Den Vest-Sjællandske Avis, 1842-01-04
At Bogen i denne Henseende har gjort sin Forfatters Lykke, ansaae vi for bekjendt; og at Thiers selv ikke har kunnet eller villet fralægge sig sin Hensigt dermed forekom os klart af det Brudstykke af en af hans Taler i 1834, som vi have anført i Nr. 183. Slige Partieskrifter gjøre i større Litteraturer mindre Skade, da de fremkalde Modskrifter, saa at Giften gjerne har en Modgift i Følge med sig, hvorvel denne ikke altid er tilstrækkelig til at neutralisere hiin. en Litteratur af saa ringe Omfang som den Danske kan dette ikke let blive Tilfældet, da en udførlig Fremstilling af den Franske Revolutions Historie rimeligviis for en Række af Aar vil forhindre en anden ligesaa udførlig fra at fremkomme. Derfor ansaae vi den projecterede Oversættelse for en ikke ligegyldig Sag, og derfor fremsatte vi vor Tvivl Naar nu Hr. Pastoren i Loll. Falst. Stiftst. Nr. 141 i Modsætning til vore Yttringer udhæver Bogens formeentlige gode Egenskaber, kaldte vi dette i Korthed et Forsvar for hans Foretagende." Vil han hellere give sin Replik et andet Navn, kan det være os temmeligt ligegyldigt. Han frabeder sig dernæst, at vi skamme os paa hans Vegne: "Faaer jeg - det Gud forbyde! Noget at skamme mig over, saa skal jeg nok skamme mig selv. Da han unegteligt er nærmest berettiget dertil, kunne vi ikke have Noget derimod; men naar han mener, at den Yttring, der i Forfatterens Øine er saa gruelig, at han (R.) burde skamme sig ved at have fremsat den, er den, at vi maaskee slet ikke have læst den omhandlede Bog, tager han feil. Vi ærgrede os især over den Yttring i hans Stykke i Nr. 141: en vis Jnsinuation maaskee beregnet paa at vorde optagen i andre Aviser." Vi havde først ifinde at udmærke de Ord, vi skammede os over, men undlode det af Frygt for at høre den Bebreidelse, at vi havde forvansket Citatet ved at udhæve nogle Ord, som vor Modstander ikke havde i udhævet. Sagen er, at vi mere end een Gang have læst den taabelige bemærkning, at vi skrive Artikler, for at de kunne optages navnligen i "Dagen" og derved gjøre vor Lykke, Gud veed hvor. Da vi nu æste Hr. Pastorens Ord, troede vi deri at finde den samme Jnsinuation, og vi gjorde derfor Præsten opmærksom paa det Usømmelige deri; han maatte dog meente vi, have havt Leilighed til at forklare for sine Confirmander de Ord: "Hvi tænke J saa ondt i Eders Hjerter?" Har han med sine Ord havt en anden Hensigt, skulle vi ikke være utilbøielige til at gjøre ham er Undskyldning for vore Yttringer derom. - Om vil have læst Thiers's Skrift eller ikke, om vi høre til dem, der kunne læse en saadan Bog med Nytte eller ikke, det veed Pastor Rosen ikke, og det er og aldeles ligegyldigt, hvad han mener derom. Nogen Sandhed er der vistnok i hans Spørgsmaal: "er det beskedent, offentlig at fremsætte en Paastand, som man er sig bevidst ikke at kunne forsvare?" Men vi have ingensteds sagt, at vi ikke kunde forsvare vor Paastand, men at vi ikke kunde bevise den, og vi gad egentlig vide, hvorledes Pastor Rosen vil bære sig ad for at bevise sin Paastand, at Thiers's H. storie er den fuldstændigste, tydeligste og meest upartiske Fremstilling, der hidtil er kommen for Dagens Lys, den Franske Revolution betræffende." Vi have søgt at oplyse, at Thiers hverken har kunnet eller villet være upartisk, og deri, mene vi, ligger et Beviis for hans Fremstillings Eensidighed, hvilket faaer være tilstrækkeligt. – Hvad Wachsmuths Skrift angaaer, erklæret Pastor Rosen, at han ikke har læst det; derimod have vi Jntet at sige; men saa havde det maaskee været rigtigst af ham ikke at angumentere af det imod os. Naar han faaer læst det, vil han maaskee bedre kunne dømme, om vi have havt Ret til at slutte Noget deraf, at Thiers ikke citeres, og om vi have havt saa urigtige Begreber om, hvad der forstaaes ved "historiske Kilder", som han indbilder sig. Det hedder jo, at Thiers har modtaget mange enkelte Efterretninger af Øienvidner, som haver oplevet Revolutionen, og saafremt disse vare betydelige eller kunde ansees for paalidelige, maatte hans Historie vel med Hensyn til dem være et Kildeskrift, Jøvrigt bemærker Hr. Pastoren to Gange, at va have villet nelevere Thiers's Paalidelighed; men det er da klart nok, at vi ikke have villet udhæve hans Paalidelighed, endnu mindre ophøie eller udmærke den, men snarere nedsætte den. Vi se nu nok, at Hr. Pastoren har taget Ordet releveret en anden Betydning end andre Mennesker, og vi skulde ikke have bemærket det Mindste derom, hvi han ikke havde havt den Godhed nogle Gange at rette vort Sprog, fordi han følger andre Regler for Reflerivets Brug end vi. Vi ere ham megen Tak skyldige for hans Opmærksomhed for vore formeentlige Sprogien og haabe, at han til Gengield vil takke os, naar han engang om et Par Maaneder faaer Leilighed til atter at tage fat paa Striden. RTISSEMENI S.