Den Vest-Sjællandske Avis, 1827-02-26
Dr. Bailly, en duelig og menneskekiærlig Læge, som den Græske Committee i Paris har sendt dertil, advarede os for Forkjølelse, Viin og Kiød mad. Hvor nyt er ikke alt det, som vi her faae at see, hvilket mægtigt Jndtryk maae det ikke giøre paa os, som komme fra et andet Menneskesamfund hvor alt er saa regelmæssigt og ordentligt indrettet. Overalt bemærker man imidlertid sømme Følelse for Uafhængigheden, samme Beslutning hellere at stige ned i Graven end at vende tilbage under Tyrkernes Herredømme, samme Kraft i Villien, samme Fastholdenhed ved sine egne Beslutninger, kort sagt alle de Dyder og alle de Feil, som fandt Sted i den gamle Riddertid. Kraft og Overdrivelse, Overeensstemmelse og Enighed kun med Hensyn til den eene Beslutning, hellere indtil den sidste Mand at fægte imod den barbariske Fiende, end erkiende den Umulighed at Grækenland nogensinde skulde underkaste sig ham. Vi saae her den yngste Søn af Fyrsten Pietro Bey, som er een af de smukkeste Ynglinge som Solen bestraaler; den meget cultiverede Metaxa, Constantin Bozzari, Brødrene Marco's Tavellas, Missolunghis sidste Forsvarer den gamle og værdige Photomari, Commandant i den nederste Fæstning, og mange andre vel mindre bekiendte, men ikke mindre udmærkede Capitanis. De besøgte os den ene efter den anden ledsagede af deres Palikaris; det hører ogsaa til Liigheden med Ridderskabet, at enhver Anfører lader sig kun see under Ledsagelsen af sine Krigsfolk. Dette Følgeskab faldt os vel ofte til Besværlighed, da det mange Gange ganske opfyldte vort Huusrum, men i andre Henseender var det et malerisk Syn at see disse fremmede Gestalter med deres martialske Ansigter at staae omkring os eller ogsaa at sidde paa Gulvet med deres Gevære imellem Knæerne. Samtalerne gik ikke altid ud paa deres Lands indvortes Anliggender; men ogsaa paa de Europæiske Nationers Deeltagelse i deres Skjæbne. Grækerne have lidt meget ved inden og udenlandske Jntrigenter, dog ere de meere oplyste om hvad der angaaer deres Jnterresse end jeg havde kunnet forvente, og besidde en rørende Taknemmelighed imod dem, som have taget en oprigtig Andeel i deres Vel. De Mennesker, som med redelige Hensigter bringe dem Raad og Hielp blive af dem betragtede som Skytsengle, som Forsynet har sendt for at trøste dem under deres Ulykke. De Gaver, som de have faaet fra Europa og de Levnetsmidler, som ere blevne sendte dem og som Konger og Fyrster have forenet sig med Enker og Faderløse om for at opkiøbe, have virket velgiørende paa dem og overbeviist dem om, at man endnu i Christenheden har Medlidenhed med deres ulykkelige Tilstand. De Ladninger, som de har sendt over til dem, have holdet Landet opret i den farligste Periode, giort det mueligt for dem at kunne modstaae den Ægyptiske og Tyrkiske Magt og har paa nye oplivet og styrket Haabet, om Frelse. Maatte Kilden til disse Gaver endnu længe vedblive at rinde. De talede med Ærefrygt om alle de Monarker, hvis Navn jeg nævnede for dem, men især om Hans Majestæt Kongen af Bayern. Saa ofte nogen udtalte dette Navn saa stod han op og lagde den høire. Haand paa Hovedet, hvilket er det høieste Tegn paa Ærefrygt som en Græker kan afgive. Da Søehelten Miaulis talte om ham bleve hans Øine fulde af Taarer, og han syntes i sit udtryksfulde Ansigt at bekæmpe en stærk Følelse. – Jbrahim Pascha har tabt 25000 Mand ved sit Jndfald i Maina. Grækerne have destoværre blandt andre barbariske Skikke ogsaa antaget den af Tyrkerne, at skiære Hovederne af paa de faldne Anførere og Ørene paa de gemeene Soldater. Jbrahim, som blev svækket og modløs ved dette Tab, har siden indskrænket sig til et defensivt Forhold. Da hans Levnetsmidler begyndte at medgaae saa udsendte han bevæbnede Colonner for at udplyndre Landet; ingensteds fandt han nogen eftertrykkelig Modstand der, da Mangel paa Levnetsmidler