Den Vest-Sjællandske Avis, 1836-01-05
Man siger, at man ved at afhandle Ting paa forskiellige Maader, og ved at betragte dem fra alle Sider, lærer man dem bedst at kiende, og naar det skeer med Fornuft og Redelighed, kan vel Jngen nægte at det er Sandhed; men naar man derimod betragter Tingene blot fra den ene Side, giver et forvendt Begreb om en Sag, forestiller som naturlig Ret, hvad der maaskee ikkun er vilkaarlig Ret; eller naar man fremsætter, som afgjort Sandhed, der hvorom der endnu kan tvistes, saa forvirres Jdeerne, den Eenfoldige forvildes, og den Selvkloge vil holde den Mening for rigtig, som han først har givet sit bifald og den Enighed, som skulde udgjøre det selskabelige Levnets Lyksalighed, forsvinder. Saalænge Forskielligheden af Begreb ikkun bliver blot ved Meninger, skader det ikke saa synderligen, endskiøndt Jntet knytter Venskab imellem Menneskene fastere end Lighed i Tænkemaade; men naar Adskillige som sidde paa den samme Vogn, blive neens til Sinds, saaledes at den ene troer, at Veien der gaaer til den høire Side, maa nødvendigen være den rette; den anden holder for at man farer vild, dersom man ei dreier af til den venstre Side, den tredie bilder sig ind at de have forfeilet Veien, og paastaaer, at det bør vende om og kiøre tilbage, saa maa jo Meningerne blive til Handlinger, og kunne ei længere være ligegyldige. Mange Feil, som ellers vare blevne skiulte, ere ved Skrivefriheden blevne bekiendte. - Dette kan vel saa være; men den har ogsaa udbredt mangfoldige Usandheder og falske Sætninger, som Folk, i det mindste i nogen Tid have troet. – Man svarer, at Sandheden er altid kraftigere end Løgnen, og vil dog omsider kiendes og seire. - Men det kan vare meget længe inden Opdagelsen skeer, og dersom Løgnen imidlertid foraarsager meget Ondt, kan det da vel altid opreise Skaden, at man efter lang Tids Forløb faaer at vide, hvad Aarsagen til det Onde har været? Der er ingen anden Maade at underrette den høieste Øvrighed om de ringere Embedsmænds Feil og Uretfærdigheder, end ved Skrivefriheden. Jeg tænker, at enhver der er fornærmet, af hvem det end maatte være, kan klage og faae Ret, dersom han har Ret thi det er ikke alene en Regents Ære, at straffe eller afsætte en utroe Embedsmand, som fornærmer dem, hvis Bedste han burde sørge for, men endog Embedsmændene imellem sig have Aarsag at ønske sig skilt ved den, der saalænge han er deres Medembedsmand og Ligemand, foraarsager dem Skam. Jeg indseer iøvrigt ikke, hvad Gavn det er for Menneskene, at alle begangne Forseelser opdages, og at de faae at vide alle hinandens Feil. Dersom en Mand er et aabenbart Skarn eller en Bedrager, og Publikum advares om at tage sig i Agt for ham, saa kunde man endda sige, at Hensigten var ærlig; men at udbasune en brav Mands Skrøbeligheder eller en hædret Mands Feiltagelser, er ukierligt, allerhelst naar det skader den det angaaer, uden at gavne nogen anden. Fuldkomne kunne ingen af os være: men vi kunne stræbe efter at blive det. En brav Mand begaaer en Feil, lægger Mærke dertil, og vogter sig for at begaae den tiere; men en Daare feiler uden at mærke det, og efter at have feilet tyve Gange veed han endnu ikke, at han har begaaet nogen Feil At forhaane den første vilde, som sagt, være ubilligt, og den sidste vil nok tabe sin Agtelse, uden at Nogen behøver at paatage sig Umagen at beskæmme ham, Sund Moral forbyder mig endog at bekiendtgiøre Ting, som kunne give Forargelse, og det var at ønske, at alle begangne Udyder, som kunne føde Tanken om Efterfølgelse, maatte være begravne i en evig Forglemmelse; men det synes ligesom en Deel Mennesker holde for, at deres Samvittighed tillader dem ei at udtolke noget til det Bedste. Jeg tænker derimod i min Eenfoldighed ganske anderledes; thi tager jeg feil, og laster retskafne Folk, saa begaaer jeg en Uretfærdighed, hvorved jeg maa skamme mig, men har jeg gode Tanker om en slet Mand, saa er det jo ikke min, men hans Skyld, at han ei er saa gode som jeg holder ham for at være, og saa megen Egenkierlighed troer jeg, at man bør tilgive mig, at jeg ønsker, at naar Nogen skal begaae en Feil, det da heller maa være en anden, end mig.