Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1813-01-09
J denne Afhandling omtales og Skikken at behænge Klæderne med Klokker og Bielder, som forikke længe siden opkommen og almindelig i det femtende Sekul. Men hvorvel da endnu brugelig tør dog denne Skik være langt ældre, thi allerede i det tolvte Sekul finder jeg Spor til den her i Danmark, og det hos Saxe, som i Historien om Stærkodder taler om mollig nolarum crepitacula, der vare hin Oldtids Helt ubehagelige at høre paa 147). J Øvrigt mener vor lærde Kierulf, at vore Dragter endnu skulle have beholdt det gamle nordiske Snit, og ikke før hen imod Unionens Slutning være forandret efter det burgundiske Hofs Moder, der paa de Tider gave Love for Europas Klædedragt, hvis Jndførelse her i Norden Han fornemmelig tilskriver Kristian den Andens Dronning Elisabeth 748). Dog den egentlige Klædepragt steg vist hos os mere og mere, som vor Adel mere og mere blev tysk, eller dog ved Svogerskab kom i Forbindelse med den tyske Adel, hos hvem Overdaadighed i Klædedragt havde taget saadan Overhaand, at Luther i sin skønne Skrivelse til den tyske Adel fra 1520 allerførst nævner Pragt i Klæder som en af denne Stands store Laster 127). Men Klædepragten vedblev alligevel at stige efter Unionen og den ved Luther til samme Tid foranledigede Reformasion, som dertil berigede Adelen, der altsaa endnu bedre kunne vise sin Stolthed i sin Paaklædning. Hvor fuldt opaf Alt i Klæder - Boskab og Løsøre vor Adel og havde det ser man til et Eksempel af flere i Fru Mette Rosenkrandses i Aaret 1778 udstædte Afkald efter den berømte Peder Okse 748). Her forekomme Guldkeder, Halsbaand, Ringe, Eddel stene, Perler, Silkeklæder, Sobel, Maar, Los, Ulv, og andre Skind, Silke og Damaskes Sperlagen, Damask og Silke Sengeklæder, Fløiels Ridetøi med Sølv beslaaet, ja saagar sølvbeslagne Vogne. Af Bebreidelsen Kong Karl den 9de gjør sin Adel, at den satte for mange Penge til paa 12) Lab. V. p. 108. 146) Minerva l. c. S. 72. 147) Seckendorff l. c. 1 Cap. C. 70. Hans Levnetsbeskrivelse af Ryge, S. sine Fruentimmers Stats 149) ser man og, at Overdaadigheden i Klæder har ikke været mindre i Sverrig. Her, hvor altid Borgerstanden mere har følt Sig, blev den og snarere smittet af de Adeliges Overdaad, saa K. Johan maatte i Aaret 1589 forbyde de Borgerlige Brugen af Silke og Fløiel, 150). J Klædedragten synes hos os Pragten fornemmeligst at have yttret sig mellem de Adelige. Forf. af den norske Søn beskriver en kongelig Amtmand og Slotsherre ved En som bærer Guldkeder, en smuk Hat, staselige bløde Klæder af Fløiel og Silke 17). En Adelsmand kunne ikke give sin Datter mindre end tre Fløiels Kjoler og to Perlehuer, og disse Klæder vare oftest besatte med ægte Stene, ligesom de og om Halsen bare flere med Baand besatte ægte Stene 172). Allerede i Aaret 1628 havde Kongen og Rigsraadet fundet fornøden at indskrænke denne Adelens Pragt i Klædedragt som i anden Skik 177). Men ogsaa her viste det sig, hvor lidet Overdaadigheds forbud nytte; thi Pragten vedblev hos begge Kon ja Mandfolkene synes i de deres utrolig kostbare Beenklæder, som nu mere og meere kom i Brug, endog at have vildet overgaa Damerne. Hvitfeld fortæller, at til saadant et Par Bukser kunde forbruges 80 Alen Karter 17), som synes at have været et Slags Rask, forfærdiget i Arras i Nederlandene, hvorfra overalt denne for Fabrikanter ne fordeelagtige Overdaadighed havde sin Oprindelse. Men man finder og, at i saadanne Bukser, der gik fra Lænderne og lige ned til Skoene, har været forbrugt indtil 130 Alen Tøi, som ofte var saa kostbart, at mangen Adelsmand tilsatte sin timelige Formue paa et saadant Par Bukser 177). 149) Dalin I. c. 3 Dele 2 B. S. 393. 130) I. c. S. 166. 184) Suhis ved Sandvig besørgede Saml. til den Danske Hist. 2 B. S. 8.12) Frederik den Andens Kallundb. Reses Art. 11 og 16, og Kristian den Fjerdes Forordn. af 1604 om Adelens Pragt. Danske Mag. 61 Hefte. 174) Hvitfeld i Kristian den 3dies Krønike ved Aaret 1656. 135) J. C. W. Mohsed l. c. S. 495. Jkke derfor allene Førsterne, som den Danske Kong Kristian den 3die og Kurførst Joakim den 2den i Brandenborg søgte alvorlig at raade Bod paa denne fordærvelige Overdaad, men de fik og, efter den Tids protestantiske Førsters bigotte Skik, deres Teologer til og at skrive mod dem som en Uskik, der skrev sig fra selve Dievelen. En Professor i Frankfurt og Brandenborgsk General-Superintendent, Andreas Nuskulus, udgav saaledes en vidtløftig Afhandling under Navn af Buksedjevel, der gjorde megen Opsigt, skønt ogsaa dette Skrifter Beviis paa den liden eller rettere ingen Oplysning, Reformasionen virkede selv paa de høiere protestantiske Geistlige 158). Overalt gave Mandfolkene i Klædepragt ikke Fruentimmerne meget efter, selv indtil Nips, dem de Rigere af Mandkonnet havde ikke mindre end Damerne i Diamanter, Rubiner, Smaragder, Perler, Guld, Sølv, kostelige Halsbaand, Hattekramper, Gehænger med Sirater af Stene og Guldmedallier, Kors, Ringe, Hattefjer, Guldkeder o. s. v. (Fortsættes.) 176) Mohser I. c. S. 496.