Københavns Adresseavis, 1774-08-24
Slutningen om Vinter=Blomkaals Opelskning 4) Man saae dem i et ikke alt for geilt, men noget mavert og ikke frisk omgravet, men i saadant et Bed, hvoraf nylig andre Vexter ere optrakte. Det er ikke allene ufornødent, at opelske Planter i en meget feed Jordbund, da de desuden ikkun behøver liden Næring, efterdi de Blade, som Rødderne skal tilføre Næringssaten, ikkun ere smaa, og man kan anvende et Beed, som endnu er feedt, ulige nyttigere paa denne Tid til Salat, Vinter=Endivien, o. d. l. men for Blomkaalplanter er samme endog ofte skadeligt. I en Jordbund, som er endnu alt for geil af Giødning, forvoxer de letteligen, og falder om, førend man forseer sig dertil, da Steengelen bliver sort og raadner, i sær da, naar Regn og varmt Soelskin hastigt og ofte afvexler. Den beste Jord dertil, er et Beed, hvoraf Erter ere nylig optrakte. Erter planter man desuden i den mavreste Havejord, som i det mindste ikke i tre Aar har faaet nye Giødning, naar man vil have mange Erter, og ikke blot stor Halm af dem. Og i et Beed, hvor Erter endnu har havt en god Vext, der finder Blomkaalplanterne ogsaa Næring nok; ligesom den beste Grønkaal, naar dens Planter ikkun ere nogenledes sterke, voxer endog i god Havejord efter Erter, uden at Bedet først paa nye behøver at giødes og omgraves, eller i det mindste i saadan Havejord, som Eyermanden har sat i en frugthar og god Stand ved regelmæssig Giødning, ved behørig Afvexling med Havefrugter, ved igientagen Omgravning om Efterhøsten, saa fremt samme ikke hindres ved aarlige Oversvømmelser, samt ved Jordens behørige Ophakning om Vexterne, og Rensning fra Ukrud. Erterne har desuden beskyttet Bedet for Solens Straaler, som udtærer al frugthar Fugtighed, og Blomkaalfrøet finder en bedre Næring til snart at komme op, og til videre Flyvebladet Nr. 25. Vext i et Ertebeed, hvoraf Erterne ere nylig optrakte, enddet kan finde i et forhen ubesaaet og af Solen udtørret Beed. Men paa det man ikke skal give den frugtbare Fugtighed, som endnu er tilovers i et renset Ertebeed, til Priis for den udtærende Luft og Soel, saa maa man ingenlunde lade Bedet først omgrave, men efterat Erterne ere optrakte, renseer man det paa det beste fra alt det Ukrud, som maaskee kunde være opvoxet imellem Erterne, river det over med Haveriven, at det kan blive ganske reent, og faae Anseelse af et Bed, som først nyelig er frisk omgravet og fiint harvet. Dette Arbeyde forrettes allerbest imod Aften paa en tør Dag, (thi naar det er Regnveyr, maa man desuden ikke saae, paa det Solen ikke strax skal ud trekke den liden Fugtighed, som endnu befindes i Overfladen, men at Frøet kan blive udsaaet og nedharvet i den af sin naturlige Fugtighed endnu noget sorte Jord, følgelig desbedre kan komme til at forene sig med Jorden, og des hastigere skyde op. Naar man følger dette Raad, skal man see, hvilken ulige bedre Vext Planterne da faaer, end om man først paa nye havde ladet grave dertil. Men 5) maa man ogsaa udsaae Frøet meget tyndt, komme det til Hielp til en hastig Opskydning og Vext ved en lind Vanding, optrekke de opkomne, Planter, naar de staaer for tykt, og holde dem omhyggelig rene fra Ukrud. Skal Planterne settes i Stand til at holde sig Vinteren over, saa maa hver i det mindste have 3 til 4 Tommer Plads, paa det de kan blive sterke. Udstrøer man Frøet for tykt, saa øder man ikke allene Blomkaalfrøet, men man giør sig endog selv paa en ufornøden Maade den Umage, at man siden maa optrekke og bortkaste Planterne. Og dersom de staaer tykkere, end meldt er, saa maa de dog, saa snart de har faaet begge deres Hierteblade, trekkes op, og paa det ombyggeligste holdes rene fra Ukrud, paa det de hverken maa brænde sig paa dem selv