Viborger Samler, 1843-11-02
De liberale Blade triumphere over Pattisons Seier over Baring, der iøvrigt havde 6367 Stemmer, medens den liberale Candidat havde 6532. Valgkampen var interessant: af c. 14,000 Vælgere stemmede 12,899. Jkke alene det mægtige Toryparti, men endog den forrige Handels minister Labouchere interesserede sig for Baring; hvert Qvarteer afgik fra Kamppladsen Jilbud til Premierministeren. Pattison, hvis parlementariske Duelighed iøvrigt forbunkles af hans conservative Modstanders erkjendte Dygtighed og Veltalenhed, understøttedes derimod af de fleste Modstandere af Handelsmonopolsystemet, af den endnu fungerende yndede Lordmajor og af Mosaiterne, der, anførte af Rothschild og Sir Moses Montefjore, trods Sabbathen skareviis ilede til Valgurnen. Dog skulle henved 200 Mosaiter have stemmet for Baring. Efter Udfaldet af denne Kamp at dømme, tør man vel ansee City som tabt for Ministeriet, hvis nær forestaaende Undergang the Globe imodeseer. O'Connell siger i sin sidste Proclamation af 20de October, at vedvarende nyttige politiske Forandringer kunne bedst opnaaes ved fredelige og moralske Midler, og at ingen politisk Forandring kan opveie Prisen af nogensomhelst Forbrydelse, og fremfor Alt af en eneste Draabe Borgerblod. Han formaner til Fred og Orden, men ogsaa til Udholdenhed i Repealsagen; han udtaler i stærke Udtryk det Axiom, at retlige Forfølgelser ingensinde have kunnet undertrykke en stor offentlig Sag. Ogsaa Emancipationen og isærdeleshed Reformanliggendet havde foranlediget retlige Forfølgelser, og desuagtet havde de erholdt Seieren. Hvad O'Connell angaaer, da benytter han den Tid, der endnu levnes ham indtil Processen imod ham tager sin Begyndelse for Skrankerne, til at træffe saadanne Forholdsregler, der kunne neutralisere de ufordeelagtige Følger, som hans tvungne Eftergivenhed, og hans ved Omstændighederne paabudte gjentagne Formaninger til Rolighed m. m. muligen kunne have med Hensyn til hans Popularitet hos hans mange Tilhængere. Saaledes har han bevirket, at Dubliner Municipalitetet har med stor Stemmefleerhed antaget en Resolution, hvori Regjeringens Forholdsregel imod Mødet i Clontarf fordømmes i stærke Udtryk. Vel syntes Lordmajøren, der netop paa den Dag, da Municipalitetet samlede sig for at discutere om Motionen, havde erholdt en Undskyldnings- og Retfærdiggjørelsesskrivelse fra Lord Elliot, ikke tilbøielig til at gaae ind paa O'Connells Motion; men desuagtet opnaaede O'Connell hvad han vilde, nemlig en høitidelig Erklæring fra Dublinermunicipalitetet, at Lordlieutenantens Proclamation var udstedet meget for sildigt til at Lordmajoren i Dublin kunde advare Borgerne i Dublin om den dem truende og overhængende Fare. Ogsaa Borgerne i Dublin holde i alle Stadens Qvarterer Forsamlinger for at protestere imod Regjeringens Fremgangsmaade imod Repealagitationen. Det var i en af de sidste Repealforsamlinger, at O'Connell erklærede, at man ingenlunde maatte antage, at han skulde have forandret sin Mening angaaende Repealspørgsmaalet. Han var nu som hidtil Principet af en uafhængig irsk Lovgivning ufravigelig hengiven, men da han havde havt Anledning til at antage, at en Agitation til Fordeel for et Foederalparlement kunde forene et stort og mægtigt Parti, saa havde han opgivet sin egen Overbeviisning, eller rettere lovet at opgive den. Man havde lovet ham Understøttelse fra et indflydelsesrigt Parti i England; tillige havde han gjort Regning paa et anseet Parti i Jrland, endskjøndt det sidstnævnte Parti vel ikke var saa betydende, som han havde antaget. Fra det engelske Parti ventede han nærmere Efterretninger. Han kunde ikke andet end takke begge disse Partier; men desuagtet følte han sig forpligret til at erklære, at Jrlands Besværinger kun vilde vorde afhjulpne, og Jrlands Rettigheder opretholdte af et irsk Over- og Underhuus.