Viborger Samler, 1842-11-26
Viborg Stænderforsamling. Ni og tyvende Møde, den 19de Novbr. 1842. - Sagen angaaende Udkast til en Placat, indeholdende Bestemmelser til at sikkre geistlige Embedsmænd for Tab ved Høitidsofferets ubillige Forringelse, blev foretagen til endelig Behandling. Ved Afstemningen blev Comiteens Jndstilling: 1) At det i Lovudkastets første Deel maa hedde efter Ordene at henvende sig til Communalbestyrelsen. – "forsaavidt Kjøbstæderne angaaer, og, forsaavidt Landet angaaer, til Amtsraadet, der dog bør indhente Sogneforstanderskabets Betænkning, for at faae o. s. v., – antaget med 26 Stemmer mod 18, 2) Committeens Jndstilling: At den følgende Passus maa lyde omtrent saaledes: "Dog skal det i ethvert Tilfælde, hvor Offeret saaledes er bestemt, staae Parterne frit for at indstille Sagen til Cancelliets Afgjørelse, – antaget med 38 St. mod 6; 3) Comiteens Jndstilling: At den Undtagelse fra Bestemmelsen, om de Offerberettigedes Adgang til at faae Offeret bestemt, der i Udkastet er gjort med Hensyn til Aarhuus og Helsingør, maa bortfalde, – antaget med 37 Stemmer mod 7, - og Comiteens Majoritets Jndstilling; At den anden Deel af Lovudkastet "Jøvrigt ville vi, at Offringen i Kirkerne paa Aarets tre store Høitider herefter skal bortfalde, og Offeret i dets Sted hjemsendes til Præsterne og Kirkebetientene i deres Boliger, i det seneste inden 8 Dage at regne fra hver Høitid, maa bortfalde, – blev antaget med 35 Stemmer mod 10. De øvrige Jndstillinger og Amendements bleve forkastede eller tagne tilbage. Tredivte Møde, den 21de Novbr. 1842. - Justitsraad With, som havde begiert Ordet, foredrog Følgende: Med Posten idag har jeg fra den Stænderdeputerede for det 5te Kjøbstaddistrict i Slesvig, Peter Hjort Lorenzen, modtaget en Skrivelse, hvori han underretter mig om, at han, efter i den slesvigske Stænderforsamling først at have maattet døie mange personlige Fornærmelser og Skjeldsord, er bleven negtet Adgang til Forsamlingen, fordi han der har villet tale sit Modersmaal, det danske Sprog; og idet han derfor har sendt mig Gjen part af en af ham til Kongen indsendt Klage, hvori han anraaber om Hans Majestæts Beskyttelse imod den ham tilføiede Vold, har han bedet mig om at foranledige, at der fra nærværende Forsamlings Side gjøres et energisk Skridt i bemeldte Anledning. Jeg har derfor fundet Grund til at forfatte et Andragende om, at Forsamlingen strax vil indgaae med en Petition til Hans Majestæt, at han vil antage sig den danske Nationalitet i Slesvig og forskaffe Nationen den behørige Satisfaction for den samme tilføiede Fornærmelse. - Dette Andragende skal jeg nu tillade mig at afgive til Præsidenten, idet jeg derhos udbeder mig Forsamlingens Samtykke til, at det maa blive foretaget fremfor alle de private Forslag, der endnu findes opslaaede, da Andragendet ellers neppe vil kunne komme for. - Kammerjunker Lüttichau, formeente, at Forsamlingen i nærværende Tilfælde var aldeles ubeføiet til at give et saadant Samtykke; og den kgl. Commissarius protesterede paa det Alvorligste imod, at man her befattede sig med en Sag, som formeentlig laae aldeles udenfor Grændserne af Forsamlingens Virkekreds. Han ansaae den herværende Forsamling for aldeles uberettiget til at beskjeftige sig med Hertugdømmernes Anliggender, ligesom de holsteenske Stænder til at fremkomme med Andragender angaaende Danmarks eller endog blot Slesvigs særlige Anliggender. Jeg har iøvrigt, vedblev han, tilfældigviis idag modtaget et Brev fra Præsidenten i den slesvigske Forsamling, hvoraf jeg erfarer, hvad jeg allerede forud formodede, at han har erkjendt, at de Medlemmer, der ikke forstaae Andet end Dansk, maae være berettigede til at benytte sig af dette Sprog, og at han kun, med Hensyn til at den her omhandlede Deputerede er det tydske Sprog fuldkommen mægtigt, og tidligere bestandig har udtalt sig i samme, har fundet det urigtigt, at han vilde bruge et Sprog, som Fleerheden af Forsamlingens Medlemmer enten aldeles ikke forstaae, eller dog ialt Fald ikke i den Grad, at de fuldkomment kunne opfatte et der holdt mundtligt Foredrag, og det er paa Grund deraf, og ikke efter et almindeligt Princip, at Præsidenten har forbudt Kjøbmand Lorenzen at tale Dansk. Justitsraad With svarede, at det var ikke Fornærmelsen mod den Deputerede Lorenzen, der vedkom Forsamlingen, men det var den i ham fornærmede danske Nationalitet. Auditeur Roulund tiltraadte ganske denne Mening, og paa hans Yttringer: Tunc tua res agitur, paries Juum proximus ardet; det er paa Dansk: Da gjælder det din Sag, naar Naboens Væg brænder; det er altsaa den første bittre Frugt af Stænderforsamlingernes Adskillelse, men det vil rimeligviis ikke blive den sidste, – svarede den kgl. Commissarius, at den, der havde mindste Kundskab til Forholdene, vilde vistnok holde sig overbeviist om, at en Forening mellem de slesvigske og danske Stænder vilde have medført langt bittrere Frugter end dem, man har erfaret af den bestaaende Tingenes Orden. Just. With meddeelte den nærmere Oplysning, som indeholdtes i Lorenzens Klage, at Præsidenten i den slesvigske Forsamling vel havde fra først af erkjendt, at hiin var berettiget til at holde sine Foredrag paa Dansk, men havde negtet ham at faae disse indført i Protocollen, ligesom Secretairerne, hvis det skulde deri optages, havde negtet at underskrive den; samt at Lorenzen ikke af Trods, eller for at drille, havde talt Dansk, men kun for i Gierningen at vise sine nordslesvigske Landsmænd, at han ikke deelte Forsamlingens Had og Haan mod deres Nationalitet, og at han afskyede Forfølgelsen mod deres Modersmaal. Den kgl. Commissarius fandt, at den ærede Taler ikke havde lagt Mærke til de af ham givne Oplysninger, men vilde ikke spilde Tiden med at gjentage dem. Præsidenten erklærede, at forsaavidt som det var den danske NationalitetsJnteresse, man vilde knytte til Andragendet, troede han ikke, at han som Præsident kunde negte at modtage det.