Ribe Stifts Adresseaviser, 1793-09-06
Det er allerede skeet, gav den Episcopale til Giensvar; thi for hundrede af de forrige Papir=Dollars, som ere ansatte i den amerikanske Gieldfond med 6 Procent Rente, maa man allerede nu betale hundrede og tive Dollars i rede Penge, saameget har Tiderne siden 10 Aar forandret sig! - Og, spurgde Dissenteren, er det ikke mueligt, at de franske Papirspenge endelig ogsaa igien opstige fra deres nærværende Foragt til den dem først tillagte Værdie, Meget let svarede hiin; thi den franske Nati og har langt fleere Rigdoms=Kilder, end de americanske Friestater; dog seer det paa nærværende Tid meget mislig ud dermed. Havde de Franske, blev han ved, strax i Begyndelsen, af deres Revolution, som ikke har Mage i Historien, uden videre Omstændigheder erklæret en Nationalbankerot; havde de oprettet af de store Summer, som indløstes for de solgte National-Godser, et National=Skatkammer; saa vare de paa eengang blevne den ypperste, rigeste og mægtigste Nation; men der vare formange i den første Nationalforsamling, der havde Andeel i National-Gielden og Livreenterne, som Staten betalede, og af den Aar, sag ikke vilde tillade nogen Bankerot, fordi de selv vilde derved tabe alt formeget. Andre, som vel indsaae, at en Nation, der har sat sig i Friehed, ikke er forbunden til at betale en Gield, som er gjort ved en uklog og høist ødsel Regiering, vilde dog, for at ære deres National=Charakter, forsøge Alt til at afdrage samme paa Troe og Love, men ved at forsømme den rette Tidspunkt til Bankerotten, er Revolutionen bleven tilføjet uendelig megen Skade, og den nye Constitution og Folkets Frihed derved udsatte for Fare. - Dissenteren gav ham Ret i det meeste, som han have de sagt, og beklagede, at en Regieringsform, der allene kunde sættes nede for den i de amerikanske Friestater, stod i Fare for ikke at blive varende. – England, sagde herpaa den anden, vil sandelig ikke vinde derved, om Frankerig forsægter sin Frihed; det vil meget meere blive farlig for os. - Derom er vel meget at tvivle, svarede Dissenteren; det Modsatte heraf lod sig maaskee allerede nu bevise. - Det havde jeg Lyst til at høre, sagde den Episcopass, og De vil giøre mig en Fornøielse, om De overtyder mig herom; thi i Hiertet ønsker jeg vel den franske Frihed; men jeg frygter allene for, at den ikke kan bestaae med Englands Velfærd. Naar de troe, blev herpaa Dissenteren ved, at Frankerig, naar dets nye Forfatning tilstrækkelig skulde blive grundfæstet og behørig bragt i Gang, vil komme i en blomstrende Tilstand, og at dets Handel og Manufakturer altsaa maa stige i Høide, saa tager Deikke feil De Franske have længe været vore Rivaler, og de kunne, som en ligesom paa nye igienfødt Nation endnu meere opvække vor Efterstræbelse. Alligevel ville de langt fra ikke blive saa farlige for vor Lykke og Velstand, som forhen. Hvorfra kommer vor uhyre National gield, hvorfra de trykkende Paalæg til at betale Renterne af samme, hvorfra de til Millioner aarlig stigende Bekostninger til vore Armeers og Flaaders Underhold, Størstedelen, ikke fra andet, end de kostbare Krige, som England og Frankerig, uden Ophør, enten hos ve selv ført med hinanden, eller i hvilke vi, ved den franske Regierings Rænker, og deres næsten for alle Nationer farlige Statskunst, saavelsom og ved mange franske Kongers grændseløse Ærgierrighed ere blevne indviklede. Vær de forsikkret paa, at vi skulle ikke have en Fierdedeel af vor nærværende Nationalgield, vi skulle svare uendelig færre Skatte, og i Europaa var ikke Halvdelen af de ødelæggende Krige bleven ført, naar Frankerig allerede for hundrede Aar havde havt den Forfatning, som Revolutionen har frembragt. Vi skulle følgelig ikke have behov at opsøge saamange Midler og Veie, for at hæve Afgivter, og betale alle Livets Nødvendigheder efter saa høje Priser, som vi nu maa giøre. Skulde den nye franske Constitution bestaae, saa vil England, i en lang varende Fred kunde formindske sin Gield, og dermed tillige sine Skattepaalæg; ders Credit, dets Folkemængde, saavelsom dets Vindskibelighed vil tiltage. Giorde da baade den brittiske og franske Nation sig det til en Lov, ikke at gaae ud paa Crobringer, og ikke føre andre end Forsvarskrige; forbandt begge Folk sig med hinanden ved Forbunde, formed forenet Magt at ydmyge enhver Angriber, og bringe enhver Fredsforstyrrer til Rolighed, troer De da ikke, at de Krige, som have tilføiet os saa megen Ulykke, næsten for bestandig bleve hindrede, og at de evige Slagerier, hvormed Europa stedse bliver hiemsøgt, maatte faae Ende, saa at herefter de store staaende Armeer, hvormed Folket undertrykkes og udsues, ikke bleve nødvendige. Allerede af denne Aarsag synes det mig fra vor Side, at være overeenstemmende med Kloghed, at understytte den franske Revolution, som en for Storbrittanien yderst fordeelagtig begivenhed, ingenlunde at betragte den fra den urette Side, eller formedelst usle Fordomme ansee den med misundelige Øine, som en Statsforandring der ikke kunde bestaae med vor Handels og Manufakturers Tilvext. Det er hidindtil ikke beviist, at de derved ville tabe; men sæt, at vi endog her maatte opofre noget for den franske Viindskibeligheds og Virksomheds Aand, vilde da vores ogsaa ikke tiltage. Og vare de forommeldte Fordeele, var Fredens Lykke med sit glimrende Følge ikke en tilstrækkelig Skadesløsholdelse for det Ringe, som vi i Handel og Manufakturer maatte afstaae til den franske Nations Virksomhed, Man tilstod nu paa begge Sider, at det var rimeligt, at den franske Revolution, om den blev staaende, kunde være særdeles fordeelagtig for England, og at det i den Henseende var vor Pligt, om ikke at befordre samme offentlig, dog i det mindste at ønske den til Lykke, og ikke legge noget i Veien for den. Jmidlertid blev dog gjort den Jndvending, at om den franske Nation forsvarer sin Frihed i dens heele Omfang tillige med den nye Starsforfatning, kan samme have skadelige Følger for den brittiske Constitution, fordi der allerede nu er ikke et lidet Antal Folk, som nære det Ønske, at giøre den brittiske Constitution, om ikke ganske, dog meere lig med den franske. ( Resten følger.)