Viborger Samler, 1841-11-30
Det i f. Nr. omtalte Jnserat, som Hr. A. Formann til Dronninglund har ladet indrykke i Aalb. Av.,er saalydende: "Jeg maae fuldkommen tiltræde, hvad Hr. Forpagter Bøgtild i Aalb. Av. Nr. 224 har anført om den svækkede Tilstand, hvori Eiendomssikkerheden i Dronninglund Herred befinder sig. Der er saaledes ikke faa Exempler paa, at deele Huse i 3 a 4 Nætter ere aldeles nedrevne og bortstiaalne. Ja Tyvenes Uforskammenhed er endog gaaet saavidt, at de have stiaalet Huset over Liget af en død Fæster, saa at Konen maatte flygte derfra og overlade Liget til de ubekiendte Gjæster. Et andet Tilfælde kan ogsaa anføres, hvor den halve Deel af et Huus blev bortranet medens den anden halve Deel beboedes af et gammelt Fattiglem. Avlsredskaber tør man aldrig tænke paa at lade forblive paa Marken Natten over, da man ikke alene ikke er sikker paa at have dem i Behold næste Morgen, men man kan endog være temmelig viis paa, at de enten ere aldeles forsvundne eller idet mindste plyndrede for Alt, hvad derfra kan løsnes af Jern, eller ituskaarne og tildeels bortførte. Ja med faa Ord, der er intet, enten Levende eller Dødt, som er nogenledes let at bevare i Tyvenes Huler, som staaer sikkert for Tyvehaand, auden i Huus og under Laas, og saa gjælder det endda om stærke Huse og stærke Laase. – Jeg maa derfor paa Jurisdictionens og egne Vegne gjentage det nu oftere udtalte Ønske, at der fra Regjeringens Side maae blive truffet saa kraftige Forholdsregler imod hiint Uvæsen, at det kan blive dæmpet. – Ogsaa den personlige Sikkerhed staaer, som det viser sig, paa saa svage Fødder, at det er at vente, at den vil tildrage sig Vedkommendes Opmærksomhed. Ja endog Retsnydelsen er efter min Erfaring i høi Grad uvis at opnaae, selv hos den, som her i Jurisdictionen efter sin Eed burde hævde Ret og Retfærdighed. Og har denne Omstændighed, som vel ikke er uantageligt, havt en mægtig Jndflydelse paa den saa svækkede Persons- og Eiendoms-Sikkerhed, med alle sine sørgelige Følger, hvormeget mere bliver det da ikke Pligt herom offentlig at udtale sin Overbeviisning, naar derved muligen kan virkes til en bedre Tingenes Orden. Vel træder jeg ved disse mine Yttringer i Oppositions-Forhold til Embedsmanden og forudseer, at Saadant for mig kan have ubehagelige Følger, men Tanken herom kan ikke bringe mig til at være taus, hvor det gjælder det almindelige Vel. – Det vilde være for vidtløftigt, her at opregne alle de Tilfælde, hvor jeg troer, at der har været Grund tilat anke over Mangel paa Retsnydelse. Men den Embedsmand, om hvem det offentlig i Retten har kunnet siges, at han efter den strænge Ret har gjort sig skyldig til at bøde sine 3 Mk. efter Lovens 5311 uden at han har dristet sig til, herimod at tage til Gjenmæle; – Den Mand, om hvem det ligeledes har kunnet siges, at han har afgivet en aabenbar urigtig Erklæring, til Præjudice for Vedkommende; – Den Mand, som kan oppebære Auctionsgebyhr af Eiendomme, som sælges underhaanden fra et ham til Skiftebehandling overgivet Bo, ligesaafuldt som om de vare solgte ved offentlig Auction; – Den Mand, der undlader at behandle eller tilendebringe for ham anmeldte Tyv sager; – Den Mand, der frifinder Huustyven for Straf og henviser den Bestiaalne til Udøvelse af Huustugten; - Den Mand, som ikiender nogle Dages Vand og Brødstraffor at have opbrudt Kirkens Fattigblok imod Lovens 6-164 Den Mand, som ikkun ikjender 10 Dages Fængsel paa Vand og Brød, for det "gjenstridige og opsætsige Tjenestetyende, som i flere Tvendes Overværelse og uden mindste Anledning, indtil Blods Udgydelse, voldsomt har overfaldet sin Huusbond; – Den Mand, som har modtaget Vidneforklaring af Personer, som efter Lovens 11316 ei skulle ansees," og uden at den Paagjeldende har været varslet til at paadøre Forklaringen; – Den Mand, som har taget saadanne Vidner i Eed, og det uden den Paagjældendes Nærværelse i Retten, men først senere for at bøde paa det Forsømte, for hiin har ladet Vidnerne ratihabere de allerede vedhæftede Vidneforklaringer; – Den Mand, som har modtaget Vidneforklaringer, ligeledes den Paagjældende aldeles uafvidende, og som den simple Menneskeforstand, maatte sige ham var aldeles falsk, og dog senere benytter dem som Actstykke imod hiin : om denne Mand er det ved ikke formeget sagt, at Retsnydelsen ved ham er uvis, og denne Mand er By og Herredsfoged Heiberg i Sæby."