Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1844-11-11
Etatsraad Bang: J Anledning af, hvad Advocat Lehmann sidst har yttret, maa jeg bemærke, at jeg havde taget Hensyn til, at der sandsynligviis til den Comitee, som bliver nedsat i denne Sag, vil blive henviist flere Andragender om forskjellige Gjenstande, Landboforholdene vedkommende. Da det derefter af Præsidenten blev sat under Afstemning, om en Comitee i denne Sag skulde nedsættes, blev dette Spørgsmaal eenstemmig med 36 Stemmer besvaret bekræftende. Valget af Comiteens Medlemmer, hvis Antal vedtoges at skulle være syn, faldt i det Syttende Møde paa Gaardmand S. Jørgensen, Grev Knuth, Godseier Tutein, Etatsraad Bang, Justitsraad Ussing, Kammerherre, Scavenius og Cancelliraad Haastrup. - Den kgl. Commissarius underrettede om, at Redacteur Ove Thomsen for ham havde legitimeret sig at være udvalgt til Suppleant for Kjøbstædernes 7de Valgdistrict; hvortil Præsidenten føiede, at Redacteur Thomsen allerede havde indfundet sig, og idag taget Sæde i Forsamlingen. Attende Møde. Præsidenten anmeldte, at han havde modtaget følgende private Andragender. Professor Larsen: Andragende fra Skolelærerforeningen i Aarhuus og Omegn, angaaende en særlig Overbestyrelse af Landets hele Skolevæsen. - Sognefoged Petersen: Andragende fra 287 Gaard- og Huusfæstere i forrige Roeskilde Amt, angaaende Selveiendoms Fremme. – Justitsraad Povelsen: Andragende fra Procurator Hansen paa Tersløsegaard om, at der maatte tillægges de ældre Procuratorer en aarlig Lønning. Gaardmand J. Pedersen: Andragende fra 162 Beboere i Frederiksborg Amt, angaaende almindelig Værnepligt. – Redacteur Thomsen: Andragende fra Bestyrelsen af Fyens Stifts Skolelærer forening, angaaende Kirkesangeres Forpligtelse til at befordre Embedsbreve. Derpaa oplæste Capitain Buchwald det af ham indleverede Andragende fra 1430 Jndvaanere i Holbeks Amt og ligeBeskatning af det privilegerede og uprivilegerede Hartkorn. Dette Andragende lyder saaledes: Ved Souverainitetens eller Enevoldsregjeringens Jndførelse i Danmark forekommer det os, at det blev Kongens Opgave at indføre statsborgerlig Lighed, saaledes at alle Landets Børn kunne komme under samme Vilkaar med Hensyn til Lighed for Loven og Lighed i Byrder og Rettigheder, ligesaalidt som denne Enevoldsmagtens Opgave endnu i Virkeligheden er bleven løst paa saa fuldstændig en Maade, at det kan tilfredsstille alle Statens Borgere, især med Hensyn til de paa Jordeiendommene hvilende Skatter, Tiender og Byrder, skjøndt denne Lighed dog i Sandhed maatte være i hele Landets Jnteresse og til dets sande Bedste, allerede af den Grund, at det kun under saadan ligelig Fordeling af Skatter og Statsbyrder bliver muligt, at alle Undersaatterne, de Smaa med de Store, med lige Lyst og Jver kunne arbeide til et og samme Maal, nemlig til Standens Kraft og Held. – Det er en Selvfølge, at, saalænge Aristoratiets eller det privilegerede Hartkorns Besidderes Overvægt og Forrettigheder vedligeholdes, ja vel endog forøges, da kunne de democratiske Principer eller den folkelige Retfærdigheds- og Rets-Begreber heller ikke andet end yttre sig ad lovlig Vei, i Haab om, at det endelig eengang maa findes betimeligt, at den saalænge savnede Ligevægt opnaaes. Naar nemlig Godseierne ere gjorte til en Stand med betydelige Fortrin og Forrettigheder, store Lettelser i Skatter, og Byrder, samt Tiendefrihed fremfor Brugerne af ufrit Hartkorn, naar en Mands Værd i Staten, endnu taxeres efter, om han har privilegeret eller uprivilegeret Hartkorn, naar der ved Stænderanordningerne er skjænket Vælgerne med