Almuevennen, 1843-08-09
Onsdagen den 9 August 1843. En Samtale. A. Da De er Sogneforstander, saa slig mig, hvorledes gaaer det i Deres Sogneforstanderskab, Tager det sig med nogen særdeles Jver af Sognets Anliggender, Viser det nogen indgribende Virksomhed, eller har det Hindringer i een eller anden Henseende at bekjæmpe, ere dets Medlemmer nogenlunde enige, eller ere de af forskjellige Anskuelser om, hvorvidt de bør bruge den Myndighed der er dem givet, til at hæmme Misbrug hos Store som hos Smaa, og til at foretage Forbedringer i alle Retninger, selv hvor den Rigere og Mægtigere maaskee modsætter sig disse, fordi han bedst finder sin Regning ved den gamle Skik og Brug, Eller ville Nogle maaskee helst at det skal vedblive i den gamle Slendrian, B. Ja hvad skal jeg svare paa alle disse Spørgsmaal. Hvorledes kan det vel gaae Præsten er vor Formand, og han gjør hvad han vil, om vi og komme frem med vore Forslag saa vil han ikke høre dem, men siger at de kan ikke lade sig udføre, og derved maae vi saa lade det beroe. A. Men, min gode Mand, lader De og de øvrige Medlemmer af Forstanderskabet Præsten saaledes handle som han vil, saa er det jo Deres egen Skyld, og De handler der aldeles uforsvarligt. B. Hvorledes kan det være vor egen Skyld? Naar Præsten sætter sig imod, kan vi jo dog ikke trække ham ved Haaret til at foretage det vi finder at være godt og rigtigt. A. Nei, trække ham ved Haaret det hverken De bør eller tør, men De skal benytte de Midler Kongen har anviist Dem, for at bringe Deres Formand til Raison. Det hedder jo i Jndledningen til Landcommunal-Anordningen af 13de August 1841, at en fri og velordnet Communalforfatning giver Borgerne en forøget Betryggelse for en paalidelig og hensigtsmæssig Bestyrelse af deres Anliggender, og at den ogsaa maa have en gavnlig Jndflydelse paa at nære Jver og rigtig Sands for det almindelige Vel; men naar De endnu, som for denne Anordning udkom, lader Præsten ene skalte og valte som han vil i Sognets Anliggender, hvor er da den forøgede Betryggelse for disse Anliggenders hensigtsmæssigste Bestyrelse, og hvor kan Deres Taushed og Tilsidesættelse bidrage til at nære Jveren og Sandsen for Sognets VelB. Ja jeg kan godt indsee at De har fuldkommen Ret i det De der siger, men hvorledes vi skal faae vor Mening og vore Forslag satte igjennem, naar Præsten sætter sig derimod, det indseer jeg ikke. Jeg har derfor ogsaa tænkt paa, at jeg vil søge om Fritagelse for at være Sogneforstander længere, da jeg ikke kan virke Noget i denne Stilling; troer De det vil blive mig tilstaaet, A. Nei, har De ingen anden Grund at anføre for Fritagelsen end denne, saa kan De ikke vente at den bliver Dem tilstaaet; men jeg maa derhos ogsaa sige Dem, at et saadant Forlangende maa høiligen misbilliges. Deres Medborgere have i Tillid til Deres Forstand og Retskaffenhed valgt Dem til den Hæderspost, at deeltage i de offentlige Anliggenders Bestyrelse, og ved Overdragelsen af dette Hverv er der altsaa viist Dem en borgerlig Udmærkelse af megen Værd, men der paaligger Dem desaarsag ogsaa en alvorlig og hellig Forpligtelse til at varetage det Dem overdragne Hverv med al Samvittighedsfuldhed, efter Deres bedste Overbeviisning og med al Deres Kraft. De maa ikke betragte denne Post som en Byrde eller et Paalæg, thi hvor det betragtes saaledes, der er Almeenaanden endnu ikke kommen tillive, men som en Udmærkelse, som Deres Sogne mænds Anerkjendelse af Deres Selvstændighed, Jndsigt, Redelighed, Uegennyttighed og Sands for det almene Vel, og vilde det da ikke være at svigte denne Tiltro og Tillid, naar De uden Nødvendighed forlangte at fritages for det, hvortil De er valgt, Vilde det ikke være selv at erklære, at De manglede enten den Jndsigt man havde tiltroet Dem i Sognets Anliggender, eller den Selvstændighed og Kraft der udfordres til at overvinde de Hindringer der her som i alle