Den Vest-Sjællandske Avis, 1822-05-18
Foruden dette politiske Sværmerie imellem den studerende Ungdom yttrer sig ogsaa et religiøst i de Preussiske Stater og især i Bagpommern, hvorfra man længe har klaget over, at en Pietisme har begyndt at herske iblandt Jndvaanerne, som ende har udartet til et mystisk Vandvid og en secterist Aand. Herom hedder det nu i en Skrivelse fra Pommern af 6te April: Denne fra flere Sider allerede tidligere skildrede Tilstand vedvarer endnu, og da den er at betragte som en Sygdom hos Tidsalderen, saa forklares deraf den mystiske Retning hos Gemytterne i alle Stænder. Aarsagen ligger deels i Misforstaaelse af den hellige Skrift, som har erholdet en stor Udbredelse ved Bibelselskabet, deels i den falske Forklaring af Religionens Sandheder ved Sværmere, som kun alt for hurtig opkaste sig til Hoveder for Sektererne og ikkun alt for let faae Magt over de udannede Personers Forstand. Dette Onde maae derfore fornemmelig stoppes i sin Kilde ved en god Almueunderviisning. Ordførerne for det nye Jerusalem virke paa deres Tilhængere især ved de huuslige Andagtsøvelser paa Landet, og i de hemmelige Sammenkomster uden for Kirken, hvis Besøg for det meeste bliver forsømmet af denne Classe af Mennesker. – Naar de have gjort en Profelyt, saa kalde de det at have tilført Lammet en Gienfødt, ligesom de der ere tilbørlig stærke i Troen blive kaldede de benaadede. De Saale, hvori de holde deres Bedetimer, og som især forefindes paa Herregaardene paa Landet ere uden al Zirat og blot forsynede med Træestole og med et simpelt Bord hvorpaa de hellige Bøger og de gudelige Traktater ligge, som for det meeste ere indbundne i sort, men hos nogle i lyseblaae Bind. De kalde sig Brødre i Christo; kaste sig ned paa Knæe med stille Bønner, synge crasse aandelige Sange, hvorpaa følger et Slags Bodprædiken, som bliver udpyntet af Taleren med mange Bibelsprog og ofte med en inspireret Raaben. Sangene blive ofte ledsagede af smaae Positiver eller Orgelværker, og Ordførerne finde overalt en venskabelig Modtagelse. Deraf kemmerderes Ulyst til Arbeide, ogsaa fordreie de de bibelske Lærdomme om Arvesynden og Naadevalget, hvoraf igien fremgaae meget umoralske Grundsætninger, hvis Udbredelse bliver farlig for det borgerlige Selskab, og de meest oplyste Geistlige ligesom Embedsmændene have allerede forgiæves forsøgt paa at standse disse Uordener. De lære saaledes, at hvad Verden kalder Synd er hos de Benaadede ikke meere Synd, da Himlens Porte staae aabne for dem. Gud kan selv ikke meere berøve et saadant Menneskeninggade og selv Mord og Drab giør ham ikke ureen Mange Personer ere ved disse forkeerte Lærdomme, geraadede i en fuldkommen Forstandsforvirrelse, og mange have søgt ved Selvmord at giøre Ende paa deres Tvivl. De som tænke anderledes kalde de Babylons Børn, og de oplyste Præster betegne de med Navnet Pharisæer. Selv en Geistlig, som var bleven overdraget af Consistoriet at besøge disse Fanatikers Sammenkomster for at giendrive deres Vildfarelser, har ladet sig bedaare af deres forkeerte Meninger og er selv bleven deres ivrige Forsvarer; ligeledes er og en forhenværende Underofficeer fremtraadt som Skolemester hos dem og en theologisk Candidat er virksom for at giøre Proselytter til dette Partie. Ogsaa nogle Godseiere ere virksomme derfor, hvoraf den ene tager sig paa at uddrive Diævle og den anden forkynder, at Antichristens Rige nærmer sig. – Man haaber, at Landmændenes forøgede Arbeide i det forestaaende Foraar og Sommer vil bidrage til at formindske disse Daarligheder, hvortil Vinterens Rolighed har givet dem Leilighed.