Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-07-16
Mange indsigtsfulde Mænd have paa det klareste beviist, hvor skadelig for Landene al Naturalpræstation er. Danmark har under Krigen havt de sørgeligste Beviser derpaa - og dog synes man der i de sidste tvende Aar, henreven af misledende Forestillinger, i det velgjørende Øiemed, til Lettelse for Landmanden, paa ny at have indført en Slags Præstation, der, i det den er frivillig og betales godt, har et virkeligt Udseende af en for Landmanden god Jndretning, men er derfor ikke mindre skadelig i sine Følger. Holde vi os blot til den simple Regning over hvad der i Fjor og i Aar er foregaaet med denne istedetfor Skatter skeete Kornleverance, da ville vi finde, at det tilsigtede velgjørende Øiemed aldeles er forfeilet, i det Landmanden taber paa een Kant hvad han synes at vinde paa en anden, medens det hele Lands Tab, financiel betragtet, derved er betydeligt, men see vi hen til de Begivenheder, som denne Foranstaltning har fremledt i Danmark Kornhandel, saa ere de skadelige Følger, som flyde deraf for Handelen, og igjennem denne middelbafor Agerdyrkningen, ikke let at beregne. Erfaringen har viist, at uagtet Regjeringen i Fjor tilbød at tage Rug til 25 Mk. Tønden, paa en Tid, da samme blev solgt paa Torvet til 17 a 18 Mk., Bonden dog i mange Sogne hellere vilde give Slip paa denne Fordeel, end underkaste sig de Ubehageligheder og den Tidsspilde, der ere adskillelige fra enhver Naturalpræstation: de store Gaarde derimod have for det meste tegnet sig for Leverancen, da de have Tingene bedre i deres Magt. Forskjellen imellem 18 og 25 Mk. synes imidlertid ved første Øiekast at være en ikke ubetydelig Fordeel for Landmanden; men gjøre vi Regningen nøiere, og tillægge de 25 Mk. Omkostningerne i Provindserne, Fragt, Løsnings omkostninger, Pakhuusleie, Kastning, Jndsvinding og Administrationsudgifter, der tilsammen i det mindste kan anslaaes til 5 Mk. Tønden, altsaa 5 Rbd., og naar nu, som skeet er, store Partier sælges til 16 Mk. 4 s. Tønden, saa spørges, hvo skal betale de manglende 13 Mk. 12 s., Et Sted maa de tages fra Landmanden er nærmest til at betale Tabet; men vilde Regjeringen og fordeele Tabet, saa at Kjøbstæderne og andre Statsindtrader ved Paalæg kom til at bære det Halve, da vilde dog den anden halve Deel, der kom til at hvile paa Landmanden, udgjøre de 7 Mk., som han nu troer at have vunden. Vi gaae nu over til at bevise, hvilken Skade denne Indretning har tilføjet Danmarks Kornhandel i Almindelighed og hele Landets Agerbrug i Særdeleshed. Det er desværre alt for bekiendt, hvorledes Danmark Kornvarer vare ringeagtede i Udlandet, i Sammenligning med Østersøens. Efter Norges Fraskillelse indsaae oplyste Landmænd, at de ikke kunde faae deres Afgrøde godt betalt, med mindre de avlede godt og reent Korn, Kjøbmændene i Provindserne lærte og snart at kjende den store Forskiel i Priserne imellem godt, maadeligt og slet Korn, alt eftersom dette gjaldt i Amsterdam, London og flere Stæder. De velgjørende Følger udebleve ikke; man saae tiltagende Aar til Andet fortræffeligt Korn af alle Sorter komme tilsyne, som godt betaltes til Exportation, og gjorde tillige hos os selv Østersøens Korn undværligt; men just som Danmarks Kornhandel saaledes begyndte at hæve sig, og vinde Anseelse i Udlandet, greb Committeen, der bestyrer Udskrivningsforraadet, dreven af Pengetrang, og i Forlegenhed med hvad den skulde gjøre af sit store Forraad, til den Beslutning, i Fjor Foraar og Forsommer at overskibe til Holland, directe fra Provindserne, næsten al den Rug og Byg, som i Efteraaret 1820 var bleven udskreven. Varene bleve consignerede til gode Huse, og Holland var virkelig det eneste Sted, hvorhen Committeen paa den Tid kunde sende sine Varer; men da det meste af det fra Amtstuerne modtagne Korn var af ringe, ja tildeels af slet Qvalitet, og det er bekjendt, at ureent Korn ikke kan ligge længe i Skib, uden at bedærves, allermindst om Foraaret, saa fandtes de fleste Ladninger ved deres Ankomst varme i Skibet.