Politivennen, 1806-01-01
Ønsker, tilegnede det kal General-Toldkammer, i Anledning af sammes Lysning efter Artillerklærlinger for Vestindien. J Addressavisen læses følgende Avertissement: For at udsendes til St. Croix i Vestindien som Lærlinge ved Artilleriet, behøver General-Toldkammeret nogle sunde unge Mennesker af gode Sæder ikke over 18 Aar gamle, som have staaet til Confirmation og kunne nogenledes skrive og regne. Jndtil de kunne sættes i virkeligt Nummer som Constabler, sørges ved en Skole-Jndretning for deres videre Oplærelse, og kunne de da, saaledes oplærte og vante til Orden og Landet efter at have tjent i viss: Aarhave Udsigt til, i Landet ved egen Flid at finde Leve rød, hvis de der ønske at forblive. J andet Fald gives dem frie Hjemrejse. - De Forældre eller Formyndere, som maatte finde det passende saledes at sætte de under deres Varetægt værende Unge i Vej, ville derom henvende dem til Pakhuus orvlteren Højesterets Advokat Lange bo ude paa Nørregade No. 244 og 45, for nærmere at underr tis om Vilkaarene. Udgiveren, der selv flere Gange og flere Aar har været i Vestindien, kjænder saavel Soldatens Kaar sammesteds, at han noget efter sin Hjemkost drira i 1791, fandt det sin Pligt ved en off ntlig Advarsel i Addresavisen, at raade enhver fornuftig Haandverker (thi disse hvervedes d naang til Soldater didover) fra at lade sig lyst af den tilsyneladende høje Sold. Afd. S kr. Hauber turde ikke indrykke Bekjendtgjerelsen men Gen. Toldkammeret, som han derom adspurgte, erklærede ham, at det ikke var imod at enhver frimodigen sagde sin Mening. mit Avertissement blev indrykket, om jeg har den behagelig Tro, at det hindre de mangen brav Haandværker fra en overilet Beslutning. Til et Kollegium, hvis Mænd besjæles af saa værdig en Tænkemaade, tør jeg derfor med fuld Tillid fremsætte mine anstændigen frimodige Yttringer og Ønsker ihenseende tild nye Jndbydele. 1) Man forlanger unge Mennesker Under 18 Aar; men dette er netop den Alder, da saadanne fattige unge Drenge skulle lære et Haandvrk eller en Levevej. De komme nu over til et Land, hvor kun liden Lejlighed er, til at lære Konster og Haandværker, og hvor deres militære Beskæftigelser desuden vel hind e dem derfra. De ville altsaa, naar de om visse Aar ere løste af deres indgangne Forpligtelse, være næsten aldeles udnligge til at ernære sig i V stindien, hvor grovt Arbejde er en Skom, som en Blank ikke kan udholde, fordi den sætter ham i lige Klasse med Negeren. Kommer denne udtjent Yngling tilbage til Fædrelandet, hvad kan dette da vente sig af ham. Med sine Artillerikundskaber kan han ikke ernære sig, med mindre han atter lader sig hverve, og dette var da kun en maadelig Erhvervelse for det, han underkaster sig ved at anden som Artillerklærling. Jeg ber forklare dette, og troer at kunne gjøre det tilstrækkelig ved at forestille følgende Sandheder 2) Klimtet er vel ikke usundt (og mindst paa St. Croix) for den, som ikk har daarlig Pleje, som kan leve uden strængt Arbejd, uden at være udsat for Regn. Jlinger, for Middagssol, og for Nattekulde, dog sundt som det danske er det dog ikke under nogen Betingelse. Men kan man love Lærlingen de benævnte Forskaanelser? b) Sygdommene ere hæftige, Doktorerne ikke sjælden maadelige, og Lægemidlerne meget dyre. Det forstaaer sig, Regjeringen giver Doktor og Lægemidler. Men i Vestindien er god Spisning, og især god og megen Maaderavin, den eneste probate Kur i de gængseste Sygdomme! Den gamle Dr. Corr, paa St. Thomas, har selv fortalt Udgiveren, at da Forraadnelsesseber havde angrebet et Krigsfartøjs Mandskab, og han ordinerede 3 Flasker gl. Madera daglig for hver Mand, blev der svaret, at man ikke torde sætte sin Konge i saadan Udgivt. Folket kom op i et lummert Hospital, fik ingen Maderavin, og døde som Fluer. c) Saa luftige Værelser, som Klimatet udfordrer for Sundheden, kunne vore Forter knap yde Offisererne, men aldeles ikke Soldaterne, og rimeligen ikke heller Artillerilærlingerne. c) J Europa trøster Soldaten sig ved Æren, og naar han er ren og manerlig, kan han gjøre Fordring paa samme Agtelse, som enhver anden skikkelig Man. Dette er ikke Tilfældet i Vestindien, hvor selv Negeren anseer Soldaten, som en blank Slave, og til Forskjæl giver ham Øgenavnet Soldatblanko. 2) Kollegiets Jndbydelse kalder disse Drenges Antagelse en Vej. Men mon ikke ved dette Ord forstaaes i Almindelighed, noget ganske andet, end hvad deres Tilstand efter det Ovensagte kan være, eller end hvad Jndbydelsen yttrer mindste Løvte om. Jeg tør fremsætte den Formening, at dette Ord er altfor lokkende. 3) Dersom en Fader vil i Følge Jndbydelsen lade sin Søn antage som Artillerilærling, da kan vel ingen have at sige derimod, thi en Fader elsker jo vel sin Sønog skaffer sig først de fornødne Kundskaber om de Kaar han hensætter ham i, under den Tid af hans Levealder, som er den vigtigste for hans hele øvrige Tilværelse. Men jeg tør ærbødigen fremsætte det Ønske, at det ikke tillades nogen Moder (Enke) at afgjøre paa denne Maade sin Søns Skæbne. Hun kan vel elske ham nok, men til at bedømme de tilbudte Kaar er hun ikke dygtig. End mindre vilde jeg ønske, at det stod i nogen Formynders Magt, saaledes at raade over sin Myndlings Ve og Vel. Hans Kjærlighed for Drengens kan ikke være en Faders, hvor god og retskaffen en Mand han ellers kan være. Formynderskab er jo et Onus, en Tvangspligt. Formynderkjærlighed staaer ikke i meget bedre Ord, end Stiffaderkjerlighed. Det er at befrygte, at mangen Formynder vil her see en god Maade til at blive en tung Byrde løs. Jeg kan ved denne Lejlighed ikke undlade at anmærke, hvormeget det maae glæde enhver, at Jndbydelsen ikke giver mindste Yttring om, at unge Drenge selv kunne bestemme sig til dette Hverv, eller efter saadan Drenge-Bestemmelse antages. Endelig fremsætter jeg dette sidste ønske, at det høje Kollegium vilde, tilligemed de Vilkaar, som meddeles, lade give en Liste over Fødemidlernes Pris i Vestindien. Da jeg for 16 Aar siden veder, var den saadan, at en enlig Person ikke kunde skaffe sig den Kost, som i Kbhvn kan haves for 2 Mk. dagl a (og det kan en arbejdsom Soldat magelig fortjene i Kbhen) for mindre end 8 til 10 Mk. Og Priserne ere siden den Tid blevne meget højere. Det høje Kollegium ville gunstigen optage disse mine Pitringer, og værdige dem sin indsigtsfulde Drøftelse. Jeg har indskrænk t mig til den ukunstlede Sandhed, og med Flid fraholdt mig al Deklamering, hvortil Emnet byder saa stor en Hank.