Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1778-09-18
Kaaberfarved. Japaner, Tunqvineser, Peruaner, Spanier, Ceilaner, de som avles af Frantsæser. Perser, Egyper, Morer og Hvide. Af Hudens og Hovedhaarets Farve have mange villes giette sig nogenlunde til et Menneskes Temperamment: men langt vissere kan man paa Panden og i Minerne læse Siælens forborgne Tanker og Gemytsart, endskiønt den Kunst at forstille sig haver ogsaa gjort denne Videnskab uvis. Hvad Dyrene betreffer, saa haver fast enhver Art deraf sine egne særdeles Træk. Alle Bindehunde f. E. see stedse grumme ud. Men Mennesket haver deri et stort Fortrin, at det kan forestille næsten alle Affecter formedelst forskiellige Bevægelser af Huden, Kinderne, Øinene, Munden, og ofte ved et næsten umærkeligt Træk paa Musklerne. Ved disse Bevægelser tildrager et Barn, som endnu ei kan tale, sig sin Moders Medlidenhed; ved en saadan mild Smil vinder det al hendes Ømhed, hendes Gunst, og hendes heele Hierte, og belønner hende al Smerte og besværlig Møie, som et lidet og gandske og aldeles hielpesløst Kreaturs Opdragelse koster. Ved saadanne forskiellige Ansigtets Træk og Øinenes Vendninger sætter en Taler et heelt Folk i Taarer. Ved denne Konst indtage den stiltiende Uskyldighed Hierter, og den redelige Ven henrykker os. Men forvandler denne lyse Klarhed sig til et mørkt Væsen, rynkes Panden, saa kommer den strænge Dydens Prædikant os til at tittre; han bevæger os til paa Øieblikket at have vore Feil og at skrækkes for Guds Retfærdighed. Her maa jeg ogsaa tale om det menneskelige Legems opreiste Stilling. Jeg søger vel deri ikke Menneskets vigtigste Fortrin. Men dette er vist, at vi derved erlange en Slags Anseelse og Majestæt imod de til Jorden nedbukkede Dyr, som vi ere Herrer over. Ovidius, som ellers sielden haver anbragt nogen god og fornuftig Tanke i sine Metammorphoser, tænkte høit, da han sagde, at Mennesket fremfor alle Dyr var skabt med et oprettet Hoved, paa det at det sted see skulde see til Himmelen, for at erindre sig sin høie Herkomst, og aldrig foretage sig noget nedrigt. Jkke at tale om, at denne opreiste Stilling er uundværlig til vore øvrige Forretninger, og at, dersom vi som Dyrene skulde gaae paa alle fire, vore Hænder aldrig kunde forrette saa mange fiine Arbeider. Endeligen maa ogsaa vort Legems proportionerede Længde betragtes med et par Ord. Den er netop saaledes afmaalt, som den heele Bygnings Anseelse, og ogsaa Beqvemmelighed fordrer, og, kort at sige, vi ere hverken for smaae, eller for store, For ogsaa at overtyde os om denne Sandhed behager det Skaberen imellemstunder at danne Dværge, som almindeligen hverken ere store Siæle, ei heller ere oplagde til ordentlige Forretninger, hvortil Behiertighed, Styrke og udholdende Kræfter høre. Vilde vel et Folk, som bestod af saadanne smaa Personer, kunne værge sig imod de vilde Dyr, naar de om Vinteren komme til deres smaae Boligger og bøde sig til Giæst? Kunde de vel bygge Huuse og Skibe, hvortil store Træer maa fældes, Man haver dem alene til Spøg. Men ogsaa Kæmpe=Størrelse, er besværlig, og alt for store Mennesker ere ligesaa lidet skikkede til alle Forretninger. Meget mindre vilde virkelige Kæmper med Behændighed kunne forrette noget, allermindste det, hvori det kommer meest an paa Siælen. Jkke at tale om, at vore Huuse og vort Huusgeraad, ligesom ogsaa vor Spise maatte for saadanne uhyre Legemer gandske anderledes indrettes, endsom nu. Endogsaa Hæstene maatte have Elephanters Størrelse, naar vi skulde betiene os af dem, og Jorden maatte forskaffe os een Gang saa megen Underholdning til. Hvad som er sagt om Legems Størrelse, gielder ogsaa om Legems Kræfter. Vi have Heste, Maskiner og andre Konster, hvormed vi kunne bevæge de sværeste Byrder, og disse Paafund giøre os meere Ære, end en Elephants Kræfter. Hverken vore Muure, ei heller Jerndørre kunde noksom beskytte os, dersom alle Menneskeer var Samsoner og Herkuleser.