Berlingske Tidende, 1779-04-01
Efterat Lord Sandwich havde begivet sig bort, blev Lord Løngford, Capitain paa Skibet America, examineret. Da Admiral Keppel sagde til ham: jeg beder Dem, Mylord, at opgive for Retten en Punkt, hvori jeg den 27 eller 28 Julii skiødesløs har forrettet min Pligt, svarede han: jeg kan saa ingen opgive, da jeg ikke veed nogen. J de sidste Dage haver man mærket, at Sir Hugs Vidne-Examination gaaer ud paa Ting, som meere angaaer ham selv, end Admirat Keppels Opførsel, hvis Sag faaer jo længere jo meere et forønsket Udfald for hans Venner. Forrige Fredag blev Vidnernes Afhørelse, som Sir Hugh Palliser havde fremstillet, sluttet. Sir Hugh vendte sig derpaa til Retten med følgende Tale: jeg har nu sluttet mit Beviis, men har des uden opsat en liden Tale til Retten, som jeg beder maae forelæses af Judge=Advocaten. Admiral Koppel forestilte derimod: Anklageren havde nu sluttet sit Beviis, den Anklagede haabede, at Retten ikke troede, at han satte sig imod Anklagerens Forlangende, at holde en Tale ved denne Leilighed, af Frygt for, at den maatte være skadelig for sig, men fordi saadant aldrig efter hans Vidende havde været brugeligt ved nogen Krigsret, og saadan Tilladelse torde have skadelige Følger for tilkommende Krigsretter. Den Anklagede haabede derfore, at Krigsretten over sig, som i mange Henseender var tilstrækkelig nye, ikke end videre skulde udmærke sig fra andre ved saadanne Nyeheder Retten traadde derpaa af, for at raadslaae over dette Spørgsmaal, og lod siden ved Judgi=Advocaten følgende Beslutning oplæse: Da ingen af denne Rets Medlemmer erindrede sig, at det havde varet brugeligt ved nogen Krigsret, at antage noget fra Anklageren efter at han selv havde erklæret, at han havde sluttet sit Beviis, saa er derover bleven besluttet, at den af Anklageren forlangte Forelæsning af hvad han skriftlig havde opsat, ikke blev til ladt. - Anklageren spurgte derpaa, om det ikke maatte være ham tilladt, naar den Anklagede havde sluttet sit Forsvar, at forelægge Retten sine Anmærkninger derover, Herpaa svarede Retten, at denne Punkt siden skulde blive tage i i Overveielse, men for nærværende Tid kunde en Ansøgning af denne Art ikke blive ført til Protokols. - Admiral Keppel gav derpaa tilkiende, at han var færdig til følgende Dag at begynde sit Forsvar, som herefter følger. - Efter at Sir Hugh Palliser den 29 Jan. havde endt sit Beviis, blev der givet tilkiende, at Retten blev udsat til den 1 Febr., og at Admiral Koppel da først skulde begynde sit Forsvar. Men eftersom den Anklagede gav tilkiende, at han ønskede, at Rettens Fremgang saa lidet som mueligt blev afbrudt, saasom enhver Opsættelse af den Art maatte paa en ubeqvem Tid forsinke Flodens Tieneste, saa billigede Retten hans Forlangende, og Admiralen gjorde Dagen derpaa Begyndelse med sit Forsvar. Dette aabnede han med en Tale til Retten, som indeholder mange mærkværdige Omstændigheder, der kunne udbrede Lys over den heele Sag, og hvis væsentlige Jndhold ler følgende: Admiralen sagde nemlig, at han var efter 40 Aars Tieneste, i hvilken Tid han havde studeret paa sit Fadrenelands Beste, som Hovedmaalet for sin Ærekiærhed, og beslittet sig paalat bevise sin Tieneste Jver af alle Kræfter, baade som Søemand og Borger, bleven bragt for nærværende Ret for at besvare en forskrækkelig Klage, som vor reist imod ham. Sir Hugh Palliser havde lagt ham Forbryde, ser til Last, imod hvilke han var bleven sat i en uundgaaelig Nødvendighed til at retfærdiggiøre sit Forhold. Men saa forskrækkelige, som