eller paa Ukrudet, og at Luften og Solen kan trænge frem til deres Stængler, og giøre dem sterke. For at befordre Frøets Kiming og Opskydning ved indfaldende Tørke, kan man ogsaa strax naar Bedet er besaaet, og indtil Frøet er kommet op, hver Aften oversprænge det sagte med en Vandkande, dog ikkun saa lidet, at Jorden, ikkun net op bliver sort deraf, men ikke alt for vaad. Med denne maadelige Besprængelse kan man fare fort, indtil Planterne begynder at bedekke Jordbunden. Derefter behøver de ingen videre Rygt eller Oppasning indtil den Tid de skal forplantes, undtagen at nogle optrekkes i Fald det behøves, og alt Ukrudet afluges. 6) Efter Mikkelsdag, omtrent midt i October, forplanter man dem, dog ikke i et Beed, som er vaadt, men som ligger tørt; ikke er ganske mavert, er heller alt for geilt, og ikke beliggende i Skygge, men som har god Soel, og er frie for Norden= og Østenvind; som er gravet vel dybt ved got Veyr, og derpaa sammentraadt igien. Bedet maa a) ikke være for fugtigt, men noget tørt. Er det for fugtigt, og Jordbunden for kold, saa ville Planterne siden og Vinteren deels lettelig raadne, efterdi overflødig Fugtighed foraarsager Vædskernes Stokning; deels bliver de om Foraaret, da de skulde voxe, alt for sterkt angrebne af Kulden; og om de end derved ikke ganske skulde gaae ud, saa vilde deres Vext derformedelst dog alligevel blive standset, og man skulde altsaa ikke naae sit Øyemed, at faae tidlig Blomkaal, men neppe for Jakobiddag, og endda ikkun meget smaa Frugt, formedelst den store Hede, som gemeenlig indfalder paa den Tid. I en Jordbund derimod, som af Naturen er tør, ere de deels frie og sikkre for Forraadnelse, deels kan Kulden ikke angribe dem saa sterkt i samme. Thi aldrig angriber Kulden Planterne heftigere, end naar de ere vaade, følgelig bliver de desuden spæde og kielne Blomkaalplanter ulige sterkere angrebne af Kulden i meget fugtig og kold Jordbund, som holder Vandet alt for sterkt ved sig, end i en tør og følgelig varmere Jordbund. Jkkun i det sidste Slags kan man oppelske tidlig Blomkaal, fordi den af Naturen er varmere i sig selv, eller lettere modtager Solens Varme. Bedet maa 1) ikke være mavert og udtæret, dog ikke alt for geilt. Alle hvid Kaalarter vil have megen Næring, fordi de uddunster sterkt, (hvilket man de varme Sommerdage tydelig kan see, da deres Blade om Dagen bliver halv visne og slappe, og først reyser sig igien efter Solens Nedgang), og de kan aldrig have for megen Giødning, naar de kun ikke staaer umiddelbar i den undergravne Giødning. Men saa gjerne som Blomkaal voxer i feed Jord, saa let falder den om, dersom Jordbunden er alt for geil, hvoraf den bliver sort paa Stengelen, og raadner over Jorden. Den Jordbund, som et Aar tilforn er vel gjødet med got feedt Koeskarn, er den beste for den, eller og saadan Jord, hvorudi ved dens Plantning er nedgravet god feed og noget forraadnet Giødning. c) Bedet maa ikke ligge i Skygge, men have god Soel. Blomkaal vil gjerne have Søel, ligesom alle Kaalvexter, der skal bære Hoveder, og lykkes ikke got i Skygge. Paa et Beed, som ligger i Skygge, skulde den ogsaa i det følgende Foraar mangle den Drivt til Vext, som Solens Varme giver, og man skulde ganske vist ikke naae sit Øyemed paa saadant et Beed. Først om Foraaret dræber vel Solen noget længere hen mangen en Plante paa saadant et Beed, fordi den for hastigt optøer de omNatten af Frost stiv blevne Blade paa samme, saa og baade for ofte og for hastigt fortynder de af Nattefrosten, i Rørene tyk blevne Vædsker, hvorimod der i et skyggefuldt Beed gaaer enten slet ingen eller dog ikkun faa Planter ud. Men da man alligevel ingen tidlig Blomkaal kan faae, naar man ikke giver Planterne en soelrig Beliggenhed, saa maa