Berlingske Tidende, 1787-10-22
Haag, den 13de October. Paa Staterne af Hollands Forespørsel: "Hvad for en Satisfaction Hendes Kongelige Høihed forlangte, har Prindsessen skrivtlig givet Staternes Commission følgende mærkværdige Svar den 8de hujus: Ædelmægtige Herrer, Saa meget jeg var rørt over alle de Omstændigheder, som gjorde Kongen, min Broders Paastand paa den forlangte Satissaction nødvendig, hvilke fornemmelig havde deres Grund i de fornærmelige Resolutioner, der bleve tagne af en liden og aldeles uretmæssig Stemme=Overvægt ved de da værende Stater af Holland, tvertimod de eftertrykkeligste og kraftigste Eragtninger af Ridderskabet og Stæderne, imod hvilke denne alting formaaende Stemme=Overvægt stedse arbeidede; saa meget føler jeg nu ved Forestillingen af denne Deputation, der kommer fra en Statsforsamling, der er constitutionsmæssig fornyet, og bestaaer af retmæssige Lemmer. Til denne Forsamling kan jeg have den faste Tiltroe, at samme vil saaledes underkiende alle de Resolutioner og Foranstaltninger, hvormed den forrige uretmæssige Stemme, Overvægt har bifaldt og billiget den saavel af Statscommissarierne i Woerden brugte Opførsel, som af alle de andre Ophavsmænd og Medvirkere til hin voldsomme Anholdelse paa min Person, saa at alt, hvad der ved bemeldte mageløse Fornærmelse er forefaldet, maae offentlig giøres dødt og magtes løst. Langt fra Ligegyldighed over disse Anstifteres og Medvirkeres Skjæbne, føler jeg hellere end sand Afskye for enhver egentlig Afstraffelse for saadanne Fornærmelser, der ere tilføiede min Person. Min Jver for et Lands Vel, som jeg for adskillige Forbindelsers Skyld anseer som mit Fædreneland, og min Ag for en fri Nation, som i et Tidsrum af næsten 20 Aar har giver mig mange Prøver paa sin Kiærlighed, lade mig intet ivrigere ønske, end ved kraftige Beviser at kunne lægge mit Hiertes sande Følelser alt mere og meere for Dagen, og saavidt billighed samt Landets Vel, saavel som den Agtelse jeg skylder min Familie og Nationen, tillader, at lindre ovenbenævnte Personers Skjæbne. Og da jeg ved Staternes eenstemmige Beslutninger til igien at indsætte min Gemahl i sine arvelige Rettigheder og Værdigheder, samt at befordre Roe, Enighed og Fortroelighed i Provindsen, ved ganske at tilintetgiøre de indførte farlige og lovstridige Forandringer, som bragte det kiære Fædreneland til Fordærvelsens yderste Bredde, alle rede seer Opfyldelsen af det almindelige Ønske hos den største og beste Deel af Nationen, hvis sande Følelser bleve i en Tid ved Vold og Undertrykkelsen bragte til at tie; og da det er gandske imod min Hensigt, at udlade mig paa nærværende Tid om Ting, i Henseende til hvilke Justitien maae for deres Vigtigheds Skyld ansee en lovlig Undersøgelse efter Landslovene for aldeles nødvendig, saa vil jeg, til Beviis paa, hvor ugiærne jeg seer ovenmeldte Ophavsmænds og Medvirke res Ære, og Gods, ja maaskee endog Liv angrebet, allene blive staaende derved, at de for bestandig skulle være mit Ho forviiste og afsatte fra alle Regierings- og Administrations Embeder, paa det at hele Publicum, som i mig er fornærmet, kan blive fuldkommen beroliget, disse satte ud af Stand, til i Fremtiden at kunne begaae nogen nye Forgribelse imod Landet, samt den almindelige Frihed og Sikkerhed, og at den hele Sag maatte ved de Herrer Staters høitidelige Sanction blive bekræftet og stadfæstet. Paa denne Maade er jeg fornøiet med den af Deres ÆdelStormægtigheder Mig enstemmig tilbudne fyldestgiørelse. Saasnart dette er bragt i fuldkommen Stand, og alt, hvad man i Amsterdam har lovet, er kommet i Rigtighed, vil jeg hos Hertugen af Brunsvig giøre mig Umage for, at alle videre Operationer imod Staden Amsterdam og sammes Jndsperring maae ophøre, samt derhos ansøge Kongen min Broder om, at lade det derved beroe med Mig, og trække sine Tropper tilbage fra Republikens Gebet. Jeg bevidner og paa det høitideligste, at jeg intet hierteligere ønsker, end at see den ne forhen saa lykkelige og af Mig stedse elskede Nations Enighed, Velfærd og Ære jo før jo hellere oprettet og befæstet. Det skal altid blive min uafbrudte ivrige Bestræbelse, at med virke dertil af alle Kræfter, og altsaa vil jeg ei allene søge at forglemme den forbigangne Uret, men endog skatte mig selv lykkelig, ved at kunne give alt flere og flere Beviser paa mine rene Hensigter og ømme Omhue for Republikens og fornemmelig for denne Provindses Lykke. Den samme Sindsbeskaffenhed vil jeg og uforanderlig beholde i Henseende til mine Børn, hvilke jeg har bestræbet mig for at opdrage som Fædrenelandets Børn, paa det at de maatte giøre sig og stedse blive værdige til Regenternes og Borgernes Agtelse Kiærlighed og Fortrolighed, til Landets Gavn og Nytte. Wilhelmine. Neppe var dette Svar fra Prindsessen bleven oplæst i Staternes Forsamling, førend en nye Deputation afgik til Hendes Kongelige Høihed, for at spørge: "Hvilke Personer Hendes Kongelige Høihed forstod ved Ophavsmændene og Medvirkerne til den imod Hende begaaede Fornærmelse?" hvorpaa Prindsessen nævnte følgende 17 Personer, nemlig: 1) til 6) de forrige 5 Stats=Commissarier ved Defensionsvæsnet, Cammerling, Raadsherre af Harlem, Blok Schoppe af Leyden, de Witt, Schoppe af Amsterdam, Toulon, Raadsherre af Gouda, Forrest, Raadsherre af Alkmaar med hans Secretair Costerus. 7) Raadsherre Lange af Gouda, en Fricorps=Anfører. 8) til 12) de 5 bekiendte Pensionairer, Gyzelaer af Dordrecht, Zeeberg og Kasteele af Harlem, samt Berkel og Fischer af Amsterdam. 13) Raadsherre, Kempenaar af Alkmaar, og 14) til 17) de 4 Amsterdamske Defensionsherrer, van Leyden, Abbema, Hovy de Jonge og Bicker. De fleste af disse Herrer vare ved Preussernes Jndmarch flygtede til Amsterdam, og ere derfra reiste videre, uden at man veed deres Opholdsted.