JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Danske Mercurius, 1666-11-01
Engelland. TJl Holland Kongen har et bref til giensvar skrefvit, Och Himlen derudi til vidnissbyrd opkræfvit, At hand uskyldig er, og længe har søgt fred: Men hendes trodsighed har ført den krig af sted. Hvorledis hand och er mod Dannemark til sinde, Det er udtrykkelig i same bref at finde. Men hvo som uden vild til sagens ophaf seer, Kand merke lettelig, at os ulige skeer. Hans gandske Skibs-magt alt til hafn och vinter-hvile Er gangen, och ey meer i Aar til slag vil ile Hvor det ad Aare gaar. Hvo veed den haarde krig Tør vendis mellom diss til venskab och forlig. Sit Ridderskab och Hof en sær maneer paa kleder Hand haffver skreffvit for, och vil ret alle steder Hvor hand at raade har, at samme skik skal staa Med sit exempel self hand dem vil foregaa. Hol Holland.
Danske Mercurius, 1666-11-01
DEn Hollandske Matroos til hafn af vintren trængis Hvor hand er i behold, och efter vaaren længis. Sin Flode ruster hand, och da vel tør eengang Frisk slaaes herom, før hand vil lide trods och tvang.
Danske Mercurius, 1666-11-01
Jmellom Staterne och Dannemarkes Rige Saa vel som Brandenborg och Luneborg disslige Til Hag en pact er gjort, at hvo den enne rør, De andre skulle strax staa bi, som det sig bør. Den streng som før enkel er, kand snart i stykker stindis: Men naar den dobelt er, den sterkere befindis. Men er den firefold, og vel tilhobe sat Den sterker er end da och brøster ey saa brat Polen.
Danske Mercurius, 1666-11-01
J Polen vel er sluct den bistre feydes lue Har nogle gnister dog, som under afken true. Det er saa vanskeligt, at tæmme den igien Som efter egen vild har længe rasit hen.
Danske Mercurius, 1666-11-01
Hvad oplob i Ukrain og Tartari begyndis eg ikke skrifver thi hvad der om kand forkyndis Det kand mand svare til med, baade ney och ia Fordi mand ey har post, som der er kommen fra.
Danske Mercurius, 1666-12-01
Den Danske MERCURIUS Til den 1. Decembris 1666. Danmarck.
Danske Mercurius, 1666-12-01
CHur-Saxens Arfve-Prinds sin afskeed hafver tagit. Fra Kiøbenhafn, och er til Falster hen ledsaget, Af Kongen og hans Hof. Hand der til skibs vil gaa Med sin Princesse strax, oc hiem ad lade staa En hver som Fader er, och veed en Moders Hierte, Vel tæncke kand ved sig, at uden graad och smerte Den skilmys ey vil skee, naar hun, det ædle Blod, Fra sine nu skal hen paa salten haf och flod. Dog glæder sig Neptnn, och regner det for ære, At hand det høye par paa vaaden ryg maa bære. Veyr-Kongen olus sin flid och beste giør At følge dennem med en deylig Jomfru-bør. Hand nu gotgiøre vil den udsædvaanlig vrede, Som hand paa voris skib den Nordske Løfocteede, Der hand ved Egersund hans Anker-tower brød, Och i den mørcke Nat paa Klippen hannem skiød. Dog Himlen være lof, som det saaledis gjorde, At ingen miste Lif, som der var inden borde. Mand stykkerne sampt och redskabet biergit fik, Var der til end vel glad, at det ey verre gick. Den anden rest, som och var med i same Flode, Nordske Hafner er: vi den snart hiem formode, Naar den, som her och der i Stormen blef adsprid, Igien kand sanke sig, och see sin seyle-tid.
