Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-09-21
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. raahatteries Sextende Aargang. No. 76. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Tirsdagen den 21 September 1819. Bidrag til at besvare Spørgsmaalet. Hvori skal Almuesmanden i vort Fædrenelands Skoler undervises, Det har altid været mig en uopløselig Gaade, hvorledes man i Almuens Underviisning stedse gik ud fra Fædrenes ikke rigtige Synsmaade; i det man gav den, vel nogle Kundskaber, men som oftest uden Hensyn paa dens tilkommende jordiske Bestemmelse. Men at man endnu vedbliver dette er mig end mere ubegribeligt. Er det en afgjort Sandhed, at Almuen ligesaa vel som ethvert andet Lem af Staten, maa dannes med Hensyn til dens Bestemmelse, og gives de Kundskaber, der ere den nødvendige i dens Stilling i Jordlivet; saa er vistnok Tilfældet det samme med Almuesmanden, som det er med ethvert andet Jndivid i Menneskelivet. Almuesmandens Bestemmelse er 1) til Agerdyrkning, 2) til Haandværker, 3) til Landeværnsmænd.). Dette ere de Ting, hvorved han skal erhverve Brødet for sig og sine og *) Hvorfor jeg benævner ham Landeværnsmand, og ikke Soldat, behøver jeg ikke at udvikle for mine tænkende Læsere. Blot Navnets Etymologie er Undskyldning nok for mig. Navnet er Dansk og i og for sig selv betragtet, meget hæderligt. forsvare Staten. At han som Menneske er aandeligt Væsen, at han som saadan behøver Underviisning om sit Forhold til Skaberen, altsaa behøver Religion; at han bør kjende den Verdensklode, han beboer &c., omtaler jeg ikke her, fordi han har dette tilfælleds med ethvert andet Menneske; men kun om hans jordiske Tilværelse er her Talen, og med Hensyn herpaa er hans Bestemmelse Maalestokken for, hvad han bør undervises i. Først nu er man altsaa endelig kommen til den Tro, at Agerdyrkningen er Danmark eneste sikre Velstandskilde. Ved denne skulle de Trefjerdedele af Danmarks Jndvaanere ernære sig selv og andre i Staten og skaffe Staten et saadant Overskud, at den dermed kan tilbytte sig de behøvende baade Nødvendigheds- og Luxusvare. Naar denne Næringskilde ikke rigelig flyder, kan hverken Handel eller Skibsfart, eller, med et Ord, Staten bestaae. Men der gives i hele Danmark kun en eneste theoretisk Underviisningsanstalt i Agerdyrkning: J ingen Landsbyeskole foredrages det mindste, som kunde sigte til at bibringe den vordende Jord dyrker Grundtrækkene af den for Fædrenelandet vigtigste Videnskab af alle Videnskaber. Paa intet Seminarium foredrages engang Agerdyrkningens almindelige og uomtvivlede Grundlinier, og dog ere disse Seminarier til for at danne Lærere for Almuen. Man lader dem der lære Havedyrkning; meget godt og roesværdigt; men bag Havegjærdet ligger Marken, og det er Fædrelandets Guldgrube; men at arbeide deri, af den at fremdrage de Skatte, hvorved Fædrenelandet skal bestaae, det læres ikke. Dog, jeg tør være forsikret om, at man neppe behøver at gjøres opmærksom herpaa, og tillige paa Agerdyrkningens Forfatning i Danmark, og den Standpunkt, paa hvilken den nu staaer, og paa dens mangehaande Hindringer, førend man vil forundre sig over, at en saa høist vigtig Ting, som Agerdyrkningen, hvortil de Trefjerdedele af Fædrenelandets Børn ere bestemte, kan være glemt i Almueunderviisningen, og man vil, haaber jeg med Vished, snarest muligt oprette dette vist meget store Tab, ved at indføre, næst efter Religionen, Agerdyrkningslæren, som en Hovedgren af Landalmuens Underviisning i vore Seminarier, hvorfra den i samme Rubrik kan gaae over i vore Landsbye- og de Avlsbrugende Kjøbstedskoler. En Lærebog, men kort, maa dertil udarbeides, hvori enhver Jordarts Behandling efter sit Øiemed bør læres. Vi mangle ikke paa Forarbeider i denne Materie, og Tingen vil ikke være vanskelig. Denne Underviisningsgreen vil være af uberegnelig Fordeel for Fædrenelandet. 