Berlingske Tidende, 1836-01-16
Med Hensyn til Committeens første Jndstillingspunkt bemærkede den Kongelige Commissarius, at der vel var nogen Betænkelighed ved den foreslaaede Foranstaltning, deels formedelst den uundgaaelige Forøgelse af Omkostningerne ved Revisionsvæsenet, deels formedelst den Vidtløftighed, som kunde ventes at følge af den fornødne Correspondence mellem Revisionsdepartementet og de Collegier, hvorunder de Oppebørsler, eller de Deele af Administrationerne, hvorfor Regnskaberne aflægges, henhøre. Jmidlertid maatte det erkjendes, at der paa den anden Side talte meget vigtige Grunde for den foreslaaede Forandring, der vistnok fortjente Jøvrigt bemærkede den nøieste Overveielse. Commissarius, at ligesom Committeen selv i Præmisserne til sin Jndstilling havde undtaget Overformynderi-Regnskaberne fra det almindelige Revisionsdepartements Virkekreds, saaledes syntes ogsaa Regnskaberne for offentlige Stiftelser, forsaavidt de forvaltes umiddelbart af Stiftøvrighederne eller af anden Overøvrigenet med Renovateur; de sige til deres Retfærdighed, at burde forblive ved Cancelliet, som Regnskaber af et særeget Slags, hvis Revision desuden, som de aarlige Meddelelser i Collegialtidenden vise, ikke mindre end Overformynderi-Regnskaberne besørges med al mulig og ønskelig Hurtighed. J Anledning af den bemærkning af Et af Forsamlingens Medlemmer, at Revisionen, med Hensyn til den attraaede større Ansvarlighed, heller maatte underordnes en enkelt Embedsmand end et Collegium, yttrede Commissarius, at det i Betragtning saavel af Arbeidets Omfang som af de mangeartede Kundskaber, der udfordres til de forskellige Regnskabers Bedømmelse, vilde være vanskeligt, at een Mand virkeligen kunde omfatte det hele Revisionsvæsen, ligesom det og vilde være betænkeligt, at de afgjørende Decisioner over Regnskaberne, hvorpaa Embedsmandens Velfærd, ja endog hans Ære og Frihed, kan beroe, uden Jndskrænkning overlodes til en enkelt Mand, og at iøvrigt ethvert af de enkelte Medlemmer af et Revisionscollegium maatte have deres særskilte Fag, hvorfor Ansvaret først og fremmest maatte hvile paa ham. Proponenten erklærede, at, da han ei kunde andet end i det Væsentlige være enig i den Udvidelse og de Modificationer af hans Jndstillinger, som Committeen havde foreslaaet, saa frafaldt han sine Jndstillinger. Han ønskede blot, at man i Præmisserne til Forsamlingens Petition berørte Jndholdet. af hans 2den Jndstillingspunkt om, at der i Anledning af hver enkelt Kassemangel skulde foretages en speciel Undersøgelse, om der ei paahvilede Regnskabsbetjentens Foresatte Ansvar paa Grund af Mangel paa tilbørligt Tilsyn, og at der altid maatte gjøres Beretning herom til Kongen, forsaavidt der ei forinden maatte findes grundet Anledning til at lade Regnskabsbetjentens Foresatte tiltale. Heri blev Proponenten understøttet af et andet af Forsamlingens Medlemmer, men da Committeens Referent (Tillisch) herimod bemærkede, at den af Proponenten omhandlede Foranstaltning maatte ansees som en aabenbar Følge af den Revisionsdepartemenvarlighed, hvorpaa man vilde antets Andrage, frafaldt Proponenten ogsaa sit nys meldte Forslag. Ved den skeete Afstemning antog Forsamlingen eenstemmigen Committeens første Jndstillingspunkt, ligesom den ogsaa eenstemmigen bifaldt det 2det Jndstillingspunkt, forsaavidt samme, saaledes som det under den endelige Forhandling var redigeret, gik ud paa, at man skulde andrage paa, at Straffelovene imod utroe Oppebørselsbetjente maatte blive underkastede en Revision. Hvad derimod den øvrige Deel af ComJndstillingspunkt og mitteens andet: de følgende Jndstillingspunkter