Berlingske Tidende, 1773-11-01
Pave Pius V., som for sin store Hellighed agtes og æres saa høyt af den Catholske Kirke, ophævede ganske den Orden Fratresbumiliati, som var oprettet før det Lateraniske Concilio, og samtykt af de Romerske Paver, Jnnocentio III., Honorio III., Gregorio IR. og Nicolao III., saasom bemeldte Ordenslemmer, deels ved deres Ulydighed mod de Pavelige Decreter, deels ved indvortes og udvortes Stridigheder og Uroligheder, lagde for Dagen, at i Fremtiden intet Dyds Exempel. Exempel meere kunde ventes af dem, ey at tale om, at nogle af denne Orden havde vovet et formasteligt Angreb paa den hellige Caroli Boromæi Liv, som var den Romerske Kirkes Cardinal, Protector og Apestolisk Visitator for denne Orden. - Pave Urhanns VIIl. undertrykte og udryddede aldeles og bestandig ved sit i Form af en Bulle forfattet Brev af 6te Febr. 1626 det Broderskab kaldet Fratres Conventualer Reformati, som dog af Pave Sixtus V. paa det høytideligste var bekræftet, og i sær meddeelt mange geistlige Godser og Beneficier, og saadant allene af den Aarsag, fordi Guds Kirke af bemeldte Broderskab ikke havde haft den Nytte, som man i det Aandelige havde lovet sig af samme, og i den Sted imellem disse Munke og Fratres Conventuales non Reformati vare opkomne store Stridigheder. Han befalede, at de bemeldte Broderskab tilhørende Huuse, Klostere, Stæder, Huusgeraad, Godser, Sager, Forretninger og Rettigheder skulle anvises og overleveres til Ordenen Fratres mindres Convenruales Sancti Francise, undtagen Huuset i Neapolis og den hellige Antonii Huus i Padua, kaldet de Urde, hvilket sidste han indlemmede med det Apostoliske Kammer, og overlod det til hans Efterfølgeres Disposition. Endelig tillod han Lemmerne af bemeldte ophævede Broderskab at gaae over enten tilden hellige Francisci Capuciner, eller til de saa kaldte Observanter. Selvsamme Pave Urbanus VIII var det, som ved et andet, ligeledes i Form af en Bulle forfattet Brev af 2den December 1643 ævig undertrykte, udryddede og ophævede den hellige Ambrosius og Barnabas af Nemus Ordenen, da han underkastede bemeldte ophævede Ordens Munke de Geistliges Jurisdiction og Gouvernement i Stæderne, og tillod dem at træde ind udi andre af den Romerske Stoel bekræftede regulaire Ordener. Denne Ophævelse blev siden af Pave Jnnocentio R. ved hans Brev sub Plumbo af 1ste April 1645 høytidelig stadfæstet, som desuden seculariserede bemeldte Orden, og tillige anordnede, at samme og dens Godser, Huuse og Klostere skulle være verdslige. Ligeledes har Pave Jnnoten tius A. ved et Breve af 16de Martii 1645 reduceret den regulaire Orden Fratres pauperes matris Dei delle Senole Pie til et blot Broderskab, formedelst de imellem dem opkomne store Uroeligheder, uden at de gjorde noget Løfte, ligesom det Broderskab af Præster non Oratorio i St. Maria Kirke i Vallicella de Urbe, eller som den og kaldes St. Philippi Neri Orden, uagtet ovenmeldte Orden, efter foregaaende nøye Undersøgning, høytidelig var billiget og samtykt af Pave Gregorius XV. Regularerne af denne saaledes reducerede Orden tillod han at gaae over til andre alt approberede Ordener, men forbød dem at antage Novizier, og de allerede antagne at giøre Løfte. Endelig overdrog han til Stædernes Geistlige det OverHerredømme og Jurisdiction, som General=Ministeren, Visitatorerne og Superiorerne havde, hvilket i nogle Aar gjorde sin gode Virkning, indtil den Pavelige Stoel indsaae Nytten, af dette Jnstitut, og derpaa igien ophøyede samme til den første Indretning, og gjorde den til en fuldkommen geistlig Orden. Paa samme Maade har Jnnocentius R. ved en i Form af et Breve den 29de October 1650 udstædt Skrivelse reent ophævet den hellige Basilii Armenianer-Orden, formedelst opkomne Tvistigheder, og ganske underkastet denne Ordens Munke i verdslig Præstelig