Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1810-02-06
Paa min Reise fra Kjøbenhavn til Jylland, saae jeg den 28 Januarii d. A. paa det odenseiske Theater opføre et Stykke under Titel: Kandestøberen, et Vaudeville-Stykke i fire Optog, efter Holbergs politiske Kandestøber, frit bearbeidet, af G. F. (skal vel være Skuespiller-Truppens Formand Franck). Musiken ordnet af Treusche. Huset var saa propfuldt, at her, ligesaa lidet som i Hovedstadens Skuespilhuus, ikke fandtes Spor af Tidernes Trang. Med en Borgermand, der af Byen, som stod ved Siden af mig i det saakaldte Parquet, indlod jeg mig i en Samtale, og han fortalde mig, at neppenen tredie Deel af den samlede Hob forstod Tydsk, men at disse tydske Skuespil dog havde stort Tilløb, fordi de vare fulde af Løier. Om Manden havde Ret eller ikke, vil man kunne skjønne af nedenstaaende Fortælling, hvorunder jeg blot anfører et og andet af de Pudseerligheder, som forefaldt under Scenerne af det opførte Stykke. - J første Acts anden Scene kommer Henrich slæbende ind paa Theatret med en stor Ølkande, hvoraf han først drak, og den tjente ham derefter til at sidde paa under 2den Acts 3die Scene, der hvor Collegium Politicum holdes. Under denne Scene gjør Henrich tillige adskillige Pudsemagerier, blandt andet sætter han en Narrehat af Papir med en høi Top paa een af de politiske Herrers Hoved, og derefter antænder han den i fuldt Blus. Denne Jldebrand, som ingenlunde forstyrrer det politiske Selskab, vakte næsten almindelig Latter hos Tilskuerne. Den tydske Bearbeider af Holbergs Original lader sig heller ikke, som han, nød med, at lade det blot komme til Ordstrid og Støien mellem det politiske Selskabs Medlemmer; men adskillige af disse Herrer komme, under den opstaaende Strid, tillige under Bordet og Stolene ovenpaa, og hvad der især forhøier denne Scene, er at en Herr Meelstøv (Friseur, og Medlem af det politiske Selskab) overslaaer nogle andre af sine Ordensbrødre med Meel, og hvor kunne nu slige Moersomheder andet end finde Tilskuernes bifald, der ogsaa blev udtrykt ved lydelig Latter. De Raadsherrer, som under 3die Acts 2den Scene lykønske Borgermester v. Bremenfeldt, opvarte ham her paa Latin, der ogsaa har god Virkning paa Tilhørerne. Fru Borger mesterinde v. Bremenfeldt var ret artig udmeiet. Fjerene i hendes Soelhat lignede fuldkommen en Kanehest's Top; hun har paa Siden et Uhr af omtrent en Tallerkens Størrelse, og en rund Pretension paa Brystet, af omtrent 6 Tommers Diameter. Henrichs Liberie var broderet med Sølv papir, og han havde det Uheld (uden Tvivl hørte ogsaa dette til Bearbeiderens Opfindelse) at stikke Jld i Galonerne, der glædede mange blandt Tilskuerne. Den omskabende Forfatter lod sin von Bremenfeldt, ikke, som Holberg, blot true med at ville hænge sig og tillave Rebet, men han morede sit Publicum ved at lade det see, hvorlunde von Bremenfeldt virkelig hænger sig, og i det han har Strikken om Halsen, opparter v. Bremenfeldt Tilhørerne med en Afskeds=Arie; men til Lykke, ret som Arien er ude, og v. Bremenfeldt for Alvor skal sammentrække Strikken, faaer han Efterretning om, at han ikke er Borgermester, og frafalder naturligviis sit Forehavende. Under Stykket faaer man ellers adskillige Arier, hvorved dette Bessermachen skal glimre. Hvad om vores Holberg fra Graven kunne see hans politiske Kandestøber, saaledes omstøbt og forhutlet? Hvad om han kiendte Nutidens Smag, der kunne finde Behag i saadanne Harlekinader, Mon han ikke da ville udraabe: og tempora, o mores.