Berlingske Tidende, 1836-07-14
Skjøndt jeg nu vistnok har seet flere hundrede Møddingsteder, især baade her i Fyen og i Jylland, vil man undskylde jeg siger: ikke at have observeret, ret mange, der efter mit Begreb have været end ikkun nogenledes hensigtsmæssig anlagte, enten have de været altfor dybe, saa at Gjødningen stundom har viist sig deri, især omForaaret, som en liden Halv i en Dam, og som man ikke med Heste og Vogn har kunne komme til for Vandet af Render har været ledet ud, eller ogsaa have de været saa høje eller skraaliggende at Gjødningsvæskerne ikke have kunne standse derved, men havt altfor stort Afløb, og har denne Kraftspilde vel endog stundom været til nogen Gavn ved det man derved, dog ofte ikkun foren Deel, har overridslet en eller anden Eng, som ved det den derved er givet for megen Næring, ligesaa ofte ikkun har frembragt en Overflødighed paa enkelte Steder af kraftløst Flæg, Stæer a. Fødder, og ellers ikke sjeldent seet Gjødningsvandet ledet ned imod Bække eller Aaer, heel ubekymret for Anvendelsen, naar man alene kunde blive det qvit; Bunden i Møddingstederne er desuden langtfra, som almindelig burde skee, belagt med et Lag Leer, hvor Underlaget har været Sand eller deslige, og derover broelagt med Stene, men derimod været saa opblødt af det meget Vand, at, selv naar dette er udtappet, den endog ikke sjelden have været nærved at være bundløs, saa at Arbejdsfolkene, Vogne, Seletøi, men især Hestene, ofte ikke have lidt saameget ved nogetsomhelst andet Arbejde som ved Gjødningens Udførelse, især naar dette skeer om Foraaret, som det Almindelige til Bygsæden, om endog ikke altid det meest hensigtsmæssige, og det paa en Tid hvor det ofte kort forud kan have regnet og Besterne desuden allerede fra Havre sædens Lægning, Markarbejde a. have været endeel medtagne; ligsom det synes som man end paa flere Steder, snart det Værste af Alt, netop har gjort sig Flid for at have Møddingstedet i en Fordybning, for dertil, ret som ønskede man sig en Vandbeholdning, at kunne lede alt det Regnvand, der kommer ned fra samtlige Huusbygninger og samles i Gaarden, istedetfor at bringe det ud derfra, især da det vistnok er udenfor al Tvivl, at den Væste, Gjødningen i og for sig indeholder er alt nok for at fremvirke den Deel af Gjødningen (fuldendt vist ikke gavnlig) som kan være ønskelig før Gjødningen udføres paa Ageren, besynderlig naar man, i Fald den skal ligge Sommeren over, som vist er det Rigtigste, vil tildække den enten med et godt Lag ubrugeligt Foder, Tang, Muldjord eller deslige til Beskyttelse imod Solens umiddelbare Paavirkning. Efter den Erfaring, jeg har – man tilgive jeg gjentager det – maa Gjødningen ikke ligge alt for tør, men heller ikke alt for fugtig, men saare gavnligt, at sammes egne Væsker intet Afløb faae, som vist er ligesaa skadelig som alt Tilløb af uvedkommende Vand; hvorfor jeg ogsaa altid har tænkt mig, at naar man har valgt Møddingsted i sin Ladegaard, eller tæt udenfor samme, i hvor indskrænket man endog efter Localiteten ofte kan være, dette da først burde opfyldes og jevnes til ikke at ligge over 1 høist 1 1/2 Alen lavere end Gaarden, saameget skraae til den ene Side, at man i Nødsfald kan blive alt uvedkommende Vand saa hurtigt som muligt qvit og ellers hellere lade Vandet, forsaavidt det lader sig gjøre, igjen opøse paa Møddingen af en flyttelig, paa skraa lagt Trærende, end bortflyde, med en Bund af et foroven steenpikket Leerunderlag, forat Safterne ikke skulle trænge igjennem, men man til enhver Aarstid beqvemt kan komme til Gjødningen med Heste og Vogn, og derhos, vel at mærke: have Gaardens Steenbrolagt med Fald og Render paa den Maade, at alt det Vand, som enten maatte flyde ned fra Tagene eller umiddelbart regner paa Gaardspladsen, ikke skal flyde ned paa Møddingen, men gives Løb der udenom, helst til en Dam eller anden Fordybning udenfor Gaarden, for her om Sommeren, naar endeel deraf er bortdunstet, at kunne blande et eller andet Affald deri, eller og engang imellem rydde Dammen, for