Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1843-04-20
Videnskabelighed. J Randers Avis har en Ubenævnt indrykket Følgende angaaende et Theema, der ikke noksom grundigt kan drøftes, nemlig: Om en Reform af det lærde Skolevæsen: "Allerede i en Række af Aar har der været Tale om, at det lærde Skolevæsen trængte til betydelige Reformer, hvilke Man med saameget desto større Tillid haabede snart at turde forvente realiserede, da tre lærde Skoler nedlagdes og en videnskabelig Realskole oprettedes i Aarhuus. Men denne Foranstaltning der, som Man haabede, skulde udgjøre det første Led af den store Kjæde, syntes næsten at skulle danne den hele Reform, da Christian den Ottendes Tronbestigelse atter vakte de sjunkne Forventninger. Dette grundede sig naturligviis fornemmelig paa den Kjendsgierning, at Videnskaberne stedse i ham havde fundet en fortrolig Ven og en opheiet Beskytter; men hertil kom dog ogsaa den Betragtning, at næsten alle Kongerne af den oldenborgske Stamme, der bare Navnet Christian, stedse have viist Videnskaberne i Almindelighed og Skolevæsenet i Særdeleshed en særegen Opmærksomhed og Omhu. Det var saaledes Christian den Første, der skiftede Kjøbenhavns Universitet, for hvilket Christian den Tredie blev en omhyggelig og kjærlig Stedfader, der rigeligt udstyrede den saa godt som uforsørgede Datter; det var ligeledes Christian den Tredie, der ved den bekiendte Kirkeordinants af 1537 lagde den første ordentlige Grundvold til en Regulering af det lærde Skolevæsen her i Landet. Christian den Fjerde byggede Regentsen i Kbhavn og Latinskolen i Roeskilde, og havde til Hensigt at oprette Gymnasier ved alle Landets Cathedralskoler, og viste saaledes, om end hans Planer kun for en Deel modnedes og kom i Virksomhed, det lærde Skolevæsen den samme faderlige Opmærksomhed, hvormed han omfattede Alt, hvad der kunde bidrage til Landets Flor og Hæder. Christian den Sjette skylde vi Skolereformen fra 1739, den vigtigste og meest omfattende det hele lærde Skolevæsen hidtil har undergaaet. Under Christian den Syvende reformeredes Skolevæsenet tvende Gange, først i 1775 og senere i denne Konges sidste Levedage i Aarene 1805 -6. - Ved Christian den Ottendes Tronbestigelse vare mange Forarbeider til en ny Reform foretagne, forskjellige Planer vare udkastede og deels drøftede i de offentlige Blade, deels tilsendte den kgl. Direction for Universitetet og de lærde Skoler, og af denne atter tilstillede flere Rectorer til Bedømmelse; flere fortjente Skolemænd, have senere havt Leilighed til at udtale og udvikle deres Meninger og Jdeer, men netop det Omfattende i disse Planer, og de mangehaande betydelige Forandringer, som den hele lærde Underviisning syntes attrænge til, Spørgsmaalene om Examen Artiums Henlæggelse til Skolerne, om Ophævelsen af 2den Examen, og en Erstatning derfoi en forandret Jndretning af de lærde Skoler, om yderligere Nedlæggelse af flere lærde Skoler, for at de bestaaende kunde komme til at virke med større Kræfter, om høiere Gagering for Lærerne, og fornemmelig Spørgsmaal om de fornødne Ressoureer til disse Forandringer syntes atter at henskyde enhver almindelig Reform til den uvisse Fremtid, saa at det næsten lod til at staae sig med Reformen i Skolevæsenet som med Nedlæggelsen af Tallotteriet, der billigedes af Alle, men tilraadedes af Jngen Og dog syntes Reformens Nødvendighed at voxe Dag for Dag; ogsaa kan det ikke nægtes, at Directionen i de enkelte Skoler med Redebonhed understøttede enhver Forandring, som de yngre Rectorer ønskede indført, forsaavidt som dertil ikke udkrævedes større Udgivter, end Skolefondens nuværende Tilstand kunde bære; men imedens en Reduction og Reform af Militairet og Collegierne krævede betydelige Offere, erholdt det lærde Skolevæsen intet selv midlertidigt Tilskud fra Finantserne, til at fremme den vistnok ikke uvigtige Reform i denne Branche. Dog, hvad der endnu ikke er skeet, tør Man vel om kort Tid haabe at see opfyldt, og navnligen syntes det nærværende Aar at medføre særegne Omstændigheder, som maaskee kunne give en egen Jmpuls til Reformen. Tre af Landets Rectorer ville nemlig iaar feire deres 50 Aars Embedsjubilæum, og om det end maa fuldelig anerkjendes, at neto disse høre til de af Skolerne meest fortjente Rectorer, hvis udmærkede Dygtighed har hævdet de Skoler, ved hvilke de i en Række af Aar have været ansatte, Anseelse og Tillid, og hvis velsignelsesrige Virksomhed dybt føles og med taknemmelig Erkjendtlighed, Høiagtelse og Kjærlighed paa skjønnes af en stor Mængde fordums Disciple, der tildeels nu virke som Embedsmænd i næsten alle Landets Egne, saa kan det dog ikke nægtes, at 50 Aars tilfredsstillende Virksomhed i Skolelivet vel kan giøre Fordring paa en hæderlig Rolighed, og som Manddommens Lilder kræver Arbeide, kræver Alderdommen Hvile. Paa den anden Side vil det heller ikke kunne forventes, at Mænd, der i deres Manddoms bedste Kraft tildeels have havt betydelig Jndflydelse paa Jndførelsen af de nu bestaaende Forhold, i deres om end sjeldne kraftige Alderdom skulle være ivrige for nye Reformer. Lægger Man nu hertil, at en fjerde Rector allerede for flere Aar siden bar holdt 50 Aars Embedsjubilæum, og at det hele Antal af Rectorer ved de offentlige lærde Skoler er 15 eller 16, af hvilke ogsaa enkelte andre have virket i en ikke ubetydelig Aarrække i et ofte møisommeligt og trættende Kald, saa vil vel neppe Nogen undre sig over, at det bliver udtalt som en Mening, der deles af Mange, at det vil være ønskeligt, om det nærværende Aar kunde see nye Kræfter i Virksomhed og nye Arme beredte til at bære Byrden og maaskee fordeele denne anderledes. De evrige nødvendige Reformer ville da vistnok finde en lettere Adgang, og i ethvert Tilfælde vil vistnok en deelviis Reform være at foretrække for yderligere Opsættelse, naar blot hvert Skridt, der gjøres, er vel overveiet.