Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1848-05-05
Times" meddeler følgende Protest, som den danske Minister i Berlin v. Plessen under 3 April har indgivet til den preussiske Minister v. Arnim; Undertegnede overordentlige Gesandt og befuldmægtigede Minister for Hs. Maj. Kongen af Danmark har, ifølge befaling fra sin Regjering, i Forgaars havt den Ære at erklære Hs. Excellence Baron Arnim, Udenrigsministeren, at den Omrykning af de danske Tropper som i dette Øieblik finder Sted saavelsom alle andre militaire Forholdsregler, hverken have eller nogensinde have havt andet Formaal end at opretholde Orden og Sikkerhed i det Jndre af Kongens, hans Souverains, Stater, og at Hs. Majestæt, fast besluttet paa at vise Sandheden af sine fredelige Hensigter, er tilbøielig til at troe, at hans ophøiede Allierede Kongen af Preussen vil gjengjælde dem med samme Oprigtighed, og at der saaledes ikke vil være nogensomhelst Gienstand for Mistanke og Mistillid imellem de to Souverainer og deres respektive Stater. - Jkke destomindre har Undertegnede med stor Overraskelse igaar erfaret under sin Sammenkomst med Hs. Exc. Baron Arnim, at Hans preussiske Majestæts Regjering har befalet et Troppedetaschement at marschere over Hs. danske Majestæts Grændser og at besætte Fæstningen Rendsborg, som er beliggende paa Grændserne af Hertugdommerne Holsteen. og Slesvig. - Kongen af Danmark, som personlig er i Begreb med at gjenoprette lovlig Orden i sine Stater, har ikke anseet det for at være overeensstemmende med sin Værdighed at bruge den Ret, hvorpaa han har Fordring som Medlem af det tydske Forbund, og gjøre Krav paa Preussens Medvirken. - Kongen af Danmark kan ikke erkjende nogen fremmed Magts Ret til, uden hans Ønske, at indblande sig med en bevæbnet Magt i hans Kongedømmes indre Anliggender. - Undertegnede smigrer sig med den Tro, at det ikke er Hs. Maj. Kongen af Preussens Regjerings Hensigt at understøtte Undersaatter, som ere i aabent Oprør imod deres lovmæssige Souverain, der har betegnet sin nylige Tronbestigelse med et aldeles frit og utvungent Løfte og konstitutionelle Jnstitutioner, og som nylig har givet sit kongelige Ord til Borgen for at han vil fremme sit Hertugdømme Holsteens Ønsker om at opnaae dets lovlige Deel af tydsk Eenhed og Frihed. Jkke destomindre, den Holdning, Kongen af Preussen har taget med Hensyn til Danmark, og den Meddelelse, som Hs. Exc. Baron Arnim har behaget at gjøre Undertegnede, egne sig til at give Formodning om at Preussen muligt maatte finde sig tilskyndet til Forsøg paa med Vaabenmagt at løse et Spørgsmaal, som i al Sandhed er et blot indre Spørgsmaal, eller, om ikke det, et europæisk Spørgsmaal, og endog til at afgjøre det inden dets foreløbige Diskussion. - En saadan Forholdsregel vilde være i en saastor Strid med international Lov og alle internationale Vedtægter, at Undertegnede ikke vil tænke paa at den preussiske Regjering vilde paalægge sig en saadan Ansvarlighed. Dersom, ikke destomindre, den preussiske Regjering, til Trods for Undertegnedes alvorlige Forestillinger, bestemmer sig for denne Færd, da vil der ikke for Undertegnede være andet tilbage end at han protesterer, som han herved giør, i sin Regjerings Navn og paa formeligste Maade, imod en saa aabenbar Krænkelse af de Souverainitetsrettigheder, som tilhøre Kongen hans ophøiede Herre. - Underskrevne o. s. v. "Times" indeholder en efter Vedkommendes Anmodning optagen Brevvexling mellem Statsminister Orla Lehmann og den preussiske Gesandt i London, Chevalier Bunsen. Hr. Bunsen havde i en Lord Palmerston overrakt Memoire af 8 April med en Efterskrift, af 15de næstefter sagt, at Orla Lehmann noksom betegnedes ved det af ham brugte blodige Udtryk: "Lader os skrive de danske Love med Sværdet paa Slesvigernes og Holsteenernes Rygge." Hr. Lehmann skriver derpaa under 19 April til Hr. Bunsen, at det i dennes Memoire til den brittiske Udenrigsminister Fortalte, som skal være tilstrækkeligt til at betegne ham (Hr. L.), er aldeles blottet for Sandhed; at han kunde lade sig