disse formeente Forbrydelser efter Anklagerens Opgivelse end havde været, har denne dog i 5 Maaneders Tid fordølget samme, uden at føre nogen Klage derover, og uden at lægge disse Forbrydelser for Dagen, som dog havde været hans Skyldighed, for derved at tage af dens svage Hænder, som engang havde beskiemmet det Brittiske Flage Ære, Magten til at giøre det den anden Gang. Han, nemlig Anklageren, havde holdt den Tort, som hans Fædreneland skulde have lidt, hemmelig hos sig selv, var gaaet med den Anklagede igien til Søes, og havde tilladt, at hans Fædrenelands Ære og Sikkerhed paa nye blev sat i Fare. Han havde den Gang billiget, hvad han nu gjorde til en Forbrydelse, underholdt en venskabelig Brevvexling med den Anklagede, og udviist sit bifald og Høiagtelse paa alle muelige Maader, indtil han begyndte at frygte for, at han selv skulde blive fordret til Regnskab for sit Forhold, og han havde og sørget for at give Retten Beviis paa, at hans Frygt var grundet. - Den Maade, paa hvilken Anklageren har søgt at grunde sin Klage, er saa forunderlig, utilstrækkelig og lidet betænkt, som heele Klagen selv, i det han har forvirret Tid og Omstændigheder med hinanden, saa at det ikke var mueligt at fæ de en nøiagtig og bestemt Dom derover. Paa det Punkterne i Klagen kunde blive sat i det mueligste Lys, havde Retten fattet den Beslutning, at de da værende Øievidner maatte deponere, hvad de saae, og fra hvilken Synspunkt de havde betragtet hvad de saae paa den Tid, da det skeede. Disse Udsigelser vare blevne agtede for Udsigelser om virkelige Gierninger, og ikke for blotte Meeninger, og overalt maatte man forundre sig over, at nogle Vidner af en overdreven Ømhed havde vægret sig ved at sige deres Meening om disse Handlinger. Skippere (Mlasters) vare blevne fordrede frem til at sige deres Meening, om deres Admiral havde iagttaget sin Pligt. Den Anklagede vilde i Ting, som angik Skibsfarten, lade dem gielde som Vidner, men i andre Ting vilde Vidner af større Betydenhed være nødvendige, og han agtede sig lykkelig i at kunde sige, at der ingen Flode var til i Verden, som kunde rose sig af at have Officeerer i Tieneste, der bedre opfyldte deres Pligt og vare beqvemmere til at bedømme, om en Officeer havde efterkommet sin Pligt, end Storbrittanien kunde rose sig af. - Den Anklagede bemærkede videre, at Retten var ikke mindre en Æresret end en Krigsret i nøieste Forstand, og derfore betroede han sig samme med et frit Mod. Han vilde uden Konstgreb skride til sit Forsvar. Retskaffenhed havde været hans Ledsager i hans Foretagende, og samme skulde ogsaa veilede ham i hans Retfærdiggiørelse. Han havde ingen egennyttige og ærgierrige Hensigter havt at opfylde, den Ære, at beskytte sit Fædreneland og ydmyge dets Fiender, havde været hans eeneste Hensigt. - En Commandeur er derved forskiellig fra andre, at det paaligger ham at benytte sig af det fordeelagtige Øieblik og den Omstændighed, paa hvilket et Foretagende lykkes, og rimelig maatte lykkes. Thi naar det synes en Commandeur raadeligt fra den Synspunkt, fra hvilken han betragtede de Gienstande, som vare for ham, at vove et Foretagende, saa maae han ved denne Leilighed meere lade sig lede af sit eget Skiønnende og Overlæg, end af regelmæssige og fastsatte Maader. En og den samme Gienstand lader sig forskiellig bedømme, og saaledes kunde for Exempel en Slagtordning synes fuldkommen regelmæssig fra en Synspunkt, der fra en anden Side betragtet forekommer ganske uregelmæssig; thi det er aabenbart, at neppe tvende Standpladser kunde være