Viborger Samler, 1823-12-27
Man har i sidste Altonaer Merkur Nr. 202, en Yttring af Hr. J. C. H. Schlüter i Lauenburg. angl. Forbedringen af det danske Smør. Hans Formening (som vel og Fleres) er: at det danske Smør er af mindre Godhed i Handel: 1) fordi man ikke salter det med Lyneborger Salt, men med Søesalt, eller grov Salt som meddelet Smørret en Beeskhed. 2) Fordi Fjerdingerne ikke ere justerede og Kjøberne altsaa ofte have en alt for stor Thara paa dem - Han mener, og tilbyder selv at ville ved den Hannoverske Regjering bevirke: at Lyneborger Saltet blev solgt i Danmark til samme Priis, som i Lauenburg og Omegnen - Træerne foreslaaer han at gjøre tyndere, saa at der ikke tabdes ved Vægten og, anmoder for vedkommende Gods eieres og Sælgeres Bedste, alle Avisudgivere om, at kundgjøre dette. (Da det høilig er at ønske at ethvert Landsprodukt, især en for Landmanden saa vigtig i de danske Provindser, maatte fuldkommen gjøres som Handelsvahre, saa meget muligt; saa bør man haabe Vedkommende ville tage Hensyn herpaa, især da en stor Deel Smør aarlig ved slet Behandling, fordærves og gaae til Sæbesyderierne. Om Jordens indvendige Varme, læses et mærkeligt Stykke i den Vestliælandske Avis No. 101 dette Aar. Allerede 1783 opdagede den berømte Mineralog Oberberghauptmand Tre bra, efter i 2 Aar at have hensat Thermometre paa saadanne Stæder, hvor Fakler og andre Jldmaterier ingen Jndflydelse kunne have paa dem "At jo dybere man kommer ned i Jorden, jo varmere bliver det, omtrent en Grad for hver Dybde af 150 Fod. Skulde Varmen tiltage i fortsat Forhold jo dybere man kommer ned, ville Jernet kunne smelte ved en Dybde af 60 Mile og, da dette dog kun var en sextende Deel fra Overfladen til Middelpunktet af Jorden, maatte Heden der være overordentlig - Rimeligviis udleder han og Andre derfra Grunden til de underjordiske Bevægelser ved Jordbrand, Jordrystelse og Jldspruden. Senere har en Naturkyndig Hr. Fox, fundet det Samme, ved at gjøre Forsøg med Thermometret i Metalgruberne og Steenkulsgruberne. Efterat de nyere Naturkyndige have forkastet den gamle Mening om en bestandig Jld masse i Jordens Middelpunkt, kan man vel ikke forklare denne Varme timeligere, end at Jorden liig den dyriske Natur, til forskjellige Tidspunkter udvikler den i dets Jndre eiendommelige Varme, der maae ansees som Grundstaffet til alle Skabningens Fremgang til Fuldkommengjørelse og altsaa være nedlagt i den sandsesløse Natur af et høiere Væsen -At denne Varme engang kunne tiltage i den Grad, at den forstyrrede Jordens Ydre og gjorde den for Mennesker ubeboelig, er en ikke forkastelig Mening, især naar man seer hen til Virkningerne paa enkelte Stæder af Jordskjælv og ildsprudende Bjerge - Fordem som ønske, at kjende noget til en ny Mening, om Jordens Udviklingsevne, kan læses den welmatske Hofbyginspecteur Kirckners Bog om "Das Alter der Erde" (Om Jordens Alder) udgivet 1819- Han antager at Jorden, som følge af sin Udviklingsevne har gjennemgaaet 6 Tidsrum - J de 3 første Perioder har Vandets Formindskelse frembrag. Bjerge, dannet tørt Land; men dog kun indeholdt Søedyt af Dyreriget; først i 4de Periode antager han Mennesker at være bleven til - Nogle tænke sig herved det Tidsrum før Adam blev til, i 5te Tidsrum har Vandet hævet sig og dannet de nyere Florsbjerge. I den 6te eller sidste Periode (efter Syndfloden, eller for 4150 Aar siden, gav Vandets Formindskelse Jorden sin nærværende Form. Man kan af alle disse Theorier sintte sig Jordens store Alder, En Baversk Naturkyndig, Martius har dybt inde i Brasilien fundet, at der gives Planer, som ganske ligne den undergaaede Jorts Plantetter - Man skulle heraf kunde falde til den Mening, at denne Verdensdeel ikke ved Vandflod havde undergaaet saadan Forvandling, som den øvrige Jord. (Det synes imidlertid at være vist at Mineralerne ved den indvendige Jordvarme bringes til Fuldkommenhed; ligesom denne at hos phæriske Luft forenet med Varme er betingelsen for alle Dyes og Planters Udvikling og Fuldkommengjørelse)