Viborger Samler, 1846-01-22
Nyeste Postefterretninger. Frankerig. J Pairskammerets Møde den 12te Jan. besteg Udenrigsministeren Guizot Tribunen for at meddele Kammeret de fornødne Oplysninger i Anledning af de af Pairen de Montalembert udhævede Ankeposter imod den franske Regjerings Politik i Syrien. Naar de Montalembert", udbrød Guizot, erklærer Tilstanden i Libanon, de syriske Christnes Lidelser for et Civilisationen og Menneskeheden vedkommende Spørgsmaal, naar han priser den nuværende Tidsalder lykkelig, – denne Tidsalder, hvori den offentlige Mening kan udtale sig frit og om saadanne Spørgsmaal, og hvori Overtrædelser, Krænkelser, af Menneskekiærlighedens Bud fremkalde almeen Uvillie, saa istemmer jeg den ærede Talers Yttringer; men naar han anklager den franske Regjering for Dorskhed, Svaghed og Ligegyldighed i saadanne Anliggender, saa synes den ærede Taler ganske at have forglemt hele den nyeste Tids Historie, saa synes han iblandt Andet at have forglemt hvad Frankerig har gjort og endnu giør for Grækenland og for Slaveriets Afskaffelse. Man dadler Jkke=Fremlæggelsen af de Actstykker, der vedkomme Underhandlingerne om Syriens Anliggender; men det syriske Spørgsmaal befinder sig i en Crisis, hvori enhver Offentliggjørelse af det Slags kan medføre store Ulemper." Guizot meddeelte derefter en Oversigt af de af Frankerig, med Porten ligeindtil Schetil Effendis Ankomst til Syrien knyttede Underhandlinger angaaende de syriske Anliggender. Schekib havde ikke opfyldt sit Løfte; han havde ikke iagttaget sine Jnstructioner; Afvæbningssystemet var gjennemført med Partiskhed og Uvillie imod den christne Befolkning; de skyldige Erstatningssummer vare ikke udredede, og Pater Charles's Morder var sluppen fri for Straf. Men den franske Gesandt i Constantinopel havde i denne Anledning henvendt sig i en Note til den høie Port paa en saadan Maade, der ikke aabnede for Divanet nogen Udflugt, forlangt øieblikkelig Afhielpning af de af ham fremførte Besværinger, og tillige fordret at det strax skulde paalægges Schekib at udbetale Erstatningssummen for de udplyndrede Klostre. Antoges dette Ultimatum ikke til en bestemt Tid, da vilde den franske Gesandt afbryde alle diplomatiske Forhold med Porten. - Men dette Ultimatum er antaget og opfyldt. Fremdeles har Chefen for den franske Fregat "Belle=Poule" forlangt Ansættelsen af en catholsk Høvding, der skal forvalte Justitsen, og dette Forlangende vilde ogsaa vorde opfyldt. Montalembert tog derefter Ordet. Han meente at Ministerens Tale egentligen udgjorde to ganske forskjellige Dele; i den ene Deel var han (Guizor) eng med ham, i den anden Deel bekæmpede Ministeren ham. Han følte sig ikke opfordret til at tage sin Anke over den franske Regjering tilbage; han maatte vedblive sin tidligere Paastand om at den franske Regjering havde erholdt saa ubetydelige Resultater, at man med Føie kunde beskylde den franske Diplomatie for Ligegyldighed og Svaghed. Greven af St. Aulaire reiste sig med stor Heftighed imod den imod den franske Diplomatie udslyngede Beskyldning, der neppe paa en mere fornærmelig Maade kunde være udtalt i en radical Klubb. (Temmelig stærk Latter). Grev de Montalembert erklærede at der i hans Ord ingenlunde skulde ligge nogen Anklage.