JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Corsaren, 1843-09-22
Kunstacademiet og Professor Riebe. Kjøbenhavnsposten tager forfærdelig paa Vei over, at Kunstacademiet har ladet Politiet forbyde Professor Niebe at give Tegneunderviisning, fordi han gjorde Indgreb i dets Privilegium. Den ageret ordenlig overrasket og forhauset herover, uagtet dog Jntet længere kan overraske i Danmark. Kom man imorgen. og sagde os, for at nævne et Exempel: "Hofholdningsudgifterne skulle nedsættes med en halv Million" - vi sagde ganske rolig: "Allah kerim! Gud er stor!" og troede det. Hvorfor skulde nu dette med Riebe overraske os? Allerede i saa manse Aar have Skolerne maattet betale 10 Rbdlr. til Metropolitanskolen for hver Discipel, de dimitterede, fordi de ikke lode Metropolitanskolen dimitiere ham, og dog modtager samme Metropolitanskole ikke paa nogen Maade disse Disciple, da den selv kun rummer 60 og ikke vil gjøre Plads til flere. Er det da ikke aldeles consequent, heraf, at Academiet forbyder Riebe at berøve det Elever ved at give Underviisning i en Kunst, som det selv i slet ikke underviser i? Forhaabenlig vil Academiet gaae videre og forbyde Dagdriverne at slide Brostenene, fordi det henhører til Academiets Privilegium paa Billedhuggerarbeide. Man vil maaskee spørge os, om vi ingen Medfølelse have for Professor Riebe og den ham tilføiede. Skade? - Egenlig burde vi ikke have en saadan Medfølelse. Jfjor eller for to Aar kritiserede vi med en Smule Spot Kiebes Dioramer, og han foreviste da et Billede: "Corsaren ridende paa et Æsel". Omendskjøndt han, som vi bemærkede, havde glemt, at det var ham selv, vi havde redet paa, var Ondskaben dog umiskjendelig, og vi skulde nu tage hans Parti? Befordre En, der havde skrevet en Oppositionsartikel? Derfor vare vi ogsaa første Øieblik tilboielige til at give Thiele, for Tiden Sjælen i Academiets Bestyrelse og formodenlig Ophavsmanden til Forbuddet, Ret. Vi tænkte paa Hr. Kobberstikker Walters Annonce, hvoraf syntes at fremgaae, at Riebe var en Charlatan, og vi tænkte da: Thiele har Ret, han maa holde paa Privilegiet. Men den, som lider, hans Parti tage vi. Og nu tænke vi desuden, at Prof. Riebe vil vende sin Tegning - at ride paa et Æsel - om, heelt om.
Corsaren, 1843-09-22
Theatret. "Gud velsigne Hem!" Lystspil i 1 Act efter det Franske. Opført første Gang den 17de September. Vore Oversættere og Lokaliserere have Uheld. med sig. Stykker, som vilde tage sig bedst ud ligefrem oversatte, lokalisere de (f.Ex. "Trækplasteret"); andre, som bedst egnede sig til at lokaliseres, oversætte de. De forekomme os som Roulettespillere, der, naar Sort kommer, netop have sat paa Rødt, og paa Sort, naar der kommer Rødt. Bagefter sige de: Det var dog ogsaa forbandet! Det Samme vil formodenlig Oversætteren af dette Stykke sige, naar vi gjøre ham opmærksom paa, at dets væsenligste Feil, dets største Urimelighed, opstaaer deraf, at det spiller i Frankrig, og det paa Ludvig den 15des Tid. J. Frankrig, i Ludvig den 15des frivole men polerede og gracieuse Tid, skulde en Dame af de høiere Stænder ikke forstaae at vælge andre Midler til at befrie sin Søster for en farlig Marquis's Courmageri end strax vise ham Døren? Og dog berver hele Jntriguen væsenlig herpaa. Dette, og hvad senere foregaaer, kunde med langt mere Virkning være tildeelt en dansk Dame af det Slags, som Jfr. Jørgensen f. Ex. forestiller i "Romeo og Giulietta". Hr. Holst vilde da heller ikke være kommen i den Forlegenhed at skulle forestille en yderst elskværdig Marquis. Hr. Phister, som den matte Nepræsentant for en fransk Noues Kammertjener, kunde være falden aldeles bort. Til Trøst for Oversætteren kan imidlertid, tjene, at dette dog heller ikke vilde have gjort Stykket godt; thi Vointen er uheldig. Hvis Elise virkelig har et saa blødt og letantændeligt eller allerede brændende Hjerte, som det synes, er det neppe nogen radical Cuur, at Marquis'en bliver, "gjort latterlig" i hendes Øine ved at maatte nyse, medens han erklærer sin Kjærlighed. Et Fruentimmers Kjærlighed til en Mand forsvinder ikke, fordi han bliver gjort latterlig, men naar han gjør sig latterlig. Forf. har ogsaa erkjendt Svagheden i dette Punct ved at lade Agathe tilføie, at til yderligere Betryggelse skal Elise nu til Petersborg til sin Forlovede. Dette kunde hun jo have gjort strax. Derved havde hun sparet at vise Marquis en Døren, hun havde endvidere sparet alle sine Jntriguer, Forfatteren havde sparet at skrive Stykket, og, hvad der havde været det allerbedste, Oversætteren at oversætte det.
