Viborger Samler, 1846-10-24
Den 10de De oplevede forhenværende Værtshuusholder Gregers Andersen og Hustrue i Ribe den Glæde at kunne festligholde deres Guldbryllup. Manden er 81, Konen 77 Aar gammel, og Begge nyde, paa nogen Alderdoms Svækkelse nær, ret godt Helbred. Blandt Ribe Byes Jndvaanere findes et endnu ældre Par, forhenværende Muurmester Lars Jensen og Kone, der for 4 a 5 Aar siden, ubemærket, imellem sig selv, festligholdt deres Guldbryllup. Manden er 84, Konen 87. (Rb. Av.) Horsens Avis beretter, at Hr. Kjøbmand C. W. Høyer, der ved Valgmødet den 12te og 13de Ds. i Randers valgtes til Stæderdeputeret for denne By, har frasagt sig Valget, paa Grund af flere Forretninger, som binde ham til Hjemmet. Viborg. (Fortsættelse af forr. No.) Hvad der nærmest har foranlediget os til at optage denne Traad paany (see denne Tidendes No. 157), er den varme Protest, som en æret Jndsender i No. 158 udtalde mod hine til Meddelelsen af Præsidentens Forredrag (i Roesk. St. 64de Møde) knyttede bemærkninger. J Afgjørelsen af Spørgsmaalet, om en Sag er behandlet altfor vidtløftigt eller ikke, vil der altid blive noget Subjectivt. Den ærede Jndsender meente, at de roeskildske Stænderforhandlinger ikke have laboreret af nogen paafaldende eller tilregnelig Vidtløftighed. Vi derimod formene fuldt og fast, at mangt et Foredrag kunde, uden ringeste Skade for de resp. Sagers grundige og altsaa til Gavn for deres hurtige Behandling, heelt og holdent have været udeladt, – fremdeles at Jndholdet, Tanken og Raisonnementet i mangt et Foredrag, der har optaget en halv Stændertidende, kunde langt bedre, tydeligere og meere indtrængende være fremsat i et Foredrag, der havde fyldt to tre Spalter, – og saaledes i samme Forhold mangt et Foredrag, der har fyldt mere eller mindre end hiint Areal. Men det vilde være vanskeligt at blive enig om Sligt, med mindre de to uenige Parter toge sig det paa ingen Maade morsomme Arbeide for, at gjennemgaae med hinanden en heel Mængde Stændertidender Replik for Replik. Den ærede Jnds. vil sikkert være enig med os om een Ting, fremsat ganske i Almindelighed: En aldeles afvigende Hovedanskuelse kan ofte udfordre en vidtløftigere Motivering; men naar Ti have den samme Mening om en Sag paa et lille bitte Pointe nær, saa er det Sagens Gang trivialiserende og forstyrrende, naar de alle Ti, for at komme til deres lille Pointe, begynde die gange Geschichte forfra, istedetfor blot at henvise til de alt meer end tilstrækkeligt uddebatterede Forudsætninger. Og at det er tidspildende, naar Nogen, bevidst eller ubevidst, blot giver en Variation over en foregaaende Talers Foredrag, uden engang at have saameget som et aparte lille Pointe, derom tvivler jo naturligviis Jngen. Men hvorvidt nu alt dette hyppigt kommer tilsyne i de roeskildske Forhandlinger eller ikke, er som sagt Noget, hvorom den ærede Jndsender og vi komme indtil videre til at have hver sin Mening, idet vi maae nøies med at henstille Afgjørelsen, til Enhvers, og isærdeleshed enhver sin Gierning nu begyndende Stænderdeputerets, upartiske Kiendelse. Den ærede Jnds. siger, at Comiteebetænkningerne i de vigtigere Sager ikke kunne blive færdige i den første Halvdeel af Sessionen, – at det deraf er en naturlig Folge, at de mindre vigtige Sager (forstørstedelen af de kongelige Lovudkast, hvis Betænkninger ere blevne færdige i den første Maaned, blive behandlede vidtløftigere end fornødent, idet Forsamlingen da har Tid nok til sin Disposition. Men det synes dog oprigtigt talt at være en curios Samvittighedsfuldhed i Overholdelsen af den til Møderne vedtagne Tidslængde, dersom man i den første Maaned, blot for at faae den reglementerede Tid udfyldt, dvæler længere end fornødent ved alskens Smaating. Mon ikke en langt hensigtsmæssigere og ligeligere Fordeling af Arbeidskraften paa Sessionens tvende Maaneder vilde finde Sted, dersom de Hr. Stænderdeputerede netop saa kort og hurtigt som muligt expederede alle disse mindre vigtige Sager og andre Smaapillerier, der pleie at optage de tidligere Møder, for at de i den derved dagligt vundne Tid kunde komme hjem til deres Comiteebetænkninger, der saaledes vilde blive en god Stund tidligere færdige, Jntet fornuftigt Menneske, ligesaalidt som nogen høiere Autoritet, vilde falde paa at miskjende som Forsømmelse og Lunkenhed en i saadan Hensigt foretagen, om end nok saa betydelig, temporair Afknappelse af det vedtagne Tidsmaal for Moderne. Det er ikke blot Tid, der gaaer tabt ved den af Jnds, betegnede Fremgangsmaade i den første Maaned, men ogsaa endeel af Arbeidskraftens Livlighed, Friskhed og Vigueur, navnlig hos den dygtige og humanistisk dannede Deputerede. Hos denne maa det tage nok saa meget paa Kræfterne (og hvergang udkræve nok saamegen Hvile og Recreation efter Arbeidet) at være længe af Gangen beskjeftiget med Bagateller eller Trivialiteter, som at behandle Gienstande af Vigtighed og Jnteresse. Hvo der har kjedet sig en heel Formiddag, taber derved let Lyst og Stemning til at tage rigtig fat paa sine Hjemmearbeider om Eftermiddagen.