Aarhuus Stifts-Tidende, 1834-07-03
Udgiveren af Kjøbenhavnsposten, Hr. Secretair Liunge, havde paa Grund af det Ubestemte i de meddeelte Momenter af det kgl. danske Cancellies Skrivelse angaaende Undertrykkelsen af den fortsatte Artikel om politiske Garantier, hvori forekom den Yttring: at Cancelliet kunde ikke andet end billige, at Censor havde ladet den omhandlede Artikel passere, men at det dog efter Omstændighederne fandt, at Tiltale kunde bortfalde, seet sig foranlediget til, at affordre Hr. Assessor Thomsen en Erklæring om hvori det formeentligen Lovstridige i bemeldte Artikel ligger, hvilken Ret ved disse Tankers Yttring er krænket, og hvilket Lovbud man har handlet imod for at han derefter kunde rette sine Handlinger, saa at han ikke skulde have nødig at gaae i Blinde med Hensyn til Hvad han rettelig kan gjøre og Hvad han rettelig bør undlade. Gjerne tilstaaer man - siger Hr. Secretairen: at man har feilet, men sørgeligt er det at lade en Plet hvile paa sig, uden at kunne afbevise Sigtelsen, fordi man ikke kan lære at kjende den. J Sandhed, det er den ulykkeligste Tilstand, i hvilken en Borger kan befinde sig, og jeg vover ikke at omtvivle, at jo den danske Regjering deeler denne Anskuelse. Derfor maa jeg indstændig bede Dem om at give mig de ønskede Oplysninger. Det gielder min Ære som Statsborger, som Journalist. Publikum har, ikke mindre end Forfatteren, Ret til at fordre dette Mørke opklaret. Enhver Uvished om Borgerens Forhold til Lovene er et Vanheld for Staten."– Efter flere forgiæves Opfordringer har Hr. Politiretsassessor Thomsen endelig skriftlig svaret Hr. Seer. Liunge saaledes: "at da Cancelliets anførte Skrivelse ikke indeholdt noget til videre Oplysning i denne Henseende, saa kunde det altsaa allene være hans egne private Anskuelser han kunde meddele Liunge. Uagtet han nu i Almindelighed ikke kunde ansee sig forpligtet til, mindst skriftligt, at meddele de Grunde, der havde bevæget ham til at opfylde en ham paalagt Embeds=Pligt, havde han dog i dette Tilfælde ensket at kunne gjøre det, hvis hans Tid havde tilladt ham det; men da dette ikke var Tilfældet, maatte han allene indskrænke sig til det Tilbud, mundtlig at meddele Hr. L. sine Anskuelser." – Da denne saaledes tilbudte mundtlige Kommunication af Hr. Asfessor Thomsens private Anskuelser, ingenlunde vilde være istand til at afgive de autbentiske Oplysninger Secretair Liunge søgte, saa har han troet, ei at kunne gjøre Brug deraf, og heller ikke uden Nødvendighed at burde, ved Trykningen af de allerede i Correctur stemplede Stykker, paanøde sig selv en Retsforfølgelse. Han (Red.) kan ikke - siger Hr. Secretair Liunge, vide hvilken Mening hans Dommere. ville antage, og falder han for vor høieste DomstolsKjendelse, bliver det ikke fordi han forsætligen har handlet urigtigt, men fordi det ikke var ham muligt at indsee det Rette." – Sit saaledes oplyste og motverede Forhold i denne Sag slutter Hr. Secretair L. med følgende Bemærkninger: En formelig ordnet Procedure for en Domstol er gode Loves Grundslette; den er Statens Hjørnesteen; men ogsaa kun ved Lovenes Tydelighed og Bestemthed faaer den Betydning, som et Gode for Borgeren. - Kun lidet nytter det, at jeg kan tage min Tilflugt til Domstolene, at disse kaldes mine eneste Censorer, naar jeg ikke kan see Muligheden til, forud at sikkre mig en retfærdig Sag. En crimmelDomstol er en Rædsel for Borgeren, naar han ikke forud kan vide, Hvad der er Forbrydelse. Tyven, Røveren, Morderen kunne nøiagtigen forud kjende deres Handlingers Strafværdighed. Af Naturens Stemme lære de det, og hvor der gjøres antageligt, at de ikke vare istand dertil, ere de brødefrie; Skribenten derimod kan ikke med Vished forudsee de rimelige juridiske Følger af sine Handlinger. Han undersøge Sandhedens hellige Kilder, han studere Lovene: Alt nytter Jntet, naar disse sidste ikke ere tydelige og bestemte. Han bliver straffet, ja straffet strængere end Tyven, han bliver fremtidigen erklæret umyndig som Tænker, han faaer i en speciel Censor en Formynder - fordi hans Dommere have en anden subjectiv Mening om Forstaaelsen af et Ord i en Lov. J Sandhed, det er ikke Svaghed, under slige Omstændigh der, ei at ville uden Nødvendighed underkaste sig en Retsforfølgelse. -¬