Den Vest-Sjællandske Avis, 1828-08-23
(Af det Engelske.) Den Dag, da Don Miguel opbrød til Villa Franca udstædte Kongen en Proclamation, hvori han anmeldte sin Søns Flugt. Det hedte iblandt andet deri, Min Søn Jnfanten Don Miguel er undveget af min kongelige Bolig og har sat sig i Spidsen for det 22de Regiment. Jeg har opgivet ham som Fader, og jeg vil vide at straffe ham som Konge, tro mod min Eed og mine Forfædres Religion vil jeg holde den Constitution opret, som jeg frit har antaget. Den følgende Dag udstædte han paa ny en Proclamation, hvori han gjentog disse Forsikkringer; men da han havde erfaret Complottets hemmelige Hensigt og faaet Efterretning om Regimenternes Jnsurrection, saa ilede han til Villa Franca, for at formaae Tropperne til at vende tilbage til deres Pligt. De Sammensvorne havde den Plan, at marschere til Lissabon med Dronningen og Jnfanten i Spidsen, og naar de først havde bemægtiget sig Hovedstaden, saa vilde de støde Kongen fra Thronen som uskikket til at regjere, proclamere Dronningen til Regentinde og hendes elskede Søn til Generallisimus. De Franske vare dengang i Besiddelse af den største Deel af Spanien, deres tro Agent. Gen. Pamplona var indviet i de Sammenrottedes Hemmelighed. For at bevise de Franske, hvilke ikke kunde rykke over Portugals Grændser, formedelst en Erklæring fra den Engelske Regjering, en Tjeneste, forlod han hemmelig Staden og begav sig til et Lyststed i Nærheden af Villa Franca. Jmedens disse Uordener gik for sig blev Kongen reddet ved en særdeles Omstændighed og formaaede ham til pludselig at fatte den Beslutning, at begive sig til Tropperne. Vi have allerede omtalt, at Dronningens Aand var frugtbar paa alleslags Hielpemidler; men hendes naturlige Heftighed tilintetgjorde ofte de Foretagender, hvortil hun havde udkastet Planen med megen Duelighed; dette var ogsaa Tilfældet med Sammenrottelsen, af Villa Franca. Bevægelser i det Jndre af Palladset syntes at forraade, at Dronningen havde ifinde at forene sig med sin Søn. Kongen, som blev underrettet om disse Forberedelser, besluttede at komme hende i Forkjøbet, og denne raske Beslutning skyldte han, at han beholdt sin Krone og maaskee selv sit Liv. Da Pamplona saae, at Complottet var opdaget, saa lod han Jnfanten forblive i Santarem, og begav sig med Kongen til Villa Franca og aabenbarede for den forskrækkede Monark alle de Farer, hvorfor han var udsat som Mand og Konge; dette var saameget lettere for ham, som han var indviet i de Sammensvornes Hemmelighed. (Det er mærkværdigt nok, at Greven af Pamplona er for nyelig bleven arresteret i Lissabon.) Ved denne Opdagelse fik han en uheldig Magt over Johan den 6tes Gemyt, blev hans første Minister og beholdt denne Magt indtil han blev bortfjernet af Cabinettet paa den Engelske Minister Sir Edvard Thorntons Forestilling. Kongen og den Kongelige Familie kom tilbage til Lissabon; paa den Maade blev det tilveiebragt, som man kaldte Restaurationen, Pamplona udvirkede strax af Kongen et Decret, om at hans elskede Gemalinde skulde indsættes igjen i de borgerlige og politiske Rettigheder, som det var bleven erklæret at hun skulde tabe, fordi hun vilde vægre sig ved at aflægge Eed paa Constitutionen. Et andet Dekret ophævede det Seqve ster, som var lagt paa Greven af Amarantas Eiendom; han lod sig igjen see ved Hoffet, hvor han modtog Lykønskninger og selv et Kys af sin kongelige Herskerinde. Guarany præsenterede sig i Dronningens Palads med sin militaire Uniform og den Orden, som hun havde forskaffet ham. Dronningens Partie triumpherede, men hendes Triumph var ikke saa fuldstændig, som hun ønskede, og den var ikke heller erhvervet ved de aftalte Midler. Den Lethed, hvormed det var lykkedes Johan den 6te at faae sin Moder til at nedlægge Regjeringen ved en Proclamation, og ved en Attest fra Lægerne om hendes Sindsvaghed, havde ogsaa bragt hans Fiender paa de Tanker, at de uden stor Anstrængelse kunde berøve Kongen udøvelsen af den første Magt, for at overdrage den i Dronningens Hænder. Hendes Tilhængere tiltoge med hendes Jndflydelse; de til hvilke hun satte den største Tillid, formeente, at det var passeligt for at sikkre deres Triumph, at fjerne de Kongens troe Tienere fra ham, som havde givet ham det Raad, at begive sig til Villa Franca; især Marquien af Loule (Faderen til Princesse Anna af Jesus Marias Gemal), som de meest afskyede. Man vilde skaffe sig ham fra Halsen ved et nedrigt Mord; denne afskyelige Gierning, som vistnok har bidraget til at forkorte