Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-03-01
En god Appetit er den bedste Kok,, den bedste Læge. Vi Tiggere ere Naturens sande Yndlinger. De Rige behandler den kun som en Stedmoder. De lækkreste Rætter smage dem ikke, og deres kostbareste Sauser kunne ikke opvække den mindste Madlyst hos dem. Men den hele Natur udøser sit Overflødighedshorn over os Tiggere. Tyndt Øl smager os som Made fra, Vand af Posten som Chocolade, sei Oxesteg som Capun- og Haresteg. Hverken paa vor Eiendom eller vor Person kan man lægge Beslag. Vi ere inviolable Personer. Vi behøve ikke at lade noget assurere. Om end hele America gaaer op i Røg, er jeg lige glad: jeg har ingen Plantager der, naar Stormen om Natten tuder udenfor mine Vinduer, og Havet opsluger Skibe uden Tal, saa sover jeg trygt og bryder mig om ingen Ting, jeg har ingen Skibe i Søen." Denne Munterhed i saa trængende Omstændigheder opvakte Begjerlighed hos mig efter at vide noget af hans Levned, og jeg bad ham at opfylde mit Ønske. - skal med Fornøielse fortælle. Den mit Levnedsløb, sagde han, men først maae vi drikke et Glas Viin og spise endnu en Portion Oxesteg. "De maae vide, at jeg nedstammer fra meget anseelige Folk. Mine Forældre have gjort temmelig Opsigt og Støi i Verden. Min Moder raabte med Villinger og min Fader var Tambour ved Holmen. Man har sagt mig, at der ogsaa har været en stor Deel Trompetere i vor Familie. Mangen en Adelsmand kan ikke rose sig af en saa respectabel Herkomst. Min Fader bestemte mig allerede i min Barndom til at følge hans Bane. Jeg blev Rugdreng. Min Fader vilde, at jeg, naar jeg voxede til, skulde være Tambour, min Moder derimod, at jeg skulde være Piber. Det Vigtigste af min Ungdomshistorie er, at jeg til mit femtende Aar var hvert Aar een af Hellig Trekongerdrengene, og at jeg fortjente mangen en krumbøiet Toskilling ved at svømme. J. begge Deele excellerede jeg. En Tid raabte jeg ogsaa med Viser, da imidlertid en Nabokone engang forekastede min Moder det, saa blev det mig strængt forbudet. Men uagtet min Fader gav mig en meget omhyggelig Opdragelse, og lærte mig at tromme alle Marcher lige indtil Tappenstregen, gjorde jeg dog ingen synderlig Fremskridt heri, thi jeg havde intet Øre for Musquen. Jeg blev nu ansat ved Holmens faste Stok. Men dette var ikke efter min Smag. Jeg har altid været en stor Nar efter det, som Folk kalde Frihed, og dette var noget, som jeg i min Stilling ikke saa ret godt kunde nyde. Jeg var nødt til at lyde min Lieutenant. Enhver har imidlertid sin Villie i Verden. Lieutenanten sin, De Deres, jeg min. Naar man nu endelig skal rette sig efter nogens Villie, tænkte jeg ved mig selv, er det altid bedre at rette sig efter sin egen end efter en andens. Jeg blev snart kjed af dette Liv. Jeg bad om min Afsked, men Commandeuren takkede mig meget forbindtlig, og forsikkrede mig, at han holdt alt for meget af mig til, at han skulde kunne overtale sig til at skille sig ved mig. Det traf sig just paa en Tid, da man kunde kjøre i Slæde til Sver Herfra til Skaane er kun fire Mile, rig. tænkte jeg: det er en Lysttour. Jeg tiltraadte min Reise, og inden jeg vidste et Ord deraf, lykønskede man mig paa Svensk. Nu solgte jeg min Mundering, kjøbte mig nogle gamle Klæder istedet, og levede i nogle Dage bedre end mangen en Svensk Herremand. (Fortsættes).