Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1841-10-09
En mærkelig Criminalsag er kommen til Overretten i Kjøbenhavn og er især mærkelig ved Dumdristigheden af den ene Hovedforbrydelse, Sigtelsen omhandler. - Arrestanten hedder Johannes Fich, er Skibsbygger og Tømmerhandler i Nakskov, en Søn af en Kjøbmand i Svendborg, der endnu lever tilligemed sin Kone, 26 Aar gammel, høi og stærkt bygget, gift i et Par Aar; hans Kone var høifrugtsommelig ved hans Anholdelse. Denne Mand havde i Marts 1840 kjøbt endeel Egetræer af Hofjægermester Baron v. Knuth til Rudbjergaard, en meget rig Godseier paa Lolland, og var bleven ham omtrent 160 Rbd. skyldig, hvorfor Baronen efter næsten et Aars Henstand sagsøgte ham. Den 15de Marts 1841 havde Fich været paa Thinget om Sagen og gjort et forgiæves Forsøg paa at faae den hævet. Samme Dags Aften forberedede han en Reise paa Landet, og kjørte næste Dag afsted tilligemed sin Broder (en Farver, der boede fælles med ham, men paa hvem ingen Mistanke falder. Underveis medtog Fich 2 forud bestilte Saugmænd, og kjørte med dem og Broderen til Rudbjerggaard, hvor de kom Kl. 1. Fich stod af Vognen, gik alene ind i Baronens Bolig, men erfoer, at Baronen var i Laden, hvorhen han da gik. Hvad hernæst er foregaaet, bestaaer efter Baronens beedigede Udsagn især i Følgende: Fich sagde til Baronen, at han kom for at betale hvad han skyldte, derpaa fulgtes de sammen over i Boligen, og gik ind i Baronens eget Contoir. Fich fremtog nu af sin Tegnebog et Beviis, der indeholdt en Erkjendelse af, at Baronen havde underskrevet og med sit Segl bekræftet en Fich den 5te f. M. meddeelt Qvittering baade for de 160 Rbd. og forat have afkjøbt og betalt Baronen 160 Egetræer, deels skovede, deels paa Roden (hvis Værdi Baronen har villet anslaae til 4000 Rbd.) men hvis Kjøbepriis ikke stod deri, og fordrede i en bydende Tone, at Baronen skulde underskrive det. Denne vægrede sig og gjorde Mine til at aabne et Vindue for at kalde paa sine Folk, af hvilke adskillige vare i Gaarden dengang. Men Fich sprang til satte Krogen igjen paa Vinduet og holdt derhos Baronen en spændt Pistol for Brystet med den bestemte Trudsel, at hvis han ikke øieblikkeligen underskrev Papiret, skjød han ham og derefter sig selv. Baronen lod sig herved bevæge til at underskrive Beviset (hvis Jndhold han endog ikke vil have kjendt), søgte dertil først at benytte en Blyant, men maatte paa Fichs yderligere Trudseel underskrive med Pen og Blæk (denne Blyantsbegyndelse staaer endnu tydeligt paa Papiret). Fich tog Beviset til sig, betydede Baronen, at dersom han nogensinde med et eneste Ord yttrede for Nogen, hvorledes Fich havde faaet Beviset, skulde han være sikker paa at miste Livet, hvor Fich traf ham. Han yttrede fremdeles: "Det er et overlagt Skridt, og det er Næringssorger, der have bragt mig dertil; faaer De en Kugle, er der en til mig med. Han stak derpaa Pistolen i Lommen, befalede Baronen at blive i Contoiret, uden at give et Kny fra sig, aabnede Døren og raabte ud i Gaarden; Holleie, (rimeligviis for at kalde Broderen til. Broderen gik op imod Huset, men vendte atter om, da han hørte Ladefogden følge efter ham, og troede, at det var denne, der kaldtes paa. Ladefogden (hvis Udsagn følger i denne Deel af Beretningen), da han saae Fichs Broder gaae temmelig