Ribe Stifts Adresseaviser, 1816-12-31
Ved Efterretningen om min Broders, Johan Christian Bierings Død, i Grimstrup Præstegaard den 9de Decbr. 1816. Sørgelige Budskab, som mig bragte Vished og en elsket Broders Død, Som forkyndte, at han blid og sagte Slumred hen, da Afskedstimen lød; Sørgeligt: o Den, jeg elskte saare, Og som elskte mig, er ikke meer, Letter Hjerter, tunge Veemods Taare, Thi den Godes Støv jeg ikkun seer. Borte er han, i hvis blide Hjerte Venskabs milde Lue brændte klar, Borte er han, som i Fryd og Smerte Prøvet Ven og trofast Broder var Ei hans hulde blikke mig tilsmille, Ei hans Læbe meer er Venners Fryd, J den lune Grav han gik til Hvile, Vækkes ei ved mine Klagers Lyd. Ud af min Erindring aldrig slettes Glæderne jeg, Broder, ved dig fandt, Dig et helligt Minde skal oprettes, Evigt Brodervenskabs høie Pant, Skiønnere end pragtfuldt Marmorminde, Trodsende Grault og Alabast, Lad hver Bantasteen af Jord forsvinde, Hint endnu i Hiertet skal staae fast. For min Aand dit billede skal svæve, Thi usminket Fromheds Præg det bar; Ofte jeg til Dig skal Tanken hæve Som nu Seierspalmen vundet har. Jeg skal mindes, at Du Ordet talte Reent, som det herovenfra steeg ned, At med Kraft du Dyd og Lasten malte, Og som Jesu Stridsmand tappert stred. Jeg skal vidne, at dit Levnet nøye, Stemte med din store Mesters Bud, Dem du havde stadigen for Øye, J at vandre viselig for Gud; Ja, af dit Exempel jeg vil lære, - Det du ofte viste i dit Liv - Heller Uret taaligen at bære, End med Broderen at yppe Kiv. For din Hjord du var den gode Hyrde, Ei som Leiesvend fra Flokken veeg, Uden Knur du har din tunge Byrde, Skiøndt den Kræfterne langt oversteeg; Derfor saae jeg Mangen ved dit Leie Hulkende af Graad nedhøiet staae. Og udbryde, vi en Lærer eie, Som Gud givel vi beholde maae Ængstlig tilte Vennen til den Svage, Sorg i alles Ansyn malet stod; Kummerfulde henrandt 3de Dage, End det blide Haab os ei forlod; Kyndig Læge ingen Møie sparer; Mellem Frygt og Haabet svæve vi; Dog ei Kunst den Elsktes Liv bevarer, Almagt bød - et Suk - det var forbi Rolig, som dit Liv, der blidt henilte, Hedenfarne! var din sidste Stund; Mælet brast, dog Øiet venligt smilte Til det lukte sig i Dødens Blund, Synet mørknes; maatte Haand du strakte Mod din Rikke, som til Himlen bad. Selv Dødsbudet du den Hulde bragte, Thi du hvidskeed, svagt - vi skilles ad Han, hvis skiulte Raad vi ei udgrunde. Broder, til det Bedre kaldte dig, Did, og Held os did vi alle stunde, Ofte denne Tanke trøster mig; Der Du nu blandt lykkelige Aander, Nyder Løn for din retskafne Daad, Der, Forklarede, du dig ei vaander, Der ei nager Sielen Kummers Braad. Der du smiller nu blandt hine Kjære, Ved hvis Bortgang her din Taare randt, Og med dem skal evig samlet være, Der din Abelone du gienfandt, Ogsaa dig din Rikke engang møder Med sit Pant paa eders Kiærlighed, Der, min Broder, o skiøndt Hiertet bløder, Der at skulle finde Dig jeg veed. F. B. En Tøm Søndagen den 5te Januar opføres i Ribe forenede Klubselskab Commodien Sandhed har Lön. Directionen. For den Raskhed og Beredvillighed Enhver, saavel af det respective Brandcorps, som Andre viste ved Jldebranden, Juledags Morgen hos min Naboe Peder Sørensen, takker jeg forbindtligst, da jeg derved blev reddet fra en truende Fare. Johan Holm, Snedkermester. Fire store, meget kiønne egale, og overmaade vel ind kiørte mørkebrune Hopper i bedste Aar uden Aftegn, staaer for en Liebhaber hos undertegnede paa Troyborg. Venolst.