Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1812-05-09
(Jndsendt.) Perri Jenseni, deditut, nec non Ludimoderatoris Pagisilvestrensis, ORATIONES SELECTAE. og Peer Jensen Skolemesters udvalgte Taler, holdne i Skovbye Kroe. ORTIO. . . . aa. – har jeg ikke sagt Dig det for læng siden, Niels Olsen, at det var dumme Jndfald saaledes at henlægge disse Kobberskillinger, – Hvad er Følgen? – Nu skammer Du Dig ved at bringe saa mange deraf paa Amtstuen og veedst slet ikke, hvorledes Du skal blive af med dem, og saaledes gaaer det med flere af Jer, jeg veed det nok, Men var det ogsaa ikke Skam for Jer, Karle, at J vilde tænke paa saadan ussel Profit, da J fortjener saa meget ved de ublue Priser, J be gjører og faaer for alt hvad J kan avle og bringe til Torv, – Og pas kun paa det vil gaae Jer ligesaadanne med den velsignede Sæd J har liggendes og ikke vil af med. Jeg hører, Jeppe Hansen, at Du i Gaar ikke har villet sælge Din Rug for 37 Rigsdaler. Fy for Pokkeren, og Du betaler Din Landgilde i Penge efter gammel Accord, og Din Præste-Tiende har Du ogsaa for en Slik, fordi Du altid kan anstille Dig saa fattig og Præsten er en god Mand Troer J da, J Skabhalse, at J allene skal blive rige og at fattige Folk i Kjøbstederne skal sulte ihiel, – Ja det er det samme for Jer, thi jeg troer, J har forglemt Jers hele Christendom og Katekismussen til veed slet ikke mere, at J har en Næste, undtagen maaskee Herbergererne paa Vestergade, og tænker, naar J bare har alt hvad J lyster, saa kommer den øvrige Verden Jer ikke ved. Men veed J hvad? Tilsidst kunne J dog have gjort en Feilregning, thi der kan komme de Tider, hvor J trænge igjen til Jer Næstes Hielp og saa vil han nok have forglemt Jer, ligesom J forglemme ham nu. Og den største Feilregning vil komme, naar I engang tænker at komme i Himmelriget, og derimod elendigen maa fare lige til Helvedet. J tænker nok, J ugudelige Krabater, at det har Tids nok, førend det kommer saa vidt, fordi J ere ikke saa gamle endnu, men "hente roth, morgen tødt" sagde de tydske Soldater i min Tid og J husker nok Mads Peersen, som var den raskeste Karl af Jer alle, men havde drukket sig fuld og faldt fra Vognen, og Hjulet gik over hans Hovede og knuste ham Hjerneskallen. Hvad troer J vel hvordanne det maa være gaaet ham, - Jeg skjælver ved at tænke paa det; jeg synes, jeg kan see de lange udstrakte sorte Kløer, - J forstaaer mig nok! Ja, jeg skulde bare være Præst, at jeg maatte tale frit til Jer fra Prækestolen; da skulde J faae det at høre, at der skulde komme en Rystelse over Jers hele Krop, men saa fik jeg kun non contemmenhuus ved Examen (noget som J Fæehoveder dog aldrig kunne opnaae), og maatte lade mig nøie med et Degnekald. Paa Prækestolen tør jeg derfor allene læse inden i Bogen, men her J Kroen, skal J dog faae den rene Sandhed at høre, saa længe jeg kun kan røre Tungen. Men, for at komme igjen paa disse Kobberskillinger; der kunde dog findes Middel til paa en skikkelig Maade at blive af dermed. Pindse Helligdagen ere for Døren; der skal J rykke ud med Offer til Hans Velærværdighed og til mig. Det har kun seet maadeligt ud dermed i sidste Paaske Helligdage; thi, jeg troer J bliver jo rigere, jo gjerrigere, i Særdeleshed mod den agtværdige geistlige Stand. Det kunde J nu gjøre godt igjen, dersom J kom med Resten af Eders Kobber og lagde det paa Alteret. Det vil rigtig nok see lidt besynderlig ud med de store Pengeposer, men det siger intet, vi skal nok sørge for at faae dem kjørt hjem. Ok nu, Ole Hansen, giv mig en dobbelt Sopken, thi jeg begynder at blive hæs, og skrive det paa Regningen til efter Pindsedag. - Dixi! –ad