Extraordinaire Maanedlige Relationer, 1675-04-01
de om den Ertz-Røfver Caspitain Custacke hafver jeg bekommet, och der afferfaret, at bemældte Røfver er endeligen død, huorofver alle vore Kiøbmænd her i Jrland, men besønderlig min Morbroder Matthens Calsoow, glæde sig, efftersom denne Custacke toeg hans sidste Skib fra hannem, och som det siunis, hafver det giort hannem hans velfortiete sidste EndeeAt jeg nu kand vederlegge eder eders ny Tidende om bemældte Custacke, vil jeg berætteder en selsommere men ikke mindre Sandfærdig Historie, at næmelig den Ø O-Brazile, som mand saa længe hafver snakket om, och som jeg meener, J vel ofte hafver hørt sigis aff, er endeligen funden Jeg troer, at der ere mange Bedrifter och Eventyrer i Verden om fortrøllede Øer Slotte, Taarne och deslige, men vort Kongerige tør ikke gifve noget Land effter der udi, eftersom vi i Nord-Jrrland och hafve hafft en fortrøllet Øe, om huilken i lang Tid meeget er fortaalt. Och i Sandhed, i Begyndelsen, der jeg kom hid til Jrland, och hørte huad huer Mand sagde om samme Øe, at de næmeligen kunde til af Søe-Siden Ulster her i Riget see den, da holdtejeg det ikke for andet end et Eventyr eller Dict, och loe dennem tit ud, som fortaalte mig det, om end skiønt mange aff dennem vare forstandige Folk och haffde god Videnskab der om, som bekræftede det at de i klart Veyr, dog meest om Sommeren kunde fuldkommeligensee en ret stor Øe, men naar de længe hafde seet effter den, forsuandtis den. Saa hafver det sig och undertiden tildraget, at en Ven och Naboe raabte den anden til sig, at de skulde, see samme Øe, indtil de vare et got stykke tilsammen, iblant huilke en huer ikke alleeniste indbildede sig at hand saae den men nogle haffve och med Baade begifvet sig did, men naar de kom til Stæden, som de meente den at være, fant de intet. Mange aff de Gamle der i Egnen fortælle noget troligt, hvorledis samme Øe i begyndelsen er kommen til det Trølderie. Tu Ting maa jeg bekiende, komme mig underligen for i denne Handel: 1. Hvor det kommer, at denne Øe findis i mange gamle och ny Land-Charter (som mand selff kand eftersøge) indsat med det Naffn O-Brazile, 2. Huad der haffver tilskyndet eders Morbroder (der, som J selff veed, døde for 4. eller 5. Aar siden til Glaslongt, och var en viis och treflig lærd Mand) at hand i sidste Kongis Tid i den besuærlige Uroe skulde sætte sig her och begiere Forloff och Befal dennem, befalede Capteinen at forfare; hvor dybt Vand de endnu haffde, och som de ikke fandt meere end tre Faffne, bød hand dennem at lade Seiglene falde och kaste Anker. Der de nu laae for Anker blefve de til Sinds at sætte fire af deris Folk paa Land, som kunde forfare, hvor de vare och om der var noget at bekomme. De fire Personer, som blefve satte i Land, vare Skibs-Tømmermanden James Ross och tre Baads-Folk, som toge Degener och Pistoler med sig. Der de vare komne i Land, ginge de igiennem en liden Krat, och der de vare komne hen imod en Engelsk Mil ind i Landet, da kom de i een lystig Dael och ginge sammestæds Fæ, Heste och Faar i Græss. Der saae de et gammelt dog fast Slot til huilket de ginge och raabte høyt i den Meening, at de skulde finde nogen, som de kunde faae Underrætning aff, hvor de vare, och huad for Folk der boede: Men det var alt forgiæfvis. Der de nu længe haffde banket paa och raabt, och huerken Folk eller Hund loed sig høre eller see, sluttede de, at det