angik, havde Justitsraad Salicath principaliter foreslaaet, at Forsamlingen skulde indskrænke sig til at andrage paa et Revisionsdepartements Oprettelse og en Revision af Straffelovene imod utroe Betjente, men iøvrigt undgaae den Detail, som Committeens Jndstillinger indeholdt, og i alt Fald alene paapege eller antyde de tilsigtede nye Bestemmelsers Jndhold i Petitionens Præmisser. Han paaberaabte sig herfor, at Forsamlingens Jndstillingspunkter bør affattes med Præcision og Jntet indeholde, som frembyder Anledning til at fraviges eller til ikke i det Hele at kunne antages; og dette formeentes tildeels at være Tilfældet med Committeens Jndstillinger, hvorfor han og stillede flere Subamendementer, som nedenfor skulle meddeles. Det maatte derhos altid blive Tilfældet, at de foreslaaede Detailbestemmelser bleve fuldstændige. Etan det Medlem understøttede dette Justitsraad Salicaths principale Amendement, idet han bemærkede, at Committeens specielle Jndstillinger meere synes fremkaldte ved en vel retfærdig, men dog egentligen øieblikkelig, Harme over de just i den senere Tid hyppige Kasse mangler, end at beroe paa almindelige Principer. Derhos kunde man, efter hvad den Kongelige Commissarius havde bemærket, vente, at i en følgende Stænderforsamling vilde Udkast til en ny Anordning om Kasse- og Regnskabsvæsenet i Almindelighed blive forelagt til Betænkning, og det var da paa rette Tid at yttre sig om Detailbestemmelserne. Derimod bemærkede Proponenten, at at hvor der petitioneres om en ny Lovgivning, som omhandler almindelige Retsforhold eller Straffebestemmelser, saasom ved den nyligen vedtagne Petition om Tyvslovgivningen, der bør Stænderne vel ei let befatte sig med at gjøre specielle Forslag men naar der er Spørgsmaal om at afhielpe specielle Mangler i Henseende til den hidtil brugte Retsforfølgning eller Administration, som menes væsentligen at skade Landets Tarv, saa vilde Forsamlingen formeentligen forfeile sit Øiemed, hvis den ei benyttede den kostbare Ret, som er den indrømmet ved Frd. 28de Mai 1831 § 5, tilat gjøre de specielle Forslag, hvorved disse Mangler kunne ventes afhjulpne, overladende iøvrigt den nye Lovgivnings Bestemmelser til Regjeringens Udarbeidelse. Af saadan Beskaffenhed maatte Proponenten antage, at Committeens specielle Forslag i 2det og 3die Jndstillingspunkt ere; thi det er vist, at Straffelovene imod utroe Regnskabsbetjente ved udviist Slaphed i denne Forbrydelses Forfølgning have tabt en stor Deel af deres afskrækkende Kraft, at disse Forbrydere navnligen gaae frie for Arrest i mange Aar, et terat den svigagtige Kassemangel er opdagen, at der, efterat de endeligen ere dømte fra Embedet, gives deres Hustruer Understøttelse af Staten, som de nyde Godt af i Fællesskab med dem, at Domstolene nu saa godt som aldrig finde Hjemmel i den bestaaende Lovgivning til at dømme en Oppebørselsbetjent fra sit Embede paa Grund af Efterladenhed, den være nok saa grov, naar ei Svig har fundet Sted, ja at Domstolene endog have antaget, at en Oppebørselsbetjent, som var befunden i svigagtig Kassemangel af flere Tusinde Rbdlr., og som ei havde kunne dække samme i den ei korte Tid, medens Undersøgelsen mod ham vedvarede, men først, da hans Sag skulde indlades til Doms, ved Fleres Understøttelse tilveiebragte. den manglende Sum, kunde afsone sin Brøde med en Mulct af nogle faa Hundrede Rbdlr. At Forsamlingen altsaa gjør specielle Forslag der maae bevirke det Modsatte af disse Resultater, ansaae Proponenten meget tilraadeligt. Committeens Referent tilføiede, at han aldeles maatte modsige, at Committeens Jndstillingspunkter vare fremkaldte ved Hensyn til