JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-04-18
Blandede Efterretninger. Øvre Rommerige, den 29de Marts 1820. Følgende Forbrydelse er oplyst ved et under denne Jurisdiction den 25de dennes optaget Præliminair Forhør: En Malersvend, ved Navn Henrik Lexov Wering, 26 Aar gammel, var, medens han arbeidede paa Gaarden Eggum i Næss Præstegield, bleven forelsket i en der tjenende Bondepige, Mari Jversdatter, 22 Aar gammel, og havde begjæret hende tilægte; men da hun gav ham Afslag paa en Maade, der, efter hans Følelse, ledsagedes af et Slags Haab, skjøndt den tillige forekom ham haanlig, besluttede han at dræbe hende, og laante til den Ende en Dags Tid efter, at hun gjentaget havde afviist ham, hos Een af Naboerne, under Foregivende, at have gjort et Veddemaal om at skyde tilmaals, et skarpladt Gevær, som han affyrede paa hende medens hun, tilligemed tvende andre Piger, var i Fjøset og rog tede Creaturene. Skuddet, som gik i den venstre Skulder og ud igjennem den venstre Arm, et Stykke ovenfor Albuen, dræbte ei Pigen, som derimod, efter at have holdt Sengen et Par Dage, befandt sig saa vel, at hun kunde sidde oppe, og ved Forhøret syntes at være uden Livsfare. Førend Wering gik hen at laane Geværet, havde han drukket omtrent en Pægel Brændeviin, og paa Steder, hvor han laante det, drak han en Dram, uden at Nogen kunde mærke, at han var beskienket. Efterat Gierningen var forøvet, gik han rolig op i Stuen med Geværet, og bekjendte sig skyldig, med Yttring af Misnøie over, at han ikke havde truffet bedre; men et Par Timers Tid derefter, da han blev indladt til Pigen, viste han inderlig Angergivenhed, faldt i Graad og bad hende om Tilgivelse i hvilken Sindsstemning man og fandt ham ved Forhøret, hvorunder han aflagde den meest aabenhiertige Bekiendelse, med Tilføiende, at han af Natuten er tilbøielig til Melancholie. Forøvrigt forklarede Wering: at han er født i Christiania og har udstaaet sin Lære hos Malermester Holm sammesteds.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-04-18
Den nyligen til fransk Krigsminister udnævnte Greve Latour=Maubourg er født d. 11 Febr. 1756 og begyndte sin militaire Løbebane som Underlieutenant i Jnfanterie-Regimentet Bausolais. Siden traadte han som Underlieutenant i Gardes du Corps, og befandt sig d. 6 Oct. 1789, da Slottet i Versailles blev bestormet, hos Ludvig XVI., hvor han aflagde Beviser paa sin Hengivenhed for den Kongel. Familie. Den 10 Aug. 1792 forlod han Frankrig, og vendte først i den 18de Brumaires Tid 1792 tilbage. Efter at han igjen havde taget Tieneste, blev han sendt til Ægypten til General Kleber, hvis Adjutant han var. Han fik siden Commando over det 22 Chasseur-Regiment, og blev i Spidsen for samme, uden for Alexandrien, da Engellænderne rykkede frem mod denne Stad, stærkt saaret. Siden anførte han samme Regiment i Slaget ved Austerlitz, hvor han udmærkede sig saa meget, at han strax derefter blev udnævnt til Brigadegeneral. Under Feldttoget mod Preussen og Rusland i Aarene 1806 og 1807 commanderede han et særligt Cavalleriecorps, og blev saaret paa Armen. J Aaret 1808 gik han til Spanien, hvor han commanderede Andalusiens=Armeens Cavallerie.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-04-18
