Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1826-06-20
Da nu de Fordele, som alle christelige Menigheder, hvor Kirkeforbedringen indførtes, have havt just af denne, ere saa store, og desuden kunne taale baade at indsees og vurderes af Almuen, saa ere vi forvissede om, at I, kjæreste Brødre, ved denne Leilighed, da Jubelfesten af Hans Majestæt Kongen er paabudet, ville indgyde i eders Tilhøreres Hjerter taknemmelige Følelser mod Gud, hvis Forsyn hine Fordeel skyldes, og give dem saadanne Begreber om Reformationens velgjørende Frugter, at de ret kunne forstaae og anvende dem til Regler for deres Levnet. - Jkke skulle I være ængstelige for at finde Leilighed dertil. Den tilbydes af sig selv saavel i Prædikener og Catechisationer med Ungdommen, som i private og fortrolige Samtaler. Thi naar hiin Jubelfest vil tildrage sig Alles Opmærksomhed, og Alle ville spørge: hvorfor den skal holdes saa højtidelig, da skulle J, ved korteligen at fortælle Reformationens Historie, gjøre dem opmærksomme paa hine særegne Misbrug, som dreve Luther og 3minglitil at foretage sig et saa vigtigt Arbejde, og tillige ved en efter Tilhørernes Fattevne lempet Fortælling vise, hvor stor Menneskenes Vankundighed paa den Tid var, hvor megen, forden rene Religion og ei mindre for det offentlige og private Bedste skadelig Overtroe der da herskede, hvor lidet der sørgedes for Underviisningen og Ungdommens hele Opdragelse, hvor haard Geistlighedens Regimente var, og hvor utaaleligt Pavens Tyrannie over Fyrster og Nationer. Og, da vort Fædreland sukkede under samme Aag, ville Exempler, tagne af sammes Historie, sætte Tingene i et endnu klarere Lys for Tilhørerne, end om de ene skulde samles af udenlandske Begivenheder. Tilstrækkeligt Stof skulle I erholde i det Skrift, som efter Kongelig Befaling er udgivet i Modersmaalet, hvori de fornemmeste Virkninger af hiin Omvæltning gjennemgaaes, hvilket skal uddeles til alle Skoler i den Hensigt, at læses ei alene af Ungdommen, men ogsaa af de Ældre, og til stedsevarende Erindring om Sagen opbevares i Skolebibliothekerne. Naar J stundom oplæse dette Skrift for Almuen enten hjemme eller i de eders Omhue anbetroede Skoler, ville J faae Leilighed til at udvikle, udvide, og ved anstillet Sammenligning med den glædeligere Religions forfatning, som de Nationer have, for hvilke Evangeliets Lys skinner klarere, at anbefale saadant til eders Tilhøreres Erindring; bruge I. denne Leilighed viseligen, skulle J derved indprente dem de to største allerede ovenfor anførte Velgierninger, den første nemlig, at vor helligste Religionslære er bleven renset ved store Mænds Anstrængelser, saa at den kan oses ene af den hellige Skrift, med Tilsidesættelse af al menneskelig Auctoritet, og ikke mindre den anden, hvorved Fornuften er hævdet i sine Rettigheder, saa at Forstanden ikke er afhængig af menneskelig, men allene af guddommelig Auctoritet, og det er enhver Christen uformeent at prøve Religionens Lære efter den hellige Skriftes Udsigender, og anstille Betragtninger derover, naar han kun er udrustet med de Sjeleevner, den Lærdom og den Aandscultur, som udkræves til at foretage en saadan Prøve. - J ville selv indsee, at J ikke Alle kunne udrette Alt i nøiagtigen at undervise Tilhørerne om det, som udkræves til retteligen at vurdere Oldtidens hellige Bøger, og, hvad der er vigtigere, at overbevise dem saavel ved Grunde, passende til deres Fattevner, som ved Exempler, at der udfordres største Beskedenhed i at undersøge guddommelige Ting, og at den de Christne hævdede Frihed er meget forskjællig fra hiin Selvraadighed, som indrømmer andre Ældre og Lærdere, intet, men sit eget Genie alt. Thi at dette er af største Vigtighed, og intet farligere, end Misbrug af Friheden, som i borgerlige saa og i kirkelige Anliggender, det lærer den hele saavel ældre som nyere Historie, og det beviser til Overflod de anabaptiske Uroligheder i selve Reformationstiden, hvilke afstedkom saa megen Skade