Den Vest-Sjællandske Avis, 1828-01-05
Siællandske Avis, Den Vest eller: RES Ugeblad. Slagelse. den landske Historie. uden og indenfor tigste Nyeheder. Dagens vig Redigeret af Pastor Ridder Bastholm. Trykt og forlagt af Peter Magnus. 14de A. Løverdagen den 5 Januar 1828, No. 2. Med Kongelig allernaadigst Tilladelse, at forsendes med Brevposten i Danmark og Hertugdømmene. Blik i Aaret 1828. - Tilbageblik i Aaret 1827. Sydamerika er blevet uafhængigt af Europa; men endnu ikke et roeligt og lykkeligt Land, thi det plages af indvortes og udvortes Krige, er foruroliget af Partienanden og af en Bakken imellem de politiske Grundsætninger, og det lider af Negerslaveriets skadelige Følger og af sine Beboeres Uvidenhed og Overtroe. Bolivars store Jdee ved en almindelig Kongres af Stater at tilveiebringe et sammenhængende System af Sydamerikas Republiker standsede ved disses indvortes Forvirringer; det forestaaende Aar vil lære os, om Planen vil blive videre udført, eller den vil henfalde. – Mexico var af alle disse Republiker den meest ordnede og den roeligste, og dog var den ikke frie for mangehaande Foruroligelser. Der forefaldt uroelige Bevægelser i Staden Durango, i Provinsen Texas, hvori en nye Republik Fredonia figurerede for et Øieblik, og af Militairen i Veracruz; dog bleve de efterhaanden dæmpede. Selv en Conspiration for at bringe Republiken tilbage under Spaniens Herredømme blev opdaget; men den blev qvalt i Fødselen og dens Ophavsmand Munken Arenas skudt. Krigen med Spanien eller rettere med Cuba blev fortsat til Søes imellem den Mexicanske Commodore Porter og den Spanske Admiral Leborde Misforstaaelser med de Forenede Nordamerikanske Stater og Grændserne og med deres Gesandt Poinsett yttrede sig allerede; de først Forbud paa de indvortes Krige, som ogsaa forrestaae det nordlige Amerika i Fremtiden. Men Handelstractater, bleve afsluttede med Frankerige, Nederlandene og England; de to første Stater bleve trættede af Spaniens Ubøielighed, England afsendte Lord Oxford som Gesandt dertil. Præsidenten Guadeloupe Vittoria, udentvivl en Mand af Talenter, og patriotisk Sindelag, holdt Staten i Orden og dens Anliggender i Balance; dog havde han bebudet ved Aarets Begyndelse Republikens Financer at være meere glimrende end de siden befandtes at være; thi det faldt vanskeligt at betale Renterne af Statsgielden. At faae Financerne og de geistlige Anliggender ordnede paa en fornuftig Maade, at vænne Tropperne til Disciplin og at indgyde Folket en passende Oplysning og Aandsstemning til en republikansk Statsforfatning koster megen Møie i Mexico, som i alle de Sydamerikanske Stater, i den sidste Tid er Forbittrelsen mod de indfødte Spanier tiltaget og af nogle Stater ere de blevne uddrevne paa en voldsom Maade. – J Nabostaten Guatimala eller Contralamerika var Tilstanden endnu langt værre; thi der rasede den vildeste indvortes Borgerkrig. Præsidenten havde et stort Partie imod sig, og Stæderne Guatimale og St. Salvador vare Sædet for forskiellige Statsprinciper, nu erklærede Seieren sig for det ene og nu for det andet Partie; det hedder at det nu skal være roeligt og det lader til som Præsidenten har faaet Overhaand; men det er ikke ret klart til hvilke Grundsætninhvert Partie bekiender sig; det ene giør beskyldninger imod det andet, og det lader til at Udlændinge have blandet sig i Spillet og hiulpet til med at udgyde Borgerblodet. – J Columbien var Tilstanden ikke mindre forvirret. Regieringen havde gjort sig skyldig i store Feil; Financerne vare i en skrækkelig Uorden; Republikens Creditorer fik ikke Renterne af deres Obligationer udbetalte og dens Credit sank overordentlig i Udlandet. Misfornøielsen med Regieringen inde i Landet var stor og det faldt ikke General Paez, som havde gjort Opstand, under det Paaskud at ville indføre det føderative System, vanskeligt at finde Tilhængere, især da hele Venezuela og fornemmelig Hovedstaden Carracas var iversyg paa det forrige Nye Granada og paa Republikens Hovedstad Bogota. Jkke allene heele Venezuela; men ogsaa Provinsen Cumana erklærede sig derfor og giorde Opstand mod sin militaire Chef General Bermudez, som var den nærværende Constitution og Vicepræsidenten Santander hengiven. Fæstningen Puerto Cabello rebellerede imidlertid mod Paez; de militaire Chefer, som beherskede Landet differerede fra hinanden i deres politiske Grundsætninger. Republikens egentlige Bestyrer, Præsidenten Bolivar, havde i lang Tid opholdet sig udenfor Republiken, først for at fordrive Spanierne fra de to Perus, og derpaa forat give