Aalborg Stiftstidende, 1835-02-07
Orienten. Englands Gesandt hos Porten skal paany, efterat Forholdet med Mehemmet Ali er bragt paa det Rene, have oprippet det gamle Stridspunkt om den Ret, som er indrømmet Rusland, til at seile igjennem Canalen ved Dardanellerne, frem og tilbage, uden hvergang at indhente specielsk Tilladelse dertil hos Porten. Han skal atter have protesteret mod denne med Rusland indgangne Convention og havel forlangt af Reis-Effendi, at den Artikel, som omhandler hiin Gjennemfart, idet mindste maatte forandres derhen, at det russiske Flag ikke blev at ansee som det eneste eller meest begunstigede, da deraf maatte flyde, bestemt skadelige, Følger for andre Nationer. Tillige skal Lord Ponsonby have ladet sig forstaae med, at England vel, for sin Mægling i Alexandrien, kunde giøre Regning paa lidt Erkjendtlighed, og at Porten bedst kunde lægge denne for Dagen, ved at sluttet sig noget mere til den engelske Politik. Portens Svari paa denne Tiltale har kun lidet tilfredsstillet den engelske Diplomat. Han skal deri have savnet den Tillid, som hidtil har været viist af Porten mod hans Nations Gesandte. Reis-Effendi skal have udtrykt sin Forundring over, at see den Gienstand berøre paany, som, efter det londonske Cabinets (det tidligeres.) egen Yttring, var at betragte som afgjort, som paa ingen Maade egner sig til yderligere Discusioner, og som ikke engang er af den Natur, at man hertil kunde indromme nogen fremmed Magt nogen Ret, da dette vilde være at krænke Sultanens Souverainitets=Rettigheder, og gjøre ham afhængig, snart af dette, snart af hiint Cabisinets Anskuelser. Reis-Effendi var af den Mening, at det hverken kunde bestaae med passende Hensyn paa, hvad der ger Praxis, eller paa Folkerettens Forskrifter, at fremmede Nationer saaledes blandede sig i en anden Stats Anliggenlider; - navnlig maatte den Følelse for Nationalære, som man i England sætter saa høi Priis paa, især gjøre det til Pligt for Londonner-Cabinettet, ikke at krænke denne Følelse ved saadanne Jndsigelser, som dem, man nu tillader sig at gjøre mod Portens indgangne Forpligtelser, mod Rusland. Reis-Effendi skal paa det Bestemteste have erklæret, at Sultanen havde havt stadigt og pligtmæssigt Hensyn paa sine Staters Vel og Sikkerhed, da han undertegnede Conventionen med Rusland, og, skulde han nogensinde indsee Nødvendigheden af, deri at gjøre nogen Foranlidring, kunde dette kun skee, efter fuldstændig Overeenskomsmed det Petersborger Cabinet og efter dets eget Forlangende, men aldrig ifølge uvenskabelige Insinuationer af nogen tredie Magt. Reis-Effendi ønskede denne Gienstand ikke oftere berørt, da Porten, fremfor Alt, tragtede efter, ikke blot at vedligeholde, men endog, om muligt, at udvide den gode Forstaaelse, hvori den for Øieblikket befinder sig med alle Nationer. Er denne Note=Vexling fuldkommen authentisk, seer man deraf, at Porten just ei er stemt for at inddrømme England noget særdeles Krav paa dens Taknemmelighed. Det vil nu komme an paa, om den senere Efterretning om Mehemets Uafhængigheds-Erklæring bekræfter sig; thi, i saa Fald, vil dette Krav fra Englands Side, vist finde endnu mindre Anerkjendelse hos Porten. J Orienten ligge uden Tvivl det Tønder, der fænger først.