Viborger Samler, 1776-09-02
At en Deel er anført uden juridiske Grunde." Endog her skal vi troe ham paa hans blotte Ord, siden han ei finder for got at vise os sin Forge in jure. og de Grunde han støtter sin Veltalenhed paa, ved hvis Kraft, han kan svække Argumenterne. En Recensent ansees som Dommer over det Skrift han paatager sig at kriticere; han bør ligesaa lidet hine anføre noget uden fuldkommen Grund Man finder ikke alle Stæder saa kloge og vittige Dommere, der besidde Færdighed nok til at give Præsumtioner og fingerede Gisninger Fortrinet for mange eedelige Vidner, saa og for Haand og Seigl: Deres Ratiocinium ligner et Lys uden Stage, thi saa hastig man vil sætte dette fra sig, falder det om og gaaer ud af sig selv, saaledes gaaer det og dermed, thi naar man seer Akten, merker man strax hvad der er dømt efter. Den Bevilling, som Pave Alexander VI. Aar 1497. gav Biskop Johan Giglis af Worcester, som findes pudWharton. Histor-Episcop. Worcest, gielder nu ikke. End vidre forglemmer Recensenten at ville være upartisk, naar han formeener "Det ei er vedbørlig at tale om Defuncti Aagerie, som han kalder Odieus." Han vil ikke have lært saameget af det Skrift han criticerer, at Sagen begyndte imedens Afsessor Schmidt endnu levede, og følgeligen burde hans Død ingen Forandring giøre i hans Gierningers Forklaring, endskiønt hans Død førte ham for en anden Domstoel: ja han kalder det dicus, for dermed ret at bemerke sin hellige Nidkierhed, for de Døde, dem han vil have man skal lade sove i Fred Endog her kan vi ikke befalde hans Meening, allerhelst han lige saalidet paa dette som de foregaaende Stæder har givet os Grund hvoraf vi kunde fatte hans Meeningers Rigtighed, fornemmeligen da han ikke kan nægte, det jo Gierningen er klarligen beviist. Vi troe det er en odiens Gierning at tage, men ikke at tale og Aager. Døden giør derudi ikke mindste Forandring, thi om saa var, vidste vi ikke, at en Nera, en Trajan, Diocletian og flere havde været Tyranner og Umennesker. Endeligen slutter han sin Betragtning saaledes: "For at give et Begreb om Statsraadens Lovkyndighed saavel som Smag og hans Latinske Lærdom, ville vi nøies med at anføre et Sted, hvor alle disse Ting findes foreenede. Hvorpaa han Verbotenus afskriver et par Historier som findes indførte i Tillæget Pag. 20. 28 og 29. -Med denne Slutning vil han ret give sig et lærd og betydelig Anseende, Læseren skal troe, at denne vittige Mand har fundet noget merkværdig og tillige store Vildelser derudii: Alt dette kalder denne Helt at Recensere. Nei, saa lettroende ere vi ikke, da vi for got af Erfarenhed veed, hvad der udfordres af en Recensent, thi at criticere paa den Maade som her er skeet, der til bruges intet videre end som Skriftets Titulblad og at afskrive enkelte Steder hist og her, der er stor Forskiel paa at recensere og plagiere, det sidste har denne critiske Helt nøie observeret, og udfordres der intet videre til en Recensent i den Nye Kritiske Journal end saadanne Helte som han og hans Liige, saa kan der daglig produceres 96 Stk., af denne Journal, thi af saadanne Lærde er Landet fuld af Dette maae da være nok til at bevise Recensentens Smag, Lovkyndighed og Jndsigt: Vi formeene med temmelig Vished i hans Person at finde Orgons Karakteer, som Gellert i det 2det Bind af hans Moralische Vorlesungen Pag. 609. saa tydelig har beskrevet. Vi finde og ikke for overflødig at anføre et artig Stykke ans Burmanns Wochenblatt for Litteratur und Herz No. 37, saaledes lydende (siden det ei taaler nogen Oversettelse) " Was ist der Kritikaster, Ein litterarischer Maulmurf, der auf der Welt Gottes nichts von den Büchern, versteht, die er mit seiner Galle besudelt, oder durch ein noch weit abschenlichers Lob entehrt. Solche Pfeffermanchen, die Raupen in der gelehrten Republik, diese Gecken ohne Kopfe und Gewissen, verunglimpen nach Be lieben ein Buch, gleichviel, og sie Schriftsteller mit Recht, oder mit Unrecht krancken - und so mas heissen diese Nachtwandeler recensiren - doch, las euch solche Sternschunppen nicht irre machen, ihr Talente, Solcher Narren, megen eine Falte nu ziehen, verlohnt sig nicht der Mühe; und Hylax und Mops megen immer in den Mond bellen, er scheint doch. - Vi have eragtet det for vores Pligt, at være saa forstaaelig som muelig i vores Besvarelse, allerhelst vi aldeles ikke veed hvem Recensenten er, der i og for sig selv og kan være os ligemeget, da her tales om lærde Ting, og om Recensenten har været den Ting mægtig han her befatter sig med, som vi ikke kan finde. Hans Navn og Person kan vi mueligen have ald Consideration for, men hans Jndsigt kan vi ikke tilbede. Skulle han finde for got at ville forsvare sig, saa henvise vi ham til denne Avise, siden vi frygte vores Besvarelse ellers maatte være samme Skjæbne underkastet som dette har været; Vi underskrive os saaledes. d. 1 Julii 1776. 72de ecum