Aarhuus Stifts-Tidende, 1842-08-06
Transp. paa Skomagernes Laugshuus i Ribe: Ei forstaae vi, Konge, som Hans Sachs, Ved vor Læst en Hyldingssang at digte; Men saa troe, som han sin Keiser Max, Aldrig Danmark hulde Drot vi svigte." Algreen-Ussing. Sudsendt.)At denne Mand engang var Folkets Idol, er ligesaavist, som at han ikke er det mere. En Mængde offentlige Yttringer om hans politiske Virksomhed, eller vel snarere Uvirksomhed, i den sildigere Tid, ere ligesaamange Vidnesbyrd om, at han ikke meere besidder den almindelige Tillid, der engang skjænkedes ham i saa udmærket Grad. Man er ikke paa det Rene med ham; man troer ham ikke ret, siden hans Røst forgummede, hiin sande og mægtige Røst af Folkets Røst. Vel har han opløftet den paany, idet han har udtalt sig om de konfitutionelle Bevægelser; men det er ikke meere den gamle Røst, der var et saa fuldttonende Organ for en brændende Reform-Jver. Jmidlertid forekommer det os dog, som om den offentlige Mening har været for hurtig til at falde fra denne i saamangen Henseende udmærkede Capacitæt. Selv paa det Standpunkt, han ikke synes at ville ud over, vil han kunne gavne uendeligt, og seer man ham end ikke i de Constitutionelsindedes forreste Rækker, saa er dog, mene vi, allerede Meget vundet ved den Uforbeholdenhed, hvormed han har vedkjendt sig en constitutionel Aandsretning, saavelsom ved den Bestandighed, dette vedholdende "Cæterum censen, hvormed han holder fast ved de store og vigtige Andragender, som før ere udgaaede fra Stænderne, men som Regjeringen endnu ikke har villet indlade sig paa. En Prøve paa denne "parlamentariske Seighed har han allerede givet i den nærværende Stænderforsamling. Det vil nu vise sig, om man derved, hertillands, vil opnaae saa store Ting, som der, efter Sigende, skal være udrettet derved i andre Lande. Det er atter Finantsvæsenet, Ussing har gjort til Gjenstand for et Andragende til Stænderne, ligesom i alle de foregaaende Stænderforsamlinger. Gangen deri er følgende: Den 183536 afholdte Forsamling havde først og fremmest indstillet, at der maatte tages de meest energiske Forholdsregler, for, ved Besparelser, at formindske Statens aarlige Udgifter. Da dette ikke skeete, fornyede Stænderne 1838 deres Finantspetition, hvorved tilsigtedes Jndførelsen af et gjennemgribende Besparelsessystem, udarbeidelsen af en fast Finantsplan og Opnaaelsen af fuldstændig Offentlighed i Rigets Finantsvæsen. Da, efter vor nuværende Konges Thronbestigelse, Østifternes Stænderforsamling trediegang sammentraadte i Aaret 1840, fremkom Finantsanliggendet i en forandret og udvidet Skikkelse. Man fandt det nomgængelig nødvendigt, at der gaves Stænderne en vedvarende, fast og regulair Jndflydelse paa Landets hele Finants- og Skattevæsen, og man holdt for, at det simpleste og naturligste Middel hertil var, at der forelagdes Stænderne et toaarigt Finantsbudget. Efterat Petitioner herom vare indkomne saavel fra den jydske Stænderforsamling, som fra Østifternes, er der i April 1841 ved Trykken bekjendtgjort et Budget for 1841 samt et Normalreglement for samtlige Stats=Jndtægter og Udgifter. Senere er et lignende Budget blevet publiceret for 1842. Det fortjener at anerkjendes med Taknemmelighed, at herved er skeet et stort Skridt fremad. Denne fuldstændige Offentlighed i Rigets Finantser er og bliver dog den første Betingelse for et velordnet Finantsvæsen. Men er Stændernes Ønske om Offentlighed i Finantsvæsenet saaledes opfyldt, gjælder derimod ikke det Samme om det Punkt, som Stænderne i deres Petitioner 1835 og 38 