Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1845-07-30
Jndenlandske Efterretninger. Efter Fædrel." meddele vi Peter Ravns) interessante Foredrag ved Festen paa Høiskamling: Kjære Landsmænd, Jeg kunde have Lyst til at tale nogle Ord, uagtet de kun maae tage sig daarligt ud, efterat disse berømte Mænd have talt. Jeg har nemlig gaaet paa Høiskolen, og det synes mig passende, om en af Skolens Elever baade takkede de mange Høiskolens Velgjørere og Velyndere paa hin Side Sundene og Kongeaaen, som her ere tilstede, og opmuntrede Eder, Slesvigere, til nu af alle Livsens Kræfter at betjene Eder af denne Anstalt. Jeg kan forresten nok tænke, at naar de gode Schleswigholsteiner, høre, at en af Skolens Elever allerede er traadt op paa den afskyelige Skamlingsfest, saa ville de opløfte et stort Raab og sige: ja der have vi det Det er den første Frugt af denne fordømte Anstalt; her er det allertydeligste Beviis paa, at denne Skole er en politisk Propaganda=Anstalt. Men er der Nogen, der nu meere bryder sig om, hvad de Folk sige, Og saasom de ville drille og skrække os med det schleswigholsteinske Flag, lad os da drille og skrække dem med Høiskolen, Troer J ikke, at Høiskolen kan udrette næsten ligesaa meget, som hele det Augustenborgske FaneHoveddepot? Dog, jeg maa tale alvorligt. Paa Høistolens Elevers Vegne takker jeg Eder, alle J gjæve Dannemænd, som have grundlagt denne Stiftelse, og som ville vide at holde den opreist. Vor Taknemmelighedsfølelse kan virkelig ei tolkes med Ord; thi naar en Blind biver sende, naar En, som bestandig har vandret i Mørke, pludselig træder ind i Lyset, hvorledes skulde han kunne udtrykke, hvad han føler, og hans Sandser opfatte? Det er vist gaaet Mange ligesom mig. Jeg er født i Nærheden af den nu saa uhyre tydske By, Haderslev. J min Barndom var den en god dansk By, ligesom hele Slesvig et godt dansk Land. Men da jeg var bleven voxen, hører jeg paa een Gang, at det var ganske tydsk, og at jeg selv var en Tydsker. Dette sagde *) Peter Ravn, 28 Aar gammel, har været Elev paa Høiskolen i Rødding fra sammes Aabning 1ste November 1844 indtil Mai d. A. Han lever af at drive et Teglbrænderi i Lystrum tæt ved Ribe, som han har forpagtet, og vil atter tilbringe næste Vinter paa Høiskolen. alle Embedsmændene og Advocaterne og Alle, som vare kloge, fine og fornemme, og som jeg fra Barnbeen var vant til at troe paa som mit Evangelium. Det var mig ubegribeligt, hvorledes det var gaaet til, jeg speculerede; men jeg kunde ei faae det i Hovedet; jeg blev tilsidst ganske forskrækket; jeg turde knap tale af Frygt for, at jeg skulde have glemt mit danske Modersmaal, eller see mig i Speilet af Frygt for, at mit Ansigt skulde hove forandret sig; men naar jeg gjorde det alligevel, saa udsagde dog min Mund Dansk, og mine Øine saae den samme danske Peter Navn fra Hammelef. Det hialp imidlertid ikke, jeg hørte og læste daglig af de saakaldte Fornemme: Du er dog tydsk eller en Schleswigholsteiner; du kan ei dømme derom, du er kun en uvidende Bonde; kun vi vide ret Besked om, hvad det schleswigske Folk egenlig er, og hvad den gyldne, hellige Bog, Landsprivilegierne, lærer derom; kan du ikke høre, at alle Kjoleklædte probere paa at tale Tydsk, kan du ikke see, at alle Forordninger, Placater, Patenter, Rescripter, Øvrighedens Skrivelser ere tydske. Du hører feil, du taler ikke Dansk, du seer feil, du er ikke dansk; du er stok tydsk. Min Forstand stod stille ved denne lærde Prædiken, og da jeg ei besad Kundskaber til at modbevise den; saa var jeg nærved at troe paa den; ja kjære Landsmænd, jeg var Afgrunden og det schleswigholsteinske Svælg meget nær, det vil sige, jeg var lige ved at blive forfængelig og stolt af at kaldes tydsk, der er den egenlige Rod til hele vor Ulykke; jeg var lige ved at knelse med Hovedet og sige til mig selv; ja wohl, Peter Raben, du bist ein echt deutscher Bursch und Bauer. Men som jeg vilde til at bryste mig, som jeg vilde til at foragte mit Fædreland, mine Fædre og mig selv, følte jeg mig saa usigelig ussel og lille bitte; jeg følte Noget inden i mig, der satte sig til Modværge mod alle de schleswigholsteinske lærde Talestrømme, der var Noget inden i mig, som