Den Vest-Sjællandske Avis, 1837-07-17
Slagelse. Atter har da Hr. Mag. Lindberg i sin Nordiske Kirke-Tidende" henvendt sit Blik paa de her i Egnen kaldte "Hellige og disses Forsamlinger. Af benævnte Kirketidende have vi for os No. 29 og 30, og see deraf, at Hr. L. har taget Anledning til at omtale Forsamlingerne af een i disse Dage indtruffen Begivenhed. En vis Elling Eigildsen, en simpel Bondekarl fra Bergens Stift i Norge, som Hr. L. kalder ham, havde nemlig faaet Lyst til at agere Apostel heri Danmark, og var kommen herned for at holde og besøge gudelige Forsamlinger. Han havde gjennemreist Sjælland og Fyen og var kommen til Haderslev, og reiste derfra tilbage, (maaskee fordi Aanden endnu ikke havde fundet ham værdig til at skjænke ham Tungemaalet). Jnden han forlod Danmark vilde han lade sit Lys skinne paa Holsteinborg heri Sjælland, men var saa uheldig, ifølge foregaaende Efterlysning og høiere Ordre, at blive anholdt af Hr. Birkedommer Lund og transporteret til Arresten i Slagelse. Hr. Lindberg er meget ilde tilmode over, at denne indblæste Bondekarl kom til at sidde imellem grove Forbrydere;" mer som man reder saa ligger man, og det er dog vist vel meget forlangt, at der i en Arrest skulde holdes Officiant-Værelser for lovløse Omløbere. At Præster og Lægfolk vare i Bevægelse her paa Egnen fulde af Harme over Personens Behandling, have vi ikke hørt af Andre end af Hr. L., og at R. Sørensen med flere vilde have opkastet sig til Talsmænd, kunde de jo have sparet sig, indtil maaskee et Vidneforhør var kam met i Gang, at altsaa R. Sørensen blev udviist, var jo sin Orden. Pag. 468 i No. 30 af Kirke=Tidenden, gribe vi Hr. Lindberg i en Uovereensstemmelse, som vi ikke havde ventet hos ham. Han siger nemlig, at Eigildsen reiste i lovlig Ærinde, og tilsidst anfører han Forordningen af 13de Januar 1741 § 17, som aabenbart beviser, at han reiste ulovligt Ærinde." Hr. L. siger, at vi Danske have ved Arresteringen krænket "Gjæsteret og Huusret ved denne Persons Arrestering, som vi forresten beklage ikke skeete ved Begyndelsen af hans Missionsreise; men Personen har, om end ikke ved Forsamlingen paa Holsteinborg, hvor en Præst var nærværende, saa maaskee ved andre Forsamlinger, krænket Landets Love, og bør som Udlænding derfor ligesaa vel lid Straf som Landets egne Børn. En snurrig Logik, at reise ind i et fremmed Land, udtrykkelig i den Hensigt at handle mod Landets Love og dog reise i lovligt Ærinde Her kan vist Hr. L. vente længe paa at Eigildsen vil paatalsin naturlige Ret; men maaskee ikke saa længe paa at har bliver ledsaget over Grændsen. Den Mindelighed og Hoflighed, hvormed Forordningen byder at slige Folk skulde behandles, er vist ogsaa anvendt her, men naar Folk svare paa Høfligheden med et fromt Martyr=Smiil, og dog gjøre hvad de ville, saa er Lovens verdslige stærke Arm det eneste Middel. Vel var det dog, at Eigildsen havde saa megen verdslig Klogskab, at han fordrede Vidner paa, hvad Arrest, forvareren fratog ham. Det var snurrigt at have behandlet Eigildsen paa Grændsen, som Haandværksvendene, og ladet ham opvise sine Reisepenge, før han drog videre. Nok om denne Mand, hans Reise heri Danmark har været ligesaa ulovlig, som Forsamlingerne i Wemmeløv, naar ingen Præst er nærværende. Hr. Lindberg har jo selv engang været Hovedet for slige Forsamlinger, og veed vist meget vel, naar de ere lovlige og naar ulovlige, og han vil dog vist neppe ved Tale og Skrift opfordre Folk til, at handle imod Loven, og derved nedkalde Ulykker over dem; men naar Forsamlingerne ere lovlige, kunde Deeltagerne ikke underkastes Forhør; de dette er skeet, maae de nok ikke have rigtig reent Brød i deres Pose. Vi have i vort kjære Fødeland altid havt Fred og Rolighed, uden ved ulovlige Jndkaldelser til Forhør at hindres i vort Markarbeide og vore andre Sysler; det ville Wemmeløverne ogsaa have, naar de opføre sig derefter, og dersom Hr. L. ved Tale og Skrift vilde opmuntre Wemmeløverne til at følge deres beskikkede Præsts Lærdomme, istedetfor at deeltage i lovstridige Forsamlinger, hvori maaskee en simpel Bondekarl, ligegyldig hvorfra, præsiderer, vilde han maaskee engang fortjene deres Tak.