Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-07-23
J Christiania Jntelligentssedler læses følgende: Blandt andre Beskyldninger, som i den senere Tid hos os ere gjorte mod Præsteskabet, er denne under nærværende truende Mangel, at det skyldes denne Stand, at Hestekjødet i Norge bortkastes. Nu er det vel sandt, at det var Oluf Tryggesens og Oluf Harald sens papistiske Præster, som udreve Hestekjødet af vore Forfædres Munde, og ved Overtroens Skræk gjorde det afskyeligt for deres Efterkommere; men ville Nutidens mere oplyste Folkelærere ansees bedre end hine, da bliver det vel vor Pligt, at bekjempe enhver Fordom, der skader, uden at gavne, thi ligesaa lidt, som en Persons Forbedring (i moralsk Forstand) kan være virkelig, naar han ei tilbagegiver det, han har frataget andre, eller udrydder de Fordomme, han selv har udspredt, ligesaa lidt kan den være virkelig hos hele Stænder, naar saadant efterlades. Deels i Følge denne Overbeviisning, deels af Lyst at gavne det Almindelige, have flere agtværdige Præster talt mod denne Fordom, endog før Justitsraad Rafns Naturhistorie for hver Mand saa Lyset, deels siden deeltaget i, ved Exempel at fælde den; men hvorvel man kan haabe meget af Tidens Medvirkning, synes dog nærværende Tidspunct at fordre denne Fordoms hastige Udryddelse. Man betænke, at det frugtbare Hede marken selv kan staae Fare for at sulte inden Høsten, og da er det sandelig at frygte mindre frugtbare Egne kunne see deres Jndbyggere om komme af Hunger. - At ville bevise Hestekjødet er saa nærende og sundt, naar det er ubedærvet og det slagtede Dyr sundt, som andre græsædende Dyrs Kjød, er overflødigt, og aldrig tvivlede nogen Bonde derpaa naar jeg talede med ham herom. Men, naar Fordomme først ere befæstede, udryddes de ei let, ja selv fornuftens Overbeviisning er tidt utilstrækkelig hertil, naar den, der bryder Jsen, bliver udsat for sine Medmenneskers skjæve Domme og Foragt. Saaledes veed jeg selv at en Huusmand Nordenfields nær var bleven jaget af sin Plads, fordi han havde i trange Aar 18023 nedsaltet noget af en ihielskudt Hest. Fra de Fattiges Side kan der altsaa neppe begyndes med at spise Hestekjød. – Bedre Held kunne derimod haabes, naar Præster og andre Conditionerede i Bøigderne overtalede de bedste Almuesmænd, til at benytte Hestekjødet, og selv til Høsten, hvor Leilighed gives, slagte og fortære nogle velfødte Heste eller Føl, hvortil vil gives god Anledning, naar man istedenfor at ud bruge de saakaldte Skotgamper, lader dem gaae rolig i Sæteren denne Sommer. Saavidt kunne Præsterne virke i denne Henseende, nogle blandt dem kunne vel og til et Maaltid Hestesteg gjøre en passende munter Vise for at komme Diervhedens Rimerier mod saadant i Forveien; men mere kunne Præsterne ei heller udrette. Skal derimod en hastig Forandring ventes, da maa den lovgivende og executive Magt ligesaavel nu hielpe til Fordommens Udryddelse, som i Fortiden til dens Bestyrkelse. Hvad Regjeringen i saa Fald kan udrette, sees af de Virkninger Forordningen af 31 Januarii 1794 har havt. – Jkke er det herved min Mening, at Regjeringen burde befale alle, at spise Hestekjød. Formedelst Vanen og Appetitten, som herske saameget over vor Smag, vilde saadant Lovbud blive upassende; men saameget synes det, Regjeringen for nærværende kan virke, nemlig, den kan befale, at Efterdags, indtil der bliver bedre Tider, maa ingen Hest, som ei har Skab, skydes ihiel, eller Kjødet henkastes eller nedgraves; men derimod maa enhver Hest, som skal udsættes, stikkes, saa at Blodet forløber den og Kjødet vel pyntes og nedsaltes. Den, som forsømmer dette, bøde 2 a 3 Tdr. godt Byg a 5 Vog til Bøigdens Fattigkasse. Den, som spotter Nogen fordi han conserverer det sunde og nærende Hestekjød bøde ligemeget, offentlig bede om Forladelse og tvinges, om et anderledes, ved Sult, til selv at spise Hestekjød i Vidners Overværelse. Den, der ei kunde erlægge den fastsatte Mulkt, hensættes i otte Dage paa Vand, en halv Ranzon, Brød og Hestekjød efter Behag om Dagen, dersom den, der eiede Hestekjødet, vilde spendere saameget paa ham, hvis ikke paa Vand og Brød i fire Dage. Tjenestefolk, som spise ved deres Huusbonders Bord, maatte være udsatte for samme Straf, naar de ei vilde spise af det samme Stykke Kjød deres Huusbonde spiste og forlangte anden Mad. - Kom et saadant Lovbud, da er det høist sandsynligt, at de fleste Heste, hvis Liv skulle endes i Høst, blive fortærede inden Foraaret, og herved vilde sandelig spares et stort Kornforraad; thi ihvorvel det er umuligt, at bestemme Hestenes Antal i Norge, kan man dog vel sikkert antage i drøg Hest, for hvert 10de Menneske over hele Landet. Antager man nu Norges Folkemængde med et rundt Tal at være 900,000 Sjele, da bliver der 90,000 drøge Heste. Antages fremdeles, at en Hest er drøg overhoved i 15 Aar, da afgaaer fra de droge Heste aarlig 6000, som dræbes, foruden en Mængde Hopper og sildig fødte Hestefol, som og aarlig ødelægges. Lader man nu disse 6000 Heste i Sommer vel fede sig og arbeide lidet eller intet, da kan man i det allermindske antage Kjød og Been paa hver at veie 20 Bsmpd. (240 Pd.) og altsaa paa de 6000 Heste 120,000 Bmpd. (1,440,000 Pd. Kiødvare. Antager man at et Pund Kjødvare, helst naar Benene benyttes, kan være fuldkommen Surrogat for 1 Pund Byg, og at en Tønde heraf skal veie 5 Vog (160 Pd.), da vil dette Kjøds Benyttelse spare aarlig 9000 Tdr. Byg. Regnes der nu 3 Tønder Byg for hvert Menneske, da spares ved Hestekjøds Brug Korn for 3000 Mennesker. For ei at give dette Forslag et bedre Udseende end det fuldelig fortjener ere Beregningerne ansatte temmelig lave, og Korn-Consumptionen temmelig høi for visse Bølger, men det er bedre, i saa Fald at regne for lidt end for meget. Thi saa meget sees med Sikkerhed af det anførte, at Norge eier, naar Hestekjødet benyttes, Føde for 3000 Mennesker mere end naar det bortkastes.