Den Vest-Sjællandske Avis, 1820-10-21
De vide at Prindsesse Caroline af Brunsvig kom først hertil i 1795, hun var nær beslægtet med den Kongelige Familie, Niece af den regierende Souverain; Tante til Prindsen af Wallis, temmelig nær Arving til dette Kongeriges Krone. Fra denne Epoche gaaer jeg strax over til hendes Afreise fra England i 1814 og glæder mig i det mindste for nærværende Tid ved, at jeg kan det; dog maae jeg standse derved et Øieblik for at sikkre mig for det som kunde møde. Jeg forsikkrer Deres Herligheder, at Anklagen mod Dronningen, saaledes som den nu er understøttet, ikke allene udfordrer en Undersøgelse om hendes durchlautige Gemahls Opførsel, men paalægger mig selv Taushed herover; men jeg forsikkrer forresten, at jeg ikke vilde tie; dersom det ikke saaledes forholdt sig. J det jeg derfore afholder mig fra, at anføre Begivenheder, hvorom jeg er underrettet, forbeholder jeg mig den Ret, at giøre Brug deraf, som af Materialier, som tilhøre mig, og dersom de Tilfælde, hvorfor enhver saadan Sag er udsat, udkræve, at jeg forandrer min Beslutning vil ikke allene jeg, men selv den yngste Advocat ikke tage i Betænkning at giøre vor Pligt; da vi ville afdrage Støret fra Hemmeligheder, som det er fornødent for vor Klientindes Jnterresse at bekiendtgiøre. Det er Pligt at redde sin Client ved alt det, som kan tiene til hans Fordeel, at forsvare ham i hvad for en Fare man saa er udsat for, i hvad det ogsaa maae koste Andre, je Sagføreren selv, eller hvor fordærveligt det maatte være, naar Sagen blot udkræver det; selv Fædrenelands Kiærlighed maae her ikke være nogen Hindring. Følgerne deraf, hvor foruroligende de ogsaa maatte være, kunne ikke komme i Betragtning; selv og Fædrenelandet kommer i en ForvirringsTilstand, ved den Bane som man er nødt til at betræde. Dog for nærværende Tid er jeg ikke bragt til denne Yderlighed, tvertimod naar jeg skulde foretage denne Deel af Sagen, saa maatte jeg først have opgivet det Væsentligste, nemlig Dronningens Uskyldighed som jeg føler at kunne paastaae med den fasteste Overbeviisning. Jngen maae sige, at man har overbeviist Dronningen om Usædelighed eller omen usædelig Opførsel. Jeg er her for at omstøde saavel den ringeste som den største Anklage; thi det er falskt, og det er ligesaa skiændigt som falskt at sige, at Hs. Majestæt har gjort sig skyldig i en dadelsværdig Opførsel. Jeg paastaaer, at Anklagen er usand; jeg siger, at den er ikke beviist ved Vidnerne; jeg vil bevise, at den bliver kuldkastet ved Vidnesbyrdene selv. En Omstændighed tilstaaer jeg, Forsvareren for Modpartiet kan benytte den; thi det er den eneste Fordeel, som denne Sag tilbyder ham; jeg tilstaaer nemlig, at Hs. Majestæt har forladt dette Land, at hun har opholdt sig i Jtalien, at hun der har fornemlig levet i Selskab med Udlændinger, som for den største Deel have været af en ringere Rang, end de Personer med hvilke hun omgikkedes i England. Jeg tilstaaer, at imedens hun nød, jeg vil ikke sige hendes egen Families Selskab; thi dette var hende formeent; men Deres Herligheders Familie Selskaber, at hun da levede i en mere udmærket Kreds Man anklager hende, fordi hun ikke er bleven her i Landet, men har levet i Udlandet, og har valgt, sig Jtalienere istedet for Peers, og Deres Gemalinder, til at omgaaes med: men hvilke ere de, som anklage hende derfor, De Mylords, skulle være de sidste, som bebreide hende dette; De som nu paatage sig at være hendes Dommere, og tillige ere de Vidnere, som de have at fremkalde for at angive Bevæggrundene til hendes Afreise. De vide alle hvorledes hendes Majestæt har til den Tid, da det gik hende Vel, aabnet Dørene til hendes Pallast for dem, og behaget at søge deres Selskab. De vide, at saalænge dette convenerede Andre, saalænge Jnteresser, som ikke vare Deres, begunstigede hende, at hun da ikke har søgt deres Omgang forgieves; men