Aarhuus Stifts-Tidende, 1836-06-03
(Af hippologische Blatter No. 128.) som Krigen uddanner Soldaten, saaledes kan Jægerens practiske Ridning ikke læres i Rideskolen. Man tænke sig kun de forskjellige Situationer, hvori Rytteren kommer paa hver enkelt Jagt. Der er nu først Galloperingen, ikke over en Grønsvær, men over enhver Slags Jordbund, af Ploven høit opkastede Jordrygge og dybe Grøfter, Myretuer, Stene og Kiesel, de sidste skarpe nok til at gjennemskjære Hestens Sener; Vandløb overgroede med Græs, og om ogsaa synlige for Rytteren, saa dog sjeldent for Hesteen; Afløbscanaler, bedækkede med forvittred Grønsvær, hvilket Dække ikke sjeldent brister, saa at Hesten synker i til Skuldrene, steile Bakker og dybe Moradser, og alt dette paa megetbrugte Jagthestes invalide Fødder. Hertil kommer endnu de saakaldte "sences(det teckniske Sportsmen Udtryk for Hindringer af ethvert Slags), af hvilke jeg vil opregne en Deel. Først kommer den nye faste Gitterdør (gate altid med fem, stundom med sex brede stærke Lægter paa tvers, af hvilke enhver, som om den var gjort af Jern, fuldkommen modstaaer Hestens og Rytterens Vægt. Derpaa Lystanlæggenes Hegn, som bestaaer af meer end 6 Fod høie Pæle og Pallisader; videre meget stærke Stenter (stile) paa fire Lægter, til hvilke man i Reglen kun kan komme paa en smaal, slibrig Fodsti, ikke sjeldent ned af en Bakke. Endvidere den saakaldte dobbelte Pæle og Tvertræ Hindring, som ikke kan overspringes paa engang, hvorfor Hesten, for at komme over den anden Hindring, maa gjøre Springet fra Ryggen af den smalle Jordvold eller saagar Grøft, som er mellem begge Pælerækkerne. J de frugtbareste, for Jagten særdeles gunstige Egne, i hvilke Hundene løbe meget raskere, og hvor der er meget Engbund, findes hist og her en meget slem Art af Jndfredninger, nemlig de saakaldte "Oxesences, der see saaledes udi først er der paa den ene Side en Grav, derpaa en tyk, stærk, levende Tjørnehække, og omtrent to Vards (henved 3 Alen,) derfra er et fast Tværlægte Rekværk, som har til Hensigt at forhindre Qvæget fra om Sommeren at trænge ind i Hækken og opjage Jnsecterne, navnlig Bræmserne. Fra hvilken Side man nu kommer, maae disse brede Jndfredninger springes over paa eengang eller ogsaa slet ikke. J disse Egnes fede Jordbund voxe Tjørnene særdeles yppigt, men paa enkelte Steder, hvor den maaskee er mindre stærk, findes der endnu som Tilgift til Graven 4 armtykke Tværstænger eller Lægter, befæstede over hverandre paa Pæle, hvilket gjør Springet, saameget farligere. Kommer Hesten ikke gandske over, saa maa den falde, da det faste Trærekværk sjelden giver efter. Hyppigt ere de nyligt beskrevne Tjørnehækker gandske nigjennemtrængelige, og Jagtrytteren maa da vende sig mod Hjørnet af Koblen, hvor han træffer en meget høi, massiv Slagbom, gjort af tykke i Mellemrum befæstede Lægter, ja undertiden ogsaa en Faarefold. Den første er en værre Hindring end man kanske troer, thi Jorden er ved Laagen, hvor Qvæget hyppigt opholder sig, enten dybt og gjennemtraadt, eller, naar der ikke findes nogen Qvægfold paa Marken, gjort slibrig af Faarene, som Hyrden i Reglen forsamler der til Undersøgelse. Faarefoldene, fornemmelig i Leicestershire, er en meget slem Opgave; for at komme ind i den, maa Rytteren springe over fire meget stærke Lægter, af samme Høide som Kobbelens Gitterport, og fra det indeklemte Rum maa han springe ud paa samme Maade. Dernæst komne Eng= eller Mosebækkene (brook) af tolv til tyve Fods Bredte, fulde af Vand og hyppigt med oversvømmede, møre og usikkre Bredder. J vore bedste Jagtdistricter forekomme paa enhver vidtstrakt Jagt, een eller flere saadanne Bække, og foranlediger af alle Hindringerne de fleste Uheld.