Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1846-10-06
Fædrelandet. Stænderforsamlingen i Roeskilde. J Slutningsmødet tog Præsidenten derpaa Ordet saaledes: "Det er en Tanke fuld af Alvor, der stiger frem for Sjælen, naar en Virksomhed - efter vore Forhold af historisk Betydning - ligger afsluttet for os, saa at Jntet kan føies til, Jntet tages fra, Jntet gjøres anderledes, naar Stilhed afløser Bevægelsen, fordi Arbeidets Tid er omme, og Gierningen er ført til Ende, saaledes som den skal gaae ind for Samtidens og Eftertidens Dom. Denne Dom om Det, der er udrettet, og om Det, der er undladt, vil - det kan ikke feile - blive forskjellig efter det forskjellige Standpunkt, hvorfra Tidens Krav og den Opgave, den stiller til Fædrelandets Mænd, bliver opfattet, og i samme Forhold er det naturligen, med forskjellig Fortrøstning, at de Mænd, der selv have deeltaget i Gierningens Møie og Ansvar, indlade den til Historiens Dom. J alle Tilfælde tør det forventes, at den vigtige Forhandling, hvormed Sexenniets Arbeide er sluttet, der saa stærkt som nogen har bragt Kræfterne i Sammenstød, men ogsaa har bidraget til, og i Folket vil bidrage til, at klare Begreberne og samle Stemmerne i mange Punkter, vil finde sin Anerkjendelse, og have blivende Betydning, som et Skridt til at berede Fædrelandet en Betryggelse af dets selvstændige Existents ved egne Kræfter, uden hvilken Navnet Stat er lidet Mere, end en bedragerisk Lpd. - Men det er ikke til Noget af alt Det, hvorom der har været og vil være Forskjellighed i Mening og Anskuelse, at Talen i denne Stund skal føre tilbage. Naar jeg for sidste Gang har Ordet i denne Forsamling og i denne Sal, da kan jeg kun ønske at finde et Ord, som kan vente aaben Adgang og velvillig Optagelse hos Alle. Maaskee tør jeg vente dette, idet jeg beder de høitærede Herrer, Alle og Enhver, med hvem jeg her - med de Fleste gjentagne Gange - har været samlet i betydningsfuldt Kald, at ville modtage min Tak for den udviste Tillid og Velvillie, hvorom Erindringen altid vil beholde sit Værd for mig, - og snarere endnu vente det, idet jeg beder dem forene dem med mig om at bringe en Yttring af Høiagtelse og Erkjendtlighed til den kgl. Commissarius, i hvem vi have gjenfundet den samme Mand, som tidligere har havt saa gyldigt Krav paa dette Sindelag. - Men sikkrest tør jeg gjøre Regning paa, at Ordet vil finde Gjenklang hos Alle i denne Forsamling, naar jeg fører det ud til den kommende Tid. Thi her ligger vel Jntet os nærmere, end at forene os i et Ønske for den Forsamling, der skal afløse den nærværende, skal fortsætte vor Virksomhed, optage og føre videre de Traade, vi lade tilbage, - forene os i det Ønske: at en god og forstandig, en fædrelandsk, egennyttige eller eensidige Hensyn tilsidesættende Aand maa store det vigtige Valg, som forestaaer, og at det maa lykkes de Søgende at finde, hvad de søge: at finde Mænd, i hvilke den danske Nation vil i Sandhed kunne erkjende sine Repræsentanter, som ikke blot ville medbringe Kundskabens Fylde og Tankens Kløgt og Ordets Magt til den Gierning, der med hvert Sexennium faaer større Betydning, men som ogsaa ville vide, med fædrelandskjærlig Aand og selvstændig Mandighed at holde ud indtil Enden, som ved Adel i Sind og Reenhed i Villie ville kunne virke veldædigt, luttrende og styrkende, tilbage paa Folkets Tænkemaade. Det er saaledes til Fædreland og Konge, at Tanken uvilkaarlig udvider sig; og med en Styrke og en Jnderlighed, større vel end nogensinde - efter de Begivenheder inden Landets Grændser, hvortil denne Forsamling er bleven historisk Vidne, - vil det Ønske og den Bøn her trænge sig frem: at Gud vil velsigne vort Fædreland og vor Konge - velsigne Kongen med Viisdom og med Kraft paa hans vanskelige Veie, for at værne og Rigets Eenhed og Landets Fred, velsigne Fædrelandet, ved at vække det mere og meere til Bevidsthed, og Brug af de rige, aandelige og legemlige, Kræfter, det gjemmer i sit Skjød." - Vicepræsidenten yttrede derefter: "J dette Øieblik, da Forsamlingen staaer i Begreb med at skilles ad, ved Slutningen af det Sexennium, for hvilket de nuværende Medlemmers Fuldmagter ere gjeldende, være det mig tilladt med faa Ord at udtale Forsamlingens Taknemmelighed imod den Hædersmand, der nu i tre Sessioner har udført det vigtige og vanskelige Hverv at styre dens Forhandlinger. Navnlig skal jeg udtale den almindelige Erkjendelse af den utrættelige Virksomhed, hvormed han har fremmet Forsamlingens Arbeider, af det nøie Kjendskab til enhver Sag og den ualmindelige Skarpsindighed, som han saavel under Forhandlingerne som under Afstemningerne over en Mængde omfattende og indviklede Sager har lagt for Dagen, og af den Frimodighed og ædle Tænkemaade, som han ved sin hele Færd har aabenbart, hvilke udmærkede Egenskaber have erhvervet ham Forsamlingens fulde Agtelse og Hengivenhed." Den kgl. Commissarius reiste sig dernæst, og erklærede i Kongens Navn Provindsialstændernes nærværende Forsamling for hævet. Forsamlingen udbrød derefter: Længe leve Kongen, hvorpaa den adskilte sig.