at da andre Hensigter kom til; da de Begunstigelser, om hvilke man søgte, vare erholdte, da Tørsten efter Magt og Æresposter, hvis Offer hun skulle være, var tilfredsstillet, saa stode hendes Døre forgiæves aabne og Deres Herligheders Selskab blev forgieves søgt. Da havde hun kun at vælge imellem enten at søge Deres Omgang som en Gunst, efter at hun vidste at hun var forladt af den, eller selv at forlade dette Land Jeg siger derfore at her er ikke Stedet at anklage Dronningen, fordi Hun har forladt England. Her bør ingen opløfte sin Stemme, for at anklage Prindsessen af Wallis, for at hun har opholdet sig i Jtalien, og at Hun der har omgaaedes med Personer, som Hun aldrig skulle have faaet at see og aldrig lært at kiende under lykkeligere Omstændigheder. Endnu beholdt Hun under Lidelsen af den Hende tilføiede Uret, Hendes eneste Datters føde og ærefrygtsfulde Hengivenhed. Da Hendes Formæling var i Værk, blev ingen Efterretning meddeelt Dronningens Moder og det, som England og Europa erfarede, og hvorved har hun fortient, denne Behandling af den Durchlautige Person, som staaer i Spidsen for dette Lands Regiering; Hun havde beviist, at Hun ikke havde været skyldig i det, hvorfor man tilforn havde beskyldt Hende. Ogsaa blev der ikke heller noget direct med deelt Hende om Fuldbyrdelsen af denne Formæling, Hun erfarede den kun tilfældigviis ved en Coureesom skulde bringe denne Efterretning til Paven; denne gamle, hengivne og dyrebare Allierede af Storbrittanniens Protestantiske Krone: det Haab, at dette Ægteskab skulle skaffe den Brittiske Krone. talrige Arvinger, trøstede en Tidlang den unge Fyrstindes Moder; men hun fik i al denne Tid ingen Efterretninger fra Hende. Havde Prindsesse Charlotte villet meddele sin Moder noget, saa vilde Hun have været blevet hindret deri af de Farer, hvorfor et bevæget Gemyt er udsat ved den første Frugtsommelighed; thi Hun kunde ikke have giort det uden Fare, naar Hun paa den ene Side stul de kjæmpe imod Magt og Anseelse, og paa den anden Side imod Pligt og Tilbøielighed. Nu indtraf en Begivenhed, som styrtede England i den dybeste Smerte, og hvori alle Nationer toge Deel; alle Stater bleve underrettede derom ved egne Statsbud, kun den ikke, som det i denne Verden meest angik, Hende blev det først bekiendtgjort ved Udnævnelsen af den Mailandske Commission. Hun havde den Ulykke altid da at miste sine bedste Forsvarere, naar de største Farer truede Hende, og neppe havde Hun mistet een af dem, førend der tillige blev gjort Angreb paa Hendes Tilværelse. Kort efter Hr. Pils Død, Hendes første Forsvarer, begyndte den første Undersøgelse; han efterlod Drot ningen, som et Testament til Hr. Perceval, der viiste sig som Hendes duelige og vedholdende Sagfører, men saasnart han faldt, som et Offer for et begaaet Mord, saa saae man de Angreb, som han havde afværget ved sin Vedholdenhed og vod sit Mod, fornyede mod denne Fyrstinde. Da Hendes følgende Forsvarer Hr. Witbread, gik ud af denne Verden, ved en Catastrophe, som alle gode Mennesker maae beklage, saa begyndte Uveiret fjernt at rase. Det havde endnu ikke naaet Hs. Majestæt, fordi Hun var elsket af sin Datter, og Verden endnu har Ærefrygt for den opgaaende Soel, men saasnart Hendes Datter var død, saa indtraf alt det, som Hs. Majestæt havde befrygtet, og Uveiret brød ud over Hendes Hoved ved Udnævnelsen af den Mailandske Commission. - Hr. Brougham gik nu over til at føre sit Beviis for at General=Advocatens Anklage Punkter vare ugrundede, og har sammenlignede udførlig hans Fremstillinger, med Vidnernes Majocchis, Sacchis og De Monts Svar. Han havde talt uafbrudt fra Kl. 10 1/2 og fik Kl. 1 Tilladelse til at hvile sig 3 Qvarteer derefter kom han igien frem og fortsatte sit Foredrag; da han Kl. 4 vilde begynde at prøve Barbaral Crautzes Udsagn, saa blev Mødet hævet, fordi det for dennegang vilde vare forlænge.