Viborger Samler, 1833-03-14
Nylig gik det Rygte, at Skatkammercantsleren, Lord Althorp, vilde resignere, hvilket maaskee vilde drage en endnu større Modification i Cabinettet efter sig. Vel modsiger The Courier dette Rygte; imidlertid synes det ikke at have været aldeles uden Grund og at være foranlediget af den heftige Opposition, som Billen til Urolighedernes Undertrykkelse i Jrland har mødt i Underhuuset. Den nærmeste Anledning til hiint Rygte gav en Forsamling af 300 Medlemmer af Underhuset, der paa Lord Althorps Opfordring indfandt sig i det udenrigske Bureau, og forbleve en Time samlede med Lorden. J denne Forsamling synes man at have fremsat den bemærkning, der ogsaa allerede er gjort i flere offentlige Forsamlinger, at nemlig den tilsigtede Kirkereform i Jrland, hvori der ikke engang med en Stavelse er tænkt paa Tienderne, er aldeles utilstrækkelig i Forhold til de foreslagne Tvangsforholdsregler. Nogen Oplysning om de vigtige Gjenstande, der kom paa Tale i hiin Conference, giver følgende Artikel, der den næste Dag læstes i Te Times: "Hvis Kirkereformen ikke bliver en mægtig, gjennemgribende og tilstrækkelig Forholdsregel, en Forholdsregel der leverer Beviis for Ministrenes Jver og Retsindighed i Henseende til Alt, hvad der angaaer Reformer af et andet Slags, saa tage vi ikke i Betænkning, at sige dem, at deres Bil til Urolighedernes Undertrykkelse i Jrland vil falde igjennem, og enten det nu er Lord Althorps og hans Collegers Alvor eller ikke med deres Trudsel til Underhusets Medlemmer, der igaar besøgte Hs. Herlighed, at Ministrene vilde staae og falde med AVERTaTvangsbillen, saa sige vi dem, at de ville falde igjennem med deres Forholdsregel, naar dennes Aand ikke forsones ved en omfattende og fra alle smaalige Hensyn fjernet Reform af alle følelige Klagepuncter i Kirken og Staten, ja vi gaae endnu videre, og tage os den Frihed, med al den Agtelse, Enhver skylder den ædle Lords Oprigtighed og Ære, men ogsaa med den Uafhængighed, der sømmer sig et frit Lands frie Presse, og med den skinsyge Aarvaagenhed over Parlamentets Værdighed, der aldrig vil indslumre i Englændernes Hjerter, at forsikkre ham, at den Tone, han igaar har antaget mod Underhusets Medlemmer, da Talen var om en Modification af nogle Clausuler i Billen, paa ingen Maade viser, at han veed, hvad han skylder en Forsamling, som han selv har arbeidet paa at hæve fra en Hob betalte Leiesvende til et Senat, der repræsenterer Verdens meest oplyste Nation. Hs. Herlighed har, vi gjentage det, intet Begreb om et reformeret Parlaments Storhed og Majestæt, og stolende paa, at der intet Partie gives, der kan følge hans i Embedet, vægrer han sig ligefrem ved at rense Billen fra dens Mangler, og forkynder, at han foretrækker en Resignation. En slig Trudseel staaer i Modsigelse med Lord Althorps Navn og Væsen. Endnu mere, den viser en Miskjendelse af hans og hans Collegers Stilling. De skulde ikke ville drive denne Bill igjennem uden Modification; denne Dragonbill, denne huusindbrydende, oprørende Bill kunne de ikke drive igjennem, saalænge det britiske Folks Repræsentanter, have den mindste Agtelse for britisk Lov og britisk Frihed! Lader dem da – det gjør os ondt, at de udæske Landet paa denne Maade - det gjør os ondt, fordi vi alvorligt og ivrigt have understøttet dem – lader dem da tage deres Afsked! Landet er ikke afhængigt af dem. England er rigt paa Jntelligents og offentlige Dyder. Enhver, der i dette Øieblik griber Regjeringens Tømme, maa, om han end ikke selv er oplyst, spille den Oplyste. Han maa regjere for Nationen og overeensstemmende med dens Ønsker. J Henseende til det ostindiske Compagnies Fribreve circulere forskjellige Rygter i City; dog løbe de næsten alle ud paa, at samme ikke vil blive fornyet, og at Ministrene, langtfra at ville bevilge denne Corporation udelukkende Privilegier, snarere har i Sindeat bringe det saa vidt, at dette Compagnie efter trende Aars Forløb ikke meere bestaaer som en Corporation. Denne Forholdsregel vilde altsaa frembringe en fuldkommen Omvæltning i de ostindiske Anliggender; thi ikke alene vilde, som man almindeligen forlangte og ventede, Handelen paa China og Jndien blive fri, men det ostindiske Compagnie vilde heller ikke kunne tage nogen Deel deri, da det ikke kunde udholde Concurrencen med de private Kjøbmænd. Alle dets Handelsetablissementer vilde gaae ind, dets Skibe sælges og dets hele tjenende Personale saavel i Handels- som Søetjeneste, blive afskediget. Angaaende Foranstaltningerne med Hensyn paa Gebetet lyde Efterretningerne forskjelligt. Nogle mene, at samme vilde forblive under Overbestyrelse af en Direction, men at man dog vilde reducere det nærværende Antal af Directeurer til Halvdelen, og derimod formere deres Gehalt og Jndflydelse. Andre troe, at det Hele vilde komme under Handelsbureauets Forvaltning, selv om Compagniet skulde vedblive at bestaae. Dette vilde ligeledes aldeles tilintetgjøre det ostindiske Compagnies politiske Magt, og man anseer det derfor for sandsynligere, at det ogsaa vil ophøre at bestaae af Navn, hvis det ikke skulde være for den Jndflydelses Skyld, som Compagniet ved lang Vane naturligviis har vundet over de Jndfødte. Med Hensyn paa Gjælden troer man, at denne vil blive anerkjendt; men naar Gevinsten ophører, hvoraf de anseelige Dividender bestrides, saa vilde man naturligviis kun betale den sædvanlige Rente. Skjøndt nu en saa udvidet Forholdsregel finder stort Bifald blandt Handelstanden, saa frygter man dog, at den i de første Øieblikke vil foranledige betydelig Nød blandt flere Folkeclasser, navnligen blandt dem, der hidtil udelukkende have været beskjæftigede i det ostindiske Compagnies Tjeneste. Disse have ogsaa allerede belavet sig paa, saavidt deres Kræfter formaae, at protestere imod en saadan Forholdsregel. Nylig fandt en talrig Forsamling Sted blandt de i Compagniets Soctjeneste ansatte Officianter, og da disse for det Meste ere Personer af anseelige og indflydelsesrige Familier, saa venter man store Kraftanstrængelser fra dem, for at gjøre Parlamentet opmærksom paa deres Stilling. Man taler ogsaa om andre Forsamlinger af lignende Tendents.