man paa Lykke og Fromme plante dem i Solen, og til Erstatning for de siden udgaaende Planter, give en Deel af samme sit Vinterqvarteer paa et skygge, fuldt Sted, som jeg siden endda særdeles skal melde om d) Har saadant et Beed nogen Beskyttelse imod den kolde Norden= og Østenvind, saa holder Planterne sig saa meget desto før. Disse Vinde, som blæser ofte om Vinteren, river ikke allene Planterne løse, og brekker dem vel endog tildeels af, men de forkøler dem ogsaa for meget, og fortykker deres Vædsker for ofte, og paa begge Maader foraarsager deres Undergang. e) Man maa ogsaa lade Bedet dybt omgrave, paa det at den paa følgende Vinterfugtighed kan synke ned, og ikke blive staaende ved Planternes Rødder, og forderved dem; (af den samme Aarsag maa ogsaa det til Vinter, Blomkaal bestemte Beed have en dyb Bund), og denne Omgravning maa skee, naar det er got tørt Veyrligt, da de Planter, som bliver satte i et af Regn dyndet Beed, ikke kommer got fort, efterdi den dyndede Jord, naar den bliver trykt sammen og Planterne, setter sig siden ved paa følgende tørt Veyr fast ved dem ligesom et Kit, og giør det umueligt, at de spæde Rødder kan indsuge Næring, og Planterne voxe til. f) Er Bedet omgravet og harvet med Riven, saa lader man det god for Fod trædes sammen, Forsømmes dette, og Planterne bliver satte i det løse og ved Omgravningen opsmullede og høyere blevne Beed, saa synker det i den følgende Vinter, og medfører den Skade, at man siden i Martii og April Maaned finder mange Planter liggende oven for Jorden. Man siger da, at de ere opfrøsne; men man kan forekomme denne Opfrysning derved, at man i Forveyen træder Bedet fast sammen. Det forstaaer sig af sig selv, at Overfladen maa ophakkes omtrent en halv Tomme dybt igien, paa det Jordbunden, kan blive i Stand til, saa vel at tage imod den siden derpaa faldende Regn, som ogsaa at indlade Solens Straaler, der meget befordrer Planternes Rodfæstning. ) Jmidlertid vil den nøyeste Jagttagelse af denne Regel selv slet intet hielpe dem, som tage et Beed dertil, der enten nylig har baaret Kaal, eller i nogle Aar efter hinanden har været beplantet dermed. Skal Vinterblomkaalen lykkes, godt, saa maa paa det Beed, som man beplanter med den, ikke i tre Aar have staaet nogen Kaal. Den forhen paa samme voxne Kaal har ellers allerede udsuet de Næringsdele, som ere i sær tienlige til Kaalens Vext. Nu sette man Blomkaalsplanterne og det indtil Hiertet en Alen eller to Fod fra hinanden korsviis, dog ikkun tre Rader paa hvert Beed. Saa megen Plads maa de have. Blomkaalen skyder ikke strax sine Rødder dybt i Jorden, som de øvrige Kaalarter, men udbreder, samme meere i Jordbundens Overflade. Planter man den altsaa videre end to Fod fra hinanden, saa blive Rødderne det følgende Foraar for meget angrebne af Solen, og dens Vext bliver derved standset. Man maa ogsaa sette Plan, terne indtil Hiertet i Jorden. De staae da ikke allene fastere, og kan bedre holde sig imod Vinden, men ere end- ogsaa noget mere betryggede for at tage Skade af Frosten. Man maa kun tage sig i Agt, at Hiertet hverken bedekkes med Jord, eller at der falder Jord i samme, efterdi saadant eller skulde foraarsage Forraadnelse. Beedet maa heller ikke være bredere, end til tre Rader, paa det man om Foraaret fra Gangen kan naae Kaalen ved dens Bearbeidelse. Plantede man meer end tre Rader paa et Beed, saa skulde man maatte gaae omkring imellem dem, følgelig staae Fare for at afbrekke den, der just ikke har meget sterke Rødder, paa den Tid, da den staaer best i Vext. Man sette paa hvert Sted, hvor der skal voxe et Blomkaalhoved, tre Planter, hver to eller tre Tommer fra hinanden i en Treangel. Ligesom der af alle Vinterplanter stedse gaaer nogle ud om