J Spanien erhværvede han sig for sin Maadeholdenhed og Retskaffenhed Jndbyggernes Agtelse, og de gave ham adskillige Beviser paa den særdeles Tillid, de bare til ham. 1812 tjente han ved Armeen i Rusland, og udmærkede sig især i Slaget ved Mosaisk. Ved Tilbagetoget havde han den Lykke, at holde det af ham anførte Artilleriecorps bedst i Orden og Tugt. For Dresden den 27 Sept. 1813 udførte hans Corps ganske fortrinlige Manoeuvres. J Slaget ved Leipzig d. 18 Oct, fik han qvæstet en Fod. Da samme blev afsat var det, at han med Taarer i Øinene sagde til sin Tjener: Hvorfor græder Du, Vær rolig; i Fremtiden vil Du kun have een Støvle at pudse." – Siden Kongens Tilbagekomst nød han af denne saavelsom af de øvrige Medlemmer af den Kongel. Familie store Naadesbeviser, og som Arving efter hans afdøde Broder, blev han Pair af Frankrig. Han blev derpaa brugt til forskjellige Missioner, og tilsidst fransk Minister i London. - Hans yngre Broder er gift med Lafayettes Datter, og tjener nu i KongensGardecorps. Briggen Sophie fra Nantes led først i Juni 1819 Skibbrud paa den africanske Kyst, ikke langt fra Oulet-Limi, 10-12 Dagreiser fra Mongole i Kongeriget Marocco. Saasnart Skibet var kommet paa Grund blev det aldeles plyndret og ødelagt af Araberne. Endeel af Besætningen reddede sig i Skibsbaaden til en af de canariske Øer, men Capitainen og 3 Passagerer, og Matroser faldt i Arabernes Hænder, og solgtes af dem som Slaver til en Høvding i Ørken, ved Navn Biruc. Denne synes især at drive Handel med Hvide, og har selv lettet de sex Ulykkelige Midlerne til Løskjøbelse. Til den Ende skrev een af Passagererne til den engelske Viceconsul i Mogador om at tage sig af ham og hans Ulykkesfæller, som i en Tid af en Maaned døiede i Ørken ubeskriveligt Ondt. Consulen sendte Brevet til den franske Consular=Agent i Mogador, der strax afsendte en paalidelig Mand til AraberHøvdingen, for at underhandle om Løsepengene, og en Jndberetning, denne Sag vedkommende, til den franske General-Consul i Tanger. Den sidste gav snart befaling at foranstalte det Fornødne, og anbefalede især at redde de Skibbrudne fra Pesten, som fra alle Sider truede Landet. Den mauriske Regjering interesserede sig ogsaa for deres Redning, og uagtet det Sted, hvor Scheik Baruk boede, ikke hørte til det maroccanske Rige, saa haabede man dog, at dette Lands Souverains Mellemkomst vilde være af god Virkning. Et Brev fra General-Consulen til Ministeren for de udenlandske Anliggender, af 10 Aug. f. A., gav Haab om, at de ufortøvet vilde blive satte i Frihed, og at Scheikens Fordring ikke vilde overstige 200 Piastre for hver Mand.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-04-18
En senere Depeche beretter, at Consulens Agent endnu ikke har været saa heldig, at befrie de ulykkelige Skibbrudne, der ved at sladdre om deres Rang og Stand, selv have vanskeliggjort deres Stilling; thi Araberens Pengegjerrighed forøgedes kun derved. Denne havde ogsaa opdaget, at een af de Ulykkelige havde villet unddrage ham 10 Doubloner, som han havde indsyet i sin Kjole, og erklærede derpaa strax, at han ikke blev frigiven under 3000 spanske Piastre. Jmidlertid troer den franske Agent, at Araberen, formedelst Pesten, der let kunde bortrykke de Skibbrudne, vil nedstemme sin Fordring, og da vil han strax løskjøbe dem og fende dem til Tanger.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-04-18
J London har der dannet sig et Selskab af 400 Medlemmer, under Navn af Selskabet for Reisende. Jngen optages deri, naar han ikke har gjort en Reise til Rom. Dets Formaal er, at samle videnskabelige Efterretninger fra forskjellige Lande og meddele Almeenheden samme. Planen til dets Jndretning skal være forfattet af Greven af Aberdeen; dets Tal skal allerede være fuldstændigt. Det har leiet et prægtigt Huus paa Waterloo-Pladsen for 1000 Guineer aarligen, og anlagt et Bibliothek, hvortil hvert Medlem har bidraget. Alle fremmede Gesandter ere Æresmedlemmer deraf.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-04-18
