Viborger Samler, 1844-07-02
Dr. Bowring understøttede Duncombes Andragende, der blev bekæmpet af Jndenrigsministeren, der erklærede, at det ikke kunde forenes med hans Pligter at indlade sig en Discussion om hiint Anliggende; desaarsag vilde han ikke engang afgive en Erklæring om der virkelig var udgaaet fra ham en befaling til at aabne Capt. Stolzbergs Breve. Han paaberaabte sig den ham ved Parlements acten meddeelte Competence, og opfordrede Duncombe til at gjøre Sagen afhængig af Domstolene, saafremt han maatte fordriste sig til at gjøre den Paastand sand, at den ham (Jndenrigsministeren) tilstaaede bemyndigelse var misbrugt; thi Domstolene tilkom det at belægge enhver 1 tilladelig Krænkelse af Brevhemmeligheden med svær Straf. Jøvrigt kunde han sige, at han i hiint Anliggende havde handlet efter bedste Vidende og Villie, og at hans Samvittighed frifandt ham for enhver Misbrug af den ham betroede Embedmyndighed. Macaulay, utilfreds med den af Ministeren givne Forklaring, udtalte sig imod den Ministrene tilstaaede Ret, og vilde ikke tillade nogen Forskjel imellem Krænkelsen af Brevhemmeligheden med Hensyn til et i Privatbesiddelse værende, og et til Befordring med Posten afgivet Brev. Capitain Bernal beklagede, at han maatte opgive sin hidtil havte Anskuelse om at Breves Aabning og Huusundersøgelser skulde være Fortrin ved vore politiske Forhold; det var vel kun i Continentalstater at man følte sig lykkelig ved at anvende saadanne Forholdsregler. Ogsaa Lord Shelburne fandt Ministerens Erklæring ufyldestgiørende. Denne Debat greb Sir Rob. Peel for at lade falde nogle Ord om Grev Ostrowskis Sag, og for at retfærdiggjøre Ministeriet i det mindste imod den i flere Journaler anførte usande Paastand, at nogle af Grevens, af Politiet temporairt beslaglagte Papirer, ikke vare tilbageleverede Greven. Hvad nu Krænkelsen af Brevhemmeligheden angik, saa søgte Premierministeren at fremstille den Paastand som ubegrundet, at hiin Krænkelse skulde saa byppigt og almindeligt have fundet Sted, og erklærede Sir James Grahams Vægring ved ei at indlade sig paa nærmere Oplysninger, fornemmelig af den Omstændighed, at en bestemt Erklæring angaaende et enkelt Tilfælde vilde udsætte ham for den Forlegenhed at aflægge Regnskab til Enhver, der maatte troe sin Brev hemmelighed krænket. Ogsaa Premierministerens Yttringer tilfredsstillede ikke Underhuset. Lord John Russell søgte at bringe Discussionen tilbage til sit rigtige Punct. Der spurgtes, sagde han, om Ministeren havde misbrug den ham tilstaaede Ret, eller ikke. En saadan Ret burde kun afbenyttes, naar Staten var i Fare, havde altsaa Sir James Graham ladet aabne Breve kun for at tjene udenrigske Cabinetters politiske Øiemeed, saa havde Ministeren, misbrugt sin Ret, og saa maatte han staae til Ansvar forsit udviste Forhold. Milnes formeente, at Ministeren i det mindste maatte give en Erklæring, at han ikke havde meddeelt nogensomhelst fremmed Regjerings Agenter Jndholdet af de ved Brevenes Aabning erholdte Efterretninger. Sheil og Lord Howick udtalte sig ganske i Lord Russells Retning; Lord Stanley søgte i en god Tale at udvikle, at man allerede af den Grund ikke kunde anstille nogen Undersøgelse, fordi Krænkelsen af Hemmeligheden kun præsumeredes, fordi den i dette Tilfælde ikke var beviist, og fordi den ingenlunde var indrømmet af Ministrene. Afstemningen er allerede anført.