Aalborg Stiftstidende, 1835-12-01
Det er maaske forekommet mange af vore Læsere meget besynderligt, at vi i forrige Nummer af dette Blad, efter at have beviist Tallotteriets i allerhøieste Grad fordærvelige Natur, have sagt, at der dog kunde gjøres vigtige Jndvendinger imod dets Ophævelse, og at denne kunde have Følger, som maaske vilde være af en endnu mere skadelig Jndflydelse paa Folket end Tallotteriet selv. Dette er imidlertid ligesaa sandt, som det er sørgeligt, at disse Jndvendingen med Held ere fremsatte af dem, som private Fordeele have gjort til Lotteriets Talsmænd. Vi ville møde disse Jndvendinger og søge at bevise, at de synes vigtigere end de virkelig ere, ligesom ogsaa, at de skadelige Følger vel, naar man i Forveien søger virksomme Midler derimod, for en Deel kunne hæves og under enhver Omstændighed, formindskes saa meget at de ikke kunne ansees som tilstrækkelige Hindringer, for en almindelig Landeplages Udryddelse. Man indvender. Det er aldeles overladt til Enhvers frie Villie at spille i Lotteriet, og den der ikke har Evne dertil, eller indseer, at Lotteriet ikke giver nogen rimelig Udsigt til Gevinst, kan lade være at spille. - Det er meget sandt. Men de fleste af de Handlinger, der efter Loven skal ansees som Brøde, ere ogsaa en Følge af Menneskets frie Villie og des uagtet lader en viis Regjering det ikke være nok med at straffe dem, men sørger tillige med Omhu for, at den frie Villie ikke skal friste til dem. Den søger ikke blot ved Oplysningens Fremme at udvikle Folkets Begreb om hvad der er Brøde, og at betegne lovstridige Handlinger, ved at sætte Straf derpaa; men den stræber ogsaa efter at hindre Fristelsen, deels ved udtrykkelige Lovbud, deels ved at sætte en ringere Straf paa den Brøde, hvortil den Forurettede kan siges at have vakt Fristelsen, ved ikke at have taget Forholdsregler til Brødens Forhindring. Tallotteriet er en mægtig Frister til Brøde. Tusind Exempler kunne ved enhver Trækning bevise det uhyre og fordærvelige Herredømme, denne Indretning har over Almuen. Det er ikke nok, at Haandværkssvende, der klage over, at de ikke kunne opholde Livet med de lumpne 4 Rigsdaler, som Ugens Slid og Slæb indbringer dem, endogsaa bortkaste Fjerdedelen af det, der ikke er nok til Livets Ophold, til Tallotteriet; det er ikke nok, at den Fattige, der, som Almissetager, falder Borgeren til Byrde, heller oftersk den sammenbetlede Mark til Lotteriet, end anvenders den til Brød; det er ikke nok at Almuesfolk paa Assistencehuset søge Hjælp til Jndsatsen og saaledes ovenikjøbet betale høie Renter af et Laan, som det bortkaste - der gives endog Familieforsørgere, som sælge deres høist nødvendige Jndbo, Sengedynen, deres Klæder, ja som lade deres Børn lide Mangelsk i det Haab, at de Penge, der nu kunde have mættet dem, paa Trækningsdagen ville give saa yppig Frugt, at de herefter kunne leve i bestandig Overflødighed. Allerede som en saadan Frister til Familiers og Enkeltes Ødelæggelse, er Tallotteriet en Jndretning, som Lovene snarere bør tilintetgjøre end beskytte, saameget mere da den især er farlig for de Statsborgere, der ikke, ved Regjeringens Virksomhed, ere blevne saa oplyste, at de kunne overlades til deres frie Villie og som tillige mindst kunne taale noget Tab. Hvis det var muligt, at en Regjering, ved at fremme almeen Oplysning, kunde bringe det saavidt, at den med Sandhed kunde sige, vi have, ved alvor Omhu, gjort det muligt for enhver Borger, at de faae saa mange Kundskaber, at han kan indsee Hakenzardspils Skadelighed overhovedet, og især, at de Forhaabninger, Tallotteriet giver, kun ere bedragerske Gjøglerier, der alene ere beregnede paa at fraliste Almuen deres suurt erhvervede Skillinger og paalægge den meest trængende Classe en Slags frivillig Skat; vi have saaledes sørget for at oplyse enhver Borger, at han maa kunne indsee, at en Spille Indretning, hvis