Kiøbenhavns Maanetlige Postrytter, 1734-09-01
Udi denne Maaned er i Hans Kongl. Majestets og Universitets Bogtrykkerie fra Pressen udgaaen den velbekiendte Theologisk Bog, kaldet: Den Christelige Lærdoms fornemmeste Hoved Puncter, i Spørsmaal og Giensvar forklaret, &c. Autor til denne Bog, som var den fordum berømmelige D. Johann Georg Sigart, ved Universitetet Tubingen udi Tydskland, har udi sin Fortale, ederet Tübingen Aar 1604. viist Bogens herlige Nytte. Siden er den bleven fordansket af Hr. Anders Buck og trende gange ved Trykken udgaaen, men nu efter manges Begiering 4de gang oplagt. J denne nye Edition har man tilføyet de 3 Hoved-Symbola, som for meer end 14000 Aar siden ere brugte i den Christen Kirke, som nu følge strax efter den Augsburgiske Confession i samme Bog, for at vise, at den reene og sande Christelige Lærdom har altid været lige overeensstemmende udi GudsKirke. De Bibelske Sprog, som for stoede i Margine, har man med stoer Fliid satt i deres rigtige Orden, paa det den Gudfrygtige Læsere kunde des bedre finde dem, naar han vilde læse dem i Bibelen, og med Berthoenserne randsage Skrifterne, om det sig saa forholder. Bogen er ellers for sin Ældes Skyld værd at recommendere, saasom den oplyser Læseren baade om den reene Lærdom For Septembr. Maaned. han, hvad man skal stor og vide sig til Salghed, saa og om prange Lærdomme, som man skal vogte sig for. Exemplaret sælges her for 26 Skil Holland. sye Dan Det fattes vel ikke paa adskillige Raisonnemens, som denne Republiqve bliver ved at gjøre over de nærværende Conjuncturer, men man finder dog ingen Virkning af den paatagen Mediation imellem det Kæyserl. Hoff og de Allierte Croner. Jmidlertid seer Republiqven gierne, og ønsker intet heller end dette, nemlig: at alle de Forhandlinger, som holdes imellem den Engelske Ministre Hr. Walpole og de Høimægtige Herrer deres Deputeerte, ikke maatte blive fortidlig bekiendte, af Frygt, at de ikke omsider skulde blive fuldkastede af et eller andet Partie. J det mindste er man overalt af den Tanke, at man ikke skulle fatte nogen Hoved Slutning, hverken det Kæyserlige eller det Franske Hoff til Beste, men langt heller lade alting forblive udi den Stand, som Affairerne nu befindes indtil Courererne ere komne fra Wien og Versailles tilbage; hvilket dog i sig selv allerne sigter til ingen anden Ende, end at give den Franske Krone meere Leylighed, til at fortsætte sine Seierrige Vaaben, og selv at benytte sig desbedre af Commercierne hvorved Republiqven finder større Fordeel, end som nogen skulde tænke, i det Frankrige saavelsom dets Allierte i disse Tider mesten deelen maa leve ved Hollændernes Seylatz og Kiøbmandskab. Dog fattes det alligevel ikke paa nogen Excuser, hvorved denne Staat Tid efter anden forhaler sin Mediations Virkning, i det man venter, endeel at bevæge det Kæyserlige Hoff, til at modtage begge Søe=Puissancers tilbudne venlige Offerter, endeel ogsaa at Hans Allerchristl. Majestæt vilde tydeligere erklære sig baade Henseende til sine saavelsom hans Alliertes Prætensioner. Derforuden findes ogsaa nogle, som staae i den Tanke, at endskiøn Kæyseren vilde bevillige udi det, som forlanges, nemle i at slutte Fred med sine Fiender, paa den Foed, som Søe-Puissancerne der om giøre deres Forestillinger, saa kunde det dog lett hænde sig, at de Allicerte Kroner, som ikkun i Almindelighed have givet deres Svar til England og Holland, torde søge Lejlighed, ja, ogsaa finde den uden nogenslags Møye til at giøre den heele Handling frugtesløs, saa at Kæyseren om saa meget snarere kunde herudi føye sig efter Søe, Pulstanternes Villie, og dog ikke tabe derved skiøn. Aar 174.