Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1769-10-06
Skyndings Begravelser. an bør elske alle Mennesker, stræbe at rette deres Feyl, og vise dem Dydens Vey. J Betragtning af denne Kiærligheds Pligt holder man sig forbunden at udgive offentlig følgende korte Betænkninger over Jødernes Skyndings=Begravelser: Besynderlig er det Jøderne i Dannemark, som har den slette Skik at begrave deres Døde, eller rettere talt, dem, man troer døde, nogle Timer efter at Siælen har tabt sin Virke=Kraft. Altsaa naar man vilde have Underretning om deres Syge, har det maaskee rettere at spørge; Om de allerede var i Jorden, end om de vare døde, Paa det første Spørsmaal. kunde man faae vist Svar, men paa det sidste ikke. Man vil bygge denne Skynding paa de Ord i 5 Mose B. 21 Cap. 22 b. men de blive brangelig udtolkede, siden alle veed, at her tales i Texten om en afstraffet Misdædere, om hvis virkelige Død der ingen Tvivl efterlades. Videre synes mig, at alle Jøderne ikke forstaae Ordene paa een og den samme Maade: Portugiis Jøderne i Holland og Engelland, skiønt de begrave deres Døde hastigere end alle andre Folk, die dog tolv Timer med en formeent Død, hvis Han er død af en langsom Syge, og 24 Timer, dersom han er død hastig at Apoplesie, ja som jeg har hørt er de endog saa fornuftige, at give største Agt paa om nogen udvortes Varme, kunde give det ringeste Tegn til Liv. Jeg veed ellers ingen Sted i Skriften, som holder med og understøtter disse Begravelser i Hastværk, naar Døden ikke er ufeylbar, som efter en dødelig Vunde, Slag eller Hug. Tvertimod skulle man kunde give Prøver paa Langsomhed i disse Tilfælde. Da Sara har død, reyste Abraham sig for at begrave hende, og siden giøre Contrack om Gravstæderne med Hets Børn, som først maatte mægle imellem ham og Ephrom, der siden kom at tale med Abraham for at slutte denne Contract, alt dette gik for sig for Begravelsen, og hvoe troer, at dette kunde afgiøres saa hastig paa en Dags Tiid eller toe, Ja havde det ikke været. ret en Skik blandt Jøderne at holde deres Døde tilbage nogen Tiid førend de begrov dem, da havde den Sunamitiske Kone ikke haft Tiid, at gaae fra Sunem til bierget Carmel hen til Propheten Elisæus, for at raadfør re sig med ham, angaaende hendes Søns Død. Propheten sendte først sin Dreng, men da han kom hiem igien uden at kunde opvække Barnet, saae han sig nødt til at gaae derhen, i egen Person. Altsaa var det at øn skee, at disse gode Folk vare meere forsigtige, og at de betragtede den Skade, som deres hastige Begravelser ofte kan foraarsage. Gud veed, hvormange de har begravet endnu levende, siden Erfarenhed har viist os, at mange ere komne tilbage fra Graven, hvilket man kan eftersee hos de lærdeste Forfattere. Men jeg er bange at disse Folk, som ære og troe saa høyt deres Traditioner, ikke agte paa eller fæste Troe til vores Skribenteres Fortællinger. Et eneste uomstødeligt Beviis kunde overbevise dem, om denne her anførte Sandhed; men hvor skal man finde det, blandt Jøderne eller de Christne, hos de første findes det vist ikke, efterdi de begrave deres Døde alt for tidlig dertil, og hvad der tildrager sig under Jorden, kan ingen vide. Hvad de sidste anbelanger, maa man mærke, at det ikke gaaer paa hver Dag at staae op igien, efterdi man altid forsømmer at opvække de Døde, ja man hindrer dem just derfra, ved at legge dem paa et Bord i den fri Luft. Hændes det engang nu og da, at en kommer til Live igien, kommer det ikke længere end iblandt Slægtningene, og man lader sig nøye med at sige gandske løselig og som enpassantHan er ikke død endnu, da og gemeen lig de, som saaledes komme til Live igien, døe gandske rigtig nogle Qyeblik derefter. Meget sielden er det, at en lever op igien, og fremturer at leve nogle Aar. Men hvad vil man sige, om der maaskee kunde vises i Skriften, 2 Kong. 13, 21. et meget antageligt Beviis, Den hellige Historie fortæller os, at da Maaos Troupper kom i Landet, og blev seet af nogle, som vilde begrave en Død, iilede disse at kaste Legemet i Elisahs Grav. Dette Legeme, rullede saalænge i Graven til det naaede Prophetens Been, hvorudover det levede op igien. Har det ikke Rimelighed, om man vilde sige, at denne Mand vaagnede op af en Syncope, i det han blev nedkast i Elisahs Grav, og der tumlede runden omkring?