Danske Mercurius, 1666-12-01
Tydskland. Der Bremen paa sin ræt blef stedse ved at pukke, Och Sverrig paa sin magt, var krigen ond at slukke. Men der enhver af sit afstod och eftergaf, Strax blef i venlighed altingist handlit af Dog meener Staden det langt bedre skulde gangit, Hvis hun i rette Tid undsetning hafde fangit. For mange Hofveder til bistand och forsvar At hafve taget sig, ey altid gafnligt var En hver af Parterne sit Folk paa been dog holder, Och dennem, vel maa skee, til anden krig besolder. Altingest timer sig ret til en blodig rey Dog hvem mand vil til Lifs, endnu ret vidis ey Men hvad mon Keyseren om den forlig vil sige. Mon hand och skulde vel samtykke den saa lige: Hvod ved, om hand et Ord har der imod at kny, Oc vil, den gandske sag skal giøris om paa ny.
Danske Mercurius, 1666-12-01
Jmellem Pfaltz och Mentz mand middeler och lempe Opsøger flittelig, den vrede krig at dempe. Den sag til Keyseren, den Svensk och Frandske staar, De den bilegge vel foruden blod och saar.
Danske Mercurius, 1666-12-01
Franckerige. Til Lands antages Folk, enddog mand Folk nok hafver, Til Søes mand ruster sig, och paa en Flode lafverSom Som med det første skal til Middel-Hafvet gaa, Och verge kiøbmænd for en hver, dem feyder paa Vel mangen Closter-møe, vel mange tyf och blifver Uklippit efterdags, om Kongen, som mand skrifver, Vil den forordning ud blant Folket lade gaa, Det ingen fremmed haar her efter bære maa Engelland. Naar Barnet følge maa sin egen vild oc sæder, Det ikke lettelig sig klager eller græder. Maatt Engelsken kun saa, som hand sig vilde, teed For Bergen, hand ey var paa Danmark nu saa vred. Det ilde var bestilt, mand hannem ey til gode, Til pris hentage loed den vel beladen flode, Som kom af Jndien, och der for Staden laa Ney, Dansken leeger ey med gjeste retten saa Til Londen giøres nu forordninger, hvorledis Mand pending sanke skal, oc Floden kand udredis. Mand en afridsning och har gjort, hvor efter hver Maa rette sig, som vil opsette bygning der. Det och vedtagen er, mand ingen skal fordrage Som følge Pafvens tro, men dennem slet udjage. Fra gods och eye de maa rymme Stad och Land. Mand gifver dennem skyld, at Londen kom i brand Holland. Som Holland til fordrag formerker ingen efne Och Engelsken ey vil en visse sted udnæfne Hvor handlis kand om fred; Saa lafver hun sig paa, Til vaaren frisk igien mod hannem sig at staa, Baron de Goes til Hag er kommen allerede, Och har for Keiseren paa noget stoort at mede. Mand meener vist, at hand (som och vel være kand Udi det sidste baand vil kaldis Femte Mand.
Danske Mercurius, 1666-12-01
Polen. Den store Rigsdag er, saa vit som Jeg fornemmer Polen alt begynt. En hver sig vel beqvemmer. Men den foreening, som med Tydsland var i giærd, Tilbage ganger slet: mand nu vil bruge sverd. Cosakkerne sig self frivilligen frembyde, Saa vel som Tartarne, de ville Kongen lyde, Naar hand vil bryde løs paa Muskovittens flok. En hver vil vinde pris, och venter bytte nok
Danske Mercurius, 1667-01-01
en Danske Te Til den 1. Januarii, 1667. Danmarck.
Danske Mercurius, 1667-01-01
SOm nu Chur-Prindsen med sin Kiæriste Prindsinde. Til Hiemfærd færdig var, och skulde Seyl opvinde, Med dobbelt skin och glands de Svane Sønner sig For Stafnen bøede frem, at skinne lykkelig. Thi gick Seyladsen vel. Det høye par med glæde Vel snart kom ofver paa den Tydske Jord at træde. Med mangen Lykkes ynsk vor Konning fulde dem Kom saa med alt sit Hoff til Kiøbenhafven hiem Tydskland.
