Aarhuus Stifts-Tidende, 1840-10-28
at N174. Onsdagen. den 28de October. Den til Forsendelse. med Brevposterne Kongelig allernaadigst allene privilegerede Aarhans Stiftsreisende. Nedigeres og udgives 4 Gange ugentlig af Overkrigscommissair A. F. Elmanist, Fædrelandet. Det er med glade Forhaabninger, med stolte Forventninger (hedder det i Fædrelandet) at Danmark seer hen til den nu sammentraadte jydske Stænderforsamling, thi det er af dennes danske, folkelige Sind, af dens mandige Uafhængighed og frimodige Ærlighed, at det store Nationalanliggende tør vente sin rette Stadfæstelse, – det er vore jydske Brødre, der skulle sætte Kronen paa det Værk, som blev begyndt i Kjøbenhavn og i Roeskilde. – Lad længe nok den roeskildske Forsamling være rigere udstyret med Lærdom og Veltalenhed: I en Sag som Forfatnings spørgsmaalet staae de jydske Stænder høit over Østifternes; thi det er ikke juridisk Skarpsindighed eller dybsindig Philosophi eller æsthetisk Zirlighed, hvorpaa det her kommer an, – tvertimod; Spidsfindighed, og Dybsindighed og diplomatisk Fiinhed kunne være gode til mange Ting, men i et saadant stort Folkeanliggende have de oftere gjort ondt end godt. Nei, det hvorpaa det kommer an, det er et sundt og forstandigt Omdømme, uhildet af Fordom, ubestukket af fremmede Hensyn, det er fremfor Alt oprigtig Ærlighed og mandigt Mod. J Talent staaer maaskee den viborgske Forsamling tilbage for den roeskildske i Overbeviisningens Kraft og Sindelagets Dygtighed staaer den over samme, og det er Hovedsagen. Navnligen er man berettiget til at bygge de største Forhaabninger paa de jydske Bønder. Bondestanden, er ikke blot den talrigste i Landet, men det er den hvorpaa Haabet om Danmarks nationale Gjenføddelse, i sidste Jnstants hviler; men især er det den jydske Bonde, som aldrig har været saa forkuet som Øboen, og som meest har bevaret de gamle Skandinavers sunde og gedegne Kraft, Mænd som Ole Kirk og hans Lige have meget tilfælleds med hine stolte norske Odelsbønder, der paa Norges Storthing have været Frihedens urokkelige Bolværk. Saadanne Mænd, ville ikke lade sig føre i Ledebaand af Folk som Fjelstrup, men ved Siden af den levende Paaskjønnelse af, hvad de skylde Frederik den Sjette og hvad de kunne vente sig af Christian den Ottende, ville de dog aldrig glemme, at deres Fædre ingen Part havde i Indførelsen af Enevældet i Danmark, og at dette for dem har baaret bittre Frugter, idet det var Enevældet, der lagde Stavnsbaandets Aag paa de jydske Bønder, som selv i Adelsvældets skrækkeligste Tider havde bevaret deres Frihed for Vorned skabets Trællelænker. Vel har Adelen overalt i hele Europa, paa enkelte, dobbelt hæderlige Undtagelser, nær, viist sig mindre gunstig mod Frihedens Sag; dog gielder dette langt mindre om Adelen i Jylland, end om den paa Østifterne, som mere har Charakteren, af en Hofadel. Den jydske Adel derimod er en Landadel, der lever paa og for sine Landeiendomme, uberørt af Hoffets Tillokkelser og uafhængig af Naadens Tryllerier, nøie bekjendt med Forholdene og Personerne i de Districter, til hvilke dens hele Liver knyttet, og deelagtig i sammes Jnteresser. Den ere ikke aristokratisk sindet, men dog skal det aldrig mangle vor levende Anerkjendelse, at Mænd som Frys og Lüttichau repræsentere Aristokratiets agtværdigste Side, og at saadanne Mænds borgerlige Uafhængighed og stolte Æresfølelse er et Element, der kraftigen kan medvirke til Skabelsen af en fri Forfatning, og under en saadan vil finde en ligesaa hæderlig