Den Vest-Sjællandske Avis, 1829-02-07
Det er et almindeligt Sagn blandt Grækerne at Sultan Mabmud har, da han sendte Dram Ali med en stærk Armee til Grækenland, forlangt af ham Moreas Aske, det vil sige, at han havde overdraget ham aldeles at ødelægge det Land, hvori den Græske Revolution havde sit Brændepunkt og sin Styrke og efterat han var blevet slaget og hans Armee var tilintetgjort, var samme Befaling bleven udstædet til Mehmed Alli og hans Søn. Et Brev fra Ancona om de Græske Jndvaaneres Mord i Stæderne paa Creta bemærker, at saavel Grækerne som Tyrkerne godt erindre sig denne Sultanens Fordring og de bringe Rædselscenerne paa Creta i Forbindelse dermed. Derimod bemærker den indsigtsfulde og upartiske Redacteur af den Preussiske Statstidende, at Sultanen vist aldrig har sagt disse Ord, da han fik kert ikke har betient sig af saadanne classiske, metaphoriske eller billedrige Udtryk, og da han des uden godt veed at Asken af Peloponnes ikke kunde erstatte ham Tøbet af Karatsch (Grækerne, Kopskat.) Men Sultanens Charakteer er lidenskabelig nok til at foredrage Tilfredsstillelsen af sin Hævn for sine Jndtægter. Da imidlertid hiint Sagier ikke andet end et ubeviisligt Rygte, fordingen har seet de Jnstructioner, som Dram Ali fik med sig, og da Giendrivelsen af dette Sag er ligeledes en blot Formodning; og det dog er vigtigt at skaffe sig nogen Kundskab om hvad ved Sultanen kunde have isinde at foretage sig med Grækerne ifald de paa een eller anden Maade kom tilbage under hans Herredømme og dette er fornemmeligt af Vigtighed i nærværende Period hvori Grækenlands Skjebne skal afgiøres, saa kan man ikke gjøre andet for at opklare sig derom end at forskaffe sig Oplysning om hvorledes der siden er blevet handlet med Peloponnes for deraf at udlede Grundene for og imod denne barbariske befalings Rigtighed. – Det er nu bekiendt i i hvilken Tilstand de Franske forefandt Peloponnes ved deres Ankomst dertil de saae overalt den grueligste Ødelæggelse af al Cultur, saavidt som Tyrkernes Jld har kunnet naae. Jsænogle Breve fra Franske Officere paa Moren, som ere blevne aftrykte i den Engelske Journal Globe, give derom den bedste Oplysning. En af dem beretter; at han reed fra Kalamata til Koron uden at støde paa et Spor af Kultur og af Boliger for Mennesker, nogle Gribbe og andre Ronfugle, som svævede over Klipperne af Tang tus vare de eneste Jndvaanere i denne skrækkelige Ørken. Han og hans Kammerater, kom ganske sværtede tilbage fra denne Tour, nemlig af Asken af Oliventræer og Plantager, som Tyrkerne havde opbrændt og dette var dog i en Egn, som ikke var udsat for Grækernes Jnvasioner. De Efterretninger, som man fra andre Kanter har faaet fra Peloponnes stemme fuldkomment overeens dermed. En meget respektabel Græker af bøi Stand, som længe var opholdet sig i Tydskland (Fyrste Kantakuzeno) har afsendt et Brev over Zante (til München, hvor dette Stykke er skrevet, som lyder saaledes: Morgen haaber jeg at tale i Patras med Præsidenten, han kommer fra Poros for at ordne de offentlige Anliggender saavidt det er mueligt ved Landets totale Ødelæggelse; thi overalt er altdet, som har været bygget, eller har vegeteret, eller har levet, aldeles ødelagt og Elendigheden i Peloponnes er ganske navnløs. Det er nu en Luxus at eie en Hytte af Brædder eller en Hytte af Ruiner og et Straaetag. Alle Træer ere opbrændte; ifølge de indsamlede Beretninger ere 6000,000 Oliventræer og 150,000 Figentræer, for ikke at tale om de øvrige Arter Træer, allene blevne ødelagte i Peloponnes. Man seer heraf at Talen er her ikke om en classisk Metaphor; men om en barbarisk Virkelighed. Det er bekiendt at Jbrahim roste sig for de Franske Officere af sit Maadehold, og at han langt fra ikke baade exeqveret det som var ham paalagt. Hvori