Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-11-15
J det tilstødende Gemak opholde de Keiserlige Pager sig, der ere klædte i Nødt med Sølvtresser. Lidt bedre hen er Kammerherrernes Sal. Man kjender de to tjenstgiørende paa den fra deres Skulder nedhængende Guldkugle og paa den Nøgle, de holde i Haanden. Cabinettet bag denne Sal er meget ligefrem møbleret, men ganske indlagt med udenlandsk Træ. Store Gardiner af grønt Silketøi afholde Solen. Dette er Keiserens Værelse. - Hans Majestæt har sædvanligen Haanden støttet paa et Mahognitræesbord. Monarken er bleg og mager. Hans Ansigt er meget langt og indfaldent. Dets Udtryk er meget godlidende og velvilligt, blandet med et let Anstrøg af Munterhed og Mildhed. Han blinker med Øinene og Laagene bedække ofte Øjestenen ganske. Keiser Franz besidder i høi Grad Udholdenhedens Uforfærdethed og Taalmodighedens Fasthed. Han har stridt den meest haardnakkede Kamp mod Frankrig og viist der, den faste Modstandskraft, som hverken Nederlag eller Forræderie kunne ryste. Han har, uden at rokke, seet Ruslands Frafald, sine Generalers Ustadighed, hvorved han allene, efter Slagene ved Ulm og Marengo, blev udsat for Napoleons Vrede. Hans utrolige Koldsindighed har ikke et Øieblik forladt ham; man mærker ikke mindste Forandring i hans Manerer, hans Vaner, hans Sysler, hans sædvanlige Adspredelser. Var et Slag tabt, en Armee tagen til Fange, saa sagde Keiseren til sin Minister, vi maa have en anden. - Under Keiser Frans's Sammenkomst med Napoleon i Dresden, gjorde denne ham det Forslag, at maaeskifte Polen mod Schlesien. Den østerrigske Keiser kaldte paa sin Minister, Metternich, der befandt sig i næste Værelse. Man betragtede Gienstanden fra alle Synspunkter, uden at det kom til noget Afgjørende. Omsider tabte Napoleon, Taalmodigheden, og forlangte en bestemt Erklæring. Derpaa henvendte Keiseren sig til sin Minister og sagde: "Nei, Metternich, nei, Jeg behøver Schlesien ikke, og jeg vil ikke give ham Polen. Siig ham, at alt det mishager mig. Han giver os i Dag Schlesien, for igjen at fratage os det i Morgen. Saaledes behandlede han Kongen, af Preussen. Han har jo heller ikke holdt sit Ord, at tilbagegive os, efter Løfte Triest og de øvrige Pladser. - Hvad siger han," spurgte Napoleon, som ikke forstod et Ord af alt dette. O, svarede Ministeren, henvendende sig til ham med et dybt Buk, intet uden de oprigtigste Forsikkringer om en fast hengivenhed for Deres Keiserlige Majestæt." - Erkehertug Rainer, Vicekongen i Jtalien, er den Prinds af Keiser Frans's Familie, som han holder meest af. Erkehertug Carl er for alvorlig, Johan for lærd, Palatinen for rask. Keiserinden har ingen synderlig Indflydelse, uagtet hendes høie Gemal elsker hende meget. – Hvad Sædvanerne i det Keiserlige Huusvæsen angaaer, da vil den strængeste Philosoph ikke have noget at udsætte derpaa. Der hersker i det patriarchalsk Jern hed, et Mønster for Regelmæssighed og urokkelig Velanstændighed. Der gives faa Qvæker familier, der ere nøiagtigere og arbeidsommere. Kl. 6 staaer Keiseren op. Kl. 7 tager han Frokost. Cabinetsarbeiderne og de offentlige Audiencer vare til Kl. 1. Kl. 2 tager han en Promenade til Hest, snart med Keiserinden, snanmed Overkæmmerer, Greve v. Wobna, snart med Friherre v. Ruthherd, Hs. Majestæts Adjutant. Bestemt Kl. 4 er Middagspiisning. Den bestaaer af fem Retter og Deserten. Keiseren drikker kun Vand og et lille Spidsglas Tokaier. Efter Taffelet besøger han sine Planter i Paradishaugen og sine Duer, som han holder meget af. Kl. 9 drikkes Caffe i den ny Keiserlige Pavillon. Keiserinden har udtrykkeligen forbeholdt sig denne Forretning. Hun er derved klædt som en ganske sædvanlig Borgerkone. Derefter komme de Terzetti, i hvilke Erkehertugen lader sig høre, og stundom ogsaa Keiseren selv spiller paa Violin, som han behandler med temmelig Færdighed. Dette er een af de mægtigste europæiske Monarkers rolige og jevne Levemaade. Frivolitet og Galanterie ere paa det Strængeste fordømte fra Hoffet. Hvert Lem af den Keiserlige Familie sysselsætter sig med en mekanisk Konst.