Viborger Samler, 1848-10-14
Wien, den 6te Octbr. Under det piinligste Jndtryk af de Skrækkescener, Wienerne have oplevet idag, saa melder en Wienercorrespondent, nedskrives disse Linier. Da de to Batailloner, der skulde detascheres imod Ungarn, skulde afmarschere, og man modsatte sig deres Befordring i Nord banegaarden, kom det allerede idag til et heftigt Blodbad i Nærheden af Nordbanegaarden og i Stadens Gader, saavel imellem Militairet og Folket, som imellem Nationalgarderne indbyrdes. Allerede tidlig i Morges havde Folket ødelagt Nordbanen for at forhindre Troppernes Udmarsch imod Ungarn, og da derefter Militar og Artillerie rykkede ud for at gjøre Ende paa Excesserne, kom det til Blodudgydelse, hvorved Mange faldt paa begge Sider. Hele Keiserstaden er i den største Allarm; Pelotonilden varede over een Time; man kæmpede i Gaderne med en Forbittrelse og et Raseri, der hidtil var uden Exempel i vor Revolution. – Barricader opføres, Kampen synes at være tilende; Militairet har maattet trække sig tilbage. Denne Dag er et Vendepunct i vor Revolution; jeg frygter for Følgerne. – J en nyere Skrivelse fra Wien af 7de Octbr. meddeles Details om den foregaaende Dags Kamp. Allerede Kl. 6 om Morgenen, havde Nationalgardister og enkelte Legionairer opbrudt Skinnerne paa Nordjernbanen for at forebygge Troppernes Afsendelse. De til Afmarsch bestemte Tropper vægrede sig desuden ved at efterkomme den dem til stillede Ordre. Nu vilde Officiererne lade Tropperne marschere tilfods, men Nationalgarden søgte at forhindre dette ved at opføre en Barricade ved Taborbroen. Tropperne, lutter tydske Grenaderer, gik derefter over til Nationalgarden, og denne afspærrede og oprev Broen for at gjøre det umuligt for Cavalleriet at komme frem for at escortere Jnfanteriet. Senere afsendtes Jnfanteriregimentet Nassau tilligemed Artilleri, og nu opstod en heftig Kamp ved Jernbanedæmningen, der endtes med RegNassaus Fordrivelse; Regimentschefen, Gen. Brede, blev skudt. Af Reg. Nassau bleve 20, af Nationalgarden 5 paa Pladsen. Kl. 3 om Eftermidd. rykkede Pionerer med Skyts igjennem Burgthor ind i Staden, men bleve, trodsKaardeskilden, drevne tilbage, og mistede mange Fanger. Kl. 6 bemægtigede Folket sig Krigsbygningen og myrdede Krigsministeren, Latour, trods den Hjælp, han erholdt af nogle Deputerede og Nationalgardister. Kl. 6 1/2 opstod en frygtelig Kamp omkring Tøihuset, der var besat af Soldater og et Antal, til det reactionaire Parti hørende Nationalgardister. Kampen, ført fra Folkets Side med svært Skyts, vedvarede hele Natten, da Besætningen ei vilde capitulere. Capitulationen paafulgte imidlertid Kl. 7. den næste Dags Morgen paa den Betingelse, at den academiske Legion og Nationalgarden skulde besætte Tøihuset. Dette skete. De Faldnes Antal vides endnu ei. Rigsforsamlingen erklærede sig under Vicepræsident Schmolka, da Præsidenten - Strombach – ei vilde sammenkalde Forsamlingen, for permanent, og den har udnævnt en Executivcommission. Fremdeles besluttedes en Adresse til Keiseren om Ministeriets Entledigelse (kun Dobbelhoff og Hornbostel skulde vedblive at fungere), Jellachichs Afsættelse og Tilbagekaldelsen af de ovenfor anmeldte keiserlige Decreter. Endelig skulde et Amnesti bekjendtgjøres, Denne Beslutning toges af Nationalforsamlingen den 6te, Kl. 7 om