Danske Mercurius, 1667-01-01
Den Tydske Keysere sin Spanske Brud och mage Har fangit dog engang, och nu for nogle Dage Bilager hafver holdt med Herre-stads og pract, Och siden tiden slidt med Ridder spil och Jagt. Churførsten self af Cøln til Hildesheim sig finder, Hvor hand med største flid och møye der paa spinder, At hand indlemmis kand, med venskab oc behag, Udi det store Baand, som sidst blef gjort til Hag. Det lader ligesom, de Spanske Nederlande Til foraar aarsag faa, den vrede Mars at bande; Der meenis, Frandsken har, paa dennem øyemerck, For hand paa grændserne sig ruster udsaa sterck. Hvo veed om Svensken, for det Frandske guld oc pending Vil der och hielpe til, och gange med en vending. Hand takker ingen af men stercker paa sin flock, Hvo vil ey fecte da naar pending gifves nok: Franckerige. Neptun och Æolus paa den Frandsøske Flode, Som til Ostindien gick med en mægtig rode, Har farlig skade gjort, och ved Brasilien Med top och tafl en deel af den slet tagit hen. Mand folck til hest och foods, och det i tal vel mange, Fornemmer daglig dag til Elsas need at gange. Mand tager lystig an Hvo krigen hafver kiær, Kand løbe did: hand vel sin kiøbmand finder der. Men hvo som lunte-luct och krund ey kand fordrage, Den vil jeg raade til hand holder sig tilbage. Bag ognen med et glas er bedre tidsfordrifDet der ey gifver blod, och koster ingens lif Den Hertug af Valois, hvor nær hand Kongens frænde J byrd og stamme var, ey kunde dog undrende For den umilde Død, som hannem lagde need Thi ganger Kongen och hans Hofmed svore bekleed.
Danske Mercurius, 1667-01-01
Spanien. Jmellom Spanien och Portugal mand troede, Var før gjort stillestand i Venlighed och gode: Men Engellands Gesant, som kaldes Montagn, Skal det dog hafve først til ende drefvit nu Engelland. Til fred vil Engelsken ey sine tancker vende, Før Holland der om bud til hannem først vil sende. Hand paa sin Høyhed staar, och meener fast, hun bor At fire nu saa vel, som hun har firet før Ach Ja: mand maatte sact sig derudi beqvemme, Saa fremt den ædle fred stoed der ved til at fremme. Mand for Ærbydighed ey tør i Kræmer-boed Betale Sølf och Guld. Mand er dog lige good. Papisterne med magt forfølges och udjages. Af Kongens tienere ny plict och eeder tages.
Danske Mercurius, 1667-01-01
Skotland var tumult och oplob nyligen: Men det blef strax aftaldt och vel forligt igien.
Danske Mercurius, 1667-01-01
Holland. Vel ventis, Engelland sig skulde det paatage, Den sted at gifve nafn, hvor mand paa fred kand mage: Mand ey diss mindre dog til Vaaren midlertid Altingest ruster ud, som tiene kand til strid. Den Valske Borri, som i lægekonsten gjorde Med stoor forundring det, som ingen anden torde Paatage sig, och var, som mig er sagt forvist, En anden Paracels och kunstig Alchymist, Hand sig af Amsterdam saa sattelig har snegit, Oc mangen erlig mand, som hand var skyldig, svegit. Hand skal betale til den tred ste Blidels dag, Saa fremt hand finder sig ey diss forinden svag. Sin Guld-kunst, som hand sig berømte fix at vide, Hand maatte grebit til, och gjort sig self i tide Vel hundre Centner Guld. Men det sig skam tilslog, Mand efter hannem fant kun Skarn och Aske dog.
