Berlingske Tidende, 1836-04-07
Da Committeens Referent, AlgreenUssing erklærede, at han, eftersom Committeens Majoritets principale Jndstilling ikke var bleven billiget af Forsamlingen, fandt det mindre passende, at han som Committeens Referent affattede Forsamlingens Betænkning, blev dette Hverv overdraget til Committeens Medlem, Proprietær Tutein. Den af denne forfattede allerunderdanigste Betænkning er af følgende Jndhold: Det har behaget Deres Majestæt allernaadigst at lade Provindsialstændernes Forsamling forelægge til Betænkning et Udkast, til en Anordning angaaende en nøiere Bestemmelse af Retsforholdet mellem Jorddrot, Efterat der i denne Anledning og Fæster. har været nedsat en Committee, bestaaende af 7 Medlemmer, og efterat Forsamlingen i gjentagne Møder har taget Lovudkastet under Overveielse, tillader Forsamlingen sig herved at afgive følgende allerunderdanigste Betænkning. Allerede i Committeen viste der sig tvende forskjellige Retninger i Bedømmelsen af dette Lovudkast. Disse Retninger fremtraadte under Sagens videre Behandling i selve Forsamlingen. Man har derfor anseet det passende, ved denne Leilighed at lade følge med nærværende allerunderdanigste Betænkning de tvende dissentierende Vota, som fra Committeen ere indgivne til Forsamlingen, idet man troer, at Deres Majestæt derved vil erholde en tydeligere Anskuelse om de i Forsamlingen i denne Henseende udtalte Bedømmelser. Man har holdt dette for saa meget hensigtsmæssigere, som de forskjellige Minoriteter overeensstemmende med § 70 i Fdn. af 15de Mai 1834, have forlangt, at deres afvigende Meninger tilligemed de Grunde, hvorpaa de ere byggede, maatte blive Deres Majestæt foredragne. Af Flere af Forsamlingens Medlemmer, blev under Sagen den Hovedanskuelse gjort gieldende, at det maatte ansees tilraadeligt, for Tiden at lade Fæsteforholdet forblive bestaaende med de Rettigheder og Pligter, som den nærværende Lovgivning hjemler. Der blev herfor anført, at ifølge Motiverne til Lovudkastet skulde sammes Hovedhensigt være at bortrydde de Hindringer, som skulde staae i Veien for Afskaffelsen af flere Agerbruget, skadelige Præstationer, navnlig høie Jndfæstninger, Hoveri og Naturaltiende, og at denne Hensigt skulde opnaaes ved at forskaffe Godseieren en større Sikkerhed end hidtil for hans aarlige Jndtægter, samt overhovedet forFæstekontraktens Opfyldelse; men det bør da først og fremmest undersøges, om der ei ligger andre større Hindringer i Veien for at opnaae hiint Øiemed, samt om man tor vente at opnaae samme ved en Lov, som nærværende Udkast indeholder. Aarsagerne til hine Præstationers Vedbliven kunne nu formeentlig agenlunde ene søges i det nærværende Retsforhold, men derimod for en væsentlig Deel i andre udenfor Lovgivningen liggende Aar lager, fornemmelig i de mange andre betydelige Byrder, der paahvile Fæstebonden, i mindre gode Conjuncturer, i Mangel paa god Afsætning af Landets Producter, i Mangel paa Oplysning; og naar disse Hindringer, først ophøre, ville formeentlig ogsaa hine i Lovudkastets Motiver omtalte Præstationer af sig selv ei længer vedblive. Det kunde derfor ei heller antages, at nærværende Lovudkast vil være istand til alene at fremme dette Maal, og det saa meget mindre, som det nu gieldende Retsforhold maa antages i det Væsentlige at sikkre Godseieren i Haandhævelsen af alle hans lovlige Rettigheder. Derimod maa det befrygtes, at dersom det forelagte Lovudkast gaaer over til at blive Lov, Fæsteren da let vil udsættes for en Vilkaar hed, hvorved den ham i Lovgivningen tilsikkrede livsvarige Brugsret bliver mindre betrygget, og navnligen kan det ei antages, at der vil være vundet betydeligt ved at tilstaae, en meere udvidet Udpantningsret, hvis Udovelse ikkun maa geraade begge Parter til Fordærv. Endvidere bør man ei tabe af Sigte, at den ulige bedre Tilstand, i hvilken Fæstegodset nu befinder sig fremfor tilforn, netop er fremkaldt under det nærværende Retsforhold, ligesom i det Hele Fæsterens egen Jnteresse er saa nøie forbunden med Fæsteforpligtelsernes Opfyldelse, at ingen yderligere Midler synes fornødne. Naar blot overalt Afgifterne staae i rigtigt Forhold til Culturens Tilstand og andre ydre Betingelser, ville de ogsaa blive erlagte, ligesom overhovedet