Viborger Samler, 1842-06-30
Udenlandske Efterretninger. Frankerig. J det yderste Vesten af Algier gjøre de franske Vaaben daglig større Fremskridt. De nyeste Efterretninger giver en i Constitutionnel indrykket Correspondentartikel fra Tiemeen af 4de Junii. "Hele Vesten kan nu ansees at være fuldstændig underkastet; alle de krigerske Kabylerstammer, der beboe den lange Bjergkjæde, der strækker sig hen langs med den marroccanske Grændse, have stillet Gidsler, Keiseren af Marocco har afsendt flere af sine Officierer med Foræringer til General Be denn, og disse have paa deres Souverains Vegne paa det bestemteste protesteret imod enhver Deeltagelse i Abdel Kaders Foretagender. - General Bedeau var i Begreb med at bryde op med en Colonne for at regulere Grændserne imellem Marocco og de franske Besiddelser. Journalerne Debats og Courrier francais kæmpe; biin for Guizot, denne for Thiers. Constitutionnel, Thiers's Organ, er taus; kun anbefaler den Hovedstadens Vælgere, at de skulle gjøre Paris til et Asyl for Notabiliteter saaledes som før 1830, da denne Stad, havde til Repræsentanter Mænd som Benjamin Constant, Foi, Lafitte og den uforfærdede Manuel. De, gjør Althvad der hører til Oppositionen til Dumrianer og NarreCourr, stempler som Landsforrædere og Egvister Alt hvad der ikke vil lade sig indlemme i Thiers's Bataillon. Aldrig indlade disse saa kaldte Organer for Partier sig i en ægte Discussion med Modstanderne; Enhver udspeider sin Modstanders svage Side, og støder jublende Dolken ind i det blottede Sted. Lykkeligviis er Nationen kold og rolig, og betragter som et sandt Melodrama Partiernes foragtelige Gebærder og stygge krampagtige Fagter. Thiers's hele Antagonismus bestaaer i at afholde sig fra Nivaliseren med England paa Havet; hans Hu staaer til Rhingrændsen, til Erobring af Rhinprovindserne. Folkets store Masse vil derimod at Handel og Jndustrie skal blomstre; men den støder paa voldsom Maade fra sig den forhadte engelske Alliance, i hvilken Folket kun seer en Opoffrelse af den franske Politik og de franske Jnteresser. Derfor besjæles Vælgerne af det Ønske, at Frankerigs Marine maatte voxe, at Frankerigs Handel Colonierne, America, Asien og Africa maatte gjøre Fremskridt, at de franske Jnteresser maatte sikkres i Spanien. Kun forglemme Vælgerne det Vigtigste, selv at rive sig løs fra Routinens og Slendrianens Baand, istedetfor at forøde de skjønne Kræfter i Stillestaaen. (Om den franske Adel og Pairiet.) Ludvig Philip er (eller blev i det mindste i de første Aar efter Julirevolutionen) hadet af det europæiske høie Aristocratie i en, om muligt, endnu høiere Grad end Napoleon. Aristoraterne have størstedeels meddeelt de høieste Regioner deres Uvillie, saa at der i de sidste 12 Aar har hersket og tildeels endnu hersker vel ingen Krig, men en fiendtlig Spænding imellem alle Continentalmagter og Frankerig. Dette Had rettede sig mindre imod det erobrelystne Frankerig, der ønsker den venstre Rhinbred, og der saaledes truer den almindelige Verdensfred, end imod den Fyrste, hvis Klogskab mere end alt Andet hidtil har opretholdt Freden, og forhindret, at Julidagene ikke have udbredt sig i videre Kredse end i Brüssel. Mangen europæisk Throne vilde rimeligviis være rystet heftigt, naar Ludvig Philip ikke havde foretrukket at holde i Ave og tæmme i Frankerig de i Bevægelse satte Kræfter og eliminere de brændbare Stoffer til Africa istedetfor at vende dem imod Rhinen. Havde det maaskee været til Fordeel for de regjerende europæiske Huse, naar Kongemagten atter var afskaffet i Paris. J Carl den Tiendes Familie var hverken nogen Myndig eller Umyndig, der formaaede at bære Kronens Byrde. Ludvig Philip har baaret med Værdighed den franske Krones Vægt; han har med Heltemod bestaaet Faren, hver Dag at falde som et Offer for det blinde Had og Snigmordet. Desuagtet betragter man ham med uvenligt Sind. Og hvad var og er vel Hovedgrunden dertil Pairskammerets Jkke=Arvelighed er det europæiske høie Aristocraties Hovedklagepunct imod Ludvig Philip. Det under Ludvig den Attende og Carl den Tiende arvelige Pairskammer har mistet Arveligheden, og er nu kun en Forsamling af invalide Embedsmænd, Besværingen er grundet; men at det høie Aristocratie desaarsag rettede Bebreidelsen imod Ludvig Philip, er urigtigt og utaknemmeligt; thi kun den franske Adel bærer Skylden derfor. Det er nemlig umuligt, trods de første Statsmænds Kløgt, trods Kongens bedste Villie, at creere et arveligt Pairskammer i Frankerig, førend en Reform i den franske Adel er indtraadt. Men Adelen vil ingen Reform. Kong