Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1847-10-02
Saafremt der iblandt Emigranterne findes dygtige og veløvede Kjøbstædhaandværkere, da bør disse ikke for det første gaae til Wisconsin, hvor endnu næsten Alt er i sin første Begyndelse, og hvor Folk derfor hjælpe sig med de simpleste Gjenstande af Haandværksvarer, som de oftest selv forfærdige, medens de meere Velhavende forskrive deres finere Haandværksvarer fra de ældre Stater. De dygtigere Haandværkere, der agte at ernære sig alene som saadanne, bør derfor henvende sig til de mange dygtige kjøbenhavnske og flere danske Haandværkere, der findes i New York, og disse ville visselig med Glæde give dem den bedste Anviisning til strax at erholde god Fortjeneste, enten selve New-York, eller til en eller anden af de store Stæder inde i Landet. Er det derimod Haandværkere, der ville tillige drive Agerbrug, eller Landsbyhaandværkere, der ere ligesaa duelige til Bondearbeide og Agerbrug, som til deres Haandværk, eller dog idetmindste taalelig ovede begge Henseender, da bor disse gaae her til Wisconsin, hvor de bedre, end i de store Stæder, ville finde deres Udkomme, naar de i den Tid om Aaret, da Arbeidslonnen er høiest, gjøre Bondearbeide, og benytte Professionen paa den anden Tid, da der er mindst Sporgsmaal efter Hjælpere ved Bondearbeidet. Om der saa kom Piger i Tusindeviis til Wisconsin, vilde de dog strax alle kunne faae Tjeneste, og erholde en Løn fra 1 til 3 Rbd. ugentligen, i Forhold til deres Gierning og Øvelse; thi her er en aldeles utilfredsstillelig Forespørgsel efter dem, og det især af den Grund, at største Deelen af dem snart bliver gift. Af Karle, der netop komme hertil om Sommeren, da Høsten snart staaer for Døren, er det ogsaa vanskeligt at erholde det fornødne Antal Arbeidere, disse ville da strax kunne faae 2 Rbd. om Dagen, foruden Kosten, eller, hvis de fæste sig i maanedsviis, fra 20 til 40 Rbd. om Maaneden, efter deres Dygtighed og Færdighed. Enhver duelig Arbeider, der med Lethed kan svinge et Meiered – som man siger i Sjælland – har i denne Høst her i Omegnen kunne have omtrent 3 Rbd. daglig Fortjeneste. Enhver Arbeider kan altsaa strax finde Tjeneste og erholde god Løn, og der er al Grund til at antage, at Udsigterne i denne Henseende snarere forbedres end forværres for Arbeidsclassen, eftersom enhver Grundeier i Almindelighed aarligen forøger sin Opdyrkning af Jord, hvortil stedse behoves et større og større Antal Arbeidere. Koner og Børn kunne ogsaa faae Fortjeneste ved at hjælpe med Vask, Syening, Huus arbeide, endeel af Markarbeidet osv. – Jngen af Emigranterne, der ville arbeide og kunne arbeide, have derfor mindste Grund til at frygte for deres Udkomme her. –De Ugifte, der komme med Penge, bør, hvis disse ikkke ere destoflere, helst først give sig i Tjeneste hos Americanerne her, for at lære Skik og Brug heri Landet, hvorved de tillige faae den bedste Leilighed til snart at lære det engelske Sprog. Derhos kunne de gjerne kjøbe sig et Stykke Land, grændsende til den Strækning, som deres meere formende Landsmænd strax kjøbe og nedsætte sig paa, men gjøre bedst i at lade det henligge udyrket, indtil de med tilbørligt Forskud og Driftscapital kunne tage fat derpaa, og ere bekjendte med Forholdene. – Den Gifte, der har en stor Familie med sig til at underholde og medbringer ikkun liden Formue, gjor klogest i ikke at udgive sine faa Penge til for meget Jord, der ingen Nytte bringer ham saalænge han ikke har Magt til at opdyrke den, men han bor see hen til at faae opført sig et Huus for sin Familie paa et mindre Jordstykke, og jevnligen tage Dagleie hos de ældre Nybyggere, indtil han faaer større Formue til Opdyrkning. Vore ankommende Landsmænd, der indvandre hertil som et Emigrantselskab paa engang, kunne gjerne komme til at boe i Naboskab med hverandre, ligesom de Norske nu gjøre paa mange