Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1790-11-13
Norge. egen de Løverdagen den 13de November. De Hensigt og Haab at forskaffe adskillige Vedkommende nogen Oplysning og Veiledning, samt, om mueligt, at anledige fleere Kyndiges Eftertanke, Undersøgning, og derpaa grundede almindelig nyttende Bekiendtgiørelser, Spørgsmaale og Afhandlinger, meddeeles herved, til behagelig Efterretning, følgende Stiftet den 30te October sidstleden indløben Skrivelse: Saa vist som den sande Qvæg Syge neppe kand tilskrives Føden, der er den samme for- og efter Sygen, og saavidt dens Kiendemærker, efter Veterinair Lægers Erfaringer, ere forskiellige fra de hos Bygmester Henrichsens Kreature befundne Mærker, saavist troer jeg, at den anmeldte Sygdom ei kand henføres til den sædvanlige og stedse smitsomme Qvægsyge, og at enten Føden, eller, meget meere, det i lang Tid indtrufne fugtige Veir, dertil er Aarsag: At alle ne dette, uden Hensigt til Fødde, er tilstrækkeligt at frembringe selvsamme Tilfælde, bevise en Mængde af de bedste occonomiske Skrifter, der, i alt fugtigt Veir, og paa enhver Aarets Tid, advare endog mod det allerbedste Græs, især det i Tydskland saa kaldte Grummet, paa hvis Skadelighed den paalideligste blandt alle nyere Oeconomister S. T. Christian Reichardt anfører et med den anmeldte Sygdom aldeles lige Exemvel. Endog i denne Sommer var jeg selv Vidne, at et Par Kreature, paa en Gaard nær ved Bergen, af det uskadeligste Græs, allene fordie det var fugtigt, faldt til Jorden som døde, men ved en Mængde paaslaget og tilbragt koldt Vand bleve hiulpne til Rette igien. Ligeledes er een blandt de fleeste Landmænd antaget Regel, aldrig at drive Kreature i Marken, saalænge Duggen ligger, der af dem stedse ansees for skadelig, formodentlig meere formedelst dens Fugtighed, end for den blotte Uddunstning af Planterne, der, i frie Luft, ei synes at kunne skade meere, end Planterne selv. Hvad derimod den Stiftet indberettede Sygdom paa andre Steder omkring Bergen angaaer, da er den, desverre alt for sand; men, som jeg troer, heller ingen egentlig Qvæg Syge. Hvad jeg har erfaret derom, er, at paa de døde Kreature sees blaae Pletter, at disse Kreature døe, baade i tørt og fugtigt Veir, at en Mængde aarlig døer deraf, at, saavidt mig er bekiendt, intet Kreatur døer paa Stalden, eller om Vinteren, men alle paa Græsning, helst om Foraaret, at Sygdommen strækker sig omtrent en halv Miil sønden for Bergen, eller fra Houcheland omtrent til Natland og Naboegaarder, at den er mange Aar gammel, og, efter Beretning, først skal have viist sig efter et fra andre Steder indbragt Høe, der formodentlig har indeholdt Frøe af skadelige Planter, hvis Aarsag og maaskee Sygdommen kand tilskrives. Af disse Planter gives mange, hvoraf næsten alle voxe i Moser eller anden fugtig Jord, som for det meeste ud giøre Udmarkerne paa omskrevne Steder. At opregne alle disse Planter, (der ville udgiøre en liden Afhandling, som, om befales, dog snart kand leveres, ville maaskee ei svare til Hensigten, fordie Spørgsmaalet, vel ei er, hvor mange skadelige Planter gives, men hvor mange og hvilke deraf voxe paa de anførte Steder, hvad de der kaldes, hvorledes de tydeligst kiendes og paa sikkerste Maade udryddes derfra. Men da til at besvare dette, udfordres personlig Nærværelse, da samme endog kræves paa en Tid, hvor alle Planter vise sig, kand, for nærværende Tid, intet vist derom bestemmes.