Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-05-24
Til en nyligen fældet Lind i Rosenborg, Hauge. Der ligger du i Støvet dyrt nedbøiet, O, stakkels Lind, som var min Ungdoms Lyst! Du, i hvis Ly sig Barnet har fornøiet, Og Manden øst i mørke Stund sin Trøst; Hvor Nattergalen med de føde Toner J Aftenqvel henrykkede min Siel, Og blidt hentrylled den til hine Zoner, Hvor man ei kjender Herre eller Træl; Nu ligger du udstrakt for mine Fødder; Ei vilde Storm, ei Lynild fældte dig, Men Øxen rev dig op med dine Rødder, Midt i din Manddomskraft, saa grenerig! Medynksomt seer jeg nu det Løv henviisne, Som fordum var din Stammes stolte Pryd; Maa Blodet ei i hver en Aare isne, Naar Saugen skurrer med sin fæle Lyd? –Med Fryd engang Kong Christian den Store Dig i sin Hauge som en Pode saae; Nu Staalets Tænder al din Marv udbore, Og kaade Drenge paa din Krone staae. O, stakkels Lind, Du Fugleskarers Bolig, Som overvandt saa mangen grusom Høst, Du, som i Sekler stod saa tryg og rolig, Som Orgeltempel, for hvert fjeret Bryst! Ei meer du breder dine grønne Vinger, For mildt at favne hver Naturens Søn; Ei til din Top sig Spurven mere svinger, For der at føde sine Smaa i Løn O, hulde Lind, jeg kan for dig kun græde, Ret snart bortviisnet er ethvert dit Blad, Dog vil jeg dig med mine Taarer væde, Og mindes dig end mange Aar i Rad! F. C. Resewitz. Resewitz, der fra 1767 til 1774 var Præst ved St. Petri Kirke i Kjøbenhavn, havde Valget imellem at blive ansat i sin Fødeby Berlin og i vort Kjøbenhavn. Hans Venner, og især Digteren Gleim, vilde overtale ham til det første. Men i et Brev af 3 Mai 1767 skriver han til denne: "Jeg tilstaaer, at jeg ikke har nogen anden Patriotismus for Berlin, end den, der kan udspringe af det Haab, at finde der nogle dygtige og rettænkende Hoveder, og nyde Tænkefrihed. Alle andre Sider af Berlin ere mig ikke skjønne. Og om jeg for Alting i Berlin havde en saadan Enthusiasme, som kun en romerst Borger kunde have for Rom, saa vilde jeg dog i dette Øjeblik fornegte den, hvor det kommer an paa Undersøgelsen af hvad Fornuft og Pligt fordre af mig. Nu, jeg vil snart være ude af min Forlegenhed. Jnden 14 Dage maa jeg vide, om jeg i Kjøbenhavn er valgt eller ei. Er jeg det, saa tør jeg ikke videre oppebie, om man vil have mig i Berlin eller ei; jeg vilde handle urigtigen mod det eengang givne Ord, naar jeg endnu vilde betænke eller længer chicanere mig; er jeg det ikke, saa er det endnu Tid nok, at erfare om man virkeligen mener det alvorligen, at man vil have mig i Berlin. Thi at gjøre alvorlige Skridt for at opnaae det, anseer jeg for Uret og strider ogsaa mod min Tilbøielighed, fordi jeg virkeligen endnu stedse maa offre Patriotismen en stor Deel af mine Anliggender, og saadanne Offere maa De dog tilstaae mig, ere meget usædvanlige og forekomme de Fleste urimelige." J sit Giensvar af 3 Juni siger Gleim: "Vred paa Dem er jeg ikke, min kjere Resewitz; men, ret meget utilfreds var jeg over Indholdet af Deres sidste Brev, det kan jeg ikke nægte. Da jeg modtog det, sad jeg netop i iiskolde Betragtninger over alle de Grunde, De har anført for Kjøbenhavn mod Berlin, allerede saae jeg At Preussens Vægtskaal sank, De Danskes Vægtskaal steg Fem Aar derefter, d. 25 Febr. 1772, skrev Resewitz blandt andet til Gleim: "J den store Storm (den Struenseeske Catastrophe), der har gjort Dem bekymret for Gerstenberg og mig, har jeg ikke lidt noget Skibbrud. Dens Susen, der klang temmelig ubehageligt i Øret, har jeg vel fornummet, men den har hverken trukket mig indi sin Malstrøm eller kastet mig omkuld ved sit Stød. Uden at tale i Metaphor – da i Begyndelsen alle Foretagender og Forandringer bleve fordømte, og de ophidsede Gemytter kun øinede i Alt onde Hensigter, maatte ogsaa jeg passere Mængdens selsomme og urimelige Domme, fordi jeg var blevet brugt til det herværende Fattigvæsens Indretning; men det har ikke havt nogen videre Indflydelse paa mig, end at jeg i adskillige Uger har maattet være fortrædelig derover. Nu kjølnes Heden, Omtalen ophører, bliver meer tempereret og betænksom, og man begynder at lade skeete Ting vederfares Ret. Det herværende Fattigvæsen fortsættes, og dets Jndretning skal med det første undersøges af en Commission; det kan og vil da ogsaa retfærdiggjøre sig for Upartiske." (Gleims literar. Arch. i Liter. Conv. Bl. No. 38 f. 1823.)