rask op imod Forstuedøren, havde fattet Mistanke om, at de muligen kunde have noget ondt ifinde; og, idet han sagde til Arbeiderne: "Maaskee har de ifinde at slagte Hofjægermesteren; og det vil jeg da see at afværge, saalænge jeg kan røre mig, skyndte han sig efter Fichs Broder, der næsten var kommen til Forstuedøren, men i det Samme vendte om igjen og gik ned af Gaarden. Men da Ladefogden var midt i Baggaarden, saae han, at Baronen igjennem Vinduet vinkede af ham med Fingeren, hvilket atter bestyrkede ham i hans Mistanke, og han skyndte sig tilbage og igjennem Forstuen ind i Contoiret. Ved hans Nærmelse, beretter Baronen, søgte Fich at spærre Jndgangen i Contoiret ved at slaae en Skodde for, hvilket dog ikke lykkedes hum. Da Ladefogden kom ind i Contoiret, saae han Baronen staae i den Døren modsatte inderste Ende af Værelset i en meget forskrækket og altereret Tilstand og saa betagen, at han kun med Møie kunde trække Veiret eller tale. Fich sagde strax ved Ladefogdens Jndtrædelse: gaae ud og kald paa min Broder!" Ladefogden svarede: jeg adlyder Hofjægermesteren og ikke Dem, samt greb Fich, i Frakkekraven med de Ord: Hvad har De havt for med Hofjægermesteren, siden jeg finder ham i den Forfatning?" Fich svarede ham Jntet; men Baronen nærmede sig, tog Fogden i Armen, og fik med Møie sagt ham, at fich vilde skyde ham. Fach traadte nu ud i Forstuen og raabte ud igjen ligesom forhen. Fogden raabte ligeledes efter Arbeiderne; men i det Samme kom Baronen ud at Contoiret i Forstuen, tog Fogden i Armen og trak ham med sig ind i de andre Værelser paa den anden Side af Forstuen. Jnden Fogden imidlertid endnu var kommen fra Forstuen, saae han Fich, der sagde: jeg maa dog have min Tegnebog, vende sig ind i Contoiret, tage Tegnebogen paa Pulten og derefter skynde sig bort, ud i Gaarden, de hvor han traf Broderen og med denne gik ud igjennem Jndkjørselsporten. Saasnart Fogden havde fulgt Baronen ind i de første 2 Værelser, vendte han tilbage ud og ned igjennem Gaarden efter Brødrene, idet han ventede Ordre til at paagribe dem; men da ingen Ordre kom, satte disse sig paa Vognen med den ene Saugmand. Jnden de kjørte, spurgte Fogden Fich, hvad han havde havt formed Hofjægermesteren, Fich svarede blot: han er jo tosset, jeg troer han bliver snart gal, gav sig til at lee, og kjørte bort med de andre. – Saavidt Ladefogden. - Fich med følge kjørte nu til Skoven, viste Arbeiderne de fældede Træer som sine og forberedede dem paa Arbeidets Begyndelse næste Dag. Da de derefter kjørte hjem til Nakskov, bleve de begge anholdte efter Ordre af Politimesteren, til hvem Anmeldelse var skeet. Hos Fich fandtes det af Baronen underskrevne, udaterede Document; fremdeles fandtes, deels hos ham deels i hans Gjemmer, ikke blot den udførlige Qvittering, dateret den 5te Marts, med Baronens meget lignende Navns-Underskrift og hostrykte Segl (dette sidste skal være tilveiebragt derved, at Fich ved et tidligere Besøg hos Baronen i Marts Maaned har i hans Contoir tilvendt sig det og efter Brugen, ved et andet Besøg practiseret det tilbage, (medens det i de mellemliggende Dage var savnet), paa de 160 Rbd. og paa betaling for de kjøbte 160 Egetræer, hvilken Qvittering i det aftvungne Document bekræftedes som ægte og gyldig, og hvilken det var, hvorved han troede at faae Sagen hævet