Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1848-02-24
Den 15 de afholdtes i Kjøbenhavn en Forsamling af Bondestanden, hvortil et Par Hundrede af de meest anseete Mænd fra de forskjellige Distrikter i Sjælland og selv enkelte fra Fyen, Thorseng og Langeland havde indfundet sig. Foruden medbragte Petitioner, bedækkede med 7240 Underskrifter fra 89 Sogne, om Landboforholdenes Undersøgelse vedtoges og udfærdigedes paa Stedet en Adresse til Hs. Maj. Kongen, hvori udtaltes, at Middelstanden med stor Bekymring saae, at Forfatningsreskriptet af 28 Januar havde anordnet en Forsamling, der skulde repræsentere Folket og dog af 36 klasseviis valgte Deputerede ikke havde færre end 11 Godseiere og Ridderskabsmedlemmer samt 8 Embedsmænd (Geistlige og Universitetslærere), medens den talrige Middelstand kun repræsenteredes af 9 Kjøbstaddeputerede og 8 Landbodeputerede. Man troede, at, havde Hs. Majestæt af sit Raad forud været gjort opmærksom paa dette Misforhold, vilde det aldrig være skeet at de 1/2 Dele af Landets Befolkning kun skulde sende til Forsamlingen næsten kun 1/2 Deel af dens valgte Medlemmer: at 8 Repræsentanter for de mindre Landeiendomsbesiddere skulde stilles ligeoverfor 11 for de større og privilegerede Landbesiddere, der tidligere havde viist, hvorledes de vilde handle i alle Spørgsmaal om borgerlig Lighed; at 8 Repræsentanter for Landalmuen, om de end ellers i de almindelige og vigtige Sager vilde ifølge den fælleds Jnteresse støttes af og støtte sig til Kjøbstædborgernes Deputerede, dog til Exempel i Sagen om Værnebyrdens ligeligere Fordeling skulde staae ligeoverfor ikke færre end 28 Deputerede for de i saa Henseende privilegerede Klasser. Bondestanden kunde derfor kun med Ængstelighed tænke paa Sammensætningen af den i Reskriptet anordnede Forsamling, men satte den Tillid og Haab til Hs. Majestæt selv, at Allerhøistsamme vilde saameget som det endnu lod sig gjøre raade Bod paa det udpegede formeentlige Misforhold navnlig ved et saameget omhyggeligere og folkeligere Val af de 16 kongelige Deputerede, og ved overhovedet ikke at lade en Sag, som Værnebyrdens Fordeling, komme til Overveielse eller Afgjørelse i Forsamlingen. - Efterat have vedtaget denne Adresse, afholdtes samme Dags Aften et Møde, hvortil indbødes de i Hovedstaden værende Medlemmer af "Bondevennernes Selskabs Bestyrelse: Kapitain Tscherning, Prokurator Christensen og Etatsraad Povelsen samt dets Sekretair Hr. Gleerup. Den følgende Dag begave samtlige de Mødte sig til Christiansborg Slot for at overgive deres Petitioner og Adresse til Kabinetssekretairen, Kammerherre, Tillisch. Denne vægrede sig først ved at modtage den, men efter Hs. Majestæts egen allerhøieste Tilladelse, lod han sig dog Andragenderne overgive i et Gemak ved Siden af Allerhøistsammes Værelser. J Rækker af 4 og 4 droge Bønderne fra Slottet til Kronprindsensgade, hvor de deels ved en Deputation og deels fra selve Gaden hilste paa Kammerraad Drewsen, der fra Vinduet takkede dem. Om Eftermiddagen førtes de efter en af Kammerherre Tillisch, paa given Anledning: truffen Foranstaltning til Amalienborg, for at see Kong Christian den 8des Scastrum doloris og med Jernbanen forlode de derefter Hovedstaden. (Fædrel.)