Capit. Sman, som d. 6 Juli f. A. ankom fra Prinseøen paa Kysten af Africa til Bosion, beretter, at han i hine Vande har mødt Capit. G. Collier, som havde sagt ham, at ved hans Afreise fra Guldkysten, i Marts 1819, Krigen, med Aschantiherne var udbrudt paa ny, og at Kongen havde svoret, at han ikke vilde nedlægge Vaabnene, førend han havde medbragt Gouverneuren i Fortet paa Cap Coast-Castle Hr. Smiths Kjævebeen.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-04-18
Overinspecteuren i Straffe= og ForbedringsII
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-04-18
anstalten i Spandau, Lufft, er paa en skrækkelig Maade bleven myrdet d. 6te d. M. Han var af Opsynsmanden bleven indkaldt i Spindesahlen, hvor to Fanger vare komne i heftig Strid sammen. Den ene af dem, navnlig Schaffer, som allerede for tredie Gang befinder sig i Straffeanstalten, skulde have en Revselse for sin Opførsel. Men han vilde ikke underkaste sig den, og, stillende sig med Ryggen fast til Væggen, bibringer Overinspecteuren, der vilde trække ham frem, et dødelig Stik i Brystet med en Kniv, han havde skjult i Kjoleærmet, og som han havde forfærdiget af en Fil. To andre Fanger vilde styre den Rasende, men den ene fik et farligt Stik i Haanden af ham. - Da denne Forbryder engang forfulgtes med Stikbreve, indfandt han sig en Aften dristigen hos Borgemesteren og spurgte: hvorfor sender De Stikbreve efter mig? Da Borgermesteren, der befandt sig allene med ham i Værelset, aabnede Vinduet, for at raabe om Hielp, styrtede Schaffer ned ad Trappen og affyrede paa Gaden en ladt Pistol paa den i Vinduet staaende Borgermester, men lykkeligviis uden at træffe ham. Den myrdede Lufft var en Mand paa 42 Aar og havde været Embedmand i 26 Aar. Til Ære for H. H. Prinds Christian var første Paaskedag Cupplen af St. Peters Kirke i Rom illumineret.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-04-18
J Pompeji har man nyligen opgravet en Statue af Præstinden Eumachia, paa hvis Piedestal staaer: Eumachiæ L. F. Sacerd. publ. fullones. Den skal være den skjønneste, man hidtil har fundet i Pompeji. Den fandtes ved en stor offentlig Bygning, hvori opdagedes en Jndskrift, som sagde, at otte tilstødende Bygninger vare opførte paa Præstinde Eumachias Bekostning.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-04-18
Det Weimarske Oppositionsblad har optaget en Afhandling om de sande Aarsager til den almindelige (!) Urolighed i Europa, uden for Tydskland, fra F. Buchholz's nenes Monatschrift f. Teutschland, 1 H. 1810. J en Anmærkning siger Udg. af Oppos. Bl. "Neppe saae man i Holsteen Livegenskabet ophævet og Domænerne parcellerede, førend Jorderne stege i Værdie og deres Forbedring blev mærkelig. Drivten dertil hidrørte ikke saameget fra de store Godseiere og Forpagtere, som af de mindre Jordbrugere; Huse Agerdyrkningsredskaberne, Qvæget, Alt blev stedse bedre. Krig, lang Jndqvartering, Bankheftelse, anseelige Paalæg, Pengereductionen forarmede mangen for dristig Foretager, især da Producterne faldt, men Anstrængelsen i Land- og Ager forbedring blev tilbage og Landet kom sig igjen øiensynligen.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-04-18
Kjøbenhavns Børs d. 18 April. Cours. Hamb. 2 M. 266, a vista 268. Amsterd. 2 M. - , a vista - . London 2 M. - . Spec. 266. - Specier solgtes til 16 Rbmk. Oblig. - . Norske Rigsbanksedler 17 a 17 1/2. Svenske S. 69 s. - Disconto 6 PC.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-04-18
