Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-03-23
Skulde Borgerstanden maaskee være aldeles udelukket fra enhver Slags Rang, den civile som den militaire? Under Hieronymusser forstaaer nemlig Forfatteren upaatvivlelig dem af Borgerstanden, som søge civil Rang, ikke at tale om Statens Jndtægt herved, som vel neppe i alvorligt Fald maatte komme med i Calculen, saa er det vist nok den eneste rigtige Maade for Staten at behandle Rang paa, da den nu eengang er opfundet, og vel, saalidt som endeel andre Onder i Staten, kan afskaffes – at lade enhver Mand have Adgang dertil, naar han kan og vil kjøbe den, baade Narren og den Vise. Men ogsaa paa det Militaires Tarv indlader vor ærede Autor sig. Professoren ville nu behage at skifte Plads, og stille sig i Spidsen af et Borgercorps. Commandeer! Hvad? – Adlyde de ikke? Hvorledes det: Skulde Borgere ikke være lettere at commandere. end Soldater, – Nei. Den strængeste Krigs lov er for disse. Just derfor, at han let troer sig friere end den simple Soldat i Tienesten, er det fornødent, at Borgeren har tilbørlig Agtelse for sin Anfører, der jo er taget af hans Midte. Han maae see op til ham, agte ham som en af Regjeringen hædret Mand, og den Tanke, at hans Anfører, skjøndt han fører Navnet som Officeer i Armeen, dog ikke kan maale sig med den selv yngste subalterne Officeer, svækker lettelig den Respect, som et saadant Forhold fordrer. Og hvad skulde den første iblandt en Kjøbstæds Borgere, der fordum var deres Borgemester, og som, førend han anbetroes saadan Post, maa være en allerede prøvet, brav og agtet Mand, ikke kunne gives Rang, passende til hans Stilling i Staten, forøgende hans Virksomhed og Lyst? Og med hvad Frimodighed kan Borgeranføreren fremstaae for sit Corps, naar den Tanke er hos ham: Du har ikke den fornødne Autoritet, som militair Mand; du staaer paa en Post, hvor du ei staaer fast. – og hvor trykkende for den første Borger, naar han, med en høiere Officeers Navn, i Samstød med Subalterne. af Armeen, skjøndt han maaskee er en aldrende Mand, overalt skal cedere Pladsen for den Unge? Skal overhovedet Borgerstanden ikke hæves: nedtrykkes bør den neppe. Kunde Rangen end skade Konens Huusflid, derpaa kan Staten ei indlade sig. Manden maa sørge og styre for sit og sin Hustrues Tarv. Men, vil Forfatteren sige, hvortil det borgerlige Militaire, Da svare vi, Nødvendigheden, indsees let og er begrundet i Reglementet af 4 Juni 1802, hvor dets Hensigt §. 1 er fremsat: Opretholdelse af Orden i Byerne. Antage vi endog, at der i alle Kjøbstæder laae Garnison, da er dennes egentlige Bestemmelse jo Landets Forsvar mod udvortes Fiender. Opstaaer Tumult, særdeles ved overordentlige Leiligheder, f. Ex. Markeder, hvor en stor Mængde, af Omegnens Beboere af alle Classer, i forskjellig Hensigt, ere forsamlede, hvad skal da en Politiemester med 1 a 2 Betjente, aldeles uden Vaaben, eller om de endog føre Vaaben, udrette? Staaer ei i et saadant Øjeblik den almindelige Sikkerhed i Fare, Paa Garnisonen tør man ei forlade sig, thi Ordre til dens Afmarsch kan hurtig drage den bort. Paa hvis Assistence kan Politiemesteren da, under sin Embedspligt Udførelse, med Tryghed forlade sig. Paa Borgercorpsets. Men dette maa i det mindste, hvis denne for den offentlige Sikkerhed nødvendige Indretning ikke skal lide derunder, have een Mand i Spidsen af sig, som kan indgyde det den militaire Subordinationsaand. J Kjøbstæderne udenfor Kjøbenhavn synes Sagen at føre dette indlysende med sig; ja langt mere, forekommer det os, behøver der Borgeranføreren en Rang, end en Professor, der for det første ikke kan stædes i en saa øiebliklig vanskelig Stilling; for det andet ikke har Behov, at fordre den høieste Grad af Lydighed af sine ham Undergivne, og for det tredie har med Mennesker at gjøre, der fra Barndommen af ere bibragte Høiagtelse og maaskee Skræk for Titlen Professor alene. Anderledes forholder det sig med Borger anføreren aldeles uden Rang, taget af sin Midte. Erkjender nu Professoren, at det ikke er blot tom Forfængelighed, men sand Fornødenhed, at Borgerofficeren, efter sit Navn, Capitain o. s. v. ogsaa gives Værdighed for at kunne virke? Vi troe nu at have viist Nødvendigheden af det organiserede borgerlige Militaire, og følgeligen at Officerer skal være, skulde da han, som repræsenterer Borgerskabet, ei kunne sættes ved Siden af den alleryngste Officeer i Armeen, Vi mene, saalænge han er paa en saadan Post maa han ei kunne betragtes som levende død, eller blot skinlevende. Vi kunge ei heller troe Andet, end at Forfatteren, og med ham de Flere, der mueligen have deelt hans ugrundede Anskuelser af Tingene, indrømme os Ovenstaaende. Jøvrigt finde vi Udtrykkene om Skrædderkonen og Skomagermadamen usømmeligen brugte i en dannet Mands Mund til Fornærmelse, som det lader. At tale koster kun Lidt – men er ofte ogsaa kun Lidt værd. Cicero, som practisk Philosoph. See, du har undervist Mange og styrket de trætte Hænder. Den Faldne have dine Ord reist op, og bøiede Knæer har du styrket. Men nu det kommer til dig bliver du utaalmodig, nu det har rammet dig selv forfærdes du Joh. C. 4. V. 315.