Ludvig Philip ønsker et arveligt første Kammer, hvori Frankerigs berømte Navne kunde glimre; men det er umuligt at danne et sandt, politisk mægtigt første Kammer, saalænge Adelen udgjør en Kaste. Adelen som Kaste er forhadt i Frankerig og vil vedblive at være forhadt. Had imod Adelen som Kaste har medvirket til den franske Revolution. J England er Adelen ikke hadet, fordi den ei udgjør nogen særskilt Kaste. Lord Chathams Søn hed Pitt, og William Pitt var Premierminister og styrede som Commoner Landet. J. For var en Søn af Lord Holland. Kun den ældste Søn arver Land besiddelsen, Titten og Sædet i Overhuset. J Frankerig derimod skulle og ville alle yngre Sønner, hvad enten de besidde nogle Dages Pløieland (arpens) eller ei, have Adelstitlen, beholde den og forplante den til deres Efterkommere. Hvad skal, hvad kan der vel blive af alle disse betitlede Skud (cadets) af en yngre Familie, Adelen den franske Provinds Bretagne var alene langt talrigere end hele Adelen i Storbritannien. For alle Cadets skulde Hoffet skabe Embeder med standsmæssige Jndtægter, Cadets forlangte disse som en Ret, der tilkom dem Altsaa bleve paa Grund af denne formeentlige Ret alle Borgerlige – Sønner af de Skatteydende – udelukkede fra Embeder og Hædersposter. Denne Tilstand blev utaalelig; Folket reiste sig; 3 Dele af den franske Adel pulveriseredes, og Thronen omstyrtedes. For anden Gang vilde Thronen tage den gamle Adel samt alle dens Cadets i Beskyttelse og forsøge det Umulige. Ludvig den Attende maatte flygte til Gent; men ogsaa denne Lære var endnu ikke nok. Catastrophen i 1830 foranledigedes atter ved Adelens Fordomme som Kaste. Carl den 10de maatte flygte, og Ludvig Philip besteg Thronen. Ogsaa denne erfarne, kloge Monarch synes i dette Punet at bukke under for den gamle Fordom. Han creerer nye Grever, Baroner o. s. v., men ikke med den Betingelse, at Adelskabet kun skal indskrænke sig til den ældste Søn han vil efter den gamle Slendrian, at ogsaa alle de yngre Sønner skulle være Adelsmænd. Ville vel alle disse være i Besiddelse af Landeiendomme? Hvoraf skulle de leve standsmæssigen, Der er vel kun et Svar muligt: paa de arbeidende Classers Bekostning. Det er den egentlige Grund, hvorfor Adelen er forhadt og afmægtig i Frankerig, men æret og mægtig i England, og derfor skikket til at være Thronens Støtte... J Forstaden St. Germain har man endnu ikke lært, hvad der er den sande Aarsag til Adelens Forfald, hvad der maa være Betingelsen for dens Restauration. Man mener, at det vilde være uadeligt at lære af Napoleon. Napoleon kjendte den store Opgaves Opløsning, og indskrænkede sin Adel til det ældste Medlem af Familien. Ludvig Philip er ikke omgiven af hvad man kalder et Hof, kan ikke have et Hof paa europæiske Fyrsters sædvanlige Viis, fordi Borgerskabets (bourgedisie) Jversyge er altfor stor imod Adelen, nemlig imod den Adel, som forlanger at dets jordløse, men med Titler smykkede yngre Medlemmer, skulle gjælde meere ved Hoffet end Mænd, hvis Haar ere blevne graae i høie Statsembeder. Men et Hof, der kun støtter sig paa Adjutanter, er et ufuldkomment Hof Jntet er naturligere end at en Konge af gammel Slægønsker at omgive sig med Personer, der have et historisk Navn. Denne Jndretning kan befordre Dynastiets Stabilitet. Men naar Adelen med sine cadets slaaer en uigjennemtrængelig Kreds om Souverainen, naar det skal geraade Souverainen til Vanære at staae i Forhold til en Mand, der er homo novus, Tenfant de la revolution, der er det hvad Kammerherrens Stamfader, var, da er dette en Uretfærdighed, som Strømme af Blod have bortskyllet i Frankerig, som ikke kan begaaes paa ny, saalænge Erindringen om Aaret 1789 endnu ei er udslettet. – Adelstillen maa vorde indskrænket til den Ældste af Familien, først da er det tænkeligt at danne uet arveligt Pairskammer i Frankerig. Naar Adelsærens Capital i Frankerig er udstykket i mange tusinde Parceller og jordløse Titler, saa kan der og kun falde paa den Enkelte en meget ubetydelig Respect. Ganske anderledes vilde det være, naar de tomme, intetsigende adelige Titler ophørte. Denne Reform vilde være nyttig og gavnlig for Adelen selv, for Kronen og for hele Folket, thi kun derved kan den stedse foretruende Mangel paa Stabilitet, afhjælpes. Og ligesaa vist er det, at Udstykningen, Sønderlemmelsen af den venstre Rhinbred neddrager Fare for Tydskland, og at denne Mangel vilde kunde afhjælpes, naar der ved Siden af den venstre preussiske Grændse stod en vestlig østerrigsk Grændse rustet til Kamp. (Efter Augsb. Allg. Zeit. Beilage af 17de Juni d. A.)