Københavns Adresseavis, 1774-05-13
Den kielne Sanger tang - og Philommeles Klager, Jndhvirvled ey mit Bryst De ømme Følelser, hvis Sødhed Hiertet drager, Til Smerte blandet Lyst - Mitrans mørke Skrek, indsvøbte Solens Smille J Nattens skumle Dragt -Ud fra - Olymp nedsver en Strøm af Jld og Pille Skabt ved Clyclopers Magt Og Lynet viiste mig hvor kosne Fugle hville Med bange Sikkerhed - Hil være dig min Lind - saa raabte jeg, og tilte Hen til mit Tilflugts=Sted. Et buldrende rædsom Knal. - en gnistrend Straal fremsuusen, Sendt fra Olympi Top, Som naaer fra Afgrunds Dyb, Vesubs og Heklas Sluuser; Skræk - Rædsel kaster op - Da rystede min Lind - den stive Eges Greene, Og Seklers stolte Læ Fløy splintred Halv forbrændt var Stammen nu allene Af Jovis ranke Træ - Jis blev mit Blod - J sikkre mørke Huuler O viis mig bange Trøst - O see min Angst og hielp - o ynkes dog og skiuler Mig - Hør min bange Røst - Saa raabte jeg - Omkring ærværdig Lunde, Høye, Løb med Forvirrelse. Mistrøstig Blik - Knap det fortvivlet blendet Øye Mit Ønske skimtede -Men Lynet ledte mig - Jeg fandt, hvad Øyet søgte Et ønsket Skiul paa nye - spositioner for Siette Søndag efter Paaske. Kritisk Journal No. 40, for 1773. Der hvor et flydent Sølv med Lundens Blomster spøgte, Der var udhuulet Lye - Vel mig Naturens Haand Skiul - Sikkerhed tilbyder - Brænd - ras - kast Rædsel ned - Brøl - Bulder oprørt Magt - Trods dig jeg rolig nyder J Huulen Sikkerhed - Lig var mit Raab den Sang, som skingrend Fryd udstøder. Tryg ved en indbildt Magt, Naar Havn og Ankeret mod Æols Rasen bøder Hvor Skibet blev henlagt - Om Zemblas hviinend Vind, paa Havet tøylløs slynger J graanend Afgrund ned Mast, Roer og Vrag - og Vrag paa Vrag opdynger Saa sang dog Sikkerhed -Men Tryghed indbildt var - See, skarpe Bølger skierer, Det sterke Anker af - Af Vrede skummende det Byttet bruusend fører I Dybets bundløs Grav - I Huulen var jeg - ach - Skiul - Sikkerhed, o Himmel Dræb - og forfølg ey meer - See Lynilds skrekkend Guult af denne hvislend Vrimmel Af Slanger opslugt er - O - hør de hvislend Braad - see - see - de blinker - funker, Og Giften farer udGift - Død - og Skrek - Væ mig - Selv Lyniddet fordunkler, Det glatte skinnend Hud - Hvem redder - Udgang - Ha den skiules - Øyet stirer. Men fortned Syn er mat - Og Braad - og høse Lyd - og hvislend Jld forvirrer Og Skrek nedgnistrer Nat - Vær uforsagt - J Dag ey Slangers Rædsel røre Den frygtsom vaklend Fod - Og dig forbie, vil jeg det knikkrend Lynild føre Som hist ved Lindens Rod -Men hør mit Bud og vælg - (Saa trængte giennem Torden En Majestætisk Røst - Forfærdelse brast ud - og trilte ned paa Jorden Og Angst slog i mit Bryst) Vælg Tordens knusend Jld - vælg her hvor Giften blinker Hvor Mod selv Feighed er - Og vil du ey - saa vælg hvor Falskhed Hiertet sminker Naar Tungen Sødhed bær - Vælg der hvor borget Vid - og kunstled Ømheds MiinerForgifter Omgangs Lyst -Der hvor Forstillesen et Biefalds Smiil udpiinerSkiøndt i det tvungne Bryst. Den ædelste