Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1793-02-04
Paris, den 21de Jan. Den skrækkelige Jammer=Scene, der maa opfylde heele Europa med Forbanseelse, Afskye og Skræk, er nu virkelig fulgt paa. Han er ikke meere, den gode, den fromme Ludvig, der ikke har gjort nogen Ont, og i hvis Mundingen Bedragerie blev funden. Han faldt den 21de Jan. og Efterverdenen vil neppe troe det, at Europæer, i et Aarhundrede, som man kalder det opklarede, det philosophiske, har været i Stand til at begaae saadan gyselig Gierning. Ludvig, som Forsynet havde sat paa een af de første Throner, er i Dag tidlig Kl. 10 død Martyrdøden paa Skafottet, og faldet som et Offer for det grusomme Partie, der hverken ved Menneskelighedens Stemme, eller ved nogen Grundsætning af Moral og Politik, heller ikke ved Kongen af Spaniens store Tilbud, om at levere sin egen Søn med 4 ubevæbnede Spanske Bataillons som Gidsler til Frankerige, kunde blive afdraget fra deres blodtørstige Plan. Følgende ere de nærmere Omstændigheder af denne høistbedrøvede Begivenhed, der giør den 21de Jan. 1793 til en af de sorteste Dage i Historien. Ogsaa i Debattene den 18de og 19de beholdt det blodtørstige Partie Overhaanden, og N. C. besluttede den 19de med 380 mod 310 Stemmer, at Ludvigs Henrettelse ikke skulde opsettes, at han indtil det sidste Øieblik skulle tilstædes Omgang med sin Familie, en Geistlig ogsaa tilstaaes ham til Ledsagelse, og Henrettelsen skee paa Revolutionspladsen, forhen Ludvig 15. Plads. J Gaar Morges Kl. 9 bragte Justitsministeren Garat den ulykkelige Konge dette Decret: "Ludvig, sagde han, jeg er anbetroet at overlevere Dem dette Decret. Kongen læste det med Rolighed, og man hørte de Ord af ham. Det er Tid, at det faaer en Ende. Herpaa skrev han et egenhændigt Brev til N. C., og bad om 3 Dages Opsættelse, men N. C. afslog det, i Særdeleshed det grusomme Biergpartie. Under de meest rørende Sukke, Skreg og Veeklage er hans Gemalinde, Søster og Børn komne til ham, og siden den Tid været hos ham. Han har trøstet dem, og viist en stor Karakteer, man mærkede endog, at han holdt sit Middagsmaaltid med Rolighed. Rørende var det, da hans Sønden 18de sagde til en Municipalbetient, der havde Vagt"De er stærk, min Herre, tag mig paa deres Arme, bær mig ind i Sectionerne, hisset vil jeg bede for min Papa om Naade. Jeg forsikrer Dem, han er saa god. Om Natten fra den 20de til den 21de formodede man med Rette store Bevægelser i Paris. Peletier, een af de Deputerte i N. C., sad i Gaar Eftermiddags i eet af de underjordiske Spidseværelser i Palai Royal, ogspiiste til Middag. Paris, en forhen værende Garde du Korps, saae ham, raabte, denne har stemt for Ludvigs Død, og i samme Øieblik faldt han rasende an paa ham og igiennemborede ham med en Dolk Den Saarede er i Morges Kl. halv 5 død, og Paris blev om Natten tilligemed en Stærk af Haller, arretert, der ville giøre et Flinteskud paa Ludvig naar han blev ført ud af Temple til Retterpladsen. Bedrøvelig begyndte den 21de Jan. De 48 Sectioner, det meenige Raad og alle Klubs havde erklæret sig permanent. Kl. 7 om Morgenen traadde 150000 Mand under Gevær, for at bedække Paris, imedens Henrettelsen varede. De strængeste befalinger bleve uddeelte, at intet Menneske maatte nærme sig til Skafottet. Man udbredte, at Konerne i Haller ville nærme sig til Skafottet, raabe Naade, og naar den ikke fulgte paa, skulle strax skydes paa Nationalgarden. Skarpretteren var om Natten forhen bleven sat i Fængsel, fordi