Københavns Adresseavis, 1774-07-05
Fortsættelse af Kong Christian den Fierdes Søe=Reise. Den 17, saae det bister ud paa alle Sider med Fog og Snee, dog blev det klart mod Middagen, og kom os nogle Rysser og Vildlapper og Borde. Rysserne havde et store Rugbrød, og et lidet Børste Flesk, hvilket de vilde forære vor Capitain til en Præsent. Det blev antaget, og de tracteredes med Alicanten=Viin, indtil den ene slæbte den anden bort. Dette Folk var den Ryske Bojar under siddendes, og var neddragen af Landet, for at fiske under Lapland. Russerne vare vel klædte af adskillige Farver, og havde lange Klæder med Ermer, som hængte en halv Alen neden for Hænderne. De havde Underkiortler, som lange Præste=Samarier, foret med Lammeskind; thi de bytter, Graaverk bort for Lammeskind med de Engelske. Disse havde ingen Buxer paa. Lapperne saae og meget armelig ud, og kom tre udi en liden Fyrreskoute, med en Hund og en Bøsse, da de gave for, at de vilde drage ud i Fieldene, at skyde Rensdyr, og bad og Krud og Bly, hvilket de bekom, og fik ogsaa deres Deel af Mød og Viin, som Rytserne. Deres Klæder vare af Rensdyrhuder, det Løineudvendig, og havde ingen Linklæder paa. Kiortelen var dannet, som en stakket Samarie, og bunden under Livet med en Snøre. Deres Buxer vare og løiene, gjorde som gamle Pigbroger. Naar de krøb paa Hænder og Fødder, kunde ingen andet kiende, end det var en Renskalv, og kunde formedelst deres Dragts skyld gaae allehaande Vildt meget nær. Jmod Aftenen ved 8 Slet skiød Vinden sig til Nordost, da fik Skipperen Beskeed at løfte Anker, og gaae til Seil. Kort derefter skiød Vinden sig til Østen, før vi kom vel ud af Havnen, og vi med stor Nød kunde komme fra Klippen, fordi Veyret var meget skarp. Dog gik vi ud af Søen, men drev flux med Vandet under Biergene, saa at der var slet ingen Raad eller Rum at vige meere, da vi saae alle Døden skinbarligen for Øinene, og vare hos to blinde Klipper, een paa hver Side, og vidste ikke dennem at vige. Der maatte man see og høre megen Jammer paa hver Mand, og var det sidste Raad, at man skulde opkalde de to engelske Skippere, som sadde udi Jern, om de vidste Løbet. Der de fremkom, saae de, hvad forhaanden var, og som de derudi vare meget erfarne og kyndige, fik de strax Mersseilet at flyve, og lagde om, det meste mueligt var, og løbe imellem disse blinde Klipper og Skiær, og maatte saa lade gaae ind udi en Havn her hart hos, heder Tiber. Samme Havn var liden, og ikke rommere, end til 6 eller 8 Skibe, laae imellem Klipper med et snevert Jndløb, udi hvilket laae mange blinde Skiær, som vi bedre fik at see imod Morgenen, da Vandet var falden. Den havde først været funden af den ene engelske Skipper, vihavde fangen, og findes ikke udi noget Søekort, ikke heller Oltin; thi han derudi havde forsat et Skib, Den 18de droge vi til Lands, og fandt Gangen over Klippen til en Dal, hvor der var et lidet Fiskerleie af Rysser. Husene eller Hytterne vare 4 eller 5, men Folket var ved 50 Mand. De førte vor Kapitain med sit Folk ind udi en varm Hytte, og havde midt udi en trind Ovn, som en Bagerovn, og rundt omkring Stillinger, som de laae paa De bare frem Brød, Smør og noget hvid Ost, som Tælle, gjort af Rensdyr=Melk, og skienkte vor Kapitain en hvid Revbælg. Siden bød de sig til, at ville lade os see deres Ringen, og fremkom to Par nøgne til Beltesteden, hvilke længe tumlede hinanden med stor Behændighed og Styrke paa Sandet; og der een af dem gav tabt, at han ikke meere kunde værge sig, rakte Haanden i Veiret, og skiltes