Aarhuus Stifts-Tidende, 1846-05-30
En Præst i Nærheden af Aberdeen besteg Prædikestolen første Søndag i Faste, aabnede sin Bibel, for at læse de anordnede Bønner, og fandt i den en sammenlagt Seddel, som han antog for en af de sædvanlige Bedesedler, hvilke Sakristanen pleiede at lægge i hans Bibel. Han begyndte allerede med høi Røst at læse Jndholdet, da han pludseligt standsede, blegnede og opfordrede Tilhørerne til at bede. Dette sagde han med saa bevæget Røst, at disse bleve opmærksomme, og efter endt Gudstjeneste omringede man ham, for at spørge ham om Aarsagen til hans Bestyrtelse. Med megen Møie unddrog han sig disse Spørgsmaal, tilte hjem og lukkede sig inde. Sedlen, som havde gjort et saa rystende Jndtryk paa ham, indeholdt Følgende: "Da jeg i Aftes Kl. 10 gik tilbage til Aberdeen, er jeg underveis, ikke langt fra Deres By, bleven overfalden af Deres Sakristan og af Skolelæreren; de have myrdet mig, plyndret mig, og kastet mit Liig i Floden. Beed for min Sjæll. Jeremias Bruce. Denne Bruce var en Kræmmer fra Aberdeen, som Præsten meget godt kjendte; hver Gang han kom til Landsbyen, pleiede han at tage ind til Sakristanen, der tillige holdt Værtshuus. - Præsten overveiede Sagen længe. Efter Middag gik han, med Bibelen, under Armen, til Fredsdommeren og meddeelte ham Alt. Denne tager Bogen, aabner den, finder Sedlen, udfolder den - det er et tomt, hvidt Blad, Præsten troer ikke sine Øine; han har tydeligt læst, hvad Sedlen indeholdt, og nu er Skriften forsvunden, Begge enes om, at holde Sagen hemmelig og imidlertid at erkyndige sig i Aberdeen. Det viste sig nu, at Bruce ikke var kommen hjem forrige Aften. Freds dommeren foretog nu en Huusundersøgelse hos Sakristanen og Skolemesteren, men den ledte til Intet. Begge syntes imidlertid forlegne og ængstelige; de modsagde ogsaa hinanden i Forhørene, saa der, trods deres haardnakkede Rægten, var Grund nok til at fængsle dem. Der hengik nogen Tid, uden at Sagen kom videre man mistvivlede allerede om, at bringe dem til at bekjende. Da fandt nogle Fiskere Brucces Liig i Vandet. Det har tydelige Spor af Mishandling; men det tydeligste Beviis for Mordet fandtes i den Dødes fast lukkede Haand – det var en Knap, aldeles liig dem der fandtes i Skolelærerens Kjole, og da denne nærmere undersøgtes, fattedes en, som syntes at være voldsomt afreven. Skolelæreren tilstod nu Alt, og hans Medskyldige ligeledes. Begge ere blevne dømte til Døden. Det Gaadefulde i denne Begivenhed er oplyst saaledes: Præstens Tjener, et ungt, snildt, men meget frygtsomt Menneske, havde hiin Løverdag Aften, da Mordet blev begaaet, hemmeligt listet sig bort, for at besøge sin Kjæreste, der tjente i en nærliggende Forpagtergaard. Underveis hørte han Stemmer, Klammeri Skrig. Han lister sig nærmere, idet han skjulte sig bag Buskene, som staae ved Landeveien. Her kan han see og høre Alt, men har ikke Mod til at komme den Overfaldne til Hjælp. Hurtigt vender han om, og kommer tilbage til Præstegaarden, urolig, bestyrtet tvivlraadig. Hans Samvittighed bød ham angive Forbrydelsen; men han havde ikke Mod nok til at optræde som Klager. Omsider beslutter han sig til at skrive Sedlen og lægge den i sin Herres Bibel. Men neppvar han gaaet i Kirke, for han ogsaa angrer denne Udvei; hans Haandskrift kan blive gjenkjendt; han kan blive nødt til at fremtræde som Vidne. Han benytter sin Herres Spisetid til at tage Sedlen ud af Biblen og lægge et hvidt Blad istedetfor.