Aalborg Stiftstidende, 1833-04-29
Londoner Bladet Globe and Traveler indeholde nogle Yttringer om de tyrkiske Anliggender, som synes betydningsfulde, saafremt dette Blad endnu har nogen officiel Karak teer. Det tyrkiske Rige er øiensynligen kommen til den sidste Sygdomsgrad, som i Almindelighed bringer de østerlandske Stater i Graven. Det er protegeret, Længe var Tyrkernes Magt en Skræk for det vestlige Europa, og nu synes vi forskrækkede over dets Svaghed. - Man mener, at vi ikke have spillet en virksom Rolle nok i de diplommatiske Operationer, som skulle understøtte Sultanens Trone, eller forhindre Russerne fra at understøtte den. Hvorledes end vore Diplomater have baaret sig af, saa ville vi dog ugjerne see, at England indlod sig paa Underhandlinger, for at hindre det tyrkiske Riges Fald. Det er indlysende, at der er ingen Livskraft i Massen, og Diplomatiken kan ikke give den den. Sultanen har gjort alle de Anstrængelser, som man kunde vente af en tyrkisk Reformator, for at regene, rere Riget; det er ikke lykkedes ham. Den græske Revolution, sandsynligviis ogsaa Russernes Invasion og, meres end alt det øvrige, Massens Jnertie (Træghed, Ligegyldighed) har gjort alle Anstrængelser unyttige. Men det være nu rigtigt eller ei, at gjøre Anstrængelser, for at understøtte Tyrkiet, saa er det vist, at England langt fra ikke har saa stor Jnteresse deri, som Østerrig og maaskee Frankrig, og at intet er mere skikket til at opflamme en unyttig Krig, end at sætte sig i Spidsen for Negociationer, hvori andre Magter, der vel ere istand til at forsvare sig, have meere Interesse end vi. Vi ere derfor meget veltilfredse ved at see, at England ikke har aabnet Underhandlinger om Tyrkiets Skjæbne. Vi maa være sparsomme med disse diplomatiske Jnterventioner, ikke allene for vor egen Skyld, thi vi have sæt, at det er lettere at begynde, end at ende en Jnterven ution, men ogsaa for den Magts Skyld, der ifølge deraf kunde vente virksom Hielp, den vi kun bør yde efter modent Overlæg. Med Hensyn paa dette Riges Stilling, der vist ser lærerig og advarende, siger Ægypteren Sakakini i sit nylig udgivne Skrift: Jbrahim har samme Ret, som fordum Sultanerne, til at falde ind i Ægypten og de Lande, som ligge imellem Euphrat og Donau. Hans Fordringer have samme Grund, som den, der hævede det engelske og franske Dynastie paa Tronen - Nationalvillien. De europæiske Magter, som ville fjerne Ruslands Jntervention, ere traadte imellem Jbrahim, der har Massen af Folket for sig, og Mahmud, der kun har Hoffet og Divanet paa sin Side. Det er aabenbar kommet saavidt med ham, at han kun kan herske under Ruslands Patronat; hans Sømagt er utjenstdygtig, hans Hær er uden Anførere, fordærvet og ei igjen at oprette. Omgivet af uvidende og fordærvede Raadgivere, uden duelige Mænd ved Siden af sig, til Priis for Daddel og Had, ængstet af Oprør, udtømt ved Tributer, som han maa yde de Store i Staten, bliver der ingen Udsigter meere for ham. Levningen af hans Magt, ja maaskee hans Liv kan ende i det første Opløb, og man kan ei indestaae for nogen af dem. Hvor god end Magternes Villie er, saa bli over det dem dog ikke muligt, paa eengang at redde Sultanen og Riget; det er ikke mere Tid. Paalagde man og her den seierrige Pascha en Overvundens Betingelser, saa vilde man dog derved hverken fremme Retfærdighed eller Tingenes Bestaaen. I det 19de Aarhundrede kan man ikke grunde et Overherredømme. Lehnspligten forudsætter desuden Beskyttelse; men det er Ægypten, som har beskyttet og forsvaret Porten. Grændseløs urimeligt vilde det være, at Kraften skulde betale Svagheden Tribut, at det friske Liv skulde bøie sig for det gamle hendøende. Tyrkiet er virkelige Ruslands Vasal, det kan ikke selv have Vasaller under sig, og Ægypten, meere emanciperet ved Aanden, end ved Seiren, maa blive uafhængig. Desuden, hvilken Fordeel kunne den civiliserede Nationer have af, at opretholde dette Overherredømme, Handelens Fordele er her ogsaa Menneskehedens. Man indbilder sig urigtigen, at de barbariske Folks Sorgløshed kommer de civiliseredes Virksomhed tilgode. Fattige og Slaver ere jammerlige Fortærere og betale slet, hvad de bruge. Frankrig og England maa understøtte Ægypten. - Fra Kalisch skrives under 2den De. Der er stor Bevæligelse i den russiske Armee, flere Jnfanteri Regimenter ere fra Egnen af Varschau brudte op til Petrikou. Jfølge Rygte skulle nogle Hobe streife lige til dette Sted, og have begaaet flere Excesser; de skulle anføres af Militairchefer. Ogsaa i Egnen af Zamose skal der have fundet Uordener, Sted, som dog igjen ere dæmpede.