Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1786-07-07
Nogle Efterretninger og Tyrkernes Sæder og Regjeringsforfatning, af Hr. Porter. Jr. Porter har tilbragt mange Aar. i Tyrkiet, som Storbrittanisk befuldmægtiget Minister, og har været i Stand til, at anstille mange Jagttagelser, hvorved andre ere blevne igjendrevne eller indskrænkede, og kunne blive bedre oplyste, eller hvortil andre ikke have havt saa gunstig Leilighed. Hans trykte Efterretninger bestaae af 15 Kapitler, og han viser i det første, hvor vanskeligt det over Hoved falder i Tyrkiet, nøje at erkyndige sig om den rette Landets Beskaffenhed. Han skildrer Tyrkernes Karakter: De ere meget hevngierrige, siger han; man har seet, n 7de Julii. dem komme fra de Persiske Grendser indtil lille Asien, ja endog indtil Thracien, for at hevne en Bestefaders eller Fætters Død, ja endog mange Aar efterat Fornærmelsen er skeet. De følgende Kapitler handle om den Mahomedanske Religion; om Pillegrimsreiser til Mecca; om Tyrkernes Sekter; om deres Gudstjenestes Forfatning; om de borgerlige Love. Han meddeler et Udtog af den Lovbog, som i Tyrkiet er brugelig ved Retterne. Om Kjøb og Salg heder det iblandt andet derudi, Kjøb skeer ved den ene Parts Samtykke, og ved den anden Parts Antagelse: Naar en af de kontraherende Parter samtykker, i at sælge eller kjøbe noget, saa maae den anden Part have Frihed at tage derimod, eller ej, saa længe de staae paa den Plads, hvor Kjøbet skal sluttes; men naar den ene samtykker og den anden forlader Pladsen, førend Handelen endnu er fuldkommen antaget, saa kan der siden intet blive af det hele Kjøb. Herpaa følger, interessante Beskrivelser og Koran, om Despotismus og dens Jndskrænkelser. Sultanen er i adskillige Stykker bunden, til Loven, og hans Magt er ikke saa omskrænket, som man gemeenlig troer. Der fortælles et mærkværdigt Exempel, i Anledning af Eiendomsretten, som ved Koranbliver meget helligt betrygget. J Aaret 1755 blev Porten, eller Sultanens Residensslot, gandske ruineret ved en Jldsvaade. Man vilde opføre Bygningen igien paa samme Sted, hvor den havde staaet; men og tillige tage saadanne Forholdsregler, at den skulde blive betrygget for deslige Tilfælde. Det bedste Middel dertil, syntes at være, at lade blive en tilstrækkelig vid fri Plads omkring Bygningen; og derfor maatte man kjøbe og nedrive mange dertil stødende Huse. De fleste Jndvaanere samtykte i at sælge, undtagen en eneste gammel Kone, som erklærede, at hun ikke kunde eller vilde aftræde sit Huus, efterdi det fra utænkelige Tider af havde tilhørt hendes Familie, og hvilket var hende saa dyrebart og kjert, at det slet ikke kunde blive betalt med nogen Sum. Tilbud, Trusler, intet kunde giøre hende anderledes findet. Hofbetjenterne gjorde en stor Allarm imod denne Kone, og man begjegnede hende ilde; men man indsaae, at man paa en ubillig og alt for streng, Maade skulde her anvende Myndigheden, dersom man vilde bruge den; og Huset er altsaa bleven staaende, siden man ikke vilde bruge Magten. Da man spurgte Sultanen, hvorfor han ikke betjente sig af sin Magt, og lod borttage denne Plads for Betaling af dens Værdie, saa svarede han: Det er umuligt, det lader sig ikke gjøre, efterdi det er hendes Eiendom.