Ribe Stifts Adresseaviser, 1813-10-26
Da Hielpecorpset den 12te November 1812 var ankommen til Slonim, forandrede det pludselig sin Operationslinie, kom tilbage til Bug og lettede saaledes Adm. Tschitschakoff hans Ankomst til Minsk, 24 Timer før den franske Armee. Siden den Tid stod Hielpe corpset i uafbrudt daglig Meddelelse med Fienden. Mod Begyndelsen af Januar foreslog General Wasilzikow, Adjutant hos Keiseren af Rusland, Fyrsten af Schwarzenberg en Sammenkomst; den blev antagen af ham og skulde holdes mellem Ostrolenka og Tykocin; et Tilfælde forhindrede den russiske General fra selv at komme. J hans Sted indfandt sig Statsraad Anstetten, den samme der figurerede som russisk Befuldmægtiget i Prag, og Conferentsen blev holden i Warschau. Alt hvad som siden forefaldt mellem det russiske og østerrigske Corps var en Følge af den fuldkomneste Forstaaelse. Det østerrigske Corps overlod i bestandigt Tilbagetog fra Station til Station efterhaanden hele Warschau til Fienden og vægrede sig ved at bidrage til den franske Armees Operationer, hvorhos det østerrigske Cabinet stedse erklærede, at dette Corps ikke ophørte at staae under Keiserens befaling. (Til Beviis herfor anføres et Sted af Grev Rubnas Depesche, den 25de. Det sluttede underhaanden en Vaabenstilstand med Fienden, hvilken det længe holdt hemmelig og tilstod først dens Tilværelse da Gen. Frimont forkyndte, at den var brudt og bekiendtgjorde sin Beslutning at vende tilbage paa østerrigsk Grund og den med Sachsen sluttede Convention, uden at den franske Regiering fik den mindste Kundskab derom, ved hvilken Convention det polske Corp, hvis Nærværelse i en Deel af Polen foraarsagede i Rusland den mest levende Urolighed, skulde uvæbnet udleveres i Ryggen af den franske Armee, Denne Convention mellem Østerrig og Sachsen sluttet i Wien den 8de August 1813, hvorved Keiseren af Østerrig samtykker - efter hans sachsiske Maj. Ønske i at Troppecorpset under General Gablenz og Fyrst Poniatowsky forlader Storhertugdømmet Warschau og drager gjennem Gallizien, Mahren og Bøymen - er ikke meddeelt udførlig. Actitorerne betræffende det wienske Cabinets Skridt indtil Feldttogets Aabning. Neppe var det Uheld som den franske Armee havde lidt i Rusland ved Vinterens overordentlige Kulde bekiendt i Wien, saa var Cabinettet allerede tilbøieligt til at forandre System. Men det behøvede Tid til fine Rustninger. Det aabnede altsaa Negociationer og foreslog de Krigførende Parter sin Mægling. Keiseren antog den, og Østerrig syntes at tage sig af Sagen med Jver og varm Jnteresse for Frankrig. Det erklærede i stærke Udtryk sin Tilfredshed med Frankrigs Alliance, som det selv efter moden Overveielse havde anholdt om; det bevidnede sin Ugennyttighed, forudsaae det Tidspunct, da det ikke blot vilde bruge det i Tractaten stipulerede Hiælpecorps, men hele Monarchiers Magt mod Rusland, naar nemlig dette Rige ikke vilde høre billighedens Stemme. Det forbandt sig endelig til at handle i den fuldkomneste Overeensstemmelse med Keiseren af Frankrig og ikke giøre et Skridt uden hans Vidende og Samtykke. Det svarede fremdeles ingen Venskabsforsikringer, ja sendte endog Fyrsten af Schwarzenberg til Paris for at give hele Europa et udmærket Beviis paa sit Sinddeelag, idet Anførreren for det østerrigske Hiælpecorps viiste sig ved det franske Hof for at modtage Ordre af sin Chef. Endelig forbød det sine Agenter at betiene sig af Ordet Mægling, da her kun taltes om en Bundsforvandts Bestræbelser for at ende Krigen. Rusland antog - skiønt, som det bemærkede, Formen og Brugen imod - en Fiendes Jntercession, for at give Østerrig et Beviis paa sin Tillid og Agtelse. Dette Sprog var nemlig aftalt med disse Cabinetter. Paa samme Tid foreslog Østerrig England sin Mægling, dog uden Fremgang.