Viborger Samler, 1778-02-16
En Historie, som beviise at endog de sandsynligste Angivelser kan bedrage. alle borgerlige Regieringer er det en Grundregel, at det er bedre at lade 10 Skyldige ustraffede, end at een Uskyldig skal lide, og overeenstemmende med dette er det endog i visse Lande Brug, at ingen, i hvormange Beviser der end er, bliver straffet med Døds Dom, uden han selv har tilstaaet Gierningen. Beviser, som ere grundede paa Omstændighederne, kan naae en stor Grad af Rimmelighed, men det er dog ikke videre. Jacob du Moulin var var flygtet fra Frankrig med sin Familie til Engeland, og de faa medbragte Midler brugte han til at kiøbe noget Gods for, som ved Toldhuuset var konfisqueret, for at sælge det stykkviis bort igien; og da dette Slags Gods er paalagt en stor Afgift, bliver det ofte hemmelig indbragt, og de, der handle her med, i Almindelighed anseet, som de, der leve af en uordentlig Handel. Omendskiøndt denne Handel just ikke sværtede du Moulins ærlige Navn, saa var dog hans Karakteer herved ikke just meget agtværdig; ja man opdagede, at han ofte gav falske Penge ud, han kom mange gange til Folk, som han havde faaet Penge af, og sagde, disse falske Stykker havde været iblant dem, han havde faaet af dem, og omendskiønt dette med megen Hidsighed blev nægtet af dem, saa var han dog, ifald ikke besynderlige Omstændigheder bevuste det modsatte, meget paastaaende i sine Beskyldninger; og dette bragte du Moulin i et ont Ord, saa han ikke alleene tabte sin Handel, men endog sin Kredit, endelig hendede det sig, at han solgte Vahre for 78 pd. Sterling til en vis Harris, som han ikke havde handlet med før, og fik Pengene i Guineer og Portugisisk Guld, hvor af vel nogle Stykker kom ham fordægtige for, men da Harris forsikkrede, at de alle vare rigtige, gav han ham Qvittering derfor Nogle Dage derefter kom du Moulin med 6 Stkr., som han paastod var af en slet Metal, og at de havde været iblant de Penge, han havde faaet af Harris; denne undersøgte Stykkerne, og forsikkrede, at de ei havde været iblant de Penge, han havde faaet af ham, og vilde derfor ei bytte ham dem; Du Moulin paastod, at de havde lagt allerne for sig selv, og var hans Penge; Harris blev vreed, og beskyldte du Moulin for en Bedrager. Ved Ved denne beskyldning syntes du Moulin meere ophidset, end just i Frygt, og da han foer, at det var de samme, han havde faaet, maatte Harris vexle ham dem; men da Harris sikkert troede, at du Moulin ikke alleene var en Bedrager, men endog tillige meensoren, fortalte han dette, hvor han kom, for at beskiemme den anden; Han traf og for mange andre, som førte samme Klagemaal, og sagde ham, at du Moulin alt længe havde drevet denne Handel med falske Myndt=Sorter. Du Moulin, som fik at vide alle de ærerørige Taler, som Harris havde ud spred om ham, lod han stævne. Harris blev herved endnu meere opbragt, og paastod ikke alleene, hvad han havde sagt, men skaffede mange Vidner, som ligeledes af du Moulin vare bedragne, og bragte det derhen, at du Moulin, som en falsk Mynter, blev arresteret. Da de nu søgte i Chatollet, fandt de en Mængde falsk Guld i en Skuffe, og andre Stykker bleve udsøgte imellem andre Penge, som laae samme Sted, og da de søgte nærmere, fandt de en Flaske, adskillige File, et Par Guld=Stempler, noget stodt Kride, noget Vand til at opløse Guld med, og adskilligt andet Værktøi, nu var her da ingen Tvivl meere, at han var skyldig, som blev endnu bestyrket med den Maade, han havde betient sig af, for at anbringe de falske Mynter, og den Uforskammenhed at beskylde andre for dem, ligesom han havde bekommet dem af dem, og den Meeneed, hvormed han bestyrkede det, ja hans Klage over Harris ærerørige Tale forhøiede hans Dristighed endnu meere, og enhver ønskede ham straffet jo før jo hellere. Ved alle disse Omstændigheder blev han bragt i Forhør, og hans ofte gjorte Forsøg med at udgive disse falske Mynter, og den Mængde som derefter var fundet hos ham, og overalt alt det til Præg tienende Værktøi, som ved anstillet Prøve blev befundet af samme Stempel, vare de Beviser, hvorefter han blev dømt til døde; derefter hendede det sig, at nogle Dage for hans Henrettelse en vis William, som for havde lært hos en Signetstikker, men som igien havde forladt dette Haandværk, faldt ned fra et Huus og slog sig til døde, og hans høi, svangret Kone just kom i Barns Nød og foer ilde. Hun mærkede strax, at hun maatte døe, og