JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Almuevennen, 1844-11-20
Biskop Mynster kunde ikke tænke sig en meere formløs Sag. Stænderanordningen har anviist Stænderne en bestemt Vei, paa hvilken de skal komme frem med deres Andragender og Besværinger, men at indgive Adresser er en selvtagen Ret. (Biskoppen glemmer, at han selv forfattede den første Adresse, der blev indgivet fra Stænderne. De Andragender, som indgives til Forsamlingen skulle være motiverede og indeholde bestemte Forslag, men det var her ikke skeet. Skulde en Comitee nedsættes for at udtale Folkets Stemning, da vilde det være meget vanskeligt at sige, hvilken Stemning der hersker i Nationen (Ja, for Biskoppen, maaskee. En Folke-Stemning er stedse noget Øieblikkeligt, som fremkommer og atter forandres, men den forstandige Mand udtaler ikke slige løse Stemninger, men søger hellere i vigtigere Sager at fremsætte Grunde. Skulde Comiteen undersøge Grundene til Folkets Misstemning, da vilde det være en overmaade vanskelig Opgave, som ikke kunde løses uden ved at gaae ind paa de allervigtigste Spørgsmaal, og skulde Forsamlingen tage dem under Et under Behandling, da vilde den ved en los Behandling komme til at afgive en Mening om dem, forinden de havde været nøie og omhyggeligt drøftede. Det var vist ikke en god Stemning, man vilde have udtalt, som herskende hos Folket, men tvertimod en Misstemning; men dette vilde saare Nationalfølelsen, og virke svækkende og sløvende paa den; det vilde nedværdige vor Stat i Fremmedes Øine, og Danmarks Uvenner gribe enhver Anledning for at skildre Tilstanden hos os som høist beklagelig, og Staten som sin Opløsning nær. – Hvad Folkestemningen angaaer, da beroer det meest paa hvad Enhver anseer for den almindelige Stemning, hvorledes han selv er stemt, og i hvilke Kredse han lever men dette forglemme de Store), og der vilde uden Tvivl være Mange, som erkjende, at vi dog ere et lykkeligt Folk, at vi have saamange udvortes Velsignelser, som vi ikke selv bør forringe, at en Fremskriden finder Sted, som Regjeringen ogsaa søger at fremme, og han var overbeviist om, at det vilde finde Gjenklang i de Flestes Hjerter, naar han sagde, at det danske Folk ikke vilde bytte sin Tilstand eller sin Regjering med noget andet Folks (Saaledes dømmer altsaa den Kreds, hvori Hans høivelbaarne Høiærværdighed lever.)
Almuevennen, 1844-11-20
I Anledning af Beskyldningen for Formløshed erklærede Præsidenten, at Andragendet havde al den Bestemthed, som det efter sin Natur kunde have, og alden Bestemthed, som er fordret i Anordningen.
Almuevennen, 1844-11-20
Fattigdirector Sager bragte Regjeringen sin ubetingede Hylding for Hovedstadens Communalanordning af 1ste Januar 1840. J Adressesagen henholdt han sig til Bang. Sognefoged Petersen stemte for Comitee, thi vel kunde de vigtigste Punkter, som Adressen skulde berøre, med mere gjennemgribende Kraft behandles under specielle Petitioner, men Tiden vilde neppe være tilstrækkelig til at behandle dem alle. Han var enig med Buchwald i, at der er al Anledning til at ønske, at Regjeringen vilde foretage gjennemgribende Skridt, til at udjevne det stedfindende Misforhold mellem Godseier og Fæstebonde; thi skjøndt Kongen i Rescriptet til Cancelliet om den ny Trykkefrihedslovs Udarbeidelse, har yttret, at Pressen har udtalt sig paa en forstyrrende Maade om dette Forhold, meente han dog, at det bedste Middel til at afværge Forstyrrelsen, vilde være at hæve Aarsagen; da vilde Virkningen af sig selv falde bort Han kunde ikke noksom udtale sin Beklagelse over den korte Tid, der er tilstaaet Forsamlingen til dens Overveielser, og det var ham ubegribeligt, hvad der kunde være Aarsag dertil. Han havde tænkt sig, at det kunde være for at afskjære Petitionsveien, men da Kongen selv havde yttret, at man skulde henvende sig til Stænderne med sine Andragender