Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1780-06-23
Saasom Exempler af den menneskelige Naturs høieste Grad af Fuldkommenhed og Forgængelighed, som og store nøie bestemte Anlæg i Mennesket, fortiener Philosophernes besynderligste Opmerksomhed, saa ere de og til Lykke det, som giøre de almindeligste Siæle opmerksomme. Betragtningerne, hvortil de give Anledning, gaae i det uendelige; dog ikkun et Par anføre vi. Der gives Moder og Sæder, som vare kun en Uge, nogle vedblive en Maaned, andre et Aar, mange under Navn af Slendrian Aarhundrede, og andre, hvortil Grunden ligger dybere, Aartusende. Venteligen er alt det, vi vide om den menneskelige Beqvemhed, endnu bestandigen en liden Cirkel, i hvilken politiske og religiøse Hensigter, falsk Ydmyggelse for Alderdommen. og Opdragelse til et indbildt Øiemeed, indslutte os. Stod Verden endnu en halv Million Aar, var Tiden, i hvilken den har staaet, net op en Time i et Menneskes Levnet. Af en saadan Time lader sig lidet eller intet hidlede for de tilkommende Beqvemheder, og hvad Opdragelsen formaaer i Mennesket lader sig ikke bestemme. Da den store Mengs Moder gik frugtsommelig med ham, pleiede Faderen oftere at sige, bliver dette en Dreng, skal han lære at male, skal hede Raphael, og skal og blive en Raphael, Alt er indtruffet. Bekom Konster og Videnskaber en saa reen og undeblivelig Be(a) Det bekiendte Philantropinum i Dessan og Marsolirømmelse, som Luftspringen; kunde Lærerne hist saa let opdage Aandens Anlæg og Beqvemhedernes Hang som her; kunde Ære, Roes og Udødeligheds Følelse saa meget indskærpes, at den lignede den, man finder af en gabende og indtagen Mængdes Klatsken, og Konstneres og Lærdes hele Liv blev en bestandig Øvelse af deres Forretninger, som hos Luft springerne, retfærdige Himmel, hvilke Spring skulde vi da giøre, Fremdeles, hvor vidt Anlæget i et Menneske kan strække sig, er ligesaa uvist. De, der allerede i deres Tanker have sat den Grændser, vil venteligen, naar de læse nedenstaaende musikalske Barns Historie, see sig nødt til at udvide dem. Dette overordentlige Barn, William Crotch, er en Søn af Michael og Jsabelle Crotch, og født til Norwich den 5te Julius 1775. Faderen, en vittig Tømmermand, forfærdigede sig et Orgelverk til Tidsfordriv, som han opsatte i sin Stue, og denne Omstændighed skylder man den tidlige Opdagelse af dette Barns musikalske Genie. En vis Frue Lullmann, som til Norwich med største bifald gav Underviisning i Musik, var meget bekiendt med Barnets Forældre, kom ofte til dem, og spilte da og almindeligen paa Orgel verket og sang til En Aften, det var ved Midten af August 1777, da just Frue Lullmann meget længe spilte og sang, og Barnet saa derved paa Moderens Skiød, begyndte det at blive usædvanlig uroeligt. Moderen, der ikke kunde begribe Aarsagen dertil, tænkte endeligen det maatte være en Naal, der stak det, og klædte det af paa Stedet, for at finde den, men hun fandt den ikke, og alt var forgieves. I det de skulde bringes til Sengs, og man har det forbi Orgelverket, udstrakte det fine smaae Armee derefter, og det med saa megen Hidsighed, at skiønt det var sildigt, satte hun det for Claveret, som det strax, og som hun siden erindrede, med en Art af Henrykkelse slog. Hun lod det spille nogle Minuter, og tog det derpaa bort, efterdi hun holdt det for almindelige Børneluner, og lagde det til Sengs, som det nu villig lod skee. Den følgende Morgen, da Frue Crotch var gaaet paa Torvet, gik Hr. Crotch med Barnet, har det til Orgelverket og lod det spille. Men hvor meget forundrede han sig ikke, da han be merkede Sammenhæng og Orden i Barnets Spil, det va hele Linier af Sangene God sive the King og Let amdition fire the mind. Den første havde Faderen adskillige Gange spilt i Barnets Nærværelse, den sidste Frue Lullmann. Da Moderen kom hiem, kunde hun ikke troe Fortællingen om hendes Barn, men den lille William lod sig strax i hendes Nærværelse anden Gang høre, og overbeviiste hende gandske, og fra den Tid kunde det spille saalænge og ofte det lystede. Nu var det 2 Aar og 3 Uger gammelt, og alle i NorWich, som kunde spille eller havde Smag paa Musik, kom til Huset. Det spilte næsten dagligen, lærte flere Stykker, og begyndte nu at blande nogle af deres egen Composition iblant. Alt hvad det tilsatte var meget harmonisk, thi enhver Mislyd opvakte hos det en Modbydelighed. Saaledes spilte det mange offentlige Assembleer i Norwich til November, da Moderen bragte det til Cambridge. I denne Stad, spilte det paa alle Orgelverkerne, saavel i Kirkerne som Collegjerne til de der værende Lærdes og Kienderes største Forundring. Endeligen blev det i December bragt til London, men spilte ikke offentlig førend det havde ladet sig høre af begge Deres Majestæter og den Kongelige Familie, hvilket det blev forestillet den 7 Febr. 1779 ved Lady Hertford i Dronningens Pallas, Her bekom det alt ønskeligt bifald, og lod sig den 26 derpaa i det Kongelige Slots=Capel i St. Jammes, efterat Gudstienesten var endt, endnu engang høre paa det store Orgelverk i Kongens og Dronningens Nærværelse.