at afbenytte Dyndet eller Bundfaldet, efter at det i nogen Tid har været opkastet og luttret af Sol og Vind. Ja, var det ikke for Omkostningernes Skyld, var det vist endogsaa gavnligt, at bygge et aabent Skuur saa bredt ud over Møddingstedet, at Taget ej alene kunde beskytte for Solens Paavirkning, hvorved al anden Bedækning vilde være mindre nødvendig, men og forhindre, at intet Regnvejr – Sneetøe bør vist altid bortkastes, om det falder i Mængde – skulle falde derpaa, da man forresten ikke skulde frygte for, at der jo nok alligevel skulde komme al fornøden Varme til Gjødningen fra de aabne Sider; men ikke utrolig vil Mange, navnlig Eiere af store Gaarde, ansee dette for altfor besværligt, især da, naar man skulde kunne vente, at Skuret skulde have Varighed og staae sig mod alle Stormvinde, dette maatte opbygges af meget massivt Tømmer, hvilket dog, i hvor ønskeligt det end ellers kunde være, er mindre nødvendigt, naar man, som sagt, alene paaseer, at intet uden det umiddelbart paa Møddingen faldende Vand kommer derpaa og tildækker Møddingen tilbørligt om Sommeren. Ogsaa seer man ikke sjeldent, især Bønderne, lægge Fejeskarnet og Askegjødningen for sig selv i Møddingen Hestegjødningen for sig, og – Fægjødningen for sig, alt for at kunne afbenytte denne Sidste paa højtliggende Sædejorder, de andre Gjødningsarter derimod paa de siere og kolde Jorder, men skjøndt dette vistnok kan have endeel for sig, vilde jeg dog langt hellere tilaarde, at Alt blev blandet imellem hverandre, der ikke er saa vanskeligt, som man ofte forestiller sig, naar Folkene først ere vante til daglig paa Fjelle at kjøre med Hjulbør, snart til den ene, snart til den anden Side, og derefter med Skovl eller Greb en Gang imellem udjevne Gjødningen, thi hvormegen, især varig Nytte, er der vel ved Fejeskarn, Aske og Hestegjødning, om man endog lægger disse paa kolde Steder, og til hvilken Ubetydelighed indsvinder vel ikke den betydelige Heste gjødning, naar den udbrænder i og for sig selv, hvorimod naar Alt i Forening, helst tillige med hvad der udføres fra Svinestien, Faarehuset &c., bliver, saavidt muligt, blandet imellem hverandre, og faaer Tid at henligge et halvt Aars Tid eller Sommeren over, den hele Masse bliver af den Beskaffenhed, at den kan bruges til hvad Jordart det skal være, og det vist med største Varighed. Forresten bruger man mangfoldige Fremgangsmaader, som det synes, mere efter enhver Egns Skik og Brug, end ofte uden at tænke derved, med sin Gjødning; saaledes udføre Nogle den snart hele Aaret omkring til Møddinger paa eller i Nærheden af den Jord, man først vil have under Ploven, altsaa paa og aflæsses den 2de Gange, hvorved Møddingen sjeldent sees tildækket Sommeren over; hvilken successive Udførsel kan være nødvendig for Kjøbstedmanden, som ofte har megen Gjødning, stundom endog mere end han har Brug for, men sjeldent rummelig Gaardsplads, ellers vist ikke at anbefale. Andre, og det er vist i det Hele taget de Fleste, udkjøre Gjødningen sildig om Foraaret eller Forsommeren til Byg, eller, hvem der saaer Raps paa Heel- eller Halvbrak ved St. Hansdagstid hertil, lægger Gjødningen først i Hobe og siden udspreder den, vil jeg gjerne troe man forestiller sig, saa hurtigt, som man kan overkomme; men denne Hurtighed maa nu endog skee med saa stor Anstrengelse som den vil, og aldrig saa mange Landmænd maae undskylde denne Fremgangsmaade, anbefale den kunne de vist ikke, kan jeg dog aldrig forestille mig andet, end at den som oftest er den ufuldkomneste af alle Methoder; thi naar baade Udkjørslen, Spredningen og Nedpløiningen endda altid kunde skee paa dunkle, regnfulde Dage, gik det nogenledes an; men paa hvormange af disse kan man vel paa den Aarstid gjøre Regning? Jndtreffer nu derimod, som vist oftere skeer, netop i disse Dage en skarp Solskins-, tørrende, især nordlig eller østlig Vind, tør jeg paastaae, at Gjødningen, endog ikkun en halv Dag udspredt, udsat derfor, skal være nok til at meere end den halve Kraft skal bortdunste eller fortæres