Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1842-07-14
Under 25de f. M. er emaneret følgende Anordning: Vi Christian den Ottende, af Guds Naade Konge til Danmark, a. a., gjøre vitterligt: at da Vi have fundet det passende, at den Forklaring, paa Eden og Formanning, som findes i Christian den Femtes Lov, ombyttes med en anden mere passende, saa byde og befale Vi herved allernaadigst som følger: Den i Christian den Femtes Lov 1 B. 13 C. 8 Art. ommeldte og bag i Lovbogen indførte Eeds Forklaring og Formanning skal fra nu af ikke meere bruges, hvorimod den herhos trykte Formanning ved Eeds Aflæggelse skal træde. i sammes Sted til Brug ved alle Retter i Danmark, naar Eed der skal aflægges, saaledes at den benyttes uden Forandring ved Vidners Eedfæstelse, men, naar Nogen skal aflægge Eed som Part, med den efter Forholdets Beskaffenhed fornødne Forandring, i den Periode, der begynder med de Ord: "Den Sværgende forsikkrer, at han har udsagt Sandhed. Den saaledes approberede Formular lyder saaledes: Hvert Menneske, som det af den lovlige Ret paalægges at eedfæste sit Udsagn, skal betænke, at ligesom Vi alle skulle vandre i Sandhed og tale Sandhed, og vort Ja og Nei skal være oprigtigen meent, som Ordene lyde, saaledes har Øvrigheden, som er forordnet af Gud, Ret til at kræve Ordet stadfæstet med Eed, paa det at Sagen kan blive vis og afgjort. Han skal betænke, at det ikke er et ligegyldigt Ord, der gaaer over hans Læber, men et høist alvorligt og vigtigt, og at han ingen Undskyldning kan have i at være bleven overilet; thi han er strengt opfordret til at overveie, hvad han siger, saa at, hvad han heri synder, det synder han med Vidende og Forsæt. Den Sværgende forsikkrer, at han har udsagt Sandhed, den rene og fulde Sandhed, saa at han Jntet har forklaret, som han ikke vidste, og Jntet fordulgt af, hvad han vidste til Oplysning angaaende det, hvorom hans Forklaring blev æsket, ei heller har brugt nogen Forbeholdenhed, men oprigtigen taget Ordene i den Mening, hvori han vidste, at de blive forstaaede. Han staaer for Menneskers Dom, som haardeligen ville straffe den Meensvorne, naar Gud lader Sandheden komme for Lyset, og Alles Hjerter ville tillukke sig for den, som er mærket med en Meeneders forfærdelige Navn. Han staaer for den alvidende Guds Aasyn, som seen i det Skjulte og betaler aabenbare, som lod Forbandelse udgaae, at den skal komme til Tyvens Huus og til dens som sværger falskeligen ved hans Navn. Han oprækker efter den gamle Vedtægt de trende Fingre paa hans høire Haand, at dette synlige Tegn skal minde ham om, at han kalder den treenige Gud til Vidne, og at dersom han sværger falskeligen, har han frasagt sig Gud Faders Naade, Beskjærmelse og Velsignelse; han har fornægtet Verdens Frelser, og kan ikke søge Tilflugt hos ham i Livets Angster eller paa Dommens Dag; han har tillukt Veien for Guds Aand, og opgivet al Trøst af Guds Ord i Livets og i Dødens Nød; han har udelukket sig fra den christelige Menigheds Samfund, saa at dens Forbøn ikke kommer ham tilgode, at Evangeliets Prædiken ikke er ham til Trøst, at hans Synder ikke vorde ham forladne, og at han ikke har Haab om at opstaae til Herlighed, som er beredt den sande troende Christen. - Medens han er paa Jorden, vil hans Hjerte være hævende og hans Fod ikke finde Hvile; derefter gaaer han hen, hvor der skal betales Enhver efter hans Gierninger; thi hvad et Menneske saaer, det skal han og høste. - Med denne Formanning og Advarsel have vi gjort Vort; det øvrige overlade vi til den alseende og retfærdige Gud. Hvo der bliver ved Sandhed, aflægge med Frimodighed sin Eed; men Enhver vogte sig for at sværge falskeligen ved den Høiestes Navn. (Coll. Tid.)