Ribe Stifts Adresseaviser, 1844-07-08
Ribe. Til Festen paa Skamlingsbanken, der afholdes efter Bestemmelsen den 4. Juli og saaledes, som det bekjendtgjorte Program bebudede, havde indfundet sig en stor Mængde Mennesker (Antallet angives af Nogle til 6000, af Andre til 8000) fra Sjælland, Fyen, fjerne Egne af Jylland og isærdeleshed fra Nordslesvig. 116 Kjøbenhavnere vare efter en besværlig Reise med Dampskibet "Christian den Ottende Aftenen for ankomne til Kolding, hvor en Deel af Byens Jndvaanere modtoge dem gjestfrit i deres Huse, og hvorfra Reisen næste Morgen paa Vogne fortsattes til Skamlingsbanken; her bleve de modtagne med stormende Jubel og Glæde. Blandt Kjøbenhavnerne befandt sig: Præsterne Grundtvig og Marchmann, Høiesteretsadvokat Lehmann, Fædrelandets forhenv. Redaktør C. Ploug, Student Fr. Barfoed, "Korsarens Forlægger Goldschmidt &c. - Om denne høist interessante Folkefest kan man kun faae et rigtigt Begreb ved selv at være tilstede. Venner og Bekjendte, der ikke havde seet hverandre i mange Aar, traf her uformodet sammen fra Landets forskjellige Egne under venlige Hilsener og Glædesudbrud. De meest indsnerpende Former vare her vegne for et kjærligt og sand broderligt Sindelag, og Alle syntes besjællede af patriotiske Følelser, der især vaktes og gave sig tilkjende under de forskjellige Taler, der indeholdt mangt et kraftigt Alvorsord, men ogsaa mangen en Spøg, der vakte Forsamlingens Munterhed. Sit rette Præg erholdt Festen dog fornemmelig af de i talrig Mængde forsamlede Nordslesvigere, blandt hvilke der vel ikke opstod mange som Talere, men hos hvilke dog en dyb Følelse af hvad den sidste Tid havde bragt var kjendelig. Det var ikke Glæde eller Lyst til Fornøielser, som havde samlet disse paa Skamlingsbanken; der viste sig en Alvor, der har fuldt Vidne om, hvad der bevægede sig i Hjærterne, om end ikke Munden udtalede disse Følelser; men for at faa et fuldstændigt Begreb om hvad vi her ville antyde, maa man, som for bemærket, selv have været Deeltager i denne Folkefest. Taler bleve holdte af Laurids Skau, Grundtvig, P. H. Lorentzen, Lehmann, Prof. Poulsen, fra Kiel, Jnstitutbestyrer Kreiberg fra Aarhuus, C. Ploug, Goldschmidt, Adjunkt Nis Hansen fra Aarhuus, den gamle Kloster m. fl. At give et fuldstændigt Referat af disse see vi os ikke istand til, og efter Hukommelsen at meddele korte Ertrakterfinde vi ikke passende, fordi Talernes Betydning og Værd kun kunne fattes, naar de haves i deres Heelhed. En Untdagelse ville vi dog tillade os at gjøre med Hensyn til den Tale, hvormed Laurids Skan aabnede Festen, fordi den udgik fra en af Nordslesvigs egne Sønner og fordi den især blev modtagen med almindeligt bifald. Taleren begyndte med, at Bestyrelsen for Festen atter havde anmodet ham om at holde den første Tale og vedblev saaledes: Denne hæderlige Tillid af saa agtede Mænd har glædet mig meget, thi i betrængte Tider er det ikke nok, at vi vise Troskab mod hverandre, vi maa ogsaa kunne have Tillid til hverandre. Men jeg kan denne Gang naturligviis ikke holde nogen Takketale og ende med et Jubelraab, som Alle ville istemme. Dog frygter derfor ikke, mine Venner, ikke engang J, som blot ere komne hertil i den Tanke, at tilbringe Dagen i fredelig Glæde. Jeg skal ikke prædike Oprør, Jngen elsker Fred og Orden høiere og oprigtigere end jeg. Heller ikke nogen Sørgetale skal det blive, thi for mig er Patentet af 29. Marts ikke en Liigsteen, som er lagt paa det første, os saa kjære Sprogrescrips Grav. Men og Sprogsagen maa jeg dog tale: dertil staaer vor Hu og vore Tanker; derom taler jeg bedst, derom høre J mig formodentlig helst. Sprogpatentet af 29. Marts hvad har det virket 2. Derefter gik Taleren over til at skildre de forskjelligartede Følelser, det omhandlede Patent havde fremkaldt, og viste derhos at man burde have Tillid til Fremtiden. Han udviklede dernæst hvorfor han at hele sin Sjæls Fylde var den Sag hengiven, som hvis Talsmand han nu stod, og yttrede blandt Andet: Mine Venner, Hvad Modersmaalet egentlig er, og hvor dets Hellighed egentlig bestaaer, det formaaer jeg ikke tilfulde at gjøre Rede for og beder de lærde Mænd om at udgrunde og forklare os det. Men det veed jeg, at naar nogen ringeagter og forhaaner mit Modersmaal, saa er det for mig, som om de ringeagtede og forhaanede mine Forældre, mine Sødskende og min hele Familie, forhaanede mine Venner og Kammerader, alle mine Byesbørn, hele Sognet, hele Nationen, med eet Ord, forhaanede alle dem, som mit Hjerte hænger ved; thi det er Modersmaalet som knytter mig til dem alle. Det er Modersmaalet, som har bragt Deres Tanker og Følelser over til mig og mine over til Dem; det er Modersmaalet, der bestandig gaaer frem og tilbage imellem Den og mig, som Glædens eller Sorgens, Haabets eller Bekymringernes Budskab; som bringer det, der ligger allerinderst, allerdybest i deres Sjæle, det Bedste, det Sandeste, det Ægteste. De eie, til mig, og fra mig og til Dem. - Som sagt, jeg har ikke formaaet at udgrunde, hvori Modersmaalets egentlige Væsen og Hellighed bestaaer, men jeg føler, at naar Herrens Bud lyder til mig: Ær din Fader og din Moder, paa det du kan længe leve i Landet, da har jeg kun slet agtet paa Guds Lov, naar jeg ikke holder mine Fædres Sæder og mit Modersmaal høit i Ære. Fra disse Yttringer og Modersmaalet og dets Betydning gik Taleren over til at omhandle det Spørgsmaal. Hvad er Nationalitet, hvori bestaaer det Eiendommelige hos en Nation, Det hvori Alle, Mænd og Qvinder, Gamle og Unge, ligne hinanden, og udgjøre ligesom en stor Familie? Det, hvori de ere forskjellige fra andre Nationer, som andre Nationer ikke have tilfælles med dem, Er det Maden og Drikken, Er det Klæderne? Eller er det ikke meget mere Sproget? Jeg kan idetmindste ikke udfinde Noget, hvori Nationaliteten snarere bestaaer, hvori den mere træder frem mere viser sig, hvorpaa det mere kan kjendes til hvilken Nation jeg hører. Sproget er altsaa Nationalitetens Repræsentant.