Aarhuus Stifts-Tidende, 1831-09-24
En Beretning fra den polske Grændse. Efter tvende Dages uophørlige, yderst morderisk Træfninger, i hvilke der paa begge Sider viste sig mag løst Mod og Tapperhed, har den polske Armee, for at redde Warschau, givet Staden i Russernes Hænder, og trukket sig selv til Plozk, dækket af Fæstningen Modlin Den har nu Valget: endnu engang at slaaes, eller gaa over paa preussisk Gebeet og der nedlægge Vaabnene Liig i tusindeviis have opfyldt Gravene, og over de Faldnes Been har den russiske Dabbeltørnbesteget Voldene. Da Feltmarskal Paskewitsch havde omgaaet Burafloden samt overskreden den lille Utrata, og nu med umaadelig Overmagt var trængt frem til Warschau, satte Polakkerne deres sidste Haab paa Wolas Skandserække. Velbekjendt var Fjendens Overlegenhed i Antal af Stridsmænd og Kanoner, men Gud havde i saamangen Kamp mod fjendtlig Overmagt sendt Polakkerne Seiren. - Han kunde ogsaa endnu redde Warschau. Jkkun Gud kund det; ingen menneskelig Magt, ingen menneskelig Tapperhed, ingen menneskelig Viisdom. - Den 5te Septbr. var i den russiske Feltleir alle Foranstaltninger parat til Stormen: Skandsekurvene til Skydsets Bedækning, Faskiner til Gravenes Opfyldning, Stiger til Voldenes og Murenes Bestormelse, &c. Dette lod Feltmarskalken Polakkerne vide ved en Adjutant som han sendte ind til Warschau, med Løvte og Tilgivelse dersom man endnu vilde underkaste sig Keiserens Naade. Men ingen Polak tænkte paa Underkastelse, ingen Polak tænkte paa Naade, for sig, paa sit Livs, sin Eiendoms Redning, hvor det gjaldt Frihedens Sag, Fædrelandets Frelse. Tusinde Heltehjerter sloge endnu for Ære, Frihed og Fædreland; og saalænge de sloge, holdt Polakkerne sig ei forlorne. Den 6te Septbr. ved Daggry begyndte Stormen. For Regimenter polske Kjernetropper laae i Wolas SkandTIOTid ser og forsvarte sig indtil den sidste Draabe Blod. Fire polske Kavallerieregimenter styrtede sig mod den overlegne Fjende og solgte dyrt deres tapre Liv. Hele den udslagne Dag raste mod hinanden Kanoner, Sværd og Bajonetter. Om Aftenen Kl. 6, da de heeltemodige Polakker, vare udmattede af Dagens Møie, deres Rækker fortyndede ved de russiske Kartætsker, og alle Gravene fyldte med russiske Liig, da lykkedes det Russerne at tage Skandserne med Storm. Af 16,000 Mand som forsvarede dem, ere 10000 faldne paa Ærens Mark. OmNatten hviilte begge Hærene, trætte af Dagens Myrderie. Næste Morgen sendte Russernes Feltherre En af sine Hærførere, General von Dannenberg, ind til Warschau, og opfordrede den paany til Overgivelse. Svaret lød: at alle Hovedstadens vaabendygtige Mænd vare med Hærens Rest tilte op paa Voldene, fastbesluttede, ikke at overleve Polens Undergang. Russerne havde kjøbt sig den foregaaende Dags Seier med uhyre Opoffrelser; mange tusinde Liig bedækkede Valpladsen og advarede dem: ei for tidligt at stole paa deres Lykke. Hele Formiddagen anvendtes paa Forberedelser til en ny Storm, og hvis Fortvivlelsens Mod skulde afslaae den, ogsaa til egen Sikkerhed. Wolas Hovedskandse, der var aaben ind mod Staden, blev dækket med en Jordvold, besat med svære Kanoner. Kl. 1 om Eftermiddagen var Alt istand, og da Underhandlingen, man imidlertid havde indledt, ei kom til noget Endeligt, saa begyndte en frygtelig Kanonade mod Stadens Volde. Den første Storm paa de ydre Volde blev afslaaet; efter en rædsom Blodsudgydelse blev der atter underhandlet. Men uagtet at de Tappreste i Hæren vare faldne, saa vare dog for mange Tappre endnu tilbage at Ordet: "Overgivelse," torde lade sig forlyde. Med skrækkelig Forbittrelse og Raserie begyndte Russerne Stormen paany, og med Fortvivlelsens Mod og Dødsforagt værgede Polakkerne sig. Men - endeligen maatte den heeltemodigste Opoffrelse til Slutning bukke under forde altid frisktililende Massers Overmagt. Kl. 5 bleve de yderste Volde atter stormede af Russerne; hver Hække, hver Muur, hver Grav imellem de ydre Barrierer og Hovedvolden blev endnu forsvaret med det urokkeligste Mod; Strømme af polsk og russisk Blod flød i enhver Have, omkring ethvert Huus. Friske Batailloner rykkede ud fra Warschau til Polakkernes Undsætning. Alt flygtede Russerne, alt syntes det Umulige opnaaet, Seiren decideret, da fremstormede atter et nyt russisk Korps og kastede de udmattede Polakker tilbage igjen til Staden, forfulgte dem indtil Hovedvoldens Fod, og - efter en ny gruelig Storm og Masakre, erobrede de ogsaa det te Warschaus sidste Bolværk. Midt under dette rædselsulde Myrderie var Natten brudt ind, den niende Time saae Russerne i Besiddelse af alle Forskandsninger, og Hovedstaden selv ligge aaben for dem. Kanontordenen tang. For at redde Qvinder, Børn og Værgeløse fra Stormens gruelige Rædsler, sluttedes en Kapitulation. Den tilbageblevne Rest af Helteskaren drog ud af Staden, hvis længere Forsvar nu kun var til ingen Nytte, thi Warschau er en stor aaben Stad, hvis yderste Barriere er over en Miil i Omfang. Lyststeder, Haver og Marker ligge indenfor denne Barriere, der vel beskyttes ved en bred Grav og en enkelt Jordvold, men dog ikke nok til Forsvar. Staden selv, en Fjerdingvei fra Barrieren, er atter omgivet af en Grav og Jordvold, som i en Hast var opkastet og ei heller noget synderligt Værn. At gjøre Warschau til en fuldkommen Fæstning havde været Polakkerne umuligt, da de manglede dertil baade Materialier og Skydts. Jkke Volde, ikke Mure, men Tapperhed og Mod maatte beskytte Polens Hovedstad. Nu er man i den spændteste Forventning om i hvilken Grad den fornærmede Fyrstes, Keiser Nicolais Høimodighed vil vise sig mod det ulykkelige Folk, om ikke de mange skjønne Træk af Heltemod og Opoffrelser som det har viist i den ulige Kamp, ogsaa monne have rørt hans Hjerte til Medlidenhed, til smertelig Deeltagelse, Give Gud, at en frivillig Høimodighedshandling maa tegne hans Navn i Menneskehedens Annaler, meere glimrende end vundne Slag, stormede Byer og erobrede Provindser.