oprørte sig, som gjorde, at jeg kom til at elske Danmark og mit Sprog, jo meere man hadede og forfulgte det. Da hørte jeg at der var stiftet en Skole for Bondestanden, og jeg bestræbte mig for at faae Tilladelse til at komme derhen, for at jeg i det mindste kunde faae Oplysning om, hvad det var, der pinte og gnavede inden i mig. Maalet for min Bestræbelse blev opnaaet; men Omstændighederne tillode mig kun at være der et halvt Aar, som er en altfor kort Tid; men jeg lærte Meget, uagtet jeg ei kunde blive der længere og lære meget Mere, som saa mange af Eders Sønner og Brødre ere saa lykkelige at kunne. Og nu skal jeg kort fortælle Eder, hvad man lærer der; det er saa mange Folk nysgjerrige efter at faae at vide, skjønt Alle kunne komme og høre og see det. Det Væsenligste og Vigtigste, jeg lærte - uden hvilket al anden Lærdom nytter til Jngenting - var, hvad det var, der pinte mig indvendig. Og kunne J gjette, hvad det var Det var mit danske Hjerte, Da jeg havde faaet dette at vide, da jeg havde lært dette at kjende, da jeg havde lært at benytte det, at elske det, da aabnede der sig pludselig for mig en no Himmel og en ny Jord. Der kom en Glæde og en Styrke, en Klarhed og et Mod i min Sjæl, som og aldrig for havde kjendt. Jeg sturde nu tage saa mange Schleswigholsteinere paa min Samvittighed, som det skulde være; thi jeg følte, at jeg havde een Ting, som de ei havde alle tilsammen, nemlig: et Hjerte, et fædrelandsfindet Hjerte. Ligesom det er gaaet mig, saaledes er det omtrent gaaet alle mine Medelever. Men for det Andet har Mennesket ogsaa et Hoved, dette lærer man paa Høiskolen at lægge i Blod, at oplyse og danne, og saaledes kunde jeg snart ved Hjælp af dette gjendrive alle de utallige Løgne, som Schleswigholsteinerne ville binde os paa Ærmet, og nogenlunde staae paa mine egne Been. Det er hele Sagen. Altsaa paa Høiskolen lærer man blot at faae Hjerte og Hoved paa det rette Sted. Ja, der er endnu rigtignok een Ting man lærer, og det er en meget nyttig Lærdom. Seer J, Mennesket har endnu faaet et Redskab af Naturen, og vi Nordboere have fra vore fordums berømmelige Forfædre faaet det i Arv, som et dyrebart Klenodie, som vi ret maae passe paa, dersom vi skulle have nogen sand Nytte af et Hjerte og et Hoved; det er Haanden, det er denne gode, gamle danske Næve. Ogsaa den lærte vi at bruge. Den har været noget slap og afkræftet i den senere Tid, maaskee den dog kun har sovet ligesom Hovedet og Hjertet; i det mindste har jeg ofte følt en saadan Krillen og Stikken i den, ligesom naar den sover, og jeg har hørt, at det gaaer mange, af Eder Landsmænd, ligesaa. Jeg fik den største Høiagtelse for den, da jeg erfarede, at denne var det eneste Danske som selv Schleswigholsteinerne havde den allerdybeste Ærefrygt forNu har jeg korteligen sagt Eder, hvad der læres paa Høiskolen, det er at bruge Hjerte, Hoved og HaandOg nu vil jeg opmuntre Eder, og endelig bede Eder, kjære Landsmænd, at sende Eders Sønner og Brødre derhen. Skue omkring Eder, see Danmarks deilige Høie og Dale, Marker og Skove, Søer og Bække, her have vi og vore Forfædre boet og bygget og talt vor Modersmaal, saa længe Verden har staaet; herfra vil man nu fordrive Eder, eller, hvad der er langt værre her - her i vor Hjemstavn vil man fornedre og undertrykke Eder, og, hvad der endnu er det allerværste fornedre Eder saaledes, at J ei mærke Fornedrelsen. Det er tildeels skeet med vore Brødre mod Syd, og det vil snart gaae ds ligesaa, dersom vi ei lære at værge os. Dersom vi ville her leve og her døe, beholde vort Sprog og være et Fosk, da sender Eders Ungdom til Høiskolen, at de kunne lære at værge for sig Et Hurra for Høiskolens Velgjørere og Velyndere, J den 16de Paragraph i Anordningen angaaende Handelsberettigelse m. m. af 23de April 1817 foreskrives, at ingen Detailhandler maa have Udsalg mere end eet Sted. Støttende sig til denne Bestemmelse anlagde Repræsentanterne for Kjøbmandslauget i Helsingør Sag imod Kjøbmand Hilligsøe sammesteds, fordi han formeentligen skulde have overtraad det anførte Lovbud. Det var nemlig in confessoimellem Parterne at Jndstævnte i 2 ham tilhørende Gaarde, der ligge i Helsingers Stengade ved Siden