Ribe Stifts Adresseaviser, 1836-07-19
Udenlandske Efterretninger. Frankerig. Det fortsatte Vidneforhør i Alibeands Sag frembød kun Lidet, som var af Betydenhed. Vidnet Corbiere, Kjøbmand i Perpignan, som var ble den fængslet sammesteds og ført til Paris, forklarede, at han i Mai, forrige Aar, havde, som han udtrykte sig, havt den Ære, at gjøre Alibrands Bekjendtskab. . havde viist ham en Tjeneste derved, at han vedsit forstandige Forhold havde bilagt for ham en Æressag, som ellers vilde have foranlediget en Duel. Senere havde Corbiere sendt A., som dengang var i Barrallona, en Understøttelse af 40 Fr., efterat A. i et Brev havde klaget sin Nød for ham. Siden havde A. tilskrevet ham 2 Breve fra Paris, i hvilke han ligeledes klagede over sin trykkende Stilling; men da C. ik 1 saae sig i Stand til at hjælpe ham, havde han ladet disse Breve ubesvarede. Derpaa havde han modtaget et tredie Brev, hvori A. lod sig forlyde med, at an enten vilde skyde sig selv eller begaae et Attentat mod en ophøiet Person. Dette Brev, saavelsom et fjerde af lignende Jndhold, havde Corbiere viist til 2 anseete Advocater i Perpignan og spurgt, hvad han skulde gjøre; men da disse svarede, at Brevskriveren, var aabenbart forrykt, og at det aldrig var værdt at ægge sig Sligt paa Hjærtet: saa havde han dermed gadet det beroe. De Vidner, som fremtraadte til For Heel for Alibrand, gave hans tidligere Vandel det bedste Vidnesbyrd og anførte flere hæderlige Træk af hans foregaaende Liv, saasom, at han med Livsfare, havde reddet et Fruentimmer fra at drukne, at han i Straf burg var bleven haardt saaret, idet han bestræbte sig for at billægge en Strid mellem Soldater og Brygger karle, og at han var bleven afskediget fra Viinhandler Batisas Tjeneste, fordi han havde nægtet at aflægge et falsk Vidnesbyrd. Det vakte derfor en Deel Uvillie, da Generalprocuratoren, Hr. Martin, Dagen efter i sit Foredrag for Retten kaldte Alibeaud et Menneske, som stedse havde været en Træl af sine lastefulde Tilbøieligheder, som var physisk og moralsk gaaet tilgrunde i Dovenskab og Udsvævelser, og hvis Liv var blevet ham til en Byede og til en Forhandelse. Med Hensyn til Corbiere erklærede Hr. Martin, at han ikke kunde andrage paa hans Afstraffelse, hvorvel hans Forhold, betragtet fra det moralske Synspunct, havde været aldeles uforsvarligt. Forresten glædede Hr. Martin sig over, at Forbryderen ingen Deeltagere havde, og ønskede sig og Retten tillykke med, at Septemderlovene mere og meere vilde gjøre Ende paa Factioner ne, befæste Regjeringen saaledes, at der ikke meere vilde være at tænke paa at ryste den, og forebygge Gjentagelsen af lignende Forbrydelser. Den Anklagedes Defenfor, Hr. Ledru, vilde vel Jntet fremføre til Forsvar for hans Forbrydelse; men han følede sig opfordret til at forsvare hans tidligere Liv mod de Bagvaskelser, som vare fremførte imod det, og i denne Henseende redde hans og tillige hans Families Ære. Efter dernæst at have givet en meget fordeelagtig Skildring, af Alibeauds foregaaende Levnet, endte Hr. Ledru med at anholde om Naade for den 26 aarige Forbryder, idet han tillige yttrede den Mening, at en saadan Høimodighed vilde være det bedste Middel til at afvæbne dem, som mulig endnu kunde nære Anslag mod Kongens Liv. Derefter stod Alibeand rask op og forlangte Tilladelse til at tale. Han fik den og begyndte med en stærk Stemme, men var ikke kommen langt ind i sin Tale, førend det blev ham forbudet at fortsætte den. Da han nemlig begyndte at fortælle, hvorledes det havde været hans Hensigt at redde Frankerig, ved at fælde den eneste Mand, som var Landets Lykke i Veien; hvorledes han havde større Ret til at fælde Ludvig Philip, end Brutus, som dog ved sin Gierning vandt Samtids og Eftertids Priis, havde havt til at fælde Cæsar, og hvorledes Kongemord var den eneste Ret, som man med Virkning kunde bringe i Anvendelse mod raa Magt, saa bød Præsidenten ham at tie. Efterat dernæst Hr. Martin havde repliceret mod Hr. Ledru, i hvis Foredrag han vilde finde et maskeret Forsvar for Kongemord, saa vendte Præsidenten sig atter til Alibeand og tillod ham at fremføre, hvad han mulig endnu kunde have at sige til sit Forsvar; men da A. begyndte at tale i samme Tone, som før, maatte han igien tie, og da hans Forsvarer erklærede ikke at have Mere at sige, saa traadte Retten ind i Raadslagnings Værelset. Efter omtrent 2 Timers Forløb kom Retten tilbage, og Hr. Pasquier oplæste da, 1 den Anklagedes Fraværelse, Dommen, som lød paa, at Louis Alibeand skulde lide Fadermorderes Straf, og til den Ende, i Skjorte, med bare Fødder og sort Slør, om Hovedet, føres til Skaffettet, og opstilles der, medens Dommen oplæstes for Folket, og derefter strax henrettes.