Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1835-01-19
Indenlandsk. Hr. Algreen Ussing yttret sig med Hensyn til Trykke-Friheds-Actionen mod Professor David blandt andet saaledes: "Nogle mene nemlig at Forfatte ten skulle have gjort sig skyldig i en Overtrædelse med Trykkefrihedsanordningen, hvor han i No. 10 af Fædrelandet" om Adskillelsen af de forskjellige Regjeringssag har erklæret sig overbeviist om Hensigtsmæssigheden af den lovgivende Magts Afsondring fra den udøvende, og siger: "der kan Frihed ikke trives." "Men jeg skjønner ikke siger Hr. Algreen Ussing, hvorledes dette her kan komme i Anvendelse, ligesom, der nemlig paa hiint Sted, ikke er tale om den danske Statsforfatning, saaledes er det klart, at den af Forfatteren opstillede Sætning heller ikke i nogen Maade passer paa vor Forfatning." "Man har maaskee fundet visse Artikler i Bladet Fædrelandet ubetimelige, og ønsket een og anden Ytering deri udeladt, fordi den muligen kunde vække Misforstaaelse og netop i det nærværende Øieblik foranledige Mistydninger, og saaledes mere skade end gavne den gode Sag. Alt dette er muligt. Men ikke troer jeg at Publicum i dette Tidsskrift har seet et Organ for Oprorsaand, eller antaget, at det var lagt an paa at undergrave borgerlig Frihed, Sikkerhed og Almeenvel, hvortil det ogsaa ethvert Fald vilde være lidet skikket blot paa Grund af dets abstracte Jndhold, dets for Mængden lidet tilgængelige theoretiske Undersøgelsee og dets hele indvortes og udvortes Form, det noksom viser, at det kun er beregnet paa et mere dannet og oplyst Publicum, hos hvem en saa forbryderisk Hensigt aldeles vilde forseile sit Øiemeed. Publicum har derfor heller aldrig, saavidt vides, anseet dette Blad som forligt for den borgerlige Sikkerhed, eller der seet noget Oprørsskrift imod Staten eller imod Kongen. Med Afsky vilde man have kastet et Blad fra sig, der havde en Tendents som denne. Med den yderste Foragt vilde man have stemplet en Forfatter, der, selv Videnskabsmand og Ungdommens Lærer, kunde benytte sit Talent, fine Kundskaber og sin stilling til at uddeede saadanne Grundsætninger, der kande tilsigte at forstyrre Fred og Orden i Staten, vilde præke Op røe iblandt Undersaatterne og udsaae Tvedragtens Sæd imellem Folket og Kongen. Men saaledes betragter Publicum næppe Sagen. Tvertimod fo nes Prof. David at finde megen Deeltagelse hos Publicum, og dette ikke hos den raae Pøbel eller en støiende Ungdom, men hos Mænd, der staa høit i det almindelige Omdømme, Mænd af alle Borgerklasser, Universitetets meest hædrede Navn- og Kjernen af Hovedstadens Videnskabsmænd. Og saaledes vilde det i Sandhed ikke være, dersom Forfatteren i Publicum blev betragtet som en Folkeforfører eller en Oprører imod Kongen; thi er der Nogen, som er folkeyndet i Landet, da er det vist nok Kongen selv, og er der Nogen, som det er farligt at præke Oprør imod, da er det vistnok netop ham, som derfor ogsaa mindst af Alle trænger til Generalfiscalens Bistand. Den offentlige Mening er for ham den bedste Generalfiscal. Thi den vil brændemærke enhver Forfatter, som maatte søge at forhaane Kongens Regjering, eller udbrede Had og Misnøie imod en Fyrste, der elskes lige høit af alle sine Undersaatter, og som aldrig behøver nogen anden Livvagt, end sit Folks Kjærlighed." (R. A.) Paa flere Steder, navnligen i Kjøbenhavn og dens Omegn, samt i Nærheden af Frederiksborg er blandt Hestene ubbrudt en Sygdom, der bestaaer i en Slags Tungekræft. J dens nærværende Formet den vel ikke farlig; men antager den en brandig Natur, kan den blive det. Jfølge en af Forstanderen for Beterinairskolen udarbeidet Anviisning som det kgl. danske Cancellie har ladet trykke og offentliggjøre, er denne Sygdom fælleds for flere af vare Huusdyr, dog hjemsøger den især Køerne, Faarene, og Svinene, for hvilke Sidste den er meest ødelæggende. Det er Veirligets Beskaffenhed. Sol hedens Jndvirkning, vedvarende Tørke, forbrændte og bestøvede Græsgange, grovt og stivt Foder, Man gel paa tilstrækkelig god, sund og nærende Føde. og især Afsavn af godt Vand, der frembringer den ne Sygdom. Den viser sig først derved, at Hesten sagter stærkt af Munden, og opdages ved dernæst at undersøge Tungen, hvor det, sædvanligst paa Roden, dog undertiden ogsaa paa Spidsen af Tungen eller under Samme, indfinder sig een eller flere røde Pletter, som gaae over i smaae Blegner, der endog kunne have deres Sæde paa og omkring Læberne. Danne disse Blegner, naar de gaar op et Saar med jevn rød Grund og blegladen Rand, de er Sygdommen hverken farlig eller anstikkende, bliver dette derimod mekladent, geiber det om sig og udflyder der af Dyrets Mund eller Næse en eldelugtende forraadnelsesattet Vædske, da et Sygcommen ei alene farlig, men ofte dødelig, og Dyr lægens Hjælp bør da øieblikkelig søges. Tungekræften indfinder sig meget hastig, og Creaturenes Tunge maa derfor, ved at trækkes ud af Munden, undersøges flere Gange daglig. Finder man ved denne Undersøgelse, at Saarene have et godt Udseende, afvaskes de alene med et Aftog af bittre og kepdrøde Planter, saasom Maluct, Bukkeblade, Pors, Salvie, Camomille, Velverlei m. fl. Til Aftoget lættes saamegen Svovl. eller Saltsyre, at dette deraf faaer en forlig Smag. Saarene kunne ogsaa indgnides med Pulveret af dine Planter, i Forbindelse med noget Salt, og flittigen udvaskes med Ædike. Den saakaldte ægyptiske Salve, der bestaaer af 4 Lod Spanskgrønt, 8 Lod Ædike og 12 Lod Honning, er ogsaa brugt med Nytte imod hine Saar, naar de begynde at blive andartede. (Ugbl. f. d. danske Bonde.)¬