Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1810-11-13
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. ads hos RassageSyvende Aargang. No. 115. Udgivet og forlagt af Boghandler S. Soldin. Tirsdagen den 13 November, 1810. Det Danske Øl. Hvor snart forsvandt de stærke Kæmpers Alder, Den jevne Danskheds gyldne Tid Med Dig, og Thor, med Dig, vor store Balder Med hver en Helt i Drik og Strid. Alt glemmes Stærkodder, og Hother, og Skjold: Hastig forsvunden er Heltenes Old! Da drak man Øl i Hytten, som i Borgen, Ved hvert et muntert Vennelag: Med Øllebrød begyndte man hver Morgen, Med dobbelt Øl hver Høitidsdag. Thi fødtes og Kæmper med Gudernes Mod, Adel i Brystet, og Sundhed i Blod. Men at man fandt saa mange nye Lande Og nye Modevarer kom: Ved Kaffe, Thee- og Chocoladekande, Blev baade Pung og Pande tom. For Vinen henslængte den nordiske Mand Markernes Frugter, og egen Forstand. Den stærkes Mjød forglemtes: Millioner Af Bier ud af Landet drog. Men nye Gjester kom fra fjerne Zoner, Et frygteligt og vældigt Tog! De kaldte sig Podagra, Chiragra, Gigt, Vatersot, Asthma, og Tæring, og Sligt. Ei Kæmpen, nei, den elegante Herre Beundret blev i Axels Stad, Ei Mødre, nei, kun Damer faaes, desværre Selv uden Evas Figenblad. Og Nøgenhed, Ødselhed, Fiinhed, og Sviir Gav os for Kaaber det fine Papiir. hører dog de Stakler lamentere. Hvor klynker ei Poeten selv. Der sendes ingen Druenektar mere!"Er fremmed Viin da Danmarks Held? Nei, vender tilbage til Fædrenes Skik Øllet allene var Heltenes Drik. Ja, til mit Bord, J Brødre, kommer alle J seer, det er af Egetræe, Det Danske kun vor Eiendom vi kalde Thi drikker her i Lye og Læe. Kun Øllet begeistre til Fædrenes Mod, Hæder og Herlighed Borgernes Blod! 2 See Sangen: Kjøbenhavns Viinmangel. Hvad skal man sige om Bandsættelsen, som Nitualet og Loven ommælder, Af T. M. B. Galskiøt, Sognepræst for Hyllested, Vændsløb og Holsteinborg, Underligt nok synes det, at Bandsættelsen, saavel i sidste som forrige liturgiske Feide, hvilken Conf. Bastholm gav Anledning til, ei med et Ord, saavidt jeg har seet og erindrer, er blevet berørt. Var maaskee den, og alt Det, der kunde siges om den, og burde forstaaes ved den, i den vidtløftigste og allerengeste Forstand ufornuftigt i sig selv og saa aldeles upassende med Tiderne, at den paa ingen Maade fortiende at omtales. Uden for al Tvivl er det vist nok, at Bandsættelse, som Ordet lyder, og som den synes forstaaet i de seenere Tider, da den blev brugt, er saa, jeg vil ikke sige upassende med Tiderne (et Udtryk, som i gudelig Forstand aldrig burde bruges; thi og Ryggesløshed eengang kunde blive passende med Tiderne, skulde vel Sædelighed, Gudsfrygt, Orden derfor ties qvær med og ei ymtes om, end sige udøves,)men saa uchristelig, at den giendriver sig selv, at Mennesket med endog den mindste Christendoms Kundskab veed Pauli Erindring Rom. 12 Velsigner og bander ikke, saavelsom Christi Lærdom Math. 5. Elsker Eders Fiender, velsigner dem som Eder forbande. - Jmidlertiid, mon der ikke burde være Noget i den christelige Kirke, som fandtes i Christendommens første Tider, og da var godt nødvendigt og nyttigt, der just gav Anledning til den indførte, men siden misbrugte Bandsættelse, og som rettelig øvet kunde Nu være ligesaa godt, nødvendigt og nyttigt? – Det der gav Anledning til den indførte Bandsættelse var unægtelig den jødiske Skik, at, naar Nogen viisde sig uovereenstemmende med Jødernes Lære-System, eller Levnet og