Forhold opstaae naar noget Stort og Godt skal gjennemføres, eller den Lyst og Driftighed der er nødvendig til en god Sags Fremme, Vilde det ikke være at erklære Dem selv uværdig til den Plads hvorpaa Deres Medborgere har sat Dem, Nei, min kjære Mand, ikke saaledes. Naar De i Deres Virksomhed som Sogneforstander støder paa Forhindringer, saa skal De ikke skrækkes og opgive den gode Sag, men saa skal De fordoble Deres Jver for den, saa skal De tænke nøiere over den, opsøge nye Forsvarsgrunde for den, og udtale disse frit og djærvt uden Persons Anseelse, og voxer Modstanden, saa skal Deres Mod og Udholdenhed ogsaa voxe i samme Grad; De maa ikke see paa Arbeidets Omfang, thi ved Magelighed og Dorskhed udrettes Jntet, og troe De mig, jo vanskeligere og vidtløftigere en Sag De heldig sætter igjennem, desto større vil Deres egen Glæde og Deres Medborgeres Erkjendtlighed være. B. Til saaledes at virke i Sogneraadet hører der langt mere Lærdom og Oplysning end vi Bønder besidder, men for hvem der kan saadan gribe Tingene an, vil jeg tilstaae, at det maa være en stor Glæde at være Sogneforstander, naar vi derimod ikke rigtig kan opsætte vore Tanker skriftlig, og udtrykker os daarlig nok mundtlig, og dertil ikke ret veed hvorvidt vi tør gaae, naar Præsten, der jo er en lærd Mand, sætter sig imod, saa er vi nødt til at tie for at vi ikke skal forløbe os. A. Vistnok er det sandt, at Bondestanden i det Hele taget mangler større Oplysning og Aandsdannelse, og vil efterhaanden som den meere og meere stræber at tiltage heri, ogsaa bedre kunne tilegne sig den Raadighed i egne Anliggender som Anordningen af 13 August 1841. bar indrømmet den, men fordi Bonden mangler større Udvikling og flere Kundskaber, derfor skal han ikke troe altfor ringe om dem han dog er i Besiddelse af, eller have altfor stor Mistillid til sig selv, han skal bruge hvad han bar; men, oprigtigt talt, jeg troer at mange Bønder meere savner Mod og Lyst til at arbeide i det Offentliges Tjeneste, end de savne Oplysning og Jndsigt. Man frygter for at sige de Store imod, man anseer det for upassende at have en anden Mening, end de have, man synes det er saa behageligt at staae godt anskrevet hos dem, og saa undskylder man sig allerbedst med, at de jo ere lærde Folk, der maa forstaae den Ting bedre, og man har desuden nok at gjøre med sine egne Ting, siger man, men var det rette Mod, den nødvendige Frimodighed, den skjønne og opoffrende Fædrelandskjærlighed og Almeenaand tilstæde, visselig da vilde Stormandens Vredesblik eller Ladhedens Pude ikke formaae at afdrage Manden fra hans Borgerpligt. B. Men saa siig mig da nu, hvad jeg har at gjøre, hvorledes jeg skal forholde mig, naar jeg føler baade Mod og Lyst hos mig til at faae Noget sat i Værk, som jeg anseer for at være til stort Gavn for Sognet, men vor Formand siger at det kan ikke skee A. Det skal jeg meget gjerne sige Dem. Naar Et eller Andet ligger Dem paa Hjertet som ønskeligt og gavnligt for Sognet, saa overveier De det vel, først hos Dem selv, tænker Dem hvad der kan indvendes derimod, hvilke Hindringer der muligen kunne være for dets Jværksættelse, o. s. v., og naar De da endnu finder det godt og udførligt saa taler De underhaanden med de øvrige Forstandere derom, udvikler for dem Deres Grunde, anfører og besvarer de mulige Modgrunde som maaskee en eller anden af disse kunne fremsætte, og taler Sagen paa det bedste, saa De faaer dem paa Deres Side. Naar Forstanderskabet derpaa holder Møde fremkommer De med Deres Forslag, udvikler og forklarer det, enten mundtlig, eller, dersom De ikke tiltroer Dem Evne dertil, da skriftlig saa godt De kan, om det ikke skeer fuldkommen sprogrigtigt eller saa ordentlig som Deønskede, det maa ikke afholde Dem, kun at Meningen er klar og tydelig fremsat. Vil nu Formanden uden videre kort og godt afvise Deres Forslag, saa forlanger De først tilført i