Berlingske Tidende, 1814-06-20
Frankrigs Handelspladser skulle ikke længere ene vare aabnede for Frembringelser af dets egen Jordbund og Jndustrie. De Producter, som Vanen har gjort til Nødvendigheder for der, eller udfordres for de Kunsterene det driver, skulle forskaffes det fra de Besiddelser, som det erholder tilbage. Det skal ikke meere nødes til at undvære dem eller ikke at kunne erholde dem uden paa ødelæggende Vilkaar. Vore Manufacturer skulle blomstre, vore Søstæder faae nyt Liv, og Alt lover os, at en lang Rolighed udenfra og en varig Lyksalighed i det Jndre skulle være Fredens heldbringende Frugter. - Alligevel forstyrrer en sørgelig Erindring min Glæde. Jeg smigrede mig med at være født til mit hele Liv igiennem at være den bedste Konges troeste Undersaat; og jeg indtager i dette Nu hans Plads, Dog, han er ikke ganske død; han lever end i det Testament, som han havde bestemt til Rettesnor for hiin ophøiede og ulykkelige Prinds, hvis Efterfølge jeg skulde vorde, Med Øinene fæstede paa dette udødelige Værk giennemtrængt af de Følelser, som bragte det for Lyset, ledet af Erfaring, og understøttet af de Raad, Adskillige af Eder have giver mig, har jeg udkastet den Constitution, som J skulle høre forelæse, og som sætter Statens Velfærd paa en fast Grundvold. - Min Cantsler vil omstændeligere gjøre Eder bekiendte med mit faderlige Sindelag". Det vilde være ligesaa vanskeligt at skildre det Jndtryk, denne Hs. Majestæts Tale bevirkede, som at give en tydelig Forestilling om den ædle og rørende Udtryksfuldhed, og den med de Følelser den vilde opvække giennemtrængte Tone, hvormed den blev fremsagt. Forsamlingens bifald og det atter gientagne Udraab: Kongen leve! lød fra alle Sider. - Derpaa befalede Hs. Majestæt Frankrigs Cantsler at meddele Constitutionsdocumentet. Mødet antog en anden Karakterr. Nationen skulde lære at kiende sine Rettigheder og fine Pligter. - Cantsleren tog Ordet, sigende: Prine Herrer Senatorer i Mine Herrer Departementedeputerede, De have hørt Hs. Majestæts rørende Ord og faderlige Hensigter; det tilkommer hans Ministre at give Dem de vigtige Meddelelser som deraf følge. - Hvilket Syn er skiønnere og mere tærende end det at en Konge, som forat forvisse sig om vor Ærbødighed ikke behøvede andet end sine Dyder, som anvender Konermagtens mægtige Anseelse til at give sit ved som og tyve Aars Ulykker udmarrede Folk den saa ønskede Velgierning af en ærefuld Fred, og en Tingenes Forandring, hvorved han hæver al Partiaand, hævder alle Rettigheder. - Mange Aar ere svundne siden det guddommelige Forsyn kaldte vor Monark til fine Fædres Trone. Paa den Tid, da han skulde bestige den, var det af falske Grundsætninger vildledte, af Jntriguens Rand sønderlemmede og af et falsk Frihedsskin blændede Frankrig blevet et Rør for allehaande Factioner, en Skueplads for alleslags Uordener, udsat for Anarkiets skrækkeligste Omvæltninger. Tid efter anden har det prøvet alle Regieringsformer, indtil Vægten af de Ulykker, der overvældede det, endelig bragde det tilbage under den faderlige Regiering, som giennem fjorten Aarhundreder havde udgjort dets Hæder og Lykke. - Guds mægtige Haand har tilintetgjort hiin frygtelige Vælde, der hvilede tungt over Europa, men under Gruset af en Kiæmpebygning, der endnu snarere omstyrtedes end den reistes, har Frankrig gienfundet sit gamle Monarkes urokkelige Grundvold. - Det re paa denne hellige Grundvold det nu maa opreise en varia Bygning : som Tider og Menneskenes Haand ikke meere kunne ødelægge. Det er Kongen, som mere end nogensinde