Berlingske Tidende, 1755-02-21
Rom, den 20 Jan. Man kand ikke nægte, at jo Pavens Sagtmodighed, Lemfældighed og Klogskab har gjort en stor Deel til det Forligelsemaal der er sluttet imellem Haffet i Neapolis og den Malthesiske Ridder-Orden. Enhver skal fuldkommelig blive overbeviist derom, naar han vil læse de tvende følgende Skrifter. Det første er det Brev, som Paven i denne Anledning har skrevet til Kongen af begge Sicilerne, under 26 Nov. 1754, og det andet er Hans Sicilianske Majestets Svar derpaa af 27 Dec. næst efter Pavens Brev lyder saaledes: Benedictus den XIV. Pave, vores elskelige Søn i Christo, skee Lykke og vores Apostoliske Velsignelse. Vi have længe overveyet, om vi skulde skrive dette Brev til Eders Majestet, angaaende den all Verden bekiendte Sag med Maltha. Paa den eene Side frygtede vi for, at vores Foretagende maatte mishage Eders Majestet, som vi dog nødig i nogen Maade vilde giøre imod. Naar vi paa den anden Side betragte, at St. Johannis Orden af Jerusalem er i Sandhed en Orden der tiener Religionen, og at vi i den Henseende ere dens ypperste Chef, saa kand vi ikke nægte vores Pligt, at giøre for samme Orden alt hvad der staaer til os. Og for ikke at dølge noget for Eders Majestet, da, om vi længere havde tiet stille, kunde samme tænkt, at vi havde tvivlet om Deres Majestets gode Hiertelaug, hvorpaa samme dog har givet og endnu dagligen giver os upaatvivlelige Prøver. J denne Tvivlraadighed forsømte vi ikke, at vende os med største Nidkierhed til vores kiereste Frelser, hvis Statholder vi ere paa Jorden, skiønt uden ringeste Fortjeneste paa vor Side. Da altsaa Herren, som vihar Aarsag at haabe, har givet os fuld Tillid og Forsikring, at vores Haab skal ikke være forgiæves, saa vende vi os til Eders Majestet, bedende inderligen og af Hiertens Grund, som Christi Stadtholder, hvilken er den sande Freds Stiftere, at Eders Majestet vil skienke den hellige Ridder-Orden af Maltha sin Bevaagenhed igien, og rydde de Forhindringer og Vanskeligheder til Side, der have været i Veyen, siden den faldt i Unaade. Eders Majestet kand være fuldkommelig og i alle Maader forsikret, at saa ædelmodig en Gierning af en Christelig og Kongelig Naade skal aldrig være samme til nogen Præjudice, i hvad Henseende det kunde være, i hvilken Rettighed Den kunde tilkomme, eller i nogen Hoved-Post af de Artikler, der have givet Anledning til seeneste Misfornøyelse. Som verdslig Fyrste have vi gjort os Umage hos Eders Majestet, for at erholde en Naades Beviisning for de tvende Maltheser=Riddere, Antinoti og Chigi, som besidde Commenderier udi Kongeriget Neapolis, og hvis Jndkomsten vare seqvestrerede. Eders Majestet, som altid bærer Godhed for os, bønhørde os derudi. Vi maae reent ud bekiende, at den nye Bevaagenhed, som vi begiere i Dag, langt overgaaer den forrige, som vi have erholdt. Men vi skiønne ikke mindre paa, hvor stor Forskiel der er imellem en verdslig Fyrste, i hvilken Qvalitet, som sagt er, vi allerede have vendt de til Eders Majestet, og den ypperste Værdighed af Christi Stadtholder, med hvilken vi ere beklæd, omendskiøndt vi ikke have fortient det. Det er i den Qvalitet, vi nu vende os til Eders Majestet. Vi maatte have ubillige Tanker om vores elskelige Søn, Kongen af Begge Sicilierne, hvis vi vilde et Øyeblik staae i Tvivl om, at han skulde nægte os den Trøst af et gunstigt Svar. J denne Forventning forkynde vi Eders Majestet al den Lyksalighed, man kand vente sig, saavel i det aandelige som i det timelige, for Hans Kongel. Person, for Hans troe Undersaatter, og for Hans Kongelige Familie, og af Hiertens Grund meddeele Ham, og Hendes Majestet Dronningen, samt Hans hele Kongel. Huus, den Apostoliske Velsignelse &c.