Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1776-10-11
(Af en Landhuusholdere der længe haver opholdet sig sammesteds.) Det beste Byg, som man vælger dertil, maae være glat, ret stort i Kornet, uden fremmed Frød eller Sæd, af et Slags og fra een Egn, og som endelig er blevet tørt indhostet, efterat det i nogle Nætter har ligget i Duggen paa Marken. Den første Forretning er Byggets Støbning. Man styrter det i Støbekar, som er udforet med Blye eller besat inden i med Teglsteen, og slaaer saa meget Vand derpaa, at det staaer 5 til 6 Tommer over Bygget; derudi bliver det liggende 3 eller 4 Døgne, eftersom det er fugtigt eller tørt, stort eller smaat i Kornet. Det Kiendetegn, som man har, at Bygget er støbt nok, er dette, man tager et Korn imellem Fingreur, og trykker det saa te langs efter, og naar det da befindes blødt overalt, saa at det lysner fra Skallen, saa er det nok. Dette maae altid nøie lagttages; thi bliver Bygget liggende for længe i Vandet, saa kaber det ikke allene af Sødme men end- og af Kræfterne; men bliver det for snart optaget, saa at det vanskeligt at bringe det ret til Grødde. Herpaa bliver Vandet aftappet, og Maltet styrtet i en lang Kiste, hvorudi det ligger 30 Timer. Derpaa bliver det lagt paa Loegulvet, hvor man styrter det ud i nogle store Hobe, paa det at det kan blive varmt; man vender det og hver 5te eller 6te Time saavel Dag som Nat, og giør altid det Sted ret reent, hvor det har ligget. Ved varmt Veyr ligt giør man to til tre Hobe, men ved koldt Veyrligt ikkun een. Saasnart det viser sig, at Maltet vil groe, vendes det hver 3die eller 4de Time, alt eftersom Luften er varm til, hvorefter man fornemmelig maae rette sig ved dette Arbeide. Jmedens Gronningen varer, bliver Ho den stedse udrørt tyndere, indtil man endelig giør adskillige Rader eller Furer af samme, saaledes, at det ligger omtrent 2 Fod tykt eller høit og 10 Fod breedt. Dette skeer derfor, paa det at det kan blive desbedre bearbeidet, og efterhaanden bragt til Afkøling, hvorved de udskudte Rødder igien bortvisneer. Naar man har bragt det saa vildt, bliver det igien lagt i Hobe, men dog alligevel sted, se og ofte vendt, paa det at det ikke bliver varmt paa nye igien, og de uddøde Skud atter bliver oplivede, og begynde at groe paa nye. Her maae Maltgiøreren brun at muelig Paapassenhed, paa det at ovenmeldte Tilfælde ikke skal møde, og Maltet ikke blive klumpet eller udvoret i Blade, thi alle de Korn, som skyde Blade, bliver gandske fordervede, og giver desuden alt Maltet en raa og fer menterende Egenskab. Nu er Maltet færdigt til Køllen. Nogle giøre paa denne Tiid, og omtrent 8 til 12 Timeltilforn, førend det skal legges paa Køllen, en eneste sto Hob af Maltet, i den Hensigt, at det skal varme sig lidet, blive mildt, løst, og overhoved bedre forberedet til Tøriningen, hvilket ogsaa har sin gode Grund; kun at det maae passes meget nøie, og heller ligge nogle Timer for lidet end for længe tilsammen; thi dersom Heeden skulde tage Overhaand, vilde det blive gandske fordervet, og at føle paa som Fidt. Derefter bliver det styrtet paa Kølleflagerne, som i Engeland mestendeels ere af Staaltraad, eller, efter en nyere og findrigere Opfindelse, af Haardug; paa samme lægges det 3 til 4 Tommer tykt, og tørres ved langsom Ild; det vendes paa Køllen nogle Gange, hvilket skal være lettest paa Flagerne af Haardug. Her os maae man legge Mærke til, at det Malt er ikke det bedste, som er alt for mørkt efter Tørkningen. Tiden til denne Maltgiøring, fra Støbningen af at regne, kan ikke saa nøie bestemmes, saavel formedelst den forskiellige Aarets Tid, som formedelst Veirliget. Naar det er mildt Veirligt ere 3 Uger nok. Naar Maltet er tagen af Køllen, bliver det vel udbredet, paa det at det, saasnart som mueligt, kan blive koldt; derpaa kan man kaste det i en Hob, og forvare det til Brug. I Henseende til Jlden ved Maltets Tørkning er man meget vaersom i Engeland, at Maltet ikke skal faae nogen ubehagelig Lugt, og Øllets Smag derved blive fordervet. Engelænderne tilbereder deres Steenkul hertil paa en særdeles Maade: De lade nemlig samme først afbrænde, og de spovlagtige Dampe bortrøge. Saadanne Kul kalde de Crak, og der findes visse Folk, som leve af denne Handtering. Af denne Jld bliver det reeneste og lifligste Malt. Af Brænde holde de Bøg og andet haardt