dette har bestaaet er ikke vanske igt at gjette, den omtalte barbariske befaling angik ikke allene Oliven- og Figentræerne; men ogsaa Menneskene; den lød paa at hele Folkemængden indtil det 10de Aar skulde blive et Offer for Sværdet, og at Drengebørnene fra 10 Aar og derunder skulde castreres. Grækenland var opfyldt af denne Trudsel, som gik foran Dram Alis Jnvasion, og man kan endnu høre Bekræftelsen derpaa af alle dem, som have levet dengang og været med i Kampen. Dette Rygtes Sandfærdighed bestyrkes af Jbrahims Udsagn. Var han kommen for at erobre og ikke for at ødelægge Peloponnes, saa var hans Kald blevet ham lettere; med Skaansel og Menneskekiærlighed havde han sandsynligen opnaaet sit Maal, da han først have de erobret Navarino; men snart lagde han sin Ødelæggelsesplan for Dagen, og hans Maadehold bestod nu i at han giorde Jndvaanerne til Fanger og sendte dem til sin Fader for at være nes Slaver, istedet for at myrde dem. Kongen af Frankerigs Commissarier, som bleve afsendte til Ægypten for at oplede og løskiøbe de ulykkelige Offere for denne rædsomme Politik, fandt som det beskrives i Moniteuren de som endnu vare i Live, i den elendigste Tilstand. Vist nok blev ogsaa ved det, som Jbrahim kaldte Skaan el, Peloponnes lagt i Aske og mange af Jndvaanerne nedsablede; men Hensigten derved var mere at sætte de Gienstridige i Skræk og at berøve dem, som havde taget Frugten alle Midler til Livets Ophold og i Begyndelsen stak den Plan frem, som uden al Forheholdenhed vor sagt hele Christenheden lige i Øinene, at ombytte Populationen paa Morea og lade Spartanernes Fædreneland dyrke af Afrikanske Barbarer. Deri bestod den Skaansel, som Jbrahim roste sig af og det Maadehold han havde udviist ved Udførelsen af Sultanens Ordrer. Angaaende de Græske Drenges Castration, saa leve iblandt os (i München. flere af disse Ulykkelige, som paa Grækenland og paa Øerne vare faldne i Fiendens Hænder, og som ved Flugt, eller deres Familiers Bestræbelser eller ved den Europæiske Godgiørenhed ere blevne befriede af Slaveriet. Forfatteren til det Stykke har opfordret dem til at fortælle deres Lidelser under deres Slaverie uden Overdrivelse og overeensstemmende med Sandheden, og paa denne Maade har han samlet sig flere Opsatser om de christelige Børns Skjebne under deres Tyrkiske Herrer, som bære Præget af indvortes Sandhed, og som maae opfylde Siælen med Rædsel og Afskye. Een af dem var næsten creveret under de Mishandlinger han maatte døie af sine Tyrkiske Herrer, fordi han ikke vilde antage Troen paa Mahomed og bærer endnu Ar rene deraf paa sin Krop. En anden skulde tvinges dertil ved Sult og faldt derved i Sygdomme, hvis Følger ere endnu ikke hævede; en Tredie besluttede sig til af Frygt for Døden at frasige sig de Christnes Troe, da man dagligen truede ham med at slaae ham ihiel, han er bleven paa nye optaget i Kirkens Skiød. Det Forsæt at tvinge den hele christelige Folkemængde i Tyrkiet til at antage Jslam, eller naar den ikke vilde beqvemme sig dertil, da at udrydde den, er blevet mere almindeligt udbredet end nogensinde tilforn, og kun for saavidt som det lader sig udføre holde Tyrkerne det for mueligt at forskaffe deres Rige i Europa Sikkerhed og Barighed; og de ville ogsaa iværksætte dette Forsæt forsaavidt som de før driste sig til det af Frygt for Europæerne og indvortes Oprør. (Saaledes indsee Tyrkerne det allerbedst selv at den Græske Jnsuirection vil blive Midlet til deres Undergang, da den vil udbrede Jnsurrectionsaanden iblandt alle deres christelige Undersaatter; de frygte og det er en bekiendt Ertaring at Frygten er en Kilde til Grusomhed.) Oberstlieut nant Heydegger bekræfter i en Skrivelse fra Napoli di Romania disse Efterretninger og Tyrkernes og Jbrahim Paschas Ødelæggelser paa Morea.