Berlingske Tidende, 1778-11-01
Sr. Henrich Trandrup er beskikket til Bud ved det Vestindisk Guineiske Rente= og General-Toldkammer. Fortsættelse af Hans Kongelige Majestæts af Preussen Erklæring til sine høie Med=Stænder i det tydske Rige, over den Bajerske Successions Sag, og de Aarsager, som have nødet Høistsamme til at sætte sig imod Hertugdom met Bajerne uretfærdige Deeling. (See de M. T. for Sept., Octobr.) Det Østerrigske Huus har dernæst og paa en Tid af 350 Aar aldrig paatalt den angivne sig forbeholdte Ret, har og aldrig saameget desmindre kundet paatale et ustridigt Mands Lehn, som det Østerrigske Huus selv imidlertid 2de Gange er uddød i den mandlige Stamme, saasom i K. Ladislas, Hertug Albrechts Søns, og K. Carls den 6tes Personer, følgelig kunde den Østerrigske qvindelige Side Linie ikke suctedere i det Bajerske Mands=Lehn. Skulde det Østerrigske Hof antage sine Privat Skribenteres gandske ubeviislige, men høyst farlige Grundsatser, at det Østerrigske Huses Frieheds Brev gjorde sammes Qvindekiøn dygtig til at succedere i Mandslehn, og altsaa at giøre samme til et Qvinde=Lehn, saa vilde saadan Grundsats deels fordre det heele Riges største Opmerksomhed og hastige Modsigelse, og deels være meget let at igiendrive, da samme blot grunder sig paa det saa ofte bestridte Friheds Brev af K. Friderich den 1ste 1156, hvilket, om det var rig tigt, viser det lige modsadte, da det tydelig siger, at naar Hertugen af Østerrige døde uden Mands-Arvinger, skulde hans ældste Datter arve ham, men ikke, at de Østerrigske Prinzesser skulde kunne arve alle Rigs-Mands-Lehner. Den er altsaa herved noksom viist, at Keiserinde Dronningens Fordring paa Nedre=Bajern formedelst den aldrig istandbrag. te Lehns=Forskrivelse af 1426 gandske bortfalder efter alle forekommende Grunde og Omstændigheder. Vilde eller kunde man giøre Nedre=Bayern til et Qvinde=Lehn, og udleede det Østerrigske Huses Ret derfra, at Hertug Albrechts den 5te Moder var en Prinzesse af Bajern, eller at Kong Sigismund i Forbundet af 21 Martii 1426 har forskrevet Lehnet af Nedre=Bajern for bestandig til sin Datter Elisabeth, hendes Gemahl Hertug Albrecht og deres Arvinger; saa vilde ChurhuseBrandenborg have en ustridig Fortrins Ret for det nærværende Østerrigske Erkhuus, da Hertug Albrechts mandlige Stamme er udgaaet med hans Søn Ladislas, og Churhuset Brandenborg i lige Linie nedstammer fra Hertug Albrechts af Østerrige og hans Gemahlindes Elisabeths ældste Datter Anna, som var formælet med en Margreve af Meissen, og sammes eene ste Datter med Churfyrst Johan af Brandenborg; men den nærværende Østerrigske Huus nedstammede kun i den qvinde lige Linie fra Hertug Albrechts anden Datter Elisabeth, og paa den mandlige Side blot fra en Side=Linie. At Kong Sigismund under Hertug Albrechts Arvinger skal have forestaaer sammes mandlige Collatteral Arvinger af det Østerrigske Huus med sin egen Datters og hendes mandlige Arvingers Udelukkelse, er og bliver gandske urimeligt og utroeligt, da han dog ikke har taget i Betænkning at forskrive Leynet af Nedre Bajern til sin egen Datter Elisabeth og hendes Arvinger uden Forskiæl paa Kiøn. Dersom dette havde været hans Meening, saa havde den maattet være udtrykt, omendskiønt den i sig selv ikke kan bestaae med Retten. Man har overhovedet ikke anført denne genealogiske Grund af andre Aarsager, end for at vise Ubestandigheden og Følgerne af den Østerrigske Prætention, som tages af Kong Sigismunds Lehns Brev. Hans Majestet forlanger ikke at giøre det Pfatziske Huus dets ArveRettighed til heele Bajern stridig, ikke heller at betiene sig at den Ret, som tilkom ham frem for det