store Overskud man i Forveien gjør Regning paa, ikke kan give nogen rimelig Udsigt til Fordeel for Spilleren - ja, da kunde en saadan Regjering, uden at have noget at bedreide sig, lade Lotterierne bestaae og behøvede ikke at indskrænke den frie Villie. Nu er det anderledes. Den maa kjende meget lidet til Almuens Caracteer, der vil affærdige Anken mod Tallotterierne med det almindelige: Man kan jo lade være at spille. - Nei den simple Mand, der engang har begyndt at spille, kan ikke lade det være, saalænge der gives ham Leilighed dertil. Ønsket, at forbedre sine Kaar, nogle faa Exempler paa at Andre have vundet, ja selv hans egne tidligere Tab anspænde ham til at vove det Yderste. - Det eneste Middel til at hemme dette Onde, er at undrydde det med Roden og erklære Lotterispil for en lovstridig Handling. Dette er allerede tildeels skeet, forsaavidt som Regjeringerne kunne lide noget Tab, derved : det er forbudt at spille i udenlandske Lotterier; vi ville ønske, at enhver Regjering vil vise samme Omhu for at vare sine Undersaatter for Tab, ved ogsaa at forbyde de indenlandske. Man indvender. Hvis det forbydes Almuen at bortkaste sine Penge i Lotteriet, saa drikker den dem lop. De blive dog bortødslede og det paa en Maade, som medfører endnu større Skandal. - Det er destoværre sandt, at Drikfældighed næsten hos os maa lansees som en Nationallast og man bør vel tage i Betænkning at gribe til nogen Forholdsregel, der muligen vilde tjene til dens større Udbredelse. Men i dette Tilfælde kan man ogsaa være temmelig rolig: (Lotteriets Ophævelse vil neppe forøge Drukkenholte. nes Antal meget. Jkke alle de, der spille i Lotteriet, høre til den Bærme af Nationen, der søger sin jordiske Lyksalighed i Flasken. En meget stor Deel af de heftigste Spillere ere gifte Koner, der, uden Mandens Vidende, af denne Vei søge at skaffe sig Penge til Pynt og andre hemmelige Udgifter, hvorved de ødelægge deres Huus, forsømme deres Pligter og give Anledning til mange huuslige Uordener, da de likke blot maa tage Tilflugt til List og Løgn for at skjule deres Tab, men ogsaa for at skjule deres mulige Gevinst. Kun Faa iblandt denne talrige Klasse, ville bruge Pengene til Drik, alene fordi de ikke mere kunne anvende dem til Lotteriet. De have sikkert havt ondt nok for at skaffe dem tilveie til det sidste, og ville neppe bære de samme Gjenvordigheder, for at følge en Last, hvortil de i Almindelighed ikke have nogen Tilbøielighed og som desuden bedækker dem med Skjændsel. - En anden Classe af Spillende bestaaer af Embedsmænd, der ere forblindede nok til, i Tallotteriet at ville enten søge Tillæg til en Gage, som ikke er tilstrækkelig til det Huus, de ville føre, eller en Udvei til at dække den Deficit, som allerede sætter dem i Forfærdelse. Antallet paa dette Slags Spillere ere vel ikke stort, men de ere altid, de heftigste og i mange Tilfælde de allerfarligste; thi de have det tilfælleds med de ovenomtalte gifte Koner, at de ofte maae gribe til strafværdige Midler, for at tilfredsstille deres Tilbøielighed og at de næsten stedse rive Andre med sig i Ulykken. Drukkenholtenes Antal vil imidlertid heller ikke blive forøget meget af denne Classe ved Tallotteriets Ophævelse. Tvertimod vil denne, ved at tilintetgjøre Kassebestyrerens Haab om, paa en saa tilfældig Maade, at kunne erstatte, hvad han i Nødens eller Fristelsens Øieblik tager sig Raadighed over, ofte tilbageholdes hans Haand og frelse ham fra Fordærvelsen. Foruden disse Spillere gives der mangfoldige Andre, som ikke have Tilbøielighed til Drik eller anden Usædelighed, der frister dem til at bruge saamange Penge, som de kun ere istand til at sammenskrabe, og saaledes er der dog altid Udsigt til, at den størsten Deel af dem, der nu bortødsle deres Penge i Tallotteriet, efter dets Ophævelse vilde gjøre et langt bedre Brug af dem. Men om endogsaa deres