Aalborg Stiftstidende, 1827-07-05
Madam Angelica Catalani. er født 1784 i Sinigaglia, i Kirkestaten. J hendes 7de Aar besad hendes Stemme en saadan Tryllekraft, at Folk stimlede til for at høre det lille Vidunder. J otte Aar sad den lille Nattergal i Klosterburet; men nu fløi den ud, og hele Europa vilde lytte til dens Sang. Catalani blev med anseelig Løn ansat i Lissabon; men hun blev der kun i fire Aar. Englænderne, hvis Guld trækker alt Stort og Overordentlig til sig, vidste ogsaa at forskaffe sig Verdens syngende Underværk, og hos dem overøstes hun saa meget baade med Hæder og Penge, at hun i de 8 1/2 Aar hun opholdt sig i den brittiske Hovedstad, samlede sig en betydelig Formue. Med Ludvig den Attende, som havde lært at kjende hende i London, gik hun 1814 til Frankrig. Han forundte hende Eneret paa tolv Aar, til et italiensk Theaters Oprettelse, med et aarligt Tilskud af 160000 Fr. (over 50000 Rbd. r. S.) Men med dette Theatre Royal-lialien vilde det ikke gaae. Hun var den eneste Sol i dette theatralske Planetsystem; de øvrige vare Taagestjerner, som ingen gad høre paa. Naar hun ikke skinnede med sin Straaleglands, var Huset tomt. Hun fandt det derfor raadeligere, at bestige sin Solvogn og gjøre, lien Phøbus, en Reise gjennem Jtalien og Tydskland. Hun kom lige til Hamborg, men hun, kunde ikke beqvemme sig til at reise til Kjøbenhavn. Man gav til Paaskud, at hun frygtede for, at Nordens raa Himmel skulde forstemme Sølvorglet i hendes Bryst. Men hvad enten nu Geographerne siden have gjort hende opmærksom paa at Borcas ikke er saa farlig, som det synes, eller at hun af andre Virtuoser har taget sig et Exempel, nok er det, Kjøbenhavnerne vil nu endelig den Lykke blive til Deel, som andre Hovedstæder allerede længe have nydt. Puris, en vild Folkestamme i Nærheden, af S. Fidelis. (Af Prinds Vied=Neuwieds Reise til Brasilien.)Man troer de hører til dem som vise sig fjendtlig ved Søkysten af Meribecca. Vi stødte paa en Hord af 5 Mænd, 3 til 4 Qvinder med deres Børn. De vare alle smaae, ikke over 5 Fod 5 Tommer høie, de fleste af dem vare brede og undersætsige. Med Undtagelse af Enkelte som havde Tørklæder bundne om Lænden, eller bare korte Beenklæder, vare de øvrige aldeles nøgne. Nogle havde aldeles glatraget Hoved, andre havde deres naturlige tykke kulsorte Haar nedhængende i Nakken. Skjæg og Øjenbryn vare hos en Deel aldeles afragede; i Almindelighed have de lidet Skjæg; hos de fleste danner den kun en tynd Krands omkring Munden og hænger omtrent 3 Tommer nedenfor Hagen. Nogle havde malet sig runde røde Pletter paa Pande og Kind, men paa Brystet og Armen havde de alle blaasorte Striber malede med Saften af en Frugt. Om Halsen, eller paa Brystet, bære de Perlekrandse af sorte Bær, i hvis Midte gjerne, hænger en Hjørnetand af et eller andet Rovdyr. Mæn denne bære lange Buer og Pile, som de paa Forlangende strax bortbytte mod Smaating. Smaaforæringer gjør dem meget muntre og troskyldige. J Nærheden af et Sukkerværk fandt vi den hele Horde af Puris leiret i Græsset. Den nøgne brune Menneskemasse dannede et høist interessant Syn. Qvinderne bære deres Børn paa Nakken i Æsker af Bark. Nogle Ungkarle og Piger vare stærk malede, med den røde Plet paa Kind og Pande, og tildeels med Striber i Ansigtet, Børn vare plettede som Tigre. Mandens Figur er i Almindelighed robust, undersætsig og ofte meget kjødrig; Hovedet tykt og rundt, Ansigtet bred, og for det meste med stærk fremragende Kjævebeen; Øinene sorte, smaae, og undertiden skjæve. Næsen kort og bred, og Tænderne meget hvide. De, saavelsom alle americanske Urfolkefærd, benytte sig af Buen og Pile. Alle de her paa Kysten boende Stammer, forgifte endnu ikke deres Pile. (Jndustrien har altsaa endnu ikke gjort saa store Fremskridt her som hos de mere cultiverede Ottomakker ved Orinokkofloden.) Da nu vor første Nysgierrighed var tilfredsstillet, bad vi de Vilde at føre os til deres Hytter. Hele Troppen drog nu foran os, og vi fulgte bagefter til Hest. Deres Hytter ere smaae og fra alle Sider udsatte for