den 15de Marts – men endvidere adskillige flere Beviser tildeels af lignende Jndhold, bestemte til Underskrift af Baronen, og et af dem, dateret 22de Febr. 1841, forsynet med Baronens Navns-Underskrift, skreven aldeles lig den paa Qvitteringen af 5te Marts, og ligesom den, under Sagen af Baronen ideligen fragaaet. – Fich har ligefuldt negtet Baronens Beretning om det imellem dem Foregaaede, paastaaet, at baade Qvitteringen af 5te Marts var ægte, at han paa den Dag virkeligen havde betalt Baronen de 160 Rbd., samt tillige 1,800 for de 160 Træer (skjøndt en Mængde Data tvertimod vise hans havte Pengetrang, der endog iblandt Andet maatte lade ham taale Arrestforretning for en mindre Sum, m. m.), at Bekræftelses beviset var meddeelt uaftvunget, og at han kun havde af Baronen fordret det i en bestemt Tone, med den Yttring, at han ikke veg fra Pletten, forinden Baronen havde erkjendt hiin ældre Qvittering. Ligeledes har han negtet at vide af hvorledes det andet falske Beviis, af 22de Febr., havde faaet Underskrift af Baronens Navn m.m. Saa har han og negtet at have nogen Pistol, og det har ikke heller kunnet bevises, at han nogensinde har havt en saadan, skjøndt dog et Vidne udsiger at have seet ham have en saadan hos sig paa en tidligere Reise til Baronen i samme Maaned og vil have hørt ham tale om dens Anvendelse paa en lignende Maade, som siden foregik. - Ved Undersøgelsen af Fichs Papirer fandtes uventet endvidere Grundlag for endnu en ganske anden, betydelig Sigtelse; man fandt nemlig 4 kongelige Obligationer, ialt paa 800 Rbd., i hans Chatol. Disse paastaaer Fich, at hans Moders Tante, en Forpagter Hansens Enke i Kjerteminde, en formuende Kone, har foræret ham ved hans Besøg hos hende i April 1840, men derhos paalagt ham at fortie Gaven for Familiens Skyld, hvorfor han ei heller havde ladet hæve Renter af dem. Tanten har derimod forsikkret og beediget, at hun aldeles ikke har givet ham dem, og det er oplyst, at hun, efter hans Hjemreise havde savnet dem, og at der paa hendes Vegne er søgt at gjøre Forbud paa vedkommende Renteudbetalings=Sted i den Anledning. Det maa dog bemærkes, at hendes eget, skjøndt beedigede, Udsagn har den Mangel, at hun, der er henved 90 Aar gammel, er saa alderdoms svag og af saa sløvede Aandsevner, at det kostede Dommeren særdeles megen Umage og lang Samtale med hende Dagen for Afhørelsen, inden han kunde faae en nogenlunde sammenhængende Forklaring af hende. – Da i det hele ingen Tilstaaelse har kunnet faaes af Fich og directe Vidner ei heller haves og selve de forbryderske Handlinger, saa er denne Sag tillige en mærkelig Gjenstand for Anvendelse af Beviis ved Jndicier, hvoraf især en stor Mængde, foruden de her meddeelte Hovedtræk af de vigtigste Udsagn, haves i Henseende til Forbrydelserne imod Baronen. Allerede den 16de August blev afsagt Underretsdom, som antog, at Falskheden af Underskriften paa Qvitteringen af 5te Marts var beviist, og at Fich ligeledes maatte ansees overbeviist om uhjemlet Besiddelse af Obligationerne, men at Røverfærden paa Rudbjerggaard ikke tilfulde var ham overbeviist; han dømtes, i Henhold til Bestemmelsen i Frd. 11te April 1840, §§ 1 og 60, efter 89 78 og 82, til Forbedringshuusarbeide i 4 Aar. Denne Dom har han begjert appelleret, og Overrettens Dom forestaaer ham nu. (Dagen.)