Den Vest-Sjællandske Avis, 1823-01-21
Congressen blev bragt til Ende den 14 December 1822, da den Østerrigske og Russiske Keiser afreiste i Forening med hinanden til Venedig. (Kongen af Preussen havde næsten slet ikke personlig taget Deel i Kongressens Forhandlinger; men havde imidlertid foretaget sig en Reise til det sydlige Jtalien) den udmærkede sig ved to høist vigtige og betydningsfulde Omstændigheder: først aden opløstes uden at nogen Erklæring blev udstædet og Resultatet af dens Forhandlinger, saa at i det mindste den ene Hoveddeel af dem forblev aldeeles i Mørket; og for det andet, at ved den anden Hoveddeel deraf, som blev opklaret, der gav sig den mærkværdigste Opposition tilkiende fra Storbrittanniens Side. Det vilde være ufornødent at fortælle de Begivenheder paa nye, som ere saa nyelig passerede, og som alle Læserne af dette Blad have i frisk Minde, og som derfore ikke behøve at gientages; og vi ville blot holde os til de Udsigter i Aaret 1823, som ere bebudede, og som ere byggede paa Betragtninger over de politiske Begivenheders hidtil værende Gang og Staternes naturlige Jnterresser, og vi ville foreløbigen tilstaae, at de ere blot individuelle, saaledes, som de fra det indskrænkede private Liv kunne udgaae, og at de ikke kunne tillægges nogen videre Værdie end som simple historiske Conjuncturer. Det er langt fra at man kan troe, at Storbrittannien kan ønske nogen Krig paa Jorden. Det brittiske Cabinets Viisdom og erklærede Grundsætninger ere altfor vel bekiendte, til at man kan have nogen Tvivl i dette Stykke; men skulde en Krig udbryde, som en uundgaaelig Følge af Begivenhedernes uundgaaelige Gang, saa vilde det nu skee i et Tidspunkt, hvori den dog vilde være mindre ubehagelig end til andre Tider; thi de øvrige Europæiske Søemagter have endnu ikke arbeidet sig frem til nogen stor Høide, hvilken de maaskee efter fleere Aars Forløb kunne opnaae, og Enehandelen paa Amerika, siden de nye Sydamerikanske Stater ere blevne uafhængige, kunde tilbyde en rigelig Erstatning for det mulige Tab, som dets Handel kunne lide paa det udtømte Enropæiske Fastland. - Og skulde Acqvisitionen af Cuba blive en Følge af de Spanske Begivenheder, saa vilde en Port blive aabnet for det til Mexico et Værn anlagt i de Vestindiske Farvande og en Dæmning opført mod det nordlige Amerikas Jndflydelse. Det har ikke været godt i Portugal og især i Spanien før Revolutionens Udbrud; disse Lande vare i en Sygdoms Tilstand, og det er ikke blevet bedre der siden den Tid, Curen har ikke været mildere end Sygdommen; der have været saa mange Læger og at helbrede Patienten, at den har været nærved at opgive Aanden. – Naar man undtager Tyrkiet, saa er Spanien det Land i Europa, hvori man meest maatte bede Gud om at bevare os fra at leve i. Skulde der imidlertid gives noget Middel for at bringe denne fortvivlede Patient til nogenlunde at rette sig, saa skulde det være at giøre ham vred, saa at derkunde komme Liv og Energie i hans udpiinte Legeme paa nye; dette Middel synes at blive anvendt. De Fordringer, som ere gjorte til Spanien ere bekiendte og tillige den Moderation, som det seirende Parthie i det Franske Ministerium har bevirket, at de ere gjorte med fra dette Cabinets Side. Vi ville derfore betragte det som en trøstende Udsigt i Aaret 1823, at der ikke bliver Krig imellem Spanien og Frankerige; da denne Krig vanskelig vilde blive populær i dette Land, da Folkets Velfærd let derved kunde blive forstyrret, og en indvortes Misfornøielse og Urolighed derved let kunde opvækkes hos det, som kunde frembringe høist farlige Følger, og da der ved Krigen selv ikke kunde haabes at udrette