Aarhuus Stifts-Tidende, 1838-11-26
Reisende med Dampskibet Dania. Fra Kallundborg til Aarhuus: Fru de Thygeson, Skuespiller Prinzlau, Pastor Marcussen, Kjøbmand Hartvigson, Godsforvalter Beder, Urtetekræmmer Carlsen, Pastor Funch med Familie, Hestehandler Schjøn, Toldbetjent Johansen, Contoirist Hansen, Madame Buck, Garver Wulff, Kjøbmand Lind, Slagtermester Specht, Forvalter Reiz, Gaardeler Fasting, Stagtermester Berg. Fra Samsøe, Handelsm. Hiermitzlev. Fra Aarhuus til Kallundborg: Capitainlieutenant Secher, Cand. chirurg. Hahn, Jfr. C. Lund, Student P. v. Rosenørn, Student H. Elmquist, Guldsmed Massen, Baron v. Rosenkrantz, Handelsbetjent N. Kock, Proprietair P. Neergaard, J. Garben, Consul Nissen, Grosserer M. Fürst med Frue, Skibscapitain Kjølver. Om Provstemagten. Sendebrev til velærværdige Hr. Pastor Steen, Steensen Blicher i Anledning af en under 20de Septbr. d. A. udi Randersavis indrykket Opsats, betillet: "Et mærkværdige Blad af min ellers temmelig eensformige Levnetsistorie. Længe haver jeg udi mit Hjerte væltet det Forsæt, at tilskrive Deres Velærværdighed, og jeg maa ansee det som et gunstigt Spil af Tilfældet, at jeg, udi denne min förste Skrivelse til Dem, skal traktere en saa angenen Materie, som Provstemagten." Thi Man haver længenok paastaaet, at vi Geistlige ere en værgelös Stand at vi slet ingen Magt have meer udi Verden. Det kan Han nu umuligt sige længer, eftersom det dog hist og her udi Landet viser sig, at der er Noget til, som hedden Provstemagt, og som fast Ingen kan over. Derved formener jeg, at vor Stand maa finde sig ganske særdeles fatteret, aldenstund Provsterne dog ogsaa, udi flere adskillige Henseender, ere at betragte som Geistlige, og det saaledes stadfæster sig, at Geistligheden dog virkeligen endnu haver nogen Magt udi Landet. At have Magt er unægteligen en stor Behagelighed, og ringe falder Dens Lod udi Livet, som ikke haver idetmindste Nogle, over hvilke han kan. Han befinder sig udi en ganske Umyndighedstilstand. Fra min tidlige Alder er Saadant mig ret vel udi Minde. De som Lectier udi Latinskolen, som jeg freqventerede, havde slet ingen Magt men maatte lade sig træde paa, Spytte paa o. S. fr.; de vare nemlig under de Aar, da Menneskene erlange nogen Magt. Hörerne havde ingen Magt, Rectoren havde heller Ingen; de vare nemlig udover de Aar, da Menneskene beholde nogen Magt. Den sjette Lectie derimod – Mesterlectien kaldet – havde al Magt udi Skolen, ei alene over de andre Discipler, men over Rector og Hørere med, ja, der fattedes ikke Meget i, at den jo dominerede over samtlige Stadens sextusinde Indvaanere, og det er egentligen denne Lectie, som, fra Slægt til Slægt, haver bevaret Spiren til de største Kraftyttringer udi Verden. Det er nemlig den allergevaltigste Magt, den rette Livsmagt. Hvor denne unge, friske Magt rører sig, der daane alle de gamle gjente Kræfter Den giver Love og holder over dem, den dømmer og fuldbyrder. Den gjör kort Proces og haver altid kraftige Argumenter ved Haanden. Omsvøb, Omstændigheder, Seipinerie. Correspondence og Sligt kjender denne Magt ikke. Den skriver Intet bag Oret, men afgjör Alt paa staaende Fod, og siger uden Complimenter, hvordan det skal være. Tirres den, saa leer den, tirres den igjen, saa truer den, tirres den ydermere, saa er der strax et Tordenveir, hvor Glimt og Skruld komme i eet og samme Nu. Saa staaer Alting, i lys Lue, og det er da uundgaaeligt, at endeel gamle Parykker gaae op i Røg.