Corsaren, 1843-09-29
Den 19de September 1843. Min kjære Corsar! Jeg var da ogsaa med til den Fest, som Kronprindsen i Mandags feirede paa sit Sommeropholdsted, Frederiksgave i Fyen, i Anledning af Hs. Maj. Fødselsdag. Det var nydeligt, ja det var vidunderlig fortryllende deiligt; saa det kan nok ikke nytte, jeg indlader mig paa at beskrive Dig Festen en detail, og jeg vil derfor nøies med at fortælle Dig, at Slottet og Haven var brillant illumineret, et Fyrværkeri afbrændtes, et Musikcorps var reqvireret fra Fredericia og man havde draget behørig Omsorg for, at Hs. Maj. Navn og Krone i flere Transparenter, anbragte paa forskjellige Steder, blev saa pænt belyst som muligt. Var Alt dette foranstaltet alene for Hofpersonalet? – hører jeg Dig spørge. Nei, paa det Lav! det var en almindelig Folkefest, hvortil hele Godsets Bønder, de fleste af Omegnens Hovedgaardseiere, Præster og Degne, flere Familier fra Odense og andre Steder og Assens Embedsklasser vare indbudne, kun de stakkels Borgere nægtedes paa det alvorligste Indgang, og nogle af dem slap først ind, da Tjenerne, som man i Mangel af Militaire havde posteret ved Indgangene, bleve trætte, sultne og forlode deres Poster. Hvor man havde glædet sig til denne Fest! J mange Uger i Forveien var den en almindelig Gjenstand, for Conversationen, og Du kan troe, at Folk bleve betydelig flade, da Rygtet fortalte, at Jndgangen skulde formenes Borgerne og kun staae aaben for Bønder og - Assens er vel en lille By; men den kan ved Anstrengelse bringe det til Noget, derpaa kan Du frit bande. Den roser sig af en Sangforening, og denne Forenings Herrer, omtrent 20 i Tallet, fik den sublime Jdee, at tolke Kronprindsen, de Følelser, de nærede for Hs. Maj., ved at bringe ham en Sang. Var det ikke næt tænkt, Peter? Saa kunde man da ikke nægle dem Entree. Foreningens Dirigent, forresten en meget pæn Mand, henvendte sig i denne Anledning til Hs. Kgl. Hhd. Kronprindsens Hofchef, Hr. Kammerherre Oxholm, med Forespørgsel, om det kunde tillades at gjennemføre denne Plan, og fik til Svar, at man vilde betænke sig herpaa. Senere erholdt han den Beskeed, at det vildet glæde Hs. Kgl. Hd., da denne gjerne ønskede, at Alt skulle gaae saa høitideligt til som muligt. ja modtog endogsaa, saavidt jeg veed, Løfte om, at Fredericias Musikcorps om Mandag Formiddag maatte komme til Assens, for at indøve Sangen med Foreningen. Dennes Dirigent anmodede nu den noksom bekjendte Hollard Nielsen, der for Tiden conditionerer som Fuldmægtig paa Assens Byfogedcontoir, om at forfatte en Sang, stolende paa, at han vist vilde gjøre Sittil at forherlige den af Hs. Kongl. Hd. Kronprindsen i Anledning af Hs. Maj. Fødselsdag feirede Fest, og hans Haab svigtedes heller ikke. Efter kort Tids Forløb - hvad gjør ikke Tydsken for Venge - modtog han af bemeldte Nielsen en Sang paa Melod: "Kong Christian lægger ned sit Sværd", som jeg vilsafskrive Dig, for at Du kan synge den i Enrum og glæde Dig ved de Toner, Hr. Nielsen kan aflokke sin af Regeringen forgyldte Lyre. Mel. Keng Christian lægger ned sit Sværd. Kong Christian blev som Vogter sadt For Danmark deiligst Vang og Vænge, Og Glæden lyser over Enge, Men Avind svinder i sin Nat. Mens Lykken trindt i Landet grønnes, Med Folkets Kjærlighed han lønnes Og Kronens Byrde vorder let. Velsignet være Danmarks Høst*) I den oplod han først den Stemme, Der siden lod sin Kraft fornemme, Og klang som Viisdoms skjønne Røst, Da monne frisk de Tanker spire, Som nu skal Herskerlivet zire Og vinde Folkets rige Høst. Og Danmarks Trostab skal bestaae, Som for et lysende Exempel, Et Hjerternes Dianatempel, Som ingen Herostrat kan naae. O, bring vor Kjærlighed og Glæde Som