Berlingske Tidende, 1796-02-12
Paris, den 25de Januarii Følgende ere de nærmere Omstændigheder af den Fest, som den 21de hujus, Ludevig 16des Dødsdag, blev høitidelig holdt : "Kl. 1 begave Medlemmerne af Directoriet og de Ministre, hvilke alle vare klædte i Statscostument, og bleve geleidede af en Cavalleriegade, sig fra Nationalpalaiet til Ecole Militaire. En stor Mængde Folk geleidede Statsvognen, hvori de saade, under det Udraab: Republiken leve Directoriets Ankomst blev forkyndt ved en Artilleriesælve. J Ecole Militaire havde de alle her værende constituerte Autoriteter forsamlet sig, hvorfra de med Directoriet og Ministrene begave sig i stor Procession i 2 Afdelinger til Mars= eller Forderationspladsen. Paa denne Plads var oprettet en colossalisk Frihedsstatue. Omkring samme vare anbragte 14 Skild, ter, som forestilte vore 14 Armeer. Over Skildterne vare satte Kar, i hvilke Røgelse dampede til Ære for Fædrenelandets Forsvarere. Blandt andre Emblemer saae man 2de Overflødigheds Horn, som Symboler paa Lykke og Frihedens Welgierninger. Efterat Medlemmerne af Directoriet havde sat sig paa et ophøiet Sted, som var oprettet omkring Fædrenelandets Alter, bleve Marseillerhymmen og andre patriotiske Sange afsiungne, og derpaa givet en Artilleriesalve. Der paa holdte Directoriets Præsident, Borger Rewbel, til den forsamlede utallige Mængde, blandt hvilken herskede den stor 1ste Stilhed, følgende Tale: "Medborgere! J Dag og i den ne Time sværge Republikanerne i Republikens hele Omfang og i alle Dele af Verden, hvorhen vore Armeer have træng sig, og hvor der befinde sig Franskmænd, som ere dette Navn værdige, et ævigt Had mod Kongeværdigheden. Hvilket Haab kunne endnu hine Fiender af Fædrenelandet have, som forlange en Konge, Efter Deres Mening skulde han indførigjen Fred og Overflødighed. Hvilke Vanvittige, De indse altsaa ikke, at denne Konge, hvis Siæl var opfyldt af rasende Vrede, skulde komme tilbage med Drabantere og hine udhungrede Emigrørte, som ere en Afskye og Foragt for Veden, som aandede lutter Hævn, og hvis Tørst efter Rigdom som er bleven pirret ved den mangeaarige Berøvelse, aldrig skulde slukkes. J, som ved Landets Producter eller ved Frugterne af Eders Jndustrie, have beriget Eder, og giøre saamange Vanskeligheder ved at afgive endeel af Eders Overflødigheder, for at komme Fædrenelandet til Hielp; J skulle selv snart blive berøvet det allernødvendigste. Og J, som vægre Eder ved at forsvare Frihedens herlige Sag, kaster Øinene til bage paa de Jndbyggere i Pohlen, som ikke forenede deres Vaaben med deres Landsmænd, Med hvilken Tilfredshed skulde en nye Tyran med hans Drabantere udsætte Eder for de største Farer, fornedre Eder, og styrte Eder i det grummeste Slaverie, for at fode sin forfængelige Stolthed, Hvor skammeligt vilde det da ikke være, at være en Franskmand! Derimod kan nu enhver Fransk af sine Medborgere vente den retfærdig ste Belønning for hans Bravour, Talenter og Dyder. Ligheden har aabnet Ærens Tempel for alle. Det skrækkelige Aristocratie, Kongeværdighedens Ledsagerinde, kan nu ikke tillukke der for nogen. Og endnu skulde der gives Franskmænd, som kunne ønske en Konge, Nei, disse ere ikke Franskmænd, de ere Elendige, som ere forblindede af Egoismen, for hvilke det hellige Ord, Fædreneland, stedse har været uden Betydning, og som stedse, for at skaffe sig en skammelig og hastig forsvindende Nydelse, ere færdige til at bruge de nedrigste Midler, og krybe under Væseneer, som ere endnu nedrigere, end de selv. Og saadanne Mennesker ville igien bringe os under Aaget, Aldrig skal det lykkes dem; aldrig skal deres Chimære blive realiseret. De ere bekiendte; Republikanerne holde Øie med dem. Saa kunstig de endog have sammenspundet deres ondskabsfulde Væv, og hvilken første Fremgang deres mørke Complotte end maatte have, saa skulle de dog aldrig nyde Prisen for deres Forbrydelser. Fædrenelandets Børn skulde for lade sig begrave under Republikens Ruiner, og trække alle Roialister med sig i Graven. For Skyggebilledet af Monarken skulde altsaa intet blive tilovers, end den Skam, at herske over døde Legemer. Men, lader os vende vore Øine fra disse bedrøvelige Billeder, for at aabne vore Hierter det søde Haab, at see Republikens befæstelse. J Frankrige kan herefter ingen anden Souverain gives, end Folket, og intet andet Herredømme end Lovenes. Alle Partier maae ydmyge sig for dette. Hin Tid, da formastelige og vilde Herskere, uden anden Dyd, end en forestilt Patriotisme, uden andet Talent, end Uforskammenhed, uden anden Fortieneste end den, at de ofte vare Organer, maaskee Medskyldige, og stedse en Spillehold for hine Rayalister og hint Partie Fremmede, som de gave sig Skin af at forfølge; - denne Tid, - sige vi - da Anarkiet og Strækkendicterte Love, endog i Senatets Skiød, skal ikke komme tilbage igien. (Almindeligt bifald.) Gid de gode Borgere maatte berolige sig, gid de vilde betragte den rørende Overeensstemmelse, som hersker mellem det lovgivende Corps og den fuldbyrdende Magt. - og de skulle ikke længere mistvivle og Fædrenelandets Velfærd. Man maae imidlertid ikke dølge for Eder Borgere, at J ikke ved tomme Eeder, som munder udsiger, og Hiertet fragaaer, men ved Eders Handlinger skulle befæste Republiken. Kun derved bliver man Republikaner, at man underordner sine private Lidenskaber Fædrenelandets Kierlighed, og opofrer al personlig Jnteresse for det almindeliges Directoriet skal bestandig give Eder Exempel paa Samdrægtighed, sand Broderkiærlighed, og alle Opofringer. Enhver af os ønsker intet videre, end efterat have udøvet sine nu værende møisommelige Forretninger, at begive sig til Rolighed med sine Medborgeres Agtelse, og endnu ofte at høitideligholde denne Dag, paa hvilken vi nu sværge følgende Eed: "Jeg sværger at være Republiken oprigtig hengiven, og opofrer Kongeværdigheden til et ævigt Had." Neppe havde Præsidenten udtalt de Ord: "Jeg sværger, førend over 100,000 Stemmer igientoge samme; man svingede med Hattene, Soldaterne stak dem paa Bayonetterne, og man sluttede Eden med det Udraab: Republiken leve, Republiken leve! - Herpaa blev Marseillermarchen og andre patriotiske Sange istemmede, Soldaterne, omtrent 14000 i Tallet, gjorde Evolutioner, og marcherede forbi Directoriet, som derpaa begav sig i forrige Orden til sit Palais.