Aarhuus Stifts-Tidende, 1838-12-07
ifølge hvilken Attest Møller Sindberg i de 2 1/2 Aar, han har været Forpagter af Bygholms Mølle, af den Kongelige Kasse har imodtaget en Eftergivelse af 2240 Rbd. Sølv, og har saaledes staaende villet godtgjøre, at den Kongelige Kasse formedelst den Horsens Veirmølle forundte Bevilling til udvidet Ma leret har havt et aarligt Tab af 1155 Rbdlr. eller Renten af 28,875 Rbd. En formelig Attest maatte ansees at sætte Paastandens Rigtighed udenfor enhver Tvivl, – men her Sagen: Efterat den Kongelige Kasse i Aaret 1835, ved Auction havde solgt Bygholms Gaard og Gods, havde den Kongelige Kasses Mandatarius, daværende Kongelige Godsforvalter Holbeck, det Held, af den ny Godseier paa Livstid at blive overdraget Besiddelsen af Bygholms Mølle, efter Forlydende, paa høist billige Vilkaar. Som Følge heraf blev Møller Sindberg opsagt Forpagtningen af Møllen til 1ste Novbr. 1835, hvorved han, som han siden udtrykte sig, vel ikke uforudseet, men dog uventet blev sat ud af sin Næringsvei, samt led et stort Tab derved, at han nu ikke kunde nyde de for mange Aar beregnede Frugter af de Forbedringer, han havde foretaget ved Møl ten, navnligen ved at indlægge 2 Møllestene, hvilke Forbedringer alene ansættes til 300 Rbd. Disse og flere Omstændigheder, deriblandt, at Møllen i 1833 i den bedste Maletid ved en indfaldende Reparation havde været standset i 1 1/2 Maaned, blev af Sindberg, fremstillet i en Ansøgning til det Kongelige Rentekammer af 6te Mai 1835, hvorpaa vistnok faldt den i Forvalter Holbeks Attest anførte Resolution af 22de August 1835, men som saalidet hører herhen, at den ifølge Holbeks egen Communication er saalydende: Den Kongelige Godsinspecteur har under 25de f.M. communiceret mig det Kongelige Rentekammers Skrivelse af 22de næstforhen, saalydende: Forpagter Sindberg har i en med Hr. Justitsraadens Betænkning af 4de hujus til Rentekammeret indkommen Ansøgning, anholdt om Eftergivelse af 800 Rbdlr. Sølv i hans til den Kongelige Kasse. endnu skyldige Forpagtnings Afgift af BygholmsMølle, som Godtgjørelse for Tab og Tilsætning, deels ved Møllens Standsning under en Reparation ved Møllebroen, deels ved adskillige Forbedringer ved Møllen, som nu ikke ville komme ham tilgode, efterdi hans Forpagtning skal være ham opsagt af Bygholms nuværende Eier, og har Kammeret derhos, ved en anden Skrivelse fra Dem af samme Dato, modtaget de derhos tilbagefølgende 2 Regninger fra Maler N. N. stor til Rest 45 Rbd. 52 s. og fra Snedker N. N. stor 77 Rbd. 24 s., for Maler= og Snedker=Arbeide ved BygholmsMølle efter Forpagter Sindbergs Ordination, som bemeldte Haandværkere have begjært udbetalte af den Kongelige Kasse. J Anledning heraf maae vi anmode Hr. Justitsraaden om at ville behage at tilkjendegive Vedkommende, at Rentekammeret ikke kan erkjende Sindberg berettiget til den forlangte Godtgjørelse, men paa Grund af Omstændighederne vil tilstaae ham en Eftergivelse af 200 Rbd. Sølv i den Restance, som han endnu maatte være skyldig til den Kongelige Kasse, hvorimod han selv maa betale de ommeldte Haandværksregninger, paa hvis Afgjørelse Rentekammeret saameget mindre kan indlade sig, som Sindberg var aldeles uberettiget til at lade Arbeiderne foretage for Jordebogskassens Regning, og Haandværkerne betimeligen have været advarede af Forvalter Holbeck om, at de ikke kunde vente Betaling af Jordebogskassen, videre end han selv havde accorderet, og senere har betalt." Hvilket herved meddeles Deres Velædelhed til fornøden Efterretning. Bygholm, den 3die Septbr. 