for Kirkeforbedringen. Derfor ville vi fornemmeligen anbefale Eder, at J flittigt og alvorligt indprente Tilhørerne Ærbødighed forden hellige Skrift og Troen paa den, og i Særdeleshed henvise dem til det nye Testamente, hvori Herrens egen og hans Apostlers Lære indeholdes, og opmuntre dem til en hyppig Brug af saavel dette som hele den hellige Skrivt, og dette saameget mere, som der i vor Tid er banet Vei ved Bibelselskaber, oprettede i en stor Deel af Europa, som og i vort Fædreland, saa at Bibelen ei engang er nægtet Fattige og Trængende, men med rund Haand tilbydes dem, en Sag, vi med største Føie anføre blandt de store Velgierninger, hvormed det guddommelige Forsyn, blandt saamange Elendigheder, har sørget for Menneskeslægten. Men til disse Paamindelser maae J føie andre, som hine Tidernes Elendigheder gjøre nødvendige. Thi at Kirkerne i de senere Aar ere paa mange Steder tomme, fornemmeligen de, som ligge i Nærheden af Byer og Steder, eller ved Hovedlandeveiene, og at den offentlige Gudsdyrkelse har været forsømt, er en næsten almindelig Klage i alle den evangeliske Kirkes Lande. Men disse bør holdes for de vigtigste Aarsager til den Skade, som ei blot den geistlige, men ogsaa den verdslige Stat har lidt: at nemlig Ligegyldighed i Religion, en forvendt Børneopdragelse, utallige Fornærmelser mod Kydskhed og gode Sæder, Ringeagt for Ægteskab, huuslig Lyksaligheds Tab, og endelig Meneed, samt de øvrige fordømmelige Laster, have taget Overhaand, og opløst Statens, ja selve Naturens Baand. Hvormeget en saadan forvendt Tænke- og Handlemaade har skadet Staten selv, vil med Bedrøvelse erkiendes af enhver, som med opmærksomt Øie betragter vor Tidsalders Begivenheder. Men der gives ikke et mere virksomt Lægemiddel mod saadanne Onder, end det, Religionen yder. Derfor, kjæreste Brødre, værer med al Omhue betænkte paa, at gienbringe den offentlige Gudsdyrkelse sin forrige Værdighed og Høitidelighed, at Huusfædre og Mødre maae igjen vorde flittigere til at bivaane den, og med deres Exempel foregaae saavel Børn som Tiende. Fornemmelig maae I, saavidt muligt, see til, at ikke de fornemmere Jndvaanere i Byer og Stæder, saavelsom paa Landet skulle, ved at forsømme den offentlige Gudsdyrkelse og Altargang, adskille sig fra alle deres øvrige Medborgere, udelukke sig fra Christensamfundet, og saaledes blive til største Forargelse for gudsfrygtige og redelige Sjæle. Jkke skulle J mangle Anledning til Paamindelser, da den kan tages af selve Jubelfesten. Thi blandt de Velgierninger, som vi taknemmelig skylde Kirkeforbedringen, er denne ikke den ringeste, at istedetfor det fremmede latinske Sprog. hvori, under Pavedømmet, næsten al Gudstjeneste forrettedes, og som de Færreste af dem, der bivaanede den, ja selv Præsterne - Helligdommens Tienere og Tolke – forstode, forrettes nu alle Kirkeskikke i Modersmaalet, Psalmer synges, som ere forfattede i Landenes eget Sprog, og den forhen forsømte Prædiken og Catechisation udgjør den vigtigste Deel af Gudstjenesten i alle de Egne, som ere opklarede af Evangeliets Lys. - Hvor store og velgjørende disse Fordeele ere, som catholske Menigheder selv i vore Dage maae undvære, ville de letteligen lægge Mærke til, naar saadant bliver dem med passende Grunde beviist. - Jkke bør man opgive Haabet om, at jo Kraften af saadanne vil røre Tilhørernes Hjerter, at de vende tilbage til Forfædrenes gamle og gudelige Skik, tilsidesætte Søndagen uvedkommende Forretninger, atter hellige den til Gudsdyrkelse, og af Eders Munde erholde ei alene Lærdom, men ogsaa Religionens Trost J ere vistnok ikke det eneste Slags Religionslærere, men have Medhielpere af ringere Klasser; eders Omhue og Klogskab bør altsaa være henvendt paa at undervise, paaminde og styre ogsaa disse. - Vi nægte ikke, at jo denne Pligt undertiden er vanskelig at opfylde, men jo vanskeligere den er, desmere fortjente gjøre J Eder af Staten ved af yderste Evne at opfylde den. - Medhielpere have I, nemlig