Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1813-05-03
De ved et Senatskonsult til Krigsministerens Dispositian overladte 10,000 Md. Æresgader bestaae af 4 Reg. Mandskabet maae klæde sig selv, og har efter 12 Maaneders Tineste Lieutenants Rang. De 80000 Md. af National- gardens første Afdeling tages af Konskriptionerne fra 180. til 12, hvoraf dannes en Reservearmee. 90,000 Md. af Konskriptionen for 1814 forsvare de vestlige og sydlige Kyster. Deres Plads erstattes af de sedentære Nationalgarder. Bevogtningen af Skibsværfterne i Antverpen, Vliessingen, Texel, Cherbourg, Brest, Lorent, Rochefort og Toulon betroer Keiseren til de Franskes Mod og Ære i Nabodepartementerne, hvilke til den Ende ved et Senatskonsult inddeeles i sex Afdelinger. Krusemark har paa sin Skrivelse til Hertugen af Bassano (see No. 65) faaet følgende Svar: "Preussen, sluttede i 1812 en Alliance med Frankrig, fordi de franske Armeer dengang vare Preussens Grændser nærmere end de russiske, det erklærer i 1813, at det bryder denne Traktat, fordi de russiske Armeer nu ere nærmere end de franske Efterverdenen vil bedømme, om saadant Forhold er en stor Fyrste værdigt eller er Resultatet af en sund Politik; den vil og erkjende, at Deres Kabinet stedse er blevet sig ligt i sine Grundsætninger. Da Frankrig 1792, rystet af Revolutionens Storme og truet af mægtige Fiender, syntes sin Undergang nær, paaførte Preussen os Krig, 3 Aar efter, da det igjen havde reist sig og begyndte at triumfere, lod Preussen sine Allierede i Stikken, forlod deres Forbund, og var den første, der forligte sig med 6 Frankerig. 4 Aar efter (1799) syntes Lykken at vende sig for os, vi tabte nogle Slag i Schweitz og Jtalien, Republikken truedes i Norden og Syden - og Preussen, vendte sig med; men Russerne bleve slagne ved Zürich Engellænderne uddreves af Holland, i Jtalien vendte Seiren tilbage, og - Preussen blev atter vor Ven. 1809 greel Østerrig til Vaaben, russiske Tropper rykkede frem, 3 store Magters Forening syntes at maatte forkynde de Franskes Nederlag; Preussen undertegnede Berlinertraktaten og kaldte Frederik den 2dens Aand til Vidne paa sit evige Had mod Frankerig. Men just som dets Minister kom til Mühren for at foreskrive os Love, havde Russerne talt Slaget ved Austerlitz; Preussen sønderrev den kun 6 Uger gamle Traktat, bedrog Rusland, og gik i Forbindelse med os. Men denne bestandige politiske Vaklen frembragte et sandt Anarkie i de politiske Meninger i Preussen; der indtraadte en Exaltation i Gemytterne, som Regieringen ikke meere var istand til at styre, den blev henrevet med, og erklærede Frankerig Krig, (1806) i et Øjeblik, da det var dens høieste Jnteresse at leve i god Forstaaelse med os. 1809 brød Østerrig med os, atter var Preussen i Begreb med at forandre sit System, men man saae snart, hvad Udfald Sagen vilde faae, og Preussen erklærede sig dennegang ikke. 1811 kunde Preussen ikke længer blive ligegyldig ved Ruslands Rustninger, og det søgde selv Frankerigs Forbund, hvilken Forretning var Dem selv, Hr. Baron i overdraget. Keiseren var tvivlsom om, hvad han skulde gjøre; men haabede dog, at Preussen skulde komme tilbage fra sin vaklende Politik; han var og Kongen forbunden for de Skridt, han havde gjort i Petersborg til at forekomme et Brud; han gav da efter for fine personlige Følelser for Kongen, og sluttede i f. A. en Alliance med ham. Saa længe Krigen gik heldig for os, blev det preussiske Hof og ogsaa troe; men neppe havde Vinterens tidlige Strænghed, rammet vore Armeer, før General Vor Forræderie strax vakte Mistanke. Regjeringens tvetydige Forhold herved, Kongens Afreise til Breslau, alle unge Menneskers Bevæbning, General Tülows Torræderie, som lod Fjenden frit gaae over Nedre=Oder, de baglige Meddelelser, mellem Hoffet og det fjendtlige Hovedqvarteer, alt dette lod ingen Tvivl mere tilbage. Preussen siger nu, at det vil vedligeholde sine Forfærdres Arvelod; skal dertil ogsaa regnes hvad det ved en falsk og troløs Politik har erhvervet hvad det har erhvervet i Tydskland ved at krænke det tydske Statslegemes Love og Jnteresse, Det snakker omen fast og varig Fred; men hvorledes er en fast Fred mulig med en Magt, som troer sig berettiget til at bryde, fine Forbindelser efter Lykkens Omskiftelser, Keiseren min Herre, ønsker heller at have en erklæret Fjende end en Ven, som hvert Vieblik staaer i Begreb med at forlade ham. Vilde vel nogen oplyst Statsmand fra Revolutionens Begyndelse af have handlet saaledes som De Preussen har intet gjort for Europa, Jntet for sine gamle Bundsforvante, der vil nu heller Jntet gjøre for Freden, og kan ingen Mægler være. - Forsynets Haand har været synlig i denne Vinters Tildragelser; ved dem ere falske Venner afmaskerede og de troe prøvede. Det har og givet H. M. tilstrækkelig Magt til at sikre disses Trium og tugte hine. Jeg har den Ære at sende Dem deres Paaserst. - En Skrivelse fra Hardenberg til den franske Minister i Berlin, Grev St. Marsan, er omtrent af samme Jndhold som Krusemarts.