Aarhuus Stifts-Tidende, 1831-02-15
J Berlinerbladet: "Der Freimüthige," læses følgende fra en i Moskau bosat Tydsker modtagne interessante Privatbrev om denne frygtelige Pestsoet: Cholera morbus har denne Gang skaanet mig; men i denne frygtelige Tid - med Damocles's Sværd over Hovedet skulde jeg i det mindste ikke gandske slippe fri for en lille Mindelse om den anden Verden. Det er idag den tredie Dag efter at jeg har forladt Sygekammeret, og mit med Plastre og Jgler belagte Bryst tillader mig nu først den bukkede Stilling ved Skrivebordet. - Den Angst og Urolighed, som fulgte med det første Udbrud af Cholera, havde først fængslet mig i tre Uger, og nu igjen ved et Tilbagefald i 10 Dage - men nu er Alt, Gud være lovet, overstaaet, og da vi heller ikke meere frygte for Cholera, efterat man har fundet saa virksomme Midler derimod, synes Alt igjen efterhaanden atter at føie sig i de forrige Former, og i Munterheden, paa Ansigterne læser man Forsættelsen om en snarlig Befrielse. Cholera er Dagens Theema. Skulde denne usynlige indianske Dame, der ikke frygter noget Klima, og helst reiser i slet Veir, paa sin Reise fra Kalkutta ogsaa ville besøge Eders Residents, saa vilde det sikkert være Dig meget behageligt at eie en Art af Amulet eller Lukasseddel, for dermed høfligst at gjen ne hende fra Din Dør, derfor skal mit Brev denne Gang ikke handle om Andet end om hende. Det er en Sandhed, at Cholera, alt inden vi havde den Ære personligt at kjende den, havde indgydt os al mulig Respekt. Efterretningen om dens Ødelæggelser i det Jndre af Landet, og om dens Natur, vare sikkert de meest foruroligende, som man kan tænke sig, og mangen livsglad Helt har, ligerviis som Reineke Fuchs paa sin Flugt og Bjørnen i Bonden Rustifeils Drøm, faaet Diarrhoe af lutter Angst; men ogsaa her stadfæstede sig den Sætning, at Modet voxer med Faren. Vore bedste Læger kjendte vel de morderiske Parforce-Kure af hine Kryddermanner, der med Colommel og Opium expederede deres Syge i Dosinviis, og teede sig som om derikke var noget bedre Middel mod Pesten, end at udrydde med Stengel og Rod. Var man end ikke meget klogere, saa vilde man dog i det mindste lade som om man var det, og byttede hiin forældede Strategie for en anden, som man smigrede sig med at opfinde Den gamle Loder sagde i Conciliet, ligesom Wallenstein i Leiren ved Nürnberg: "Man har leveret Feltslage nok, – og Lykken har denne Gang saa temmeligt begunstiget vor Æskulap. Endelig blev man koldblodigere, og efterat man havde uddeelt de forskjellige Angrebsroller, gik man Utysket til Livs fra alle mulige Kanter og fandt allerede i 3die eller 4de Concil dets svage Sider, som man i Tide beplastrede med spanske Fluer, og gjorde tilgængelige for Pharmaciens dygtigste Vaaben. Man søgte ikke længere at helbrede Choleraen, for hvilken, betragtet som et fuldstændigt Heelt, der maaskee ikke gives noget Middel - men man sønderlemmede den i sine Perioder; der tillige ogsaa ere Sygdoms=Symptommerne - kurerede den etappemæssigt, og fandt, at naar den første Paroxysme (Diarrhoe, ved sædvanlige Midler var helbredet, paafulgte ikke den anden (Brækning, og at det gik paa samme Viis med den tredie - en Udgydelse af det ved Galden fortykkede Blod i Brystet og Maven.