og Munition forhindrede enhver stor Bevægelse, dog blev han foruroliget ved enkelte Fægtninger og mistede mange Folk. Førend den Ægyptiske Armee ankom, anslog man hans Armee til 10,000 Mand, som laae adsplittede i de forskiellige Fæstninger, som han er i Besiddelse af. Pietro Beys Søn, som nyelig er kommen tilbage fra Sparta har fortalt mig, at Flaaden har kun bragt ham, foruden Munition og Provision, 5000 Mand og 800 Heste. Man formoder, at han vil paany angribe Sparta, men man har der godt forberedt sig og venter ham rolig i Biergene. Begge Nationens Høvdinger Pietro Bey og Kritzaky ere blevne kloge af Erfaringen og gjort en Ende paa deres indbyrdes Stridigheder og forenet sig med hinanden. Endeel af Levnetsmidlerne ere blevne sendte derhen fordi Fienden har ødelagt Sletterne og Nøden i Biergene var meget stor. Salamis den 10de Decbr. De forskiellige Efterretninger, som nu ankomme fra Attika og Boeotien begynde at opklare det Mørke, som hviler over de Begivenheder, som der ere passerede. Den Hurtighed hvormed alt der gaaer for sig naar det først kommer til Fægtning, det Øieblikkelige i Forholdsreglerne, dertil den Græske Letsindighed i Udførselen; hvis Følger kun det meest resolverede Heltemod igien kan erstatte; de mange saakaldte Generalers Operationer paa egen Haand med smaae Troppecorps, i Forbindelse med Bierglandets afsondrede Beskaffenhed og den hele Biergkrigs Natur, giør det meget vanskeligt, endog i Nærheden, at kunne med Troskab og Sammenhæng skildre Begivenhederne selv efter de nøiagtigste Fortællinger, som man har faaet derom. Efter Gouras Død blev Castellet i Athen endnu kun forsvaret af faae Atheniensere med et sieldent Heltemod; men for en Maaned siden lykkedes det at kaste et Corps af 400 velbevæbnede udvandrede Jonier derind. Fægtningen var heftig, men heldig; Tyrkerne havde 6 Kanoner og en Mørser, de mistede mange Folk og en Fane, jeg saae Jonieren Aphiotes, som havde taget den, han brækkede Beenet i Allarmen, men blev tilligemed sin Trophæ lykkeligen bragt ud af Haand. gemænget og til Napoli, hvor han blev helbredet. Da Garnisonen saaledes var bleven forstærket saa blev Kintaschi (Redschid Pascha) nødt til at trække sine Tropper sammen og at indskrænke sig til den indre Halvdeel af Staden. Her lod han en Garnison blive tilbage og trak sig selv tilbage to Miil fra den, hvor han indtog en Position for at observere Fienden og dække Beleiringen. Jmedens dette gik for sig udvikledes Colettis Plan og hvilken jeg nyelig har skrevet dem til. Han rykkede nemlig frem til Telenti i Boeotien i Ryggen paa Seraskierens Communicationslinie, som gaaer igiennem Thermopylerne til Zeituni og Thessalien, Redschid som indsaae hele Storheden af den Fare, som truede ham, naar hans Leier, som desuden leed Mangel paa Levnetsmidler, blev forhindret at faae Tilførsel fra Thessalien, sendte for at holde Ryggen frie sin Kaya-Bey med betydelige Stridskræfter imod Coletti. Disse kunde han ikke modstaae og trak sig derfor tilbage til en liden Øe ved Telente. Karaiskaki havde imidlertid luret paa at hans Modstander skulde adsprede sine Tropper, for at begynde sine Operationer imod Seraskieren lod han blive nogle smaae Poster tilbage i Attika for at foruroelige og blende ham; selv ilede han med en dristig Resolution over Bierget Kithæron og brød ind i det vestlige Grækenland. De Poster, som Tyrkerne havde udsat og som han traf paa sin Marsch bleve nedsablede og han lagde Veien over de steileste Bierge. Her fik han en sikker Efterretning om Kaya=Bens Bevægelser og Styrke. Distomo blev nu Samlingspladsen for de forskiellige Troppekorps. Enkelte Hobe af Epirottere og Sulioterne, som vare fulgte med ham, brøde igiennem de vilde Defileer i Parnas sus, for at komme paa den korteste Vei til Arachova, som behersker Landeveien, som gaaer over dette vilde Bierg fra Livadien til