Forhandlingsprotocollen, at et saadant Forslag af Dem er fremsat, og det er Formanden, ifølge Communalanordningens § 12, pligtig at tilføre. Naar dette er skeet, kan han fremsætte, og, om han vil, indføre i Protocollen, sine bemærkninger, Jndsigelser, og Modgrunde, hvorpaa da De og de øvrige Forstandere som ere enige med Dem tage til Gjenmæle, og forsvare Forslaget efter bedste Evne; vedbliver Præsten fremdeles sin Modstand, saa henholder De Dem blot til ovennævnte Anordnings § 13, der siger: "Naar der mellem Medlemmerne ere ulige Meninger, afgjøres Sagen efter fleste Stemmer. Der maa da foretages Afstemning, og her gjelder Præstens Stemme ikke mere end een af de Andres, uden i det Tilfælde at der er ligemange Stemmer for og imod, thi da skal den Mening gielde som Formanden erklærer sig for. De seer heraf, at jeg havde Ret da jeg sagde, at det er Deres egen Skyld, naar De lader Præsten handle i Sognets Anliggender som han vil, thi han har aldeles intet meere der at sige end enhver af de andre Forstandere. Naar nu Afstemningen er foregaaet, og Deres Forslag med de fleste Stemmer er antaget, saa paaligger det, efter § 12, Formanden nøiagtig at tilføre Forsamlingens Beslutning, og foranstalte dens Udførelse, og Lovgivningen har saaledes i dette Forhold tilstrækkelig sikkret Dem imod Embedsmyndighedens Misbrug, naar blot De vil bringe denne Lovgivning i Anvendelse, og benytte Dem af den. B. Men dersom nu vor Præst og Formand ikke vil føre mit Forslag til Protocols, ikke vil tillade nogen Afstemning eller ikke vil udføre hvad de fleste Stemmer, beslutte, hvad da A. Saavidt kan ingen Embedsmand forglemme sig, at han skulde modsætte sig tydelige og bestemte Lovbud, naar de blive ham foreholdte; men selv om dette skulde skee, saa behøver De jo kun at klage over ham til Amtsraadet og i de offentlige Blade, og han skal da vistnok ikke oftere nægte at udføre hvad der paaligger ham som Sognepræst og Formand, hertil kommer at De jo kun et halvt Aar endnu har ham til Formand, thi er han saaledes sindet som De beskriver ham, saa vælger Forstanderskabet ham naturligviis ikke til Formand næste Aar; det forekommer mig overalt høist besynderligt at han sidste Gang blev valgt, efterat det i forrige Aar havde lært ham at kjende, men saa letsindigt og uforsvarligt vil Fleertallet af Medlemmerne dog nok ikke vælge ogsaa næste Gang, da jeg veed der er andre Mænd i Forstanderskabet, som godt kunne vælges til Formænd. B. Jeg takker Dem nu for Deres velmeente Raad, Oplysninger og Opmuntringer, som jeg vel skal tage til Eftertanke og benytte paa det Bedste. Jeg indseer godt at det vilde være høist urigtigt, om jeg lod mig afdrage fra hvad jeg kan virke til vort Sogns Vel, enten af Frygt eller Magelighed, eller for at vinde Andest hos visse Folk, og jeg lover Dem at det heller ikke skal skee; vel er det rimeligt at de der gjerne vilde raade alene, vil kalde mig stridig, storsnudet, selvklog o. s. v., men mine Medborgere ville indsee, at jeg kun stræber at gjøre mig værdig til den Tillid de har viist mig, og de ville derfor skjænke mine Bestræbelser deres Bifald og Understøttelse. Men een Bøn har jeg endnu til Dem, og den er, at De vil lade denne vor Samtale indrykke i et Blad som læses af Bondestanden, thi jeg veed at der er flere Sogneforstandere af den samme Mening som jeg var da jeg kom til Dem, og som dog maaskee ogsaa ville lægge Deres Ord paa Hjerte, og stræbe at handle derefter. A. Hvad jeg har sagt Dem er ikke Andet end hvad Enhver burde kunne sige sig selv, men troer De at det skulde kunne gavne, var det endog blot en Eneste, da vilde det være mig meget kjært at indsende en Opskrift af Samtalen til "Almuevennen" som vist er det Blad hvori den hører hjemme, og hvor den vil gjøre størst Nytte, da det læses af mange Bønder, og jeg tvivler heller ikke om, at Redacteuren vil optage den, da den i alle Maader stemmer