Aarhuus Stifts-Tidende, 1820-08-26
J al min dybe Fornedrelse var mit Barn endnu mine eeneste Trøst, endogsaa denne nægtedes mig. At see mit eeneste Barn, min elskede Datter, at trykke det til Moderhiertet og blande mine Taarer med hendes, at vorde kiærtegnet af den elskte Glut, og af hendes Læber indsuge Forsikkringen om evig Kiærlighed, denne Glæde var ogsaa for stor at undes mig. Eders Majestæts Raadgivere, umenneskeligere end Slavehandlerne, reve voldsomt Barnet bort fra Moderfavnen. Da besluttede jeg mig til at relse Sorgen bort. Jeg haabede, at lykkeligere Dage skulde igien tilbagegive mig hende, men at, disse Dage skulde aldrig komme, Mødre, og kun saadanne Mødre, der pludseligt berøvedes deres eeneste, elskede Barn, kunne føle med mig de Lidelser og den Uretfærdighed, som mig er vederfaret. O, hvem vil nægte mig en deeltagende Taare! Og vil ikke Verden med Uvillie høre, at dette Øieblik, der trykte mig i Sorgen ned, gav Tegnet til nye Komplotter, for at tilintetgiøre den sørgende Moder. Eders Majestæt kiendte min Sorg, og dog valgte J samme Øieblik, for at fordoble Eders Forfølgelser. - Jeg har forlangt et upartisk Forhør, det har man nægtet mig. Jstedetfor et offentligt Forhør har Karlamentet afsagt en Dom, som er bleven indklædt i en Lov. Mod denne Fremfærd protesterer jeg paa det høitideligste, thi Uretfærdighed er det at nægte mig en klar og tydelig Anklage, saavelsom og Vidnernes Navne, og Stæderne hvor det har tildrage, sig, som jeg beskyldes for. Det staaer altsaa nu gandske og aldeles i C. Majestæts og Eders Creaturers Magt, at fordømme og dømme mig efter eget Tykke. Jeg har intet andet Valg end at protestere mod denne Procesmaade, eller ved min Taushed tillade, at min Ære vorder offret. Uskyld kan ikke beskytte den Anklagede, naar Dommerne og de Edsvorne ere udnævnte af Klageren selv, og underkastede jeg mig et saadant Tribunal, uden at hæve min Stemme derimod, saa var jeg selv Midlet til min egen Beskiæmmelse. Derfor protesterer jeg mod saadan Fremfærd. Jeg forlanger et Forhør i et offentligt Rets tribunal, hvor de Edsvorne upartisk kunne vælges af Folket, og hvor Alt gaaer ærligt og aabenlyst tilværks. Om saadant et Forhør anholder jeg, og villig underkaster jeg mig intet andet. Nægter C. M. mig dette, da fremstille jeg mig selv i Parlamentet, hvis Beslutninger jeg her ter ikke i mindste Maade ændser, og hvis Dom jeg, undtagen jeg med Magten dertil tvinges, paa ingen Maade respecterer, saafremt den ikke er afsagt af et Retstriburasom det jeg har forlangt. - Brevet endte med dito Ord: "Jeg har nu gjort Eders Majestæt bekiendt med al den mig tilføiede Uret, samt med mine Tanker og Beslutninger. J har betynget mig med al den Skiændsel, der kan paabyrdes et Fruentimmer. Jstedetfor at holde Eders høitidelige Løfte, at elske og agte mig bar J forfulgt mig med Had og Foragt, og med alle de Midler, som føre til min Fordærvelse. J rev me mit Barn ud af mine Arme, og berøvede mig derved min eneste Trost. J sendte mig, opfyldt med Grænmelse, ud i Verden, og selv endnu saaledes, kummen betynget, forfulgte J mig med følesløs Haardhed. Jntet blev mig tilbage uden min Uskyldighed, som Jn ogsaa, ved en aabenbar Forhaanelse af Retfærdigheden, agter at berøve mig. Giftbægeret og Dolken ere man digere Midler, end meenederske Vidner og partiske Tibunaler; thi de ere mindre grusomme, da Æren ha høiere Værd end Livet. Havde mit Liv været E. A. nok, saa vilde jeg med Glæde have opofret Eder samme under den Betingelse, at J skiænkede mig en Plads ved Siden af mit Barn. Men da J nu vanæret vil sende mig i Graven, saa har jeg besluttet, med al den Kraf Gud vil forunde mig, at modsætte mig Eders Forsøg, Caroline R.