Berlingske Tidende, 1836-01-18
for en privat Overeenskomst mellem de Deputerede, om de vilde renoncere paa den dem tilkommende Erstatning, og kunde aldrig blive Gjenstand for en officiel Motion og Forhandling. Vilde de gjøre Opoffrelser for den øvrige Valgtid, kunde de, uden at give Sagen, videre Offentlighed, andrage det for Hans Majestæt, som vistnok paa Statens Vegne velvilligen vilde modtage Offeret; og naar de 6 Aar, paa hvilke de vare valgte, vare forbi, da først var det paa Tide at indgaae med en Forestilling om en Forandring for Fremtiden, om man da maatte finde Anledning dertil. Naar Propositionen under de anførte Betingelser fremkom, naar Stænderne tredie Gang vare samlede, da vilde Taleren anse det for sin Pligt at stemme for en Committees Nedsættelse desangaaende. Et Medlem yttrede derefter, at, naar han med Varme anbefalede dette Andragende til Forsamlingen, saa var det fordi han troede, at man burde gjøre Alt, hvad der kunde befordre Jnstitutionens moralske Betydning og forædle dens Form; og at Forslaget, om det fandt bifald, vilde føre en saadan Virkning med sig maatte han antage. Skjøndt Forsamlingen bestod og maatte bestaae af Mænd i meget forskjellige Stillinger, og af meget forskjellig Formuestilstand, vare dog Diæterne satte lige og maatte sættes saaledes; men heraf var det en Følge, at de, skjøndt bestemte til at give Erstatning for havte Udgifter, i Virkeligheden for Nogle var utilstrækkelige, for Andre derimod gave et Overskud. Dette Sidste var i sig en Mislighed, som muligen i Tidens Løb kunde, til Skade for Jnstitutionen, for Enkelte blive et Motiv til at bestræbe sig for at blive valgt til Deputeret. Naar Diæterne derimod bleve enten hævede eller nedsatte, vilde man i det Offer, som enhver Deputeret saaledes maatte gjøre, erholde en større Sikkerhed for, at Forsamlingen bestod af Mænd, der følte varme for Jnstitutionen. Fra et tredie Synspunkt, forekom Sagen ham ogsaa at være af Vigtighed. Det var desværre kun altfor almindeligt i Danmark, at man venter sig et blot, betalt, men endog rundeligen betalt for Alt, Medhvad der gjøres for det Offentlige. Glæde saae man en friere og selvstændigere Communalbestyrelse imode, men hvorledes skulde denne kunne finde Sted, naar Borgerne ikke bleve vante til at opoffre Arbeide, Tid og Penge for det Offentlige, og hvo skulde vel være nærmere til at give et Exempel i saa henseende end netop Provindsialstændernes Forsamling. Man havde nyligen i Forsamlingen talt med Uvillie om de Valgbestyrere, og deres Medhielpere, der for deres Udgifter ved Valgene havde regnet Alt, hvad regnes bunde; Taleren vilde ønske, at man om Stænderforsamlingen kunde komme til at sige, at den regnede saa lidet som regnes kunde. Vel indrømmede han, at enkelte duelige Mænd kunde blive udelukkede fra Forsamlingen af Mangel paa de fornødne Midler til at udrede Bekostningerne, men han antog, at denne Ulempe rigeligen vilde opveles derved, at Forsamlingen i det Hele blev bedre sammensat. Han formeente fremdeles, at en saadan Udelukkelse vilde være sjelden, fordi i de fleste Tilfælde den, der føler varmt for Jnstitutionen, nok vilde finde Udvei til enten at forøge sine Jndtægter eller indskrænke sine Udgifter saa meget, at hans kunde afholde de Omkostninger, der vare forbundne med at opholde sig nogle Maaneder hvert andet Aar paa et fremmed Sted. Heller ikke burde det ved at bedømme disse Udgifter oversees, at uden Tvivl de fastsatte Diæter af 4 Rbd. om Dagen ikke havde været uden væsentlig Jndflydelse paa Reguleringen af de Omkostninger, de Deputerede havde nærværende Session, og at de vilde blive mindre, naar Diæterne bleve hævede eller nedsatte. De to Medlemmer, der havde talt mest udførligt imod Forslaget, havde, som