Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1770-03-23
Det er nu 6 Aar siden, vores mægtige Herre Caliph Almalich, hvis J hukommelse være velsignet, først kom hemmeligen til at bede i Templen i din hellige Stad. De Velsignelser, hvilke han begiærede af Propheten, som Prophetens vise Regent, han var flittig til at uddeele. J Mellemtiden af hans Andagt derfore, han gik omkring i Staden, lettede under Gienvordighed og forekom Undertrykkelse; Enker smillede under hans Beskyttelse, og Alderdommen med Barndommen blev i sin Skrøbelighed underholdet af hans Godhed. Jeg som frygtede for intet Ondt, undtagen Sygdom, og ventede ikke noget Godt videre end Fortienesten af mit Arbeide, har syngende ved min Gierning, da Almalich kom ind i min Vaaning: Han faae rundtomkring med en Smill af Artighed, formerkende, at endskiønt det har ringe, det var net, og endskiønt jeg var fattig jeg lod dog at være fornøyet. Som hans Klædedragt var, som en Pillegriis, jeg hastede til at tage imod ham med den Giæst Frihed, som var i min Magt, og min Munterhed var snarere tiltaget, end holdt tilbage ved hans Nærværelse. Efter at han havde faaet nogen Caffe, han gjorde mig mange Spørsmaale, og endskiønt jeg altid stræbede at bringe ham i Lystighed, dog alligevel jeg fornam, at han blev tankefuld, og saae paa mig med en behagelig, men derhos stadig Alvorlighed. Jeg mindst tænkte, at han havde nogen Slags Kundskab om mig, derfor spurgte, fra hvad Sted han var og hans Navn, Hassan, sagde han, jeg haver opvækket din Rysgierrighed. og den skal blive fornøyet. Den, som nu taler med dig, er Almalich, de Troendes Herre, hvis Sæde er Thronen i Medina, og hvis Erende er heroven fra. Disse Ord gjorde mig dum og forundret, skiønt jeg tvilede noget om deres Sandhed. Men Almalich kastede tilbage hans Kiortel og visede i Besynderligheden af hans Vest, og satte den Kongelige Signete=Ring paa sin Finger. Jeg sprang da op og var om at nedkaste mig for ham. Men han forekom mig. Hassan! sagde han, lad blive, du er større end jeg, og at dig haver jeg udbedet mig Ydmyghed, og Viisdom. Jeg svarede: Spot ikke din Tiener, som er allene, som en Orm for dig. Liv og Død ere i din Haand- og Lyksalighed og Elændighed ere Døttre af din Villie. Hassan, svarede han: Jeg kan ikke anderledes give Liv og Lyksalighed, end allene ved ikke at tage dem bort. Du er dig selv over det min Godhed kan række til, og besidder, den Lyksalighed, som jeg hverken kan meddeele eller naae. Min Jndflydelse over andre, strækker sig allene til deres Laster, enten jeg vil belønne eller straffe. Ved Magten kan jeg hemme Vold og Svig, og ved at giøre stor, jeg kan bringe de umættelige Onsker af Begierlighed og Ambition fra et Object til et andet. Men i Henseende til Dyden er jeg afmægtig. Dersom jeg kunde belønne den, jeg skulde belønne den i dig. Du er fornøyet, og har derfor hverken Begierlighed eller ler Ambition. At ophøye dig, vilde forstyrre dit Livs Eenfoldighed og formindske din Lyksalighed, hvilket jeg ikke haver nogen Magt til, at den enten skal tiltage eller vedvare. Han reyste sig derpaa, og befalede mig ikke at aabenbare hans skiulte Omgang, og gik bort. Hans Søn Aubabekis, som succederede ham paa Tronen, var ophidset imod mig ved nogle, som ansaae mig paa eengang baade med Foragt og Misundelse. Han hastelig borttog min Pension og befalede, at jeg skulde blive uddreven af Palladset, en befaling som mine Fiender udførte med saa megen med re Rigeur, saa at inden 12 Timer jeg fandt mig selv paa Gaden af Medina, trængende og Venneløs, udsat for Hunger og Forhaanelse, klæd paa det prægtigste og med al den Følelse, som Stolthed kunde indgive. O lad ikke dit Hierte foragte mig, du, som Forfarenhed ikke har lært, at det er Elændighed at labe det, som der ikke er nogen Lyksalig hed udi til at eye. O! at denne Lectie ikke havde været skrevet for mig i Forsynets Tavler. Jeg haver vandret fra Medina til Mecca; men jeg kan ikke flye fra mig selv. Hvor forskiællig er den Stand, i hvilken jeg paa begge Sider har været sadt. At ihukomme begge det er bittert; Thi det Fornøyelige i nogen af dem kan ikke komme tilbage. Hassan, efter at han saaledes havde endet sin Historie, slog sine Hænder tilsammen og seende op til Himmelen, brast i at græde. Omar, som havde ventet til, ligesom hans Døds=Qval var over, gik til ham og tog ham ved hans Haand. Min Søn, sagde han, der er meere endnu i din Magt, end Amalich kan give og Anbabekis kan tage bort. Dit Livs Lectie Propheten haver i Barmhiertighed beskikket mig til at forklare. Du var engang fornøyet med Fattigdom og Arbeide, allene fordi du var vandt dertil, og Magelighed og Overflødighed var sat langt over dit Haab. Og da Magelighed og Overflødighed nærmede sig til dig, du var ikke meere fornøyet med Fattigdom og Arbeide. Det, som da allene blev dit Object og Øyemeed, var Grændserne af dito Haab, og den, som bliver mistaget i sit Haab, maae ufeilbar blive elændig. Dersom dit høyeste Forlangende havde bleven Forlystelserne af Paradiis, og dersom du havde troet, at i de Omstændigheder du var, disse Forlystelser havde bleven dig forsikred, saasom mere ikke kunde have bleven given dig, du vilde ikke have fortrydet, at mere var dig ikke givet. Den Fornøyelse, som dig engang var givet, var kun som en Lethargie i din Siæl, og den Elændighed, som du lider, vil kun haste den i Bevægelse. Gak derfore bort og vær taknemmelig for alt. Sæt din Tilliid til ham allene, som kan vederlægge dine fornuftige Ønsker og fylde din Siæl med Godt. Fæst dit Haab paa den Deel, i hvis Lighed Verden ikkun er, som en Draabe i et Vand=Kar og et Støv i Ballancen. Gaae tilbage, min Søn, til dit Arbeide. Din Føde skal igien blive velsmagende og din Hvile skal blive sød. Til din Fornøyelse skal blive lagt Varighed naar det ikke hænger af det, som besiddes paa Jorden, men af det, som forventes i Himmelen. Hassan, paa hvis Sind Lærdommens Engel indtrykkede Omars Raad, hastede til at kaste sig ned i Prophetens Tempel. Fred opdagede sig i hans Sind, som en MorgenRøde. Han vendte tilbage til hans Arbeide med Munterhed. Hans Andagt blev brændende og iboelig, og de sidste Dage af Hassans var lyksaligere end de første.