Aarhuus Stifts-Tidende, 1845-02-20
(Af Ribe Avis.) Haderslev er, saa at sige, vor (Ribes) Naboby, vor Forbindelse og Samkvem med denne By er større end med nogen anden; Posten gaaer daglig herimellem flere Familieforbindelser osv. finde Sted. Deraf følger, at naar Tildragelser, der i Smaakjøbstæder altid gjøre Opsigt, skee i en af Byerne, saa faaer den anden strax travlt dermed, derfor kunde Optøierne i Bürgerverein ikke andet end vække Opmærksomhed hos os. En Sammenligning mellem Ribe og Haderslev er lærerig, da den saa tydelig som To og To ere Fire godtgjør den egentlige Aarsag til den fjendtlige Stemning mod Fædrelandet, som findes her i Sønderjylland, og viser, forhvorvidt en saadan findes, og hvorledes den aleneste kan hæves. Begge Byers Jndvaanere ere oprindelig aldeles danske, Jngen forstaaer som Modersmaal andet end Dansk, Landbosognene i mange Miles Afstand, omkring til alle Sider ere danske, ja for Haderslev, strækker det danske Sprog sig endog længere sydpaa, ligesom Nærheden af Øerne knytte Byen nøiere til de andre danske Provindser, end det er Tilfældet med Ribe. Og dog skabe Hadersleverne sig ligesaa schleswigholsteinske, som Ribe er og vil være dansk. Hvad er da Grunden til dette Vidunder, Alene Byens Henlæggelse under tydske Embedsmænd og Autoriteter, som i Smaabyerne, hvor Faa findes af høiere, Dannelse og Uafhængighed, stedse kommandere Borgerne. Af alle slesvigske Ubegribeligheder er denne os den ubegribeligste, hvorfor Regjeringen ikke, da Kolding Skole skulde reorganiseres, nedlagde saavel den, som den, afde danske Bønder lønnede, tydske Latinskole i Haderslev, og oprettede en dansk reformeert lærd Skole i denne By. Hvilken Time man indsætter dansksindede Embedsmænd og dansk Skoleunderviisning i Haderslev, er Byen ligesaa dansk som Ribe. Den hele Behandling, som de erklærede Dansksindede i Haderslev maa tide, og hvorhen ogsaa Anfaldet paa dem i Bürgerverein hører, er det meest Charakteristiske for dette mærkelige Forhold, fordi den gjennemgribende og fuldstændige Forhaanelse og Tyrannisering af alt Dansk her saa stærk og anskueligt træder frem i sin hele Udstrækning, og – vi kunne næsten sige Terrorisme-Begivenhederne i Stænderforsamlingen, Sprogpatentet, den holsteenske Adresse, og hvad andet Stort og Pragtfuldt vi have seet, oplyse maaskee ei saa klart Dansthedens Stilling, som en nøie Agtpaagivenhed under nogle Dages Ophold i Haderslev. Det daglige, borgerlige Liv der stiller Sagen tydeligere frem end det politiske i Stænderforsamlingen. Tildragelsen i Bürgerverein og Behandlingen deraf, og af Lorenzen bagefter, er det completteste Sidestykke fra det sociale Bylivs Standpunkt til hans Behandling i Stænderforsamlingen fra det politiske Statslivs. De Borgere, som aabenlyst bekjende Danskheden, udstødes af det borgerlige Samfund; man søger at fratage dem deres Næring; man driller og chikanerer dem paa alle Maader; man spotter og haaner dem, hvor de vise sig; almindelige, selskabelige Fornøielser kunne de ei deeltage i; vi ville blot erindre og Historien med det gjennemreisende danske unge Menneske; de ringere Borgere ophidse man ved alle Midler imod dem, og man undlader ingen Leilighed, naar de Dansksindede vise sig, til at fornærme og angribe Alt, hvorved dansk Kjærlighed, dansk Sind og danske Minder hænge. De Danske ere vel