Ribe Stifts Adresseaviser, 1837-10-13
Jndenlandske Efterretninger. J Nr. 114 af Thisted Avis har en Jndsender ikke uden Jnteresse behandlet det Æmne: "Hvad er Aarsag til Almuens Ligegyldighed for videnskabelig dannede Læger, Man hører saa ofte, siger han, den dannede Klasse beskylde Almuen for en total Jndolents imod Læger og Lægekunsten og at den sjelden konsulerer disse for Døden skinbarlig staaer for Øiet. Man kan slet ikke nægte Sagens Rigtighed; men Spørgsmaalet er, hvorfra dette reiser sig? Jndsenderen indrømmer vel, at Armod eller Gjerrighed ofte hindrer Almuen fra at bruge Lægehjælp, skjøndt mange af Dhrr. Lægers Fordringer ogsaa undertiden ere temmelig høie, da nogle af dem uden at rodme forlange 10 Rbd. og fri Befordring for et Besøg, men dette antager Jndsenderen dog ikke for Hovedaarsagerne, thi var Bonden først kommen til den Overbeviisning, at Lægens videnskabelige Dannelse gjorde den ustuderede Mands, eller den saakaldte Qvaksalvers Raad til Skamme, saa gav han med Glæde Lægen sin sidste Skilling og gjorde mangengang for sin Helbred de største Opoffrelser. Men Erfaringen læret ham ofte det Modsatte, og man seer ikke sielden ustuderede Personer af begge Kjøn foretage Kurer, som vedkommende Læger have erklæret for umulige, og helbrede Lemmer, der af dem have været fordømte til Amputation. Derfor mangler Almuen Tillid til den autoriserede, videnskabelige Mand, og søger Raad hos Andre, hvis Kurer i Beenbrud og flere udvortes Tilfælde virkelig ofte giver dem Plads blandt udmærkede Læger. "Jeg kunde siger Jndsenderen anføre mangfoldige Tilfælde af dette Slags (nemlig hvor Lægen har opgivet en Patent, og en saakaldet klog Mand eller Kone siden helbreder ham); kun et Par til Exempel: J D. faldt en Kone for 2 Aar siden med begge Been i en kogende Bryggerkjedel. Kjødet blev, i Ordets egentlige Forstand, næsten kogt. Den nærmeste Læge blev strax kaldet og ordinerede i Førstningen nogle Smørelser; men erklærede endelig, at Skaden var inkurabel, og at Benene burde afsættes. Konens Smerter og Skrig vare rædsomme; i sin Fortvivlelse henvendte Manden sig til en Qvaksalver, som man jo skal kalde dem, og denne brave Mand anordnede en Dekokt af Urter og Rødder fra Mark og Have til Omslag, og nogle Uger efter var Konen helbredet. Omtrent 1826 fik en Møllers Søn ved Hjørring sin Arm knust i Maleværket, og sendtes til en Læge i Aalborg. Efter et halvt Aars Lidelser bestemtes Armen til Amputation; men, forskrækket herover, sendte Faderen Drengen til Kirsten Christensdatter i Leen dum i Vensyssel, der skar Armen op, tog den halvfortarede Armspole ud, og efter 3 Maaneders Forløb kunde han forrette sit vanlige Arbeide. J Albek Sogn fik en Mand 1831 ved et spaltet Træ hele Læggen klemt fra Benet i en stærk Frost. Hun syede Kjødet sammen. nogen Tid saae det ud som hakket Kjøbmad eller levre Blod; men ved Salver, deels af vegetabilske, deels afanmalske Substancer, blev dette Kjød atter forenet med Benet, og med sig selv indbyrdes, og Manden lever karsk den Dag idag. Skjøndt nu disse praktiserende Læger ei befatte sig med indvortes Svagheder, hvortil de sindeerte Læger beholde Eneret, saa slutter dog den Enfoldige fra disses Ufuldkommenhed i det ene Tilfælde til deres Ufuldkommenhed ogsaa andre, og naar nu hertil kommer de uhyre Regninger, En og Anden sætter op, og ved hvilke de saa temmeligt ligne de Jaler, der ere brugte, saa er det slet intet Under, at Lægevidenskaben, den ædleste Kunst paa Jorden og dens Dyrkere, der burde kaldes Menneskeslægtens største Velgiørere, tabe en stor Deel af den Agtelse og Tillid, som det var at ønske Enhver kunde yde dem." (J en Note tilføies, at den Jver, med hvilken saamangen Læge søger ved Amputation at skille et fordærvet Lem fra det Øvrige, har givet Anledning til den blandt Almuen besynderlige Tro, at Sundheds-Kollegiet betaler aarlig 6 Specier for hver Arm eller Been, en Læge har afsat og atter lægt, og at han des aarsaa kan beregne sit Gratiale efter Antallet af afsatte Lemmer).