sig fuldkommen lige af de mangfoldige Standpladser, som foraarsages ved Maneuvringen. Den egentlige Standplads er i Midten, hvor Commandeuren opholder sig, dette er det egentlige Observationssted, og derfra maae enhver Maneuvre og Foretagende have sit Udspring. En Over=Commandeur maae ikke betragtes som en Under=Com Da manmandeur, der har at holde sig efter den bekomne Ordre, men som en Mand, til hvis Overlæg meget bliver overladt, og som maae gaae tilverks efter sit eget Skiønnende. Denne fik sin Ordre ikke allene i Hensigt paa Søevæsenet, men og paa politiske Omstændigheder, og hans Forhold maatte derover være indrettet efter dette todobbelte Principium. Den Anklagede havde vel faaet sine Ordre fra Admiralitetet, men hans Forholds=Ordre vare ham tildeels tilstillede af StatsSecreteriatet. Han havde maneuvreret efter eget Overlæg, fægtet, vendt tilbage og igien løbet ud af Havnen. Lykkeligviis torde Anklageren sige, at han (nemlig den Anklagede) havde opnaaet sin Hovedhensigt, Riget var forsvaret, Handelen beskyttet og Kysterne gjort sikkre. Dersom han havde søgt at liste sig til den havte Commando, skulde den imod ham reiste Klage giøre ham meere Bekymring; men Commanden var bleven ham overdraget, uden at han havde søgt den. For længere end to Aar siden, nemlig i November 1776, havde han faaet en Skrivelse fra den første Lord i Admiralitetet ved Sir Hugh Palliser, hans nærværende Anklager, hvori han blev ombedet at erklære sig, om han vilde paatage sig en Commando til Fædrenelandets Tieneste. Han havde forlangt Audience hos Kongen, og i samme taget sig den Frihed, at sige sine Tanker og adskillige Ting, der angik Udrustningen, og endelig at erklære, at han var beredvillig til at tiene sin Konge og Fædreneland. Eftersom de tilsyneladende Fiendtligheder imidlertid vare forsvundne, havde han ikke hørt noget om denne Sag førend i Februarii eller Martii Maaned 1778, da han paa adskillige Maader erfarede, at man skulde have ham nødig. Han havde to til tre Gange havt Audience hos Kongen, og ved denne Leilighed taget sig igien den Frihed, at erklære, at han for at adlyde Kongens befaling vilde tiene, og omendskiønt han ikke kiendte de værende Kongelige Ministres politiske Charakter, var han dog villig til at forsvare sit Fædreneland. Han havde derudover ingen uretmæssige Hensigter eller personlige Bevæggrunde kurdet havt til at paatage sig en Commando, hvorved han vovede saa meget. - Han havde af mange Omstændigheder indseet, at han havde paataget sig noget farligt, og Erfarenhed havde lært ham, hvor meget en Over Commandeur vover, som ikke kraftig bliver understøttet hiemme. Naar samme ingen Ven har iblandt dem som sidde ved Statsroret, saa giør man ham af en lidt Ulykke en Forbrydelse. - Han havde corresponderet med den første Admiralitets Lord, og ligge saa fortroelig udladt sig for ham som om han havde været hans beste Ven. Eftersom han havde havt det beste Sindelav, saa havde han ikke synderlig studeret paa sine Udtryk, indtil han alt for hastig kom efter, at den, som det mangler paa Understøttelse, maae ikke allene være nøiagtig, men og kort. - Da han først kom til Portsmouth, havde han kun forefundet 5 eller 6 Skibe, som vare meget slet beredte til at giøre Tieneste. Han havde ikke beklaget sig, omende kiønt han forestilte Omstændigheden. Med Bedrøvelse havde han betragtet Forraadens fattige Tilstand for Floden, og seet, hvor liden Udsigt man havde til at udruste en stærk Flode. Med Møie stødte 4 a 5 Skibe til det første, og fra den Tid af havde man paa det