Til den unavngivne Jndsender af den Efterretning fra Vordingborg i Skilderiets 20de Nummer, der af mig i det 21de Nummer o. s. v. besvaredes.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-04-18
Da Hr. P. A. Heiberg i det Par Ord til Vedkommende, der findes indrykket i 31te Nummer af Skilderiet, synes efter min og Fleres Mening at ville paahæfte mig Mistanken for at være baade den Mand, der først fra Vordingborg (den ene Gadedør) gav Anledning til Forsvaret, og tillige den F. Høeghe Guldberg, der siden fra Kjøbenhavn (den anden Gadeder) tog til Genmæle, saa haaber jeg: at den Mand, der fra Vordingborg gav ved hiin sin Jndrykkelse i Bladets 20de Nummer Sagen det første Stød, vil, i det han som ærekjær og retskaffen Mand nævner sig, befrie mig for et Skin af Nederdrægtighed, jeg ei fortjener og havde mindst fra den Side ventet mig paabyrdet. 18 April 1820. F. Høegh Guldberg.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-04-18
Rettelse. J nogle faa Aftryk af forrige No. er, under Digtet Dannesang, udeladt Mærket C. W., som bedes tilføiet.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-04-18
Kjøbenhavn. Trykt hos J. H. Höecke.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-04-22
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. 70000 RomoSyttende Aargang. No. 33. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Løverdagen den 22 April 1820. Nødværge.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-04-22
At de Domme, der indeholdes i Hr. Pastor Wedels Anmeldelse i No. 87 af forrige Aars Skilderie, ere altfor bittre og overilede, og, i Henseende til Sandheden, temmelig uheldig affattede, vil vist enhver Sandhedsven villigen indrømme mig. For at bevise denne min Paastands Rigtighed, vil jeg sammenligne Fortid og Nutid, og da overlade til kyndige og upartiske Mænd at bedømme, om Hr. Pastoren eller jeg har talt Sandhed i denne Sag. I. Herskede der større Flid og Vindskibelighed blandt Bønderne fordum end nu Fordum henlaae omtrent den halve Jord udyrket; kun den, der laae nærmest omkring Byerne, blev egentligen benyttet til Sædavl, den, der laae noget borte, brugtes i Almindelighed kun til Græsning. Følgen deraf var, at en stor Deel af Bønderne maatte kjøbe Sommerføden, hvorover adskillige Tusind Daler gik aarligen ud af Riget for Sæd. Nu derimod er der neppe en Plet Jord, den jo ved Dyrkning bliver gjort frugtbringende paa een eller anden Maade. Hele Strækninger, som før vare overvoxne med Lyng eller Kratskov, ere nu omdannede til de skjønneste Sædmarker. Moser og Kiær, der fordum stode fulde af Vand hele Aaret igjennem, og ydede desaarsag saare ubetydelige Fordele, ere nu udgravede og derved forvandlede enten til græsrige Enge eller til frugtbart Agerland. Følgen deraf er, at Danmark ikke allene kan rigeligen brødføde sine egne Jndbyggere, skjøndt de ere langt talrigere nu end fordum, men tillige aarligen udføre endeel Hundrede Tusind Tønder Sæd til Fremmede. Fordum vare Jorderne overstrøede med jord faste Stene i Tusindviis, men Bønderne vare den Gang saa fredsommelige, at de hellere opofrede 10 af deres bedste Plove, end de gjorde Stenene den mindste Uro. Traf det sig tilfældigviis at en Steen laae paa et Sted, hvor den foraarsagede for megen Skade og Uleilighed, da tillod deres Flittighed dem ingenlunde at grave den op- og henføre den paa et Sted, hvor den kunde bidrage til et varigt Hegn; men i al Stilhed grove de en Kulle tæt ved Siden af Stenen, og naar de havde faaet Kullen saa viid og dyb som den skulde være, undergravede de Stenen, saalænge, til den ved sin egen Tyngde plumpede ned i det gravede Hull. Nu derimod ere mangfoldige Stene, rensede af Jorderne, og deraf mange Tusind Favne Steengjerder opsatte, og da der hvert Aar sættes flere, er der rimelig Formodning om, at Jorderne med Tiden vil aldeles vorde befriede fra disse jordspildende Gjæster.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-04-22
