Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1821-01-09
Om Republiken Venedigs Statsinquisition, hiin grueligste Jndretning, der nogensinde har existeret nogen Stat, havde man hidtil kun uvisse Efterretninger. Dette frygtelige Tribunal var indhyllet Hemmelighedens ugjennemtrængeligste Slør, og dets Oprindelse var ligesaa ubekiendt, som dets Form og Jndretninger. Man vidste, at det existerede, men ikke naar og ved hvilken Begivenhed det var blevet oprettet. Erfaring havde lært at det saae Alt, straffede frygteligt og tilgav Jntet; man tillod sig ligesaa lidet at anstille Efterforskninger angaaende dets Opvindelse, som endog den fjerneste bemærkning om dets Fremfærd. De venitianske Historieskrivere undskylde sig i de omhyggeligst valgte og ærbødigste Udtryk, at de ingen Efterretninger kunde meddele derover, da det ei var tilladt at anstille Efterforskninger desangaaende og endnu mindre at tale derom. En Forening af saa overordentlig Vigtighed maatte nødvendigviis have en lovmæssig Form, og man skylder desaarsag Grev Daru meget, fordi han, medens Venedigs Archiv var i Paris, deraf opsøgte dette Tribunals hidtil ganske ubekiendte Grundlove, og i "Republiken Venedigs Historie," som han udgav i syv Bind, først offentliggjorde samme ved Trykken. - Disse Grundlove, som vare daterede den 16de Juni 1454, bestemte: at Fimænds Raadet skulde af sin Midte vælge de tre Statsinquisitorer, som skulde vedblive at være det saalænge, som de vare Medlemmer af Raadet; de skulde ingen Formalitetet, være underkastet og besidde en uindsk ænker Magt. Dette Fribunals Timænds Jurisdiction strakte sig over Adel, Geistlighed og Folk, Medlemmerne af Raadet ei engang undtagen. Det havde Magt til ri allene offentlig, men saagar hemmelig at lade de Anklagede henrette og at skalte og valte med Statskassen efter eget Godtbefindende, uden at behøve at gjøre Nogen Regnskab derfor. Alle Anførerne, til Lands og Vands, maatte uden mindste Vægring fuldføre dets Befalinger, og ingen anden Ret turde blande sig ind i en Sag, som engang var andraget for dets Domstol. De af 108 Artikker bestaaende, Grundlove vare skrevne af en af Statsinquisitorerne selv, saa at de endog vare deres Secretaire ude kjendte. De bleve stedse gjemte i en kostbar lille Kiste, hvortil een af de tre Medlemmer har Nøglen hos sig, og dette skiftedes de maanedlig til. Ved saadanne Foranstaltninger kunde rigtignok Hemmeligheden. blive bevaret gjennem Aarhundrede; thi de Personer, som allene kjende den, de afgangne Medlemmer af Tribunalet, vidste langt bedre end nogen anden, hvor stor Fare man udsatte sig for hvis man i minde ste Maade røbede Mangel paa Toushed. Kribunoles var i saa høi en Grad uindskrænket, at ingen af dets fældte Domme, ei engang hemmelig fuldførte Dødsdomme, gjorde mindste Opsigt. Naar en Mand, selv at høieste Rang, pludselig forsvandt, og man blot fjernt kunde formode at det var skeet paa Statseinquisitionens Befaling, saa vovede Familien ikke at forske videre efter ham. Paa alle offentlige Pladse og i Hovedgaderne vare anbragte Jernstrin i Form af Løvehoveder, hvori Klagerne bleve kallede. Men Tribunalet ventede ei paa disse, men underholdt en Hær af Spioner paa alle offentlige Pladse, i de fremmede Gesandtres Vaaninger, i alle slette Huse og i Hallerne ved St. Marruskiken, hvor Adelen pleiede at spadsere. J alle Kirker og Balhuse stod bestandig Spioner, som maatte passe paa Alt, hans der gik for sig. Mistænkelige Prisoner bleve stedse fulgt af to Spioner, hvoraf den ene ikke kjendte den anden, og som begge havde Ordre til, intet Øyeblik at tabe Personen af Sigte.