1835. Holbeck. Hr. Forpagter Sindberg. Jkke tilfreds med disse 200 Rbd. i gjent og Sindberg under 10de Septbr. 1835 sin Ansøgning, støttende sig paa de selv samme Grunde, hvorefter han imodtog den i Holbecks Attest ommeldte Resolution af 24de October 1835, som dog ligeledes saalidet angaaer denne Sag, at den er af følgende Jndhold: J Anledning af den med Hr. Justitsraadens Betænkning af 11te i f. M. hertil indkomne Skrivelse fra Forpagter Sindberg, hvorved hans tidligere Begjæring om Eftergivelse af 800 Rbd. Sølv af hans Forpagtnings Afgivet af Bygholms Mølle er gjentaget, maa Rentekammeret, efter og denne Sag at have corresponderet med den Kgl. Direction for Statsgjælden og den synkende Fond, anmode Dem om at ville behage at tilkjendegive Sindberg, at det paa Grund af Omstændighederne tillades, at 400 Rbd. Sølv endvidere maa afgaae i det, som han endnu er skyldig til den Kongelige Kasse for ommeldte Forpagtning, naar han uden Henstand har betalt Resten, og derhos selv betaler de i vor Skrivelse af 22de August ommeldte Regninger for Snedker= og Maler-Arbeide, da det i Henseende til Disse bør have sit Forblivende ved vor nysnævnte Skrivelse, og Kammeret ikke videre kan indlade sig paa hans Andragende i denne Sag." Afskriften af begge Ansøgninger ere i min Værge tilligemed de originale Communicationer af de forommeldte to Rentekammer=Resolutioner. Trods den udstædte Attest forholder det sig altsaa fuldkommen rigtigt, at den omhandlede Eftergivelse virkeligen, som i min Erklæring anført, kun har udgjort 820 Rbd. aarligen i 2 Aar, hvorimod det her sees, at de indberg ved Resolutionerne af 22de August og 24de October 1835 endvidere eftergivne 600 Rbd. saalidet angaae denne Sag, at de meget mere nærmest hidrøre fra, at Bygholms Mølle, strax efter Bygholms Salg, overgik fra Møller Sindberg til Forvalter Holbeck, og altsaa fra hiint Held, som ved samme Leilighed blev Forvalter Holbeck til Deel. Hvorledes derfor Hr. Kammerraaden, efter hvad i Stænderne i hans Paahør er passeret, og siden offentligen er oplyst, ved Hielp af Holbecks Attest er kommen til at forelægge Publicum et Resultat, der er den objective Sandhed diametraliter modsat, vil blot han selv kunne oplyse. Enhver vil vist gjerne indrømme, at det er saare undskyldeligt, om en Stænder-Deputeret i Talens Jld skulde fremsætte en Paastand eller en Yttring, som han siden maatte ønske ikke at have fremsat. Men dette Tilfælde har Jntet tilfælleds med det, hvor en Deputeret gjør en bestemt Sigtelse, derefter sætter Ubøielighed imod Fornuftgrunde og Beviser, og siden søger at soutinere sin Paastand, ved Midler, hvis Beskaffenhed ligger for Alles Øine. Jeg kunde hermed være færdig, men Hr. Kammerraaden har ønsket at vide, hvorfor jeg ved at paa tegne Overkrigscommissair Holst's Ansøgning, ikke i det mindste har henpeget paa, at Bygholms Mølle havde et Slags Privilegium paa udelukkende Male ret for Horsens. Herpaa troer jeg tilstrækkeligen at have svaret; men jeg skal gjerne igjentage min Forsikkring om, at jeg til den Tid ikke kjendte eller nogensinde havde seet Bygholms Mølles Privilegium, og at jeg ligesaalidt kjendte eller kunde kjende selve den paastaaede Rettighed, da denne jo ikke i Virkeligheden har existeret, eller factisk har været udøvet enten i min Embedstid eller i Mands Minde. Naar jeg første Gang hørte Sagen omtale, kan jeg efter 6 Aars Forløb umuligen mindes, men saameget troer jeg at kunne erindre, at den blev mig meddeelt som et latterligt Paafund af Local=Bestyrelsen. Jeg har her tilstrækkeligen godtgjort, at de i Forvalter Holbecks Attest anførte 600 Rbd. i ingen Maade, angaaer nærværende Sag, og i min fornødne Erklæring har jeg beviist, at den ved Resolutionerne af 14 Juni og 27 Septbr. 