Københavns Adresseavis, 1780-08-01
Her hviler Legemet af Sal. Hr. Hs N. C. H.Eds TIENB., Ridder, Geheimeraad, Justitiarius i Høyeste Ret og Præsident i det kongelige Videnskabers Selskab, i Kiöbenhavn. Adlet 1747. Föd Nyaars-Dag 1715. af Sal. Hr. Niels Hrdericusör, Justitsraad og Borgemester i Kiöbenhavn, og Sal. Frue Anners Bierrig Fracerandre, gift 1747. den 4 August med Frøken Anna Cuntride Kjener, Som med een af fire Börn efterlevende Datter, Frue Acurra Maria Hirtatsrinker, og hendes Ægtefelle Baron Marcus Gentant Roscour, Föler Hans Tab i ald dets Smertes Muelighed; En nyttig Forening af de herligste Dyder, Af Retfærdighed med Omhed, Ærlighed med Frimodighed, Videnskab med Veltalenhed, Beprydede hans vigtige Embeder og Forretninger. Han forlod med stor Ligegyldighed; Trens Pragt, fordisk Velstand, Kostbarheder, Men bevarede, og medbragte, over Graven, fine Vidner, Frugterne af sin Guds vel anvendte Naade, Den reene Kierlighed til sit Land, sin Konge, sit Huus, Da Han kaldtes den 18 Julii 1780. Til at beskue Herrens Herlighed og at forvandles til samme Billede. Til Høyvelhaarne Frøken Priorinde von Bülow. Da rædsomt Vink ved Døden bød Den Bedstes Aande at staae stille, Jeg Taaren saae paa Kinden trille, Og Smerten udi Klager brød. Ja dersom ey Algodheds Navn Forundte Trøst mod det, der saarer, Vi maatte smitte hen i Taarer, Og ey forvinde følte Savn. Saa river Sorg ved Død os hen, Men Naadens milde Bud os møder, Det siger: Dyden Død forføder, Tak, Priis kun Støvers store Ven! Vi følte dette Magt Ords Vegt, Da Raad mod Uraad vi begierte, Og Himlen mærkde paa vor Smerte, Og saae os Saaret haldig lægt. De, framme Frøken, skikket var At live op vort Haab, vor Glæde, Da De indtog det Æres=Sæde, Hvorpaa vor Osten siddet har. Vor store Osten sad derpaa De værdig er, og det Dem fryder, At være Hende liig i Dyder; Velan, De Hendes Aand opnaae Saa leder Almagts Haand Dem vel, Saa tryg De i Guds Armee hvile, Og Held Dem skal i Møde smille, Og Fryd omgive Deres Siæl! Det Ønske varmer og mit Bryst Og Haabet lover mig den Glæde: At De paa Deres Høyheds Sæde Skal sidde længe, og med Lyst B. Schønberg. Om Venskab. En Ode til Arist. O du, som sang høyt fra Horages Læder, Om Venskab og om Kierlighed, Hielp Musa - thi mit Ønske stræber Til denne Sallighed, At synge Venskab - hun den Himlens Datter, Som honningsød giør Livets Qval, Som i sit ømme, kiere Skiød erstatter, Nys følte Qval. Ja - min Arist - som lod mig ofte føle, Op til dit Bryst udi din Arm, Att, naar Ulykker - grumme Smerter brøle J følsom Barm -At, naar Fortvivlelse - Ha - hvor den truer, Med Skræk, og Død, og Helvede, Ha - hvor den udspyer Nastronds Gift - og Luer, Ligt Diævlene. Og naar den, klæd i Roe - og glatte Mine, Med Dolken meder til vort Bryst, Og lover - der at dræbe Qval og Pine, Og avle Lyst, O - da at flye til Venner, og udbrede, Sin Barm i ømme Skiød, Og lære der at glemme Skiebnens Vrede, Og Dolk - og Død. Som Jrmiel - den Jrmiel du maled, Du Cimbrers Roes og stolte Skiald, Den Sallige, som fuld af Ømhed taled Om Mandens Fald; Saa staaer den sande Ven - Gud hvor det brænder Det Bryst, hvor helligt Venskab boer, Han seer en feylsom Ven - hvor da han render Til Skiøgers Chor. Han eftersager ham, og ham udriver, Og ham vemodig trykker til sit Bryst, Og ham tillaander Dyden - og fordriver En dyrisk Lyst. Og nyder Lyst, som Engle vilde finde, At skiænke Dyden en forløben Ven. Og evigt skal hans Navn og evigt skal hans Minde, Staae høyt i Himmelen. Og dette Træk, at redde Venners Hierte, Fra evig, evig Undergang, Og at fordrive en fortvivlet Smerte, Er Venners Rang.