Salona. Jmedens disse Corps udførte deres Bevægelser, rykkede Karaiskaki selv, frem paa den sædvanlige Landevei, som gaaer fra Distomo, dybere ind i Parnassus Bierget, ligetil Arachova. Ved denne ligesaavel beregnede som hurtig udførte Forholdsregel blev Kaya=Bey indsluttet i de dybe Dele af Parnassusbierget, og strax anfaldet fra alle Defileerne, som aabnede sig imod hans Stilling. Denne Fægtning er en af de meest haardnakkede som er forefalden i denne Krig, henimod Aften blev Kiana Bey tvunget til at trække sig tilbage paa et steilt Bierg blottet for Vand, Brød og Provission. J syv Dage modstod han i denne skrækkelige Forfatning alle Grækernes Anstrængelser. De meest udmærkede Albanesiske Krigere, vare der forsamlede; men den 8de forlangte han at capitulere. Karaiskakt svarede: Med Eder indgaaer jeg ingen Forening; Bi maae forsone de Heltes Siæie som ere faldne ved Missolunghi J ere i den samme Forfatning som de aabner Eder med Sabelen i Haanden Veien igiennem vore Skarer. Herpaa gjorde de Jndsluttede drevne af Hunger og Raserie det sidste Forsøg paa at brække igiennem Desileerne, for at kunne naae til Landeveiene til Salona eller til Livadien, Udfaldet deraf har man erfaret af den Jndberetning, som Karaiskaki indsendte til Gen Ducas 1300 Mand bleve dræbte hvoriblandt ogsaa Klapabe, Rester blev taget til Fange og hele Corpset tilintetgjort Nu lod Coletti sig igien see paa Krigsskuepladsen. Han maneuvreerde imod Zeituni og haaber ved at borttage denne Stad at kunne ligesaadan afskiære Redschid fra at trække sig tilbage til Thessalien, som det er lykkedes Sulioterne og Epiroterne at afskiære ham Veien over Salona til Janina. De videre Følger af disse Operationer maae snart give sig tilkiende. (Han skal ogsaa siden være bleven nødt til at ophæve Beleiringen for Athen og trække sig tilbage til Negropont. Det er forunderligt at den Østerrigske Jagttager har ingen Efterretning meddeelt om denne betydelige Seiervinding som Grækerne have tilfægtet sig. (Under denne Allarm have Rumelioterne igjen grebet til Vaaben og for at gjøre det umueligt at de nogensinde igien kunne underkaste sig saa have de myrdet alle de fornemme Tyrker, som ere faldne i deres Hænder. Det er en vedholdende Kamp paa Liv og Død en Dødskrig, af et Christeligt Folk imod Barbarer, som ere trængte ind i deres Land, hvorved det ikke holde sig bundne ved nogen Eed eller nogen Pligt og imod hvis vilde Magt det har aldrig opgivet Kampen. Hadet og Forbittrelsen er nu gaaet saavidt, at det er umueligt at der nogensinde kan finde en Forening Sted hvorved Tyrker og Grækere kunne komme til at leve sammen i dette Land. Ligge Grækerne under saa bliver dette smukke Land aldeles ødelagt; det skiønneste som Solen bestraaler i Europa og Resten af Jndvaanerne, som kan undgaae Jlden, Sværdet og Slaveriet vil ende som Røvere til Lands og til Vands. Dog vil det nok ikke komme dertil; tvertimod stiger Haabet om at denne skrækkelige Tid er snart forbi og at Grækenland vil kunne befrie sig. Vistnok vil der ogsaa naar Uafhængigheden erholdes ikke strax vende Enighed og Fred tilbage i de ødelagte Egne og i de forvildede Gemytter; men i Partiernes indbyrdes Kampe vil, dog tilsidst et faae Overhaand, og af denne frygtelige Tids Krampetrækninger vil under Uafhængighedens Beskiærmelse og ved Hielp af den christelige Civilisation opblomstre igien et Folk, som vil giøre de Europæiske Samfund af Stater en ganske anden Ære end Tyrkernes forraadnede Magt, som har viist sig i Grækenland paa en mere fordærvelig og ødelæggende Maade end i nogen anden Deel af deres Rige, og som aldrig har vidst paa en fornuftig Maade at benytte sig af de herlige Lande, hvoraf de ere komne i Besiddelse. Parrys Kiørsel til Nordpolen eller til den nordlige Spidse af Jordens Axel. (Den mærkværdigste Expedition, som nogensinde. har fundet Sted, dersom den lykkes)