1834 Sindberg forundte Eftergivelse af 820 Rbd. for 2 Aar ikke har havt sin Grund i en Krænkelse af nogen Bygholms Mølles Eneret, da en saadan jo ikke har existeret, men deels har været, et billigheds=Hensyn, og deels har hidrørt fra, at Bygholms Mølle var bleven bortforpagtet med en Rettighed, som den ikke besad. Til Oplysning herom, og navnligen til Beviis for, at selv de Kongelige Collegier ikke have erkjendt, at nogen Eneret fulgte med Bygholms Mølle, skal jeg her anføre det Kgl. Rentekammers Skrivelse af 15de Februar 1834, hvori det hedder: "Efterat der, angaaende den fra Forpagter Sindberg indkomne Ansøgning om Nedsættelse i hans Forpagtningsafgivt af Bygholms Mølle og Godtgjørelse for det Tab, som forvoldes ham derved, at Vindmøllen i Horsens har faaet sit Privilegium udvidet til alSlags Grovmaling m.v., har været corresponderet imellem det Kongelige Danske Cancellie, det Kongelige Rentekammer og den Kongelige Direction for Statsgielden og den synkende Fond, ere disse Anthoriteter blevne enige om, at Sindberg ikke, efter den strænge Ret, vil kunne kræve nogen saadan ErstatHvad forstaaer Hr. Kammerraaden vel ved et Slags Privilegium og et Slags Eneret? Skulde Hr. Kammerraaden ved at analysere disse Begreber ikke maaskee tilsidst med mig blive enig i, - og han har jo ikke heller heri modsagt mig, – at ligesom der ikke existeret nogen Eneret for Bygholms Mølle, saaledes hjemle selve Ordene i Privilegiet Horsens Bye Ret til, selv at have saamange Møller, som det skulde være. ning, eftersom Bygholms Eier, ved den med ham oprettede Contract, udtrykkeligen er betinget fritaget for Ansvar for de Jndskrænkninger som maatte forvoldes ham ved Horsens Byes Møllers Privilegier, og at det dernæst, efter hvad der under Sagen er oplyst, synes, at de billigheds Grunde, der, kunde udledes for hans Andragende, derfra, at den omhandlede Bevilling til Meelmaling medfører Tab for ham, meget svækkes, naar det tages i Betragtning, at han, da han forpagtede Bygholms Mølle, neppe kunde være uvidende om, at der paa Veirmøllen i Horsens allerede i en lang Række af Aar var, uden Paatale, foretaget Meelmaling, saa at følgelig den igjennem Cancelliet udfærdigede Bevilling ikke medførte en ny Tingenes Orden, men blot stadfæstede det Bestaaende, og han altsaa ved at indgaae Forpagtningen, ikke letteligen kunne have ladet sig bestemme til den contraherede Afgivt, ved den særdeles Omstændighed, at han vilde faae et privilegium exclusivum til Meelmaling for Horsens Byes Jndvaanere, hvilket han ogsaa meget mindre kunde antage at følge med Bygholms Mølle, som Byens Hestemølle allerede dengang i flere Aar havde havt Bevilling til Meelmaling, hvorom endog speciel Bemærkning skete ved Forpagtnings Auctionen o. s. v. Forinden jeg nedlægger Pennen, finder jeg mig opfordret til at yttre mig med Hensyn til et Princip, som Kammerraad Christensen i Slutningen af sit Svar har adopteret. Er nogen i egentlig Forstand Folkets Mand, da er den valgte Stænderdeputerede det, og har Folket en Ret til at bedømme Regjeringens og Embedsmændenes Handlinger, da maa denne Ret i et endnu videre Omfang tilkomme Folket med Hensyn til en Stænderdeputeret, som, naar han dertil opfordres, umuligen kan undslaae sig for at gjøre Folket Regnskab for Maaden, hvorpaa han har røgtet sit hæderlige Kald. Efterat den store Vækker, Pressen, for faa Aar siden begyndte at kalde det danske Folk til et nyt Liv, har denne Presse- og dette maatte vel saa være - ideligen rettet sine Angreb imod Landets Embedsmænd. Disse Angreb vare i de fleste Tilfælde ubeføiede, uforskyldte, ja ofte uretfærdige, og desuagtet dog ikke sjelden saa krænkende og saa fornærmende, at den bittreste Harme ofte maatte fylde den ærekjære Embedsmands Bryst. Hvad gjorde nu vel de danske Embedsmænd, De indskjøde dem vel under §. 