Almuevennen, 1842-08-31
Blandt de Udkast som Regjeringen har forelagt Stænderne til Betænkning, inden de gjøres gjældende som Love, er ogsaa et der lyder saaledes: "Det skal herefter være alle Landboere i de danske Provindser, hvad enten de ere Gaardmænd, Huusmænd eller Jnderster, tilladt, paa Landet at opkjøbe, samt til Kjøbstæderne at indbringe og der i store og smaae Partier at sælge følgende Producter, Kalve, Faar, Lam, Grise, Fjæderkreaturer og i det Hele alle Slags tamme levende Kreaturer, Melk, Fløde, Smør, Ost, Æg, Fisk, Krebs, Reier, Muslinger og Hummer, alle Slags Træfrugter, Tørv, Talg, Huder, Skind, Honning, Vox, Fjæder, Uld, Fæhaar, Krølhaar, Svinebørster og Svine haar. Dog bliver det af vedkommende Politieøvrighed nøie at paasee, at den ommeldte Tilladelse ikke misbruges til Skjul for ulovlig Omflakken og Løsgængeri, men kun afbenyttes som et Bierhverv for dem, der have anden lovlig Næringsvei. Saa vil det og, med Hensyn til de af fornævnte Varer, der efter Anordningerne skulle falholdes paa Axeltorvet, blive at paasee, at disse Anordninger i saa Henseende lagt tages." Til at prøve dette Lov-Udkast udnævnte Forsamlingen Kjøbmand Schou, Cancellieraad Haastrup, Kmh. Amtmand Neergaard, Etatsraad Neergaard, og Kmh. Grev Moltke, og denne Comitee, der til sin Referent eller Ordfører havde valgt Etatsraad Neergaard, yttrede i sin Betænkning at den ansaae det for aldeles hensigtsmæssigt, at Landmanden fik den omhandlede Tilladelse til Opkjøb af Landets Producter, kun foreslog den, at der til de Artikler som ere nævnte endnu maatte føies: slagtede Kreaturer, Been, Aske, Kul, Gjær, kasseret Jern, Metal og andet Affald af Landmandens Redskaber og Maskiner, samt Klude. Naar det i Udkastet hedder at den ommeldte Tilladelse kun maa afbenyttes som et Slags Bi-Erhverv for dem, der har anden lovlig Næringsvei, saa fandt Comiteen at denne Bestemmelse burde falde bort, da den ansaae det for gavnligt, at denne Handel bliver en fast Erhverv for visse Landboere, ligesom det og vilde være meget vanskeligt for Politimesteren at paasee, at den kun blev et Bi-Erhverv, eftersom Huusmænd og især Jnderster sjelden har nogen fast og stadig Næringsvei, For at afværge en altfor stor Misbrug af denne ønskelige Tilladelse til en større Handelsfrihed ansaae Comiteen det for hensigtsmæssigt, at de der ville give sig af med saadan Handel skulde være forsynede med et Pas eller Bevilling fra Politimesteren, der maatte meddeles imod et moderat Gebyr til enhver uberygtet Gaardmand, Huusmand eller Jnderste i hans Jurisdiction; det maatte, naar det ei blev misbrugt, være gjældende i et passende Tidsrum, og det maatte derhos, under Fortabelse af Rettigheden, indeholde Forbud mod uberettiget Handel og mod Overtrædelser af Politianordningerne. Et saadant Pas maatte Vedkommende være pligtig til altid at have hos sig og til at forevise, under en passende Mulct til Politikassen, ikke blot for Politiøvrigheden, men, naar paafordres, for Enhver med hvem de drive Handel. Comiteen billigede den almindelige Bestemmelse, at Bondens Producter skulle falbydes paa Torvene, naar de, uden at være solgte fra Hjemmet, bringes til Salg i Kjøbenhavn eller Kjøbstæderne, hvorimod den fandt det at være en unaturlig Bestemmelse som ikke kunne overholdes, at Kjøber og Sælger, naar de treffe hinanden enten paa Gaden eller i en Gjæstgivergaard, ikke maa slutte Handel om de Gjenstande Sælgeren medbringer paa sin Vogn, og den indstiller