Jyllandsposten, 1839-06-10
Frandsposten. Udgivet af et Selskab. Redigeret af C. G. Clausen. Nr. 23. Mandag den 10de Junii. Maa trykkes. Fleischer. Et Par Ord om sidste Maifest. Efter at have trindt om i Landet fornummet, hvorledes denne Danmark forhaabningsfulde Dag paa forskjellige Maader er bleven høitideligholdt, maa det vistnok indrømmes, at man endnu i de fleste Kjøbstæder i Landet er meget langt fra at træffe den, hvori sand Nationalitet og Folkeaand indtager den rette Plads, ei at tale om, at man paa selve Landet saagodtsom intetsteds fandt Dagen festligholdt. Den første Betingelse ved en national Borgerfest, som denne, er og bliver dog den fortrolige, simple og aabenhiertige Tilnærmelse mellem de forskjellige Stænder, som tidligere kun altformeget havde vendt hinanden Ryggen, og som fornemmelig i de mindre Kjøbstæder dannedes af Embedstanden i Modsætning til selve Borgerfolket, bestaaende af Landboe, Handels=, Sømands= og Haandværkstanden. Naar man derfor i en Kjøbstad tænker sig denne nationale Høitidsdag festligholdt paa den Maade, at f. Ex. Byens samtlige Honoratiores, saagodtsom udelukkende, forsamles i een Sal, og det saakaldte Borgerfolk i en anden, er allerede Dagens Tendents: "fælleds Borgerglæde over Jnstitutionen for en stor Deel forstyrret. Under en Forsamling af første Art at høre en halv Snees Taler, de være noksaa vakkre, fremsagte alene af Embedsmænd (som skal have været Tilfældet flere Steder i Jylland), uden at en eneste Ordfører af Næringsstanden fremsiger en Tøddel i een eller anden Retning, medens Næringsstandens vordende Opkomst og nye Gjenføddelse paa denne Dag først og fremmest burde besjele den Folkeklasse, som opretholder Land og Stat – det er et stort og sørgeligt Beviis paa, hvorledes i Danmark den sande Nationalsands, Følelsen fordet Almenes Vel, hos Massen af Folket endnu ligger i dyb Dvale. Naar den Dag derfor engang oprinder over Landet, at vor kraftige Næringsstand djerv vil udtale sig ved denne Fest, da kan vi først glæde os til, at Jnstitutionens tisigtede Øiemed "Almeenaandens Oplivelse er traadt i Kraft, men desværre kan denne maaskee endnu ligge langt borte i Fremtiden, thi vort Danmarks Landbrug - Hovedbasis for Landets Velvære - staaer endnu paa et saare lavt Culturtrin, uden under nærværende Forhold at skimte Udsigt til gjennemgribende Forbedring. Saalænge den danske Landmand og den danske Handelsmand paa denne Festdag ei føler indre Trang og Kald til at gribe Ordet og freidigt udtale sin glade Sindsstemning og fortrøstningsfulde Overbeviisning om de danske Næringsstænders lykkelige Kaar, saalænge kan man være forvisset om, at Almeenaandens Oplivelse endnu ei er opfattet og grundfæstet hos Folket. Men nedtrykke endog de nærværende Conjuncturer – som med centnertung Blyvægt kue den Almeenaand, der skulde oplives - vore Næringsstænder, saa Læben her hellere tier end udtaler sig - nu vel: da maa dog det Haab, selv under Trang og Nød, oplive den danske Næringsstand, at denne lovende Maidag, som endnu kun har udfoldet et yndigt Blomster, engang i Tiden vil bringe den skjønneste Frugt, og dette Haab maa paa denne Dag fryde hver fædrelandske sindet Borger. Det første Hovedpunct ved en saadan Nationalfest er derfor den størst muligt brogede Sammenblandelse af alle Stænder, uden mindste Afsondring af de saakaldte Fornemmere og de Simplere; thi et saadant forrustet, spidsborgerligt Hensyn maa man fra denne Dag ønske for stedse banlyst af den Vei, det fortjener. Den anden betingelse er, at disse nationale Samlinger blive afholdte i al Simpelhed, saagodtsom uden Udgift for Almeenheden. Paa en Tid, da man i vore fleste Kjøbstæder endnu saalet forblander Høitideligholdelsen af denne Nationalfest med den af høie Fødselsdage eller lignende Leiligheder, burde man paa det bestemteste skjelne mellem disses Betydning. Gammel Vane lod almindeligviis de sidste festligholdes i vore Kjøbstæder ved Spisegilder og Baller, og hvad man her under Serveringen manglede af aandelige Taler, blev tilforn erstattet ved den ædle Druesaft, der ofte endog lod Champagner Proppe beskyde Lofterne. Anderledes ønske vi derimod vor nationale Mai Fest høitideligholdt, saavidt muligt helst i Guds frie Natur under det grønne Bøgeløv, hvorved de reglementerede Spiis ninger og Drikkelag aldeles kunde bortfalde, og Festen erholde Stempel af sand Nationalitet. Da næsten hver Kjøbstad i vort Jylland er velsignet med een eller anden nærliggende Lystpromenade, burde saadanne, saafremt Veiret tillod det, udelukkende afbenyttes ved denne Folkefest. Det fortjener i denne Anledning at bemærkes, at Aarhuus Borgere paa en sand og værdig Maade, ved sidste Maifest lode udgaae et Exempel, som i enhver Henseende svarede til Øiemedet. Den 28de Mai blev nemlig her allerede i den tidlige Morgenstund hilset med 27 Kanonskud, alle i Havnen liggende Skibe, selv svenske, norske og engelske, heisede Flag, og den almindelige Arbeidssyssel tilsidesattes. Den nationale Festdag var der, og som saadan blev den af Alle respecteret. Om Eftermiddagen droge flere Musikkorps ud i den nærliggende Riisskov, hvor 2 til 3000 Kjøbstæd, og Landfolk i glad Vrimmel festligholdt denne Danmarks betydningsfulde Maidag. Taler bleve nu holdte, Sange ledsagede af Harmonimusik afsungne, Bravoraab udbragte, og Hjertelighed, Glæde og fri Meddelelse under det blaae Loft og de grønne Vægge var her det gjensidige Pant, hvormed den ene Borger kom den anden imøde. Paa denne Maade, under vort yndige danske Bøgeløv, er det, at vor Maifest med største Betydning lader sig festligholde, og ønske maaman, at denne Nationalfest for Fremtiden mere og mere maa finde Udbredelse, saa man endog med Vanskelighed skulde finde end eet Herred, hvor Landboestanden ei havde forenet sig om deslige Samlinger, som afholdte i een eller anden Skovegn eller paa andet passende Sted vilde oplive den Næringsstand, som allermeest trænger til klar Bevidsthed om denne Dags sande Betydning.