Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-11-22
Nyeste kilderie af Kjøbenhavn. Fjortende Aargang. No. 93. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Løverdagen den 22 November 1817. Jubelpsalme, afsjunget i Thisted Kirke ved Reformations Jubelfestens Høitideligholdelse. Tyset slukkes, Solen blegner, Kraft og Ungdom svinde hen. Løvet falmer, Egen segner Mod den dunkle Grav igjen. Men af Graven atter stiger Livet i forynget Vaar, Sørnen brydes, Døden viger Og en ny Natur opstaaer. Verdens Frelser, Zions Vægter, Mørkheds Fiende - Lysets Gud, Ryddede blandt Jordens Slægter Overtroens Klinte ud. Kjerlig var hans blide Lære, Broderkjerlighed hans Krav. Dydens Løn, dens Haab, dens Ære, Smilte bag den dunkle Grav. Men det lyse Tempel falder, Styrtet om af Mørkheds Hær, Daarskab knæler og paakalder. Jkke Gud – men Mennesker; Klærker slynge Dumheds Kjeder, Om den tageblændte Jord, Og, imens Fornuften græder, Mætte sig med Guld og Mord. Da opsteeg til Dig, Du Høie, Lastens Skrig og Dydens Raab; Og Dit ømme Faderøie, Smilte Vemod, smilte Haab; Du Din djerve Tjener sendte, Lagde Kraft i Heltens Haand, Og den glade Verden kjendte J hans Lære - Jesu Aand. Trygt paa Zions høje Tinde Skal Din Kirke evig staae, Himlens Hære skal forsvinde, Jordens Herlighed forgaae; Men Din Almagt og Din Ære, Og Dit Rige skal bestaae; Lovet, takket, priset være Du vor Gud. - Halleluja!! Om den engelske Arve-Succession. Grundprincipet, hvorpaa den engelske ArveSuccessionsret er bygget, er, efter W. Blackstone, dette: at Kronen, i Følge de almindelige Love og den constitutionelle Vedtægt, er arvelig, og det paa en i sig selv særegen Maade; men at Arveretten fra Tid til anden kan blive forandret eller indskrænket ved en Parlamentsact, under hvilken Jndskrænkning Kronen dog vedbliver at være arvelig. Man har intet Exempel paa, at den engelske Krone nogensinde er bleven antaget for at være en Valgkrone, uden af Regiciderne i Carl den Førstes berygtede Forhør. Kronen arves i nedstigende Linie af den regierende Konges Efterkommere; saaledes kom den fra Kong Johan til Richard 11. igjennem en lige Linie af sex Generationer; den mandlige Arving har Fortrin for den qvindelige, og Førstefødselsretten iagttages her. Saaledes succederede Edvard V. fremfor Richard, hans yngre Broder, og Elisabeth, hans ældste Søster. Naar den mandlige Linie er uddød, gaaer Kronen paa samme Maade over tilden qvindelige Linie, overeenstemmende med den gamle brittiske Vedtægt, der omtales af Tacitus: Qvinderne pleiede at anføre i Krig, og Kjønnet gjorde ingen Forskiel i Regjeringen. Saaledes succederede Maria I. Edvard IV., og Henrik Vils Datter, den skotske Dronning Margarete, snecederede dennes Søn, da Henrik VIIIdes Linie var uddød. Men blandt Qvinderne gaaer Kronen, i Kraft af Førstefødselsretten, ene til den ældste Datter og hendes Afkom. Derfor arvede Dronning Maria, da hendes Broder døde, Kronen allene, og ikke i Fælledskab med sin Søster Elisabeth. En afdød Persons Efterkommere i ligeLinie blive staaende paa samme Plads, hvor han havde staaet om han endnu levede. Saaledes succederede Richard H. sin Bedstefader, Edvard III., i hans Faders, den sorte Prindses, Nettighed, mens alle hans Onkler, hans Bedstefaders yngre Børn, udelukkedes. Naar Efterkommere i ligeLinie mangle, gaaer Kronen over til den sidst afdøde Konges nærmeste Sidelinie, forudsat, at de i lige Linie ere af Kongeligt Blod, der fra den Stamme, der oprindeligen fik Kronen. Saaledes suecederede Henrik I. Wilhelm II., Johan Richard, 1., og Jacob I. Elisabeth, fordi de alle nedstammede fra Wilhelm Conqueror eller Erobrer, som da var den eneste Kongelige Stammefader. Naar en Broder, Onele eller anden Bestægtet af Sidelinien, eller af Halvblod, skal arve, kommer det ikke an paa, at de nedstamme fra samme Fader, og Moder; det er nok, at de nedstamme fra En, der var af Kongeligt Blod. Saaledes succederede Maria I. Edvard V., og Maria igjen Elisabeth, alle Børn af een Fader, Henrik VII., men af forskjellige Mødre. Men dog er Arverretten, ikke nigienkaldelig; thi der staaer i Parlamentets og Kongens Magt at udelukke den umiddelbare Arving, og overdrage Arveretten til en Anden. J den engelske Statutbog forekommer derfor ogsaa ofte det Udtryk: "Hans Kgl. Majestæt, hans Arvinger og Efterfølgere."¬