Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-01-28
Religionssværmere. Man har allerede tilforn i dette Blad søgt at gjøre dets Læsere bekjendt med den berygtede Sværmer Hans Nielsen Hauge og hans store Partie i Norge. Det glæder Udgiveren, at han her atter kan meddele nogle vigtige og paalidelige Efterretninger om denne Sect. Ethvert Bidrag til Fanatismens Historie maa tidlig eller sildig, ved at blive sat i sit rette Lys, De fornemste Dato hertil ere tagne af en Afhandling i sidste Hefte af Theologisk Magazin. gavne den gode Sag. Den Publicitet, der gives en saadan Efterretning, maa altid medvirke til at fremme Oplysningen. Gerhard Seeberg, den første Ophavsmand til den Haugeanske Sect, var allerede som Student bekjendt i Kjøbenhavn som en Sværmer. J Aaret 1779 blev han Sognepræst for Thunøe Præstegiæld i Aggershuus Stift. Hans Kald var et af de meget gode i Norge. Men Almuen mærkede snart, hvilken Mand den havde faaet til Præst, og adskillige af den klagede og over ham hos Biskop Schmidt; men denne forsikkrede dem, at han ikke kunde hielpe dem, at han var uskyldig i Seebergs Ansættelse til Præst, og at det var umueligt at befrie Menigheden fra ham, saalænge Lovene ikke kunde dømme ham fra hans Embede. Seeberg anførte imidlertid denne udmærkede Befordring som et Beviis paa, at han af Frelseren var sendt til at omvende Thunøe Menighed. Da denne bestod af 3000 Medlemmer, saa fandtes der naturligviis ogsaa mange Svage, som lode sig indtage af hans Sværmerie. Han dannede sig et Partie der i Egnen, og hans Alle Tilhængere fik Navn af Seebergianere. veltænkende Mennesker harmedes over hans Forhold, men ved at søge lovlig Anledning til hans Afsættelse, valgte man netop en meget urigtig Grund. Han kom under Tiltale 1784 for at have gjort sig skyldig i forargelige Optrin i Kirken i Anledning af en fordrukken Klokker; men da han i denne Sag aldeles handlede efter Pligt, saa blev han frikjendt af Consistoriet, og det var maaskee en Lykke for Vedkommende, at Sagen ikke kom videre. Følgen var, at Seeberg nu blev betragtet af sine Tilhængere som en Martyr for Retfærdigheden, og derved forøgedes end mere hines Tal og Hengivenhed. Uagtet der i andre Henseender, ikke var noget at udsætte paa Seebergs Moralitet, kom han dog endelig formedelst sit Sværmerie atter under Tiltale, og blev ved en Høiesteretsdom dømt fra Embede og Præstestanden. Men dette var nu næsten for sildigt, thi han havde allerede forvirret alt for mange Hoveder, og den Sæd til Sværmerie, han havde udfaaet, stod allerede i fulde Blomster. En Hovedpode af hans Planteskole var Bondedrengen Hans Nielsen, født den 3 April 1771 paa Gaarden Hauge, en Fjerdingvei fra Thunøe Hovedsogn, kaldet Rolfsøen. Men Hauge var paa en vis Maade Seeberg Modstander, thi i et af sine Skrivter kalder han ham en Fiende af Secten, og siger, at hans Gierninger vidne om, at han ogsaa er Guds Fiende. J Begyndelsen gjorde Hans Nielsen ingen synderlig Opsigt; men omsider forblindedes Almuen ved at høre en simpel Bondedreng præke, ja endog udgive Bøger paa Prent. Den troede fuldt og fast, at han havde talet med Gud og var hans udkaarede Sendebud. Under denne Qvalitet tordnede han mod Præsterne, kaldte dem Leiesvende, der præke for Betaling, der vare værre end Paven &c.J Aaret 1797, udbredte han sig med sine Forsamlinger indtil Omegnen af Frederiksstad. Fogden, Hr. Radich, lod ham advare, men Hange beraabte sig paa Aandens Kald. Fogden lod ham hefte, men Amtet bifaldt ikke Arresten, og han blev løsladt igjen. Hans Tilhængere ansaae dette for et talende Beviis paa Guds Beskiermelse og Velbehag. Deres Tal og deres Jver forøgede sig. Præsten Hr. Neuman, som var begierlig efter at høre, hvad saadan en Person kunde sige som Prædicant og fik Adgang til en saadan Forsamling, beretter: at Tilhørernes Tal var omtrent 20; at Forretningen begyndte med nogle Vers, hvilke to Disciple sang som sande Stympere; at Hauge sad bagved Forsangerne og efter Sangen begyndte sin Præken, som var det rene Vaas, fremsagt med en pibende og svag Stemme. Præsten ansaae det Hele for et meget uskyldigt, Sværmerie; men han blev snart nødt til at forandre sine Tanker, da han erfarede, at disse Forelæsninger satte Splid i Familier og gjorde nogle Mennesker endog virkelig afsindige, hvilket især skal have været Tilfældet 1799 med en Kone paa Mosse Jernværk. Alle hans Skrivter ere meget forvirrende og fulde af Fanatisme, og udmærke sig ved Bitterheder, mod Lærestanden, og tildeels mod Officererne. Sig selv og sine Tilhængere betragter han som de allerførste Christne, og alle andre som Hedninger og Jøder, af hvilke han venter Forfølgelse indtil Døden. Han har og faaet indført et Fællesskab i timelig Formue, en Indretning, som baade han og de fleste af hans Tilhængere, der ønske Penge uden at anvende Flid og Arbeide, altid maa finde deres Regning ved. Det er derved, at han skal have faaet saa betydelige Summer i Hænderne. J Forsamlingen opvartes der paa den fælles Casses Bekostning med Grynmad, Erter, Kjød og Flesk &c. Fidtet glindser saaledes paa disse hellige Kjæber, medens mange Tusinde andre af Landets Jndbyggere i disse ulykkelige Aaringer have maattet leve af Barkkebrød. Denne fede Beværtning driver hos mange Aanden til at følge Legemet. (Fortsættes.)