Københavns Adresseavis, 1774-05-11
Om Planeternes Omløb er endnu følgende at mærke: Jo længere en Planet er borte fra Solen, desto større er dens Kreds, og desto meere Tiid bruger den til at løbe den igiennem. Mercur kommer omkring i 88 Dage; Venus i 225 Dage; Jordkloden i 365 Dage eller et Aar; Mars i 1 Aar 322 Dage; Jupiter i 11 Aar 317 Dage; Saturnus i 29 Aar 177 Dage. Jo nærmere en Planet staaer Solen, desto hastigere bevægee han sig, saa at den nærmestes Hastighed er fire gange større end den længst bortliggendes. Den hastigste (Mercur) løber mere end 5 Mile igiennem i een Secund. Aar sagen, hvorfor en Planet bevæger sig desto hastigere, jo nærmere den er Solen, ligger i Solens sterkere Tiltræknings=Kraft. Plancternes Kredse ere ikke fuldkommen cirkelrunde, og Solen ligger ikke net op i Middelpuncten. Deraf følger, at Plancterne ere ikke stedse lige langt fra Soelen, og altsaa i Følge af det nys meldte, ikke stedse bevæge sig med lige Hastighed. Deres Kredse ere heller ikke i een Plan, men giøre smaa Vinkler med hinanden. De ere ikke heller fuldkommen concentriske, de de har ikke en fælleds Middelpunct. Da Planterne bevæge sig altid frem, sees de ikke for os som de andre Stierner, stedse paa een Maade. Forskiellen bestaaer fornemmelig i følgende: Da Jordkloden ikke er i Middelpunkten af Plancternes Kredser, og den tillige selv bevæger sig omkring Solen, synes Planternes Løb meget uordentlig for os, engang hastigere end en anden Gang; de synes undertiden at staae stille, ja endog at gaae tilbage. Da vi ikke ere i Middelpunkten af deres Baner, staae de os engang nærmere, og synes derfore større end en anden Gang. Forskiellen er større ved de nærmere Planter, Disposition. for Christi Himmelfarts Dag. No. 22. end ved de længer bortliggende. De 2 nærmeste, Venus og Mars, ere i deres største Fraliggenhed 5 Gange saa langt borte fra os, som i deres mindste Fraliggenhed. Mercurius, Venus og Mars sees igjennem Kikkerter ikke stedse runde eller fulde, men deres Lys tager af og til ligesom Maanens. Aarsagen er følgende: Planterne har deres Lys af Solen, og der beskinnes kun en Side af den paa engang, nemlig den, som vender imod Solen. Da nu den oplyste Side faaer, imedens Omløbet, alle Slags Beliggenheder imod os, see vi snart mere og snart mindre deraf. Engang see vi den gandske, og da er Plancter fuld, en anden Gang see vi den ikkun halv a. De yderste Planeter, Jupiter og Saturnus sees stedse fulde, for deres store Fraliggenheds Skyld. Plancterne sees, snart nærmere ved Solen snart længere borte fra den. Denne Nærhed og Frastand er ikke virkelig, men synes ikkun saa. Naar en Planet staaer enten (mestendeels) bag ved eller foran Solen, d. er naar enten Solen er imellem Jordkloden og Planeten, eller Planeten er imellem Solen og Jordkloden, sees den hos Solen. Naar derimod Jordkloden er imellem Solen og Planeten, sees denne lige over for Solen, d. er saa langt borte fra samme som mueligt er. Men i Henseende til denne skinbare Planternes Nærhed ved og Afstand fra Solen, er der en Forskiel imellem dem, som ere Solen nærmere end vi, eller hvis Kredse ligger inden for vores, (Merkurius og Venns), og dem som ere længer borte fra Solen, hvis Kredse ligger uden for vores, Mars, Jupiter, Saturnus). Thi Jordkloden kommer undertiden til at staae imellem Solen og de ydere Planter, (som ere uden for Jordkloden) men aldrig imellem Solen og de indere Plancter (som ere inden for Jordkloden); og de indere Plancter komme undertiden til at staae imellem Solen og Jordkloden, men aldrig de ydere. De ydere Planeter sees altsaa hos Solen, naar denne staaer imellem dem og os, og de gaae bort fra den saa vildt, mueligt, saa at de komme til at staae ligeover for den, nemlig da, naar vi ere imellem Solen og Planeten. De indere Plancter sees i tvende Tilfælde hos Solen, naar Solen staaer imellem Planten og Jordkloden, og naar Planeten staaer imellem Jordkloden og Solen; men de afvige ikkun fra Solen indtil en vis Distang. Naar en Planet staaer nær ved Solen, er den tillige med samme om Dagen paa Himmelen, følgelig ligesom alle andre Stierner usynlig, thi det stærke Lys giør det svage ukiendelig. Men jo længer en Planct sees borte fra Solen, desto længer er den om Natten paa Himmelen og naar den er lige over for Solen, staaer den op, naar Solen gaar ned, og er altsaa synlig heele Natten igiennem; Derover ere de ydere Plancter meere synlige, end de indere, hine undertiden heele Natten, disse ikke engang den halve De ydere Planeter komme undertiden til at staae bag ved Solen, og de indere baade bag ved og foran samme. Men da Planternes Baner ikke ligge gandske i en Plan, og Plancterne selv ere meget smaa imod deres Fraliggenheder, tildrager det sig meget sielden, at en Planet kommer til at staae lige bag ved eller foran Solen, eller at de bedække hinanden. Naar en af de indere Planeter kommer lige for Solen, giør den en liden Soelformørkelse, og bevæger sig som en sort rund Plet frem over Solen, Mercurius meget oftere end Venus, saavel fordi den staaer Solen nærmere, som fordi den løber hastigere og altsaa oftere omkring den. Da Planterne ikke har eens Løb, ere de ikke paa engang synlige, men snart den ene snart den anden, snart flere snart færre. Venus og Jupiter har næsten den hele afvigte Vinter ikke langt fra hinanden tindret paa den vestlige Horizont. I denne Maaned er Saturnus næsten be Natten paa Himmelen og Venus er Morgenstierne. -