Politivennen, 1799-01-01
Portoskæser i Kjøbenhavn. Naar man i Danmark kaster et Øje paa Landevejene og paa de Vogne, hvormed de befares, skulde man næsten troe, at Folket bestod af bare Kæmper, af bare haardføre eller i det ringeste friske Personer, saalidet er der førget for, at de der ere syge eller gamle magelig kunde komme fra Sted til Sted. Udsatte for Regn og Storm, Kulde og Solhede rejser man af; forskumplede, ømme i Sædet, med forrevne Klæder og forgnavet Fodtøj, stiger man ned, og takker Gud for fuldendt Rejse. Følgerne ere, at den Gamle, den Svage slet ikke rejser, og hvor ubehagelig en Følge er ikke denne, hvor mangt et kjært Familiemøde er ikke derved tilintetgjort, hvor mangt et vigtigt Anliggende, ofte af største Indflydelse paa hele Familiers Vel, bliver ikke herved forsinket, opsat og tilsidst uoprettelig forsømt! Men nu den Syge! ja han maae kjønt blive hjemme; kunde han end, ved at forflytte sig nogle Mile, sikkre sig en dulig Læges daglige Hielp, en elsket Hustrues hulde Pleje, det hielper ikke! han maae dog heller langsomt døe hvor han er, enderadbrækkes paa en kongelig agende Post! Han maae vide, at han ikke som i England eller Frankrig kan age i magelige, fjærhængte, vel udforede Kareter, at han ikke er i Holland, hvor han i en pilsnar Trækskøjte befinder sig under Tag og lige saa uskumplet som i sin Seng, han maae vide han er i det gode gamle nøjsomme Danmark, hvor man endnu somheist, med hellig Ærefrygt, vandrer i de Træsko man arvede efter sl. Kong Dans Hustrælle, hvor mange vilde raabe Mirakel, hvis man kunde komme saa vidt, at kjøre fra den ene af vore forfaldne møddingsrige Flekker til den anden i saadanne Hønsehuse, som man beundrer hos vore sydlige Naboer, at sige: vo sich das Postvesen besonders gebessert hat, og hvor de gyldne Ord 9esin lente det er udlagt gaae fremmed Sneglefart, er Løsenet i tusinde Munde hvergang det slygge Ord Grundforbedring lader sig høre. Indsenderen vil ikke forstaaes som den, der her skulde have talt mod vort Postamt. Da han ikke kjænder Kassens Tilstand, og altsaa ikke kan vide om en total Forandring med Postvognene var mulig, da endog Postamtet ved de to anskaffede Diligeneer i det ringeste har tilsigtet en Forbedring, og da hine Anstalter i Engelland, Frankrig og Hol land ere privale Interressenteres Verk, saa vilde slig Udtydning være falsk. Han har allene ment Na;ionens med Beskedenheds og Nøjsomheds Kappe maskerede Livløshed. Hidtil har jeg kun talt om Rejser fra Stad til Stad, men mon den Syge er bedre faren i Kjøbenhavn selv? ja, i Karet kan han sidde mageligt, men kan Kareten alletider haves i saadan Il, som det er nødvendigt, naar blot en Times tidligere Ankomst paa Hospitalet vilde have reddet det Liv, der nu inden en Karet midt om Naten kan blive forespendt og komme til det bestemte Sted er uigjenkaldeligen tabt. Og er der ille en Mængde Tilsælde, hvor selv en Karets Bevægelser ere den Syge for voldsomme, og seer man ikke derfor ved grider kshospital baade liggende og oprette Portofkæser anskaffede og med Nytte brugte? Dersom der ved Raadstuen, ved Borgerhovedvagten og flere passende Steder kunde være godt indrettede og i Beredskab staaende Portoskæser, saa at disse inden et halvt Korteer og hurtigere kunde komme, dersom Ingen kan mere skatte det Danske Folks mange gode Egenskaber end han, men derfor bør en god Patriot ikke være blind eller ligegyldig imod de mindre gode. derved mange Smerter kunde forebygges, mangen kjæe Persons Sygdom lindres, mangen elsket Mages, mangt med Længsel forventet Barns Liv frelstes; skulde vi da ikke have varmt Hjerte nok til at skaffe os denne saa lidet bekostelige Sikkerhedsanstalt? P ai vil dog ikke spørge: hvo skulde pære Portører? Thi vilde man vel troe Soldaten Hanæret ved at laane et menneskekjærligt Haandsræk? Den veltænkende Kriger vil ikke troe det, han vil ønske at han i Fredens Tid altid havde saa hædrende Forretninger, som denne. Den erfarne Læge, der angav Indsenderen denne Idee, og overtydede ham om dens Gavnlighed, ved at nævne flere Individer, dem Savnet af slig en Anstalt havde kostet Livet, modtage her min Tak, og gid han snart opleve at see sit menneskekjerlige Forslag virkeliggjort. K. H. Seidelin.