Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1840-09-22
Jndenlandske Efterretninger. Vi have i en foregaaende Artikel (see No. 106) viist, at der kun er liden eller ingen Sandsynlighed for, at der fra den Slesvigske Stænderforsamling vil udgaae noget Andragende om en Forening med de to danske. Førend vi nu gaae over til at undersøge Spørgsmaalet om en Forening af begge Hertugdømmernes Stænderforsamlinger, ville vi lidt nærmere betragte Forholdene derovre. Det var Lornsen, der først stødte i Trompeten om en slesvig-holsteensk Stat. *) Hans Been hvile nu i fremmed Land, og Fred være med den ulykkelige Mands Støv, men ihvorvel vi af Hjertet ønske ham dette, finde vi dog ingen Grund til, som man i nogle af vore Blade har gjort, at reise ham Ære Vi ville ikke hermed sige, at det var ham, der undfangede Vi ville ikke hermed sige, at det var ham, der undfangede Jdeen; den var kommen til Verden for, og kan egentlig dateres fra 1814 eller 1815, men det var dog ham, der først ret rørte Allarmtrommen. minder i Danmark. Om vi fik Stænder eller ikke var sandelig ham den ligegyldigste Sag af Verden; hans lille Piece og Forfatningspørgsmaalet vidner paa flere Steder og personligt Had mod Danmark, og hvad Jndholdet angaaer, vil den aldrig kunne udholde en nøiere Drøftelse; den er fuld af los henkastede Paastande, umodne Projecter, og det var kun Tidens Stemning, der gjorde dens Lykke. Den blev efterfulgt af en Deel Piecer, for største Deelen i lignende Aand, og alle fra Hertugdømmerne. Her i Danmark iagttog man, paa enkelte, rettere nok, een eneste Artikel i Kjøbenhavnsposten og en yderst moderat Afhandling i Maanedsskrift for Literatur nær, fuldkommen Tanshed om dette Anliggende. Man kjendte det ikke, man interesserede sig ikke for det, og der skal overhovedet lang Tid og nærgaaende Beskyldninger for at bringe den indolente danske Characteer i Bevægelse. Endelig fandt man dog nok, at det gik for vidt, og at det var paa Tiden, at lade vore kjære men noget hoffærdige slesvig-holsteenske Brødre vide, at der kan gjøres adskillige grundede Jndvendinger mod deres høirøstede Paastande. Omtrent fra Aaret 1838 af begyndte der at reise sig en stærk Opposition mod dem her i Danmark, og da den danske Sag paa samme Tid fik sit eget Organ i Hertugdømmet Slesvig, i Bladet Dannevirke, hvis Redacteur, Hr. Koch, med ufortrøden Jver og uegennyttig Opoffrelse har kæmpet for den, saa begyndte Slesvigholsteenerne at tabe meere og meere Terrain. Man erkjendte nu paa mange Steder, at Jdeen om en slesvigholsteensk Stat er urealisable, og at den blinde Higen derefter netop fjernede Holstenerne fra at opnaae hvad der er deres høieste Ønske, Skattebevillingsret og særskilt Finantsbestyrelse, og denne Anskuelse har i den senere Tid faaet et bestemt Organ i Kieler Correspondenzblatt. Paa den anden Side var den hidtil slumrende Nationalitet vakt hos Slesvigerne, og Mange begyndte nu at indsee, hvad der ikke hidtil var faldet dem ind, at de dog i Grunden ikke vare Holstenere, som de hidtil have kaldt sig, men danske af Sprog og Herkomst, skjøndt de rigtignok forresten helst ønskede sig fritagne for adskillige danske Rariteter. For Tiden kan man derfor sige, at der er tre Partier i Hertugdømmerne: det holsteenske, der anseer det for rigtigst at overlade Slesvigerne til sig selv og kun at arbeide for holsteenske Jnteresser; det slesvig-holsteenske Parti, der vil have en Forening af begge Hertugdømmer, og, om mulig, deres Løsrivelse fra Danmark, og endelig det slesvigske, der vel nærmer sig Danmark, men dog helst ønsker at beholde sine egne Love, sin egen Forfatning o. s. v. Hvilket af disse to Partier, – thi om det holsteenske kan der naturligviis ikke være Talen i Hertugdømmet Slesvig, - der vil gjøre sig gjeldende i den forestaaende Slesvigske Stænderforsamling, turde ikke være vanskeligt at forudsige. Det er endnu de samme Mænd, som bleve valgte for 6 Aar siden, de have næsten Alle udtalt bestemt slesvig-holsteenske Anskuelser, og dette Parti, skjøndt vel noget svækket, tør endnu ansees for det stærkeste i de høiere Stænder og i Byerne. Man kan altsaa med temmelig Vished antage, at den Slesvigske Stænderforsamling vil, ligesom den holsteenske allerede har gjort, andrage paa en Forening af Hertugdømmernes to Stænderforsamlinger. Hvorvidt de nu kunne vente at faae dette Ønske opfyldt, og hvorvidt Regjeringen bør indlade sig derpaa, ville vi gjøre til Gjenstand for en følgende Betragtning. (Meddeelt.)