af hinanden, men henhøre under forskjellige Assurance-Numere, ere Gjenstand for særskilt Skattelig, ning og hver for sig ere behæftede med Pantegjæld, har indrettet 5 med ligesaa mange Udgangsdøre til Gaden forsynede Boutikker, nemlig i den ene Gaard en Hørbod og en Urtebod, og i den anden 3 Boutikker for Hosekræmmervarer, Glas og Porcellain og Klædevarer, til hvilken Deeling af den Kjøbmands handel, han drev, Citanterne ansaae ham uberettiget. Denne deres Mening blev imidlertid forkastet igjennem alle 3 Jnstanser. Da det nemlig var oplyst, at Jndstævnte, der er berettiget til at have Detailudsalg af samtlige nævnte Artikler og er Eier af begge bemeldte Gaarde, factisk har forenet dem til een, deels ved at nedrive en Mellembygning og deels ved fra den ene Eiendoms Port at aabne Jndgang til Boutikkerne i den anden, saaledes at samtlige 5 Boutikker staae i umiddelbar Forbindelse med hinanden, saa antog Landsoverretten ikke, at den samlede Eiendoms Adskillelse i visse Henseender kunde constituere en Overtrædelse af det af Citanterne paaberaabte Forbud imod, at en Detailhandler har Udsalg paa meere end eet Sted, hvorimod det hele Etablissement fandtes at maatte betragtes som et Udsalgsted, hvor de forskjellige Handelsgjenstande ere sorterede i de forskjellige Localer eller Afdelinger af Boutikken. Forsaavidt det under samme Sag tillige var imputeret Jndstævnte, at Handelen, skjøndt den dreves i hans Navn, dog ikke førtes for hans Regning og Risico, da fandtes denne Paastand ligeledes grundløs, idet det netop maatte ansees oplyst, at ingen af de ved de forskjellige Vareartiklers Forhandling ansatte Betjente, skjøndt de tildeels lønnes ved visse Qvotadele af den enkelte Handels Nettoprovenne, enten have gjort noget Capitalindskud eller i Tilfælde af Underballance have nogensomhelst Medansvarlighed eller Tilskud at gjøre, og Retten frifandt derfor Jndstævnte i det Hele for Citanternes Tiltale. Disse lode dernæst Sagen indanke til Høiesteret ved Etatsraad Blechingberg, for hvilken Domstol Høiesteretsadvocat Lehmann førte Sagen for Jndstævnte, og der blev da i Løbet af forrige Maaned saaledes kjendt for Ret i samme: "Lands Over- samt Hof- og Stads=Rettens Dom bør ved Magtatstande. Processens Omkostninger for Høiesteret betale Citanterne til Jndstævnte med 100 Rbd.; saa betale de og til Justitskassen 5 Rbd." Høiesteret har saaledes stadfæstet at være overeensstemmende med Lovgivningen, hvad de naturlige Forhold, den nødvendige Frihed i Henseende til at arrangere sig, og Handelens egen Jnteresse i hei Grad synes at fordre, idet Kjøbstadshandelen indbefatter en saadan Mængde af de mest forskjelligartede Handelsgjenstande, at det er ligesaa mærkeligt at de kunne forhandles, som lidet ønskeligt at de blive forhandlede i eet og samme Locale, hvorfor man ogsaa hyppigt finder, at Kjøbmænd med en noget udbredt Handel have flere Localer, skjøndt Reglen i samme Bygning. (Fædrl.) Glimrende kan vel den Lykke kaldes, som vor Landsmand, Hofminiaturmaler Joh. Møller, har gjort i Paris, idet ikke blot Udstillings-Committeen har tilkjendt ham sin Guldmedaille for det udstillede Miniaturportrait af vor Konge, og de Franskes Konge modtaget ham hædrende i en lang Privatandients, men endog de første franske Malere, som Delaroche, saavelsom de offentlige kunstcritiske Organer, have indrømmet ham Fortrinet for alle franske Miniaturmalere. Jsær istemmer l'echo francais Kunstnerens Roes og fremstiller den danske, ved Hr. Møller repræsenterede, Miniaturmaleri=Skole som et Mønster for sine Landsmænds Studium: en Mening, som overalt i det kunstneriske Publicum synes at møde Tiltrædelse. Hr. Møller, hvis Helbred har lidt i Paris under Climaets Jndflydelse, maa atter søge tilbage i Nordens Luft og agter i Efteraaret igjen at indtræffe i Danmark. (Aalb. Av.) Exemplarer af dette Nr. erholdes paa Adressecontoiret a 8 Sk. Adressecontoirets Commissionairer ere: Dhrr. Boghandler Thierry i Nakskov, Boghandler Giegeng ack i Maribo, Boghandler Ravn i Stubbekjøbing, Postmester Tidemand i Rødby, Apotheker Grundtvig i Saxkjøbing, Postmester v. Staffeldt i Nysted og Færgeforpagter Arnkiel i Gaabense. Trykt i W. F. Laubs Enkes Bogtrykker.