Vinteren, saa gaaer i sær ogsaa mange Blomkaalplanter ud. Aarsagen dertil har jeg allerede anført, og overhoved synes mig, at de ere meget kielnere og svagere, og meget mindre i Stand til at imodstaae Vinterkulden og Fordervelsen deraf, end andre Kaalplanter. I det mindste har mange gaaet ud for mig i den afvigte Vinter endog i et skyggefuldt Beed; men den Vinter var og saa skadelig for Vinterplanterne, som jeg endnu nogensinde har oplevet nogen; dog udgik paa dette samt me Beed ikke en eneste Plante for mig af omtrent fire Skok hvid og rød Vinterkaal, og sex Skok Vinter=Grønkaal. Jus for denne Aarsags Skyld maae man sette tre Planter sammen, paa det at man kan have Haab, at beholde i det mindste een Plante paa hvert Sted. Men man maa ikke forundre sig, om desuagtet mange Steder i Martii Maaned staae gandske øde, og alle tre Planter ere fordervede. For mig gjorde den forrige Vinter saa mange Steder øde, at af 60 i October beplantede Steder, hver dog ikkun med 2 Planter, vare i Martii og April Maaned neppe endda 300 Steder besatte med Planter, og jeg maatte altsaa plante Halvparten om. Men der indfalder ikke saa afvexlende Veyrligt hver Vinter, og enten bliver paa et eller andet Sted mangen gang meer end een Plante god, som man da kan tage til Efterplantning, eller man tager dertil af de Planter, som have staaet om Vinteren i det i Skygge beliggende Beed, hvorom jeg siden vil melde. 9) Saasnart Planterne ere satte og fasttrykte, maa slaaes noget Vand i den Runding, som bliver om dem af Trykningen med Haanden. Derved faaer man den Fordeel, at den sine Jord synker bedre sammen imellem de smaa Rødder, som ere trykte op til Hovedroden, og Planten kommer sig desto bedre. En halv Theekop fuld af Vander tilstrekkelig nok dertil ved Blomkaalplanterne om EfterHøsten, i sær naar man omtrent tre Aftener efter hinanden igientager dette, naar det er et vedvarende meget tørt Veirligt, da andre Planter, som efter deres Natur har sterkere Rødder, kan vel taale en heel Koppe fuld af Vand. At slaae meere Vand dertil hver gang, skulde være skadeligt, efterdi Jorden omkring Planten, ved alt for meget Vands Paaslagning skulde pakke sig for tæt sammen og Planten, og siden ved vedholdende godt Veirligt blive saa haard, som en Leerveg, hvorved Plantens Vext gandske vist vilde hindres. 10) Denne Blomkaalens Forplantning maa ikke skee sildigere, end midt i October. En Plantes hastige, Rodfæstning bliver befordret ved Solens Varme. Men i November ere Solens Straaler for svage, i det mindste de fleste Aar; og dog er enhver Plante, som ikke for Viin teren har kundet behørig rodfæste sig, i stor Fare for at gaae ud om Vinteren. 11) De Planter, som skal flyttes, maa ikke alene varlig optages, men endog beskieres paa Rødderne. J fugtigt Veirligt, lader Planterne sig vel trekke let op, Men naar Veirliget ikkun er noget tørt, og Jorden følgelig er haard, saa staae de alt for faste til, at man med de bare Fingre skulde kunne trekke dem op. Man skulde da cuten qvæste mange med Fingrene, og derved foraarsage. deres Fordervelse, eller man skulde deels afrive mange Rødder, deels afskave den øverste Hud paa Rødderne, som er fast omsluttet af den haarde Jord; ikke at tale om, at man skulde afrive mange, i sær de, som ere skievt voxne, tvært af oven for Jorden. Det første skulde berøve Planten mange Rødder, som skal tilføre den sin Næring; og den øverste Huds Afskavning, i sær naar saadanne Rødder ikke bleve gandske afskaarne, skulde give Leilighed til en Forraadnelse. Det er altsaa allerbest, at optage Planterne med en Skuffe eller liden Haandspade, paa det at intet skal blive sønderrevet af Rødderne, sette dem i et Trug eller fladt Kar, den ene hos den anden, og saaledes bringe dem hen til Beedet, som skal besettes med dem. Men førende de settes og forplantes, maa Spidsen af alle deres fremstaaende Rødder afskieres med en skarp Kniv. Dette befordrer deres hastige Rodfæstning. Thi de Rødder, som ikke blive beskaarne, voxe ikke mere i Længden, men forraadne paa Spidserne. En Plante altsaa, hvis Rødder ikke ere beskaarne (man behøver dog ikkun blot at afskiere de yderste Spidser) rodfæster sig ikke saa snart, som den, der er beskaaren. 