Jyske Efterretninger, 1814-08-11
Aarhuus. Ogsaa er blev Høisalig Kong Kristian den Syvendes Minde høitideligholdt. I Domkirken viste H. H. Hr. Prof. Dr. Larsen, hvad der skulde giøre Kristian den Syvendes Minde helligt og ærværdigt iblandt og, og dette var 1) at han var inderlig god og virkede kraftigen til alles Vel, 2) at han agtede Mennesket og lod det agtes, 3) at han hævdede og bevarede den borgelige Frihed, at stræng Retfærdighed 4) var Rettesnoren for hans Handlinger saavel imod hans Undersaatter som imod Fremmede, 5) at han elskede Freden og vedligeholdt den for os saalænge det stod i hans Magt, 6, at han agtede Religionen og vilde den agteet, saavel af sine Embedsmænd som sine øvrige Undersaatter. Taleren ønskede til Slutning, at de samme ærværdige Grundsætninger hvoved Kristian den Syvendes Minde og Kristian den Syvendes Regiering skinnede saa herligt frem i Historie, og som vare saa veldædige for hans Folk, maatte til Menneskelighedens Held, porde alle Regieringers Grundsætninger, og at den samme Kierlighed, Tillid og Hengivenhed som af alle Staters veltænkende Borger, var viist Christian den Syvendes Regiering, maatte fremdeles gaa i Arv til Høistsammes Søn, vor nuværende KongeFrederik den Siette. Efter Prædiken blev fra Qrgelet afsiungen følgende i denne Anledning forfattede. Choral. Fredsfolen smilte om din Trone, Henfarne Konge Edristian, Eje smittedes med Blod din Krone, En Fader var du for dit Dan! Fred være med dit blege Liig, Fred med din Aand i Himmerig i Vi prisede den Evighøie, Som Danmark dig til Hersker gav, Ru flyde Taarer fra vort Øie, Paa Christian den Godes Grav. Fred være med dit blege Liig, Fred med din Aand i Himmerig, Dog, Brødre! lad os ei forsage, Vort Skiold er siette Frderik, Mens Tordner og Hans Tinding brage, Han vandrer frem med fredigt Blik. Vi vorde troe, i Fryd og Nød, Kong Christians Ætling til vor Død, Den nyelig her i Aalborg ved Døden afgangne forhen værende Amtmand, Hr. Justitsraad J. L. Lübecker, var en Mand af megen Kundskab og Fortieneste, samt fordeelagtig bekiendt af alle sine forskiellige udgivne Skrifter, deels i det juridiske og deels i det occonomiske Fag, men især af hans ypperlige Værk, som udkom i Aaret 1792 om Fiskeriet i Almindelighed og Danmark og Norge i Særdeleshed - det eneste fuldstændige vi eier over denne forglemte og fosømte, men for Danmark, efter dets naturlige Beliggenhed, meget vigtige Gienstand. J Nibe borde han i endeel Aar, og der skrev fine fleste Skrivter. Om dette hans Yndlingsteds Opkomst, i Særdeleshed med Hensyn til det betydelige Sildesiskerie, som der drives i den tilgrændsende, Limfjord, skrev han i Aaret 1805, efter Jndbydelse af det Kongelige Landhuusholdnings Selskab, en Afhandling, der ligesom nogle andre forhen af ham udgivne Afhandlinger i andre Materier, af dette Selskab blev belønnet og optaget blandt dets Skrivter. Jblandt hans mindre Arbeyder, som udkom i den senere Tid, under Titel af: Blandinger a., findes tvende smukke Stykker, det ene: Træk til en Hærfører a., og det andet: en Mai Nat paa Lim storden. Til Minde om den Afdødes Fortieneste af Nibe hvis Opkomst han ved saa mange Leiligheder søgte at fremme, har denne Byes fornemste Jndvaanere i Aaret 1806 ved Skrivelse tilstillet denne deres saa høit agtede Mand og sørdums Øvrighed en kostbar Sølvkande med en smuk Jnskription. Forefundne Breve iblandt den Afdødes Papirer, fra en Guldberg og flere store Mænd af den Afdødes Bekiendtere og Medstuderende, viser ogsaa at de kiendte og agtede Manden fra Forstandens og Hiertets Side.