omhyggeligste søgt at haste med videre Anstalter. - Den 13 Junii var han gaaen under Seil med 20 Skibe af Linien under sin Command. Han var neppe kommen til sin Station, førend han havde indseet, hvor meget den paatager sig, der under saadanne Omstændigheder lader sig bruge til et saa vigtig Foretagende. Den Omstændighed, at han stødte paa de Franske Fregatter, i Besynderlighed paa Belie Poule, ved hvilken Anledning Capitain Windsor opførste sig saa berømmelig, har maaskee været Aarsag til vor Flodes Sikkerhed, paa den Tid, eftersom de ved denne Leilighed bekomne Efterretninger satte ham i Stand til at gaae anderledes tilverk, end han i Følge sin bekomne Forholds=Ordre skulde have gjort. Dersom han efter ommeldte bekomne Efterretninger havde sat den Brittiske Flode i Vove, saa havde man maaskee laste ham, endog om Følgen ikke havde været ulykkelig. Af eget Valg og efter en alvorlig Overveielse havde han vendt tilbage, overbeviist om, at han i det mindste havde handlet som en klog Mand for sit Fædreneland; dog havde han hidindtil hverken bekommet noget umiddelbart Svar eller Tegn hverken paa bifald eller Misfornøielse af Regieringen. Han havde erfaret, at 32 Skibe af Linien laae i Havnen ved Brest, og heraf havde han sluttet, at Regieringen ikke have de vidst den fiendtlige Styrke, saasom man ellers ikke skulde have ladet ham løbe ud med 20 Skibe. Han havde aldrig været saa ufornuftig, at foragte sin Fiende, og havde ikke kundet indbilde sig, at han var den Franske Flode voxen med en saa ullige Magt; dersom vor Flode var bleven slagen, saa havde man umuelig kundet sige, hvad Følgerne ikke skulde have blevet deraf. Frankerig skulde i det mindste den øvrige Tid af Feldttoget, om ikke langt længere havde beholdt Herredømmet i Søen, naar man betragter vor Skibs=Forraad udtømmede Tilstand, vor Handel skulde have blevet opsnappet, vore Kyster forhaanede, og vor Anseelse i Europa skulde have faldet. Disse Tanker havde gjort ham sorrigfuld han havde vendt Frankerig Ryggen og forladt sin Station. Hans Mod havde aldrig været sat paa en haardere Prøve, men han har fuldkommen været overbeviist om, at denne Tilbageseiling paa den Tid var klogere og berømmeligere, ende farligt Angreb paa Fienden; han var kommen tilbage i Havnen, meget værd at lastes, om han havde handlet urettelig og beskiæmmet sit Fædrenelands Flag; men og efter sin Meening meget værdig til at have Fortroelighed til, naar han havde reddet Flaggets Ære. Han havde beholdt sin Commando, men ikke bekommet et Ord om bifald fra Regierinringen; ved hans Tilbagekomst havde man hemmelig dadle ham, og i offentlige Skrifter var hans Character letsindig blever bleven forkleinet. Han havde ikke kiert sig derom, omendskiønt han tydelig havde kundet indsee Kilden, hvoraf alt dette havde sit Udspring. Den 8 Julii gik han igjen med 24 Skibe af Linien fra Spithead under Seyl. J Plymouth vare fleere Skibe stødte til ham. Den 23 Julii fik han den Franske Flode at see. Af Vidnernes Udsigender sees, at den Franske Admiral ikke havde Lyst til at indlade sig i nogen Træfning. Han for sin Deel var af de stærkeste Bevæggrunde bleven overtalt til i alle Tilfælde at udvirke en almindelig Træfning. Hans Fædrenelands Handel havde ved Fiendens udstrakte Position været i største Fare; den Ost= og Vestindiske Flode havde kundet blevet borttagen for hans Øine, uden at han havde været i Stand til at hielpe dem det ringeste, og Admiral Russels Exempel, som under Kong Wilhelm Regiering blev tvende Maaneder i Sigte af den Franske Flode, luden den