Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-08-21
Jndsenderen vil her ingenlunde vove at afgjøre noget om Rangen i Kunstens Rige. Kun saameget maatte det tillades ham at sige: Enhver, der med sit indre Øie formaaer at opfatte det Guddommelige i Naturen, saavel i den hele som i dens enkelte Dele, og som paa en genialsk, characterisk og sand Maade veed at fremstille, hvad han har opfattet, er Kunstner, uden videre Hensyn til den Form, hvorunder han fremstiller det. Hvad enten han bruger Ord, Toner, Marmor, Farver eller Kobber for at meddele Andre sine Anskuelser, er han ligefuldt Kunstner. Blandt alle Kunstens Dyrkere har man hidtil, og det vel ikke aldeles uden Føie, betragtet Kobberstikkeren fra en underordnet Synspunkt, idet han nemlig blot ligesom eftergjorde andre Kunstneres Frembringelser, og altsaa paa en mere middelbar og mindre original Maade kom i Besiddelse af det, han frembragte. Jmidlertid er dette vel næppe saa ganske sandt, thi Kobberstikket er jo ingenlunde en simpel Efterligning af Maleriet eller Billedhuggerarbeidet. Dette har Legemet og hiint Farverne forud, som Kobberstikket maa søge at erstatte, og allerede hertil hører en Originalitet, som vistnok fortjener Agtelse. Jmidlertid vilde man, dersom Kobberstikkeren ikke kunde gaae videre, dog i det høieste kun betragte ham som en duelig Oversætter, der vidste paa en interessant og genial Maade at overføre andre mere uddannede Sprogs Skjønheder i sit eget; og han vilde endda blive staaende paa en underordnet Plads i Kunstens Rige. Men naar Kobberstikkeren uden de andre Kunstneres Hjælp fremstiller Naturen paa en ligesaa genial og sand Maade som disse, endskjøndt hans Sprog er fattigere, da turde han vel ogsaa kaldes original Kunstner. Allerede i Aaret 1816 røvede Petersen, ved sine udgivne "Studier efter Træer, at han besad et saadant Anlæg. De vise noksom, hvor nøie han har studeret de enkelte Træsorter, og hvor rigtigt han har vidst at opfatte Characteren af disse saavel i deres forskjellige Aldere som i deres forskjellige Groupperinger og Enkeltheder; og man gjorde sig et ikke ugrundet Haab om, at P., som saa heldigen havde vidst at idealisere een af Landskabets vigtigste Prydelser, engang i Tiden vilde gjøre Fædrenelandet Ære som Landskabs Kobberstikker. Jmidlertid udkom deraf ikke mere end 3 Hæfter, og de andre mindre Arbeider, som han efterhaanden leverede, sagde os kun, at han endnu ikke havde studeret Belysningen, Effecten og Holdningen, disse ikke uvæsentlige Dele af et saadant Arbeides Fortjeneste; ja de paa Subscription udgivne danske Egne lode endog befrygte, at han, der nu ganske syntes at arbeide af conomisk Trang, vilde være aldeles tabt for Kunsten. Men, imedens Kunstens og Ps. Venner saaledes ganske havde opgivet det skjønne Haab, de engang gjorde sig om hans Fremskriden, fremkom han lige saa overraskende som uventet med sin Grib Skov(Alen i Høiden og 1 1/2 Al. i Breden), der skulde træde istedetfor det 4de og sidste Hæfte af de ovenberørte Studier. J Sandhed, enhver Kunstner og Kunstelsker maatte inderlig glædes ved dette Arbeide, og enhver Miskjendelse maatte bortfalde. Den vakte Frygt var nu forsvunden, P. havde, medens trange Kaar nødte ham til at arbeide for et større Publicum, der lettere lod sig tilfredsstille, ingenlunde tabt sit store Maal af Sigte; i beskeden Stilhed havde han kæmpet fremad; og nu forelagde han os pludseligen Frugterne af sin lønlige Stræben. Vi see ham her ikke blot den samme som i Studierne, men noget langt mere. Den lige saa rigt som smagfuldt udstyrede Forgrund viser noksom, hvor omhyggelig han har studeret endog Naturens mindste Enkeltheder, og det Characteristiske i de skjønne og store Skovpartier saavel som de enkelte Træers ædle Form og den i det Hele, uagtet hver enkelt Details Nøiagtighed, herskende indviklede Forbindelse er et skjønt Beviis paa de store Fremskridt, han har gjort, men især røber Compositionen og Anlægget tydeligt den vordende store Kunstner. Jmidlertid er dette Arbeide desværre ikke uden Feil, og, idet Anmelderen ikke omtvivler, at P. baade har Beskedenhed nok til at tiltroe sit Stykke Feil, og Kundskab nok i sit Fag til at indsee dem, naar han gjøres opmærksom derpaa, vil han henpege paa de vigtigste af samme. Hvad der først og fornemmelig støder Øiet, og end mere vilde gjøre det, hvis vi ikke idelig tabte os i Anskuelsen og Beundringen af de alt anførte Skjønheder, er den, næsten maatte jeg sige forskrækkelige, Luft, der egentlig slet ingen Ting ligner. Jmidlertid tør vi sikkert af P. Flid og Stræben vente, at han, naar ham levnes Tid og Rolighed dertil, ogsaa med lige Held vil studere Luft og Skyer. Holdningen eller Luftperspectivet er heller ikke lykkets; men dette ligger fornemmelig deri, at de fjernere Gienstande (hvis Formers Utydelighed iøvrigt noksom viser, at han har villet lægge dem i en længere Afstand) ere for mørkt ætsede. Det synes iøvrigt, som om han af Frygt for at bringe for megen Uro i Belysning og Effect er forfalden til en altfor stor Rolighed, der næsten grændser til Monotoni, og den saa ængstelige Nøiagtighed, hvormed hver enkelt Deel af Forgrunden er udført (hvilket maaskee kommer deraf, at P. endnu ikke nøie nok har opfattet slige Smaavexters o. s. v. Characteer, og derfor copierer for strængt) forekommer Jndsenderen som ikke svarende til det Øvrige. Det seer næsten ud, som om Forgrunden ikke hørte til dette, men til et andet skarpere og mindre genialt, maaskee afcopieret Stykke. Dog alt dette er noget, som P. ved fortsat Studium kan rette; og hans hidtil gjorte Fremskridt berettige os aldeles til at troe, at han vil det. De mere specielle Feil, f. Ex. en forseilet Skygge eller et enkelt Træes rigtige Stilling o. s. v. forbigaaes her som mindre vigtige. Kun maa Anm. endnu bemærke, at Egegrouppen, eftersom dette Stykke skulde udgjøre er Hæfte af de i 1816, 17 og 18 udkomne Studier (hvis 3 Hæfter udgjøre Bøge=, Ege og Naaletræer) baade med Hensyn til Pladsen og Behandlingen (hvorvel den heller ikke er feilfri) har faaet altfor stor Overvægt over de to andre Træarter, og dette fortjente den maaskee saa meget mindre, som dog Bøgen ret egentlig har hjemme her, og unægtelig udgjør Grib Skovs fortrinligste Prydelse. Men, idet vi saaledes have omtalt nogle af P. Feil og søgt at gjætte Grundene dertil, kunne vi ikke med Taushed forbigaae endnu en Omstændighed, der maaskee ogsaa turde hindre ham i hans Fremskriden paa en saa hæderlig begyndt Bane.