Viborger Samler, 1848-07-22
Til det theaterbesøgende Publicum sagde Prindsen den 14de om Aftenen paa Stadttheatret, hvor Operaen Oberon opførtes: "Jeg tager for kort Tid Afskeed. Et givet Ord, som jeg som ærlig Mand maa holde, fører mig tilbage til Wien. Jeg vender snart tilbage og medtager mit Dyrebareste, min Kone og mit Barn." – Den 17de skal Erkehertugen være i Wien, hvor der haves foruroligende Efterretninger fra Jnnsbruck om Keiserens befindende. Rigsforsamlingen i Frankfurt vil efterligne Senatet i det gamle Rom, Konger skulle skjælve for dets Ugunst og beile til dets Gunst. Vi anføre til Bestyrkelse Følgende: J Rigsforsamlingens Møde den 13de Juli tillodes det den Deputerede Wesendonk at begrunde et særdeles vigtigt Andragende, nemlig: at anbefale Rigsforstanderen at tilbagevise det hanoverske Ministeriums Skrivelse af 7de Juli. Til dette Andragende knyttede sig en Erklæring fra de hanoverske Deputerede ved Rigsdagen, ifølge hvilken de ansee Kongen af Hanovers Reservation som intetsigende, og betragte sig selv ikke som Deputerede for Hanover, men for Tydskland, og udtale deres Overbeviisning om, at Nationalforsamlingen ikke vil indgribe dybere i Enkeltstaternes Forhold, end den tydske Eenhed udkræver. Af Debatten optage vi Wesendonks Tale. "Den 7de Juli spillede en særdeles Rolle i Hanovers Historie. Paa samme Dag for 11 Aar siden ophævedes Statsgrundloven. Heckscher fortalte iforgaars, at 3 tydske Fyrster havde erklæret sig beredte til at bringe ethvert Offer for Tydsklands Frihed, og udtalte det Haab, at de andre Fyrster vilde følge deres Exempel. Dette Haab er skuffet. De kjende Skrivelsen. Kongen har anerkjendt Valget af en Rigsforstander, men saaledes, at han forbeholder sig Ret til under andre Omstændigheder at negte sit Samtykke; han forbeholder sig fremdeles Ret til at nedlægge Protest imod Udøvelsen af Rigsforstanderens Magt. Men Ernst August af Hannovers Meddelelse gaaer videre, han siger forud, at han vil see til, hvorvidt han vil føie sig efter en anden Monarch. Vi have her ei blot at beslutte om de ydre Anliggender, men ogsaa om de indre, og saa kunde det jo hvert Øieblik falde den hanoverske Konge ind at modsætte sig. Skulle vore Beslutninger være afhængige af hans Villie, Og hvad, om enhver af de 34 Fyrster vilde gaae tilværks paa samme Maade, Udentvivl have vi ogsaa Ret til at mediatisere enkelte Fyrster (berøve dem deres Souverainetet), (Modsigelse.) Nu; det er da i det mindste utvivlsomt, at de enkelte Regjeringer staae under Centralmagten; men her fremtræder en Fyrste, som gjør sig opsætsig imod den. Skrivelsen, ender med en Trudsel, der kan forklares enten som en Trudsel om at resignere, men ogsaa som en Trudsel om at løsrive sig fra Forbundet. J ethvert Tilfælde krænker Skrivelsen den Ærbødighed, som Kongen af Hanover skylder Nationalforsamlingen. Skulle vi lade denne Plet klæde ved os, Kongen af Hanover er en energisk, stiv Mand, – det har han lagt for Dagen ved Grundlovens Ophævelse. Med desto større Energie maae vi optræde. Endnu have ikke alle tydske Fyrster (til Ex. Kongen af Preussen, den tydske Keiser) erklæret, at de underkaste sig Nationalforsamlingens Beslutninger, og naar vi ikke alvorlig indskride imod dette første Exempel paa Gjenstridighed og Modstand, da er det at frygte for, at andre følge. Dr. Lang fra Verden sagde: Kongen siger, at han vil aftakke under en vis Forudsætning; men er dette en Trudsel, som skrækker Nationalforsamlingen, (Oprømt hed og bifald). Omsider antoges Wydenbrugks Andragende: "Nationalforsamlingen beslutter, at Centralmagten ville æske af Kongeriget Hanovers Statsregjering en uforbeholden Anerkjendelse af Centralmagten og Loven derom. (Die Nationalversammlung beschliest, die Centralgewalt möge die unummundenne Anerkennung der Contral-Gewalt u. des Gesetzes daruber von der Staatsregierung des Königreichs Hannover fordern.)