Københavns Adresseavis, 1765-01-09
Endskiøndt vi ikke kand bære Navn af Naturkyndige: saa drister vi os dog til at tilkiendegive vore Tanker over den Qvestion som en, os ubekiendt Ven, forlanger at vide om der er Jern udi Menneskens Blod, men for at være kort, da kand min Herre best erfare det hos sig selv, som for Exempel: Naar en slaaer paa deres Jnstrument ikke med Hammer eller Styk, men allene med Ord, ligesom Ordene falder tunge paa deres Jnstrument, saa giver den og Lyd fra sig, er Ordene meget tunge hvad gielder det, min Herre griber til Verge, om De ellers haver Deres Galde hos Dem, hvorudi Mars fornemmelig haver Bolig, er Ordene meget fine og glatte da kildrer de det gandske Legeme, det er og en Virkning af Jern eller ligere sagt Mars. Er min Herre ikke fornøyet med denne Forklaring da vil vi med Fornøyelse paa en anden Tid give meere Lys. Dito i No. 1. 3.) Enten 1) dyp en Klud i Teglsteens=Olie og stik i Øret, eller 2) dryp lidet Jsep=Vand i Ørene. Dito i No. 2. 7.) Sagen er gandske muelig, at Hænderne kand være faldne af af sig selv; men det skulde ikkun være til liden Nytte, at skrive meget derom. Jeg vil ikkun sige Dem, at det er ikke den første Gang, at Hænderne af sig selv ere faldne af Folk. J det Parisiske Kongelige Videnskabers Academies Skrifter kand De læse et Tilfælde, som har fuldkommen Liighed med det i Aviserne ommeldte. Det staaer i den 2den Deel af den Steinwehriske Oversettelse af de medicinske Optegnelser, S. 299. "En Pige, ved Navn Anna Perraut, i det Bourgogniske, som var 21 Aar. gammel, da man saae hende, havde i hendes syvende Aar den Ulykke, at hun, efter en almindelig Feber, mistede begge sine Hænder og Armee, som tørredes hen og visne 9de indtil Spidsen af Albuen, og af sig selv faldt af, saa at der intet blev siddende til overs undtagen de øverste Stumper af Albuen. Hun bragte selv personlig hendes Hænder i Lommen til Academiet, og tog dem meget behændigt frem med en af hendes korte Arme=Stumper, som hun meget færdigt veed at bruge. De ere forte og tørre, og seer ud ligesom Hænderne paa en liden "Mumie." Videre spørges: 1) Da jeg for en rum Tid faldt saaledes, at mit ene Been kom ind under mig saa at jeg de første 3 Dage meget besværlig kunde gaae, men siden den Tid dog ingen Uleylighed har havt i Henseende til Gangen, ey heller er udvortes Kiendetegn til nogen Skade men dog paa den venstre Side af Læggen kun paa en liden Plæt finder stedse en stor Værk og Pine, hvilket jeg ikke kand forstaae mig paa, saa forlanger jeg herudi Oplysning og Middel derfor, som paa denne Tid kand bekommes. 2) En Beskrivelse om Sago Gryns Oprindelse. 3) Ønskes at vide Aarsagen hvorfor Svovel, stødt, kand dæmpe Jlden, naar det kastes derpaa. 4) Hvor længe det er mueligt, at et Menneske kand være besvimmet uden at være ret død. 5.) Om ikke de mangfoldige Liig, som nedsertes i Kirkerne, foraarsager stor Skade hos Tilhørerne i Kirken som trækker de onde og raadne Dunster i sig, der ligesom findes indelukte inden 4 Vægge. 6.) Om det ikke er skadeligt for Sølv i Fremtiden, naar det skal omsmeltes at det i Fortiden er bleven loddet med Tin, og om det befandtes saa hvorledes man da skal kiende, naar det Bedragerie er begaaet. 7.) Om Caffe ikke giver slimigt Blod. 8.) Om det er got at drikke Thee uden Melk. 9.) Om det Dyr, som kaldes Leopard har været en egen Art fra Skabelsens Tid af, eller om samme efter gammel Sagn genereres fra Blanding af andre Dyr, Ligeledes og Ræve genereres fra tamme Hunde eller ey 10.) Omspørges, om nogen veed og vil meddele et got Huus=Raad for Frat? 11.) Hvad skal man toe Hænderne i, naar de ere meget røde, at de kand blive smukke hvide og glatte? 12.) Raad for Ringorme, som er forlangt i No. 2.4) omspørges igien, med Tillæg, at den Spørgende har været plaget deraf i 16 Aar, og er særdeles incommoderet deraf ved Maaneds=Skifte, formedelst sterk Kløe, som setter Saar, At gnie samme med Blaasteen er forsøgt, men vil ey hielpe. 