Østerrigske Huus efter dets egne Grundsætninger, han haabede langt hellere, at naar Hr. Majestæt Keiserinde Dronningen blev underrettet om den hende forestilte Prætensions Ugrund, som hverken kan bestaae ved det Staubingske eller nærværende Dødsfald, som aldeles ikke angaaer dette Østerrigske Huus og desuden er ganske forældet, Høystsamme da endelig skulde afstaae fra samme, følge Hs. Kongel. Majests. Exempel, og ikke gjøre Huset PfalSuccessionen paa heele Bajern, som tilkom det, videre stridig, eller formindske samme. Man har maattet oplyse denne Fordring paa Nedre Bajern noget udførligere end de tvende andre paa de Bøhmiske Lehne og paa Mindelheim, saasom disse sidste ikke ere af nogen stor Betydenhed, og det Platziske Huses Skjæbne ikke hænger af samme, endskiønt de vel i den Wienske Circulair Note af 20de Jan. ere satte foran. 6) Den anden Prætension, som det Wienske Hof udleder deraf, at nogle Kredser i Ober Pfalz, som forlehnes af Kronen Bøhmen, vare aabne og hiemfaldne til samme ved den Bajerske Mandstammes Afgang, synes at miste sin Kraft, naar man betragter: At disse Kredser ere gamle Arvegodser af Huset Wittelspach, som staae til deels nævnte i Forbundet af Pavia, og ere altsaa derved endog før det Bohmiske Kiøb i Aaret 1753 blevne belagte med den bestandige og uafstaaelige Familie=Fideicommis. Da de just ved denne Tractat ere blev ne forenede med Ober=Palz og Churfyrstendommet Palz, saa have de derved bekommet den Egenskab at de ikke kunde adskilles, hvilken er tillagt dette Churfyrstendømme i den gyldene Bulle Art. 25. Dersom Kronen Bøhmen tvertimod Tractaten af Pavia siden ved visse Forliig med Kong Carl den 4de har bekommet nogle Rettigheder paa disse Districter; saa ere dog samme ved det Forliig, som George Podiebrad Konge af Bøhmen i Aaret 1465 gjorde med Huset Pfalz, indskrænkede til den Rettighed at bortforlene dem; men Lehnet selv er blevet ved Huset Pfalz, og Kronen Bøhmen er selv efter Lehn, brevet skyldig til at forlene disse Lehne til alle Lehns=Arvingeaf Huset Palz og Bajern, saalænge nogen er til af samme, ligesom disse Bøhmiske Lehne endog efter Carl den 4des Jutorporations Brev af 1355, og Ferdinands den 2dens Lehnsbreaf 1631 ere blevne Pertinens=Stykker af Tydskland og ObenPsalz, følgelig og ere underkastede den Westphalske Freds Forbindelser. Da Keyser Ferdinand den 2den har taget Ober Pfalz fra Churhuset Pfalz og overladt det til Hertugen af Bajern, og da heele Ober Pfalz i Følge den 4de Art. af den Westphalske Fred efter den Wilhelminiske Linies Afgang, skal falde tilbage til den Rudolphiniske, uden at Kong Ferdinand den 3die, som var Konge af Bøhmen og Hoved=Contrahent i denne Fred, har undtaget eller forbeholdt sig det ringeste deraf; saa maae Ober Plalz, efter alle Rettigheder, falde tilbage til den Rudolphiniske i samme Omfang, som den Bajer ske og Pfalziske Linie selv forhen har eyet samme, følgelig og med de Bøhmiske Lehne, der paa ovenanførte Maade alletider have været en Deel af Ober=Psalz og det Pfatziske Churhuses Arve=Eiendom, og paa hvilke dette Churhuus allerede og ved den Westphalske Freds udtrykkelige Ord har bekommet Med forlehning. Hs. Majest., Keiserinde Dronningen, som Efterfølger af Kong Ferdinand den 3die, kunde altsaa ikke ophæve de af ham indgaaede Forbindelser, følgeng og ikke inddrage disse Lehne, ey heller unddrage dem fra Churhuset Pfalz. 