ad Den 20de var Solen klar, at man saae hende den ganske Nat saa lyst, som om høy Middag. Før vi drog fra Tiberi, kom tre Ryske Baade og Borde med stor Torsk, og kiøbte vor Kapitain 300, som bleve saltede, og kostede 9 Rdlr., som gjorde 9 Tønder fulde, uden Hoved og Been. Den 20de fik vi Vind, og løb dermed til Kildin. Denne Øe strekker, sig fra Sønden til Vesten, og kan have udi sin Omkreds tre tydske Mile og er ikke af nogen beboet, uden af dem, som kommer derhen paa visse Tider at fiske. Ved Strandsiden laae store Steenhobe af Kamp og Malm, og af Natur saa trinde, som Kugler, baade smaa og store, at vor Kapitain lod samle nogle Baade fulde, han agtede at bruge til Steen støkker. Der fandtes udi Flodemaalet allehaande Sølv sand, og skiøn Marmorsteen, som uden Tvivl Søen havde brudt af Klippen. Der laae og mange sorte ProbeerSteene, at man dermed havde kundet beladt nogle Skibe. Medens vi her udi Havnen laae stille, kom fra Malmis toGrømmer med Rysser, som havde nogle faa Skind af Maar, hvide og sorte Ræver, Rensdyrshuder, ryske Handsker og Hermelin. De havde ogsaa Rugbrød baget udi store Løver, som vare meget skiønne og trinde, paa vores danske Mancer. Finnerne (udi Legeret) havde Kon og Børn med sig, og hver deres Rensdyr og Slæde. Dyrene vare meget tamme, som Køer, og holdt sig gemeenlig paa Klipperne for Mos Skyld. Der blev spurgt, hvorledes de torde vove uden Hyrde Rensdyrene oppe for Biørne og Ulve, svarede de, som sandt var, at Rensdyrene lettelig undløber, naar de fornam noget. Rensdyrene ere ikke større end smaa Hinder, men have ganske brede Fødder, og knerker hvert Trin, som de træder, ligesom de vare i sønder. De vilde Rensdyr ere meget større end de tamme, og fortagtigere paa Couleuren, kan og meget bedre forsvare sig imod deres Fiender, Ulden og Biørnen, ellers er der ingen Forskiel paa dem. De Tamme bruge de til Melk, Smør (a) og Ost. Naar de slagtes, tager Finnerne med Flid Spendesenerne, og bygger Fiskebaade med; thi de bruger ingen Søm dertil. Naar de stødes eller brydes flikker de dennem, og setter Klamper derpaa, ligesom man kunde sye et Stykke Klæde paa et andet, og skieres samme Sener eller Snorer ind udi Træer, at de neppe kommer tilsyne, i Besynderlighed uden til. Rensdyr=Slædene ere paa denne Maade. De ere lange, og sielden meere end tre Siellandske Alen, to og en halv Qvarteer brede, dannede ligesom en liden Baad, dog allene spids for, og bred bag, tilhobesat af smaa Stykker, hver bred, som en Haand, og i Bunden spids paa en Haandbred. Dyret trekker med en Sele, som gaaer imellem Benene under Bugen, og op til Halsen, som ogsaa regieres med en Tømmestreng. Paa denne Øe Kildin findes et Slags Urteerved Havsiden, hvilken Finner og Rysser kalde Orpin, og er meget besynderlig at bruge for Skiørbug; Roden haver en Rosenlugt, og smager meget listig udi Øl. Den voxer ogsaa i Mængde en anden, de kalder Bechla; og er den som nævnes paa Latin Lyrule, hvilken de læge Saar med. Der findes ligemaade et Slags da Kif ana, som jeg ) Vore nu værende Finner kjerne ikke Smør af Rensdyrmelk; men giør om Sommeren Oste deraf, og om Vinteren, spise de den frossen. ikke før haver seet af nogen beskreven. Pastinak=Rødder, voxer der i stor Mængde, og smager fast sødere, end de, man saaer udi Haver. Det syntes af de Urter, som laae viisne, at der maatte voxe allehaande besynderligt, hvilke endnu ikke vare grønne for Kuldens og Vinterens Skyld. Det ganske Land paa Bierge og Dale havde meget Myrica, og Hedenkrud, som er det første, der