Kiøbenhavns Maanetlige Postrytter, 1746-05-01
En Memorial, som den Keyserlige Minister ved den Schwabiske Kreds, Baron von Ramschwag haver overleveret til Stænderne. Hendes Majestæt Keyserinden, Dronning til Ungarn. og Bøhmen, haver med stor Smerte erfaret, at Hendes u-retFor Mail Maaned retfærdige og at forsonlige Fiender ikke haver ladet sig nøye med imod all Troe og de solenneste Tractater uden ringeste Aarsaat anfalde og paa det jammerligste ødelegge Hendes Arve-Land og Kongerige, som Hende kort tilforn vare garanterede; men arbeyde uden Ophør derhen, at bringe den Ottomanniske Port hvilken dog saadant er en Vederstyggelighed, i Harnisk imod Christenheden, og ved allehaande utilladelige Kunstgreb at sønderrive de ærværdigste og helligste Baand, hvilke forbinde saavel Riget imellem sig selv, som Riget med dets tilfælles OverHoved, for at undertrykke den ene efter den anden, og forsikkre sig det Herskab over alle andre cronede Hoveder, hvilket en Tiid lang haver været Objectum udi deres Stats=Lære. Hendes Majestæt havde saa meget mindre Aarsag til at vente Sig en saadan Opførsel, som Samme stedse paa een Side haver anvendt all Fliid at være Hendes Allierede troe, og at stræbe for Rigets Velfærd og dets Grund=Loves Conservation, og paa en anden Side u-afladelig gjorde Sig en Lov af at beholde maadelige og fredelskende Tanker imod Hendes Fiender. J Steden for nogen Tiid at have fortørnet nogen, er Hendes Majestæt gaaet videre med sin Agtelse, end Hun var pligtig at giøre, udi det Øyemeed, at beholde Frankeriges Venskab paa den Fod, som det var sat ved Tractater og Garantier, hvilket denne Crone haver soldt Hende dyrt nok. Da samme haver givet Prøve paa sin Standhaftighed i Farer, og da hver Mand troede, at der var ikkun en Haandbred til Hendes Undergang, saa har Hun dog aldrig forkastet nogen Forslag, om de samme har været at foreene med den almindelige Velfærd, men tvertimhaver Hun ogsaa udi Hendes største Lykke givet Hendes Fiend endnu tydeligere Kiendetegn paa Hendes Billighed og Mod ration. Der er adskillige gange udi Hendes Majestæts Na declareret, at de Fordringer, som efter Natur= og Folke=Ret i kom Hende, intet Øyeblik skulde hindre den offentlige Roligh, Restitution, men Hendes Majestæt var villig til, i en evig glemmelse at begrave de Uretfærdigheder og den uhørte Or Aar 1746. førsel, som man haver betient sig af imod Hende, saa snart man gav saadanne Forsikkringer, som i Fremtiden satte hende uden for Fare. Med et Ord, den Franske Crone kand ikke besvære sig over noget, uden at Keyserinden bestandig haver bestaaet og endnu bestaaer ved de solenneste sluttede og ratificerede Tractaters Jagttagelse, som det eneste Baand imellem den Menneskelige Slægt; og at Hun ikke kand troe, at Ligevægten af Euroda og den almindelige Frihed er at forene med bemeldte Crones Lære-Satzer, hvilke noksom berettige den til at udbrede sit Huus, efter Behag at bryde alle Tractater nogle Aar efter at de ere sluttede, og i andre Magters Lande at give Love. For at giøre sig et ret Begreb om den Tilstand, i hvilken Tydskland for nærværende Tiid vilde befinde sig, om ikke Hendes Majestæts resolverte Standhaftighed havde sørget for dets Ordning, tør man ikkun igiennemløbe disse sidste Aars Historie. Man veed, hvorledes den Schwabiske Kreds med Tilsidesættelse af den Neutralitæts Convention, som var sluttet med dens Stænder, er behandlet af Frankrig, man haver endnu ikke glemt den Foragt og Hovmod, hvormed man haver forhaanet de Erindringer, som grundede sig paa bemeldte Convention; og man glemmer aldrig de Trængsler og den Vold, som man haver udøvet saavel i de neutrale Lande som i det forreste Østerrige, hvilket var med indbefattet i Conventionen. De bedrøvelige Fodspor vise sig endnu allevegne, hvor man ikkun henvender Øynene.