Berlingske Tidende, 1772-10-01
Da den 19de Augusti stedse vil blive i den Svenske Historie, en merkværdig Dag, saa fortiener det ikke mindre at lægge Mærke til, at denne saa lidet forudseete Resolution er fuldført uden mindste Uorden og uden ringeste Vold. Man havde næsten skullet sige, at Soldaterne og Matroserne vare allene samlede for at helligholde en Fest. Man saae overalt intet uden Glæde og fornøyede Ansigter. Man hørte allevegne intet uden et ofte igientaget : Kongen leve, Gamle og Unge ønskede ham tusende Velsignelser. Qvinderne omringede hans Hest, kost sede hans Fødder, og lade de Børn, som de bare paa Armene, kasse samme. Kongen har mod sin Billie fundet sig nødt til at forsikre sig visse Personer, hvis udelige Sind paa ingen anden Maade kunde holdes i Tømme. Men i det han var bekymret for sin egen Sikkerhed og sit Folks Velfærdt, vilde han dog ved sin Naade formilde en nødvendig Strænghed. J alle hans Befalinger fremskinnede den ham medfødte Mildhed, Han vilde ikke, at nogen Vild skulde øves, eller de ilde med handles, som han maatte have den største Mistanke til, ja hvilke han maaskee havde havt Aarsag til at lade føle sin Vrede, dersom hans Sagtmodighed havde villet tillade ham at tænke paa Hævn formedelst de lidte Fornærmelser. De arresterede Personer har man ikke ladet mangle nogen Slags Beqvemme, lighed. Jblant dem var en General, hvis Hensigter vel ikke vare mistænkelige, men som af en alt for vidt drevet Betænksomhed vegrede sig ved at aflægge den nye Eed. Det er i Sandhed forundringsværdigt, med hvilken Sinds Styrke, med hvor stor Standhaftighed og Orden Kongen udstædte de fornødne Befalinger. Jntet undgik hans Opmærksomhed. Jngen Forvirring, ingen Tvetydighed var i hans Befaling ger, de stemmede alle paa det beste overeens. Alting var tyde lig og bestemt. Kort sagt : man kan sige om Gustav den Tredie, at hans første Prøve fremskinne ste de fortreffelige Ef genskaber, som have forskaffet hans Formand, de store Su staver, en udødelig Berømmelse. Natten imellem den 19de og 20de Augusti var altingroelig og stillet Staden, og Folke uden Bekymring og Mistroe. Soldaterne for under Varden. Kongen allene vilde ingen Hulle nyde, og en forlade sig paa nogen uden paa sig selv. Han frygtede, at ved Hielp af Natten maatte blive foretaget forsøg imod den almeen Sikkerhed. Han sad derfor næsten den ganske Natal Hest, og lod ved paalidelige Officierer, som toge Dettudi denne Kongens Omsorg, patroullere omkring i Staden. Den 20de bleve de Dagen tilforn af Forsigtighed giørte Anordninger vedligeholdte, og Kongen tog af alle Collegierne, Borgerskabet og sammes Milite til Hest og Føde Troeskabs Eed. Mænggjorde da Ed, som Dagen tilseen havde enten undgaaet eller vægret sig ved at sværge. Officiererne ved det Aplandske Regiment, som skulle have rykket inde Staden, men siden havde faaet Contre Ordre, søgte og erholdte Tilladelse af Kongen selv at aflægge Holdings=Eeden. Nogle Hovedmand for det modsatte Partie bleve ligeledes paa deres Ansøgning tagne i Eed. Om Eftermiddagen bleve Rigs=Stænderne indkaldet, at møde den 21de Augusti paa Rigs=Salen, med hossøger stærk Trudsel mod dem, som ikke der ville indfinde sig. Da Stænderne i Anledning heraf havde den 21de Augusti forlet sig, begav Hs. M. i sin Kongelige Prydelse sig til RigsSalen, satte sig paa sin Throne, og holdt en meget tørende Tale, udi hvilken, efterat han havde forestillet de Bestræderser, som han havde anvendt for at forerne Stænderne, deres tilbørlige Opførsel, de Uordener og ulykkelige Tilfælde, som havde reyst sig af deres Uenigheder, han førstkrede, at det var hans uforanderlige Forsæt, en at regiere over noget anden end et frit Folk, at han alt havde afseeret Sennerginitet og nu her for sin Gud fornyede denne Eed. Han sagde videre, at han havde ladet forfatte et Udkast til en Regierings=Form, saaledes som den i de ældste Tider, og i sær fra Guste AdelshsTid indtil Begyndelsen af Carl den Andens Regiering ikker for 1680. havde været. Da dette Udkast derpaa ved en Ren sions=Secretair var blevet oplæst, stod Kongen selver, og spurdte, om de vilde antage samme, hvilket blevbesværet maa et lydeligt, 3de Gange igientaget, Ja, og med Hænders Opløftelse. Herpaa gav Kongen Landmarschallin og de 20 rige Talemænd et Tegn at nærme sig, og underskrive denne Act. Da dette var skeet, og de igjen havde indtaget deres Plads, vendte Kongen sig igien til Stænderne en sagde: Til ydermere Bekræftelse paa de nu indgangne Forbindelser fort ger jeg, at J skal bekræfte samme med en værstang Eid, saaledes som jeg forelæser Eder den. Stænderne aflagde derpaa Eed, og Kongen sluttede den hele Handling med en formening, at takke den Høyeste, som havde paa saa forunderlig er Maade befordret den næskerte lykkings Forming imsins- og hans Folk. Derpaa blev siunger den Platme: Herr Sed vi love dig, og Rigs=Stænderne traadde frem at kysse Hs. M. Haand. - Ved denne Forretning var ingen af Rigs Raaderne nærværende, saasom de endda alle sadde under Vagt paa det Kongel. Slot, og Hs. M. desuden, da de bleve arresterede, havde erklæret, at han ikke kunde erkiende nogen af dem for en Befuldmægtiget af Stænderne. Saaledes blev i en Tid af mindre end 2 Dage en af de største og lykkeligste Regierings Forandringer, som Historien kan fremvise, bragt i Stand.