Berlingske Tidende, 1790-07-01
Hs. Majestæt har derved søgt deels at skaffe enhver, som attraaer det, en friere Raadighed over sin Eiendom, hvorved mere, end ved nogen befaling, Forbedringer befordres, deels og at tilpligte enhver at tage Deel i det, som befordret fælles Nytte. Hs. Majestæt finder, at intet meere forhindrer Jordbrugets Forbedring, endog naar Fælledskabet er ophævet, end skadeligt Vand, som ikke kan afledes, og have allerede Forordningerne af 29de December 1758, 28de December 1759 og 8de Martii 1760 befalet Stift og Amtmændene i den Henseende: at Aaerne af dem skulde foranstaltes oprensede: at alle de som have Nytte af Vandets Afledning, skulde tage Deel deri, og at anden Mand, naar den behøves, imod Godtgiørelse skulde tillade, at den skeer igiennem hans Grund, og Hs. Majestæt har ved Forordningen af 23de April 1781 end ydermeere paalagt sit Rentekammer at forskaffe Vedkommende al fornøden Hielp til slige Afledningers Jværksættelse. Men Hs. Majestæt har bragt i Erfaring: at adskillige Jorddrotter, som efter sidstommeldte Forordning, dens 24de §., have attraaet at faae det skadelige Vand udledet fra Agre, Enge og Moser, som oftest der have fundet hindring af andre Jordrotter, der have nægtet at bidrage til saadan Vandets Afledning, fordi sidstbemeldte Hs. Majestæts Forordning ikkun i Almindelighed foreskriver: at saadan Afledning skal skee, uden tillige at fastsætte bestemte Regler for Maaden paa hvilken den skulde iværksættes. Hs. Majestæt finder derfor nødvendigt, for, saa meget mueligt, at bortrydde Hindringerne for skadeligt Vands Afledning, og derved at lette den første Vanskelighed for Jordernes Forbedring, herved at tilkiendegive, at endskiønt Hs. Majestæt ved Sin Forordning om Jordfælledskabets Ophævelse af 23 April 1781 haver ophævet Forordningerne af 29de December 1758 28de December 1759 og 8de Martii 1760, saavidt de angaae Jordfælledskabet, dog ikke har villet ophæve, hvad som er befalet i nysommeldte Forordningers 6te 51., om skadelige Vands Afledning, men tvertimod ved Hs. Majestæts seener Forordning vildet sætte det i den Henseende tilforn anordnede endnu mere i Kraft, og i den Hensigt paalagt sit Rentekammer at forskaffe Vedkommende al fornøden Hielp til dette almeennyttige Foretagende. Hs. Majestæt har derfor fundet sig foranlediget til, tydeligere at forklare Sin Villie over denne Gienstand, og derhos at paalægge Sine Stift og Amtmænd at have isar Tilsyn med de Aaer, hvis frie Løb, ikke blot til enkelte Lødseieres, men til hele Landstrækningers Beste, bør befordres, da Hs. Majestæt forseer Sig til, Allerhøistsammes Embedsmænd i deres giørende Foranstaltninger og Forslage tage i Betragtning hvad enhver enkelt Mands Kræfter formaae at udføre, og hvad ham med billighed kan paalægges i Forhold til de øvrige Jorddrotter, der i Arbeidet bør tage Deel; Thi vil Hs. Majestæt herved i det Væsentige igientage, hvad der forhen er anordnet, og nærmere bestemme, hvad videre herom er fornødent, og til den Ende byder og befaler Hs. Majestæt allernaadigst følgende: De største Lodseiere i enhver Aar fra dens Oprindelse til dens endelige Udløb enten i Stranden, eller og i de store ferske Søer, skulle forderligst søge at forene sig med alle de andre om, at enhver faaer sin Deel afpælet og udviist, den han, saavidt det efter Aaens Beskaffenhed er mueligt og fornødent, fra Aaebredde til Aaebredde tvert over og ikke til Midtstrømallene, bør grave og oprense, saaledes, at Arbeidet gaaer imod Vandfaldet, og at Aaen igien, til Vandets behørige Fremløb, faaer sin rette Dybde og Brede, og at af Muderet omtrent ligemeget paa hver Side kastes i Land, hvilket den, der eier Grunden, selv derfra lader bortføre. Arbeidet skal, saavidt det i hele Aaens Strækning, efter foregaaende Besigtelse, behøves, af samtlige Lodseiere foretages paa hvad Tid dertil tienligst eragtes, og af dem alle samtlig