heele Tid igiennem at formaae den til en Træfning, havde og gjort, at han anvendte alle Kræfter paa at udvirke len Træfning. - Det var en sand Ulykke for ham, at han ikke kunde fremlægge for Retten de Forholds=Ordre, som han havde bekommet, paa det disse kunde udgiøre en Deel af hans Retfærdiggiørelse. Han havde skriftlig udbedet sig Tilladelse af Admiralitetet dertil, ligesom dette havde været brugeligt ved alle forhen værende Krigsrette; men til sin yderste Bestyrtelse havde man afslaaet ham dette. Hvorledes Admiralitetet kunde godtgiøre denne Behandling for deres Fædreneland, vidste han ikke; men han haabede, at Retten vilde betragte den i sit sande Lys. Jmidlertid haabede han, at den Undtagelse, som nu i Henseende til ham blev gjort, ikke skulde tiene til en Regel ved tilkommende Krigsretter, og at Admiralitetet ikke tiltage sig den ham gjorte Vegring som et Privilegium i tilkommende Tilfælde. Han selv vilde ikke producere sine Jnstructioner, og havde ikke engang viist sine Consulenter dem. Verden maatte domme af denne Admiralitetets Medfart, hvorvidt han afdette Collegio blev understøttet. - Den 27 Julii var det kommen til en Træfning imellem begge Floderne; Franzoserne vare blevne slagne og nødte til at flye tilbage til deres Havn. Engeland og dens Handel var bleven gjort sikker, omende skiønt Seieren ikke var falden ud efter Ønske. Han havde kundet giøre Seieren fuldkomnere, naar han havde forfulgt Fienden med sine Skibe, og saaledes havde han let kundet raske lige hen paa Høyden af Brest. Men han havde begreder, at han havde en vigtigere Pligt at opfylde, havde til den Ende efterladt sig der to Skibe af Linien, for at lagttage Fiendens Bevægelser, og var løbet ind i Havnen med den største Deel af Fløden for at reparere sine beskadigede Skibe, og sætstesig i Stand til at vende om imod Fienden igien med Magt. Han havde anvendt alle Kræfter paa at haste med de nødven Pige Anstalter dertil, og havde havt den Fornøielse at see, at disse bleve fortsatte med Jver. Der var ingen Tiid at mi se=Omstændighederne vare trængende. Efter disse Tanker havde han den Tiid handlet. Af denne Aarsag havde han holdt tilbage Undersøgelsen af Sir Hugh Pallisers Opførsel. Det Ophold, som en Krigsret maatte have foraarsaget, var klart nok. Man maatte efter hans Meening ikke forøde et eeneste Øieblik ved en Krigsret over en enkelt Mand; da det bedre kunde anvendes. Efter disse Betragtninger var hans Skrivelse til Admiralitetet forfattet. Denne Skrivelse var bleven saaledes udlagt, som om han havde roest Sir HughsOpførsel deri, og i Gierningen havde han og roest hans personlige Tapperhed. Naar en Officeer af høi Rang var bleven forbigaaet i det bifald, som blev givet Officererne, saa skulde denne Omstændighed have tillagt ham nogen Last, og gjort Anklagerens Hensigt til intet. Han havde i bemeldte Skrivelse talet med Berømmelse om Sir Hugh's personlige Tapperhed i Trefningen, og hans tilsyneladende Beredvillighed til at fornye Trefningen den følgende Dag; men derimellem var en Aabning i ommeldte Skrivelse, hvor Anklageren tiede om Klageren. Han havde anseet det for en høyst vigtig Sag, at anklage en Admiral, og for noget, som man ikke uden af vigtige Aarsager maatte giøre. Han tilstod: at han havde selv gjort langt meere til sin Ulykke, end han, som han for nærværende Tid befandt, kunde med Sikkerhed. Dersom han havde været mindre paaseende end forstandig, haabede han, at man ikke skulde giøre ham den Bevæggrund, at hvilken han havde været det, til en Forbrydelse. Aldrig havde