Viborger Samler, 1804-06-25
Paris den 6te og 11te Junii. Endelig er den vigtige Dom afsagt over de Sammen soerne. Man ventede den med urolig Forventning, og foreløbig grebemen begierlig ethvert udmærket Sted i Moreaus og hans Forsvarerers Taler for at slutte sig til Udfaldet. J Moreaus egen Tale forekom dette Mærkværdige Efterat jeg med Taknemlighed havde modtaget Kommanden over 100,000 Mk. ved Rhinen, kom jeg tilbage og kunde da vist nok allerhedste have udført en Modrevolution, hvortil jeg endog at adskillige var anmodet. J dets Sted beskæftigede jeg mig blot med at aftakke Armeen og vendte tilbage til Borgerlivets Rolighed. Denne Rolighed var dog ikke uden Berømmelse. Jeg nød den Ære, som ingen menneskelig Magt kunne røve mig, Erindringen neml. af mine Handlinger, en god Samvittigheds Bevidsthed, mine Medborgeres og Udlændernes Agtelse, og om jeg tør sige det - Efterverdenens smigrende og gunstige Dom. Jeg besad en Rigdom, der kuns i den Henseende var ster, fordi mine Ønsker aldrig havde gaaet i det uendelige og fordi den ikke gjorde min Samvittighed Bebreidelser. Jeg oppebar min ReformeTraktement. Tilvisse var jeg dermed tilfreds, da le ingen misunder. Min Familie og mine Venner vare mig besto dyrebarere, fordi de kunde ikke haabe noget af min Kredit og Lykke, de kunde allene hænge ved mig. Alle disse Goder, de eneste hvorpaa jeg satte nogen Værd, udfyldte min ganske Siei, og kunde den vel staae aaben for strafværdige Anslag, da min Ærgierrighed var mættet og mine Ønsker opfyldte? Aldrig har mine Fiender kunde tillægge mig anden Feil end mine frie Taler - og kunne jeg troe, at et Folk der roste sig af saamegen Tale-Tænke og Pressefrihed, skulde regne mig dem til Forbrydelse? Jeg tilstaaer det, jeg er født med megen Frimodighed i min Karokteer, jeg kunde ikke miste den som Barn, som Voxen, som Militær, som Revolutionær; men er Frimodighed nogen finde parret med hemmelige Anslag mod Regieringen, Jeg har aldrig havt noget politisk Genie, og ville jeg have konspireret, da burde jeg have søgt store Embedsposter for at virke paa desflere og jeg veed nok og, at Monk blev ved Armeen, da han ville konspirere og at Cassius og Brutus nærmede sig Cæsars Hierte da de ville giennemboere ham. Bonnet paastod under hele sit Forsvar for ham, at man ingen skrivtlige Beviser havde paa hans Skyldighed, samt at Rolands og Lajollais blotte Udsagn ej burde fælde ham. Georges, Hertugen Polignae, Moreau, Lajollais og nogle flere, talede hver nogle Minuter, deels for at takke deres Defensorer, deels for at oplyse et og andet i deres Sag. Julius Polignac bad tilsidst grædende Dommerne om, at svare hans Broder Livet, da han var givt. Jeg, sagde han, har intet der binder mig, og jeg har levet saa kort, at jeg ikke beklager at høre op at leve. Den 9de Juni om Morgenen Kl. 8, endtes Proceduren og Dommerne traadde af for at votere. De Anklagede og Tilskuerne bleve i Salen for at vente paa Dommen; men de maatte vente i 20 Timer, inden Votering og Dommen bleve færdige, Den 10de kom de tilbage og afsaade følgende Dom: Fra Livet dømmes med Tab af Formue: Georges, Bouvet de Lozjer, Russillon, Rochelle, Armand Polignac, d' Hozier, Rivier-, Louis Ducorps, Picot, Lajollais, Coster, Sorer=Victor, Deville, Armand Gaillard, Johault, Burban, Lemercier, Lelan, Cadondal, Meville, Royer, Dømte til to Aars Fængsel, General Mo. regn, Julius Poligne, Leridant, Rolland, Pigen, Hizay. Til Polititugt dømte: Demand og Kone, Dubuisson og Kone og Verdet. Frifundne ere: Victor Couchery, David, Her ve, Lenobon, Rubin Laqvimaudiere, Noel=Ducorps, Detry, Even, Troche Fader og Søn, Monnier og Kone, Denan og Kone, Verdet, Spin, Dubuisson, og Kone, Caron, Gallais og Kone. Publikums Deeltagelse var tilsidst saa stor, at alle Gader og Stræder til Justitspalæet vare propfulde, og de bleve der Natten til den 10de. De dømte bleve bragte tilbage til Templet.