Aalborg Stiftstidende, 1838-01-20
En Amtmand har til Cancelliets Afgjørelse henstillet i hvilken Commune en i Henseende til Bord og Seng frasepareret Hustrues Børn skulle ansees forsørgelsesberettigede, da Fattigcommissionen i det Sogn, hvor hendes Mand har sin Forsørgelseshjem, vel har erklæret sig villig til at modtage hans fraseparerede Hustru til Forsørgelse, men derimod ikke hendes Børn, der samtlige ere avlede i Hoer, og derfor i Henhold til Cancelliets Skrivelse af 24de Septbr. 1825 formeentligen skulde være forsørgelsesberettigede i det Fattig district, hvor de ere fødte. Herpaa har Cancelliet under 21de f. M. svaret, at da det omhandlede Sogn ikke blot er Mandens, men ogsaa hans nu i Henseende til Bord og Seng separerede Hustrues Forsørgelseshjem, saa maa hendes Horebørn og, skjøndt avlede efterat hun flere Aar havde levet afsondret fra ham paa andet Sted, være at forsørge i bemeldte Sogn, uden at den specielle Resolution, som indeholdes i den paaberaabte Cancelli=Skrivelse af 24de Septbr. 1825 for et Tilfælde, der i flere Henseende er forskjelligt fra det her omhandlede, kan komme i Betragtning. Den fra Göttingen forviste Prof. Dahlmann, hvis Navn i denne Tid saa ofte er bleven nævnet i de hannoverske Anliggender, er vel ikke vor Landsmand, men har dog staaet i saa nær Berøring med os Danske, at det ikke vil være uden Jnteresse at lære ham lidt nøiere at kjende. Dahlman er født 1785 i Wismar, hvor han nød sin første Opdragelse; men som ungt Menneske paa 17 Aar kom han til Kbhvn., hvor han hørte historiske og philologiske Forelæsninger. 1804 gik han til Halle, som dengang talte F. A. Wolf og Schleiermacher blandt sine Lærere. Under disses Veiledning lagde han sig efter Philologi og Philosophi, og al den Tid, som disse Studier levnede ham, anvendte han paa Historie og Æsthetik. Efterat have promoveret i Halle, og da Krigsurolighederne stedse meere tiltoge i Tyskland, vendte han tilbage til Kbhvn., hvor han, for at erholde jus docendi, 1811 skrev en Afhandling: primordio suceessus veteris comoedie atheniensum. Denne og hans i 1812 udgivne Betragtninger over Ochlenschlagers dramatiske Værker, ere de eneste æsthetiske Skrifter, som haves fra hans Haand; men allerede i disse spores Historikeren, og i det Sidste gaaer Kjærlighed til Nordens Historie Haand i Haand med Kjærlighed til den store Digter. J Kbhvn. fortsatte han sine historiske Studier, og 1813 blev han udnævnt til Professor i Historien ved Universitetet i Kiel, for at erstatte Hegewisch, Som Docent vandt han her snart et overordentligt bifald, som Menneske og Borger ikke mindre Agtelse og Anerkjendelse. 1815 blev han valgt til Secretair ved Deputationen for de slesvigeholstenske Prælater og Ridderskab. Foruden de mange Bidrag, han leverede til Bladene, udgav han ogsaa, medens han var her, flere historiske Skrifter. Allerede flere Gange var der bleven ham en Lærestol tilbuden ved et af Tysklands større Universiteter; men af Hengivenhed for den Kreds, i og for hvilken han virkede, og af Kjærlighed, til hans Familieforhold, havde han afslaaet alle saadanne Tilbud, skjøndt hans Stilling i Kiel ikke var misundelsesværdig, da han var og blev overordentlig Professor med 800 Rbd. i Gage. 1827 døde hans elskede og elskelige Kone. Dette Tab nedbøiede ham. 1829 fik han et Tilbud om at indtræde i Santorius's Plads ved Universitetet i Gottingen, og nu modtog han det hæderlige Kald fra et af Tysklands største Universiteter, og gik som ordentlig Professor i Historie og Statsvidenskaberne til Göttingen. Ogsaa her vandt han snart som Docent et overordentligt bifald, og virkede med samme Held som i Kiel i den større og betydningsfuldere Stilling. Men ogsaa her blev han snart kaldet til en statsborgerlig Virksomhed. Efter Urolighederne 1831 blev han sendt som Deputeret til Hannover, for at tale Universitetets Sag, og flere Gange, medens Udkastet til Grundloven udarbeidedes i Hannover, blev han kaldet didhen, naar vigtige Beraadslagninger fandt Sted. Endelig gik han, som valgt Deputeret for Universitetet, til Stænderforsamlingen, og har kraftigen og hæderligen talt og virket i denne, indtil den blev opløst. Om denne hans Virksomhed siger et bekjendt tysk Skrift: "Maadeholdenhed, Besindighed og tolig Værdighed er hos ham parret med Frimodighed og den reneste Følelse for Ret, med Sømmelighed og Humanitet; en vis Tilbageholdenhed ved sin personlige Fremtræden, der undertiden grændser til Undseelighed, giver hans offentlige Caracteer en ny Kraft; den rige, aandelige og moralske Kjærne, som udgjør hans Livs Inderste, afspeiler sig i hans Ord og lyser frem af hans Blik. Fra Dahlmanns Haand kunne vi vente en Danmarks Historie, som han udarbeider for Heerens og Uckerts bekjendte Værk: Geschichte der europæischen Staaten.