Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1780-05-05
Det kan nok skee, at kuns faa af de hidtil værende Procuratorer beqvemme sig til de tilkommende Raader, og altsaa blive uden Levebrød; Men Vi vil træffe den Foranstaltning, at for saavidt der iblandt dem findes brugbare og ærlige Folk, skal saadanne forderligst blive promo rede til Magistrats Betieninger, Justitiariater og deslige. Ganske slette Folk fortiener ingen Attention. Hvad der endeligen angaaer Lovene selv, saa befinder ieg det meget utilbørligt, at de ere skrevne mestendeels udi et Sprog, som de ikke kan forstaae, der skal bruge samme, som en Rettesnoer. Ligesaa urimeligt er det, naar man i en Stat, som har sin egen Lovgiver, taaler saadanne Love, som formedelst deres Uforstaaelighed og Tvetydighed, foraarsage de Lovkyndige saa vidtløftige Disputer, ja vel meere, om saadanne Love eller Sædvane nogensinde har cristerer, eller faaet Borger=Ret udi et Rige, hvoraf der kommer vidtløftige Processer. I maae altsaa fornemmelig see derhen, at alle Love for Vore Stater, og Undersaattere maae blive forfattede udi Landets eget Sprog, samt fuldstændigen blive samlede. Men da mestendeels enhver af Vore Provintzer har sin egen besynderlige Forfatning, Statuter og Sædvane, som ere indskrænkede til visse Gienstande, og dog ere meget særskilte fra hverandre, saa skal der samles en Lovbog for enhver, samt alle Ting indføres derudi, som foraarsager at den ene Provinz udi Rettergang er adskildt fra en anden. Men eftersom saadanne Provinstal=Statuta og Vedtægter ere indskrænkede til visse Gienstande, og indeholder ingen almindelige, langt mindre fuldstændige Rettergangs Regler; Det saa kaldede corpus juris, forfattet af Keiser, Justinian, og som næsten af alle Europæiske Stater er antaget for en subsidiarisk Lovbog for mange hundrede Aar siden, kan for Eftertiden ikke aldeles forkastes. Jmidlertid er det bekiendt, at denne Rommerske Lovbog indeholder kuns en Samling af de Lovkyndiges Meeninger udi visse enkelte Tilfælde, og beroer paa de mangfoldige gamle og nu ikke meere brugelige Romerske Forfatninger og Formalitæter, samt er opfyldt med mange Modsigelser. Altsaa maae heraf uddrages alt hvad der kan passe sig paa vore Tiders Forfatning, og er overeensstemmende med Naturens Lov, men det unyttige udelades, Vore egne Lands Love, indføres paa behørige Steder, og paa denne Maade forfattes en subsidiarisk Lovbog, til hvilken en Dommer, i Mangel af Provinsial=Lovene kan henholde sig. Overalt maae vi herhos anmærke, som det synes, at de Romerske Lovgivere har ikke været sparsommelige med at bestemme de omtvistede Lovens Spørsmaale, dog har de ikke saa nøie givet Agt paa, hvorledes at Tvilsomheder udi juridiske Sager bør forekommes, og hvad der best kunde tiene til at forebygge Processer. Saa er det f. E. bekiendt, hvor uendelig mange Processer, der kommer over Contracter, som ere sluttede over faste Eiendomme, eftersom Folk derved gjerne overiler dem, og ikke udtrykker dem tydelig nok. Men saadanne kunde undgaaes, naar alle Contracter over ubevægelige Midler bleve sluttede for Retten, og samme saae der hen, at den ene ikke kunde bedrage den anden, og Contracten selv burde for meere Sikkerheds Skyld af Retten underskrives. Og eftersom Processer alletider regnes til et Onde for en Stat, som formindsker Borgernes Formue, saa er det ufeilbarlig den beste Lov, som forebygger samme. Naar Vi nu, som ikke tvivles paa, kan erlange den forhaabede Forbedring i Henseende til Lovenne og Processernes Orden, saa vil der nok mange Jurister miste deres forrige, Anseelse, ja det heele Corps af Procuratores blive unyttige; alleneste Vi skal derimod befrie Vore kiære Undersaatter fra en ikke ringe Byrde, og i dets Sted anskaffe Staten Kiøbmænd, Fabrikantere og Kunstnere, af hvilke Vor Stat kan haabe større Nytte. Men eftersom det ikke er for et eneste Menneske, at udføre saa vigtig en Sag, saa maae J udsøge de beqvemmeste og redeligste Folk, som J kan finde, og fordeele Arbeidet iblandt dem, trække dem sammen til et Collegium, samt regulere alle Ting ved et ordentlig Raad. Saadan en Lov=Commision maae vedblive bestandig, paa det at naar der forekommer Mangler, Utydlighed eller Feil i Lovene, at samme kan blive paa en grundig Maade forbedrede, tilsatte eller forklarede. Derimod vil Vi ingenlunde tillade, at nogensinde en Dommer, Collegium eller Etats=Minister skal forklare, udvide eller indskrænke Lovene, langt mindre udgive nye; men i den Fald, naar der findes Mangler eller Tvistigheder udi samme eller Processernes Orden, saa skal Lov=Commissionen strax underrettes derom, som da under eders Opsigt tager samme i Betragtning, med Hensigt til de øvrige Love, og dersom der da befindes en Forandring eller Tillæg fornøden, bør Sagen allerunderdanigst henstilles til Os selv. Jeg overlader eder altsaa videre at eftertænke denne Sag, og at foranstalte sammes hastige Fuldførelse, og lover derimod paa den kraftigste Maade at beskytte eder imod alle dem, som vil sætte dem derimod, som eders vel affectionerede Konge. Potsdam den 14de April 1780. Friderich.