Danske Mercurius, 1667-01-01
Polen. Polen det end nu saaledis staar och syder; Mand frycter, det igien til noget ont udbryder. Thi Stænderne, som til den store Rixdag sig Forsamlet hafve de vel pukke trodselig. Paa mynten klagis hart. Mand Kongen vil forskrifve, Hvor hand bestilinger och læne skal udgifve. Vel slet en Herremand til hannem hafver sagt, At Sandhed, ret och tro i hans tid need er lagt. holdaten ofver alt vil och ustraffit lefve, Ja tør end och sin fold med trods och høding kræfve. Gud trøste den, som faar et Folk at forestaa, Der mod sin Øfrighed sig tør opsette saa
Danske Mercurius, 1667-02-01
Den Danske Te RIUS til den 1 Februarii 1667. Danmarck. SJg skøt Jtaliansk forgangen Sommer teede, J det hun os paakom med usædvaanlig heede. En hver sig træt och mat befant af Solens brand, Och raabte paa Kaaldskaal, Citron och leske-vand. Men paa Spidsbergisk snart os vintren det betaler, Och med sin Snee-knog, Is och kuld igien os svaler. Nu tagis oftere vor kakkelon i fafn, End dend fornemste Møe som er i Kiøbenhafn. Den stride Beltes strøm (som Posterne beklage, Med marmor-haarden Iss, i denne maanets dage, Var saa belagt och fuld, at ingen fergemand Var god for da til Søes at komme mellom Land. Vel mangen Dannemand paa Sprows fik at tøfve, Hvor hand vel blef tillært kuld, tørst och fult at døfve J Lekkerbidsken hand langt heller hafde sidt, Och ved hin klare vin paa fire Konger slidt. En hastig vesten-tøe den Jss-bro dog adskilde, Saa hver mand kom dog hen och ofver som hand vilde. Hvo derfor gifve skal til Snaps-ting pending ud, Hand lafve dem kun til, hand faaer endnu vel bud.
Danske Mercurius, 1667-02-01
Fra Sverrig Jsebrand er dragen allerede, Och meenis nu vel paa sin Hollands grund at beede, Sin reyse toeg hand her igjemmel Kiøbenhafn, Och helste Kongen self i sine Staters nafn.
Danske Mercurius, 1667-02-01
Tydskland. Ud præctig slæde-fart och kunstige Balletter, Med artig skue-leg och kostelige retter, Med Jagt och andet, som til stads och glædskab hør, Den Tydske Keysere sig nu ret lystig giør. Vel mangen Førstlig Helt, den unge Keyserinde, Til lyst och ære, sig paa baanen lader finde, Med landse, sverd och Hest at øfve ridderspil.
Danske Mercurius, 1667-02-01
En hver den Jomfru-tack och pris hiembære vil Paa Nyt Aars aften blef den Cimbriske Prindsinde Med slig en Herre-stads, som aldrig gaar af minde, Vudfangen præctelig, och ind til Dresden foer, Hvor hun och nu hos sin Churprind-slig Herre boer Det gandske Saxen Land til glæde der ved rørdis: Kun idel lykkes ynsk och velkoms tone hørdis. Giff Himmel och, at det, som ynsktis da med flid, Med Amen kront maa fuldbyrdis allentid.
Danske Mercurius, 1667-02-01
Frankerige. Den Frandske Dronning det er lykkelig afgangit, En deylig daatter hun forsnimen hafver fangit: Thi glædde Kongen sig, Te Deum siunge loed, Oc mangen fange loed hengaa paa frelse foed. Hvad barnet heede skal, mig ikke ret indfalder: Men til et ære-tegn, mand det Madame kalder. Hvo veed, hvort Lykken hen med hende vil til LandHunvel i Spanien, en Dronning vorde kand Sig Kongen væbner fast, och ruster ud til vands, Er och mod vaaren sterk, at gange løs til lands. Ja Turnus folket self, med sin nærværelse, Behiertet giøre vil, mod Krigs forskreckelse. Hand Holland paa sin eed och Konge-tro tilsiger, At hand fra hende sampt och de forbundne Riger, Ret aldrig vige skal, och nogen pact indgaa, Før de tillige med i den indsluttes maa Engelland. Kibs redskab Engelsken fik fra de Svenske Steder, Och dermed nu vel fast til Søe sin flode reder. Hand lader ligesom hand sindet var tilfred, Til dens forhandling dog ey vil udnæfne sted. Dog mange meener hand ey skulde der med lente, Hvis ey den rige skat hos hannem var i vente, Som folket gifve skal, Thi dersom rycte gik, At freden var paa rok, hand ey en daler fick.
