Viborger Samler, 1778-12-14
Jerpaa kom jeg til Proprietairer eller Sædegaardes-Eiere, men mit Sind var nu allerede bragt derhen, at jeg betragtede alt fra den slette Side, hvorfor jeg og ansaae alle Herregaardene i Landet, fast som saa mange Fæstninger, og Bønderne som Slaver, der ere fordømte til evig Trældom; Proprietairerne vare for mig Bondeplagere, som udsuer deres Sveed og drager Landets fornemmeste Frugter til sig; Friehed og Eiendom ønskede jeg hver Cco. Bonde. Bonde paa Retfærdigheds Vegne, som den der troede, at det ene Menneske var ikke skabt af Gud til at være det andets Slave, og hver Herregaard, ville jeg have omvendt til en Tornebusk. Derefter tog jeg fat paa Geistligheden og Præstestanden i Særdeleshed, disse skulle efter mine Jdeer, foruden en distingveret Lærdom og de beste Naturens Gaver, fremvise en særdeles Ustraffelighed og Hellighed frem for alle andre, men, da jeg nøie examinerede enhver af dem, som jeg kiendte, fandt jeg mangfoldigt at udsætte, deels paa deres Prædikener selv, deels paa deres Prædike=Methodes Een prædikede mig for længe en anden for kort, een for lærd, en anden for eenfoldig, jeg fandt Efterladelser, Feiler og Daarligheder hos dem alle, ingen opfyldte sin Pligt efter Retfærdighed, hvorfor jeg var hastig nok til at drage den Slutning saavel af de Fortællinger, jeg havde hørt, som af det, jeg havde erfaret, at de ikke selv maatte troe det, som de lærte andre, og der fattedes mig intet uden den høieste Øvrigheds Magt, saa var Dommen strax færdig, at de burde uden al Naade og Skaansel afsættes, paa det andre dueligere Mænd kunde indtage deres Plads til det Almindeliges Nytte. Hermed skulle nu mine patriotiske Betragtninger have havt Ende for denne Gang; thi det var høi, Tiid at begive sig til Søvn, men Sindet var allerede af Speculationer saa angrebet og Tankerne saa oprørte, at jeg ikke kunde faae Hvile, men maatte, jeg ville eller ikke, begynde paa nye hvor jeg slap. Jeg giennemheglede alle øvrige Embeds Mænd med samme critiske Geist; Man kan let tænke, at jeg deriblandt i sær erindrede de af Kongen beskikkede ToldJnspec. Jnspecteurs: jeg giennemvandrede, saavidt det med saa flygtige Tanker kunde skee, alle mig bekiendte Love, og det sortnedes ret for mine Øine, da jeg forestillede mig al den Undersleb, som skeer Kongen og Landet til Skade ved Toldsvig og contrebande Vahres Jndførsel, fornemmelig formedelst Vedkommendes Efterladenhed i at lagttage deres Pligter og angribe de Skyldige, der kunde ingen Straf for dette Slags Forseelser være saa haard, at jeg misbilligede den; jeg havde hørt, at nogle, som vare befundne skyldige i saadan Utroeskab mod Regieringen, vare slupne med Afsættelse fra deres Embeder og en anseelig Penge=Mulct, men det angrede mig, at de vare komne derfra med Livet. Kiøbmandstanden, tænkte jeg, har en udsvævende, men efter dens Formeening privilegeret Begierlighed efter Vinding, denne bliver for saa vidt den ikke kan bestaae med Fædernelandets sande Nytte og Statens Vel, indskrænket af Regieringen ved visse fastsatte Love, men hvad udretter alle Love, alle Forbud og de beste Anstalter, jeg kan lade 10 Musehuller tilstoppe i mit Sovekammer, men strax derpaa seer jeg det 11te, hvad Raad da jeg vil holde 2 dygtige Katte her Nat og Dag: Got! men bliver Katten og Musene eenige, hvad da Endelig kom jeg til Almuen, med hvilken jeg dog efter mit Sinds Drift, og i Hensigt saavel til dens Ukyndighed som Mangel paa de Fordeele, hvilke en god Opdragelse skienker andre omsonst, havde meest Medlidenhed, men, da jeg giennemgik deres Forhold og Levemaade, hvilken jeg nøie undersøgte indtil deres tynde Caffee og betænkte, hvor mange skiønne Præmier i disse Tider ere udsatte for at opmuntre baade Kiøbstæd og Landmanden til Fliid, dog ligge de Cec2. endnu endnu paa den lade Side, hvor mange priselige Forordninger vi har til at indskrænke Drukkenskab og anden Overdaadighed, dog seer man dem endnu daglig at nedsænke sig i disse Laster, hvorfor Armod oversvømmer Landet, og et stor Antal af slette Mennesker bliver det Almindelige til Byrde, blev jeg derover saa ophidset, at jeg endelig ville have en stor Deel forviist Byer og Stæder; andre dømte til Tugthuuset, ja vel til Fæstnings=Arbeide, og jeg ville selv til den krænkede Retfærdigheds Forsoning være baade Dommer og Justice-Sergeant, at jeg kunde see saadanne Folk tilbørlig afstraffede; men, da jeg er ingen af Deelene, stod det alene tilbage for min antændte Jver at andrage alt dette paa sit Sted, med en udførlig Beskrivelse over