Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1813-12-14
Vinduesborster ere reent afskaffede, siden man nu polerer de store Ruder med trykte Sager", og Spændebørster ere gaaede Pokker i Vold tilligemed Spænderne. Summa Summarum, naar jeg undtager Gulvskrubbere og Støvkoste, saa er der i denne Tid næsten intet at bestille for Folk af vor Haandtering. Min Svoger, Geert Bundtmager, som allerede for længe siden har lagt Professionen paa Hylden, og snart ageret Speculant, snart Commissionair, har allerede længe raadet mig at slænge Børstenbinderiet Pokker i Vold, men min Faders sidste Ord: "Richard, Richard, bliv ved dine Børster!" ringede mig altid for Ørene, og det varede længe, førend jeg kunde beqvemme mig til, at handle imod hans Paamindelse. Men min Hustro Annike, som aldrig har kunne lide Professionen, saasom hendes Fader har været Lieutenant ved Borgersk bet og derhos Oldermand forHattemagerlauget i Kallundborg, plagede mig saa længe, indtil jeg maatte give Slip paa det forbistrede Børstenbinderie, og jeg for Alvor besluttede at vælge et andet Fag, der kunde sætte mig istand til at leve paa en anstændigere Fod. Jeg speculerede længe paa, hvilket Fag, jeg egentlig skulde gribe til; men omsider sagde min kjere Ægtemage med temmelig høi Røst (tui naar hun bliver vred, saa stemmer hun Discanten høit), "kan din Nathue - din Ærtekjelling - din - ikke gjøre hvad saa mange andre gjøre. - Hvad giør vor Nabo, Skræderen, Hvad gjør David Parykmager? Hvad gjør saa mange af vore Bekjendtere?" – Jeg. De speculere, Moerlille. Men veed du ikke nok hvad Ordsproget siger: Skoemager, bliv ved din Læst. - Hun. Ja, det sige alle Nathuer og Ærtekjellinger. – Nu blev jeg ganske desperat, og tænkde som Tydsken siger: Vogel fris oder stir. Jeg blev med min Kone enig om, at speculere. Jeg solgte mit Huus i Kristenbernikovstrædet, item alle mine Børster og alt mit Værktøi. Da jeg havde gjort Alt i Penge, tog jeg mig en god Dram, for at faae lidt Courage, og gik flux oppaa Børsen. Den første, jeg her stødte paa, var min forrige Svend, Siver, som løb op og ned med en Skriverbog og en Blyantspen i Haanden. Han var, som jeg siden erfarede, bleven Commissionair. "Ei, ei, Mester Richard, skal vi træffes her" sagde han, og slyngede sin Arm ret venskabelig omkring mig. Vi kom snart i en meget fortrolig Samtale, og han meente, at naar jeg kun vilde følge hans Raad, saa skulde Alting nok gaae godt. Efter megen Snakken frem og tilbage besluttede jeg da, efter Siverts Raad, at kjøbe 8 Baller Bomuld til 30 Rdlr. Pundet. Det varede ikke fem Minuter, saa kom han traskende med en Mand under Armen, der kjendte mig ligesaalidet som jeg kjendte ham, og inden jeg vidste et Ord deraf var Handelen sluttet. Jeg fik en lille Sed deel, som jeg satte mit Navn under, og dermed var Tingen afgjort. Neppe var jeg kommen hjem og fortalte min Kone hvad jeg havde gjort for et Kjøbmandskab, førend Sivert ganske forpustet kom løbende og spurgte mig, om jeg vilde sælge min Bomuld for 36 Rdlr. Pundet, Det lod jeg mig ikke sige to Gange, og tog min rene Prosit 1800 Rdlr. Nu var Anke igjen saa tam som en gammel Tævekat. "Seer Du det, Du lille Tossehoved (saaledes kalder hun mig altid naar hun er mild), saaledes maa man tage det. Hvor mange Børster maatte Du ikke gjøre, førend Du kunde tjene 1800 Rdlr. Nu var derikke andet end Fryd og Gammen i vort Huus. Mutter løb flux hen paa Torvet og kjøbte