og Ønsker, de vilde da blive prøvede af disse, og hvad der fra Stænderne blev forelagt Hans Majestæt, skulde blive veiet paa det nøieste, saa vilde disse kgl. Ord være et Jntet, naar de Sager, der indkom, ikke kunde blive taget under Behandling, og der kunde altsaa ikke Grunden søges. Skulde det være af Hensyn til Besparelse, da maatte det erindres at det var Landets Jndvaanere selv, der udrede Bekostningerne ved særlig Ligning; hvis de endda bleve udbetalte af Statscassen, kunde Besparelser maaskee være Grunden, skjøndt dette i alt Fald vilde være en mindre heldig Besparelse, da der er andre og større Udgiftsposter, hvori Besparelser kunne foretages, og som Folket vilde erkjende med Taknemmelighed, hvorimod det med Glæde vilde bære den forøgede Byrde af en noget længere Samlingstid. En Adresse vilde være et ret passende Sted til at udtale sin Beklagelse over den korte Tid. Man sige hvad man vil, om Finantsernes gode Tilstand, saa ere de væsentligste og meest trykkende Byrder ikke blevne hævede; Resultatet er kun blevet, at, medens man i 1835 kunde hjælpe sig med 14 Millioner Rbd. aarlig, kan man i 1844 ikke hielpe sig med mindre end 16 Millioner.
Almuevennen, 1844-11-20
Etatsraad Neergaard tiltraadte Bangs Foredrag i det Hele. Det var misligt at erklære sig over, hvad der er Folkets Stemning, da det er vanskeligt at adskille sine egne Anskuelser fra det, som man antager at være Andres Stemning. Han maatte erklære, at de saa stærkt fremhævede Foranledninger til Misstemning vare for en Deel blottede for Grund, og for en Deel overdrevne. En Adresse vilde kun gaae igjennem med en saare ringe Pluralitet, og vilde da aldeles forfeile sin Hensigt. Han var ingen Beundrer af Alt, hvad der udgaaer fra Regjeringen; heller ikke hørte han til dem, der intet Savn føle i Henseende til den; men disse Ønsker og Savn ville langt bedre drøftede og paa en lovligere Maade finde Vei til Thronen gjennem de foreliggende Andragender, end ved en Adresse.
Almuevennen, 1844-11-20
Raadmand Hansen tog nu atter Ordet for at forsvare sin Jndstilling. Det havde ogsaa tiltalt ham, at Bang havde betegnet den uhyggelige Stemning, der hersker, havde udtalt sig om det Beklagelige i, at Stændernes Andragender om Finantserne ikke have havt større Virkning, om det ubehagelige Jndtryk, som den administrative Censur har gjort, og om den Bekymring, som Forholdene med Hensyn til Statseenheden, har vakt, og han meente, at denne Deputerede var i den aabenbareste Modsigelse med sig selv, naar han, efter at have i saa kraftige Udtryk, som dem han havde betjent sig af, erkjendt hun uhyggelige Stemnings Tilværelse, dog fandt, at Jndgivelse af en Adresse burde undlades. Naar Mynster havde yttret, at en almindelig Misfornøielse svækker Nationalfølelsen, da forekom det ham, at man ligesaa godt kunde sige, at en almindelig Fornøielse svækker Nationalfølelsen; herefter kunde man da ikke komme til andet Resultat, end at Ligegyldighed i Henseende til Statsforholdene maatte ansees for det Rigtigste og Bedste, men heri kunde han ikke være enig. Hvis Enhver, med Haand paa Hjerte, vilde spørge sig selv, om det er saaledes hos os, som vi ønske det, om det er saaledes beskaffent med Staten, at vi ikke skulde ønske, at det maatte rettes til det Bedre, da troede han, de maatte komme til det Svar, at Noget maa der gjøres. "Lad os da, sagde han, forene os om at benytte det Middel vi have til, i en Adresse at udtale vore Ønsker og Forhaabninger Til den Jndvending, at de Punkter, der skulde omtales, ikke kunde blive tilstrækkelig overveiede, siger han Lad os dog ikke tage Livet bort fra vore Forhandlinger; lad os dog ikke bidrage til, at Petitionsretten syg ner hen til at blive eet Led mere, i Erklæringernes og Betænkningernes lange Række, lad os vedligeholde Livet i Folket! Da først faaer Jnstitutionen sin rette Betydning.