forbigaaende Omstændigheder; de vare formeentligen støttede paa rigtige Grundsætninger om de omhandlede Forbrydelsers Væsen og Beskaffenhed. Ved Afstemningen blev det foromhandlede Justitsraad Salicaths principale Amendement ei billiget af Forsamlingen, idet der var 64 Stemmer imod og 5 for samme. Justitsraad Salicath havde dernæst fremsat det Subamendement til Committeens 2det Jndstillingspunkt, at der ei, hvad den Kassemangels Størrelse angik, som skulde bevirke Kassebetjentens Arrestering, skulde tages Henyn til, om den kunde antages at grunde sig paa en feilagtig Opsummering eller andre Regnskabsfeil. Det blev i saa Henseende af Flere bemærket, at dette Moment vanskeligen lod sig bedømme paa den Tid, Kasse mangelen blev opdagen, og at det vilde give Anledning til flere Forviklinger. Ved Afstemningen erklærede sig imidlertid 43 Stemmer imod og 26 Stemmer for Amendementet. Et andet Amendement af Justitsraad Salicath, der gik ud paa, at det skulde udtrykkes i Jndstillingen, at Arresten skulde indtræde til hvilkensomhelst Tid Kassemangel af den omhandlede Beskaffenhed forefandtes, blev ei heller billiget, idet 42 Stemmer erklærede sig imod og 27 Stemmer for samme. Forsamlingens Vicepræsident, Etatsraad Hvidt, foreslog et Tillæg til andet Jndstillingspunkt, der gik ud paa, at den omhandlede Arrest maatte bortfalde, naar Regnskabsbetjenten kunde stille ligesaa betryggende Sikkerhed for den Sum, han kunde blive pligtig at tilsvare, som den, der fordres af en Oppebørselsbetjent, førende han tiltræder sit Embede. Etatsraaden erkjendte nemlig vel, at den blotte Caution for Regnskabsbetjentens Tilstedeblivelse ei, som man hidtil havde antaget i Henhold til Kammerretsordningen af 18de Marts 1720 § 14, burde befrie den utroe Regnskabsbetjent for Arrest, men efter Lovens Grundsætning i 1217 og det Forhold, hvori Regnskabs betjenten staaer til Staten, synes Caution for den Sums Betaling, som Kassemangelen i det høieste kan udgjøre, at burde befrie ham for Arrest. Herimod blev af Referenten og Andre i Forsamlingen erindret, at den utroe Regnskabsbetjent var en Forbryder, og at den omhandlede Arrest ei lettere burde undgaaes af ham end af andre Forbrydere. Strenghed i saa Henseende vilde ogsaa virke særdeles til at afskrække fra Utroskab. Den Kongelige Commissarius og Proponenten, der tiltraadte Etatsraad Hvidts Amendement, bemærkede imidlertid, at efter Committeens egen Jndstilling skulde den utroe Regnskabsbetjent, naar Kassemangelen blev betalt, dog alene ansees med Straf af Em hvorved naturligviis forbedsforbrydelse – udsættes, at der ikke med de betroede Midlers uhjemlede Benyttelse er forenet nogen og der var altsaa ei anden Forbrydelse – i Straffens Natur Grund til at holde den Tiltalte arresteret, naar der først var stillet Sikkerhed for hele Mangelens Betaling. Ved Afstemningen blev Committeens 2det Jndstillingspunkt med det af Vicepræsidenten foreslaaede Tillæg, antaget med 64 Stemmer imod 5. Med Hensyn til Committeens tredie Jndstillingspunkt havde Justitsraad Sali cath foreslaaet det Amendement, at man ei skulde udtrykkeligen udhæve, at den Skyldiges Familie skulde være udelukket fra al Understøttelse af Staten, hvilket, om end slig Understøttelse ei burde tilstaaes, maatte ansees som en ordinær Bestemmelse. Den Kongelige Commissarius bemærkede, at en saadan Udelukkelse fra Understøttelse vel ei var en Straf over Familien, men, som af Et af Forsamlingens Medlemmer var bemærket, kun en naturlig Følge af, at Regnskabsbetjenten har forbrudt den Stilling, hvorpaa Kones og Børns Adgang til Pension skulde grunde sig, ligesom det og af samme Medlem var oplyst, at