Berlingske Tidende, 1831-04-26
Tydskland. De Polske Blade besvære sig over, at endnu intet Tydske Blad har talet kraftigen for deres Nations Sag, men at mange derimod bestemt have erklæret sig imod den. - At saa mange af Tydsklands frimodige Skribenter, at Redacteurerne af saa mange Blade, der staae under en oplyst, upartisk og liberal Censur, ikke have talet Polens Sag, har vel en dobbelt Grund, for det Første er en Opstand i og for sig selv hverken noget Skjønt eller noget Glædeligt, meget meer beroer her Alt paa dens Aarsag og Tendents, for det Andet har Krigen i Polen, som giør vor Verdensdeels Anliggender end meer indviklede, truet Tydskland ogsaa i Østen med Krigsfare, inden det endnu i Vesten havde betrygget sig Fred, og faaet indvortes Styrke nok til uden Bekymring at skue ud over en saa skjæbnerig Tid, der i dens Omskiftelser saameget skuffer alle Beregninger. - Den Tydske Mand er altfor retfærdig til at roese, førend han har prøvet, og omsider lærer han at kjende sin egen Fordeel alt for vel til at han skulde hilse det med Jubel, der umiddelbart truer ham selv med de største Farer. Hvad den Polske Rigsdag i sit Manifest har anført, for at retfærdiggjøre Opstanden, er vistnok Skrækkeligt ; - men hvor er Borgen for Sandheden af dens Paastand, Var ikke Polen, var ikke den Polske Rigsdag Partie. - Ruslands Keiser, ham Europa har beundret og høitagter, som hans Folks tilbedede Monarch, som Grækenlands Befrier, som Barbarernes Undertvinger, som et Mønster paa Maadehold i Seier, - Keiser Nicolaus har vel Ret til at fordre, at Europa ikke dømmer ham uden Beviis. - Dette Beviis er endnu aldeles ikke ført, men ikkun et andet, det nemlig: at Polen ikke længere vilde taale Ruslands Herredømme, - hvor mildt eller hvor haardt det har været, er her et uvedkommende Spørgsmaal, - ja at det foretrak den største Ulykke, endog total Undergang; at det vilde være uafhængigt eller omkomme. Det have Polakkerne beviist, at de i det mindste troede paa deres Ret. J denne Henseende staaer Polen høit over Belgien, der ikke havde Mod til aabenbjettigen at tillaae Oprørets egentlig Hensigt: Landets Gjenforening med Frankrige. J Belgien begyndtes Oprøret af Kjøbmænd og Embedsmænd, i Polen af Soldater; hines Færd var uredelig, disses uklog; hine lod de Potten i Stikken, disse har Chlopicki bragt Undergang nær, de Potten har feigt taget Flugten, Chlopicki har sonet sin Vildfarelse med sit Blod. Belgierne have givet Europa Ret til at fatte Mistillid til Jnsurrectioners Aarsag og Hensigt, og Polakkerne kunne ingen Fordring gjøre paa at troes ubetinget; ja man maatte endog tvivle, naar man hørte livegne Bønders adelige Herrer tal om "Frihed og Jøder om Patriotisme, om "Opoffrelse for Fædder, nelandet." - Tydskland har Ret til, ja det har den hellige Pligt mod sig selv, stedse at have et vaagent Øje med enhver Revolution, som foregaaer i dets Naboelag. Man tænke kun tilbage, neppe var den Franske Omvæltning fuldendt, saa raabte et endnu mægtigt Partie i Frankrige paa den venstre Rhinbreds Gjenerrobring; neppe var den Belgiske Omvæltning begyndt, saa søgde de at berøve os Luxemburg; hvad kunde den Polske Opstand havt for Følger for os, dersom den hurtigen var lykket, eller hurtigen var bleven undertrykket. At den nu trækkes i Langdrag, er for Tydskland aabenbart det Bedste, som kunde skee, thi derved vinde vi Tid. Et stort Partie i Frankrige ønsker unægteligen at angribes af en eller anden fremmed Magt, for at ene alle Partier, For Tydskland kan Intet derimod være meer magtpaaliggende end at forene Partierne, at det ikke skal angribes, eller have nogen Angreb at frygte. - Polen har viist Verden, hvad et Folk formaaer, naaer det er eendrægtigt, vi ville være enige, for at haandhæve lovmæssig Uafhængighed. Uden denne er Frihed en som Lyd; men Uafhængighed er kun en Virkning af Magt, og Tydsklands Magt beroer blot paa dets Eendrægtighed. Denne sattes os endnu, hvad der ellers hidtil fattedes os, synes omsiden at beskiæres os : at vi nemlig ikke meer glemme os selv, i det ved bekymre os om andre Nationer. Dette er Aarsagen til vor tilsyneladende Mangel paa Deeltagelse i Polens Anliggender. For faa Aar siden vilde vi have stridt og Polakkerne havde Ret eller Uret; nu lade vi dette Spørgsmaal være uafgjort, Jngen frimodig Skribent optager den Handske, som Hospublicister, stolende paa deres Baghold, have henkastet, men Enhver af de hellige derimod Fædernelandet sin Aandskraft.