Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1774-06-17
Fortsættelse af No. 23. En Oversettelse af Dusches Moralske Breve. Austerus til Eucharius. Rachl see, hvor elændig, hvor nedrig den hungrige Hykker, kryder omkrin en stor Nars Bord med hans Hund, og af Støbet og Skarnet opsamler de Bid denne tilkaster ham, saa tidt han hyler See hvor han mættes ved Daarlighed af denne Afgud, hvis Hænder. han skikker. Hvorledes han for Penge, Ære og Navne, som han er sælger 500 kand uddeele, og hvorledes den ene Daare bedrager den anden, den som giver og den som modtager, Eller kastet Øye i de Mægtiges Kammere. Det Forfængelighed haver indsluget af det egennyttige Hyklerie, det alt, og endnu forøget med noget af dens eget, det udøser Menneske Frygt, der igien for Magten. Der igientage de store for Fyrsterne den Roes, som Egennytve og flyder indtil Fyrstens Hierte. tighed gad dem. Hykleriets Gift begynder at undflye fra den nederste Sla Trang driver Handelen med Roes; den almindeligste og fordeelagtigste Handel. Spørg ikke, naar bliver u fortiente og skammelige, som i en klog Verden vilde komme til at slitte Støvet, til Mænd af Anseelse og Rang Hoveder over bedre Mennesker, og Herskere over deres Herrer, Svaret, er læt. Naar Daarer bliver Guder! Naar vi ere tørstige, saa er alt Vand født, det maae flyde af hvilken Kilde det vil. Hundagtig Tørst og Forfængelighed opslikker Slavernes Spyt, og opskuger Pøbelens Roes. Hvoe bekymret sig om enten Rosen er falsk eller sænd, Giveren eller den, som annammer den Begge ere tilfreds med hinanden. Skulde jeg Eucharius! indmænge mig i denne nederdrægtige Haab, og ofte de Mægtige Virak, som Ægypterne Krokodilerne, paa det de ey skal opsluge mig; eller at de, som en Naade skal slenge mig i Ansigtet det, som de ere skyldige til at give mig, De have deelet sig i mit Gode, de have nedstødt mig fra Beqvemmeligheders Eiendom til Mangel, røbet mit Fædderne Gods, plyndret mit Huus; Maae itte Retfærdighed tvinge den til at give mig alt dette Rød tilbage, og skulde jeg først blive en Hykler for at faae tilbage hvad som hører mig selv til Hvilken Sandhed kan jeg sige dem, som ey skulde fortørne? Eller skal jeg sige Logn for dem; Kan jeg sige til Carintes, denne Stadens almindelige Røber, over hvilken rinde Enkers og Faderløses Taarer; Som har bygget sig et Pallads af mange Redeliges nedbrudte Hytter; Som skulde arbeyde i Festningerne, om han ey selv var Dommer. Siig, kan jeg sige til ham, han er en Menneske-Ven, en Uskyldigheds Beskiærmer, de Undertrykkedes Tilflugt, Eller skal jeg nedkaste mig for Paris, denne sin bedragne Herres Ovindagtige Yndling. og tilgræde mig Raade og Beskyttelse. af en Elændig, som uden Sambittighed fylder sit Bæger med de Undertrykredes Taarer, ney jeg vil intet, som den strengeste Retfærdighed ey skulde give, heller vil jeg omkomme i Mangel, end begaae en saadan Nederdrægtighed. Du beklager mig, siger du, da dumishaaber, at jeg nogensinde skal giøre den Lykke, som jeg fortiener, og da jeg ey vil følge dit Raad. Hvilket Raad, Eucharius, Veed du at give mig et Raad, som kand bestaae med Dyden og med en redelig Mands Caracteere, saa vær forsikkret at jeg begiærlig vil modtage det. Men begiær af mig intet uanstændigt Hyklerie. Du maae kalde det Menneske=Kierlighed, Artighed, Føyelighed eller Sæder, saa giør Navnet hos mig ingen Forandring, naar det i Grunden er Hyklerie og Løgn. Jeg forstaaer ey den polerede Verden og Hoffernes Sprog. Jeg bliver ved de enfoldige, og rette Navne, som jeg fra Barndommen af har hørt af min redelige Faders Mund. Pøbel, kalder jeg Pøbel, og Bedragere, Bedragere. Naar en Nerres beriger sig af heele Provintsers Rob, saa er jeg ey poleret eller artig nok til at kunde sige ham: Han er de Trængendes Fader, og de Undertrykkedes Skyts=Gud.