Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1781-01-12
Fra en død Søster, til Trøst for en sørgende Broder og andre Venner tilsendt L. W. K. noget efter hendes Begravelse den 11te December 1780. Vores Døds=Dag er bedre end vores Fødsels=Dag? Kom lad os tegne op ald Verdens Lyst og Glæde, Fra Kongers stolte Boe, til Trællers usle Sæde Hvad Facit meener du, der da vil komme frem Alene Nul fra Nul der intet renter hiem. Her fødes en i Dag, der skal en Krone bære, Og føre Zepteret, til sin og sines Ære, Nr 18 Nr. Hans Fødsels Ankomst strax med Fryd basunes ud, Og ved hans Vugge staaer, hans Lykke som en Brud. Han fødes op i Pragt, han arver Fædres Krone, Og i sin ungdoms Floer, bestiger deres Throne, Han styrer alting vel, han æres som en Gud, Enhver ved mindste Vink, adlyde vil hans Bud. Er det der fore sagt, at ingen Modgangs Skygge, Kan dunkle denne Soel, hvem kan paa Lykken bygge, Et Haand Blad paa en Væg, forkynder ham hans Ret: Jeg dig har veyet, men du funden er for let. Hist seer du staaer en Helt, ved Kongens Haand og Side, Hans Miine viser frem, hans Ford kan aldrig glide, Mens før han ved deraf, hans Dom og Død er nær, Og til hans Undergang, aldt Sværdet trukket er. Med Millioner Guld, hist seiler en der ude, Og Lykkens Vinde blæs, i de udspendte Klude, Fra Masten raaber een; Nu seer jeg Føde Land; Men midt i denne Fryd, hans Gravsted er i Vand. Jgiennem Kunsters Rør, een liger i det Høye, Fra hin den høye Hall, og vil ved dette Øye, Nye Verdner dage op, men glemmer dog sit Muld, Der Morgen legges ned, i Gravens Aske Huul. Saa seer du over alt, i hvor du Øyet vender, Forfængeligheds Arv, igiennem alle Stænder, Hvor er til Verden født, blandt Tungemaalets Flok, Der idel Lykkens Tal, seer paa sin Karve=Stok. Hør, Viisdoms=Konge, naar han om vor Lykke taler, Vor Døds=Dag bedre, en vor Fødsels=Dag han Maler, Den første aabner os, en Vei af Uroe fuld, Den sidste ender den, kuns ved en Haandfuld Muld Min Broder du ved vel, at mine Glædskabs Dage, De vare gandske faae, nu regner jeg tilbage, Fra først jeg Verdens Lys, udi mit Øye fik, Og indtil denne Dag, jeg ud fra Verden gik. 19 R. R. Skal jeg dem regne op, og ney, du kan ey taale, At jeg min Skjæbnes Plan, nøyagtig vil opmaale, Thi hvor jeg saa mig om, var lutter Graad og Suk, Mit Scho holt nu op, og for min Tanke luk. Nok sagt jeg prøvede, hvad Verden har at give, Kors, Kummer, og Fortred, mig fulgte her i Live, Dog hør endnu fra mig, et Ord dig til Behag, Min Døds=Dag bedre var, end som min Fødsels=Dag. Nu kom jeg vel i Havn, og her er godt at være, Nu seer jeg det er sandt, at vi skal Kronen bære, Her staar jeg for min Gud, min Synd er slettet ud, Jeg følger Englers Trop, fra nu og indtil nu Min Graad er tørret af, her er ey Sted for Tanker, Som krænker Siæl og Sind, mens vi i Verden vanker, En Sygdoms Skygge er, i Aanders Land at see, Da Stælen den slap ud, forglemte jeg min Vee. Min usle tæret Krop, den trængte høyt til Hvile, Den giennem boret var, af Dødens forbuds Piile, Nu hviller den i Fred, i Gravens Beenhuus, der, Og Siælen lider vel i Engle Landet her. Saa er jo alting godt, vor Døds=Dag bedre bliver, End som vor Fødsels=Dag, hvor høyt vi den anskriver, Ald Verdens Dukke Tøy, bortsmelter som en Snee, Og Tiden intet er mod evig Evighed. Tak for dit Echo Tak, jeg ønsker dig til Lykke, Med Ærens Rige der, og Naadens prægtig Smykke, Som Frelseren dig gav, det ene til dit Hiem, Det andet som sin Brud, da du kom til ham frem. Dit Navn skal tegnet staae i Minde og mine Hænder, Saa lenge vi er til, og Time Glasset render, Thi du var troe og huld, Gudfrygtig, uden Svig. Retsindig mod enhver, det vidner jeg om dig. Nr 20 R.