Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-07-31
Hvad nu Regjeringen betræffer, saa er det vel ikke nødvendigt at anføre, at Friheden afhænger af langt mere complicerede Jndflydelser, end man sædvanligen troer, og at det ikke er nok, at forøge eller formindske den democratiske Virkning, for at begrunde eller tilintetgjøre den. Ved ingen apriorisk Sætning vil man vorde istand til, at bringe den uendelige Forskjellighed af subtile, uopløselige Knuder ud fra hinanden. J Grunden adler Folket sin Regjering langt meer end Regjeringen Folket. Jnstitutionerne komme vistnok for en Deel i Anslag, men de gjøre ikke Alt. De høieste og kraftigste Aander have ofte lidt Indflydelser, som syntes at maatte være dem meget skadelige. Den hellige Paul var en politisk Slave, Epiktet en borgerlig Slave. Rousseau, denne ivrige Ven af Friheden, var i Førstningen Betjent. Man see engang, i hvilke Lande Columbus og Las Casas bleve fødte, og naar man stiger ned fra deres rene Dyds eller deres Heltemods Høide til deres Sjæles simple Energie, hvor ere Hertugen af Alba, Timenes, Cortes, Pizarro, Almagro fødte, Spanierne vare uden Modsigelse Europas ædleste Folk i det sextende Aarhundrede, og dog havde de Jnquisitionen og Philip II. I vore Dage have de endnu de samme Institutioner, men formildede og stiftende mindre Ondt, og dog befinde de sig paa det sidste Trin af Nationernes Stige. Holland har beholdt sine frie Institutioner; men hvor er dets Vilhelm af Oranien, dets de Witt, dets Egmond, England har ogsaa lidt store Forandringer, men de have i mange Henseender virket det Modsatte, af hvad man ventede. For to Aarhundreder siden talte Underhusets Ordfører kun knælende til Dronning Elisabeth, og kunde dertil skatte sig lykkelig, naar denne opfarende, heftige Dame ikke traadte ham under Fødder, og dog regjeredes Nationen dengang ikke af en Castlereagh, men af en Bacon og en Cecil. Vil man endnu bedre see, hvorledes Mennesket seirer over de Jnstitutioner, som regjere det, naar de ikke stemme noksom overens med de Betingelser, hvori Mennesket just befinder sig, saa see man, hvad der foregaaer i de nylig constituerede Stater af Sydamerica. Hvad finder man der, Hos Nogle alle Anarchiets Uordner, hos Andre en Ro, som kun sikres af Tyranner; og dog have alle disse Stater erholdt philosophiske Constitutioner, hvori Menneskehedens Rettigheder og alle Borgerens Rettigheder omhyggeligen ere indførte. Disse Constitutioner ere i flere Henseender endog bedre, end de Forenede Staters; men hvilken Forskiel i Befolkningen af disse to store Dele af den nye Verden, Just denne Forskjel forklarer, hvorfor analoge Jnstitutioner der til Lands frembringe saa forskjellige Resultater. Saaledes er det og med St. Domingos Stilling. Denne skjønne Colonie dyrkes nu om Stunder af frie Hænder, isteden for af Slavers, hvilket før var Tilfældet, og det skulde synes, som om Beboernes vel forstaaede Interesser, nu da de arbeide for sig selv, havde maattet fordoble alle deres Rigdomme. Men ne! Deres Velfærd forfalder hurtigen fra Aar til Aar formedelst de emanciperede Slavers Sorgløshed, og naar ikke en eller anden mægtig, af Forsynet iblandt dem opvakt Mand hemmer Løbet af denne uheldsvangre Progression, saa vil denne prægtige Øe maaskee vorde endnu mere ucultiveret, end den var, da Columbus første Gang landede der. Da Rousseau af de Polske Magnater spurgtes til Raads angaaende deres Liv egnes Emancipation, svarede han: Førend Legemerne frigjøres, maae Sjælene frigjøres, næppe vilde man i vore Dage forstaae disse skjønne Ords Mening. Disse Sandheder ere ubestridelige, endskjønt de miskjendes. J alle philosophiske, politiske, statsoekonomiske Speculationer bringes kun en eeneste af Menneskets Naturer i Anslag. Vort Aarhundrede er intet religiøst Aarhundrede, vi see kun det, der har en umiddelbar og practisk Vigtighed; næppe tænke vi endnu i vort Livs urolige Virksomhed paa en evig, uundvigelig Fremtid, af hvilken Døden er en Begyndelse. Dyden er ikke meer en uegennyttig Kjærlighed til det Gode og Skjønne, men simpel Beregning af Nytten. Maskinerne have underkastet os den ydre Verden, og vi troe, at de kunne underkaste os Alt. Ved disse mægtige Verktøier, ved den physiske Kraft, som staaer til vor Raadighed, skulde man mindre holde os for simple Dødelige, end for en Kæmpeslægt, og i vor Stolthed tænke vi næsten, som nye Titaner, at erobre Himmelen selv. Denne Gemytternes almindelige Tilbøielighed iagttages endog i vort Sprog. Vor Tids Cuphuismus *) afviger meget fra den forrige. Man hører ikke tale om andet, end om Aarsager og Virkninger, om bydende Omstændigheder, som bestemme, hvad der indtræder. Beundring er en i vore Dage meget sjælden Følelse; hvo der endnu føler den, holdes for en udannet, indskrænket Sjæl Man tale med de almindeligste Mennesker om en vigtig Reform, om en mægtig Characteer, der har fuldbragt samme, saa ville de strax svare, at Tidsomstændighederne havde frembragt og vedligeholdt denne Characteer, sandsynligviis, fordi den just var til, for at løse sin Opgave, at Omstændighederne havde ledet den til Maalet, og at den kun havde ladet sig føre og fulgt Strømmen; hvad Luther har gjort, mene disse Snakkere, kunde ogsaa de eller enhver anden i hans Sted have gjort, thi Omstændighederne gjøre jo Alt, og Menneskets individnelle Kraft bringes ikke mere i Anslag. Denne Vildfarelse opstaaer af vor materialistiske Philosophie. Vi indbilde os, at Aanderne indbyrdes staae i samme Forhold som Legemerne, og vi troe derfor at ti middelmaadige Aander ere kraftigere end een overlegen, da dog tværtimod Enhver, som Naturen har begavet med høiere Forstand, og som kundgjør en eller anden ubekjendt Sandhed, er mægtigere, end ti Mennesker, end ti tusinde, med eet Ord, end alle de, som ikke vide denne Sandhed. Han 5) Vedantisk Talemaade i Elisabeths Tid. lever midt i Verden som en guddommelig, ætherisk Substants, det Jern, hvormed han er bevæbnet, synes hentet ud af det himmelske Tøihuus, og alle hans Modstanderes Sværde vorde sløve mod det Skjold, som beskytter ham. (Sluttes i næste No.) Skiemt og Alvor. Samlet ved Louis. Minister-Conference. Plet – siden Lord Chatam – og Hertugen, af Newcastle ledede Englands Statsforvaltning i Georg den 2dens sidste Regjeringsaar. Begge vare ofte af ganske modsatte Meninger; men Pitt drev Alt igjennem til Trods for Hertugen, ved sin Veltalenhed og Popularitet. Følgende Scene fandt Sted imellem Dem i Aaret 1759, da Frankrig truede Jrland med en Landgang, som skulde dækkes af Bresterslaaden under Conflans's Commando.