Aalborg Stiftstidende, 1834-11-12
Jblandt de Candidater til Minister=Posten og ConseilsPræsidiet, som Journalisterne tillade sig at pege paa, ved Siden af Marschal Maison, befinde sig ogsaa Grev Molle, samt Marschallerne Mortier og Molitor. Om alle disse J hedder det endogsaa, at de have afslaaet det dem desangaalende gjorte Tilbud. At Hr. v. Talleyrand ved denne Leilighed kommer paa Bane, synes næsten at være bevirket at nogle Journalisters Lyst til at sige ham smukke Ting. Bladet Temps siger og ham, at denne udødelige Olding med sin umaadelige Berømmelse og sit til det Vidunderlige grændsende Løb i Forretninger, udgjør ligesom en levende Historie af alle de europæiske Revolutioner, som have fundet Sted i de sidste 45 Aar. Han har havt Forsædet ved alle Underhandlinger, han har sluttet alle Forbund, været Øienvidne til alle Tron=Omvæltninger, staaet Fadder til alle nydøbte i Konger og rakt Haanden saavel til at udfrie Nationerne af Trældom, som til paany at indskrænke deres Friheder. Han repræsenterer paa en Maade Kongernes Intelligents, som Hr. v. Rothschild repræsenterer deres Skatkammer. Som et permanent Sindbillede paa Overgangsperioden imellem den gamle og den nye Tid, imellem Absolutismen og Friheden, imellem de despotiske og constitutionelle Regjeringer, har han stedse vidst at gjøre sig gieldende. Vilde han nu bestemme sig til at træde ud af sit Protocol-Cabinet, for at betrædet Talerstolen, som dirigerende Premier=Minister, maatte han give Slip paa en stor Deel af disse Fordeele. En ConseilsPræsident maa være beredt paa en idelig Kamp i Ord og i Handling, han maa give selv sine Tanker til Prifor Gjettesygen, og paatage sig Ansvarlighed for dem forinden han endnu veed, om han vil komme fren med dem eller ikke. Man kan da let tænke sig, at en saa uafhængig og mægtig Mand, som Fyrsten er, ikke kan faae i Sinde at sætte den Authoritet, han besidder, paa Spil imod et forbigaaende Præsidentskab for et doctrinaire Cabinet. Han staaer nu paa et tusind Gang høiere og mere anseet Standpunkt i London og Valengai, end Præsidentskabet i Paris vilde kunne bringe ham paa. For Retten svæver for Øieblikket en Proces imod en falsk Ludvig den 17de. Denne Prætendent, som for dets meste har levet under Navn af en Baron Richmont, anklages for et formasteligt Angreb eller Angrebs-Forsøg paade Rettigheder, som Kongen, ifølge Nationens Villie er i Besiddelse af og endnu for et Par Dusin andre Forbryde ser. For Publicum vilde dette Anliggende vel i det Hele være meget ligegyldigt, selv om Prætendenten var den virkelige Ludvig den 17de og ikke en aabenbar Bedrager, da Værdien af nogle Unzer Kongeblod er falden stærkt i Prisen. Regjeringen derimod synes ifølge sin qvasi Legitimitets Theori at gjøre sig megen Umage for, ved denne Leilighed at gjøre en Ende paa alle nærværende og tilkommende Prætendenter under en 17de Ludvigs Firma. Herpaa synes i det mindste den Omhu at gaae ud, med hvilken General=Procuratorens Substitut opbyder Alt, for at levere Beviis for, at Ludvig den 17de virkelig er død i Tempeltaarnet. Snurrigt nok har Præsidenten i Retten modtaget en Protest, i hvilken en anden Ludvig den 17de iforveien protesterer imod alle de skadelige Følger den nærværende Proces kunde drage efter sig for ham, naar han maaskee senere faaer i Sinde at gjøre sine Rettigheder gieldende.