Jyllandsposten, 1838-05-28
Af de nye Lovudkast, som i denne Deres Samling ville blive Dem forelagte, ere flere blevne fremkaldte ved Petitioner enten fra denne høitagtede Forsamling eller fra Provindsialstænderne for Østifterne, eller fra begge tilsammen. Men adskillige ere der og, som Regjeringen uden saadan Tilskyndelse har fundet sig opfordret til at fremkomme med, ligesom der og ere nogle, med Hensyn til hvilke Stændernes Andragende har mødt en tidligere tagen, allerede for en Deel udført Beslutning. De Lovarbeider, der saaledes komme under Deres Overveielse, ere mange og tildeels af et betydeligt Omfang. De udbrede sig over de forskjelligste Grene af Lovgivningen og ere for en stor Deel af en høist indgribende Vigtighed. Saaledes ere der tvende, som gaae ud paa at bringe større Eenhed og Forholdsmæssighed Straffen for nogle af de betydeligste Forbrydelser. Andre have den egentlige Civillovgivning til Gjenstand, og de turde indeholde ikke uvigtige Forbedringer i de Love, der skulle lette og betrygge Borgernes indbyrdes Samqvem. Ogsaa sigte enkelte til at afhjælpe Ufuldkommenheder i de Regler, der angaae Rettergangsordenen. Adskillige gaae ud paa Forbedringer i offentlige Indretninger, der ere af høi Jnteresse for Statsborgerne. Det Hele vil vise Dem, hvilken særdeles Virksomhed der siden De sidst vare samlede har været i Regjeringens Organer. Men hvad der herved især fortjener Erkjendelse, og hvad De, mine høitagtede Medborgere, vist med Glæde ville erkjende, er Kongens personlige Deeltagelse i Arbeiderne. Hvor, som har havt Leilighed til at gjøre sig bekjendt med de lange i flere Maaneder næsten daglige Statsraadssamlinger, hvori hine betydelige, forud af Kongen gjennemgranskede Arbeider paa det omhyggeligste bleve drøftede; hvosom har været Vidne til den Udholdenhed, det Liv, den Jnteresse, hvormed Kongen efter flere Timers foregaaende Sysselsættelse med andre Statens Anliggender, ofte gjennem 6 a 7 Timer har ledet disse Overveielser, han har fundet en ny Bekræftelse paa den glade Erfaring, at Kongens Sundhed og Kraft ikke mindre end hans Kjærlighed til sit Folk er usvækket. Mig randt idelig og idelig de Ord i Minde, som Digteren i hans Manddoms blide Morgenrøde, lagde ham paa Hjerte, at det er Arbeid at regjere." Kongen har nu i de 54 Aar, der siden ere førte bort af Tidens Strøm, daglig givet Vidnesbyrd, om denne Sandhed, men hans Virksomhed i dette nyeste Afsnit af hans daadrige Liv turde endnu give dette Vidnesbyrd ny Styrke. Sandelig den, i hvis Lod det er faldet at see denne Virksomhed, og hvis Opmærksomhed det ikke er undgaaet, hvor aldeles Kongen betragter alle hine Anstrængelser som noget, der ligefrem bør være, uden at ville vide noget af, at der heri er noget Særdeles, han har ret maattet indsee og fole, hvorledes Kongen i sin inderste Bevidsthed er gjennemtrængt af Forestillingen om sin Kongemagt som et helligt Pligtkald til at arbeide fordet Folk, hvortil han af den Herre, der er over alle Ting, er sat til en Fader; men hvad kan være glædeligere og tillige meere opfordrende for Enhver til trofast Ridkjærhed i det ham betroede Kald, end i Kongen at finde et saa lysende Mønster paa det Sind, der giver enhver menneskelig Virksomhed, hvad enten denne saa træder frem paa Samfundets Høidepunkt eller er indskrænket til Livets snævreste Forhold, sit rette Værd, sin fulde Betydning. Det er heller ikke nogen ringe Opgave, Kongen stiller Deres Arbeidsomhed, ædle Medborgere, naar han forlanger, at De i en Tid af 3 Maaneder skulle saaledes gjennemgaae og overveie saa mange og betydelige Lovgivningssager, at De derover kunne meddele ham Deres vel overlagte Mening og Raad. Men han veed, at her findes Rigdom paa god Villie, og han har fra Deres forrige Samling erfaret, at De ogsaa ere i Besiddelse af gode