Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1848-03-10
udgives i Odense 5 a 6 Gange ugentlig, Trykt med Hurtigpresse. F. Knudsen. Modet i K. Men man tænke sig Muligheden af, at det schleswigholsteinske Parti - der, hvad Styrken angaaer, alene er blevet stærkt ved Modstandens Svaghed og endnu bestandig ikke gjælder mere, end man lader det gjælde og formaae - skulde gaae af med Seiren! Man tænke sig Muligheden af, at det schleswig holsteinske Parti, efter at have arbeidet paa, ved mange ondartede Kunster at hidse det hele Tydskland paa Danmark, skulde blive det triumpherende, at den ridderskabelige Jndflydelse skulde faae den afgjørende Stemme ved den forfatningsmæssige Ordning af Hertugdommernes Stilling til Kongeriget, og mægte at rive Slesvig ud af den statsretlige Forbindelse med Danmark, og kjede det til Holsteen og Tydskland, Jeg spørger: hvorledes vilde det danske Folk staae fra den Time af i sine egne, i Europas Øine, staae i Historiens Aarbøger, Det vilde staae, mener jeg, som den fribaarne Mand, med ædelt Skjoldmærke, med ridderligt Vaaben og Værge, som – efter længe at være bleven trodset og truet, skjeldet og tirret - omsider søgte Fred og Forsoning ikke af Mandighedens Vei, ved at værne om sin Ret og sin lovlige Eiendom, men ved qvindagtig Given efter for den truende og trodsige Fordring. Men hermed vilde den danske Nationalære være saaret til Døden, den danske Nationalfølelse være nedslaaet uden at kunne reise sig paa ny. Det danske Folk maatte, synes mig, sky og ble drage sig tilbage fra Verden; det maatte stræbe at glemme sine Fortids Minder, at tilfløre sin Fremtids billeder, og søge sin Husvalelse i det huuslige Liv, eller sin Bedøvelse i Nydelsernes Ruus: "Lader os æde og drikke, - saa kunde vi tilraabe hverandre - thi imorgen skulle vi døe." Og, mine Medborgere, dette skulde for det danske Folk være Jndgangen til Friheden, til det konstitutionelle Liv, Nei, det blev Jndgang til Døden. Anderledes kan jeg ikke betragte Spørgsmaalet, hvis Afgjørelse forestaaer, fra den nationale Jnteresses Side. Det er et Spørgsmaal, om den danske Nation her skal reises til Bevidsthed om sin Rets Ukrænkelighed, eller om den skal nedtrykkes i den dybeste Følelse af sin Afmagt. Den anden Side af Spørgsmaalet angaaer Danmarks politiske Fremtid. Stiftelsen af det tydske Forbund er upaatvivleligt den følgerigeste Begivenhed i den nyere Tid for Danmarks Fremtidshistorie, og ethvert Skridt til at give Forbundet større Fasthed og større Jndflydelse maa gjøre denne Magt betænkeligere for Danmark, som - destoværre - staaer med den ene Fod indenfor denne Magts Grændser. Vil Danmark være i Stand til at hævde sin politiske Selvstændighed, og holde sin Grændse mod det tydske Forbund agtet og ukrænket, eller skal det være beskikket for det danske Folk lidt efter lidt at synke ind i den store tydske Masse; Dette er Spørgsmaalet, der trænger sig frem for Enhver, som kaster Blikket ud i Fremtiden. Jkke alene det schleswig holsteinske, men det hele germanistiske Parti fordølger ikke sit graadige Haab om, at den tydske Nationalitet vil efterhaanden overvælde den danske, og at den danske Stat i Tiden, inddraget i det tydske Forbund, skal spille Rollen af Tydsklands Admiralstat. Men jeg skulde mene, at Alt, hvad der af nordisk Sind og Hjertelag i det danske Bryst og i hver Nordboes Bryst, reiser sig imod denne Tanke; - ikke blot, fordi der imellem den nordiske og den tydske Nationalcharacter er en væsentlig Forskjellighed, som ingensinde er kommen stærkere til Syne, end ved det hele Sammenstød og den hele Forhandling imellem Dansk og Tydsk angaaende de slesvigske Forhold, heller ikke blot, fordi den Rolle, som tydsk Aristotrati og tydske Ministerier have spillet i vor hele nyere Historie, gjør det forstaaeligt, hvorfor vi maae ønske det Tydsk holdt i en tilbørlig Frastand, men fordi selvstændig Tilværelse – af Mere end af Navn – er ethvert ædelt Folk høieste og dyrebareste Klenodie. Og hvor dybt maatte ikke et Folk, med en Fortid som det danske Folk har den være sjunket og vanslægtet fra sine Fædres Art, om det ikke var det en Tanke bitter som Døden, nogensinde at skulle blive et Anhang til Tydskland. Men naar gjaldt det at vaage for vor danske Selvstændighed, som nu og hvorledes gjælder det at værge for den, uden ved at træde op imod det schleswig-holsteinske Forsøg paa at drage Slesvig fra Danmark over til Tydskland, Thi selv om Nogen vilde mene, at dermed havde det vel ingen Fare, at Danmark nogensinde skulde gaae samme Vei som Slesvig, om Nogen søgte Trøst i den - for os selv kun beskæmmende - Tanke, at vore Børn og Børnebørn vilde vide anderledes at vogte og skjerme Grændsen ved Kongeaaen, end vi have forstaaet at værne og skjermee den ved Eideren, hvad Marts. vilde der blive tilbage uden den tommeste Skygge af Selvstændighed, den ynkeligste Deeling og Adsplittelse i alle Jnteresser, naar af det danske Monarchies Befolkning de tre Femtedele udgjorde det danske Folk, og henved de to Femtedele hørte ind under det mægtige tydske Forbund, Man daare sig dog ikke med det blotte Navn af souverain Magt og Regimente, Under en saadan Tvedeling, hvor Danmark ikke længere stod med Slesvig overfor Holsten, men hvor det stod overfor en tydsk Forbundstat Slesvig-Holsten, - vilde den danske Konge i Virkeligheden være hverken Mere eller Mindre, end en Vasal af det tydske Forbund. -