tyndskallet fordet fornemste, men det maae være ret tørt, og fuldkommen frie for Vædske, for den Aarsags Skyld kan man ikke saavel benytte sig af Egebrænde, efterdi det ikke ringere end i 4 til 5 Aar bliver ret giennemtørt; men efter den Tid er det ogsaa godt. Det tredie, som de bruge til Jlden, er Halm. Men denne bruges ikkun i Provintzerne, hvor den er i lettere Priis end Cak og Brænde. Maltet bliver heraf behageligt og godt. Paa nogle Steder bruges det sammesteds stærk vorende Brægne; men, omendskiønt samme er bleven meget tørt, giver det dog Øllet en meget viderlig Smag. J Rottinghamshire blander man Steenkul Støv og Korgjødning, og giør deraf et Slags Tørv, udsætter samme et var Aar i Luften og Solen, og bruger dem siden med god Nytte til Maltgiøring. Træekul bruges slet ikke, for deres skadelige Damps Skyld. Nogle Kiendetegn, som man har til at skille godt Mal fra slet, ere disse, man bider et Maltkorn over, dersom det er født og mildt af Smag, er rundt, fuldt af Meel, har en tynd Skal og behagelig Lugt, og Maltet er altsammen saaledes beskaffent, saa er det godt. En anden Prøve er: man tager et Gigs Vand, og kommer en halv Haandfuld heele Maltkorn deri, dersom de da svømme, saa er Maltet godt; men falde de til Bunds, saa er det endnu for meget Byg lig, og forseet i Gronningen. Gode Malt er heller ikke skiørt; det maae giøre en Streg ligesom Kridt, naar man trykker det imod et Bredt, Udtog af en Afhandling i Mercure de France, hvorledes man med beste Fordeel nytter Havre til Foder for Heste. Forfatteren viser, at det er skadeligt, at give Hestene, Havren uskraaet som i Almindelighed bruges, thi 1 Giver den knap den halve Deel tienlig Føde for Hestene, siden alle de Korn, som ei af deres Tænder blive malede og knusede, gaae igien heele bort, uden at give mindste Næringssaft, hvilket lettelig kan sees, naar man paa en pløiet Jord udbreder frisk Hestemøg, da de deri værende Korn i nogle Dage begynde at spire, saa at Havren er bleven uforandret. 2) Tabes ikke allene denne Deel af Havren, men den skader ogsaa Hestene paa fleere end een Maade: den forderver deres Tænder, Havren er udvendig haard og glat, hvilket giør, at den glider bort under Tænderne, men tillige gnier dem meget stærk, hvoraf de slides, og faaer tilsidst en conisk og spids Skikkelse, saa de en meere ere beqvemme til at tygge. Gamle Heste tilbringe megen Tid naar de æde Havren, og nødes tilsidst at sluge den mestendeels heel i sig, hvoraf da den allermindste Deel kommer til Nytte. Desuden er den ene Ende af Kornet gandske haard og skarp, saa at den saarer Hestens Tunge, Gummer og Tandkiød, hvilket i Særdeleshed kan sees deraf, at unge Heste, som længe have gaaet paa Græs, siden af Havren blive gandske blodige i Munden. Vel hærdes Gummerne og Tandkiødet med Tiden, at dette ei saa let skeer, men deraf følger, at Spytten ei tilflyder i den Mængde som er fornøden til Fødens Udblødning og Chylification. Disse heele Korn saare ogsaa Svælget, og forderver Maven og Jndvoldene. Forfatteren foreslaaer som fordeelagtigst, at skraae Havren saaledes, at ethvert Korn knuses i 3 til 4 Stykker. Fordeelen herved bliver gandske mærkelig, siden man paa denne Maade ikkun behøver halv saa megen Havre, som ellers. For det almindelige bliver Nytten endnu større, thi Landmanden kan bruge den Jord til anden Sæd, hvorpaa han for allene maatte saae Havre, Hestene beholde længere deres Tænder og Styrke, leve længere, og deres Mund og Mave saares ikke af de heele Korn. Denne skraaede Havre blandes med Hakkelse, dog maae Halmen forud være knuset, som kan skee ved en ved Hakkelsekisten anbragt Maskine. Dette giver en sundere Føddaend Havren allene, der er alt for fødende, og giør Hestenedorske og dovne. Med 1 og et halvt Pund af denne skraaede Havre forres en Hest bedre end med 3 Pund udskraaed, i sær naar man blander den med et Pund af forommeldte knusede Hakkelse, den bør knuses, fordi den ellers saavel som Havren skader Hestens Mund og Mave. 2 Pund af denne Blandning ere nok hver Gang for en RideHest, 3 for en Arbeidshest og 2 og et halvt for en VognHest. J Steden for Havre kan man ogsaa bruge Klid, og tager da 1 Pund Kliid imod 2 Pund Hakkelse. Jo meere denne Kliid er skilt fra Meelpartikler, jo bedre er den, thi Meelet giør Møgen flydende, hvilket er Tegn paa en svaa Mave og slet Fordøyning.