Corsaren, 1843-09-22
Samme Aften dandsedes "Polka ". Det morede os ret, for den høie russiske Officiers Skyld, der sad i Nummer-Parquettet, at Directionen, da Publicum forlangte Dandsen da capo, med største Rolighed lod Publicum forlange og ønske, og at Vublicum med største Rolighed gav sig til at høre paa "Michel Perrin", da det mærkede, at det ikke hialp at raabe da capo.
Corsaren, 1841-02-12
*) Jesper Oldfux: Hvordan var det nu, Herren svarede Jacob Christophersen? v. Tyboe. Det var saadan: Monsieur Christophersen! I er mafoi en Nar. I. Ha, he, hi, ha, hal Jeg maa erkjende, at Herren er uden Lige. Hvordan var det Svar? Nu har jeg forglemt det. v. T. Det var saaledes: Monsieur Christophersen! I er mafoi en Nar. I. Ha, he, hi, ha! Gid Drolen splide Herren, saa artig han er. Ha. he, hi. ha, ha!
Corsaren, 1843-09-22
Hr. Rodolphe! - Vi fik det først i Onsdags. Derfor maa det Meste vente til næste Gang.
Corsaren, 1843-09-22
Hr. L. . . . . . .. - Det optages ikke.
Corsaren, 1843-09-29
Hertil føie vi en Beretning om: Forhandlingerne i Narreklubbens første Møde. Det Første, Narreklubben tog sig for, var at anbefale sig til den Liberalitet hos Cancelliet, som ifølge "Folkebladet" er Associations- og Pressefrihedens eneste Garanti. Efterat Jndstillingen var skrevet og afsendt, nedsattes en Commission til Afgjørelsen af det Spørgsmaal, om det nu ogsaa var rigtig gjort. Derpaa skred man til Valget af en Præsident, hvis Forhold til Selskabet skulde være saaledes, at han havde den absolute Magt og Selskabet den absolute frie Stemme, i hvilken Henseende Forsamlingen sluttede sig til Stiftsprovst Trydes Formening, at dette var den lykkeligste Regeringsform. Præsidenten befalede strax, i Kraft af sin absolute Magt, Forsamlingen at holde sin Mund, hvilket Narreklubben strax gjorde. Derpaa befalede han, at ved Afgjørelsen af alle Sporgsmaal i Forsanlingens Midte fulde Minoritetens Votum gjælde. Derved var han vis paa, at hans Mening stedse vilde blive den gjældende. Narreklubbens Medlemmer viste deres Beundring over disse Forholdsregler ved eenstemmig at give Præsidenten Rang i 1ste Klasse Nr. 1 og sig selv i 4de Klasse Nr. 1 *). Derpaa gjorde et Medlem opmærksom paa, at Forhandlingerne begyndte at tage en Vending, der bragte Medlemmerne til at ligne saakaldte fornuftige Folk, som han kunde nævne. Begeistrede over dette Jndfald afsattte Forsamlingen sin Præsident, hvilke man var vis paa, aldrig kunde falde de saakaldte fornuftige Folk ind, og ved en høitidelig Omskiften blev Forsamlingen gjort til Præsident og Præsidenten til Forsamling. Klubben erklærede sig derpaa høitideligt for en Ven af Offenligheden og decreterede, at Forsamlingens Døre altid skulde staae aabne, undtagen blot i det ene Tilfælde, at Medlemmerne vare der. Forsamlingen erklærede sig derefter, af Respect for Hs. Majestæt, for en Fjende af Trykkefriheden. Thi, naar en klog Konge var dens Ven, maatte Narreklubben være dens Fjende. Dog besluttedes, at man ikke vilde være en altfor brændende Fjende af Trykkefriheden. Medlemmerne skildtes derpaa ad for denne Gang for at gaae hjem at spise, da de troede at mærke paa dem selv, at det gik dem som andre Folk, nemlig at Sulten gjorde dem fornuftige.
