Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1845-11-13
Jndenlandske Efterretninger. Det nye Cancelliforbud mod Folkeforsamlinger er rettet mod Bondestanden og dens Venner; de skulle kun med deres respective Politimesters Tilladelse, under hans Control og i ethvert Tilfæde kun sogneviis, kunne forsamle sig til Raadslagning om fælles Anliggender. Det er Bøndernes Forhold til deres Godseiere, som har foranlediget dette Forbud, og de skulle altsaa ved hvad der maatte skee angaaende hiint Forhold, i hvilket de dog udgjøre den ene, og, ifølge de res større Personantal, den overveiende vigtigere Part, forholde sig aldeles passive og rolig oppebie, hvad Tilbud der vil blive gjort dem, medens Godseierne kunne uhindrede samles og raadslaae med hverandre saameget de ville, om hvorledes de i Forening og med fælles Kræfter skulle modstaae Bøndernes Fordringer. Saadanne Forsamlinger har og kan man ikke have noget imod. De controlleres ikke af nogen Politimester og dog kunne de blive af værre Følger for Tusinder af Medborgere, end Forsamlinger af Bønder, der kun gaae ud paa at opponere mod Enkelte. Godseierne, som nu maae føle sig endmere beskyttede af Regjeringen, ville sikkert vide at benytte sig af Omstændighederne; de berygtede Fæsteauctioner kunne ventes at blive almindeligere, Huustugten og Hovarbeidet skarpere, og alle Baand strammere og vanskeligere at løse, idet Godseierne i deres Tryghed ville opskrue deres Fordringer til en for Bønderne uoverkommelig Høide. Men medens hiin Forbud kun kan forventes at ville have slige Følger med Hensyn til dette Forhold, ere der andre Forhold, som det vel snart turde blive umuligt at bringe ind under nogen absolut Politimyndighed. Og det er Hungersnødens og Fattigdommens Forhold, som i den forestaaende Vinter ventelig ville gjøre sig gieldende her saavelsom i alle øvrige Lande i Nord= og Mellem Europa. Hvad til Cancelliet, og hvad ville alle dets Politimestre gjøre, naar Prisen paa Levnetsmidler, saavel paa Landet, som i Kjøbstæderne stige til en for alle fattigere Familier uoverkommelig Priis, Vil det da forbyde Bønder eller Borgere at samles for at raadslaae om Midler mod Hungersnøden, Slige Forsamlinger paa 100,000 Mennesker og flere holdes i denne Tid allerede i Jrland og England, og Communeraader og Magistrater tage Deel deri, for i Forening at overveie hvorledes den truende Nød kan afværges og andrage paa Midler dertil. Her tænker man ikke saa langt ind i Fremtiden; men naar til Vinteren de tiloversblevne Kartofler ere blevne uspiselige, naar Kornpriserne ved den tiltagende Udførsel ere blevne fordoblede, naar Arbeidsfortjenesten for mange Tusinder aldeles standser for Vinterens Strenghed, naar den private Velgjørenhed er udtømt og det Offentlige ikke kan eller vil hielpe, saa vil ventelig ogsaa her Forhold gjøre sig gjeldende, som man i lang Tid ikke har kjendt, og naar da de Trængende og deres Venner ville søge Midler til Hjelp i fælles Raadslagning, videt vise sig hvor stærk Politimagten er i Danmark. Vi kjende endnu ikke her det Mod, som Nøden giver, og de Forsamlinger, der kunne forbydes, maae kun have en svag Trang til Bevæggrund. J samme Grad som denne voxer, bliver det nødvendigt for Politimagten ogsaa at voxe; men det turde omsider blive vanskeligt. (Kbhpst.) Jfølge "Jtzeh. Wochenbl." bemærkes iblandt Bønderne i Hertugdømmerne for Øieblikket en sjelden aandelig Bevægelighed, og hvor flere ere samlede, danner næsten altid den almindelige Værnepligt Gjenstanden for Samtalen. Det synes virkelig som om dette Anliggende har gjort dybt Jndtryk paa Gemytterne og at Bondestanden for Alvor er til Sinds paa enhver lovlig Maade at virke for Lighed med de øvrige Stænder i denne Henseende.