Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-09-20
Ridder Drovetti fransk Generalconsul i Ægypten, har udgivet en Beskrivelse over en med Hieroglypher forsynet metrisk Etalon, funden, i Memphis's Ruiner. Allerede tidligere havde Gerard opdaget en deelt Maalestok, og denne anden tjener meget til Sammenligning med hiin og Control med sammes Forklaring. At den er en Maalestok eller Alen (Condee) sees ved første Øjekast, men vanskeligt bliver det al forklare de i Træet, som den er forfærdiget af indtil en halv Linie indskaarne, og med et Slags Stucco meget smukt indlagte Hieroglypher, Tegn og Streger, og derhos tillige at bestemme dens Brug i Almindelighed. Jmidlertid søger Forf. dog at give en Forklaring. Mueligen har en Bygmester benyttet sig af samme til Tegninger En Würtemberger F. Schmidt, der i fire Aar har opholdt sig i America, har i forrige Aar udgivet en Beskrivelse over de forenede nord americanske Staters politiske Tilstand, for at give sine Landsmænd i denne geographisk statistiske Skildring et sandt Billed af det Land, hvorhen saa mange Tusinde af disse udvandre, for at søge den Lykke, som de forgjeves have søgt i deres Hjem. Forfs. Hensigt, siger Bogen Rec. i geograph. Ephemerider, II. B., 4 St. 1823, kan være meget rosværdig, men Rec. befrygter, at han præker for døve Øren. Enhver, der vandrer til et fremmed Land, for at nedsætte sig der, veed, at han ikke strax kan danse paa Roser, veed, at han i sit Ansigts Sveed maa søge sit Brød; men disse Hindringer skrækte ikke den, der tiltroer sig Kraften dertil; han vilde jo gjerne være blevet i sit Fædreneland, naar han havde fundet sit Udkomme der, og sikkerligen siger han ugjerne Farvel til de Vange hvor han har henlevet sine Ungdomsaar, og hvortil Alting binder ham saa fast. Han har i blot forladt det, fordi enhver Udsigt til at forskaffe sig sit Underhold hjemme var ham afstaa ret. Sikkerligen have en Zimmermanns, Chateaubriands og Malthe Bruns Tillokkelser, det mindste den første og den sidste vare aldrig den anden Halvklodes Lovtaler – ikke bidraget det Mindste til, at forføre en eneste af vor Landsmænd til at søge sig et Fædreneland paa hiin Side Havet. Brød – intet uden Brød, ville de finde der, Underholdning for sig og deres Familie, man give Tydsken det, og det vil aldrig falde ham ind at søge det udenfor sig Fædrenelands Grændser. Desværre staae vi Tydskland paa den Punkt, at vi see endnu stærkere Udvandringer i Møde, hvilket nødvendiger maa være Tilfældet, naar et Par Aars Misvært indtræffe. Tydskland føder nu allerede 2, 800 Menneskeer paa hver Qvadratmiil, der gives Egne, hvor 5000 til 6000 boe sammen, og vor Menneskecapital forøges aarligen i det mindste 300,000 til 350,000 nye Borgere. Hvor skulle disse engang finde deres Brød, Overalt, hvor man seer hen, ere alle den producerende Konstflids Grene overordentligen dyrkede. Forsøget, ved den forædlende Konstflid at hielpe os, er ikke faldet ud til vor Fordeel, og kunde det heller ei, da der nu mangler et sikkert Marked; thi Colonier besidde vi ikke, og kun paa de Lande kunne vi gjøre Regning, der i Østen have betroet sig til vor Beskyttelse. Vel staaer vore Fyrster endnu det sidste Middel aabent, Domænernes Sønderstykning, hvortil der vel tidligen eller sildigen nok maa skrides. Men hvorlænge vil selv det forslaae? Det er derfor en Lykke for den Tydske, at han er en Mand forVerden, og at man overalt, hvor man trænger til hans Arm og Hoved, villigen modtager ham. Rec. gjennemgaaer derpaa Skriftets Jndhold. og søger, hvor han finder det passende, at gjendrive Forf. Den Paastand, at Nordamericas, Clima virker skadeligen, i Henseende til Menneskers og Dyrs Trivelse, siger Rec., er, uden Grund, allerede indtil Ækkelhed gjentaget; man see kun i Hamborgs Havn de kraftfulde Matroser, som den ny Verden tilsender os, man læse vore Dages Historie, hvor kjekt disse udnervede Skrantninger have fegtet; man tælle kun de tre sidste Aartiers Census, og dømme om Climatet har en skadelig Indflydelse paa Nordamericanernes Forplantelse; Sygdomme gives overalt; hvorfor skulde hiin Hemisphære ikke ligesaa godt have sin Pest, som den gamle Jords Orient, Begge have anrettet lige Ødelæggelse, og Mennesket vil ligesaa godt vide at sætte Dæmning for den sidste, som for den i Europa, Naar Finantsministeren i sin Jndberetning for 1819 henkaster den Sætning; man kjender faa Exempler paa saa almindelig og stor Elendighed, som i de forenede Stater, saa kunne vi ligesaa godt anvende den paa vore Manufactur og Handelsprovindser. Forf. stildrer (i Cap. 7) vor egen Elendighed, der ligeledes er frembragt ved Papirnød, Standsning i alle Forretninger, Landenes Forarmelse og