Jyske Efterretninger, 1770-06-29
Natur og Nytte. an forbruger nu omstunder imellem Aar og Dag ikke en liden Mængde Citroner, deels til Mad. deels til Syge, og deels til den fast almindelig Drik, som kaldes Ponsch, paa visse Tider af Aaret kiøber man Citroner her i Landet meget overmaade dyre, og undertiden ere de meget vare at faae kjøbt, følge. lig falder des kostbarere at kiøbe, og endnu meget vanskeligere at bevare siden Vinteren over for Forraadnelse. Man taler ikke om de Stores Huuse, hvor de kan haves i Overflødighed til alle Tider, enten det er Vinter eller Sommer, men man taler allene om den meenige Mand, som ikke forsyner, 10 Rd. syner sig med dette Slags tiere, end han trænger, og oftest ikke førend just i det samme Øyeblik, han agter at bruge dem, naar han er Stædet saa nær, hvor de kan faaes for Penge. Store Penge gaae der vist aarlig ud af Landet allerne for at holde den Post vedlige i Oeconomien. Summen er vist større, end nogen troer, var det ikke derfor godt, om man kunde underrette Publikum om en praktisk Menagerlighed, som baade er af ringe Bekostning, og lige saa liden Umage. - Denne Fordeel kan erholdes ved at plante Barbarisser. Dette Slags Bær er vel ikke synderlig bekiendt for de sleeste, og Gavnet af dem følgelig desmindre, hvorfore de og paa sine Stæder ere kun i liden Priis, men ville vist blive meere agtede, om enhver vidste og kiendte deres Natur og Nytte. Disse saa kaldede Barbarisse eller Ber bis=Træer plantes der, hvor Solen ubehindret kan skinne, i god, vædskefuld og vel dyrket Jord, de behandles næsten paa lige saadan Maade, som Kirsebær= eller Plomme=Træer, dog meere varsommeligen, efterdi de ere finere og meere kielne af Natur, de udbrede sig mangfoldig, kan opvoxe til en fast utroelig Høyde, og ere til stor Zirat i en Have; thi naar de staae i deres fulde Floer og Hosten, er det et herligt Syn, og giver den deyligste Parade. Ja hvo som har Lyst til at plante og opelske dette Slags Træer, skal visseligen befinde, at de rigeligen betale med deres Frugt al den Umag, man anvender paa dem; besynderlig naar man iagttager den rette Indflytnings Tid, som her til Lands bør skee om Foraaret sidst i Martio eller først i April Maaned, da de saaledes skal opgraves, at noget af Jorden kan følge med Roden, jo dybere de nedsettes i Jorden, des bedre er det for Vædskens skyld, der legges lidet godt Giødsel under Roden, og fiin Muld oven paa, som paa alle Sider stærk tiltrædes, og maae siden vel vandes en Gang hver Dag i en 8 til 10 Dage, eller længere, som man da seer fornødent giøres, og siden lader man dem staae urørt i alle Maader. Vel kan det hende sig, at Træet ikke samme Aar vil bære nogen Frugt, eller give nogen Overflødighed fra sig som vel heller ingen forventer, det kan tvertimod slaae indat man seer Træet sygt og hængende paa Grenene, ret ligesom det vilde reent uddøe og visne, men man har intet at befrygte, naar kuns Roden selv er vel forsynet, og Jorden. rundt omkring vel tiltrædet, det kommer sig nok, om end dets Blade heele Sommeren igiennem holde sig røde, smaa og ligesom visne, og for at spare meere Umag, at man kan være ganske sikker, saa kan man skiære Træet vel, naar man indflytter det, og da skal det siden bære megen Frugt baade til Nytte og Fornøyelse. Sommeren igiennem er det en Lyst at see et saadant Træe, naar det fra Begyndelsen er smukt beskaaret; thi da staaer det rundt omkring tillukket med mange tusinde smaae grønne Blade, hvorimellem Bærene hænge paa Stilke ligesom Rips, den ene efter den anden; førend de moednes, ere de ganske hvide, og ligne Blomsteret af den bekiendte Skov=Urt, som Botanice kalde: Sigille Salomonis; thi Bærene ere hvide og lange, smalagtige imod Stilken og tykke neden til mod Toppen, men jo længere det lakker imod Høsten, jo meere rødnes de, saa at de først faae en Ansigt Farves Couleur, men siden den allerdeyligste Rødhed, man kan see for Øyne. Man lader dem dog hænge paa Træerne, i hvor røde de end blive, indtil ret sildig ud paa Høsten, og til saa sildig, at de have faaet 3 til 4 Nætters Riim=Frost paa sig, saa mærker man en blaa Skiær sætter sig paa hvert Bær imod Stilken, og Bærene faae en ret deylig Purpur=Couleur, da er det først Tid til at afplukke dem, thi da ere de komne, til deres fulde Modenhed, og da have de ogsaa først faaet deres rette Saft og Kraft; men vil man plukke dem af førend paa denne Tid, da faaer man hverken den Overflødig hed af Saft, som de ellers i rette Tid give, ikke heller har Saften den Kraft, som den bør have, og langt fra ikke den Angenemhed i Smagen, som Frosten virkelig giver dem. Man vil tillige raade dem, som skal afplukke disse Bær at de forsyne Hænderne vel, og vogte Ansigtet nøye; thi hver en Green paa Træet i sig selv, saavelsom ogsaa ofte Stilkene, hvorpaa Bærene hænge, ere besatte med overmaade hvasse, fiine og spidse Torne, der stikke langt verre, samt smerter langt meere og længere, end naar man stikker sig paa Torne, og det som verst er, gjerne sidder der 2 eller fleere Blade, som bedække disse Torne saaledes, at dersom man ikke desbedre vogter sig og forsyner Hænderne, kommer man til at gaae fra Bærene med blodige Fingre. (Fortsættelsen følger.)