Klædedragt hvert Steds Geistliges Jurisdiction og Lydighed, anviist dem en tilstrækkelig Underholdning af de ophævede Klosteres Jndkomster, og tillige givet dem Frihed at gaae over til andre approberede Ordener. Ligeledes har samme Jnnocentius R. ved et andet i Form af en Breve forfattet Brev af 22de Junii 1619 ganske udryddet det regulaire Broderskab af de gode Jesu Præster, saasom han saae, at samme ikke skaffede Kirken nogen aandelig Nytte, underkastet denne Orden de Geistliges Jurisdiction paa hvert Sted, anviist dem tilstrækkelig Underholdning af deres Broderskabs Jndkomster, og tilladt dem at træde ind i en anden af den Pavelige Stoel approberet Kloster-Orden, men tillige forbeholdt sig at anvende bemeldte Broderskabs Godser til andre gudelige Stiftelser efter eget Gøbefindende. - Endelig fandt og Pave Clemens X. for godt, reent at ophæve og udrydde 3 geistlige Ordener, nemlig de regulaire Canoniker St. Gregorii en Alga kaldet, de Hierosymiters af Finsole og de Jesuaters Ordener, hvilken sidste var stiftet at den hellige Johan Columbano, fordi han saae, at ingen af disse Ordener bragte de Christne nogen Nytte, eller gav noget Haab dertil. Deres anseelige Godser og Jndkomster bleve, efter Republiken Venedigs Ansøgning, anvendte til de Omkostninger, som brugtes til at vedligeholde Krigen og Candia mod Tyrkerne. - Og i Sandhed, Vore Forfædre, naar de besluttede og fuldførte saadant, valgte viselig ovenmeldte Maade frem for alle andre, som den de holdt for den beqvemmeste til at forebygge al Gemytternes Urolighed og qvæle enhver Tvistighed samt Partie Geist. Ved det altsaa, at de forlode den besværlige og uroelige Maade som bruges i Retter gange ved Processer, og allene fulgte Klogskabs Love, samt brugte den fuldkomne Myndighed, hvilken de, som ChristiStadtholdere paa Jorden og høyeste Dommere i deres ganske Omkreds, besadde; saa afgjorde de den heele Sag, uden at have tilladt de til Ophævelse bestemte geistlige Ordener at prøve deres Grunde, at forsvare sig i Henseende til de mod dem gjorte store beskyldninger, eller bortrydde de Aarsager, hvorved Paverne dertil vare blevne anledigede. - Da vi nu have havt disse og andre høyst vigtige Exempler for Øyne, og alvorligst ønskede, med et roeligt Sind og visse Skridt at gaae frem i den Beslutning, som Vi nu vil tale om, saa have Vi ikke sparet nogen Flid og Undersøgning, for at erholde en tilstrækkelig Kundskab om det, som angaaer den Ordens Oprindelse Fremgang, og nærværende virkelige Tilstand, som gemeenlig kaldes Jesu Sælskab. Vi have deraf seet, at den af sin hellige Stifter er bleven oprettet til Siælenes Frelse, Kiætteres og i sær de Vantroendes Omvendelse, som og til meere at befor befordre Gudsfrygt og Religionen, og at denne Orden, for des lættere og lykkeligere at naae sin Hensigt, har ved det strængeste Løfte af en Evangelisk, saavel almindelig som besynderlig Armod, opefrer sig Gud, Collegierne allene undtagne, som vare bestemte til Videnskabernes Udbredelse, og som havde Magt og Frihed til at have en vis Eiendom, paa det Vilkor, at af sammes Jndkomster aldrig noget skulle anvendes til Sælskabets egen Fordeel og Nytte. J Følge disse og andre hollige Love, blev bemeldte J su Sælskab i dets første Begyndelse approberet af Vor Forgiænger Pave Paul III. i hans Brev sub Plumbo af 27de October 1540, og givet Magt at fastsætte Love og Statuta til Sælskabets Fordeel, Vedligeholdelse og gode Regiering. Og endskiønt bemeldte Pave Paul III. i Begyndelsen havde indskrænket dette Sælskab til et ringe Antal af 60 Personer, gav han dog i et andet Brev af 27de Marti 1543 Superioren for samme Tilladelse at antage alle dem, som syntes ham nyttige og nødvendige. Derefter benaadede samme Pave i Aaret 1549 ved sit Brev af 15de Novbr. dette Sælskab med mange og ret store Fordeele, og blant