Norske Intelligenssedler, 1811-11-12
Anecdote. En eensidig gammel Sproglærer sagde til en ung varm virksom og indsigtsfuld Lærer i Naturvidenskaberne: Underviisningen i deres Fag skal snart afskaffes; thi den hindrer Fremgangen i de lærde Sprog. Saa, svarede den unge, artig nok, man vil jo danne de Unge til Videnskabelighed, og dog vil man forbyde dem at lære den almindeligste Videnskab, den hvis Nytte de selv indsee, den, hvori alle flittige Unge aflægge gode Prøver den, som tjener til Afvexling, ved de tørre Sprog-Studier, den, som hører til de mest behagelige og lærerig, Fag. Man seer saamen meget godt paa Ungdommens Tarv, sagde han videre, og føiede endnu til en af de agtværdigste Lærde kalder dem, den almindeligste Videnskab, og siger, Sprogen som indrømmes saa høien Plads, er jo slet ikke Videnskaber, men blot Midler. Her blev den Gamle vred, og da han ei kunde gjendrive den Unges Argumenter, svarede han med en Skole-hierarkisk Mine Ljeg har saa mine Grunde, hvorved han vilde kade den Unge føle, at han ei havde kastet saa mange Gloser op som ham. Snoede derpaa Ryggen til og gik. Almagt: Hvem udgransker Dig, Hvo er den, der kjender Dine Veie, Nei, Menneske, Nei, her maae vi tie. Naar Du, o Herre, først river Moderen, og siden, den eneste Støtte, nemlig Faderen, fra uforsørgede Børn, der trænge til Veiledning, til Omhue og Lærdom: loda! o da, betragte vi Disse med Veemods taarefulde Blik: 8 dal og da, synes vi Du er haard. Men, nei, hvor fandtes seet af Dine Spor, Dine; Handlinger, der ei bærer Præg af Viisdom, af idel Godhed; skjøndt en Tid skjult for os. Men Fremtiden opklarer mange af dine Handlinger, om ikke alle. Saaledes see vi, at en værdig Mand, en trofast Ægtemage, og ømre somhufuld Fader, segnede for Dødens Lee den 30ter October 1811. Denne var Velædle Herr Skibs-Capitaine Niels Case, der blev fremvinket at see Verden 1761. Med kjækt Mod og utrættelig Flid pleiede Han Havets Bølger fra sit 10de Aar. Han indgik i Ægteskab den 8de September 1794 med Velædle Jomfrue Gunnild Soelberg, som glædede Ham med atte Børn, af hvilke de fire ere samlede med sine værdige Forældre, og fire igjenlevende, der endnu bortbytte deres Tab med Uskylds Glæder. Skjæbner, hvor ulige ere ikke Jn Faa, ja meget faa ere De, som Skjæbnen fra Fødselsdagen til Dødsdagen har været blid; og hvo af Edder, som har smagt Ægtestandens Sødheder, hvo ere De, som et tillige har smagt dens Bitterheder, Ob velsignede Afdøde, imedens Du sad under den Brittiske Magt, og Dine Tanker hvilede allene paa Dit Hjem: Dine Veemods-Taarer tolkede allene Din kummerfulde Siels Forfatning: da forlod Din hulde Mage Dig ved Dødens hastige Komme den 22de Juli 1809. O! hvad fandt Du ved Din Hjemkomst, kun stre moderløse Børn Ogsaa dette bar du med Taalmodighed. Du! Du, som saa ofte saae Døden for Øinene, naar Havet bruste, Bølger paa Bølger optaarnede, for at sluge Dig i sin graadige Favn: for Dig! for Dig var ei Døden ukjendt; og hvad Under da, at du døde stille og rolig. Lyksalige, vi kjendte Dig som en værdig Borger, som en retskaffen Mand, og dette, forenet med Religionen, giør Evigheden blid. O Menneske, Naar Du trodser Religionen, naar Du spotter Døden: leer af Opstandelsen, da gak ind, og see paa en Død, der med hellig Taushed, dog indgyder dig Frygt. Henfarne! Velsignet være Dig, for hver Dag vi kjendte Dig Du er fra os; med Fred over Dit Støv, P. H. W.