Den Vest-Sjællandske Avis, 1836-07-09
Udtog af en meteorologisk Dagbog. Juni 1836. Naar man skulde have gjort en Slutning fra Vindenes og til Veirligets Beskaffenhed i denne Maaned, saa skulde man troe, at det havde været meget fugtigt; thi Vindene blæste 26 Gange af Vesten, 17 af Sønden og kun 15 af Norden og 8 a Østen, men det forholdt sig ganske anderledes; i det mindste i den Egn, hvori disse Jagttagelser bleve anstillede. Vinden vare heftige og voldsomme; men de medbragte kun liden Væde; og det seer virkeligt ud til at vi faae i denne Sommer ingen anden Regn end Dugregn, som kan falde meere eller mindre stærkt paa forskiellige Steder, eller Tordenregn; men ingen jevn og vedholdende og giennemtrængende Landregn, eller at denne i det mindste kun vil blive sielden. Det er derfor at formode, at der ikke vil blive megen Træfrugt i Aar, da den efterhaanden hentørres. - Fra den 1ste og til den 18de Juni faldt her i Egnen aldeles ingen Regn paa nogle Vindtaarer nær, uagtet Vinden blæste ofte fra Sønden. Det var en rædsom Tørke, Lufen var nu kold og nu varm, og de voldsomme Vinde udtørrede Jorden paa det frygteligste; til Lykke havde den megen indvortes Væde i sig fra det vaade Foraar og kunde derfor giøre Tørken er langvarig Modstand. Dette Veir var vel til Fordeel for Rugen, som fik godt afdræet; dog skal den paa mange Steder staae temmelig tynd og maadelig fra den vaade Vinter af, men det var til stor Skade for Græsset og Vaarsæden, som stod elendigt paa de fleste Steder, og selv var i Plettetal ikke engang kommen op af Jorden; da den først var traadt ned af Hestenes Fødder for Harven, imedens Jorden var vaad, og siden blev af Tørken barket oven paa. Havde ikke Veirliget forandret sig, saa var det bleven en komplet Misvært paa Vaarsæd, men Gud saae i Naade ned til os. Den 15de, 16de og 17de havde det været en qvælende Hede med sydvestlige og sydostlige Vinde, som endte sig med et stærkt Tordenveir, hvilket trak over Jylland og giorde der nogen Skade. Men fra den 18de til den 26de indtraf ovenpaa en velgiørende Regnperiode, for det meeste med kolde Regn og Hagelbygger, som dog tilsidst giennemblødte Jorden, især ved den svære Regn den 25de, hvorved nogle svage Tordenskrald hørtes. Denne Regn kunde vel ikke betydeligt befordre Græssets og Straaets Væxt, som var engang forsat, saa at det udentvivl bliver et knapt Foderaar, men da den just indtraf paa den Tid da Vaarsæden skulde udskyde sine Ar, saa giver den Haab om en god Kierne, dog vil VaarsædensGivtighed blive noget formindsket ved de mange Grønskud, som ere imellem den Man siger førre sten, at det nordlige og østlige Sielland har faaet mere Regn og at Sæden skal staae der bedre end i det vestlige og sydlige; det var ønskeligt at faae Efterretninger derfra. Fra den 27de begyndte Tørken igien at indfinde sig, dog med temmelig Kulde. De lange, røgagtige, slagrende Skyer, som sees i Luften, bebude en fortsat Tørke. Hvad Foringen angaaer, saa kan man sætte sit Haab til Kartoffelavlen og til Vintersædens temmeligt høie Straae, som kan skiæres i Hakkelse blandt det øvrige Halm, - Denne Maaned var forresten meget klar, kjølig og behagelig. Solens Lys saae man hver Dag. Juni Maaned i Fior var langt meere regnfuld; den faldt den 5 Dages store Regn hvorved Bygget og Skade, og den var tillige langt mere heed; men den gav en fortræffelig Høeavl.