11 i Forordningen af 27de September 1799, og forfulgte enhver Angriber med en Trykkefriheds=Proces, Neil Embedsmændene i Almindelighed erkjendte ikke blot Pressen for Folkets sande Palladium, men optraadte med Kraft til dens Forsvar, og i Stedet for at forfølge Angriberne med Processer – hvor dette forresten ikke blev befalet, eller var uundgaaeligt - enten tang de i Bevidstheden af den gode Sag, eller fordi Angrebets Beskaffenhed gjorde Svar unødvendigt, eller de optraadte offentligen imod deres Modstandere, og lode den samme Presse være deres Forsvarer, som havde været deres Angriber. J Hr. Kammerraad Christensen indtræffer for første Gang det Tilfælde, at Pressen har kaldt en Stænderdeputeret til Regnskab for hans Forhold i Stændersalen. Efter en rigtig Takt har Hr. Kammerraaden givet sin ene Modstander, som er mig, et offentligt Svar, det være nu fyldestgiørende eller ikke. Med Hensyn til sin anden Modstander, Hr. Overkrigscommissair Holst, der blot har meddeelt en factisk Fremstilling af Sagen, har Hr. Kammerraaden derimod erklæret, ikke at ville svare, men at ville søge ham for Retten. Med Hensyn til denne Processes Udfald formenes Hr. Overkrigscommissair Holst at kunne være meget rolig. Jngen vil derhos falde paa at nægte en Stænderdeputeret Ret til at søge Domstolenes Beskyttelse, hvor han virkelig er fornærmet. Men her vil en Stænderdeputeret, Folkets Mand, Borger=Frihedens og først og fremmest Trykkefrihedens Forsvarer og Talsmand, svare paa en ufornærmende factisk Fremstilling, hvoraf han finder sig noget generet, ved at anlægge en Trykkefriheds=Proces, Kan en Mand paa en Hæderspost virkeligen i den Grad misforstaae sin Stilling, Har Hr. Kammerraaden dernæst virkeligen forglemt, at han selv er den, der i Stændersalen Trykt i Aarhuus Stiftsbogtrykkerie. har indstævnet Sagen for Publicums Domstol, samt at han i sit skyldigste Svar med høi Røst har deduceret sin Ret og sin hellige Pligt til at handle saaledes, og hvorledes kan han altsaa nu, da han trænges af sin Modstander, excipere Forum, unddrage sig Publicum som engang antagen Dommer, og trække sig tilbage inden en Rets Vægge, Denne Maneuvre ligner ogsaa for stærkt en flagen Generals, der ikke kan forsvare sig i Marken, men maa kaste sig ind i den nærmeste Fæstning. Men hvortil skulde en Dom, om den end kunde erholdes, i denne Sag vel ogsaa kunne hielpe Hr. Kammerraaden, Det er jo dog vel Opinionen, der har hævet ham til hans Hæderspost, og er dette saa, maa han jo ogsaa staae og falde med Opinionen, der er uafhængig af Domstolene, og mægtigere end selv Høiesterets Domme. Det vilde vistnok være mærkværdigt, om det i Danmark kunde siges, at Statens Tjenere bedre havde opfattet og meere fulgte Tidens Aand end Folkets Deputerede. Disse ville imidlertid neppe indrømme Embedsmændene en saadan Ære, og Hr. Kammerraad Christensen maa derfor vogte sig for, at han ikke seer sit Princip forkastet baade af Folkets Deputerede og af selve Folket; thi det stikker navnligen det sidste i Blodet, at det ikke elsker Trykkefriheds-Processer. Horsens, den 30te November 1838. Ræder.