en feed Gaas. Den blev fyldt med Æbler og Svedsker. og derpaa fortæret om Aftenen i et glad og fornøiet Selskab. Vi drak Puns med Berberissesaft, og sang og drak Skaaler til langt ud paa Natten. Jeg kom ikke til Sengs førend Kl. 2, og da jeg var falden i Søvn drømte jeg ikke om andet end Børsen, og Bomuld, og Speculationer. Fuld af Længsel efter at Klokken snart igjen maatte være tolv, paa det jeg kunde komme paa Børsen, paagnede jeg op. Endelig slog den lykkelige Time, og nu ilede jeg op til Lykkens Tempel. Her traf jeg da, ligesom i Gaar, mange gamle Venner og Bekjendtere, lige fra Jens Slagter til Franz Kniv smed. Alle talede om Coursen, om Krig og Fred og saa meget andet. Jens Slagter vilde vedde en Bolle Puns paa, at et Pund Bomuld inden 8 Dage vilde være i 70 Rd., men Franz Kniv smed meente derimod, at saavidt han afde sidste Aviser kunde mærke, vilde man snart kunne vente Tilførsel af denne Artikel fra China, og at, efter hans Mening, Riis, som kommer Pokker i Vold fra Siberien, just var en Artikel, som var værd at speculere i. Men vi fik ikke længe Lov til at fortsætte dette Handels-Collegium; midt i Discoursen kom een Mægler og trak Jens Slagter og en Anden Franz Knivsmed bort fra os. Jeg søgte nu i den store Trængsel at faae fat paa Sivert og var saa heldig at træffe ham, men han havde saa travel, at han ikke kunde opholde sig ret længe. Han sagde mig blot, at der jages nu i Bomuld, og at det var endnu Tid at kjøbe til 40. Jeg forestillede ham, at det var urimeligt at kjøbe til 4 Rd. mere i Dag end jeg solgte for i Gaar; men Sivert meente at det var noget, som en ægte Specu lant aldrig maa bryde sig noget om. Sivert, tænkte jeg, er en klog Karl, han maa nok vide hvad der er rigtigt, og jeg kjøbte nu Bomuld til 40 Rd. Næste Dag solgte jeg den igjen til 44 Rd., og profiterede atter 2000 Rdlr. Jh, naar det gaaer saaledes, saa skal Fanden være Børstenbinder, tænkte jeg. Jeg blev nu ved at kjøbe og sælge, og Richard & Comp. var nu anseet paa Børsen, for et meget solid og reelt Huus. Jeg troer, jeg kunde have kjøbt for Tønder Guld paa Puf, om det havde faldet mig ind. Men med eet hørtes det Tordenskrald: at Varene gik ned. J Begyndelsen ansaae man det for blind Allarm, og dumt Snak, og reent Fjas, men tilsidst saa mærkede man paa de lange Ansigter, at det var Alvor. Sivert skaffede mig endnu i Tide af med mine Varer, og meente, at jeg burde takke Gud, at jeg slap med et Tab af lumpne 8000 Rdlr., da andre Folk fik ganske andre Øresigener. Jeg har nu ingen Børster - intet Huus - ingen Penge, og er endnu oven i Kjøbet i Gield for 12,000 Rdlr. Jeg mærker alt for tydelig, at jeg aldrig vil forvinde det Knæk, jeg har faaet baade paa Sundheden og Pungen. Det eneste hvad jeg har udbedet mig af min Kone er, at hun skal lade sætte efterfølgende Gravskrift paa min Liigsteen, naar jeg engang bliver begraven paa Fattigkirkegaarden. J stedet for at man ellers pleier at sætte paa Liigstene Engle eller Dødningehoveder, og andre Tegn, som kun minde om Døden, er det min Villie, at der skal sættes paa min Liigsteen en Børste, og under denne disse Ord, som jeg selv har sat i Riim: Her hviler Richard Børstenbinder, En gammel afslidt Børste lig; J Graven nu for seent han finder: At Børsten kunde gjort ham rig Bliv Vandringsmand ved dine Børster Det være af hvad Slags der er Hvis efter Guld du uklog tørster, Saa husk paa ham, der hviler her! Om Diamanter.