Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1774-08-15
En Oversættelse af det Tydske. En Mand, som lagttager sit Kald, uden at han lever aldeles for sit Kald a). Eusebius, en Geistlig paa Landet, hvilken der ei mangler enten paa Videnskab, eller paa naturlige Gaver forvalter, efter det almindelige Rygte, nøie sit Æmbede, lever uanstødelig og forestaaer vel sit Huus. For at erfare, om hans Levemaade stemmerovereens med en GeistligsKarakter, ville vi betragte den fra dens adskillige Sider, og i dens enkele Træk. Eusebins lader sielden nogen prædike for sig; nei, siger han, jeg er kalded til selv at undervise og opvække min Menighed til Gudsfrygt. Jeg udkaster og Løverdagen i een eller to Timer den største Deel af d) Gellerts moralske Karakteer. min Prædiken, og beholder, i det jeg skriver den, det meste af Udtrykket i Hukommelsen. Jeg behøver ikke at prædike lærd. Virkeligen høre hans Tilhørere ham gierne. Til Kirke Exammen, siger han, behøver jeg ei at forber de mig. Hvilken Ulykke for mig og mit Æmbede, naar jeg ikke havde inde Religionens Grundsætninger med de res Beviser, Hans Skrifte-Stols Arbeide er formedelst hans liden Menighed, ringe, og sielden kalder hans Æmbede ham for en Sygs Seng. Skeer det, saa er han ligesaa ufortoved tilstæde der, som om Søndagen til Guds Tienesteen. En sebins har ikke det fordeelagtigste Æmbede, og har sine fleste Jndkomster af Jord-Dyrkningen, som han selv besørger. Jmidlertid skulde de, naar han forpagtede dem bort, tilstrække til at underholde hans Familie af faa Personer. Dog fører han selv denne Deel af sin Huusholdning, og foregiver, at han selv har fornøden den Fordeel, som Forpagteren billigen maatte trække, og at det altsaa er en Deel af hans Pligt at være en Oekonom. Den gandske Egn roser og hans Jorddyrkning, hans Fædrivt og hans liden Faare=Avl. Han har i Naboe=Lauget et lidet Bonde Gods, som arveligen er tilfalden hans Hustrue. Dette styrer han ved en Forvalter og ved sig selv. Havde jeg kiøbt det, siger han, saa vilde jeg giøre mig en Avlsgaard deraf. Men det tilhører min Kone og mine Børn. Til disse kand jeg derfor holde en Jnformator, og lade opdrage min ældste Datter, som jeg har gjort til min Blods-Forvandte, i Bye-Sæder. Hans Menigheds Lemmer have ham gierne ved en Kontrakts Slutning og spørge ham til til Raads i deres Huus-Anliggender. Han tiener dem med sin Erfarenhed og sine Jndsigter, laaner den smaa Summer mod maadelig Rente, sælger sit Korn, naar det er i god Priis, fører sin Huus-Væsens Regning; thi hvo skulde ellers føre den, Og paa denne Maade beskæftiger han sig gemeenligen Ugen igiennem. Lever Eusebius, efter denne Beskrivelse, virkeligen for sit Æmbede, eller fører han meere sit Embede for at leve Er Omhuen for hans Menigheds aandelige Velfærd Hoved-Verket i den gandske Plan, Han giver Huusholdningen saa mange Dage, og Æmbedet saa faa Timer; er dette ikke mistænkeligt: Var det ikke anstændigere, at han forpagtede den, og sparede derfor den Bekostning til en Jnformator, i det han selv underviste sine Børn, En Forretning, som vilde borttage ham langt mindre Tid, end Huusholdningen nu berøver ham, Er det efter hans Æmbede ikke den vigtigste Pligt, Og han har saa megen Tid tilovers, og overlader denne Pligt til en anden, som han endnu maa betale derfor, At Eusebius i een eller to Timer kand opsætte en ikke u opbyggelig Prædiken, ville vi troe. Men skulde han ikke være endnu lærerigere, tydeligere, ordentligere og opbyggeligere i sit Fordrag, naar han endnu anvendte meere Tid paa sine Taler; en Tid, som hans Æmbeds-Forretningerredeligen tillade ham, befaler ikke hans Æmbede, at han daglig skal randsage i Skriften og læse gode Bøger, for at formere sine Jndsigter, og belive sit Fordrag, og overdrage Religionen dets lykkeligere, ikke saa meget i Hukommelsen, som i hans Tilhøreres uøvede Forstand og i deres Hierte, Han har ingen lærde Tilhørere at tale for altsaa tør han tale uden Bekymring, Taler han ikke for Mennesker, som han skal giøre vise til Evigheden, og som mestendeels med deres Hierte kun ere indtagne for det Timelige? – Han skammer sig ved at forbedre sig til sin Catechismus-Examen, og han skulde dog vide, at denne Underviisning, naar den skal naae sin Hensigt, udfordrer en omhyggelig Anvendelse af Forstanden, og at en lærerig Catechisation giør mere Nytte end ti af hans bedste Prædikener. (Resten følger.)