de to raae Statslegemer hensigtsmæssige Statsformer. Arbeidet fandt store Vanskeligheder og paadrog ham mange Uvenner. Hans Bestræbelser for at give disse Republiker en Statsforfatning, som kunde nærme sig til den monarkiske, een af ham konstig udspeculeret Statstheorie og hans Forslag deri at udvælge Republikernes Præsident paa Livstid, opvakte en Mistanke mod ham at det var hans Hensigt at lade sig selv udvælge til Præsident for begge disse Republiker foruden i Columbien, for efterhaanden at sammensmelte disse tre Friestater til een Stat og bane sig Veien til Enevolds Herredømmet over dem alle. Ogsaa er det endnu uopklaret hvad der er hans virkelige Hensigt, om han virkelig attraaer dette, eller det er kun hans Overbeviisning, at disse fordums i Henseende til intellectuel Cultur saa forsømte Colonier trænge til at regieres under Stats forme, som have Lighed med den monarkiske, for igiennem dem at forberedes til en mere republikansk. Dette Aar vil nærmere opklare os om hans Planer; men vist er det at Mistanken imod ham udbredtes i Columbien selv og blandt de Columbiske Tropper. – Uagtet den offentlige Tilstand i Peru endnu ikke var bragt i Orden, saae Bolivar sig dog nødt til at vende tilbage til Columbien ved den forvirrede Tilstand, hvori denne Republik befandt sig. Man kan forestille sig, at han derved var i en kiendelig Forlegenhed, Par var hans Ven; men han havde gjort Opstand fordet føderative System, som Bolivar misbilligede og Paez Modstander i Bogota, Vicepræsidenten Santander stod i Spidsen for det Partie, som mistænkte Bolivar for at tragte efter Enevolds herredømmet og endog blev beskyldt for at have hemmelig conspireret imod ham og at have staaet i Forbindelse med de Misfornøiede i Peru. Den 12te Septbr. 1826 var Bolivar ankommen til Guayaqvil hvorfra han udstædede en ypperlig Proclamation til Folket. Den 14de Novbr. f. A. ankom han til Bogota hvor han tiltog sig den dictatoriske Magt, som var ham tilstaaet naar Republiken kom i Fare; derfra udstædte han ligeledes Proclamationer, lovede at ville bringe ali Orden, og erklærede sig mod den Ødselhed, som havde fundet Sted med Statens Jndtægter; den 25de Novbr. afreiste han derfra over Carthagena til Carracas, hvor han blev modtaget med en uhyre Jubel og Enthusiasme af Jndvaanerne. Han vandt strax Grev Paez paa sin Side og formaaede ham til at nedlægge sin Post. Begge Hærførere forstode udentvivl hinanden; det var nok ikke hiin saameget at giøre om at indføre den foederative Statsforfatning, som at bruge den som et Paaskud for at modsætte sig General Santander og Regieringen i Bogotta, og Bolivar kiendte nok ogsaa der sine hemmelige Fiender. Bolivar bekræftede ogsaa strax paa nye Parz i sin Værdighed og udstædte den 2den Januar f. A. en Proclamation, hvori han formanede til en almindelig Forglemmelse af alle Misforstaaelser og Partiehad og bekiendtgjorde at en nye Congres skulde sammenkaldes i Aaret 1828 for at erfare Folkets Villie, om hvorledes Republikens Statsforfatning skal organiseres. Bolivars hemmelige Hensigter maae være beskafne saaledes som de ville, saa maae man dog tilstaae at hans Fremgangsmaade var meget klog og velgiørende; thi han fik derved Partieaanden for det første dæmpet og forhindrede en Borgerkrigs Udbrydelse imellem de østlige og de vestlige Provinser. Jmidlertid var det ikke mueligt at denne temporaire Rolighed kunde tilveiebringes uden megen Misfornøielse, saavel af General Pacz Fiender, som nu ingen Hævn kunde faae over ham, som af Tilhængerne af det forderative Statsystem, som befrygtede en hemmelig Forbindelse imellem Par og Bolivar imod det; denne gav sig paa saa omfindtlige Maader tilkiende, saa at Bolivar, som stolede paa at have Majoriteten af Armeen paa sin Side, atter betiente sig af sit gamle politiske Kunstgreb og tilbød sig den 6te Februar at nedlægge sin Post; men Senatet, som befrygtede indvortes Krig, dristede sig ikke til at modtage hans Frasigelse, og han erklærede nu at ville beholde sin Post som Præsident til den store Congresses Aabning for at afgjøre den nye Constitution, hvilken blev bestemt at skulle aabnes i Marts i Staden Ocanna. Jmidlertid udbrøden Opstand i den Columbiske Armee, som havde været i Peru, og som havde iagttaget Bolivars Forhold der og mistænkte ham for ærgierrige Hensigter. General Bustamente satte sig i Spidsen for de Misfornøiede, brød med Tropperne ind i Columbien, besatte Guayaqvil den 6te April, hvilken Provins tilligemed Qvito og Popoyan truede med at ville rive sig løs fra Republiken. Bolivar udstædte en