Berlingske Tidende, 1793-02-18
Slutningen af høisalig Ludvig VI Testamente. Jeg anbefaler mine Børn paa det eftertrykkeligste, næst det de skylde Gud som bør foretrækkes Alt at være bestandig enige, blive deres Moder undergivne og lydige, og være erkiendtlige mod hende for al Omsorg og Møle, som hun har for dem, og til Erindring om mig. Jeg beder dem, at ansee min Søster som en anden Mader. - Jeg befaler min Søn, dersom han havde det Uhæld, at blive Konge, at betænke, at han skylder sig gandske fine Medborgeres Lykke, at han maae forglemme alt Had og al Hevngierrighed, og især alt hvad der angaaer den Ulykke og de Fortredeligheder, som jeg lider, samt at han ikke kan giøre Folket lykkeligt, undtagen naar han regierer efter Lovene; men tillige, at en Konge ikke kan forskaffe det nogen Ærefrygt, eller udføre det Gode som han har i Sinde, naar han ikke har den fornødne Magt, og at han ellers, naar han er bunden i sine Operationer, og ikke indskyder nogen Ærefrygt, er meere skadelig end nyttig. - Jeg anbefaler min Søn, at antage sig alle dem, som vare i min Tieneste saafremt han kommer i saadanne Omstændigheder, som give ham Evne dertil, og at betænke, at det er en hellig Pligt, som jeg har viist mod deres Børn og Paarøren. de, som have tilfade Livet eller ere ulykkelige for min Skyld. Jeg veed, at der blandt dem, som vare i min Tieneste, ere adskillige, som ikke have forholdt sig saaledes, som de burde, ja endog viist sig utaknemlige; men og tilgiver dem (i uroligeOveblikke og naar Lidenskaberne herske er man ofte ikke Herre, over sig selv) og jeg beder min Søn, naar han finder Leilighed, dertil, kun at tænke paa deres Ulykke. - Jeg ønske her at kunne bevise dem min Erkiendtlighed, som have viist mig en sand og uegennyttig Padest, naar jeg paa den ene Side var paa det føleligste angrebet ved Uraknemmelighed og forudfattet Had af de Personer, mod hvilke og deres Paarørende og Venner jeg stedse havde viist mig godgiørende, saa havde jeg paa den anden Side den Trøst, at see den Yndest og uegennyttige Deeltagelse, som mange have viist mig. - Jeg beder dem, at modtage min Tak derfor. Jeg maatte i den Tilstand, hvori Sagerne nu ere, troe, at sætte dem i Fare, dersom jeg erklærte mig tydeligere; men jeg anbefaler min Søn, især at søge Leilighed til at kunne finde dem. - Jeg skulde imidlertid fornærme Nationens Tænkemaade, dersom jeg ikke offentlig anbefalede min Søn de Herrer Chamilli og Hue, hvis sande Tilbøyelighed for mig bevægede dem til at indslutte sig med mig i denne sørgelige Boelig, og som nær vare derved blevne ulykkelige Ofre; Jeg anbefaler ham ogsaa Clern, hvis Omsorg jeg, i den Tiid han har været hos mig, har Aarsag at rose. Da han er den, som indtil Enden er bleven hos mig, saa beder jeg Herrerne af Municipaletætet at tilstille ham mine Sager, mine Bøger, mit Uhr, min Børs, og de andre Smaatting, som ere nedlagte til Forvaring i Borger=Conseiler. - Jeg forlader ogsaa gierne dem, som have holdt den slette Opførsel og den Tvang, som de have udøvet mod mig, for roesværdig, jeg har fundet nogle følsomme og medlidende Siæle; disse nyde den Sindsrolighed, som deres Tænkemaade maae forskaffe dem. - Jeg beder de Herrer Maalesherbes, Tronchet og Deseze herved at modtage min hele Taksigelse og Udtryk af mine Følelser for al den Omsorg og Umage de have gjort sig for min Skyld. Jeg sluttet med at erklære for Gud, og færdig at træde frem for ham, at jeg ikke forekaster mig nogen af de Forbrydelser, som man har fremført mod mig. - Dobbelt udfærdiget i Temple=Taarnet, den 25de December 1792. Undertegnet. Ludvig.