Adresseavis for Børn, 1780-09-27
Den i forrige Numer berettete Historie læsde en liden Dreng. Da han kom til det Sted, hvor Capitainens koldsindige Afsked beskrives, lod han falde en Taare, og begyndte at hulke. Hans Fader, som sad hos ham, spurade, hvad der var Aarsaa til hans Bedrøvelse, Ach, min kjere Fader, sagde han, dersom jeg var General, saa vilde jeg lade Capitain Schartzenberg skildre i 3 Aar. Faderen vidste ikke, hvorfra Sønnen havde faaet dette truende Jndfald, og lod sig forelæse Historien. Sønnen læsde, men fældede Taarer paa nye, saa ofte han saae Gottlieb utaknemmelige Ven optræde. Da Historien var til Ende, sagde Faderen, at han havde kjendt en Capitain af samme for Børn. Character derude i Krigen, og været et øiensynligt Vidne til, at han havde ladet give en brav Borger hundrede Stokkeprygl, blot fordi han af Uvidenhed havde kaldet Capitainen Hr. Lieutenant Men, min Søn, blev Faderen ved, hvorover en det egentlig du græder. - Jeg beklager den godt Gottlieb, som for al sin Kierlighed maatte lade sig saa slet begegne. – Dette er meget ofte de Redeliges Lod, sagde Faderen. Men Forsynet veed tilsidst at belønne dem paa saadan en Maade, som er af større Værd for dem, end tusindfold Gjengieldelse af de Personer, mod hvilke de har viist Velgierninger. Er det ikke sandt, at Gottliebs indlagte Seyer over Capitainens slette Hjerte, har gjort den retskafne Kjøbmand meere agtet og æret, end og Christian ligefra Begyndelsen af havde giengieldet sin Vens Velgierniner med et oprigtigt Venskab. – Men, min hjerte Fader, alle Mennesker ere dog ikke saadanne elskværdige Venner, som den brave Gottlied. Jeg havde i det mindste aldrig værdiget den hæsselige Capitain noget venligt Øyekast mere, naar han havde begegnet mig saa foragtelig. – Det havde du vildet? Har du da allerede forglemt den Regel igien, som du nylig i Catechisationen hørde at blive saa opbyggelig forklaret? Hvorledes lyder den – Naar din Fiende hungrer, saa giv ham at spise; og tørster han, saa giv ham at drikke. Dersom du gjør det, saa skal du samle gloende Kul paa hans Hoved. – Det er smukt, Men erindrer du endnu ogsaa Forklaringen over disse Ord? – Ja jeg giør, Naar jeg gjør vel imod min Fiende, uagtet alle hans Fornærmelser imod mig, og jeg bliver ved bestandig at bevise ham nye Velgierninger, saa vil min Godhed imod ham foraarsage ham ligesom undsigelige Smerter, og for at befrie sig fra dem, saa maae han ophøre at være min Fiende. – Det er smukt, min Søn, – Men, min Hjerte Fader, er den hemmelige Vrede, som jeg nu har i mit Hjerte imod denne hæsselige Capitain, noget Ondt – Det Onde min Søn, viser sig for ethvert godt Hjerte stedse i en afskye lig Gestalt. Det er mig altsaa meget kjert, at denne Capitains Afskildring har ogsaa gjort Virkning paa dit Hjerte. Men du skal ikkun hade det Onde, og ikke Personen som begaaer det: det øn lade e Re Gjenliebs har æret. havde ligtig. Menat du som. Søn, Avis on skal lære af den Lastefulde, hvor særdeles ulykkelig han gjør sig ved sine slette Handlinger; og dette skal du lære, for af gandske Hjerte at fatte Afskye for de Laster, som har styrtet ham i saadan Ulykke; men den Ulykkelige selv skal du dog alligeved elske. Dette er visselig ingen let Sag, min Søn, og derfor træffer man denne Kjerlighed til Fiender saa meget sjelden hos Børn; den er ligesom en saadan Dyd, hvilken ikkun Mænd og Helte kan udøve. Men for desto tidligere at lære den, skal man allerede som Børn gjøre en Begyndelse dermed. Hvad mener du, min Søn, skulde du vel paa din Alder undertiden have Leylighed til at udøve denne Dyd? – Jo! naar mine Meddisciple fornærme mig; er det ikke sandt, min hjerte Fader, Men skal jeg da stedse med koldt Blod taale deres Fornærmelser, saa vil man jo holde mig for at være fey