Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1845-12-17
31 October. Fra Magistraten var atter indløben en Skrivelse af 17 f. M. hvori giøres Modforestilling imod Repræsentationens Forslag om en forandret Ligningsmaade for Vand- og andre Byskatter, idet Magistraten foretrækker Ligningen deels paa Fagaderne, deels paa Assurancesummen. Viceformanden fremlagde en Svarskrivelse til Magistraten, der blev antagen, underskreven og lyder som følger: Ved Skrivelse af 17 hujus har den meget ærede Magistrat meddeelt sine bemærkninger imod den af Repræsentationen i Svarskrivelse af 8 forrige Maaned foreslaaede Forandring i Ligningsmaaden af Vand, Vægter-, Bro- og Lygte=Skatten og hvorved den er kommen til det Resultat, at Fordelingen retteligst burde skee med 3/4 af Skattens Beløb paa Grundeiendomme efter det hidtil fulgte Princip, og med 3/4 paa Bygningernes Assurancesumme. Sagens præsente og rigtige Beskaffenhed anlediger Repræsentationen skyndsomst at meddele nedenskrevne Mod-bemærkninger, hvilke, paa Grund af den knappe Tid, dog ikkun fragmentarisk kunne antydes, medens vi derhos forudsætte, at de divergerende Anskuelser, deels i et Fælleds Møde, og deels paa høiere Sted ikke ville savne den yderligere Drøftning, Emnet udkræver. - Magistratens første Erindring, er den: At man ved at tage Sagen under Overveielse, strax er kommen til den eensstemmige Erkjendelse, at det ville være ligesaa principstridigt som uregelmæssigt, at paaligne Skatten qv. efter Formue og Leilighed, fordi, der efter Magistratens Begreb ikke er mindste Relation imellem en Mands Vand-Forbrug, eller hans større eller mindre Slid paa Brolægningen, og hans Formue og Leilighed. - Vimaa hertil bemærke, at den Affinitet, som den ærede Magistrat forudsætter at skulle finde Sted imellem en Beskatning og Skatteydernes Formue og Leilighed forinden Paaligningen kunde antages begrundet, og retmæssig, ikke har nogen Hjemmel i Lovgivningen. Vel havde man ved Forordningen af 8 Febr. 1810 en Beskatning af den Natur og Beskaffenhed, Magistraten forudsætter, nemlig directe paa Formue, og vel har man noget Lignende i Lovgivningen om Sportelvæsenet, men som bemærket, er et saadant Princip uformeligt med Communens Beskatning. Hvis bemærkningen havde noget at betyde, da maatte den med samme Vægt kunde fremføres imod Fattig- og Skoleskatten, der jo dog udlignes efter Formue og Leilighed. Thi de Fattige i Communen, af hvilke ordentligviis Jngen, enten ved Slægtskab, eller beviste Tjenester har Krav paa hvilkesomhelst af de mere formuende Borgeres Pengemidler, staae ikke i nogen nærmere Raport til de Ydendes Formue og Leilighed, end de Communens Bestyrere, der til alle Jndvaanernes Tarv og Bedste, og for fælleds Regning besørger Lygte, Vand= og Brovæsenets forsvarlige Vedligeholdelse, og denne bemærkning gielder ogsaa Skolevæsenet, saasom det ligerviis ei heller vedkommer en Mands Formue og Leilighed at Andre i Communen gifte sig, avle Børn, men ere ude af Stand til at bekoste disses skolemæssige Opdragelse og Underviisning. Causul=Forbindelsen mellem Skatteydelsen, og dens Anvendelse kan saaledes ikke søges i den ærede Magistrats oven antydede Forudsætning, men den ligger jo, hvad Communeafgifterne angaaer i de til alle Samfundslemmernes Tarv og Beqvemmelighed, Sikkerhed og Velvære træffende Foranstaltninger, og da en velordnet Vandforsyning, Gadernes Belysning, en god Brolægning, et ordnet Nattepolitie og gode Brande, eller om man vil Sluknings-Apparater ere de væsentligste Deele af disse Communens Jndretninger, og hvoraf Nytten er lige tilgjængelig for alle Jndivider, saa kunne Repræsentationen ikke deele Magistratens eensstemmige Erkjendelse, at Beskatningen til disse almeennyttige Commune-Jndretninger ikke staaer i nogen Relation til Jndbyggernes Formue og Leilighed eller at det skulde være enten principstridigt, eller uregelmæssigt at alle de Jndivider i Communen, der nyde godt af disse for fælleds Regning anskaffede Goder, dertil bidrage efter Evne og Leilighed. Selv den af den ærede Magistrat i dens Betænkning opstillede Grundsætning, at enhver bør feie for sin Dør, understøtter Repræsentationens modsatte i stræng Retfærdighed, saavelsom i billighed hjemlede Anskuelse. - Den ærede Magistrats næste bemærkning gaaer ud paa: At naar Staten eller Communen overtager sig Foranstaltninger, som Borgerne selv kun ufuldkomment kunne iværksætte, og det Offentlige for at faae sine Udgifter dækkede, reparterer disse som en Skat, da bør denne kun svares af dem, som ellers selv, og directe skulle have baaret disse Udgivter, og for hvis Skyld de nærmest finde Sted, hvilket den erkjender at være en simpel i Sagens Natur begrundet, allerede i danske Lovs 363 antydet Regel, medens den derhos formener at Repræsentationen verserer i en Misforstaaelse, forsaavidt som man i dette Lovsted i Ørsteds Afhandling, og i de flere i vor ældre Svarskrivelse paapegede Rescripter, troer at finde Hjemmel for tilmeldte Udgifters Udlig(Forts.) ning efter Formue og Leilighed."