Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1843-06-15
Kjøbenhavns Havnepriser den 10 Juni 1812. Hvede, sjell. 5 Rd. 1s. 6 R. 32 s. Rug, f. Prov. 5 Rd. 18 S. 55 R. 726. dito, langel. Rd. - s. - R. - s. Byg, 2 radet 3 Rd. 801R. : s. dito, loll. 5 Rd. 616 R. - s. Byg, Grad. Rd. : s. – R. 4 s. dito, holst. 5 Rd. 1s. - R. - s. Havre....... 2Rd. 61–2 R. 72 s. Rug, østers. Rd. - s. - R. - s. Ærter ... ... 3 Rd. 88-1. 18. (Forlangt indrykket.) Det kan ikke nægtes, at Festen paa Skamlingsbakken frembød theatralisk Effect, som den for en Deel vel ogsaa var beregnet paa, siden 2 Stænderdeputerede, een fra Roeskilde, den anden fra Viborg, hvilke Sagen dog mindre vedkom uleiligede sig derhen, ledsaget af Kapitain v. Tscherning med Mark, eller Krigskassen. - To Momenter i denne Scenerie fortjene især at fremhæves. Det første er, da Kammerraad Drewsen lod kalde til sig paa sit ophøiede Standpunkt Peter Hjort Lorenzen og fremstillede ham i en ligesaa populair som salvefuld Tale (thi hans Knokler i Graven bleve allerede omtalte) som en Helt, der fordunklede ved sit borgerlige Mod Krigeren, om saa var Tordenskjold, Hannibal eller Wessel Hummer, hvilken sidste, en Hjulmand fra Pellworm, slog 1256 Kong Adel i Frisefeiden ved Husum, Disse nævnede Kammerraaden just ikke, men kunne jo som Enkeltheder indbefattes under det Almindelige. Dog turde jeg bemærke, hvad mon naar Lorenzens Mod og Heltegierning henstilledes eller opfattedes under et andet, om ogsaa extravagant, dog muligt Synspunct, som Renommisteri eller Drengekaadhed, Thi Kammerraaden, der vel kjender Frankerig og de Franske, veed jo "les extremes se touchent og vil vist erindre en anden Helts, nemlig Napoleons Udsagn, fra det Pathetiske eller Tragiske til det Latterlige er kun et Skridt. Altsaa – et Feilareb var tænkelig. Efter endt Tale overraktes det af ægte danske Markstykker kunstigen forfærdigede Drikkehorn, om fyldt med de samme Markstykker, med Spendters Aqvavit, Bommelundter Brændeviin eller Champagner nævnes ikke, dog kan jo formodes, at samme ikke har været tom, saa at det blot skulde have indesluttet Vind eller Luft. Det andet Moment er Omfavnelsen af Justitsraad With og P. Hjort Lorenzen, som Sindbillede paa hvorledes de kunne modstaae Satan og hans Advocater. Dette forudsætter Justitsraadens nærmere Kjendskab til Satan, bare han ikke har gjort Misgreb i at vurdere hans Magt og muligen kunde have gjort Regningen uden Vært. Forresten var Toast-Talen mandig og vist ikke uden tilskyndende Begeistring for og fra Fædrelandet og Drikkehornet, men vilde dog netop derved have skurret i qvindelige Ører, der almindelig bære mere Respect for diabolisk Magt og sjelden pleier at tømme et Horn. Heldigviis var, saavidt jeg veed ingen Fruentimmere tilstede, men de Uconfirmerede? Forøvrigt er det ikke smukt, endsige christeligt, naar Tvedragts Dæmon har tændt en Guist imellem Familielemmer eller dog Nærbeslægtede og Forbundne, da, istedetfor at slukke den, at frembære meer Material for at oppuste den til lys luende Flamme. Det erindrer mig om Historien i Kostnitz 1114, da en gammel from "Mütterchen lagde et Spaan til Baalet, hvorpaa Johan Huss skulde brændes og denne med ynkelig Medlidenhed udraabte: "o, sancta simplicitas!" – Vistnok er Spændingen imellem Kongeriget og Hertugdom merne beklagelig og sørgelig, men Differenzpuncterne, som det egentligen gjelder og dreier sig om (neppe turde det være Sprogsagen, vist ikke aleene) ere af den Beskaffenhed, at de kun kjendes og kunne bedømmes af Fag, og sikkert i al Fald egne sig mere for en bureaukratisk og diplomatisk Behandling, end for en demokratisk og allermindst en demagogisk. - At henstille eller opkaste sig ligesom til Formynder eller Kurator for Folket eller dets Regiering, ja selv indgribe i eller endda foregribe Regjeringens Beslutninger og Foranstaltninger, er i mine Oine et synderligt og formasteligt Hverv, som staaer Fare for eller bærer Tendentsen i sig at kuldkaste al lovlig Orden og Ret. Dr. Helweg sen. Odense d. 11 Juni 1813.