7) Keiserinde Dronningens 3die Prætension er rettet paa Fyrstendømmet Mindelheim i Schwaben, og bliver udledes fra et Erspectance Brev, som er meddeelt Erkehuset Østerrig i Aaret 1614 af Kong Mathias. Man lader samme, da Gienstanden er af ingen Betydenhed, staae ved sit Værd. Men da de Bajerske Lehns= og Allodial=Arvinger paastaae, at Hertug Maximittan af Bajern har kjøbt Herskabet Mindel heim som et Allodium, og Kong Mathias i Aaret 1618 forlehnet ham det, som et Arve=Lehn, saa synes det, at det Wienske Hof i det mindste skulde have ladet disse Bajerske Lehns eller Allodial=Arvinger saalænge besidde Mindeheim, indtil det for en Ret, eller ved et Forliig med alle Jnteressentere, i Besynderlighed med Allodial=Arvingerne, havde afgjort sin Fortrins=Ret, og ikke egenmægtig giøre sin Ret gieldende. 8) Saasnart det er viist, at Keiserinde Dronningen har ingen gammel eller oprindelig Ret paa nogle Deele af den Bajerske Arvefølge, saa kan man med Ret paastaae, at Høystsamme ikke har bekommet nogen nye Ret ved den med Churfyrsten af Pfalz den 3die Jan. sluttede Convention. Denne Fyrste har der ikke gjort andet, end antaget som grundede, forudsat og erkiendt Hs. Majests. Keiserinde Dronningens Fordringer paa Nedre=Bajern, de Bøhmiske Lehne og Mindelheim. Saasnart de ikke ere grundede, saa kan man ikke rettelig formode, at de begge høye Contraherendes Meening kunde være, at forsvare en paa Vildfarelse og en urigtig Forudsættelse grundet Erkiendelse af saa vigtige Prætensioner, uden al anden Hensigt, til en nerstattelig Skade for saa mange Jnteresserede. Man Man kan hellere vente og paastaae, at de selv skulde komme tilbage og afstaae fra samme, saa at Skylden allene forblev deres som havde optænkt saa falske Prætensioner. 9) At Conventionen af 3die Jan ikke er bleven udvirket ved Overbeviisning, eller en gandske frie Villie, men meere ved Overraskning og Trudsel, dette lader sig slutte af mange vigtige Omstændigheder, som er den eeneste muelige Art af Beviser i et Tilfælde af dette Slag. Man kan med Ret tvivle paa, at Hs. Churfyrstel. Durchlautighed af Pfalz har seet Kong Sigismunds Lehns=Brev, efter hvis Erkiendelse for gyldig han har afstaaet den halve Deel af Bajern, in Originali, eller har ladet det undersøge ved sit Bajerske Ministerium, hvilket i saadant Tilfælde, som dette, dog vel havde været fornødent; i det mindste har det Bajerske Ministerium indtil den 22de Martii forgiæves fordret dette Originale=Lehnsbreve Fremviisning. Til Overbeviisning om, at overordentlig Midler have havt stor Jndflydelse paa denne Erkiendelse, tør man kun overveye, at Churfyrsten af Psalz strax efter den Bajerske Churfyrstes Død, lod tage det heele Land ved sit Patent i Besiddelse, men ved de Østerrigske Troppers Nærmelse forandrede dette Patent, og at det Wienske Hof i sin Note af 20de Jan. selv har erklæret: at det paa den Churpsalziske Besiddelse har ladet nogle Tropper marchere til Bajern, og at en venskabeligt Bilæg med Hs. Durchl. af Pfalz kort efter er fulgt derpaa. Hvordan man nu end vil udlægge dette, saa bliver dog derved det næsten almindelige Udsigende meget troværdigt, at Churfyrsten af Pfalz ved Trudsel at miste heele Bajern, er bragt til at slutte denne saa skadelige Convention. Dersom man skulde gaae endnu videre i sin Tvivl derom, kunde man i fornødent Tilfælde anføre Tilstaaelser og andredetslige Beviis derpaa. Churfyrsten af Psalzsynes selv at give dette tilkiende, naar hans Ministre allevegne erklære, at han har maattet giøre dette Skrit, for at vedligholde Roligheden i Tydskland, Dersom man end ikke forud sætter alt dette, skulde det ikke kunde forklares, hvorledes høyommeldte Fyrste er bleven bragt til at afstaae Halvedeelen af sin ustridige Arve=Eiendom paa en blot Angivelse af et 350 Aars gammelt Brev, som han aldrig har seet, og hvorfor han har forbundet sig til, at bevise de ham tilkommende Rettigheder og Grændser, og har antaget en fuldkommen Erkiendelse af sin Bajerske Arve=Rettighed, og Haab at komme igien til de Bøhmiske Lehne som en Naade. Man tør kun igiennemlæse den heele Convention, for at betragte den, som en Virkning af Frygt, af Overraskning og af ulige Deeling. 