Almuevennen, 1844-11-20
Exam. juris Maaløe maatte fortie Sandheden, tilsidesætte sin Erfaring og fornægte sin egen Følelse, hvis han ikke aabent udtalte og ønskede Regjeringen, uforbeholdent forebragt, at der i de to sidste Aar har udbredt sig megen Bekymring blandt den tænkende Deel af Bondestanden, med Hensyn til de slesvigske Anliggender, Finantsvæsenet og Pressens Stilling; og at bringe Kongen, paa en tilforladelig Maade til Kundskab herom, det meente han var Forsamlingens ligefremme Pligt, hvorfor han stemte for en Adresse, i den antydede Retning. Justitsraad Ussing henholdt sig til Bang, og stemte mod Comitee, da Forsamlingen ikke behøvede at tye til en Adresse, for at udtale for Kongen, hvad der ligger den paa Hjerte, den har sin gode Petitionsret, og sin Ret til at henvende sig til Kongen med Forestillinger og Besværinger, naar Forurettelse er begaaet, og dette kan den gjøre med al den Styrke og Kraft, hvortil den maatte føle sig opfordret, men tillige under lovbestemte Former, som ikke finde Anvendelse paa et Adresseforslag. Han opregnede derpaa alle de, af de foregaaende Talere opstillede Modbemærkninger og Jndvendinger. Etatsraad Haagen henholdt sig ganske til Bang. Han antog ikke, at der bør indgives Adresse, uden naar en stor Begivenhed er foregaaet, hvorom Tankerne kunne samle sig.
Almuevennen, 1844-11-20
Justitsraad Havhoff erklærede, at der i hans Egn ikke findes nogen saadan Misnøie med Regjeringens Foranstaltninger, som der var bleven skildret; man glædede sig tvertimod over alle de gode Foranstaltninger, der vare skeete, og vilde skee. Jøvrigt henholdt han sig til Bang. Arvefæster Schroll stemte for en Adresse, fordi han troede at den vil nærme Folket og Regjeringen til hinanden, medens Sprogpatentet har virket i modsat Retning.
Almuevennen, 1844-11-20
Professor David kunde, efter sin nye Overbeviisning, ingenlunde gaae ind paa "den nye Theorie, man i den seneste Tid har villet opstille, at der i et absolut Monarchi kan gives Yttringer af Tillid eller Mistillid til Ministeriet, som i en constitutionel Stat. Hvad man vil i en Stat, maa være grundet paa Sandhed. Det er et af det constitutionelle Monarchies store Fortrin, at der under dette kan indføres en MinisterAnsvarlighed, som ikke kan finde Sted under det absolute Monarchi. – Han kjendte ikke een eneste Stats retslærer, som ikke havde opstillet dette som en Forskjel mellem det absolute og det constitutionelle Monarchie, og han troede ikke man kunde nævne ham een eneste Stats retslærer, som opstiller Ansvarlighed for Ministrene i det absolute Monarchie, saaledes som i det constitutionelle Monarchie).*) Naar ogsaa Prof. David kalder denne, den offentlige Menings moralske Jndflydelse paa Ministrenes Stilling, en nye Theorie, en ny Lære, og finder i sine Bøger ikke en eneste Statsretslærer, der har antaget, "at der i et absolut Monarchi kan gives Yttringer af Tillid eller Mistillid til Ministeriet, saa see vi os dog istand til, saavel at paavise ham en saadan Statretslærer, som at vise, at Theorien ikke er saa aldeles ny, som han troer, dog kun forsaavidt Hr. Prof. tillader os til denne Beviisførelse at maatte benytte – "Blade. – J Aarene 1834 1839 udkom her i Landet et Ugeskrift under Titel Fædrelandet, som udgaves af en Statsretslærer og Professor ved Navn Christian Georg Nathan David; det redigeredes vel ikke den hele Tid af ham selv, men i nogen Tid af en anden, høist dygtig, kundskabsrig og characteerfast Mand, Johannes Hage, men Statsrets læreren havde dog bestandig Andeel i Bladets Udgivelse.
