Jyllandsposten, 1841-08-20
Med hjertelig Følelse og levende Deeltagelse maajeg udtale mine varme Ønsker for Bondestandens Fremgang i Dyd, Dygtighed og Frihed. Gid de Baand, som endnu hvile tungt paa Bonden, snart maatte opløses, Gid Borger og Bonde stedse meer og meere maatte nærme sig hinanden i Kiær= og Lighed, hvorved Landet vinder i Velstand, Magt og Lykke; thi naar Bonde og Borger sammen staae, vil Almeenaanden, Rødder slaae. Men vi maae ikke lade det blive ved blot tomme Ønsker og fromme Forhaabninger, men vi maae tage fat paa Gierningen, og see at udrette noget Gavnligt for Nutid og Fremtid. Vel maae vi glæde os over, hvad der er gjort for Bonden i de sidste 60 Aar, men der er dog Meget tilbage. Vi kan ikke rose os af vor Frihed, saalænge Hoveri og Jndfæstning endnu hersker paa mange Steder, og man hører saa ofte det Udtryk blandt Fæstebønder: "Forbedrer jeg min Gaard, da giør jeg Skadefor min Søn, og det er jo begribeligt, at der ikke kan være stor Lyst for en Bonde at plante et Træ eller anvende nogen Bekostning paa sin Gaard, naar han forestiller sig, at hverken han eller hans Børn kan høste Frugter deraf, derfor kommer Agerdyrkningen aldrig i nogen rigtig Flor, saalænge Fri-Eiendoms-Retten ei hersker overalt. Men ofte ligger Skylden hos Bonden selv, der mangler Mod, Selvfølelse og Selvtillid, de betænke ikke, hvor stort et Gode Friheden er; thi mange Bønder har været tilbuden den paa billige Vilkaar, men har ikke vovet at tage fat, hvilket de siden høiligen maatte fortryde. Ja selv Proprietairerne lide derved, da de fastsatte Hoveriforeninger ikke svare til den Agerdyrkningsmaade, som nu er brugelig. Gud give, at den Erkjendelse snart maatte besjæle enhver Bonde med ædel Selvfølelse, Selvtillid og Mod, at Friheden er kjær for den vilde Fugl, hvormeget mere bør den være det for et fornuftigt Menneske. Nogle vente paa, at Kongen skulde udgive en Lov, der skulde bestemme, hvad der maatte svares af en Gaard eller et Huus; men Hs. Majestæt har selv sagt mig, at det ikke staaer i hans Magt at fratage Proprietairerne de Rettigheder, de fra ældre Tider har havt, det kan alene skee ved mindelige Foreninger mellem dem og Bønderne. O, vær da ikke forsagt, kjære Bonde, men tag fat saasnart Du bliver tilbuden Din Frihed, enten som Selveier eller Arvefæster, og vær ikke, som vore Forfædre, bange for nye Forandringer. Da fordum Grev Bernstorff vilde løsgive sine Bønder for Stavnsbaandet, bad de ham om at beholde det; de vilde hellere blive i hans Vold, end de vilde løslades. Da Udskiftningen gik for sig, vare de bange derfor, og især for Udflytning; men hvilke herlige Frugter have vi ikke siden høstet deraf, Dog, vi tør ikke rose os meget af vor Dygtighed, saalænge endnu saa mange store Heder ligge udyrkede her i Landet; det er sørgeligt, at vi har saa mange næringsløse Familier og saa megen Jord udyrket, og hvad er Aarsagen, Mangel paa Drifts-Capital, Jeg selv har engang været tilbuden en Hedelod paa 14 a 15 Tdr. Land for tyve Specier, og dog flad Jord, men hvad kunde det nytte at faae det med et Par tomme Hænder; for Sligt burde der gjøres noget Forskud, at det kunde komme Staten til Gavn. Det er derfor jeg taler og derpaa gaaer min Stræden ud, at opmuntre den talrige og hæderlige Forsamling til at følge Exemplet paa Bellevue, der blev ligesom nedlagt en Kierne, lad os opelske den paa Himmelbjerget, at den kan blive til et stort Træ, hvoraf vi i Fremtiden kunde høste gyldne Frugter. Hvad kan være større Ære eller større Glæde, Naar Enhver, som her er tilstede, vilde give noget Lidet, saa kom der nok noget Stort ud deraf, disse Bidrag kunde da flyde sammen med hine paa Bellevue og kunde maaskee i Forening med hinanden danne en Capital, med hvis Renter kunde gjøres en Begyndelse. Men hvortil skulle disse Penge anvendes, Vi tør vel ikke tænke os i det Store, nei, lad os hellere, efter vor første Landmands Hr. Kammerraad Drewsens Raad, gjøre Forsøg i det Smaae, og see at den retskafne Bonde prøver at for hjælpe de fattige Huusmænd, saa de med Tiden kunde blive, hvad sal. Hr. Provst Høeg, har anbefalet dem til, nemlig: Gaardmændenes Lærmester i Agerdyrkningen. Jeg er selv Huusmand og veed altsaa, hvor høiligen Huusmændene trænger til Hjælp og hvor langt de staaer tilbage i Agerdyrkningen; her troer jeg vort Jndskud vilde komme herligt tilpas. Jeg har i flere Aar dreven min Lod med mine 2de Køer, og jeg føler mig lykkelig derved. Jeg har søgt at opmuntre Flere