Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1845-06-07
J Tillægsnummeret 127 til den Berlingske Tidende er et Uddrag af Supplementbind til Bibliothek for Læger 1844 optaget med Overskrift: "Lægernes Antal."Et saadant kan vistnok udenfor Lægestanden have Jnteresse for Mange af dette udbredte Blads Læsere, men netop ved denne større Udbredelse i Publicum modtage de der indeholdte, nærmest for Sundheds-Collegiet bestemte bemærkninger og Betænkninger fra flere Embeds læger i deres Medicinal-Jndberetninger en Betydning, som mulig endog gaaer udenfor disses Ønske. Dette gielder i høi Grad om de i de seneste Aar hyppige Beklagelser for Sundheds-Collegiet over det stigende Antal af practiserende Læger, hvoraf Hensigten vel navnlig er hos Collegiet at udhæve Nødvendigheden af en Forbedring i Embedslægernes Kaar, og, som det synes, tillige at gjøre det opmærksom paa den Udelicatesse og de Misgreb, hvori Enkelte af de practiserende Læger (mon aldrig Nogen af Embedslægerne i deres private Virksomhed?) gjøre sig skyldige. Men jo større Udbredelse slige næsten personlige Beskyldninger (forsaavidt som Physicatet angives) erholde, desto varsommere bor de Klagende eller rettere Anklagende være, desto meere bør de lægge Vindpaa Upartiskhed og ikke skære over een Kam, hvor Bebreidelsen for Mangel paa Dygtighed eller for Udelicatesse i Forhold til Colleger og Publicum kun rammer, Enkelte. En saadan Varsomhed og Delicatesse i Yttringer bemærkes imidlertid ikke især i her berørte Jndberetninger. Saaledes har Stiftsphysicus Speyer i Aalborg givet en genere historisk Beskrivelse over de practiserende Læger, og gjør der en mærkelig Forskjel imellem: de practiserende Læger for 12-25 Aar tilbage og de i de sidste 12 Aar tilkomne. Denne Adskillelse er ligge fornærmelig for de ældre Districtslæger, af hvilke Mange endnu ere i Virksomhed, og de yngre practiserende Læger. Vi ville anføre Hr. Sps egne Ord: Først i de sidste 25 Aar er de practiserende Lægers Stand, opstaaet, thi de enkelte, som paa den Maade inden den Tid prøvede deres Lykke, kunne her ikke komme i Betragtning; men seer man hen til, af hvilke Jndivider denne Stand dannes, saa vil man finde en stor Forskiel i dette Tidsrums første og sidste Halvdeel; i hiin var det almindeligen de bedste Candidater, som, efterat have uddannet sig ved fast Ansættelse ved Kjøbenhavns Hospitaler, foretrak denne Vei fremfor den militaire Bane, og denne Stand dannede da et, jeg kan næsten sige, nødvendigt Corrigens ved Siden af Districtslægerne, der for en stor Deel bestod af den gamle Barbeerclasses Alumner, hvis Mangel paa videnskabelig Dannelse og deraf flydende Humanitet maatte fjerne dem fra det meere dannede Publicums Omgang og Tillid. Langt anderledes forholder det sig i dette Tidsrum sidste Halvdeel. Districtslægerne ere nu ikke blot duelige Læger, men ogsaa dannnede Mænd, selv de underordnede Militairposter søges nu af de bedste Candidater, og nu rekruteres de practiserende Lægers Klasse af de ringere Candidater, som hverken have Udsigt tilCandidaturen paa Hospitalerne eller til Underlægeposterne i Militairetaten; blottede for Midler til at opholde sig i Kjøbenhavn, tye de til Provindserne, og berede sig selv og andre en sørgelig Fremtid." Efter disse Yttringer er det altsaa kun hiint første Tidsrum Candidater, der i videnskabelig Dannelse og Humanitet staae med Palmer i Hænderne - hvad der er over og under dette er af det Onde, Forholder det sig da, hvad de Sidste angaaer, virkelig saaledes, som Hr. Sp. ligefrem paastaaer, er det med andre Ord kun Udskuddet af Candidater, der tye til Provindserne", at hvilken Classe - i saa Fald til liden Baade for Efterslægten - Embedslægerne som hidtil fornemmelig ville recruteres, Vi paastaae Nei, og Beviset for Rigtigheden deraf er at finde saavel i Fortegnelse over Lægerne i Danmark, som i ovenciterede Passus; thi naar Hr. Sp. indirecte indrømmer de yngre militaire Lægers Dygtighed, og Erfaringen viser, at de ikke sjelden ombytte Militairtjesten med Provindspraxis, da maae vel i det Mindste disse undtages fra den almindelige Fordømmelse. Kan det da nægtes at Hr. Sp. er gaaet for vidt ved at give sine bemærkninger en saa udstrakt Almindelighed, som den, at de yngre practiserende Læger i Provindserne ere ringere i Dygtighed og derfor staae tilbage i Udsigter og at disse ere de eneste Bevæggrunde til Valget af denne Stilling. Vel vide vi, at nævnte Bemærkninger ikke af Hr. Sp. directe ere bragte til Publicums Kundskab og neppe have været beregnede derpaa, men ville da Lægerne - selv i en mindre Udstrækning - indrømme deres Rigtighed, Man kan vel altsaa med billighed bebreide Hr. Sp. at han, som ikke kan være ubekjendt med, at denne Deel af Sundheds-Collegiets Forhandlinger naaer udenfor Læge standen, i Publicums Øine ligefrem nedsætter en saa talrig Klasse i Samfundet, der i vore Dage slet ikke staaer ringere anskreven hos dette end mangen Embedslæge, selv fra hiint lyse Tidsrum, og det paa en saadan Maade, at den Uindviede ikke kan Andet end tabe Tilliden til Alle, som endnu ikke have søgt eller opnaaet et Embede, (hvilket vel altsaa er det, der garanterer for og medfører den sande Dygtighed og Humanitet). Det var kun vor Hensigt i ligesaa stor Almindelighed som Hr. Sp. at hentyde paa det Urigtige i ovenciterede Beskrivelse, og vi haabe, at en saadan Hentydning vil være tilstrækkelig til at svække Jndtrykket, af slige Yttringer, der nødvendig, hvis de vandt Tiltro, maatte berøve de practiserende Læger det, som Embeds lægerne ligesaa fuldt som disse behøve – Agtelse og Tillid i den Kreds, hvori de virke. En practiserende Læge.