2. Den anden Bestemmelse af Almuesmanden er Haandværker. Dertil bestemmes vel Enottendedeel af Nationens Masse. Den er ligesaa nødvendig for os, som hiin. Uden dens Hielp kunne vi ikke engang faae gjort vore Agerdyrkningsredskaber, ikke det, hvori vi skulle opbevare vort Forraad, ikke det, hvormed vi skulle klæde os. "Men ved intet Seminar og ved ingen Kjøbstæd eller Landsbyeskole foredrages Noget, der egentlig derpaa har Hensyn." Hvilket Tab for Staten i Haandværkernes Perfectibilitet? De almindelige faste Principer, som ligge til Grund for ethvert Haandværks Udøvelse, kjende ikke engang de Totrediedele af alle vore Haandværksmestere. Derfor gaaer og deres Arbeide ofte saa maadelig fra Haanden; derfor og saa daarligt Arbeide; derfor og de mange lange Lære- og Fordærvelses=Aar, hvori de vænnes til en tankeløs Slendrian, eller hos en flittig Hosbond til et tankeløst Arbeide. Dersom de, der bestemmes til Haandværkerne, i Skolerne, i de to sidste Aar for deres Udgang derfra, bleve underviste i Haandværkernes almindelige Technologie, lærte at kjende de mathematiske, mekaniske, physiske Principer, der ligge til Grund for alle Haandværker mon det da ikke skulde gjøre dem til tænksomme Haandværkere, til Haandværkere, der ved siden fortsat Dannelse, lærte sig selv at gjøre godt, smagfuldt og nyttigt Arbeide, Mon det ikke skulde meget forkorte de Dagdrivnings= eller Læreaar, som nu trækkes ud i det uendelige, og hvori egentlig intet læres, uden at forrette Bye ærinder og gjøre de ringeste huuslige Forretninger Læremethoden bestaaer almindelig deri, at man lader Læredrengen, af hvad han seer foregaae i Værkstedet, abstrahere hvad han kan. Har han et nogenledes godt Hoved, der har vænt sig lidt til Tænksomhed, da lærer han hvad han seer, hvilket, som vore Haandværker drives, er saa simpelt, som det vel kan være; men er han ikke et tænkende Hoved, da lærer han Jntet, og naar hans syv Læreaar ere forbi, er han i Grunden kun lidet klogere end han var da han tiltraadte sine Læreaar. Blev nu hans Forstand i Skolens to sidste Aar henvendt, i det mindste dog noget paa hans tilkommende Bestemmelse, fik han noget af Mathematikens, Mekanikens og Physikens Grundlinier i sit Hoved, da vilde dette være saavel ham som hans Haandværk og hans Fædreneland høist gavnligt; og en Lærebog med Hensyn paa Haandværkernes almindelige Principer vilde vel ikke blive saa vanskelig at udarbeide. At Korthed vilde være en Hovedegenskab hos den, behøver jeg ikke at omtale. Den, foredraget paa Seminarierne, for gjennem Seminaristens Hoved at gaae over i den tilkommende Lærredrengs, vilde vorde et ligesaa fortjenstligt som høist gavnligt Arbeide i Fædrenelandets Tjeneste. 