privilegeret Hartkorn stor Begunstigelse i Valgforholdet, da kan den mange Gange større Deel af Hartkorns-Folket, nemlig hele Bondestanden, ikke andet end føle sig tilsidesat og undertrykket ved den Mangel paa Lighed, som Loven opretholder til Aristoratiets besynderlige Begunstigelse, og da maa denne Stand, naar den stigende Oplysning viser den denne Mangel paa Lighed i Skatter, Tiender og Byrder til det Land og den Regjering, der dog er alle Undersaatterne lige nær, som de alle bør være lige kjære, ogsaa stræbe paa enhver lovlig Maade, der staaer til dens Raadighed, at virke til en Forandring heri. Vi kunne ikke andet end ønske, at alle Borgeres enkelte Jnteresse maatte forenes med hele Statssamfundets Jnteresse og Bedste, men skal dette skee, maa den aristoratiske Overvægt ophæves eller med andre Ord, de privilegerede Godseieres Forrettigheder, med Hensyn til den de forundte og igjennem Aarhundreder paa Bondens Bekostning forplantede Begunstigelse, bortfalde; der maa blive eensartede Arvelove og eensartet Maalestok for Beskatning af al virkelig eensartet Eiendom. Vi behøve ikke i det Enkelte at udhæve Forskjellen i Beskatningen og Byrdernes Fordeling paa frit og ufrit Hartkorn, saavel med Hensyn til Landskatten, som til Tiender og andre Byrder, thi den er bekjendt nok: ei heller behøve vi at dvæle ved, at Stamhuusbesidderne, foruden den frie Hovedgaardstaxt for deres Sædegaarde, nyde andre store Begunstigelser og Privilegier, da det er noget, som er bekjendt for Enhver; det er en Ulighed i Loven, der virker lammende baade paa de aandelige og materielle Kræfter, er skadelig for Landet, ubillig mod Folket; og det er derfor aldeles utænkeligt, at en Konge, der gjærne vil gjøre det Bedste mod alle Landets Børn, skulde og vilde vedblive at opretholde en saadan Forskjellighed, og Begunstigelse i Hartkornets Beskatning. Den Hovedgrund, hvorfor Godseierne i gamle Dage begunstigedes med det frie Hartkorn, var fordi at de, foruden at indestaae Regjeringen for Skatterne af det dem underlagte Bøndergods, tillige som store Fædrelands Helte bare Hovedbyrden i Krigstyr til Landets Forsvar, hvilket netop i vore Dage ikke mere er tilstede, idet ogsaa denne Byrde, Værnepligten, er gleden over paa Landalmuen alene, der nu skal beskytte baade Godseieren og sig selv imod Fjenden; da derhos Fæstebønderne nu ville selv kunne svare deres Skatter til Amtstuen, synes det klart, at den store Ulighed i Beskatningen og Byrderne paa det frie og ufrie Hartkorn bliver en stor Ubillighed for ikke at sige Uretfærdighed, idet enkelt Mand derved nyder store Begunstigelser paa det hele Borgersamfunds Bekostning, blot fordi han er født Lehnsbesidder eller har Penge til at kjøbe sig Jordegods med privilegeret Hartkorn. Det forekommer os høist inconseqvent, først at tage Jorderne til Grund for Beskatning og til det, der giver Besidderen Værd, og dernæst, for Personlighedernes Skyld at ophæve Beskatningen eller gjøre Undtagelser fra den almindelige Regel, ved at tillægge Besidderne af de største Jordeiendomme Skattefriheder og Lettelser, som de mindre Besiddere og Jordbrugere ikke erholde. Er det da lettere for en Familie, der skal leve af en mindre Jordplet, at tilveiebringe et større Overskud af reen Jndtægt til Statsbyrderne, end forden Familie, der har mange Gange større Jordlod at leve af Jo større Bedrift en Mand er i, jo meere hans oeconomiske Virksomhed er udvidet, jo større Byrde maa han dog kunde bære til det Almindeliges Behov; men kan det saaledes ikke negtes, at de mindre Landeiendomsbesiddere maae bære de største Byrder, de allermindste