Berlingske Tidende, 1786-05-12
London, den 2den Maji. I Gaar Eftermiddag mødte Warren Hastings, som for faae Aar siden gav store Fyrster i Jndien Audience, og ind- og afsatte dem i deres vidtløftige Stater, som en blot privat Mand, der seer sig belagt med de haardeste beskyldninger for Skrankerne af det talrig forsamlede Underhuus. Tilløbet af alle Stænder, som vare nysgierrige for at see ham i denne Forfatning, var meget stor. Efterat Taleren i Huset havde givet ham Aarsagen tilkiende, hvorfore han her havde faaet den ansøgte Adgang, svarede han: Han var ikke vant til at tale offentlig, og bad altsaa om Tilladelse til at oplæse, hvad han havde opsat til sit Forsvar. Hans Hukommelse var ikke meget stærk, og da han ved Jgiendrivelsen af de mod ham anbragte beskyldninger ofte maatte tage sin Tilflugt til visse Papirer og Documenter, saa haabede han, at man ikke vilde afslaae ham denne Tilladelse. Efterat denne var ham givet, begyndte han at oplæse sit Forsvar, hvis væsentlige Jndhold var følgende: Grundvoldene til Anklagelsen vare ilde grundede, bagtalerske og andskabsfulde. Adskillige Skrifter, som nu komme for Dagen, indeholdte de uforsvarligste Anmærkninger over hans Opførsel. Presserne frembragte daglig de skammeligste Libeller over hver Deel af hans Administration i Jndien. Det overordentligste Skamskrift af denne Sort er en Pamphlet, i hvilken de criminale Beskyldninger imod ham ikke allene vidtløftig udkrammes, men endog Anklagerens Navn selv (Hr. Burkes) staaer paa Titelbladet, hvoraf det synes at være klart, at den hele Pamphlet ikke allene har hans Sanction, men at den endog af ham, som Anklager, officialiter er bleven befordret til Trykken. Disse Beskyldninger vare Resultatet af megen Efterforskning, og i 5 Aar havde hans Fiender anvendt deres Duelighed, for at specificere Grunden til enhver Klagepunkt. Han derimod hav de først siden forrige Mandag tænkt paa sit Forsvar, og var nu i ligesaa mange Dage, som hans Fiender havde havt Aar, færdig dermed, og desuden maatte svare paa Klager, som ikke vare specisiske, og som man hellere kunde kalde historiske Fortællinger med vidtløftige Commentarier, end Beskyldninger. Han havde allerede som Skolediscipel været i Jndien, og havde i en Periode af 36 Aar stedse havt den Lykke, at vedligeholde et godt og agtværdigt Navn og Caracter. Ved spillede Renker af nogle faae enkelte Personer, der vare Mænd af en noksom bekiendt Tænkemaade, mødte han nu i et ugunstigt Lye; men han havde besluttet, at træde ved denne Leilighed frimodig frem, og hellere gaae sin Skiabne i Møde, end at være udsat for evige Trudsler af en Parlements=Forfølgelse. Han havde i Jndien stedse handlet, eftersom Tidens Omstændigheder udfordrede, og havde derhos ofte været bragt til saadanne Extremiteter, hvori han ikke havde kunnet følge et foregaaende Tilfælde af samme Beskaffenhed som en Rettesnor. Aldrig havde et Menneske været i farligere Forfatninger, end han, og i disse Ulyks=Omstændigheder var han ganske bleven overladt til hans egen Fornufts Bistand. Hans Gouvernement i Jndien havde han til alle sine Medundersaatteres Fortrydelse nedlagt. Directeurerne for det Ostindiske Compagnie, i hvis Tieneste han havde været, havde meere end engang aflagt ham deres enstemmige Taksigelse, og han troede derfor, at ingen anden Magt paa Jorden havde Ret til at anstille Undersøgelser om hans Opførsel. Ved disse Ord blev Hr. Hastings standset af en Hr. Rolle af Oppositionen, han gik derpaa strax ud, og Hr. Rolle spurgte, om Huset ikke hellere vilde antage det Hastingske Forsvar uforelæst, og lade det trykke, men han fik til Svar at Huset nu engang havde besluttet Forelæsningen. Hr. Hastings blev følgelig igien indkaldet, og læste omtrent 2 Timer. Da han var bleven træt, læste Hr. Markham, og de tvende Parlementsskrivere for ham indtil Kl. 11 om Aftenen, da man besluttede, at fortsætte Forelæsningen i Sessionen Dagen derpaa. Hr. Burke paa stod vel, at man skulde blive ved at læse hele Natten, men Huset brækkede op.