Viborger Samler, 1839-08-24
Under "Forlangt Jndrykkelse læses i Rd. Av. følgende Efterat det i Løbet af sidste Vinter i de offentlige Tidender var bekjendtgjort, at Hs. Majestæt Kongen havde befalet at ser forædlede Hingste skulde indkjøbes, for at opstaldes paa passende Steder, og derfra igjen sælges til Private, Alt til Hesteavlens Opkomst og Forædling her i Jylland, fandt jeg denne Sag saa priisværdig, at jeg gjorde mig Umag for, at et Jnteressentskab kunde danne sig til Anskaffelsen af en saadan Hingst. Mine Bestræbelser lykkedes saa vel, at en meget ædel Hingst Bellund – den bedste af de tvende, som paa den Tid vare opstaldede i Aarhuus blev kjøbt for den Sum 1,200 Rbd. Sølv, og ankom herpaa Landet de første Dage af Mai Maaned d. A. Skjøndt den bedste Deel af Bedækningstiden saaledes var forløben, førtes dog Hopper i Mængde til denne skjønne Hingst, og 40 Stykker ere til Dato bedækkede. – Jnteressentskabet ønskede, at bemeldte Hingst blev, som stutteridygtig, indbrændt, ikke for at dens Værd derved skulde forhøies; thi man an faae den for udmærket, og formeente ogsaa, at den som saadan allerede var erkjendt; men for at de, som maatte føre indbrændte Hopper til den, kunde vinde den Præmie, som for disse er udsat. – Hingsten blev altsaa fremstillet ved Stutteribesigtelsen i Nykjøbing den 10de De, hvor de Professor Wiborg strax erklærede, at den, formedelst nogle Feil, som, efter den almindelige Mening, deels slet ikke, deels kun i meget ringe Grad, ere tilstede, ei qvalificerede sig til at erkjendes for stutteridygtig. Ritmester Christiansen var derimod af den Formening, at Hingsten burde ansees som stutteridygtig og indbrændes, da han antog, at nogle af de Feil, Professor Wiborg udsatte, enten ikke fandtes ved Hingsten, eller ikke vare saa væsentlige, at de kunde komme i Betragtning. Proprietair Neergaard, udnævnt at Amtet til at deeltage i Commissionens Forhandlinger, var Førstningen tvivlraadig – maaskee fordi han aldeles ingen Kjendskab har til den forædlede Hest – men, da ham blev betydet, at han dog maatte have en Mening, erklærede han sig omsider for den af Professor Wiborg antagne. Commissionen var forøvrigt ufuldstændig, da det ene af Amtet udnævnte Medlem ikke var tilstede. – Min Hensigt med at bekjendtgjøre Ovenstaaende, er den, at vise det Mærkelige og Forunderlige, som fremkommer, naar den ene kongelige Commission, for en meget høi Priis, kjøber en Hingst, i den Hensigt, at Landets Hesteavl ved den skal forbedres og forædles, og den til Private afhændes i samme Øiemed; men at derpaa en anden kongelig Commission erklærer, at Hingsten ikke er stutteridygtig. – At Kammerherre og 2 berst v. During vil vide at godtgjøre det urigtige og Ugrundede i den af Stuttericommissionen afgivne Kjendelse, kan ikke omtvivles. Maaskee ogsaa Major v. Flindt, hos hvem Hingsten "Bellunor i længere Tid har været opstaldet, vil finde sig foranlediget til, at tage sig af denne Sag. Endelig har jeg ogsaa troet, at dette mit Jnserat maatte tjene til Advarsel for de eventuelle Kjøbere af de endnu tilbageværende fire Hingste, som efter Bekjendtgjørelse bortsælges paa Rendebanen ved Randers den 3die næste Maaned. Cathrinelund paa Morse, den 18de August 1839. P. Bendix.