grønnes om Aaret. Den 28de løb vi imod Vardøen, at vi der indkom, og satte der tredie Pindsedag Morgen. Her var Duen og Papegøien bleven liggende, efter vor Kapitain befaling, hvilke imidlertid havde anholdt en hollandsk Baad af Serdam paa to Mers, som ingen Pas havde, uden eet, der var to Aar gammel. Strax vi havde ladet Anker falde, kom Kapitainen paa Duen, og gav sligt tilkiende; men da alting urigtig befandtes, blev Folket affordret, og fortsat paa de andre Skibe, og besat igien med danske Baadsmænd. Det havde 18 Mænd med Styrmanden, hvilken blev ihielskudt af en Drabanter af Vanvare, og døde strax. Skibet var beladt med Salt og Viin, og havde ogsaa en stor Sum Penge, det havde været udi Malmis Fiord, og der opskibet en Hob andre Vare. Varden er et lidet omflødt stenigt Land, og er fast ligere to Øer end een; thi paa begge Sider indløber en Aar hvilken fordeeler det ito Dele, at der er ikkun et lidet Steenkast tørt Land imellem. Udi alt kan denne Øe have i sin Omkreds en halv Miil Veis, langagtig, og strekker sig fra Norden til Sydost. Der kan ingen Sted pløyes eller saaes for Ufrugtharheds Skyld; thi Halvdelen er idel Klivper, dog ikke ret høie, og Halvdelen plat Land, som bær ringe, Græs. Der boer ingen, uden de i Vardhus Fiskeleie, hvilke haver ingen Qvæg, uden nogle faa Geder og Køer, som de opholder om Vinteren med Fiskebeen. Slottet er lige firekantet, og er hver Kant 80 Fødder, omkring ført med en Ringmur af store Stykker Skiversteen, som en ubehuggen indsat, og imellem fyldt med Grus og Jord, saa bred som 4 Alen, at man kan gaae der oven paa; men ikke i Stand at udstaae nogen Gevalt. Der staaer udi tre Blokhuse, et Bryggers og et Bagerhuus, som ere Jordhytter. Væsen og Plads er her ganske ringe, men haver dog et smukt Springveld, hvoraf vi fik Vand til Skibs behov. Den snevre Plads imellem begge Landene bruges til at tørre Fisk paa, og er dertil gjort mange Rekker hvilke hængte alle fulde af Bergesisk, som ikke endnu vare tørre. Næst hos disse Rekker stode Ladeboder, som vare med aaben Regelverk omkring, udi hvilke de kunde strax indlegge Fisken, som hun tørredes efterhaanden, og hvis Tran de gjorde af Fiske=Leveren. Her stank og lugtede det meget ilde af denne Fisk og Tran, at vi snart bleve kiede af Stedet, og efterat vi der havde fortøvet tre Dage, og ladet bage Brød, og havde taget Brænde og Vand til Skibsbehov, gjorde vi os ferdig til at begive os udi Søen. Her blev Hans Kongelige Majestæt besøgt af nogle Finne fogder, iblant hvilke var een, som kunde med Ganne Skyden. Den 7, imod Aftenen ved 6 Slet saae vi gaae for Vinden, een og en halv Ugesløs borte, et temmeligt Skib, hvilket vor Capitain vilde strax lade giøre Seil efter med Flaaden, gav derfor Løsen med et af Stykkerne, og lagde strax alle Skibene for Vinden, og gjorde største Flid at følge, Victor, som førte alene sit Merseil og Fokke; men der vihavde forfulgt samme Skib tre Timer, og ganske lidet det kunde paahale, blev vor Capitain til Sinds at føre alle Seil, som muligt var, og alene med Victor opseile Skibet, hvilket snart skeete. Der vi fik det nærmere at see, kunde vi vel tænke, at det var et Engelsk, og lod vort store Flag flyve, i den Tanke, at dersom hans Sag var ret og god, han da strax skulde stryge, og komme om Borde, men det agtede han ganske ringe, og satte ikke paa at seile, men stak ogsaa sit Engelske Flag ud, og omslog sit Skandse klæde, som var af rødt Engelsk, og gik slet omkring Skibet fra Stavnen til Roret, hvoraf vi kunde formerke, at han ikke