Aarhuus Stifts-Tidende, 1833-12-14
(Af Politievennen.) For flere Aar tilbage var det ikke ualmindeligt at vore Læger ordinerede et Præservativ mod nævnte Sygdom, hvilket i fallor, - bestod af en Opløsning af Belladonna. den sildigere Tid skeer det ikke, eller i det mindste meget sjeldent, saavidt Jndsenderens Erfaringskreds, strækker sig. Mange have derfor formodet at dette Middels Upaalidelighed eller vel snarere Skadelighed maatte ved Erfaring være tilstrækkeligen beviist. Men man seer nu en dygtig Læge i Provindserne, til Trøst for fast hver Familie al Landet rundt, bekjendtgjøre, at han efter lang Erfaring kan anbefale dette Middel (dog bruger han det i en anden Form) som et fortrinligt Præservativ mod denne Farsot. Og i Hovedstaden, Høisædet for de danske Medici, som Midspunctet for al vor Lærdom, vide endnu ikke de høit ængstede Mødre og Fædre at der gives noget Forebyggelsesmiddel mod den, uagtet den der har krævet og daglig kræver mangfoldige Offere. Jnds. har prøvet paa at forklare sig dette Phænomen, men er ikke istand dertil. Vel kan der siges, at Lægehjelp er saa let at erholde i Kjøbenhavn, at en offentlig Bekjendtgjørelse i denne Henseende er overflødig; men for at sige dette maatte man glemme at lægge Mærke til, at det her kommer an paa at undvære Lægens Hielp, som den daglige Erfaring endog meget hyppig viser at være utilstrækkelig i dette Tilfælde, som og at det ikke kan falde Nogen ind at søge et Forebyggelsesmiddel om hvis Tilværelse han er uvidende. Jnds. tager sig derfor, i eget og mange tusinde Familiers Navn, den Frihed ærbødigen at anmode det kgl. Sind heds-Collegium, eller nogle af det hæderværdige Lægecorpsets Veteraner, bekjendtgjøre, om ovennævnte Middel kan ansees, for nogenlunde betryggende – hvorom man vel, efter hvad hiin Læge har offentliggjort, ei bør tvivle –, eller om der maaskee gives andre, end virksommere Midler i denne Henseende, samt da hvorledes disse bruges paa den meest hensigtsvarende Maade. Vilde da en eller flere af de Herrer Apothekere bekjendtgjøre, hvor slige Midler kunde mod en bestemt Betaling afhentes uden Recept, vilde det vist være kjerkomment for mange Familier, der ei have Kone til at holde Huuslægge; thi efter en selvtagen Afskrift af den i "Aarhuus Avis og "Dagen aftrykte Recept tør jo Apothekeren Jntet udlevere, og at uleilige en Læge med at give en saadan er jo kun tide og pengespildende, især for Folk udenfor Staden. En saadan Bekjendtgjørelse vilde desuden tjene til at stoppe Munden paa Bagtalelsen, der maaskee her kunde finde en velkommen Anledning til at sætte sig i Bevægelse og sige: saadanne Midler ere homøopathiske og virke som saadanne, derfor vil man ikke anvende dem; eller: Lægerne vil hellere have brav mange Syge, end forhindre Sygdomme, o. s. v. o. s. v., og hvo der, som Jnds., kjender Landets og navnlig Hovedstadens duelige, menneskekierlige og som oftest ikke pengegridske Læger, maa ønske, at Ondskaben betages enhver Leilighed til at skumle over dem. Æittus Ingerslew. Vir integer vitæ, celerisqve purus. Saa reiste hjem en elsket Ven, J Kraftens skjønne Alder; Dog Venner ham skal see igjen Naar Livets Herre kalder. Hvo skal Dig trøste i Din Vee, Du blide Ægtemage? Naar skal Du uden Taarer see, Hvo dem fra Dig borttage! Naar skal Du atter skue ham, Udi de hvide Klæder, Naar vil hiint himmelgode Lam Jndkalde Dig til Hæder; Lad Tid og Taarer trøste Dig, Og see til Dine Spæde: Du misted ham, dog er Du riig: De Glutter smaae Din Glæde! Hans Billed Du med kjærlig Hu Dybt i Dit Hjerte gjemme; De kjære Smaae Du har endnu, Odet Du aldrig glemme. Da vil den gode Fader hist Dig ogsaa engang hente; Saa samles Du med ham saa vist Naar Du en Stund vil vente. Taarepiil.