Corsaren, 1843-09-29
Scene i et Asyl. En fornem Dame besogte efter Sædvane Asylerne, og i eet af disse fandt hun en smuk lille 5 Aars Pige, hvem hun længe underholdt sig med. Tilsidst spurgte Damen den lille Pige "om der ikke var Noget hun ønskede" Barnet. Jo! hvis jeg maatte faae en Bibel. Damen. Den skal Du nok faae; men er der ingen anden Ting, Du ønsker Dig, mit søde Barn? Barnet. Jo! jeg vilde ogsaa gjerne have en Psalmebog. Damen. Det var Synd at nægte Dig en Psalmebog, Du lille Engel. Er der ikke Mere, Duhar Lyst til? Barnet. Nei! Madammen har ikke sagt mere. - "Den Frisindede" gjør i Anledning af Heibergs Theatersang ved Kongens Besøg i Skuespilhuset ("Din Vugge mellem Stjerner staaer under Vægtens Tegn") opmærksom paa, at Hs. M. er født i Løvens Tegn. Det er ret mærkeligt. *) Man see det Foregaaende om Klasse-Inddelingerne.
Corsaren, 1843-09-29
Skyggerids. (Efter det Tydske.) Told- og Consumtionsbetjent Snusop. Viis mig en Næse, og jeg skal strax sige, hvad der boer inden i dens Eiermand. Væk med det Gallske System! Næsen er Sjælens plastiske Udtryk, det Hautrelief, paa hvilket jeg læser den store Billedhuggers Tanker, det Udhængsskildt, hvoraf jeg erfarer, om der boer Ræv eller Faar bagved. Hvo vil nægte, at der gives adelige og borgerlige, Ørne- og Poppegøie-Næser? Hvo opdager ikke øieblikkelig Magister- og Professor-, Biskops- og Capellan-Næsen blandt Hundrede af Næser? Hvo vil bestride, at der gives Diplomat- Politik- og PolitiNæser, Og hvo formaaer endelig at bortraisonnere Told-og Consumtions-Næsernes Existens? Betragt engang Hr. Snusops Næse! "Jeg lugter Contraband!" Læser man ikke disse Ord saa tydeligt som Cancelliskrift paa den? Pastor Sødmelk. Naar man seer den unge Postor Sodmelk staae paa Prædikestolen, glemmer man næsten, at det er en Herrens Apostel; man troer snarere at see en pyntet Skuespiller, der giver et Deklamatorium eller en mimisk Forestilling til Bedste, thi Alt hos ham er beregnet paa theatralsk Virkning. Hans fodtsmægtende Stemme, de afcirklede Gestus, hvormed han coquetterer, for at lade den glimrende Solitaire paa den sneehvide Haand brillere, den ziirlige Sløife paa Halstørklædet, de snehvide Flipper og Præstekrave, ei at forglemme Manschetterne med det franske Broderi - med alt dette veed han at fortrylle hele Skarer af Tilhørerinder. Hvo tvivler om, at denne geistlige Herre over sig hele Timer for Speilet i mimiske Forestillinger og lægger an paa at udbrede Guds Ord i Form af sukkerføde, slikkede og blomsterforzirede Talemaader? Virkningen udebliver heller ikke. Fruentimmerne, gamlet og unge, stromme som besatte til Kirken, naar den søde himmelske Pastor Sødmelk prædiker. - Saaledes er en geistlig Spradebasse.
