Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1827-05-08
Hr. Georg Canning blev 1770 født i London og nedstammer fra en af de anseeligste irlandske Familier. Han laae endnu i Vuggen da han mistede sin Fader, der var Forfatter af nogle yndede Afhandlinger om den offentlige Frihed. Hans Onkel der var Kjøbmand i London sørgede da for ham og sendte ham til Collegiet i Caton. Allerede i hans 16de Aar udmærkede han sig som Medarbeider af et Ugeblad; blandt flere Smaadigte fandt tes deri Eet, skrevet med megen Jld og Kraft, kaldes Grækerlands Befrielse For at tilendebringe sine Studier, gik han strax derpaa til Universitetet i Oxford, hvor han beskjæftigede sig meget med Talekunsten og Poesien, og hvor hans latinske Vers især bleve meget beundrede. Som en Elsker at Literaturen havde et stille Liv meget tillokkende for ham, men hans ringe Formue-Omstændigheder tvang ham til at vove sig ud paa det vide Verdens Hav, og han valgte Advokaturen, som den Stand, der nyder meest Anseelse i Engeland. Hans Studeringer hindrede ham ikke fra at pleie Omgang med unge Mennesker af de første Familer, og vedderes Anseelse steeg han hurtig i Veiret, og nød allerede i en Alder af 23 Aar den Ære, at blive valgt som Repræsentant i Underhuset for Flekken Newton. Anbefalet af Hr. Sheridan, vare flere af Medlemmernes Blikke rettede paa ham, hans første Tale holdt han den 31te Januar 1794 til Fordeel for den Overeenskomst, som var afsluttet med Kongen af Sardinien, fra denne Tid af, tog han Deel i alle Debatter af Vigtighed; men langt fra at erklære sig for Folke=Friheden, slog han sig meget mere paa Hr. Pitts Partie, og overgik alle hans Colleger i Hæftigheden af hans Taler mod den franske Regjering. 1797 blev han atter valgt, som Medlem af Underhuset; efter hans Udnævnelse som Understatssecretair under Lord Granville i det udenlandske Departement, talte han endnu hæftigere derimod. Det, at han aldrig havde reist udenlands, og den stolte og frie Maade hvorpaa han behandlede alle Fastlandets Nationer, havde erhvervet ham en Slags Popularitet. En Mand af denne Tænkemaade skaanede ikke den første Consul, og han blev af Oppositionens Talere, nødt til at forsvare sine Yttringer i en Tale han holdt den 18de Juli 1800. Han ertiærede deri høitidelig, at han hverken følede Skam eller Anger over den Maade hvorpaa han havde udladt sig om Buonaparte, at han ikke ansaae Consular-Regjeringen i Stand til at kunne holde sig; og at han ikke havde i Sinde at bøie sig for en Afgud med 3 Hoveder. Han understyttede derpaa Hr. Wilberforces Forslag om Slavehandelens Afskaffelse. Det Held som paa den Tid kronede de franske Vaaben, frappeerte - og han nedlagde tilligemed hans Ven Pitt sin Post 1801; han misbilligede Freden ved Amiens, og sagde at han ansaae den som et Selvmord mod Engeland. J Aaret 1802 blev Hr. Canning atter valgt som Medlem af Underhuset, han dadlede der høit den nye Skatkammer Cantslers Bestyrelse. Efter at Hr. Pitt igjen i Aaret 1803 havde traadt i Spidsen for Forretningerne, fulgte Hr. Canning, Hr. Tierne som Skatmester for Marinen; men nedlagde igjen denne Post efter Pitts Død. Som Parlaments Medlem modsatte han sig Hr. Windhams militaire Forsvarsplan, og benyttede denne Leilighed til at gjøre Ministeren, Hr. For latterlig. J Januar 1807 bestræbede han sig for at vise den Feil Ministrene havde begaaet ved at indvikle sig i Krigen 1807. To Maaneder derpaa, da Lord Grenvilles Ministerium, faldt, og et Andet blev dannet under Perceval, blev Canning Minister for de udenlandske