Aarhuus Stifts-Tidende, 1847-04-17
Det Skolelærerne hidtil have befrygtet af Communerne, og hvorfra deres Stræben, efter at gjøre Skolen saa uafhængig som muligt af Folket, skriver sig, er at de have troet at see en altfor stor Paaholdenhed hos Communen, saa ofte Spørgsmaalet har været om det Oeconomiske ved Skolevæsenet; en Frygt, der ikke altid har været uden Grund, da Skolens ydre Vilkaar virkelig paa mange Steder er ussel. Jmidlertid troer jeg, at Sagen har forandret sig en Deel; hvilket og stadfæstes af den sidste jydske Stænderforsamlings Comiteebetænkning i Skolesagen thi her foreslaaes jo paa lidt nær den normale Løn, tilligemed en Deel andre Lettelser. Det turde maaskee ogsaa vise sig, ifald man var tilfulde bekjendt med de forskjellige Skoleplaners indre Historie, at den knappe Lønning paa mange Steder ikke saa meget har sin Grund i en Uvillie fra Communens Side, som meget mere i andre Motiver. Men hertil kommer et paa den sidste Tid væsentlig Moment, nemlig en i selve Bondestanden, opgaaet Erkjendelse af: at den mangler den Aandens Dygtighed og Færdighed, der er fornøden til Varetagelse af de communale Hædersposter, hvortil denne Stand nu og er kaldet: ja til selve de timelige Forretningers hensigtsmæssigste og fordeelagtigste Udførelse. Denne Erkjendelse, som jeg nok tør sige er almindelig, kan ikke andet end drage Ønsket om en bedre Tingenes Tilstand efter sig. Hermed er visselig endnu kun gjort det første Skridt til Overgangen; thi endnu staaer et væsentligt Punkt tilbage, nemlig den Erkjendelse: at det er ogsaa værd at betale for Ønskets Opnaaelse, og hertil tør man nok endnu ikke sige at være kommet. Men ligesom dette dog fornuftigviis maa blive Tilfældet med Tiden, saaledes turde det maaskee ogsaa være sandt, at den sidste Tilstaaelse allerede svæver paa Manges Læber, og det er maaskee blot Umuligheden af at indsee, hvorledes det skal blive anderledes - der holder Ordet tilbage fra at blive udtalt. Kun gjennem Folkeskolen synes det at kunne skee, Og denne, med sin Overfyldning af Børn og i sin for Tiden øvrige ufuldkomne Form, frembyder visselig Vanskeligheder, der ikke ere lette at komme tilrette med. Jeg kan desværre kun give høist ufuldkomne Forslag, naar ikke det pecuniaire Offer skal blive alt for afskrækkende. Hvor Skolelærerens Løn er under det Normale d. er under det Skoleanordningen bestemmer - der ile man med at bringe den saa nær dertil som muligt, for at ikke Lærerens Kraft skal lammes altfor meget under trykkende Næringssorger, de meest fortærende af alle; thi hvor Underviisningen skal forrettes med Suk, der bliver Resultatet kun ringe. Hvor Lønnen er den normale, og og hvor der altsaa haves en større Garanti for Bevarelsen af Lærerens aandelige Dygtighed, der lader sig vistnok arrangere en høiere Underviisning for de Mænds Sønner, der have Villie og Evne til at modtage en saadan, naar man ellers ikke skyer den Smulle af Tid og Penge som dertil maatte udfordres. Jeg er ogsaa vis paa, at den danske Geistlighed gjerne rækker Haanden til Sagens Fremme, ved at give nogle Timers Underviisning ugentlig, naar saadant for Alvor attraaes. Med Tiden vil da Sagen nok ordne sig af sig selv; thi Folkets Jnteresse for samme maa stedse blive større, saa det snart vil lære at indsee: at en pecuniair Udgift er vel anvendt, hvor et forholdsviis aandeligt Udbytte er at vente. Og synes dette at være den naturlige Slutningsrække, saa maa ogsaa Skolens Frygt fra denne Side herefter forstumme. Men saafremt nu Folket stedse klarere indseer Vigtigheden af Folkeskolen, saafremt det indseer, at det er i den og ved den dets aandelige Savn skulle afhjælpes, at den egentlig er den Anstalt, hvor Grundvolden lægges til Menneskets paafølgende Lyksalighed i Tid og Evighed – mon det da lader sig tænke, at Folket godvillig opgiver sin Jndflydelse paa Folkeskolen; mon det godvillig lader sig betage den Jndflydelse, det nu har, og