Kræfter; han tager vist heller ikke feil, naar han forudsætter, at den Erfaring, som De nu have erhvervet paa den forhen uvante Bane, har sat Dem i Stand til endnu bedre at benytte alle de Kræfter og Jndsigter, der ere til Deres Raadighed. Det blev desuden fornødent, saaledes at begrændse Tiden for Deres Virksomhed, dersom der skulde levnes behørig Tid til siden at gjennemarbeide de mange forskjellige Sager, som efter alle 4 Stænderforsamlingers Tilendebringelse skulle nyde endelig Afgjørelse og forberede hvad der skal forelægges de tilkommende Forsamlinger. Det vil endvidere bidrage meget til at spare Deres Tid, naar Alle, der her ville bringe Noget i Bevægelse, vide det forud, at de betimelig bør komme frem dermed, og at her kun er Tid for saadanne Forhandlinger, hvorved noget Gavnligt kan ventes udrettes. Dog jeg forestiller mig, at Kongen gandske har mødt Deres egne Ønsker ved at sætte hiin Tidsgrændse. Han havde endog ønsket at have kunnet spare Dem en Deel af den for Manges egne Anliggender kostbare Tid, som er bestemt til denne Forsamling, men der maatte dog gives saa rum Tid, at De med de Anstrengelser, som han venter af Dem, blive i Stand til modent at overveie og tilendebringe de Sager, hvori han har opfordret Dem til at meddele Deres Raad, og ved Siden deraf endnu at kunne sysselsætte Dem med de Anliggender, hvori De iøvrigt maatte finde, at Deres Deeltagelse kan være til sandt Gavn. De ville nu snart komme til at lægge Haanden paa det Værk, som er Dem betroet. Jeg tvivler ikke paa, at De ville udføre det med Held, og at den nye Jnstitution, til hvis Tjeneste den offentlige Tillid har kaldet Dem, nu vil gjøre et Fremskridt til yderligere Udvikling- og Modenhed, der vil svare til den hæderlige Maade, hvorpaa den saavel her som i Roeskilde først traadte frem, at denne Stænderforsamling vil indeholde en ny Bekræftelse paa Kongens Tanke, at en aaben Meddelelse og gjensidig Forklaring over Landets Anliggender mellem Regjeringen og Folkets udkaarne Mænd vil være den sikkreste Borgen for, at Konge og Folk stedse ville forstaae hinanden og elske hinanden; og at saaledes Kongens Magt til at fremme sit Folks Hæder og Held vil befæstes, medens hans derpaa rettede uafladelige og vel overveiede Bestræbelse stedse ville finde fuldere og fuldere Erkjendelse. Efter Evne at medvirke til Opnaaelsen af dette skjønne Formaal er ogsaa Gjenstanden forden Tjeneste, som er mig anviist, og saa langt end det, jeg kan udrette, vil blive tilbage for mine Ønsker, saa frygter jeg dog ikke for at arbeide forgiæves. J det jeg dybt føler Svagheden af mine Kræfter, føler jeg mig dog stærk ved Bevidstheden og Kongens og Folkets Tillid. Naar jeg beder Dem, hæderværdige Medborgere, at den Godhed og Velvillie, hvormed De, da jeg forrige Gang udførte hiin Tjeneste, modtoge mig og igjen skiltes fra mig, maa vedblive at følge mig, saa er det vist ikke Lidet, jeg beder om, ja det var min Tanke umuligt at udvide dette Ønske. Men jeg veed med mig selv, at jeg har viist mig for Dem gandske som jeg er, jeg kan derfor ikke forestille mig, at Deres Sind imod mig skulde omskiftes. Og om jeg end for en stor Deel finder andre Jndivider end dem, med hvilke jeg forrige Gang var traadt i Forbindelse, saa ere de mig dog derfor ikke alle fremmede; tvertimod finder jeg iblandt dem nogle, der forhen have givet mig tilforladelige Beviser paa deres venskabelige Sindelag. Men desuden nærer jeg den glade Overbeviisning, at den samme velvillige Forudsætning, hvormed forrige Gang ogsaa de, der personlig vare mig fremmede, kom mig imode, havde sin Rod i en hos mine Medborgere almindelig Godhed for mig, og at den samme Færd, hvorved jeg da vedligeholdt hiin Stemning, fremdeles vil have samme Virkning. Efter denne Tale udbrød Forsamlingen eenstemmig: Længe leve Kongen.