andet befalede og forordnede, at hiin Bevilgning, som han forhen havde givet bemeldte Sælskabs foresatte Generaler, skulle uden nogen Jndskrænkning til et vist Antalstrække sig til ethvert Object, det være sig hvilket det vil, naar Generalen holdt samme for beqvemt, dog paa det Vilkor, ikkun at antage 20 Præster som Coadjutores Spirituales, og at bevilge dem samme Anseelse, Frihed og Magt, som de andre Lemmer, der have giørt Løfte, nyde. Han fritog ogsaa Sælskabet, dets Lemmer, Personer og Godser fra al Slags Overherredømme, Juris diction og Gouvernement af de Geistlige i hvert Sted, og tog det i sin og den Apostoliske Stoels Beskyttelse. Vore andre Forgiængeres Mildhed og Godgiørenhed mod dette Sælskab, har været lige saa stor. Det er bekiendt, at de forhen dette Sælskab meddeelte Privilegier ere af Julius II., Paul IV. Pius IV., Pias V., Gregorius III., Sirtus V., Gregorius XIV, Clemens V., Paul V., Leo Kl., Gregorius XV., Urban VIII, og andre Romerske Paver, enten bekræftede, eller med nye formerede, eller bedre forklarede, Desuagtet seer man tydeligen af disse samme Pavelige Constitutioners Jndhold og Ord, at i dette Sælskab, endog fra dets første Stiftelse, mange Tvistigheder og Uenigheder ere opkomne, ikke allene iblant Lemmerne selv, men og med andre geistlige Ordener med det verslige Clereste, med Academier, Universiteter, offentlige Skoler, ja endog med Fyrster, som havde optaget dette Sælskab i deres Stater, og af intet andet dertil havde givet Anledning, end deels Lofternes Væsen og Natur, og Tiden til at antage Lemmer til at giøre Løfte, deels Magt til at bortjage dem, deres Befordring til hellige Ordener uden dertil at have Beqvemhed, og uden at have aflagelde høytidelige Løfter, tvertimod det Tridentinske Concilii og Pave Pil den V. Anordninger, deels den uindskrænkende Myndighed, som Salskabets foresatte General tiltog sig, og andre Societets gode Regiering angaaende Sager, som og adskillige Lære= og Troens Satzer, samt de Skoler, Jmmuniteter og Privilegier, som ethvert Steds ogdentlige Geistlighed og andre Personer af geistlig og vedslig Stand troede at være skadelige for deres Jurisdiction og Rettigheder. Efter alt dette behøves nu vel ikke at anføre de haarde Klagemaar mod Lemmerne selv, hvorved de bleve beskyldte for, at have skadet den christelige Religions Rolighed og Fred. Deraf kom de mange Kiøger og Besværinger med dette Sælskab, hvilke, understattede ved nogle Fyrsters Anseelse og Vidnesbyrd, bleve endog forebragte vore Forfadre Paverne Paul IV., Pius N. og Strius N. Det var iblant andre Philip den II., Kongen af Spanien, som med stor Møre søgte at bringe det dertil, at bemeldte Pave Sirtus V. bler forestillet ikke allene de meget kraftige Grunde, som satte hans Sind meget i Bevægelse, og de Klager, som af Jnquistiorerne i Riget vare ham overleverede imod Salskabets alt forvidt gaaende Privilegier og dets Regierings Form, men og de Hoved beskyldninger, som af nogle i Lærdom og Vandel meget berømmelige Mænd af dette Sælskab selv bleve bekræftede, saa at en Apostolisk Visitation derover skulle anordnes. - Jo mere grundet Pave Sixtus den F. fandt denne Kong Philips Begjæring at være, des snarere gav han samme Gehør. Han udvalgte desaarsag til Apostolisk Visitator en Biskop, hvis Klogskab, Lærdom og Dyder vare almindelig bekiendte, beskikkede dernæst oget Sælskab af nogle Cardinaler, som skulle have et opmærksomt Ove med at denne Forretning blev sat i Værk. Men da bemeldte Pave ved en alt for tillig Død blev bortrykket, bleve alle videre nyttige Beslutninger til intet, og denne Sag blev ufuldendt. Da Gregerins den Kl. derpaa blev Pave, stadfæstede han paa nye, og paa det høytideligste ved et Brev luhllumne af 28de Julii 1591 Sælskabets Jnstitut, og befalede, at de af hans Formænd det meddeelte Privilegier