Steder; men om en eller anden driftig Americaner, arbeidsom Jrlænder, eller bieder Tydsker, osv. slipper ind som Nybygger iblandt Danske eller Skandinaver, er en saadan Sammenblanding ingenlunde skadelig, men meget meere gavnlig for den almene Oplysning og Fremgang hos Colonisterne. At conservere et Setlement udelukkende for Danske, for Danskhedens eller Nationalitetens Bevarelse osv., vilde være her det samme, som at udelukke sig selv fra alle de Oplysnings kilder, som Landsproget stedse frembyde, og fra al den Opbyggelse og Fremvæxt, daglig Omgang med de Fremmede og Fremmeligere idelig anspore til at søge heri Fristaterne. Sit Modersmaal kan man godt bevare til eget Brug indbyrdes, uden at forsømme sin Udvikling i Landets Fællessprog og i den fælles politiske Forfatning. Adskillige af de tydske, saavelsom af de hollandske og franske Nybyggere her i de vestlige Stater, have forsøgt paa, ved en slig Jsolering at ville holde kun paa deres hjemmefra medbragte eget Sprog, egne Sæder, Skikke osv., og at undgaae Sammenblanding og Paavirkning af Americanerne og Andre; men disse ukloge Forsøg have kun tjent til at nære Uvidenhed, Raahed og Raadenhed hos dem selv, og afgivet et advarende Exempel for andre som fordem selv. – Da Folk i Mængde daglig strømme ind heri Landet og nedsætte sig, vil det være umuligt allerede nu at kunne udsee og bestemme en Plads for en dansk Colonies Anlæg; men det vil først være til Nytte at se sig om efter en saadan kort for den Tid, da vore danske Emigranter kunne ventes hid. Naar til den Tid Antallet af Emigranterne, deres Formuesforhold, Omstændigheder, hvormeget Land enhver Familie agtede at kjøbe osv. blev opgivet saa nøie som muligt, da vilde man kunne være istand til at anstille Undersøgelser for at finde en passende Plads for dem, hvortil jeg gjerne vil assistere, ved at formaae en dertil dygtig Mand af mine Venner til at foretage nogle Reiser i denne Anledning. – Til Slutning maa jeg gjøre opmærksom paa, ja alvorlig henvende dine Tanker, kjære Fader, paa følgende Sandhed: Det er nemlig altid Tilfældet, at der blandt Emigranter ville findes nogle, der komme her med overspændte og høist taabelige Forventninger, som troe, at saasnart de have sat Fod paa Landet, ville alle Besværligheder være endte; og naar de derpaa finde, at de maae arbeide strængt i Begyndelsen, undertiden faae Koldfeber, som alle Nybyggere ere udsatte for i de første Aar, – see da tabe disse Modet og ønske sig hjem igien. Saadanne Folk skulde naturligviis helst have blevet hvor de vare, uagtet de dog i Almindelighed, efter 1 a 2 Aars Forløb derefter, synes overordentlig godt om at de kom og forbleve her. Folk derimod, som komme med billige og fornuftige Forestillinger her til Wisconsin, som see, at Høsten er stor, men Arbeiderne ere saa, og som ere beredte paa og ovede i lidt Besværligheder, de finde sig Alle særdeles tilfredse her, thi de mærke snart, at de her kunne berede sig selv og deres Børn en lykkelig og velsignet Fremtid. Friberts Bog, som Du kjender og har publiceret Uddrag af i Danmark, skildrer Jordboniteten, Jordprisen, Frugtbarheden og i det Hele taget Forholdene her saaledes som disse i Sandhed ere. Paastaaer Nogen i Danmark det Modsatte og fortæller afskrækkende Rygter og Emigranternes Nod og Ulykker herovre, da sige de ikke Sandhed. Jeg indseer ikke hvad der skulde bevæge mig eller nogen Anden her til at meddele noget om Wisconsin og Tilstanden sammesteds, som ikke var den rene Sandhed. Christensen fra Stokkemarke Kro i Lolland og en Jørgensen fra Jylland, der begge kjende Dig, have forleden besøgt mig; den Første har kjøbt Land og Bolig 2 danske Mile herfra, hvorimod den Sidste har nedsat sig 20 Mile nordvest her fra Nashotad. – Hvad nu din egen besluttede Udvandring, hertil angaaer, da glæder det mig usigelig meget at erfare osv. Din hengivne Søn Martin F. Sorensen.