Berlingske Tidende, 1751-05-24
London, den 11 May. J Fredags lod Kongen ved Hertugen af Newcastle give begge Parlaments=Huusene følgende tilkiende: "Hans Majestet tager intet meere til Hierte, end at gjøre sine Undersaatters Lykke og Velfærd endogsaa for Fremtiden bestandig og vedvarende: Høystsamme har derfor tilfulde overveyet, at næst Guds Forsyns Skyts tiener ingen Ting saa meget til den Protestantiske Successions Continuation i hans Kongelige Familie, til Religionens, Lovenes og disse Rigers Friheders Vedligeholdelse, som altid have været Jndbyggerne meget kiære, end som en forsynlig Omhyggelighed for en tilkommende Successor paa Thronen, og Regieringens ordentlige Forvaltning, i Fald denne Successor skulde være mindreaarig. Ved hvilke Midler hans Underholdning og Fyrstelige Opdragelse kunde befordres, den offentlige Rolighed og god Orden handthæves, og den Store-Britanniske Krones Ære og Magt ikke formindskes. Hans Majestet vil derfor, af faderlig Tilbøyelighed og Ømhed for sin Kongelige Familie og samtlige troe Undersaatter, have begge Parlaments=Huusene alvorlig anbefalet, at tage denne vigtige Sag noksom i Consideration, og at overveye tilfulde, i Fald disse Rigers Konge-Krone skulde tilfalde een af den Høysalige Prinzes af Wallis Sønner, førend han havde fyldt sit 18de Aar, om da Hans Moder, Enke-Princessen af Wallis, skulle føre Formynderskabet over ham, og være Rigets Regenterske, indtil han naaede den fornødne Alder til saa vigtig en Regiering. Derpaa besluttede begge Huusene, at overlevere til Kongen en Adresse af følgende Jndhold: "De vare ikke gode for at udtrykke tilfulde deres Taknemmelighed imod Hans Majestet, for dette naadige Budskab, hvorved de paa ny bleve erindrede om alle de Velgierninger, de havde nydt under Hans Kongelige Majestets priisværdigste Regiering. Hans Majestets troe Undersaatter vilde agte sig lykkelige, dersom det maatte behage Gud, at forlænge Hans Majestets Liv endnu i rum Tid, paa det denne Regiering, som ved sin Lemfældighed distinqverede sig fra andre, og som bragte Hans Majestet Folkets Kiærlighed og Høyagtelse tilveye, maatte derved blive stadfæstet. Den Erindring om at miste engang denne Lykke, satte dem alt forud i Bedrøvelse. Den Ædelmodighed, der fremskinnede af Hans Majestets Budskab, viiste dem den Nødvendighed, at tage uden Forhaling de fornødne Mesures til Regieringens Forsikkring. Hendes Kongelige Høyheds, Enke=Princessens af Wallis ypperlige Egenskaber vare dem tilfulde bekiendte, og de ansaae Hans Majestets Forslag som et Kiendetegn paa Hans Forstand at ømme Kierlighed til Sin Kongelige Families saa vel som Kongerigets Nytte: De skulde med største Attention udføre Hans Majestets Befaling; og lade det altid være deres fornemmeste Omsorg, at forævige den protestantiske Succession i den Kongelige Familie. Vilde kuns den Allerhøyestopholde Hans Majestet, og forlænge Hans Dage, at den Omsorg Allerhøystsamme havde taget i denne Sag, maatte ikke giøres fornøden. Den følgende Dag, om Eftermiddagen Klokken 2 Slet, blev bemeldte Adresse indgivet til Kongen ved en Deputatioaf begge Huusene, og Hans Majestet gav derpaa følgende Svar: Mylords og Ædle! "Jeg takker Eders Kiærlighed hiertelig for denne særdeels troe og gunstige Adresse. Den Nidkierhed J der have udviifor min Person og Familie, og de Sentimens J lade see i Henseende til min Omhyggelighed for mit Folkes Nytte, ere mig behagelige."