Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-02-15
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. Doogtyvende Aargang. No. 14. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Tirsdagen den 15 Februari 1826. Om Kuustnid, et Ord talt til sin Tid, Torkel Baden, Prof. Jeg føler Kald hos mig til at tale omKunstnid, og troer ei, at jeg, optrædende for et forberedt Publicum, har nødig at fremlægge mit Kaldsbrev. Vil man vide, hvorledes Uhyret, Kunstnid, seer ud, behøver man kun at høre Beskrivelsen over Apelles's berømte Malerie af samme. "Til høire Side stod en mandlig Figur med lange Øren, som Midas, og rækkede Bagtalelsen Haanden; omkring denne stode Uvidenheden og Mistanken. Fra en anden Side kom Bagtalelsen ansættendes, der var en skiøn Figur, men hidsig og opbragt, i den høire Haand holdt samme en brændende Fakkel, med den anden Haand trak hun en Yngling ved Haarene, der hævede Hænderne til Himmelen, og ligesom anraabte Guderne til Vidner. For Bagtalelsen traadte en stor og som af langvarig Sygdom udtæret Mand til, med et skarpt Øiekast, som forestilte Misundelsen. Bagtalelsens Ledsagerinder vare to Qvinder, som pyntede og tiltalede hende, nemlig Falskheden og Efterstræbelsen. En anden Figur gik bagved i sorte og lasede Klæder, sørgmodig, der afbildede Fortrydelsen; denne saae sig skamfuld og med grædende Øine om efter Sandheden. Hvo er den Yngling, som bestandig svæver mig for Øine? Det er Apelles, Grækenlands Rafael, og Kong Polemæus's Yndling. Maleren Antiphilus giorde Forsøg paa at styrte ham, men det mislykkedes Han anklagede nemlig sin Kunstforvandte falskelig som medskyldig i et Landsforræderie, og dersom ikke en af de Sammensvorne, harmende sig over Antiphillus's Ubluehed og ynkende den ulykkelige Apelles, havde erklæret, at han aldeles ingen Deel havde haft i Sammensværgelsen, var Apelles bleven et sørgeligt Offer for den sorteste Kunstnid. Polemæus, forvisset om den Anklagedes Uskyldighed, skienkede ham til Erstatning for den ham tilføiede Uret en Tønde Guld, og dømte Bagvaskeren til Slaveriet, Apelles, der ei kunde glemme den overstandne Fare, hævnede Bagvaskelsen ved forbenævnte Malerie. Det kan minde enhver Konge om, i lignende Tilfælde at vise sig som en Prolemæus. Kunstnid er en afskyelig Last, men klæder, til Menneskelighedens Ære, kun ved Middelmaadigheden, efter det Gamle: qui invidet, miner. Baroccio var et ulykkeligt Slagtoffer for Misundelsen, som han indskiød sine Medbeilere, og man veed at en af dem bibragte ham en Gift, hvis Virkning standsedes ved hastig Hielp, men som foraarsagede ham Lidelser saa længe til Døden giorde Ende paa dem. "Alle hans Fiender vare ikke saa grusomme; nogle indskrænkede sig til at hævne deres Middelmaadighed ved Streger, som viste mere eller mindre Nederdrægtighed. En saadan er følgende. Da Baroccio en Dag var i en Malers Verksted, med hvilken han stod i Forbindelse, malede han et Fruentimmers Hoved paa en gammel nygrundet Duug. De Lovtaler, han erholdt for samme, og den Priis, en Kunstelsker bød derfor, opvakte den Malers Misundelse, hos hvilken Baroccio havde udført dette Stykke. Han siger ham nogle Dage efter: "Jeg gjemte hos mig et Christus-Hoved af Corregio, som har været stiaalet og overstrøget; jeg havde bag paa Dugen gjort et Kors for at adskille det fra andre Stykker, men jeg veed ikke hvor det er blevet af Baroccio, da han var kommen hiem, betragtede Hovedet, som han havde malet, og erkiendte Mærket, som Maleren, uden Tvivl med Overlæg havde gjort derpaa.