Aarhuus Stifts-Tidende, 1840-02-13
Udnævnelsen af den Commission (hedder det i Fædrelandet) der skal udarbeide Forslag til Armeens Reorganisation, aabner Rækken af de reformatoriske Bestræbelser, der skulle betegne Christian den Ottendes Regjering. Derfor er denne Efterretning bleven modtaget med ligesaa meget prøvende Opmærksomhed, som den imødesaaes med spændt Forventning, og man vil i den see et Forvarsel paa den Mand, hvori hele Reformværket kan ventes at ville blive ført igjennem. Den Opgave, der vil blive stillet Commissionen, de Kræfter, til hvis Sampirken dette Hverv er betroet og den Løsning, der i sin Tid vil fremgaae af dens Arbeide, maa nødvendigviis tildrage sig den høieste Jnteresse. Dens foreløbige Commissorium er aldeles uindskrænket. Men dens specielle Jnstrux er endnu ubekjendt. Personerne, som den er sammensat af, en det eneste Program. Forsædet er betroet til Kronprindsen. Det er aldeles i sin Orden! At han er Kronprinds vil sige, at han skal blive Konge, dersom han overlever sin Fader, og det er derfor en Selvfølge, at enhver Anledning til hans Uddannelse for dette Kald bør benyttes. Vi ønske derfor Hs. K. H. til Lykke til den Leilighed der her aabner sig for ham til egen Udvikling og til gavnlig Virksomhed, og vi tvivle ikke paa, at han i begge Henseender vil benytte den paa en saa frugtbringende Maade som muligt. At Generalcommissariats-Collegiet maatte repræsenteres i en saadan Commission, er en Selvfølge, og ligesaa indlysende er det, at samme kun frembød ringe Elementer for et reformatorisk Opsving. Valget kunde kun være mellem Generalmajor Rømer og Generalkrigscommissair Torp. Rømer har det forud, at han er Militair og ikke blottet for al reformatorisk Tilbøielighed. De Egenskaber, der have bevirket hans overordentlige Inpopularitet saavel i som udenfor Armeen, ere ved denne Leilighed ligegyldige, han er inde i Forholdene, osv. Hvad Generalkrigscommissair Abrahamson angaaer, da vilde vi ikke uden Bekymring see en Mand med saa liden indre Ro og Sjælens Ligevægt og saa liden Respect for det Ædlere hos Menneskene paa nogen meget indflydelsesrig Post, idet vi paa det bestemteste anerkjende, at hans Kundskaber, hans Arbeidsdygtighed og hans gjennemgribende Virkelyst ere Egenskaber, af hvilke Staten, bør høste saamegen Nytte som muligt. Selv hans mange Modstandere vilde derfor vist ugjerne have savnet ham i denne Commission, som hvis reformatoriske Salt, som hvis drivende Impuls vi troe, at han maa betragtes; men ikke mindre ondt vilde det gjøre os, dersom vi ikke mellem hans Colleger saae saa megen Selvstændighed, at der er al Garanti for, at han ikke vil kunne løbe af med dem. Han repræsenterer Jntiativet, den skaanselløse, aldrig vaklende Gjennemgriben; de Andre ville vide at skielne det brugbare System fra en urolig Lunes vilkaarlige Jndfald. Der er i ham en opløsende, en ætsende Styrke og revolutionair Energi; men for at denne skal kunne skabe varige Reformer maa den være parret med en mere rolig og harmonisk Besindighed. Om vi nu besidde Mænd, der forene begge disse Egenskaber, er et Spørgsmaal, der er vanskeligt at besvare; men at han med en vis Virtuositet repræsenterer det ene Moment, er vist. Dette Moment bør ikke savnes, men det maa ogsaa kun gjelde som Moment; det er altsaa godt, at han findes i Commissionen, men det er ogsaa godt, at han ikke er Commissionen. - Generalkrigscommissair Salchow er kun lidet bekjendt; men efter alt, hvad vi have kunnet bringe i Erfaring om ham, maa vi antage, at han ikke er nogen stor Vinding for den nedsatte Commission. Oberst Prangen og Oberstlieutn. Hansen ere almindeligt anerkjendte som kundskabsrige, erfarne, begavede og selvstændige Mænd, som ere tilfulde competente til at have en Stemme med ved dette vigtige Anliggende, og dersom den Førstnævnte vil søge at frigjøre sig for sin maaskee lidt vel store Jdentification med det Bestaaende, og dersom den Sidstnævnte nu, da der aabner sig Leilighed for ham til en mere fyldestgiørende Virksomhed, vil rive sig ud af den Afsluttethed, hvori han altfor længe har trukket sig tilbage, saa ville de Begge høre til Commissionens bedste Prydelser. Cavalleriet, der som speciel Vaabenart forøvrigt mindst trænger til gjennemgribende Reformer, maa vistnok ansees fyldestgiørende repræsenteret ved den ridderlige, erfarne og dannede Oberst Bardensleth og den dygtige og vidtbereiste Major Juel. Derimod troe vi ikke, at dette kan siges om Artilleriet og Jnfanteriet. Mod Capt. Jrminger, og maaskee mod Capt. Fuhrmann kan der vel ikke indvendes noget; men hvad de Andre angaaer, troe vi efter Alt hvad vi af sagkyndige Mænd af de forskjelligste Partier have erfaret, ingenlunde at de ere de bedste, der kunde være fundne til et saa vigtigt Hverv. Oberstlieutn. Høst er f. Ex. vistnok en høist agtværdig Mand og brav Officeer, men En af Hovedophavsmændene til det høist maadelige Exerceerrreglement af 1821, En af Medlemmerne af den Commission, der nu snart i et halvt Aarhundrede har skullet udarbeide et nyt Tjenestereglement, hvoraf der endnu ikke – vi kunde næsten fristes til at sige: Gudskeelov, – er udkommet een eneste Tøddel, er neppe Manden til at skabe en ny Tingenes Orden. Det samme gielder udentvivl om Capt. Haxthausen, og hvad Major Fensmark angaaer skulle vi ikke her gjennemgaae de forskjellige Notabiliteter, Artilleriet besidder, hvoraf tvende desværre for Øieblikket ere i Udlandet. Resultatet, som vi udgive for upartiske og saakyndige Mænds Dom, bliver altsaa dette, at der i Commissionen findes nogle Elementer som burde findes, og nogle som ikke burde findes deri, medens der ogsaa gives andre som burde findes deri, men ikke gjøre det. Hvad kan man love sig deraf, Vi troe, enkelte meget forstandige Foranstaltninger, men neppe saa gjennemgribende Reformer, som Landets Væbningsvæsen trænger til.