Aalborg Stiftstidende, 1835-11-21
Medens Posten denne Gang aldeles ikke bringer og noget egentligt Nyt fra Spanien, og det vel neppe er Umagens værdt, at opholde sig ved den Paastand fra Madrid, at den se sidste Fægtning med Carlisterne snarere har været et Triumphtog for Christinerne end et Nederlag, sætter Journal des Debats os i Besiddelse af en Artikel, som ikke vil være uden fleersidig Jnteresse for dette Blads Læsere. Keiseren af Rusland har paa sin sidste Gjennemreise gjennem Warschau holdt en Tale, eller siges at have holdt en saadan, til en Deputation fra denne Polens Hovedstad. Ved at meddele denne Tale, ledsager Journal des Debats den med en Indledning, der saameget mere fortjener Plads her, som den rimeligviis vil foranledige en Commentar i de petersborgske Blade. "J nogen Tid, hedder det i Debatjournalen, har man i Wien og Berlin underholdt sig med en Tale, som Keiseren af Rusland paa sin Gjennemreise igjennem Warschau skal have holdt til denne Stads Municipalitet. Og saa i Paris har denne Tale været omtalt. Uagtet den Taushed, de tyske Journaler have iagttaget om den, have Afskrifter af den dog circuleret i de Hovedstæder, vi her hav nævnt. En saadan er i vore Hænder; efter at have læst den, have vi spurgt os selv, om vore Øine ikke sloge og feil, om en Souverain nogensinde kan have holdt en saadan Tale. Vi have saameget mere Grund til at forundre os og til at tvivle, som Municipalitetet i Warschau er udvalgt af Keiseren selv og formodentlig sammensat af saa danne Jndivider, som have deres Hengivenhed at takke for deres Poster. Var den omhandlede Tale virkelig holdt til dem, saa vilde deri ligge en Anerkjendelse af, at den almindelige Mening i Polen afskyer det russiske Herredømme og at den materielle Overmagt er den eneste Sanction af de Rettigheder, Keiseren giør Fordring paa og som han erklærer at ville hævde med ubønhørlig Strænghed. Om Polen, hvis Saar endnu bløde, virkelig havde været i Begreb med at finde sig i Tabet af sin Uafhængighed, saa vilde en saadann Tale af Keiseren ganske have været skikket til at forjage enhver Tanke om Udsoning og Forglemmelse af det Forbigangne, som Tidens formildende Indvirkning, maaske ellers kunde have bragt tilveie, hos en saa civiliseret Nation, som dens polske. Trods al den Tvivl, vi have næret, eller idet mindste ønsket at nære om denne Tales Ægthed, have vi dog troet at maatte meddele Publicum samme, uagtet dette ved ogsaa vil tage i Betænkning, at ansee den for authentisk. Skulde vi imidlertid erholde, fuldkommen Vished om dens Authenticitet, da skulle vore bemærkninger om et saadant Aktstykke vist ikke indskrænke sig til dem, vi her have fremsat." Talen selv, saaledes som den siges at være holdt den 10de October, lyder saaledes: "Jeg veed, Mine Herrer, at De have ønsket at tale til Mig. Jeg kjender endogsaa Jndholdet af den Tale, De havde tiltænkt Mig, og, naar Jeg har ladet Dem tilkjendegive, at Jeg ikke ønskede at høre den foredrage, saa er dette skeet, for at forskaane Dem for at fare med Usandhed. Ja, Mine Herrer, for at fare med Usandhed. Jeg veed nemlig meget godt, at Deres Følelser ere af en ganske anden Art end dem, De have villet skildre Mig i Deres Tale. Hvorledes skulde det falde Mig ind, at fæste Lid til Deres Ord, da De, ganske kort førend Revolutionen, førte det samme Sprog til Mig Er det ikke Dem, mine Herrer, som for 5 og for 8 Aar siden talte til Mig om Troskab og Hengivenhed og vidste at indklæde Deres foregivne Følelser af