Danske Mercurius, 1667-02-01
Holland. Om Engelskmanden var paa reysen med sin flode Fra Gottenborg, och fem Hollænder kom i mode, Begyntis Fectning vel. Men Holland kom til kort, Och maatte lade tre til bytte føris bort. Dog haabis hun saa snart, som vinteren faar ende, Den blide Lykke da til hende sig skal vende. Diss midler tid hun sig af gandske kraft och magt Til slagtning færdig giør, er frisk och uforsagt. For fire Tønder Guld har Borri kiøbmænd daarit, Och paa sit bref och haand Klenodier opbaarit: Men dermand saae sig om, mand i hans brefve fant, ty bogstaf eller skrift. Var det ey AbegantPolen.
Danske Mercurius, 1667-02-01
En store Rixdag er afbrudt oc fructlos vorden, Den vrede Mars igien sig stiller i sin orden. Den vilde Tartar sampt Cosakken endelig, Dedeed och hylding har til Tyrcken bundet sig. Paa Kongen deris act er samptligen at smekke, Gud giffve det ey skal til fleere Riger rekke. Al Christenheden om hand sender bref och Bud, Med smaalig bøn om hielp. Otrøste hannem Gud. Om nu Frandsosen (saa som mangen vel tør sige Med Svensken hielpe vil det høybetrængte Rige, Det nu fornøden er. Den hielp mig nogen giør, Naar jeg i nød er, den jeg dobbelt acte bør.
Danske Mercurius, 1667-03-01
Den Danske MERCURIUS Til den 1 Martii. 1667. Danmark.
Danske Mercurius, 1667-03-01
DEn Crimske Tartars bud, som hand til Danmarck ende, Hofve nylig var, och gaf sin ver tilkiende. Med sældsom dragt och skick hand frem for Kongen komMen naar hand her fra vil, ey vist kand skrifvis om. Den Helt af Wirtenberg, som Hertug Uldrich heder, Och for sin Dapperhed berømmis alle steder, Til Ridder præctelig af Kongen slagen er, Oc gylden Elefant paa bryst med ære bær.
Danske Mercurius, 1667-03-01
En Skotske Capere gik under Norges sidde, Paa sin Kribytteri, men der kom ret til tide. Den haarde vinter-storm paa grunden hannem dreef, At hand de Bergens Mænd til bytte selver blef Tydskland. Den store Ross-ballet (Jeg rytter dands det kalder) som sælden før er seet i voris tid och alder, Er for den unge Brud alt holden til Wien, Med større stads och bram, end skrifvis kand med pen Christina Dronning och, til Sindet at forlette, Et vertskab til Hamborg ved præctelig anrette: Confect och ædeel Vin och mangen lekker ræt Mand der i mængden fik, och dandsede vel let. Ja Ja, var ikke slig bekostning, pract och foere, Hvorledis kunde da de rige folk och store, Fremt for de ringe, sig i Verden lade see, Ney, saa som krop er lang, mand faaer at hafve blee De gode kræmeere sig der ved och ey græmme: Thi det er deres plowg. De pennen ey forglemme. De store dobelt maa betale stundom det, som Peder Plebs kand faae til kiøbs for half saa let. Som Holsteins Hertug nu hos Keys ren hafde værit, Och nogen tid med lyst udi Wien fortærit, Gaf hand paa reysen sig hen til Jtalien. Mand ikke veed hvor snart, hand ventis kand igien. Chur-Pfaltz och Mentz endnu ved bud til Hei brun handle Sig deres tvist til fred och venskab tør forvandle. Chur-Mentz hos Reifenberg, som var saa høyt betroed, Fant skalthed och fordi toeg hannem fast ved ford. Frankerige.
Danske Mercurius, 1667-03-01
Den Engelske Gesant er alt til Frankerige, Med Heste tosser tolf, som hafve skør ey lige, Ankommen, och til skenk forær de Kongen dem. Gif Himmel, vil hand fred hand fred igien faae hiem Mand takler ud alt det, som seyle kand och flyde, Tør och vel Engelsken et Hofmands bud tilbyde. Skeer dissimellom fred, som nok arbeydis paa, Mand da diss bedre kand sin næring eftergaae. Mand trænde krigshær och til Lands, som rycte ganger, Oprette vil, och Folk nok dertil daglig fanger. Væ Tyrk och Tartar dig, om Lillien sin rood Palen fæste vil det dig vil koste blod. Spapanten. At Spanien er slet med Portugal fordragen, At Engelland er och i same pact indtagen: Sig det i Sandhed vel saaledis hafve kand Dog stander det i tvifl endnu hos mangen Mand Engelland. End dog den udle fred nu siunis sig at fremme, J det at Kongen vil sig til forlig beqvemme, Nafngifver self och Hag: och vil, altingest der Til ende føris skal, oc siden være qvær. Hand ey dissmindre dog sin flode lader ruste, At hand, om den forlig gaaer feyl, kand fra sig puste. En fast utrolig skat af sine Rigers Folk Hand sanker, och ey vil for pending staa i holk.
