Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-11-09
Fra Kollekolle ligge til Slangerup er intet synderlig mærkværdigt at see. De samme Køer, de samme Faar, de samme Heste og de samme Sviin møder man næsten overalt. Jeg troer, om Sterne selv beskrev sin Reise igjennem denne Egn, maatte den dog blive meget tør. Men saa umærkværdig Egnen er i vore Dage, ligesaa mærkværdig har den været i Oldtiden. Overalt seer man store Tingstene, hvor vore Forfædre have holdt Ret under aaben Himmel. Jeg tænkte mig ind i de Tider, da Dannekongerne selv reiste omkring i Landet og dømte imellem Borger og Borger. "Maaskee, tænkte jeg ved mig selv, har den store Valdemar engang staaet paa den samme Plet, hvor du nu befinder dig." Mange af Fortidens Hædersmænd randt mig nu i Tankerne, og min hele Siel var sysselsat med hine henryndne raae og uslebne, men maaskee lykkeligere Tider. Veien til Slangerup - Dannemarks ældste Kjøbstæd, ja maaskee ældste Kongestad er meget ubehagelig at kjøre. Jeg længtes efter at see Byen, og det varede ikke længe, førend vi vare der, Byen er i en høist ussel Tilstand, og dersom Hvidfeldt ikke forsikkrede os det, skulde man neppe troe, at Jomsvikernes Overvinder, Erik Eiegod, var født i denne Rede. Denne Konge skal, efter et gammelt Sagn, være kommen til Verden i en Gade, som kaldtes Klosterstrædet. Den er ikke mere til, og en Pottemager boer nu paa det Sted, hvor fordum een af Dannemark mægtigste Førster har havt sit Slot. Saaledes udsletter Tiden endog den Plet, Jordens Sønner betragte som Forenings puncten for al jordisk Vælde! Udenfor Kirken paa Torvet ligge adskillige store Stene, der skulle staae i Byens Vaaden og som i ældgamle Tider ligeledes skulle have tjent til Tingstene, hvorpaa Kongen og hans Raad sadde, naar der skulde fattes nogen for hele Fædrenelandet vigtig Beslutning. Maaskee Erik Eiegod har siddet paa een af disse Stene, da han besluttede at drage mod Jomsvikerne, eller da han bestemte sig til at gjøre sin Pilegrimsreise til det hellige Land, Nu ligge disse Steenmasser, de eneste Mindemærker fra hine daadfulde og mørke Dage, ligesom henslængte af Tilfældet. En afsindig Bondekarl, ved Navn Ole, som driver omkring i Slangerup, sidder ikke sjelden ganske gravitetisk paa de Stene, der i Oldtiden vare et Hæderssæde for Konger, som fjerne Folkeslag skielvede for. O Tid, hvor er du grusom! Vi sendte nu Bud hen til Klokkeren, for at faae Kirken at see. Han indfandt sig ufortøvet. Kirkens Bygning er vel gammel, men ikke fra de ældste Tider. Jmidlertid fandt vi dog her en Martyr, men Notabene af Træ, som fra de Catholske Tider endnu stod i en Krog og krympede sig som en Orm. Staklen, havde ogsaa Aarsag hertil, thi han var bedækket med Blessurer og fuld af Blod, men i øvrigt saa usselt udarbeidet, at han snarere lignede et stort Skabilkehoved end en Martyr. Man foreviser ogsaa her et Røgelsekar, som ligeledes er fra de Catholske Tider. - De vigtigste Begravelser, man finder her, ere de Slangerupske Borgermesteres, altsaa finder man her en evig sovende Magistrat. Enhvers Navn og det Aar, hvori han regjerede, staaer tegnet paa Kirkestolene. Ved Alteret var Lugten af Ligene ganske utaalelig, og min Fetter Tobias kunde ikke begribe, hvor man, endog i vore Dage, kunde beqvemme sig til at begrave Liig paa saadanne Steder. Lige ved Choret ligger der en Borgermester og hans Kone. Det maa have været en meget snurrig Patron. Paa hans Liigsteen fortæller han selv i ret comiske Vers, hvorledes han i Livet har fornøiet sig med sin Ægtemage, og at han raader enhver at lade hans Been hvile i Fred. Han har ogsaa meget viseligen ladet Graven tilmure. Efter et Sagn skal en Muursvend, da han var i Færd med at reparere dette Gravsted, af utidig Nysgierrighed have liget derind igjennem et lidet Hul. Men hvad skede? En Borgermester er endog i Graven ikke at spøge med, Muur svenden mistede paa Stedet det ene Øie. Capellet saae vi Skelettet af et Barn (der just ikke nu mere var noget Barn, som havde ligget her henved 70 Aar, og desuagtet endnu for nogle Aar siden, da Laaget skulde repareres, blev fundet ufortæret, men ganske sort. Noget af det Linned, hvori det har været indsvøbt, var endnu ganske heelt.