Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-11-06
Efter en god Tids Forløb blev Capitularen kaldt tilbage til Halberstadt, for selv at blive Biskop. Men aldrig kunde han glemme sit Strøbeck, som han pleiede at kalde det. Tvertimod besøgte han ofte disse Folk, og eftergav dem, for at bevise dem sin bispelige Bevaagenhed, mangen offentlig Afgift. En Friskole, hvori der maa læres Skak, have de ved har endnu i dette Øjeblik. Medens min Ledsager fortalte mig dette, kom vi til Raadstuen. Her viste han mig de sammesteds opbevarede Skakmærkværdigheder, nemlig det allerede forhennævnte Skak brædt med Brikker, hvorom han meddeelte mig følgende Efterretning. Da Strøbeck ved sin Skakvirtuositet nu var bleven berømt, kom ofte Fremmede did, for at spille med dets Indbyggere. Blandt andre fandt Churfyrsten af Brandenburg, Wilhelm den Store, Fornøielse i at prøve dem paa sin Gjennemreise. Denne humane Fyrste fandt der mere end han havde ventet, og efterlod Landsbyen det velbekjendte Skakbrædt, paa hvis ene Side findes Skak spillets Feldter, og paa hvis anden sees det endnu mere sammensatte Coureerspils. Paa Randen forestilles Strøbeck i Basrelief. Omskriften viser, at Churfyrste Friedrich Wilhelm den Store den 13de Mai 1661 har forær et samme, Strøbeck til Amindelse, tilligemed et Spil Sølvbrikker, af hvilke den ene Parts ere forgyldte, den Andens uforgyldte, samt et fuldstændigt Spil Elfenbeenbrikker. Med det sidste spilles endnu; derimod er det første, ved Udlaan til Stiftet, kommet bort. Fremdeles viste man mig ogsaa adskillige Skak bøger, blandt andre Kochs Skakkoder, ligesom og en anden uden Titel, i Folio, som jeg strax saae var Gustav Selenus's Værk fra 1616. Men Fogden forsikkrede mig, efterat han havde lagt Mærke til min Forundring over at finde her de fortrinligste Forfatterarbeider om Skakspil, at de endnu aldrig havde benyttet nogen af disse Bøger, da deres Spillemaade er alt for forskjellig fra disse Bøger til at kunne bruge dem. O dette fandt jeg ogsaa at bære Sandhed. Dette viser os vel, at man uden at være Theoretiken, kan være en meget god Skakspiller. Men unægteligt er det, at naar Naturalisten ogsaa havde Skakspillets Theorie inde, for stedse nøje at kunne afveie den ene Figurs Værd mod den anden saa vilde han spille dobbelt saa godt, thi Tilfældet vilde være det samme som om En havde lært et Sprog i Landet selv af Folket, eller grammaticalsk. Han lærer det vel paa første Maade, men sikkerligen ikke at bruge det grammaticalsk rigtigen; thi selv den Jndfødte taler det ille rigtigen førend han har lært sit Sprog grammaticalsk, ligesaa er det med Skakspillet. Man tilgive mig denne lille Udskeielse, men jeg fandt den nødvendig for mangen Jkke-Strøbecker, der ogsaa troer, uden Theorie at kunne blive en Philidor, Stamma eller deslige. - Sandt er det, et godt Hoved kan ogsaa uden Theorie bringe det vidt deri, men, som sagt, ikke saa vidt, som om han nøie havde studeret Theorien og saaledes rigtigen opfattet dette Spils Aand. - Saaledes fandt jeg Strøbeckerne at være ret gode Skak spillere, men altid dog kun Naturalister, altsaa eensidige Spillere. At den Fremmede hidtil kun sjeldent kunde vinde noget Spil, er mi get naturligt, da Spillemaadens Forskjellighed giør, at selv Mesteren i Begyndelsen kommer i Vilderede derved. Og at spille sig ind hos den vilde koste for meget, da Strøbeckerne aldrig spille med Fremmede uden om Penge. - Denne Eiendommelighed har maaskee sin Oprindelse deraf, at der alt for ofte komme Fremmede og afholde dem fra deres Forretninger, af hvilken Aarsag de søge at undskylde sig paa denne Maade. Det kan man ikke fortænke disse Folk, især dede forud troe at være sikkre paa at vinde. Men at de dog ikke ere saa egennyttige, som stolte paa deres gode Skakspil, viser en vedføjet Attest *), som een af mine Venner, overenstemmende med de indgaaede Forudbetingelser, har *) At Hr. N. N. under Dags Dato har produceret so her, opfordret de fornemste herværende Skakspille til Spil, og desværre at bekjende, har vundet Sentilkjæmpet sig af dem, og som de siden med store Opoffrelser havde villet tilbagekjøbe igjen, hvoraf sees, at de altsaa satte en stor Værdie derpaa. - Men at det iøvrigt ikke blev ham let der, ei at tabe noget Spil, vil man erfare af vedføiede Spil, som han saa tro som mueligt, saaledes, som de bleve udførte, har overgivet mig. Jeg haaber at disse Spil skulle være Skakspilverdenen af nogen Nytte; thi først fraregnet, at de, der maaskee ville giøre en Reise did, kunne her forberede sig noget, saa lære de ogsaa, hvorledes man maa behandle en Naturalist af dette Slags. - Det hos Strøbeckerne fra den almindelige Maneer Afvigende er: 1) at de, førend det egentlige Spil begynder, giensidigen udsætte sig, nemlig at de gaae med Taarnenes, Kongens og Dronningens begge Pioner to Skridt, 2) at Vionen, paa Udsætningen nær, aldrig maa gaae to Skridt paa eengang; 3) at Rocheren ikke finder Sted, og 4) at Pionen, der træder ind i Modspillerens øvre Rad, ikke indtræder i en Dronnings eller anden Officeers Rettigheder, førend den har gjort tre Glædespring, nemlig indtil den ved tre tilbagegaaende Skridt er kommen paa sin første Plads igjen. Af H. Silberschmidts: Die nen endeckten Geheimnisse im Gebiete des Schackspiels, 1826.) bliver hen med Sandhed attesteret. Ströbeck d. 12 Underskrift. Juni 1823. Stedets Segl. Nemlig en Ørn og et Skakbrædt i fri Feldt, omgiven af Kongen og Dronningen og Underskriften: Sognet Strømbeck.