Politivennen, 1809-01-01
Skaale, at drikke ved Gæstebude eller Vennelag i Anledning af det nye Aar. Mange Udgivere af Blade have for Stikat give deres Læsere lange Lykønskninger i Vers eller ubunden Stil ved Nytaarstiden Udgiveren af Politivennen har aldrig betjent sig af denne Skik. Jkke fordi han egentlig kan dadle den, thi at ønske godt er sikkert ikke det sletteste et Menneske kan gjøre. Jkke heller finder han billigt, at ivre imod det Ønskeri, der ved Nytaarstiden har Overhaand. At man ved saa vigtig en Tidspunkt kaster et Blik fremad paa den foranliggende Bane er naturligt, og at man ved Ønsker bøder paa dette Bliks Mangel paa Vished, ja vel endog paa Haab, er grundet i det Nødværgesdrivt, der udgjør en Del af vort Væsen. Kun synes ham den enkelte Mands ønsker saa svage og tillige saa udsatte for at være ham altfor særegne Det Ønske, som et helt Selskab opsender med fælles Længsel, kan ikke andet end være renere, som det er stærkere. Ved vore Forfædres Julegilder (Julen var deres Nytaar gjorde man med Nødhornet i den stærke Haand Løfte om en eller anden Mandsdaad. VorKraft er saameget ringere end Fædrenes, at vi nøjes med at ønske gjort, medens de pligtede sig til at gjøre. Og vare endda disse ønsker altid ægte Mande ønsker. J den Tanke, at hielpe noget hertil, fremsættes følgende Nytaarsskaaler for Lag af Mænd, Danmarks Skaal Gid Storhed hos dets Mænd være Bod paa Landets Lidenhed! Norges Skaal! Gid den Dag fremlide, da det ej længer er for stort for sine Mænd! Fædrelandets Skaal! - Det vorde eet i Navn som i Gavn, eet i Sprog som i Tarv, eet i Rettigheder som i Pligter, eet i Lov, eet i Mynt, i Vægt, i Maal, i Skattesod, eet i Kjærlighed og i gjensidig Agtes. Nationens Skaal! Den være ævig den ufrygtede, naar den kun ævig forbliver den uhadede. Kongens Skaal! Han see i Landets Tryghed sin Daad, i dets Velorden sit Raad, i dets Lykke sin Fryd, i dets Erkjendtlighed Løn for sin Nøje! Dronningens Skaal. Gid hun snart maae skues midt iblandt det Folk, hvis Lykke var saamange store Dønningers Jd det Folk, der aldrig glemmer sin Tyra, sig Dag. mar, sin Margrete, sin Fillippa, sin Sosig, sin Lovise; det Folk, der inderlig ønsker at de Sønnesøn i hendes Arme, Søn maae laog Sønnesøn bede hende signe Sønnesønnens Sønner! Kronprinsessens Skaal Skjøn vorde stedse Livets Bane for Daners og Nordmænds saa elskede Kongemo! Stammens Skaal! Det ældste Regenthus i Europa fortblomstre med Ungdoms Frodighed, saalænge Europa end stander. Kongens Embedsmænd! Gid Dulighed og Retskaffenhed, Kundskab og Jver, Redelighed og Utrættelighed være Tvillingrigete Embedsmænds Særkjender. Søkrigernes Skaal. Gid den ældste Sømagt, og tillige den navnkundigste i Europa, snart opleve sin Gjenfødelse. Gid Danmarks sande Stolthed, dens Søkrigere, snart paa en ny Flaade maae lade dets uplettede Flag spejles i de Vande, der skummede under Kunders, Valdemarers, Absalons, Trolles, Ruds, Store Kristians, Juls, og Tordenskjolds vældige Snekker. Landkrigernes Skaal, Dannebroi Fanen kappes med Dannebrog i Flaget! Hver Feldtherre vorde en Daniel Ransan, hver Kommandant en Schar, hver Borgeranfører ligne Frederikshalds udødelige Colbjørnsønner. Kjønnets Skaal! Blidhed og ømhed være dets Smykke, Flittighed og Huslighed dets Tilfredsheds Kilde. Ved venlig Uskyld vinde det alle Hjerter! Møens Rygte være skjær som nattefaldne Sne. Ægtekvindens Troskab som Diamanten uangribelig. Videnskabernes Skaal Uddannelsens, Folkerettens, Oplysningens