Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-11-28
Naar man har seet Presserne svede under Korrespondentslærer og Drømmebøger, og Lotteriets udkommende Tal for en Mængde gjeldbundne, Eventyrere ere blevne uophørlige Stof til profetiske Drømme og Aandernes Aabenbarelser: Jeg spørger hver fornuftig Læser, kunne vi paa en Tid, da vi med egne Øine have seet og erfaret alt dette, uden selv at lee ad vor Roes skryde af Oplysningens almene Fremskridt og Overtroens Udryddelse? Tempora mutantur, nos non mutamur in Ilis. Den eneste Forandring; jeg derved har kunnet opdage, er det Forsøg man synes at have gjort paa, om muligt, at flytte Overtroen fra Religionen, hvor den idetmindste undskyldtes af Tidernes Mørke, ind i Philosophien, hvor den vanhædrer Fornuften og vilde snart aldeles udelukke den. Men kjende I da Naturens skjulte Kræfter, spørger Bedrageren, spørger Sværmeren. Kjænde J Aandernes Verden; Hvorledes kan J da vide, hvad for selsomme Ting ved saadanne Opdagelser og saadan Bistand kunne udrettes, See her mit Svar: det er idetmindste lige saa grundigt som Jndvendingen selv. En Aften, da jeg sad ene i Maaneskin paa mit lille Arbejdskammer og med den tydske Avis i Haanden anstillede mine Betragtninger over den saa meget omtalte Landgang paa England, kom en liden Mand fra Maanen ind til mig igjennem Vinduesskaaden. Han havde to Hoveder, fire smukke Vinger og i Haanden en liden Pibe af sort glindsende Træ hvilken han skjænkede mig. Jeg overleverer Dig, sagde han, tilligemed denne Gave Udfaldet af dette mærkværdige Foretagende. Naar Du blæser i den ene Ende af denne Pibe, skal den hele franske Eskadre synke tilbunds, og naar Du blæser i den anden, skal samme Skjæbne ramme den engelske. Derpaa foer han atter ud igjennem Vinduet, direkte op til Maanen igjen. Jeg har saaledes begge disse Floders Skjæbne i mine Hænder. Jeg kan blæse i min Pibe som jeg vil, i den franske eller i den engelske Ende. Saasnart Herr Pitt har faaet Efterretning herom, haaber jeg at noget mere Sølv skal komme i Omløb hos os, og at Kursen bedre skal lade sig styre. Hvilken Urimelighed, raaber man. Men hvorfor da, Kiender J Folket i Maanen, Kiender Naturens skjulte Kræfter, Og hvad forskjellig Virkning den kan give en Pibes forskjellige Ender? Tilfulde at afgjøre Tilstrækkeligheden eller Utilstrækkeligheden af Naturens Kræfter til visse utrolige Effecter, det er og bliver med vor Kundskab kanskee altid umuligt. Men altid at formode Bedrageren i Enhver, som paastaaer efter sin Villie at kunne fremkalde disse Undergierninger, det egner en viis Mand, og af mange Aarsager ogsaa en god Medborger. Alle kunne ikke være det første, enhver bør være det sidste. Men ogsaa til at være viis i disse Materier, fordres ikke stor Dybsindighed. Man behøver blot, ikke aldeles at give Slip paa den almindelige sunde Fornuft, blot, ikke uindskrænket at overlade sig til den latterligste Lettroenhed. Hvo savner vel saamegen Dømmekraft som er tilstrækkelig til at begribe – ifald han vil begribe noget: – at enhver som midt i et Samqvem staaer op og bukker sig for usynlige Væsener, maa være, for ikke at sige mere, idetmindste et forvildet Hoved? – At Enhver som, anderledes end forSpøgs Skyld, gjør Tordener med elektrisk Jld og Spøgelser med chemisk Røg, nødvendigen er en Bedrager med Overlæg. At den som ved Strygning paa Armene eller Fingrenes Bevægelse i den blotte Luft, meddeler enhver Tjenestepige, der vil lade sig stryge, profetisk Aand, uden al Tvivl har enten det Forsæt at gjøre til Nar, eller den Ulykke selv at være Nar? – Endelig at den som søger skjulte Skjæbner i Grumsen af en Kaffekop eller venter, med Guds Hielp, sin Lykke af drømte Nummere i et Lotterie, visselig har faaet enten en uendelig liden Gevinst eller et reent Nit i Naturens store Lotteri af Fornuftsgaver og Dommekraft, Fragmenter af en Chrintzers Reise Journal i Efteraaret 1838. (Fortsatte. See forr. Nr.)