Adresseavis for Børn, 1779-05-12
Frue Ferwal faldt i den største Forundring over denne Mands Redelighed; imidlertid løste han Baandet for sin Pose, rystede Pengene ud paa Bordet, og begyndte at vilde tiltælle Frue Ferwal dem; men hun forhindrede ham og holdt hans Haand tilbage. Frue Ferwal. Behold min Ven deris Penge. De tilhøre dem og ikke mig. Jeg vil ikke berige mig ved deres Flid. Bissekræmmeren. Nei naadige Frue. Disse tilhøre dem og ikke mig. Min Part har jeg aparte. for Børn. Frue Ferwal. Tag dem tilbage min Ven. Jeg har ingen Deel deri, (hun vendte sig til sit Selskab, hvilken Glæde kan være større, end den jeg her føler, hvor lidet har det kostet mig, at giøre dette Menneske lykkelig (Selskabet blev ligesaa bevæget som forundret. Bissebr. (Med Graaden i Øinene) de er deris Naadige Frue. - Deres - - , med Gud og Retten . . har jeg ikke ligesaa meget, Jeg lykkelige Menneske, lykkelig blot ved ved deres Godhed naadige Frue, som Himmelen har velsignet, de bedrøver mig om de ikke tager dem. Jeg Uredelige, som har nolet saa længe med denne Afregning. Men naadige Frue. Jeg er først nu ankommen her til Landet. Frue Ferwal. Da er det mig en sand Fornøielse, at see dem saa lykkelig igien min kiere ærlige Jacob. Jeg kiender dem ikke under andet Navn. Gud har velsignet dem, og det er mig overmaade kiert. Deres Redelighed har gjort dem værdig til denne Velsignelse, mig er det en Glæde, at have været et Redskab i Forsynets Haand, til deres Lykke. Bliv ved i deres Haandtering, fortsæt deres Bestræbelser, deres Redelighed, og bliv meere og meere lykkelig. Bissekr. Men Pengene, naadige Frue, Frue ferwal. Jeg har sagt dem, de tilhøre mig ikke. Bissekr. Men det var jo efter vores Accordt, naadige Frue. Frue ferwal. Denne Accordt, min kiere Jacob var paa min Side, kun en Drivefier for deres Flid, dens Belønning tilhøre allene dem, og min bliver Fornøielsen over deres Lykke. Bissekr. De vil altsaa skienke mig disse 5000 Rigsdaler til naadige Frue, hvilken Naade. Frue ferwal. Det er ingen Skienk min VenBissekr. Jo deres Naade, det er en Gave, og paa anden Maade tager jeg dem ikke tilbage. Frue Ferwal. Nu tag dem da som de vil. Bissekr. Avis Bissekr. De er alt for god naadige Frue. De er alt for god, (stærk bevæget.) Jeg tager disse Penge da, med den allerdybeste Erkiendtlighed. Men tillad mig da naadige Frue, at vise min Erkiendtlighed imod de smaa Frøkener. See her tillad mig at vise dem nogle smaa Rariteter, og at de selv maae udsøge sig, hvad de finder Lyst til Her er nogle prægtige Ringe med Brillanter. Frue Ferwal. Nei min kiere Ven de trænger ikke til dem. Bissekr. At naadige Frue, vil de nægte mig denne Ære? Frue Ferwal. Mine Døttre maae visselig ikke tage imod nogen af disse Kostbarheder. Men har De nogle smukke Baand, lad mig see dem, og vælger der saa, mine Børn, siden han endelig vil vise jer en Artighed, hver til et Garnitur. (Hun gaaer.) Bissekr. (Løste op for en anden Æske, fuld af de rareste Baand, hvilke han udbreedte paa Bordet) Er disse ikke smukke, mine naadige Frøkener, Den ældste Frøken. Jo de ere meget deilige. Bissekr. Nu saa behold dem allesammen. Und mig den Glæde. Frøkenen. Nei Gud bevare os, her er et Stykke til os hver, dem vil vi beholde, efter vor Moders Befaling, og saa skal han have mange Tak. (De gaaer.) Bissekr. Ol velsignet være dette Huus. Fader i det Høie, vær du denne ædelmodige Families Beskytter og Ven velsigne dem tusindfold baade her og hisset. – (Han kunde ikke tale meere for Glædes Taare, pakkede sine Sager sammen, og gik med et rørt Hierte sin Vei.)