Københavns Adresseavis, 1772-11-18
Man har af adskillige Tegn længe ventet, at den Undersøgningsgeist, der saa kiendelig udmerker vore Tider, skulde engang tilveiebringe den lykkelige Forandring, at Folk vilde skamme sig ved at hænge i Sædvaner og Fordomme. Men førend det kan skee, maa den almindelige Tænkemaade endnu meget forandres; Sandhed maa erholde mange smaa Fordeele, førend den kan indlægge sig en saa fuldkommen Seir. J sær maa Smag, Jndsigt og Levemaade nødvendig forbedres hos de Ulærde. Disse udgjøre egentlig Landets Styrke, og paa dem beroer dets Velstand. Vor Hensigt er ikke hermed at frikiende de Lærde for Fordomme, hvilke maaskee hos dem torde findes større og fleere, end hos hine; Men vi meene, at ingen almindelig Forbedring kan ventes, førend de Ulærde fatte meere Lyst til Læs. ning og Eftertanke, meere Smag i Undersøgninger af vigtige Ting, og meere Opmerksomhed ved foreslagne Forandringer. Dersom man betragter alle Stænders Tænke og Levemaade, skal man finde, at Myndighed og Sædvane sidder endnu fast i sin gamle Forskandsning. De allervigtigste Sager bedømmes ei med det Overlæg, deres Værdie fordrer, men med Letsindighed og forudfattede Meeninger. Man maa undre over at finde hos de samme Personer i visse Ting en Halstarrighed, der forkaster de stærkeste Beviser, og i visse Ting en Ligegyldighed, der gaaer saavidt, at de endog sove ind ved Samtaler om de betydeligste Ting. Denne sidste Feil er den almindeligste, og føder uden Tvil den første af sig; thi naar man skyer Arbeide og Eftertanke, er der intet bedre Middel til at forsvare sig, end at forsikkre med dyre Eeder, at Alting er allerede bragt til den største Fuldkommenhed, der er muelig, og at der følgelig ingen Forbedring meere behøves, eller bør foretages. Mod denne Feil er vor Hensigt med dette Ugeblad fornemmelig rettet. Vi tænke ikke saa meget at undervise vore Landsmænd her i Jylland, som at opvække deres Agtsomhed. Skeer, først dette, saa kunne vi haabe, at en Nation, der ikke fattes paa Sinds Gaver, vil endog uden Anviisning opdage meget meere, end det, de ivrigste Patrioter endnu have foreholdet den. Det skal ikke afskrække os, at der allerede er skrevet saa meget uden Frugt. For det første kan man sige, at der ikke just i Danmark er skrevet saa meget til almindelig Oplysning, og dernæst er det vist, at af det lidet, som er skrevet, er det meeste er blevet almindelig læst og bekiendt her i Jylland. Endog den Patriotiske Tilskuer, og Oeconomiske Tanker til høiere Eftertanke, som fornemmelig burde læses af de Ulærde, for hvilke de egentlig ere skrevne, ere temmelig ubekiendte her i Landet, og de fleeste Proprietairer, Handelmænd, og Geistlige have maaskee endnu aldrig seet disse Bøger, og mange af dem, som have læst saadanne Skrifter, ere meget misfornøiede med dem. Saa langt som det er fra vore Tanker at ligne os med disse høifortiente Skribentere, som ventelig have sat Gemytterne i den første Bevægelse, saa haabe vidog at opnaae nogen Maade det, som er vor Hensigt, nemlig at fornere Tallet af de oplyste og nidkiere Patrioter. Rei Konen og Sædtlæren skal undertiden forsyne os med Materie til vore Blade. Naturlæren, Naturhistorien og nogle andre af Videnskaberne, hvis Nytte vi ere almindelig eller i det ringeste at strække sig til de fleeste, skaltiene os i samme Henseende. Historien i Almindelighed har saa meget lærende, og saa opmuntrende Exempler i sig, at vi vist tree, ingen skal kiedes ved imellem at finde den i vore Blade, fornemmelig skal Fædrenelandets Historie være een af vore Kilder Opdragelsen, og Levemaaden fortiene vist og Sted, og hvem i vore Tiider vilnægte Handelen, Agerdyrkningen og Oeconomien saa megen Vigtighed, at de burde udelukkes herfra. Stedse skal vi stræbe, at vore Materier kan nytte og sømmelig fornøye. Aldrig, eller dog meget sielden skal indrykkes noget, som ulærde Folk er kunde forstaae. Overalt ville vi beslitte os paa en tydelig, reen og utvungen Skrivemaade. Vore Tanker skulle aldrig blive udgivne for Regler, men altid være det skiønsomme Publikums Dom underkastede, ja naar deres Urigtighed vises os, skulle de offentlig blive igienkaldte. Skulde vi nogensinde paa et eller andet Forhold anføre et Exempel uden Navn, da bede vi forud, at vore Lærere ei ville umage sig med at gjette, hvem vi da have meent i sær, thi vi forsikkre helligen, at vi et have i Sinde at fornærme eller beskæmme nogen. Foruden en saadan liden Afhandling i hver Ugeblad, have vi i Sinde at indføre Nyeheder fra Landstinget, Byen og andre Steder, naar nogle deslige forefalde. Detteer den Plan, vi agte at følge. Læseren vil strax slutte, at dette Ugeblad udgives af et Selskab, og deri har han Ret. For een af os vilde det være et alt for besværligt Arbeide. øvrigt ønske vi helst at være ubekiendte, og det kan vel ikke heller være vore Læsere meget magtpaaliggende at vide, hvo vi ere.