Corsaren, 1844-01-12
Nytaarsgave tilegnet Danas smukke Kjøn af Emil Vildner." Under denne Titel har en pseudonom Helsingoraner udgivet et lille Vind Digte og Fortællinger, som vi paa det indstændigste maae anbefale til enhver Ander af ægte Poest formedelst den mærkværdige Lyrik og det usædvanlige Herre- dømme over Sproget, som Forf. deri har udfoldet. Vi tør næsten sige, at selve Oehlenschläger neppe opviser Mage til Lyrik. Da Pladsen ikke tillader os lange Lovtaler, ville vi lade Værket selv tale ved at hidsætte enkelte Citater, hvorved vi skulle følge en Inddeling af Digtene i 3 Arter, som Forf. vel selv ikke har gjort, men som vi ansee for passende. Det første Digt: "Til Læseren", der er af den første Art, nemlig af mystisk Natur, begynder saaledes: "O! var jeg fra Athen's Lunde, Hver Dag et Lov du skulde faae; Men blot for nogle korte Stunder Jeg bryder disse Qviste smaae." Vi kalde dette mystisk, fordi det kun er Læseren, som ikke forstaaer Verset, medens Forfatteren uden Tvivl selv veed, hvad det betyder. - Den næste Art, hvori ikke engang Forfatteren vil kunne give os nogen Oplysning, og hvori vi altsaa befinde os i et fuldstændigt Mørke, maae vi kalde den apokryphiske eller obseure eller endnu bedre den bælmørke Art. Som et Exempel. anføre vi Slutningen af Digtet "Du er min, Pag. 22: "O, maa Din nemlig Sjæl) stedse høiere hinde, J Fadlrens Huus som Barn den traadte ind! Stundom i Tiden skal du ogsaa finde, At Himlen hvister til Dig: Du er min!" Om Ordet "hinde" vides intet Andet, end at det fortræffeligt rimer paa "finde". Før vi gaae videre, maae vi vende tilbage til den første Arts første Digt, og gjøre opmærksom paa Forses Beskedenhed ved at give det Overskriften: "Til Læseren", idet han nemlig har forudsat, at Bogen ogsaa kunde falde i Hænderne paa Andre end netop Læsere. Til denne 2den Art maae ogsaa henregnes romantisk begeistrede Vers som følgende, hvor Forf. næsten gaaer altfor høit (Pag. 33), og hvori vi tillade os at understrege det Mærkeligste: Den Vedbendurt, be tydningsriig, Som Nuets Glæder og dets Qval, Frit op mod Himlen svinger sig: En Livets drømmende Portal. Fra Stotterne, man har den sat, Den funker med sit Lys, sin Nat, Skjøn, som Erindrings Tryllerie. Og Haabets stærke Prophetie." Det var det, vi meente med, at Oehlenschläger neppe opviser Mage til Lyrik. Den tredie Art er de Digte, hvori Forf. mere nærmer sig til det Almindelige, og hvor man træffer ganske almindeligt Sludder. For Ex. "Hvorledes min Fru skal see ud". Lytter Skjønne! paa min Frue-Text - Ja, - hun maa have en lille Vext, Og smaae og fine og hvide Hænder, Fri fra alleslags couleurte Nender. - - Huden maa være saa hvid og fiin, Som om hun vadstede sig i Viin. Ogsaa maa jeg til Slutning forklare, At hun maa trofast imod mig være." I de to sidste Linier er Forfatteren bleven sig selv utro; thi han har undladt at forandre "være" til "vare" for at faae Riim paa "forklare." Det er en Delicatesse, som har hævnet sig selv med, at det nu ikke rimer. Andre Steder har Forf. netop baaret sig stik modsat ad, for Ex. Pag. 34: "Priis være dette Blomsterlaft, Der, stottet paa vor indre Kraft -" Her er expres lavet et Riim paa Kraft. Videre Pag. 44: "Min Sjæl i Sangerrusen Flyer op mod Stjernehuset", hvor begge Methoder ere forenede; thi der er lavet et nyt Ord, og der er dog ikke Riim! Det var det, vi meente med Forfatterens Herredømme over Sproget. Herredømmet er endog absolutistisk.