Aalborg Stiftstidende, 1828-12-10
Nyeste Post-Efterretninger. Det russisketyrkiske Krigstheater. Ofte vare, i Løbet af den nærværende Krig, Efterretningerne fra Krigsskuepladsen i Østen saa usikkre og hinanden imodsigende, at det faldt saare vanskeligt, at fremstille disse i et sammentrængt nogenlunde tilforladeligt Heelt. Ei letteligt var dette dog nogensinde i høiere Grad Tilfældet end med Hensyn til de Nyheder, Posten denne Gang medbringer. Hidtil stemte de forskjellige Beretninger overeens deri, at Silistrias Fald var uundgaaeligt og endog meget nær forhaanden; denne Fæstnings endelige Erobring fremstiltes som Hovedformaalet for den russiske Hærs seneste Operatiotioner, og som absolut fornøden til at sikkre Warnas Forbindelse med Donauen. Men nu, i det Øieblik Forventningen er meest spændt paa denne vigtige Catastrophe, hedder det paa een Gang fra den moldauske Grændse, fra Bucharest og fra Hermannstadt, at Silistrias Belering er ophævet, ja selv fra Leipzig lyder Schoet af denne Hjobspost. Efterretningen fra den moldauiske Grændse, der er dateret den 19de November, beraaber sig paa Breve fra Jassy af 16de næstforhen, i Medfør af hvilke det indtraadte Sneveir, der gjorde Veiene ufremkommelige og hindrede Transporten af de for den russiske Hær fornødne Levnetsmidler, havde foranlediget Feldtmarskal Grev Wittgenstein, til Tilbagetog, og til at vælge Jassy til sit fremtidige Hovedqvarteer. At det hele dog kun støtter sig paa et uhjemlet Rygte vedgaaes i selve Beretningen, naar det i sammes sidste Deel hedder: Ligesaa utilforladelig som dette Rygte, om Grev Wittgensteins Tilbagetog nemlig, torde vel og den Angivelse være, at SilistriasBelering er ophævet, som følge af Achmed Pascha at Widdins Operationer til hiin Fæstnings Undsættelse. Efter Andre skulde Hussein Pascha have været Russernes Bussemand, og i Bucharest vilde man ved Privatbreve - hvilke man dog selv der ingen Tiltro skjænkede - vide, at det var Storviziren Jzzed Mehmed Pascha, der ved sine Operationer havde foranlediget Russerne til at ophæve Silistrias Beleiring. Denne Beretning er dateret 20de November. Endelig er Skrivelsen fra Hermannstadt, af 22de November, bygget paa et Rygte, hvilket sammesteds havde udbrede sig, efterat flere Stafetter i de sidste Dage vare passerede derigjennem. Den sidstnævnte Tidende er kun deri forskjellig fra de tvende foregaaende, at den alene giver det slette Veirligt Skyld for Russernes Tilbagetog, uden at omtale nogensomhelst Bevægelse fra Tyrkernes Side, som medvirkende Aarsag til denne saa effectfulde Begivenhed. Forøvrigt vilde man i Hermannstadt kjende de specielle Omstændigheder ved den oftnævnte Belerings Ophævelse, idet man fortæller, at Russerne ved deres Afmarsch fra Silistria skulle have fornaglet alt deres defecte Skyts, og opbrændt de Materialier, de formedelst de overmaade slette Veie ikke kunne føre med sig. Moldau bestemmer man til Russernes Winterqvarteer, og ligeledes her Jassy til Grev Wittgensteins Hovedqvarteer. J det lille Wallachi skulle disse Rygter have udbredt den største Skræk for en ny Jnvasion af Tyrkerne. Men, spørge vi, hvor er da General Geismars seirrige og nylig forstærkede Hær bleven af, og hvor alle de Fordele denne Hærfører, ifølge de tidligere officielle Beretninger, havde tilkæmpet sig? Dog vi gientage, skjøndt til Overflod, det Hele er støttet paa Rygter, hvilke man fornuftigviis, indtil videre, ingen Lid bør slaae til, og saavel de talrige Tyrkevenner, som de, der nedbede Heid for de christelige Bannere, vilde udentvivl