med Bladets Tendents. Roeskilde Amts Landcommunalforening. Den 12te Juli afholdt Foreningen sit første Møde. Formanden gjorde de forsamlede Medlemmer opmærksomme paa, at det er Foreningens Hensigt, at tilveiebringe en nærmere Forbindelse imellem de forskjellige Sogneforstanderskabers Virksomhed, navnlig med Hensyn til større for hele Amtet sigtende Foranstaltninger, samt at det tilden Ende ogsaa maatte ansees ønskeligt, om Foreningen kunde træde i Forbindelse med den Forening, der allerede tidligere er stiftet i det gamle Kjøbenhavns Amt. Da ingen skriftlige Forslag vare indkomne til Formanden, maatte han opfordre Forsamlingen, ifald Nogen havde Forslag at fremkomme med, da at udtale sig herom. Men forinden man begyndte Forretningerne, indmeldtes nogle nye Medlemmer, hvoriblandt vare Dhrr. Kammerraad Drewsen og Capitain Jespersen til Grønneberg gaard; hvorefter man gik over til Forhandlingerne. Viceformanden udtalte sig for, at der blev udnævnt en Comitee til at udarbeide et Udkast til Love for Foreningen. Ved den herover reiste Discussion blev det udtalt, at de Love, der for Tiden vare fornødne, vel maatte kunne affattes strax, og skulde Erfaring i den kommende Tid godtgjøre, at Tillæg til disse vare fornødne, kunde Bestemmelse herom tages i senere Møder. Da Foreningen constituerede sig den 14de Marts, havde man sluttet sig til de Bestemmelser, der vare vedtagne for den paa gamle Kjøbenhavns Amt kort forhen stiftede Forening, og naar man støttede sig til disse Bestemmelser, vilde de for Øieblikket nødvendige Love kunne opfattes i følgende Puncter: 1) Foreningens Formaal er, at samles for at afhandle og discutere Gjenstande, der have almeen Jnteresse for Landcommunalvæsenet. 2) Enhver uberygtet Mand kan blive optaget i Foreningen, naar han lader sig indmelde ved et Medlem af denne. 3) Ethvert Medlem bidrager aarlig 48 s. til Bestridelse af Foreningens Udgifter, f. Ex. Omkostninger ved Trykning af Comiteebetænkninger m.m. Jntet Fond maa opsamles, men hvis Kassen har Overskud et Aar, kræves mindre Bidrag det næste, eller efter Omstændighederne aldeles intet. 4) Bestyrelsen bestaaer af en Formand og en Viceformand, som aarligen vælges ved en Generalforsamling med simpel Pluralitet. Protocollen fores af Foreningens Medlemmer skifteviis. Formanden opkræver Medlemmernes Bidrag, aflægger Regnskab derfor ved Generalforsamlingen, samt afgiver Pengebeholdningen og Forhandlingsprotocollen m.v. til sin Eftermand. 5) Der holdes aarlig to ordinaire Møder, forresten kan Formanden, naar han finder det nødvendigt, eller 25 Medlemmer forlange det, sammenkalde extraordinaire Møder. Jndkaldelse til Møde skeer med 4 Ugers Varsel igjennem de offentlige Tidender. 6) Forslag, der ønskes behandlede ved et Møde, indsendes til Formanden 14 Dage inden Mødets Afholdelse. Vigtigere Sager underkastes Prøvelse af Comitee. Det vedtoges derefter enstemmigt, at disse 6 Puncter blive at ansee som Foreningens Love, og saaledes at bringe til offentlig Kundskab. Formanden oplæste derefter en Skrivelse fra Communalforeningens Formand paa gamle Kjøbenhavns Amt, angaaende Oprettelsen af en Arbeidsanstalt, ved hvilken Skrivelse dette District opfordres til at udnævne Mænd, der kunde sammentræde med den Comitee, som er dannet der i Amtet, for at udarbeide Plan til Opførelsen af en saadan Anstalt. Alle Tilstedeværende erkjendte det Gavnlige i Oprettelsen af et Arbeidshuus, som een afde første Betingelser for at faae ophævet det overhaandtagende Betleri og Løsgængeri, man enedes derfor om, at udnævne en Comitee, hvis Hverv det vilde blive atter at optage Sagen, som allerede f. A. var sat under Forhandling her paa Amtet, og træde i Forbindelse med de Committerede fra Kjøbenhavns Amt til Sagens videre Bearbeidelse. Den udarbeidede Plan eller Forslag vil da i Tiden være at forelægge til Dicussion og Antagelse paa en Generalforsamling.