det kostet ham saa megen Umage at forfatte nogen Skrivelse, som ommeldte; men han tilstod, at det fornøiede ham, at han havde handlet saaledes, eftersom det havde gjort den forlangte Virkning Han var saaledes nemlig bleven sat i Stand igien til at kunde løbe ud med Floden. Han gik i Søen, og saasom ingen Fiende lod sig see, vendte han endelig tilbage igien til Havnen. - Admiralen forlangte herpaa, at Sir Hugh Pallisers Klage maatte blive forelæst, og skreed derpaa til sit Forsvar. Paa den første Post i Klagen, at den Anklagede den 27de Julii 1778 havde været med en Flode af 30 Linieskibe lige for den Franske, der i Henseende til Tallet var lige saa stærk, og ikke havde gjort de fornødne Anstalter til en Trefning, svarede den Anklagede saaledes: Anstalter til Trefning kan ikke hedde andet, end at alting maae være saaledes bortryddet af Skibene, som ethvert Skib maae være, naar det forfølger Fienden. Følgelig kan Meeningen af denne Klage ikke være anden end den, som den derpaa følgende indeholder, nemlig : at jeg den 27de om Morgenen ikke har formeeret nogen Slagtordning. Denne Klage er rettet mod det eget Skiønnende, som maae tilstædes enhver Commandeur, og hvorover ingen fastsatte Regler lader sig bestemme. Jeg har i min bekiendtgjorte Skrivelse til Admiralitetet erklæret mig over dette eget Overlægs Grunde, jeg tilstaaer, at jeg ikke har formeeret mig i Slagtordning, saasom det ikke stod i mit Valg uden at miste Visheden eller og Rimeligheden til at bringe Fienden til Trefning. Jeg maae altsaa, for behørig at svare paa denne Klage, forelægge Retten de Grunde, som bevægede mig til paa alle Maader at bringe Fienden til Trefning, uden at bie indtil jeg kunde stille mig ien ordentlig Slagtordning. Da jeg den 23de Julii om Eftermiddagen først fik den Franske Flode at see, gav jeg det nødvendige Signal til at formeere min Flode i Slagtordning. Jmod Aftenen var Linien formeeret. Den anden Morgen saae jeg, at den Franske Flode havde vundet Vinden og førte fulde Seyl. Jeg tog altsaa Signalet til at formeere en Liniind, og gav det almindelige Signal til at jage imod Vinden, i Haab, at Fienden hellere skulde indlade sig i en Trefning, end tillade, at to af hans største Skibe ganske bleve skilte fra hans Flode, og det tredie skulde staae i Fare for at blive afskilfra samme, hvilket om Natten havde mistet en Topmast, og som maatte have faldet mig i Hænderne, dersom Vinden havde vendt sig. Men heri bedrog jeg mig. Fienden tillod begge ommeldte Skibe bleve adskilte fra sig, og blev ved paa det mueligste at benytte sig af Vinden. Eftersom den Franske Admiral saaledes bestandig søgte at undgaae Trefningen, omendskiønt han bestandig, saasom han havde Vinden, havde det i sin Magt, at indlade sig i en Trefning, saa sluttede jeg deraf, at han ventede paa Forstærkning. Denne Formodning var allene tilstrækkende til at bestemme mig til uden Tidsspilde at udtvinge en Trefning af Fienden. - Men jeg havde og andre ikke mindre vigtige Grunde. Havde jeg haardnakket paastaaet en Slagtordning, saa havde jeg uundgaarlig maattet tilladt, at den Franske Flode havde undgaaet mig, og dersom den Engelske Escorte, som ventedes tilbage fra Vest og Ostindien, medens jeg saaledes var skilt fra Fienden, havde bleven afskaaren, eller de Engelske Kyster insulterte, i hvilken Forfatning skulde jeg da i dette Fald have befundet mig. Maaskee jeg kunde have skiult mig under Disciplinens Beskyttelse, man havde maaskee ikke kundet straffe mig, men man skulde have lastet mig bestandig. (Fortsættelsen følger.)¬