Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-07-07
Lucian Buonaparte. J London er i Aaret 1819 udkommet: Memoires secrets sur la vie priree, politique er litteraire de Lucien Buonaparte &c. 2 Vol. Afden korte Forerindring sees, at disse hemmelige Mindeværdigheder om Lucian Buonapartes privare, politiske og literaire Liv, have allerede været trykte 1815, men, efter Lucians Foranstaltning, og imod at give Boghandlerne en klækkelig Erstatning, vare blevne undertrykte; dog uden at Haandskriftet dertil var blevet udleveret. Uagtet det ikke kan antages, at Lucian selv er Forfatter til Skriftet, da det indeholder for mange Træk og Anecdoter, der just ikke gjøre ham nogen Ære, saa bærer det dog stort Præg af Ægthed og Sanddruhed; og om det end ikke, da Forfatteren er aldeles anonym, kan betragtes som en ubetinget troværdig Kilde, bliver det dog altid et høist interessant Bidrag til Dagens Historie. Vi uddrage deraf Følgende: Buonapartes Familie var ikke, som man har paastaaet, uden al Formue, thi Cardinal Fesch, der havde tilkjøbt sig Alt hvad han selv og den Buonapartiske Familie havde eiet paa Corsica, forskaffede sig derved en aarlig Jndtægt af 20,000 Francs. Lucian fik, efterat Napoleon ved Barras var bleven ansat ved Artilleriet for Toulon, først en ubetydelig Post i Søalpe Armeens Militairbestyrelse, men, fortrængt derfra ved Angivelse og Skumlerie, Opsyn over et Magazin i St. Maximin, hvor han allerede tidligen udmærkede sig ved revolutionaire Grundsætninger, ligesom overalt hans fyrige, næsten utæmmelige Sindelav forleddede ham til alskens Yderligheder. Saaledes lovede han allerede her, for at give en Prøve paa sin republicanske Lighed, en Gjestgiver Boyers Datter Ægteskab. Da Robespierre var styrtet og Napoleon afsat, maatte L. gaae til Marseille, hvor hans Familie vansmægtede i største Elendighed. Ved Tingenes pludselige Forandring d. 13 Vendemiaire blev han udnævnt til Krigscommissair. Han ægtede nu Christine Boyer, som han, indtil hendes Død, vedblev trofast at elske, 179798 blev han, efter Campo-Formio-Freden, uagtet han endnu ikke havde naaet den lovmæssige Alder, af Departementet Liamone paa Corsica valgt til Deputeret i Femhundrede Raadet, og Napoleons Anseelse var allerede da saa stor, at Jngen vovede at paatale denne Uregelmæssighed. J Raadet selv udmærkede han sig snart ved den forige Veltalenhed, hvormed han paaankede mangen indsnegen Misbrug, og Jntolerancen og Pressetvangen, som Directoriet havde gjort sig skyldigt i. Men jo mere det sidste med hver Dag tabte sin offentlige Agtelse, desto heftigere blev Lucian dets Modstander. Efterhaanden forbandt han sig med Sieyes, og trak sig i lige Grad tilbage fra de vilde Jacobinere, som hvis ivrige Tilhænger han forhen havde viist sig, ikke utydeligen lod han sig allerede nu mærke med sin Plan, at bringe sin Broder, der nu befandt sig i Ægypten, i Spidsen for Regjeringen. Forgjeves angrebe Jacobinerne og Directoriet ham paa det heftigste; begge havde allerede tabt saa meget af deres Anseelse hos Nationen, at Lucian ikke desto mindre kunde holde sig paa sin Post. Ogsaa Steyes, der tilsyneladende stod i Spidsen for Partiet, blev af Lucian kun brugt som Redskab for hans Planer; medens hiin pønsede paa, at sætte Hertugen af Brunsvig paa Tronen, tilbagekaldte Lucian og Joseph, i bønlige Breve, Napoleon, da Joubert, hvem Sieyes havde brugt som Medskab, var falden ved Novi, og Moreau undslog sig for hver Deeltagelse. Udfaldet er bekiendt Lucian, netop den Gang Præsident i Femhundrede raadet, vidste at faae de Medlemmer, der havde meest Jndflydelse i begge Raader, paa sin Side, og det lykkedes ham, fuldkomment at skuffe Sieyes.