Almuevennen, 1844-11-20
J Slutningen af forrige Aar blev der fra det kongelige Rentekammer tilstillet Frederiksborg Amtmand stab en Resolution, hvorved Nedre-Værebro Mølle paalagdes at modtage Flodemaal. Af denne Resolution indsendtes i Marts d. A. en Afskrift til Stiftamtet, tilligemed en Begjæring om, at Hs. Høivelbaarenhed ville træffe Foranstaltninger til, at det anførte Flodemaal blev bestemt, saasnart Aarstiden og Veirliget tillod det, men de tilgrændsende Beboere have ikke erfaret, at der endnu hidtil er foretaget andet i saa Henseende, end at de først i August fik Ordre til at have Aaen oprenset til den 25de samme Maaned. – Den er nu henvundet 54 Aar siden Frong, af 25de Juni 1790 traadte i Kraft, og endnu er Nedre-Værebro, Mølle uden Flodemaal, og Mølleren har selv med Vidner godtgjort, at han hidtil har benyttet Vandet til saadan Høide, som Aarstiden og hans Dæmninger og Mølleværk har tilladt det. Da Agriculturen er gaaet meget frem, og Vandet nu udgraves aarlig, baade fra Agre Enge og Moser, saa strømmer dette saa stærkt til store Aaer eller Vandløb, at de nødvendig, naar de ikke skulle afstedkomme en uberegnelig Skade for Productionen, maa have et hurtigere og friere Afløb. Da Nødvendigheden, heraf saaledes med hvert Aar bliver meere paatrængende og den Jnteresse Hr. Stiftamtmanden for hidtil, efter det Foranførte, har viist for Sagen, ikke forekommer os at være saa stor, som det kunde ønskes, saa ansee vi det for at være af den største Vigtighed, at et af Amtsraadets Medlemmer faaer Forsædet i den Commission, der, efter den paatænkte Lov, skal ordne Vandløbenes Afbenyttelse og Afledning, for at denne vigtige Sag kan blive fremmet med tilbørlig Jnteresse og Hurtighed. Flere af de skadelidende Grundeiere. Huusmændene paa Klapjagt.
Almuevennen, 1844-11-20
(Af Fædrelandet.)"Der er oftere med Grund ført Klage over, at de ringere Classer ere uforholdsmæssig bebyrdede, at navnlig Huusmandstanden er haardt betynget med personlig Hoverie i mangfoldige Henseender. Da det ogsaa er vor Mening, at det er forkeert at overbebyrde dem, som selv have lidet, og at man derved kun skaber stedse flere og flere Fattige, troe vi at burde omtale en Byrde, der tynger svært paa Huusmandstanden i Skovegnene heromkring Kjøbenhavn, vi mene Klapperiet ved de kongelige Jagter. Det synes i det Hele lidet hensigtsmæssigt, at 6 a 800 Mennesker eller omtrent et heelt Regiment skal jages omkring en heel Dag for at faae Ende paa en halv Snees Ræve; men hvad der i hvert Tilfælde bør afskaffes, hvad vi ere overbeviste Hs. Majestæt er aldeles uvidende om, og som altsaa ene maa tilregnes Overførsteren, Hr. Løvenskjold, er, at denne Byrde unødvendigen forøges ved, at disse stakkels fattige Mennesker berøves deres Dag paa en Aarstid, da den er dem allerkostbarest, i Kartoffelhøsten, da de kunde fortjene omtrent 1 Rbd., en for dem stor Sum, og i dets Sted for Jntet og paa egen Kost maa slide deres Klæder og Skotøi op, at de tilsiges fra langt fraliggende Steder meget for