Aarhuus Stifts-Tidende, 1839-12-20
Hs. M. Enkedronningen siges til Foraaret at ville begive sig til Kiel. Det hedder, at Kronprindsen først til Foraaret vil komme hertil. Præsidiet i Academiet for de skjønne Kunster skal være overdraget til GeheimeStatsminister Grev Rantzau=Bretenburg. (A. M.) Det vil være af Jnteresse for Hovedstadens Borgere at erfare, at Sagen om en forandret, friere Communalforfatning for Kjøbenhavn netop for Øieblikket er Gjenstanden for vor Regjerings særlige Opmærksomhed og at man har al Grund til at vente samme fremmet og snarest muligt bragt til et endeligt Resultat, der sikkert vil være i den liberale Aand, Borgerne, efter den Modtagelse, deres Repræsentanter have fundet hos Hs. Majestæt, have saameget desstørre Føie at gjøre sig Haab om. (Khvnsp.)Man har med Glæde bemærket, at Conferentsraad Ørsted temmelig ofte og længe har havt Audientser hos Kongen, og deraf draget den Slutning, som ogsaa fra andre Sider har megen Sandsynlighed for sig, at Hs. Maj. har særdeles Tillid til denne ædle og høibegavede Mands indsigtsfulde og erfarne Raad. Vel froe vi, at Ørsted for længe har været indviklet i det hidtil befulgte Regjeringssystems Traditioner, til at han just vilde være den rette Mand, hvis det gjaldt at begrunde en ny Tingenes Tilstand, thi selv den frieste og selvstændigste Aand er indtil en vis Grad afhængig af de Forhold, hvorunder den har udviklet sig, og en høi Grad af Selvstændighed er maaskee netop det Fortrin, som vanskeligst lader sig forene med den Aandens Bøielighed og Bevægelighed, som er Ørsteds meest fremragende Egenskab. Men dog har Folket forlængst været enigt i, og har paa mange utvetydige Maader, lagt denne sin Overbeviisning for Dagen, at der blandt alle de hidtilværende Regjeringsmænd ikke er Nogen, for hvis Grundsætninger det nærer større Agtelse, og til hvis Sindelag det har større Tillid, end netop Ørsted; ligesom hans dybe Kundskab og frugtbare Aand næsten gjør ham uundværlig for enhver Regjering hos os, men især for den, der saa nøie som muligt vil slutte sine Reformer til det Bestaaende. For begge Deele indeholder Ørsteds Navn den fuldstændigste Garanti. Den nye Slægt vilde i ham see Forsættelsen om en fremskridende Udvikling, den gamle en Borgen for, at man ikke vil forlade den Grundvold, paa hvilken han selv saa troligen har bygget. Ørsted synes saaledes at være det naturlige Forbindelsesled mellem det Gamle og det Nye, som af begge Deele omfatter saa meget, som kun laden sig forene. Troer derfor Kongen, at Danmark endnu ei er modent til at hæve sig ud over den Overgangs. tilstand, hvori det alt saa længe har befundet sig har Erfaringen" hos ham formindsket den Kjærlighed til Friheden og den Tillid til det Godes Seier, der i Norge gav ham Styrke til at fuldføre hiin mindeværdige Daad, vil han altsaa indskrænke sig til lempelige og halvt umærkelige Reformer, saa er Ørsted vistnok den Mand, som meest af Alle maa con venere ham. Betænker man dette, og lægger man hertil den udmærkede Høiagtelse og Hengivenhed, Kongen som Tronfølger stedse har lagt for Dagen for Ørsted, saa vinder det vistnok megen Betydning, naar man seer, at det fortrinsviis er ham, paa hvem Kongens Opmærksomhed nu synes henvendt. (Fdl.)– "Nogle have villet finde det mindre passende - hedder det i den Frifindede" – saaledes som tildeels skeet er, i Sorgens første Dage at bringe Kongen en Hyldest, som meer eller mindre omfattede særegne Interesser. Vi kunne ikke tage Deel i denne Mening. Naar en Familiefader hjemkaldes fra Børn, der ere komne til Skjelsaar og Alder, kunne vistnok Sorgen og Forvirringen i Tabets første Øieblik være store, og ret underligt kan det blive de Efterladte om Hjertet, naar de, istedet for at kunne græde ud i Løn paa det stille Kammer, maae bedøve deres Smerte ved at tumle sig om med Skifterettens Folk, Bedemanden og de øvrige, kun lidet deeltagende Væsner, men denne Bedøvelse er som oftest en velgjørende Modvægt, saa at de istedet for Modløshed, faae Resignation. De vinde et klarere Blik, oversee alle Smaaligheder, og deres Tanker erholde en vidunderlig Kraft, et Slags propbetisk Gave til at skue ind i Fremtiden – et saadant Øieblik maa ikke gaae tabt. Saaledes vil da ogsaa Kongen heller ikke mangle Kraft til at høre sit Folks Udsendinge, og Folket ikke være forvovent i de Ønsker, det forebringer ham - Ønsker maaskee, som han selv har nedlagt Spiren til i Nationens Bryst. - Det danske Folk har vel tabt en Fader; men han hjemkaldtes fra Børn, der ere komne til Skjelsaar og Alder!