nøies med dette Dementi, der vilde paabyde Hr. B. den Forpligtelse at bevise sin Paastand, hvilket han ikke kunde, selv om han anførte den efter en eller anden tydsk Avis, hvori denne Løgn maaskee stod fortalt; men da han gjerne imødegik ethvert Angreb, tillod han sig at tilføie, at et tydsk Blad for fem Aar siden indeholdt en Artikel, som drøftede Tydskernes Yndlingstanke, den, at blive en vigtig Sømagt, og det Argument, som brugtes, var, saavidt mindedes, at for at naae dette Maal maatte Tydskland enten komme i Besiddelse af Holland eller af Danmark, og da det Første ikke vilde forene sig med det, var det nødvendigt at faae Danmark, enten det vilde eller ikke. Dette nævnte Hr. L. i en offentlig Forsamling i en Tale, som visseligen ikke gjorde Krav paa den Ære at blive erindret efter saa mange Aars Forløb, og som han derfor kun kan anføre efter Hukommelsen. Han opfordrede sine Landsmænd til at skjelne mellem en lille Hob fanatiske Germanister og den store Masse af fornuftige og ærlige Tydskere. Han protesterede i Danmarks Navn mod den Ære at blive Tydsklands Admiral stat og endte med at yttre det Haab, at dersom nogle tydske Helte ikke desto mindre skulde ønske at erobre og for deres maritime Kjephests Skyld, den almægtige Gud da vilde give os Kraft til med blodige Ord at skrive paa deres Rygge, at Danmark ligesaa lidet som Holland havde Lyst til at lade sig underkue af Tydskland. Hs. Excellence vilde saaledes see, at der hverken var Tal om "Slesvigere" eller om Holstenere, men kun om de Faa, der maatte være tilbøielige til at iværksætte denne fornærmelige Trudsel. Hans Excellence vilde see, at der ikke var Tale om, at danske Love, skulde paatvinges Nogen, men alene om det Forsvar for Uafhængighed og Frihed, ved hvilket endog den mindste Nation tør stole paa den Gud der stedse er den Svages Beskytter og den Retfærdiges Bistand. For Øieblikket var det ikke hele Danmark, men kun en tredie Deel af dets retmæssige og dyrekjøbte Arvelod, som de vilde rive fra os ved voldeligt Angreb, Resten var ikke opgiven, men kun stillet i Bero til en gunstig Leilighed, og nu som dengang var det hans (Hr. Lehmanns) faste Tro, at det vilde lykkes os at forsvare vor Tilværelse og Uafhængighed, selv om denne tydske Mani havde gjort store og truende Fremskridt i de forløbne 5 Aar. - Hr. Bunsen tilstaaer i sit Svar til Hr. Lehmann af 21de, at han ingen anden Hjemmel har for hine Ord end Pressens Beretninger om en Tale Hr. Lehmann har holdt i den roeskildske Stænderforsamling, og tilføier mod Slutningen af sit Brev. "Jeg maa desuden protestere mod den Jnsinuation, at den nærværende Uenighed mellem Tyskland og Danmark er en tydsk Plan til at erobre Slesvig. Her kan Deres Hukommelse ikke sætte sig imod den klare Kjendsgjerning, at Tydskland ligesaa lidet nu som i 1846 - thi den høie tydske Forbundsdags Beslutning af 1848 støtter sig ganske paa den foregaaende - tænker paa at angribe Kongen af Danmark Souverainitet over hele Slesvig, eller nogen Deel af det. Stridspunktet (som Lord Palmerston saa tydeligt udtrykte sig i Underhuset i Forgaars) er alene dette, hvilket det ogsaa var i 1815, da jeg selv hørte det drøftes baade i Kiel og i Kjøbenhavn, om Danmark krænker en Holsteen tilkommende positiv og fundamental Ret eller ikke, ved at forsøge paa at forandre Arvefølgen i Slesvig og opløse Forbindelsen med Holsteen, Vi have for 30 Aar siden sagt og sige endnu, hvad vi visseligen skulle forsvare, at det gjør det. Ved at modsætte os Forsøget paa Jværksættelsen af denne Foranstaltning, modsætte vi os ikke (ligesaalidet som Folket i Slesvigholsteen) en mulig Fare men at et høitideligt forkyndt, umiddelbart Skridt sættes igjennem ved Vaabenmagt. Saasnart Kongen af Danmark opgiver sin Hensigt at foretage denne revolutionaire Forandring, som umiddelbart vedkommer Holsteens Tilværelse, skulle vi være de Første til at sikkre ham den uforstyrrede Besiddelse af hans Hertugdommer." Juridisk Examen for Ustuderede. Den 2de. H. P. J. Eilersen, G. L. Busch, H. C. T. A. Glud. og J. F. Wahl. Beqvem.