Ribe Stifts Adresseaviser, 1848-08-22
Den Proclamation, hvorved Negerne paa de vestindiske Øer frigaves, fastsætter: 1) Alle Ufrie paa de danske vestindiske Øer ere fra Dags Dato frigivne; 2) Regerne paa Plantagerne beholde i 3 Maaneder fra Dato Brugen af de Huse og Provisionsgrunde, hvoraf de nu ere i Besidelse; 3) Arbeide betales for Fremtiden efter Overeenskomst, hvorimod Allowance ophører; 4) Underholdningen af Gamle og Svage, som ere ude af Stand til at arbeide, afholdes indtil nærmere Bestemmelse af deres forrige Ei Om Stemningen hos de preussiske Tropper mælder et Brev til Redaktøren af Berl. T.: "Det er en høist mærkværdig, for os Danske glædelig, men for Tydskerne sørgelig Stemning, der giver sig tilkjende hos de preussiske Tropper i Slesvig. Mange private Efterretninger have vel allerede fortalt om den Lunkenhed og Ulyst, hvormed de gaae i Krigen, men jeg maa tilstaae, at jeg alligevel følte mig overrasket, da jeg traf til selv at blive Vidne hertil. Jeg ankom til Leirskov Præstegaard samme Dag, som vore Batailloner, under General Bülows Anførsel, havde gjort det raske lille Streiftog ind i Nordslesvig. Gaarden vrimlede af danske Soldater, og preussiske Fanger. De Sidstes Antal var 33, hvoraf 4 vare saarede. Det var lutter Pommeranere, de fleste af den simplere Klasse, smukke høie, noget smekkre Skikkelser, der dog ganske maatte falde igjennem ved Siden af vore Gardisters Kæmpefigurer. Da de paa Vogne bragtes ind i Gaarden, havde de hilset den med et høit Hurraraab, og denne Stemning, en næsten overstadig Lystighed, vedvarede den hele Tid, de forbleve der. Jeg indlod mig i Sam Trykt i Ribe hos Chr. sal. Hyphoff. tale med dem, især med en Sergeant, en Trompeter, og to Underofficerer, af hvilke de to havde tjent i omtrent 13 Aar, og havde snart Udsigt til at befordres til de ridende Gensdarmer. De vare stolte af deres Regiments Heltebedrifter og fortalte mig, hvorledes det ved Hohenfriedberg den 4de Juni 1745 havde sat over en Aa og sprængt fjendtlige Quarreer, hvorfor dette Navn og denne Dato, til Minde für ewige Zeiten, var sat paa deres Pikkelhuer. Deres militaire Stolthed gik alligevel ikke videre, end at de meente: "man kunde als vernintiger Mensch dog ikke lade sig skyde ihjel for Jngen ting; derfor havde de overgivet sig til Vore." De toge sig imidlertid strax selv i det mindre Passende ved denne bemærkning. Hvad vil man sige i Bor lin, udbrød de, til at 33 Preussere af Kyradseerregimentet Königinn ere fangne; den gamle Fritz vil vende sig i sin Grav., men hvorfor slaaes vi dog med de Danske, stig mig det engang, sagde Trompeteren, hvis Motto var man ist ja ein gebildeter Mensch. Preussen og Danmark skulde alliere sig, og Rygtet har allerede længe gaaet hos os, at det var skeet. Aa, det ender dog engang blodig med den Rigsforstander i Tydskland. Og en Slesvigholstener, ham gider En af os (unser Einer) ikke engang komme nær eller see for sine Øine. De fortalte, at idet mindste deres Afdeling ikke havde været tilsagt til at hylde Ærkehertug Johann, og deres Tanker og en tydsk Eenhed vare i det Hele saare ringe. De Saarede reve den tydske Kocarde af Huen og kastede den bort, fordi det Krimskrams havde bragt dem i denne Elendighed. Og de friske vare ikke utilbøielige til at følge deres Exempel: "den maa jeg vel ikke længer bære, sagde Sergeanten, idet han pegede paa Korkarden, og det er mig saamænd ogsaa det Samme. Derpaa talede han med ægte tydsk Vigtighed sagtere og vilde betroe mig sub rosa, hvorledes Sagernes og Partiernes egentlige Stilling var i Tydskland. De udsagde forøvrigt, at de havde havt det taalelig godt i deres Qvarterer, og at en Menig i daglig Lønning fik 31 L., en Underofficeer det dobbelte, Alt udbetalt til rette Tid. Saadanne alvorlige Samtaler gik imidlertid snart over til Berlinerwitze. "Jetst sind wir Danen, raabte de, lystig Kammerater, vi vil snart faa Residentsen et see, vi faae fri Reise, og vi tænke, at de Danske ikke spise os op. og i den kaadeste Stemning gjorde de nu pantommiske Gebærder til de Danske, og hoppede, og der gebildete Mensche, Trompeteren, spurgte en Pige, om hun ikke vilde dandse en Hamborgerpolsk med ham. Fra dansk Side bleve de begegnede med den største Godmodighed. En dansk Soldet, der saaret i Slesvig var faldet i Fangenskab, og nu var blevet udløst, løb strax hen til Marketendersken og kjøbte for sine Skillinger Rum og Brændeviin til dem. "Jeg har selv været Fange og veed, hvormeget en Fange trænger til Hjælp, sagde han. Ogsaa i Præstegaarden bleve de rigelig beværtede. Det var derfor baade naturligt og smukt at see, at de ved Afskeden hjertelig trykkede Hænderne paa dem, med hvem de nys havde kæmpet paa Liv og Død.