Skolelærerne; da disse skulle undervise Ungdommen under Eders Opsigt, behøve vi ikke vidtløftigen at vise, hvor gavnligt det er for Staten, at de troligen følge Eders Spor, og ere enige med Eder i alle deres Forretninger. Af dem skal Grunden lægges, hvorpaa J siden skulle bygge. De maae give spæde Sjæle de første Religionskundskaber, vække de første og meest levende Følelser hos dem, ligesom aabne Forstanden til at fatte Sandheder, ophøiede over Sandsernes Fornemmelser, og skjærpe alle dens Evner, at den kan dueliggjøres til disse Sandheders Erkjendelse. Heraf indsees letteligen, hvor nødvendigt det er, at der findes Overeensstemmelse mellem hiin første Clementarunderviisning, og de Lærdomme, der siden skulle foredrages af Eder. - Med oprigtig Erkjendtlighed maae man tilstaae, at Skolevæsenet har hos os, i den senere Tid, gjort herlige Fremskridt ved vor allernaadigste Konges høistvise Omsorg for og Klogskab i, over hele Riget at oprette saamange nye Skoler hvor saadanne manglede, i at ordne Skoleunderviisningen ved Love, og fremhjælpe den ved fornødne Indtægtskilder. - Men i Særdeleshed, er der sørget for den ved flere Seminarier, som nu blomstre i alle Stifter, og hvorved der er sørget for, at aldrig nogensinde duelige Mennesker, hvem Landalmue-Ungdommens Underviisning sikkert kan betroes, skulde mangle. Dette har havt glædelig Fremgang, og med hvor stor Flid, med hvor megen utrættelig Møie disse Jnstituters Bestyrere have stræbt at forvalte deres høist vanskelige Embede, viser noksom den næsten allevegne hældigen begyndte Rettelse og Forbedring i Skoleunderviisningen fra den Tid, da deres Lærlinger begyndte at anbringes i Skolembeder; ei heller bør det omtvivles, at saadant jo ogsaa i Fremtiden vil bære de samme ypperlige Frugter. Men, da der i enkelte Underviisningsmaader, hvilket er alle menneskelige Tings Lod, kan findes dem særegne Pletter og Mangler, der ere vanskelige at hæve, saa er det ei underligt, om saadanne og stundom mærkes i de for tilkommende Skolelæreres Dannelse oprettede Seminarier. Thi i dem indtræde som oftest Lærlingerne uddannede, og uden Forkundskaber. Grundvolden skal lægges i en kun til tre Aar indskrænket Tid, hvorudover der neppe kan undgaaes den Ulæmpe, at Hukommelsen, hyppig øves mere, end de øvrige Sjæleevner, og at Lærlingerne, saafremt Seminarieforstanderne ikke alvorligt modsætte sig al Anledning dertil, ville tænke ubeskedent om sig selv. Hertil kommer, hvilket meest bør agtes paa, at naar disse Ynglinger, efterat være demitterede fra Seminarierne med offentligt Skudsmaal, ansættes i et Skoleembede, mangle de næsten af Erfaring, hvilken maae erhverves ei blot i Skolerne selv, men ved dagligt Arbeide, og længere Øvelser i Forretninger. Da de saaledes høist gen behøve Paamindere, der ideligen kunne nær og styrke dem i gudelige Følelser, flittigt indprente dem de paa Seminarierne lærte Regler, at disse ikke efterhaanden skulle glemmes, udvide dem, og vise Anvendelsen deraf, saavel ved Underviisning som Exempel, saa bør I, kjæreste Brødre, anvende al Flid paa at fortsætte hiin Underviisning, at lære og ligesom veilede Skolelærerne. - De glædeligste Frugter skulle J see, og selv høste af dette Opsyn, denne faderlige Omhue. - Thi derved ledes de til, i deres hele Embedsførelse at rette sig efter eders Paamindelser, og beskedent at kjende, hvad Kræfterne formaae, eller hvad disse ere for svage til at bære; ledes til stedse at bevare Aanden; den evangeliske Kirkes Børneunderviisning, og med religiøst Sind at overholde den christelige Læres befalinger, der ere fremsatte i de ved offentlig Auctoritet anordnede Lærebøger; ledes endelig til paa den hæderlige, og saare nyttige, skjønt ringere Post, der bestemtes dem, af yderste Evne allene at tragte efter, at Religionens Grundsandheder retteligen kunne bibringes Børnenes Sjæle, saa at de ved at undervise, selv kunne lære, og gjøre Fremgang i den chatechetiske Kunst under Eders Anførsel. (Fortsættes.)