Med Høravlen saae det yderst jammerligt ud i forrige Tider. Det var en stor Sieldenhed, at see et Stykke Hør paa en Bondes Mark. Nu derimod avle de fleste Bønder al den Hør, de selv forbruge, og Adskillige af dem forfærdige endog Lærred til Salg af hjemmegroet Hør.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-04-22
Med Havevæsenet var det i de Tider næsten ligesaa slet beskaffent. Nogen høistokket, blaarød Søbekaal, lidt Pibeløg og Puursøg, samt, hvor man var lidt meer end almindelig flittig, nogle Gulerødder og lidt Persille, var alt hvad der almindeligviis dyrkedes i Bønderhaverne. Alle de øvrige Madurter maatte Bonden kjøbe for sin Skilling, hvilket Navnet Amagertøi noksom beviser. Nu derimod avle de fleste Bønder alle de Madurter, de selv forbruge i Huusholdningen, og Adskillige af dem sælge desuden for mange Penge af deres Haver. 2. Herskede der større Luxusblandt Bønderne fordum eller nu Paa Bøndernes Levemaade fordum og nu, er der vistnok en meget betydelig Forskjel, men hvad det overdaadige ved Levemaaden angaaer, finder jeg ingen synderlig Forandring. Rigtignok drikke Bønderne nu stundom en Taar Kaffe, men saa drikke de ogsaa meget mindre Brændeviin end Bønderne i forrige Tider. Paa en Reise til Kjøbstaden er det sieldent, at en Nutids Bonde drikker over 4 a 5 Snapser, for derimod forlode Bønderne sjeldent Byen førend de havde indtaget en Baglast af en Pot Brændeviin, nogle Kruse gammelt Øl med Sukker eller Mjød, i, samt adskillige Pægleglas fulde af Polak, en Blanding af Mjød og Brændeviin. Ved enhver Leilighed, hvor der vankede Brændeviin, drak de sig saa fulde, at de neppe kunde stavre hjem, og Leilighed gaves der hyppigen; thi foruden det, at de reiste til Kjøbstaden, besøgte Markederne, og prangede og passiarede amkring i Landsbyekroerne, ligesom Bønderne endnu gjøre, saa holdtes der tillige Gadestevne hver anden eller tredie Dag, og de fleste af saadanne Samlinger endtes gjerne med Sviir, og som oftest med blodige Pander tillige. Nu derimod samles Bønderne ikke uden ved Gilder, eller anden saadan festlig Leilighed, og da føre de sig altid anstændigt op, og drikke til Maade. Traffer det sig stundom, som dog er sjeldent, at en Mand bliver beskienket, da er det gjerne af de Ældre, der endnu have Lugten af tine Tiders Høviskheder. Naar man undtager enkelte Mænd, saa bruge Nutidens Bønder ikke Brændeviin i Huusholdningen, uden i Høsten og ved visse Høitideligheder; der forløber ofte hele Maaneder, hvori mange af dem ikke engang smaae det. For derimod vare de fleste Bønder umaadelige i hver Dag at drikke Brændeviin, hvortil de ogsaa den Gang havde den allerbedste Leilighed; thi hver Bonde var Conditor, det vil sige, havde Lov til at brænde og sælge Brændeviin, og de benyttede sig troligen af den Tilladelse.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-04-22
J Klædedragten troer jeg heller ikke at hine Tiders Bondestand gav Nutidens synderligt efter.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-04-22