Antavar langt mindre end vi formode, kunde det dog neppe forsvares, hvis man undlod at hæve et Onde, der kan hæves, alene fordi Ophævelsen deraf tildeels kunde forøge et Onde, som man ikke for Øieblikke har Midler til at hæve, men som dog Oplysningen og Dannelsen med Tiden vil hemme, ja maaske aldeles tilintetgjøre. Man indvender: Mange Mennesker, der nu ere ansatte ved Tallotteriet, ville blive brødløse, hvis det blev ophævet. - Denne Jndvending vil finde meest Medhold hos den Deel af Almuen, der anseer Tal. lotteriets Ophævelse som et Ran fra Armoden; men den er sikkert den allersvageste. Hvilket fornuftig Menneske vilde fordre, at en slet og for Samfundet høist skadelig Indretning skulde blive ved at bestaae, blot fordi et Par hundrede Mennesker skulde have deres Udkomme deraf, Destoværre for dem, hvis de virkelig ikke have erhvervet sig Kundskaber, der kunne gjøre dem skikkede til anden Ansættelse og andre Forretninger. Men det have de jo; thi som controllerende Embedsmænd eller Collecteurer maae de dog vel have saamange Kundskaber, at de i andre Embeder, som Regjeringen vistnok fortrinsviis vilde give dem Adgang til, kunne erhverve sig et tarveligt, Udkomme. At skaffe Enkelte Overflod ved et mageligt Arbeide for en Indretning, der volder Manges Armod, kan ikke forsvares. Staten antager sig jo likke andre enkelte Borgeres Sag til Skade for nyttige Forbedringer, der true dem med Tab. Den tillader jo Anvendelsen af Maskiner, hvorved Mangfoldige af den Classe, der mindst kan taale noget Tab af deres hidtil havte Jndtægter, fordi de neppe ved dem kunne skaffe sig det Nødvendige, øieblikkelig trues med Brødløshed, hvorfor skulde den da vel tage i Betænkning, af Respect for Enkeltes Fordeel, at undertrykke en farlig Fristelse for en trængende og uoplyst Almue? Desuden bør man vel betænke, at Ophævelsen af Tallotteriet kun kan være Tab for dem, der for Øieblikket ere ansatte derved, men at Vedligeholdelsen deraf vedbliver at være til uberegtynelig Skade for kommende Slægter. Anseer man det imidlertid for en Pligt at sikkre dem, der engang ved denne Indretning have fundet deres Udkomme, den Jndtægt de have, og det er umuligt at anvise lidem et andet Kald, hvori de kunne fortjene den, da maa man før skjænke dem den for ikke at bestille noget, end lade dem fortjene den paa Armods og Enfoldigheds Bekostning. Man indvender: Statskassen kan ikke tabe den betydelige Indtægt, den har af Tallotteriet. - Denne Jndvending er langt vigtigere end de foregaaende, thi Regjeringens Overbeviisning om, at den ikke for Øieblikket kan taale et saadant Tab, er vel dens vig, tigste Grund til at lade en Jndretning bestaae, om hvis Skadelighed den sikkert er fuldkommen overtydet. Det vil være meget vanskeligt at udfinde noget passende Middel til, paa en tilfredsstillende og retfærdig Maade, at hæve denne Jndvending. At dække Tabet med en Skat, der fordeeltes paa Borger og Bonde, kunde aldeles ikke gaae an; thi det vilde jo være aldeles uretfærdigt at betynge Samfundet med en ny Byrde, for at forhindre en stor Deel Uforstandige fra at ødelægge sig. Hvis Summen derfor ikke kunde dækkes ved Besparelse i et eller flere Fag, eller ved et Paalæg, der alene rammede Luxusartikler, da kan man ikke fremføre noget andet imod denne Jndvending, end at det er sørgeligt, at Staten, hvis første Formaal er at fremme Borgerheld, Oplysning og almeen Velstand, skal skylde en stor Masse Borgeres dadelværdige og paa det Almene meget skadeligt virkende Tilbøieligheder en Deel af sine Jndtægter; hvortil vi ville føie det varme Ønske, at den milde Regjering, der, ved Skolers og Læreanstalters Oprettelse, med Iver har søgt at fremme Oplysning og Sædelighed, vil henvende sin særdeles Omhu paa at finde en Udvei til at undvære Tallotteriets Overskud og saaledes være istand til at tilintetgjøre en Indretning, der er en af de mægtigste