12) For at have Planter i Forraad til at efterplante i følgende Martii og April Maaned paa de Steder, hvor Planterne ere udgaaede om Vinteren, maa man sette de overblevne Planter paa et Beed, hver nogle Tommer fra hinanden. Dette Beed maa være af samme Beskaffenhed, som jeg før har raadet til; dog med den Forskiel, at man til dette Vinterstade tager et Beed, som enten har slet ingen Soel, eller i det mindste ingen Formiddags Soel, og tillige har Beskyttelse og Læe for de kolde Vinde. Saadant et Beed skulde vel ikke, som er klart af det foregaaende, være tienligt til Blomkaalens virkelige Opelskning. Men det er derimod bedre til at beskytte Planterne om Vinteren. Grunden hertil har jeg ved en anden Leilighed i en særdeles Afhandling udført, og vil her ikkun anmerke følgende: Naar der paa en ordentlig Vinterblomkaalbred ogsaa udgaaer en stor Deel Planter, saa blive dog de, der have et skyggefuldt (dog alligevel luftigt, Vinter Stade, enten alle eller dog for den største Deel gode. De blive vel af Kulden i Martii og April Maaned, ligesom Neglikerne, noget hvide, og synes at ville gaae ud; men de ere dog alligevel sikkre for fuldkommen Undergang, og faae, ligesaavel som Neglikerne, ved en paa følgende Regn, deres grønne Farve igien, og tiene til Efterplantning ved indfaldende godt Foraarsveirlig, eller og til Forplantning paa et Beed for sig selv, hvor man allerede i Junii Maaned kan have Nytte af dem, i sær naar man optager dem med fuld Jord, og altsaa ikke standser deres Vext ved deres Rødders Blottelse. Uden at have saadanne Planter i Forraad i et Vinterstade, vil man i mange Aar, naar Vinteren er vedholdende sludfuld, og ofte afvexler med Fryst og Tøeveir, ikke opnaae sit Øyemeed, at faae Vinterblomkaal. Men just deraf sees ogsaa tillige, at naar man med Vished vil naae Øyemedet, saa maa man optrekke et temmeltet Antal Planter, og til hver Skok Blomkaal, som man maatte forlange, have meest fire Skok Planter, følgelig kan man, i det mindste naar man ikke saaer meget tyndt let bruge et halvt Lod Frøe, naar man vil vente en SkolBlomkaal. 13) Allerede i Martii og April Maaned, naar Planternes Blade endnu ere gandske smaae, begynder adskillige Planter at skyde deres saakaldede og en OstligBlomster. Men neppe ere disse blevne saa store som en Valnød eller vel og som et Æble, saa deeler Blomsteret sig, og setter overalt Blomsterknopper paa sine Spidse, og naar man lader dem voxe fort, saa staaer de allerede i fulde Blomster i April eller Mai. At det deraf kommende Frøe er udueligt, behøver jeg vel ikke at erindre. Man har altsaa intet Haab, at de Planter, som for May=Maaned, og førend Plantens Blade ere blevne fuldkommen store, ansetter deres Blomster, skulle give store Hoveder. De nytter ey til noget videre, end at man afskierer dem, naar man seer, at de ere i Begreb med, at faae en rød Farve, og altsaa at gaae i Frøe, eller heller noget før endda, spiser dem i Supper, og setter andre Planter i deres Sted. Det har med disse Planter, som saa tidlig skyder, den selvsamme Beskaffenhed, som med de hvide Vinter=Kaalplanter, der paa denne Tid gaaer i Frøe, følgelig ikke giver noget Hoved, og hvis Frøe heller ikke duer til Hvidkaals videre Avl. 14) Naar der i Martii Maaned indfalder got Veyr ligt, kan man