Berlingske Tidende, 1808-03-14
Declaration. Den Danske Regiering har med billig Utaalmodighed oppebiet Virkningerne af de Bestræbelser, som det Peters borgske Hof har anvendt, for ved venskabelige Midler, at bringe Sverrig tilbage til den Jnteresse, det har tilfælles med hele Norden, og til de Grundsætninger, der udgiøre det første Led i dets Forbindelser med Rusland og Danmark Da disse Bestræbelser bestemt ere mislykkede, befinder den Danske Regiering sig i Henseende til Sverrig i en Stilling, som ikke længere kan tillade den at tale denne Uvished i sine Forhold til det. Man kan ikke dølge sig, hvad disse Forhold ere blevne til, siden et troløst Angreb pludselig har udrevet Danmark fra den Bane, som det i en lang Række af Aar ikke har tilladt sig den mindste Afvigelse fra. Den Voldsgierning, som Storbrittannien har udøvet imod en neutralt og fredeligt Land, har bragt hele Europa til at gienlyde af et eneste Harmskrig, og fra alle Sider gav manden Danske Regiering Beviis paa den meest levende Deel tagelse. Hoffet i Stockholm ene iagttog, uagtet de særegne Baand, der forene det med Hoffet i Kiøbenhavn, en bestemt Tapshed, og har tilsidst kun brudt den, for at fremføre de mindst retmæssige Klager og meget ilde grundede Bebreidelser i Henseende til de Uleiligheder, som vare umiddelbare Følger for det af Krigsbegivenhederne, saavelsom de Strængheds Forholdsregler, som den voldsomme Stilling, den Danske Regiering paa eengang saae sig bragt i, med Magt tvang den til at antage, og hvilke de Chicaner og Drillerier, som fra Sverrigs Side ere blevne paa førte den, har kun lidt været skikkede til at bringe den til at afstaae fra. Det Danske Cabinet havde været meget forlegen med at forklare sig denne Adfærd fra en Souverain, Side, hvis Jnteresse, Grundsætninger og Følelser det havde ønsket at kunne see i lige Grad saarede af en Skiende selsdaad, der pludselig har tændt Krigsluen i Norden - dersom det ikke havde havt Leilighed til at iagttage, at den Følelse, som i dette Tilfælde har bestemt Kongen af Sverrigs Beslutninger, ikke var Ligegyldighedens. Den forunderlige Redebonhed, hvormed denne Monark, adskillige Uger førend Stralsunds Overgivelse, har samtykket i den største Deel af den engelske Krigsmagts Afreise fra Pommern, hvor den kun syntes at være ankommen for at oppebie Øieblikket, for at føres til Sielland - og den Umage, Hs. Svenske Majestæt gjorde sig, for at underrette sin Nation om, at denne Gien-Jndskibning skeete i Kraft af en særskilt Artikel i hans Convention med Storbrittannien, har givet de første Kiendetegn til en hemmelig Forstaaelse paa Danmarks Bekostning. Disse Kiendetegn have snart forøget sig, Den Danske Regiering kiender ikke Udstrækningen af de Tienester og den Hielp, som deres Fiender have modtaget i Sverrigs Havne; men den har følt Virkningerne deraf paa en for den høist sørgelig Maade. Det Jndtryk, som Forhold af ethvert Slags og tillige de uafbrudte Communicationer, som Engellænderne ikke fandt nogen Vanskelighed ved at underholde med Sverrig, maatte giøre paa den Danske Nation, er let at begribe. Det har ikke kunne blive ubemærket af nogen hvor meget krænkende for Danmark der laae i den Glæde, Kongen af Sverrig syntes at finde ved at være paa Kysten lige for Sundet personlig Vidne til alle de Uretfærdigheder og Fornærmelser, der udøvedes mod dets Naboeland -de Smigrerier og utallige Udmærkelser, der bleve ødslede paa Cheferne for den Engelske Krigsmagt - i de Æresbeviisninger, disse med Affectation fra deres Side søgte af bevidne deres Souverains Allierede - og i de Agtelses beviser for Hr. Svenske Majestæt, som de fra Kiøbenhavns Havn med Vold bortførte Danske Krigskibe bleve paa deres Fart igiennem Sundet underkastede, endog under Kanonerne af den Fæstning, som deres Salutering skyldtes Hvor lidet gunstigt det Lys end var, hvori Sammenstøde, af disse forskiellige Omstændigheder maatte sætte Kongen af Sverrigs Sindelav mod den danske Regiering, kunde denne dog ikke bebreide sig, uden Grund at have overdrevede Sandsynligheder, som Hoffet i Stockholm, langt fra at bestræbe sig for at bortsierne, meget mere syntes at arbeide paa at frembringe, være og bestyrke ved alt, hvad der kunde staae i dets Magt. Men det blev snart mere, end simple Sandsynligheder. Den Engelske Regiering var den første, der opdagede Danmark Hs. Svenske Majestæts aabenbar fiendtlige Sindelav. Europa kiender allerede de Forklaringer, som denne Angivelse har foranlediget imellem Danmark og Sverrig. Man har feet, at Kongen af Sverrig, opfordret paa den meest aabenhiertige og venskabelige Maade til at fortlare sig over denne Gienstand, ha begyndt med at ville undgaae denne Nødvendighed, og at Hs. Majestæt endnu ivrigere paatrængt, har endt med at give et skievt, tvetydigt og fornærmeligt Svar. Da dette Svar imidlertid syntes i en vis Henseende at indeholde en Usandheds Beskyldning mod Engelland, lod den Danske Regiering sig for Øieblikket nøie dermed, og troede at burde skiule sine billige Klagegrunde imod Sverrig, Haab om, at dette, oplyst om sin sande Jnteresse og modent overveiende Følgerne af sine Beslutninger, vilde ende med at give efter for de Forestillinger, som Hoffet i Petersborg har gjort det med lige saa megen Skaansel som Taakmodighed, for at bringe det til at afstaae fra sine Forbindelser med Storbrittannien, som aabenbar ere blevne unyttige og uforenelige med Nordens Rolighed og især med Danmarks Sikkerhed.