Politivennen, 1802-01-01
Præsten Holms Forslag om en Maade til at formindske Tyverier og derved betrygge enhvers Ejendom. Da man seer at Tyverier daglig tage til i de danske Provindser, og at Tyvene forene sig hos os i Bander ligesom hos Nabofolkene og blive herved befrygteligere, saa synes det nødvendigt, at man søger at opdage Tyveriets sande Kilder, for at kunne med bedre Held formindske en Last, som ikke lader sig ganske udrydde, saa længe der er Rovbegjerlighed paa Jorden. Jeg veed, at nogle, have antaget Fattigdom, andre derimod anseet Ladhed, som Kilden til Tyveri; det kan ikke negtes, at begge disse Laster ere farlige for Menneskets Dyd. Agur frabeder sig jo Fattigdom, af Frygt for at Armod maatte forlede ham til at stiele, Salom. Ordsp. 30, 8, 9, og det er unægteligt at den Lade, der føler den samme Trang, som den Flittige, fristes til at fyldestgiøre Naturens Krav ved ulovlige Midler, da han ej vil æde sit Brød i Ansigts Sved. Jmidlertid har hverken den Fattige eller Lade iblandt os været fristet til at stiæle, for herved at finde sit Underhold. Det omløbende Betleri har skaffet alle Fattige og Lade det nødvendige, og nogle af disse et rundeligere Ophold, ligesom enhver besad større eller mindre Gaver til at gjøre sig Betleriet fordelagtigt, allerhelst paa Landet, hvor Folk ere mere lettroende og derfor og mere hjemsøgte af fornemme Staaddere, end i Købstæderne. Saaledes have vi i Aar havt et Besøg af en fremmed omvandrende Dame som udgav sig for en svensk Frøken, der var nødsaget til at forlade sit Fædreneland, for at have været indviklet i Hofintriguer, skiønt det er troligt at hun aldrig har været ved det svenske Hof, ja fra alle Stæder instrølfe forarmede til os for at tigge med Bøger og uden Bøger, med Pas og uden Pas. Naar man seer de mange Bjørnetrækkere, Abekatteførere, Murmeldyrsindbringere, og andre lige saa unyttige Kunstnere, som troppeviis komme herind, skulle man snart falde paa den Tanke, at vort Land var et Ophir, hvor enhver drog hen for at berige sig; om det er Klogskab af os, at modtage saa mange fremmede Fattige, da vi selv have nok af disse, og ej behøve at forskrive Fattige, for at have nogle at vise Godgjørenhed imod, dette overlader jeg til andres Dom. Jeg anfører kun dette, for at vise, at Betleri kan giøres til en fordelagtig Næringsvej af den, som ret forstaaer Haandværket, da store Staaddere giøre Fordring paa store Gaver. Efterat have seet, at Betleri har underholdt baade den Fattige og den Lade iblandt os, og den daglige Erfarenhed lærer, at Mennesket almindelig foretrækker en ikke farlig Næringsvej for den farlige, naar ikke slere og store Fordele frister det til at vælge det modsatte, saa kunne vi nu med god Grund antage, at den Fattige og Lade heller valgte at søge sit Underhold ved Betleri end ved Tyveri, allerhelst da det stiaalne ikke rilde Llive Tyven til nogen Fordeel, naar han ikke kunde afsætte dei, men hvad Afsætning kunde den arme Tyv vente, naar han selv skulde afsætte sine Tyvekoster? jeg mener hermed: at see en reven Staadder eller pjaltet Kjærling, at falbyde Gulduhre, Guldkjeder, Sølvtøj eller andre Kostbarheder, var saa paafaldende, at ingen ærlig Mand vilde indlade sig i Handel med disse, Dragten vilde strax røbe Sælgeren og vidne om, at det Faldbudne var ikke hans eget men stjaalet Gods, og Politiets Engle, væbnede med den befrygtelige Morgenstjerne, vilde snart henbære disse elendige Hondelsmænd til det skrækkende Sted Stokhuset; Tyveri maatte altsaa for det meste ophøre, naar ingen Afsætning var paa det stjaalne. Da vi derimod see Tyveri daglig at tiltage, saa nødes vi til at antage en anden Hovedaarsag til Tyveri, og denne finde vi i Hæleriel. Det gamle Ordsprog eri var ingen Hæler, blev ingen Stiæler. Dette anseer jeg som et Arioma. Det er unægteligt, at Hæleren befordrer Tyveriers Tilvext, ved at modtage og afsætte de Tyvekoster, som uden ham vilde være uafsættelige. (Fortsættes.)