Aarhuus Stifts-Tidende, 1819-09-23
Blandinger. Til de store under Napoleons Regiering opførte offentlige Bygninger i Paris hører Halle aur Vins, hvor alle Vine, som udenfra blive indførte til Konsumtion, skulle deponeres, og som kan indeholde 200000 Fade Viin, Greeniers d'Abondanke, en uhyre lang Bygning, som har kostet henimod 12 Millioner, og kan rumme saa mange Kornvarer og Frugter, at den kan ernære de 600000 Jndvaanere i Paris flere Maaneder; Pantheon, den første Bygning i Paris, naar den engang bliver færdig, og hvis Kirke er bestemt til at modtage Levningerne af store Mænd. Voltaire, Rousseau, Marskal Lannes a. ere begravede der. Paa Rousseaus Liigkiste er den smukke i Tanke anbragt, at en Haand med en brændende Fakkel tager frem af Liinkisten, som er en Hentydning paa, at først efter hans Død have hans Skrifter udbredt Opsningens Straaler i Frankerig. Det Slags Steen, hvoraf hele Kirken er bygget, bliver udgravet i Egnen af Paris, og er i Begyndelsen saa blød som Ost, saa at man meget let kan forarbeide den; men naar den bliver udsat forkuften, bliver den haard. - Saa lidet imposant som Slottet St. Cloud (Napoleons Yndlingsopholdsted, er udenfra, saa høist keiserligt er det inden i. Saare prægtige Malerier sees paa Lofte og Vægge. Salle de Conseil er betrukket med carmosin Fløiel og Guld. He staaer et Uhr, hvorpaa man kan see hvad Klokken er til samme Tid i alle Verdensdele. Salen, hvori Pairerne, holde deres Møder, er betrukket med blaat Fløiel, nu be sat med Lilier. Platfondet i Thronsalen forestillede en gang Napoleon paa en Triumforgn, men er nu omgjort til Henrik V. Napoleons Kronningskappe, som var at carmosin Fløiel med gyldne Raahatter og besat med gyldne Bier, 20 Pund tung, er udskaaret til Messekaaber. Saavidt som det er mueligt lader man Napoleons Stierner, forsvinde og sættes Lilier i deres Sted. Dog holder en stor gylden Ørn i Domkirkens Chor endnu Alterdugen. Ofte ere store Skatte fundne af Fattige uden at det derfor har bragt dem nogen stor Rigdom. Saaledes blev for 12 Aar siden funden den største Diamant man endnu kiender, næsten 2 Lod vægtig, af 3 Forbrydere i Brasilien, der for en grov Forbrydelse vare forviste til det indre af Landet for 18 Aar siden. Efterat de i 6 Aar havde vanket omkring i Frygt for, enten at gribes af Menneskeædere eller Regieringens Soldater, fandt de i Floden, Abalte, norden for Rio Plata, denne Skat, i det de samlede Guldstøv. En Præst hialp dem til at faae Audients hos Statholderen, der fik Diamanten og sendte denne store Sieldenhed til Prindsregenten af Portugal, samt benaadede Finderne fra Landsforviisning. Præsten fik, ved at reise til Lissabon med Diamanten, et større Embede. Om Finderne fik anden Belønning end Friheden, siger Bererningen ikke. James Vatt Eft, er nylig ved Døden afgaaet i Staden Glasgow i Skotland, i en Alder af 84 Aar. - De i vor Tid i Engelland og tildeels i andre Lande saa hyppig blevne Dampmaskiner, hvorved alle store Fabrikker holdes i Drift, skylde Watt, som Opfinder, deres Tilværelse. Egentlig er vel Opfindelsen ældre, allerede fra Aaret 1562 fra en Lord Worcester, men det forblev dengang ved den blotte Theorie. Vigtigheden af Watts Opfindelse kan skiønnes deraf, at de nu i Gang værende Britisk Dampmaskiner anslaaes tilsammen til 100 Miltioner Menneskers Kraft, foruden alle de til Fartøierne brugte Maskiner. Disse Maskiner ere en vigtig medvirlende Aarsag til de Brittiske Fabrikaters billige Priis, men vel og tildeels en middelbar Aarsag til den nu paa mange Steder i Engelland herskende Næringsløshed for Arbeidsfolk. Morier fortæller i sin Reisebeskrivelse igiennem Persten, m. m. Følgende. Naar Perserne ville vise deres Konge eller en anden Standsperson, der nærmer sig en Bye, nogen Ære, saa gaae samtlige Jndvaanere af alle Stænder ham imøde. At kaste Glas med Sukker under Fødderne af den Ankommendes Hest, eller ogsaa at præsentere ham et Kar med Sukkerkandi, betyder hos dem saa meget, som at ønske ham al mulig Lyksalighed. - Engang dicterede Veziren i den Engelske Gesandts Nærværelse en Skrivelse til Statholderen af Majanderen, for at underrette denne om en Stier, Perserne havde vundet over Russerne. Secretairen spørger Ministeren, hvor stort han skulde angive de Dræbtes Antal. Denne svarer med den største Koldfindighed; lad det fiendtlige Corps være 10,000 Mand og lad os have dræbt 20000 og taget 1000 til Fange. Derefter vendte han sig til Gesandten sigende: da denne Skrivelse gaaer meget langt, saa forøge vi forholdsviis Tallene. - Jmellem Tyrkerne og Perserne hersker det største indbyrdes Nationalhad. Naar Nogen vil udtrykke sin Uvillie, saa ryster han sine Klæder (see Apostl. Gierninger 18, 6). En Henrettelsesmaade er at kløve med et Sværd en Forbryders Legeme i tvende Deele fra Fødderne af indtil over Skuldrene. En Engelsk Missionaie, Henry Martie, havde skrevet en liden Persisk Afhandling til Christendommens Forsvar. Dette Skrift udbredte sig i hele Riget, og kom endelig til Hoffet. En Lærd fik befaling til at besvare Samme; men udrettede efter et Aars Forløb dette Ærinde saa slet, at man har maattet bede en Mahomedansk Lærd i Bagdad om at forsvare sin Religion imod den Christelige.