Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-09-16
Blandede Efterretninger. Constantinopel, sammes Literatur, Akademier og Bibliotheker. Constantinopels Skjæbne er nu at betragte som et de europæiske Publicister forelagt Problem. Enhver løser det efter sine Interesser, sine politiske Anskuelser. Efter en skal det nu være forbi med Tyrkiet. Constantinopel, angrebet baade til Lands og Vands, vil ikke kunne modstaae dette Ruslands dobbelte Angreb. Orientens Rige vil igjen i sin fulde Glorie opstaae, Byzanz vil paa nye fremgaae af Stambuls Ruiner. Efter Andre staae Sagerne sig gandske anderledes. Tallet vil intet gjøre. Tyrkerne ville alle døe paa fædrenelandsk Grund. Balkanbjerget vil vorde deres Thermopyle, og af Jslamiternes Fanatisme og religiøse indskrænkede Begreber vil man see noget Lignende udført som af hine tre hundrede Spartaners Patriotisme. En Udryddelseskrig vil begynde. Spanien i 1809, St. Domingo i Aaret 1801, Grækenland selv 1822 har givet minderige Beviser, paa hvad Had mod Fremmede formaaer, og hvormeget et ringe Tal, der er stærkt ved Borger=Aand og Sindelag, formaaer mod store Hære. Det i Orienten aabnede Feldtog vil maaskee endnu førend Vinteren bringe Udviklingen af dette store politiske Drama. Jmidlertid ere alle Blikke henvendte paa Bosphorus. Er det ikke besynderligt, at det osmanniske Riges Hovedstad, hvis Befolkning for en stor Deel bestaar af Franker, hvor Gesandter fra alle Kabinetter residere som Chefer for de europæiske Kolonier i Pera, er saa lidet kjendt af os. Faa Personer vide, og færre ville troe, at der i Stambul er femten offentlige Bibliotheker; og hvor vil de forundre sig, naar de erfare, at der gives ligesaa mange Akademier, der ere stiftede og vedligeholdte af Sultaner, der vare Yndere af Videnskaberne, og hvor tyrkiske Professorer ere offentlige Lærere i Videnskaberne til Nytte og Brug for Orienten Tyrkiet har sin egen Literatur, sine egne Digtere, egne Historieskrivere. De bibliographiske Forhold, som existere mellem England, Frankrig og Tydskland, denne Ombytning af Jndsigter, denne litterairiske Handel med Oversættelser, Jndførsler af fremmede Aands Producter, de existere ogsaa i den asiatiske Verden, mellem Persien, Arabien og Tyrkiet. Hvor mange berømte Digtere er der ikke paa hiin Side Bosphorus, som vi ikke kjende, Hvor mange yndede Historieskrivere, Tegner af muselmanske Sæder og Skikke, farveblandende Malere i Hr. Barante's Maneer, hvis Navne ere os ubekiendte. J dette, efter original Composition begierlige Aarhundrede, hvor man i de raaeste Lande opdager en Zschokke, en Walter Scott, en Cooper - naar vore Oversættere tænkte derpaa, hvilken rig Bjergmine skulde ikke Digtninger af en Bakki-Efendi, Mesihi, Misri og andre Sangere af østerlandsk Natur, forskaffe dem, Naar man aabner Øinene over deres oprindelige Skjønheder, saa skulle de ivrige Oversættere maaskee, endnu førend Russerne, gaae over Bosphorus, for at udfinde denne ottomanniske Celebritæt. De finde maaskee Stof nok i Mihra Mah's, Kiuprulipascha's, den hellige Sophias, Achmed 1 Valide's Bibliotheker, hvoraf tyve af vore Boghandlere endnu kunde gjøre deres Lykke. Blot den Samling af Digte, som Jahia-Abu-Mansur forfattede, udgjør ikke mindre end ti store Bind, der har blandt Odalikerne været Sophoer og Corinner. Hassan-Ben-Tar kau har i flere Bind samlet deres erotiske Dig te, blandt hvilke isærdeleshed de udmærke sk. ved Gratie og levende Følelse, som man har efChaus, den musselmanske Sapho. Tyrkerne have over Dørene for de for, blicum aabne Bibliotheker, hensat religiøse i resætninger, der hentyde paa Videnskaben, Roes. Over det, som Mohammed II. elinErobningen af Byzans grundede, læser man Videnskabernes Studium er et guddemeligt Bud for de Rettroende.