tidligt, og i ondt Veir maa lide Sult og Kulde i mange Timer til ingen Nytte. Da en med Menneskekraft saa ødslende Tidsfordriv som Klapjagt vel ikke saa snart kan ventes afskaffet, saa var det saare ønskeligt, om de Mennesker, der anvendtes hertil, maatte blive betalte derfor, af hvilken Kasse Udgiften saa end gik. Skjønt vi Alle betale Skat af saagodt som Alting, saa kunne vi dog ikke være bekjendte, ikke hellere at betale de fattige Klappere, end at de skulle gjøre det for Jntet; de have dog mindre Raad til at give deres Tid og Kræfter bort, end vi til at betale dem."¬
Almuevennen, 1844-11-20
J næste Nr. vil Meddelelsen af Landbosagens Behandling i Roeskilde Stænder blive begyndt. Foreløbigt anmeldes, at der i Sagerne, om Fæstes Overgang, til Selveiendom eller Arvefæste, og om alt Hartkorns lige Beskatning, er eenstemmig besluttet Comitee, og til dens Medlemmer udnævnt: Cancelliraad Haastrup, Grev Knuth, Etatsraad Bang, Gaardmand Søren Jørgensen, Godseier Tutein, Justitsraad Ussing, og Kammerherre Scavenius.
Almuevennen, 1844-11-20
For det 7de Kjøbsteddistrict er Redactør Thomsen indtraadt i Forsamlingen, og i Kammerherre Castenschjolds Sted har Secretair Wulff til Engel holm taget Sæde i samme. Af dette Blad udgaaer 19 a 20 Nummere i Qvartalet, og som Følgeblad dertil udgaaer Kjøbenhavns Amts Landcommunal-Tidende", med omtrent 6 Nummere. Prisen er 4 Mark hvert Qvartal. Man tegner sig for Bladet paa Postcontoiret i Kjøge, hos Dhrr. Boghandlere Meulengracht i Næstved, Bertelsen i Holbek, Vosbein i Hillerød, Wagner i Helsingør Milo i Odense. Jessen i Svendborg, Thjerry i Nalskov, Gjegengack i Maribo, Berggreen i Nykjøbing paa Falster, den Jessenske Boghandling i Aarhuus, Holm i Horsens, Smith i Randers, Termansen i Ribe, Dhre. Bogbindere Mehl i Roeskilde, Hansen i Slagelse, Møller i Skielskør og Thune i Veile, Hr. Skolelærer Jensen i Ringsted, Hr. Komd. Gjørup i Storeheddinge, Hr. Gartner Boetmann i Sorø, Præst og Vordingborg Omegn hos Huusmand Peder Hansen, Lundby pr. Præst, Gaardeler N. Ottesen i Fredericia og Skomagermester N. Hansen i Rudkjøbing. J Kjøbenhavn hos Udgiveren, Hjørnet af Hausergaden og Aabenraa Nr. 222 3die Sal, hvor Bidrag til Bladet ogsaa indsendes. Trykt i det Brünnichske Bogtrykkeri ved I. C. Lund.
Almuevennen, 1844-11-27
3die Aarg. Nr. 60.
Almuevennen, 1844-11-27
Ailkevennen. Udgiver: J. A. Hansen. Redaktør Frederik Barfod.
Almuevennen, 1844-11-27
Hvad angaaer det til den jydske Forsamling indbragte og til Comiteebehandling overgivne Andragende angaaende Udjevningen af Forskjellen mellem det frig og det ufrie Hartkorn, hvilket iøvrigt deri afveeg fra det ved den ærede Taler indleverede, at det udtrykkeligt udtalte, at hiin Udjevning kun skulde finde Sted imod fuldstændig Godtgjørelse, og at Enhver der havde erhvervet Tiendefrihed, skulde beholde samme, da laae Grunden til, at dette Andragende ikke blev videre fremmet, i den store Meningsulighed iblandt Comiteens Medlemmer, og ingenlunde i nogen aristokratisk Overvægt.