meget, eftersom den 7de Julii er gaaet uforstyrret over; de Communeros have faaet fuldkommen Overhaand, og Regentskabets og de Anticonstitutionelles Planer ere eengang aldeles strandede. - At det herskende Parthie kan og vil give noget betydeligt efter er ikke troligt; Trudselen om at afskiære alle Forbindelser med Spanien er ikke frygtelig for det, da Forbindelsen med England vedbliver at staae det aabent og Trudselen om, et Angreb har desuden tabt sin frygteligste Side, da England har modsat sig en Diversion fra Søesiden. Vi ville derfore haabe og ønske at disse truende Forhandlinger maae ende sig med en moderat Fremgangsmaade og Eftergivenhed paa begge Sider. Men skulde det imod alt Haab og Troe komme til en Krig, da ville vi tillukke vore Øine for Fremtidens Begivenheder; thi da vove vi ikke længere at aabne dem for de ængstelige Udsigter, som det begyndte Aar saa vil fremstille for os. Dog, vi ville ikke tænke videre paa at dette kan møde; thi endskiøndt der nu vel hersker en anden Stemning i det Franske Ministerium end dengang Hertugen af Richelieu førte Roret; saa have vi dog seet ganske nyelig store Prøver paa den Moderation, som deri har Overhaand. Ganske anderledes forholder det sig med den anden store Hovedgienstand for Congressens Underhandlinger i Verona; og hvorom dens Beskuelser slet ikke ere blevne meddeelte. Vi kunne ikke skiule for os selv, at denne Taushed har noget ængsteligt ved sig, noget som bebuder at de store Begivenheders Dage nærme sig. Efterat Porten havde erfaret, at dens Operationer til Søes og til Lands ikke havde faaet det Udfald, som den havde forventet, og især efterat den var blevet forvisset om, at Angrebet paa Morea var mislykkedes, og da tillige sørgelig Efterretninger indløb om Naturulykker i dens Asiatiske Provinser, og om den Fare som disse vare underkastede formedest Persernes Angreb, saa søgte den vel at udviise nogen meere Eftergivenhed og sætte Fyrstendom merne i en Tilstand, som kunde noget bedre stemme overeens med de med Rusland sluttede Tractater. Jmidlertid var dog Porten hverken at formaae til at afsende en Gesandt til de Russiske Grændser eller til Kongressen; den forholdt sig som Barnet i Fablen der skiælvede for at fremsige A. for at det ikke skulde komme til at opramse den heele Lectie, ogsaa vedblev den at paastaae, at den ikke vilde ind rømme andre Magter nogen Jndblandelse i sine indenlandske Anliggender; det blev endog fortalt forvist, at den Storbrittanniske Ambassadeur Lord Strangford, som forlod Constantinopel og begav sig til Kongressen ikke var i Stand til at formaae den Ottomanniske Regiering til at medgive sig noget Mæglings Forslag, eller engang nogen Erklæring. Det er forhen bemærket, at de Aftaler, som ere gjorte imellem Rusland og Østerrige ere ikke komne til vor Kundskab og hidindtil forblevne en politisk Hemmelighed. Den Franske Moniteur, der som bekiendt er et officielt Blad, meddeelte imidlertid imod Congressens Slutning en Oplysning om Forhandlingerne paa den, som om den end ikke blev foredraget i officiel Form; men blot i Form af en Skrivelse fra Verona, dog er høist betydningsfuld og fortiener en fortrinlig Opmærksomhed, den lød saaledes: Som man almindeligen ventede det i Forveien, er England forblevet neutral ved Kongressens Forhandlinger angaaende Spanien, da det har beraabt sig paa sin Constitution, som forbyder det at deeltage i de imellem de allierede Magter aftalte Forholdsregler. Kabinettet i St. James har desuden ikke erklæret sig angaaende det Parthie, som det vil tage i Tilfælde af at en Krig skulde udbryde imod Spanien. Paa den Maade synes England at holde sig et Baghold