Ribe Stifts Adresseaviser, 1824-08-20
En kongelig Forordning af 6te August indeholder følgende 9 95. J alle Gieldssager, hvor ikke selve Fordringen uden Tillæg af Proces-Omkostningerne og de fra Sagens Paatale løbende Renter, udgiør idet mindste 100 Rbdlr. Sølv, skal det ikke være nødvendigt, at der udtages formelig Stævning, men Dommeren haver, paa Klagerens mundtlige eller skrivtlige Andragende, og efterat denne har godtgjort, at Lovgivningen om Forligelses=Væsenet er efterkommet, at udstæde en Jndkaldelse, som indeholder det Fornødne, hvilken Klageren kan erholde udleveret, for, ved Stævnevidnerne, at lade samme med sædvanligt lovligt Varsel forkynde den Paagieldende. -J. 2 Det skal være Pligt for Dommeren, at veilede enhver af Parterne saavel til at afgive bestemte tydeligere og sandfærdige Erklæringer over de Omstændigheder, hvorpaa Fordringens Gyldighed beroer, som og til at forskaffe de Beviser som i Benægtelsestilfælde, ere fornødne, samt naar Beviset skal føres ved Hielp af Vidner, selv paa den i §. 1 bestemte Maade at foranstalte de Vidner kaldte, som de Vedkommende opgive, og afhøre disse. Parterne bør enten ved Sagens foregaaende Foretagelse i Retten, eller i alt Fald ved Tilsigelse med sædvanligt lovligt Varsel, sættes i Stand til at overvære Vidneforingen og derunder iagttage deres Tarv. - s. 3. Da slige Sagers Behandling i det Hele bør være saa ukunstlet og kort som muelig, saa bør intet Ophold taales. Naar Klagerne ikke ved Sagens Anhængiggiørelse fremlægger noget skriftlig Jndlæg, og heller ikke andre Documenter end dem der allerede ere fremkomne ved Forligsmæglingen, skal den Jndklagede, saafremt ingen særdeles Grund maatte fordre en Afvigelse fra denne almindelige Regel, være pligtig strax at erklære sig overFordringens Rigtighed, og Dommeren see at bringe det derhen, at Sagen enten bliver sluttet samme Retsdag, eller at dog ved dens næste Foretagelse de fornødne Beviser kunne føres. J. 4 Skiøndt det, efter de ovenanførte Bestemmelser, i de fleste Tilfælde vil være let for enhver, der har en Sag af det forommeldte Slags, enten personlig eller ved nogen efter Lovens 1914 dertil berettiget Person selv uden Sagførers Hielp at indtale sin Ret eller at forsvare sig imod Søgsmaalet, saa skal det dog ikke være forbudt i deslige Sager at benytte en Sagførers Hielp. Men i saa Fald bør ikke det Sallarium, eller den Godtgiørelse for Reise=Udgivter, som Sagføreren derfor kan fordre, falde Modparten til Byrde, naar denne dømmes til at betale Processens Omkostninger, med mindre Dommeren maatte finde, at der i Sagens særdeles Omstændigheder var Grund til at lade møde ved en Sagfører, og da bor dog det, Modparten i saa Henseende har at erstatte i Sager, der ei angaae en større Værdie end 20 Rbdlr. Sølv, ikke overstige 2 Rbdlr. Sølv, hvis ingen Vidneføring har fundet Sted, og imodsat Fald ei 4 Rbdlr. Sølv; i Sager af større Værdie kan derimod saadan Erstatning ansættes noget høiere efter Omstændighederne, men i intet Tilfælde til mere end det dobbelte af hvad der i de ringere Sager kan tages. - J. 5. Under Executionen af Damme, eller Forlig for en Sum, der er overstiger 100 Rbdlr. Sølv, bør Fogden og give Parterne den fornødne Veiledning til at iagttage deres Tarv. Saafremt en Reqvirent ikke destomindre skulde finde for godt, under slige Forretninger at lade en Sagtører møde for sig, da maa derfor ei beregnes Debitor en større Godtgiørelse end saa meget, som det Fogden i Sportel-Reglement af 22de Marts 1814, §. 45, tillagte Gebyhr, hvorved hverken den i §. 156 paabudne Forhøielses-Afgivt eller andre af Forretningen flydende Udgivter bør komme i Betragtning, ligesom heller ingen særskilt Erstatning for Sagførerens Reise=Udgivter bør tilføres. -s. 6. Naar nogen vil paaanke Underrettens Dom i det fornævnte Slags Sager, bliver dermed i alle Maader at forholde efter de almindelige Regler for Sagers Jndstævning til høiere Ret og deres Behandling sammesteds. (Fortsættes.)