Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-06-30
J et Skrift: Spatziergange in Rom. Aus den Englischen, mit Zusatzen und Erweiterungen, bearbeitet von Wilhelm v. Ludemann. 1 B. Dresden 1828. 8, læses adskilligt om Thorwaldsen. Skriftet er egentlig en Bearbeidelse af en Række af Meddelelser, som under Titel, Walk in Rome and its Environs vare indrykkede i New Monthl. Magazine (London by Colburn.) Vi optage denne Gang hvad der anføres om den udmærkede Kunstners Arbeider for Frue Kirke. - Efterat have omtalt sit Besøg hos Thorwaldsen, og Adskilligt af hans Værker, vedbliver han: Dog denne udmærkede Mands Mesterværk er den Række af Billedværker, som han er beskjeftiget med at udføre for den nye Kathedralkirke i Kjøbenhavn. Dette er en ny Bygning i græsk Stiil, som Nordens største Billedhugger blev kaldet til at pryde med Statuer. Han har for Portalens Gavl, som er lig Pantheons, valgt St. Johannes prædikende i Ørkenen, for Fagadens Nischer, de fire Evangelister, for Frisen Christus som Korsdrager, for Templets Indre de tolv Apostle og for Alteret Forløseren selv. En stor Deel af denne pragtfulde Række af Statuer er udført i Modell. Gavlens Basrelief er beundringsværdig og passer til Rummet uden den mindste Tvang. St. Johannes optager Midten paa en Forhøining, hans Tilhørere, gruppere sig om ham i de meest forskjellige Stillinger, let og naturligt, de nærmeste Figurer staaende, de længere bortfjernede liggende. Til Apostlernes Roes lader sig intet høiere sige, end at de netop ere det Modsatte af de Barniniske i Lateran. Her er intet af Fordreielse, intet af det Vaklende og Udsvævende, ingen Overdrivelse af Muskler, ingen uforstaaelig Allegorie, ingen løs Beklædning, og intet mod sig selv stridende Udtryk. Den fulde Udvikling af Alder og Kald, en Alvor, som tilkommer disse, en ædel Rolighed, saaledes som det egner sig for Skulptur-Værker, og derhos det individuelle og særegne hos christelige Helte, hviler paa dem alle, dog alt dette fuldkomment individualiseret efter Personlighed, Alder og Tilbøielighed, uden Hjælp af Symboler eller af et eiendommeligt Drapperie. Ingen Kunstner har i St. Peder vidst at udtrykke denne Strænghed og fuldendte Hengivenhed, i St. Johannes denne elskværdige Jomfruelighed, i St. Matthæus, denne Opbyggelse, i St. Jacob dette Høitidelige, i St. Thomas denne urokkelige Overbeviisning, og i alle de Andre denne Bestemthed mod Gjenvotdigheder, saaledes som Thorwaldsen. De traditionelle Emblemer findes ved Siden af dem, men, uden at de behøvedes. Dog Kronen for det Hele er den sandfærdig opløftende Billedstøtte af Frelseren selv. Jeg kjender Intet, som ligner den; den er for Christenheden, hvad Phidias's Jupiter var for Oldtiden; Legemliggjørelsen af det hele System ved hans synlige Characteer. Stillingen er simpel, begge Armene ere kjærligen udstrakte, Hovedet blidt bøiet, og Øjet hviler paa Menneskehedens Lidelser ved hans Fødder; Ordene paa Basen, Kommer til mig Alle etc." er den skjønneste Forklaring af det hele Billedværk. Hovedet, Stillingen, Costumet – Alt aander og lever, ja, en vis Monotonie deri, som man har dadlet, er kun en kunstig Stigning i den almindelige Virkning. Drapperiets parallele Linier, den parallele Udstrækning af Armene, den fuldkomne Lighed af Statuen paa begge Sider, ligne Gjentagelsen af det samme Thema i Musiken, eller af det samme Ord i Poesien. Jntet Græskt eller Etruskiskt i det hele Værk, intet Traditionelt; den ligner ingen Christus, som jeg endnu har seet; det er ingen Raphael, ingen Michel Angelo, ingen Poussin - det er et Værk for sig selv, som det synes indgivet af den gamle tydske Skole, men allene af Kunstnerens ophøiede Aand selv forbedret og luttret. Forholdenes kolossalle Størrelse, som man ligeledes har dadlet derved, giver dem for mig kun en større Tillokkelse. Michel Angelos Christus, omendskjøndt ved den en meget mere jordisk Natur, fortjener upaatvivlelig den Ros, man yder den som det første Værk af reen Kunst, men Thorvaldsens Christus overgaaer langt, med ringere Lærdom, dette Stykke i det aandelige Værd, om jeg tør bruge dette Udtryk. Sit Fortrin skylder det den Aand og det Formaal, for hvilke Kunsten her allene viser sig. Her er ikke Tale om Overvindelsen af forhaandenværende Vanskeligheder, det er en moralsk Fremstilling i den fuldkomneste Samklang med det givne legemlige Udtryk. Hovedet straaler igjen af Evangeliets milde Philosophie; Menneskesønnen, underkastet af frit Valg alle vor Naturs Svagheder, fremviser sig for os, og enhver Beskuer maa uvilkaarligen udraabe for det: Problemet er løst, min Drøm er blevet til Virkelighed!" – Thorvaldsen selv, endnu i Kunstnerens fulde Begeistring, sagde til os, da vi forlode Værelset, med en Følelse, som holder skadesløs for talløse Timers Anstrengelse: "Jeg troer, jeg endeligen har fundet det.