Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1841-09-07
(Nr. 117) findes oversat efter Aachner Zeit." og "Børsenhalle, en Artikel, der nu i flere No. af Kbhavnsposten er bleven suppleret af en Mand, der synes at have havt et nøie Kjendskab til Dr. Dampe. Efter i en Rote at have bemærket, at den i de tydske Blade omtalte Capitain T., der forraadte Dampe, senere blev benaadet med et indbringende Embede og nu er død for flere Aar siden, oplyser Forf., at Dampe er født i Kjøbenhavn den 10 Januar 1790 og at han alt i sit 12te Aar havde forsøgt sig som dramatisk Forfatter og anonymt indsendt et Par Stykker til Theaterdirektionen. 1809 tog D. den theologiske Embedsexamen med bedste Charakteer. 1811 optraadte han med sit "Forsøg til en Opløsning af Problemerne i den danske Retskrivning, vandt 1812 den theologiske Doctorgrad og blev Adjunkt ved Slagelse Skole. Dampe var 5 Aar i Slagelse. J 1815 stiftede han der det Ugeblad, som siden, under Bastholms Redaction, blev saa bekjendt og udbredt, og som endnu udkommer der under Navn af den Vestsjællandske Avis. Saalænge Dampe var dets Eier og Redacteur heed det "Avis for ti Kjøbstæder. Det var ganske naturligt at Smaakjøbstadslivet ikke kunde tiltrække en saa begavet ung Mand, som Dampe synderligt, saalidet som det kunde tilbyde hans heftige, kundskabsrige Aand den Næring, hvorefter den fortrinligt søgte. Han gav sin Harme derover Luft, i sit Blad ved nogle bittre Raillerier over den qvindelige Deel af Byens Befolkning, hvilken han, efter Navnet paa deres Yndlingspromenade, sammenstillede med Poppegøier. Man kan tænke sig hvilken Forbittrelse disse Artikler vakte. Hele Slagelse talte ikke om Andet. Dampe var strax som formelig excluderet fra de faa Familier, til hvilke han før kom. J Slagelse var ikke længer noget blivende Sted for ham. Det varede heller ikke længe for han ansøgte om Entledigelse fra sin Adjunctpost. Han fik den i 1816 og begav sig nu til Kjøbenhavn. Her oprettede han et Jnstitut og her var det, at han mødte ved de fleste Disputatser og opponerede med megen Heftighed og deeltog som ivrig Baggesenianer i den BeOhlenschlægerske Strid. Som Prædikant erhvervede han sig i Aarene 1818 og 19 stor Popularitet, især ved den skaanselløse Diervhed, hvormed han angreb Tidens Sløvhed og Sædernes Fordærvelse. Hans Taler, fra Prædikestolen kunne imidlertid, strengt taget, neppe kaldes Prædikener – det var snarere moralske Exorcismer, hvormed han i et kraftigt, oftest exalteret Sprog, søgte at besværge hvad han ansaae for Tidens Dæmoner. Een af disse hans Taler var stilet imod Qvindekjønnets Fordærvelse og dennes Jndvirkning paa den levende og den vordende Slægt. Reppe er der nogensinde fra en dansk Prædikestol tordnet saaledes imod Forfængelighed, Letsindighed og Usædelighed, neppe disses sørgelige Følger skildrede med grellere Farver, end i denne Prædiken. Dens øieblikkelige Jndtryk var ikke mindre overordentlig; Graad og Skrig gjenlød i den propfulde Kirke, og flere Fruentimmer bleve afmægtige laarne ud af den. Det var i denne Periode (i Aaret 1819), at den ulykkelige Begivenhed indtraf i Dampes huuslige Liv, som Man, sikkert ikke uden Grund, har tillagt en væsenlig Jndvirkning paa hans paafølgende Stemning og Færd. Dampe saae sig nødsaget til at skilles fra sin Kone; de 3de Børn de havde sammen, bleve anbragte hos Familien, og Dampe tog sin ulykkelige Moder til sig, en aldrende Kone, der, som Følge af Sygdom og Kummer, leed af Sindsvækkelse. Den Heftighed og Bitterhed Dampe, allerede tidligere havde lagt for Dagen, udartede nu mere og mere og begyndte at forene sig med en ensidigAfsondringslyst og Anstød af Hypochondri. Sit Jnstitut, forsømte han saagodtsom ganske, og han syntes kun at finde Liv og Næring i Disputer eller litterair Polemik. DeDen Matros, som først lagde Haand paa en af Bellonas underordnede befalingsmænd, har nu ifølge 27 Slag Kat. den Frisindede, erholdt Dom og Man vil vide, at en menneskekiærlig Herre skal have paalagt Profossen at tildeele Synderen den allerede noksom exemplariske Straf over lang til yderligere Skjærpelse.