Aalborg Stiftstidende, 1839-10-05
Som en af de væsentligste Grunde fortjener den at udhæves, at Underbetientene i de fleste smaa Byer ere ansatte paa en Gage, der langtfra ikke er tilstrækkelig til at de med den skulde kunne soutinere dem, – ja stundom ogsaa med Familie, saaledes kjender Jndsenderen en By, hvor Underbetjentene ere tillagte en Gage af circa 140 Rbdlr. aarligt, ligesom han ogsaa formener, at der gives en heel Deel flere Smaastæder, hvor de ere ansatte med et endnu mindre Underhold. Kommer nu hertil, at de i denne Stilling Ansatte som oftest ere valgte af Middelklassen og saaledes vante til at leve udenfor Bondestanden, saa vil Enhver lei kunne skjønne, at de enten maae leve disse Collegiets Ord overhørige: ei under Fortabelse af deres Embede at modtage Gave," eller ogsaa maae de, hvad man passende kan kalde det, prøve under Lovens Kappe," d. v. s. handle smaaligt, interesseret, ledet af Motiver, ganske modstridende Forordningernes Aand saavelsom den Humanitet, Embedsmanden i sine Pligters Udførelse er Borgeren skyldig. Saaledes er som oftest Haabet om egne pecuniaire Fordeele den Spore, der leder den underordnede Toldbetjent til en Virksomhed, som vel er lovmedholdelig, men som udbreder et saare skadende Onde saavel for Handelen, som for den Fremmede, der kommer og færdes i Byerne. Lad endogsaa det være Tilfælde, at Pluraliteten af Standen ved klog Dekonomie kunde finde øieblikkelig Udkomme uden at defrandere Staten eller modtage Gaver; hvorledes maa da alligevel den kommende Tid vise sig for dem, naar de, efter møisommelig at have gjennemlevet en Række af Aar, plaget af Sygdomme, som en uundgaaelig Følge af den active Tjeneste, erholde Afskeed med en Pension fra 15 til 35 Rbd., Tanken herom maa være skrækkelig for den Retskafne, der ei har tilvendt sig Fordeele paa forbudne Veie; han seer klart og med Vished de Næringssorger, der ville formørke hans Livs Aften. Hvormeget fristes ei en saadan Mand til at fornægte sin Redelighed, sine forhen fulgte Principer, og paa alle Maader gjøre sig Tiden saa nyttig som mueligt, Vel besidder Jndsenderen ikke det nøiagtige Kjendskab til Toldsystemet, at han tør vove at foreslaae en Forandring i Organisationen, dog troer han at burde henlede høie Ve kommendes Opmærksomhed herpaa, ligesom paa, hvor saare gavnligt det baade i motalsk Henseende som ogsaa for eelagtigt for de Offentlige vilde være, om der sikkredes hiin Classe af Embedsmænd og deres Enker noget mere end en Pension, som den nævnte, til Underhold, naar de, efterat have tjent f. Ex. 10 Aar eller længere, paa Grund af Svaghed eller Alderdom erholdt deres Afskeed. Capital til at danne et saadant Fond, kunde maaskee – hvis man ikke troer at burde disponere over Statsindtægterne til dette Øiemed skee derved, at Collegiet besørgede udstedt enten en Befaling eller Jndbydelse til Underbetjentene, om maanedligt at indbetale af deres Gage, f. Ex. 1 Mk., til de forskjellige Stæders Casserere eller Consumtionsforvaltere, hvilket samlede Beløb disse da igjen havde at indsende ved Aarets Udgang, eller halvaarlig, til den Bestyrelse, som i saa Fald vilde blive at udnævne. Disse aarlige Bidrag skulde fordet første vedvare i 10 Aar, det Modtagne stedse besørges hurtigst muligt gjort rentebærende, og først da, naar disse Aar vare omme, skulde uddeeling af Capitalens Renter mellem Forhennævnte finde Sted, og kunde der da atter foreslaaes en fornyet Jndbydelse til Forøgelse i Grundcapitalen. Naar nu antages, at Landet var 2500 af denne Classe Embedsmænd, vilde jo den blotte Capital ved det ovenfor stipulerede Bidrag, uden Renterne, i 10 Aar beløbe sig til 50,000 Rbd., og saaledes afgive 2000 Rbd. aarligt, hvilket, fordeelt, langtfra ikke vilde være ubetydeligt, hvorimod det aarlige Savn af 2 Rbd. for hver enkelt Ydende maa være af liden Betydning. Tak fra Brødregyden. Lige saa rigtigt det er at bede, naar en Trang er tilstede, lige saa billigt er det at takke, naar man seer en Bøn velvilligt opfyldt. Hertil har Brødregyden efter den sidste Brolægning rigelig Anledning og den undlader derfor ikke, herved, paa heeltlemmede Medborgeres Vegne, at bringe Vedkommende sin skyldige Taksigelse. Ærbødigst.