overdreven Luxus. Denne Streng behøvede Forf. ikke at berøre; deres Mistoner gjenlyde gjennem hele den gamle Verden. Thulle benævnte den gamle Verden det nordligste af alle bekiendte Lande paa Jorden. Men blandt de Efterretninger, som de romerske og græske Historieskrivere og Geographer have efterladt os herom, findes kun meget faa der saa nøje betegne dette Land, at man strax kan skjønne deraf, hvilket nuværende Land de have forstaaet derved. De fleste ere tvertimod saa mørke og ubestemte, ja endog saa vanskabte, formedelst de besynderligste Fabler, at man, uden foregaaende stræng Prøvelse og nøje Sammenligning, meget let kan føres vild. Jntet Under, at endnu i vore Dage Forfattere ikke paa en overeenstemmende Maade kunne besvare det Spørgsmaal, hvor Thule egentligen ligger. Denne Uvished lader sig især forklare deraf, at hine Folkeslag først øste deres tidligste Kundskaber om Norden af Phøniciernes Overleveringer, der maaskee allerede siden den Troianske Krig, i Særdeleshed for Tins og Ravs Skyld, dreve en betydelig Handel med Britannierne og Beboerne af de østersøiske Kyster af Preussen, ligesom og med de øvrige Kystnationer og Øebeboere, og, for at sikke sig allene Fordelene af denne Handel, udbredte om de derværende Egnes physiske Tilstand en Mængde fabelagtige og latterlige Rygter, hvilke ikke blot gjorde det meget vanskeligt for Grækerne og Romerne, at forskaffe sig en nøje og rigtig Kundskab om Norden, men ogsaa bidroge til, at de saa sikkre og troværdige Efterretninger, man allerede den Gang havde, efterhaanden gik tabte, ligesom den phøniciske Handel ophørte. - Den ældste Forfatter, der omtaler Thule, er Pytheas fra Marseille, som sandsynligviis levede i Alexander den Stores Tid, en Mand af grundige Jndsigter i Mathematiken, især Geometrien, Astronomie og Geographie, og den store Fortjeneste, han ved Beskrivelsen over sin Opdagelses. reise havde erhvervet sig, fortrinligen af Geographien, ere længst erkiendte af adskillige ansette Mænd i ældre og nyere Tider, og tagne i Forsvar mod Strabos og Polybius's grove og høist uretfærdige Beskyldninger. Men af Pytheas's Reisebeskrivelser eie vi imidlertid kun faa Fragmenter, for hvis Opbevaring vi især maa takke Strabo. Forfatteren af nogle høist interessante Bemærkninger over Thules Beliggenhed og Beskaffenhed, A. Førster, i goograph. Ephemeriden, XL. B., IV. St., 1823, hvoraf disse Betragtninger ere tagne, søger temmeligen omstændeligen at bevise, at ved Thule Pytheas hverken forstod een af Shetlandsøerne eller Færøerne, eller Island, og endnu langt mindre Jrland, men at hans hele Beskrivelse over Climatet og Producterne, ligesom og den Omstændighed, at samme, efter Strabos Vidnesbyrd, intet taler om, at Thule er en Øe, stemmer overeens med Norges Beliggenhed og Beskaffenhed. Denne Deel af den standinaviske Halve lærte uden Tvivl Phønicerne at kiende paa deres Søreiser, i Østersøen, skjøndt siden Navnet Thule blev udvidet til det hele Norden, af hvilken Aarsag man saa meget mindre bør undres over, at de sildigere græske og romerske Forfattere tillagde hiint Navn snart hiint, snart dette nordlige Land. Dette bekræftes endnu derved, at Tellemarken, paa Sydvestspidsen af Norge, efter Schiønnings Vidnesbyrd, af adskillige Forfattere og i nogle Haandskrifter af Virgil, Juvenal og Statius skrives Thyle, Tile og Tille, har saa megen Overeenstemmelse med Thulle. Pomponia Mela, der levede 50 Aar f. Ch. F., under Keiser Claudius, den ældste Romer, der omtaler Thulle omstændeligen, siger: at det ligger ligeover for de Belgiske Kyster, og seiler man fra Belgiens nordlige Kyst til Norden, saa støder man netop paa den sydvestlige Spids af Norge. Plinius, der i sin Skildring af Landets Clima kun gjentager, hvad ældre Forfattere have sagt, synes vel at skjælne Norge fra Thule, i det han anfører, "at man fra Nerigon (Norge) kan seile til Thule, men Schiønning troer, at Udlændingerne have givet den vestlige og nordlige Kyst af Skandinavien Navnet Thule, og derimod Jndbyggerne selv Benævnelsen Norege, Noreg, Norreg (hvoraf det Græske Nerigon). Grækerne og Romerne, som derimod vare af den urigtige Mening, at Norden bestod af lutter Øer, holdt de to forskjellige Benævnelser for to forskjellige Øer, der laae saa nær ved hinanden, at man let kunne komme fra det sydligere Nerigon til det nordlige Thulle. Forfatteren troer endog, at det var mueligt, at Nerigon ogsaa kunde være det svenske Landskab Nerike, hvis Hovedstad er Ørebro. - Jøvrigt blive alle Forfatterens Slutninger, i det Hele tagne, løse Gisninger; thi de gamle Skribenteres Efterretninger om Thulere saa ufuldstændige og mørke, at man nok aldrig vil komme til noget klart Resultat.