Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-08-01
Da det er mathematisk vist, at enhver Pengesum forøger sig til det Dobbelte i en Tid af ikke fulde 13 Aar, ved Tillæg af 6 PC. Renter og Rentes=Renter, saa ligger vel ingen Urimelighed, deri, at Actionnairen gives paa 16 Aar, den dobbelte Sum af sit Jndskud til Disposition ved Til og Fra Skrivning i Bøgerne, naar Administrationen tillades, hvilket ikke er Tilfældet ved den Hamborgske Banque, at benytte Jndskuddet imidlertid, til Udlaan mod 5 PC. aarlige Renter. Men at Dispositionen i Casse=Valuta har maattet udsættes i 16 Aar, ligger i den Nødvendighed, at maatte indhente de med selve Jndretningen forbundne Omkostninger, som jeg dog troer, ikke engang skulle blive saa store, som jeg har anslaaet dem til. Udgivterne kunde i Særdeleshed, blive meget mindre, og den offentlige Tiltro forøges, om der blev foranstaltet, at Giro-DiscontCasse=Administrationen fik, ligesom enhver Privatmand kan faae det, Folium i National-Banquen, og at denne efter hins Anviisninger modtog og udleverede alle Sølv=Barrer og pantsatte Obligationer. Casse=Administrationen maatte da naturligviis lønne de flere, dog aparte Embedsmænd, som National Banquen maatte see sig nødt til, at antage i denne Henseende. - Paa Laantagere, som kunne give den forlangte Sikkerhed i Eiendomme, kan det, desværre, ikke feile. Pengemangelen er, som bekjendt, for almindeligen trykkende til, at endog de, som kunne tilbyde en 5 til 6 Fold Sikkerhed i deres faste Eiendomme, dog ikke uden ved særdeles Connexioner og Opoffrelser, kunne faae nogle tusinde Daler satte fast deri. Efter min uforgribelige Mening, vil Jndskudet strax kunne lade sig gjøre frugtbringende paa denne Maade, ved at bekjendtgjøre, at Udlaanene kunde skee indtil 16 Aar og med Tilladelse, at betale Capitalen efter Behag tilbage med 1/4 Aars forudgaaet Opsigelse; men hvo, som viste sig forsømmeligeni at betale Renterne hvert Aar til rette Tid, maatte nok være underkastet den Betingelse, at Udlaanet da vilde vorde anseet for forfaldet, og at dem pantsatte Eiendom uden foregaaende Lovmaal eller Dom, blev sat til Auction, for at Casse=Administrationen kunde gjøre sig betalt i det udkommende Provenne for Capital og Renter. De efterhaanden indkommende Renter og Rentes Renter kunde vel bestemmes til løbende Udgivter, og til 2 a 3 maanedlige Udlaan paa rørlige Eiendomme, hvor samme Betingelse, som ovenfor, kunde finde Sted, for at de rede Penge, som vare til Disposition, aldrig maatte ligge døde. Men jeg vil endog sætte, at det beregnede Overskud af 6000 Mk. fint og noget mere ikke kunde indbringes, formedelst momentare Standsninger i Udlaanene og Renternes Betaling, hvad gjør dadet, Bør man vel antage, at naar Indretningen har beviist sin Virksomhed og Nytte i 16 Aar, den da vil vorde ophævet, fordi alle Actionnairerne eller de, som den oprindelige Giro-Capital maatte findes overdragen til, skulde paa een Gang forlange samme udlevert i Casse-Valuta? Dette er ikke rimeligt eller sandsynligt, men ikke destomindere bør Administrationen altid paa det omhyggeligste vaage over, at Casse Valutaen om 16. Aar kan forefindes. Det vilde derfor ikke heller være af Veien, om det paalagdes Administrationen at sammenkalde Actionnairerne een Gang om Aaret, for at forelægge dem det forløbne Aars Regnskab, og forsamlede at beslutte, hvad man efter Omstændighederne maatte finde passende og fornødent. Er det altsaa vist, at Jndskud, Renter og Rentes=Renter i 16 Aar kunne bringes til det Dobbelte, efter Fradrag af de nødvendige Udgivter, saa beroer det paa at vide, om den, som gjør Jndskud, ogsaa kan forvente den belovede Nytte. af den dobbelte Giro-Capital, som strax gives ham til Disposition. Samme beroer aldeles paaden Mening, man har om Jnstitutet og dets Bestyrelse. Hvor mægtig den offentlige Mening i saa Henseende kan blive, beviser Banquen i Venedig, som ifølge Kruse, har kunnet bestaae i flere Aarhundreder, endskjøndt det var bekjendt, at dens oprindelige Fonds vare uddragen til Regjeringens Behov, og aldrig kunde forventes i Real-Værdie, samme bevises endnu dagligen af den Engelske Ban que. Her kommer det kun an paa, om den Anvisning, som en Foliohaver maatte ville afgive paa sit Conto i Cassens Bøger, vil blive modtaget af hans Medborgere. Men hvorfor ikke, har mandog saa længe modtaget indbyrdes Papir, hvorfor ingen Valuta nogensteds kunde hæves, eller hvorom man ikke vidste, naar det kunde skee. Enhver Foliohaver maae Anvisningen, forudsat at Udstæderen har offentlig Tiltroe og kan disponere over dens paalydende Sum, være ligesaa god som hine Bancosedler, og derfor maa den ogsaa være det for den, som ikke er Foliohaver, da han enten let kan blive det, ved at lade sig give Folium, eller kan indossere den videre. Men herhos var det nok nødvendigt, at fastsætte en vis Tid (maaske 2 a 3 Dage) inden hvilken Anviisningen maatte være afleveret til Cassen, efter dog at være bleven paategnet om muligt paa selve Udstædelses-Dagen, for at Modtageren kunde forvisse sig om dens Rigtighed. For Enhver, gjennem hvis Hænder den da gik, blev den et Betalings-Middel ligt det, en Foliohaver i National=Banken nu bruger. Hvor, som paa denne Maade kan overdrage den ham givne Giro-Capital til en Anden, for dermed at betale en Gield af lige Størrelse, som denne, har jo følgeligen fuldkommen opnaaet det Maal, som sættes til Sigte, med den betydelige Forskjæl, at han med f. Ex. 100 Mk. Cølnsk, han indskjød i Cassen, og som i hans egne Hænder kun vare 100 Mk. og ikke meere, har betalt 200 Mk., uden synderlig Uleilighed. At der til Oprettelse af en saadan Giro-Disconto-Casse først vilde behøves Hs. Majestæt Kongens allernaadigste Approbation, at Artionairerne maatte udvælge de første Administrateurer samt hvad andre Embedsmænd, de maatte finde passende at antage, er altsammen Ting, som følge saa ganske af sig selv, at jeg i mit Forslag har fundet det aldeles unødvendigt, at tale derom; men maaskee ogsaa til dets Skade. Kjøbenhavn, d. 24 Julii 1820. N. Wivild.