Corsaren, 1841-02-12
Theatret. 'Brama og Bajaderen', opført Søndagen den 7de Februar. Er Du Nielsenianer eller Fjeldstedianer? – Vov ikke at lade Dig see paa ret mange Steder i denne Tid uden at være kommen paa det Rene med Dig selv over dette Spørgsmaal. Til Din Veiledning vil jeg underrette Dig om, at Nielsenianerne ere Oppositionspartiet. De vove at bebreide Ballettens Enehersker, at hans Embedsbesættelser ikke ere retfærdige. De glemme ganske, at han er Enehersker.
Corsaren, 1843-09-29
-Hr. æ. s. P. S. s. Næste Gang! Foruden de ordinaire Billetier er Brev til Hr. C. A. Jtem. Hr. - 8 - g.
Corsaren, 1843-09-29
Hr. X. U.! Vil de saa behage at opgive os K. og G.
Corsaren, 1843-10-06
Regnskabsfører Hansen, der vilde betale den danske Statsgjæld, har ladet sig nøie med at blive Toldbetjent i Fredericia. Vi komme uvilkaarligt til at tænke paa den Mand, som, da Preussen var kommen i i den stærke Finantsnod efter Tilsiter-Freden, tilbød Kongen at ville gjøre Guld, uden at forlange anden Velønning end den, at Kongen skulde udfrie ham af Gjældsfængslet.
Corsaren, 1843-10-06
Da Engelskmændene vilde tage det ved Sydpolen nyopdagede Land i Besiddelse, forefandt de ingen andre Beboere end Pinguiner (fede Gjæs), som imidlertid med største Haardnakkenhed modsatte sig deres Landgang og Besiddelsetagen af Landet. Og saa siger man endda, at Gjæs ere dumme. Det forstaaer sig, i mangt Nordpolen nærmere Land vilde man bære sig klogere ad og - ikke gjøre Modstand. Udnævnelser i Ravnekrog. Cand. injus. Hornbæst allernaadigst meddeelt Titel af 80 pCt, med Tilladelse til at bære Guldbriller.
Corsaren, 1843-10-06
I Anledning af, at afdøde Provst Petersen er bleven udnævnt til kongelig Deputeret ved det islandske Althing, foreslaae vi, at Geheimeraad Møsting udnævnes til Commissarius ved den Roeskildske Stænderforsamling, Pastor Hornsyld til geistligt Medlem, sal. Sibbern for Universitetet, sal. Fribert for Sorø Academi.
Corsaren, 1843-10-06
Da vi gjerne ønske at faae Svar paa, hvad vi sporge om, og vi endnu ikke have faaet noget, hverken offentligt eller privat, paa et i Nr. 112, den 11. Nov. 1842, indrykket Spørgsmaal, saa finde vi det herved passende, uagtet den Fare, der er forbundet dermed, da der forekommer Ordet russisk, at gjentage det: "Naar en af vore hessiske Prindser ægter en russisk i Storfyrstinde - hvad er saa Vinden?" Den berlingske Tidendes eller Aftenbladets Contoir modtager velvillig Svaret, under Mærke A.
Corsaren, 1843-10-06
En Samtale mellem to borgerlige Infanterister. A. ... Men har Dir hort den glædelige Nyhed i Corpset? B. Hvilsen? At vi stulle lære den preussiske Eierciis? A. Aa, nei; det er jo allerede saa gammelt. Nei, tænk Dig, vor Oberstlienterant er bleven Ridder! B. Oberstlientenant Kjeldskovl . . . . Hvorfor monstro? A. Ja, det er nalurligviis meget vanskeligt at gjælte; men jeg troer, at det kommer af, at Kjeldskovhader Brugen af de franske Ord saasom: "Bataillon", "deployer" o. s. v. og istedetfor siger paa ordenlig Dansk: Batallon og deplogeer, og Du kan troe, at det er i Betragtning heraf, at Hans Majestæt, hjemkommen fra sin Reise, hvor Allerhøistsamme naturligviis har hørt det danske Sprog haanlig omtalt, har villet skatte Mandens Fortjenester og gjort ham til Ridder.