han fordrede sin Afskeed, for ikke at legge sin Haand paa et salvet Hoved. Klokken er 9 om Morgenen. En gyselig Stilhed skiuler Staden, ellers kaldet Kongens gode Stad, nu Ludvigs Bøddel. Strax efter Kl. 9 blev Ludvig ført af Tempeltaarnet under sin Gemahlindes, Søsters og Børns lydelige Beklagen, efterat han havde seet sin 14 Aars gamle sygelige Datter døe i Convultioner. En Karet, omgivet af utallige Bevæbnede, trækker ham langsom til Retterpladsen. Karetvinduerne vare optrukne, man har blot kundet see dette i dybeste Bedrøvelse nedsynkede Hoveds flyvende Haar. J den gamle Madelaine Kirke er allerede en dyb Grav opkastet for ham, og hans Dødsseng skal bestaae af Kalk, og hans jordiske Levning følgelig snart fortæres af denne corrusiviske Materie. Anstændige Obseqvier ere tilberedte for ham. Henimod Kl. 10 skeete Ludvigs Henrettelse, og - han er ikke meere. Han havde et sort Klædebon paa paa Retterpladsen, men blev afklædt, og man rakte ham en reen Skjorte. Da han endnu engang havde bevidnet sin Uskyldighed, lagde han sit Hoved paa Blokken, og døde. For Legemet var anbefalet Skaansel og Anstændighed. En dyb Stilhed fulgte paa denne gruelige Scene, man hørte hverker Sang eller Skrig paa Gaderne, og blandt Tilskuerne har man seet flere nedslagne end muntre Ansigter. Kongens Gemahlinde, Søster og 7 Aars gamle Søn trues med at ligge under for deres Smerter. Man frygtet ogsaa for, at de blive et Offer for det rasende Partie. Søndag tilbragte Ludvig med sin høibedrøvede Familie og i Bønnen til Gud. Han ventede paa sit Livs Ende med det Heltemod, som ikkuns Bevidsthed om sin Uskyldighed, Religionen, og Haab om et bedre Liv kan givePaa Skafottet bevidnede han atter sin Uskyldighed, og raabte med høi Røst: jeg tilgiver alle mine Fiender, Skarpretteren opløftede det afhuggede Hoved, og viiste det fire forskjellige Gange omkring til alle Sider. Folket og den bevæbnede Magt besvarede dette med høi Skrig Nationen leve! Saaledes døde Ludvig, som man mang. foldig har miskiendt i sit Liv; Ludvig, der ved et fordærvet Hof bragte Dyderne paa Thronen, vedligeholdt Dyderne paa Thronen, viiste beundringsværdig Mod i personlige Farer, og kuns da syntes at være feig, naar han skulde see sit Folks Blod flyde. - Man siger, at Dronningen skulle være bleven tilkiendegivet, at det staaer hende frit for at begive sig hvorhen hun vil med sine Børn. - Den 18de, da man allerede kunde formode Sagens Udfald, styrtede Malesherbes, henflydende i Taare, sig ned for Ludvigs Fødder, Ludvig trykte den ulykkelige gamle Mand ømt til sit Bryst, og søgte at trøste ham. Hvis De elske mig, min kiere Malesherbes, sagde Monarken, hvorfor misunde De mig det eneste Tilflugtsted, som bliver tilbage for mig efter saamegen Ulykke. "Ak, Sire, svarede den hulkende gamle Mand, endnu er der Haab tilbage, Folket er ædelt og retfærdigt." "Nei, nei, der er intet mere var Ludvigs Svar, man vil min Død, og jeg er fuldkommen forberedt, min kiere Malesherbes; græd ikke, vi skulle een Dag maaskee finde hinanden igien i en lykkeligere Verden. - Ludvig 16. var født den 23. Aug. 1754, blev formælet den 16. Maji 1770 med Maria Antoinetta, Erkehertuginde af Østerrige, Keiser Fran 1. Datter, succederede sin Bedstefader Ludvig 15. den 10. Maji 1774, og døde som Martyr den 21. Jan. 1792. 38 Aar og 5 Maaneder mindre end 2 Dage gl. Franterige vil engang ere hans Erindring, ligesom Engelland Carl Stuarts, og hellige den Dag, paa hvilken hans Hoved faldt, den dybeste Sorg.