fremdeles, paa beleilige Tider, fortsættes, indtil de dermed ere færdige, og Aaen ved derover tagen Syneforretning er befunden i forsvarlig Stand, da de siden paa samme Maade bestandig skulle holde den vedlige. Og paa det at Arbeidet ikke formedelst en eller andens Efterladenhed skal vorde opholdt, men at samme af alle dem, som paa begge eller enten af Siderne have Paaløpaa deslige Aaer, naar bemeldte Deeling og Aspæling imellem dem er skeet, rigtigen og i rette Tider, som meldt, kan vorde efterkommet; Saa byder og befaler Hs. M. allernaadigst SinStiftbefalingsmænd og Amtmænd, at de, enhver i de ham anfortroede. fortroede Districter, have nøieste Opsigt dermed og til den Ende, saasnart mueligt, samle Landvæsens-Commissarierne, en Land=Jnspecteur og vedkommende Lodseiere, for med dem at tage Aaernes hele Løb i Øiesyn, og derefter samtlig at overlægge, hvilke Aaer, til Vandets bedre Afledning fra Ager, Eng og Mose, behøve at oprenses, og Maaden, hvorpaa det fordeelagtigst kan skee og Arbeidet siden vedligeholdes, hvorved de skal søge at forene Lodseierne om det, som de finde at være til meest Nytte, og indsende den paa Stedet holdende og af de Nærværende underskrivende Forretning, tilligemed deres egen og Landvæsens=Commissariernes Forslag, til Hs. Majestæts Rentekammer, ved hvis endelige Kiendelse det, ligesom i Sager og Jordfælledskabets Ophævelse, skal have sit Forblivende. Og skal vedkommende Stiftamtmand og Amtmand aarlig udersøge, om nogen Forsømmelse i den lagte Plans Udførelse og Arbeidets Vedligeholdelse er skeet, hvilket han ved dertil udnævnede uvillige Synsmænd haver at lade paagrandske, og da alvorligen at tilholde de Vedkommende uden Forskiel: at de uopholdeligen og inden en bestemt Tid fuldføre saadant deres Arbeide, og ifald det ei skeer, skal han for Penge, om mueligt, ved Hielp af tilstødende, dertil formaaede Lodseiere, med mindst muelig Bekostning, foranstalte Arbeidet gjort paa den eller de Skyldiges Regning, hvilken Bekostning han derefter, uden Søgsmaal, hos den eller de Paagieldende, i Mangel af mindelig Betaling, ved Udpantning skal besørge inddreven; men skulde, imod Forventning, ingen for Penge ville paatage sig Arbeidet, da skal med den eller de Forsømmelige forholdes, ligesom Hs. Majestæt i Sin Forordning om Jordfælledskabets Ophævelse af 23de April 1781, dens 14de C., haver anordnet om dem, som ere forsømmelige med at opføre deres Andeel af Hegn. Naar nogen Jorddrot finder, at hans Ager eller Eng kun de forbedres ved Vandets Afledning eller Afgravning igiennem andre Jorddrotters Jorder eller et Fælledsfang, da skal han derom henvende sig til vedkommende Jorddrotter, og søge mindeligen med dem at forene sig om de Steder, hvorigiennem Vandgrøvterne skulle trækkes: den Breede og Dybde, de skulle have, hvorhen Jorden udaf dem skulle opkastes, og hvorledes jevnes: hvorledes Grøfterne for Eftertiden skulle vedligeholdes: hvad Godtgiørelse de Lodseiere skulle nyde, over hvis Grund Grøfterne trækkes, og hvad Deel enhver skal tage i Omkostningen og Godtgiørelsen. Skulde han ikke kunne forenes med Vedkommende, da skal han at Stift= eller Amtmanden reqvirere Landvæsens=Møde paa Aastedet, i hvilket Landvæsens Commissionen skal paakiende: hvor Grøvterne skulle løbe, hvor breede og dybe de skulle være, hvorledes med den opkastede Jord skal forholdes: og endeligen: hvilke der, foruden Reqvirenten, nyder Godt af Vandets Afledning; da enhver Jorddrot af Landvæsens Commissionen skal ansættes, med Hensigt til den rimelige Fordeel Vandets Afledning vil forskaffe ham, til at tage forholdsmæssig Andeel i Grøvtens Gravning og øvrige medgaaende Omkostninger. Og skulle derefter uvillige Mænd lovligen taxere, hvad aarlig Penge-Godtgiørelsen, der tilkommer dem, over hvis Grund Grøfterne løbe saavel for den Jord, de derved tabe, som for Vedligeholdelsen af Grøvterne, der for Eftertiden skal paaligge dem.