Aarsagerne til Kiøbstædernes immer meere tiltagende Armod, hvormed jeg ville lade følge mine uforgribelige Tanker som en Plan til Forbedring; jeg lovede Fædernelandet den største Nytte af dette mit Forslag, men hemmelig ogsaa mig selv, at, om jeg for det første ikke vandt den store Guld=Medaille derved, hvilken Naade jeg af Ydmyghed ville undslaae mig for, mit Navn dog paa høiere Steder kunde blive bekiendt og antegnet paa Listen blandt de beste Borgere og retskaffenste Patrioter, nampulcbrumest digito monstrari & dicier Hiciest. Men, da Jmaginationen havde ført mig saa vidt ud, standsede jeg med en Forfærdelse over mig selv, som jeg ikke kan beskrive; thi jeg merkte, at Sindet var oprørt af Fordomme, Hevn, Mistanke, og Selv=Behag, som Havet i den største Storm, hvilke Udyder saaledes havde forstukker under min patriopatriotiske Jver for Retfærdighed, at jeg slet ikke blev den vaer, saalænge Affecterne varede, men, da denne Storm begyndte at legge sig, saae jeg, hvormeget man dog kan fare vild under den beste Hensigt, og hvorvidt en opbragt Indbildnings=Kraft kan forlede os, om vi giver dette Uhyre for lang Tøile. Jeg betragtede nu den Verden, jeg er udi, efter de Principer, som Guds Ord og en sund Eftertanke grundet paa alle Tiders Erfaring lærer, nemlig som et Hospital opfyldt med fødte blinde, halte, dumme, døve og alle optænkelige Slags syge Lemmer, men glemte ei, at jeg er i deres Tal og derfor burde have Medlidenhed, jeg beholdt derunder al retsindig Afskye for Uretfærdighed, ligesom for andre Laster, og da jeg saae, at Fordervelsen i alle Stænder udkrævede Forbedring, ønskede jeg den ikke allene af Hiertet, men troede og, at jeg var forbundet at søge den, aleene jeg undersøgte nøie, hvorvidt mit Kald dertil strækker sig, at jeg ikke forledet af en falsk Patriotismus skulle falde i Udsvævelse eller paatage mig umuelige Ting, men at jeg kunde smukt holde mig inden min liden Cirkel, f. Ex., som Undersaat saae jeg mig forbundet at give mine Med=Borgere et godt Exempel paa den skyldige Lydighed og Underdanighed i alle Stykker, forventende, at min Øvrighed, ikke skulle glemme paa sin Side, hvad den er mig skyldig, men, om jeg og herudi imod Formodning skulle finde Mangel, ville jeg ei klage, men taale til det yderste og stræbe at være al menneskelig Orden, underdanig, om ei anderledes, da for Herrens Skyld. Som Embedsmand ville jeg elske og tiene Retfærdighed, i det jeg forbandt mig at anvende alle forlenede Kræfter paa mit Kald og Bestemmelse. CocaSomHos Som Medlem i det menneskelige Selskab og Christen tillige agtede jeg det for min Pligt vel at søge med udstrakte Kræfter Selskabets Forbedring i alle Stykker, men først at see paa mig selv og søge Lægedom mod min egen Skade, ei paatvivlende, at denne Occupation vil borttage mig meget af den Tiid, som jeg eller havde tænkt at anvende paa andres Rettelse; jeg ville da vel og i sær søge at bestride de Misbrug, som Herskesyge Egennyttighed og Efterladenhed har indført iblandt os til saa stor Skade, for det Almindelige, men kun saavidt min liden Cirkel strækker sig, og det helst i Stilhed, med kierlig Advarsel og sagtmodig Erindring; thi hvor disse ge linde Midler maatte være frugtesløse, ville jeg et uden i yderste Nødsfald gribe til de heftigere, som setter det ganske System i Bevægelse og har ofte de farligste Virkninger. Endelig indgik jeg at ville tage mig selv alle Ting paa det skarpeste, og derimod bevise andre al Moderation, i sær ville jeg i Henseende til mine Medborgere i Selskabet vogte mig for alle udsvævende Critiker og Raisonnements, saavel som for de umodne Projecter til Reformation, og i Hensigt til mig selv for al stivsindig Paastaaenhed, betænkende, at den strængeste Ret er ofte den største Uret. Men paa det jeg ikke til nogen af Siderne skulle træde af Veien, besluttede jeg i alle forekommende Ting nøie at bestemme Eftergivenheds Grændser, og om jeg da som et Menneske skulle feile, ville jeg hellere gaae forvidt i Eftergivenhed, end øve den strængeste Retfærdighed, og sandelig jeg vil af mange Aars Erfarenhed raade alle mine Venner at gaae bort og giøre ligesaa. Her He føres ale formsige udmænd og Porttairer, om Bønderne til en Hovedgaard ikke er forpligtede at vedligeholde Gaardens Digger og Gierder omkring Mark og Eiendom i forsvarlig Stand, og om slig Arbeide skal forrettes som Pligts= eller Skifte Arbeide; i sær, at bemeldte Gaards Bønder forrette i Pligts=Arbeide af 31 Plouge og i Skifte Arbeide, af 29 Plouge; derom forlanges et reent Svar. Nyeheder.