Berlingske Tidende, 1836-03-30
Kjøbenhavn, den 30te Marts. Nr. 48 af Jbehver Stænder-Tidende indeholder største Deelen af Beretningen over den Beraadslaaning, der har fundet Sted angaaende Hr. Grev Reventlows og Hr. Overretsadvocat v. Prangens Propositioner med Hensyn til Altonaer Bankinstitutets Forhold. Committeens Majoritet i dette Anliggende, bestaaende, af Hr. Grev v. Reventlow og Hr. Overretsadvocat v. Prangen, havde valgt den sidste til Beretningsfører. J den udførlige Beretning, han foredrog, andrages først paa en Bog tilat der maatte vorde tilforordnet Directionen for det slesvig-holsteenske Bankinstitut i Altona (ligesom ved Nationalbanken) trende Repræsentanter, der skulde udnævnes af de Bankpligtige, og af hvilke den ene skulde være en Godsbesidder, den anden en Retslærd og den tredie en Kjøbmand." Motiverne for denne Bon vare hentede fra Forøgelsen af de for de Bankpligtige skadelige Restancer og af dette Jnstituts Directions foregivne afhængige Forhold af Nationalbanken. Desuden andrages i Beretningen endnu paa følgende Bønner til Hs. Majestæt Kongen: 1) at Bankinstitutet maatte aarlig offentliggjøre sit Regnskab og i det mindste et Aar efter Bankaarets Forløb; 2) om speciel Angivelse af Aarene ved Restan ternes Anførelse i Regningen; 3) om definitiv Afgjørelse af Differentserne med Hensyn til flere Districters og Grundstykkers Bankpligtighed; 4) om Nedsættelsen af Afløsnings-Capitalen for enkelte Bankheftelser til Beløbet af den første Gield, som endnu falder paa de bankpligtige Hypotheker, og om aarlig Bekjendtgjørelse om, med hvilken Capital af ethvert bankpligtigt Grundstykke Bankhæftelsen kan dækkes det paafølgende Aar, endelig 5) om Forelæggelsen af Bankinstitutets Regning i saadan Fuldstændighed, saaledes som den meddeles Revisions øvrigheden, til næste Stænderforsamling. – Committeens tredie Medlem, Etatsraad v. Gusmann, som ikke var af Majoritetens Mening, og som ikke lod de anførte Klager gielde som grundede, fremsatte et særskilt Skjøn, hvori han erklærede sig navnlig imod den foreslaaede Forordning om Repræsentanter, som en unyttig og selv uhensigtsmæssig Forholdsregel, ligesom han ogsaa fraraader Udstedelsen, af en Petition, og kun tilføier som bemærkning, at en saadan Petition i ethvert Tilfælde maatte affattes almindeligt og maatte fornemlig gaae ud paa en Øvrigheds Undersøgelse, hvorledes det Onde, Restan terne, muligt kunde fjernes, og hvorvidt maaskee Capitalafdrag af Bankheftelsen kunde finde Sted til Nationalbanken, med en Rabat, der var at beste for hvert Aar af Bankinstitutets Liquidation. Ogsaa Hr. Etatsraad Wiese ansaae den foreslaaede Tilforordning af Repræsentanter for betænkelig, fordiBankinstitutet er en Privatanstalt, hvilken man ikke kunde forpligte til særegne Paalæg, og som ikke tillod noget Jndgreb, ligesom ogsaa Andragendet om Capitalafbetalingen af samme Grund syntes ham mislig, ogsaa troede han endnu at maatte betvivle Rytten, der skulde fremgaae af Differentsernes Tilendebringelse af de oldenborgske og augustenborgske Huses Bankpligtighed; han androg derfor paa Udsættelsen, af at tage Beslutning angaaende de nævnte tre Punkter. Derimod var Hr. Etatsraad Donner af den Mening, at Beretningen angaaende Restanterne var ikke gaaet langt nok, og fremførte med Hensyn hertil et vidtløftigt Tillægs-Amendement, hvorefter de Repræsentanter, der skulde udnævnes af Hs. Majestæt Kongen, maatte indrømmes nærmere betegnede Fuldmagter for at ordne Nationalbankens Regnings væsen med Hertugdømmerne og desuden at formindske det Tidspunkt, at Hertugdømmernes Bankpligtighed ganske ophørte.