Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1846-09-24
Man kan ikke undlade at tilføie følgende Bemærkninger med Hensyn til ovenanførte saakaldte loyale Adresse. J ville intet Nyt, og dog gives der i Hertugdømmene et Parti, der bestandig raaber paa Adskillelse fra Danmark, og taler om Undertrykkelse af den tydske Nationalitet og Eders Rettigheder, uagtet J have en egen Regjering og egne Love og behandles med alden Humanitet, der er den danske Monark og hans Regjering egen. J opgive som Øiemeed for Eders Bestræbelser og Tragten "Hertugdømmenes Uadskillelighed. Her er ikke Tale om anden Adskillelse, end den der i Tiden kunne skee, nemlig forsaavidt at en anden Arvefølge ikke skulle hjemle Besiddelsen af en Deel af Holsteen. J ville vel ikke fordre at H. M. skulle opgive sine ved Tractater hjemlede Rettigheder, for at føje Eders foregivne patriotiske, men egentlig antidanske og lidet loyale Jdeer. J sige at J hænge med Troskab med H. M., som Eders retmæssige Landsherre, og dog tillade J under hans Ophold hos Eder, at en lav og raae Pøbel lige under hans Vinduer begaae de største Exsesser og at man glemmer Agtelsen, naar han som Gjæst indfinder sig i Eders Midte. J sige at et Brud er opstaaet mellem H. M. danske og tydske Undersaatter, og J ville ikke, at det danske Folk skal udøve nogen Jndflydelse paa Eders Anliggender, Exsterer der virkelig noget Brud som J behage at udtrykke Eder - hvem har da foranlediget den Spending der hersker for Øieblikket? J selv, ved Eders Declamationer mod alt hvad der er dansk, ved Eders skaanselløse Behandling mod dansksindede Mænd i Herugdømmerne, hvilket Optøierne i Kiel og andetsteds vise og ved Eders Brud paa Gjestfriheden; thi selv reisende Danske have været udsatte for Forhaanelser, og Fornærmelser, medens enhver Slesvigholsteiner kan gjennemreise hele Danmark, uden at udsættes for mindste Fornærmelse – naar han ikke selv foranlediger samme. Det danske Folk har aldrig befattet sig med at ville udøve nogen Jndflydelse paa Eders Anliggender, det ønsker ingenlunde Eders Rettigheder krænkede, thi ligesom det selv ønsker sine egne Rettigheder og Love respecterede og opretholdte, saaledes agter det Eders; det ønsker Eder al den Frihed som en lideral Lovgivning og Tractaterne hjemle Eder, men enhver Dansk maa forundre sig og indigeres over den upassende og uvenskabelige Maade, hvorpaa J behandle et med Eder forbundet Folk, og langt fra at ville giengielde samme, ville vi allene overlade dette til de enragierten" SchleswigHolsteinere". J tale om, at J vente af vor ophøiede Konges Viisdom, at han vil høre de af Eders Midte udgangne Landagsdeputerede og betragte disse som Eders troe Organ, og dog besidde disse saa liden Sømmelighed, saa liden Tact, at de, efter af vor ædle Monark, at være indkaldte til Stænderforsamlingen i Itzehoe fordi han ønskede at høre Eders Ønsker og Andragender, glemme de den Agtelse de skyldte Monarken, og istædetfor at udføre det Hverv, der var dem anbetroet, forlode de Forsamlingen uden videre. Slutteligen tilstaae J, at Fyrsten har en Ret til sine Undersaatteres Troskab; Kjærlighed og Tiltroe maa han erhverve sig, men J glemme at tilføie, at det er enhver brav Undersaats, Pligt, at opføre sig saaledes, at han fortjener sin ædle Konges Kjærlighed og Tiltroe, Ved at handle saaledes ville vistnok de Skyer adspredes, som J paastaae have leiret sig mellem Kongen og hans loyale Folk, og J have erfaret og ville erfare, at Christian den Or tendes Kjærlighed og Omhue er lige stor for hans tydske som for hans danske Undersaattere, og de Sidste, ville da med Velvillie række Eder Haanden som Brødre og Medundersaattere under eet Jepter.