Jyske Efterretninger, 1774-04-29
Petersborg den 29. Mart. Den 14 hujus om Aftenen blev fra en imod sin Næste og det menneskelige Kiøn ubekiendt Velgiører indleveret i den virkelige Geheimeraads og Ridders Jvan Iwanowitz Bezky Hotel, et Brev til ham tilligemed et Skriin, hvori vare 10000 Rubler, Halvparten i Guld, og Halvparten i Assignationer. I Segler, hvormed baade Brevet og Skrinet var forseglet, forestilledes: Solen, bestraalende Jordkredsen, under denne Devise : Non sibi, sed populis. Da nu bemældte Ubekiendte fortier sit Navn ; saa vil man ikke allene bekiendtgiøre det i det Franske Sprog fra denne Ubekiendte indsendte Brev, oversat, men endog Svaret, derpaa : Min Herre! Jeppe skal Verden nogen Tid have seet noget værdigere hos en 1 ophøyed Siel, end den ædelmodige Omhu, hvormed Hendes Allerdurchlauchtigste Monarchinde søger at udbrede alle Velgierninger paa det menneskelige Kiøn, naar samme kuns er værdigt dertil. Det staaer derhen, om ikke de største Erobreres Berømmelse mærkelig maae vige for den, som en Hob Stiftelser fortiener, der ikke sigte til andet, end at giøre Menneskene bedre, fornuftigere og dydigere. Henrykkende Vellyst for dem, hvis 50 De Skuldre formaae at tage det lette Aag paa sig til at udføre alle slige velgiørende Hensigter, Og en endnu meere fortryllende Lokkemad for den, der drister sig til engang at træde i hines Ford svoer, Men da man maatte kalde det en Dumdristighed, naar Dødelige tænkte at ligne Guderne i Magt og Ævne, saa betages dem dog ikke det Haab, at maatte efterfølge Gudernes Exempel i det Gode. - Oplived af denne Tænkemaade, tillader De mig, min Herre, at en Ubekiendt beder Deres Excellence om at være sig behielpelig i saadant Foretagende. De, som er betroed at fuldbringe en udødelig Catharines velgiørende Hensigter, kan umuelig negte mig at modtage medfølgende Penge=Summer, og at anvende dem til saadant Brug, som De efter Hs. Majestæts Villie eragter tienligst. Den, som understaaer sig at give disse, saa Penge, troer derved fuldkommen at have opnaaet sit Ønske, naar ved hans Mellemhandling engang endnu en fornuftig Undersaat, et lykkeligt og dydigt Menneske, til Jordkredsens Ziir formeerer Antallet med lige saadanne Medborgere. Min Herre, slaae den Rysgierrighed af Tankerne, at udforske mit Fæderneland. Det Rige, hvor jeg første Gang droeg min Aande, er aldeles ikke saa vidtløftigt et Rige; thi jeg har mit Fæderneland intet at takke for, uden for min Fødsel, men derimod Rusland for utallige vigtigere Fordeele. Og ved at fyldestgiøre min Begiering, vil Deres Excellence forbinde mig til lige saa fuldkommen og ubrydelig en Taksigelse, som den Høyagtelse er stor, hvormed jeg er - Deres Excellences ganske hengivne Tiener. Deres Excellence vilde, tilligemed denne Billet, modtage . . 10000 Rubler. En anden Remisse af 10 Juul. = 20000 - En tredie af 14. Octobr. samme Aar = 20000 - 50000 Rubler. Hr. Beskys Svar til den ubekiendte Velgiører. Min Herre! Deres Brev og det paa mit Navn tilstillede Skriin med 10000 Rubler udi, har jeg i Mandags Aften den 14 hujus bekommet ; og Deres Viis og Maade at tænke og handle paa har gjort al den Jndtryk paa mit Hierte, som det naturligen maatte virke, og endnu vil gjøre i dydige og følelige Siele, og for hvilke saadanne Folk ikkun maae forhauses, som endnu aldrig har tænkt paa at hylde Dyden, ligesom overalt hærdede Mennesker i Almindelighed ubillig pleye at være. Min Herre, jeg tilstaaer Dem 29 Aces. det altsammen, at de største Heltes Berømmelse ikke kan staae i nogen Ligning med denne Glands af det, der ompalmer Regenteres Scepter, Stifter og hulde