Berlingske Tidende, 1813-12-24
Dersom Underhandlingerne ikke meget tidlig toge en Vending, der med Tilforladelighed bebudede et ønskeligt Resultat, kunde de ikke vare længere end til 10de August. Til denne Termin var Vaabenstilstanden, forlænget ved østerrigsk Megling. Magternes politiske og militaire Stilling, Armeernes Forfatning og Fornødenheder, de Landes Tilstand som de havde besat, de allierede Souverainers længselsfulde Ønske om at see Ende paa en piinlig Uvished, tillede ingen videre Forlængelse. Keiser Napoleon var bekiendt med alle disse Omstændigheder. Han vidste, at Underhandlingernes Varighed nødvendig skulde rette sig efter Vaabenstilstandens. Desuden kunde Keiser Napoleon ikke le dølge for sig selv, hvormeget en lykkelig Afkortning og et glædeligt Udfald af de forestaaende Forretninger afhang af hans Beslutninger. Med sand Kummer maatte derfor Hs. Majestæt Keiseren erfare, at der fra fransk Side ikke alene intet alvorligt Skridt skete til det store Værks Fremskynden, men meget mere brugtes en saadan Fremgangs maade, som om man bestemt havde ifinde at forhøle Underhandlingerne og tilintetgiøre deres gunstige Udfald. En fransk Minister befandt sig vel paa Congresstedet, men dog uden Ordre at foretage noget inden den første Befuldmægtigede ankom. Denne første befuldmægtigedes Komme ventedes forgieves fra den ene Dag til den anden. Først den 21de Juli erfarede man, at en ved Affattelsen af Vaabenstilstands forlængelsen mellem de franske og russisk preussiske Commissairer forefalden Misforstaaelse, en hindring af meget underordnet Betydning, som ingen Jndflydelse kunde have paa Fredscongressen, og som ved østerrigsk Megling meget let og hastig kunde have været hævet, skulde oplyse og retfærdiggiøre hiin sælsomme Forsinkelse. Da ogsaa dette Paaskud var ryddet af Veien, ankom endelig den første franske Befuldmægtigede til Prag den 28de Juli, sexten Dage efter den til Congressens Begyndelse fastsatte Termin. Strax i de første Dage efter denne Ministers Ankomst blev det neppe nogen Tvivl mere tilbage og Congressens Skjebne. Den Form, hvori Fuldmagterne skulde overgives og de giensidige Erklæringer indledes, en Punkt, hvorom der allerede tilforn var talt paa alle Sider, blev Gienstand for en Discussion, ved hvilken alle den meglende Ministers Bestræbelser strandede. Den aabenbare Utilstrækkelighed af de franske Befuldmægtigedes Jnstructioner foraarsagede et Ophold af flere Dage. Jkke før den 6te August overrakte disse Befuldmægtigede en ny Erklæring, hvorved den paagieldende Vanskelighed med Hensyn til Formen ikke blev hævet, Underhandlingen ikke bragt sit væsentlige Formaal et eneste Skridt nærmere. Under en forgieves Notevexling over hiint foreløbige Spørgsmaal naaede man den 10de August. De russiske og preussiske Befuldmægtigede kunde ikke overskride denne Termin; Congressen var endt, og den Beslutning Østerrig havde at fatte var allerede afgjort ved Gangen af denne Congres, ved den nu ganske klare Overbeviisning og Fredens Umuelighed, ved den for længe siden ikke meere tvivlsomme Standpunkt, hvorfra Hs. Majestæt betragtede det store Stridspørgsmaal, ved de Allieredes Grundsætninger og Hensigter, som Keiseren erkiendte for sine, og endelig ved de bestemteste tidligere Erklæringer, som ikke lode nogen Misforstaaelse tilbage. Jkke uden dyb Bedrøvelse, og alene trøstet ved den Bevidsthed, at ethvert Middel til at undgaae Krigen er bleven nyttet, seer Keiseren, sig tvungen til dette Skridt. I tre Aar har Hs. Majestæt med utrættet Standhaftighed, ved milde og forsonende Midler stræbt at lægge Grundvold til Mueligheden af en for Østerrig og for Europa fast og varig Fred. Disse Bestræbelser ere tilintetgjorte, intet Hielpemiddel, ingen Tilflugt er nu mere tilovers end at gribe til Vaaben. Keiseren giør det uden personlig Forbittrelse, af smertelig Nødvendighed, at imodstaaelig bydende Pligt, af Grunde, som enhver tro Borger i hans Stat, som Verden, som Keiser Napoleon selv i en Roligheds og Retfærdigheds Time, vil erkiende og billige. I enhver Østerrigers, i en hver Europæers Hierte, under hvis Herredømme han end lever, et Retfærdiggiørelsen af denne Krig skrevet med saa store og læselige Træk, at ingen Kunst behøves at tages til Hielp forat giøre den gieldende. Nationen og Armeen ville giøre deres. Et formedelst fælleds Nød og for fælleds Jnteresse stiftet Forbund med alle for deres Uafhængighed væbnede Magter vil give vore Anstrængelser deres fulde Vægt. Udfaldet vil, med Himlens Bistand, opfylde alle Rolighedens og Fredens Venners retfærdige Forventninger! (Som en Følge af Postgangens Standsning havde man i nogen Tid ikkun faa og afbrudt: Efterretninger om Krigsbegivenhederne udenfor Fædrenelandet. Det vil derfor være Læserne behageligt her at meddeles et Udtog af de vigtigste Tildragelser fra denne Mellemtid, som ikke før ere komne til almeen Kundskab.)