Almuevennen, 1844-11-27
Capitain Buchwald: Jeg haaber at forsamlingen ikke har misforstaaet mig, som om det var min Mening, at de til den jydske Forsamling indgivne Andragender virkelig bleve tilbagetrængte af det aristokratiske Element. Jeg har kun villet antyde, at dette er blevet udbredt og sagt paa flere Steder i Forsamlinger, som have fundet Sted; thi det er vist ikke Forsamlingen ubekjendt, at der i den seneste Tid gives enkelte Jndivider, som drive det som en Næringsvei at drage Landet rundt og samle Bønderne, for ved skriftlige og mundtlige Foredrag at formaae dem til at indgive Andragender til Stænderne, for igjennem disse at forelægges Regjeringen, hvorved de love, at det, hvori de paastaae at Bønderne ere prægraverede, skal blive afhjulpet; der forelægges dem da Petitioner til Underskrift, og muligen ere nærværende tvende Andragender opstaaede paa denne Maade. Andre Mænd have, som jeg troer, besjælede af reen Fædrelandskjærlighed, ligeledes holdt Samlinger med Bondestanden, og have ved mundtlige Foredrag søgt at oplyse den om, hvad der kan tjene til dens Tarv, men deres Yttringer ere ofte blevne misforstaaede, og have fremkaldt forskjellige sangviniske Forhaabninger, som jeg gjerne troer, at det ikke staaer i Regjeringens Magt at opfylde. J Betragtning heraf ønskede jeg netop, at Andragenderne maatte komme under Behandling, thi der findes nu i Bondestanden mangfoldige fornuftige Mænd, som med Opmærksomhed følge Forhandlingerne, og naar de da see, at Sagen bliver tilbørlig drøftet, ville de ikke mangle Sands til at skjelne Klinten fra Hveden og see, hvad der kan gjøres for dem, og hvad ikke, hvilket vistnok vil bidrage til at berolige Stemningen. Fra dette Standpunct er det, at jeg betragter Sagen.
Almuevennen, 1844-11-27
Den kgl Commissarius: Jeg har heller ikke troet, at den ærede Taler selv betragtede Sagen paa den angivne Maade, og jeg yttrede mig kun, forat give ham Anledning til at berigtige en Misforforstaaelse, som ellers let kunde have opstaaet. Jøvrigt troer jeg ogsaa, at det vilde være gavnligt, at de Paastande, som fremsættes om, at der ikke er gjort for Bondestanden hvad der burde, kunde komme frem- og blive drøftede, og med jo meere Bestemthed de fremtræde, desto ønskeligere er det; thi kun ved at holde sig i en vis Ubestemthed, kunne de vedligeholde nogen Betydning.
Almuevennen, 1844-11-27
Da Jngen videre begjærte Ordet i denne Anledning, erklærede Præsidenten, at Andragenderne ved Forsamlingens Samtykke bleve at udsætte, indtil det af Kammerraad Drewsen og Prokurator Christensen indgivne Andragende kom til Behandling. Den 2den November oplæste Landsoverretsprokurator Christensen det af Kammerraad Drevsen og ham selv indgivne Andragende om Nedsættelse af en Commission til at undersøge og gjøre Forslag om de Forhold og Vilkaar, under hvilke den danske Bondestand befinder sig m.v. Dete Andragende lyder saaledes: Fra de allerfleste mindre Landeiendomsdistricter i Østifterne ere vi – blandt Andet ved talrigt underskrevne Petitioner – blevne opfordrede til i nærværende Session at virke for Danmarks Bonde stands endelige Emancipation. Navnlig har man herved fortrinsviis anbefalet Gods og Fæstevæsenets snare Ophævelse og sidstes Forandring til Selveiendom eller Arvefæste, Ophævelsen af den endnu tilbageværende Ulighed i Byrder og i Rettigheder imellem det frie og nfrie Hartkorn, eller imellem Landboerne i Almindelighed med Hensyn til deres forskjellige Jordbesiddelse, og Ophævelsen af den hidtil værende Ulighed i Værnebyrdens eller Værneærens Fordeling, forsaavidt denne Byrde eller Ære hidtil næsten udelukkende har været Bondestandens. Efterat vi, hver især og med hverandre, paa det Ombyggeligste have taget under Overveielse saavel vort Fædrelands herhenhørende almindelige, som den danske Bondestands særdeles Kaar og Forhold, er det blevet vor Overbeviisning, at saavel den hele Stats Velvære i Nutid og Fremtid, som Bondestandens virkelige Jnteresse og uafviselige Ret ubetinget fordre, at det fra Statens Side endelig aner kjendes og, uden længere Forhaling, i Gierning søges forberedt og gjennemført, at denne Stand fuldstændigt vorder emanciperet til virkelig Frihed, og Lighed for Person, Eiendom og Virksomhed, med Statens øvrige Borgere. (Fortsættes.) Nok et Blad af Frederiksberg og Hvidovre Sognes indre Historie.
