Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-10-04
J en Forerindring angiver han Grundene til sin Anonymitet saaledes: "At jeg ikke nævner mig, er deels fordi mit Navn i sig selv er af liden Betydenhed, deels fordi det i Sagen, der skal afgiøres, maa være af aldeles ingen. Ogsaa meener jeg, at paa denne Maade er Modpartiet nødt til, noget meere at holde sig allene til Sagen, end naar der var en navngiven Person, og altsaa Personligheder, at giøre Sidespring efter." Denne Forerindring forklarer tilstrækkelig, hvorledes det gaaer til, at Forfatteren, trods Anstændigheden og Alvorligheden i hans Præstering ikke tvivler paa, at der jo ville gives Folk, som ville lee, og Folk, som ville forarge sig over endeel af samme, og viser strax i Begyndelsen, hvor sandt det er, at han til saadanne intet Hensyn har taget.) Thi latterligere Aarsag kan en litterarisk Dommer, der vil afgiøre en Tvist mel 9 Septemberheftet, 1814. S. 260 til Enden. tem Litteratorer, neppe angive til ikke at nævne sig, end den (ellers i sig selv meget gode) at hans Navn er ubetydeligt, og at det i en Sag, der skal afgjøres ved litterarisk Autoritet, maa være af aldeles ingen Betydning, hvorledes denne Autoritet er beskaffen, synes virkelig en Sætning, man i høi Grad maa forarge sig over.*) Endelig er den Meening, at Modpartiet paa denne Maade nødes til noget meere at holde sig allene til Sagen, baade latterlig og forargelig, latterlig nemlig, forsaavidt ingen kan nødes til en plat Umuelighed "*) - og forargelig, da, hvis det lod sig giøre, det altid vilde være høist ubilligt, at tvinge sin Modpart til blind Fægten mod en usynlig Autoritet, naar man selv fægter seende mod den synlige. Jeg vil antage at den præsterende Hr. Anonymus, der vil, at man paa hans Æresord (som om en Annonymus havde Ære at tale med!) skal troe ham, naar han forsikkrer, at han, langt fra at være Herr Rahbek selv, ikke engang af denne Mand har faaet den fjerneste Anledning til at forsvare ham **), virkelig i denne Punkt har Ret, saa forhindrer dog denne negative Beskaffenhed ikke, at han jo gjerne positiv kan være det Modsatte af en Autoritet i Litteraturen. Jeg sætter det Tilfælde, at han var, hvad man kalder: ikke rigtig i Hovedet (af hans Forerindring skulde man næsten troe det) eller at han gik i Barndom eller at han, for Resten klog, velstuderet, og Mand af Smag, havde den Skrøbelighed imellem J sin Anmeldelse anmærker Forfatteren, at min Beskyldning, formedelst det Navn, hvorunder den er fremsat, kunde faae nogen Vægt. Han antager altsaa selv Navn Værdie i navnlige Sager. *) Det er endog urimeligt, blot at forlange af mig, at jeg, der har holdt mig allene til Sagen, skulde holde mig endnu meer allene dertil (da allene ikke taaler nogen Forstærkelses= eller formerelsesgrad, end sige, nøde mig til saadant. Det er, som om jeg vilde vinge Herr Forfatteren til at være noget meere anonym. er) Det kan for Resten meget gjerne være, at Her Rahbek ikke har givet fierneste Anledning til en Apologie for hans dramaturgiske Virksomhed. Han har givet saa meget desmeere til at angribe den. skunder at drikke sig en lille Ruus, og den endnu større, i en saadan at bringe sine forstyrrede Tanker paa Papiret – (hvad kan man ikke sætte open Anonymus, der vil nøde sit Modpartie til noget meerne at holde sig allene til Sagen. og sølv dog tilstaaer at skrive deels forsinegen Skyld?) – jeg sætter (fra en anden Side betragtet) at han er Hr. Rahbeks personlige Ven eller min personlige Fiende, eller begge Deele (hvid kan en Anonymus ikke være?) hvilken Betydning havde da hans Mellemkomst i en Sag, som den her handles om, Paa Grund af alt dette, og i Betragtning af den Omstændighed: at Hr. Rahbek selv allerede (som han forsikkrer) har yttret sin Utilfredshed med at vorde forsvare ved hans Pen, holde vi det for aldeles under vor litterariske Værdighed ved denne Leilighed, af gjøre en Undtagelse fra vor gamle Regel, aldrig at svare paa Udfordringer af Krybeskyttere. Da vi med alt det ikke tvivle paa, at denne navnubtydelige Apologet, trods sin latterlige og forargelige Præstering imod den Paagjældendes Villie, trods sin pedantiske Anvendelse af syllogistige Former paa blotte Jnductioner, og trods den yderlige Uvidenhed han overalt røber, endog i sin Christendoms lære, ved, f. Ex. at spørge, om Religionens Stifter indsatte Sjælesørgere!" meener det alvoriærligt, og godt med hvad han kalder Sagen og sig selv og da han i det mindste, trods Anonymitetens Skjul og den gule Athenes Skjælde, Fristed, har holdt sig fra grove Personligheder have vi troet, ikke at fornedre os med denne trykte Anmærkning, og for saavidt offentligen at tage no ger meere Hensyn paa hans Krybeskytterie bag de parnassiske Tremarks Gjærde, end paa hans Kammerats i Anonymiteten, den saa kaldte Hans Mikkelsens. Den 30te Septbr. 1818. Baggesen.