Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1826-10-17
Amerikanske Anliggender. Ved Panama=Kongressens Aabning var kun i Alt og Deputerede tilstæde, to for hver af Staterne ColumbiePeru, Mexico og Guatimala. Det var den peruanske Deputerede Hr. Vidaure, som Præsidentskabet ved Lodkastning tilfaldt, og hans Tale fortjener at læses, hvormeget de politiske Papagøier end finde derpaa at udsætte som at den er for langtrukken og svulstig, meere ligner en Forelæsning af Volney end et diplomatisk Produkt, smager af Romantik, Bombast a. ikke betænkende, at Stillingen er ny og derfor maa give Talen et karakteristisk Anstrøg. Men Sandhed og Varme kan ikke med Føie fra kjendes den, hvorfor Avisens Rum til Beviis kun tillade, at berøre Hoved=Momenterne. Forfatteren gaaer ud fra den Sætning, at den nærværende Slægt maa være fuldkomnere end den, som levede nærmere ved Skabelsens Epo ske, da den har Erfaringen forud for hiin. Riger og Stæder opstod og forgik, Dynastier afvexlede; men saalænge Humanitet og Rettigheder ikke agtedes, kunde ingen sand Lykke haabes. Man forsvarede Lande, ikke enkelte Mennesker. Engellænderne vare de første, som fredede om Menneskerettighederne ved et Statscharte og maae ansees som Stifterne af det politiske System. Den store Amerikanske Kongresses Aabning kan Jngen skue med Ligegyldighed fra Monarken til den ringeste Undersaat. Den er maaskee det sidste Forsøg paa at afgjøre, om Mennesker kan være lykkeligt. Vort Navn vil leve til udødelig Ære eller evig Skjændsel. Velan, saa hæve Vi Os over Jordens 1000 Millioner, En ædel Stolthed begeistre Os til Lighed med Gud paa Dagen, da han gav Alverdenen de første Love. (Denne Tirade er det især, Man finder vel stærk for Stater, hvis Barndom først begynder). Som Grundvold for det sydamerikanske Forbund angarPræsidenten: Fred med hele Verden, Agtelse for de europæiske Regjeringer, om de ogsaa findes tvertimod de i Amerika antagne, fri Handel med alle Nationer og Tolerance i Religionssager, Fanatismens 35 Millioner Offere fra Hebræernes Tid bør lære Os at være menneskelige og skaansomme mod anderledes Tænkende. Lad Udlændingen kun komme. Hvad Troe han end har, skal han finde Agtelse og beskyttelse, naar hans Moral den egentlig sande Religion - kun er kristelig. Jhenseende til dem selv have de nye Stater to frygtelige Klipper at undgaae: Erobringsygen og Faren for, at en enkelt Ærgjerrig skal opkaste sig til sine Brødres Behersker. Det første forebygges bedst ved et fælleds Tribunal, som kan bilægge opkomne Tvistigheder, for det andet Onde foreslog Taleren flere Midler, saasom gjensidig at garantere Frihed og Uafhængighed, vaage over, at ingen Enkelt indrømmes for stor Magt og kun at underholde staaende Hære i Krigstider. "Jed veed ret vel vedblev Præsidenten - at Man i Escurial og Aranjues pønser paa nye Expeditioner. Men Hollands, Pertugals og saa mange flere Exempler betage al Frygt, for samme. Spaniens Fredstraktater ere ogsaa dets Af træ elsers Historie. Hvad formaaer det vel nu, da det ingen Kolonier har, men indbyrdes Spliid og Landet er besat af de Franske. For den i 1820 afbrudte Expedition tømtes alle Kasser. Nu fattes Spanierne baade Skibe, og Vaaben og Lyst at føres til Slagterbænken i Amerika. Jkke destomindre raader han til at forøge Stridskræfterne: Flader Os bibringe denne haardnakne Nation et Slag, hvorfor den skal skjælve (Cubas Jndtagelse) At haabe den skulde slutte Fred med Os, var det samme, som at haabe paa Messias, og forblive evig under Vaaben. Derfor tvinge Vi vor Fiende til at forandre sit Stiv find, Hele Europa har fældet Dommen over hans Adfærd. Selv Fyrsterne af Huset Bourbon kunne ikke billige den. Jngen Nation er interesseret ved Krigens Fortsættelse af 1 Spanien. Man ønsker almindelig Fred, uden hvilken Handelen ingen eensformig Gang kan faae. Hvor forskjellig var Engellands Stilling, da det erkjendte de Forenede Staters Uafhængighed. Han raader derpaa at udelukke alle spanske Produkter, for om muligt at overtyde Ferdinand VII om, at det gielder Resten af hans ulykkelige Riges Velstand, hvis han fremdeles nægter sit Samtykke. "Aldrig ville Vi kjøbe vor Uafhængighed; Vi skjælve for at hedde Frikjøbte. Frivillig have Vi forenet Os, vil Ferdinand erkjende vore Rettigheder, vil han antage den Forsonning, som bydes ham, saa ville Vi glemme det usigelige Onde, han har tilføjet Os og Fredens Dag skal være den oprigtigste Forenings=Dag. Talen slutter med en almindelig Opfordring til at bevare, Æren og et Broder-Sind, hvorved alle Staterne udgjøre kun en Familie.