Aalborg Stiftstidende, 1835-01-21
Blandede Efterretninger. Det er maaskee ikke Enhver bekjendt, at vor Dronnings Fader, Hs. Durchlauchtighed Landgreve Carl, Hertugdømmernes Statholder er Oberst og Chef for et Grenadeerregiment, som garnisonerer i den hessenkasselske Stad, Hanau. Dette Regiment har sidstl. 19de Decbr. paa en meget høitidelig Maade feiret dets Chefs Plaarige Fødselsdag. Ved denne Leilighed erfares af en Tale, som blev holdt af Lieutenant v. Ende, at Prinds Carl var allerede i sit 9de Aar, (1753, Capitain, og blev 1755 udnævnt til Oberst og Cheifor ovenmeldte Grenadeerregiment, og har uafbrudt været dette i 80 Aar, vistnok et i Historien mageløst Exempel, Den lærde Dr. Wollheim, der i nogen Tid har opholdt sig i Hovedstaden, for at benytte Universitetsbibliothekets rige Skatte for den indiske Litteratur, er forud bekjendt som Forfatter til tvende satiriskehumoristiske Skrifter, der i tyske Tidsskrifter omtales med megen Ros. Hans satiriske Lune dvæler i det ene af disse Spanisches Pfeffer gegen Deutsches Salz, især ved Politiken og Jsraliternes Emancipation, hvorved han viser sig liberal, men ikke provocatorist" og demagogis. Som Vidne herom anføres iblandt Andet: den ærefrygtsfulde Maade, hvorpaa han omtaler den afdøde Konge af Sachsen og Kongen af Danmark, om hvilken Sidste han taler paa flere Steder, saaledes Side 284 Ogsaa i Danmark har den høihjertede Monark frivillig givet sit Land en Stænderforfatning, for at sikkre det i en Fremtid, naar han selv allerede længe slumer i sine Ahners Grav, ogsaa ud over Døden har han elskende sørget for sit Folk. Vel er, imedens han lever, hans Hjerte den bedste Garanti for de Danske, og deres Kjerlighed det bedste Underpant for ham; men hans ædle Virken kan endnu komme hans til dige Efterkommere tilgode, fordi en elsket Konges Minde aldrig uddøer i et retskaffent Folks Hjerter. For Øieblikket, da Offentlighed og frimodig Droftelse i alle Grene af Statstyrelsen mere og meere synes at være bleven Statsborgernes Ønske og Tidens Krav, vil det ikke være unteressant at erfare, hvorledes Regjeringen for over 60 Aar siden hertillands tænkte og bød ihenseende til de collegiale Forretningers Gang ogsaa i militaire Sager. Under 13de Decbr. 1770 modtoge samtlige Collegie nemlig en kgl. Resolution, (som fra det daværende Generalitets og Commissariats Collegium siden ved Skrivelse blev samtlige Regimenter communiceret, af følgende Jndhold: 1) At alle Sager fra Collegierne skal foredrages kort, tydeligt og bestemt, og være frie for vaklende og tvetydige Udtryk 2) At det Medlem af Collegiet, som ikke var af lige Mening med de øvrige, skulde nedlægge et særskilt Votum efter Pligt og Samvittighed ved Forestillingerne; thi det frimodig Sprog og Aabenhiertighed i Forretningerne er Kongen behageligt. 3) Undtagelser og Dispensationer fra almindelige Lov maatte alene finde Sted i overordentlige Tilfælde; thi disse bør følges uden Persons Anseelse, og hverken vilkaarlig Fortolkning eller utidig Eftergivelse svække deres Kraft: gaves der Love, som behøve Forandring eller Tilsætning, var det Collegii Pligt at forestille saadant. 4) Manglede der paa bestandige Grundregler, maatte disse med nøie Overlæg udfindes og forelægges Kongen til Approbation. 5) At Collegiet ei maa befatte sig med Forretningernes Detail, men paasee Lovenes Overholdelse og deres Undergivnes Pligter, Opfyldelse. Kbhpst.)