Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1768-11-11
J den Christen Kirkes allerældste Tider finde vi at Kirkens Lærere have fundet det fornødent at udelukke, som raadne Lemmer af Meenighedens Samfund dem, som ved nogen Last have besmittet deres Sæder. Jntet var meere nødvendigt paa en Tiid, da Kirken i Steden for at understøttes. af den verdslige Ovrighed, blev ofte altsammen anseet for en Sværm af de liderligste Mennesker, der fortiente at udryddes af Sælskabet. En af de Beskyldninger, som man gjorde imod de første Christne var, at Løsagtighed var Hensigten af deres Forsamlinger, og Anledningen dertil tages rimeligen deels af deres fortroelige Omgang med hinanden, deels af adskillige Secters saa afskyelige Lærdomme og Sæder, at Anstændighed forbyder at fortælle dem. Derfor udelukte man af Meenigheden enhver, som havde begaaet den ringeste Løsagtighed, at Hedningene deraf kunde see, hvor ugrundet denne Beskyldning var. Dertil kom ogsaa den Fuldkommenhed, som man falskelig attraaede ved at leve i ugivt Stand. Dette forholdte, at man ansaae indtil de almindeligste og menneskeligste Skrøbeligheder, som Elskov forholder, uden ringeste Medlidenhed, med største Strænghed og Foragt. En som havde begaaet Leyermaal, blev af Basiliusi 7 Aar udelukt af Meenigheden, af Gregorius (Biskop i Ryssa) i 9 Aar; thi Tiden var adskillig i adskillige Stifter. For Hoer havde man i Begyndelsen excommuniceret paa LivsTiid, og ville neppe antage dem i Kirken endog paa deres Yderste. Da Pave Zephyrinus omtrent Aar 216. i Betragtning af de deraf flydende Uleyligheder, de nye Omventes Skrætfor den strænge Disciplin og mange Døendes Fortvivlelse, forkortede Tiden, fandt han stor Modsigelse af de Afrikanske Kirkelærere, og i Besynderlighed af Tertullianus, hvis strænge, Sæde=Lære er noksom bekiendt. Siden blev det dog i den 20de Canon af det Ankyranske Kirkemode, som blev holdet Aar 315. anordnet, at antage de, som havde begaaet Hoer, i Kirkens Samfund efter 7 Aars Poententz. Det var naturligt, at en Syndere, som efter den foreskrevne Tiids Forløb begierede at indlemmes i Kirken igien maatte vise en virkelig Forbedring, og den indprentede Ærbødighed for Religionen, at hans Antagelse skeede med en Slags Solennitet. Han bad knælende om sin Synds Forladelse i Meenighedens Overværelse, og Bi skoven eller Præsten, som stod for ham, absolverte ham med Haands Paalæggelse, hvilken Skik man meener, at hade givet Anledning til den Beskyldning. mod de Christne, at de tilbad Præsten, eller, som de sagde, sacerdotis colebantgenitalia. Dette er Skriftemaals første Oprindelse. Det havde sin store Nytte til at forbedre Sæderne, til at vise de Christnes reene Sæder og indprente en stor Høy agtelse for Religionen. Men det var ingen Straf. Et hvert Sælskab, som ikke strider mod Landets Love, kan udelukke af Forsamlingen den, som har forseet sig imod Conventionen. Derfor bruger Canonisterne endnu hellere de Ord: Disciplina og Excessus, end Pæna og Delletum. Maaskee har de første Christne ved Excommunicationens Jndrettelse efterfulgt Jøderne, hos hvilke det er bekiendt, at den meget har været i Brug, og uden Tvivl har Christus selv havt denne Brug for Øyne, naar han siger Matth. 18, 17. Men hører din Broder dem ikke, da sig det til Meenigheden, men hører han ikke Meenigheden, da skal han være for dig ligesom en Hedning og Toldere. Da Kirken siden fik Overhaand over Hedenskabet, og da Paberne Tiid efter anden bleve mægtige nok til at torde foreskrive heele Christendommen, Love, blev Kirke-Disciplinen beholdt ja udstrakt til Ret at paalegge det, som ikke lettelig kan ansees for andet end Straffe, saasom at pidske, sætte paa Vand og Brød og forevise, og omendskiønt det var Geistlige, som uddeelte disse Poenitentze Slag, der ikke som hine, der gives offentlig og ved Bødelens Haand, burde formindske ens Ære, omendskiønt Fængsling paa Vand og Brød burde ansees for Faste(Jejunum) og Forviisning for jeg veed ikke hvad, saa kan jeg dog ikke see anden Forskiel imellem disse pænas Canoncas og pænas Civiles, borgerlige Loves Straffe, end at hine blede paalagde af Geistlige, og efter en sund Statskunst uberettigede Personer. Faste, Poenitentz og Afbigt vare frivillige Ting i den første Christen Kirke, og bør være det efter deres Natur. Hvad Fortrydelses og Ombendelses Tegn kan det ansees for, at lade sig pidske imod sin Villie, Rasmus Rotterdam har havt Aarsag at skiemte med de Præster, som pleyede for at berede deres Tilhørere. til at lagttage Fasten, at raabe: Crasjejunandum sub pæna æterne dam nations; J Morgen skal J faste eller J skal pines til evig Tiid i Helvede. Det kunde altsaa fra den Tiid af ikke ansees for andet end en Misbrug.