Norske Intelligenssedler, 1763-11-23
Jntelligen dre. ske No. 27. Onsdagen den 23. November 1763. de Vedde Tigellius est mort Helas--- mais non Jai fort Graces aux Cieur il vit & sa voix sans percille Tremble & fredonne encore en depit de Foreille. Lientendement. Komm Musa, last uns den besingen, Der die Fabriken steurt und die Glasblaserey. Veg alle Schmeicheley! Doch neines will und nicht gelingen. Die Bostheit soll Jhn løben. Hort wie sie sprach mit Thranen und mit Toben; Verflucht sey Er von Jhm veragt ist unser Friede Er macht uns bald des Lebens mude: Mit Arbeit plagt Er und und awalet unsre Lust. Warum har nicht ein Schwerdt ihm durchgebohrt die BrusteVarum hat ihm kein Wetterstrahl getroffen Warum ist Er nicht in den Meer ersoffenSo lede denn verflucht Umsonst die Botheit schmahlt. Die Weitzheit ehret Dich, die Du hast auservahlt: Die Tugend spricht Deinen Ruhm, und wer solgt thrim Gebott, Dem solgt das Glück, dem fleucht die Noth. Sinerus. ERIGRAMMA: Hvad er et Menneske, desverre! Almagtens Kraft, Naturens Alt, Al Skabnings Centrum, Guld opkaldt, Selv Gud! En Verden, Altings Herre. En Orm! Et Rov. Et usselt Støv, En Jordklimp, Ormes Mad og Føde, Ulykkers Udsprung! Dødens Grøde! En Host for Dyr, for Kræe og LøvEn Død, en dømt, en ævig Slave! Fordømt, undsagt, landflygtig, vild! Selvraadig, stolt, vred, hastig, mit Al Udyds Offer, Lysters Gave! Guds Fiende, og dog Guds Ven! Forløst, oplyst, omvendt, retfærdig, Fornyet, hellig, salig, værdig J Glid, at kaldes Guds igjen. Simplis. Fabel. En Rev, som mange Aar sit Handværk havde drevet, Men ved en Hændelse var til en Krøbling blevet; Ageerte Prædikant og heel bevægelig, De andre Reve bad: at speile dem sig. Staaer, kjære Brødre, af fra eders Leve=Maade, Lad eder, sagde han, ved mit Exempel raade; J veed, jeg var, ja jeg bekjender til min Spot: Jeg var den største Skjelm blandt Revenes Complot. Min Grovhed større var end som J troer og tænker, J meget veed, men det er lidt af mine Rænker; Ei Menniskers Forstand udgrundede min Konst, Man lukte Gaase=Stie og Hønse=Huus omsonst. Hvordan det luktes til, var Bonden dog bedraget, Huuset ei for højt saa krøb jeg gjennem Taget Var Og lukkedes det til, saa gjorde jeg en Grav Jgiennem Jorden, og krøb op fra neden an Men gjæt engang, hvordan jeg undgik Hundens Strube, Jeg altid hos mig bar, naar jeg gik af min Grube Et gammelt Gaase-Been, naar Hunden kom mig nær Gav jeg ham det og løb, det var mit Liv vel værd. Og naar jeg frygtede for Reve-Sax og Fælde jeg en anden med som maatte det undgielde, Tog Min egen Broder selv har mistet Liv og Skind Fordi han foran gik, det angrer mest mit Sind. Saa jeg min Synd og Last her offentlig bekjender, Haab, at J derved fra sligt et Levnet vender, See mine Rænker an! ja, svarer en iblandt, Jeg aldrig glemmer dem; thi det er vist og sandt. En saadan Prædiken den maa jeg gjerne lide, Hvad jeg ei vidste før, har jeg nu faaet at vide, Hr. Michel! Du har talt som en forfaren Mand, Jeg vil i Asken see om jeg Dig følge kand. Spatium. Længe har jeg grublet hvad jeg skulde slaae paa Til at trøgle skammede jeg mig og til at grave vidste jeg ikke paa hvad Maade. Endeligen faldte jeg paa de Tanker, at grave ret dybt i mit eget Hoved; thi jeg tvilvlede man tilstæddede mig at grave i andres. Jeg er nu altsaa kommen over halvedeelen ind i min Hierne, ja jeg er ogsaa kommen saa vidt, at jeg nu herefter kand være Forfatter: var det ikke vel gravet? Nu maa jeg puste lit, og forsøge først hvad det vil afkaste; slaar dette Haab fejl, kand jeg jo siden grave dybere. Men, nu falder mig ind: Hvem skal være Forlæggere, Jeg selv, Neil dertil har jeg ingen Ævne. Begiære Prænumeration derpaa under Titul: Samling af Alt, heller ikke, thi man vilde tvivle paa at faae Alt. Skal jeg da sælge det reenskrevet? JaMen hvo vil kjøbe det, den maatte have Penge i Overflødighed, (noget rart i disse Tider,) eller ogsaa have det Øjemærke enten at gjøre mig godt eller sig selv Fordeel? Deel, Nu kommer det an paa Om man ikke forlanger det først at see og læse igjennem, Findes nu ikke strax Alt, som Titul Bladet indeholder, flyer man det, maaskee med en spottisk Mine, og ei alt for søde Ord, tilbage. Behager det, saa bliver det vel roset og med en Taksigelse sendt tilbage igien; jeg frygter alt, saa udfalder Belønningen. Atter lige nær i min nye Stand. Jeg troer jeg falder paa de Tanker, at dedicere det til nogle af de største Hyklere, uden Tvivsroser de Skrivtet, og det kunde tilvejebringe. Liebhabere, saa fik jeg min Umage betalt. No. Nu skal jeg først forsøge og lade et Styk indrykke i Jntelligenz-Seddelen; men der v. jeg faae min Roes. Dog har jeg allereed lavet mig til i fald man kjæmmer mig, skal jeg strigle dem. Her er det første. Læs det Giør Rigdom Ære. Og Fattigdom SkamAf hver Mand ei. Roses den første. g anden lastes. Af Daarer kunn. Bør Lærdom prises. Og Dumhed hades; Hvo lever bedst? Den som fornøjet; Dog ei af Sindet? Deet, Leser, døm.