Hilsen til han Herstersæde, Du Dan Kongens elskelige Sæn. Sangforeningens Herrer havde da nu ved denne snildt udtænkte Plan efter deres Mening aabnet sig Adgang og Udsigt til en pæn Modtagelse; thi, i Varenthests, Bønderne beværtedes med Øl, Smørrebrød og Punsch, Standpersonerne med Thee, Crdme- og saa saae jeg ikke meer-; men nu opstod Lysten til at komme til Hove hos flere af bemeldte Steds Jndvaanere, og man arrangerede i Hast et Fakkeltog, men her forregnede man sig stygt; thi Kammerherre Oxholm nægtede at modtage dette, da han, som man siger, meente, at et ringe Antal Fakler ingen eller liden Effect vilde gjøre i den stærkt oplyste Have, men at man, dersom mange ønskede at deeltage, og saa maatte frabede sig det. Fakkelbærerne fik altsaa en lang Næse, men Sangforeningen triumpherede som de Udvalgte og havde alt faaet sin Vise indstuderet, da Kammer*) Jeg har hørt sige, at der i Kjøbenhavn skal være en Boghandler host. Skulde det være ham? herre Oxholm anmodede Dirigenten om at formaae Digteren til at tilføie tvende Vers, hvori Kronprindsen og Kronprindsessen bleve nævnte. Hertil var Poeten strax villig. Det ene af disse Vers lyder saaledes: Du som *). Og kaste ridderlig Din Handske Til hver, som krænke vil det Danske. Alt med Din kjække Ærlighed; Som af en herlig Kongerække! Dit Blik, Dit Navn, Dit Sind skal vække Til Daad den gode danske Aand. Man sendte nu Manuscriptet til Odense og lod trykke 150 Exemplarer. Hvad skeer? Pludselig kommer et Brev fra Hofchefen til Byfogden, hvori han omtrent fortalte, at man meget maatte beklage, at man maatte frabede sig den tiltænkte Ære; men at det vilde glæde Hs. Kgl. Hd. at see Sangforeningen som Gjæster, og at han, saafremt de hellesens havde havt nogle Udgifter i denne Anledning, med Glæde vilde erstatte dem samme. Denne Næse var endnu - som Du vil indsee - længer end den, Fakkelbærerne sik, ja den tyktes Sangerne for lang til at bære, de besluttede derfor at sende den tilbage, idet de afsloge Jndbydelsen, samt Tilbudet og Erstatning; men, da de nu engang vare opfordrede til og senere forhindrede fra at lade deres Stemme høre, besluttede de ikke destomindre at synge, og arrangerede om Søndagen før den høitidelige Dag en Skovtour, ved hvilken Leilighed de afsang følgende Sang, forfattet af en af Foreningens Medlemmer. Mel. Kong Christian lægger ned sit Sværd. Vort Haab til Kongens Fest var sat I Danmark deiligst Vang og Vænge; Men Glæden varte ikke længe, Thi Avind drev den bort til Nat; *) der er Noget ulæseligt i Brevet. Redactionens Ann. Men derfor Kraften ei vi tabe, Fra selv at kunne Glæden skabe, Os Høiheds Magtsprog hindrer ei. Ved landlig Fest ved fuldendt Høst, Vi hæve her vor muntre Stemme. Ei Aandens Kraft sig lader hemme, Censur ei binder Friheds Røst. Vi kaste uden Frygt vor Handske, Til hver, som krænke vil det Danske; Thi Danmarks Søn er frie Mand. Ja Danmarks Frihed skal bestaae, Omværnet fast af Troskabs Stempel, Vor Fyrste her i Hjertets Tempel Os ingen Autocrat skal naae. Men og vi trodse hver Kabale, Thi Sandheds frie Ord vi tale - Hurra hver Danmarks ægte Søn. Jeg har troet, min gode Corsar, at det vildevære Dig kjært, at læse denne paa virkelige Begivenheder støttede tragi-comisk-romantiske Fortælling, og jeg har derfor ikke været seen med at tilskrive Dig disse Linier. Jeg vil kun, før jeg slutter, tilføie, at Alt gik nysseligt til ved Festen om Mandag Aften, og at Bønderne, da de vare blevne begeistrede af de nydte flydende Varer, afsang en anden Sang, som Hollard Nielsen havde forfattet for dem, men som Du skal have tilgode til næste Gang, da jeg veed, Du ikke ret godt kan fordøie visse Varer. Ærbødigste Tjener Hr. Petersen.