Aarhuus Stifts-Tidende, 1820-10-26
Blandinger. Fortsættelse af Broughams Forsvars, tale for Dronningen af Engelland. - Jeg er der for at omstøde den mindste som den største Anklag imod Dronningen; jeg erklærer hver den for Falskner og Logner som beskylder Hs. Majestæt for usædelig Opførsel. Jeg paastaaer, at Anklagen er usand; jeg siger, den er ikke beviist ved Vidnerne; jeg vil bevise, at Vidnesbyedenne selv kuldkaste den. Mylords, Mademoiselle De mont søgte at faae Eders Herligh der til at troe, at hun havde seet Bergamt i bare Skjorte komme ud af sit Værelse, endogsaa uden Slaaprok, og spadsere ind i Dronningens Sovegemak, Snildelig har Demont ikke angivet Tiden naar denne Scene forefaldt, men hendes egen Søster, der endnu befinder sig i Hs. M. Tieneste, vil kunne tilintetgiøre hendes hele Udsagn. Demont besvor, at Bergami, hiin Nat han vendte tilbage fra Sharnitz, i gik lige ind i Dronningens Værelse og tilbragte der den øvrige Deel af Natten; men jeg vil bevise, at Hs. M. en Time efter hans Ankomst fortsatte sin Reise og neppe talte med ham; at hun laae i sin fulde Reisedragt paa Sengen for aaben Dør, og at alle hendes øvrige Domestiqver havde samme Adgang til hende som Bergami. J Majoceies Vidnesbyrd fandt Brongham saa mange lovereensstemmelser, at han ligefrem erklærede ham for Meeneder. Angaaende det afskyelige Udsagn af Marqveuren fra Triest lagde Brousham: "Dette Afskum at Menneskeslægten skal i det mindste ikke komme ustraffet fra sin Meenhed, thi jeg skal bevise, at han svor falsk. - Efter saaledes at have giennemgaaet de vigtigste Vidneudsagn, bad Hr. Brougham bemærket hvorlunde det var stridende med al Menneskekundskab, at alle disse Mennesker skulde kunde tiet med de Usædeligheder Dronningen begik, da de i Almindelighed ikke fortie saadant en Dag, langt mindre Uger, Maaneder og Aar. Det var, som der sad et Segl paa deres Læber, indtil den berygtede Maylænderkommission aabnede samme, og lærte alle disse smukke Vidner deres Eventyr, og sendte dem for et Tribunal, som de intet havde at frygte af. Jeg skal bevise denne sammense Kommissions nederdrægtige Handlemaade, jeg skal bevise, hvorlunde Vidnerne kiøbtes og som Rekruter særskilt sendtes hen til Hovedqvarteret i Mayland, hvor de examineredes og excerceredes af Kommissionens værdige Medlemmer. Paa denne Maade var det, at Overeensstemmelsen i Vidnernes Udsagn blev bevirket, og med godt Samvittighed kunde de derfor sværge paa, at de aldrig havde talt med hinanden om deres Vidnesbyrd. Jeg skal ligeledes bevise, hvorlunde man har efterstræbt Dronningens Liv, søgt at underkiøbe hendes egne Folk at skaffe falske Nogler til hendes Værelser, ia, jeg skal, hvis det gielder, bevise endnu mere. - Brougham endte sin mærkelige Tale med følgende Ord: Mylords! J kiende formodentlig hiin digteriske Skildring om Sammensværgelsen mod den kydske Susanna i den hellige Skrift. De Gamles Udsagn imod hende vare tydelige, conseqvente, og bleve ikke modsagte, og Susanna blev kun frelst ved de Gamles egen Modsigelse, om hvad for et Slags Træet var at. Slige Smaaomstændigheder ere ikke tilfældige, Menneskerne driste sig til at kalde Forsynets Beslutninger Tilfælde, naar det vil bindre Forbrydelsen fra at seire og skyldigheden fra at vorde undertrykt. Saaled 3 - siger en Londoner Avis - endte Hr. Brousham en af de elequenteste Taler, som nogensinde er holdt for det engelsk Tribrunal. Den Sensation den syntes at giøre, kan allene bedømmes af dem, som hørte hans alt overvældende Veltalenhed. Det er mærkværdigt, at der selv i Udlandet skeer og fentlige Anmeldelser, for at bevidne Vidnernes Ulandfærtighed; saaledes er der bekiendtgjort fra Triest under 21de Septbr. at Vidnet Peter Chuchi har sagt en aabenbar Løgn, da han har udgivet sig for at være Over opsynsmand i den store Giæstgivergaard, hvor han ikke var andet end slet og ret Kieldersvend. - Om Majocci fortælles der, at han fandt sig meget godt i at hans Kone, der opholdt sig 18 Maaneder i Mahland, imedens han var i Wien, blev besvangret af en Oberst, da han fik en krækkelig Pengesum derfor.