Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-10-21
(Jndsendt.)¬ J et af vore Blade tager en Anmærker Anledning af Læderfabrikanterne til at omtale samtlige danske Fabrikantere i en saa avindsfuld Tone, at man maatte fristes til at troe, at ingen Dansk, men en den danske Konstflid fiendlig Aand havde avlet og frembaaren saadanne Tanker. Hvo kan vel kalde den Tid gylden, da en Alen maadeligt Klæde, efter Sigende, betaltes med 500 Rbd. (Overdrivelsen fraregnet, naar var det ellers) Mon nogen fornuftig Bonde paa gende venter 120 Rbd. for en Tønde Rug, 1500 Rbdlr. for en Koe, 30 Rbd. for et Pund Uld, 20 Rbd. for et Pd. Smør o. s. f., og har den store Talindkomst bragt Nogen Rigdom, da er det sikkert hverken Fabrikanten eller Landmanden, thi disse ere selv uden Brask eller Bram blevne fattige. Hvad er det for en dansk Stad, som med store Opofrelser har understøttet Fabrikanterne, og tabt store Summer derved, Kiender Anmærkeren nøie, om alle i det sidste Aarti oprettede Fabriker ere blevne til ved Hielp af store Forskudssummer, eller ved Eiernes Formue, Veed han ogsaa, om de, for at afhielpe Stadens og Armeens Trang, anskaffede Maskiner, som overlodes Fabrikanterne, ikke vare kostbarere, end de kunde kjøbes for Veed han ikke dette, da kan den Blindes Dom om Farverne være lige saa rigtig. Gaves der vel nogensinde i en velordnet Stat en velsindet Regjering, som hyldede den Grundsætning, at det var ligegyldigt om Landets Produkter udførtes raae til Fremmede, og af disse kjøbtes forædlede. Det var maaskee en liden Jndtægt for Statskassen, men sikkert et stort Tab for Staten. Mon det er det samme, enten Arbeids- eller Forædlingslønnen, der sædvanlig mangefold overstiger de raa Materialiers Værd, fortjenes af Fremmede eller Danske, og lykkedes det nogensinde falsk Statsklogskab, at nedrive de med stor Bekostning oprettede, og med ubeskrivelig Møje og Opofrelse vedligeholdte Fabriker, mon Ørkesløsheden da var afhjulpen, og Samfundet tjent med nogle Tusinde Arbeideres Lediggang, som nu finde Brød og Beskjæftigelse? Den danske Regjering, som Fædrenelandets Tarv stedse var dyrebart, har, for at beskytte Undersaatternes lovlige Næring, fundet det til alle Tider statstjenligt, at paalægge den fremmede Konstflid en Skat(Jndførselstold), hvilken dog kun den, der nærer Forkierlighed for Fremmedes, og Ringeagt for sine Landsmænds Flid og Arbeide, er tvungen til at betale. Hvis Omstændighederne tillode denne Jndtægts Afsavn i Statskassen, vilde Regjeringen upaatvivlelig lade samme tilflyde danske Brødres Stræbsomhed, det være sig som Laan, Forskud, eller Opmuntring til større Drivt, Skulde det da virkelig være sandt, at alle danske Fabrikvarer ere Fuskerie, Denne ligesaa dristige, som fornærmende Yttring, torde dog vel fordre et Beviis. Jndtil dette fremkommer, tør det paastaaes, at der gives mange danske Arbeider, som i Godhed kunne staae ved Siden af Udlændingens, og Erfaring lærer, at de sidste ofte ere slettere. Den lettere Priis kan have mangehaande Aarsager, som tildeels ere temporaire, hvoriblandt det mange Steder til Yderlighed drevne Maskinvæsen, Fabrikernes uforholdsmæssige Mængde til Tidsomstændighederne, som nøde dem til at undersælge og ødelægge hinanden, Pengeforlegenhed og særdeles Omstændigheder have ofte til Følge, at