Mødre! Gid de finde dulige, utrættelige glade Dyrkere i vort Fædreland. Sædelærerens Skaal! Hans skjønne Jd nyde den værdigste Løn, at have forædlet Mennesker! Gid den Tanke flygte kjernt, at Sandhed kan være halv, at Almue ej kan, ej bør nyde den heel og utilhyllet? Juristernes Skaal! Den komme igjen den Tid, da Danmark ejede Lovkynge, der dyrkede Marken for Efterfølgerog indlagde sig et udødeligt Navn. - Gid vi finde Mænd, der agte det Møjen værd, at udfylde de mange Aabninger, de mange Savn vor Lovgivning endnu opviser. Kunsternes Skaal! Den Tanke, at deres Dyrkere tørste medens vi drikke, vorde Dem i det mindste hos dette Lag Anledning til Understyttelse. Hæder den, der opofrer sig saa tung en Bane. Tifold Hæder den Kunstuer, der paa den skaber Straaler for det elskte Fædrelands Jsse. Landforbedringens Skaal. Gid Danmarks Heder tvinges til at bære bølgende Ax. Gid Norges Ubygder vorde FøDesteder. Gid Elve og Aaer forsynes med Broer. Egnene nærme sig ved gode Veje. Førselen lættes tusindfold ved gavnlige Kanaler. Al nyttig Frembringelse tiltage! Held Landboen, han føle sit Værd, ved hans Kraft kan Staten vinde sig store Lande og vel tredoblet Folkemængde! Justitsens Skaal upartisk og ueftergivende Retfærd være ævig dens LedestjerneDomstolenes Skaal! Skribentens Skaal. Gid han føle sit Kalds Vigtighed, at virke paa Nationens Tænkemaade, at opgæmme for Efterslægten Nutidens Daad, til Tak og Hæder den gode, til Had og Afsky, i Aarhundreders Tusinder, hvad Uretfærd og Ukiogskab og Niddingsaand og Fejghed og Upatriotiskhed monne virke. Søfartens Skaal. Gid vi snart opleve den Tid, da Havet udrives af Sørøvernes Vold, for at gjengives de fredelige Kjøle! Gid Danmarks Sømand snart gjenbesøge uforstyrret alle Havne, hvor hans Kyndighed og hans Redelighed hidtil gjorde Flaget saa yndet! Handelens Skaal! Den Købmand leve, der troer Stat og Fædreland, Nation og Konge vigtigere end hans Magasiner og Skibe! Patriotens Skaal. Gid Landet aldrig savne den, der med Glæde ofrer Liv og Ejendom for det, der glemmer egen Fordel, eget Mag, egen Fornærmelse, eget Fjendskab, overalt hvor det gælder det elskte Fædrelands saa hellige Tarv. Barndommens Skaal! Den finde Forsvar, Skaansel, Pleje, Lærdom, Forædling. En Møllesten om Forargerens Hals! Ynglingens Skaal! Han føle sin Hages Savn; han ære og følge den Klogere. Aldrig løfte Grønskolling Stemmen til Kunsidom, til agtede Mænds Bedømmelse, til Navnes Forklejnelse, til Møers og Dannekvinders Berygtelse! til taabelig Sniksnaks Glam. Han huske sit Formaal, selv engang at vorde Fader, at vorde virksom Statsborger! Han ære Alderdommen for selv at vorde æret Olding, han bruge sin Tid og forædle sig. Mandens Skaal! den sande Mands der er Statens Styrke og Kraft, Enkers Forsvar og Forladtes Stytte, den Vildfarendes Vejleder, den Armes Forsørger, den Forurettedes Talsmand, sine Forældres Glæde, sine Børns Gud og sin Ægtemages Engel! Oldingens Skaal! Erindringen være en blomstrende Mark for hans Sjæl! Han savne aldrig Barnets Ærefrygt, aldrig Puglingens dyrkende Agtelse, aldrig Mandens hædrende Raadspørgsel! Han glemme aldrig at gjøre sig elsket ved Blidhed, ved Overbærelse, ved Erkjendelse af den Yngres gode Egenskaber og Handlinger! Udgiveren tør troe, at den, som ærligen kan mene disse Skaaler, er en Dannemand, der fortjener at være i Dannemænds Lag, og saadanne Mænd vil han ønske alle sine Læsere at være, hvormed han da ogsaa har selv gjort et Nytaarsønske!