Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1842-08-18
Den kgl. Commissarius. Den ærede Deputerede har søgt, ved adskillige Data at gjøre den senere Regjering mistænkt for, ikke at være ved stemt for Selveiendoms Udbredelse; men det er forunderligt, at alle de af ham anførte Data ere saa aldeles intetsigende. Han har nævnt, at man ikke nu hos Regjeringen kan vente den samme Tænkemaade, som under det Bernstorff-Reventlovske Ministerium, og han betænker ikke, at just den Anordning, som meest ansees for at være til Hinder for Selveiendoms Udbredelse, og paa hvis Ophævelse der nu andrages, Placat, 26de Januar 1807, er udkommet under det Reventlovske Ministerium. Han har fremdeles, som et Beviis paa en Fravigen fra et ældre, Selveiendom begunstigende, Sy 8te stem, nævnt Rescriptet 31te Juli 1822, hvorved Rescript 19de Mai 1809 angaaende Salg af de, Embedsmænd beneficerede eller offentlige Stiftelser, tilhørende, Gaarde blev ophævet. Men det er aabenbart, at denne Ophævelse grundede sig paa de daværende Conjuncturer, der medførte, at Bøndergodset ikke kunde sælges uden Tab for de offentlige Stiftelser og de Beneficier, som derpaa vare funderede. Det er derhos saa langt fra, at Rescriptet 19de Mai 1809 var givet i nogen særdeles Faveur af Bondestanden, at det tvertimod havde Hensyn til at befordre den størst mulige Jndtægt af det beneficerede Gods. Det skulde nemlig sælges, naar det blev fæsteledigt, samt ved offentlig Auction, hvorved Sønnen tabte den Adgang til at beholde Gaarden, som ellers pleier at staae ham aaben. Bondestanden var desuden til den Tid, da der kun fandtes faa Pengemidler, bedre tjent med, at Godset blev i Stiftelsens Besiddelse, da Fæsternes Kaar paa de offentlige Stiftelsers Gods som bekjendt pleie at være gode. Den ærede Deputerede vil have fundet flere Spor til, at vor nuværende Konge ikke under Bondestandens Emancipation og navnlig Selveiendom. Men det forekommer mig dog, at den Omhu, Kongen har viist for almindelig Værnepligts Jndførelse, vidner og Lyst til at udjevne den Forskjel, som i en ældre Periode fandtes imellem Bondestanden og de andre Stænder. Ogsaa det Skridt, hvorved Kongen paany optog den forhen i Stænderne, men i denne Forsamling uden Held, forhandlede Sag, angaaende de ugivte Bønderkarles vedvarende Forpligtelse til at tage fast Tjeneste, vidner og en lige Tænkemaade. Naar det anføres, at der er negtet Fæsterne paa det odsherredske Gods Adgang til at erholde Selveiendom, saa maa jeg bemærke, at der her ikke var Tale om, ialmindelighed at overlade Fæsterne Eiendomsrettigheden, men om at erkjende visse Betingelser, hvorunder de troede sig berettigede til at erhverve Selveiendom, og hvorved Statskassen vilde lide betydeligt Tab. De nærmere Omstændigheder ere mig iøvrigt ikke bekjendte, men de høre heller ikke herhen. Om Fæsterne paa Alkestrup og Ege mark Godser have gjort antagelige Tilbud, er mig ubekjendt; den ærede Deputerede forsikkrer det vel, men naar der heri skulde søges et Moment, der kunde komme i Betragtning ved Sagens Afgjørelse, maatte dog nok denne Forsikkring være understøttet af Beviser. Forsaavidt han i den Omstændighed, at nogle Godser ere blevne oprettede til et Baroni, har fundet Spor til en anden Tænkemaade hos vor nu regierende Konge end hos den afdøde, saa er det aabenbart, at dette er uden al Grund; thi, som bekjendt, er der ogsaa i den afdøde Konges Tid blevet oprettet flere Grevskaber og Baronier, naar de Vedkommende have besiddet Eiendomme, som dertil have qvalificeret sig. Hvorvidt det forresten er passende, her at anstille generelle Undersøgelser om den nærværende Regjerings Principer og Tænkemaade med Hensyn til Bondestanden, maa jeg henstille. Det synes iøvrigt, som om man betragter nærværende Sag som en Sag angaaende Selveiendoms Begunstigelse. Men den angaaer jo aldeles specielle Puncter, man kan meget gjerne være en Ven af Selveiendom, uden dog at kunne bifalde de Forslag, som her ere fremsatte. Forresten synes ogsaa den ærede Deputerede at have et synderligt Begreb om den Maade, hvorpaa en Sag her kan behandles. Han mener nemlig, at den Beat tænkning, som blev afgivet af den i 1838 nedsatte Comitee, kunde lægges til Grund ved nærværende Sags Behandling; men hiin Betænkning omhandler aldeles ikke det Spørgsmaal, som her er det difficileste, nemlig Spørgsmaalet om Afhændelsen af Lehns- og Stamhuses Bøndergods, men en Mængde andre Punkter. Den vedkom fornemmelig Udstykningsvæsenet, og behandlede vel tillige Ophævelsen af Placat 1807, men uden at der iøvrigt herpaa blev lagt særdeles Vægt.