Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1823-01-13
Spanien. Portugal. Frankerig. De græsketyrkiske Anliggender (Ny Capudan=Pascha). Blandinger. Om Krig og Fred. Endelig er Længselen efter at erfare noget om Resultatet af Verona-Kongressen tilfredsstillet, ved en i Frankfurter Avisen meddeelt Cirkulair-Depesche til de ved andre Hoffer akkreditterede østerrigske, russiske og preussiske Gesandtere, som er underskrevet af Kabinetsministrene Fyrst Metternich og Greverne Nesselrode og Bernstorff. Heelt igjennem udtaler sig der den samme Aand og den samme faste Villie til at undertrykke alle Revolutionsforsøg, som Man kjender fra de foregaaende Kongres=Forhandlinger: Først gives Underretning om Konventionen, som er oprettet med Kongen af Sardinien angaaende Hjelpetroppernes successive Afmarsch fra Piemont, saaledes at Begyndelsen skeer den 31 Decbr. 1822, og endes den 30 Septbr. d. A. ved Fæstningen Alessandrias Rømning. De Neapel overladte Hjelpe, tropper skulle ogsaa snarest muligt formindskes 17,000 Md. Saaledes see Monarkerne sig da istand til, at opfylde deres ved Kongressen i Laybach yttrede Ønske, og derved berøve Bagvaskelsen ethvert Paaskud til at drage de italienske Regenteres Uafhængighed i Tvivl, To andre høist vigtige Begivenheder maatte endnu tiltrække sig de foreenede Souverainers Opmærksomhed. Hvad Revolutionsaanden havde begyndt paa den vestlige Halvøe! og forsøgt i Jtalien, lykkedes den paa Europas østlig Udkant. J samme Øieblik da Militæropstandene i Neape- og Turin qvaltes, kastedes en Oprørsbrand i det ottomanniske Rige. Disse Begivenheders Sammenstød vidnede om en og samme Aarsag, og uagtet de forskjellige Paaskud, røbede Formen og Sproget umiskjendelig deres Udspring fra een fælleds Brændepunkt. Stifterne havde stolet paa, ved Tvedragt at bringe Forvirring i Magternes Raadslutninger, og saaledes at neutralisere deres Stridskræfter. Men dette Haab kuldkastedes, og medens de eenstemmig fordømte Rebellions=Marimmen, paa hvad Sted og under hvilken Skikkelse den maatte yttre sig, og saaledes modstod ethvert Hensyn, der kunde aflede dem fra deres Bane, fulgte de tillige Samvittighedens hellige Stemme i at tale Menneskehedens Sag mod Slagt offerne for et ligesaa uoverlagt som strafværdigt Foretagende. De i saa Henseende stedfundne Kummunikationer mellem de som Hoffer have været tilfredsstillende, og de mod Rusland venskabelig findede Magter tør smigre sig med det bedste Udfald af disse Bestræbelser. - Spanien frister for Øieblikket en Skjebne, der forestaaer alle Stater, som ere ulykkelige nok til at søge det Gode paa en Vei, hvor det aldrig kan findes; det gjennemgaaer en Revolution, forblindede eller ildesindede Mennesker gjerne vilde fremstille som en Velgierning, som et oplyst Aarhundredes Triumf og en heldig Frugt af den fremskridende, Civilisation. Ja! var det Civilisationens Øiemed at forstyrre det menneskelige Selskab, og kunde det antages, at den væbnede Magt, der kun er bestemt til at beskytte den ind- og udvortes Fred, ustraffet maatte beherske Staterne, da kunde den spanske Revolution gjøre Krav paa Aarhundredets Beundring, og Militæropstanden paa Øen Leon, tjene Reformatorerne til Mønster. Men paa sin Lykkes og Hædres Bekostning har Spanien givet et nyt sørgelige Exempel paa de uudblivelige Følger af enhver Forgribelse paa den sædelige Verdensordens evige Love. Alle Spaniens Folkeklasser ere henrevne i Revolutionshvirvelen, og givne til Priis for alskens Uordener og Konvulsioner. Vilkaar og Undertrykkelse udøves i Lovenes Navn, rige Kolonier have løsrevet sig, og Statens sidste Hjelpemidler opsluges af Borgerkrigen. Dette er et tro Malerie af Spaniens nærværende Forfatning og Plager, der hjemsøge er ædelt Folk, som var en bedre Skjebne værd. Har nogen finde en fjendtlig Magt reist sig imod Opholdelsens Love, og de Grundsætninger, hvorpaa det europæiske Forbund hviler, da er det Spanien i dets nuværende Oplysning. disse Farer kunde Monarkerne ingenlunde blive rolige Tilskuere, eller ved tans Samtykke sætte Sminke paa en saa fordærvelig Faktion. Deres Gesandtskaber have derfor befaling at forlade Halvøen, og jo oprigtigere deres Venskab for Kongen af Spanien, og deres Deeltagelse for en ved saa mange Dyder udmærket Nations Vel er, desstærkere have de følt Nødvendigheden af de tagne Forholdsregler. Det er overflødigt at forsvare deres redelige og velvillige Tænkemaade imod uværdige Bagvaskelser. Hele Europa maa endelig indsee, at Monarkernes System staaer i fuldeste Samklang, saavel med Regjeringernes Uafhængighed og Styrke som med Folkenes Jnteresse. De kjende ingen andre Fjender, end dem, der sammensværge sig imod Hines retmæssige Mag- og Disses Godmodighed, for at styrte dem begge i Afgrunden. Deres Ønsker gaae ud paa Fred; men denne kan ikke nydes, saalænge Gjæringen, der endnu i meere, end eet Land bevæger Gemytterne, næres af en strafværdig Faktionsaand, og saalænge dens Bekjendere ikke ophøre hemmelig eller aabenbar at udruge fjendske Planer, forgifte den offentlige Mening, og ængste Nationerne med, nedslaaende og løgnagtige Skildringer af det Nærværende og det Tilkommende. For disse Urostiftere ere aldeles kuede, kan Tilliden ikke vende tilbage imellem Mennesker, og Monarkerne ansee ikke deres store Værk fuldbragt, førde have berøvet dem de Vaaben, hvormed de true Verdens i Rolighed &c. Til Slutning paalægges det Gesandterne, Selskabets og Efterslægtens Navn, at opfordre samtlige Regjeringer til trolig og stadig at medvirke til det samme Maal, at de alle maae føle sig gjennemtrængte at den Sandhed, at Magten er et helligt Depositum, for hvis Anvendelse de skylde Nationerne og Efterkommerne Regnskab, og at de udsætte sig for et alvorligt Ansvar ved at høre andre Raad. Monarkerne haabe med Tillid, i de øverste Anthoriteter af hvilkensomhelst Form at find ægte Allierede, som hylde ikke blot Bogstaven og de positive Forskrifter, men ogsaa Aanden og Grundsætningerne i de Forhandlinger, der udgjøre Basis for det nærværende europæiske System &c.