Politivennen, 1800-01-01
To Toldboder, to Indsejlinger til Kjøbenhavn. Jeg haaber at man ikke vil beskylde mig for at være min Plan utro, eller at blande dette Blad med andet, end hvad der angaaer Politi, naar jeg endelig engang for alle, og sidste Gang (thi alt før har jeg uden Virkning rørt ved denne Materie) paaanker den utilbørlige og højst skadelige Standsning Søfarten fra og til Kjøbenhavn lider saavel ved Toldklareringens nærværende Gang, som ved Indog Udfarten selv. Dersom Øjemedet er intet mindre, end at løse mange hundrede seilfærdige Skibe, at skænke den higende Somand mangen halv eller heel Dag, ja ofte flere Dage efter hinanden til at fremme sin Fart og Fortjeneste, at forebygge mangt et Skibbrud, mangen en Indefrysning, som en tvungen Forsømmelse afstedkommer o. s. v., o. s. v. - saa er det vist nok ikke stridende mod et Blads Plan, der allene har almeen Gavn, Orden, og Sikkerhed til Formaal. Kjøbenhavn skylder sin Oprindelse den fordelagtige Beliggenhed, at være forsynet med en Havn, der har dobbelt Indog Udløb. Sørøverne kunde ikke undgaae deres fortjente Straf, paar Vægteren fra Stejleoorgs (det første Slot, som netop stod paa samme Sted som Kristiansborgs Højbygninc) Taarn gav Signal om deres Mærværelse i Sundet eller Dragørenden. Absalons Vagtskibe, der af Signalet saae Fjendens Kurs, stak ud ad den bekvemmeste Udgang og toge Luven fra den forbarsede Røvet, der tillige saae sig truet i Ryggen af andre Skibe, som havde taget Vejen ad den anden Udfart. Denne Sta;ion af Vagtskibe med deres Mandskab, saavelsom Stejleborgs Besætning, gav Anledning til Haandværkeres Vertshusholderes, Købmænds og Skipperes Nedsættelse paa Slotsholmen, hvor en lille Købstad fandt Plads, der snart ved den bekvemme Havn og dobbelte Indsejling tog saaledes, til, at den kvalte Skanørs, Malmøes, Helsingborgs, Helsingørs, Køges, og det dengang vældige Roskildes Handel og Storhed, - en Stad der lidt efter lidrudbredede sig over paa det nærliggende Sjælland, og utilfreds dermed opfyldte Moradserne, indpælede Grundene, og naaede saaledes paa den anden Side det fjærnere Amager, og forenede med Broer denne Øe med Sjælland, hvira den før var adskillet ved et Sund af en Fjerdingmils Brede. Den Fordeel Havnens Ppperlighed, havde ydet Absalons Vagtsnekke., frydede nu saavel Stadens egne som fremmede Skippere. En dyb og tryg Havn, to store Ankerfaste Reder! hvor faa ere de Stæder, der tilbyde den drivtige Sømand saadanne Fordele? Især var den ene Rede (den nu saa kaldede Kallebo-Strand, mageløs for sin Størrelse og sit Ly, endskjøndt den ikke som den nordre, nu den eneste Rede var dyb nok for de største Skibe. Kallebostrand blev ogsaa derfor den Indsejling, som alle Fartøjer fra Smaaøerne, og overalt synden fra, søgte ad, naar de ikke vare alt for dybgaaende. Her havde de fra Amagers sydvestlige Pynt indtil Staden en uhyre Rede, hvor Grundene fra begge Sider hindre en voldsom Søgang, og hvor de trygt kunde søge Ly fra den af en Sydoststorm ophidsede Østersø. Her søgte de ind i Krigstider fra det forfølgende fjendtlige Krigsskik der holdtes tilbage af de skærmende Banker, medens den nordre Indsejling strax, naar en sjendtlig Flode spillede Mester, var ganske spærret. Kallebostrand var da ogsaa det belejrede Kjøbenhavns Madvej; med tindrende Øjne med Broderfavntag modtog hin Kjøbenhavner, der med Staal og Kugler saa modig satte Grændser for Karl Gustavs Kæmpegang, den snilde Smaalandsskipper, der ad denne Bagdør bragte han det eneste ham fattedes til at udholde Kampen. Kjøbenhavn havde blevet udhungret, og Danmark der, som Taarup siger, laae bag dets svage Volde havde været forsvundet af Na;ionernes Liste, hvis Indsejlingen igjennem Kallebostrand ikke havde ydet de tappre danske Kæmper den manglende Føde. Men denne Indløbets Gavnrighed hvortil selv