ingenlunde modløse, skjøndt de ofte ere værgeløse ligeoverfor en forført Hob, men Bitterhed maa absolut fylde deres Sind, og det saameget mere som de føle, at de saa skammeligt maa lide alt dette deres danske Fædreland, fordi de ei vilde forraade det. Danskheden antager saaledes mere og meere Martyr dommens Charakteer, og det er ofte faldet os ind, at naar man vil have et Billede af de første Christnes Liv og Lidelser, saa kan man søge det her. De Dansksindede slutte sig tause sammen, stræbe at undgaae Forfølgelsen, og om de vel ei endnu nødes til at skjule sig i Huler, saa kunne de dog kun komme sammen enkelte Steder, hvor de troe sig sikkre, og hjemme hos dem selv i deres Huse. De have imidlertid selskabelig Forbindelse med og en trofast Støtte i Bondestanden, denne benævnes ganske conseqvent af Jtzehoeren Pøbelen, ifølge den prælaterridderskabske augustenborgske Anskuelse: "L. Skau, P. H. Lorenzen, den, fra Danmark hidflyttede Maler Møller og 15 til 20 af Pøbelen trængte ind i Borgerforeningens Værts Gjæstestue" –, hvilken de haderslevske Tydskere almindeligviis opføre sig nogenledes anstændig imod, fordi det er i deres Jnteresse. Samfundsforholdene og de særegne Præg ere næsten eens i alle vore mindre Kjøbstæder; her findes meget Godt; Jennhed, Ærlighed, Nøisomhed, høre tilde smukke Sider. Men Spidsborgeriet maa nødvendigviis træde temmelig stærk frem, og dets slemme Sider maa i en By som Haderslev fortrænge Smaakjøbstadslivets andre Goder. Det er saaledes lykkedes de schleswigholsteinske Agitatorer at fremkalde en stor Uhyggelighed og Raahed, at tvinge mange Borgere til at vise en synlig Foragt og Had til Fædrelandet, dersom de ønske at have Ro og undgaae Chikaner. Ogsaa denne Byes Beboere bestaae af tre Klasser, og det er navnlig den aristokratiske Adskillelse af de to første Klasser fra hinanden, der giør, at der aldrig i vore Smaa kjøbstæder kan komme nogen almindelig og sand folkelig Aand, Dannelse og Selvstændighed. Den første Kate er den, som enten ved en saakaldt Dannelse (o: i Haderslev at kunne pluddre taaleligt Tydsk) eller Rigdom, eller paatagne fornemme Manerer, søge og finde Compagni med Embedsmændene, og herved føle sig saa usigeligt smigrede og lykkelige; Charakteerløshed, Eqvisme og Forfængelighed er den slemme Side. Dernæst Middelstanden, de almindelige Haandværkere, er afhængig som oftest af den første Kaste, og den har kun det Nødtørftige til den daglige Underholdning, og ønsker fremfor Alt No. og Meget at fortjene; Eenfoldighed, Frygtsomhed og blind Underdanighed ere de slemme Træk. Endelig kommer den laveste Haandværksclasse, som deels lever i raa Uvidenhed deels ganske beherskes af Vindesyge. Denne sidste Klasse have Schleswigholsteinerne ei endnu faaet bearbeidet i Haderslev; den staaer saa langt under Embedsclassen, at denne ei hidtil har nedværdiget sig til den; den kan endnu ikke forstaae, at den skal være tydsk, derfor en den schleswigholsteinske Fanatisme ikke endnu bleven en formelig Terrorisme. Den anden Klasse derimod er det, som Schleswigholsteinerne agitere med, skyde frem og sætte i Jlden, og denne gjør sig stor Ære af at erholde Smiil og Haandtryk foruden de reelle Fordele. Disse Stakler føle sig stolte af at stride og lide for das hellige deutsche Vaterland 3: Advocaterne og de tydske Embedsmænd. (Fortsættes.