- Kbhposten tilraader gjentagende at give Pressen, fri i Hertugdømmerne, ikke blot for at alle Stemmer kunne komme til Orde (thi hidtil have kun privilegerede Stemmer havt Ret til at tale) og en alsidigere, meere fordomsfri Diskussion indtræde, men ogsaa som et Middel til at bringe en grundig Forvirring i den slesvigholsteenske Leir. Det kan nemlig ikke betvivles, at de høirøstede Advocater og øvrige fanatiske Demagoger i Hertugdømmerne høist ugjerne vilde see en saadan Forholdsregel, da det derved blev klarere end nogensinde, paa hvilken Side Friheden er og paa hvilken Despotismen, og desuden Censurens Ophævelse for Holsteens Vedkommende vilde i det mindste i een Henseende stille det udenfor Forbundets Love. Man kunde da vente sig det prægtige Skuespil, at Demagogerne reklamerede den nationale tydske Despotismes Bistand, Forbundets Censur mod den danske Regjerings eensidige og vilkaarlige Foranstaltninger i Frihedens Jnteresse. Vil Man vægre sig ved at antage den frie Forfatning, saa kunne vi med al Grund vente, at det samme Parti vilde protestere mod Censurens Ophævelse. Men derved havde det ogsaa givet sig til Priis for en europæisk Ringeagt, og Man behøvede ikke længer at ændse det. "En Stemme fra Preussen i det danske Forfatningspørgsmaal, giver Slesvigholsteenerne det naive Raad, at knytte Antagelsen af en fælleds Forfatning med Kongeriget til en itio in partes: Naar Slesvigholstenerne frygtede, at de paa den fælleds Rigsdag kunde overstemmes af de Danske og undertrykkes af fremmed Ensidighed og omvendt (thi Faren forekom maaskee de Danske ikke at være ringere), maatte begge Dele kunne fordre, at Rigsdagen adskilte sig i et dansk og et slesvig-holsteensk Kammer for alle de Tilfælde, i hvilke f. Ex. to Trediedele af den ene eller den anden Deel ved Fælledsskabets Majoritet troede sig krænket i sine Rettigheder eller sin Nationalitet. (Det vilde da omtrent være det Samme som at give Hertugdømmerne en særskilt fælleds Forfatning, thi Slesvigholstenerne vilde vist ikke undlade ret ofte at benytte denne itio in partes - to Trediedele af Hertugdømmernes Stemmer vilde ikke let svigte dem - og hvilken Betryggelse var der da for den danske Nationalitet i Slesvig?). Tronskiftet og Forfatningsreskriptet have allerede fremkaldt en heel Brochureliteratur. Paa det, umiddelbart efter Kongens Død udkomne Clausen=Schouwske Manifest, hvis Jndhold og Tendents allerede er Læseren bekjendt, fulgte strax en tydsk Brochure, der Thron wechsel", der især er skrevet i Statsintegritetens Jnteresse, og senere en anden: "der danische vereinigte Reichstag 18487, som forsvarer Forfatningsreskriptet baade i Frihedens, Forsonlighedens og Statseenhedens Jnteresse. Ogsaa i danske Skrifter har den exklusivnationale Politik fundet Modsigelse. Man har deels villet eftervise det Ugrundede i den Frygt for en Opløsning af den danske Nationalitet, som Man i sin Jver mod Reskriptet af 28 Januar har udbredt, deels i Almindelighed bestridt Gyldigheden af det Standpunkt, hvorpaa den nationale Polemik har stillet sig i denne Sag. Det Første er Tilfældet med en Brochure om den danske Nationalitet af Worsaae, som efterviser, hvorledes Nationaliteten tidligere har havt ganske andre Farer at bestaae, som den dog lykkelig har overvundet, den anden Opgave har Forfatteren af et "Alvorsord til det danske Folk sat sig. Endnu maa omtales Hr. Etatsr. Molbechs Stridsskrift mod Hr. Prof. Clausen, som især fortjener Opmærksomhed som et slaaende Beviis for, at der gives Noget, der kan sprænge det korporationsmæssige Sammenhold som ellers er saa charakteristisk for Kjøbenhavns Universitet. (Kbh.)¬