Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-12-17
forrige Kongeslægt, og følte som Menneskekjender, hvor vigtigt det er at de Rige see deres Formue betryggede, og de Fattigere ikke lide Mangel. Virkelig befandt Financerne sig under Napoleons Regjering i en usædvanlig blomstrende Forfatning, og Krigen, som ødelagte andre Staters Pengevæsen, havde langtfra ikke havt en saa uheldig Jndflydelse paa den franske Stat Napoleon forstod at føre Krig med Andres Penge og tilsidst endog med Andres Soldater. Lad end være, at Skatterne i Frankrig, som en nødvendig Følge af Tidsomstændighederne, maatte overordentlig forøges, og, til deres hurtigere Jnddrivelse, en Caise de Service maatte oprettes, saa er det dog vist, at enhver anden Stat, under lige Omstændigheder, der ikke havde havt en Napoleon i Spidsen, aldrig havde holdt Financerne paa en saa fast Fod, som de under hans rettenaarige Regjering stode paa i Frankrig. J tre Aar, fra 1802 til 1805 vare, efter en Jndberetning fra Financeministeren til Keiseren, i Frankrig præget for 194 Mill. 484,391 Frank. ny Mynt, og ialt fandtes i Riget 300 Mill. 820, 146 Fr. Kunde der end haves nogen Tvivl om dette FinanceoverSlags fuldkomne Nøiagtighed, saa er det dog vist, at man aldrig saae andet end Guld- og Sølvmynt, i Omløb. – En vigtig Green af Financevæsenet, Banken, fik en ny og forbedret Jndretning. Efterat Statsraad Mollien var kommen i den mindre duelige Barde Marbois's Sted, som Minister for den offentlige Skat, fremlagdes i Senatet et Lovudkast til hiin nye Jndretning; Bankens Fond fordobbledes til 90,000 Actier, istedet for den forrige Centralcommittee udnævntes en enkelt Gouverneur og to Undergouverneurer, og det Keiserlige Statsraad fik et bestandigt Opsyn og Voldgifts embede i Henseende til Bankens Forvaltning. Da uden Handel ingen Stat kan bestaae, saa søgte man saa godt som mueligt, at ophielpe Landhandelen, det eneste Slags Handel, som en Krig med Engelland tillod. Ved aarlige offentlige Udstillinger, ved Forbud mod udenlandske Varers Jndførelse og ved den Pragt, Napoleon indførte ved sit Haf, fremmedes den indenlandske Konstflid og dens Frembringelsers Afsætning. Det for sine Manufacturer saa berømte Lyon, der havde lidt saa meget ved Revolutionen, havde nu 120,000 Væverstole, eller 20,000 flere end før Revolutionen. Til Handelens Tarv anlagdes Veie, Broen og Canaler. Til offentlige Arbeider anvendtes i et eneste Aar 40 Mill. Fr. Vel skete alt dette med saa megen Pral, at mange endog have paastaaet, at endeel af de med saa megen Bram omtalte Værker kun hidtil fandtes paa Papiret; imidlertid saae man dog tydeligen, at det i det mindste var Napoleons alvorlige Mening, at de skulde fuldendes. Man begyndte at arbeide paa ikke færre end som store Canaler paa eengang, at forbedre de vigtigste Havne og anlægge nogle nye; at lægge Grund til to nye Stæder, Napoleonville i Morbihan og Napoleon i Vendee. Ogsaa Keiserstaden fik saa mange Forskjønnelser, at det gav Minister Champagny Anledning til at sige: "Paris er i Løbet af et Aar blevet mere forskjønnet end forhen i 50 Fredsaar. Men hvor høit det Trin end var, Frankrig som Militairstat stod paa, var dets egentlige Søhandel og Skibsfart dog i en høist beklagelig Forfatning. Den indiske Handel var aldeles kommen i Engellændernes Hænder; Hvalfangsten og Sildefiskeriet vare ophørte; Seiladsen paa Nordamerica skete kun paa americanske Skibe, og paa Middelhavet under laante Flag. J Canalen turde neppe et fransk Fartøi lade sig see, og fra Bugten ved Biscaia til Schelde var den franske Activhandel tilintetgjort. Men den naturlige Aarsag hertil laae i Sømagtens høist maadelige Forfatning. Den kostede Millioner at underholde; den havde Admiraler og Capitainer i Mængde, ja endog en Storadmiral i den tappre General Prinds Murat, men de øvede Anførere vare ligesaa faa som de øvede Matroser. To vigtige Søslag, ved Abukir og Trafalgar, havde tilfulde godtgjort, hvor lidet den franske Marine kunde maale sig med den brittiske. Vel tilføiede sex franske Escadrer i de ost og vestindiske Farvande saavelsom paa Middelhavet, Engellænderne stor Skade, og undslap den ænge, men omsider bleve de dog næsten alle disses Bytte. Jo mindre Napoleon saae sig istand til at bekjæmpe Engelland med det eneste Vaaben, det lod sig fælde, desto ivrigere blev hans Hevnelyst desto mere voxte hans Harme.