Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1824-11-12
Efter at have udstædt en Deel Decreter og Ordres til Cheferne for de Troppe-Afdelinger, som laae cantonerede i de tilgrændsende Provindser, afreiste Rapoleon den 13de, dybt rørt af den Kjerlighed og Velvillie, Lyoneserne havde viist ham. Nationalgarden, rørt over den Tiltroe Keiseren havde viist dem, ved at anbetroe dem Omsorgen! for sin Person, deeltog ikke mindre i den almindelige Glæde; og den Dag Napoleon afreiste var for Lyon en Sorgens Dag, ligesom den Dag han ankom, havde for dem været en sand Festdag. Keiseren tog sit Natteqvarteer i Macon, han ville ikke staae af hos Præfecten; men logerede i Anberget la Sauvage. Han behøvede ikke meere som i Grenoble og Lyon at vente ved Stadens Porte, nei Folket og Magistraten ilede ham imøde, og gjorde hinanden Æren stridig, hvem der først skulle vise ham sin Hyldning og Ærbødighed. Om Morgenen modtog han Lykønskninger, af Nationalgaden, Municipalcorpset a. En af Mairens Colleger holdt en lang Tale, der morede os meget; da den var endt, sagde Keiseren til ham: De har da været meget forundret over at erfare min Afreise fra Elba?" Ja saa min Troe var jeg saa - svarede Taleren - da jeg hørte at De havde indskibet Dem, sagde jeg til mine Bekjendtere, det Menneske maae være gal, han undkommer aldrig." Napoleon kunde ikke afholde sig fra at lee over disse naive Udtrykke. Jeg veed - svarede Keiseren ham, en Smule ondskabsfuldt at J alle ere lidt tilbøielige til at lade Eder forskrætte. Det have Jviist mig i sidste Feldttog. J skulle have opført Eder, som Chalonneserne; men J have ikke hævdet Burgundernes Ære. Det var ikke vores Skyld, Sire, svarede han - vi blive slet bestyrede, De havde givet os en uduelig Maire. Det er muligt, viis, have alle begaaet Sottiser, det maae man glemme, Frankerigs Lykke og fremtidige Held, see det, er den Gjenstand hvormed vi alle bør sysselsætte os. Han afskedigede dem derpaa venskabelig Præfecten havde taget Flugten. Keiseren spurgde mig om hans Navn, det var et Menneske kaldet Germain, som han havde gjort til Greve og Kammerherre, uden rigtig at vide hvorfor. - Hvorledes - sagde Keiseren til mig - denne lille Germain, har han troet sig forbunden til at flygte for mig, men han kommer vel igjen tilbage til os. Han skal ikke længere bestyre Forretningerne. Han overdrog mig derpaa at lade indrykke i Departements-Avisen, Efterretning om Tildragelsen, ved Grenoble og Lyon. Redacteuren en rasende Royalist skjulte sig, og jeg anbetroede en nyelig ansat Underpræfect at drage Omsorg for at opfylde Keiserens Ordre. Men enten det nu var Ligegyldighed eller Uduelighed nok var det han henvendte sig til den, der trykkede Avisen, som sammensatte, Noget, der langtfra ikke var som vi ønskede det. Man begyndte med en meget rigtig, men meget utidig Lovtale over Ludvig den VIII, og man sluttede med at erklære, at saa god en Konge ikke var skikket til at regjere over de Franske, og at de behøvede en Fyrste, som Napoleon &c. Keiseren, der ville læse Alt, forlangte Bladet, af mig. Jeg lod som jeg ikke havde det ved Haanden; efter tusende Bestræbelser for at forhindre ham fra at see det, maatte jeg sluttelig give ham det. Jeg troede han havde givet mig en drøi Næse derfor, men han lod det blive ved at sige mig: Sog at forandre dette Menneske, det er en Nar, og bed ham for Fremtiden ikke at holde Lovtaler over mig." Jeg lod ham ogsaa komme, gav ham en Jrettesættelse, og han slap med Frygten, saavel som jeg.