Lovgiver, Hvilken utænkelig Forskiel paa en Skabers eller Fordærvers, en Arrestforvarers, eller Forløsers Mesterstykker, Hvor ulige er Forholdet i Menneskenes omhyggelige Anførsel, i at giøre dem bedre, nyttigere og lykkeligere, at lade dem med stor Sorgesløshed krybe i en tyk Uviidenhed, i en skammelig Ladhed og i de deraf ud adskillige Laster. Troe ikke, min Herre, at det er en Dumdristighed af Menneskene, at giøre det ligt Guderne; vi, deres efterlignende billeder, ere meget meere forpligtede til at stræbe af alle Kræfter, at ligne vores Originaler, saa meget mueligt erDe ere alt for retfærdige til, at de skulle forre noget af os, der overgaaer vore Kræfter. En god Villie, Velgiørenhed og Mildhed, tilfredsstiller deres Venten af os. Dydige og medlidende Hierter ere deres kiæreste Boliger og prægtigste Tempel. Dette er ungefær det selvsamme Begreb, som jeg giør mig om Deres Hierte. De kiender ganske vist i Grunden forarmede Menneskers Trang, efterdi Deres gavmilde Rundhed ikke kunde bie saa længe, til Armodens sørgelige Virkning allerførst blev Dem bekiendt Et overtydende Beviis, at det er ulige roesværdigere, at forekomme et Onde, end at afhielpe det, Maatte dog andre velhavende Folk, som ikke fattes Formue, bevæges af Deres Exempel, lære at forstaae at Koldsindighed imod sin Næste er den beklageligste Forglemmelse af sig selv. Deres Fæderneland, min Herre, maae være, hvor det vil, saa er det dog meere end lykkeligt, at have givet et Menneske sin Tilstedeværelse, der giør Menneskeligheden Ære, og lad være, De har Rusland virkeligen at takke for mange Fordeele, saa kan det dog og saa meget meere agte sig lykkeligere, at have forskaffet hine Fordeele, saadan en, der forstaaer at anvende dem til saa helligt et Brug. Jeg modtager Deres Gave af 50000 Rubler med den livagtigste Erkiendtlighed; men jeg maae og tilstaae, at min Glæde derover endnu bliver ufuldkommen, da De tillige giver mig Anledning til en omhyggelig Forlegenhed i denne Velgierning; thi, i Stedet for at overlade til mig at anvende denne Fond, havde jeg heller ønsket, at Deres Godhed havde foreskrevet mig sammes Bestemmelse. Men da dette ikke er skeet, saa beundrer jeg kuns Deres ædelmodige Handling i denne Art, der er lige saa sielden, som rar paa Exempler paa Deres Velgiørenhed. Lad nu være, hvad det vil, saa underkaster jeg mig dog gierne den af Dem foreskrenne Lov, og vil i at følge samme, være et glad Verktøy til at fo 30 en lige at anvende Deres Gave paa den almeennyttigste og med Deres Hensigt meest overeensstemmende Maade, som De af efterstaaende Udkast vilde behage at see. Ligesom de Allerelendigste allermeest behøve Hielp; saa er Opfostringshuuset i Moston er Fristed for fader=moder= og venneløse Børn, som der nyde al nødvendig Hielp og anstændig Opdragelse, hvorved de, for tillige at lære de uundværligste Konster og Haandteringer, skal blive bildede til nyttige Mennesker for deres Fæderneland, og imidlertid, indtil de udlades af dette Huus, kan de trøste sig ved en gunstig Skjæbne. Men dersom ved disse nu ommældte Omstændigheder de til slige Folks af begge Kiøn Underholding umiddelbar efter deres Udladelse udfordrende Kilder endda ere uvisse, i hvor skiøn den dem tilbragte Kundskab, Gaver og Sæder end maatte være, saa kan dog neppe tilforladeligere Kilder optænkes, end naar den eller de, som i deres Opdragelse have ført sig got op, og have lært noget Retskaffent i Konster og Haandverker, kan giøre sig Haab om en maadelig Udstyr, nemlig en vis Penge, der er tilstrækkelig for dem til at nedsætte sig huuslig i adskillige Provindser i Riger. (Slutningen følger.