Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-10-11
Vi Kjøbenhavnere have i denne Tid havt Leiligehed til at lære at kjende en Mand, som ikke allene har opvakt almindelig Sensation hos os, men endog i hele det oplyste Europa. Efterat man længe i Forveien havde talet, skrevet og disputeret om det Gallske System, er nu endelig D. Gall selv kommen her til Hovedstaden. Man havde forhen dannet sig ganske egne Jdeer om denne unegtelig store Mand. De Tydske Tidender havde indgydet de fleste Mennesker store Fordomme mod ham og hans System. Det forekom mange underligt, at han ved at beføle Hjerneskallen, skulde kunne slutte sig til Menneskets Anlæg. De fandt det endnu underligere, at han reiste omkring i Verden, besøgte Fængsler a., uden i Forveien at have ladet trykke det allermindste af sit System eller offentlig besvaret sine Modstanderes Angreb og Jndvendinger. Efter hans første Bekjendtgjørelse i de offentlige Tidender meldte der sig strax henved 150 Tilhørere, og Tilhørernes Tal forøgedes nogle Dage til 200. Vore første Læger og Philosopher indfandt sig ved hans Forelæsninger, og jeg siger ikke for meget, naar jeg paastaaer, at de fleste medbragde de meest rodfæstede Fordomme imod ham. Jeg dømmer her ikke efter Fleerhedens, men efter de faa Sagkyndiges Dom, thi Fleerheden, som ogsaa kaldes Publicum, er een af de ustadigste Dommere, jeg kjender – et Talerør, som altid gjentager, hvad nogle faa som angive Tonen, sige og skrige. Det var Fleerheden, som paastod, at Kjerstrup midt i en bidende Kulde kunne i sin Seildugs machine, som maatte bæres af tredive Mand, gaae til Veirs, det var Fleerheden, som i Begyndelsen var færdig at udbysse de Franske Skuespillere fra Stockholm, og siden forgudede dem; det er Fleerheden, som Famas tusindmundede Trompet kan faae til at troe de urimeligste Ting af Verden. - Altsaa ikke et Ord om Fleerhedens Dom. Men hvad jeg her beretter Dem er Resultatet af enkelte Mænds Mening, der, paa dømmekraftens Vægtskaal, veie ligesaa meget som tredive, ja hundrede unge Menneskers, der, opdragne til et ganske andet Fag, ikke besidde de mindste Forkundskaber i Anatomien og Philosophien, at de tilbørlig kunne dømme om en for dem saa ganske fremmed Videnskab. Men uagtet adskillige betraadte Dr. Gall's Forelæsninger med de største Fordomme, saa bleve dog, selv hans System ivrigste Modstandere ganske omstemte, da de hørte Manden selv. Man fandt der fuldkommen stadfæstet, hvad den Medaille, der blev slaaet over ham i Berlin, siger. Han er uforfærdet i sin Grandskning og beskeden i sin Paastand. Han aabnede sine Forelæsninger med den Erklæring, at dersom hans Tilhørere vare komne for at lære at kjende Menneskenes Sindelav og Forhold i det daglige Liv af deres Hjerneskals Bygning, saa toge de mærkelig Feil; hans System bestaaer kun af Erfaringer, som mange Aars Grandskning have ledet ham paa; dersom de af adskillige Tydske Tidender have erfaret, at han er gaaet omkring i Fængsler 2. og undersøgt Forbrydernes Hjerneskaller, saa maae de ikke tage Anledning heraf til at troe, at han giver sig af med Hjernetyderie og at han vil dømme om Mennesker hvorledes deres positive Sindelav i levende Live er. Det er naturligt, at han i Fængsler a. hvor de indspærrede Subjecters Anlæg ere satte i fuld Virksomhed, og hvor Kjendsgierninger vidne om disses Udvikling, naturligviis maatte kunne angive deres specielle Organer; men han var blot kommen paa disse Steder for at berige og prøve sine Erfaringer, ikke for at agere Hjerneprophet. - D. Gall udleder af Hjerneskallens Bygning de naturlige Anlæg, som et Menneske har, men han indlader sig ikke paa at bestemme, om de ere blevne satte i Virksomhed eller ei. Et Menneske kan gjerne have Anlæg til Mord, uden derfor at være blevet Morder. Maaden, hvorpaa han foredrager sine Sætninger, er saa populair, og alle hans Beviser saa grundede paa sund Fornuft, at enhver, selv hans ivrigste Modstandere, indtages for ham. Sine Erfaringer har han samlet med en utrættelig Taalmodighed, en Urokkelighed i at overvinde og trodse alle muelige Vanskeligheder, som maaskee hele Europas videnskabelige Annaler ikke kunne opvise Mage til. Han er en Hader af al speculativ Philosophie, og hans hele System, er bygt paa Erfaringer, som han meget ofte har maattet søge under Ruinerne af omstyrtede, gjenopbygte og atter omstyrtede Læresætninger. Hans utrættelige Grandskninger have ledet ham paa Opdagelser i Hjernens Anatomie, som have sat de største Mænd i dette Fag i Forundring. Han har beviist, at Hjernen kan anatomeres paa en ganske anden Maade end hidtil, og at den ikke, som man i to Aartusinder har paastaaet, bestaaer af en grødagtig Substance, men af en Membrane af bare Nerver og at det Hele ordentlig lader sig udfolde. Vilde man end antage, hvad man ikke bør, at det Gallske System ikke i Tiden og af Erfaringen vil blive stadfæstet, saa har han dog tændt et nyt Lys i hele Læren om Hjerneskallens Bygning, der ikke allene vil gjøre hans Navn udødeligt i Lægevidenskabens Aarbøger, men som unegtelig ogsaa vil være af stor Vigtighed i alle Hjernesygdommes Helbredelse. Dett, som de fleste Mennesker ansee for det vigtigste i det Gallske System, nemlig Anlæggenes Bestemmelse, er maaskee noget af det mindre vigtige i Forhold til de anatomiske Opdagelser, han har gjort, og de, som de endnu kunne lede til.