Corsaren, 1843-10-06
Skizze. Ny Maade at læse Klassikerne paa. (NB. Denne Mand er ikke god at kjende, da han vender Ryggen til.) Du troer vel ei, jeg veed, hvad hele Landet Halv taler om forundret, halv med Tvivl? At Arverettigheden Du vil drage , Fra mig, din Søn, til - Thorkil Sprakaleg i I Jomsborg? Palnatoke, 1ste Act, 3die Scene.
Corsaren, 1843-10-06
En ganske ny Vise. Ærbodigst helliget Hr. Dreiersvend T. J. Voli med Ærbodighed af Forf. Du Tivolis herlige Qvæder! Nu sta Du for denne Gang Ha saamange Slags Tak. Vi beder, Du snart igjen opvarter med Sang. Skriv altidsens, saa man kan skatte'n, Og skriv ei som "en Skandinav" Thi da faaer du først en paa Hatten Og dernæst et Spark for Din Bav. Didriktoren paa Kamret eiheller Kan lide det bandsatte Old. Han gier "En illigeveller, Selv om Du slet Jntet har gjort." Og strider Dit Qvad endog ikke Mod "pligtskyldig" Opmærksomhed, Maasekesens det derfor dog gjerne Mod "allersompligtskyldigst" stred? Thi ønske vi Dig nu tillykke! Tag fat igjen der, hvor Du slap. Drei færdig Dit Mesterstykke, Drei Publikum dernæst en Knap.
Corsaren, 1843-10-06
Udtog af et Brev fra Randers. Denne By, i Middelalderen bekjendt som Centralpunctet for den Kraft, der styrtede en af Landets mægtigste Fjender, har indtil det seneste Tider, som min Beskrivelse tydeligt vil vise, bevaret den Energi og Fasthed, som alt dengang udmærkede den. At de høiere Embedsmænd ere ftegne i Intelligens og Upartiskhed, og at de fornemme Borgere ere berømte for deres Urbanitet og Dannelse, er udentvivl en Følge af den nøiere Forbindelse, Tiden har tilveiebragt imellem de nærboende bekjendte Molboer og de gode Randers Folk. Jkke ubetydeligt bidrager. maaskee ogsaa hertil den Kundskabsfylde og Bekjendtskab med langt bortliggende Lande, hvoraf Byens Overhoveder ere i Besiddelse. Saaledes har f. Ex. Borgermesteren i mange Aar have Leilighed til under Hr. v. Scholten at gjøre sig bekjendt med den fortræffelige vestindiske Rettergang, og den kgl. Raadmand har forhen været By- og Herredsfoged i et stort Strandingsdistrict paa Vestkysten -.  - - - For at give Dem et tydeligte Begreb om den fortræffelige Disciplin, vore Officierer overholde, er det maaskee nok at nævne den Kjendsgierning, at alene i een Esqvadron(Ritm. Leths) har i kortere Tid end 4 Uger, 2 Recruter respective druknet og hængt sig. Vil De saa gjøre mig den Tjeneste at troe, Kongens Tjeneste bliver drevet med den tilbørlige Strenghed, naar ikke een, men 2, phlegmatiske Bønderkarle aflive sig, for at undgaae den. Angaaende den agtbare Handelstand, da er denne nu langt mere oplyst end i forrige Tider. Da døde Kjøbmændene ialmindelighed uden nogensinde at have været i den nærmeste Kjøbstad; nu findes her 2, om ikke 3, som endogsaa have været i Hamborg. - Af de Øvrige kunne de Fleste baade læse og skrive. Politiet er mageløst. Alle Betjentene ere Dannebrogsmænd. Have alle de kjøbenhavnske Politibetjente ogsaa slaaet sig til Riddere? Jforgaars ankom Kronprindsen hertil. Endskjøndt hele Byen i mange Herrens Tider havde været i stor Bevægelse for at modtage Hoisamme paa en værdig Maade; endskjøndt "Jyllandspostens" Redacteur havde faaet alle de bestilte Taler, som Byens Honoratiores skulde holde, færdige, saa traf det sig dog ved en underlig Jroni af Skjæbnen, at Prindsen ved sin Ankomst til Byen hverken blev modtaget af dens civile eller militaire Overhoveder, saa at Prindsen selv eller hans Adjutant ud af Bognen maatte spørge en Bondekarl, om