Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1781-03-09
Moralsk. Jblandt de stridige Egenskaber hos Menneskene, som med Forundring maa betragtes, er, at hos de fleeste findes en bestandig Omvexling af Gudsfrygt og Ugudelighed. Deres Levnet er, som en intermittent Feber, hvori Heede og Kulde vexelviis haver Overhaand. Man seer Menneskeer ligesom i lige Grad at forfremmes i Devotion og Ugudelighed. Man seer dem at multiplicere deres Bønner og Andagt tilligemed deres onde Gierninger, saa at man skul 147 R. R. le tænke, at de synde for des alvorligere at kunde bede, eller at de bede, for des meere ustraffet at kunde synde. Øves det ene af Skrømt, kan man let begribe det andet, thi da er Andagten Øyenskalks almindelige Caracter. En Øyenskalk har et vist Maal, som han under Gudsfrygts og Ærligheds Maske vil naae. Her bedes, Ladsom, og syndes virkelig. Man skulle vel holde for, at saadanne burde ansees som Monstra, og Erfarenhed viser dog, at intet er meere gangbar. Man hører Verdens Roes tillægge den Mand eller Kone, det er en --, som frygter Gud. - Men man efterforske kunn, om deres Gudsfrygt er om Mandagen, som Søndagen, om den er i Løndom og i Hiertet, som Talen og Geberderne, om Bønner og Synder alternere. Man siger, at Hunde=Bønner komme ei til Himmelen, thi at bede om sine Synders Forladelse i Dag for i Morgen at synde dobbelt, er at spille Giek med Religionen. - Den vise Bias har derfore Ret, da han var paa et Skib med nogle ugudelige Mennesker, som i en stærk Storm bad: Beder sagte, kiære Børn, sagde han til dem, at Guderne ei mærke, at J ere her. - Og den unge Æschinus hos Terentium til sin Fader: Kiære Fader, beed du hellere Guderne, end jeg, thi saasom du est bedre Mand af Hierte og Gierninger, end jeg, saa er det troligt at de hellere bønhøre dig. - Den daglige Erfarenhed viser os utallige Exempler paa saadan bizarre Andagt, ja man seer ofte endog at bede Gud om onde Gierningers Fremgang, saaledes bad og Ludevig den 11te Gud paa sine Knæe og bistand til en vis ond Giernings Udførsel, og lovede endog Penge til Kirker og Klostere derfore, deraf er Ordsproget: Gest un homme honneur, dune piets profonde Qvi vent rendre 4 Dien ce qutil, a priis af monde. -Man hører Prædikantere daglig at igiennemhegle Laster, som de daglig bedrive og agte meere at bedrive, ja seer en saadan ærværdig Mand med lang Kiortel og Pibe=Krave, hvide Handsker og kruset Peruqve med saa meget Hveede meel udi, som en Fattig kunde have nok af, udi et Maaltid, udi en forgyldt Portechaise at bæres Gader og Stræder igiennem for at omvende sine Medborgere. Man seer Søe=Røvere og mange onde Gemytter med stor Regularritet at holde Morgen og Aften=Lovsange og Bønner. Man seer Folk med største Andagt at præparere sig til Dueller. Man seer Folk at kan græde, sukke, bede, lee, og udøve i det samme vexelviis de ondeste Handlinger. Man seer de ondeste Hierter i Pavedommet med Kors, Helgene og Guder og Halsen og paa Brystet. Man seer her BønneBøger, Palme=Bøger a. i Vindner og paa Borde, ja man seer de undskabsfuldeste 314 Gange om Aaret at giøre Pagt med Gud, for strax at bryde igien. - Saadan Devotion er kun enten forestilt, eller det synes, at saadanne bilde sig ind, at, naar de bede, maa Gud blive dem noget skyldig, men de synde meere, ja der haves de, som have efterladt dem skrevne Calendere, hvori de efter Dag og Datum har anført deres onde og gode Gierninger, og Bønne= og Faste=Dage; det holdes for daarligt og foragteligt, men det viser Menneskenes Opførsel, fordervede Ratur og Tænke=Kraft, og hvad enten Dag=Registere ere skriftlige eller in Mente bliver Daarligheden lige stor. Det synes imidlertid at saadant reiser sig af en almindelig Vildfarelse, i det de tænker ved et Buds Efterlevelse at tilkjøbe sig Privilegium til at overtræde alle de andre. Vildfarelsen kan dog vel ved intet bedre hæves, end ved at forestille Menneskene, at det var bedre aldeles intet at bede, end at bede og synde vexelviis, og at det var bedre, ingen Pagt at indgaae, end at bryde den strax igien, for ei at synde imod en almindelig Pligt og en særdeles Pagt.