af alle Slags skulle staae fast og være dekræstede, ja saadant skulde i sær gielde om et vist Privilegio, efter hvilket Lemmerne kunde af Sælskabet bortjages og udslettes, uden derved at besørge nogen Rettens Form, nemlig uden nogen foregaaende Jnquisition, uden Acter, uden nogen RettergangsMaade og tildørlig Termin, naar astene blev agtet paa, at Gierningen virkelig var skeet, og i Hensigt allene i Forbrydelsen, eller tilstrækkelige Bevægelses Grunde, til Personerne, og andre saadanne Omstændigheder. Han paalagde desuden den dybeste Taushed derom, og det med den udtrykkelige Trudsel af Bands Straf. Han forbod, at ingen, hverken directe eller inddirecte, maatte fordriste sig til at angride dette Sælskabs Jnstitut, Constitutioner og Decreter, eller paa nogen Maade giøre Forsøg paa at forandre noget udi samme. Dog gav han enhver Frihed til, i Fald man skulle finde det for got, herved at forandre, tillægge eller moderere noget, da enten selv, eller ved en Pavelig Legat og Nuntius, at foredrage ham allene, eller den da levende Pave saadant. Jmidlertid var dette saa lidet i Stand til at hemme Skrig og Klager mod dette Sælskab, at langt mere den heele Verden, saa at sige, blev opfyldt med foruroeliggende Stridigheder over sammes Læresatzer, hvilke af mange bleve beskyldte for at stride mod den rette Troe og gode Sæder. Hertil kom endnu Uenighed iblant Lemmern selv og Stridigheder med andre, men i sær en Hob af Beskyldninger for en umættelig Begierlighed efter Jordiske Rigdomme, og af disse Kilder ere opkomne ikke allene de overalt bekiendte Uroeligheder, som have foraarsaget den Apostoliske Stoel saa megen Bedrøvelse og Besværlighed, men og de af nogle Fyrster mod Sælskabet fattede Beslutninger. Dera kom det og, at dette Sælskab, da det tænkte at erholde af Pave Paul V. en nye Bekræftelse paa deres Jnstitut og Privilegier, saae sig nødsaget til at bede, at han vilde samtykke og ved sin Myndighed bekræfte nogle Decreter, som vare gjorte i den 5te General-Congregation, og som i hans Breve af 4de Sept. 1606 Ord til andet ere indførte. Men i disse Decreter læses med tydelige Ord, at saavel de indbyrdes Stridigheder og Uroeligheder iblant Lemmerne, som og andres Klager mod Sælskabet, have bevæget Sælskabets Lemmer i en Congregation at giøre følgende Statut: "Paa det at vort Sælskab, som af Gud er bleven opvakt til at forplante Troen og til at vinde mange Siæle, kan under Christi Korses Fahne opnaae dette Øy mærke som det har foresat sig, saavel til Kirkens Nytte, som til Næstens Opbyggelse, ved at opfylde de efter Jnstitutet samme paaliggende Pligter, og de aandelige Vaa dens Brug, saa vilde det være yderst hinderlig for disse forventende Fordeele, dersom Sælskabet ville blande sig i verdslige Sager, som angaae Stats Affairer eller Landes Regiering. Men da man i disse farlige Tider, paa visse Stæder og hos adskillige Fyrster (hvis Bevaagenhed og Kierlighed den hellige Fader Jgnatius dog holdt fornøden til Gudstienestens Beste) maaskee formedelst andres Skyld, og nogles utidige Ærgiærrighed og Jver, taler ilde om vor Religion, og det paa den anden Side er nødvendigt, at Christi gode Lugt ikke bliver frugtesløs, saa har vor Forsamling, besluttet at afholde sig fra al Skin af Ondt, og saa vidt mueligt at standse Klagemaalene, endskiønt de ikkun have deres Oprindelse af en falsk Mistanke. Desaarsag forbydes, i Kraft af nærværende Decret, alle at vores Orden paa det eftertrykkeligste og alvorligste, at de paa ingen Maade blande sig i offentlige Sager, om de endog dertil blive indbudne og tilskyndte, eller lade sig ved Bøn og Overtalelse bevæge til at afvige fra Jnstitutet. Forsamlingen anbefaler og Patribus Desinitoribus, at de med al Flid, dersom det skulle være fornødent, skal bestemme og forordne de kraftigste Midler mod dette Onde." -