han ikke vidste, hvor de skulde logere. Jmidlertid skylder jeg Sandheden at tilføie, at Autoriteterne vare lovligst undskyldte: Amtmanden og Regimentschefen vare bortreiste, og Borgermesteren var paa Jagt. - Jaktes havde Politibetjent Ørum, den eneste Betjent, som indtil for 3-4 Maaneder siden ikke var Dannebrogsmand, foranstaltet et stort Fakkeltog. Nøiagtigt veed jeg ikke, hvormange Deeltagere der vare: Nogle sige 11, Andre endogsaa 23. Jeg hørte blot Ørum commandere dem til udenfor Prindsens Logis at raabe 13 Gange Hurra. De seer, det er ganske paa Kjøbenhavnsk. Hans Kgl. Høihed Kronprindsen har vist ikke paa sin hele Reise truffet en By, hvis Autoriteter have viist saadan Conduite som Randers.
Corsaren, 1843-10-06
Vi have i et foregaaende Nr. optaget en af Bornes Afhandlinger, og vi levere i det Følgende en dito af Heine, hvis spillende, ofte hensynsløse Vittighed, vistnok vil være de Læsere, som ikke kjende den, en Adspredelse fra den evindelige indenlandske Politik - hvis de ellers ere ligesaa kjede af den som vi. Artiklen er et Brudstykke af en Bestrivelse over Gottingen. Staden Gotingen, der er berømt af sit Universttet og sine Polser, tilhører Kongen af Hannover, tæller 999 Jldsteder, diverse Kirker, et Observatorium, en Fødselsstiftelse og en Raadstukjelder, hvor Øllet er meget godt. Den forbiflydende Flod hedder "Leine" og tjener om Sommeren til Badning; Vandet er meget koldt og paa nogle Steder saa bredt, at Lüder virkelig maatte tage et stort Tillob, da han sprang derover. Staden selv er smuk og behager En bedst, naar man har vendt den Ryggen. Den maa have staaet meget længe; thi jeg erindrer tydeligt, at, da jeg for fem Aar siden blev immatrikuleret der, havde den accurat det samme graae, gammel-kloge Udseende som nu I Almindelighed blive dens Beboere inddeelte i: Studenter, Professorer, Phillister og Fæ, hvilke fire Stænder dog nogenlunde ere strengt afsondrede fra hinanden. Den sidstnævnte Stand er den betydeligste. At opregne Navnene paa alle Studenierne og alle de ordenlige og uordenlige Professorer, vilde blive for vidtløftigt; heller ikke erindrer jeg i dette Øieblik alle Studenternavnene, og blandt Professorerne ere der mange, som endnu slet ikke have nogen Navn.-Antallet af de Gottingske Philistre maa være meget stort, talløst som Sand paa Havets Bund. J Sandhed! Naar jeg om Morgenen saae dem staae med deres smudsige Ansigter og hvide Regninger udenfor den academiske Rets Locale, saa havde jeg Umage med at begribe, hvorledes Gud havde kunnet skabe saa meget Rakkerpak. En udforligere Beskrivelse kan man læse i Hr. K. F. H. Mark's Topographi. Men, endskjøndt jeg skylder Forfatteren, der har været min Læge og beviist mig meget Godt, de helligste Forpligtelser, saa maa jeg dog i hans Værk dadle, at han hylder den falske Mening, at Gottingerinderne skulle have altfor store Fødder. Ja, jeg har endog i Aar og Dag beskjæftiget mig med en alvorlig Gjendrivelse af denne Mening, jeg har til den Ende hørt Forelæsninger over sammenlignende Anatomi, gjort Uddrag af de sjeldneste Værker i Bibliotheket, i Weendergaden hele Timer betragtet de forbigaaende Damers Fodder, og i den grundlærde Afhandling, der vil indeholde Resultatet af disse Studier, taler jeg: 1) om Fødderne overhovedet: 2) om Fødderne hos de Gamle; 3) om Elephanternes Fodder; 4) om Gøttingerindernes Fødder; 5) naar jeg kan opdrive saa stort Papiir, tilføier jeg Kobbertavler med Afbildninger af Gottinger Damefødder.
