Ribe Stifts Adresseaviser, 1848-07-18
Man har fra dansk Side, for at opnaae den provisoriske Regerings Afsættelse og alle dens Foretagen ders Ophævelse, været nødt til at gaae ind herpaa, medens Slutningsartiklen, om at ingen af Artiklerne skal præjudicere den endelige Freds Betingelser, vel ogsaa tør yde nogen Beroligelse med Hensyn til de Konsekvenser, man fra tydsk Side naturligviis vil udlede af den 7de Art. 8de og 9de Artikel bidrage ogsaa til at raade Bod paa samme Art. Upaatvivlelig vil næmlig de tro slesvigske Troppers Nærværelse i Slesvig betydeligt styrke den Folkestemning, som nu, efterat Landet har prøvet Krigens Ulykker, med Krast vil reise sig mod disse Ulykkers Ophavsmænd og en dygtig og aarvaagen dansk KommissærsNærværelse vil forhaabentlig bidrage til at holde de slesvigholsteinske Machinationer i Tømme. – Naar man stiller sig paa Preussens og det tydske Forbunds Standpunkt, da er alt hvad de opnaae: Blokadens Ophævelse og Skibenes Frigivelse; men hvad de opgive er følgende: for det første tre Hertugdømmer, besatte af en Armee, der endnu ikke havde lidt noget Nederlag og som var stærk nok til at holde sin Stilling, selv mod en dobbelt saa stor Hær, som den vi i de første Maaneder kunde stille i Marken; for det andet Slesvigs Jndlemmelse i Forbundet, der høitidelig er bleven erklæret af Forbundsdagen, og stadfæstet af Nationalforsamlingen ved de slesvigske Deputeredes Modtagelse; for det tredie den provisoriske Regering, hvilken de havde anerkjendt som legitim og forhandlet med som saadan, for det fjerde det slesvigholsteinske Parti, hvis eengang af hele Tydskland optagne Fordringer henskydes afgjorte til ikke tydske Magters Paakiendelse; for det femte de augustenborgske Prætendenter, som Kongen af Preussen personlig har lovet Bistand, men som ikke med et Ord omtales i Vaabenstilstanden, hvem ingen Amnesti, intet Asyl tilsikkres, endelig de ved Krigens Førelse foraarsagede Omkostninger, der falde deels Hertugdømmerne deels Forbundet tillast, men saavidt de have været baaren af det egentlige Danmark erstattes. Det synes, at vore overmægtige Fjender maa have langt mere at udsætte paa denne Vaabenstilstand, end vi, det lille og ringeagtede Folk. (Denne Mening er vistnok den almindelige, og det synes afgjort, at hvis Danmark ikke havde antaget Betingelserne for Vaabenstilstanden, vilde det være blevet aldeles forladt af alle fremmede Magter, ligesom disse upaatvivleligen ville tage kraftige Forholdsregler til vor Hjælp, dersom Tydskland ikke underskriver Vaabenstilstanden. Vi maa iøvrigt gjentage, at enhver Dansk bør have fuldkommen Tillid til vort Ministerium; der kan da næppe være Tvivl om, at vor Sag vil saa et godt Udfald.)J Anledning af Rygterne om Betingelserne for en Vaabenstilstand søger Fædrelandet af 11. Julii at berolige den Uro og Bevægelse, som yttrer sig blandt Folket, og siger dernæst. Hvad ville de Utilfredse? Hvo er det, der vækker Splid og Forvirring, Vil man styrte Ministrene? J saa Fald, hvem vil man sætte i deres Sted? Vi bede Enhver gjøre sig klart, hvad han vil. Vi kjende Eder, J Reaktionens Mænd, J spøge i alle Landes Historier, og Eders Vaaben have som oftest ikke været de hæderligste tale ikke i de offentlige Forsamlinger, i Pressen, i Folkerepræsentationen. J liste Eder om i Krogene med de Ord, der kunne vildlede og forføre Folket. J, som ere Ophavsmænd til vore nuværende Ulykker; som under en almindelig Fred taalte og befordrede Schleswigholsteinismen; J, som kjendte Oprørets nærforestaaende Udbrud og Jntet gjorde for at forhindre det; J. som forsømte at oplyse Udlandet om vor Ret og derimod lode Eders forræderiske Kolleger ene føre Ordet for det; J, som søgte egen Ro og Magelighed fremfor Statens Frelse; J, som for at blive hængende ved Eders Embeder, forfulgte og forhaanede dem, der søgte at paavise Faren, og udsendte saamange frugtesløse Opraab til Regering og Folk om at være opmærksom paa den og forebygge den - J ere nu de modige, de krigerske, de, der love Alt, hvad J tilfulde have viist, at J ikke kunne holde. J ere nu store Patrioter og Frihedsmænd, Vil man nu tjene Reaktionen, da gjøre man det, men man gjøre det med Bevidsthed. Vil man, dersom Vaabenstilstanden, som er i Værk, ikke behager, styrte Ministeriet, da forsøge man det ad lovlig Vei; men man gjøre sig klart, hvo der kommer i Stedet. Vil man overgive vor Friheds Udvikling, vore statsretlige Forholds Ordning til Andre, da gjøre man det; men man huske vel, at det er til Frihedens gamle Fjender, til vor Nationalitets lunkne Forsvarere, til vore statsretlige Lappeskræddere, at man overgiver Magten. Vi frygte ikke Reaktionen, thi dens Liv vil være kort og bedrøveligt. Men vel kunde det befrygtes, at der, dersom Folket ikke vil overveie hvad det giør, kunde komme et Ministerium istand, som vilde forraade vor Sag, som satte egen Existens over Statens Tarv, som atter arbeidede os ind i det forvirrede Helstatsvæsen, stedse fjernere fra Skandinavien og stedse nærmere til Tydskland. Man maa jo dog kjende disse Mænd. Da Folket begeistret reiste sig, da det villig gav sit Gods og offrede sit Blod, da vandrede disse Mænd om, med Ærgrelse og Misundelse præget i deres Aasyn. De glædede sig fast over, at vi ikke seirede, fordi Seiren var Frihedens og Skandinavismens Seir. Og saasnart der aabnede sig en Mulighed, saasnart Utilfredshed lod sig høre, saasnart det næsten sygeligt bevægelige Folk begyndte at tvivle, saa bestræbte de sig for at udmale, hvad der var gjort og hvad der skulde gjøres, med de mørkeste Farver; de forsmaaede intet Middel for at vække villie mod dem, der, man sige hvad man vil, dog med ikke ringe Udholdenhed og Dygtighed have styret Staten under de vanskeligste Forhold og paa en Tid, da de næsten med Bestemthed kunde forudsige, at de vilde faae Utak til Løn.