og forsagt. – Det er ikke alt Fornærmelser, som Børn holde for at være saa; thi ofte er det ikke andet end barnagtige Daarligheder, eller vel og ikkun overilet og ikke ret overlagt Skjemt, som opvækker eders Vrede, og sligt skulle J alletider oversee med en koldsindig Alvorlighed, eller med en venskabelig Taalmodighed. Men dersom man og virkelig har fornærmet dig, saa skal du dog ikke hævne dig, ikke strax fatte et hemmeligt Had til din Fornærmer, eller giengielde hans Begegnelse med elendige Skjeldsord eller Trusseler, men søge at vinde ham ved broderlige Forestillinger. - Men, min hjerte Fader, hvad siger De dertil, J Gaar løb vor Naboes Henrich efter vor Gjenboes lille Carl, og gav ham et Øresigen, saa at han styrtede op til Kielderskuret. Han vilde forsvare sin Uskyldighed, men da slog Henrich ham lige i Ansigtet, saa at hans Næse blødede. Det havde jeg dog umuelig kundet lide, om jeg havde været i Carls Sted. - Meget ofte, min Søn, give saadanne Drenge, som du er, deres Meddisciple Leylighed til Had og Forfølgelse, ved barnagtige Stikler, eller ved paastaaende Daadel, eller vel og ved ubeløyete Forræderier og Bagvaskelser. – Ja den lille Carl, det er sandt, min Hjerte Fader, havde talet noget om Henrich til vor Jnformator, men Desto verre, min Søn, du skal altid see, naar du vil være en Smule opmerksom, at det kun beroer Paa dig selv, hvorledes du vil være begegnet af dine Meddisciple. Jeg vil derfor give dig nogle Reg de, som du maae lægge vel Merke til; og naar du for Børn. vil troligen iagttage dem, saa skal du bestandig være betrygget for modtvillige Drenges Anfald, og blive elsket af retskafne Disciple. Giv nu vel Agt, som jeg sagde dig, paa disse Regle for Skole-Disciple. Søg for alting ved bestandig Hoyagtelse og Lydighed og ved en redelig Flittighed at vinde din Lærers Fortrolighed og Kjerlighed, paa det at du altid kan gjøre Beregning paa hans Beskyttelse. Vær aldrig nogen fordægtig Tilskuer eller staae og luur paa saadanne Disciples slette Forhold, med hvilke du ingen nøye Omgang har, og vær endnu mindre en stræng Dommer over deres Adfærd, eller vel endog deres hemmelige og forræderske Angiver. Holdt dig meget meere borte fra alle deres larmende og støyende Optrin, som fornærme Skolens og Skolegangens Hellighed, og det Øyemeds Værdighed, som dermed haves. Men dersom du kan ikke undgaae at være et Vidne til deres ubesindige Handlinger, saa vil en from Alvorlighed og sædelig Taushed beskytte dig for alle ubehagelige Begegnelser. Vær en oprigtig Ven af dine smaa Kammerater. Søg til den Ende at gjøre dig tækkelig for dem paa alle muelige Maader. Dette kan du opnaae og det gjør du, naar du skyer og afholder dig fra alle fornærmende eller vel og krænkende Talemaader og Handlinger, alle modtvillige Rænker, og al Stolthed, hvad enten samme bestaaer i Egen kjerligheds Miner, storpalerske Ord; eller spotsk Dadel, og naar du tvertimod paa en ædelmodig Maade overseer dine Venners ikke altid nøye nok overlagte Fornærmelser, (thi den Feylende mener det ikke altid saa ilde, som Børn troe, tilgiver dem paa Stedet deres virkelig begaaete Feyl imod dig, gaaer dem med en broderlig Beskedenhed til Haande med den liden Kundskab som du har, og naar du gjør dem saa megen Fornøyelse og Glæde, som nogensinde er dig muligt. Gjor du det, saa skal du derved gjøre dine Skolekammerater til dine oprigtige Venner, ikke allene her i Verden, men endog engang i Himmelen have deres kjerligste Selskab. Sønnen, som havde viist den største Opmerksomhed ved denne Samtale, lovede Faderen, efter Avis sin yderste Evne at opfylde alle hans Formaninger og hans velmenende Fader lovede ham igjen, at ville kjøbe Børne-Avisen fra Begyndelsen af til ham; thi han havde hidindtil ikkun laant dem til Gjennemlæsning.