sette andre Planter paa de Steder, hvor alle Planter ere udgaaene; hvilke Planter man enten tager fra de Steder, hvor flere end een ere blevne gode, eller fra Vinterstadet. I første Fald maae man være meget varlig ved sammes Optagelse, og ikke løsgiøre dem, som bliver staaende, men trykke dem fast igien, efterat man har taget deres Naboer op fra dem, og lige indtil Mai kan man tage andre Planter til at sette paa de Steder, hvor nogle Planter for tidlig udskyder Blomster, følgelig ere uduelige til et stort Hoveds Frembringelse; og dette giør man, paa det at Beedet saavidt mueligt kan blive fuldt. 15) Ved det første indfaldende gode Veyrligt efter Vinteren, maae Jorden i Mellemrummene imellem Planterne ophakkes noget med en Hakke, og trekkes hen til Planterne; paa det at deels intet Ukrud skal opvoxe, deels den ved det vaade Vinterveyrligt sammenslagne Jord kan blive løsnet noget. Men ordentlig at behakke Blomkaal som anden Hvidkaal, er ikke allene ufornødent, men endog skadeligt, efterdi Blomkaalen ikke skyder sine Rødder dybt ned i Jorden, men mestendeels i Bedets Overflade, og følgelig skulde Rødderne ved en egentlig Behakning rives løse, og Planterne hindres i deres Vext. Er dette engang skeet, saa behøver det siden ingen videre Bearbeydelse, efterdi Planterne ved tiltagende Størrelse bedekker Bedet, med mindre at der strax efter den skeete Jordens Løsgiørelse skulde falde sterk Regn, som paa nye slog Jorden sammen, i hvilken Fald det er fornødent, at igientage samme, efterdi ellers hverken Soel, Regn, eller Dug kan have behørig Indflydelse paa Bedet. Vil man da imellem hver Plante sette en Salatplante, saa skader det ikke allene intet, men det befordrer endog deres Vext, efterdi Salaten, naar den bliver stor, formilder Indflydelsen af Solens Straaler, som allerede i Mai Maaned ofte bliver for sterke for deres Rødder, og tiener dem til Skygge, Jmidlertid vil der ikke letteligen blive noget af denne Salat, efterdi Kaalen allerede voxer over den i May=Maaned. Setter man dog alligevel Salaten derimellem i October=Maaned, saa vil den, som Vinteren ikke dræber, allerede først i Mai skyde ud, førend Blomkaalplanterne endnu bedekker den. 16) De Planter, hvis Blade tiltager i Størrelse, og ikke fremdriver deres Blomster, førend disse næsten har naaet den sædvanlige Størrelse, giver den beste Kaal i Mai og Junii Maaned; i sær giver de de største Hoveder, som først midt i Mai begynder at drive; ligesom de, der først driver efter Medio Junii, paa den anden Side ikkun frembringer smaae Hoveder, formedelst den paa samme Tid allerede for sterke Sommerhede. Naar nu saavel først i May de tidlig fremskydende, som ogsaa siden imod Julii=Maaned de Hoveder, som formedelst Heden ikke meere bliver ret store, ere omtrent en halv Fod tykke, saa maae man omhyggelig give Agt paa, om de maaskee ikke begynder at fordeele sig i Kanten. Saasnart man merker dette, saa maae man spise Kaalen førend den fordeeler sig gandske, bliver rødagtig, og driver Blomsterknopper. 17) For at forhindre, at Varmen i May og Junii Maaned ikke for hastigt fordeeler de Hoveder, som nu har ansat sig, og driver dem i Frøe, eller i det mindste ikke giør dem gule for Tiden, saa maae man beskytte dem imod Solens Straaler, Have=Skribenterne tilraader til den Ende, at man skal indbrekke nogle af de indvendige Blade, og bøye samme ud over Blomsteret. Jeg har fulgt deres Forskrift, men har derved ikke kundet naae mit Øyemerke, at beholde Kaalen hvid, og at forekomme, at den ikke snart fordeeler sig, og driver Blomsterknopper, men meget meere bliver ved at voxe i Rundingen. De ind af bøyede Blade bøyede sig for den største Deel tilbage, igien; og omendskiønt nogle bedekkede Kaalen, saa betog dog