Ribe Stifts Adresseaviser, 1797-11-07
Under denne Titel agter jeg at udgive en Bog, om jeg ved Subskription kan see mig skadesløs, og ingen med dragen Sværd hugger mit Mannskript til Pølse mad, eller hindrer Trykningen ved Kabaler. Skrivter, der bliver paa 20 Ark i Folie, og overlades Subskribenterne for 4 s. Arket, er allerede kant og klar til Trykken, alene den mangler at revideres af en vis Mand, hvis bifald er mig nødvendig, om jeg ikke vil resikere at slaaes. Kobbere med berømte og fortiente Mænds Portraiter, tilligemed deres korte Biographier følge gratis. Subskription modtages hos mig selv og min Kokkepige. Jndholden er: v. Det er Menneskets Pligt, at drive sin Lyksalighed, til den høiest muelige Spidse; følgelig a. Maa han ingen Middel lade forbigaa til at berige eller ophøie sig og kildre sin Tilbøielighed, om heele Slægters Undertrykkelse og Ruin endog skulle blive en Følge deraf. Mangler han til sin Fornøielse, kan han frit anmasse sig Stodderens Pose, sælge, hans Meel og Gryn for at faae Penge, og deele Brødstumperne mellem sine Yndlinger. Frem og til bage Væven om Ret, om mit og dit, skal han ikke bryde sig om, - men blot følge den simple Grundsætning: Jeg vild. For at være ret Lyksalig, bør man være det eene, altsaa bør Andres Lyksalighed ikke taales; derfor bør Menneskeet ved Forfølgelse, Bagvaskelse og paa alle smukke Maader - enten selv eller ved Kommissionairer - nedværdige dem der stræbe derefter paa een gemeen Maade, og hindrer dem i at vorde sine Rivaler. 2. Menneskeer maa ikke troe, langt mindre tilstaae at være feilbar, men bør dræbe enhver indvortes Bevist hed derom, - paastaae sig infalkibet og usmittet af Adams Børns almindelige Menneskelighed, - haard nakket vedblive forudfattede Meeninger, - brøster, sig, som et Mønster paa Dys, menneskelig Storhed og Klvidenhed a. Altsaa L. Naar han har begaaer en Slyngel Stræg, bør han true og tigge Folk til at sige, han gjorde Ret, Fornermelser maa han ingenlunde gotgiøre eller bede tilgiver, da sligt ville giøre uhyre Skrammer i hans sam de Ære; men, for at vise Gud og hele Verden, han ikke har feilet, bør han derimod, faalænge han har Liv og Rande, ved blive, med fornyede Kræfter et forsølge den Fornærmede. Paa det alle Forsvar, fra den andens Side kan være forgiæves 1, maa han bygge sig et sikkert Værn, hvor igiennem ingen Assetrygs Mundsveir kan trænge. b. Naar han synes det var mueligt, Een kunne have forsyndet sig med det eller det, - er han pligtig, uden Undersøgelse og paa blør Formodning, at troe, han virkelig har gjort der, - da hans ufeilbare Alvidenhed, derfor bør være et fuldkommen og kliporfust Beviis. Ved slige dannede Grunde indbrænter og parnøder han alle Andre samme Troe. En Sandheden ikke klækkelig dertil, kan han jo i at Fals give sin Sagn vedbørlig Vagt ved et Magtsprog og en snevig Logn, understøttet med en kraf lig: Paa min Ære. Sligt udmærker især en skiøn Aand og et Genie. i Han bør altid staae paa sin Respeke, og Jntet eftergive i sine en Gang gjorte Fordringer, men hel bre udgive dem. Vel bør han altid hæve sig over Pøbelen, stedse søge den høire Side, og ved et blot Øiekast, eller allene ved at nævne sit eget Navn, indsage Alle Skræk og Ydmygelse; - men der skaber dog ikke, han giør brav Komplimenter, naar han derhos sørger for, at de ansees som en ædel Nedladenhed, og hans Foragt for Vedkommendes Ringhed derhos, unden dittre Smitt, rindrer i hans Øine. d. Fortiente Personer bør han ikke taale, men enten giøre dem foragtede eller udrydde dem, om de ikke kan tiene til hans Hensigters Opnaaelse, da deres Fortienster ellers kunne aarsage Skaar i hans Agtelse. e. Naar der tales om Retfærdighed og andre store Dyder, - bør han rege paa sig selv, og give Samtalen den passeligste Vending. Forstaaer Selskabet ham da ikke kan han gierne staa sig for Brystet og sige: Her ere alle disse Dyder samlede. Laver nogen til, ikke at vil trøe dette, bør han med marstalsk Arm slaae dem paa Øret, om de ikke strax svære ge sig Fanden i Vold paa, han er det dydigste Menneske i Verden. Paa hans Uvenner og deres Efterkommere, bør har herne sig indtil 5te Leed - om han lever saa længe, og i andet Fald anbefaler han Børn og Børnebørn Sligt - saavelsom og paa deres Venner og Venners Venner. F. Han maa endog i Gang, i Tale, ved rigtige Miner og store Løfter, som han ikke agter at holde, Titler til Hyklere og Sladrere a. - Listing vere sig fra Pøbelen, og giøre Andre opmærksomme derpaa. Strabo. Jeg ved rigtig nok ikke hvad forestaaende skal sige, men jeg kan ikke skiønne Ander, end det maa være den pure Ondskab, og at Strabo er en Esel, der har en Stæl saa sæl og afskyelig som den forreste Kønrøg, eller som disse Furier, der skal have plaget skikkelige Folk i gamle Dage. Vidste jeg hvem han er, skulle jeg saaledes pakke ham til med Prygl, at han kiønt skulle blive hiemme med sin Levnetsilosofte, og lade Folk være uskofet. Bliver hans Bog trykt, kommer han og nok deran, som jeg got ville unde ham, da saadant Tøi kan ikke komme fra andre end skinbarlig Fanden. Paa det man, om mueligt, kan faae fat paa Monsteur Strabo, er det vel ikke af Veien De efterlyser ham i Deres Avis, og derfor er det just jeg tilskriver Bemdette lange Brev, Faaer De da fat paa ham, maae de endelig lade mig det vide, at min Hidsighed kan blive aftølet. Da ver dig! Strab; Uden at see dit Hierteblod faaer jeg ikke Hævn nok. Med al optænkelig Respekt henlever jeg Deres ydmyge Tiener. Claus Simplix.