Viborger Samler, 1814-01-20
Under den østerrigske Hærs Tilbagetog fra Dresden til Bøhmen fik Rytterbrigaden Prinds Coburg Ordre at opstille sig ved Dur=Dragonregimentet. Erkehertug Johann, som med Kyrasseerregimentet No. 1 udgjorde denne Brigade, hørte paa sin Marsch i Nærheden af Kulm en heftig Kanonade blandet med Geværild, og strax derpaa kom en preussisk Fløind. jurant i fuld Spring til Oberst v. Sück, med Ordre at han skulde begive sig til Kongen af Preussen, som stod paa Høiden ved Toplitz. "De seer, min kjære Oberst, sagde Kongen, vor Hærs kritiske Stilling; kaste Fienderne General Ostermann ud af Snevringen ved Kulm, saa trænge de endnu idag frem til Toplig; og alle de Tropper, som endnu staae i Bjergene, ere med Skyts og Bagage i den øiensynligste Fare; Jeg beder Dem derfor, at De med deres Regiment bidrager alt som kan hindre denne ulykkelige Tildragelse, hvor Deres Regiment skal posteres overlader jeg gandske til Deres egne Jndsigter. Sack rykkede nu strax frem imod Kulm, lod General Ostermann underrette og sin Ankomst og udbad sig hans Ordre. Regimentet skal rykke frem i første Linie af det russiske Rytteri, var Storfyrst Constantins Svar. Her udholdt det standhaftig en levende Kanonade. De russiske Fodfolk fægtede med største Tapperhed, og mod dem strandede endog Fiendernes ivrigste Anstrængelser. Da Natten gjorde Ende paa Fægtningen, trak det russiske Rytteri sig tilbage for at forre af. Dragonerne af Erkehertug Johann dannede Forpostkjæden. Henimod Kl. 8 om Morgenen ilede Divisionerne Colloredo og Bianchi frem, omgik Kulm, og trængte frem mod Fjendernes venstre Flanke. Regimentet Ærkehertug Johann sluttede sig til Divisionen Colloredo, for at understøtte de russiske Kyrasserers Angreb. Fjenderne trak sig i største Orden. og under bestandig Kanonild tilbage af Petersmaldveien, da General Kleist pludselig faldt dem i Ryggen med den preussiske Hærafdeling fra Høiene ved Nellendorf. J Angrebene i Front og Ryg fægtede de Franske med Fortvivlelse. En Deel af Deres Rytteri brød igjennem, og truede det preussiske Skyts, medens en Masse Fodfolk i Jilmarsch rykkede fremfor at understøtte Rytteriet. Dette var det afgjørende Øieblik; her gjaldt det at vise sig som brave Forbundsvenner. Et Par Ord af Anføreren bragte Erkehertug Johanns Dragoner til at overvinde alle Hindringer; de brøde med Skrig og Larm ind i den fiendtlige Masse. Frygtelig var Haandemænget, haardnakken Modstanden. J eet Qvarteer blev den hele fiendtlige Masse nedsablet eller fanget. Aneldet om Alexander den Store Dybt inde i Jndien kom Alexander til en af Paradisets Floder. Han drak af dens forfriskende Vand og blev overordentligt qvæget; han vaskede sit Ansigt deri og syntes forynget; han forfulgte dens Løb igjennem fierne Ørkener og kom til Paradisets Port. Strax raabte han: "Luk og for Verdens Overvinder!" Et Svar lød ham imøde: "Viig bort, Du er besudlet med Blod. Dette er den hellige Port, hvorigjennem ingen uden de Retfærdige kunne komme!" "Saa giv mig, igjentog Kongen, i det mindste en Afmindelse om, at jeg har været her!" Man rakte ham en Dødningeskal. Ærgjerrig tog Alexander Skallen i sin Haand; men jo længere han bar den, destotungere blev den; indtil han omsider maatte lægge den fra sig af Vanmagt. Han befoel, at Skallen skulde lægges paa Vægtskaalen; men han studsede ved at see, at alt hans erobrede Guld, alle Persiens og Jndiens Skatte ikke engang formaaede at bringe den i Ligevægt. J sin Bekymring over dette Syn spurgte han en Viismand, hvad det skulde betyde, og Viismanden svarede: "Dødningeskallen er Du: Saalænge dine Øine ere aabne, kan hverken Guld eller Sølv mætte Dig. Men see, Her strøer jeg Støv paa Skallen og dækker den til med lidt Jord, paa denne Maade vorder den ligesaa let, som enhver anden Skal!" Han gjorde det og Virkningen blev den, han havde sagt. Strax efter drog Alexander til Babylon med sin Hær og en tidlig Død endte der hans Dage og skaffede Verden No.