Berlingske Tidende, 1829-10-30
Den nu tilendebragte Krig har, foruden dens vigtige Følger for Menneskehedens Vel, tillige aabenbaret den europæiske Politiks store Hemmelighed, med Hensyn til den ottomanske Port Hvor er nu den Koloss, med hvilken Avind, gjennem en lang Række af Aar, lige siden Peter den Stores Tid, truede at undertrykke Rusland, eller i det mindste at indskrænke dets Villie og dets Daad? Hvor er nu hiint paa Ruinerne af græsk og romersk Vælde grundfæstede Riges Magt, som fordum var Christenhedens Skræk, Denne Koloss var kun til i Jndvildningen. Dette Aars Feldtog, riigt paa Følgerne af det forriges, kronet med Varnas Jndtagelse, har viist Verden Sandheden. 50, og russiske Krigere i Europa og 20,000 i Asien, under to store Hærføreres, Diebitsches og Paskewitsches, Overbeiling, rystede Tyrkiet i dets dybeste Grundholde, og seirede over alle physiske og moralske Hindringer. Vore Tropper droge over Bjerge, som man troede, vare uoverstigelige, Fæstninger erobredes, som kaldtes uindtagelige, og Tyrkernes fra Arrildstid saa høit berømte og saa vidt bekjendte Fanatisme bøiede sig for Ruslands Tapperhed paa Kamppladsen, og for deres Mildhed efter Seiren Mahomeds Fane, den engang saa frygtede Sandschack-Sheriffvajede i to Aar, for at kalde Musselmændene til Kamp, med bøiede sig omsider for Ruslands Faner. Under Constantinopels Mure maatte Tyrkerne bede om den samme Fred, der allerede nogle Gange var bleven dem tilbuden. Kun Høimodigheden rækkede dem Fredens Palme, for ikke at udstykke et Rige, hvis Skjebne Residentsens Indtagelse maatte afgjøre. Jntet kunde af holde Russerne fra, at plante deres Fane paa St. Sophie=Kirken: men Sejerherrens Mildhed og Høimodighed forsagede ethver Ønske om ny Hæder og om nye Trophæer. Ganske anderledes forholdt det sig med Rusland under Nationalkrigen i Aaret 1812, da det bevæbnede Europa i Masse overraskede vort Fædernelands Grændser, Udenfor Moskaus Port vilde Russerne ikke slutte Fred, men med den faste Beslutning at seire eller døe, bragtes de største Offere; Rusland gjorde ikke alene hele Europas Angreb Modstand, men gik endog større og kraftigere ud fra sin haarde Kamp. Tyrkiet var derimod næ ved allerede at segne under blot den tiende Deel af de Stridskræfter, som Rusland besidder til sit Forsvar. Hvilken er ved Grunden til denne store Forskjellighed? Politikere ville maaske atter tage deres Tilflugt til Formodninger, Opdigtelser og Spaadomme; men vi, som kjende vort Fæderneland, kjende ogsaa Kilden til vor Kraft. Det er vor Kjerlighed til vor Regjering, en ubetinget Opfyldelse af vor Keiser Villie, hvis Velfærd er undskillelig fra Rigets Velfærd; en Forening, der har virket og endnu virker Under. Verden for hauses over disse Under, og mange kunne ikke begribe dem, fordi de søge Kilden til vor Kraft der, hvor den ikke er. Skulde det være nødvendigt, at bevise Sandheden af det herer sagt, og nøiere at udvikle den velgjørende Indflydelse af Ruslands Stilling, som den virkeligen er, Lader os kaste et Bli paa nogle gamle europæiske Stater, hvis udvortes Glands blænder mangen Jagttager. Enhver Krig bringer disse Stater i heftig Bevægelse, og hviler tungt paa alle Stænder. Overordentlige Paalæg, Taxer, tvungne Gaver, Laan, Coursen Fald og Handelens Aftagen ere der de sædvanlige Følger af en Angrebs= eller Invasionskrig, som desuden sætter Undersaatterne i Uroe og Regjeringen i en betænkelig Stilling. J Rusland der, mod, hvor alle Ønsker ere forenede i een eneste Villie, og hvor ene denne sætter Alt i Bevægelse, anledigede en Krig i Europa og en anden i Asien ei alene ikke Coursens Fald, men forøgede endog Driftigheden i Handel og Vandel, ikke i ringeste Grad faldt den Undersaatterne til Byrde ved nye Skattepaalæg. Roe, Tryghed og Tilfredshed herskede overalt, jo endog i de til Krigsskuepladsen nærmest grændsende Provindser, Rusland blev kun ved Sejers=Høitidelighederne vaer, at det førte Krig.