Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1824-01-01
No. 1. 55 Aargang. Fyens Stifts privilegerede: Kongelig allene Adresse -Avis og Avertissementstidende: overalt i de Danske Stater. Forsendes med Brevposten Udgiveren Søren Hempel i Odense. Redigeres, trykkes og forlægges af Torsdagen den 1 Januar 1824. Aaret 1823. Har Stormen udenfor, hvor huult den dundre Det er nok Nat. - Og jeg maa frygte Lyset. Aladdin. Neppe følte Klios upartiske Tolk i høiere Grad sit Kalds tunge Byrde, end i det han tager Griffelen, for at teg Grundlinierne af et Aar, der vel kun medførte faa politiske Omvæltninger i vor Verdensdeel; men hvilke, hvad de dvestlige Deel deraf angaaer, vare af des større Vigtighed, da tvende, som det syntes, alt temmelig rodfæstede og erkjendte Stats=Indretninger atter, skjøndt paa forskjellig Maade, som ved et Vindpust adsplittedes. Som have vort Old, og især dets 3 sidste Decennier, ikke til Overflod opstilt forhavsende Særsyn, skulde det endnu engang vækes af Bellonas frygtelige Bulder, og i et Øieblik, da Fried just var Almeenløsenet, endnu engang see Sværdet dre ges af Skeden, ei for at hævne ubeføiet Overfald, eller gjøre Erobringer, eller indsætte en ny Herskerstamme, eller og naae andre paa Gevinst beregnede Fordeele - Nei, for at bekrige politiske Meninger og Principer, for at undergrave en fremmed paa disse opført Bygning. Og, hvor mange flere Fænomener frembød ikke denne kortvarige Kamp, Et høihjertet, ædelbaaren Folsom i flere Aar vakte Verdens Beundring i udholdende Vaabendyst med dens daværende Voldgiftsmand, - et Folsom under mange Prøvelser og Storme bevarede en medfødt Ærefrygt for sin legitime Hersker, og selv i enkelte vilde Udbrud af Lidenskaberne sjeldent forfaldt til Yderligheder, vorder standset i sin, om end for vildfarende Feilgreb udsatte Stræben efter at udrydde dybt indgroede Fordømme og Misbrug, styrtet tilbage i sin forrige ei misundelsesværdig Tilstand, og saaledes haardt tugtet for dets Forvovenhed, og af hvem - Af den Nations Sønner, som endnu saa faa Aar siden gav det første Exempel paa at afryste ethvert Baand imellem Regenten og Folket og i sit Tiger=Raserie opofrede den ædleste Fyrste. - Og ved hvem Under en Bourbons Banner see Vi Krigere, dannede i Napoleons Skole, paa vante Heltebane føres til Seier. Og for endnu at forhøie Mirakler, see Vi tilsidst Seierherren at vorde de Overvundnes Beskytter imod egen Bundsforvandte, og i sit Hjem at aabne de Undertrykte et Fristed for Anarkie og Pøbelvaserie!! Har Man vel, efter stige Kjendsgjerninger, ikke Føie til at spørge, om dette Alt er mere end en Drøm Skulle Vi, ved at sammenligne den første Dag i det forsvundne og i det nye Aar, ikke troe Os hensatte i en ganske anden Verden, Eller skulde Man vel endnu troe at kunne afmaale Grændsen for det Mulige? Sammenligne Vi fra en anden og den moralske Jnteresse endnu nærmere Side det henrundne Aar med dets nærmeste Forgjængere, hvilken Forskjel viser sig da ikke ogsaa her for det følende Grandskablik, Hvor meget Stor og Ædelt og Herligt gik ikke under i Tidens fortærende Strøm, Som et flygtigt Meteor viste sig den smillende Margenrøde efter langvarig Taage. Men hvilket Sørgeflor har nu ikke udbredt sig over hine paa Naturskjønheder rige Egne, Ulykkelige Land, Dine Dale som dine Bjerge gjenlyde af Sukke; dine Veeklager stige til Himlen; dine Marker ryg af Cainsblod og blodstænkte ere Dine Stæder, fuldpakkede dine Fængsler, adsplittede dine Familiekredse, dine Sønner slagne eller landflygtige, eller givne til Priis for Hierarkiets Munkesvøbe, din sidste Marv fortæret, dit glad Haab knust, din Velstand, dine Udsigter - Alt tabt. - Og var Ulykken endda hermed tilende, Men som om Afgrundens Svælg var aabnet, sees Mørkhedens, Fanatismens og Aandstyranniets Drage endnu at opspærre sit gridste Sab, for i Guddommens eget Navn ved de ulykkelige Offeres Piinsler at stille sin undslukkelige Blodtørst. Den politiske Forkjettrelsessyge, som i 30 Aar hjemsøgde Europa, udbreder rædsomt sin Smitte i Forening med den religiøse, medens Man uden Sky forkynder de liberale Jdeers Udryddelse. Hvor er det Steenhjerte, som ikke maatte bløde ved sligt et billede paa menneskelig Elendighed, isandhed ei grebet af Fantasiens, men af Virkelighedens Rige, Kun flygtigt og med zittrende Haand maler Man slige Skygge=Scener; kun for gjerne kastede Man et Slør over slige Gyseligheder og lukkede evig Øiet for den Tid, der fostrede dem. Med inderlig Gru seer Menneskevennen vor Verdensdeels Folkeslag saaledes at rase imod egne Jndvolde, at opbyde Alt for at myrde sin fysiske som moralske Kraft. Thi maa han ikke skielve for, at en kommende Generation maaskee snart skal see den vorde et endeligt Bytte for graadige Barbarer, Jdet han derfor, under Bøn om Himlens Varetægt, gjør Overgangen til et nyt Aarskifte, vover han tillige, med den fra Sandheden uadskillelige Frimodighed og Tillid: at ønske Jordens Vældige Viisdom, Kraft og Held til at træffe de værdigste Midler, for at standse Vulkanens Fremskridt, og befæste den indbyrdes Harmonie i Staterne ved en paa Lov og Ret grundet Orden og Borgerfrihed, ligesom han i al Fald mindes, at ogsaa Nutiden engang skal dømmes af Efterverdenen, og hvad Spindevæven, (for at slutte, som Man begyndte denne Jndledning, med vor Oehlenschlager) tilvinker Aladdin Betragt mit svage Spind, hvor Traadene sig flette Den allermindste Vind kan Alt i Hast udslette Og nu til Sagen!