Nye Tidender, 1730-10-01
Jtalien. lyksalig er det Folk, hvis Printz er en Philosophus, BeBnedicti XIII Regiering og Begyndelsen af Clementis XII. ere tilstrekkelige nok til at vise, at denne Maxime ey fuldkommen holder Stand. Udfordredes ey andet til at regiere vel end at være en god Christen, hellig og dydig, kunde vel ingen bedre Printz have besiddet den Pavelige Throne end Benedictus XIII. Men ved Gudfrygt og Dyden maa en sand og sund Politique og den høieste Møndigheds Majestet forenes. Sligt tilsiger nu værende Clementill. Regiering. Thi da hand tilfulde er forvisset om, at de store Egenskaber, med hvilke en ypperlig Herkomst og den høieste Myndighed besiælles, meget vel kand stemme overeens med en sand Gudsfrygt, Dyd og Religionen, viser hand sig for sine Romere en Pave, som er virkelig en Christen og derhos virkelig en Printz. Vedholder hand, som hand har begyndt, kand Enropa ej andet end nyde derved en stor Fordeel, allerheldst da hand har begyndt at tænke paa at see de Jtalienske Uroeligheder stillede, og virkelig tilbudet sin Mellemhandling, som Mediateur til at foreene Keiseren og Spanien igien med hinanden. Det er ey at tvifle om, at jo saavel Keiseren som Hans Catholske Majest. bærer nogen Egard for saa god en Paves gjorte Forslag til Freden. Saa fredelige Desseinstorde vel og vorde understøttede af det Franske Hof og de andre Sevilliske Allierede, som synes ey at inclinere for, at det i Jtalien skal udfalde til en Krig. Den uformodentlige Afstaaelse fra Regieringen, som er skeet af Kongen af Sardinien, er een af de Tildragelser, der virkelig satte alle dem, som vare derved overværende, i Forundring. Hvad Forundring har da vel ikke Hørelsen om saa vigtig en Tidende kunde foraarsaget saavel i dette, som andre Lande. Blandt alle Printzerne i Europa var hand den, om hvilken mand sig sligt mindst forestillede, og dette viser endog noget stort og priisværdigt i denne Printzes Resolution. Virkelig havde vel ingen mindre Aarsag til at nedlegge sin Regiering end en Printz, som har baaret sit Zepter med saa stor Ære end og i de vanskeligste og meest fortrædelige Tilfelde. Har ikke Victor Amadeus, som nu har forandret sin høje Titul med den af Greve til Tende, tvende gange seet sin Stat at løbe Fare for at vorde samme ulyksalige og bedrøvede Skjebne underkast, som den maatte forsøge under Hertug Carl den Tredies Regiering, Hand har jo med Fordeel trekket sig derudaf. Europa har seet i ham paa nye oplivede alle store Folk af det Savoyeske Huus, og hans Regiering har jo ey været andet end en Repetition af de store Actioner, som endnu erindres af Philippi 1. og 2. Philiberti Emanuels og Caroli Emanuels, og hand har endt sit Herredømme paa samme Maade som Amadens VII. ved frivillig at nedlegge sit Zepter, uden at mand kand sige, at enten Ubeqvemhed eller Frygt ham dertil haver drevet. Vigtige og høje Motiver ere gemeenligen den første Tilskyndelse eller primum mobile til saa vare og over vores Passioner gaaende Actioner. Haabet om at bære den ævige Livsens Krone og Nødvendigheden at arbeide paa den at erholde, maa være iblandt de Ting, der animerer en Prinz til at renuncere paa den Herlighed og Lustre, der følger med en Jordiske Krone. Saa nobel og Christeligt et Motif, som har tilskyndet Kongen af Sardinien at fatte denne Resolution, er accompagneret med et andet ey mindre trøsteligt, at hand har kundet nedlegge det hellige ham fortroede Depositum af den høieste Myndighed udi en Søns Hænder, der er saa værdig en Successor, at hand hver Dag udi sig selv forestiller sine Undersaatter sin dem saa kiere Hr. Fader, saa at Victor Amadeus ei har Aarsag til at frygte for, at den Fortrydelse skal følge paa saastor en Action, som fordum fuldte paa Keiser