Aftenen. Forgiæves opfordrede Rigsdagen til at standse Kampen ved Tøihuset. Den 7de, Kl. 10 om Formiddagen indlob Melding om, at Keiseren havde forladt Schönbruun. Paa Slottet var efterladt en Proclamation, hvori Keiseren erklærer, at han har forladt Wien, paa Grund af dets Hang til Oprør, og at han andenstedsfra vil hente Hjelp for at sætte sine troe Undersaatter, istand til at bekæmpe det vilde anarchiske Hydra, der kun benævnes en Fraction. Ved denne Efterretning besluttede Rigsdagen at overtage den constituerende og executive Magt, og meddele Provindserne denne Beslutning. De nyeste Beretninger fra Wien af 8de Octbr. melde, at Keiserstaden er rolig, paa en overordentlig Bevægelse nær. Endskjøndt Kampen skildres som særdeles blodig, skulle dog kun 30 a 40 Studenter, 60 a 70 Mand af Nationalgarden og ligesaa mange Militaire være faldne. Forberedelserne til at dæmpe Oprøret synes at have været altfor svage; thi at kue den store Stad med sammes mange Forstæder med enkelte Compagnier, maatte synes en Umulighed. Jellachich skal nærme sig den steyerske Grændse. Nationalforsamlingen har udfærdiget et Manifest til Østerrigs Folkeslag. Det hedder i Jndledningen, at Følgerne af de skjebnesvangre Begivenheder true med at ryste den i sin Grundvold neppe begyndte Statsbygning. Rigsdagen har erkjendt det som sin første Pligt, at virke med lige Kraft imod Anarchiet og Reactionen. Desværre blev Keiseren bevæget til at fjerne sig fra Hovedstaden. Herved er Fædrelandet bragt i ny Fare. At redde og bevare Menneskets og Borgerens høieste Goder er kun da muligt, naar Folket i Wien og alle Østerrigs Folkeslag, som have et Hjerte for deres Fædreland, lægge for Dagen hiin politiske Besindighed og hiin høihjertede Ædelmodighed som i Martsdagen. Adlydende Nødvendighedens Bud og det constitutionelle Monarchies Lov, har den constituerende Rigsdag besluttet: 1) at Ministrene Dobbelhoft, Hornbostel og Kraus skulle føre Ministeriet; 2) at et Memorandum udstedes til Keiseren, i hvilket den constitutionelle Keiser skal oplyses om Sagernes sande Tilstand, og hvori der af ærligt Hjerte skal gives ham den Forsikkring, at Folkeslagenes oprigtige Kjærlighed til ham er urokkelig. - Om Keiserens Proclamation beretter Minister Kraus, at Jndholdet af den er følgende: Keiseren har opgivet saamange af sine Rettigheder som han var istand til; glad nedlagde han sin Souverainetet; desuagtet saae han sig den 15de Mai tvungen til at flygte fra sine Forfædres Borg. Han vendte senere tilbage uden anden Garanti for sin Sikkerhed end sine Undersaatters Troskab og Taknemmelighed; men nu rase paa ny Mord og Brand i hans Residents, hans Krigsminister er snigmyrdet, og han seer sig derfor sat i den Nødvendighed at gribe til det sidste Middel for at ophielpe Friheden, der trues af et vel lille, men ved sit Overmod stærkt Parti, og opfordrer derhos sit troe Folk til at flokke sig under dets Keisers Faner. Ved Brevet laae en Seddel, som Kraus havde erholdt af Hofopsynsmanden tilligemed Brevet, i hvilken Seddel Kraus opfordredes til at contrasignere og publicere det keiserlige Manifest; men efter Aftale med Hornbostelhavde han besluttet ikke at gjøre det. Hvorhen Keiseren har vendt sig, vides ei. Nogle sige, at han har begivet sig til Linz, Andre forsikkre, at han er flygtet til BanJellachich.