Viborger Samler, 1820-07-26
Nicolai Taarn i Kjøbenhavn, der nu indrettes til et Vagttaarn i Jldebrands- og andre overordentlige Tilfælde, skal nu for det første istandsættes fra Over kanten af Kronen af til den gamle Vægtergang, efter den af Chefen for Brandkorpset, Hr. Oberste lieutenant Schmidt givne Tegning og Overslag, der vil koste henimod 23000 Rbd. Sedler, hvoraf 3000 Rbd. formeentlig vil dækkes ved de gamle Materie aliers Afbenyttelse. Ved at bifalde Planen og Tegningens Udførelse har Hs. M. Kongen tilladt Kjøbenhavns Brandforsikkring paa sine Effekter dertil at optage et Laan paa 16000 Rbd. rede Sølv, og at dette Laan og Renterne maae udredes i 4 paafølgende Aar ved at paalægge 1 Rbs. Sølv af hver 100 Rbd. af Stædernes Assurance i samme Hovedstad, hvis samtlige Bygninger ere forsikkrede for 47,200,000 Rbd. Sølv. Slagelse. Natten imellem den 19de og 20de Juli trak et frygteligt Tordenveier op over Byen; Slagene vare tunge og skarpe som af en lavt nedhængende Skye, og vare ledsagede af et uhyre Regnskyl. Lynilden slog ned i Landsbyen Holmstrup nærved Slagelse og traf Huusmand Rasmus Christensens Huus. Mandens Kone var just nylig staaer op og havde tændt Lys, og da hun vilde begive sig til Kjøkkenet, traf Lynildstraalen hende, saa at hun døde paa Stedet. Hendes Legeme svulmede meget op, og man saae mange blaae Pletter paa det. Om Fraadsere. At den menneskelige Siel er langt ophøiet over Dyrenes er en uomstødelig Sandhed; men der gives ogsaa legemlige Fortrin, som hæve Menneske over Dyret. Saaledes staae f. Ex. alle Dyr tilbage for Mennesket med Hensyn til Mavens og Fordøielsesredskabernes Styrke. Jntet Dyr tager, i Forhold til sin Størrelse, saamegen Næring til sig, og af saa mangfoldige Blandinger. Dyret næret ske sædvanlig af faa, simple Næringsmidler; Mennesket derimod kan, naar det gjøres nødig, nyde baade Orme og Jnsecter, ja endog Leer og Jord. Selv til Gift kan den menneskelige Mave vænne sig, f.Ex. til Opium. Den engelske Admital Byron leed i sin Ungdom, paa sin første Udslugt, Skibbrud og blev opkastet paa det nogne Jldland. Han skattede sig saare lykkelig ved at finde et Stykke raadent Sælbundeskind, hvormed han i 3 Dage opholdt Livet Man har havt Exempler paa, at Mennesker til deres Mættelse, behøvede en uhyre Mængde Næringsmidler, ja undertiden endog ganske usædvanlige, eller uspiselige Ting. Den gamle Historie fortæller om Mile af Crotona en berømt Væddekæmper, at han engang har haaret en heel Oxe et temmelig langt Stykke Vei, uden at hvile, og derpaa fortæret den med Hud og Haar. Dette og lignende Exempler af den gamle Historie, tor saa meget mindre forekomme os tvivlsom, da ogsaa de nyere Tider levere noget lignende. J Aaret 1765 levede der i Dresden en Livgardist, som i et Maaltid fortærede 200 Pd. Oxekjød, og en halv stegt Kalv, og efterat dette Maaltid var tilende nedslugte han endnu Smaastene. Den i Aaret 1771 i Jlefeld afdøde passauer Fylderom, Joseph Kolniker, aad allerede i sit tredie Aar Stene af Sult. Hans Moder og Bestemmoder havde gjort det samme. Han kunde heller ikke blive mæt paa anden Maade, end ved at blande Stene i sine Næringsmidler. Længere end 1 1/2 Time mættede intet Maaltid. Engang fortærede han, i mindre end 8 Timer, to Kalve; og paa Slottet i Brunsvig, i 6 Timer, 25 Pd. stegt Oxekjød og 20 Potter Viin. Metaller, Filt og andre Ting tog han ogsaa til sig. Af hans to Børn behøvede en 5 Maaneders Dreng daglig to Potter Suppe, og en Datter, som døde i den 9de Uge, daglig i Quart. Melk. J sin Ungdom havde han været Soldat, og ved Indqvartering i fjendtligt Land blev han regnet for 8 Mand. Ordsproget siger: Jntet i Verden er saa slemt, at der jo er noget Godt derved Dette kunde Kolniker ogsaa sande; thi hans Steenslugerie frelste virkelig hans Liv. J en Træfning fik han et Skud i Underlivet; men da Maven just var fuld at Stene, saa prellede Kugten tilbage og han slap med en let Saar. Da hans Liig blev aabnet fandt man Metal Kjød og over 1 Pd. Stene i Maven og Tarmerne. Men i visse Henseender blev denne Virtuos af en Fyldevom dog overgaaet af Jacob Kahle, Gartner i Wittenberg, som døde 1754. Dette Menneske tog ei alene en uhyre Mængde Næringsmidler til sig, men hans meste Spise bestod som oftest i særegne Ting, som f. Ex. en 500 Blommer med Kjærne, eller en Skjeppe Kirsebær. Vare de sædvanlig Spiser ikke tilstrækkelige, saa aad han Tallerken og Fad med. Naar han beed i en Steen, kunde man i samme see Mærket af hans Tænder, ligesom naar en af os bider i et Æble. Tog han er Kop Kaffe eller et Glas Viin til sig, saa ryggede han Koppen og Glasset smaat, og det knasede de under hans Tænder, ligesom naar den fultneste Fund knuser et Been. Hans Lækkerbidskener vare levende Ugler, Muus Rotter, Græshopper og Kaalorme. En heel og holden Stegegriis kunde han gjerne spise til Frokost, og inden Middag var han igjen saa sulten, at han fortærede en Bede med Hud og Haar. Ja engang rasede hans Sul saaledes, at han nedslugte et Metal=Blækhuus med Blæk, Sand, Pennekniv og Penne. Denne Omstændighed har et Øievidne edelig bekræftet for Retten. Armod tvang ham ofte til offentlig at nedslugEt eller Andet, for derved at fortjene sig et bedre Maaltid. Saaledes tog han engang i et Værtshuus, hvor der var Mange tilstede, fat paa en rei Frygt for, at Raden vel ogsaa snart kom til ham, sende Polaks Dudelfak og aad den reent op. A. tog Polakken Flugten. Trods sit uhyre Fraadserie, nød Kahle den bedste Sundhed, og døde først i en Alder af 79 Aar. En værdig Medbroder af disse to fyldevomme, var Franskmanden Tarare.