havde i Sinde at lade sig tage uden Modstand. Da vi saae hans Forsæt, brugte vi al Konst og Flid, som os var muligt, for at faae ham indhentet; thi det gjordes altsammen behov, fordi han var meget vel beseilet for een Vind; da gik Victor hannem altid en Streg tilforn, saa vi paa det sidste imod Eftermiddag hannem saa nær kom, at han kunde aflanges med en halv Cartau. Blev derfor to Steenstøkker henrettet til hannem, og det første stillet midt for hans Skonfar=Seil, og efterdi Søen gik noget huul, traf første Skud for sidt ved 20 eller 30 Favne. Dersom Kuglen havde reist sig, kunde han deraf vel kunnet fange Skade. Det andet Skud blev rettet paa hans store Meerskurv, hvilket ogsaa slog feil; thi han var kommen med en liden Graade udi god Fart, og vort Skib var tørnet ved det første Skud. Vi havde formeent, at han skulde have skudt igien; men han var klogere, endog han alle sine Støkker havde udlagt. Efterat disse Skud vare skudt, lod han strax sette sit Bramseil over den store Mast og et desligeste for paa hans Bogsprid over Blinden, lod give Vand udi Seilene, og spille dem ud med Bomme, saa at intet blev forglemt, som bruges kunde at undseile. Paa Victor og de andre udi Flaaden gjordes det samme, og var idelig fire Baadsmænd paa den store Raa, som droge Vand med Spander, og begydede Seilene. Da Klokken var henimod 12 om Natten, fik vi en temmelig Graade, saa at udi en stakket Tid naaede vi jevnsides imod hannem, og kunde ham vel beskyde. Der han nu saae, at Fordeelen var han nem reent betagen, saa at han enten maatte værge eller overgive sig, blev han til Sinde, da han saae, at vi vare ham for stærke, at stryge og legge op imod os; dog vilde vor Capitain ikke lide derpaa, men meente, han maatte have Skielmerier i Sinde, lod derfor alle Støkker giøre ferdig, som mestendeels vare ladte med Lenke=Lod= og Stang=Kugler, og blev Forordning gjort med Knegte, og Folket befalet, at den meste Deel skulde gaae ned i Lasten, uden de, som skulde regiere Seilene og Skytset. Der samme Engelske nu var nær, lod han sine Trommeter blæse, og begyndte at sette sin Baad ud, og kom til os om Borde med nogle ringe Baadsmænd, hvilke fik den Besked, at skulle hente deres Skipper. Da han nu kom, lod han sig med ingen Rædsel fornemme, men paastod, at han havde anseet os forat være Dynkerker, og lod see sit Pas, givende tilkiende, at det var et af de tolv Compagnie=Skibe, som seilede til Rysland til St. Nicolaum, og var for to Dage siden ved en Taage kommen fra Flaaden, løb paa sit rette Streg imod Vardøen. Med dette Svar lod vor Capitain sig nøye, og gav ham løs, dog lod besee Skibet tilforn, hvilket befandtes vel udrustet, som havde 28 Støkker og 86 Mand, et skiønt nyt Skib, og god Redskab. Denne Seilads satte os 12 Ugesløs tilbage. Den 11, saa vi en utallig Mængde Hvalsiske, som saades paa denne Tid at gaae udi Leg, somme laae og drev oven paa Vandet, som de havde været døde, at vi nogle gange nær var løbet derpaa. Jmod Middag drev een hos Skibet, og opskiød nogle Tønder fuld af Tøi, som levret Blod, og meente Skibsfolket, at den havde været rørt af Kiølen paa Skibet. Efterdi Vinden stod os saa haardt imod, og havde varet henved storten Dage, gik os Mangel paa Hænde for Brænde, saa at der var ingen Forraad mere uden paa nogle faa Dage. Der blev derfor strax givet befaling, at ikke skulde koges, uden engang om Dagen, og blev os Aftensmaaltidet afkortet. Den 20, vare vi lige ved Kinden, som er en Udodde, og strekker sig langt udi Søen 13 Ugestøes fra Bergen. Eftermiddagen