stillede i Spidsen, nemlig: at der maatte tages de meest energiske Forholdsregler, for, ved Besparelser, at formindske Statens aarlige Udgifter, og at disse Forholdsregler paa det Kraftigste maatte paaskyndes. J dette Hovedpunkt kan man ikke finde sig beroliget. Proponenten giver herpaa, i en kort Oversigt, en Fremstilling af de vigtigste Talstørrelser, som, med Hensyn til dette Punkt, ville komme i Betragtning. Navnligen bemærkes, at de Summer, som medgaae til Hofholdningen, in Specie til Apanagerne, ere meget betydelige. Af den hele Sammenstilling sees, at de Besparelser ingenlunde ere indtraadte, som de tidligere Stænderforsamlinger saa indstændig have andraget paa, og som af saamange Grunde, og navnligen med Hensyn til, at Landet har en Statsgield af 116 Millioner 2, vistnok maa ansees baade ønskelige og nødvendige. Hvad Normalreglementet angaaer, da er dette for en stor Deel beregnet paa en meget fjern Fremtid og derfor gjort afhængigt af en stor Mængde Eventualitæter. Det var ikke saa seent indtrædende Besparelser, Stænderne nærmest havde for Øie, Proponenten nærer uforanderligen det Haab, at Hs. Majestæt Kongen, naar Stænderne paany derom andrage, ikke vil nægte sit trofaste Folk, at lade Stænderforsamlingerne til Overveielse forelægge et saadant tvaarigt Finantsbudget, hvorom de tidligere have petitioneret." Vel hedder det i den kgl. Bekjendtgjørelse til Stænderne, at Andragendet om et Budgets Forelæggelse gaaer udenfor Stændernes lovbestemte Virkekreds, og det maa vistnok indrømmes, at det ikke efter Bogstaven i Anordningen af 28de Mai 1831 8 4 kan paastaaes, at et Finantsbudget skal forelægges Stænderne til Betænkning, saalænge Hs. M. ikke bestemmer, at dette skal skee; men Øiemedet med hiin Bestemmelse i Stænderanordningen kræver, naar det ret skal opnaaes, den Udvidelse af Stændernes Virkekreds, hvorpaa her andrages. At Statens hele Indtægts= og Udgiftsvæsen, efter sin Natur, kan gjøres til Gjenstand for en, sig efter visse Aar fornyende, Finantslov, sees deraf, at dette saaledes er Tilfældet i alle Lande med en virkelig stændersk Forfatning, og naar Hs. M. derfor maatte befale, at ogsaa hos os en almindelig Finants- og Skattelov for to Aar af Gangen skal emanere, bliver det en ligefrem Følge, at den maa forelægges Stænderne til foregaaende Overveielse. Denne Foranstaltning vil Intet forandre i Stænderinstitutionens Grundvæsen; denne vedbliver at beholde den samme raadgivende Charakteer, som hidtil. Proponenten andrager derfor paa, at Stænderforsamlingen gjentager sin i Aaret 1840 indgivne Petition. Men i Forbindelse hermed foreslaaer han, at Stænderforsamlingen vil benytte den Leilighed, der nu, ved de publicerede Budgetter for 1841 og 1842 og de dertil hørende Bilage, er aabnet for den, til allerede i nærværende Session at undergive det finantsielle Anliggende en omhyggelig Overveielse, i Liighed med den, der tilsigtes ved Forelæggelsen af et tvaarigt Budget. Dette Ussings Andragende om Finantsvæsenet fandt, uagtet endeel Moderindringer af den kgl. Commissarius, i den Grad Forsamlingens Bifald, at den eenstemmigt vedtog, at nedsætte en Comitee til at behandle det. Han foreslog derpaa, at Comiteen maatte komme til at bestaae af 9 Medlemmer. Ogsaa der var Forsamlingen enig. Etatsraad Hvidt og Professor David valgtes hver med 61 Stemmer, Etatsraad Bang med 54, Professor AlgreenUssing med 51, Grosserer A. N. Hansen med 49, Etatsraad Neergaard og Kammerherre Sehestedt=Juel med 47, Kammerherre Scavenius med 44, Fattigvæsensdirecteur Herforth med 38 Stemmer.