Naar man nu skulde udruste en gammeldags Stadskarl, vilde det smaae af Skillingen. Hjorteskinds Buxer, Damaskes Brystdug, Kalemankes eller Dreiels Trøie, alt med Sølvknapper i, en stor lang Vadmels Overtrøie, og en Overkjortel af samme Slags foret med rødt Multum; alt dette var ingen Ubetydelighed, og jeg troer fuldt og fast, at en saadan Dragt blev kostbarere end en Nutids Stadsklædning, især da Klæderne i forrige Tider vare saa rundeligen tilskaarne, at de medtoge omtrent dobbelt saameget Tøi, som de nu brugelige.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-04-22
Hvad Qvindekjønnets Klædedragt angaaer, da troer jeg heller ikke der kan være saa betydelig Forskjel paa Fortid og Nutid. Vel bruge Bønderpigerne nu mange Silkebaand og Kniplinger, kostbare Tørklæder, meget Sirts og Silketøi o. s. v.;men naar man saa igjen betænker, at Fruentimmerne fordum brugte Sølvspænder i Skoene, Sølvhovedvandsæg, Gyldenstykkes Huer med ægte Snore paa, ægte Livbaand, og Damask eller Treomfant til Skjørter, Trøier og Bolle, saa bliver vistnok Forskjellen ikke saa stor, som Ord gaaer af: og det havde aldeles ikke været nødvendigt, at skraale saa himmelhøit derover; men det er saaledes gamle Folks Maneer, at laste Alt hvad der er yngre end de selv ere. Saaledes erindrer jeg, fra den Tid jeg opholdt mig paa det Blaagaardske Seminarium, at der boede en gammel jydsk Urtekræmmer paa Nørrebroe, der i alle Henseender var en meget skikkelig Mand, men som havde den Uvan at skjælde og smælde forfærdeligt paa alt Nyt Alle unge Mennesker, paa dem nær han talede med, kaldte han Sodomiter og Antichristi Forgjængere, og de Tider kaldte han Fordærvelsens Tid, de onde Dage o. s. v. Derimod var han overmaade forgabet i sine Ungdomsaar. Naar der stundom blev talt derom, fik han ligesom nyt Liv han rettede sig høiere i Sædet, dreiede sin Nathue nogle Gange rundt, og udbrød: "ja den Gang var det værd at leve, den Gang havde vi gyldne Tider!" og hans Øine tindrede af Glæde. Vilde man spørge ham, hvorfor Tiderne den Gang vare mere gyldne, vidste han egentligen ingen anden Grund at anføre, end at han i sine Ungdomsaar kunde gaae i Agerkaal til Knæerne, naar der pløiedes til Byg om Foraaret. Nu veed Gud og hvert fornuftigt Menneske, at Agerkaal ikke er Kiendemærke paa gyldne Tider, men Manden troede det dog, blot fordi det fandt Sted i gamle Dage, og det var ikke mueligt, endog med de kraftigste Beviser, at bekjæmpe hans indgroede Fordomme. Ved at anføre Historien om Mogens, og senere om de to jævnsides boende Fæstebønder, troer nok Hr. Pastoren at bevise, at der hersker mindre Flid og større Luxus blandt Bønderne nu, end fordum, men det værste derved er, at bemeldte Historier bevise slet Jntet, der ramme Nutidens Bønder haardere end Fortidens; thi dovne og ødsle, flittige og sparsommelige Bønder, fandtes der ligesaavel for 100 Aar siden som nu. 3. Vare Bønderne rigere i forrige. Tider eller nu, og kunne de i hine Tider bedrerede for sig,
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-04-22
J No. 1 af indeværende Aars Skilderie, opkaster Hr. Pastor Wedel det Spørgsmaal: "Hvormange Bønder have vel nu Poser med Sølvpenge, paa Kistebunden." Dette Spørgsmaal klinger heel underligt, og lader temmeligt tantagtig; thi Hvem har vel nogensinde kunde sagt: Saamange danske Bønder eie Sølvpenge, og saamange eie ikke en Hvid, Jmidlertid troer jeg dog, at der nu findes ligesaamange Bønder, der eie Sølvpenge, som for 30 eller 40 Aar siden, og jeg tør paastaae, at de nu for Tiden eie større Summer deraf. Jeg kjender virkeligen mange Bønder, som eie over tusind Daler i klingende Mynt, og