Proclamation imod ham den 19de Juni og afreiste selv til Bogotta; Santander blev beskyldet for at have opmuntret Bustamente til dette Skridt, denne marscherede nu imod Bogotta; men hans Tropper giorde Opstandimod ham og udleverede ham, ogsaa blev Oberst Elizalde, som commanderede de misfornøiede Tropper i Guayaqvil, slaget af den Bolivar hengivne General Florez. Santander tilsendte nu Congressen som Vicepræsident sit sidste Budskab, og berettede deri blandt andet: at Armeen skulde for at lette Financerne reduceres til 9970 Mand, at Folkemængden var i Republiken steget til et Antal af 2,800,000 Jndividuer, hvoriblandt derkun vare 195 Jndvandrede. Bolivar ankom derpaa selv til Bogotta og holdt et høitideligt Jndtog i denne Stad den 10de September og bragte General Urdabato med sig med en Afdeling af Tropper, som skulde marschere til de sydlige Provinser for at bringe dem til Rolighed. Han modtog Santander med Kulde, som ogsaa strax nedlagde sin Post, besvor paanye den indførte Constitution, lovede at ville bringe den indvortes Rolighed tilveie, og erklærede at han ikke vilde hævne sig paa nogen af sine Fiender; et Forhold som er en stor Mand værdigt. Aaret 1828 vil opklare os om hans sande Hensigter og om hvad han formaaer at udrette. J de Forenede Stater beskyldes han for ærgierrige Planer; men man giør ham formodentlig Uret. Lader han sig blot ikke forlede af en upassende politisk Theorie, og formaaer han kun rigtig at overskue det Folks sande Tænkemaade, som han skal bestyre, saa vil det vist lykkes ham, ved hans overveiende Talenter at bringe Orden og Fasthed tilveie; Monarkiet er nødvendigt paa Jorden, selv i Republikerne maae et temporairt Monarkie af og til finde Sted. – Bolivar havde befriet Peru fra Spaniens Herredømme, og han saae sig overalt der omgivet af Fiender; det Ayresiske Partie arbeidede mod den Columbiske Jnterresse, hvorfor de Ayresiske Officere bleve bortsendte; Chili hvori det Freireske eller Føderal Partiet fik Overhaandcabalerede mod ham; Nordamerikanerne, som med deres Krigs- og Handelskibe sværmede idelig omkring paa Kysterne, understøttede og udbredede udentvivl de føderale Grundsætninger; en misfornøiet Stemning med hans Forholdsregler udbredede sig iblandt hans egne Tropper; hvorlidet Peruanerne end syntes at være stemte for nogen politisk Jnterresse, saa dannede sig dog et Mod partie blandt Folket, som især var avindsyg over Columbiens Jndflydelse; Englænderen Admiral Guise og Peruaneren General Nicochea stode i Spidsen for de Misfornøiede; de bleve satte under Anklage; men friekiendte af Domstolen. Bolivar havde dæmpet mere end eet Forsøg paa Opstand; hans Liv havde selv engang været i Fare. Efterat han havde forladt Peru formaaede vel hans Tilhængere Kongressen til den 9de Decbr. 1826 at antage den Boliviske Constitution og udvalgt ham til Præsident paa Livstid; men den 26de Januar 1827 udbrød en Revolution; den Boliviske Constitution blev afskaffet; General St. Cruz, en fød Peruaner, blev udvalgt til Præsident. Bolivars Tilhængere bleve bragte ud af Landet; de Columbiske Tropper formaaede til at udbrede Oprøret i deres eget Land; Admiral Guise fik paanye Commanden over Søemagten. Men der herskede ingen indbyrdes Enighed imellem Peruanerne selv, nogle Provinser sluttede sig til Republiken Bolivia eller Overperu; hvor Bolivars Ven General Suere holdt den Boliviske Constitution og Roligheden vedlige; men hvilke Plataunionen ikke vilde erkiende. Jndianerne i Huante giorde Opstand, General St. Cruz nedlagde sin Post som Præsident, og naar først Bolivar faaer Overmagten i Columbien, saa staaer Perus Uafhængighed paa svage Fødder." Chili kæmpede de to Partier Enheds Partiet, eller Oligginske, som Bolivar hemmelig understøttede og det Freireske eller det føderale med hinanden; dette beholdt Overhaand; en Opstand af en Oberst Campino blev undertrykket. Tilstanden var i det Hele slet; Financerne vare i største Forvirring, den udøvende Magt blev kun maadeligt understøttet af den lovgivende: Præsidenten Admiral Blanco nedlagde sin Post under store Besværinger over Kongressens Forhold; General Freire overtog Præsidentskabet paa nye; men aftraadte det derpaa til General Pinto. Sydamerika er (saaledes som det forhen er bemærket) uafhængigt; men ikke frit og ikke lykkeligt; ikke frit, fordi det beherskes af Lidenskaberne, ikke lykkeligt fordi Statsbestyrelsen savner Orden og faste Grundsætninger, hvorved dets indvortes Udvikling forhindres Men man kunde vel ikke vente det anderledes og man maae haabe paa en bedre Fremtid.