maatte være en øde Stæd, och ginge saa der fra igien. Som de nu ginge bedre fræm, kom de paa en meget lystig Høy och saae aff samme viidt och breedt omkring sig, da blefve de vare paa en Miilvegs fra Slottet en Hob sorte Caniner, men kunde hverken fornæmme Huuse, Folk eller noget Folke ligt, och der de saaledis i tre eller fire Timers Tid haffde gaaet omkring, begaffve de sig tilbage igien til Skibet, och fortaalte Capteinen och de andre, huordant det var gaaet dennem. Der paa besluttede Capteinen och de andre tilhobe at fare i Land allesammen, saa nær som een Mand, der i midlertid skulde tage vare paa Skibet, och deelede de sig i tu Parter, aff huilke den eene toeg Veyen paa den høyere och den anden paa den venstre Haand, och ginge begge Parter op och neder i Landet til Klokken var ved en Pass 4. eller fem om Efftermiddagen. Men ingen af dennem endten hørte eller saae noget Menniske, som de kunde spørge om noget, men Queeg, Raadiur och Caniner och disslige saae de nok aff, och bedre ind i Landet store Skofve, i huilke de ikke torde vofve sig, saa de paa begge Sider kom til deris Baad igien. Endeligen, efftersom det var ret kaaldt och Natten faldt paa, och de fandt en Hob tør Væd ved Siden aff forberørte Krat, blefve de til Sinds at giøre en stor Jld paa en gammel Eeg, som laae tæt ved Stranden och var needfalden af Alder, til huilken Ende nogle baare Væd til, den stund andre giorde Jld paa. Som de nu haffde gjort ræt en god Jld paa, sadde ved den, varmede sig, snakkede med huer andre och drak Tobak, See! da hørte de en forskrækkelig, affskyelig och grum Skraalen och Skrigen offver den gandske Øe, besønderligen fra den Stæd, som de haffde seet det gamle Slot: Hvor ofver de blefve saa bange och forskrekkede, at de forlode deris Jld, løbe til deris Baad och skyndede sig til deris Skib det snareste de kunde, hvor de vare den gandske Nat i stor Fryct, men dog hverken kunde eller torde gaae ad Søen, efftersom de laae kun kun paa to Faffne dybt Vand och haffde, Vinden lige imod dennem. Om Morgenen næst effter, saa tilig Solen stoed op, och de saae til Landet, da saae de en gammel graa Herremand, huilken 10. Mænd, som Tiennere, effterfølgede med blotte Hofveder; Denne kom need til Stranden, som Skibet laae, och der hand var ræt ved Søebredden talte hand paa gammel Skotsk til Skibs-Capteinen, som med hans Folk stoed ofven paa Fordekket, och spuurte hannem: hvor fra hand kom, hvort hen hand vilde, och huad hand haffde at føre, Capteinen suarede: Hand kom fra Frankerige, haffde Fransk Viin paa, och vilde af Killebeggs i det Landskab Dunegall i Jrrland, om Gud sparte hannem Liffvet. Da spuurte den gamle Herremand fræmdeelis: hvordan hand var kommen did, om hand veed ste hvor hand var, eller hvorledis hand var kommen fræm, Capteinen suarede: J gaar førend den store Taage kom paa mig haffde jeg tænkt at jeg var under Jrland, men hvor jeg nu er, eller hvor jeg skal komme her fra igien, veed jeg ikke. Da sagde den gamle Herremand til Capteinen : Dersom hand vilde komme i Land igien, skulde hand vorde høflig imodtagen velbegafvet, och sikker och velbeholden komme til hans Skib igien. Men Capteinen spurde hannem, om hannem hans Skib eller Folk skulde vederfaris noget Ondt; Den gamle forsikkrede hannem høyt och dyre, at huerken hand eller hans skulde hafve sig det allerringeste forat befrycte, hvor paa Capteinen selff slette foere velbevæbnede