Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1827-07-13
Justitsraad og Ridder B. Bruuns Grav Hvo er den, der har Følelse for huuslig Held og huuslig Lykke, der veed at skatte de høie og rene Glæder, deraf flyde, og ei med om Deeltagelse skulde hefte Blikket paa den Familie, af hvis lykkelige Midte Døden borttog den ømmeste Mand, den kjerligste Fader, Hvo den, i hvis Hjerte luer varm Kjerlighed til den Plet af Jord, hvor første Gang hans Livs Stemme steg fra det spæde Bryst, og ei sukker dybt, naar han seer Graven aabne sig, for at imodtage Støvet af den Ædling, hvis Fryd det var, paa Fædrenelandets hellige Alter at frembære de skjønneste Offere! Ja, spørger jeg frit, hvo er den, for hvem Dyd og Gudsfrygt ere hellige, og som have været saa lykkelige at staae i ængere Forhold til Ædlingen, Justitsraad og Ridder Bruun, og ei nu skulde føle dybt og levende ved hans Bortgang, ei nu skulde væde hans Gravhøi med Savnets unge Taarer. Hjertet maatte være saare koldt, om det ikke følte ved at see ham, den ømmeste Menneskeven, der ei saae Glæden tindre i andre Lykkeliges Øie, uden selv at vorde glædesstemt, der aldrig saae Kummerens Taare rinde, uden med venlig og umerkelig Haand at aftørre den om det ei følte dybt, ved at see ham standses paa hans menneskekjerlige og daadfulde Vandring! Mange ere de Veie, af hvilke Goddædigheden, frembærer sine Offere paa den lidende Menneskeheds Alter, dog, neppe fører nogen, selv den skjulteste Stie dertil, uden jo han omhyggelig har opsøgt den, hans Fod betraadt den. Ogsaa jeg, skjøndt fremmed for den ædle Afdøde, er een iblandt de Mange, der have Grund til at nævne ham med de skjønne Navne, Velgjører og Forsørger. Jngen, hvis Jndre gjennemtrænges af Livets høiere og ædle Følelser, vil derfor undres, naar ogsaa jeg tilfredstiller mit taknemmelige Hjertes Trang i ved offentlig at tolke, hvad han har været for mig, hvad jeg i ham har tabt. Kjerligt og ømt fredede omhyggelige Forældre om min Barndoms første Uskyldsdage; Alt opofrede de for deres Børn, hvis Vel inderligen laae dem paa Hjerte; men deres Kaar svarte desværre ei til de Ønsker, Kjerligheden indgav dem for vor Fremtid. Medens da min fromme Fader, ogsaa hvad min Skjæbne angik, ængsteligen skuede ud i den dunkle Fremtid, faldt hans Blik uvilkaarligen paa Menneskevennen, Justitsraad, og Nidder Bruun. Sædvanlig tilbragte han nogle af Sommermaanederne paa sit Landgods Asmild ved min Fødebye Wiborg. Ei mindre der, end i andre af Fødelandets Egne tiltrak denne ædle Mand sig Alles Opmærksomhed, ved den sjeldne Virksomhed, der stedse udmærkede ham, og som havde udstrakt sig til saamange af Vindskibelighedens Grene. Hans flere Fabrikanlæg satte ham istand til at antage sig og forsørge Mange, og han gjorde det. Dette var for bekjendt, til at min salig Fader derom kunde være uvidende; tillidsfuld nærmede han sig da denne Ædle for at bede ham, ogsaa at antage sig mig. Jkke behøvedes dertil mange Ord, eller lang Overtalelse: snart var Løftet givet. Nørt tog jeg Afskeed fra det kjere Hjem og fulgte min Velgjører til Fredericia, den Bye, for hvis Opkomst og Flor den Afdøde saa fortrinligen virkede. Kun føie Tid tilbragte jeg der, inden jeg begræde Tabet af en inderlig kjer Fader. Men, i dette Taarernes smertelige Øieblik, da først lærte jeg at skatte Velgiøreren, til hvis Omsorg Faderen saa rolig havde betroet mig, og Velgjørerinden, hvis høie og sjeldne Værd ligesaa almeent erkjendes, som Ægtefællens, hvis Tab nu saa dybt nedbøier hendes følende Hjerie. Vi ville være dig i Forældres Sted, saa løde fra deres kjerlige Læber Trøstens Ord til mit saarede Hjerte, og, skjøndt det blødte for stærkt til strax at helbredes, fandt det dog der den herligste Lægedom. Kjerligt var Løftet, end kjerligere blev det opfyldt. Faa Aar henrandt, og det var Tiden, at min Dannelse for en enkelt Stilling i Staten maatte i tage sin Begyndelse. Uden mindste Bekostning for den Afdøde, kunde han have anbragt mig ved Fabrikkerne; men, dette stemte mindre overeens med mine Anlæg, mine Ønsker, og for Ynglingen, som dertil anbragtes, vare da kun mindre lyse Udsigter i Fremtiden. Dette viiste sig tydeligt for min hensovede Velgjørers klare Blik, og hellere lod han mig da vælge enhver anden nok saa bekostelig Vei. Selv skildrede han mig de det Hæderlige i Lærestanden og bad mig overveie, om jeg kunde have Lyst at anbringes dertil. Er Menneskeet, tænkte jeg da, den ædleste Skabning, saa maa det og være et af de ædleste Kald, at danne Mennesket, og jeg kunde ei vakle i min Beslutning, at følge det Vink, han kjerligen gav mig. For da dertil hensigtsmæssig at vorde dannet, frembøde sig flere Lærre anstalter, vistnok ligesaa forskjellige med Hensyn til Veiledningen, de yde, som Bekostningen, de medføre. At der imidlertid ene og alene saaes paa hiin, og derimod ei toges Hensyn til denne, vil for den Sagkyndige være klart, naar jeg bemærker, at Valget faldt paa Bernstorffsminde. Trende lykkelige Aar henrandt for mig paa denne herlige Stiftelse, under den omhyggeligste Veiledning af kundskabsrige og kjerlige Lærere, hvis Minde stedse vil være mig kjert og dyrebart, og jo rigere Anledning jeg havde til der at prise mig lykkelig, desto dybere maatte jeg og føle, hvormeget jeg skyldte den Mand der, uden Hensyn til den betydeligere Bekostning, mit Ophold der medførte, saa ædelmodigen satte mig istand til at nyde denne Veiledning, der afgav lige rig Næring for Aand og Hjerte. Ja, ædle Hensovede, evig vil dit Minde være mig helligt, evig vil det staae antegnet med undslettelige Træk i mit taknemmelige Jndre! Din lyse, virksomme og herlige Aand, der allerede medens du vandrede herneden, var min Ledestjerne, vil nu end klarere funke for mig. Ledet ved den, vil jeg med staa dige Skridt vandre i den skjønne Have, hvis Dyrkning mig en anbetroet og omhyggeligen der udstrøe den gode Sæd. Naar da Arbeidet, velsignet overfra, lykkes, naar Sæden, frede med venlig Haand, yndigen fremspirer, udfolder sig og giver glad Haab om at frembære de herligste Frugter, o, da vil Skuet deraf fryde alle Godes Øie, og du, ædle Hedengangne vil da huldt nedsmile til dette dit skjønne Værk. - Assens den 8 Juli 1827. L. C. Tørsleff, Lærer ved Borgerskolen. A. C.