Berlingske Tidende, 1832-05-15
London, den 6te Mai. I Gaar Aftes ankom Paketskibet fra Brasilien hertil, Breve og Aviser fra Rio Janeiro naae til den 3die Marts Efterretningerne lyde gunstigt, Rolighed herskede nu i Landet Handelen oplivedes og Regjeringen vandt daglig meer Kraft. De, som ønske at see Reformsagen afgjort, næsten hele Nationen, optage Grev Grey det meget ilde, at han endnu engang har opsat dette Spørgsmaal over en Maaned, thi deraf udspringer ei allene det negative Onde, at de vigtigste Anliggender i den Tid ikke kunne fremmes, men ogsaa det positioe, at han der ved, saa at sige, spiller efter hans politiske Modstanderes Kaart, hvis Hovedøjemeed er, at trække Sagen i Langdrag. Jmidlertid lader det sig ikke nægte, at de lange Ferier ogsaa have den Fordeel, at Overhusets Medlemmer derved faae Tid til, med egne Øine at see sig omkring i Landet, og saaledes (forudsat at de, som ikke ville see, endnu kunne see noget, kunne overtyde sig om, at Nationen, trods alle Debatter og Forhalinger, i det Hele, endnu holder ligesaa fast ved Reformen, som før Parlamentets Gjenforsamling. De Anstrængelser, som gjordes, for at udbrede Efterretningen om Overhusets Decision i hele Landet; vare overordentlige; de Personer, som om Morgenen Kl. 8 bragte Aviserne (Kl. 7 fandt, som bekjendt, Voteringen Sted) til alle Landets Egne i Postchaiser, tilbagelagde i Gjennemsnit 15 til 16 Engelske Mile i en Time, saa at man allerede om Aftenen Kl. 7 læste dem i de fjerne Byer, Manchester og Liverpool. Heller ikke vare disse Anstrængelser frugtesløse, overalt modtog Folket dem med Jubel. Dog blander sig uvilkaarligt en ubehagelig Anelse i denne Glæde. Hertugen af Wellingtons og hans Tilhængeres Protest, som overhovedet Hightory=Partiets Blades endnu meget dristige Sprog, vise kun altfor tydeligt, at dette Partie vil anstrænge sig til det yderste, for at tilintetgjøre denne Jnstitution eller i det mindste gjøre dens Jndførelse saa vanskelig, som mueligt. Ligeledes frygter man af Tonen i Grev Greys Slutningstale, at han vil finde sig i mange væsentlige Forandringer af hans egen Plan. Paa Grund heraf begynder Folket, især i Skotland, hvor Overbeviisningen og Reformens Nødvendighed har slaaet de dybeste Rødder, atter at sætte sig i Bevægelse. J Glasgow har man holdt en talrig Forsamling, hvori vorteredes Bønskrifter til Kongen og Overhuset, som vist ikke ville blive upaaagtede; i lignende Øjemeed har en Forsamling fundet Sted i Edinborg. J England har man for den første kun holdet en Forsamling i Leeds, og den var ikke meget talrig, men Nationalforeningen i Birmingham har erklæret sine Møder for permanente, indtil Reformbillen vorder antagen af Overhuset, og uden Tvivl vil dette Exempel finde Efterligning: The Morning=Post, et af Hightoriernes Organer, siger vel: at de "Revolutionaire ikke tør vove, at holde Forsamlinger, fordi den borgerlige Ordens Venner, naar Pøbelen derved exalteredes blot vilde vinde flere Tilhængere, medens Modet, naar de Revolutionaire holdt sig roelige, vilde voxe hos Ordenens Venner i den Grad, at de meget let vilde kunne ødelægge denne Ondskabens Væv, og ved Hielp af nogle smaa Forandringer stedse beroe lige Landet. () Men dette er Oppositionspartiets sædvanlige Pralerie. Da de Jndsigtsfuldere af Partiet forudsee, at man ved Nationens nuværende Stemning ikke saa ganske vilde lade dem fare med Fred, og det ikke vilde vorde nogen let Sag for dem, efter deres ophøiede Forfædres Exempel, som Morning-Post meget opbyggeligt udtrykker sig, i en saa hellig Sag, at ride i Blod indtil Stighøilerne, saa fortsætte de deres ædle Haandværk, at udsaae Mistillid, Had og Tvedragt, imellem England og Frankrige, for om mueligt at indvikle Nationen i en Krig, som kunde give Lidenskaberne en anden Retning. Derfor siges uophørligen i deres Aviser, at vor Regjering ydmyger sig ved enhver Leilighed for Frankrige, og tilstæder dets ærgjerrige Hensigter frit Løb, saaledes som i Algier, Belgien, Portugal, Kirkestaten o. s. v. Der er endog udkommen en særegen liden Bog, som under Titelen: England and France, skal oppuste Lidenskaberne i hiin Retning. Dog troer man, at der kun er lidet Haab dertil; for det første seer man Hestefoden altfor tydeligt, og for det andet frygter man altfor meget for Skatternes Forhøielse, saa at der maa skee noget meget Ondt, dersom Nationen skulde lade sig ophidses til Krig. Men om Franskmændene ville have den Selvbeherskelse, med Taalmodighed at tage imod de Grovheder, som dette Partie dagligen overøser dem med, er et andet Spørgsmaal.