til Land, u-anseet hin haffde ingen Vaaben hos sig. Saa snart de vare komne i Land faffnede Herremanden deris Komme, den eenis effter den andens, sagde at de vare de allerlykkeligste, som i nogle hundrede Aar hafde seet denne Øe, som hidde O-Brazile, huor paa hans Forfædre haffde været Førster. Sagde och at hand och mange andre fornæmme Personer haffde ved Diefvels Konst, aff en Troldmand Tyrannisk Viiss paa dette Slot, som de i gaar haffve været ved, været indelukte, paa huilket atskillige aff hans Forsædre haffde i Ælendighed endt deris Dage och den gandske Øe haffde været hid indtil gjort til de onde Aanders Boelig, och for Menniskene utienlig och usiunlig. Men nu var den Forbandede kommen til Ende, som haffde varet, effter hans Ord, indtil Enden aff den næste Maaned, for tre eller fire Dage siden. Der de nu spurdte hannem, hvorfor ingen hafde suared dennem, der de om Dagen tilforn bankede paa Slottet, da suarede hand: om end skiønt den forbandede Tid var kommen til Ende och Hen var blefven siunlig igien, och huo der vilde kunde komme paa den, ikke dis mindre haffde hand och de andre ingen Magt til at suare nogen, ey heller kunde de vorde befriet af deris Fængsel indtil nogle gode Christne haffde gjort Jld paa Øen. Der de videre spurde hannem, om hand var nu gandske fri och skulde aldrig meere vorde fortrøllet, suarede hand: Hand var nu gandske fri, och skulde aldrig meere vorde giort. gjort uroelig, men all Magt och Trøllerie var aldeelis forgangen den Tid de hørde den forskreckelige och affskyelige Skraalen och Skrigen. Der hand dette haffde sagd førde hand dennem til det før omtalte Slot, huor paa det fornæmmeste Taarn siuntis, som det kunde hafve været needrefvet, hvor atskillige gamle och graae Mænds och uindis Personer toege gladeligen och vel imod Capteinen och hans Folk, de tu undtagne, som vare bleffne ved Skibet, tracterede dennem herligen, begafvede dennem rigeligen, viiste dennem Øens Rigdom och Herrlighed, huilken de sagde at være 60. Mile lang och 36. Mile breed, (4. Engelske Mile giøre en Siælands) och have stor Ofverflødighed aff Heste, Kiøer, Faar, Hjorte, Caniner, men ingen Suin, och allehaande Slaugs Fuale, saa vel som och rige Guld- och Sølff-Miner, men lidet Folk, och ringe eller slet intet Korn. Der haffde vel været Stæder och store Flekker men de vare alle forgangne och øde. Der Folkene nu vare rigeligen begafvede, leedsagede de dennem til deris Skib igien, viiste dennem Kaasen af Harbos och den gienneste Vey til deris Land, saa de om Dagen næst effter komme til Killebegs, hvor de berættede Betienterne paa Stæden och mange andre fornæmme Personer der i Egnen Alting, som i Begyndelsen ikke vilde troe dennem, indtil de viiste dennem mange Stykker Guld och Sølf, som de der vare blefne begafvede med, hvilke vare store, med gamle Slag paa, noget rostede, men dog af puur Guld, Capteinen tilbød sig personligen at føre nogle Personer did, om de hafde Lyst til at forfare Sandhed om samme Land, huor paa nogle Hermænd her af Landet tre Dags Tid der efter begafve sig did med et andet Skib och toge den forbemældte Skipper Alexander Johnsøn och nogle af Boedsfolkene med sig, som kunde vise dennem Veyen, hvilke och førte dennem til den fornæfnte Øe, hvor de ere vel imodtagne med allehaande Skienck begafvede, och med Sundhed der fra tilbage komme, och hafve ført videre Berætning med om samme Lands Natur och Beskaffenhed.