Almuevennen, 1844-10-09
Det hedder her at Sagen var iblandt de senere hvorover Comitee blev nedsat, men der var jo ikkun hengaaet 14 Dage af Forsamlingens Tid da dette skeete, og Comiteen havde altsaa fulde 6 Uger til at faae sin Betænkning istand, og naar man seer at Trykkeloven, først forelagdes den 18de Juli, og Comiteen i denne vigtige, vanskelige og vidtløftige Sag, dog fik sin Betænkning indleveret, maa man høilig undres over at den omhandlede Comitee ikke formaaede at bringe det saavidt ja i alle de hidtil afholdte 9 nord-danske Stænderforsamlinger, er denne Comitee den første og eneste der ikke har afgivet Betænkning. Da denne Sag er af saastor Vigtighed for vore Læsere, og den indledende Behandling af samme er baade oplysende og interessant, saa skulle vi, blot med Undtagelse af enkelte, Sagen uvedkommende bemærkninger og Tilsvar, meddele den i sin Heelhed. Det var Jnspecteur Betzer der indbragte Sagen. Hans Andragende lød saaledes: Der er i næsten hver Stænderforsamling, ja endog i denne, skjøndt vi kun faa Dage have været samlede, blevet udtalt det vistnok almindelige Ønske, at vi en Gang, og jo før, jo kjærere, kunde faae en friere Forfatning, og efter de Yttringer, man i den Anledning har havt fra Majestæten, maa man antage, at Allerhøistsamme ei er utilbøielig til at skjænke Landet dette Gode, naar de indre Forhold først vare saaledes ordnede, at denne Forandring med Tryghed kunde indføres. Hvilke Hindringerne ere, har Regjeringen ei bestemt udtalt, men jeg antager, at det er kan være andre end det forskjellige Beskatningssystem mellem Hertugdømmerne og Kongeriget, og Forskjellen mellem frit og ufrit Hartkorn Hvad det Første angaaer, da kan denne Udjevning kun skee ved Regjeringens Foranstaltninger, og man har her at beklage, at i de mange Aar, Hertugdømmerne have været forenede med Kongeriget, kun saare lidet er foretaget i denne Retning, derimod Adskilligt, som snarere fjerner end nærmer os. Dette kan man ei med Billighed sige har været Tilfældet med Udjevningen af det frie og ufrie Hartkorn, thi ei alene den nuværende men fornemmelig den forrige Regjering har virket saare meget i denne Retning, der vel for endeel har bevirket, at nogle blandt Eierne af det ufrie Hartkorn antager, at Resten af de Friheder, Hovedgaardstaxten endnu har, efterhaanden vil forsvinde uden videre. Men at lade Tiden hengaae i et saa uvist Haab, der desuden efter min Overbeviisning er ugrundet, er formentlig saare urigtigt, og jeg troer derfor, at denne Anstødssteen snarest muligt burde bortryddes, paa en for begge Partier billig og retfærdig Maade. At Tiendeforholdet bliver uforandret, formener jeg er en ligefrem Selvfølge, thi der er formeentlig Jngen, som for Alvor vil paastaae andet, end at Hovedgaardseierne ere i ligesaa lovlig Besiddelse af deres Tiender, som enhver af os Andre, der ved Kjøb har gjenerhvervet Konge- og Kirketiende af vore ufrie Jorder, og denne Afgift kommer desuden aldrig i Collision, den kan kun bevirke en større eller mindre Kjøbesum paa Eiendommene, men ingen Indflydelse faae paa det gjensidige Forhold. Hvad der altsaa burde udjevnes er – Forskjellen i Beskatningsvæsenet, samt Udredelsen af offentligt Arbeide, Levningerne heraf ere efter min Formening følgende 1. Landskatten. Denne er – Eftergivelsen fraregnet – af uprivilegeret Hartkorn aarlig pr. Tønde, 7 Rbd. 1 Mk. 12 Sk. og af privilegeret dito 5 - 1 Altsaa en Forskjel af 2 Rbd. - Mk. 4 Sk. 3. Fourage- og Marschpenge. Disse ere efter Sagens Natur hvert Aar forskjellige, men efter Etatsraad Brink=Seidelins Værk over Skattevæsenet vare disse. for Aaret 1836. . . . . 1 Mk. 15 Sk. er for fire Aar 2 Rbd. - Mk. 7 Sk. Og altsaa for 1 Aar 3. Veienes Jstandsættelse og Vedligeholdelse. Hovedlandeveienes og de mindre Landeveies Jstandsættelse etc., er allerede fælles for det frie og ufrie Hartkorn, det er altsaa alene Sogne- og Biveies Vedligeholdelse, hvorfor det privilegerede Hartkorn er fri, men i Regelen er det ikke ganske saa, thi Placaten af 4de April 1800 paalægger dem de Veie, som de hidtil have vedligeholdt, eller til deres Rytte og Brug ere anlagte, og saavidt mig bekjendt, vedligeholde ogsaa de fleste Hovedgaardseiere Veiene over deres egne Marker, forsaavidt disse ei ere Hoved- eller mindre Landeveie, hvor saadant er Tilfældet, have de allerede den Andeel i Sogneveiene, de omtrent kunne vente, og den samme Grund, der efter de bestaaende Anordninger gjør Communernes øvrige Udgifter fælles for Alle, er formeentlig ogsaa anvendelig her. 4. Konge- og Frireiser, &c.