Berlingske Tidende, 1771-06-01
De Magistrater, hvoraf Lit de Justice havde bestaaet, begave sig til Kanzleren. Parlements=Herrerne gik efter Middags Maaltid fra Cancelliet i Versailles, og da de vare ved den øverste Præsidents Hotel, begave de sig til det Store, Kammer, hvor, efterat Hr. Langele havde oplæst Hr. Ber tier de Sauvignys Bestalinger, hans Ansøgning ved Enden af hans Antagelse, og Gens du Roi Beslutninger, lod Kansleren ham aflægge Eed til den nye Ober=Præsident, og lod ham tage Sæde ved Siden af ham. De Herrer Præsidenter, en Præsident i Enquet=Kammeret, og 25 Raadsherrer, aflagde derpaa, efterat Hr. Langele ligeledes havde oplæst deres Bestallinger, een efter anden, Eed til Kanzleren, og antoge deres Sæder. Da dette var til Ende, og det store Kammers, Tournelle og Enquet=Kammerets Forretninger vare satte i Orden, sagde Kanzleren: Messieurs! Hans M. overlader i Eders Hænder den ypperligste og væsentligste Deel af Sin Magt. Da J ere Hans Folkes Dommere, betroer Han Eder endnu Omsorg for at besørge den offentlige Ordens Handhævelse, og holde Hans Undersaattere under Lovenes Herredømme, for at forvisse dem alle omden Frihed, som ey er til uden med Lovene, og som ophører tilligemed dem. Men denne Magt, som Hs. M. meddeeler Eder, skulle falde bort af sig selv, dersom J ey erkiendte den Kilde, hvoraf samme udspringer; og Retten skulle ophøre at være udi Eders Hænder, dersom J et Øyeblik kunde forglemme, at den er Kongens og ikke Eders. - Da J sidde i den øverste Ret, skal J altid bevise Kongen, som har at sat Eder der, den reeneste og oprigtigste Ærbødighed, og J. skal give Folket et Exempel paa den Underdanighed, som J fordrer af dem. J skal dog imidlertid ingenlunde være blinde og sminkede Redskaber af en uindskrænket Magt. - Hans M. skulle ey i Naade ansee en Lydighed, som kom af Trældom, og forjage langt bort fra Sig de Magistrater, som maatte ey have Dristighed til at sige Ham Sandhed. Hs. M. vil ey regiere uden ved Lovene, og Hans Hierte skulle forkaste Lovene selv, dersom samme hindrede Hans Hensigter og foraarsagede Hans Undersaatteres Ulykker. - Efterat Hs. M. udi Sit Secrete vise Raad har indrettet dem, vil Han høre Eders Raad. J skal nedlægge udi Hans Skiød Eders Bekymringer og Frygt, Hans Undersaatteres Ønske. og Mangler. Men meere nidkiære for at giøre det Gode, en at synes at have vildet giøre det, skal J aldeles ey giøre Eders Remonstrancer offentlig bekiendte, hvilket de aldrig bør bli qve. Dersom høyere Jndsigter, dersom en bydende Nødvendighed ey tillader Hs. Mst. at følge Eders Ansøgninger skal J erindre Eder, at den Skyldighed at advare Hs. M. høyeste Myndighed giver Eder ey Ret til at giøre samme Modstand. At dersom Thronen ey sættes i Sikkerhed for "Overfald, bevarer den reeneste Jver ey fra Vildfarelse, og at Parlementerne have undertiden vægret sig ved at bifalde de "Love, som have befordret Undersaatternes Beste. - Endeel skal J aldrig glemme, at Eders Ministerii Forretninger ere en Gield, hvorfra J ikke kan fritage Eder selv, og skal vide at standse der, hvor Standhaftighed ophører og Ulydighed begynder. Billighed og Lovene sætte Grændser for Eders Modstand, men Kongens Godhed indskrænker ey 6 ders Jndvendinger. - Adgang til Thronen skal altid staa Eder aaben, naar Eders Ansøgninger kommer af og blive fremførte med Resveet og Underdanighed, og Hs. Mst. skal vide, ligesom Henrich den Store, at forskaffe Sig Lydig hedsom en Konge og lade Sig formilde som en Fader. "Seel disse ere og bør være Eders Tanker, Eders Prinipia og Eders Pligter. De ere indskrevne i Eders Hierter, De ere aldrig nogen Tid blevne angreebne, at jo den offentlige Lyksalighed derved er bleven hindret, og deres Vedvaren, hed skal altid være et Pandt paa Thronens Sikkerhed og Statens Lyksalighed.