Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-10-30
For en 22 a 24 Aar siden forlode de Skolen som stille, sædelige og beskedne Børn; mødte de en agtet Mand, saa toge de til Hatten og hilsede med et ærbødigt Nik; talede en Olding, saa lyttede de videbegierligen til for at samle Viisdom fra hans Læber; men kom nu - fra Skolen løber de ofte som sande Galinger, hujer, støjer, skriger og holder et forskrækkeligt Huus; at hilse eller vise udvortes Agtelse for honette Folk er ikke deres Sag, taler en Olding, saa falder de ham ind i Talen og troer med alle deres overfladiske Kundskaber, at de have samlet al Verdens Viisdom. Hvad Skieldsord, Eder, Bander og Slagsmaal angaaer, da lægge de stundom saadan en Færdighed i ovenmeldte Videnskaber for Dagen, at de kan gjøre Bisidderne ved gammel Strand Rangen stridig. O Tider, o Sæder!"J Anledning af Spørgsmaalet No. 2, i Skilderiets No. 82 for d. A.: "Kunde det ikke være hensigtspassende, at der paa Landet, fra District til District, i en Afstand af omtrent 11 til 2 Mile, blev oprettet et Slags Commission o. s. v., læses i Mariboe Avis af 22 October d. A. følgende: "Commissioner ere rigtig nok Tidens Aand! Jmidlertid troer Anmærkeren fuldt og fast, at en saadan som den omspurgte vilde blive blandt de Bedrøvelige; thi de færreste Sognefogder kunne skrive den simpleste Rapport, end sige føre eller lade føre en Protocol. Og da Sognefogden umuelig kunde være No. 6 i Commissionen, om vi endog tænke os hans Bisidder, som klogere end han, saa maatte han under alle Omstændigheder dog styre Processen, som nok altsaa vilde blive mere snorrig end nyttig. Dersom Tingen i øvrigt forekom Anmærkeren blot uskyldig, havde han, da den ikke kunde falde det Offentlige til nogen Byrde, gjerne tiet; men da han tillige maae ansee den for i og for sig til Skade, saa troer han at burde tale. Som enhver Sagkyndig vel bekjendt, er Preliminairforhørene noget af det vigtigste i den Danske criminelle Proces; thi under disse tilveiebringes, som oftest, Forbryderens Bekjendelse, om endog Jnqvisitor føler og er overbevist om at han lyver, men som tidt ved en paa Menneskekundskab grundet og ved Øvelse erhvervet fiin Examination (sit verbis venia) allene aflistes ham. Fremdeles er ofte det første Forhør, som holdes over en Forbryder, det vigtigste, i det mindste kan det, om det optages slet, give Anledning til at Forbryderen søger Ud slugter og Sagen uddrages. Anmærkeren indseer derfor ikke, hvorfor det første Forhør i en Sag hvilket stundom er dens Grundlag, skal betroes til Personer, om hvilke man (i deres egentlige Kald ellers ufortalte) maae præsumere, at de ikke kunne examinere og ikke med Nøiagtighed, til Betryggelse for eller imod den Uskyldige eller Skyldige, nedskrive hvad de erfare. Er Sognefogden virksom i Paagribelsen, vil Forbryderen ogsaa kunne komme hurtig nok til Rettens Betjent for at underkastes Jnqvisition, en Frygt, som formodentlig har givet Anledning til Spørgsmaalet. Anderledes forholder Sagen sig hvor Sognefogden skulde være klogere end Rettens Betjent; men der burde de ligefrem bytte Embeder. J øvrigt ere Sognefogder vist meget nyttige og hæderlige Folk, men de have sandeligen Forretninger nok, naar de passe hvad de skulle, saa det er Synd at bruge dem for meget til Kjepheste." – Spørgeren, i Skilderiet maa tilstaae, at han ikke finder ovennævnte Svar fyldestgjørende. Det har ei forandret hans Overbeviisning om, at der paa Landet nødvendigen maatte kunne findes lovlig Bistand, paa kortere Vei end 45 Mile, som Kjøbstæderne ofte ligge fra hinanden. Allerede den Tanke, at den Fornærmede, fra District til District, i 1 til 1 1/2 Miles Afstand, kan have et Slags Jurisdiction at tye til, vilde, efter min Formening, bidrage meget til at holde Voldsmænd i Tømme, og forekomme Forbrydelser. Vist nok er ethverPreliminærforhør, som Forf. anmærker, vigtigt, men netop fordi det er vigtigt, kunde det være gavnligt, at det, saavidt mueligt, optoges strax efter Forbryderens Anholdelse, da han siden, naar hans første Forvirring har sat sig, og han har havt Tid til at betænke sig, lettere faaer Leilighed til at søge og finde Udflugter, hvorved Sagen kun trækkes i Langdrag. Det første Forhør behøver derfor saa meget mindre at være nogen fiin Examination. Jkke udfordres der store juridiske Kundskaber og udmærket Skarpsindighed til at optegne et Factum, saaledes som det paa Stedet foregives at være skeet, og skulde Forbryderen ligefrem benægte det, saa er det jo Tids nok, i saadant Tilfælde, at seende ham til Rettens Betjent. Men naar Svarets Forf. siger, at man maa præsumere, at Sognefogder ikke kunne examinere &c., saa synes han selv at give Anledning til det Spørgsmaal. Kan man da altid præsumere, at alle de Rettens Betienter, som optage Rapporter &c., uden at besidde egentlige juridiske Kundskaber, kunne examinere og med Nøiagtighed optegne hvad de erfare?" Sund Menneskeforstand, er dog noget, man altid maa kunne forudsætte hos den, der vælges til Sognefoged, og vilde det ikke være ligesaa let at oplære et Menneske af Bondestand, men af Hoved, til at forskaffe sig de for en dansk Jurist nødvendige Kundskaber, som at oplære det til Skolelærer? Hvad kunde det skade, om ethvert Sogn havde i sin Kreds en saadan Mand, der kunde gjøre Sognefolkene opmærksomme paa deres Pligter som Lemmer af Samfundet og gaae Sognefogden til Haande med Raad og Daad? Odense, d. 26 October. J Dag jordedes her den hæderværdige Olding Joh. Jac. Heimeran, forhenværende Kantor ved Kathedralskolen og siden Chordegn ved St. Knuds Kirke. J næsten 30 Aar forestod han dette sit Embede med ubrødelig Retskaffenhed, og bidrog ved sit Talent og sin Jver for Sang og Musik, meget til at udbrede Lyst og Smag for disse ædle Konster blandt Ungdommen. - Stille henrandt hans Liv, usminket Gudsfrygt, Godmodighed, Tilfredshed og et fornøiet Sind prydede det fra Vuggen til Graven.