Ribe Stifts Adresseaviser, 1792-05-01
Da Prinds Menrikoff ligeledes var en Mand, der var steget høit fra en ringe, Begyndelse, vil jeg melde følgende Omstændigheder, som man har sortalt mig om hans Ophøielse: Han var født af adelige, men yderligen fattige Forældre og da de døde efterlode ham meget ung uden Opdragelse, saa han hverken kunne læse eller eller skrive, og lærte det ei heller til sin Død, Hans Fattigdom nødte ham at søge Tjeneste i Moscow, hvor han blev tagen i Hus hos en Pastetbager, som brugte ham til at raabe med Bagverk paa Gaderne. Og da han havde en god Stemme, sang han Viser, hvorved han gjorde sig saa bekjendt, at han havde Adgang i alle fornemme Huse. Caaren blev endog indbuden at spise til Middag hos en Bojar eller fornem Herre og Menzikoff, som just var i Køkkenet den Dag, lagde merke til at Bojaren gav sin Kok Ordre at lave en Ret, som Keiseren gjerne spiste, men han saae tillige, at Bojaren, under Navn af Kryderi, kom et Slags Pulver i denne Ret. Da han nu ret havde bemerket, hvad det var for en Ret, gik han bort at synge sine Viser og gik nynnende omkrin i Gaderne, til Caaren selv kom, da han ret hævede sin Stemme. Keiseren lagde merke til ham, lod ham kalde og spørge, om han ville sælge Kurven tilligemed Postejerne: Drengen snarede: han havde kuns Tilladelse at sælge Postejerne, men hvad Kurven angik, maatte han først spørge sin Mester og Tilladelse; dog da alt tilhørde Hs. Majestæt, behøvede han blot at befale, for at faae den. Dette Svar fandt saaledes Keiserens bifald, at han befalede Alexander (saa hedte Menzikoff) at staae og varte ham op, hvilket han adlydede med stor Glæde. Menzikoff stod da under Maaltidet bag Keiserens Stol og da han saae den omtalte Ret lagt opfor Keiseren, hviskede til ham, at han ei skulle spise af denne Ret. Keiseren gik ind med Drengen i et andet Værelse, og spurgte, af hvad Aarsag han havde hvisket til ham, da denne underrettede Hs. Majestæt og hvad han havde seet i Køkkenet, og at han saae Bojarden putte Pulveret i uden Kokkens Vidende, gjorde ham især denne Ret mistænkelig; derfor ansaae han det for sin Pligt at advare Hs. Majestæt. Caaren kom tilbage. og satte sig ved Bordet uden at røbe mindste Forandring i Ansigtet og med sine sædvanlige Munterhed. Bojaren roste denne Ret for ham og sagde, at den var meget god; Caren bad ham sidde hos sig; (thi det er en Skik i Moscow, at Verten varter op ved Bordet, naar han beverter, sine Venner, lagde noget af denne Ret paa et Tallerken, og bad ham spise for at foregaae ham med et got Exempel. Bo jaren, yderligen forvirret, svarede, at det sommede er en Tiener at spise med sin Herre, hvorpaa Tallerkenet blev sat ned til en Hund, som i en Hast fortærede hvad der var derpaa, geraadde straxi heftige Konvulsioner og døde. Da man aabnede Hunden, sporede man tydeligen Birkninger af Gift, og man forsikkrede sig Bojarens Person; men han fandtes næste Morgen død i sin Seng, hvilket forekomal videre Undersøgelse. Menzikoffs merkverdige Jndledelse. vandt ham snart hans Majestæts Yndest og Fortrolighed, og fra en af de ringeste og fattigste, ophøiede han ham til en af de rigeste Undersaatter i hele det Russiske Rige: Han blev ei allene beæret med Titel af Prinds i Rusland; men endog erklæret for Prinds af det hellige Romerske Rige. Han var høi, velskabt, smuk af Person, og besad en giennemtrængende Forstand. Han forestillede Vice=Car ved det keserlige Hof og Caren selv lod sig ved offentlige Møder see, som en privat Mand, geleidet i det høieste af 2 Betiente, og isteden for at fornøie sig selv med Storheds Pragt, var hans Fornøielse at forbedre sit Rige, hvilket han besøgte overalt i egen Person. Rio de la Plata eller Sølvfloden i Sydamerika. ) Naturen synes i den ny Verden at have med en kiekkere Haand begyndt sine Verker og og udmerket dette Land især ved en egen Pragt. Amerikas Bjerge overgaae alle i Høide langt dem, der findes i de øvrige Verdens Dele. De kan i en bogstavelig Forstand siges at skiule deres Hoveder i Skyerne: Stormvinden henrulle ofre og Tordenen brister, underneden deres Toppe, hvilke endskiønt udsatte for Solens Straaler i Middelpunkten af det brændende Jordstrøg, dog bedekkes af en evig Sne. Fra disse høie Bjergaase nedrisle Floder forholdsmessigen store, med hvilke Strømmene i den gamle Verden ei kan settes iligning enten ihenseende til Længden af deres Løb eller den ubyre Mængde af Vand, hvormed de berige Havet.