13) Hvad Middel tilraades at bruge for Krampe, som allerede i 3 Aars Tid har plaget et Barn, der nu er i 5te Aar, som under Krampen lider stor Pine, hvilket man slutter af Barnets Raab i samme Tid: Hielp mig, Hielp mig, der almindelig skeer engang hver Nat, og hvoraf Barnet intet veed at berette om Morgenen, men er Dagen igiennem muntert og friske, 14.) Bliver en Præste og Geistlig Enke, i Følge Rescriptet af 25 Junii 1725 Verdslig, naar hun fæster eller leyer Huus og Gaard paa Rytter=Godset, og Skiftet efter hendes Død forvaltes af Regimentsskriveren, saa spørges hvem der tilkommer at holde Auction og Skifte efter et Fruentimmer, enten af Militair eller Civil Stand, naar hun leyer Værelser paa en Præstegaard paa Rytter Godset og der døer. Herom forlanges de Lovkyndiges Tanker fra Deres tienstskyldigste Tiener. M. G. B. 15.) Hvad er det beste Middel for Børn mod Orme? Brev fra en Mademoiselle til en Doctor om Sminke. Er det ikke mueligt Hr. Doctor, at de kand stille min Mama tilfreds, Hun har for 3 Dage siden opdaget og komnist efter, at jeg lidet sminker mit Ansigt, og farver mit Haar. Hun siger, at jeg giør det af Forfængelighed, forat blive smukkere end jeg virkelig er. Men jeg har allerede gjordt hende det temmelig begribeligt, at derudi bestaaer just ingen Forbrydelse, at see smukkere ud, end man er. Jmidlertid har hun dog nogle Argumenter af et andet Slags imod mig, som De maae hielpe mig at besvare, saafremt jeg ikke skal blive tvungen til, at kaste min Sminke ud igjennem Vinduet. Hun siger, at jeg forderver min Hud dermed og giør mig heslig og usund, og at man ikke formoder om noget vakkert og fromt Fruentimmer, at hun sminker sig. Kand De nu ikke tiene mig i at bevise, at Sminken ey forderver Ansigtet, og at ærlige og fromme Folk tør vel ogsaa sminke sig? Jeg vil tale oprigtig med Dem. Da De er en Læge og Doctor, saa holder jeg det ikke for urimeligt, at betroe Dem mine medicinske Affairer. Jeg sminker mig virkelig for at befalde; men jeg søger ikke at befalde for at lefle. Dersom det var forden Aarsags Skyld saa vilde jeg visselig ikke dølge det forDem. Det er ugudeligt, at man i Henseende til vor Kiøn pleyer at holde det for et og det samme, at tragte efter at befalde og at leste. Naar jeg sminker mig, for at lade mig see offentlig som smuk og vel skavt, saa er min Hensigt lig den samme, som en skikkelig Mand eller Præst har, der skal tale offentlig, naar han vasker sit Ansigt med Sæbe, tager en vel oppudset og puddret Paryk paa, og giver sig al muelig Tektenghed. Dersom det ikkun skulde komme an paa at lefle saa behøvede slet ingen af og at sminke sig; thi hvorledes maatte vel et Uhyre af en Pige, være skabt og see ud, som ikke skulde finde sin Liebh her i sær naar hun har nogle Skillinger, Men jeg forsikkrer Dem, min Hr. Doctor, at omendskiønt jeg sminer mig, for at befalde, saa er jeg dog af mit Hierte en Fiende af alt Leflerie og jeg skaffer mangen arm Stakke nok at bryde sit Hoved med. Just dette er min Fornøyelse; og De maae giøre Deres til, at jeg kand beholde denne Fornøyelse. Jeg forbliver &c. Brev om Kopperne. Min Herre, Man ligner Kopperne med Pesten. Jeg paastaaer, at de endda ere verre end Pest. Det er just ikke nogen nye Tanke, naar jeg siger dem, at man i en vis Henseende forestiller sig Pest langt farligere, end den virkelig er. Den begynder gandske sagte, og bliver i de første Uger stedse heftigere. Naar den derpaa i en 5 eller 6 Maaneders Tid har taget afsted paa det gru omste, saa tager dens Heftighed efterhaanden af, og den ophører endelig gandske igien. J Aaret 1580 døde i Cairo i Ægypten 500000 Mennesker af Pesten i en Tid af 6 Maaneder. De Afdødes Klæder og Meubler bleve deelte enten ved Arv eller Salg imellem de Levende. Man kand efter den nu brugelige Auctions Maade meget vel sette, at en Afdødes Efterladenskab blev deelt imellem 3 Levende. Dersom nu Pesten havde en bestandig vedvarende anstikkende Kraft, saa maatte i de næstfølgende 6 Maander 1500000de, og i de derpaa følgende over 4 Millioner Mennesker og saa fremdeles være blevne anstukne og døde. Dom selv engang M. H. hvormange Mennesker der efter et Par Aars Tid skulde være blevne tilovers i hele Ægypten, Med faa Ord sagt: Pesten er langt fra ikke saa haardnattet og vedvarende som Kopperne. Disse har nu i en 800de Aars Tid viist deres dødelige Gift i hele Europa paa en næsten uafbrudt Maade, og endnu er der intet Haab, at de nogen Tid skulde ophøre. J denne Henseende synes og den slemme Qvægsyge at have meere Lighed med Kopperne end med Pesten. Jeg veed vel, at der endnu aldrig er gjort saa alvorlige Anstalter imod Kopperne, som man pleyer at giøre imod Pest Men, er det vel ogsaa mueligt, at imodstaae Koppernes indsnigende Gift ligesaaledes som Pestens rasende Heftighed? Jeg forbliver &c. Adstilligt Nyt.