Danske Mercurius, 1667-03-01
Holland. Det forstag Engelland har gjort, til Hag at mage Paa fred och eenighed, mand nødig an vil tage. Men, kiere, hvorfor ey Mand der kand josaa vel, som paa en anden sted, Ney sige for uskiel. Om hun har svig paa rok, och meener det af lungen, Mand mindre findis der, end andre steder, tvungen. Men er hun sindit ret, som Jeg vil heller troe, Mand der med samlit raad kand handle smukt i roo Til Hag en Alchymist for snimen var til stede, Sam kunde Guld af Bly paa timen strax berede. Sin prøfve Guldet stoed, gjord andet Guld til spe Men Mest ren rymte bort, lod sig ey siden see.
Danske Mercurius, 1667-03-01
Polen. Der Padden kom i tvist med Musen om en tue, Och hver paa sin ræt stoed, sig intet fra lod true Kom det omsider til en Aaben strid oc kamp De paa hver andre slog og gafve lystig damp. Mand længe stoed i tvifl, hvem seyren lykkis skulde Thi de sig mandelig paa begge sider hulde. De miste meget blood, och deres kraft forsvant; Men ingen dog af dem en stæd i tuen vant. En graadig røfver-Fugl, udfløyen efter føde, Kom did, oc dennem fant at stønne fast och bløde: Thi foer hun hastig til, greeb dennem begge fat Och saa med dennem foer hen til sin rede brat. Saaledis frycter Jeg, det gange vil omsider, Med Christenheden, som udi saa mange tider Sig self indbyrdis har, mod Guds och Folke-ræt, Med krig, for intet snart amægtig giort octræt. Ney, Christne Førster, ney, det bedre var at skride Til en samtydig Fred, och tæncke til i tide, Med samlit haand och magt at staa hver andre bi, Mod Machomet och hans Barbariske parti. Thisee, hvor vredelig hand nu mod Polen bruser: Med fængsel, mord och brand hand ilde der omhuser. Detsiunis, dersom hun ey hielp i tide faaer, Hun i den blodig færd aldelis undergaaer. De Rydsers Czar sin Søn til Konge Polen byder: Mand dog vel giette kand, hand hannem der ey yder. Den stolte Lubomirsk af Døden hiel er i ystOch aldrig meere skal opvække krigs ulyst.
Danske Mercurius, 1667-04-01
Den Danske MERCURIUS til den 1. Aprilis 1667. Danmarck. Hvo kand saa streng en Tord och efter vinter mindis Som denne været har Thi det i sandhed findis, At mangen Fiord och Strøm, kun en Natstid, blef saa Med is belagt, at Folck der ofver kunde gaae. Men Faaremaanetz Soel, af Firmamentens bueNeedsender nu til os sin klare glands och lue. Hvor vil ey glædis nu Det er en RustefDer altid stille sad, och aldrig løb April. heel och Øresund Skibsfarten nu begynder Til Liff igien at faae. Mand sig ved Holmen skynder Med Kongens Flode fast, och den seylfærdig giør, Fordi mand allesteds formercker krigs oprør. Vor faste Kiøbenhafn endnu befæstis meere, Saa vel som andre Byer, och Kronens Passer fleere.
Danske Mercurius, 1667-04-01
Vor store Frederich det self bestyrer saa Gif, Himmel, handst fryd och fred befæstis maa Tydskland.