en svag og frygtsom Monarks Liv, blev fuldført om Natten til d. 19 Febr. 1824 i Paladset Salvaterra, en gammel forfalden Bygning ved Tajo Floden, omtrent 35 Engelske Mile nordost for Lissabon; Hoffet havde begivet sig derhen for at fornøie sig med Jagten og med Carneval. Don Miguel, Greven af Villaflor, Marqvien af Abrantes, Marqvien af Loule og nogle andre skulde opføre et Skuespil paa et Theater, som var bygget i det indvendige af Paladset. Efter at Prøven var holdet, saa gik de fleste af Acteurerne bort; men Marqvien af Loule blev tilbage, for at træffe nogle Foranstaltninger med Hensyn til Stykkets Opførelse, som skulde finde Sted den følgende Dag Kl. 10 1/2. Da han gik igiennem et svagt oplyst Gallerie til Kongens Værelse, saa blev han anfalden der af to Mandfolk. For at qvæle hans Skrigen, begyndte de Anfaldet med et kaste ham en manta (et Klædningsstykke af grovt Tøi, som simple Folk bære og Skuldrene) over hans Hoved. De sloge nu løs paa hans Hierneskal med en Knortekiep, og rev ham Tungen ud af Munden med et skiærende Jnstrument. Da Mordet var fuldført, saa lagde Morderne Liget under et Bord, som var bedækket med nedhængende Fløiel; Dette Bord stod i Midten af en gammel Audiencesal, hvor Liget blev liggende indtil det Øieblik da Giæsterne i Paladset havde begivet sig tilbage til deres Værelser; derpaa bragte de det hen til et forfaldent Partie i en fjern Kant af denne uregelmæssige Bygning, og der fandt man det den næste Morgen. Kongen blev utrøstelig over Tabet af denne troe Tiener, som han elskede oprigtig og som var den eneste Ven i hvis Barm den ulykkelige Monark udgiød sin Kummer. Han lod strax en juridisk Undersøgelse foranstalte hvorved de her anførte Omstændigheder bleve beviiste. Jnfanten syntes meget rørt derover da man meldte ham Marqviens Død og han udgiød endog nogle Taarer. Det bliver betragtet som noget overordentligt, at man allerede om Morgenen var underrettet og Marqviens Død i Dronningens Palads, uagtet det ligger 7 Mile fra Salvaterra, hun lod endog Kl. 8 læse en Siælemesse for hans Siæls Rolighed. - Da Undersøgelsen var tilendebragt og Beretningen derom blev aflagt for Kongen, saa gysede han ved at erfare de Personers Navne, som vare implicerede i Sagen; han vilde hævne en varm Vens Død; men han vaklede da han erfarede hvem de første Ophavsmænd vare til Complottet. Alleslags Jntriger bleve foretagne for at afvæbne Retfærdigheden, Ministrene, de høie Geistlige, Embedsmændene, Dommerne, Hofdamerne forestillede ham at det Onde kunde ikke afhielpes, og bade ham at skaane Portugal for et offentligt Scandal. Den gode gamle Konge, hvis eneste Feil bestod i Svaghed og Lyst til at spise godt, gav endelig efter for disse paatrængende Mæglinger, og udstædte et Dekret den 24de Juni 1825, hvori han erklærede, at han vilde pardonere alle de Personer, som vare comppromitterede ved dette Attentat. Da jeg har besluttet mig til, hedte det deri, ved overveiende Vetragtninger, at kaste et ugiennemtrængeligt Slør over denne afskyelige Forbrydelse, saa befaler jeg at alle de Documenter, som angaae den, skulle deponeres i Statsekretairigtet for Justitsvæsenet og de geistlige Anliggender. Hvem vare nu de store Forbrydere, paa hvilke Kongen ikke turde hævne sin Vens Mord? Dette er et Spørgsmaal, som enhver i Lissabon besvarer paa sin Maade. De to Forbrydere, som havde begaaet Misgierningen for Betaling, bleve arresterede; den ene var en Kudsk i de Kongelige Stalde ved Navn Cordeiro, og den anden en Bonde fra Salvater. ra. Man forviiste dem tilligemed 6 andre, hvoriblandt en Sergeant for Politicorpset, en Marqvis, som man ikke vil nævne, en Ven af Jnfanten og som er nyelig død i London. Videre Strenghed tillod ikke Kongen at udøve; derpaa vendte alting ved Hoffet tilbage til sin gamle Orden og der blev ikke mere talt om denne sørgelige Begivenhed. Marqvien af Loule var en meget smuk Mand, (som bekiendt er hans Søn det ogsaa Forfatteren til dette Stykke skal aldrig forglemme det Jndtryk, som denne agtværdige Mand giorde paa ham i Aaret 1822, ved sit aabne og udtryksfulde Phystognomie. Han havde dengang Leilighed til at betragte ham i den Kongelige Loge. (Det fortiener herved at bemærkes, at Don Miguel ikke vilde, selv ikke paa sin Moders Forestilling, tilgive den unge Marqvis af Loule sin Forbindelse med hans Søster, at dette var Aar tagen til at hun med hendes Gemahl forlod Portugal, og at Marqvien har under den sidste Catastrophe viist sig som en ivrig Tilhænger af Constitutionen).