som almeennyttig Virkekreds. - Ved Siden af disse tvende Classer, af hvilke den ene meere repræsenterer Fremtidens Forhaabninger, den anden mere Fortidens Erindringer, er det Borgerstanden, der ret egentlig syntes at være kaldet til at udføre Nutidens Gierning; Embedsmænd, som Fleischer, With og Brink Seidelin, Jordbrugere: som Roulund og Nyholm, og Kjøbstædborgere som Funder og Schytte. – Alle tilhørende hiin store tredie Stand, der lige siden den franske Revolution og til den Dag i Dag har havt den største Jndflydelse paa Begivenhedernes Udvikling, dem er det, om hvilke man med Tillid tør spaae, at de først ville indbringe, kraftigst understøtte og consequentest gjennemføre de Forslag, der skulle staae som de lysende Udgangspunkter for Danmarks Gjenfødelse i Frihed og Velfærd. Og siden vi her ere komne til, som Exempler at nævne visse bestemte Navne, saa kunne vi ikke forlade dette Punct, uden endnu at henvise til hine tvende ædle Oldinger, Møller Wulff og Oberst Brock, der i de tvende sidste Forsamlinger have spillet en saa hæderlig Rolle. Den Første har med en Aandsfriskhed og Livlighed, som i en saa fremrykket Alder kun faa Udkaarne have den Lykke at bevare, saa fuldeligen gaaet ind paa den nye Tids Jdeer, at vi vel tør haabe, hans Kraft ikke vil svigte ham, naar nu det, der er Hovedsummen af Tidens Jdeer og Tidens Stræben, fordrer hans milde og ærværdige Tales Understøttelse, og den Sidstnævnte har ikke blot i Stændersalen stedse viist sig som en af Frihedens Forkæmpere, men han har endnu for ganske nylig med saa uforbeholden Aabenhed og saa mandig Diærvhed hævdet sin fordums Herre Æren af den Bedrift, hvortil vore bedste Forhaabninger knytte sig, og han vil ogsaa nu kunne aflægge det vægtfulde Vidnesbyrd, at Den, der gav Norge sin lykkelige Forfatning, med ikke mindre Kjærlighed omfatter det Folks Velfærd, som nu er bleven betroet hans Styrelse. - Dog, det er ikke saameget enkelte Mænd, vi stole paa, som paa den folkelige og frimodige Aand, der hidtil har aabenbaret sig i den jydske Stænderforsamling, som, ukjendt med alle de diplomatiske Hensyn, der i Roeskilde bandt saa mangen, Haand og lammede saa mangen Tunge, ærligt og uforbeholdent vil udtale for Kongen, for Verden og for Eftertiden, hvad der ligger det danske Folk paa Hjerte, udtale, at vor hele politiske Stilling er saa indviklet og mislig, at vor Fremtids Velfærd maa bygges paa en fastere og bredere Grundvold, end en enkelt Personligheds Tilfældighed, at vor Styrke og vor Fortrøstning kun kan søges i en ved frie Former begunstiget frie Udvikling af alle gode Kræfter, at navnlig det med en stor Statsgield og svære Skatter bebyrdede Folk har Grund til at ønske selv gjennem sine udvalgte Mænd virksom at kunne deeltage i Bestemmelsen af Statens Jndtægter og Udgifter, og Ordningen af det, i alle Forhold saa dybt indgribende, Finantsvæsen. Det er af vore jydske Brødres patriotiske Sind, deres sunde Forstandighed og især af deres mandige Mod, at vi vente et patriotisk, forstandigt og mandigt Ord, der kan vorde en Hjørnesteen for Danmarks Frihed og Velfærd i Nutid og foralle kommende Dage. Ja, vi ere overbeviste om, at den jydske Forsamling er besjælet af et Mod, der vil sætte den istand til den ædleste og kraftigste Optræden. De ville dertil finde den kraftigste Understøttelse hos det Folk, til hvis Talsmænd de ere kaarne; de ville fuldbyrde et Værk, der vil sikkre dem alle Danskes Høiagtelse og Taknemmelighed, og begrunde dens Hæder for alle kommende Tider."