derfor at Forsamlingen vil andrage paa en Ophævelse af dette Forbud. Den Tilladelse Landmændene have til at falholde Kjød og Flesk paa Torvet i Kjøbenhavn hver Tirsdag, Onsdag, Fredag og Løverdag, ønskede Comiteen udstrakt til at gjælde for hver Dag. Prokurator Nye yttrede sig paa Kjøbstædernes Vegne imod, at dette Udkast blev til Lov. Principet for Kjøbstædnæringen bestaaer i, at den Næringsdrivt, der fra ældre Tid udelukkende har henligget til Kjøbstæderne, og ifølge Loven ikke tillige er tilstaaet Landet, tilkommer Kjøbstæderne. Vor senere Lovgivning og vort Bevillingsvæsen synes imidlertid at indeholde en stærk Tendents til at udvide Kjøbstadnæringen til Landet, idet der ikke allene er bleven forundt Bevillinger til alle mulige Haandværkere, men endog til Handelsetablissementer, til betydelig Skade for Handelen i Kjøbstæderne. Ved det fremlagte Udkast synes man nu at ville begunstige Landmændene paa Kjøbstædernes Bekostning, nemlig ved at berettige de nævnte Landmænd til at drive Handel med de Producter de opkjøbe, Kjøbstæderne befinde sig i en mislig Stilling, i Forholdet til Kjøbenhavn og til Landet, da de kunne komme i Sammenstød i Henseende til deres og Hovedstadens eller Landets Jnteresser, enten hver for sig eller med begge tilsammen, og under saadanne Omstændigheder maae Kjøbstæderne ansees for at være meget svagt repræsenterede i Forsamlingen, ved 11 Deputerede. Det skulde alene være Nødvendighed eller Trang der kunde retfærdiggjøre den omhandlede Udvidelse af Kjøbstædernes Handelsret; men saadan Trang eller Nødvendighed finder aldeles ikke Sted, efterdi Landmændene ikke savne Leilighed til beqvem Afsætning af deres Producter. Hidtil har det blot været tilladt Bønderne i Sjælland at opkjøbe og til en vis bestemt By at indføre disse Produkter, men nu søger man at udvide denne Ret for Landmændene til alle Kjøbstæder, ja man vil endog gjøre Landmændene til selvstændige Handelsmænd, der skulde have Ret til at opkjøbe og forhandle en stor Deel af Landmandens Producter og deriblandt væsentlige Handelsartikler, men herved vil Kjøbstædernes Livsprincip, Handel og Haandværksdrivt der i Forveien ved Anordningerne og Vevillingsvæsenet har faaet saa mange følelige Stød, paa det Stærkeste blive angreben, Kjøbstædernes Trang til Handel og Næringsdrivt er ligesaa stor nu som forhen, og skulle deres Privilegier have noget at betyde, og skal deres Handel og Næring ikke aldeles undergraves, er det nødvendigt, at de haandhæves i samme. Vil man udvide alle Kjøbstædernes Rettigheder til Landet, da maa man i det Mindste ophæve Consumtionen og navnligen Formalingsafgivten af Brændeviinsbrænderierne; men saalænge man ikke har gjort det, er det for tidligt at fremkomme med Forslag til en større Begunstigelse for Landet i berørte Henseende. Man siger at den paatænkte Udvidelse skal være i Kjøbstædernes vel forstaaede Jnteresse, men Kjøbstædernes Beboere ere ikke saa blinde for deres egen Fordeel, at de meget godt kunne indsee og fatte hvad der virkelig kan tjene til deres Bedste. At Landmænd ville paasee deres Jnteresser forekommer mig mistænkeligt, og Kjøbstæderne ville neppe yde dem nogen taknemlig Erkjendtlighed derfor, Kjøbstædernes Mening om, at deres Jnteresser, forsaavidt Handel og Næringsdrivt angaaer, ikke blive paaagtede i Stænderforsamlingen er bekjendt; Taleren vovede ikke at paastaae den skulde være grundet, men man burde vogte sig for Skinnet eller for at give denne Mening Jndpas.