3. Endelig er Almuemanden bestemt til Landeværnmand. Han skal værne om Landet, han skal forsvare, beskytte det. Men hvor opdrages han til denne Bestemmelse? Hvor er der i Underviisningsvæsenet taget Hensyn derpaa, Hverken ved vore Seminarier eller ved vore Skoler. Gymnastikken, hvorpaa der er lagt saa megen Vægt, er for Almuemanden, for Agerdyrkeren af slet ingen Værd. Kun for Søemanden er den gavnlig og for Tømmermanden, Mureren, Blyetækkeren. Den kan i Skolerne medtages, som et Anhang i en og anden ledig Time. Men at ophøies til en Hovedgreen af Underviisningen, fortjener den ikke. Jeg anseer dette for et væsentlig Afsavn, ja jeg vil ikke dølge det, jeg anseer det for en stor Ulykke for Almuemænd, at denne vigtige Bestemmelse aldeles forgjættes. - Derfor er og Værnepligten i de fleste Lande bleven en saa tung Byrde; derfor frygte de ofte saa meget for den, derfor søge de ofte at undgaae den paa alle optænkelige Maader. Og hvorfor gjør de dette, Er det da vanærende at værne om sin Konge, sit Land og sit Arne, ere de saa bange for i et Par Aar at forlade deres Hjem og see hvorledes det gaaer i andre Provindser, Nei, ingenlunde. Men det er fordi det er Almuesmanden saa tungt at lære Excercitien, fordi det at lære den, volder ham saa mangen smertelig Fornemmelse; fordi han ofte med den bedste Villie og den største Anstrængelse ikke er istand til at lære den. Hvo der med opmærksomt Øie har seet ham lære Excercitien, seet hvilken Møie og Anstrængelse det koster ham, hvor smerteligt det bliver ham, den vil vist meget beklage ham. Men hvorfor er da denne Ting, hvori der dog slet ingen Been er, ham saa tung, saa smertelig, ofte endog aldeles umuelig Fordi han først skal lære den paa en Tid, da hans Lemmer allerede ved Ploven og svært Markarbeide ere krummede og stive, fordi han aldeles er uvant til hurtig og ziirlig Bevægelse; fordi hans Fodtøi, saavel som hans hele Paaklædning i Hjemmet er det, der gjør hans Gang tung og klodset; fordi han kommer til Exerceerskolen, ligesaa tung og klodset som han gaaer hjemme ved sit Arbeide; fordi endelig han intet Begreb har om hvad han skal lære, hvorledes han bedst og lettest skal lære det, og hvorfor det nødvendigen maa læres. Var han i sit 13 og 14 Aar allerede bleven vant til militaire Evolutioner, vare hans Lemmer i den Alder blevne rettede og han vant til at bære sit Legeme vel, vare Midlerne og Konstgrebene, hvorved Exerceringen saa meget lettes, blevne ham bekjendtgjorte, og han vant til at sætte dem i Udøvelse; var det gjort ham begribeligt, at Vaabenøvelsen, baade var nødvendig og nyttig, sandelig, Ynglingen skulde ikke længere fyldes af Frygt for Exerceringens Sværhed, skulde ikke skye Landeværnemændenes Rækker, skulle ikke ræddes for Exerceerskolen. Men allerede vant og dannet til denne hans vigtige Bestemmelse skulde han træde i Rækkerne, som øvet og til sin Bestemmelse dannet Yngling, der selv som Landeværnsmand vilde vise sig værdig til Udmærkelse. Da behøvedes ingen Tvangsmidler at finde Sted, da vilde man ikke høre klage over Trevenhed og Uvillie, der i Grunden ikke er nogen af Delene, men Stivhed og Sløvhed fra hans hele Opdragelse, fra hans hele Arbeide. Altsaa ogsaa heri en gavnlig Forandring er mit varme Ønske. Og dette maa ligesom hiint begynde fra Ungdommen af, og dette maa ogsaa drives fra Skolerne. Seminaristerne maa altsaa lære militaire Evolutioner paa Seminarierne. Det har ogsaa for dem de gavnligste Følger. De ville derved lære at lyde og staae under Kommando, og at indsee Lydighedens Nødvendighed, om Orden skal kunne fremmes engang ved dem. De vilde selv lære Hurtighed og Nøiagtighed og Ziirlighed i deres Bevægelser; og det kluntede og stive og slingrende, som endnu hænger ved enkelte af dem, vilde tabes, og da derved desto lettere baade ved Lære og Mønster vorde et levende Exempel for deres Lærlinge.