Norske Intelligenssedler, 1766-07-09
Fortsættelsen af det foregaaende: Beviis herpaa kand man faae, naar man vil betragte Bønderne i dette Riges adskillige Districter, da skal man see at eendeel skielden giør sig Umage for at komme i nogen anden Stand, end den, de ere fødde udi; Eendeel derimod stræbe alt hvad de kand for at komme ud derfra; Eendeel lade sig med Vagt hente til Sessionen, andre holder sig det for en Ære at komme i Kongens Tieneste; Endeel have ikke Lyst at modtage deres Forældres Gaarde, andre derimod give med Glæde BørelPenge for at faae dem til Beboelse; Eendeel bringer Lands-Herren en Foræring naar de komme med deres Land-Gilde, andre skakkre med Glæde fra deres Huusbonder, om de kand; Eendeel arbeide baade tidlig og sildig uden nogen Drivere, andre derimod ikke uden de blive drevne dertil; Hos eendeel kand Reysende blive vel imodtagne, og nyde efter Huusets Omstændighed enten for en ringe Penge eller slet intet hvad de behøve, hos andre neppe faae noget, endskiønt de have det, ja neppe umage sig at vise dem Veyen. Altsaa seer man, at Tvang og Nød giør ikke Duelige og Dydige, men dovne, tværre, ryggesløse og ugudelige Folk, og haab om at blive Lykkelige er den fornemste Drive-Fiæder i alle Menneskers Gierninger. Nu er det Spørsmaal om Lyksalighed ikke kand passe sig paa en Bonde saavelsom paa andre, Der ere tre Ting som udgiør et Menneskes udvortes Lyksalighed, i en Stat, nemlig Myndighed, Rigdom og Ære, jo meere en haver af disse, jo lykkeligere siges han at være, endskiønt han desuagtet haver Ulykke nok og i deres rette Fordeeling bestaaer et Riges Balance og Lige-Vegt. Den første kand og bør ikke passe sig, uden paa Øvrigheden og en hver Huusfader i sit Huus, men de to sidste paa en hver enten han er en Publiqve eller Privat Person. Ligesaa naturligt som det er, at enhver stræber efter Lyksalighed, ligesaa Overeensstemmede, med Naturen er dette og at faae vil være i og faae sette deres Børn til den Stand som nærmer sig til Trældom, Armod og Foragt. Og efterdi Pragt og Overdaadighed ere skinnende Tegn, paa Lykkens Gaver, saa have de, tillige med andre Ting, givet den Gemeene Mand, en afskye for sin Stand. Endeels prægtige Opførsel have givet de Nedrige Andledning til at troe, der vare større Fordeele ved Embeder og Kiøbstæd Handel, end der virkelig ere, helst nu da Pragt og Overdaadig hed har steget til den Høyde, at Folk af ulige Stand og Jndkomster, søge at overgaae hinanden deri, hvorved Tarvelighed er gaaet af Moden. Vil man tydelig indsee dette, da kand man alleneste betragte endeel af de, som sidder i Embeder, og dem, der søge om at forfremmes dertil, og da skal man finde en mægtig Deel, som ere komme ind i de tre Stænder, hvorefter Folk nu omstunder med en fast rasende Begierlighed søger, dog ikke altid af Lyst til Embedernes Forretninger, men af Begierlighed til at faae saa meget, de kand føre sig prægtig op for. Dermed viljeg ikke sige, at ringe Folkes Børn, der ere dygtige burde ey forfremmes til Embeder, ney visselig. Det var skade for Publico, og Synd for mange brave og nyttige Mænd, der ere vel fortiente endog førend de komme i Embeder. Men jeg tænker, at naar disse blive forfremmede, da burde det ingen Skam være, for en EmbedsMands Søn, der ikke duer til at bruge Hiernen, at sætte sig i det Sted som de andre forlod til at bruge Hænderne; thi ellers kand saadanne snige sig til, at faae med Menneskers Hoveder at bestille, der vare bædre skikkede til at dreie Hoveder paa Rokke; thi Naturens Feil er ingen Skam, men de som fordærver en god Natur, har Skam deraf. Fortsættelsen følger: