Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1845-01-28
J Aarh. A. skrives fra Kbhavn: "Fjernt fra sit Fædreland er ved Døden afgaaet i Pisa, Storhertugdømmet Toscana, den kongl. danske Kammerherre og Oberst Jaques d'Aubert, Ridder af Db. og Dannebrogsmand, 75 Aar gammel." Fra Sielland; En Qvæstion, som griber dybt ind i Landboforholdene, og hvorom der har været skarpt deelte Meninger, er i disse Dage afgjort i første Jnstants. Det var mellem Administrationen for Ringsted=Klosters Gods og en af dettes Bønder, at denne i ikke ringe Grad opsigtvækkende Proces blev ført. Landsoverretsprokurator Balthazar Christensen førte Bondens Sag. Som Administrator havde Hr. Justitsraad Ridder Harhoff veget Dommersædet, der beklædtes af Hr. Cancellieraad, Byefoged. Leuning fra Sorø. Dommen, der aldeles faldt ud i Bondens Faveur, har vakt et stærkt Nørre vidtomkring. Det unddrer os, at Jngen endnu har fundet Anledning til at berigtige, hvad Hr. Prof. Hjort i Sorø for en Tid siden offentligen har fremført, at nemlig den bortrømte Cancellieraad Fribert endnu trækker en aarlig Pension paa 500 Rbd. af Sorø Akademies Kasse. Hr. Professoren kan kun have fundet denne Pension opført i et Budgett, ved hvis Affattelse Fribert's Rømning ikke kunde tages med i Beregning. Fribert faaer vist ikke flere Penge af Sorø Akademi, end dem, som han tog med sig, og som han nu gjør saa uendelig meget Godt med derovre i Amerika. Mordsagen paa Lilleeng. (Slutning, see sidste Torsdagsavis!) Efter Aftale mødte Niels Christian i en Lade, hvor Jens Christensen havde holdt sig skjult i tvende Nætter, om Natten Kl. imellem 1 og 2, og begge de Tiltalte gik da i Forening den samme Vei, som den foregaaende Aften, ind til Jens Christensens Kammerdør, som tiltalte Jens Christensen opbrød med et Langjern. Jdet Døren gik op, traadte tiltalte Jens Christensen indenfor, og, imedens Jens Christensen endnu sov, gav ham det første Slag paa det Sted, hvor Hovedet laae, da han kjendte Kammeret og vidste, hvorledes Sengen stod, og vedblev han saaledes at slaae med Lang jernet efter Hovedet og den overste Deel af Kroppen, indtil Jens Christensen, der under Slagene væltede sig omkring i Sengen, faldt paa Gulvet, hvor tiltalte Jens Christensen med al sin Magt endnu gav ham to Slag i Hovedet, og derefter rørte han sig ikke meer eller gav flere Lyd fra sig. Da den Myrdede havde faaet det første Slag, sagde han de Ord: Hvad var det, men da Jens Christensen slog til i det Samme, og slog saa hurtigt han kunde, saa hørtes senere kun nogle svage Lyd og Stønnen af ham. Jmedens Jens Christensen opbrød Døren, stod Niels Chr. Christensen, der var tilstede for at hjelpe den Førstnævnte, ifald det var blevet nødvendigt, omtrent 2 Alen derfra, og da Jens Christensen, traadte ind i Kammeret, gik Niels Christian et Par Skridt tilside og stod i Jndgangen, men kunde fra begge Sider see ind i Kammeret, og da Jens Christensen var falden paa Gulvet, sagde Niels Christian til Broderen, at han ikke turde blive ude længere, for at Folkene i Stuen ikke skulde savne ham, og gik derpaa ind og lagde sig tilsengs. - Efterat Jens Christensen var død, lod tiltalte Jens Christensen ham ligge i samme Stilling paa Gulvet, men tog hans Penge, der, efter hvad Niels Christian havde sagt ham, laae paa en Hylde over Hovedet af Sengen, Sedlerne indsvøbte i noget Papir og et gammelt Tørklæde, og Sølvpengene i en liden Lærredspose; lukkede derpaa Kammerdøren til med Haspen og den liden Hængelaas, som den pleiede, naar Jens Christensen ikke var i Kammeret, aftog Nøglen og de 2 derved hængende smaae Nøgler til sig og gik med Pengene og Langjernet tilbage til Laden. Da han havde ligget der et Øieblik, fik han ifinde at vilde tale med Broderen Niels Christian, gik derpaa hen og bankede paa Vinduet, til dennes Soveværelse og kaldte: "Niels, Du skal op, der er en Hest løs, hvorefter Niels Christian kom udenfor og han fortalte da denne, at nu var det forbi med Jens, og viste ham Pengene, og Niels Christian gik derpaa atter ind og lagde sig. Klokken var dengang 3 a 4 og det begyndte at dages. Jens Christensen blev derfor endnu liggende i Laden Resten af Natten samt den følgende Dag, og Niels Christian var om Dagen inde hos ham og talte Pengene, men fik dem dog ikke talte nøiere, end at han sagde Jens Christensen, at der var 5 a 600 Rbd., uden at beholde nogle af dem, fordi han ikke kunde lide at have nogen af dem i sit Huus. Jens Christensen tørrede Blodet af Langjernet om Onsdagen med noget Ho og Sand, som laae i Laden, og om Torsdagen lod Niels Christian det skjærpe eller fortynde ved Smeden, saa det fik et noget forandret Udseende. Onsdag Aften var Niels Christian igjen i Laden med et Stykke Mad til Jens Christensen, og om Aftenen Kl. omtrent 10 tog han fra Lilleeng, og et lidet Stykke derfra kastede han de 3 smaae Nøgler fra sig i en Tørvegrav, hvor de ved Eftersøgning senere ere fundne, men de røvede Penge beholdt han, Sedlerne i det samme Papir og Sølvpengene, som han antog kunde være 50 a 60 Rbd., i den samme Pose, han tog dem, og reiste over Fjorden ved Nørre-Sundby om Aftenen Kl. omtrent 11 til Ormholt Mølle, hvortil han kom Torsdag Formiddag. Forinden han kom til Møllen nedgrov han Pengene i Marken, og nogle Dage efter fik han Leilighed til at putte Sedlerne i en Flaske og satte denne bag ved en Pæl under Malerenden ved bemeldte Mølle, hvor Samme, ved den derefter foretagne Undersøgelses forretning, ogsaa fandtes og Beløbet deraf at udgjøre 584 Rbd. Sølvpengene tog han derimod senere fra det Sted, hvor han først havde gjemt dem, med sig en Aften, han vilde gaae til Heiselt, men da han imidlertid havde hørt, at Niels Christian var bleven arresteret, blev han underveis saa urolig og ærgerlig i Sindet over den Ulykke, han havde gjort, at han kastede nogle af Sølvpengene i Aaen, som løber forbi Heiselt paa 3 forskjellige Steder, tilligemed Posen, men beholdt dog endeel af dem, og har deraf til Forskjellige udgivet 17 Rbd. 5, Mk. samt havde 17 Rbd. hos sig endnu den Gang han blev anholdt, men fandt Leilighed underveis til Arresten at kaste den fra sig, uden at Vagten mærkede det.