Almuevennen, 1844-11-27
Almuevennens Red. har paa et Brev til en afsine Venner modtaget følgende Svar: "Det har undret Dem, at vort Sogneforstanderskab i henved et Aar intet har offentliggjort om sine Forhandlinger. Ogsaa mig var dette paafaldende. Deres Brev var mig en ny Spore til at undersøge Grunden, og efterat have fundet den, meddeler jeg Dem den gjerne til fri Afbenyttelse. Vort Forstanderskab begyndte godt. Det havde (og har endnu.) i sin Midte et Par af de djærveste Forkæmpere for Haandhævelsen af den Kiende Communalfrihed, som Anordningen af 13de August 1841 indrømmer. Som Bondestandens sande Venner, som Frihedens Venner, og som al Vilkaarligheds svorne Fjender, begyndte de en Kamp mod gammel Slendrian og onde Vaner, som skal have vakt en levende Opmærksomhed høit opad ligesom trindt til alle Sider. Da de i fuld Maade kjendte Offentlighedens store Betydning, kjendte ei alene dens belærende Side, men ogsaa dens fortrinlige Dygtighed til at ryste Søvnen af Øjnene, hæve Misbrug og Feilgreb, skræmme Vilkaarligheden og tilintetgjøre Magtsproget, valgte de den strax til Bundsforvandte, og jeg skulde feile meget, hvis vi ikke for en stor Deel, skylde disse hæderlige Mænd og deres Venner det Blad, som De for Tiden redigerer. Men – – der skal være brugt mange og meget forskjellige Midler for at uddrive disse Mænd af Forstanderskabet, og, skjøndt Maalet ikke hidtil naaedes, saa var man desværre kun altfor heldig i at lamme deres Kraft som Sogneforstandere. Etatsraad Povelsen fik man fordrevet fra Formandskabet. Ved en Skrivelse af 22de April 1842 (optaget heri Bladet Nr. 19 f. A.) havde det overveiende Antal af Sognenes Grundeiere bevidnet ham deres Erkjendtlighed for den Jver og Nidkjærhed, hvormed han varetog Sognenes Tarv. Hans Jver kjølnedes ikke, og heller ikke Anerkjendelsen; men desuagtet gjorde fortsatte Angreb, der ei engang ærede hans Huusfred, det til en Nødvendighed for ham at fratræde en Post, som han ved sin Personlighed havde givet betydning. - Sogneraadet fik en ny Formand i Sekretair Frost, om hvem man i lang Tid ikke vidste, hvorhen han stilede, og hvad han vilde. Han har nu frivillig erklæret, hvad næppe kom nogen uventet, *) at han til Nyaar vil udtræde af Sogneforstanderskabet, og man kunde altsaa betragte ham som død fra Offentligheden, og mene, at det var Synd at røre ved ham. Men han har en Historie i disse Sognes communale Udvikling, han er som saadan en communalhistorisk Personlighed, hvorfor det maa være mig tilladt, at kaste et Blik paa hans Formandsliv. Kun paa denne Maade kan jeg besvare Deres Spørgsmaal.