Viborger Samler, 1845-01-06
Stænderforsamlingen i Roeskilde, 57de Møde. (Landbosagen fortsat). Høiesteretsadvocat Lehmann holdt et længere Foredrag, hvori han blandt Andet henvendte sig til den kgl. Commissarius i følgende Ord: Naar den kgl. Commissarius i Anledning af mine Yttringer om, at der i de nærværende Landboforhold endnu vare nogle Rester tilbage af tidligere Fendalvæsen, hvoraf det nuværende Godsvæsen er en Levning, har gjort en heel Deel bemærkninger, som naturligviis ere rigtige, saa maa jeg tilstaae, at jeg ikke vidste, til hvis Nytte eller Fornøielse de bleve fremførte, indtil jeg af Etatsraad Neergaard erfarede, at de vare lærerige; men jeg finder ligefuldt, at de ikke indeholde Andet, end hvad jeg troede, var Enhver bekjendt, og hvad jeg til yderligere Overflødighed selv havde anført med de Ord, at disse Rettigheder i flere Henseender ere blevne betydeligt reducerede." – J Anledning af disse Ord sagde Kammerherre Scavenius: Det ærede Medlem, som nu satte sig, begyndte sit Foredrag under den foreløbige Behandling med den Erklæring, at han altid vilde vedblive at være en god Demoerat, men haabede at han aldrig maatte ansees som plebeiisk. Jeg vil henstille til hans egen Overveielse i en roligere Tid, om ikke hans Adfærd i denne Sal, naar han finder sig foranlediget til at tale mod den kgl. Commissarius, fortjener en Benævnelse som denne om ikke en strengere. Maaskee trøster han sig ved, at hans Venner, som han regner at høre til hans Parti, more og glæde sig, og gratulere ham, naar han har sagt den kgl. Commissarius Skoler og Gluffer; men jeg kan forsikkre ham, at der er Mange her i Salen, som ikke høre til hans Parti, som, endskjøndt de gjerne ville erklære at bære Agtelse for ham, have fundet sig i allerhøieste Grad indignerede i Anledning af den Maade, som han saa hyppigt bruger, naar han yttrer sig om den kongelige Commissarius. Jeg har fundet mig foranlediget til at udtale dette strax, i Anledning af, hvad den Deputerede har yttret idag. – J Anledning af dette og Kammerraad Drewsens Foredrag vexledes følgende Repliker. Præsidenten: Jeg er bleven gjort opmærksom paa et Par Yttringer, som ere blevne brugte af tvende Deputerede i deres Foredrag, hvilke Yttringer vel ogsaa stødte mig, dog uden at jeg ansaae dem i nogen særdeles Grad betænkelige. Jeg troer imidlertid nu, som Følge af den mig givne Anledning, at burde henvende mig til de ærede Deputerede selv med Begjæring om, at disse Yttringer nærmere af dem maae blive forklarede. Jeg skal da først henvende mig til den Deputerede for det 18de Landdistrict, forsaavidt Denne i Anledning af en bemærkning af den 1ste sjællandske Sædegaardseier i hans Foredrag igaar, har yttret sig omtrent derhen: at det er et bekjendt Fægterkned, naar man et vil indlade sig paa en Tale eller et Foredrag, at erklære, at man ikke har været tilstede eller ei har hørt det. Disse Udtryk ere af den Beskaffenhed, at de kunne misforstaaes, og jeg maa derfor opfordre den Deputerede til nærmere at forklare dem. - Kammerraad Drewsen: Saavidt jeg veed, sagde jeg ikke Fægterkne, men Fægterfif. Jeg anseer Fif forat være et meget uskyldigere Ord end Kneb. - Præsidenten: Dette forekommer mig intet at relevere. Hovedsagen er den, af Udtrykkene kunne synes at antyde en Tvivl om, at den paagjældende Deputerede virkelig har været fraværende. – Kammerraad Drewsen: Jeg maa tilstaae, jeg veed ikke, om han var fraværende eller ikke. Jeg veed det sandelig ikke; men jeg vil gjerne troe det. – Præsidenten: Jeg formoder, at denne Sag hermed kan være afgjort. En anden Udladelse er bleven brugt af den ærede 2den sjællandske Sædegaardseier, idet han har betegnet nogle Yttringer af Advocat Lehmann omtrent saaledes, at de kunde characteriseres som plebeiiske eller endog ved et strængere Navn. Dersom han, som jeg troer, har yttret sig saaledes, ligger der uden Tvivl noget Fornærmende for det paagjældende Medlem, og jeg maa ansee et Brud at være begaaet paa den parlementariske Orden. – Kammerherre, Scavenius: Jeg maa bemærke, at mine Udtryk vare disse, at den Deputerede vistnok ved rolig Overveielse vilde erkjende, at hans Færd imod den kongelige Commissarius vel kunde betegnes som plebelisk, om ikke strengere. – Høiesteretsadvocat Lehmann. Jeg skal bemærke, deels at jeg ikke har reclammeret, deels at Ordet plebeiisk vel ikke i og for sig er fornærmeligt, men at Kammerherre Scavenius har refereret sig til den Modsætning, jeg tidligere havde opstillet mellem democratisk og plebeiisk - en Modsætning, omtrent som den mellem aristocratisk og opblæst. J denne Modsætning er det en Uartighed, som jeg imidlertid gjerne skal tilgive det ærede Medlem. - Præsidenten: Jeg maa angaaende disse Yttringer henholde mig til min allerede givne Erklæring. Helsingør, den 2den Januar. J Mandags Nat tildrog sig det Uheld paa Kronborg, at der i Artilleri vagten ved Flagbatteriet kom Jld i en Deel Krudt, ved hvis Explosion Bygningens ene Muur blev sprængt og den vagthavende Sergeant temmelig haardt qvæstet; 2de andre Artillerister, som sadde tæt ved ham, slap med (Hels. Av.) Skrækken.