Anliggender. Han begyndte denne Løbebane med Expeditionen mod Kiøbenhavn, og holdt den 21de Jan. 1808 en lang Tale for at retfærdiggjøre Borttagel. sen af den danske Flaade 3) J August 1809 forlod i han London med kord Mulgrave, for at bivaanede engelske Troppers Jndskibning efter Expeditionen mod Fliessingen og Walchern. En Discusion som han havde over denne Expedition med hans Collega Castlereagh, gav Anledning til en Duel paa Pistoler mellem dem, hvori Hr. Canning blev saaret i Benet, og nedlagde sin Post. 1812 blev han igien valgt som Parlaments Medlem for Liverpool, hvor han anvendte sin Veltalenhed for Catholikerne. J September 1814 blev han udnævnt til Gesandt i Portugal. J Mai 1816 reiste han igjen over Frankerig tilbage til Engeland; i Bordeaux gjorde en anseelig Kjøbmand, en Fele for ham, ved hvilken Leilighed han holdt en Tale, hvori han beviste at Enighed mellem Frankerig og Engeland var aldeles nødvendig til det nyere, paa Ligitimitet og det revolutionaire Parties Undertrykkelse, grundede europæiske politiske System. Efter hans Tilbagekomst begav han sig igjen til Liverpool, for at blive valgt: til Parlaments Medlem; og havde imidlertid talrige Fiender. Man havde for seet ham i Oppositionens Rækker, hvor han levende havde angrebet nogle Ministre. Hovedmændene for den nærværende Opposition, kunne ikke undgaae at gjøre, den bittre Betragtning, at de nu see ham forsonet, med dem, han før har været meest ueens med. Men siden den Tid har Hr. Canning fast i sine Grundsætninger modsat sig enhver Slags Partie-Aand. blandt Oppositionens Medlemmer. Efter megen Modstand blev omsidder Hr. Canning igjen valgt, som Parlaments Medlem af Staden Liverpool. Dette skeede den 22de Juni 1816, han holdt ved denne Leilighed en Tale, hvori han siger: "Jeg veed man holder mig for en Æventyrer, nu vel! jeg modtager denne Titel; det betegner en Mand, der som Repæsentant kun vil afhænge af Nationen, og som for at tjene sit Fædreland, ikke troer at behøve en Understyttelse af hundrede durchlantige Ahner!" Nogle Dage efter blev han, som Præsident for de ostindiske Bureaus, en meget vigtig Post i Misteriumet, forestilt Kongen. J Aaret 1819 gik han til Jtalien, for at samle de Beviser, som man behøvede til den berømte Proces mod Dronningen. Den 16de Septbr. 1822. blev han igjen Minister for de udenlandske Anliggender efter Marquien af Londonderry. J Aaret 1810 havde Hr. Canning giftet sig med General Scots Datter, der bragte ham en betydelig Formue. Man inddrømmer ham forøvrigt et høist udmærket Talent for Discusionen. Han forbinder med et behageligt Udvortes, en levende Aand, hans Samtaler strømmer over af Sarcasmer, og selv i hans offentlige Taler kan man ikke tage Feil af denne satiriske Tilbøielighed. Han er aldrig meere veltalende end naar han angriber sin Modstander, med directe Personligheder. Hans hurtige Lykke har skaffet ham en heel Deel Fiender paa Halsen, hvis Uretfærdighed gaae saa vidt at de kalde ham en Lykkeridder. Han har været en af Hoved Redacteurerne til 2de bekjendte yndede Tidsskrifter, the Anti Jacobiners og the quarterly Review. Som Parlamentstaler beholder altid Hr. Canning. en udmærket Rang, han besidder usædvanlig Skarv sind, en beundringsværdig Færdighed i at argumentere, en uudtømmelig Rigdom i sindrige Vendinger i Talen og en stor Færdighed i Sproget; men han begeistrer, overvælder ikke som Burke, han imponerer og tilintetgjør ikke som Pitt, og han river ikke Alting fort med sig som For - Et Menneske kan jo heller ikke besidde alt hvad der er Stort