Berlingske Tidende, 1832-11-22
Man begriber lettelig, at vor Krigserklæring imod Holland, i andet end en Krigserklæring kan det dog ikke kaldes, li der lægges Beslag paa Hollandske Skibe og at den Hollandske Lyst skal blokeres) her maatte opvække stor Sensation, thi man her, uagtet alle Anstalter og Rygter, ikke kunnet overtale sig til at troe, at England virkelig vilde lade det komme til Krig, Det er til alle Tider vanskeligt, at opdage en Nations Stemning angaaende en bestemt Handling af dens Regjering, og om denne, hvorom her tales, har man hidtil hørt saa faa Stemmer, at det vilde være meget overilet, allerede nu at bestemme, hvad den Britiske Nation tænker herom. Kjøbmændene, som herved see Forstyrrelse i deres Handel, uden at kunne af Krigen, selv drage nogensomhelst anden Fordeel, erklære sig lydeligen mod hiint Foretagende mod Holland, og kalde det voldsomt, tretfærdigt og antibritisk; det samme gjøre Torverne i deres Caler og i de Blade, der ere deres Organer. Vel synes Nasionen i det Hele hidtil at betragte Sagen med Ligegyldighed i nen varer Krigen længe eller gjør den dyr Tid paa en af Livets Fornødenheder, uden at der imidlertid forefalder noget, som kunde ophidse Lidenskaberne for den, saa vil baade Krigen og Ministrene, der have begyndt den, vorde i høieste Grad upopulære. At det engelske Folk nu ikke er stemt for Krigen, sees flerede af Tonen i de bliberalet Blade, naar Talen er om holland, thi de undgaae, saa meget mueligt, at opirre Hollænsernes Nationalitet, for ikke at give Sagen en Vending, der du Krigen varede længe, lettelig kunde sikkre Hollænderne selv Englændernes Sympathie. Jmidlertid har man her endnu ikke begivet Haabet om, at denne ulykkelige Strid snart, og maaskee en Blodsudgydelse, kan bilægges. Nyelig bemærkedes, at det var paa høi Tid, at alle moderat da retsindige Mænd af alle Partier enedes om, med Energie af stræde mod det revolutionære Raserie, for at beskytte det i Sandhed Ypperlige i vor Constitution og al retmæssigen erhverdet Eiendom. J disse Dage har Dr. Park, Professor i Lov yndigheden ved det Kongelige Collegium i London, udgivet et fortræffeligt Skrift, Conservative Reform, der netop er forsutet i denne priselige Aand. Med Mesterhaand udvikler han tidens Trang i Henseende til alle Partiers Forening til et saaherdigt Øjemeed. Nødvendigst synes det ham, at Pressen bestempes ved sig selv d. c. at maa imod de revolutionære Blades stemme Hjernespind, Overdrivelser og aabenbare Løgne, udgiver søndre Blade, hvis Formaal ingenlunde bør være, ikkun at blotte, higernes Vildfarelser som Partie, men at fremme Sandhed, sindigt Overlæg og gavnlige Kundskabers Udbredelse. De nuværende Toryblade - bemærker han meget rigtigen, have ingen Jndflydelse, paa Mængden; de paastaae, at Alt Gammelt, uden Forskjel, er saare godt; de kalde enhver Forandring en Revolution, og beskjeftige sig overhovedet altfor meget med deres Modstandere som Partie. Prof. Park ønsker, at en stor, i Ordets umisbrugte, ædelste Betydning liberal, Forening maa danne sig, i hvilken alle de, der have noget at tabe ved en Revolution, kunne finde en Styttepunkt, han anbefaler endog FilialForeninger til moralske og sociale Forbedringer, som Afledere for vor Tids politiske Reformraserie, og han tvivler ingenlunde om et saare heldigt Resultat. - Vistnok have politiske Clubber og Foreninger til den bestaaende Ordens Vedligeholdelse altid noget misligt. J Begyndelsen slutte sig vel mange agtværdige Mænd til den, men de fleste blive omsider kjede af at beskjeftige sig med andre end deres personlige Anliggender; disse Foreninger vorde da sædvanligen et Bytte for Enthustaster og Avanturiers, og snarere til Byrde for Staten, end til Gavn for den, selv om Formaalet gaaer ud paa dens Understyttelse. Jmidlertid indsees ikke, hvorledes man med Held skal kunne forstyrre, Foreninger imod det Bestaaende anderledes end ved at skifte Foreninger for det.