Kristian den Femte, der som Pngling var indsluttet i den belejrede Stad var Vidne, forglemtes ganske af ham, da han nogle Aar efter, af en falsk forstaaet Ockonomie, eller for at forstærke Fortifika;ionen af den udvidede Stad, lod ikke allene med en Stakade spærre Kallebo-Løbet, men ganske ophævede al Fart derigjennem ved at forene begge Toldboder til een paa det uuværende Sted. Kjøbenhavn har siden hin Belejring vel været truet, men aldrig oftere indsluttet af en Fjende. Men man sætte det Tilfælde, der dog er muligt, at en Fjende havde belagt Staden fra Landsiden, at vor Flodes Fraværelse, eller hvad vel er utroligt, men dog ikke umligt, Nederlag havde ladet Fjendens Flode spille Mester i Sundet og Dragøsrenden, eller at denne havde benyttet sig af Lejligheden til at besætte det forsømte Saltholm, og der at anlægge Batterier, at Kjøbenhavn, der mangengang næsten ikke er forsynet for 14 Dage manglede Proviant, at man ønskede at Madskibe maatte liste sig ind, hvor tungt vilde man da beklage at Kallebosrenden, den man da vel aabnede, ved at ligge ubesejlet i 100 Aar var bleven fuldkommen ubekjendt, at ingen Fartøjer torde igjennem denne tryggere Vej befnilde Fjendens Aarvaagenhed, og at der ikke engang var Lodser, der forstode at føre de ukyndige Skippere ind. Men hvor skadelig er ikke denne RendeTillukning i selve Freden. Smaalandsskipperen der netop hen paa Aftenen har naaet Grønsund eller Nyjordfundet, og med en gunstig Vind kunde række Kjøbenhavn om Natten frygter hvis denne ikke er meget klar, for at løbe ud, da han kunde komme Saltholms eller Dragøes Grunde for nær; han bliver derfor liggende til Dagen efter, da Vinden maaskee alt er løbet om, eller han løber i det højeste ud, for at sætte sig til det dages under Stevns Klint, hvor han dog, hvis den ellers gunstige Sydost kuler op ikke ere sikker. Enhver saadan Forsinkelse er af den skadeligste Indflydelse paa Sejladsen. Endelig veed enhver Søfarende, hvor ofte man med Modvind og Modstrøm kan være een og flere Dage om at komme fra Dragø op forbi Odden af Trekronersgrund, for at holde ind til Bommen; imedens man paa den lyfuldere Kallebostrand lettere vilde kunne krydse sig op, og i alle Tilfælde laae bedre. Men er Sømanden endelig kommen ind paa Reden, saa møder ham den største Vanskelighed, hvor alle Vanskeligheder burde have Ende. Jeg mener i Indgangen til Havnen, eller som man her kalder det, Bommen. Igjennem en Aabning af nogle Alen skulle alle de til og fra Kjøbenhavn gaaende Skibe Med Varper og Liner indog udlades. jage Baadene imod hinanden imellem Skibene, der undertiden støde temmelig haardt paa hinanden og paa Broen. Den indgaaendes Udlægger og Ræerfanges i den Udgaaendes Takkelads; ny Standsning. Baadene kuuses, Skibene ramponeres, Mandskabet bander skraaler og strabadseres, og Tiden, den kostbare Tid, spildes. En vil frem for den anden. Den som veed bedst Besked med at faae sit Varp foretrukket for den andens, veed maaskee mindre Beskeed med hastigt at faae Toldbetjente ombord for at forsegle; han maae altsaa sakke agter ud, for at hin kan komme frem. Og netop som denne har sine Liner i den bedste Orden til at hale igjennem maae Indgangen lukkes. Thi vide maae den Fremmede, der læser dette (Kjøbenhavnerne ere saa vante dertil, at det ikke anfægter dem) at gamle og ny Kjøbenhavns 7090o Mennesker og Kristianshavns 20000, item Amagers 5 a 6000 ikke have Adgang til hinanden uden over Knippelsbro, der netop er breed nok for en Vogn og to gaaende Personer, Langebro der ikke er bredere, og den allene for Gaaende brugelige Flydebro, som maae lukkes op, og altsaa ikke være Bro, saa ofte og saa længe Skibe skulle ind eller udlades af Havnen, ja endog hvergang en Baad skal ud eller ind. Neppe er der nogen Stad saa usselt forsynet med Broer, som netop Kjøbenhavn. (Fortsættes).