lod derfor strax du Moulins Kone hente, og, saa snart de var ene, fortalte følgende: at hendes Mand, den ene af fire Personer, som hun nævnede, havde lært en af dem, som i mange Aar havde præget falsk Mynt, og som hun mange gange havde maattet skaffe dem af med, og derfor vidste god Beskeed. En af disse Personner lagde hun til, havde givet sig i Tieneste hos Moulin, og da han og hans Bande havde Dirikker til at aabne med, havde han fordeelt en stor Mængde Mynter, ved at legge i sin Herres Skriver=Bord lige saa mange slette, som han havde taget gode bort, og paa denne ugudelige Maade havde du Moulin mistet sin Handel, Kredit, Frihed, og stod nu Fare for at miste sit Liv, om hun, nemlig hans Kone, ikke paa Øyeblikket reddede hans Liv, ved at angive dette for Øvrigheden. Efter denne Forestilling, som hun med stor Sindsbevægelse fortalte, vare hendes Kræfter svækkede, og da hun endnu angav, hvor de øvrige Personer vare at finde, fik hun Døds Angest og døde. Moulins Kone begav sig strax til Dommeren, og da hun havde fortalt ham det ovenanførte, udvirkede hun, at de 3 Personer bleve tagne fast, og enhver blev forhørt. Mouling Tiener nægtede hart og stift disse beskyldninger, og ligesaa gjorde og den ene af de andre, Men imedens den den sidste blev forhørt, kom en Rettens=Betient, som man havde skikket til deres Huus, for at eftersøge, med en Deel falsk Myndt og Redskaber der til; alt dette bragte han med sig, og dette gjorde Tienneren forvirret. Dommeren brugde denne Leilighed, og tilbød ham sit Liv, om han vilde udlegge de andre Skyldige, saa bekiendte han, at han i lang Tiid med de andre Fanger, og tillige den, der var død, havde staaer i Forbindelse, og vidste endnu, hvor der var meere Verktøi og Præg at finde. Til at ombytte de falske Penge, havde de brugt du Moulins Tiener, og han vidste intet af, hvad Maade han havde brugt. Henrettelsen med du Moulin blev da opsat, og da bemeldte Vidne havde gjort Eed, at du Moulins Tiener, saavel som de andre, havde ofte i hans Nærværelse myntet falske Penge, og omstændeligen fortalt, hvad enhver af dem i saa Fald havde hiulpet og forrettet herved, saa blev de dømte til døde; men begge de andre nægtede Gierningen, og Allmuen havde dog idelig du Moulin fortænkt, Til sit Forsvar anførte du Moulin, at de falske Penge, som vare fundne hos ham, dertil kunde han ikke angive Personerne, som han havde faaet dem af: og i den Pung, hvor de havde Mynter vare fundne, og tillige om Redskabet, derover kunde han slet intet forklare sig, og vidste ei, hvor de var kommet hos ham. Der blev dog en Mistanke imod du Moulin, helst det var hans egen Kone, som havde hort alt dette af en døende Kones Mund, og dette kunde da troes at være et partisk Vidne. Med alt dette var du Moulin af ingen af de Beskyldte udlagt som Medvidere, dette var en Omstændighed, som hans Venner uddrog til en stor Fordeel for ham. Men Men saa skeede det, at just i den Tid, da den almindelige Meening iblant Folket var saa tvilsom, man i et Skab, som hørte hans Tiener til, fandt en hemmelig Skuffe, hvori man fandt en Bundt Nog ler, og een deraf i Vox aftrykt; man sammenlignede Aftrykket med Nøglen, og befandt, at dette Aftryk passede med Nøglen til du Moulins Penge=Kiste, den samme, hvori man havde fundet de falske Penge. Da man med dette nomstødelige Beviis trængde paa du Moulins Tiennere, og viiste ham Nøglen, saa begyndte han at græde, og bekiendte alt, hvad der var forrebragt imod ham, da man derpaa spurgte ham, hvorledes disse Jnstrumenter var kommet i hans Herres Kammer, svarede han: den Tiid Øvrigheden, kom for at arrestere hans Herre, var han selv kommet i en stor Skræk, da han vidste, at i hans Giemme var sligt Redskab, og som han ikke kunde faae ind i den hemmelige Skuffe, han havde, og da han frygtede, at de skulle arrestere ham med, og ved det han vidste sig skyldig, havde han længe gaaet i stor Angest, saa havde han, inden Retteen=Betientere kom ind, med sin falske Nogle aabnet sin Herres Skab, og deri kastet alle disse Redskaber, og saasnart det var skeet, var Retten kommet ind i Stuen. Hvad nu den Eed angik, du Moulin havde gjort, at have leveret de samme Mynter, som han havde faaet af Harris, kunde samme for saavit ei ansees for falsk, siden det var imod hans Vidende, da Tienneren havde bestandig holt ved at ombytte hver Gang, han vidste, hans Herre havde faaet Penge; Han blev da løsladt og friekiendt. Nyeheder.