Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1809-02-14
Af det foregaaende har man seet, at det var Brevskriverens Ønske, at vi, uden at oppebie et Bombardement og dets Virkninger, skulde hengive Engellænderne vor Flaade, og hellere frelse vore Bygninger end vor Ære. Selv som Udlænding kunde et saa vanærende Ønske ikke have opstaaet i hans Bryst, dersom ei de af ham selv fremsatte Kiendsgierninger noksom viste, hvilken Helt han var. S. 261 siger han f. Ex., at det er et stolt Skuespil for Øiet og Øret (?) at see Krigskibe mandeuvrere paa Søen, og derhos at staae sikker for sin Person. S. 262 beretter han, at han under Bombardementet agtede i Selskab med endeel andre Cammerater og Landsmænd, at løbe til Dragøe, hvor de, med store Bekostninger havde kjøbt en stor Baad og leiet en Svensk Skipper, der skulde føre dem til Malmøe. Men han frygtede for, at komme af Dynen i Halmen - incidit in cyllam, qui vult evitare charybdin - og blev smukt hjemme; thi han vilde ikke paa ny udsætte sig for Havets og Skjebnens Bølger, især, da man ikke kunde være vis paa Engellændernes Sindelav, da allerede hele Sverrig var indviklet i en frygtelig Krigstilstand og man formodede en stor Russisk Armee i Finland. Han priste sig ogsaa ret lykkelig, at han ikke var kommen til Dragøe, thi een af hans Venner forsikkrede ham, at en Engelsk Fregat have de udøst en saadan Kugle- og Kartætschregn over denne By, *) at de ikke vidste hvor de skulde hen. Hvor de skulde hen? De skulde løbe. Der var jo Plads nok for dem paa Amager.) Velbemeldte Ven forsikkrede tillige, at Cammeraterne i to Timer maatte (?) udholde denne Jld, og at disse havde været dem langt skrækkeligere end hele J Denne Logn er saa meget mere paafaldende, som man veed, at det var kun nogle Engelske Chalonper, der af Forbittrelse over at de ikke kunde faae opbrændt de i Dragøe liggende Fartøier, skjød med Kugler og Skraa ind i Husene, hvorved der imidlertid kun dræbtes en blind Mand, der laae i sin Seng. Bombardementet. Heraf skulde enhver, der ikke kjender til Amagerland, formode, at Dragøe er en Fæstning, og at Compagnieskabet, der vilde søge sin Redning i Sverrig, var indsluttet her. - Men at man, under saadanne Omstændigheder, ikke vilde lade hans kiere Staldbrødre, skjønt de havde Pas, reise til Malmøe, det er med andre Ord til Fienden, finder han høist skammeligt, uagtet den commanderende Officier dog, som han selv tilstaaer, ligesaa beskeden som høflig forsikkrede, "at han allerede for tre Dage siden havde faaet den befaling, under intet Paaskud, at lade nogen afreise herfra, og endog foreviste sin Ordre." - Den fiendtlige Overgeneral gjør han til en dobbelt Kat, og kalder ham S. 267 Katkat. S. 270 siger han ligeledes, at enhver vel ønsker, at være Øienvidne til et stor Feldt eller Søslag fra en Sikkerheds punct, og viser os atter Helten i sit sande Lys. - S. 273 fortæller han den hidtil uhørte Ting, at Engellænderne havde gjort sig af Tømmer forraadet paa Tømmerpladsen et svømmende Batteriel – D. 4 Sept. begyndte vor Helt atter at tabe Modet, og vilde søge sig et sikkert Sted paa Christianshavn, men her fandt han den mindste Hytte fuldproppet af Mennesker, og fattige Folks Meubler liggende paa Gaden. Vel saae han store Gaarde endnu temmelig tomme og ubesatte, og Familierne boe deri i al Magelighed, men han dristede sig ikke til at bede nogensteds om en Plads, thi han tænkde: "kunne de roligen være Vidne til deres Medborgeres Trængsel, og uden Medlidenhed med deres Elendighed, pleie sig, hvor turde han da, som Fremmed, vente eller driste sig at fordre noget Bedre!" – Alt, hvad her siges, er Usandhed og Skumlerie. Jntet Huus paa Christianshavn var lukket for nogen, han være Fremmed eller Jndfødt, der under Bombardementet tog sin Tilflugt her, og dersom dette ikke havde været Tilfældet, hvorledes kunde Christianshavn da været saa opfyldt med Mennesker og Gods, som det virkelig var Den sidste og næstsidste Dag af Bombardementet strømmede jo Mennesker i Tusindtal derud. Mangt et Huus optog 50 til 100 Mennesker med al deres Gods. At de ikke allevegne bleve lige gjæstfri modtagne, er vel mueligt, men hvo kan forlange, at alle Mennesker skulle være lige velsindede, Men at ingen, selv den meest inhumane, ikke negtede nogen, især løs og ledig Person, et Tilflugtsted i sit Huus, det tør jeg helligen forsikkre. Desuden var der fattige Folk nok paa Christianshavn, som for nogle faa Rigsdaler bortleiede et Værelse til enhver, som ikke dristede sig, at anmode de Formuende derom S. 276 klager Brevskriveren over, at han som Fremmed forgjeves addresserede sig med et Brev til Mesteren for den Tydske Loge, for hos den at søge Hielp; at alt hvad han fik var nogle Bøger, at man iøvrigt aldeles ikke tog sig af ham, og at man til hans Trøst endog sagde i Brevet, at Logens Brødre vel talde Tydsk, men alle vare Danske. Han svarede derpaa blandt andet, at han forlader Kjøbenhavn, uden at have kjendt eller erkjendt Brødre. - Enhver, som paa den Tid har været i Kjøbenhavn, og altsaa veed hvilken Jammer og Forvirring der i hine Rædselsdage herskede der, kan ikke andet end finde det yderst comisk, at denne Hr. Danziger næsten paa hver Side af hans Brev anklager og Danske for Mangel paa Gjæstfrihed og Humanitet. S. 277 fortæller han som en sand Münchhausen, at han saae en Bombe gaae igjennem fem Etager, falde ned i Porten, og rulle derfra ud paa Fortoget, hvor den sprang. - S. fortælles den notoriske Usandhed, at Commandanten (som den Gang laae syg af sit Saar) kjørte selv omkring i Staden og besaae Ødelæggelserne.