Den Vest-Sjællandske Avis, 1815-11-11
Den 14de Mai d. A. forefandt Gaardmand Niels Larsen, af Assendrup, der tilligemed sin Svoger, Huusmand Niels Nielsen, havde noget at bestille paa Marken, et nyfødt dødt Drengebarn, i en paa Assendrup Mark værende Torvegrav. Efterat de herom havde gjort Anmeldelse, blev endnu samme Dag, af vedkommende Districtschirurg, afholdt en Synsforretning, hvorved det oplystes, at Barnet havde været fuldbaaret, men at det, ved at have henlagt længe i Vandet, var blevet saa udblødt, at Hud og Kjød næsten skildtes fra Benene ved den blotte Berørelse, hvorfor det heller ikke kunde sikkert bestemmes, om Barnet havde været levende født, dog fandtes ingen Spor til voldsom Behandling. Ved de derefter anstillede Undersøgelser, opstod Mistanke om, at Tiltalte Mette Nielsdatter, der en Tidlang havde været af en usædvanlig Forlig hed, som siden var forsvunden, var Moder til Barnet. Tiltalte benægtede vel længe, at hun havde født noget Barn, eller været frugtsommelig, og angav standset Menstruation, som Grund til hendes Forlighed; men omsider tilstod hun dog, at være Moder til det omhandlede Barn, i hvilken Henseende hun afgav følgende Forklaring. J den 4de Uge efter Paaske, Natten imellem den 17de og 18de April sidstl., da Tiltalte var gaaet til Sengs, i sit sædvanlige Sovekammer, hvor hendes Forældre og Broder ogsaa laae, følte hun sig betaget af heftige Smerter. Hun stod da op, og beklagede sig herover for sin Moder, men gik, efter dennes Raad, igien til Sengs, hvor hun, et Øieblik efter, fødte et fuldbaarent, men dødt Drengebarn, uden hverken om sin Fødsel, eller foregaaende Upasselighed, at underrette sin Moder. Næste Morgen, da ingen var tilstæde i Stuen, indsvøbte hun Barnet i et Stykke gammelt Linned, og henlagde det derefter i Sengehalmen under Hovedgiærdet, hvor det blev liggende et Par Dage. Siden gjemte hun det i sin Kiste, i omtrent 8 Dage, hvorefter hun, en Morgen tidlig, et Par Timer efter Solens Opgang, bragde det bort, og kastede det i en Tørvegrav, hvor det senere er forefundet. Som Barnefader har hun udlagt Huusmand, Niels Hansen af Jersie, hvilken Forklaring ogsaa af ham er vedgaaet. Hun har fremdeles forklaret, ikke at have aabenbaret sit Svangerskab for nogen, deels fordi hun skammede sig ved at være svanger, deels fordi Barnefaderen er en gift Mand, og endelig fordi hun frygtede for, at hendes Forældre med Strænghed vilde bebreide hende hendes Feiltrin. Saavel hendes Forældre og Broder, som de forskellige Personer, hos hvilke hun har søgt og erholdt Raad for Menstruationens Standsning, have ogsaa udsagt, at Tiltalte aldrig for dem har aabenbaret sit Svangerskab. Endelig har hun forklaret, at beskjæftiget med at vaske, havde det Uheld, at glide ned fra en Blok, hvorpaa hun stod, og tilføiedes hun engang, under sit Svangerskab, da hun var da et meget smerteligt Stød paa Maven, imod Kanten af en Ballie, fra hvilken Tid, hun ikke mærkede nogen Bevægelse hos Fosteret. Omendskiøndt dette hendes Udsagn, om at Barnet var dødfødt, ved denne hendes Folklaring vinder nogen Grad af Troeværdighed, saa har dog Tiltalte, der efter Døbeattest er fød i Aaret 1787, og om hvom iøvrigt intet lastværdigt er bekjendt, efter Rettens Formening, ikke afbeviist den, efter Lovens 66, imod hende militerende Præsumtion, undgaae, at ansees efter bemeldte Lovens Art., fr. med den foregaaedde 7de, og Forordningen af 6te Febr. 1694, og Retten har saaledes kiendt den ergangne Birketisdom at burde ved Magt at om at have ombragt sit Barn, hvorfor hun ikke kan stande.