desforuden Sølvkander, Sølvlaagskruse, Sølvstobe, Sølvskeer o. s. v., samt adskillige Tusind Daler i Sedler og Obligationer. Desuden ere jo Bøndernes Vaaninger, Creature, Vogne, Avlingsredskaber og øvrige Bohave, som dog nok ogsaa bør regnes med til sand Velstand, af langt større Værdie nu end forhen. Hvormange Sølvpenge eiede vel en riig Bonde, i forrige Tider, Nogle Skindpunge, eller i det Høieste et Par Hoseskafter fulde, udgjorde den Gang en beundringsværdig Rigdom. Naar en Mand den Tid eiede nogle Snese Daler, var han hovedrig, og den, der eiede 2 a 300 Daler, var en sand Croesus, og at ansee som et Mirakel blandt sine Jevnlige; men saadanne Mænd vare saare sjeldne; i Almindelighed vare Bønderne yderst fattige, og Adskillige vare endog saa usle, at de ei engang formaaede at kjøbe et Par Skoe, men maatte traske gjennem Verden, lige ind i Evigheden, med Træskoe paa. Og hvorledes stod det til med deres øvrige Dont? Deres Vaaninger vare slette og ubeqvemme, og adskillige af dem lignede mere Svinehuse end Menneskeboliger. Deres Qvægereature, Faar og Sviin vare smaae og forknyttede, og af de allersletteste Racer. Deres Avlingsredskaber vare af Træ, og meget plumpe og ildedannede. Deres Vogne vare ligeledes heel maadelige. Kun de meget rige Bønder eiede en heel beslagen Vogn; de mindre rige eller velhavende hialp sig med en beslagen Forvogn, og de fattige, som den Tid udgjorde omtrent de Nittentyvendedele af Bønderne, maatte nøies med Trævogne, som endda oven i Kjøbet vare saa maadelige, at en saadan Bonde stundom maatte laane 2 Hjul af 2 forskjellige Naboer, inden han kunde kjøre en Reise. Heste havde de mange af, i forrige Tider, men de vare for størstedelen af den Beskaffenhed, at Bønderne stundom maatte spænde fra Ploven midt paa Ageren, fordi Hestene ikke magtede at trække den til Enden, endskjøndt man den Tid brugte 6 a 8 Stykker for en Plov. Og traf det sig, at en Mand mistede et saadant Bæst, da kunde han paa ingen Maade overkomme at kjøbe et andet i dets Sted, førend Kongen allernaadigst skjænkede ham Penge dertil. Desuden ere de mange øde Gaarde, som Vedkommende maatte deels lokke, deels true Folk til at tage imod, eet af de allerkraftigste Beviser paa Bondestandens store Usselhed i hine Tider.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-04-22
Hvad den Beskyldning angaaer, at Nutidens Bønder kunne maadeligere rede for sig end Fortidens, da vil jeg, som Anmelderen i No. 102 af forrige Aars Skilderie, henvise Hr. Pastoren til Restancelisterne, hvoraf han fuldeligen vil overbevises om, at Fortidens Bønder kunde meget maadeligere rede for sig end Nutidens, uagtet de neppe gav Fjerdeparten af hvad der nu betales i Skat, og samme vil ikke alene blive tilfældigt for enkelte Egne, som Hr. Pastoren mener, men anvendeligt paa hele Danmark i Almindelighed. Selv Jydland, som Hs. Velærværdighed synes at være saa indtagen af, slipper slet ikke mere heelskindet end Sielland. Førend jeg lægger Pennen bort, maa jeg tilføie Følgende: Ved Sammenligningen mellem Fortid og Nutid, har jeg fornemmeligt taget Hensyn paa de Kgl. Selveierbønder, især hvor jeg taler om de betydelige Forbedringer i Agerbruget; thi hvad Bønderne paa Herregodserne angaaer, især paa de Godser, der ere bortforpagtede, da udgjøre de, saa at sige, en egen Classe, der ikke kan komme synderligt i Betragtning, thi i Almindelighed ere de fleste af dem saa forknyttede, at de hverken have Lyst, Mod eller Evne til at foretage nogen betydelig Forbedring i Landvæsenet. Haarløse, den 28 Marti 1820. Jørgensen.