Berlingske Tidende, 1836-02-16
Frankerig. I Pairs-Rettens Møde d. 6te d. M. spurgte Præsidenten Fieschi, om han vidste noget om, at Pepin - hvilket Boireau meente at have hørt af denne – havde havt 40 Jndivider forsamlede i et Locale, hvilke efter Kongens Mord vare bestemte til at indlede den almindelige Omvæltning. Fieschi benægtede dette Spørgsmaal med den bemærkning, at det mellem ham, Pepin og Moren havde været aftalt, kun at lade dem, der skulde gribe til Vaaben, vide saameget, at de skulde holde sig færdige den 28de Juli. – Derpaa deponerede Vidnet Fauveau, en Kræmmer, over den Diner, der i Januar eller Februar 1835 fandt Sted hos Pöpin. Han nævnte Navnene paa alle sex Gjæster og nægtede paa det bestemteste, at Fieschi havde været nærværende ved samme. Fieschi derimod vilde ved Slutningen af Maaltidet være kommet til og have hørt de enkelte Phraser om Kongemord. En anden af Gjæsterne, Advocat Lorelut, havde rigtignok mod Slutningen af Maaltidet seet et Jndivid komme til, der maaskee kunde have været Fleschi; men ogsaa dette Vidne nægtede den paastaaede Samtale om de formodede Følger, Kongens Død kunde drage efter sig. Præsidenten gjorde derpaa nogle Forsøg, for at bringe Pepin til at tilstaae sin Deelagtighed. Han foreholdt ham, at han i Jnstructions-Forhørene havde tilstaaet, at han vel vidste, at Fleschi pønsede paa uheldsvangre Planer, medens han dog nu nægtede, at have kjendt noget til Fleschis Hensigter. Pepin svarede, at han medens Undersøgelsen varede havde været syg og elendig, og kunde dengang have sagt meget, som nu trængte til Berigtigelse. – Derpaa aflagde Artilleri-Oberstlieutenanten Pontchatrat, Beretning over den af ham undersøgte Maskine. Han stadfæstede, at de sprungne Flinteløb enten vare ladte af en Ukyndig eller i den Hensigt at de skulde springe, da det Jndvendige af disse Løb tydeligt viste, at Ladningen ingenlunde havde være stødt ganske ind Fieschi forlangte nu at see Planen af Localiteten foran hans Logis, der havde ligget indenfor Explosionens Kreds, og han søgte – da dette Forlangende blev opfyldt – at demonstrere, at 150 Personer i det mindste vilde være faldne, hvis Maskinen havde havt den rigtige Retning. At den havde havt en mindre rigtig Retning, end den, han tilligemed More Dagen i Forvejen havde givet den, hidrørte derfra, at han, da Hr. Lavocat marscherede op for hans Vindue, havde rykket den noget. Da han havde faaet Øie paa Hr. Lavocat, var han ilet til Dørren af sit Værelse, for at kaste sig for hans Fødder og tilstaae ham Alt. Allerede havde han havt Dørklinken i Haanden, da han maatte sige til sig selv. "Du har ikke saalænge været hos Hr. Lavocat, du har maattet undvige ham, fordi du har gjort Uret, hvorledes vil han modtage dig?" Hans Forfængelighed var da kommet til, der havde hindret ham i at bryde det, Moren og Pepin givne Ord. Endnu i Begreb med disse Betragtninger, havde han nærmet sig Maskinen og rettet den saaledes, at den ikke kunde treffe Hr. Lavocat. Da hvirvlede Trommerne, Hr. Lavocat havde indtaget en anden, udenfor Skudvidden liggende Plads, strax efter var Konge toget rykket frem, og saaledes var da Maskinen blevet affyret i den forandrede Retning. Hr. Lavocat havde altsaa været Aarsagen til, at 40 Personer vare blevne trufne, medens ellers 150 Personer hvorpaa Pepin og More havde gjort Regning ufeilbarligt vare faldne. – Derpaa gik Fleschiatter over til sine Yndlings-Tirader, om de lykkelige Følger af Attentatet. Uden mig - sagde han blandt Andet – existerede Regjeringen ikke længer; Kosakkerne vilde allerede have overskredet Rhinen. Jeg siger det ikke til min egen Fordeel, men til mit Fædrelands Fordeel, hvis Storhed hele Verden er misundelig over. Ogsaa i Deres Jnteresse, mine Herrer Pairer. Gaae De kun lige igjennem, og man vil ikke være utaknemlig mod Dem. Jeg haver De Utaknemlige meer end Tyvene. Jeg er ikke taknemlig, Hvo der engang har beviist mig en Velgierning, ham bliver jeg for bestandig hengiven. Vel over tyve Gange har jeg for min Velgjører Lavocat sat Livet i Fare. Jeg vilde endnu gjøre det, hvis jeg var fri. Men jeg bliver aldrig meer fri, mine Timer ere talte, jeg har gjort mig fortrolig med Døden, og jeg venter paa den, som paa en gammel Bekjendt. Den er traadt i mine Kjæresters Sted, saa meget længes jeg efter den Efterat man derpaa havde anstillet et frugtesløst, Forhør over Jngenieuren Levage, for at udførske, om de Kugler, der vare i Maskinen, havde været af den samme Caliber som de Kugler, More sædvanlig brugte ved Skiveskydning, blev dette Vidne, tilligemed Oberst-Lieutenant Pontcharat, opfordrede til, i et Sideværelse at anstille videre Undersøgelse over Maskinens Ladning, da nemlig deres Udsagn, angaaende Anledningen til at Løbene sprang vare afvigende fra hinanden. – J samme Møde blev endnu Levaillant, Medlem af Deputerede Kamret og en af Gjæsterne ved Papins saa meget omtalte Gjæstebud, afhørt. Han havde ikke bemærket Fieschi blandt de Tilstedeværende eller de senere Tilkomme; han erindrede sig rigtignok i Almindelighed, at der ved hiint Maaltid, som ved alle Leiligheder af den Art, var blevet talt om Politik, men forsikkrede, at der bestemt ikke var blevet sagt noget, som ikke den meest maadeholdne Mand rolig havde kunne høre paa. Navnlig nægtede han den, af Fieschi ham tilskrevne Yttring over Kongen: "Man skal lade Stegen stege til den er mør." Slige Talemaader stemmede hverken med hans Tænkemaade eller Sprog.