hindringer, for Opnaaelsen af dens vise Bestræbelser. Endeel. standses og, naar den ikke meere kan finde Tilfredsstillelse ved det offentlige Tallotteri, vil der snart af Speculanter aabnes andre Udveie, der kunne blivel endnu farligere for Almuen, ja endogsaa medføre Onder for Staten selv. - Denne Jndvending er virkelig den allervigtigste og fortjener saa megen større Opmærksomhed, da flere Regjeringer, som have ophævet Tallotteriet, igjen have indført det, blot formedelst de skadelige Følger, hvilke de ikke for Ophævelsen noksom have søgt at forebygge. - Erfaringen har nemlig viist, at, naar de offentlige Lotterier ophæves i en Stat, ere strax inden og udenlandskelSpeculanter rede til at benytte sig af Spillelysten og en Mængde hemmelige Lotterier voxe op som Paddehatte. Ludvig den 14de forbød i 1700 under haarde Straf alle Lotterier i Frankrig, strax blev Folket fristet ved hemmelige Collectioner, der havde deres Trækninger i Bryssel, Lovain, Mastricht, Genua og Turin. Store Capitaler strømmede ud af Frankrig til Nabolandene, og Ludvig den Femtende blev nødt til at hindre dette Statsonde ved igjen at oprette Lotteriet, af hvis Overskud han opførte de tre kostbare, Bygninger: Pantheon, Krigskolen, og Kirken St. Sulpice. J 1793 ophævedes atter Lotteriet af Nationalconventet og indtil det atter, den 30te Septbr. 1797, blev tilladt, opstod alene i Paris 2000 hemmelige Collectioner, som, foruden Lotterierne i Genua, Neuschatel, Lüttich, Dusseldorf, Bryssel og flere Stæder, plyndrede de Fattige. Det blev beviist, at der hvert Aar gik idet mindste 75 til 80 Mill. Franker ud af Riget. Neppe blev der i Deputeredekammerets sidste Session talt om Lotteriernes Ophævelse, før belgiske, hollandske, italienske og østerrigske Speculanter strax med Griskhed kastede deres Øines paa Frankrig, som paa et sikkert Rov, og der bleve ikke blot i Hast oprettet en Mængde hemmelige Lotterier i Landet selv, men der lagdes endogsaa en Plansk til en uhyre Lotteriindretning, som hemmeligen strakte sine Collectioner over hele Frankrig, ja der opstod endnu medens Sagen forhandledes, en Process, foranlediget ved at der paa Grændsen blev anholdt 171 store Pakker, fyldte med Lotteriplaner, og i denne Proces vare flere end 80 Personer, tildeels ansetes Kjøbmænd og Øvrighedspersoner, indviklede. - Spillelysten synes at stige med de Hindringer, der lægges for den, og det er saaledes bekjendt, at uagtet det i Hamborg, under Borgerrettens Fortabelse, ere forbudt at spille i fremmede Lotterier, have flere Col lectioner udenfor Hamborg dog de største Jndtægteri derfra. De hemmelige Lotterier ere langt skadeligeres end de offentlige, store Summer gaae ud af Landet, de Spillende have ingen Borgen for at de virkelige faae de faldende Gevinster, tusinde Kneb og Rænkersk iværksættes for først at lokke og siden at bedrage det Enfoldige, der ikke blot bortkaste deres Penge ligesaa ufornuftigt som for, men nu endogsaa begaae lovstridige Handlinger derved. Hvis der altsaa ikke, endnu for den mulige Ophævelse af Lotteriet, tages eenergiske Forholdsregler, som kunne forebygge de meget skadelige Følger den kunde have, da vil den let medføre betydelige Tab for Staten og en endnu større Demoralisation blandt Almuen, hvilket vil bevirke, at Lotteriet vil faae Anseelse af at være et aldeles nødvendigt Onde, der atter maa tillades. - Det vil imidlertid neppe være umuligt at udfinde Forholdsregler, der, ved en kraftig og stræng Anvendelse, ogsaa kunde hæve denne Jndvending. Allerede den Omstændighed, at Danmark har et godt Politi som, uden at behøve det afskyelige Spionvæsen, let vil være istand til at opdage Vinkelcollectioner, og at Folket ikke er vant til Hemmeligholdelse af dets Handlinger, taler for, at de skadelige Følger af Ophævelsen hos os ville blive langt færre og lettere at forebygge end i mange andre Stater. God save the King.