Forhold, blev han erklæret uværdig til at være Medlem af det jødiske Religions Sælskab eller den jødiske Kirke. Joh. 16. De skal udelukke Eder af Synagogerne. Men især Christi Forskrift for sine Disciple og Tilhængere *) Math. 18, 19.7) Da den første Stamme til den christelige Meenighed bestod af Jøder, saa var det Jesu Maade at optage og overføre blandt sit Sælskabs Skik Om din Broder synder imod dig; (Maaskee rettere: J din Nærværelse) saa gaf hen og straf, ham imellem dig og ham allene. Hører Han dig, da haver du vundet din Broder; men hører Han ikke, da tag endnu een eller 2 med dig, paa det at Sagen skal blive fast efter 2 eller 3 Vidners Mund; men hører Han dem ikke, da stig Meenigheden, det, men hører Han ikke Meenigheden, da skal Han være for dig, ligesom en Hedning og Tolder. Og I Cor. S. 11. J skulde end ikke æde med saadan En (en sig selv kaldende Christen, som lod sig drive af nogen frivillig Last). Da det christelige nye Sælskab eller Kirke behøvede ikke allene at tildrage sig Agtelse af Mennesker, men endog skulde vedligeholde sig og bestaae ved sin Reenhed, Orden og Fuldkommenhed, sin Elskværdighed, sine gode Gierninger, som maatte falde Enhver i Øinene og giøre den tiltrækkende Math. 5. Lader saa Eders Lys skinne for Menneskene, at de kan see Eders gode Gierninger, og prise Faderen i Himlene, saa kunde den ei taale blandt sig slige Mennesker, som vilde vanære den. Ligefrem var det da, at de raadne Grene og de uværdige Lemmer, som vilde fordunkle og tilintetgiøre dens Fortieneste og Glands maatte afskiæres og udelukkes af det Sælskab, som skulde tildrage sig Verdens Agtelse, Beundring og Kierlighed. Dette var aldeles ikke noget Ondt og Feilagtigt i sig selv, meget mere det nødvendige Gode og det Eneste, der kunde giøre, at den ikke allerne kunde bestaae, men endog forherliges. Derimod hvad der siden efter gav Anledning til denne indførte gode Indretnings Misbrug, saa den (i Stedet for en simpel Udelukkelse af det Sælskab, hvis Gode man nok vilde have, men hvis Love man ei vilde rette sig efter), blev en Forbandelse, ikke allene et syndigt Ønske over Overtræderen af Sælskabets Love, men endog en saa at sige virkelig formeent Overgivelse til det Onde(som endog Bands Formularen i Ritualet lader forstaae, har uden Tvivl været adskillige Udtryk af Paulus, som man har misforstaaet og urigtig anke dem af Jødernes, som vare gode og nyttige. Ved saaledes at beholde saameget af det Gamle, som var mueligt, lempede Han sig ikke allene efter Menneskene, men endog en heel Deel bekiendte Skikke bleve strax nyttige for hans nye Sælskab. er vendt. Saaledes siger Han I. Cor. 5, 6. At overantvorde saadan En til Kiødets Fordærvelse, at Aanden kan blive salig paa den Herres Jesu Dag. Ligeledes 1 Tim. I. 20 Hymenæus og Alexander har jeg overantvordet Satan, at de skal revses til ikke at bespotte Gud. At tænke: At Overtræderne af Sælskabets Love skulde saaledes overgives Satan, at Han skulde revse dem, eller fordærve deres Kiød, var ikke allene at giøre Sa ten til Bødel, hvortil vi dog intet Sted have noget Hiemmel, men endog at Satan, naar denne Exsecution kunde have dette til følge, at de ikke bespottede Gud, og at deres Aand blev salig paa Christi Dag, maatte nedbryde sit eget Rige, hvilket er gandske imod Christi Meening Luc. II. Ved denne Overantvordelse til Satan kan da ikke meenes Andet end den simple Udelukkelse af det christelige Sælskab. J Religionen vare kun2 Riger bekiendte: Guds eller Christi Rige og Satans eller Syndens Rige Luc. II, 1423. 