Fæstepligterne blive opfyldte. J alt Fald burde Lovudkastets Bestemmelser formeentlig alene komme til Anvendelse, hvor Jndfæstningerne virkeligen ere lave og hvor Hoveri og Naturaltiende er afskaffet; thi disse Præstationers Afskaffelse er i Motiverne betegnet som Hovedhensigten med Loven, navnligen med den i Lovndkastet hjemlede Udpantningsret, og Lovbestemmelsen bør da ei gaae videre end dens Grund; det maa tvertimod befrygtes, at Loven ellers netop vil forfeile sin Hensigt, idet den indrømmer den omhandlede Rettighed, uden at der haves nogen Sikkerhed, for Opnaaelsen af Hensigten dermed. Endeligen blev det fra disse Medlemmers Side yttret, at ligesom de finde det betænkeligt at tilraade en Lov, der efter deres Formening udsætter Fæsteren for Vilkaarlighed, og let vil rokke den Fæsteren tilsikkrede livsvarige Brugsret, saaledes ere der andre Grunde, der tale for at lade Retsforholdet forblive uforandret. Det ansees nemlig af Flere som noget Ønskeligt, at hele Fæsteforholdet kunde undergaae en Hovedforandring, der paa en eller anden Maade kunde udløse Godseieren og Fæsteren af det mislige Forhold, hvori de nu staae til hinanden, og derved undergive Eiendommene en friere og fuldstændigere Afbenyttelse; men en saadan fuldstændig Opløsning af Fæsteforholdet vil blive desto vanskeligere, jo meere man giver det nu bestaaende, Forhold Fasthed. Dertil kommer, at det nærværende Øieblik opviser en meget bevæget Tid, hvad netop Retsforholdet mellem Jorddrot og Fæster angaaer, og det maa nu antages, at enhver selv tilsyneladende ubetydelig Forandring i dette Forhold vil give denne Bevægelse yderligere Næring og ligesom allarmere Fæsteklassen, der i denne Anordning vil see en yderligere Skjærpelse af deres Forpligtelser, der let i en nøieseende Godseiers Haand kunde geraade Fæsteklassen til Fordærv. Mod det saaledes Anførte blev af Flere af Forsamlingens Medlemmer yttret, at naar det siges, at Hovedhensigten med nærværende Lovudkast er at afskaffe visse Landbruget trykkende Byrder, da er dette vel det nærmeste Udgangspunkt for Lovgivningen, men det fjernere vigtigere Motiv er, paa den ene Side Ret og billighed, og paa den anden Side det for Landet Gavnlige, tvende Ting, der her næsten ere uadskillelige. Naar det er lov bestemt, at Brugsretten af Fæstegodset skal af Eieren overlades Andre paa deres og Enkers Livstid, og at Eieren desuagtet maa indestaae for alle kongelige og offentlige Afgifters rigtige Erlæggelse, saa maa Loven vel paa den ene Side ei letteligen tilstede, at en saadan Kontrakt om Brugsretten ensidigen af Eieren hæves, men paa den anden Side er det ligesaa nødvendigt, at Brugeren ei hævdes i sin Brugsret, medmindre han i det mindste opfylder det Væsentlige af de af ham paatagne Forpligtelser. Dette kan ikkun skee derved, at Lovgivningen nøie bestemmer de Tilfælde, i hvilke Eieren kan hæve Kontrakten, og alle andre Lovens Hjelpemidler, hvad enten disse bestaae i Mulcter eller Udpantningsret, kunne ingenlunde føre til Maalet. Det er netop en Mangel paa en saadan Sikkerhed og Bestemthed efter den bestaaende Lovgivning, som det nærværende Lovudkast, har til Hensigt at afhielpe, idet det erkjender, at selve Loven er saa stræng, at den udsætter Fæsteren for stor Vilkaarlighed, dersom ei Domstolene ved at fortolke Loven modarbeidede den; men denne Fortolkning som ingen faste Regler har at holde sig til, fremkalder en Vilkaarlighed i den modsatte Retning, der ikke alene, saaledes som i Motiverne er udviklet, lægger Hindringer i Veien for de ofte omtalte Præstationers Afskaffelse, men endvidere fremkalder en Mangel paa Jnteresse hos Eieren, der til stor Skade foraarsager, at næsten ingen Godseier anvender de fornødne Kapitaler paa Bøndergodsets Ophjælpning; fremkalder, at den efterladne og skjødesløse Fæster, til Fordærv for Agerbruget og stridende mod den Retfærdighed, Loven bør lade Eieren vorde til Deel, hævdes i Besiddelse af Gaarden. Det maa derfor være af Vigtighed at udfinde saadanne Regler, ved hvilke Eiernes og Fæsternes gjensidige Rettigheder og Forpligtelser reguleres paa en billig og retfærdig Maade. Jdet de her omhandlede Medlemmer maatte antage, at nærværende Lovudkast opfylder disse Betingelser, maatte de allerede af den Grund tilraade samme.