Foragt af Daarers Latter flyder - Og Hiertet synker ned J Misfornøyelse - naar raned Jndfald pryder, En tom Letsindighed - Vælg hvor Bagtalelse for at behage dræber - Kuns Feyl - kuns Mangler seer - Hvor Avind præget er i sittrend bleege Læber, Og Feighed krybend leer - Hvor opblæst Hovmod boer - hvor Redlighed forhaanes Og Venskab skrekket flyer - Hvor Rygte - Velfærd - Navn - Ven - Næsten - intet skaanes. Naar Hovmods Lykke gryer - Vælg der hvor nedrig Sverm hvis Venlighed er Rænker Beundrer, smigrer dig - Hvor egennyttig Flok, omslæber Falskheds Lænker Og hvert et Smil er Svig- Vælg der at boe - O Ney Brøl Torden - Brænd og Himmel Og kast dit Lynild ned - En altid treffer det - Ey dræber Braaders Vrimmel Forsigtig Varsomhed - Dog - Venskab - søde Navn, du som henriver Hierter Til Engles reene Lyst - Og Omgang - Ach - hvor Dyd forsøder bittre Smerter, I det beklemte Bryst- Fløy i dag bort - O, er der ingen meer tilbage Hvis Hierte Dyder slaaer, Vandt Laster Seyer, Dyd - skal du nedbøyet klag Hvor Laster kneysend gaaer, Dog - see, jeg stinter Haab - En Slangres Bugter dekker, Gift - Død - paa dette Sted i Der ingen Gift sig snoer - der ingen Hvisten skrekker -Der drypper Skrek ey ned - Maaskee - jeg haabet alt - og Suk opløst i Taarer Randt Kinden zittrend ned - Maaskee - saa tænkte jeg - maaskee blandt Talløs Daarer Dyd og Uskyldighed. Usmittet blev - Maaskee blant Lasters feige Slaver, Hvor smillend Svig tilsværDig Død og Undergang - Hvor Avind blegner - raver Piint af Alectos Hær - Maaskee utrættet Sind - og Mod - og Søgen finder En om Oprigtighed. Hvor ingen svulmend Gift, som Venskab dræber, rinder Til Hiertet mordisk ned - Jeg vover et Forsøg - Thi Haabets Vink tilsmiller Mig Liv og Mod igien - Frygt standse ey min Fod - Som mat og vaklend illerTil Venskabs Mordre hen - Min Fod blev let og sterk - jeg trængte forfærdet Til samlet Laster ind - Thi Haabet skaffer ey - det fortrødent hærdet Mit halv nedslagne Sind. Naar Fliid forgieves var - og Hiertet tungt af Sukke Sank hen i Tvivlens Hav - Naar Daarers Magt var nær, den flammend Jld at slukke Som Ønsker Livet gav -Men Tvivlens dybe Hav, og bruusend vilde Bølger, Udtørres - flyder indI Haabets Ocan - Naar Haabets Vink kun følger, Et uforskrekket Sind - -Et Skin bag taaged Damp - bag Daarers Mørke, blinked, Hvis Glands var Redlighed - Dyd og Uskyldighed - blufærdig Ømhed, vinked Og Ædelmodighed -Der sad Oprigtighed - den blye og kierlig rætted Med en fortryllend Haand, Naar Uforsigtighed ujævne Kunder flettede J Venskabs føde Baand i En Straph stod hos Dig - Og Salligheder strømmed Jnd i Dit ædle Bryst - Den Luft Dudrak var reen - Og Aandens Blik bortrømmed Bedragne Daarers Lyst - Fol, Dydigste, ja fol, naar Aanden saligt smilleGlad ved Din reene Dyd - Naar Daarers skrækket Sværm fra Dig tilbage tiller Føl da Seraphens Fryd -Med Lykken Haand i Haand - og varm af Haabets Luer, Gaae frem og overvind Om Avinds blegnend Skjold, i skumle Kroge truer - Om Modgang strømmer ind- -