Veirliget, saa at man i daarligt Veir seer de brune Jndbyggere sammenpressede i Hobetal i Asken omkring Jlden. Jld er en Hovedfornødenhed hos alle brasilianske Folkestammer; de lade den aldrig gaae ud og holde den hele Natten vedlige, fordi de ellers, at Mangel paa Klædemon, vilde fryse. Desuden yder Jlden dem den Fordeel, at den holder alle vilde Dyr borte fra deres Hytter. En saadan Bolig forlade de Vilde uden Kummer; naar den omliggende Egn ikke mere leverer dem tilstrækkelig Føde, begive de sig til andre Egne, hvor de finde flere Aber, Sviin, Raaer og andre Jagtdyr. Deres Vildt stege de med Huden, hvorved det faaer et sort Udseende. De sønderrive det med deres stærke hvide Tænder, hvilket er et ækelt Syn. Paa samme Maade skulle de ogsaa fortære Menneskekjød af Hævngjerrighed. Qvinderne forærte vi Rosenkrandse, som de særdeles ere Elskere af. Korset rev de af samme, og loe af den katholske Kirkes Helligdom. Speile holde Fruentimmerne meget af, men Saxe bryde de sig ikke noget om. Vi gjorde Tuskhandel med dem og fik en Mængde Buer og Pile for Knive, Lommetørklæder og røde uldne Huer som de især gjøre meget af. Af en Puri vilde jeg kjøbe hans Søn. Qvinderne raadsloge i deres eiendommelige syngende Tone, tildeels med bedrøvede Gebærder; de fleste Ord endede paa af og bleve meget udtrukne, som forvoldede en meget besynderlig Concert. Det var tydeligt at see at de ikke gjerne vilde af med Drengen; men Familiens Overhoved, en gammelagtig Mand med et godt Ansigt talte nogle veloverlagte Ord, og stod da aldeles i Tanker med nedbøiet Hoved. Han fik Tid efter anden en Skjorte, to Knive, et Tørklæde, nogle Coralsnore af brogede Glasperler og nogle Smaaspeile. Denne Priis kunde han ikke modstaae. Utrolig var den Sindsro hvormed Drengen hørte sin Dom: han forandrede ingen Mine, tog ingen Afsked og kastede sig fornøiet paa en af vore Heste. Denne følesløse Ligegyldighed ved glade og sørgelige Tilfælde finder man hos alle americanske Folkefærd); Glæder og Lidelser gjøre ingen levende Jndtryk paa dem; man hører dem sielden lee, og ikke let hører man dem tale meget høit, Føden er deres vigtigste Fornødenhed; deres Mave fordrer stedse at være fyldt, derfor seer man dem spise 1) Jmod spæde Børn mangler det ikke paa Ømhed hos dem; indtil den unge Mand selv kan ernære sig er han aldeles sin Faders Eiendom, men saasnart han nogenlunde er istand til selv at erhverve sit Udkomme, saa bryder Faderen sig kun lidet om ham. med usædvanlig begierlige og stirrende Blikke. Men ligesaalænge skal de igjen kunne sulte. Sukkerplantagerne har megen Tillokkelse for dem: her seer man dem sidde halve Dage at udsuge Sukkerrør. Denne Saft er almindelig yndet hos alle lave Folkeklasser i Brasilien. Raa Følesløshed er et Hovedtræk i de Vildes Character. Det er en nødvendig følge af deres raa Levemaade, thi den er den samme som ogsaa ægger Løven og Tigeren til Blodtørst. Næst efter dette Træk skal Hævngierrighed og nogen Jalousie, saa og en uimodstaaelig Hang til Frihed og ubestandigt ubundet Liv, bestemme dette Folkefærds Sindstemning. De have i Almindelighed flere Qvinder, mange have endog 4 til 5, naar de kunne ernære dem. J det hele taget behandle de dem ikke ilde, men Manden betragter Konen som sin Eiendom, hun maa gjøre hvad han vil have; hun bliver derfor tilpakket som et Lastdyr, medens han, blot med sine Vaaben i Haanden, gaaer ved hendes Side. Puris Sprog er forskjellig fra de fleste andre Stammers. Nogle Forfattere have frakjendt dem alle religiøse Jdeer; dog synes denne Paastand ikke at have nogen paalidelig Grund. Jeg har i det mindste funden talende Beviser for religiøs Tro hos alle de Stammer, jeg har besøgt, derfor anseer jeg det for en fast urokkelig Sandhed, at ikke et eneste Folkefærd paa vor Jord er uden nogen religiøs Jdee. De vilde Brasilianer troe paa forskjellige mægtige Væsener, hvoraf de erkjende et i Tordenen. Afguderie finder man aldrig hos dem. Om en almindelig Vandflod have de fleste Jndianere i Sydamerica ligeledes en dunkel Jder, og forskjellige Traditioner.