Adresseavis for Børn, 1781-02-14
Bekjendtgjørelse. Det er en stor Glæde for veltænkende Forældre at have lydige Børn. Vi ville her bekjendtgjøre et følgeværdigt Exempel paa saadant et elskværdigt lydigt Barn. Avis En artig vakker Dreng, som vilde gjerne følge med sine Forældre i gode Selskaber, fik ogsaa ofte Tilladelse dertil, fordi han altid var meget lydig imod sine Forældre, i at opfylde alle deres Ønsker. En Dag blev han tilligemed sin Fader indbuden til et anseligt Selskab. Saasnart han kom derhen, gjorde han strax en meget anstændig Compliment. Han gik derpaa omkring til dem allesammen og kyssede enhver paa Haanden, og man klappede og karesserede ham igien paa det kjer ligste. Da han nu ikke faldt nogen af dem besværlig, ved at gjøre den mindste Allarm, saa gav man ham adskilligt Legetøy, og han vidste saa artigt at omgaaes dermed, at Selskabet fandt ligesaa megen Fornøyelse i hans Leeg, som han fandt selv. Men ach, hvor stor blev hans Glæde, da man viisde ham et Claveer, og til lod ham at spille derpaa Han satte sig strax derhen til, og spillede med en stor Færdighed og Behagelighed efter hans Alder, forhværvede sig ogsaa derved Beundring og bifald. Da han nu var allermunterst og midt i adskillige forlystende Lege, som man underholdt ham med, vilde hans Fader sætte hans Lydighed paa Prøve, og befalede ham strax at gaae hjem til sine Brødre og Systre. Han lagde paa Øyeblikket alting fra sig, tog sin Hat, og tog Afsked med den samme Artighed og milde Mine, som han var kommen. Man blev ikke træt eller keed af at tale om og berømme denne Drengs Lydighed; og de, som havde fattet Godhed og Yndest for ham ved hans Ankomst for hans saa særdeles artige Opførsel, begyndte nu at beundre ham ved hans Afskeed. Man spurgde derpaa, om de øvrige Børn, som havde maattet blive hjemme, ikke havde været fortrydelige over, at deres Broder var allene kommen med sin Fader til Selskabet, og havde faaet Deel i saadan særdeles Fornøyelse. Men saavel Faderen selv, som de, der kjendte hans Børn, forsikrede, at de vare allesammen for Børn. ligesaa lydige og elskværdige, som denne deres Broder, og at de elskede hverandre med en besynderlig stor Kjerlighed, saa at enhver af dem næsten altid glædede sig meere over sine Sydskendes Fornøyelse, end over sin egen. "O, hvilke fortræffelige Børn, hvilke lyksalige Forældre," raadde en af Selskabet. Dersom de saaledes blive ved, saa skulle de ikke allene selv blive lykkelige, men endog gjøre andre lykkelige med sig. Erindring om Fabler. Fortællinger, hvis Jndhold med Flid er opdigtet, kaldes Fabler, fornemmelig da, naar de Væsener ere opdigtete, hvilke man anfører som tænkende eller talende. For Ex. Naar man fortæller, at en Kat taler med sine Killinger. Thi man finder ikke Dyr, der, saaledes som Menneskene, tænke eller tale med Forstand. Ligesaalidet finder man Feer, Spøgelser, eller saadanne Væsener, hvorom man har digtet, at de snart ere synlige, snart usynlige: at de tale som Mennesker, men kan gjøre Ting, som overstiger menneskelige Kræfter. Slige Spøpelser, Feer, eller Aander, finder man ikke i Verden. Men man kan vel forestille sig dem eller opdigte dem. Ligesaalidet gives der virkelige Personer, som bære Navn af Lykke eller Fortuna, og om hvilke man fortæller; at de uddele Lykkens Gaver Opdigtete ere ligeledes de gode og onde Troldkarle, Troldqvinder, Gnomer, Sylpher, og slige underlige Væseneer, som kaldes Genier, som skal besidde nogle menneskelige og nogle meer end menneskelige Egenskaber, og om hvilke forstandige Folk aldrig fortælle noget, som de mene i Alvorlighed; men vel paadigte dem nogle sælsomme Egenskaber eller Kræfter, for at finde Leylighed til at fornøye og undervise, hvilket sidste egentlig og allene er Hensigten med alle Fabler.