Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1796-03-04
Til den kongel. Commission om Jødernes Forfatnings Forbedring, er af Hr. Cachel indsendt et P. M., hvoraf man her uddrager følgende: Forfatteren melder, at Jøderne i Kiøbenhavn, overgaae i Usædelighed, Fordomme og Overtroe, alle dem, han hidtil har lært at kiende; dog kiender han ogsaa mange Værdige a. - Rabbinerne, siger han, have migt det den hiin Stat nødvendige og politiske Lov. 7) = skulle ikke følge deres Love, og anvendt den paa vor Tid, paa den Nation, hvoriblandt vi nu leve, og bragt det omsider saavidt, at vi, foragtede af vore kriftne Brødre, have udgjort et af vore Fordomme skolt upidende adskilt Folk og 1) 3 Mosebog 28 Cap. 3 V., hvor kun tales om Ægypten e) Meden, jeg skriver dette, fortæller man mig - og Skiændsel, om dette var sandt; jeg vil hellere selv kalde det i Tvivl. Just nu, da en velvillig Regiering nedsættet Mænd til at forbedre den jødiske Indretning; just nu, da oplyste Mænd ere sysselsatte med, aldeles at foreene, Jøderne med den Nation, de leve iblandt - prædiken Rabbineren offentlig mod at lære Landets Sprog, beragher sig paa et afsindigt Sted i Talmud, for at bevise den Fare, det medfører, at dette Sprog læses. Ogsaa skulle allerede nogle Huusfædre, hvis Troe endnu ikke er sunket saa dybt, at de kunne drage en rabbinsk Prædikens Sandheder i Tvivl, aldeles have forviist det danske Sprog af deres Huse. O Ondskab, o Dumhed, Held mig! Held eder, mine Brødre, der indsee, og med Taknemmelighed erkiende vor Regierings veldædige Hensigter, Held os, at vi ere indfødde Danske, Vor Jdræt, vor Stolthed maa være at fortiene dette Navn Om Opdragelsen siger - hvorledes det seer ud med den, naar Børn betroes til en Opdrager, som man forskriver fra Europas vankundigste usædeligste Vraaer, Polens jødiske Stæder. Disse Mennesker, uden Sæder uden Kundskab i Landets Sprog, ja endog uden Kundskab i det Hebraiske ere Opdragere og Lærere for en tilvoxende Ungdom, af hvilken Staten engang venter Borgere. Saaledes opdragen, opvoxer Ungdommen ; for sin Usædeligheds Skyld forskudt af ethvert bedre Selskab, er den blot indskrænket til Omgangen med sine Lige, og maa saavel i Ungdoms som Manddoms Aarene føre et usædeligt, uædeelt og følesløst Liv. Rabbineren har, foruden det juridiske Fag, og Dommen over det forbudne og tilladte i Ceremoniallovene, intet andet ham paaliggende Kald, end tvende Gang om Aaret at lade sig høre, aflægge Beviis paa sit Skarpsind i talmudistiske Disputationer; men ikke at prædike, Derpaa følger i Almindelighed noget der skulde ligne en Prædiken; men hvor smagløst, hvor usselt, i hvilket Miskmask af ebratsk, chaldælsk, og jødisk, tydsk Foredrag blive her Talmudens skiønneste moralske Sententser belagte med en afsindig Commentair. - Paa denne Maade underviser, og danner man det jødiske Folk Om Bøn: "I de Øieblikke, da de os omgivende Gien stænder opfordre os til, at beundre det unævnelige Væsens Alviisdom, Alvælde, og Algodhed, der fremkalden alt dette til Tilværelse; i den Sindsforfatning, naar hans Fadertroskab giør et dybt Jndtryk paa os samle vi vore Tanker, vi eftertænke, og sande gudelige Følelser bemestre sig vort Hierte. J slige Øieblikke hæve vi os i andægtige Tanker over os selv, føle os ligesom det guddommelige Væsen nærmere; Gemyttet luttrer sig fra enhver skadelig Begierlighed; Tænkemaaden forædler sig, Hiertet er rørt, Sielen opløfter sig; Vi bede. Saaledes tænker og taler Nationens oplyste og ædeltænkende Mand. Taler, og tænker Rabbineren ligeledes Han tier, naar med afsindigt Skraal og usædelige Gebærde flere hundrede Stemmer opløfte sig, og ledsage den skiønneste Bøn med en eller anden Gadevises Malo die, uden at forstaae, end sige føle dens Jndhold. Han tier, naar Palmistens Hymne til Guds Priis, til Taksigelse for hans Godhed, af Cantoren foresynges med en Melodie af Fanden er løs, eller en anden saadan Butleqve, og af Folket følesløst vræles bag efter i urigtige Sprog. - Saaledes forsømt, af usle Førere forledet, staaer mit Folk overladt til sig selv, og sin Eien dighed a. - Man kalde mig ikke Religionsspotter, man troe ikke, jeg vil giøre den og dens Lærere foragte lig; langt være denne Tanke fra mig! En Religiositet, der kun kan bestaae med ægte Moralitet, er mig hellig, og skal blive Mennesket en evig Helligdom. Evig kiøre, og evig dyredare skulle dens Lærere, skulle Navnene; Maimonides, Spalding, Marezoll og det Medigo blive mig; men falske Lærere, Folkets Forførere, Farnuftens Undertrykkere, maa ikke forbyttes med gode Folkelærere; Overtroens Udbredere maa ikke føre Religionslæreres værdige Navn. For at bortrydde disse Hindringer foreslaaer han, g) Det maa ikke være Jøderne tilladt, at lade deres Børn opdrage af polske Jøder; b) Skoler anlægges til den jødiske Ungdoms Opdragelse; c) J Fremtiden skulde ingen Rabbiner antages, der ikke kan underkaste sig Exammen i Hebraisk, Chaldæisk, og Landets Sprog grammatikalsk a. Mine Herrer, Have I Lyst til at læse Eders Broders Tanker, og de Midler, han foreslaaer, som ikke i dette Blad udførligen kunne rummes, ville J behagelig henvende Eder til Minerva for Jan. d. A., som J kunne faae hos Hr. Postmester Lausen. J dette Maanedsskrivt læses ogsaa en Ansøgning til Kongen i samme Anledning, der er ligesaa interessant. - Om Mischmas spidsfindige Disputer anføres eet af tusinde Exempler: "Naar en Høne lægger et Æg om Helligdagen, da paastaae Sammatterne, at man tør spise dette Æg; Hillelianerne, at man ikke tør spise det. Og efterat Forfatteren, blandt andet har viist, at de jødiske talmudiske Love paa ingen Maade kan have deres Oprindelse fra Moses, og følgelig ei staae i nogen undskillelig Forbindelse med Jødernes virkelige Religion; da de i sig selv ere saa uskik kede til deres Hensigt, og endelig ere under saa slette Hænders Bestyrelse; beder han, at Kongen, uden at agte paa den Ansøgning, som Sværmerie og Afhængighed har faaet en stor Deel af Jøderne til at underskrive disse Dage, allernaadigst vil befale, at Jøderne i Danmark i alt maa være underkastede, og blive dømte efter Landets Love, som alle andre danske Borgere, og at de fangtiske Jøder, som hellere vil dømmes efter jødiske Love, allernaadigst maa deporteres til Arabien eller Palæstina tilligemed deres Præst. Kiere Jøder, glæder Eder ved at erfare at Kongen og hans gode Raad søger at forbedre Eders borgerlige Forfatning, og at den vigtige Tidspunkt nu snart er forhaanden, som skal afgiøre Eders borgerlige Lyksalighed eller Ulyksalighed.