handle lige overilede, om de heraf toge Anledning til Glæde eller Borg. Vil man endelig, at der skal være nogen Jld tilstede, hvor der er Røg, da kan man ret gjerne antage, at en eller anden hensigtsmæssig Diversion fra Russernernes Side ligger til Grund for de meddeelte Rygter. Sandsynligere vil man i det mindste finde dette, end at Russerne saa pludseligen skulde være blevne overraskede af Veirliget, der er en ligefrem følge af Aarstiden, eller af Fienden. Paa Begges Komme maatte man lige naturlig være forberedt, paa Fiendens saameget mere, som denne efter Sagernes Status kan henvende sin Hovedopmærksomhed paa Silistrias Undsættelse, og som det var at formode, at den nye Storvizir vilde stræbe at betegne sin Ophøielse og at befæste sit Heltenavn ved en Bravoure. Nogen Tiltro fortjener derfor ogsaa en Beretning fra Constantinopel af 10de November, i Medfør af hvilken Storviziren, strax efter at have overtaget sin Post, havde ophævet Leiren ved Provodi og begyndt sine Operationer imod Fienden. En Afdeling af hans Hær skulde under hans egen befaling være brudt op imod Silistria, og en anden Afdeling af samme skulde for det første under Omer Vrione, som Observations-Corps, blive staaende i Nærheden af War na. Sidstnævnte Corps, hedder det videre, skal dog, saasnart det har erholdt Efterretning om Storvizirens Ankomst fra Silistria, begynde sine offensive Operationer imod Warna. Uvilkaarlig paatrænger sig her det Spørgsmaal, hvad skulde der i det urimelige Tilfælde at Rygterne om Donau-Hærens Tilbagegang virkelig vare mere end Rygter, hvad skulde der da blive af Warnas tappre Erobrere, for saavidt disse udgjøre dens Garnison, Holde sig imod overlegen Magt bag de nylig ødelagde, og endnu langtfra atter hidstilte Fæstningsværker, vilde de vanskelig kunne, og paa denne Aarets Tid søge Frelse over Sortehavet, om de fornødne Transportskibe dertil ere forhaanden, vilde vel være, at komme af Dynen i Halmen. At sammenholdes med alt det Ovenstaaende, fortjener maaskee, en særdeles fredeligeklingende Beretning fra Donauen af 23de November, hvori der da, i Fordigaaende sagt, slet ikke tales om Russernes formeentlige Tilbagetog. J Orientens Anliggender, hedder det, torde snart indtræde en Stilstand, der i al Fald kunde foranledige en Nærmelse imellem de krigførende Magter. De Neutrale ville sikkert stræbe, at forebygge Kampens Fornyelse, der sætter Europas almindelige Ro i Fare. Den russiske Armee synes at have rettet sit hele Øiemærke mod Silistria, og med dens Fald, at ville ende dette Aars Feldttog. Ogsaa Tyrkerne synes, at ville indskrænke sig til dens Forsvar, uden at have videre Operationer til Hensigt. Allerede har Feldtmarskalk, Grev Wittgenstein taget sit Hovedquarteer paa den venstre Donaubred, og snart torde vi ogsaa erfare, at den til Storvizir udnævnte Capudan Pascha - der har haft tilstrækkelig Leilighed til, at overtyde sig om den russiske Keisers ædelmodige Tænkemaade - har taget Vinterquarteer i Adrianingen forøvrigt støtter sit Fredshaab paa Sultanens Overbeviisning om den russiske Keisers Maadehold, paa Jndflydelsen af den nye Storvizirs Udnævnelse, og de tyrkiske Diplomater, der undertegnede Akjerman-Tractaten, deres Ophold i Storviziirens Hovedqvarteer, da lade vi disse Fundamenter staae ved sit Værd. Som afgjort ansee vi det derimod: have Russerne, tvungne dertil af Elementerne eller af tyrkiske Sværd, opgivet dette Feldttogs væsentligste Fordeele; da er Freden fjernere end nogensinde, Grundene for denne Formening springe af sig selv i Øinene.