Viborger Samler, 1826-04-29
J Keiser Alexanders nylig i London udkomne Levnetsbeskrivelse, læses blandt andre følgende Carakteertræk, som beviser med hvilken Deelikatesse han vidste at uddele Velgierninger. Da han til Belønning for Fædrelandets Forsvar i Krigen 1812 ophøiede den brave Kutusow til Fyrste af Smolensk, fulgte tillige en kostbar Juveel af den keiserlige Krone, hvis Plads igjen udfyldtes af en Guldplade, hvori Navnet Kutusow prunker. Mere sindrigt har vel aldrig nogen Fyrste ydet sin Tak. Somda Alt skal være overnaturligt i vore Dage, har Man ogsaa en heel Deel vidunderlige Jagttagelser ved det keiserlige Dødsfald, hvoraf følgende Prøver maae være tilstrækkelige. Hele den sidste Nat før Afreisen fra Petersborg tilbragte Keiseren med Bønner, ofte knælende, i Alexander=Newsky=Klosteret og i den kasanske Cathedralkirke. I det første underholdt han sig længe og meget med Metropoliten Scraphim og nogle Munke. Han hørte med Deeltagelse den Førstes Beretning, at en af Munkene for nylig frivilligen havde underkastet sig den muligst strænge Levemaade, og besluttet at henleve Resten af fine Dage i sin i Klostermuren udhulede Grav. Han lod sig selv i hiin Nat føre til denne Munks Celle, og talte nogle Minuter huldrigt med ham. Da han den 13de meget tidligt ved Solens Opgang passerede Slagkommen, lod han sin Reisekalische holde strax bag ved samme, reiste sig heelt op og saae et godt Qvarteer til alle Sider tilbagetil Residentsen, ret ligesom om en Anelse forkyndte hans Hjerte, at det var sidste Gang. Da han denne Morgen indtraf til Carskojeselo, reed han rundtomkring i sammes Omegn, som om han for stedse vilde tage Afskeed med dette ham i denne Verden dyrebareste Sted, imedens hans Reisekalesche allerede længe havde staaet forspændt ved Paradetrappen. Paa sin Kammertjeners Spørgsmaal, naar Man torde vente ham tilbage igjen, svarede han, visende paa Frelserens Billede: "Det veld kun han allene!" - J en Octorernat henved to Timer efter Midnat saae det fortæller Man i det mindste, mange af Taganrogs Jndvaanere over den keiserlige Bolig to Stjerner, som i Begyndelsen vare langt fra hinanden, men derpaa nærmede sig til hinanden og atter igjen adskiltes. Dette skeede tre Gange; derpaa blev den ene af dem til en stor lysende Kugle som ganske bedækkede den anden, men inden kort Tid faldt ned og blev usynlig, hvorpaa ogsaa den anden Stjerne lidt efter lidt forsvandt. Dagen før sin ulykkelige Reise til Krim, Kl. 4 om Eftermiddagen skrev Keiseren et Brev til sin Moder. Ved en forbifarende Sky formørkedes pludselig Horizonten saa meget, at han befalede Kammertjeneren at bringe Lys ind; imidlertid llarede Himlen sig op igjen, og Solen begyndte at skinne. Kammertjeneren traadte ind og spurgte om han maatte tage Lysene bort, Hvorfor, spurgte Keiseren. Hos os Russer, svarede den første, holder Man for, at det betyder en Ulykke at skrive ved Lys om Dagen: Keiseren: Hvad slutter Man da deraf sig Sandheden; du mener vist at den, som fra Gaden seer Lys her, troer at her ligger en Død Kammertjeneren: Saaledes er det Deres Majestæt, Keiseren: Saa tag Lyset bort. - Strax den første Aften efter Tilbagekomsten fra Krim erindrede Keiseren sig denne tidligere Samtale med sin Kammertjener. Da han saae ham, sagde han til ham: "Fedor, de Lys. som jeg den Gang befalede Dig at tage fra mit Skriverbord, kommer mig ikke af Minde, de tyde paa min Død, og skulle brænde for mig." Paa Alexanders Dødsdag indfaldt i Taganrog en saa usædvanlig tyk Taage, at Man ikke kunde see tre Skridt for sig; de ældste Mennesker erindrede sig ingen lignende. J det Moment, da det første rystende Dødsbudskab den 9de Decbr. indtraf til Petersborg, havde en Afdeling af det preobraschenskiske Regiment den indre Vagt i det keiserlige Slot. Paa Overofficerernes Ringkraver vare de Ord antydede: Den 19de Novbr. (den 1ste Decbr. 1700.) Det var Aarsdagen for Slaget ved Narva. Mange Jagttagere ville bemærke, at Tallet 12 ved de vigtigste Begivenheder i Alexanders Levnets- og Regjeringshistorie spiller en udmærket Rolle, saaledes blev han født den 12te Decbr. (gammel Stiil, den 12te Marts besteeg han Tronen, som han besad i næsten 2 Gange 1224 Aar. Han opnaaede en Alder af 48 Aar : 4 Gange 12248. J Aaret 1812, i hans 12te Regieringsaar skeete Napolcons Jnvasion i Rusland med 12 forbundne Folkeslag, som den 12te Juni 1812 første Gang betraadte Ruslands Grændse. - Strax den første Dag efter det indtrufne Budskab om Keiserens Død, blev følgende Aneldote hvis Sandhed er ubetvivlet, almindlig bekjendt. Ved Aflæggelsen af Hyldingsteden for Cosarewitsch Storfyrst Constantin bemærkede Man med paafaldende Deeltagelse en Soldat af Chevalier=Garderegimentet, som overgav sig til den beftigste Smerte, bitterlig græd og ikke paa nogen Maade vilde lade sig troste. Han bekjendte for dem som omringede ham følgende: "For nogle Aar siden havde jeg en Dag Post ved den store Sommerhaves Port. Overvældet af den strenge Kulde sov jeg ind, og blev vækket af den høisalige Keiser selv der med al mulig Sagtmodighed viste mig Storheden af min Forseelse og gav mig den befaling, ikke i mit hele Liv at aabenbare nogen noget derom, sigende: at om jeg nogensinde brød denne Taushed, berøvede jeg ham Muligheden af at redde mig.