Danske Mercurius, 1667-04-01
Den krig imellem Pfaltz och Mentz er nu til ende. Chur Brandenborg sin hær til Dracheim at berende Fremstiller. men om hand saa let lig hende faaer, Som hand fik Magdeborg til at forsøge staaer. Vel Vel maa den Svenske fred med Bremen være skreven: Men der paa dog endnu er ikke vexlit blefven Stadfæstnings bref och segl. Mand der af slutter vist Krigs-Jlden har endnu ved magt en lønlig gnist Franckerige.
Danske Mercurius, 1667-04-01
En Engelske Gesant med fuldmagt ey til nøye Forsiunit er och kand slet intet eller føye freds forhandlinger udrette til Paris Faaer derfor hiem igien at reyse lige vis. Frandsosen midlertid udruster al sin Flode. Har derhos och til Lands en mægtig Hær paa fode: Vil som en anden Mars sig holde mandelig Och, hvor hand kommer frem, vist giør ljust om sig. gamle Lower hand forandrit haffver mange, Af Och ladt der imod en ny Reces udgange. Hvad fordom siuntis got, ey altid actis vil. Mand faaer at giøre Low, som tiden den er tilpanien. N pact af Spanien och Engelland er skreven Hvorledis næringen skal vorde søgt och drefven. Mem om och den forlig til Statens sager gaaer Och anden høyre ting, mand snart at vide faaer Engelland. tand hafde tænkt, at det kun sandhed var alenne, Der til Landflyctighed var tvungen sig at venne: Men det maa klagis Gud, at och den dle Fred Nu moxen ingensteds faar huus oc hvilested Mand Mand gaar i raad och sig betænkninger vil giøre, J hvilken hiørne mand vil hendes forslag høre. Til Hag, Breda, Mastricht och Busk och Doveren, Ja Jeg veed snart ey hvort, hun arme visis hen. Ja, hvad om hun och der ey meget faaer at raade, Thi den forvorpen Sæd, som Cadmus fordom saaede, J grøde staar endnu. Mand dem endnu vel veed, om heller stifte tvist, end see Samdrægtighed. Mand maa befrycte sig, at hun med snaren vinge Skal, som Astræa, sig til Himlen slet opsvinge. Hvo veed, om hun saa let och redebon til tags Der efter staaer for os, som hun stoed her til dags. En Keyserlig Gesant fra Londen dog afdragen, Med Herre-stads og pract til Hag er nyss indtagen, Hand gierne mægle vil, och gjøre sit der ved At Krigens hidsighed omskiftis kand til fred. Almægtig Himmel, ach, gif der til raad och lycke: Smelt deres haarde Sind, som ville vreden smykke Med en opdictit skin af ræt och billighed, End dog al Verden det langt bedre seer og veed. For Rætten haardelig mand Buckingam anklager: Det koster vist hans Hals, om hand ey sig aarsager. Mand gifver hannem skyld, at hand med nogle sig J lønlig stæmpling har indladt forræderlig.
Danske Mercurius, 1667-04-01
Holland. O meere Engelland vil Hag til Fred begiære, Jo meere siunis det fortænkeligt at være, Heldst efftersom een deel iblant Provintzerne Ey der om spendes vel, men noget mudt udsee. Men Men seer kun Holland til de sammenbundne pile, hun fører i sin Skjold, och sine raad vil stile Til en indbyrdis Lands och Stænders ennighed, Hun, mod udvortis vold, er da som Jerne-kleed.
Danske Mercurius, 1667-04-01
De Svenskes Sendebud, som er den Donaws Grefve Til Hag er bleffven hørt. Om hand paa Fred vil vefve, Da bør mand hannem vist ærbødighed at tee Sampt alle dem, som der i lade troskab see. Sig Floden færdig giør. Mand lader intet feyle. Mand frisk behiertit er, til Dræbning ud at seyle. Mand Krigs- och Baadsfolck ey med Trommen sanke tør En hver frivillig giør och gifver, det hand bør. Men hveden skal mand nu den Flamske Sild forvente Som smagte Folk saa vel, och til huusholding tiente. Thi det paabuddet er, at ingen Hollands Mand, Med Skib paa Silde-fang, maa stedis ud fra Land.