Anordningerne allerede jemle saadan Udelukkelse. Den hertil sigtende Yttring i Committeens Jndstilling maatte imidlertid ansees for at være for almindelig, da Familien, navnligen Børnene, ei burde udelukkes fra den Understøttelse, hvortil deres egne personlige Qvaliteter maaskee ellers vilde give den Adgang, f. Ex. som Studerende. Committeens Referent og Proponenten. erindrede herimod, at der naturligviis her, som og Ordene i Jndstillingen tilkjendegive, kun var Tale om den Understøttelse, som skulde have sin Oprindelse fra Kassebetjentens egen Stilling som Embedsmand, at den alvorlige Strenghed, som den gjeldende Lovgivning alt hjemlede, her var fornøden og at, hvorefter senere Tids Erfaring, haard Familiens Stilling end i det concrete Tilfælde blev, saa var den dog ei værre end den Stilling, hvori enhver Borgers Familie befandt sig, naar den tabte sin Forsørger, og maatte søge Hjelp fra det Offentlige Fattigvæsenet. Forsamlingen antog imidlertid ved Afstemningen, med 38 Stemmer imod 31, at den omtalte Yttring om Familiens Udelukkelse fra Understøttelse ei skulde optaJøvrigt blev Committeens ges i Petitionen. 3die Jndstillingspunkt antaget med overveiende Pluralitet. Med Hensyn til Committeens fjerde Jndstillingspunkt havde Justitsraad Sali cath andraget paa, at Forsamlingen ei burde indlade sig paa at yttre noget om, at Oppebørselsbetjentene burde sikkres et godt Udkomme. Forsamlingen var nemlig ei i Besiddelse af de fornødne Data for at afgjøre, om der var tilstrækkelig Grund i flere Oppebørselsbetjentes altfor ringe Gagering tilat gjøre en saadan bemærkning. Den Kongelige Commissarius fandt ei heller nogen særdeles Anledning til en saadan Yttring da de fleste Oppebørselsbetjente have ret antagelige Vilkaar, men der dog ere adskillige Oppebørsler, der, deels med Hensyn til deres Omfang, deels efter den Tid, de fordre, ikke kunne lønnes saaledes, at Embedsmanden deraf kan siges at have et godt Udkomme; han frygter derhos for, at hiin Yttring vilde give Anledning til idelige Reclamationer og Ansøgninger fra det sidstnævnte Slags Oppebørselsbetjente, som vilde lægge en særdeles Betydning i det Ønske, Provindsialstænderne saaledes maatte udtale. Forsamlingen erklærede sig ogsaa ved Afstemningen med 49 Stemmer imod 20 for, at den omhandlede Yttring burde udgaae. Jøvrigt blev Committeens fjerde i Jndstillingspunkt antaget med 65 Stemmer, imod 4, og blev derhos med 35 imod 34 Stemmer antaget, at der, efter et af Grev Holstein derom gjort Forslag, burde gives Committeens her omhandlede Jndstilling det Tillæg, at Ret til at erholde Regnskaberne reviderede og deciderede inden en vis passende Tid skulde tilsiges ei blot de egentlige Kongelige Oppebørselsbetjente, men og andre Embedsmænd, til hvem offentlige og private Midler skulle betroes efter Anordningerne. Endeligen havde Kammerherre Wegener, stillet det Amendement, at Forsamlingen i den her omhandlede Petition tillige vilde andrage paa, at Regnskabsvæsenet ved de offentlige Oppebørsler maatte simplificeres. Committeens Referent, bemærkede hertil, at dette var et almindeligt Ønske, som Regjeringen vistnok vilde søge at fyldestgjøre, men at det ei syntes at staae i passende Forbindelse med den her tilsigtede Petitions Gjenstand, i samme at optage noget udtrykkeligt Andragende om Regnskabernes Simplification. Den Kongelige Commissarius bemærkede, at man ved For arbeiderne til den nye Kasseanordning ogsaa havde været betænkt paa at simplificere Regnskaberne, forsaavidt det kunde bestaae med Sikkerheden af den nødvendige Control. Kammerherre Wegeners Amendement blev antaget af Forsamlingen med 49 Ja mod 20 Nei.