Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1777-10-17
En Oversættelse. an giftede sig altsaa uden at vide hvad Gemytte eller hvad Forstand der var hos den, man havde udseet ham. Jkke detsmindre havde han den Lykke at blive gift efter Fortieneste, det er han fik en Hustrue, som gav ham Lejlighed til at øve sin Ligegyldigheds Geist. Hun elskede Spil, var en Flane og Hoffærdig. Hver Gang Damis vilde gaae ind i sin Kones Kammer, glemte han aldrig at hoste høyt, paa det man kunde høre ham. En Aften glemte han at hoste, som han pleiede. Han saae Tingene der i saa særdeles Tilstand, at han ej kunde andet end i Førstningen falde lidt i Forundring; Men som en Mand, der vidste at leve, vendte han Hovedet til en anden Side og kom sig strax igien. Derefter tog han afsides den Person, som havde været hos Konen, sigende gandske koldsindig til ham: En anden havde maaske gjort Allarm om dette, saa De havde ej saa letteligen glemt denne hemmelige Samling; Men jeg veed at leve; Jeg er alt for artig Mand til at ville lade saadant komme ud. Ellers er dette Hændelser, saa almindelige hos visse Folk, og slige Ting ere saa lidt i sig selv, at det virkeligen ei er Umagen værdt, at tale derom. Alt det, hvorom jeg beder dem, er at De vil være forsigtigere herefter; Der maa dog være lidt Anstændighed i Verden. Tid efter anden fik Damis, naar han enten gik i Besøg eller ud for at spadsere, at vide snart, at hans Kone havde skiftet Elskere tre Gange i en Maaned, snart at hun havde tabt 300 Loius d'or i en Nat. Han svarede altid dem, som fortællede ham sligt, at det var ham ligegyldigt, det var ikke hans Sag at tænke paa saadant lapperie. Medens Konen forøgede sin Utroskab og hans Skade, søgte Manden hos en dydig Person, som gjorde ham den Ære at ødelegge ham i dobbelt Henseende. Disse kiærlige Aftefolk kom efter den indførte Orden, ikke til sammen. Men de levede i den bæste Forstaaelse, da en meget ringe Ting, forstyrrede en saa delig Enghed og bragte alle Tingene i Uorden. En Morgen tidlig kommer Dammis hiem; Han seer sit Huus til Priis for en tredive Gieldnere; Disse geleidede af Rettens Betiente, vare allerede i Arbeide med at giøre Udpantning i hans Løsøre. Men siger, at uagtet hans antagne Sy stemme kunde han er andet end ansee dette som meget uhøfligt. Men dette var den første Gang han fik opladt Øyne. Man visede ham Summen af hans Giæld, og hans Forvalter, som det virkeligen var ligegyldigt, at Damis blev ødelagt, visede ham Fortegnelsen over hans tilbage værende Eiendeele. Deraf fik Konen den ene Part og Gieldenerne den anden. Disse Folk, som ej havde faaet den halve Deel af deres Tilgodehavende, vedblev at ængste Skyldneren. Omsider maatte denne ulykkelige Damis, efterat han efterhaanden var uddreven af alle Selskaber, prygled, fængsled, ilde gift, ødelagt forraadet af sin Kone og sine Kiærester, nu forfulgt af ubarmhiertige Gieldnere, næsten i Mangel af nødtørftig Ophold, angreben af en skammelig Sygdom, ulæggelig formedelst hans Lysters Umaadelighed, forlade sit Fædreneland, og flygte til et fremmed Land. Man forsikrer, at hans Græmmelse fulgte ham did hen, og at han da merkede, hvormangelhaftigt hans Systema var. Men det var da for silde. En Fabel. Tvende Katte vare enige om at stiæle en Ost; Men Byttet skulde deeles. Derom kom de i hæftig Tvist. De vare begge hidsige. De vare begge lige stærke, begge lige gesvinde. Forliges kunde de ikke. Ved Slagsmaal kunde Trætten ei afgiøres. De maatte altsaa have en Dommer; Aben blev dertil udvalgt. Han sætter sig paa sit Dommer=Sæde. Han forhører Sagen. Han hører taalmodig de Trættendes Forebringende. Man ventede en upartisk Dom. Han siger, jeg skal deele den lige. Man maatte frembringen Vægt, han skiærer den over. Han legger hver Part i sin Vegtskaal. Men de vare er lige. For at faae lige Vægt, bider han snart af det ene, snart af det andet Stykke. Stykkerne bleve mindre og mindre. De Tvistende frygtede til sidste der intet skulde blive tilovers. De sige til hinanden. Lader os forlige os; Lader os tage hvert sit Stykke. Der kan jeg ei finde mig siger Aben. Skal jeg have Arbeidet for intet, Nei jeg bør og have min Part. Jndvendinger herimod bleve alle uantagelige. Aben springer til, tager den største Part og løber bort. Ja han gjorde endog Spot af dem. Vore tvende Katte stode igien, bestyrtede og skamfulde.