kom vi under Landet, og løb ind i Skiærenimod Bergen, som er fra det Sted, Skiæren begynder, ligetil Byen 5 Ugestøes. Om Natten blev det stille, saa at vi neppe kunde imodstaae Strømmen, for ikke at blive dreven paa Klipperne, da vi havde Espinger ude at roc for os. Da Strømmen nu blev os for stærk, lode vi tre halve Car tover løsne, hvilket hørtes til Byen, saa at de vel kunde merke, at vi var dem noget nær, og vilde have Hielp, at komme ind med, hvorfore de og gjorde sig ferdig, og komtil os med 8 eller 10 Garpe=Baader, med 16 Mand paa hver Baad, hvilke roede os op lige til Slottet, hvor vi kastede Anker, efterat vi havde afskudt trende Skud, som besvaredes fra Slottet med tre Støkker, desligeste og paa de Tydskes Brygge med trende. Den 21, var det om Morgenen ved 3 Slet, hvorfor vor Capitain ikke vilde ladeslaae af Vagt, men lagde sig til Hvile, til Klokken var ved 9 Slet, da imidlertid de andre Skibe af Floden ankom, og skiød hver tre Skud, og satte paa Vogen hos Victor. Der Klokken var 9, drog vor Skipper til Land, og fik Hofbetienterne Frihed at blive Byen, hvem der vilde, indtil Løsen var given igien at gaae til Skibs, denne Dag blev vores Herre paa Slottet. Den 23de kom Raadet og Borgemesterne, og begierede Andienz, hvormed den ældste Borgemester præsenterede Hs. Kongel. Majestæt en Sølvkande paa 21 Potter, hvid, uden Guld, ligemaade og et forgyldt Credenzkar paa 3 Pæle med 4 Portugaløser udi, hvilket Hans Majestæt lod antage og betakke. Strax derefter kom ogsaa Oldermanden af Bryggen med nogle af de fornemmeste Kiøbmænd og Secretairen, hvilke holdte en Tale til Hans Kongelige Majestæt paa Tydsk, og præsenterede en ud= og indvendig forgyldt Sølvkande paa 2 Potter, med 200 Daler udi, ligemaade et forgyldt Credenskar, fuldt af allehaande Slags Guld, som beløv sig til 300 Daler; item herhos Rostokker Øl = = 2 Læster. 1 Læst. Lybsk dito = Engelsk dito = 2 Fader. 1 1/2 Ahmer. Luttendrank == = 6 dito. Rhinsk Viin Hvorfor disse bleve og betakkede paa Hans Kongel. Majestæts Vegne. Den 24 havde Hans Kongel. Majestæt Raadet og Borgemesterne af Bergen til Giest paa Skibet, saa og de fornemmeste af den Tydske Brygge. Den 25de lod Garperne tilbyde Hans Majestæt, om han behagede at see det Skuespil, som de med deres Tienere holdte, og fik de den Beskeed, at Hans Majestæt vilde tage sig Tild dertil Eftermiddag, hvorfor de lode i en Have berede en Løvsal, omdragen med rødt Engelsk, derudi var afdeelt et fiirkantet Rom, behængt med Tepper, hvorudi de unge Tienere skulde hudstryges. Førend det angik, indkom nogle forklædte udi adskilligt, som agerede en liden Comoedie. Da den havde Ende, kom een, som gav sig ud selv tredie for Skorsteensfeyer, og betingede Arbeyde, Strax efter dem bleve de indførte, som skulde have Hug, og maatte de krybe ind udi et Logemente, som var til dem beredt; de bleve hudflettede een efter den anden, som vare 44. Jmidlertid blev holden Musik, og skienkede Garperne Kongelig Majestæts Hofgesinde Viin og Luttendrank, med Hamborger=Rostokker= og Engelsk Øl, og løde foredrage allehaande Confekt og Marsepan. Da dette Spil havde Ende, drog Hans Kongelige Majestæt paa Raphael, og holdt der Aftensmaaltid med andre Giester, og blev ud paa Natten anrettet et Fyrverk paa Skibet, udi hvilket Henning Giøe blev forbrændt, saa han i tre Dage laae blind, og var meget ilde tilredt i Ansigtet, men blev dog vel helbredet, hvorpaa han strax fik Podagra, og maatte holde Sengen, indtil han kom til Kiøbenhavn. (Fortsættelsen følger.) Nyheder.