Københavns Adresseavis, 1790-05-10
J Anledning af Jfr. Dynes Fødselsdag. Dine Aar fremglide, unge Pige! Udi Held og afbrudte Glæder; Neppe fandtes nær omkring din Lige Du er skiøn, ial! from og stolt ved Dyder. Jeg dig priser, gode lille Søster, Og den Mands Lyksalighed du kaarer. Glæder skab for mig ogsaa, som sørger; Og jeg skal flætte dig en Krands af Roser. læg.) Arbeidsomhed bliver uden Modsigelse enhvers Pligt, som vil nyde Ophold. Denne guddommelige Lov gielder for de høiere Stænder, saavelsom de ringere, for Fattige saavelsom Rige. Mindst kan man lade den af Sigte i en velordnet Stat, hvor den ene bør bære Byrden med den anden; men og ingen uden Nød blive den anden til Byrde. Naar derfor end billighed fordrer Understøttelse for Statens trængende Lemmer, maae dog den Pleie=Anstalt siges fornuftigst indrettet, som er forenet med Anviisning, Anledning og Opmuntring til Arbeide for de Fattige, der nyde Hielp; den bliver stedse at forretrække, fordi den, i steden for at føde Ladhed, befordrer Vindskibelighed, og setter de Trængende i Stand til selv at fortiene noget af den Hielp, dem ydes, og blive det Almindelige saa nyttige, som mueligt; giver saaledes Staten nogle virksomme Lemmer tilbage, som ellers maatte betragtes ganske tabt, ja til Byrde. Dette have de anordnede Pleie=Commissioner i Hovedstaden rigtig indseer, og nesten alle Tid efter anden gjort priselige Arbeids=Anstalter for Sognenes Pleie=Lemmer; men vor Frelseres Sogn paa Christianshavn maae endnu savne en saadan Anstalt, saa ønskelig den og kunde synes. Denne Mangel bede vi underskrevne, at maatte ikke lægges os til Last, der vel ligesaa rigtig, som de andre Commissioner, have kiendt Nytten af en saadan Jndretning, og længe siden været betænkt paa det samme; men gjerne villet i en saa vigtig Sag gaae frem med varsomme Skridt, og ønskede først at bringe i Erfaring, hvad Nytte de andre Sognes Jndretninger forskaffede, der rimeligviis maatte blive forskiellige efter de forskiellige Maader man brugde, hvoraf vi agtede at vælge den beste, saavidt Omstændighederne tillode det. Nesten bleve vi hidtil uvisse om, hvilket af to var raadeligst, enten at skaffe de Fattige Arbeide i deres egne Boliger, og forhielpe de slettest boende til bedre Værelser, eller og oprette Arbeids huse, hvor de alle kunde være samlede. Vi indsaae vel, at den Anstalt maatte bære Fortrinet, hvorved de Fattige foruden Pleie og Arbeide kunde nyde frit Huuslye, med meere fornødent; men en saa vidt udseende Plan torde vi i dette fattige Sogn mindst følge Vi bleve og af denne Aarsag meere raadvilde, end de andre Pleie=Commissioner; thi stedse krympede vi os ved, at lade hele Byrden falde paa denne Meenighed, hvor vi kiendte saa faa Formuende til at kunne bære den, derimod Mængde af Uformuende, som enten intet kunde bidrage dertil, eller selv behøvede Deel i Hielpen; da nerpe noget Sogn inden Kiøbenhavns Volde kan være fattigere end dette, i Almindelighed at regne efter Lemmernes Antal, og anden Tilstød vidste vi ikke at giøre os Regning paa. Dog have vi ikke blot i Stilhed oververet det fornødne i disse Henseender men og, især fordi adskillige i og uden Sognet dreve paa Sagens Udførelse, have vi gjort meere end eet allerunderdanigst Forslag, eftersom vi troede det best iværksættelig, for at opnaae Øiemedet; kun have vi ikke været saa hældige, at heri træffe allernaadigst bifald. Saa frygtsomme vi da end see Udførelsen af denne forehavende Indretning imøde, ved de Midler, andre for os have brugt, og saa ugierne vi end vilde, maatte vidog omsider af Nødvendighed beqvemme os hertil, som