Den Vest-Sjællandske Avis, 1830-12-07
Om hvad der er passeret i den hemmelige Committee, er man endnu ikke underrettet med fuldkommen Paalidelighed. Bladet Belge siger: at Hr. van de Weyer skal have besteget Tribunen den 24de og tilkiendegivet sin Forundring over at Forsamlingen havde allerede en Time været underrettet om den diplomatiske Communication, uagtet den provisoriske Regiering havde først for 10 Minuter siden faaet Kundskab derom. Dette giorde Opsigt og man formodede et Forræderie. Hr. van de Weyer skulde derpaa have anmeldt for Kongressen at Hr. von Langsdorff var ankommen dertil som Fransk Agent for at raade den provisoriske Regiering og Kongressens Medlemmer ikke at udelukke alle Medlemmer af Familien Nassau fra den Belgiske Throne for at forebygge en Krig med de udenlandske Magter. J Lüttich havde man endog havt det Rygte, at Frankerige ikke vilde komme Belgien til Hielp dersom Huset Nassau blev udelukket. Andre fortælle, at den Franske Regiering havde yttret det Ønske, at Udelukkelsesqvæstionen blev for Øieblikket udsat; og atter andre sige at tre Gesandte fra udenlandske Magter vare ankomne til Brüssel og reiste bort den 26de efterat Congressens Møde var sluttet (men alt dette er urigtigt). Efter denne Communication skal en heftig Allarm være opkommet i Kongressen, Lidenskaberne yttrede sig paa det heftigste. Forsamlingen fik ikke længere Udseendet af en Forening af Nationens Repræsentanter, og man raabte paa Voldsomhed, militairisk Jndblanding og Forræderie. Mange Medlemmer i Forsamlingen erklerede, efterat Mødet igien var bleven offentligt, at man ikke maatte blive staaende paa Halvveien, at den begyndte Revolution maatte sættes fuldstændig igiennem og at den nationale Ære udkrævede, at Udelukkelsen af Huset Nassau for bestandig blev forkyndet paa den høitideligste Maade (hvilket og faa skeete). Ja nogle Medlemmer, som tilforn havde talt imod Udelukkelsen, erklærede nu at de vilde stemme for den. Exaltationen var overordentlig og Forsamlingen var, som maaskee mange vil ansee for en ubegribelig Forblindelse, derved i det bedste Hameur. Saaledes da en Hr. Pierson foreslog, at alle de Deputerede som stemmede for Udelukkelsen, skulde tegne deres Navne i en Protokol, sagde Præsidenten Hr. Surlert de Chokier: De ønsker maaske min Herre ifald vi blive hængte, at see at det i det mindste skeer i et godt Selskab. Denne Udladelse blev modtaget med en almindelig Latter. - Angaaende de fremmede Magters Paamindelse om ikke at udelukke Huset Oranien læser man følgende i Coureer de Pays bas: Kongressen har indseet, at dersom den gav efter i et Punkt, der maaskee som en Jnsinuation eller en Fordring af Diplomatiet, kunde betragtes som Ligegyldigt, saa vilde man kun derved aabne Banen til uophørlige Eftergivelser. J Dag vilde man overtale os til at vælge Prinsen af Oranien; Morgen vilde man forbinde os med Holland, eller med et eller andet Baand, derpaa vilde man foreslaae os en officiel Bestemmelse eller Form, hvorefter vi skulde forfatte vor nye Grundlov. Enhver betingelse vilde være et Ultimatum, og Enden paa alle disse successive Forhandlinger vilde blive Trældommen. (Det kan nu være ganske rigtigt; men de gode Belgier skulde have ladet være med at begynde paa disse Spektakler, da de havde det meget godt tilforn og ikke havde nogen gyldig Grund til Klage. De skulde have vogtet sig for at lade sig henrive af deres nationale Antepathee imod Hollænderne, og at lade sig forføre af enkelte ærgierrige Menneskers Jndskydelse. Nu ville formodentlig deres Lidenskaber og den Beslutning, som Kongressen har fattet, tænde Krigsluen over det heele Europæiske Fastland, thi England bliver formodentlig neutral, og for alle de uberegnelige Ulykker, som kunne fremkomme deraf har man da Dhrr. Belgier at takke.)