Ribe Stifts Adresseaviser, 1842-07-20
Hvad nu det første Spørgsmaal angaaer, da kunne vi let besvare det. Vi forlange intet Nyt, det er tvertimod den gamle Tilstand, saaledes som den fra Arilds Tid har fundet Sted, som vi ønske tilbage; Gabet har aldrig forhen havt et sydligt Løb. De gamle Kort vise, at det har været flere Mile nordligere, og i lang Tid ligeoverfor Ringkjøbing, og vil man ikke troe dem, saa see vi af Videnskabernes Selskabs Kort, hvis Rigtighed dog neppe Nogen vover at drage i Tvivl, at det selv i den senere Periode, selv i Nulevendes Minde, har havt sit Løb ovenfor Grundene, og i al denne Tid, i mange mange Aarhundreder, har der aldrig, saavidt Historien rækker, været Tale om nogen Skade, som man har tilregnet Gabet, aldrig har Nogen tænkt paa at anlægge det sydligere, hvilket dog var en saare naturlig Tanke, hvis man stod i den Formening at det bevirkede Oversvømmelser eller andre Uheld; ikke en Stump af de sydligere Sogne er i den lange Tid forgaaet formedelst Gabets Jndflydelse; deres Jorder, deres Enge, deres Kirker, deres Bygninger, staae endnu paa samme Plet som de have staaet i Aarhundreder. Vi vove altsaa ingenlunde formeget naar vi med fuld Sikkerhed antage, at Erfaringen aldeles tilstrækkelig har beviist, at ingensomhelst Fare truer disse Eiendomme derved, at Fjordens Munding atter indtager sin forrige Retning; og dersom det er sandt som man ymter om, at vore Modstandere forsikkre, at ogsaa deres gamle Eiendomme ere udsatte for den største Fare ved en saadan Foranstaltning, saa tør vi nok ligefrem erklære en saadan aldeles uhjemlet og af Luften grebet Paastand for et Magtsprog, som Jngen bør ændse. Det andet Spørgsmaal fordrer en noget nøiere Drøvtelse. Det kan ikke nægtes, at de nye Enge, som have dannet sig baade udenfor Landet, og som Forøgelse af Landet, ere opstaaede i de sidste 30 Aar, siden Gabet successive er gaaet sydligt for Grundene; det er derfor rimeligt nok, at de ikke vare blevne til, hvis denne Forandring ei havde fundet Sted, og man maa indrømme, at den Formodning let kan opstaae hos de Paagjældende, deels at Tilværten vil ophøre, deels at det nye Land vil være mere udsat for Oversvømmelser, dersom Jndløbet atter faaer sin gamle Plads. Det Første troer Jndsenderen selv, i al Fald vil det nok gaae noget langsommere med denne Aqvisition; og det Sidste kan han ikke forsværge, endskjøndt han ingenlunde troer det, men tvertimod, for sin Person, føler sig overbeviist om, at det ikke har nogen Nød, især fordi Landet dog allerede har hævet sig saameget, at kun en høiere Vandstand, foraarsaget ved en Stormflod, som gjennembrød Klitterne, og hvori altsaa Gabet ingen Skyld kunde have, vilde oversvømme det; men som sagt, Sandsynlighederne ville vi lade udenfor Betragtningen, og indrømme derfor, at en saadan Fare kan være mulig; men hvad følger saa deraf, dog vel ikke at man først bør værne om nye uventede Goder, som et Tilfælde har skabt paa Andres Bekostning, inden man beskytter Folks lovlige fra Arilds Tid havte Eiendomme, Nydelser og Virksomhed, fordi det var tænkeligt, at denne Beskyttelse kunde være lidt ubeqvem for de nye Eiere, Dersom ingen andre Medborgere leed derved, dersom Seiladsen var ligesaagod nedenfor Grundene, som ovenfor, dersom ellers Alt langs Fjordens Kyster var forblevet ved det Gamle, nu, saa var det en Selvfølge at ingen Forandring burde foretages, og at man maatte glæde sig over at Nogle vandt saa betydeligt, medens Jngen tabte, men er det Modsatte Tilfældet, er det ingen Tvivl underkastet, at de nordlige Eiendomme tabe, medens de sydlige vinde, at Seiladsen, naar Grundene kunde undgaaes, vilde være lettere og langt mindre bekostelig, samt Strandingerne sjeldnere, saa synes dog i Sandhed ikke den blotte Mulighed af Fare for saa let erhvervede Eiendomme, der Jntet have kostet, og saavidt vides, heller ingensomhelst Skatter eller Afgivter have svaret, kort sagt, der ere saa godt som fundne, at gjøre det billigt, at formeene de Tabende hvad der kan bringe deres forrige Vilkaar tilbage. Allerede den Nytte, som Brugerne i flere Aar have havt af disse tilfældige Landforøgelser, er under saadanne Omstændigheder en uventet Velsignelse, som de burde være Skjæbnen taknemmelige for. Vel ville de, forat skaffe disse Tilværter samme Gyldighed som gamle Eiendomme, beraabe sig paa Hævd, og skjøndt det almindelige Begreb om Hævd nok neppe kan finde Anvendelse paa Opskyllinger, der for det meste ere blevne til i et kortere Tidsrum, end 20 Aar, saa ville vi ikke modsige denne Paastand, men tilraabe dem: Tillykke med eders nye Eiendomme, Bruger dem saa godt som J formaae, benytter dem paa det Bedste og dersom J frygte Vandfloden, saa værner om dem med gode forsvarlige Diger, saaledes som Folk gjøre andetsteds, naar de ansee sig udsatte for Oversvømmelser, men troer ikke at J uden Bekostning og Uleilighed fra eders Side, have erhvervet eder Ret over Andres Jorder og Enge, over Skipperens Seilads og Kjøbmandens Handel, udstrækker ikke eders Hævd over Vande og Strømme, Fjord og Jndløb, thi saavidt naaer den sandelig ikke, ja vider, at om det end, hvilket Gud forbyde, maatte hedde som Tydsken siger, sogekommen soerronnen, om J end, som J nok lader være, soleklart kunde bevise, at eders nye uinddigede Jorder ufeilbarlig vilde gaae tabte, hvis det projecterede Gab ei forbydes, saa have J dog dermed ikke beviist, at Retfærdigheden taler for et saadant Forbud; om J end nok saa nøiagtigt godtgjøre hvor stor Værdi eders Enge have, og hvor megen Fordeel det derfor maa medføre, naar Alt bliver i sin nuværende Tilstand, saa have J dog dermed ikke godtgjort den sande Nytte deraf, thi den Sætning staaer evig fast, nihil utile nisi honestum, Jntet er nyttigt med mindre det er retfærdigt.