Politivennen, 1799-01-01
Om Rendestenes Ophuggelse i stærk Froft. Naar man paa en Vinterdag i stærkt Frostvejr, gaaer igjennem nogle af Kjøbenhavns Gader og seer den Mængde Mennesker der ere sysselsatte med at ophugge Rendestenene, og man paa Tilbagegangen en Time derefter seer disse med saa megen Nøje, med Fordærd af Ører, og med Fare for de Forbigaaendes især Børns Øjne udhugne smale Vandløb iejen fyldte med Iis og tilintetgjorte, saa falder man paa at her nok er en Misøekonomi, en Jrring i Middelet, hvorved man søger at opnaae Hensigten: Vandets Henskaffelse i Stadens Havn og Kanaler. Dersom Ophuggelsen skulde forslaae, saa maatte der i en Frost, som den vi i denne Uge har havt, i det mindste hugges to Gange, det vil sige, da hver Ophugning varer temmelig længe, et Menneske vilde have fuldt Arbejd for en halv Dag, med at hugge for og i hvert Nummer. Efter den Pris Daglejerarbejd staaer i, blev dette omtrent 24 s. for hvert Husnummer og derved for hele, Staden omtrent 1000 Rixdaler daglig for Renders Ophuggelse. Nu skeer Ophuggelsen vel kun maadelig, og aldrig nogen Dag gaaer forbi, at man jo i enhver Gade har nogle ubehagelige Følger deraf, at jo en eller anden Kælder staaer i Fare, eller at Gaarde og Porte sættes under Vand, som strax efter med Besværlighed maa borthugges o. s. v. og dog koster, jeg tør sikkert sige det, den daglige Ophugning meer end 300 Rixdaler. Skulde der ikke for denne Sum kunne udfindes en bedre Maade at bortskaffe Vandet paa, og mon ikke Summen gjerne bragtes til 500 Rixdaler, naar man indsaae, og, hvad endnu altid er mere bevægende, virkelig saae, de Fordele denne bedre Maade tilvejebragte? For ikke at udsætte mig for det sædvanlige: det er ingen Sag at laste det Gamle, men giv os noget bedre, vil jeg her nøjes med at forelægge til Bedømmelse og Forbedring følgende Forslag, forbeholdende mig i et følgende Blad endnu at fremsætte et andet, og opfordrende til Meddelelse af hvad andre i denne Anledning maatte udtænke. For fem hundrede Rixdaler kunde daglig bortkøres 1500 Læs Vand, og regner man hvert Læs til ti Tønder (hvilket ikke er i Vægt saa meget som en halv Læst Stenkul) saa udkommer det Antal 1509o Tønder Flydende, som blev mere, end 3 Tønder daglig paa hvert Husnummer, et Qvantum, der for meget saa Huse blev for lidet, men for den største Mængde for stort, og altsaa er større ansat, end det virkelig vilde blive; dog i slige Overslag maae altid tages for store Tal, da man først ved Erfaring vil komme efter det Sande. Disse Læs maatte føres paa Slæder. Paa hver Slæde skulde staae et Kar af 10 til 12 Tønders Fylde, af aflang Skikkelse, øven tillukte, paa en rund Aabning nær af en Alens Gjennemsnit. Denne Aabning, hvorigjennem Karret skulde fyldes, maatte med et Laag kunne tæt tillukkes. Karret maatte overalt være omvundet med Halm, og oven paa bedækket med en Straamatte. For at tømme det hastigt, og for at Udtømmelsen ikke skulde forhindres ved Frosten, maatte det være forsynet paa Siden, lige med Bunden, med et Stigbord af et Kvarters Vide i Firkant. Dette Stigbord, som maatte passe overmaade tæt, og som ved en oven paa Karret opsat Vægtstang desuagtet maatte kunne magelig opløftes og nedstødes, burde ogsaa, naar det var luft, ved en udenfor anbragt Maatte eller deslige, beskyttes imod Kulden. En dobbelt Bund, med et Mellemrum af Luft af 2 Tommer, vilde allerbedst sikkre det imod Frost fra unden. I hvert Hus skulde, saasnart Kulden var ved Frysepunktet, enhver Vask tillaases. Saalænge Frosten endnn ikke var større, end at en Ophugning om Morgenen, af den Natten over tillagte Isskorpe, forslog, eller saalænge Rendestenene endnu ikke bundfrøs (i disse Bestemmelser maatte Thermometret afgive det faste Maal), skulde disse Vandslæder endnu ikke bruges. Blev Frosten derimod stærkere, da maatte det tilkjendegives i hvert Hus, at nu begyndte Vandkørselen, og fra denne Bekjendtgjørelse af, indtil Thermometret igjen steg til de bestemte Grader, maatte intet Vand kastes i Gaarderne eller Rendestenene eller fra noget Husnummer uløbe paa Gade, Rende, Bro eller Fortog, under en bestemt Politistraf. I hver Gade maatte indrettes (i rummeige Gaarde, hvor man lejede Plads dertil) et to eller flere Vandsteder, alt efter Gadens sængde, og Beboernes Mængde, hvor alt Vand eller Flydende, som ellers skulde kases ud, maatte henbæres. Disse Vandsteder skulde være store, i Jorden nedgravede, Kummer af en 80 eller 100 Tønders Fylde, der med Bielker og Planker og derpaa henlagt Hestemøg forvaredes fra oven imod, Frost. Af disse Kummer skulde Karrene paa Slæderne fyldes, ved Hielp af en lille Ballie paa en Stang. Ved hver Kumme maatte være en Oppasser, som aabnede Lemmen paa Kummen og paasaae, at ikke stort Skarn, men blot Flydende, kastedes deri af de Tilbærende. Denne maatte ogsaa modtage det for hver Spand afgivende Tegn. Enhver Familie maatte nemlig have sig fire Vandtegn, hvoraf, ved hver Spandfulds Henbærelse, eet afgaves til Kummemanden, der ved den femte Spands Modtagelse tilbagegav de fire Tegn, og modHeste havde 4 store Bjeller foran i BrostSelen, saalænge i det mindste Sneen ligger, og Fortogene saa lidet om Aftenen, formedesst deres Glathed, tør betrædes?