Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1839-11-24
Tyrkiet. Forholdene her ere endnu aldeles uforandrede, omendskjøndt det ikke mangler paa Rygter om alt det Jbrahim Pascha foretager sig J Constantinopel synes det imidlertid som Frankrig har meest Jndflydelse, hvorfor man og ene venter Grev Pontois, da Porten skal have besluttet sig til ene at følge de Raad, han giver. Mehemed Alt skal nu ikke være utilbøielig til at frigive den tyrkiske Flaade, for, som det hedder, at føie Frankrig, men den egentlige Grund maa vel søges i de uforholdsmæssige store Udgifter, som den foraarsager ham, samt fornemmelig i, at hele Mandskabet, er i høi Grad misfornøiet med Opholdet i Ægypten, og derfor hver Dag lader Vicekongen frygte for et Oprør. Rusland og Orienten. Trættes man end undertiden ved den overordentlige Langsomhed, hvormed de diplomatiske Underhandlinger ledes, saa miskjender man ingenlunde derfor disses Vigtighed, og enhver bemærkning, der kan tjene til at oplyse Partiernes Stilling mod hverandre, er derfor kjærkommen. For Tiden er det, som bekjendt, fornemmelig de orientalske Anliggender paa hvis Afgjørelse man venter med spændt Opmærksomhed, og ingen er uvidende om, at Rusland udøver i disse Anliggender den samme betydelige Jndflydelse som det har forstaaet at erhverve sig i det øvrige Europa. Allg. Zeit. har derfor berørt et velkomment Æmne, i det den har givet en Afhandling og Rusland og Orienten, hvis Grundtræk vi ville søge at gjengive. Forgiæves søgte den afdøde Sultan Mahmud at indpode sit Folk ny Livskraft og med hans Død er Tyrkiet hjemfalden til Døden. Det naturlige Jndstinct tvinger derfor nu Osmannerne til at kaste sig i Armene paa den eneste muhamedanske Magt, der endnu har nogen Kraft, og dette er Mehemed Ali. Den europæiske Diplomatie kan ikke beherske Tyrkerne, og enten maa den derfor tilintetgjøre Tyrkerne i Europa, eller og tillade dem at lade sig frelse af deres Lige. Noget andet Valg er ikke tænkeligt, og netop heri beroer Mehemed Aliis Magt, hvilken han og vil søge at befæste trods alle de Vanskeligheder der ville reise sig mod ham. Men Mehemed Alis Rige er en tyrannisk Usurpators Værk, der, om det holdes opreist i sin Skabers Levetid, dog mangler al indre Kraft, og derfor vil det ikke kunne bestaae, og da søger man forgjæves saavel i det europæiske som i det asiatiske Tyrkie et Stof hvoraf Tyrkiets Regeneration kan udgaae; thi de to friske Livskilder, nemlig det paany opstaaede græske Folk, og den blandt Araberne gjenvakte Nationalitet, agtes ikke af Europa, der er deelt i tvende Hovedpartier, nemlig Rusland, der vil bemægtige sig det europæiske, og England, der ønsker det ægyptisk arabiske Tyrki, medens Østerrig holder hiin, og Frankrig, denne Magt Stangen. Alene denne Grundforskjel i Ruslands og Englands Politik, gjør en venskabelig Overeenskomst mellem disse to Magter umulig, selv om der ikke fandtes andre Anstødspunkter. Men disse findes; thi begge Magter stræbe tillige hver for sig efter Verdens herredømmet. England har begyndt denne Stræben, udrustet med den største Sømagt i Verden og med det største politiske Liv, og med al den Begjærlighed, der udmærker en Handelstat, som forener Carthagernes Troløshed med Romernes Haardførhed. Men, paa den anden Side maa det erindres, at England har en uhyre Gjæld, der som en Orm gaver paa dets Jndvolde, og ikke tillader Regjeringen at forlade den engang betraadte Bane. sin Stræben efter Verdensherredømmet har Rusland derimod kun sine uhyre Masser af Folk at stole paa. Vel har Rusland hidtil havt udmærkede Styrere, ligesom det har et oplyst Aristoeratie, men det er kun ubetydeligt i Sammenligning med hele Massen af Folket, der omhyllet af mørk Overtro, og blottet for sand Religiøsitet, er nedsunket i et frivilligt Slaverie og udygtig til al borgerlig Frihed, der er Statslivets Grundvold, og naar derfor Rusland troer at kunne samle hele Europa under sine Faner, da maa, som vor Forfatter siger Oppositionen døe paa Læberne formedelst det uendelige Misforhold. Hele Europa, hedder det fremdeles, frygter for Rusland, og enhver ønsker at sætte en ny Dæmning mod det, istedetfor det hendøende Tyrki, og dog tænker ingen paa Grækerne, hvis indre Følelser ere satte i Bevægelse ved den langvarige orientalske Krisis, uden at de dog hidtil have kunnet yttret sig. Men selv om denne Dæmning ikke oprettes, vil Europa ikke være ubeskyttet mod det russiske Suppemati, thi endnu ere Englands Flaader ubeseirede, og Østerrig vil stedse være en frygtet Modstander og Rusland vilde overskride sine Grændser, og, kan man end ikke nægte Napoleons Spaadom om at Europa og 50 Aar vil være kosakisk, Betydning, saa vil dog Aanden, sikker paa sit absolute Overherredømme, være hævet over enhver Frygt. Med Hensyn til Tyrkiet selv maa man vistnok istemme Forfatterens Ønske om, at den christne Befolkning maa blive emanciperet, selv om dette skulde skee ved Ruslands Understøttelse; thi er først Tyrkiets Overherredømme brudt, vil dets Befolkning, hvor blandet den end er, dog være kraftig nok til at emancipere sig selv, og Russerne kunne da endog i mange Henseender lære af dem.