Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1845-11-27
Udlandet. Preussen. Den Vending, som den russiske Politik siden Frederik Wilhelm III's Død har fulgt ligeoverfor Preussen, har givet de tydske Aviser meget Sto til Eftertanke. Der er - skrives der fra Berlin i det No. af Börsenhalle", som ankom hertil Odense igaar - fra det Petersborgske Kabinets Side ikke undladt Nogetsomhelst af hvad der paa det Bittreste maatte krænke en jevnbyrdig Stats som Preussens Egenkjærlighed og Æresfølelse. Keiser Nicolaus's imponerende Aand og Villie har ikke ved den Underdanighed og Eftergivenhed, der saa beredvillig imødekom ham fra Preussens Side, ladet sig vildlede, men han har med en beundringsværdig Conseqvents forfulgt de Planer, der i den samme Grad de hævede hans Riges Storhed, tilsigtede den preussiske Nabostats Svækkelse. Thi det er endogsaa blevet officielt indrømmet, at de østpreussiske Grændseprovindsers Tilstand nu er saa trøstesløs og fortvivlet som ingensinde for, og om Man end vil skyde en Deel af Skylden herfor paa Oversvømmelse og Misvært, saa vide dog Handel og Jndustrie bedst, at de vedvarende Aarsager til Elendigheden netop ligge i den hermetiske Spærring og i det milevidt sig udstrækkende øde Grændsegebeet, hvorved al Handel og Vandel er umuliggjort. Desuagtet har Preussen opgivet det eneste Vaaben, som det havde i Hænderne imod et saa barbarisk Udhungringsystem, Preussen har nemlig fornyet Kartelfordraget, hvisfølge alle Flygtninge uden Naade og Barmhjertighed udleveres. Hvor ubeqvem end Anbringelsen af de talrige Deserteurer monne være, saa laae der dog efter Omstændighederne det eneste Tvangsmiddel til at bringe det russiske Kabinet til billigere Forholdsregler. Men Rusland modtog forresten Offeret uden ringeste Taknemmelighed og opererede til Gjengield ved Underhandlingerne og Øresundstolden paa en Maade, som maatte bevirke, at disse Underhandlinger ikke kunde bringe til noget Resultat. Men det egentlig afgjørende Slag imod Preussen synes endnu at forestaae og det med det Allerførste; det vil ikke bestaae i Mindre, end den trods det første mislykkede Forsøg indledede Forbindelse med Storfyrstinde Olga og den østerrigske Erkehertug Stephan den nuværende Statholder i Bøhmen. Fyrst Metternich maa have havt sine Motiver, hvorfor han i en Række af Aar, til hele Europas Forbauselse, uden nogensomhelst Modstand overlod Donaulandene til den moskovitiske Jndflydelse, og Grev Nesselrodes Besøg i Wien for nylig var visselig ingen blot Fornøielsestour, men udentvivl en velberegnet Afslutning af en gammel Forbindelse. Wienerkabinettet vil Sandsynligviis tilsidst indvilge i Giftermaalet, medens Keiseren, i Betragtning af Værdien af et saa nært Slægtskab mellem begge Keiserhuse, vil indrømme den første Undtagelse fra Regelen, idet en russisk Prindsesse tillades at gaae over fra den græske Kirke til sin Gemaals Troesbekjendelse. Men virkeliggjøres dette Partie, da ere de alt slappe Slægtskabsbaand ved det preussiske Hof saagodtsom aldeles opløste, thi Rusland har af Preussen allerede saa temmelig erholdt Alt, hvad det ønskede, og det har nu kun en større Opgave tilbage, at afholde den Jndhøstning i Orienten, hvorfor det har gjort en saa rigelig Udsæd. Fyrst Metternichs Efterfølger maa rigtignok see til, hvorledes han vil komme ud af det med sin Formands Efterladenskab, thi saalænge Denne lever, vilde det velvære Synd at forstyrre ham i hans Jllusion, at han har skabt et fortjenstligt Værk." (De sidste Efterretninger fra Wien erklære imidlertid, at Alt, hvad Journal des Debats har fortalt om denne Giftermaalsplan, hidtil kun er at betragte som et Avisrygte.)