Norske Intelligenssedler, 1806-02-25
Amtmandover Buskeruds Amt, indbyder alle Amtets Jndvaanere, og enhver god Mand eller Qvinde, til at bidrage til Oprettelse af et Syge- og Arbejdshuus, hvortil Grundvolden blev lagt, ved flere Velgiøreres frivillige Sammenskud af 3000 Rdlr., paa Nationens Høitidsdag, den 28de Januar 1806. Det vilde være overflødigt, om jeg indlod mig i at forklare Amtets daglig tiltagende Trang til et vel indrettet Syge- og Arbejdshuus. De aarlige Ligninger af Omkostningerne paa fattige Syges Kuur og Pleie, de omvankende Skarer af Unge og Gamle, den almindelige Mangel paa gode Tienestefolk, den henslumrede Flid, og endelig vore Justits-Protokoller bære sørgelige Vidnesbyrd derom. Skulle vi da kiende denne Trang, uden at bestræbe os for at afhielpe den, Skulle vi længere med Ligegyldighed see vore nødlidende Brødre, og Søstre kiøres om fra Gaard til Gaard paa en, Menneskeligheden vanærende Maade uden at søge Midler til at skaane dem for de ydmygende Følelser, som nødvendig maa ledsage en saa uforskyldt Haan, Skulle vi længere see de mange hielpeløse Syge, uden at tænke paa Lindring for deres Smerter, Skulle vi see Armoden ved de dyre Tider daglig at tiltage, Vindskibeligheden blandt den fattigere Klasse reent at uddøe, Lasterne - Uvidenheds Betleries og Lediggangs troe Ledsagere - opreise sit frække Hoved, uden alvorligen, som Mænd, var det end med Opofrelse, at udrydde dette Onde? Eller, have vi gjort nok, naar vi fremdeles vedblive at snakke om de Forbedringer som burde og kunde skee, Ædle Jndvaanere af Buskeruds Amt, For des sikkrere at naae det Maal hvortil jeg paa Menneskelighedens Vegne sigter, valgte jeg, for saa at sige at faae Grundstenen lagt, den for os alle saa festlige, saa dyrebare Dag, som skiænkede os den ædle Fyrste, der under Europas meest kritiske Conjuncturer, ene, ved mandig Viisdom og Retfærd, har hævdet Freden for sit elskede Folk. Kunne vi, som Norges Mænd, paa værdigere Maade vise Ham vor Hylding, end ved at opreise ham et Mindemærke, der ved at gienkalde for den sildigste Efterslægt Erindringen om Hans høje Daad, om hvad Han som Statsmand var for sit Folk, tillige skal - ved at lindre den Syge, mætte den Hungrige, hemme Ledig gang, fremlokke Virksomhed - være et helligt Minde om de Dyder der udmærkede Ham som Menneske og Borger, Ædle Velgiørere, Mit indskrænkede Rum tillod mig ikke at opfylde mit Hiertes Ønske, at see Eder alle samlede omkring mig. Men J skulle derfor ikke være udelukkede fra at tage Deel i en Handling som vil være vor Frederik kiær, fordi den udbreder Held over det Folk, for hvis Lykke Han Selv saa utrættelig arbeider. Lader os da med ægte Borgersind forene os om at udføre dette Verk til Hæder for vor gode, vor vise Fyrste, til Held for vore lidende Brødre. Efter et løseligt OverSlag, vil et Syge- og Arbejdshuus for Buskeruds Amt, anlagt i Bragernæs, hvorved det vinder Fordelene af Øvrighedens og Lægens umiddelbare Opsigt, Læge- og Fødemidlers lettere Anskaffelse, større Concurs af Folk som kunne have Lyst at paatage sig Stiftelsens Ockonomie, mindre Vanskelighed i at faae duelige Oppassere m. m., koste med Byggetomt, Jnventarier og alt Tilbehør, omtrent 16000 Rdlr. Af denne Sum have vi endnu kun 3000 Rdlr. og mangler altsaa 13000 Rdlr.; meget for enkelt Mand, men lidet for et heelt Amt, naar det gielder Frederiks og Menneskelighedens Sag. Ædle Medborgere! Det staaer nu til Eder, om vi snart skulle nyde den høie patriotiske Fryd, at see dette Velgiørenhedens Tempel iblandt os, eller vi med dyb Vemod skulle overlade vore fortvivlede Brødre til deres Skiæbne. J Mænd, hvis hæderlige Kald det blev, at haandhæve Lovene, at vaage over Orden og Sædelighed, at frede om Medborgeres Rettigheder, at forsvare Uskyld, at uddele Ret til enhver - J! som ved at opfylde disse høie ædle Pligter, have vundet Eders Medborgeres Tillid og Agtelse, lad Eders Velgjørenhed være et Mønster for det Folk, som saa gierne følger Eders Vink, og J skulle give Verden et nyt Exempel paa Retskaffenheds vældige Jndflydelse paa Hierterne. J Mænd, hvis hæderlige Kald det blev, at være Eders Brødres Lærere, ved kraftfuld Tale, som ved ædel Daad, ville J her være deres Ledsagere paa Dydens Vei. Ved deres ædle Gavmildhed skal Menneskeligheden høste velgiørende Frugter af Eders kristelige Lærdomme, og J - den sødeste Løn for Eders Møje. Og J Mænd, hvis heldige Lod det blev, fortrolige med Naturen, at aflokke dens Gavmildhed de runde Gaver som høre nødvendigen til vort Livs Ophold - fortroelige med Kunsten, at forædle Naturprodukterne til Livets finere Nydelse, Hvad vare J, uden Hielp af Eders arbeidende Brødre, Men er det ved dem J vinde Eders Rigdomme, kunne J. da forlade dem i Nødens Tid, Kunne J see den Mand som tillidsfuld opofrede Eder sin sidste Kraft, vansmægte paa Sygeleiet, uden at række ham en Broderhaand, Kunne J see hans uskyldige Familie halv nøgen vanke om for at tiltrygle sig Ophold for et Liv som snart maa blive et Offer for Kuldens Strenghed? Kunne J see denne ulykkelige Slægt, uden at række den en Broderhaand? Hvi tøve J da med at frembære Eders Offere paa Menneskelighedens Alter, Giører det beskueligt for Verden, at sand Velgiørenhed er Trang for Eders Hierter, og en taknemmelig Efterslægt skal flette Eders Minde en uvisnelig Borgerkrands. Bragernæss den 6te Februarii 1806. Not. Hos enhver af Amtets geistlige og verdslige Embedsmænd er nedlagt et Exemplar af denne Jndbydelse, hvor ædle Menneskevenner ville behage at antegne deres Ga per, eller paa Amts-Comptoiret i Bragernes, Den 17 Febr. sidstleden bleve følgende Sager paadømte i Aggershuus Stiftsoverret, saaledes: 1. Jver Haagenstad og Joen Blæsum - Falsen, contra Poul Blæsum, - Arnzen. Under denne Sag paatales af Citanterne at Contracitanten Poul Blæsum hele Sommeren udi Aarene 1803 og 1804 have havnet med sin Gaards Kreature i en imellem Maalen og Nuggen Elv beliggende Parternes fælles Havnegang Jetlien kaldet, uden Overeenstemmelse med Lovens 3-12 - 12 at flytte til Sæters med de øvrige Havneberettigede.