Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-08-09
Et Fruentimmer er ofte nødvendig i Huset, enten fordi han har smaae Børn eller for Huusholdningens Skyld, og da Leilighed gjør Tyve saa vil han hellere tage end - stiæle." Sandt, min Ven, men Du veed selv, at Halvbrødre og Halvsøstre ere fødte med Had til hinanden. See! Din Førstefødte græder, naar Din anden Kone ogsaa skienker Dig en Førstefødt, og vist er det at begge disse Drenge udgjøre i Dit Huus tvende Magter, der stedse drage til Felts imod hinanden. - Paa hvilket Parti Din Kone er, det forstaaer sig af sig selv, og paa hvilket Du henimod Aften vil være, veed jeg ogsaa, – men erindre Dig, hvor ømt Du omfavnede Din afdøde Kone, da hendes Søn - Din første Kraft førstegang kaldte Dig Fader. Hun faldt som en Heltinde; thi hun døde i Barselseng, efter at have vundet fire Slag, og tilkæmpet Dig fire Sønner. Betænk - dersom Du troer et tilkommende Liv og de Godes Sammenkomst at hun vil spørge Dig om sine Børn. Uden Bebreidelser kan det umuligen gaa af, naar Dui en bedre Verden skal gjøre Din Kone Regnskab for Dit Hjerte, og Du i Contoen anfører en saa uformodet Post. Vær imidlertid i det mindste retfærdig, da Du ikke kan være mere. - Hvor tvende Kuld Børn ere tilhuse, der lykkes sjeldent et eneste Barn fuldkomment godt. Nid, Forfølgelse, Gierrighed og næsten alle mulige Laster ruge hinanden ud, og Dine Børn ville blive saa afvænte fra Menneskekjærlighed, at de tilsidst ansee alle for Stiffødskende. Hos Jsraliterne var det bestemt, at Faderens første Søn og ikke Moderens, var den Førstefødte, og, omendskjøndt denne Rettighed ikke kunde betages ham, saa troer jeg dog, at han tidt nok har maattet give efter for den første Frugt af en af hans Faders andre Koner. - Historien er fuld af Exempler paa, at Stifmødre have udøvet de største Grusomheder, for at bringe deres egen kjødelige Søn paa Tronen, og hvad en Trone er for en durchlauchtig Stifmoder, det er et Baroni, en Bondegaard eller en Pengepose for de Lavere. Det Trylleri, hvorved Olympias gjorde sin Stifsøn Aridæus udygtig til Regjeringen, for at bringe den over til sin Søn, er en Historie, som Stifmødre bryste sig af, da Verden ellers ingen Curtius ville have havt ikke Diogenes's skjønne Svar ingen Skygge, paa Alexanders Spørgsmaal, hvad han ville have, og - paa det at jeg endelig skal nævne det ubetydeligste i denne Sag - heller ingen Alexander. Enhver Stifmoder holder sine Sønner for Alexandrer, og søger at fortrylle sin Mand saaledes, at han tilsidst ogsaa troer det; og heri ere de i Almindelighed meget heldige. En Mand maa elske sine Børn af andet Ægteskab dobbelt; først som Fader, og for det andet: for at være sin Kone til Behag. Har han havt tre Koner, og Børn med dem Alle, saa pleje Fader og Stifmoder at foretrække Børnene af første Ægteskab uendelig meget for dem af andet; Faderen, fordi han nøiere lærer at kjende dem, og det fortryder ham, at han, for at behage sin anden Kone, har uden Aarsag behandlet dem haardt; Stif moderen, fordi hun troer, at hendes Mand har mere glemt sin første, end sin anden Kone, da Jntet saa hurtigt taber sin Kraft som Amindelsen; imidlertid bliver hun dog, ogsaa ihenseende til Børnene af første Ægteskab, Stifmoder. Ægteskaberne vilde uendelig vinde ved, at det ikke var tilladt at gifte sig mere end eengang. De vilde være højtidelige, saaledes som Døden blot er højtidelig derfor, at Man kun eengang døer; - og - strængt taget – er det andet Ægteskab altid et Slags Ægteskabsbrud, vel kun enkelt, naar Man ægter en Pige, men dobbelt naar Man ægter en Enke. Derfor var pæna Secundarum nuptfarum brugelig hos en Nation, der ellers saae meget paa Befolkning.