Ærefrygt og Hyldest i de meest velklingende Phraser, Faa Dage senere var Deres Eed brudt og de havde betraadt Forbrydesernes Bane, Keiser Alexander, som har gjort mere for Dem, end en russisk Keiser burde have gjort, som har overøst Dem med Velgierninger, som har begunstiget Dem meere, end sine egne Undersaatter, og gjort Dem til den lykkelig 1ste og meest blomstrende Nation, denne Keiser Alexander blev lønnet af Dem med den sorteste Utaknemmelighed. Aldrig har De været tilfreds med Deres Stilling, ihvor fordeelagtig den end var. De undergrove stedse selv Deres egen Lykke. Da det er første Gang, jeg seer Dem og taler til Dem siden Urolighederne, siger jeg Dem Sandheden, reent ud, for at der ikke skal svæve noget Mørke over Vore gjensidige Forhold og for at De kan vide, hvad De har hat rette Dem efter. Jeg behøver Handlinger, mine Herrer, og bekymrer Mig kun lidet om Ord; Fortrydelsen og Angeren maa komme fra Hjertet. Jeg taler til Dem uden en Lidenskab; De seer tvertimod, at Jeg er ganske kold; hos Mig er intet Had, og Jeg vil gjøre Dem godt, selv mod Deres Villie. Marschallen, som De her seer for Dem, som opfyder Mine Hensigter og understøtter Mig i Mine Planer, er ligeledes betænkt paa Deres Vel (ved disse Ord bukkede Deputationen sig for Fyrst Paschewitsch). Siig Mig dog, vedblev Keiseren, hvad denne Bukken skal betyde, Fremfor Alt skulde De gjøre Deres Pligt og tee Dem som retskafne Mænd, De har at vælge, Mine Herrer, om Devil vedblive at hænge ved Deres Drømmerier om et uafhængigt Polen, eller om De vil leve i Fred og Ro, som troe Undersaatter under Mit Scepter. Vedblive De Deres skuffende Forestillinger om en afsondret Nationalitet og omen saakaldet Uafhængighed, med det øvrige, dertil hørende Hjernespind, vil De ufeilbarlig gjøre Dem meget ulykkelige. Jeg har her ladet bygge et Citadel og erklærer Dem herved, at Staden bliver skudt i Gruus og Warschau ødelagt, ved den mindste Uro, der yttrer sig, og Jeg bliver visselig den Sidste, der lader den bygge op igjen. Det er Mig piinligt, at maatte tale saaledes til Dem: en Souverain maa altid beklage, naar han skal behandle sine Undersaatter paa en saadan Maade, men det skeer hertil Deres eget Bedste. Til Dem er det, mine Herrer, at fortjene Tilgivelse for det Forbigangne, og denne kan kun Deres egen Adfærd og Deres Hengivenhed mod min Regjering forskaffe Dem. Jeg veed, at der endnu underholdes Brevvexling med Udlandet, at man lader slette Skrifter faae Jndpas her, og at man søger at vildlede Gemytterne. Selv det bedste Politi af Verden vil ikke være istand til at hæmme Sligt, ved en Grændse, lig Deres; De maae selv haandthæve det herhen hørende Politi og være behjælpelig i at sætte Grændser for slige Overtrædelser af Lovene. Vil De betræde den rigtige Vei, saa maae De drage omhyggelig Omsorg for Deres Børns Opdragelse og tidligt indprente Dem religiense Grundsætninger og Følelse for Troskabspligten imod Deres Souverain. De seer jo dog, hvorledes Rusland alene staaer stærkt og urokket mid imellem alle de Uroligheder, som have rystet Europa, og alle de vildfarende Lærdomme, med hvilke man stræber at undergrave den selskabelige Ordens Grundpiller. Troe De Mig det er ingen ringe Lykke at tilhøre dette Land og at kunne glæde sig ved dets Beskyttelse. Naar De opfylder alle Deres Pligter, og iagttager et tilbørligt Forhold, vil Min faderlige Huld ogsaa udstrække sig over Dem, og Min Regiering vil, uagtet Alt, hvad der er skeet, ogsaa drage Omsorg for Deres Velfærd.