Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1828-03-21
Frankerig. Adressen slap Man saa nogenledes fra. Efter at være drøftet fra først til sidst og af Præsidenten imod Sædvane endnu engang oplæst for hele Forsamlingen, blev den antaget med 198 imod 164 Stemmer (altsaa kun en Fleerhed af 34), hvorpaa en stor Deputation, med Præsidenten Hr. RoyerCollard i Spidsen, havde den Ære, om Aftenen den 9 dennes at overlevere Hs. Majestæt samme. Foruden hvad der egentlig kun var en Gjenklang af den kongelige Tale, indeholdt Adressen følgende karakteristiske Steder: "Sire! i Deres Hænder er Chartet en Kongelig Fredstifters Testament. Som Arving til hans Tænkemaade vil De befæste hans Værk. Alt hvad Tidens Vanart adsplittede, vil De forsone, og sikre den konstitutionelle Enighed Herredømmet i Gemytterne som i Lovene. Nogle Deele af den offentlige Bestyrelse have vakt bittre Følelser af Misnøie. Det see Vi med Smerte, og for at helbrede saa dybe Saar, er Deres Majestæt viselig forekommet Yttringen af vore Ønsker. De paa Deres befaling oprettede Kommissioner ville stræbe at forberede deres Opfyldelse. - Længe Sire, har den offentlige Underviisning savnet en definitiv Organisation, som skal omfatte alle Underviisningens Grader og forskjellige Methoder, bringe den geistlige og borgerlige Magts Udøvelse i Samklang og endelig haandhæve den gode Forstaaelse og indbyrdes Samvirkning imellem den gallikanske Kirkes hævdede Maximer og den de øvrige Konfessioner tilsikrede lige Beskyttelse. - Vore Valgloves Fuldstændighed er en anden Trang, og for at befæste vor Friheds Bygning paa dens sande Grundvold, vil Deres Faderhjerte gjengive Os hine Municipal=Indretninger, Mindet og vore gamle Friheder, som Folket skylder Deres Stamfædre. Henrich IVs og hellige Ludvigs værdige Søn, Vi stole paa Deres Løvter. De anraaber Lovene som Tronens fafteste Støtte næst Gud, fra hvem de komme. Af Deres Hjertes Jnderste fremmaner De Sandheden, som De offentlig har kaldt Fyrsternes og Folkenes første Tarv (S. 105). Sire. Disse mindeværdige Ord ville gjenlyde for Efterslægten. Kunde Frankerig, overøst med saa megen Kjerlighed og Godhed, vel være raadvild og Fremtiden. Det ønsker blot Deres Velgierninger realiserede af dem, som D. Maj. har anbetroet Magtens Udøvelse. Dets Klager ramme blot den ynkværdige System, som alt for ofte har tilintetgjort Virkningerne af hine Velgierninger. Tak skee Deres Majestæt, Tvedragtens Baand er for evig forsvunden. . . Befriet a sin Konge, seer Frankerig den Deres Krone tilkommende kraftfulde og beskyttende Magt øverst i Rækken af dets Gaarantier. Som den store Families Fader opfordrer De alle franske Hjerter til Samdrægtighed. Deres Ønsker ville bønhøres. Det høimodige Forbund imellem den legitime Magt og lovmæssig Frihed vil afvæbne Partierne. Alt vil forene sig i Kjerlighed til Kongen og Chartets Aand. Herpaa gav nu Hs. Majestæt Svar, som følger: "Mine Herrer, Da jeg tilkjendegav Dem min Villie om at befæste vore Grundlove, og indbød Dem til, med mig at arbeide paa Frankerigs Lykke, gjorde jeg Regning paa Deres Sindelags Overeenstemmelse og Deres Jndsigters sæl leds Medvirkning. Mine Ord vare henvendte til hele Kammeret; det havde derfor været mig meget behageligt, om Deres Svar ogsaa kunde have været eenstemmigt. T ville, derom er jeg overbeviist, ikke glemme, at De ere de naturlige Vogtere over Tronens Majestæt, som udgjør den første og ædelste af Deres Garantier. Deres Arbeider ville overtyde Frankerig om Deres dybe Æresygt for den Monark Minde, som gav Os Chartet, og om Deres grundede Tillid. til ham, som De kalder Henrich IVs og den hellige Ludvig værdige Søn. De misbilligende Udtryk i dette Svar fortolker ethvert Partie paa sin Viis. De liberale Blade antage, at dermed sigtes til de 164 Deputerede, som stemte imod Adressen, og paastaae, at hvis Kongen havde været misfornøiet med denne selv, da var den store Deputation ikke bleven modtaget, ligesom under Ludvig VIII i Aaret 1821. Men hvorom Alt er, roses Adressen som et mageløst Exempel paa Kraft og Maadehold i den franske Lovgivnings Historie. Man vil endnu vide, at en vis Faktion, hvortil Hertugen, af Blacas nævnes, havde opbudt Alt, for at fraraade Kongen at modtage Adressen, ja Rygtet talede endog om Kammerets Opløsning, et nyt Ministerium af Blacas, Vitrolles, Villele &c. og flere Statskoup. Gud veed, hvad Følger dette vilde havt, thi om Staten gaaer tilgrunde, er ikke Faktionernes Sag. Men lykkeligviis strandede dette uheldsvangre Projekt paa Kongens Viisdom. Saasnart Deputationen havde hørt Kongens Svar, forføiede den sig bort, og da Præsidenten i de Deputeredes Møde den 10 d. havde oplæst det, paafulgte en almindelig Caushed. J samme Møde foreslog allerede Hr. Bacot de Romand den Laboessiereske Opsyns=Kommissions Afskaffelse, som unødvendig og upopulær, da Kammeret, i Tilfælde af Fornærmelser, altid har Ret til at paatale disse. Hr. Laboessiere var, som Koureren bemærker, nærved ikke at vedkjende sig Fadderskabet; men tog dog ikke i Betænkning at holde en varm Lovtale over Ex=Ministrene, som i hans Øine kun havde begaaet een eneste Feil: "at de lode Pressen blive for længe frie, hvilken Feil ogsaa havde beredet deres Fald. Meget rigtigt - svarer Journal des Debats - da deres Handlinger derved kom for Dagens Lys. I Debatterne om Adressen opvakte en Hr. v. Lastic stor Latter, da han betjente sig af det energiske Udtryk, at han var Roialist, før han blev født til Verden, men har siden offentlig givet sine Ord den Berigtigelse: at han var bestemt til Roialist, før &c. De videre Forhandlinger, samt mindre væsentlige Efterretninger fra andre Stater maae af Mangel paa Rum opsættes. Kun bemærkes, at ved Prinds Miguels Jndtog i Lissabon blandede Skriget: leve den uindskrænkede Kong Miguel I sig i Mængdens Jubelraab, hvorover dog Prindsen yttrede sig fortørnet og befalede Oprørernes Hæftelse. Nogle Dage før bleve nogle brittiske Officerer grovelig insulterede af Pøbelen, paa hvis Partie Vagten ogsaa slog sig.