aabent, som de øvrige Magter ikke kunne betragte med et ligegyldigt Øie. Man forsikkrer at Kongressen har tilendebragt sine Raadslagninger om Orientens Anliggender. Den Storbrittanniske Ambassadeur ved den Ottomanniske Port Lord Strangford vil det blive overdraget at forkynde Divanet Resultaterne deraf. Uden nærmere at udelade sig om de Græske Anliggender, forlanger man formelt, at Porten skal opfylde Betingelserne af den Bucharester Tractat i sit hele Omfang. Lord Strangford vil indskibe sig til Corfu, for at fuldføre i Constantinopel den ham overdragne Mission. Han vil forresten ved sin Ankomst i denne Hovedstad giøre den fornødne Aftale med den Østerrigske, Franske og Preussiske, Minister for at besørge denne vigtige Communication. Man forsikkrer at dersom Porten vægrer sig ved at antage de store Magters Forslag, vil det have en Krig imellem den og Rusland til Følge, hvorved en Østerrigsk Armee paa 100000 Mand skal blive opstillet paa Grændserne af Bannatet ved Temesvar, i Bukoving og i det Østerrigske Croatien. Dette er det første Vink, som man har erholdet om den Forbindelse, som finder Sted imellem Østerrigs og Ruslands Anliggender, og om de mellem begge Magter gjorte Aftaler; ogsaa er det let at indsee at den Uroes Tilstand, hvori Jtalien maae blive holdet, og Østerrig tilligemed paa dets Vegne, saalænge de democratiske Giæringer vedvare i Spanien, hvor de Jtalienske Flygtninge blive protegerede, maae bevæge denne Stat paa det nøieste til at slutte sig til Rusland, især ved den Opposition, som fra Engelsk Side har fundet Sted, med Hensyn til Spanien, endskiøndt man maae paa den anden Side ogsaa tilstaae, at dersom en Krig skulde udbryde imellem Frankerige og Spanien, saa kunde den let lede til Begivenheder, som endnu kunde blive meere farlige for Jtaliens Roelighed. Saavidt som man imidlertid kan giøre sig et Begreb om Forhandlingerne paa Kongressen, saa ere de dog blevne tilendebragte under en almindelig god Forstaaelse. England har givet sit Samtykke til, at der i Mindelighed bliver giort Spanien Forslag til at give sin Statsforfatning en meere monarkisk Form og Rusland har givet sit Samtykke til at nye Forslag blive gjorte Porten. At de Forslag, som skulle giøres Porten, ere i sig selv billige og moderate kan ikke omtvivles; og at der ved dem dog tillige er taget Hensyn paa Grækernes Bedste har man Grund til at formode. Man bemærkede, at Greven af Capo d'strias, som er en født Græker, opholdt sig i Nærheden af Congressen, og det var engang forlydet i de Russiske Tidender, at der mueligen kunde være tiltænkt denne Mand en stor Bestemmelse; den Gisning opvaktes derfore derved, at Grækenland kunde interemistisk blive sat under hans Administration, for om ikke ganske at underkaste det Ruslands Jndflydelse, dog ikke heller ganske at unddrage det derfra; denne Udvei kunde betragtes som moderat og billig, og tienlig til at holde de Græske Øer og Fastland forenede. Man bemærkede desuden, at to Græske Deputerede ankom under Congressens Holdelse til Ancona, med hvilke i det mindste hemmelige Underhandlinger kunde pleies. Saameget er vist, at man opgav ikke Haabet, om Fredens Vedligeholdelse, at Politiken endnu holdt sig i Ballance, og at Lord Strangford virkelig afreiste over Triest til Corfu og dette selv uagtet det imidlertid blev bekiendt, at Halet Effendi, som dog endnu havde formaaet den Tyrkiske Regiering til at udvise nogen politisk Klogskab, og havde været Aarsag til den nye Østerrigske Jnternuntius Baron von Ottensels hæderlige Modtagelse i Constantinopel, blev styrtet; da man endnu bestandig antog, at Regieringen forblev under hans hemmelige Jndflydelse.