dertil, men de trække paa Skuldrene og ryste med Hovedet og sige, ja gid vi havde Redskaberne og lidt Forskud, hvor lykkelig vilde vi da ikke føle os, naar vi bestandig kunne arbeide for os selv og ernære os paa vor lille Lod; hvor haabefulde Udsigter var der for os, naar Alderdom og Svaghed tiltage, og hvor gavnligt vilde det ikke være for jordløse Huusmænd og Jndsiddere, der ere trængende nok til den Skilling, der kan fortjenes ved Dagleieri. O lad os da bevæges til at opoffre en lille Gave, Hver efter sin Stand og Evne, for vore trængende og dog flittige Medarbeidere, Hvad vi offre i Dag, det spares siden ved Fattigvæsenet, lad os takke Gud, at vi ikke, som vore hedenske Forfædre, skulle offre til de stumme Afguder; hvad de offrede til dem, kunne vi bruge til Plovjern. Jeg er for Øieblikket saa rørt i mit Hjerte og saa henrykt i min Fatning, at jeg med Glæde vilde opoffre Alt, naar det kunde virke til Statens Vel, men kunde her endda indsamles saameget, at blot een eneste Huusmand kunde aarlig forhjælpes, da skulde det dog glæde mig, som om en stor Lykke var mig selv vederfaret; og i det Haab, at dette mit Ønske maa gaae i Opfyldelse, da vil jeg, som simpel Huusmand, med den fattige Enke i Templet, af et glade Hjerte opoffre 1 Rbd. af min ringe Formue og 2 Mk. aarlig i 10 Aar, naar da Alle vilde følge Exemplet og naar der vare nogle Mænd, som vilde modtage Pengene og træde i Forbindelse med dem paa Bellevue, og naar disse Mænd da vilde gjøre nærmere og hensigtsmæssige Foranstaltninger, saa tvivler jeg ikke om, at Sagens Øiemed eengang vilde krones med Held, og dette er mit Ønske, tilligemed Glæde, Lykke og Velsignelse over det danske Kongehuus og vort kjære Fædreland, Nyheds=Post. For Lande, hvor et vel opretholdt Aristokrati, støttende sig op til Regjeringen, er baseret paa den fasteste Grundvold, er det af Jnteresse at erfare, hvad Bladet Times, bemærkede i Anledning af Nordamerikanernes Befrielse for Alt, hvad der kan henføres til Aristokratiet; det hedder heri. Er ikke selv, ifølge en Yttring af Sir Robert Peel som Statssecretair, den største Elendighed i England fremgaaet af Eiendommens stedse forøgede Sammenhobning i faa Hænder, Klager over Mangel paa Forstefødselslove og Rettigheder til at begrunde og vedligeholde et Aristokrati i Amerika, ere virkelig latterlige. I et Land, der ikke har saadanne Indretninger, og for hvilket Formuens Opdyngelse i en Minoritets Hænder, som bliver en Følge deraf, er en Vederstyggelighed, findes vel ingen pragtfulde Slotte med uhyre Lysthaver og store Arvegodser; dog er den Omstændighed, at i Amerika ikke, saaledes som i England, en betydelig Deel af Befolkningen gjor Krav paa Fattigforsørgelse, en Erstatning for Mangelen paa deslige Slotte og Lysthaver. Om Stiftelse af Majorater, for at concentrere Rigdommen i Hænderne paa et lille Antal, om Jndførelsen af en Rangforordning og arvelige Værdigheder, for at sætte en Dæmning mod den populaire Strøm og tilbagetrænge Folkeherredømmets Fremskridt, om den ringeste Tilnærmelse til et Aristokrati, kan Talen i Amerika aldrig være, da alle disse Ting ere aldeles uforenelige med hele det derværende politiske System. Tilmed behøves der, tilat opretholde ethvert Slags Aristokrati, en mægtig Regjering, som besidder umiddelbar physisk Magt og stor moralsk Jndflydelse til at beskytte et saadant Aristokrati. Men saalænge den virkelig fuldbyrdende ligesom den lovgivende Magt befinder sig i Folkets egne Hænder, hvis umiddelbare Jnteresse bestaaer i Tilintetgjørelsen af Alt, hvad der kan foranledige en arvelig Sammenholdning af Eiendommen, og som hader enhver Skillevæg mellem Mennesker og Mennesker til Udmærkelse for det, som Lykken har skjænket den Ene fremfor den Anden, saalænge maa enhver Plan til Udførelse af et Aristokrati strande. Amerikanerne ville ikke opgive Grundsætningen om Embedernes Omvexling, og derved forhindres Opkomsten af ethvert Aristokrati, der kunde sætte sig i Besiddelse af den offentlige Magt."- J Corsaren, Nr. 41 hedder det: I Tirsdags havde den berømte Magiker, Professor Døbler, den Ære at give en Forestilling for Hans Majestæt Kongen. Han viste da Hs. M., hvorledes man kan forblinde Øinene paa Folk Hs. M. blev dog ikke saameget overrasket derved, som vi Andre formodentlig vilde være blevne; thi Allerhøistsamme har seet Saadant før. Forøvrigt tilstode Alle i den tilstedeværende lille Hofirkel, at Hr. Døbler til sine Præstationer havde et misundelsesværdigt Held.