henregnes til de urene Dyr eller henkastes som Aadsel for Ravne og Krager, men at selv vor høivelfornemme, høivelbaarne Herre og Patron foregaaer alle sine Undergivne med det Exempel, at spise det første Stykke Steg af Rasmus Smeds blakkede Hoppe. - Da Orationen var tilende, spiste jeg et Stykke af Hestestegen. Derpaa blev afsjunget en Cantate til Hestens Priis, forfattet i en meget sublim Stiil af en Anonymus. Om Aftenen var paa Hovedgaarden anbragt et Transparent, forestillende en Hest, med følgende Jnscription - alt efter min Jdet og Jnvention: Spiser Heste! Det er det Bedste J kan gjøre, Mine Kiere! Denne Jnscription gjorde almindelig Success, og man kunde ikke noksom beundre og admirere det Laconiske og Energiske deri. Jeg maa reent udsige, at jeg aldrig har troet at være en saa habil Poet, saasom Poester altid vare for mig, hvad Sennep - sans comparaison – er for Katten. Men Hans Velærværdighed forsikkrede mig, at det var den pure Begeistring, der havde produceret denne Poesie, og at jeg for Himlens Skyld ikke maatte kaste den gyldne Lyra tilside, men vedblive at spille derpaa, naar min preciøse Tid tillader det. Jeg føler selv, sub rosa, at jeg rigtig nok har temmelig reusseret i dette Arbeide, og at jeg, naar jeg vilde anstrænge og anspore min Geist, kunde producere ret noget Nobelt og Admirabelt i Poesien, men jeg maa bekiende, at jeg holder mig for god til at gaae i Rang med alt det Tigger pak, der giver sig af med Poetiken. Rigtig nok have adskillige kronede Hoveder, saasom Kong David af Juda og Kong Friedrich af Preussen befattet sig med at skrive Poesier, men siden deres Tid er det en stor Sieldenhed, at Folk af Qvalitet og endnu langt mindre kronede Hoveder bemærge sig med sligt, og man vil dog saa nødig handle under sin Stand og Dignitet. - Jeg overlader det nu ganske til Ham selv, mon cher ami, at indklæde og udpynte mine patriotiske Handlinger saa godt som Han bedst kan og vil. Det kunde jo allenfals lade som om Han par hasard havde været paa Godset og der fundet Leilighed til at optegne Dit og Dat i sin Dagbog. Han kan jo indklæde det som et Brev fra en Reisende eller som en Artikel fra Ringsted eller ogsaa inserere det under en Hovedrubrik, med Overskrift: v. Rabensteins patriotiske Handlinger. Men naar Han beskriver Heste=Feten maa Han for Alting ikke glemme at nævne Kirkesanger Hansen og Præsten Hr. Christophersen med den dem tilkommende Honneur og Berømmelse, thi suum quique har altid været mit Symbolum. Men som sagt – jeg maa blive aldeles uden for den hele Sag og det maa altsammen lade som om jeg ikke vidste et Ord deraf, thi Selvroes lugter. Næste Gang skal jeg communicere Ham flere patriotiske Træk - aber in meinem Hans bevaagne Namen nicht! v. Rabenstein.