før bliver dens Hiørnesteen; om ham bør alle Franske paa ny samle sig. Og hvo er den Konge, der mere fortiente deres Lydighed og deres Troskab. Tilbagekaldt til sine Stater af Undersaatternes Ønsker har han erobret dem uden Vaaben, underkastet sig dem ved Kiærlighed, forenet alle Gemyttet ved at vinde alle Hierter. - J fuld Besiddelse af fine Arverettigheder til dette skiønne Kongerige, vil han ikke udøve den Myndighed, som han erholder fra Gud og sine Forfædre, uden idet han selv foreskriver sin Magt Grændser. - Langt fra ham er den Tanke, en Souverainiteten bør være afsondret fra den gavnlige Modvægt, der, under forskiellige Benævnelser, stedse har fundet Sted i vor Constitution. Han indretter selv Magten saaledes, at den ligesaameget fremstiller en Borgen for Nationen, som en Beskiærmelse for Kongevældenne. Han attraaer ikkuns at være den ypperste Formand for den store Familie, hvis Fader han er. Selv giver han de Franske en Constitution, overeensstemmende med deres Ønsker, som med deres Tarv med Undersaatternes og Omstændighedernes giensidige Stilling. - Den Varme, hvormed Kongen er bleven modtaget i sine Stater, den Hengivenhed, alle civile og militaire Corps af egen Drivt have skiøn ket ham, have overbeviist Hs. Majestæt om den for hans Hierte saa dyrebare Sandhed, at Frankrig var monarkisk af Tilbøielighed, og at det betragtede Kronens Magt som et for dets Held nødvendigt Værn. - Hs. Majestæt frygter derfor ikke at der finder nogen Mistillid Sted mellem ham og hans Folk; undskillelig sammenknyttede ved omme Kierlighedsbaand bør giensidig Fortrolighed forene deres fælleds Jld. Frankrig bør have en Kongemagt, der kan beskytte det uden at overvælde det med Byrder, Kongen elskede og troe Undersaatter, som ere frie og lige med Hensyn til Lovene. Den øverste Myndighed maa have tilstrækkelig Magt ihænde, forat afvende Partier, undertrykke enhver Faction og indjage alle de Fiender Skræk, der maatte true dets Rolighed og Lykke. Nationen har tillige Aarsag til at ønske en Garantie mod alle de Misbrug, hvis Virkninger den nylig har erfaret. Rigets Stilling for nærverende Øieblik, efter saamange Aars Større, kræver endelig adskillige Forsigtighedsregler, maaskee endog nogle Offee, forat dæmpe alt Had, forebygge al Tilbagevirkning, betrygge alle Fordele, kort, bringe alle Franske til at glemme det Forbigangne og knytte nyt Venskabsbaand. - Det er denne faderlige Aand, mine Herrer, hvori det vigtige Document er affattet, som Kongen byder mig at fremlægge for det gamle Senats og det forrige lovgivne Corpses Aasyn. Om end det første af disse Statsledemer har, saa at sige, ophørt at existere med den Magt, der skiftede det; om det andet ikke, uden Kongens Bemyndiges, kan have andet end en uvis og i store af dets Sysler allerede udiødet Magt, saa ere deres Medlemmer ikke desto mindre Nationens løymæssige Formænd. Kongen har ogsaa raadspurgt dem, idet han af deres Midte har udvalgt de Medlemmer, hvem Alles Tillid mere end een Gang har udmærket som almeenfortiente Mænd. Med dem har han, saa at sige, forøget sit Raad, og han Fylder deres vise Jagttagelser mange nyttige Tillæg, mange vigtige Forbedringer. Det er den Commissions fælleds Arbeide, af hvilken de have været Medlemmer, der nu skal forelægges Dem, for siden at overgives til to ved Constitutionen udvalgte Kamre, og sendes til alle saavel Tribunaler som Municipaliteter. - Jeg drager ikke i Tvivl mine Herrer, at De jo bestæles af en Enthusiasme, der fra Hovedstadens Skiød snart vil udbrede sig til Rigets fierneste Deele.