alligevel Solen sammes hvide Farve. Saasnart derfor Hovedet var bleven saa stor, at det var synlig, tog jeg alle Blade af den hele Busk tilsammen oven til, og hand dem sammen med Maatter, saa høyt oppe ved Spidsen, som giørligt var, dog ikkun saa løst, at Bladene ikke kunde trekke sig ud. Derved naaede jeg min Hensigt; Kaalen blev ikke allene fuldkommen hvid, men den blev endog større end i de Planter som ikke vare tilbundne, uden at fordeele sig. Dog maae det deels skee paa en Tid, naar den hele Plante er tør, efterdi vaade sammenbundne Blade vilde forraadne; deels maae man, naar man merker, at Kaalen bliver tykke re, afskiere Baandet, og enten strax bruge Kaalen til Spiisning, naar man seer, at den begynder at gaae fra hinanden ved Kanten, og følgelig snart vil gandske fordeele sig og gaae i Frøe; eller, naar man endnu ikke kan merke sligt, og altsaa kan slutte, at den endnu vil voxe, sammenbinde den igjen paa nogle Dage. Dette koster vel Opsigt og Umag. Jmidlertid er det deels den hele Rygt, som denne Vinter=Blomkaal udfordrer i Mai og Junii Maaned, deels er det en ligesaa behagelig Forretning som den, naar en Blomster=Elsker hver Dag besøger sine udspringende Blomster, for at see, hvad for nye Farver han har at vente. 18) Naar man strax vil bruge de Hoveder til Spiisning, hvis Udskierelse man anseer at være nødvendig, saa er det best, ikkun at udskiere dem, og de Planten selv blive staaende, paa det at sammes Blade kan tiene de øvrige Rødder til en beskyttelse imod Solens Straaler. Af denne Aarsag maa man ogsaa lade de Planter staae, hvis Hierte kan være blevet ædt af Jn sekter eller ved andet Tilfælde. Men skal de gjemmes i nogen Tid, saa maa man optrekke den hele Plante, og det maa skee om Morgenen, medens den endnu ikke er bleven varm af Solen, og førend Solen har udtrakt dens Fugtighed, som den har samlet til sig i den forrige Nat man maa optrekke den med Roden, og sette den hele Plan, te tilsammenbunden, paa det at Kaalen kan blive reen, i fugtig Sand i Kielderen. Her ophører Frugten at voxe, og holder sig temmelig længe. Men legger man de udskaarne Hoveder nogle Dage hen, eller setter dem ikke i Sand, eller man har optrakt dem om Middagen i sterk Varme, da Solen allerede har gjennemvarmet og aftøres den, saa er Kaalen siden noget sey, naar man bruger den til Spiisning. Først i Julii Maaned har man gjerne tage alting bort af Bredet, undtagen hvor der ere meget sildig eftersatte Planter, hvilke dog, efterdi de nu blive drevne for sterkt af Solens Hede, samt fordi de faae for megen Hede ved deres Rødder, da Beedet er mestendeels afblottet, begynder at fordeele sig, naar de neppe ere en halv Fod tykke, og maa snart tages til Spiisning. Middel til at betage Olie sin slemme Smag. Man lader Olien koge, kommer noget skarp Eddike derudi, afskummer Skummet, og saaledes bliver Olien renset og brugelig. Middel, at Hønsenne legge mange og store EgEn erfaren Landmand, tæt ved Nunreith paa de Salg borgske Grændser, har givet sine Høns et Slags Forder, for at faae dem federe, og til at legge bedre Eg, hvilket han tillaver paa følgende Maade: Han lader nemlig en Halv Otting Hørknopper, hvoraf Frøet er faldet ud, tørre i en maadelig varm Bagerovn, tærsker dem siden paa Loen, rører dem til med koghedt Vand, og blander en Halvotting, Agerumeel og en Halvotting Hvedeklid derudi i en Ballie, heraf giøres den Deig, hvormed han siden forer sine Høns, De Høns, som have ædt deraf, ere, efter hans Beretning, ikke blevne fede, og de have ligesaavel om Vinteren som om Sommeren hele Aaret igiennem lagt Æg, og endogsaa ofte 2 om Dagen, af Størrelse som omtrent Gaase=Æg, hvilke man ofte har veyet, og befundet at veie 5 og 5 1/2 Lod, og i mange have været 2 Blommer.