Aarhuus Stifts-Tidende, 1844-09-17
Der tales endnu i engelske Blade og fortsatte Anstrængelser for, ved Hjelp. af de stedse meere og mere forbedrede Dykkerapparater, at optage det for mange Aar tilbage ved en ulykkelig Uforsigtighed sunkne Linieskib Royal George. Om dette prægtige Skibs Undergang fortæller det engelske "Morgenblad Følgende: Det var i Sommeren 1780, da Royal George et af de skjønneste Linieskibe, paa 100 Kanoner, efter en lang Fraværelse kastede Anker ved Chatham. Nogle Dage efter var man ivrigt beskjæftiget med Forberedelserne til en Fest, som Chefen havde besluttet at give ombord paa Skibet. Alle fra Udlandet medbragte Sjældenheder og Kostbarheder bleve paa den meest smagfulde Maade anbragte som Decorationer, brogede Flag i hundredeviis viftede i Sollinnet; det øverste Dæk, indrettet til Balsal, lignede et østerlandsk Tempel med sine Søilehaller og høie Kuppel; rundtom den bølgede istedetfor Tapeter et riig Drapperi af svært purpurfarvet Silketøi med gyldne Fryndser. J Kahytterne herstede en kongelig Pragt Alt straalede her af Guld, Elfenbeen og Perler; Vaser besatte med Ædelstene, persiske og indiske Tepper; Chrystalvaser fyldte med ægte Rosenolie udbredte den yndigste Duft; med eet Ord: man maatte troe at befinde sig, ikke ombord paa et Krigskib, men i en mægtig Monark pragtfulde Gemakker. – Fra de med Blomster og Festons smykkede Orchestre tonede de herligste Symphonier; i lange Rækker nærmede sig Baadene med de festligklædte Damer og Herrer, Jkke een eneste Sky fordunklede den klare Himmel ikke et Vindpust beaandede Havets Overflade. – Og dog, midt under den forgløse Jubel, nærmede sig Fordærvelsen lumsk og ubemærket. Usynlig lurede allerede Døden bagved enhver af de kun om Lyst og Glæde drømmende Gjæster. Men hvorledes, Skibet var uden ringeste Skade, Krudtkammeret vel forvaret, det bedste Forhold herskede mellem Mandskab og Officierer; – fra hvilken Kant kunde da Faren true, En mild Zephyrvind er Forræderen. - Et sagte Vindpust glider hen over Havet; de skjønne Dandserinders glødende Kinder føle neppe et Øieblik dets flygtige Kys, Skibets Bevægelse er sagte, umærkelig. - Og dog, urandsagelige Skjæbne. – dette eneste Pust, neppe stærkt nok til at bevæge en Æolsharpes Strenge, var tilstrækkeligt til at tilintetgjøre Tusinders Livl Det var stærkt nok til at bringe Kæmpebygningen et Par Linier ud af Ligevægten; de svære Dækskanoner, som man, for at vinde Plads, havde skudt saalangt som muligt ud i de aabnede Stykporte, men uden at anvende den Forsigtighed at surre dem fast, rullede med Lynets Hurtighed over i den modsatte Side; i et Nu var Skibet kæntret. – Et eneste hjertestærende Skrig klang sørgeligt hen over Havfladen. Vandet, ligesom sky over at forstyrres i sin dybe Fred, ver tilbage i vide Kredse; men som i pludselig Forbittrelse vendte det desto pludseligere og meere ødelæggende tilbage, for at strømme ind gjennem alle Aabninger. Endnu eengang, gjenvindende Ligevægten ved den overalt indtrængende Vandmasse, hævede sig den skjønne Bygning i sin hele Majestæt, dog kun for endnu sidste Gang at vise sin herlige Skikkelse. Endnu engang pegede de stolte Master mod Himlen, ned af dem hang vaade og slappe, de utallige Flag som lange Sørgeflor Synkende stedse dybere og dybere begyndte Skibet at dreie sig i stedse raskere Hvirvler, næsten endnu hurtigere end faa Øieblikke iforveien de Dandsende svævede hen over de glat bonede Egeplanker; endnu et eneste, et skrækkeligt kort Øieblik saaes de Ulykkelige, med deres i Dødsangsten græsseligt fortrukne Ansigter, klamre sig fast til Stænger og Tougværk – da skjød Skibet med dem Alle ned i den sorte Afgrund Med en Buldren, der lød som Helvedes Haanlatter, lukkede sig fraadende af Skum det dybe Svælg De fra alle Skibe tililende Schalupper fandt kun en uhyre, skummende, bølgende Ring. J faa Minuter var Ulykken skeet. Kun Faa af dem, der havde været ombord i Royal George, bleve reddede.