10) Men om endog Conventionen i Henseende til Formen var regelmæssig kommet i Stand; saa blev den dog i sig selv ugyldig og intet betydende. Man har viist, at alt hvad Huse ne Pfalz og Bajern besidde ved Arvegang, ved fælles Nedstammelse fra de første Erhververe, ved Tractaten af Pavia og ved de saa ofte fornyede Familie=Forbund, er behæftet med en bestandig og uafhændelig Familie Fideicommis; saa at samme i det heele Omfang tilhører alle det Pfalziske Huses Linier som en Arv, der uadskilt maae blive dem overleveret. Man har i Besynderlighed gotgjort, at Ober=Pfalz, fra hvilket ved Conventionen af 3die Jan. ligeledes noget anseeligt er frarevet, efter Tractaten af Pavia tilhører Churfyrstendommet Pfalz, og efter den gyldne Bulle ikke kunde blive skilt derfra, og at det efter den 4de Art. i den Westphalske Fred skulde efter den Wilhelminiske Linies Afgang falde tilbage med alt, hvad der tilhørte det, til den Rudolphiniske. Man veed detsuden, at den nu regierende Churfyrste af Pfalz Selv i Aarene 1746, 1766 og 1771 har fornyet Tractaten af Pavia og de øvrige Familie Forbund, og udstrakt samme paa alle Erhvervelser, som her efter skeede, som og, at han ved et besynderligt i Aaret 1774 sluttet Forliig med den afdøde Churfyrste af Bajern, har forud betinget ikke allene sig men og sine Agnater den civile Com possession og Constitutum Possessorium, og at han altsaa har forskaffet sine Agnater en Ret, som ingen kan tage fra dem Heraf følger altsaa, at Hs. Churfyrstel. Durchl. ikke har kundet ophæve og handle imod disse hans Huses Grundlove og Forbund, ey heller adskille et saa vigtige Lehn=Hertugdom eller afgiøre noget allene dets angaaende, og i en saa vigtig Sag, uden Rigets Samtykke, uden Lehn= eller Allodial=Arvingernes Bevilgning, ja imod deres Durchlautigheders, Churfyrstens af Ziveybrück og Churfyrstens af Sachsen, udtrykkelige Modsigelse, langt mindre at han har kundet til deres største og uenstattelige Skade slutte et saa besynderligt og unødvendigt Forliig over den heele Fideicommissariske Arv efter det afdøde Bajerske Huus, og afstaae den største Deel af samme til et fremmet Huus, som ikke havde den ringeste Ret dertil. Da altsaa Conventionen af 3die Jan. er grundet blot paa en vilkaarlig Erkiendelse af en gammel prang og intet betydende Prætension, og er udvirket ved uretfærdige Midler, saa er det en Forbindelse, som ikke kan bestaae og ey giver Keiserinde Dronningen meere Ret, end hun forhen har havt. Den kunde og ikke bestaae, om man vilde indskrænke den blot til Churfyrstens af Pfalz Levetid; den skader allerede nu formeget Allodial Arvingernes virkelige Ret, ja endog Agnaternes, som vel have ingen Ret til Arve=Successionen før den Platziske Churfyrstes Død, men have dog Condominium, og for hvilke de altsaa vilde falde meget besværligt, om ikke umueligt, i Srocessions Tilfælde at giøre deres Ret gieldende, da Hs. Majest. Konserinde Dronningens Meening vel ikke kan være, at give Nedre=Bajern tilbage til Huset Pfalz efter den nærværende Chur fyrstes Død. 11) Saa fordeelagtig som denne Convention end er for det Wienske Hof, saa bliver den dog ikke iagttaget, men bestandig videre udstrækket, i det samme i Følge en Note fra det Bajerske Ministerio har indtaget 21 Amter over den gamStrandingske Andeel, og ikke vil give samme tilbage uagtet de stærke Bevæggrunde, som ommeldte Ministerium fremsætter dertil.