Berlingske Tidende, 1832-05-25
et har behaget Forsynet Tirsdagen den 22de Mai 1832, om Morgenen Kl. 5, at bortkalde til et bedre Liv vor inderlig elskede Broder, Jsaac Wulff Heilbuth, i en Alder af 60 Aar og 4 Maaneder; hvilket herved bekiendtgiøres for fraværende Slægt og Venner. vrnrissur. Ved Viched veed jeg, - thi flere end een troværdig Mand under I rettede mig derom. - at nogle af Hovedstadens Rygtemagers have dristet sig til, i offentlige Kredse, at paadigte mig den Uværdighed, at jeg skulde havt hemmelig Deel i det, der i forskjellige Blade er skrevet i Anledning af Indbydelsen til at stifte et Selskab til Hesteavlens Fremme i Danmark." Det er min Pligt mod Sandheden, mod det ærede Publicum, - der ved adskillige Leiligheder, har Værdiget min Stræben for Danmarks Hesteavl og Landoeconomietillidsfuld Opmærksomhed, - det er Pligt imod mig selv. - offentligen at meddele, at jeg aldrig, hverken directe eller inddirecte- har havt nogensomhelst optænkelig Deel i det, der er skrevet imod hiin Indbyndelse. Over en slig Undersundighed er - det tör jeg vel selv sige - min Charakter ophöjet. Sligt venter man ikkun at en tvetunget Stakkel, som Kryber i Støvet for Stormanden, men hemmeligen complotterer imod ham, naar han derved kan opnaae egennyttige Hensigter, og derfor ofte selv binder det Riis, hvormed hans Falskhed tugtes. Jeg maatte jo i Særdeleshed, ved en saa uværdig Adfærd, paadrage mig retsindige Medborgeres Ringeagt, thi ved flere Leiligheder har jeg yttret, at jeg for min Person foragter Anonymitet i Almindelighed og holder den for et ofte anvendt Skalkeskjul; desuden har jeg erklæret til adskillige Hædersmænd, at jeg i Fölge de dyrtkjöbte Erfaringer, som jeg i de sidste Aar har indsamlet, under nærværende Omstændigheder aldeles ikke vil befatte mig med nogensomhelst offentlig Virken for Danmarks Hesteavl og Landoeconomie. Ingenlunde er denne Beslutning anlediget af saaret Forfængelighed, nei, den er ene en Fölge af utrolige Krænkelser. der tilføjedes mig af Enkelte, om hvilke jeg havde skjellig Grund til at troe, at de vilde mit Vel fordi de erkjendte mine Hensigters Uegennyttighed og tillagde mine Evner en Roes, som Beskedenhed forbyder mig, selv at tilegne disse. Ei heller maa man tiltroe mig den usle Arrogants, at jeg skulde mene, at Danmarks Hesteavl og Landoeconomie vil savne min Bistand, Men det tör jeg vel uden Ubeskedenhed mene, at dersom enhver dansk Embedsmand havde virket med den Kraft, Vegennyttighed, - og maaskee Conduite - den ham anbetroede Embedstilling, hvormed jeg har virket som Privatmand i hine tvende Fag, da vilde man uden Tvivl have seet et heldigere Resultat af mangen offentlig Indretning. - Endelig tillades det mig, med Hensyn til hiin aldeles ugrundede, uanledigede, höis fornærmelige Beskyldning, at tilsöje: at det vilde have været ligesaa taabeligt som uværdigt, om jeg havde tilbudet Vedkommende sligt Haandlangeri, thi jeg vilde derved have udsat mig for en haanligt, men velfortjent Afslag. Dette vilde jeg ingenlunde undgaaet, dersom jeg med et saa ublu Andragende havde vovet, at nærme mig en aandrig og ædel Fyrste, der foragter og hader Smiger og Snigveje, fordi han selv er et Mönster paa Aabenhjertighed og Retskaffenhed. Med uskrømtet Smerte beklager jeg, om det er saa, at Han Durchlauchtighed Hertugen af Augustenborg nu ikke vil besatte sig med Bestyrelsen af hiint Selskab. Skjöndt det vel kan være muligt, at ogsaa Andre kunne före til det Maal, som Selskabet har foresat sig, saa er det dog höistsandsynligt, at ingen med större Sikkerhed kan lede Hesteavlens Forædling i Fædrenelandet end vor i Faget saa Kundskabsrige og erfarne Hertug, som i Gjerningen har viist, at Han fortrinligen formaaer at udføre dette for Staten saa vigtige Hverv efter Grundsætninger, der ere erkjendtesom rigtige, og som derfor er i tryg Besiddelse af Nationens nindskrænkede Tillid. Jeg glæder mig imidlertid ved det Haab, at den Meningsforskjellighed, som er yttret i offentlige Blade om Maaden hvorpaa de eenstemmigen antagne Midler til Hesteavlens Forædling skulde anvendes, og som nylig tog en saa uheldig Retning, at Sagen selv derved maatte lide, nu synes at ville ophöre. Den oplyste, charakterfaste Fyrste, som med Energie og lver, ophöiet over ethver smaaligt Hensyn, har virket saa Meget til vor Hesteavls Fremme, vil vist heller ikke ved denne Leilighed indlade sig paa videre Forklaring, thi - Han behöver det visseligen ikke, enhver Sagkyndig der havde den Lykke at besee Hs. Durchlauchtigheds Stutterie maatte jo indrömme, at Han fremfor nogensomhelst Anden, i vort Fædreneland, bar practisk beviist Rigtigheden af sine Anskuelser i Henseende til Hesteavelens Forædling. Neergaard, Generalkrigskommissair. Naa trykkes I Kjöbenhavns Politeret, den 25de Mai 1832. Holm.