Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1835-08-28
(Fortsættelse af Gaars-Avisen.) Følgende ere Hovedbestemmelserne i den nye Jurplov, saaledes som den er antaget af Deputeertkammeret: Simpel Stemmeflerhed hos de Eedsvorne (7 imod 5) er tilstrækkelig til at domfælde en Anklaget; dog skal Juriens Præsident, naar han forkynder Kiendelsen, bemærke, om Domfældelsen er udtalt ved meer end 7 Stemmer, eller kunved simpel Majoritet. J første Tilfælde bliver det ved den forrige Indretning, det vil sige: Domfældelsen er da desinitiv. J sidste Tilfælde, naar der kun er simpel Majoritet, skal Overretten (la Cour) deliberere over, om Jurens Kiendelse er rigtig. Antager nu Fleerheden af Rettens Medlemmer, at den Anklagede er uskyldig, saa henviser den Sagen til en anden Jury. De Eedsvornes Stemmegivning er hemmelig, (istedetfor den for skeete aabenlyst. Om Maaden, hvorpaa denne hemmelige Stemmegivning skal skee, kunde Kammeret ikke blive enigt; Man besluttede derfor, at den foreløbigen skulde ordnes ved et Reglement af Regjeringen, hvilket dog i den lovgivende Forsamling for 1837 skal forvandles til en ordentlig Lov. - Saalænge Man endnu ikke har udfundet et passende Sted, hvorhen de, som dømmes til Deportation, kunne transporteres, skulle de istedet derfor lide Detentionsstraf, efter Rettens nærmere Bestemmelse, enten i et Fængsel i selve Frankerig, eller i et Fængsel udenfor Frankerig, i en fransk Besiddelse, som Loven skal bestemme. Disse Resultater har Regjeringen ikke opnaaet uden en varm og interessant Kamp. Jmod Forslaget om den simple Majoritet bemærkede Hr. G. de la Rochefaucault, at den uskyldigen henrettede Calas og Ludvig den Sextende vilde have været frikiendte, naar Man havde fordret en Majoritet af Totrediedele; Begge vare domfældte ved simpel Majoritet. - Med megen Heftighed udtalte Hr. Garnier=Pages sig imod dette Forslag. Regjeringen saaledes sluttede han - vil kun lade Jurien og Nationalgarden og selve dette Kammer bestaae, saalænge de lade sig misbruge til Redskaber i dens Hænder. Har ikke Justitsministeren selv nyligen yttret, at Man vilde binde sig til Chartet, saalænge det kunde strække til, (S. 533.) Den Dag vil komme, da Regjeringen vil søge, ligefrem at forgribe sig paa Chartet, som det nu kun omgaaer og forfalsker. Men vide De, mine Herrer, hvad der da videre vil skee, Jeg vil sige Dem det: Frankerig vil da, som det har gjort 1830, vide at skaffe sig selv Raad og Ret. - Selv Hr. Sauzet, samt adskillige Embedsmænd og alle uafhængige Jurister optraadte imod Forslaget. Hr. Du faure forekastede Ministrene, at de selv, – inkonseqvente i alle deres for Julirevolutionen opstillede Grundsætninger, Renegater i Alt, hvad de forhen have skrevet og gjort," vare Ophavsmænd til den moralske Uorden, til denne Forsvinden af al fast Overbeviisning, hvorover de føre saa bittre Klager. Frarøver dog ikke - tilraabte han dem – Juli=Frankerig en af dets skjønneste Erobringer. Den er det endnu stedse dyrebar. Dette nye Tilbageskridt, dette nye Forræderie vil det vide at hævne paa Eder!" Ministeren Hr. Guizot søgte at frembringe et Forsvar for, at det ikke er Ministrene, der gjøre Lovenes Uforanderlighed umulig; men hans Yttring: "Dersom der kun existerede Mennesker, som vi, i Frankerig, saa vilde Landet kunne glæde sig ved den størst mulige Frihed og Lovenes Uforanderlighed, fremkaldte Kammerets Skoggerlatter. Til Undskyldning for Ministrenes Jnkonseqvents anførte han, at de fordum vare kaldede til at forsvare Friheden, men nu til at forsvare den angrebne offentlige Orden imod Frihedens Ud værter. Dette fremkaldte yderst skarpe Modbemærkninger fra Hr. Mauguins Side, som fandt det uforeneligt med en Mand af Ære, at prædike Frihedsprinciper, saa længe Man endnu selv griber efter Magten, og derpaa, naar Manhar bemægtiget sig den, foragteligen at bortkaste de Redskaber, hvorved Man har naaet den. Sit brillante Foredrag, imod Ministrene sluttede han saaledes: "Ministrene beklage sig over de hidtil gjeldende Loves Utilstrækkelighed. Men de forglemme, at ofte, naar et Arbeide mislykkes, er Skylden ikke, at Værktøiet er ubrugbart, men at Haanden, der fører det, er uduelig. Saaledes ogsaa Regjerings=Arbeidet. Jkke Lovene ere utilstrækkelige; men Ministrene ere uduelige til at haandhæve dem. Men uduelige Ministre kan det ikke hjelpe, at Man bevilger dem den ene Lov efter den anden. De forstaae hverken at bruge Lovene eller lede Menneskene. Det er Grunden, hvorfor Alt mislykkes dem!" (Levende Bifald fra de yderste Sider. - Meest heftig blev Debatten ved Spørgsmaalet om Deportationen. Forhen bragtes en Deporteret til Kolonierne ved Senegal eller i Cajenne, og levede der, vel under Opsigt, men dog i Frihed. Det forekom nu Hr. Odillon Barrot alt for grusomt, at en Ridder Deporteret skulde ei allene bortrives fra sin Fædrenejord, fra Slægt og Venners Nærhed, men ovenikjøbet indespærres der, hvilket nogle Deputerede ansaae for den visse Død, hvorfor de hellere vilde see direkte Dødsstraf ærligt udtalt, end denne marterfulde, kunstige Dødsstraf, men ogsaa her bleve deres Bestræbelser frugtesløse, og den endelige Afstemning gav da det igaar meddeelte Resultat.