det eneste, der stod tilbage. Vi maatte da først ved Collect forsøge, om en Fond til saadan Anstalt kunde naaes. Forud saae vi, at denne Collect ikke vilde blive klækkelig, naar den indskrænkedes til vort Sogn allene, og dette bevægede os til allerunderdanigst at enholde og Frihed at gaae videre. Monarken har og her opfyldt vort Ønske ved en allernaadigst Resolution af 26 Martii dette Aar; og da Allerhøystsamme har behaget, blant andet, at tillade, foruden Collect i vor Frelseres Sogn, ogsaa en frivillig Samling hos en eller anden Formuende, der maatte boe uden for samme, saa bruge vi den Dristighed, at lade Collecrbøger, som ere giennemtrukne og af os med Pleie Commissionens Segl forsynede, ydmygst fremstille saavel til alle dem i Sognet, som formodes at kunne bidrage til dette nyttige Anlæg, som og til saadanne Formuende uden for Sognet, hvilke vi tør formode, at ville efter deres bekiendte Ædelmodighed understøtte vort fattige Sogn med frivillige Gaver til samme Øiemmed. Som vi begynde i Haabet, saa er dog dette vort Haab ikke lidet, da vi saa ofte have seet Prøver paa Kiøbenhavns Borgeres Beredvillighed at befordre gavnlige Hensigter, ja endog kunne være stolt af at eie saadanne Velgiørere i vort eget Sogn, der stedse udmærkede sig ved de almindelige Collecter, og aldrig trak sig tilbage, naar Leiligheden gaves til nyttige Stiftelser, derfor ogsaa vist denne gang ville søger en ædel Glæde i at gjøre vel. - En Tænkemaade, der passer sig saa særdeles for en Meenighed, der bær Navn af vor Frelsers Meenighed. Vi love os da forud, saavel fra disse, som fra hine, mange rige Bidrag, og vi bede, at ingen vil holde sig tilbage, fordi han kun kan give lidet, da flere smaa Bidrag kunne dog udgjøre noget stort. Det indsees let, at her ikke allene behøves en Fond at begynde med, men og noget aarlig til at fortsætte Anstalten, derfor have vi fordristet os at indrette Bøgerne med tvende Rubriker; i den første, bede vi, behageligst maatte antegnes, hvad enhver strax giver til Anstaltens Begyndelse, og i den anden, hvad Velgiørerne aarlig vil give til dens Vedligeholdelse. Naar vi da af det indsamlede og belovede, samt hvad vi, efter den Kongelige Tilladelse, end videre i sin Tid kunne haabe til Jndkomst, see os istand til at giøre noget bestemt Overslag, saa agte vi at strække denne Arbeyds=Anstalt saavidt mueligt, til virkelig at afhielpe de Fattiges Trang paa en Maade, at hverken de skulle have Aarsag at sukke derunder, ei heller Velgiørerne at ansee deres Gaver slet anvendte; dog troe vi at finde de flestes bifald, naar vi ikke i det blotte Haab gribe os stærkere an, end vi see Rimelighed at kunne holde det ud, og i al Fald agte vi os forbundne at giøre Publikum Regnskab for vor Handlemaade. Vore Hensigter ere de beste, vi ønske os kun Hæld til at opnaae dem, og henholde os til vore christelige Venners kraftige Medhielp, uden hvilken intet kan lykkes. Man tænke dog, hvor gavnligt det var, at see saa stor en Hob Fattige sat i Virksomhed ved det Slags Arbeyde, enhver maatte findes best oplagt til; man forestille sig ikke allene det Gud behagelige ved saadan ædelmodig Handling og den visse Løn derfor, men og de mange glade Hierter, som indgydes Følelse af den Lykke, at kunne fortiene noget foruden den ugentlige Almisse, og ei behøve at betle sig det øvrige til; opmuntrede af disse Forestillinger beslutte enhver sig villig til at give efter Evne, og sætte os istand at bringe det forønskte til Virkelighed. Vor Frelseres Søgns Pleie=Commission den 4 Mai 1790. D. Fabricius. Hans P. Kofoed. Buntzen. Rabe Holm. J. Bang.