Huusmænd forholdsviis de allerstørste, da er det heraf endvidere klart, at det hele Godseier= og Stamhuusvæsen er et stort Tab for Staten i oeconomisk Henseende, og da der er en stor Deel af Landets Hartkorns Besiddere, af Jorddrotter, der nyde fornævnte Begunstigelse paa den øvrige agerdyrkende Classes Bekostning, kan det kun være i Statens Jnteresse og til Landets almindelige Bedste, at ophæve en saa betydelig og følelig Ulighed. Et retfærdigt og ene rigtigt Forhold ville da indtræde, naar Beskatningen blev eens for Alle, lige fra den største Lehnsbesidder og Godseier til den mindste Huusmand. Vi have imidlertid en vis Ahnelse om, at Godseierne og Lehnsbesidderne ville betragte denne Sag som et Jndgreb i Eiendomsretten, og vi skulle derfor først, med Hensyn til Lehnsbesidderne, bemærke, at de egentlig ikke her kunne tale og Eiendomsret, men kun og Begunstigelser, der ere dem tilstaaede af Kongelig Mildhed og Naade, og kun under visse Betingelser, saasom at de ikke paa nogen Maade maatte være Kongens Rettighed eller det almindelige Bedste til Skade, og saaledes bleve Lehnsbesidderne frie for Skat og Paalæg, ikkun med mindre Kongehusets og Undersaatternes Velfærd det udkræver. Saasnart altsaa Kongen maatte finde, at det hverken er i hans eller Landets og Undersaatternes Jnteresse fremdeles at opretholde disse Privilegier, da forekommer det os, at han, som Souverain, ikke alene er berettiget, men synes ogsaa forpligtet til at indskrænke eller aldeles ophæve dem. Lehnsmændene kunne altsaa ikke med nogen Grund afvise denne Sag under Skin af, at det skulde være Jndgreb i Eiendomsretten, og Enevoldskongerne i Danmark have idetmindste gjort flere saadanne Jndgreb, idet Kongen har gjort sin Ret gjældende, til at paalægge og fordeele Skatter og Byrder stedse mere og meere ligelig til hele Folkets Tarv, og derved viist, paa hvilken Fod han staaer til Undersaatterne, de Høieste som de Ringeste. Naar Talen dernæst er og Kjøbe-Godseierne, da er Forholdet noget anderledes, thi de kunne her tale om Eiendomsret, forsaavidt som de have erholdt deres privilegerede Hartkorns Forrettigheder og Friheder ved Kjøbet af deres Jordegods til en høiere Priis, end om det havde været uprivilegeret. For de større Skatter, Tiender og andre Byrder, der ville blive dem paalagte, naar den fornævnte Lighed i Beskatningen blev paabuden, kunne de med Grund gjøre Fordring paa billig Godtgjørelse; men ligesaavel som Regjeringen, ved alle andre Jndgreb i Eiendomsretten, til Foranstaltning af det Almindeliges Tarv, f. Ex. ved Anlæg af Landeveie, veed at finde Raad til at give vedkommende Eiere Erstatning, ligesaavel vil den samme Regjering, saasnart det findes at være til Landets Gavn og Bedste at fordeele Skatter, Tiender og Byrder lige paa alt Hartkorn, ogsaa finde Raad til at give de Godseiere, der maatte have retlig Krav derpaa, en passende Godtgjørelse for det høiere Jndkjøb af deres Hartkorn. - Paa Grund af Foranførte vove vi saaledes ærbødigst at andrage paa, at Stænderforsamlingen vil indgaae til Hs. Majestæt Kongen med en allerunderdanigst Petition, at alt privilegeret Hartkorn i Danmark maa blive lige beskatte med det uprivilegerede, og Forskjellen i Byrderne imellem begge saaledes maa vorde hævet. Da Præsidenten satte under Afstemning, om en Comitee i denne Sag skulde nedsættes, blev dette Spørgsmaal eenstemmig, med 62 Stemmer, besvaret bekræftende. Medlemmernes Antal vedtoges at skulle være 7, hvortil valgtes Cancelliraad Haastrup, Grev Knuth, Etatsraad Bang, Gaardmand Søren Jørgensen, Godseier Tutein, Justitsraad Ussing og Kammerherre Scavenius.