Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1842-04-18
Fædrelandet beretter, at man i Anledning af hvad der nyligen er foregaaet paa et Bal hos en af Prindsesserne har hørt flere yttre Frygt for, at det skulde blive gjort til Pligt for de Militaire bestandig at bære Uniform. Vi kunne umulig antage - hedder det i det nævnte Blad – at der er Grund til at nære en saadan Frygt, og skulle saa meget hellere offenlig gjøre Rede for vor Anskuelse, som de Militaire for nærværende Øieblik, da de i saameget lang Tid have gaaet i spændt Uvished om, hvilken deres tilkommende Stilling skulde blive, upaatvivlelig ere mere end sædvanlig tilbøielige til at antage Muligheden af noget for den Ubehageligt, og det derfor er saa meget vigtigere at bortrydde Alt, hvad der kunde have en ufordeelagtig Jndflydelse paa Stemningen, der som en Følge af den lange Ventetid naturligviis ikke er den bedste. Officererne have nu, saa længe den nærværende Generation kan mindes, været vante til den Frihed, at gaae civilklædte udenfor Tjenesten, Forbudet herimod vilde altsaa være Berøvelsen af en Frihed, der baade skattes høit af mange Militaire, og som i og forsig er velbegrundet. Den Tid er forlængst forsvunden, da Regieringerne ansaae det for deres Pligt at optræde som Formyndere for Undersaatternes private Udgifter, og ved Luxusanordninger at lægge Baand paa Enhvers Lyst til at klæde sig, som han fandt for godt. Hvorfor skulle da Officiererne være den eneste Borgerclasse, der ikke maa have Lov til at anvende paa sin Garderobe, hvad den synes, Det turde derhos være mere end tvivlsomt, om Forbudet mod at gaae civil klædt i Virkeligheden vil være nogen Besparelse for Officererne, den eneste Grund vi have hørt anføre til Forsvar for en saadan Befaling. Officererne ere nu engang indrettede paa at have civile Klæder, en Forandring heri vilde altsaa øieblikkelig medføre en betydelig Udgift derved, at det blev nødvendigt at anskaffe en langt fuldstændigere militair Garderobe; den militaire Dragt er i og for sig en Embeds- og Stadsdragt, der ikke tilsteder de forskjellige gentlemansmæssige Negligeer, som den civile, og som derhos baade i sig selv og ved alle de Bitting, som derved endnu ansees for nødvendige, ogsaa er langt kostbarere at bruge til Hverdag. Men den oekonomiske Betragtning er i hvert Tilfælde den underordnede. Det Vigtige i den hele Foranstaltning vilde ligge deri, at et saadant Forbud vilde bidrage til at befæste Skille vægen imellem den civile og militaire Stand, som Tidens Retning tvertimod heldigen er paa Veie med aldeles at tilintetgjøre. Armeen bestaaer ikke længere af fremmede hvervede Tropper, men af Landets egne Børn, alle lige meget Sønner af samme Moder; det er just Fortrinet ved den nyere Tids Armeer, at de ere nationale, og hvortil sigter Jndførelsen af almindelig Værnepligt, Nationalmilits o. s. v., uden til at gjøre Krigeren og Borgeren, til Eet? Den militaire Dragt iblandt de civile vil fjerne Officiererne fra de andre dannede Classer, vil indføre Subordination, Respect, og hvad det Altsammen hedder i de selskabelige Forhold, hvor Sligt Jntet har at gjøre. Og allermindst troe vi at behøve at frygte for en saadan Foranstaltning under Christian den Ottende, der i Gjerningen har viist, at han baade som Kronprinds og som Konge har en velbegrundet Forkjærlighed for den Dragt, der ved Civilisationens alle væsentlige Forskjelligheder udjevnende Fremskridt er bleven den hele dannede Verdens fælles Eie. Til det Argument, som vi have hørt Officererne mest frygte for, at en saadan Foranstaltning er gjeldende i Preussen, have vi kun at svare, at vi endnu ikke høre under det tydske Forbund."