Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1836-10-14
Norge. Foruden den sidstmeldte kongelige Erklæring (S. 717). meddeler "Rigstidenden, nu Statsminister Løvenskjolds Ansøgning om at entlediges fra sit Embede, dateret den 3 Septbr., altsaa for Rigsrettens Dom var afsagt. Han besværer sig der over Udleveringen til Odelsthinget af Statsraadsprotokollen, hvori den kongelige Resolution om Storthingets Opløsning var afgivet, hvilket efter Sagens Natur og hidtil fulgte Vedtægt først tilkom det næste ordentlige Storthing. Odelsthingets Beslutning - hedder det - var beklagelig, fordi den røber en lidenskabelig Overilelse af en Statsmagts Afdeling; men denne kan være undskyldelig, fordi den var en Følge af Øieblikkets Lidenskabelighed. Derimod fattedes Lagthingets Beslutning om at erkjende sig for habile Dommere, 7 Uger efterat Odels thingets Actions=Dekret var afgivet, efterat det var blevet noksom gjort opmærksomt paa det Jnhumane, Uædle, det Uretfærdige, det Lovstridige i dets Medlemmers dobbelte og modstridende Rolle som Parter og Dommere, efterat Lidenskabeligheden burde have været uddunstet, fordi der havde været tilstrækkelig Tid til rolig Overveielse. Den Brøde - vedbliver Statsministeren - hvilken jeg som oftest hører mig bebreidet, er mit konservative monarkisk konstitutionelle System. Dette er baseret paa Grundsætninger og historisk saavelsom egen Erfaring. Det kan ikke forandres, det er i denne Henseende uforbederligt. En Rigsret kan dekapitere, men den kan ikke dekarakserisere mig." Om de 3 Alternativer, som i denne Sagernes Stilling er ham levnet, enten at yttre sig efter sin bedste Overbeviisning, eller bøie sine Yttringer efter de Anskuelser, som sandsynligst maatte kunne fritage ham for Rigsrets=Forfølgelser, eller ge. og at ansøge om sin Afsked, siger han: "Jeg kan ikke vælge det første af disse Alternativer, uden at udsætte mine tilbageværende Leveaar for Forbittrelser, ved at vælge det andet, vilde jeg fornægte mine Grundsætninger og forraade min Konge, mit Fædrelands, mine Landsmænds dyrebareste Jnteresser. Kun det Alternativ levnes mig, herved i dybeste Underdanighed at bede mig naadigst entlediget fra det mig naadigst anbetroede Statsminister-Embede." Sluttelig takker han for al den beviste kongelige Naade i de henvundne 8 Aar, tilføiende: "Som jeg medtager den Selvbevidsthed, at have med Troskab og Nidkjærhed tjent min Konge og mit Fædreland, saa medtager jeg Erindringen om de Aar, Dage og Timer, det har været mig forundt at leve med en af Tidsalderens største Mænd, en Erindring, som under alle Livets Omvexlinger vil skjænke mig Lys og Trøst." Herpaa behagede det Hs. Majestæt at tilkjendegive Statsminister Løvenskjold sit Ønske om, at han ikke vil berøve Nationen sin Tjeneste og Kongen sine patriotiske og gavnlige Raad." J Præmisserne yttres det Haab, at Partiernes Uretfærdighed har en Grændse, og at Nationens Erkjendtlighed snart vil lade hans Hensigters Reenhed vederfares Ret og godtgjøre de Vildfarelser, som Lidenskaber og Overilelser have foranlediget." Den "Konstitutionelle" ledsager Statsministerens Ansøgning med sine Anmærkninger, hvori den ikke anseer hans Frygt for ugrundet, aldenstund det er vitterligt, hvad han og selv i Ansøgningen erkjender: "at hans Grundsætninger ikke harmonere med Nationens, eller i alt Fald de Jndividers Anskuelser, som kaldes til at repræsentere hiin." Fremdeles antager den det konservativ monarkisk konstitutionelle System, hvortil Ministeren bekjender sig, for et Stillestands=System, og et saadant passer ikke for nogen konstitutionel Stat, mindst for en begyndende." Endelig finder den Konstitutionelle i Kongens Tilkjendegivelse i Anledning af Rigsretsdommen, med en i det Hele saa skarp Yderside, tydelige Skridt til Forsoning og Udjævning af den imellem Statsmagterne indtraadte Spænding." J en følgende Artikel, som begynder saaledes: "Selv forslidte Sandheder kan det være godt hyppigt at gjentage, for at indprente sig dem destærkere, paastaaer Bladet, at Kieler=Traktaten, med Hensyn til Norges og Sverrigs indbyrdes Forhold, blev til et Jntet, da 7 Maaneder efter Konventionen til Moss sluttedes, saa at Man ikke bør gaae tilbage til Kieler-Traktaten, for at bestemme Norges folkeretlige og statsretlige Forhold.