Adresseavis for Børn, 1779-02-03
Correspondence. Ædle Veninde! De kan aldrig troe, lille Evandrine, hvormeget deris Brev har fornøiet mig, de vil da indgaae Avis. gaae mit Forslag, og underholde en Brevvexling med mig, Hvor behagelig vil denne Tidsfordriv være mig. Men, hvilket Spørsmaal begynder de deres kiere Underhandlinger med? Hvor vigtigt Hvor røber det deres store men ædle Videlyst Kunde jeg vel besvare det, Betænk hvor stærke maatte da ikke mine Beviser være, naar jeg skulle overtyde dem. De veed Skriften tier, hvor tør jeg bestemme, Men vil de være fornøiet med en Gisning, saa vil jeg sige dem, hvad jeg tænker om denne skiulte Sag. De spørge, Hvorledes jeg mener det havde gaaet til, dersom vi havde bleven i Uskyldigheds Standen? Om vi stedse havde bleven paa Jorden, eller paa hvad Maade jeg meente, vi vare blevne forflyttede, da der ingen Død var til 2 Her har de mit ubestemte Svar. Den første Velsignelse, som Skaberen tilønsker de nyeskabte Ægtefolk i deres Uskyldigheds Stand, er denne: Voxer og formerer Eder. Uden denne Lov, kunde Adam have savnet sin Eva, og uden Formeerelsen af den menneskelige Slægt, skulle de selskablige Glæder have blevet ubekient og ufølte. Naar vi da antage denne Formeerelse i Uskyldigheds Standen, saa skulle en Klode af 5400 Miils Omkreds ikke kunde rumme alle de Mennesker samlede, som til forskiellige Tider i 5745 Aar har beboed den, saa meget mindre da Frugtbarheden hos uskyldige Mennesker, maatte være ulige større end hos syge, lastefulde og svækkede Ægtefolk. Jeg slutter altsaa, at de nødvændig efterhaanden maatte forlade Jorden, enten ved at døe eller paa anden os ubekient Maade forflyttes, Om Mennesket i Uskyldigheds Standen, kunde døe, synes deres Legems Bygning at stadfæste. De vare dannede af samme Støv, som vi De maatte følgelig være forgiængelige, de maatte kunde døe; Men deres Død havde formodentlig ikke bleven en voldsom Adskillelse imellem Siæl og Legeme; Syndefrie Skabninger fortiente ingen Smerter. Deres Afskeed fra Verden havde da formodentlig meere bleven en Søvn end en Død. Legemets Bygning, fortæret ved uophørlig Virksomhed, vilde maaskee omsider have nægtet Siælen sin Beskyttelse, og Sandserne deres Jndtryk, Det vilde ved Tidens Vold bleven nedbrudt, stivt, følesløst, og endelig træt af saa mange Aars Ar for Børn. beider indsove. Det bliver derimod et andet Spørsmaal. Om Mennesket i Uskyldigheds Standen. skulde døe. Her tier Skriften; men tiende synes den at beja denne Meening. Thi iblandt Strafferne, som Gud paalagde de faldne Mennesker, finder jeg ikke et Ord om Dødeligheden, som en Straf, og lige saa lidt at Christus, som ved sin Død har forhvervet os de Rettigheder og Herligheder, som Adam ved sit Fald havde berøvet os, har forhvervet os Udødelighed paa Jorden. Vil vi nu ikke antage, at Menneskene i Uskyldigheds Standen har været dødelige, og efter Døden optagne til Englenes Boliger, og til Guds umiddelbare Beskuelse, saa maae vi antage, at de ere levende forflyttede til denne de himmelske Aanders Selskab, saaledes som Enock, Elias, og vor Frelser selv. Jeg skulle troe, lille Evandrine, at de ved en naturlig Død vare hensovede, og ved Døden optagne til Salighedens Boliger; deres Legemers Dannelse, Skriftens Taushed, Jordens Beskaffenhed ere Grunde for min Meening. Maae jeg have tilfredsstillet dem med dette Svar, vil det være mig en sand Fornøielse. Evigheden, hvor vi engang skal finde Opløsning paa alle dette Livs mørke Taler, vil ogsaa forklare denne. Jmidlertid er det mig en Glæde at kunde kaldes deres sande og oprigtige VenCheophile. Nyheder.