Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1846-03-02
(Jndsendt.) Selvroes stinker, siger Ordsproget; dog gjør den Mand, som ønsker sine Handlinger roste, sikkrest i at rose dem selv, helst naar han kan være temmelig vis paa, at den offentlige Mening i hans nærmeste Omgivelse er mindre tilbøielig dertil. – Naar Hr. Tesdorpf i Nr. 21 af dette Blad antager at have slaaet mig af Marken, saa tager han meget feil; jeg troer mig istand til at be visse hvad jeg har paastaaet, nemlig at Godseierne uhindret have Leilighed til at tilvende dem Broderparten af det, som Bondestanden med Rette burde kalde sit Eget. Men Alting kan ikke skrives i een Bog; jeg skal kun foreløbigen tillade mig et Par bemærkninger om de Vanskeligheder, som Hr. Tesdorpf mener at Godseierne og Bønderne ved at række hverandre Haanden skulde overvinde, forinden Bøndergodset overgaaer til Selveiendom. Det er nemlig ikke sjeldent, at en Fæstebonde paa Ourupgaards Gods faaer Egetømmer og brændte Steen, af Hr. Tesdorpf for 50 Rbd., men for at faae dette anvendt maa Fæsteren opoffre 150 Rbd. eller derover til øvrige Bygningsmaterialier, Kost og Arbeidslon. Naar Arbeidet er fuldført, har Hr. Tesdorps, saavidt jeg forstaaer, forøget sin Eiendomsret i Gaarden med 200 Rbd., medens Fæsteren ikke har forøget sin Eiendomsret med 4 s. Naar nu slige Forbedringer have fundet Sted overalved de fleste faldefærdige Gaarde paa Godset, saa kan Hr. Tesdorpf med rolig Overbeviisning imødekomme Bøndernes Ønske om at lade deres Gaarde taxere af uvillige Mænd, for at overdrages dem til Eiendom. Planen er fiint udstuderet og vel overlagt, det er ikke Enhver der seer den med det blotte Øie. Til Exempel paa Godseiernes Leilighed til at berige sig af Bondestandens Erhverv, vil jeg anføre Forskjellen mellem det saakaldte Vestensborggods og Ourupgaardsgods. Hvormeget eier ikke Bondestanden paa det første fremfor paa det sidste, Jeg kjender de fleste Gaardmænd, paa Vestensborggods, jeg kjender alle paa Ourupgaardsgods; det forekommer mig, at de Sidstnævnte ere ligesaa virksomme og sparsomme Mennesker som de Første. Paa det andet Selveiergods her paa Falster, det saakaldte Stangerupgods, ere Forholdene ganske de samme, som paa Vestensborggods. Grunden til disse Godsers Velstand kan altsaa alene være, at de ere blevne frie forGodseiermyndigheden. Hr. Tesdorpf vilde blot behage at lade sig underrette om, i hvilken Forfatning Bønderne vare paa disse Godser, da de kjøbte deres Gaarde. – Tiden er kommen, og den har længe været, da Bønderne kunne kjøbe deres Gaarde til Gaardenes egentlige Værdi, kun den Godseier, som finder Behag i fremdeles at skumme Fløden af Bøndernes Bestræbelser, lægger Hindringer i Veien for Selveiendoms Fremme, kun han foreholder den mindre formuende Bonde: "Hvor vil Du tænke paa at kjøbe Din Gaard, som ikke kan betale 100 Rbd. paa Kjøbesummen, Jo, ere kun Bønderne paa hele Godset, enige, lader Sagen sig ret vel udføre. Herved vil den af gammel Fordom i Bondestanden indgroede slaviske Underdanighed af sig selv forsvinde; herved vil den i saa mange Fæstebreve hjemmegjorte Lov eller Herskersætning, hvor det hedder: "Fæsteren er pligtig at vise Hørrighed og Lydighed mod sit Herskab og sammes Fuldmægtig, bortfalde, og deristedet komme til at staae: "Eieren er pligtig at vise Hørighed og Lydighed mod Loven og Landets Øvrighed. Den fordærvelige Uskik, at Folk skulle gifte dem eller lade være at gifte dem, alt efter Gods eierens egennyttige Villie, vil ligeledes bortfalde. Disse ere nogle efter min Mening ypperlige Forandringer. - Ved Arvefæste med Ret til at udstykke og pantsætte er vel Noget vundet; men at Bønderne bedst kunne bestaae uden at have en Godseier til Herlighedseier, har dog viist sig. Hvis Hr. Tesdorpf ikke kan begribe, hvorledes Ourupgaardsgods kunde overgaae til Selveiendom i den Forfatning, det nu er, saa skal jeg en anden Gang være til Tjeneste med mine Meninger i saa Henseende. -Man kan maaskee uden Overdrivelse betragte Fæstevæsenet for en værre Uting for Danmark, end som Landboforeningen paa Falster.