Berlingske Tidende, 1834-03-17
Constantinopel, den 11te Februar. Her er atter en alvorlig Vending i Tingenes Gang indtraadt, som sætter Porten i gjensynlig Forlegenhed. Man havde haa det, at Stipulationerne med Rusland omsider vare glemte, og at disse ei oftere vilde omtales; men i dette Haab seer man sig skuffet. Det Engelske Ministerium kommer tilbage til sine forrige Pretensioner; i det mindste taler man aabenlyst herom alle Salons i Pera; det synes at ansee det som en Slags Æressag, at beholde Ret i dette Tilfælde, og siges, under forskjellige Paaskud have forlangt af Porten, at samme skal unddrage sig de mod Rusland indgaaede Forpligtelser. Denne Efterretning fandt i Begyndelsen ingen Tiltroe, men synes desuagtet at være sand; efter de tidligere frugtesløse Forsøg skal England have istemt en høiere Tone, og næsten peremtorisk have fordret en Beslutning af Sultanen, hvorpaa han ikke godvillig vil eller kan indlade sig. Man paastaaer, at den Engelske Gesandt har nye lig overrakt Porten en Memoire, hvori han endnu engang ud viller sin Regjerings Anskuelser imod Tractaten af 8de Juli, og til hvilke han fordrer, at Porten skal tage Hensyn Men, spor ger Divanet, hvad skulle alle disse indirecte og directe Paamindelser betyde, hvor staaer det skrevet, spørger den fremdeles, at man, formedelst Nægtelsen af en Trediemands Samtykke, skulde være tvungen til at renoncere paa National-Uafhængighedens souveraine Prærogativer, og ikke turde lade sig lede af egen Jnteresse til, efter Godtbefindende, at indgaae Forbindelser, til egen Sikkerhed, Lykkeligviis besidder Porten i det mindste saa megen Tact, at den kan føle det Nedværdigende i den Stilling, i hvilken man gjerne vilde hensætte den; og har den end maaskee ikke Kraft nok, til at kunne, med den krænkede Egen kjærligheds Stolthed, værge sig imod samme, saa er den dog døv imod alle Trudsler og slet grundede Jnsinuationer. Man forsikkrer, at der herskede en ualmindelig Bevægelse i DivansForsamlingen, hvor den ny Fordring af det Engelske Ministerium bragtes paa Bane, og at de betænksomme Muselmænd, havde høit og lydeligt yttret den bittreste Utilfredshed med den ellers saa høit agtede Engelske Nation. Uden Tvivvorde disse Underhandlinger berørte i det Engelske Parlament; det vilde derfor ikke være overflødigt, forud at omtale dem offentligen, paa det at det Engelske Publicum kan sættes i Stand, til at bedømme, om den nuværende Administration varetager Nationens Jnteresse, naar den gjør Alt, for at berøve samme de øvrige Folkeslags Hengivenhed. Som bekjendt, vorde Handel og Jndustrie fremmede ved venskabelige, Tillid vækkende Forhold og blot under Fredens og Eendrægtighedens Beskyttelse kunde et udelukkende handlende Folks Jnteresser vorde bevarede. Hvorlidet tør man i London overlade sig til det Haab at finde en venlig og gavnlig Modtagelse i Udlandet, naar det Engelske Ministerium, i Stedet for at sympathisere med andre Cabinetter, Dag for Dag mere fjerner sig fra dem, Frankrige maaskee undtagen, som imidlertid kun vil forskaffe det Britiske Rige liden materiel Fordeel, seer den Engelske Nation sine paa hele Continentet i mange Aar lykkeligt vedligeholdte venskabelige Forbindelser at svækkes med hver kommende Dag; og, dersom denne nu antagne Politik længe fortsættes, saa vil Orienten maaskee snart aldeles lukkes for den Engelske Nation.