Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1814-02-15
(Af Lybekker Aviser og Statstidenden. Frankerig. - Af Hr. Fontaines interessante Beretning i Senatsmødet den 27 Decbr. (hvoraf Rummen kuns tillod et sammentrængt Udtog i Gaarsavisen) fortjener endnu følgende Punkter at bemærkes: Paa den Omstændighed, at den engelske Ambassader, Lord Aberdeen var nærværende ved Baron St. Aignans Sammenkomst med de østerrigske og russiske Ministre, lægges megen Vægt. Da fyrsten af Metternich siden i sit Svar til Hertugen af Bassand syntes at troe, at Man endnu ikke saa aldeles kunde forlade sig paa det Samtykke Frankerig havde givet til de gjorte Fredstilbud, og Keiseren ved Hertugen af Vicenza den 2 Decbr. gav det østerrigske Kabinet at forstaae, at det franske antog de almindelige og summaire Grundlag, svarede Fyrsten, uagtet denne Skrivelse mod toges den 5 Decbr., først den 16de. Saa meget fredshaaldette Svar indeholdt, tilkjendegives dog i Slutningen, at førend Underhandling kunde aabnes, maatte Man konferere med de Allierede. Disse Allierede - hedder det - kunde ingen andre være end Engellænderne. Vi ville ikke opvække Mistroe, men blet fortælle - Herpaa følger nu dette mærkelige Sted: "J denne Mellemtid (fra den 5 til 10 Decbr.) har en Avis, som for nærværende Tid udgives under de forrnede Magters Jndflydelse, i hele Europa publiceret en Erklæring, der, som man siger, er givet paa deres befaling. Den vilde være sørgeligt, om man skulde troe Saadant. Denne Erklæring er af en Karakteer, som er Fyrsternes Diplomatil ganske fremmed. Det er ikke til Fyrster, som dem selv, at de fremkomme med deres Besværinger eller sende deres Manifester; det er til Folket de stile dem. Og af hvad Grund vælger man denne nye (?) Vei. Det er for at skille Undersaatternes Sag fra deres Beherskeres, uagtet fælleds Jnteresse har gjort den til een og den samme. Kan dette Exempel ikke have sørgelige Følger, Bør man overalt give det paa en Tid, da Gemytterne, smittede at allehaande Stolthedsygdomme (!) saa nødig ville underkaste sig den Myndighed, der beskytter dem i det den revser deres Overmod? Og mod hvem er dette inddirekte Angreb stillet, Jmod en stor Mand, som fortjener alle Fyrsters Erkjendtlighed; thi ved at gjenopreise Frankerigs Trone har han tilspærret den Vulkans Jldsvælg, der truede dem alle. Man kan ikke nægte, at dette overordentlige Manifest, i visse Henseender er maadeholdent. Dette beviser, at de Allieredes Erfaring er bragt til Fuldkommenhed. Man har maaskee erindret sig, at Hertugen af Brunsvigs Manifes, opvakte et stort Folks Stolthed. Selvde, som ikke nærede de paa samme Tid herskende Meninger, fandt dog deres Nationalære krænket ved at læse hiint fornærmende Manifest. Man har da valgt et andet Sprog. Det i vore Dage saa udmattede Europa trænger til Hvile, det bør ikke bringes i Affekt. Men, hvis der er saa stor Maadehold i Fjendernes Raad, hvorfor true de da, medens de føre Freden paa Tunge, bestandig de Grændser, som de havde lovet at respektere, naar vi ikkuns havde Rhinen til Grændse? – Dersom vore Fjender ere saa maadeholdne, hvorfor have de da forkastet Dresdens Kapitulation, hvorfor have de ikke ladet de retfærdige Klager, hvormed denne Pladses kommanderende General fremkom, vederfares Ret, Ere de saa maadeholdne, af hvad Aarsag have de da ikke istandbragt Udverlings=Dokumentet overeensstemmende med Krigsbrug, ere de saa maadeholdne, hvorfor have da disse Beskyttere af Nationernes Rettigheder ikke respekteret Schweizer=Kantonnernes, Hvorfor seer dette oplyste og frie Land, som havde erklæret sig neutralt for Europas Øine, sine fredelige Dale og Bjerge heriede af Krigens Svøbe? Maadehold er stundom ikke andet end en diplomatisk List. Vilde vi betjene os af samme Kunstgreb, og bruge List under Retfærdighedens Maske, hvor let vilde det da ikke være os at slaae vore Anklagere med deres egne Vaaben, Giver hiin Dronning, der, undflyet fra Sicilien og forviist fra Sted til Sted, i sin Ulykke tog sin Tilflugt til Tyrkerne, ikke Verden et talende Beviis paa den Agt vore Fiender have for Fyrsters Personer, Sachsens Souverain har overgivet sig i de allierede Magters Haand. Fandt han deres Handlinger svarende til deres Løvter, Uheld forkyndede Rygter udbrede sig i Europa, at, at de ikke maatte vorde stadfæstede. Skulde man ville bringe Ulykker over en Konges med saamange Fortjenester kronet Jsse, der er bleven graa af Alder og Sorger, allene fordi han ubrødelig har holdt sin svorne Eed. - Jkke fra denne Talerstoel vil jeg beskjæmme Regjeringer, end ikke dem der tillade sig at haane os; men det er tilladt efter Fortjeneste at vurdere alle de forældede og bekjendte Bebreidelser, man har gjort imod Magter, som har spillet en Rolle, lige fra Carl den femte til Ludvig den fjortende, fra Ludvig den fjortende til Keiseren. Hiin Erobrings=, Overvægts- og Universalmonarkies System var stedse det man raabte paa, naar Kolitioner reiste sig, og af disse for deres Uafhængighed ængstede Koalitioners eget Skjød opstod ofte en anden Magt, endnu mere herskesyg end den, hvis Ærgjerrighed man saa almindelig udskreeg. Magtens Misbrug er paa ethvert Blad i Historien tegnet med blodige Træk. Enhver Nation har forglemt sig selv, enhver Regjering gjort sig skyldig i Udskeielser, alle bør de tilgive og fordre Tilgivelse!