det forekom ham, kun taget Hensyn til den principale og ikke til den subsidiære Deel af samme, for hvilken sidste deres Grunde ikke passede. En anden Deputeret henledede, idet han ligeledes stemmede for en Committees Nedsættelse, Forsamlingens Opmærksomhed paa, at der endnu i det Hele ei hos Massen af Folket var vakt en saadan Sands for de almindelige Arliggender og navnligen for Stænderinstitutionen, at jo de Fleste vilde beklage sig over Trykket af de Omkostninger, den vilde medføre, men ikke begribe de Goder, som man maatte haabe, at Forsamlingens Bestræbelser vilde kunne fremkalde, saa meget mindre som de gode Virkninger først efterhaanden kunde blive synlige. Det vilde da gjøre et sørgeligt Jndtryk paa den hele Masse af Folket, naar Forsamlingen afviste et Andragende om en Besparelse af de ved den selv foranledigede Omkostninger, uden at i det Mindste Grundene, hvorfor man ikke vilde indlade sig paa Forslaget, lagdes klart for Dagen, og uden at der gaves dem af Folket, som havde et nogenlunde sundt Omdømme, Leilighed til at overbevise sig om disse Grundes Rigtighed. Dette kunde formeentligen opnaaes, naar Forsamlingen først tog Beslutning i Sagen, efterat den havde været Gjenstand, for en Committees og senere for hele Forsamlingens Drøftelse; men det kunde et opnaaes, naar Forsamlingen, efter en foreløbig Discussion, der aldrig kunde være udtømmende, og efter at flere forskjelligartede Grunde vare anførte af flere Medlemmer, afviste Forslaget uden at ansee det værdigt til en nøiere og grundigere Prøvelse. En Følge af en slig Afviisning vilde blive en for Jnstitutionen skadelig Mistillid hos Folket. Herimod indvendte eet Medlem af Forsamlingen, at han vel ansaae det for ønskeligt og vigtigt, at Jnstitutionen kunde blive yndet, men at han befrygtede, at det hertil foreslaaede Middel vilde udelukke altfor mange af Nationens dygtige Mænd fra at blive valgte, og at Hensyn til denne betænkelige Omstændighed maatte være langt vigtigere, end Hensyn til den ugunstige Dom, som kortsynede Folk maatte kunne fælde over Forsamlingen. Et andet Medlem yttrede, at Publicum dog igjennem Stændertidenden vilde erholde Underretning om de Grunde, der vare blevne fremførte for den Mening, at Forslaget ikke burde gjøres til Gjenstand, for en Committee, hvis Forsamlingen skulde tage denne Bestemmelse; og et tredie bemærkede, at Forsamlingen ved en sindig og rolig Fremgangsmaade vilde finde bifald, hos den oplyste og upartiske Deel af Folket, imod den Dom, som den uoplyste og ubilligt tænkende Deel af Folket vilde fælde, ved Frimodig maatte man være ligegyldig hed, Sandhedskjærlighed og Dygtighed maatte Forsamlingen søge at begrunde sin moralske Kraft, dertil behovedes ei ængstelige Hensyn, til ubeføiede Domme. Han meente, at Forsamlingen indtil videre kunde henlægge Andragendet. Jmod disse Jndvendinger erindrede hiint Medlem, at han vel maatte erkjende, at den, der staaer paa et høiere Udviklingstrin, kunde af Stændertidendens Meddelelser om de foreløbige Forhandlinger angaaende en Committees Nedsættelse, uddrage en Formodning om Motiverne til Sagens Afviisning. men han maatte dog vedblive sin Formening at Publicum vilde faae en langt sikkrere Kundskab om de Grunde, der havde ledet Forsamlingen, naar Sagen først havde været gjort til Gjenstand for en Committees Pro velse og senere for en formelig Forhandling Forsamlingen. Et andet Medlem tilføiede, at det vilde vække Forundring og Misbilligelse, om Sagen uden videre Overveielse blev afviist, og at Forsamlingen da vilde paadrage sig Skin af, at den lod det Almindeliges Jnteresse vige for sin egen; de i Stændertidenden meddeelte foreløbige Discussioner kunde ikke ansees tilstrækkelige til at oplyse Folket.