Corsaren, 1842-03-25
Lector Peder Hjort i Sorø contra Professor Madvig. "Hr. Peder kasted Runer over Spange". Det er bekjendt, at vor berømte Professor Madvig for nylig har udgivet en latinsk Grammatik, der har vakt almindelig Opsigt og Beundring. Hr. Peder Hjort istemmede denne Beundring, men paa sin Maade. Han er nemlig en ivrig Mand og holder meget af Modsigelser. Derfor siger han aldrig Ja, uden at sige men bagefter, uden at han dog i Grunden mener noget Ondt dermed. Om Madvigs Bog sagde han ogsaa Ja, men... og føiede hertil kun den bestedne bemærkning, at Madvig saasnart som muligt skulde besorge et nyt Oplag af sit Værk og deri totalt forandre det efter nogle Vink, som han (Hr. Peder Hjort) havde den Godhed at give. Som sagt, han meente det ikke saa alvorligt, og, havde Madvig blot sagt: "Mange Tak, Hr. Peder Hjort", saa havde der aldrig mere været Tale om den Sag. Men Madvig sagde ikke Mange Tak!" men gav Hr. Peder Hjort et Vink om, at han ikke kunde bruge hans Vink. Dette var en Fornærmelse, det var en Udfordring, det var en Handske, og Hr. Veder Hjort er ikke den Mand, der lader en saadan ligge, om det saa skal gaae ham nok saa galt derfor. Han tog den op, saae efter, hvad han havde sagt, besluttede at forsvare det, og - Kampen begyndte. J den skulle vi ikke blande os; thi i Grunden er det os ligegyldigt, om for Ex carceres "ikke vel" eller "aldeles urigtigen" oversættes ved "Skranker paa Løbebanen". Madvig har sagt, at man ikke vel" kan oversætte det saaledes, Peder Hjort siger, at det er en "aabenbar Urigtighed" at oversætte det saaledes - "Ich bin des Henckers, om jeg nogen Forstjel seer". Det vide vi, at der er et Slags carcer, hvori Lind og Fjeldsted synes, at man baade ikke vel og aldeles urigtigt sidder paa Vand og Brød. Ligeledes tilgive vi Madvig den Forbrydelse. at have beskyldt Veder Hjort for, at han troede, at det hed celare alicui aliquid. Vorherre lade det ikke tynge paa ham i hans Dødsstund. Som sagt, heri blande vi os ikke; det er Philologi, og vort Fag er Psychologi - vi betragte Veder Hjorts Skrift pjychologisk. Han begynder med et Motto, der er af megen pjychologisk Jnteresse, det lyder saaledes: "Jeg først begyndte Krig, men Aarsag dog ei er Til det uskyldig Blod, som herved skal udgydes; Alt hvad Ulykke skeer, det skal paa Dig udtydes, Thi den ei lastes, som begynder saadant Spil, Men den alene, som Anledning gir dertil". ɔː al den Ulykke, som Prof. Hjort af Madvigs Bog tager Anledning til at gjøre paa sig og Andre, den skal Madvig bære Skylden for: thi - havde han ikke skrevet Bogen, saa havde Hjort ikke gjort nogen Ulykke. Hr. Hjort vil derved kunne forhindre mange fortræffelige Værker; thi hvo vil vel bære Skylden for de Ulykker, han deraf kan tage Anledning til at anrette? J Skriftet selv leverer Hr. Veder Hjort en lille Selvbeskrivelse, vel ikke paa den almindelige Maade - thi Hr. Peder Hjort er en Lærd og skriver paa en lærd Maade: han vil, at man kun gjennem Fortolkning skal forstaae ham. Men vi ere ogsaa lærde, og vi have fortolket, og vi have forstaaet ham. Pag. 6 siger han om sig selv, at han er lille. Men hvor lille? Det findes ved Fortolkning. Han tilføier, at han er forvoven (thi han har "vovet at fordømme" Madvigs Bog). Men dette billede sigter upaatvivlelig til David, der vovede at angribe Goliath. Nu er Madvig Goliath, altsaa er Hjort David, og det gjælder følgelig blot om at finde, hvor stor David var. David var 2 1/2 Alen høi, ergo er Peder Hjort 2 1/2 Alen høi. Pag. 7 siger han, at han er stolt: "Jeg har ogsaa min Stolthed". Endvidere: at han er overtroisk, thi han troer paa det Naturlige i sin Følelse og det Rigtige i sit Blikk. Sammesteds erfares, at han er passioneret for Fuglevildt; thi han gaaer stadig med to Falke paa sine Skuldre. Om de ere stegte eller kogte tilføies ikke; men det er ogsaa uvæsentligt. Pag. 44 siger han: Spørger man mig tilsidst, hvorledes jeg har kunnet skrive Alt dette (Urimelige), saa svarer jeg: mihi sic usus est - paa Dansk. "Det er saa min Vane". Han gjør det hver Dag!