Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-10-22
Dersom et halvt Aarhundredes utrættelig Virken for Religionens og Sædelighedens Fremme; dersom velanvendt Lærdom i de vigtigste Stillinger 5 Staten kan berettige nogen Dødelig til den sande Hæderskrands, der paa Graven rækkes af taknemmelige Efterlevende, og kun paa Graven faaer og kan faae sit fulde Værd – da fortjener den hedengangne Olding, hvis Minde vi her offre en beskeden Blomst, denne Krands, saa frisk og uforvisnelig, som en skjønsom Slægt kan yde den. Nicolai Edinger Balle er født d. 12. October 1744 i Landsbyen Vestenskov i Lolland, hvor hans Fader var Sognedegn, saavel for denne By, som for Kappels Menighed. Jngen skulde vel den Gang abnet, at denne i en liden Landsby af fattige Forældre fødte Degnesøn i sin Tid vilde vorde Geistlighedens Overhoved i Danmark og Norge. Hvilket opmuntrende Exempel, hvilken trøstende Udsigt for den fattige Studerende, hvis hele Rigdom er hans Flid, og hvis hele Anbefaling ere hans Kundskaber. Hvilken Hæder for de Statsbestyrere, der vide at agte Flid, Lærdom og Duelighed endog i Ringhedens Hytte, og at fremdrage Fortjenesten af sit beskedne Skjul. Thi den sande Fortjeneste skjuler sig som Violen, der kun ved sin Duft bebuder sin Tilværelse, og kun af en skjønsom Haand kan opdages, istedet for at den ubeskedne Jkkefortjeneste, liig Pragtstjernen, ved sin pralende Farve paatrænger sig Øiet, uden at eie noget indvortes Værd. Balle betraadte, som et fattigt Barn, Videnskabernes møisomme Bane. Efterat hans Fader hjemme havde undervist ham i Begyndelsesgrundene til det latinske Sprog, kom han i sit ellevte Aar i Nakskov latinske Skole, hvorfra han 1759 blev sendt til Slagelse Skole. Her var han saa ganske blottet for Hielpemidler, at Nogle af Byens ædle Borgere maatte tage sig af ham. J Aaret 1762, altsaa en Alder af atten Aar, kom han til Universitetet. At han der vidste at benytte sig af det Kostbareste, han som fattig Studerende eiede, sin Tid, skjønnes bedste deraf, at han efter otte Maaneders Forløb tog den philosophiske Examen med bedste Characteer, og det i en Tidspunkt, da Universitetet talte Mænd, som Kall, Ankersen, Horrebow og Hee blandt sine Lærere, hvilke i Henseende til Grundighed neppe ere blevne overgaaede af nogen Eftermand. Allerede 1765, i en Alder af 21 Aar, tog han theologisk Attestats, og at den lærde Dr. Holm anbefalede ham til Stipendium Winstrupio-Rosenianum og Rosenkranzianum, vidner noksom om, at hans Duelighed havde gjort ham fortjent dertil. Han reiste nu til Leipzig, hvor han nød den navnkundige Ernestis og Gellert fortrinlige Yndest, og hørte, blandt andre en Dathes og Morus's Forelæsninger. Den udødelige Philolog Enesti, som den Gang var Professor i Veltalenheden, og kaldtes, som Theolog, sin Tidsalders Erasmus, opmuntrede Balle, i Anledning af et Par Dissertationer, han holdt, til Tiden at attraae et Professorat, og vilde strax have ham beæret med Magisterværdigheden. Men i Fædrenelandet havde man allerede paaskjønnet hans Værd, og hvor smigrende det end havde været for ham personligen, at modtage en saadan Værdighed, efter en Ernestis Anbefaling, saa havde det dog neppe været passende, at fædrenelandske Fortjenester først skulde paaskjønnes af Fremmede.