i Tiden i en høiere Grad kan faae paa denne Anstalts Anliggender, og mon Kongen, der elsker sit Folk, vil tage en saa kjær og naturlig Ret fra det? Jeg tvivler meget derom. At det er en naturlig Ret, at der indrømmes Folk al den Jndflydelse paa Folkeskolen som lader sig forene med det høiere Statsprincip - troer jeg er begrundet saaledes i Sagens Natur, at det ingen videre Beviisførelse behøver, og saaledes er da og den anden Deel af Spørgsmaalet besvaret; thi naturlig og unaturlig kan Sagen ikke paa eengang være. Men jeg troer ogsaa, at Skolen er bedst tjent med, ikke at rykkes ud af sin Forbindelse med Communen, og at det er hverken ædelt eller klogt, naar den med haarde Or vender sig bort fra den. Naar der saaledes endnu i det sidst udkomne Hefte af Tidsskriftet for Skolevæsenet, forekomme Udtryk om Communerne, som disse at der i dem kun hersker snæverhjertet Egoisme, Ligegyldighed for Almeenvellet, selvklog Dumhed, osv., saa kan jeg, hvor meget vel Hr. Kraiberg, i Tidenden roser denne Afhandling, ikke billige disse Tallemaader; thi de gjælde Gudskelov ikke om Alle, og fordi de passe paa enkelte Medlemmer i een Commune, saa retfærdiggjør dette ingenlunde deres Anvendelse i Almindelighed *) Dersom Skolen besidder Kraft og Dygtighed nok til at fatte sin Opgave ret, saa vil den let indsee, at jo nærmere den kan slutte sig til Huset, desto lettere vil den blive istand til at løse Opgaven. Skolen maa dog sætte sig noget Høiere end en blot timelig Velvære, ja, den bør være stærk nok til, foren Tid at opofre denne, saafremt dens høiere Maal. derved kan befordres. Dette bør Skolen saameget mere for Øieblikket have Kraft til, som det viser sig tydeligt, at den ved Maadeholdenhed og Klogskab, ved en samvittighedsfuld Opfyldelse af Pligten, samt ved en Tilegnelse af og Fremgang i aandelig Fuldkommenhed, ikke længe vil forblive uanerkjendt; men snart komme til at staae som Gjenstand for Folkets udeelte Agtelse og Kjærlighed, og da, men og først da, vil Reorganisationen, saaledes som den bør finde Sted, ikke udeblive. Den vil blive forlangt af Folket selv, og den vil blive af den Natur, at den vil staae som en af Tiden fremkaldt og til Tiden svarende Reform. Skolens høiere Maal forstyrres da ikke derved, saaledes som det er at befrygte, hvis Reformen gik for sig nu, og i den Skikkelse Skolen har ønsker det; thi da turde det let hænde sig, at Folkets Uvillie paany vaktes, og jeg kan ikke troe, at Skolen vilde være vel tjent dermed, ja ikke engang være glad ved det "Mere, der muligt blev den til Deel, naar den skulde modtage det under saadanne Betingelser. Jeg gad nu nok vidst, om jeg ikke i Hovedsagen har truffet Folkets Mening - Folket taget i Betydning, som Hr. Magister Monrad i "Dansk Folkeblad har opfattet og forklaret dette Begreb, Jeg gad ogsaa nok vidst, om jeg ikke har enhver Folkets og Skolens sande Ven for mig, og jeg beder derfor, at man vil yttre sig om Sagen. Denne fortjener dog Opmærksomhed, om end disse ophoristiske bemærkninger, hvilket ogsaa jeg troer, intet Værd have. Det kan nok være, at der er Noget, som ikke hører med til det opkastede Spørgsmaals Besvarelse, ligesom der savnes Meget, der burde have været med, men man vil, haaber jeg, let kunne indsee, at det ikke kunde være min Hensigt her at levere hverken nogen dybtgaaende eller omfattende Undersøgelse af Spørgsmaalet, – det nærværende Organ desuden heller ikke kunde tillade. Hvad jeg har villet, anseer jeg for opnaaet, det nemlig: at fremstille en ny Betragtningsmaade af Skolens Sag, og nedlægge et Slags Vidnesbyrd fra Skolens Side om: at den begynder at indsee sin Eensidighed, og tildeels falske Retning; og ønsker, at nærme sig den naturlige Udviklingsgang. Wiby, den 15de April 1847. Bering. *) Udgiveren af Tidsskriftet har derfor heller ikke undladt at gjøre sine bemærkninger til Afhandlingen, og tilkjendegivet, at han ikke i Alt kan være enig med Forfatteren.