Norske Intelligenssedler, 1765-08-14
Sedler. Jntelligen Kon Noe No. 3. Onsdagen den 14. Augusti 1765. Ved sig VeSS. min sal. Fortsættelsen: Som nu de Lærde besvarer alting, og undertiden forklarer de største Urimeligheder, saa var og de Naturforskendes Akademie, hvilket Hr. Langelot i saa mistænkt et Jertegn raadførde, strax færdig med at forklare Aarsagen. Doktor Schubart beviiste med Aristoteles, Hofmann og Cesalpin, at Aandedrættet bliver fræmbragt ved Hiertet, som er Grunden til Lungens Virkning. Det kand hænde, at den naturlige Varme bliver saaledes formindsket ved Sygdom eller nogen anden udvortes Aarsag, at den ikke behøver hvert Øyeblik at fortsættes med nye Luft. J dette Tilfælde befinder just et Menneske sig under Vandet. Han har da i det høyeste ikke meere fornøden, end et uformærkt Aandetræk, for at vedligeholde sit Væsen, fornemmelig om han har Ovalhullet (!) aabent, som det er i Fosterne. En anden Verdsligviis paatog sig at opløse Doktor Langelots Spørgsmaal, ved at holde sig allerne til den første Hændelse, da de to andre ikke forekom ham omstændelige nok. Hans Lærdom er i Grunden den samme, som D. Schubarts. Han paastaaer, at i det Tilfælde med Urtegaardsmanden, som var 16 Timer under Vandet, havde de livrigeste Deele av Blodet trakt sig tilbage til Hiertet, og saaledes var Omløbet ikke aldeles avbrudt, og Aandedrættet vedvarede, endskiønt uformærkt. Den Luft, som var faret ud af hans Mund efterat han var optaget, havde forhindret Vandet fra at trænge sig ind i Luft-Røret og Lungen. Den liden Luft, som var tilovers i bemeldte Deele, havde været nok til at vedligeholde Lungenssvage Bevægelse. Boerhave () Ovalhullet foramen ovale) er et avlang rundt Hull, i Form av et Æg, imellem den undere Huul-Aare (vena cava inferior) og Lungens Puls-Aare, hvorigiennem Blodet løber til det venstre Hierte, kommer og fuldender sit Løb, uden at passere Lungen, som hos Voxne. Dette Hull lukkes gemeenligen paa Barnet efter Fødselen. Altsaa, naar dette Hull er aabent, kand Blodet løbe om, uden ne, Lungens Hielp. Boerhave har talt om denne Tildragelse i sine Akademiske Forelæsninger over Nervernes Svagheder, der forklarer han tillige den svenske Maade at hielpe de Druknede paa Naar man har taget dem op av Vandet, siger han, svøber man dem omhyggeligen ind i Klæder og Dækkener, for at den ydere Luft ikke skal komme til dem, som ellers ved et alt for hastigt Jndtryk kunde være dem skadeligt. Efterat de saaledes ere forvarede for Luftens Virkninger, fører man den Efterhaanden fra et varmt Værelse i et varmere, og efter denne Behandling river dem med varme Salveter, man gnier dem, o. s. v., indtil at Blodet og Legemets Bevægelse, som saalænge har hvilet, igien ytter sig; man skaffer dem endeligen deres forrige Kræfter, ved hiertestyrkende og antipoplektiske Midler. Den berømte Maad, i sin Avhandling om Fiske, anmærker, at mangfoldige Personer, som syntes druknede, ere komne til Live paa en forunderlig Maade, hvoraf han slutter, at man aldrig bør forsømme at bruge alle mulige Midler for at bringe dem til rette, omendskiønt det ikke skulle lykkes. Han raader til i slige Tilfælde strax at blæse Tobaks Røg ind i Jndvoldene, derpaa at opvarme Legemet ved at tumle det, rulle det, og gnie det i en Seng med varme Klæder. Man bør ikke tabe Modet om man endog i 2 eller 3 Timer ingen Virkning mærkede, eller Tegn til Liv. Derefter maa man gribe til Aareladen, saasnart Legemet begynder det mindste at varmes.