Viborger Samler, 1844-07-16
Nyeste Postefterretninger. Storbritannien og Jrland. London, den 9de Juli. Sagernes Tilstand i Middelhavet har givet Anledning til en ny Discussion i Underhuset. Sheil forelagde Sir Rob. Peel tre Spørgsmaal: 1) Om Lord Aberdeen har erholdt et Svar paa sin Depesche af 28de Januar 1842 til Guizot; 2) om den britiske Consul i Algier havde erholdt et Exequatur af den franske Regjering; og 3) om den brittiske Regjering havde foretaget nogensomhelst Handling, som kunde lede til den Slutning at Frankerig skulde have været berettiget til at bemægtige sig Algerien, Lord Aberdeen siger i sin Erklæring af 28de Januar 1842: "Jeg har aldrig sagt, at jeg ikke har at gjøre Jndvendinger derimod at de Franske have sat sig fast i Algier, men kun, at jeg ikke har at gjøre bemærkninger desangaaende, og at det er min Hensigt at forholde mig taus. "Sir Rob. Peel svarede, at den britiske Regjering ikke endnu paa hiin Depesche havde erholdt nogen Meddelelse fra det franske Cabinet; at den britiske Generalconsul fungerer i Algier, og at der fra fransk Side ikke er fremkommet noget Spørgsmaal om hans Auctoritet. Paa det tredie Spørgsmaals Besvarelse vilde han ikke indlade sig. Sir Charles Napier forlangte, utilfreds med den ministerielle Erklæring, speciel Underretning om Sagernes nuværende Tilstand i Marocco. Han beraabte sig derpaa, at Spanien syntes at gjøre fælleds Sag med Marocco; at Prindsen af Jonville, paa hvis Ubesindighed og Ringeagt for britiske Jnteresser man tidligere havde havt Prøver, havde Hænderne med i Spillet; at Frankerig i mindre end een Maaneds Frist kunde have 19 a 20 Linieskibe samlede i Middelhavet, medens England, i Tie fælde af en Collision med Frankerig, kun for Øieblikke havde 7 Linieskibe at afsende til dette Hav. Han forespurgte sig endvidere, om den Efterretning var sand, at Spanien skulde have tilladt de Franske fra Ceuta af at trænge ind i Marocco; om Marocco havde afviist Englands Mægling; om Regjeringen havde ifinde at forstærkEnglands Stridskræfter, Sir Rob. Peel negtede Svagheden af den britiske Sømagt ved Africa; han paastod meget mere, at om endogsaa Antallet af de i activ Tjeneste værende Krigskibe var lidet, saa havde England dog ingensinde været istand til i kortere Tid at realisere en mere betydende Demonstration tilsøes, end i det nærværende Øieblik. Efterretningen angaaende Ceuta var ham ubekjendt; han skjænkede imidlertid ikke denne Efterretning nogen Tiltro, da Differentserne imellem Marocco og Spanien vare langt forskjellige fra de imellem Marocco og Frankerig svævende; Marocco havde ikke afviist Englands Mægling; den britiske Consul i Tanger opholdt sig nu som Underhandler hos Keiseren; den engelske Regjering vilde vide at holde Stridskræfterne i Middelhavet paa en respectabel Fod; paa en nærmere Forklaring af det sidste Spørgsmaal vilde Ministeren ikke indlade sig. Jmidlertid er Nødvendigheden af Flaadens Forøgelse i Middelhavet altfor indlysende til at de befalinger, der i de sidste Dage ere tilstillede flere Linieskibe om at afgaae til Gibraltar, kunne være paafaldende. Jgaar Morges erholdt ved Telegraphen til Portsmouth Linieskibet St. Vincent, paa 120 Kanoner, pludselig befaling til at holde sig seilfærdig for at afgaae samme Dags Eftermiddag, en befaling, der kun kunde efterkommes derved, at hiint Skib completterede sin Besætning med Mandskabet af 2 andre Skibe. Foruden hiin Tredækker skulle afgaae: Caledonia, paa 120 Kan., Albion, paa 90 Kan., Warspite, paa 50 Kan., og For, paa 42 Kan. - Disse Skibe skulle begive sig til Tanger, hvorhen ogsaa Admiral Owen er beordret med det eneste nuværende engelske Linieskib i Middelhavet - Formidable paa 84 Kan. - og flere mindre Krigs- og Dampskibe.