2 Cor. 6. 14, 15. Hvo som da ikke hørde til Guds eller Christi Rige, maatte høre til Satans, Verdens eller Mørkhedens Rige, hvad man vil kalde det. - Hvad saa denne Kiødets Fordærvelse eller Revselse, som tillige medfulgde enten var en smertefuld Sygdom, Apostlene havde Magt til at paalægge, som Peder i Henseende til Ananius og Sapphua Giern. 5, eller en nagende Brængstelse over alle Guds retfærdige Vredes Straffe for hans og fortrinlige Loves Ringeagtelse 2 Cor. 2, 7, eller det var andre naturlige Følger af deres slette Foretagender, saasom at blive udelukkede, foragtede og afskyde af ethvert Religions Sælskab (da hvert Religions Parti den Tiid var saare nidkiert imod anderledes tænkende) der kunde baade være krænkende for deres Siel og skadelig for deres Legem og Lykkes Omstændigheder. Jkke Bandsættelse, men uordentlige Lemmers simple Udelukkelse af Sælskabet, følgelig og af det christelige Sælskab, er saa lidet skadeligt, at det endog er gavnligt, ja nødvendigt. Uordentlige Lemmers Udelukkese af ethvert Sælskab er retfærdigt imod disse uværdige Lemmer selv. De bleve ikke indtagne i Sælskabet uden paa Vilkaar at ville opfylde Sælskabets Love. Uden dette kan Jngen indtages i noget Sælskab. Naar de da ikke opfylder Sælskabets Love, saa er Jntet retfærdigere, Jntet mere mildt handlet imod saadanne Ubændige og Selvraadige end at udelukke dem af det Sælskab, hvis Love de ikke vil agte. Saa giør ethvert Sælskab, endogsaa enhver Klub, og Enhver anseer det for Ret. - Ogsaa er det nødvendigt for det sluttede Sælskab selv. Ved at beholde i sin Barm Lemmer, som foragte Sælskabets Love, forstyrres al Orden, hvert Gode hindres eller giøres vanskeligere, og det Onde udøves eller giøres lættere. Sælskabet skaber sig selv Krænkelser og Fortrædeligheder ved enhver dets Bevægelse, det giør sine Love ringeagtede og sig selv foragtelig, ja undergraver det heele Sælskab. - Sælskabets allerede søvnige og mod Lovene ligegyldige Lemmer følger Sandseligheden, og slaae sig til de Selvraadiges Partie. De Gode eller Lovlydige selv vænnes til at see deres Love krænkes, ved idelig Gientagelse slappes alle Ting, man bliver lunkne og ligegyldige mod Lovene, hvorpaa just Sælskabet og dets Opretholdelse beroer. - Ogsaa de som ere uden for Sælskabet kan ikke andet end foragte et sligt Sælskab, som ei selv holder, eller formaaer at holde sine Love i Hævd og agter dem, saadant Sælskab kan altsaa ei erhverve sig nye Lemmer. Ei heller kan det bestaae i sin værdige Skikkelse, eller om det bestaaer saa bestaaer det dog kun for det meste i Skinnet og ei i Virkeligheden, naar Sælskabets Love, hvorpaa det grunder sig og som skulde holde det sammen, hverken agtes eller følges. Ethvert religiøst Sælskab, som altsaa skal kunne bestaae i sin Fuldkommenhed og Glands, maa ikke allene søge sine Love bekiendtgjorte og forstaaede; men endog agtede, hævdede og iværksatte. Det første skeer ved Skolegang, offentlige Lærebøger, Opdragelse, samt Kundskabernes eller Lovenes Jndskiærpelse og levende Erindring til Efterlevelse i Catechisationer, Prædikener og gode Bøger. Det Sidste ved broderlige Advarsler, Formaninger, Opmuntringer, og naar det ei frugter ved Udelukkelse af Sælskabet. Saaledes har det christelige Sælskab bestaaet og udbredt sig de første flere Aarhundreder, og kundet vedligeholde og forøge sig under hvilkensomhelst Regieringsform, det levede, aldeles uden at behøve dens Medvirkning. (Fortsættes.)