Viborger Samler, 1816-01-06
De har spurgt (I Jversens Avis) hvorfor Vildtet er i Aftagende, og dertil er vel egentlig Grunden, at der er mindre nu end før, da saamange agere Skytter og Herregaardene ere ødelagde; thi som Ordsproget lød før "Mange Hunde er Harens Død" saa kand man nu sige, da Hundene ere afskaffede mange Skytter er Vildtets Død Hvor Selveierne kunne, der pudse de, eller deres Folk gjerne Harerne og Dyrene, som ikke er at undre over, da alt spiseligt er endnu i rede Sølvs Priis og Hareskindene, siden vore egne Hattemagere gjøre sine Hatte, ere stegne til en drøi Priis - Dog, er det især Vinteren, der ødelægger Harerne og, Rævene, hvor disse tage Overhaand - Uhrfugle gaves der paa de Jydske Heder 1814 en betydelig og usædvanlig Mængde, maaskee for at føde sig med de mange Tytte og Tranebær kom de der. J 1815 vare de ikke saamange; thi naturligviis fløi de ikke meere, som man spilste Aaret forhen. Agerhøns lade sig meest see om Høsten og i streng Vinter og ere vanskelige at skyde uden Hest - Men af Vildgjæs, hvoraf der hvert Aar er saa mange Tusinder paa Jyllands Marker og Enge og hvoraf saa faa træffes af Jægerne, ere dog seete flere paa Fadet i denne end foregaaende Vintre. Saameget denne Gang. Jeg seer ellers af Deres Spørsmaal, at det gaaer med Vildtet hos Dem, som med Banksedlerne mange Stæder, at man ingen har af dem, endskjøndt det bestandig hedder der ere formange og at de ingen Værdi have. PuspasMinde-Tanke ofret mine Sl. Forældre Hr. Peder Hegelund og Beneditte Øllegaard Sidelmann, der begge nu hvile ved Siden af hinanden i een Grav paa Daugberg Kirkegaard i Fiends Herred under Viborg Stift, for hvilken Menighed med flere han havde været sand ReligionsLærer næsten 60 Aar, og naaede en Alder af 90 Aar, paa min Moders Begravelses Dag, hun som med samme Blidhed, som i Livet, hensov rolig d. 17de Decbr. sidst. O aabne Grav, du venlig da modtager Min elskte Moders kolde blege Støv, For ved Siden af min fromme Fader, Og at visne hen som Træets Vinterløv. Tiden alle alle herfra kalder, Alle skabte Ting forvandles maae, Svøbet om vort Væsen det henfalder; Denne Lov adlød de Store med de Smaa. Fader, Moder, begge Øiet savner Hjertet gjemmer evig Eders Værd, Jkkuns Skyggens Minde jeg omfavner. Lagt er Staven for enhver især. Fader, Kirkens Peder og min Ungdoms Støtte Hvor er nu mit Haabes blide Soel Moder Benedicte du min Barndoms Støtte Du har ogsaa naaet dit Lives Maal! Velført Liv og Fromhed tegned Eders Dage Staae som Minder paa den simple Grav; Begge lagde J den lange Vei tilbage, Signed" savned toge Eders Kræfter af. O hvor født da nu J hvile, Glemmende den tunge Reisefærd -Med Tilfredsheds aldrig kjøbte Smile. Samles Eders Aand i Lyset der. Fader, hører jeg Dig ikke sige: "Tie min Søn det er jo Almagts Bud, Stands din Taare den er spildt - vi stige Døende kun nærmere til Gud, Ja Grav, Du da modtag de Godes Aske Paa en elsket viet Jorde=Plet Lad mig som De, hver Veemod let afkaste Da bliv mit Liv jo Roe, min Død jo let, Du fromme Fader, hulde, gode, Peder Hvor var Du dines Soel og Fryd! Du var Din Menigheders sande Leder Gjennem Livets Torn til Held til Dyd, Min Moder! Du den fromme Benedicte! Dit Hjerte svarte til Dit milde Navn; O! hvor ofte Mand og Børn Du ledte Til blide Mages ømme Moder=Favn. Men ak! de svandt de barnlig glade Dage Snarlig svandt de for mig hen - Dog Tanken jo af Dem mig blier tilbage, I Haabets Helligdom vi sees igjen. En Minde-Tanke jeg det fromme Par vil sætte, Med en sønligt barnlig, Taare Dem Som mig hver Modgangs Byrde ville lette Og ledte blidt paa Møiebanen frem Et Mønster, et Exempel skal Du være Evig elskte fromme Fader mig Til mit Kalds- og Embeds Pligt at bære For at vorde Dig, Du Fromme lig! Moder, evig skal Dit Navn velsignet være Saalænge som mit Hjerte det kan slaae! Jeg Dit og Fader=Støv skal stedse ære Og sonlig Tak om Eders Grav skal staae. Nu stands min Taare! tie min Stemme! Et varigt Minde følger Dem, Jgjennem Gravens tause Gjemme Og evig det skal følge Dem. Sov da rolig elskte, fromme, Gode, Fjernede fra Verdens tomme Tant. Hist fandt De jo et Held et Gode, Som ei med dette Liv forsvandt. Her skal dog mit rørte Hjerte sætte Dem et barnlig kjerlig Mindeord, Og liig Dem jeg ønsker kun at flette Krands af Dyd om Mindet af vor Jord. V. P. d. 27 Decbr. 1816. I. C. B. H.