Corsaren, 1843-10-06
Beckers Verdenshistorie. Vi have tidligere efter bedste Evne henledet Opmærksomheden paa den af Hr. Boghandler Klein foranstaltede Oversættelse af dette Værk, og vi haabe derved at have faaet et Slags Ret til, nu da Oversættelsen nærmer sig den nyere Tids Historie, at gjøre Oversætteren opmærksom paa Adskilligt. For det Første er Preussen behandlet med en vis Forkjærlighed, for hvilken man saa meget mere maa tage sig iagt, som Værket er trykt i Berlin. Jkke Alle ere saa dristige som Gud Tyr, der udsatte sig for Fenrisulvens hele Vrede, medens hans Haand stak i dens Gab. Denne Forkjærlighed viser sig ligefra den Tid af, da Preussen netop var dukket op som Stat, og vedvarer uafbrudt. Saaledes siges for at anføre en Prøve paa den Tone, hvori Preussen omtales- om Fredrik den 2dens Forhold ved Fredslutningen i Teschen: "Fredrik, der følte sig belønnet ved Berømmelsen som Opretholder af de Tydskes Frihed (!), var høimodig nok til ikke at forlange nogen Skadesløsholdelse for de Millioner, som Krigsrustningerne havde foraarsaget ham." Hvilken Høimodighed af Fredrik at bortskænke Millioner, som tilhørte hans Undersaatter - mener formodenlig Forfatteren. J Krigene mod Napoleon tager Forfatteren lidenskabeligt Parti. Historieskriverens Pligt er dog at berette Facta uden at vise sin personlige Deeltagelse for Nogen. Lidenskabsløs som en Brinvilliers iskænkede Gift, skal han skænke Sandhedens bittre Malurt. Med Rette gjør Sagnet Verdens største Epiker blind. Endnu værre bliver det ved Begivenhederne i Tydskland 1830-32, ved hiin mærkelige Frihedsbevægelse, hvoraf man - takket være det tydske Forbund - ligesaa lidt skal finde Spor hos de nuværende Tydskere som hos den nuværende danske Almue af Krigene mod Adelen for Christian d. 2den; dengang der existerede frie tydske Blade, for Ex. "die Tribune" i Rhinbayern, og virkelig- fri Associationsfrihed, (Hambacher-Festen). Der kniber det for Forfatteren. Frihedsfølelsen stikker i ham; men han selv stikker i Berlin. Jmellem de constaterede Factasnoer han sig med ligesaa megen, "Betænkelighed" og "Mislighed" som Ørsted eller idetmindste "Berlingskes" Hr. A. Han gaaer omkring dem som en Kat om en hed Skaal Melk. Paa Behandlingen af den franske Revolution ville vi ikke indlade os vidtløftig - fordi vi ellers ikke vilde blive færdige. Med overordenlig Nøiagtighed har Forfatteren*) optegnet, hvilken Skjæbne, der tilsidst ramte Flere af dem som havde stemt for Kongens Død og Republiken, hvorledes nemlig Nogle døde, Andre faldt, atter Andre ved en hævnende Nemesis selv bleve henrettede. Forf. bærer sig af som Jøderne, der troede, at Antiochus Epiphanes blev opædt af Orme, blot fordi han havde gjort dem Fortræd. Endnu blot en Yttring ved denne Leilighed: Pg. 44 yttrer Forfatteren; at Militairets "Bestemmelse" er at bruges imod indre Fjender. Det er ikke ubilligt at forlange, at Oversætteren tager andre Værker med paa Raad ved alle disse Begivenheder; thi hans Oversættelse kunde jo let blive indført i Skolerne, og det er allerede nok, at Ungdommen skal dannes til "gode Borgere" endog til "bedste Borgere", den skal dog ikke ydermere dannes til bedste, Preussere.