Viborger Samler, 1829-02-04
Man siger, Fundamentalloven passer til Kongerigets Tilstand, den sikkrer begge Folkeslag lige Rettigheder, og fordrer lige Byrder; den helliger Ligheden i den forskjellige Cultus Pressens Frihed og et Municipal- og Provindsial=System, der skarpt afsondrer den almindelige Jnteresse fra de enkelte Stæders; den ved ligeholdt endog Alt, hvad der kunde vedligeholdes af de forefundne gamle Friheder. Overeensstemmende med Grundloven og Tingenes Natur maatte man nu ikke ville forstyrre, hvad der ikke kunde forstyrres; man maatte ikke tage et Støtte punct i visse Provindser, for at give dem Herredømmet over de andre, ikke voldsomt ville paatrykke det hele Kongerige det hollandske eller flamske Præg; man maatte lade alle Kongerigets Dele, der ere lige agtværdige, udvikle sig frit med deres Sæder, Religion og Sprog - thi Alt dette er deres Eiendom, og det er klart, at de ikke have en Regjering for at give dem een Religion, een Literatur eller eet Sprog. Men," siger man fremdeles, istedet far aabenbart at opfordre til at hjælpe det fra sin fordums Handelstor tilbagekomne, ved den kostbare Vedligeholdelse af sine Colonier og Dæmninger forgjældede Holland, søgte Ministeriet for største Deelen at tilfredsstille Statsnodvendighedrne ved indirecte Afgivter, som udelukkende trykkede Belgierne, og følgelig paabyrdedes dem uden deres Samtykke og uden at man takkede dem derfor, det stræbte ikke saameget efter Eenhed, som efter Eensformighed, idet det ansaae det for sit Kald at tilintetgjøre alle Folkestammernes Originalitet, og paatog sig ved en blot Ordonnants at paatvinge Pluraliteten af dem et Sprog, der ikke var deres Modersmaal, og for hvilket de ingen Tilbøielighed følte; det var kun hollandsk og vilde kun regieres efter hollandske Love; det vilde oplyse Catholikerne ved sin individuelle Sandhed, og krænkede deres Gudsdyrkelses Frihed og den belovede Religionsliigheds Rettigheder ikke alene ved Astortning i de forskjellige Religionsdyrkelsers Budget, men især ved udbredte Strækkebilleder og Faren af Jesuiternes Jndflydelse, hvilken i Nederlandene absolut kun er imagmair men formedelst sin Virkelighed i Frankrig lun alt for let fandt Tiltroe; selv den tidligere Opposition lod sig en Tidlang bedrag derved og ved Frankrigs foregivne Hensigt at ville vinde Nederlandene tilbage, og kastede sig i Ministeriets Arme. Men snart erkjendte man det Usandsynlige i den sidste Forudsætning og Uligheden imellem Frankrig med den catholske Regjering og Nederlandenne med det reformeerte Dynastie, i Henseende til den foregivne hicarchiske Jndflydelse. Videre gik Pinisteriet aabenbart ud paa at forholde Folket mange Jnstitutioner, som det skyldte det. Hvor er de Eedsvornes Ret, hvor Offentligheden i crimmelle Tilfælde? Hvorledes kan Udkastet til en Straffelovbog tilfredsstille, som i et civiliseret Land der ingenlunde frembringer hyppige Forbrydelser istedetfor med andre Folkeslag at skride fremad i Mildhed og Øiemedet at forbedre, snarere paa en forhausende Maad gaaer tilbage ved Formerelsen og Skjærpelsen af de endnu existerende forældede og altfor haarde legemlige Straffe? Hvad skal man sige dertil, at man nu end- og vover at nægte Grundsætningen om Ministrenes Ansvarlighed, uden hvilken der hverken kan bestaae er virkeligt Repræsentatiosystem eller Pressefrihed? "Ogsaa denne forroste Pressefrihed," saaledes lyder Beskyldningen fra den nu meget overeensstemmende og consistent blevne Opposition af Borgere, der eller havde de forskjelligste Anskuelser og Religionsoverbeviisninger, ogsaa Pressefriheden var ikke oprigtig og almindelig, hvad der ikke traadte i Veien for Ministeriet, passerede, hvad der indtil Jndiscrets havde til Hensigt at sætte Catholicisme i et latterligt Lys, blev opmuntret, hvad der befordrede Regjeringens Anskuelser og Hensigter, blev betalt - men da en Stemme hævede sig imod Bestyrelsen, da fremkaldte man hurtigt en under ganske andre Omstændigheder for Slaget ved Waterlod) skabt Oprørsløv af dens Forglemmelse for at bringe Sandheden til at forstumme, og lonne Frimodigheden med Fængsel." Saavidt Stemmen imod Ministeriet, som vi kun anfore, for at forklare Andeelen i Hr. Patters Sag og overhovedet, hvorledes en saa heftig Jld kunde antændes ved denne efter Skinnet ubetydelige og kun personlige Anledning, og hvorledes alle Gienstande, for den tilbageholdte Uvillie paa eengang kunde komme paa Tale. Vi ville ligesaa lidt fuldkommen forfægte denne Stemme, eller endnu mindre undskyld, Udbruddene imod Hr. v. Maanen, som vi paa den anden Side ere kaldede til hans Forsvar eller han trænger dertil; vi mene, uden videre Commeutar, at mange af disse Klager ere vel grundede især den almindelige om det forsøgte eensformige Præg - menvi ere overbeviiste om Regjeringens redelige Hensigter, om Opgavens Vanskelighed og Umuligheden af i den korte Tid at løse den paa en tilfredsstillende Maade, om Collissionen mellem Pligterne imod de forskjellige Dele af Folket og endeligen om den sine Grændse line mellem Sammensmeltning og Jndpresning i een og samme Form. Enten altsaa Ministeriet bliver eller træder af, kan den omtalte Crisis sikkert ikke blive farlig ved koldt Overlæg af en retsindig Opposition, ved rolig Discussion af de fælleds Nationalanliggender og ved den relgrundede Tillid til Monarchen, der kun vil sine Undersaatters Lykke men vil og maa føre til et lykkeligt Resultat, det vil sige, nærmere til det tilsigtede Maal: en fredelig Forsyning og Forening, og i det Hele retfærdiggjøre den repræsentative Regjeringsform istedetfor at bringe den i Miscredit. (Forts.)