Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-01-08
Det er udentvivl en Sandhed, som Erfaringen stadfæster, at Embedsmænds Lønning ved Sportler ikke er fri for Misligheder; enkelte af den senere Tids Anordninger om Modificationer og nærmere Bestemmelser ved det for de juridiske Embedsmænd fastsatte Sportelreglement, synes ogsaa at vidne herom. Man kan derfor ikke andet end billige Generalpostdirectionens Varsomhed, i det den, ved i Aaret 1820 at indføre denne ny Maade at lønne Postmesterne paa, har i Bekjendtgjørelsen herom tilføiet: "indtil videre, hvilket med Føie kan forklares ved dersom denne Indretning findes tjenlig, ikke for trykkende for Vedkommende, eller ledsages af uforudsete skadelige Misbrug; hvorved altsaa den høie Direction meget rigtig har forbeholdt sig fri Raadighed i Henseende til Ophævelsen eller Jndskrænkningen af denne Sportellønning. Anmelderen formoder derfor ogsaa, i Analogie hermed, at det ikke vil være Generalpostdirectionen uvelkomment at erfare, hvad hiin Indretning har ført til, og af hvad Grunde den, der med Opmærksomhed og Upartiskhed betragter den, let maa hælde til den Mening, at den saavel, under visse Omstændigheder, kan vorde en trykkende Skat, som lede til Bestemmelser, der have en, som det synes, ubillig Medfart i Følge med sig; hvorved Egennytten muligen kan luckere og Medborgere kunne fornærmes. Jhvorvidt denne hans Mening er rigtig, underkastes imidlertid Sagkyndiges Bedømmelse, til hvis Prøvelse han fremstiller det Følgende. Naar man betragter den Leilighed til at meddele sig, som Postvæsenet medfører i det civiliserede Europas Stater, den Jndflydelse, dette har paa Culturen og paa Letheden i at vexte Jdeer og Følelser, foruden de overordentlige Fordele, det bringer de commercielle og andre borgerlige Forhold, da maa det unægtelig erkjendes for en af de vigtigste og i sine Følger frugtbareste Indretninger i Borgersamfundet; men for at være hvad det kan være, et Almeen gode, er det vel ønskeligt, at det ikke medfører større Byrder og Ubeqvemmeligheder, end just fornødent gjøres, altsaa at Omkostningerne ved de skriftlige Meddelelser ikke vorde for store, hvilket saa meget mere bør forudsættes, naar, som her er Tilfældet, Postvæsenet har Privilegium exclusivum paa at befordre Breve, og den underkastes Straf, som besørger dem udenfor den anordnede Vei. Jhvorvidt Portoen her kan kaldes for høi, vil Anmelderen ikke driste sig til at afgjøre; kun kan han ikke lade ubemærket, at den ikke er bragt i samme Forhold til Pengevæsenet, som alt Øvrigt; thi Portoen alene er vel, paa Lidet nær, beregnet efter 1 Rigsdaler Courant, det samme som den beløb sig til før 1807, og den er derhos forhøiet med Expeditions- og Udleveringsgebyhr. Men seer man hen til de Velgierninger, der tilflyde det Offentlige ved Postkassen, hvoraf saa Mange understøttes, saa bringes man lettere til, i Almindelighed taget, at oversee den høiere Porto, især dersom det ikke stundom maatte synes, at nogen Vilkaarlighed fandt Sted ved Bestemmelsen af den; ligesom ogsaa en Indretning findes ved samme, der forekommer Anmelderen meget besynderlig, nemlig, at enkelte Embedsmænd ere berettigede til, med Attest at bevidne, at deres Breve indeholde Embedsanliggender, altsaa qvalificere sig til Udskrift: "Kongelig Tjeneste og Portofrihed; Andre derimod, hvis Embedstilling medfører, at deres Attester ere gieldende i Menneskelivets vigtigste Anliggender, ei have denne Tilladelse, men skulle, naar dem af en Uprivilegeret tilsendes et Brev i Embedssag med Udskrift: K. T., enten producere en anden Embedmands Attest for, at Tingen har sin Rigtighed, som i de fleste Tilfælde vilde være for vidtløftigt for en Affaire. af den Ubetydelighed, som et enkelt Brev, - eller Udskriften af vedkommende Postmester vorder afviist, i det Portoen anføres.