Aalborg Stiftstidende, 1830-08-07
Da Provster fire, sex man smeltede til Een, Du stod saa mandelig paa Dine egne Been; Jeg bliver, sagde kjækt, fremdeles hvad jeg er, Jndtil jeg bedre Frugt af nye Paafund seer, Men haaber vissere endnu den Dag at see, Da de igien forgaae, som nu vanskabte lee. Og seel - som sagt saa skeet - paa hele Siellands Land Af hiint monstreuse Slags ei sees nu nogen Mand. Man deres Gravel jo høitideligen drak, Da over Havet bort den sidste af dem trak, Og bød paa Dansk, Latin, i stolt Superlativ Dybtfølte Vale til det snart forsvundne Liv Thi, Held Dig Oldermand, Held Herredsprovsten Veyer, Dig Held, og Landet Held for lykkelige Seier! Dog hvis et Monstrum end Du overleve kan, Tifold skal juble hver en tænksom Dannemand, Og signe Greven hold, som kraftigt Landsen brød, Og gav Misfostret kjækt fortjente Naadestød, Thi lev vor Oldermand, lev Seyer Malling Beyer, Og hør vor Jubel end ved nok en vunden Seier! -Hr. Prof. Lütkens Ord ere følgende: "Dersom Angrebet skal være stillet mod Amtsprovsternes Embede, da maa man med Grund spørge Forfatteren om han slet intet har erfaret om den Regelmæssighed og Kraft som siden Amtsprovstiernes Oprettelse har udbredt sig i alle Grene af den geistlige Bestyrelse, eller om han ikke veed, at vort nuværende Fattigvæsen og Almueskolevæsen, der vel af Efterverdenen ville regnes for vor Tids største Værker ere samtidige med Amtsprovstierne, og herved maa det ingenlunde blive ubemærket, at naar hine gjennemgribende Forandringer skulde udføres, maatte det netop skee ved Mænd, der ifølge deres Embedsstilling ikke havde saa meget at oversee som Bisperne, deres nærmeste Foresatte, og ikke vare saa afhængige af deres underordnede Embedsbrødre som Herredsprovsterne, eller ikke som de Nysnævnte og de nuværende Distriktsprovster desuden have et heelt Embede at bestride uden nogen Hjelp. Saaledes kan vistnok Embedet selv hævdes mod ethvert Angreb, men det vilde da ogsaa være ubilligt at miskjende deMænds Fortjeneste ved hvem Arbeidet er fuldført, og som have havt saa mangen haard Strid at kjæmpe mod Dorskhed og Fordomme, Selvraadighed og Egennytte. Endeligen er den Maade, hvorpaa Amtsprovsterne lønnedes, det eneste Punkt hvori de ere forskjellige fra Districtsprovsterne. De 3 andre Puncter, som hist og her gjorde Amtsprovsterne forhadte, memlig: at de ikke valgtes af deres Jevnlige, at de skulde opretholde Skole= og Fattigvæsenet, og vaage over Orden, i alle Embedssager, gielde ogsaa om Districtsprovsterne, og saaledes indsees det, at Versets Forfatter paa en ligesaa uanstændig og fornærmelig som barnagtig Maade triumpherer ved en ikke vunden Seier over en god og ærlig Sag. Med Hensyn til det Udfald som i samme Stykke er gjort mod en anden offentlig Jndretning (den indbyrdes Underviisning, eller Tiltale, og at den efter hans Rygte og Skriften, at dømme høist agtværdige Mand, som betegnes mod Versets Slutning (den indbyrdes Underviisnings ivrigste Modstander) maa lære at indsee, hvad det er for Mennesker, hvis Fanefører han er nær ved at blive J Anledning af denne Yttring læser man nu følgende: "Da Hr. Prof. Lütken i Aviserne meddeler mig det Raad: at see mig om, saa tjener ham til Svar: at jeg ikke ønsker at see mig om, efter Folk, som kalde de offentlige Jndretninger "Monstra, som han synes at kjende; men som jeg hverken kjender eller ønsker at kjende. Jøvrigt synes Fanen, som Hr. Professoren, og Naadestødet, som den Ubekjendte bearer mig med, omtrent at høre til samme Klasse, og ikke at fortjene videre Svar. Holstenborg, den 27de Juli 1830. F. A. Holstein.