Diocletiani og Caroli V. udi lige Tilfelde. En Lyksalighed, som er rodfæstet i nu regierende Konges gode Naturel og den Omhue, hans Hr. Fader har givet sig for hans Opdragelse. Jmidlertid vil dog denne Forandring ej mangle at have sin Virkning udi det Europæiske Væsen, saa vist som det Turinske Hofs ved disse Conjuncturer fattende Resolution haver stor Jnfluentz i Affairerne. Det Keiserlige Hof flatterer sig med, at nu regierende Konge af Sardinien ved de med Spanien havende Jrringer over den Jtalienske Succession, skal erklære sig for det Keiserlige Parthie; Spanien med de Sevilliske Allierede giøre sig derimod en anden Forhaabning, de fleeste opinere til at det Turinske Hof resolverer til at holde en exact Neutralitet, saa at Tiden allene vil give den visseste Underretning om hvo i deres Meninger feile. See vi ellers til Krigs-Operationerne udi Jtalien, hvor mand i Aar saa vist havde forestillet sig, at Krigen skulde vorde begyndt, da ere de endnu udsatte, men Tilrustningerne ere derfor ej mindre Tvert imod jo lengere Toget udsettes, jo meere Tiid faar de Keiserlige til at førsterke sig, som og mesterlig have benyttet sig af Tiden til at tage gode Messures, og at sette sig i Stand til ej at have Aarsag til at frygte for en Attaque eller i det mindste at være i Stand til med Eftertryk at forsvare sig. For faae Tider siden havde det Keiserl. Hof neppe fleere Trou per i Sicilien end de som behøvedes til at forsvare de beste Stæder, og nu taler mand om endog der i Riget at kune stille en Armee i Marken. Paa samme Foed staar det og til i Lombardien og Neapolis hvorhen daglig deflere Trouper fra de Keiserl. Arvelande, da Keiseren intet har sig at frycte fra Polen af, og de Persiske Uroligheder skaffer Tyrkerne nok at bestille, ja Rusland i følge af Tractaterne lade 30000 Mand deflere til Ungern for at gaae i Keiserlig Tieniste. Denne Situation af Affairerne kand vel mueligt contribuere noget til Realiteten af det Ordsprog Paxparatur bello, og at Negociationerne udi denne begyndte Saison kunde forsterke Freden, førend den bliver brudt, da mand i Aar er saa got som sikker om at ei nogen Expedition skeer fra Spanien til Jtalien, saa at de som vare udsendte for at anskaffe alt hvis, der behøvedes af Fourage og Proviant til de her og der forme rende Keiserlige Leire, vare tilbage kaldede, og Ordres stillede til at forlegge de Keiserlige Trouper i Qvarteer, hvoraf eendeel for at soulagere de Keiserlige Jtalienske Stater, skulle forlegges i det Tyrolske, da Store Hertugen af Hetrurien, som synes at have stor Fortroelighed til nu værende Pave, og i meget følger hans Raad, ej, med mindre den høje Nød det udkræver, vil tillade de Keiserlige Trouper at indrykke i hans Lande, men har sat sine Festninger i Stand til at kunde forsvare sig mod en fiendtlig Attagne: Genueserne have derimod deres fulde Arbeide med at dempe de motvillige og oprørske paa Corsica, der uagtet dem ei endnu er skeet nogen Undsetning fra Spanien, de og ikke den heller i Aar der fra kand vente, da den Spanske Flode er seilet til Cadix og andre Søe-Havne for at overvintre fortfare i deres Haardnakkenhed, i det de bemestre sig alt det Gods løst og fast, som de af Genuesernes kand overkomme, og have ødelagt de ved og omkring Bastia, Calvi og Ajaccio værende Haver og Viin bierge, og derved sat disse fattige Undersaatter, der endnu vare blevne i deres Pligt, i saadan Stand, at de over den lidte Skade have lidet til at leve ved og mindre til at skatte eller skylde af, hvilken Ulyksalighed de vel nogen Tid vil blive exponeret, da Republiquen allerne søger at forsyne Festningerne med hvis de behøver, og oppebie Tid og Leilighed til at kunne tvinge disse Rebeller, som de forfølge med Sverd og Brand.