Den Vest-Sjællandske Avis, 1819-02-06
Oversigt over Dagens udenlandske Nyheder. Politiken har i nærværende Tidspunkt taget sit Sæde udenfor Europa, og den som nu interresserer sig for vigtige Statsunderhandlinger, maae derfore henvende sine Blikke ud over de store Verdens Have; det er Paschaens af Ægyptens Erobringsplaner i Arabien; Udvidelsen af det Brittiske. Rige i Ostindien; Chinesernes Jalousie og Frygt for Engellændernes tiltagende Magt; de Nederlandske og Engelske Coloniers Antipathie i det sydlige Asien og paa dets Øer; Barbareskernes uroelige Aand, og fornemmelig den store Sydamerikanske Colonial=Krig, og Nordamerikas Disharmonier med Spanien og med Storbrittanien, hvorpaa den opmærksomme Betragter af Menneskeslægtens Begivenheder har i vore Dage at fæste sin Opmærksomhed. – Det er meget glædeligt at betragte hvorledes denne Disharmonie imellem Jordens to vigtigste Søestater England og Nordamerika, som saalænge har hersket, stedse meere aftager, og at de begge finde deres Jnterresse ved at leve i god Forstaaelse med hinanden; de politiske Overelleurs forklare denne Enighed af en indbyrdes Overeenskomst imellem begge Magter, om at bemægtige sig Handelen og Søefarten paa hele Jorden. Men de Engelske Blade erkiende nu, efter at have læst den Nordamerikanske Præsidents Budskab, den fredelige Aand, som besiæler det; det ministerielle Blad Coureren tilstaaer det lydeligt; men forundrer sig over, at Præsidenten hverken omtaler det bekiendte stridige Punkt, Mellemhandelen, paa de Engelske-Vestindiske Øer, eller Virkningen af den nye Amerikanske Navigationsact, (formodentlig fordi der vel bestandigen underhandles hemmelig om hiine Eienstand og Forsigtighed byder ikke at berøre denne. Coureren finder, at Præsidentens lange Deduction for at beviise Retmæssigheden af Friestaternes Foretagende mod Florida, er ikke meget overtydende, ligesom at den Dødsdom, som blev fældet over Arbuthnot og Armbristin, vil blive vanskelig at retfærdiggjøre; og især omtvivler den, at det er en sand Fordeel for Unionen, at Staternes Antal saa meget tiltager; da Landets naturlige Beskaffenhed synes at være derimod, saa at den formeener, at det vil være meget dristigt at antage: at Nordamerika vil endnu udgjøre en fordereret Union under en fælleds Regiering, saasnart den har opnaaet Fierdeparten af den Folkemængde, som den kan modtage. (Dette er i det mindste Englændernes Ønske og Haab; thi dersom dette store Statslegeme vil udvikle sig i den Grad, som nu finder Sted, og dertil blive eenig og sammenhængende, saa giver det ingen trøstelige Udsigter for Vedligeholdelsen af Storbrittanniens Herredømme paa Havet i Fremtiden. – Grunde til Jalousie fra Englands Side mangle ikke heller. Unionen tilvoxer virkelig i en forbausende Progression. Bristed i sin Tabel af Aaret 1817, over Friestatternes Folkemængde, angiver f. Ex. Staten Tennessee at have 489,624 Mennesker, men vi vide af gandske nye Efterretninger, at den har 920000 Jndvaanere; han anslaaer Districtet Jllindis til en Folkemængde paa 39000 Mennesker; men det maae i det mindste have 60000 siden det i Aar kan optages i Unionen, som en nye Stat; det hedder at Distriktet Alabama, paa Grændsen af Florida, som han reent springer forbie, nu skal ogsaa være moedent dertil.