Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-04-24
Nyeste de af K. Skilder. Jøbenhavn. Attende Aargang. No. 33. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Forsøg om Kjøbstædernes Aftagen, med særdeles Hensyn til det danske Monarkie. (Slutning; see forr. No.) Endnu staaer kun tilbage at undersøge, om og hvorfor de større Stæders Næring nu er ringere end for den omtalte saakaldede lykkelige Tidspunct, og om Anvendelsen af hensigtsmæssige Midler kunne i det Mindste tilbagekalde den Masse af Handel, som de i ældre Tider var i Besiddelse af, eller ei. Vel er det sandt, at disse Stæders Beliggenhed og locale Beqvemmelighed fører det med sig, at store Skibe, der fare paa langtfraliggende Lande, kun der kunne losse og lade, fordi de mindre, formedelst deres, til det nærliggende Opland indskrænkede Afsætning, ikke kunne bruge saa store Qvantiteter af enkelte Artikler, og Fremmede ikke heller finde det raadeligt at sende deres Producter til smaa Stæder til Forhandling. Heraf flyder vel, at de store, saa at sige, have en ubetinget medfødt Ret til Speditionen, hvilken de stedse ville beholde; men ingenlunde følger deraf, at de uformindsket kunne gjenvinde deres fordum saa indbringende Mellemhandel. Jeg har allerede ovenfor anmærket, at en stor Deel af denne Mellemhandel havde sin Grund i Kjøbmændenes Uvidenhed og Dorskhed, i de smaae Stæder. Men nu, da disses Antal, ligesom Mængden af alle Næringsdrivende, har Tirsdagen den 24 April 1821. saaledes taget til, at de ved den nu herskende Luxus maatte forarmes, hvis de vilde vedblive den gamle Handelslendrian, have de seet sig nødsagede til at søge umiddelbare Handelsforbindelser med fremmede Kjøbmænd og Fabrikeiere, og at forskrive selv en stor Deel af det, som de behøve, lige fra første Haand, hvorved de store Stæder altsaa kun beholde Speditioner, der maaskee ikke indbringe over 1/2 Deel af Handelen for egen Regning. Da man i andre Lande ligeledes føler Tidernes Tryk, saa indskrænker man sig ikke længere til den vel beqvemmere, men nu utilstrækkelige Afsætning i de store Stæder; men Tydske, Englændere, Hollændere gjennemreise Meklenborg, Holsteen, Danmark, og flere Lande, hvorved de end ikke forsmaae de smaae Commissioner, forat sikkre sig en hastigere og fordeelagtigere Afsætning, end ved at sende deres Varer til Forhandling for egen Regning. Vel paastaae de saakaldte Proben Renter fra Hamborg, Altona, Lübeck m.v. 1) At man hos dem kunde faae alle Vare lige saa godt Kjøb, som om man lod dem komme directe, og 2) At de fremmede Handelshuse i fjernere Egne ikke kunne indlade sig med smaa Stæder, formedelst de mange slette Betalere, som de, forFraliggenhedens Skyld, ei kunne vogte sig for, eller i rette Tid søge at inddrive deres Fordringer hos. Hvor liden Fynd disse tvende Sætninger have, seer man strax, naar man tager i Betragtning, at den Fordeel, som udgjør Mellemhandlernes Levebrød, maae trækkes enten fra de første Sælgere, eller fra Smaastæderne, eller, hvilket er rimeligst, fra begge Deele. Hertil kommer endnu den meget betydelige Omstændighed, at de udenlandske Fabrikanter, ved at sende deres Varer, i Commission til Mellemhandlere, formedelst den seendrægtige Afsætning, længe maae undvære deres Penge, og naar Varene gaae af Moden, ere de nødsagede til at sælge dem for Spotpriis.