Aarhuus Stifts-Tidende, 1844-09-10
Søndagen den 25de August, om Aftenen Kl. 10, slog Lynilden ned i 2 Bygninger paa Gaarden Hammer, ved Kiel, og satte dem strax saaledes i lys Lue, at der paa flere Steder i selve Staden Kiel blev raabt "Brand!" ringet med Stormklokkerne og sat Sprøiter, i Bevægelse, Altsammen i den Mening, at det brændte paa "Kubberg." Paa Hammer selv vare derimod ikkun faa Landmænd beskjæftigede med at gode Vand, paa Tagene af de tilgrændsende Bygninger, for at bevare dem imod Antændelse, medens en Mængde Tilskuere stode ørkesløse og gloede paa Branden. To paalidelige Mænd fra Kiel tilbøde sig at hente en Sprøite fra Staden og ilede strax tilbage, og et ridende Bud sendtes efter Landsbysprøiten i GrossFlintbeck, der ogsaa snart mødte. J denne Mellemtid fordrede en Hob, bestaaende af Pøbel fra Kiel og Jernbanearbeidere, med Trodsighed Brændeviin, for at have hjulpen til med – Jngenting. Det blev dem betydet, at der ikke var mere Brændeviin tilbage, efterat 3/4 Anker allerede var udskjænket, og at de derfor maatte vente til der kom Mere. Men, utilfredse med dette Svar, fortsatte de deres Fordring, under de gemeeneste Skjældsord og Trusler, ja kastede endog tilsidst Skarn efter Gaardens Eier. Da denne, i billig Harme over denne lumpne Adfærd, slog een af dem med sin Stok, styrtede hele Hoben hen imod Vaaningshuset, under lydelig Raaben og Skrigen: at nu skulde Alting spoleres og Eieren, naar man fik ham fat, sønderrives." Et Forsøg paa at trænge ind i Huset, mislykkede imidlertid; men en af Gaardens Folk fik derved et farligt Steenkast i Hovedet. Forbandelserne og Truslerne bleve imidlertid fortsatte. Den Karl skal have en Strikke om Halsen og trækkes igjennem Eideren, Lad kun Alting brænde! Stikker Jld paa den hele Kramkiste!" heed det, hvorhos Nogle endog trak deres Lommeknive frem. J denne Forlegenhed og indseende Umuligheden af, ret længe endnu at kunne modstaae den rasende Hob, sendte Gaardeieren et Bud til Kiel, for at reqvirere Militairhjælp. Budet ankom til Hovedvagten, hvor han af den vagthavende Overjæger blev gjort adskillige unyttige Spørgsmaale og derefter omsider henviist til Commandanten, Oberstlieutenant v. Lihme, der imidlertid betydede ham, at han intet Militair kunde udsende, med mindre der herom skeete en formelig skriftlig Reqvisition. (Hvorfor ikke paa behørigt stemplet Papiir, af den til Ulykkens Størrelse svarende Klasse, og verificeret af Notarius Publicus?) Paa Hammer, hvor man altsaa, paa Grund af denne Formalitetsfeil, gjerne kunde være bleven slaaet ihiel af hiint Pak, da man jo var henviist til Selvforsvar og given til Priis for raa Vilkaarlighed, lykkedes det dog omsider de tililende Landmænd med djærve Næveslag at prygle hiint Rak ud af Gaarden og igjen tilveiebringe Rolighed og Orden. Et ligesaa slet Udfald af deres Sendelse havde de Mænd, som havde paataget sig at hente en Sprøite fra Staden. Senator Haack, heed det, var ingensteds at finde, og det paa Kiels Grund liggende Hammer fik saaledes ingen Sprøite derfra, omendskjøndt man vel kunde have ventet, at idetmindste een Sprøite fra Staden, end- ogsaa uden Reqvisition, vilde være kommen Gaarden til Hjælp, uanseet at den ikke var assureret i den (Kiel. Correspd. Bl.) Kieler Brandkasse.