Den Vest-Sjællandske Avis, 1830-05-01
Det Birmanske Hof(Af Journal of an Embasse from the GovernorGeneral of India to the Court of Ava, in the Year 1827. By John Cramfurd Esq. London, Hr. Cramfurd, som var sendt som Gesandt til Hoffet i Birma efter den sidste Krig, hvilken det Engelske Ostindiske Compagnie førte med denne Stat, fik der tilstrækkelig Leilighed til at lære at kiende Folkets Characteer, som udmærker sig ved Bedragerie, Falskhed, Hang til Chicane og Vægelsindethed. Han udviste ved Underhandlingerne den største Taalmodighed og bestræbte sig for at giendrive deres flane og ubetydelige Jndvendinger, som de dagligen fremkom med for at tilintetgjøre Hensigten af Ambassaden og trætte Gesandten. De havde ogsaa gyldig Aarsag til at anvende alt mueligt paa at udvirke gunstige Betingelser; thi de maatte bære sig af som de vilde, saa paadroge de sig dog Hs. Birmanske Majestæts Fortørnelse, fordi deikke endnu havde udvirket bedre. Hr. Cravfurd fortæller, at man berettede ham: at Kongen var geraadet i en stor Sindsbevægelse, at han gik omkring med et Spyd i Haanden, som han altid pleiede at giøre, og baandte paa, at han skulde bringe alle Ulykker over sine troeløse Ministre, som han beskyldte for alle Slags Misgierninger. De havde, som det syntes, indbildt ham at Geneneralgouverneuren havde afsendt det Brittiske Gesandtskab for at udsone Englændernes nyelig udviste Forhold under Krigen, give de aftraadte Provinser tilbage og nedsætte de paalagde Krigscontributioner; men da han erfarede det sande Formaal for Gesandtskabets Ankomst, og Traktatens virkelige Jndhold, saa gav han sine Ministre følgende Prøve paa sin Kongelige Værdighed. Saasnart nemlig Ministrene havde berettet ham hvordan det gik med Underhandlingerne, blev han i høieste Grad forbittret og udskieldte dem for at de havde bedraget ham, derpaa trak han sit Sværd ud, løb efter dem, saa at de maatte tage Flugten over Hals og Hoved. Disse Kongelige Paroxysmer ere temmelig hyppige; men gaae dog bestandig af uden Blodsudgydelse. Det gik derimod een af hans Ministre værre ved en anden Leilighed. Det traf sig, at imedens Underhandlingerne stode paa, kom der Jldløs i en af Forstæderne, hvorved et Huus kom i Fare, som tilhørte en Enke efter Kongens forrige Hofmester, som havde været hans Yndling. Hun beklagede sig for Hs. Majestæt over, at imedens Jldebranden stod paa, havde Ministrene, og især Kaulen Mengii, hendes Mands Efterfølger, ikke været paa deres Post, om dog var deres Skyldighed. Kongen, som var i ondt Lune, kaldte Ministrene for sig, drog sit Sværd og befalte, at de skulde sværge paa at de havde været tilstæde ved Jldebranden og havde hiulpet med at slukke Jlden. Kaulen Mengyi traadte derpaa frem og tilstod, at han ikke havde været tilstæde; men havde blot begivet sig hen til et Sted i Nærheden deraf, og givet Ordre til at slukke Jlden. Kongen befalede nu at han strax skulde kastes ud af Audiencefalen; for at undgaae dette, som efter den sædvanlige Skik skeer paa den Maade, at den Skyldige tages ved Haaret og Hovedet og kastes ud af Døren, saa løb han selv strax bort og saa hurtigt som man kunde vente det af en svagelig Mand, der var imellem de 60 og 70 Aar. De andre Ministre reddede sig ved at undskylde sig med, at de enten havde havt Forretninger eller havde været syge; men Kongen tilkiendte nu Kaulen Mengyi den Straf, som Birmanerne kalde Udbredelsen i den hede Sal. Denne bestaaer i, at Forbryderen lægges af Skarpretteren paa Ryggen med en Vægt paa Brystet, der er mere eller mindre tung, efter Forbrydelsens Grad, eller rettere efter Kongens Meninger om den, og saaledes bliver Forbryderen paa den bedeste Tid af Dagen i nogle Timer exponeret for den brændende Sol. J Begyndelsen meente man at det var blevet ved Trudslen; men Ministeren, maatte virkelig udholde Straffen en Eftermiddag fra Kl. 1 til 3, og ikke engang, som det ellers er Tilfældet med fornemme Forbrydere, at Straf sen blev exeqveret indenfor Paladsets Mure, men Executionen fandt denne Gang Sted paa en offfentlig Gade og under et stort Tilløb af Tilskuere.