af smaa vingede og andre Jnsecter, som i Millionviis strax indfinde sig, og som, om det end ikke altid, efter Aarets Beskaffenhed, viser sig samme Aar vel det, der som oftest har blændet mangen fornuftig Landmand), nok skal gjøre det de paafølgende. – Andre bruge at udføre Gjødningen. sildig om Efteraaret (forsaavidt dette ikke er Sommer- maa det jo nødvendig, som vel er, være over gjæret Gjøde) og strax udspreder den paa Ageren, lader den ligge Vinteren over og tidlig paa Foraaret ned pløier den; hvilken Fremgangsmaade, om jeg ikke feiler meget, vist er god, ja endog den allerfortrinligste, da Gjødningen paa denne Maade snarere vinder end taber i sin Kraft ved det at Vinterens Kulde, Taage, Regn og Snee aldrig skader, men derimod gavner, ved det at den herved meddeler forøget Gjæringsskraft og ved sine Safter virker saa velgjørende paa Jordens Overflade, uden at trænge ned i en for stor Dybde, der snarere skeer, naar den tilbageværende Deel af Gjæringsprocessen først begynder efter at Furen er vendt ned og Regn og Sneevand derpaa har virket; men naar Andre derimod ogsaa udkjøre Gjødningen om Efteraaret og lader den ligge Vinteren over enten i smaa utildækkede eller med Jord fra Ageren uden og Stedet tildækkede Hobe (Rader), da er denne Fremgangsmaade saameget mindre at anbefale, som om man endog ved Spredning om Foraaret skraber Hobstedet nok saa godt, vil Kornet, om Sommeren dog alligevel altid komme til at staae i Blokke paa Gjødningstederne, som en Følge af, at Jorden paa disse om Vinteren har tilfuget flere Gjødningssafter, end den øvrige Deel kan erholde af den Gjødning, som udspredes; – og endelig udkjøre Andre Gjødningen, enten fra Gaarden eller Møddingsstedet i Nærheden af Ageren, meget tidligt om Foraaret, udspreder og nedpløier den strax; hvorimod intet Synderligt kan indvendes, uden for den Besværlighed det er, i ofte ufremkommeligt Føre, at lade dette udføre, skjøndt jeg dog troer at have erfaret, at Udkjørslen og Udspredningen om Efteraaret af anførte Grunde er det Tilraadeligste. Dog endnu en anden Fremgangsmaade, maaskee særegen for en stor Deel af Jylland, om ei flere Steder, bør jeg ikke forbigaae, den nemlig: at man baade Efteraar og hele Vinteren, foruden om Sommeren, til den Gjødning der samles, kjører Fald- og Overtørv, samt Tuer; Jyden afskræller sin bedste Hede og Kjær, om han ikke har Tanke om snart at opdyrke den, for dermed idelig (Lag for Lag, smaahakket) at blande sin Gjødning, helst alle Slags imellem hverandre, og som endmere skeer ved at han under Udkjørslen skjærer deraf fra oven lige ned imod Bunden, saaledes næsten, som han gravede Tørv i en Tørvegrav, og vil man spørge Bonden: "om denne vist ikke ubetydelige Uleilighed er Nytten værd", vil han svare: "jo udfører han, min Faler paa den Mængde sandet Jord jeg har, den Smule Gjødning, her kan samles, uden Blanding, vil vi faae at see, hvad han skal avle, og heri har han Ret. – Ved denne Fremgangsmaade beholder man alle Gjødningsafterne, da Blandingsjorden indfuger disse, foruden at den i og for sig er en ofte bedre Jord, en den, hvorpaa den føres, og derved er meget vundet, ligesom Hestegjødningen paa den Maade ej saaledes forbrænder; kom Jyden nu derimod den friske Hestegjødning paa fine, ofte sandede Marker, vilde den, især i tørre Aaringer, brænde Kornet alt for meget, og overkom han at gjemme al sin Gjødning Sommeren over, som i mange af de slettere Egne vilde være saare vanskelig (ingen Regel uden Undtagelse), vilde han ikke nær kunne indtage den Jord aarlig, som han i Relation til sit ofte meget betydelige Areal, som endda kan faae Hvile nok, maatte (Ageren kom da vel neppe til, som Bonden siger: at smage Gjødningen). Men, vil man sige, at Bonden herved spolerer sin Hede og Kjær, maa dette indrømmes, skjøndt, om disse ved hans Avlsbrug mindre agtede Surrogater ikke ere af en altfor slet Bonitet, Jorden dog efter nogle Aars Forløb springer igjen med frisk Lyng og Græs, som lidt efter lidt paa ny giver Affald til det Produkt, vi kalde Muld.