Viborger Samler, 1830-07-22
Udenlandsk. J en Skrivelse fra England af 28de Juni meddeler Allg. Zeit. følgende interessante Betragtninger over det britiske Ministeriums Forhold til den nye Monarch, Strax efterat Ministrene havde erholdt Efterretningen om Kongens Død, begav Hertugen af Wellington sig til Busby-Park, den nye Souverains hidtil værende Residents. Man forsikkrer, at Premierministeren formeligen og standhaftigt har tilbudt at træde tilbage fra Statsroret, og at den nye Dronning Adelheids første Handling var Tilveiebringelsen af en Forsoning. Jfølge hendes trængende Forestillinger opgav Hertugen efter Forlydende sin Beslutning, og vil nu vedblive i Forvaltningen; men hvor længe, det bliver vistnok et Spørgsmaal, der af Faa kan loses med noget Skin af Vished. Begge, saavel Kongen som hans første Minister, ere bekjendte som Mænd, hvis Characteer ikke er meget bøielig, og det er umuligt at antage, at Førstnævnte aldeles skulde have begravet i Forglemmelse de i Begyndelsen af Hertugens Administration opstandne Differencer, som foranledigede Nedlæggelsen af hans Post som Storadmiral af England. Hvor rodfæste tog varig hans Uvillie mod det nærværende Admiralitetscollegium, i Spidsen for hvilket Lord Mel ville staaer, var, beviser allerede den Omstændighed, at han i forrige Sommer ved en Udflugt fra Brighton til Dieppe foretrak, med sin Gemalinde og sit følge at gjøre Reisen paa et privat Dampskib, for ikke at behøve at henvende sig til Admiralitetet. Hvad nu en Ministerforandring angaaer, saa bliver den Synspunct den rigtigste, at en saadan i Henseende til Rigets indre Anliggender siden Gjenoprettelsen af den religiøse Fred ikke meere har den overordentlige Vigtighed for Nationen som forhen. Opløsningen af dette vigtige Problem nedbrød de Skranker, der stod i Veien for en Tilnærmelse mellem de forskjellige Partier, og Kong Wilhelm 17 tiltræder derfor sin Regjering under meget gunstigere Auspicier, end alle hans Formænd siden Wilhelm III ved hvis Thronbestigelse et splidvækkende fjendtligt Princip stedse var fremherskende, til hvilket hine Regenter maatte bekjende sig, og som de vare nødsagede til at hylde; thi kun under denne Betingelse sad de paa Storbritaniens Throne. Dette var ogsaa Hovedgrunden, der gav alle Whigs=Administrationer i de sidste Aarhundreder en saa kort Tilværelse. Det første og høieste Formaal for ethvert Medlem af dette Partie var Religionsfred, hvis Gjenoprettelses-Øieblik endnu ikke var kommet, fordi den forurettede Deel af Nationen endnu manglede den constitutionelle Kraft, til at tiltvinge sig hiin Fred, og Undertrykkerne paa den anden Side den fornødne Ædelmodighed til at tilstaae den. Siden denne store Anstødsteen er bragt af Veien, gives der virkeligen ikke et eneste Spørgsmaal mere i Staten, der tilbyder en saa afvigende Meningsforskjellighed, at den kan gjøre en Forening mellem de forskjellige Partier umulig. Saavel indre som ydre Forhold ville vistnok i Tidens Løb foranledige Discussioner, der ville vække det hele Folks Opmærksomhed, hos en saa stor Nation, som den britiske, hvis, hele Verden omfattende, Jnteresser, have en kunstigere Organisation end noget andet Folks paa vor Klode, og i en Stat, hvis indre selskabelige Liv uddannede sig af et Aggregat af særegne og afsondrede uforkrænkelige Rettigheder, der samtlige kun staae under Parlamentets, det er Nationallovgivningens, Varetægt, og i Virkeligheden ere uangribelige; men Nationen har til sin Lykke udfriet sig fra den Stilling, der førte Ødelæggelsens Spire med sig, og behøver kun, for at holde sig paa det høie Standpunct, som den nu indtager, vise Ministres Styrelse, der vide at opfatte Aarhundredets Aand. Men det nærværende Ministerium har, med Undtagelse at Emancipationen, som det irlandske Folk vidste at forskaffe sig paa den constitutionelle Vei, efterladt altfor faa Spor af en klog Politik, til at dets Fald skulde blive beklaget. Man kan næsten sige, at det den hele Session igjennem har befundet sig i en moralsk, ligesom den afdøde Monarch i en physisk, Henviisnings Tilstand; det udgjorde endog nogle Gange, naar det modsatte sig liberale Anskuelsers Krav, Minoriteten. De Fleste af de nærværende Ministre, saasom Lorderne Aberdeen, Ellenborougt, Lyndhurst og Melville og Dhrr. Goulbourn og Herries blive lidet agtede, ja Nogle iblandt dem endog foragtede. Men Nationen venter vigtige Discussioner, f. Ex. over Regentskabet, et Spørgsmaal, hvis Oplysning ikke kan betroes til et Partieministerium alene. I een Green af den offentlige Tjeneste hersker den meest uhyklede Glæde over Wilhelm 11 Thronbestigelse; Marinen veed, at den i sin Konge erholder en nye Beskytter og Befordrer af dens Glands, denne særdeles og velfortjente Forkjærlighed for Englands sande Bolværk er allerede tilstrækkelig til at vinde Kongen Folkets Kjærlighed, medens hans Gemalinde, en tydsk Prindsesse, allerede ved sine huuslige og offentlige Dyder har erhvervet sig denne store Nations almindelige og oprigtige Høiagtelse og Hylding.