Viborger Samler, 1790-04-19
Der gives endnu mange andre Omstændigheder, som man lærer at kiende ved en udbredt Erfaring i Anatomien og Fødselsvidenskaben, og som jeg her gaaer forbi, for ikke at giøre denne Afhandling for vidtløftig, og mindre almeennyttig. Jeg kommer nu hellere strax til Hovedspørgsmaalet, nemlig: i hvorvidt vi i mistænkelige Tilfælde tør slutte, at Barnet er kommen levende til Verden, og rimeligviis er dræbt af sin Moder, naar Lungen svømmer i Vandet, Først maa vi være forsikrede, at den indeholder Luft, og saa maa vi undersøge, om denne Luft er avlet af Forraadnelse. Dernæst maa vi, for at afgiøre dette Spørgsmaal, prøve de øvrige indvortes Deele, for at see, om de ere emphysematiske, eller indeholde Luft. Vi maa og med særdeles Omhyggelighed undersøge Udseendet af Lufblærerne i Lungerne. Er den deri indeholdte Luft af Aandedraget, saa ere Luftblærerne neppe kiendelige for det blotte Øie. Men ere Luftblærerne store, og løbe radeviis langs med Jndsnitteene imellem Laxperne (lobulos) hvoraf Lungen er sammensat; saa er Luften ganske vist emphysematisk, og ikke indaandet ved Aandedrætter. For det tredie, naar man befinder at Luften i Lungen er indeholdt i de naturlige Luftkar, og synes ved Aandedraget at være indaandet i samme; saa maa man endvidere undersøge, om denne Luft ikke maaskee efter Barnets Død er indpustet i Lungen. Det er saa almindelig bekiendt, at et efter Anseende dødfød Barn kan ved Jndblæsning i Lungen giøres levende igien, saa at Moderen selv eller nogen anden Person har maaskee gjort dette Forsøg. Maaskee kunde det endog være gjort i den diævelske Hensigt, derved at biedrage til Moderens Fordømmelse. Men den farlige og almindeligste Vildfarelse, hvori man let kan forfalde, er følgende. Sæt at Forsøgene ere alle rigtig anstillede, og vi ere paa Vagt mod enhver af ovenanførte Bedragerier, saa kunde vi ligefrem slutte, Barnet er kommet levende til Verden, altsaa rimeligviis myrdet; i sær i det Fald, naar Moderen har gjort sig Umage for at holde Fødselen hemmelig ved Barnets Forstikkelse. Da denne sidste Omstændighed sædvanlig har stor Vægt, naar det kommer for Retten, saa vil jeg kuns allene bemærke, at den efter al billighed kan kuns give en Grund til Mistanke, og skulle derfor ikke afgiøre et desforuden tvivlsomt Spørgsmaal, imellem Frikiendelse, og en skammelig Død. Lader os her antage et Tilfælde, som enhver vil tilstaae, som meget mueligt. Naar et ugift Fruentimmer bliver frugtsommelig, giør hun sig al Umage for, at skiule sin Skam, og pønser paa alle muelige Maader, at redde hendes eget og Barns Liv, og søger tillige at skiule sin Hemmelighed. Men hendes Plan bliver paa eengang kuldkastet, i det hun uformodentlig og pludselig faaer ondt, og bliver forløst med et dødt Barn, Straffer nu Retten saadan en Person paa Livet derfor, at hun ikke har gjort sin Skam bekiendt; fordrer den da ikke meere af den menneskelige Natur, end den menneskelige Svaghed formaaer at bære, under slige Omstændigheder er det vist allene en Forbrydelse, at have været frugtsommelig: og det bliver ikke af Retterne straffet paa Livet; og saa skulle den Bestræbelse, at skiule det paa en god Maade, ikke straffes med Livet, da denne Bestræbelse synes at fremspire af Grundsætninger, som en dydig Ærekiærhed indgiver. Efter at have viist, at Barnets Dølgsmaal giver i det høieste kuns Grund til Mistanke, saa vil vi nu komme tilbage til det vigtigste af alle Spørgsmaale. Naar det i Tilfælde af Barne=Fødsel i Dølgsmaal er fuldkommen udgjort, at Barnet har levet; lader det sig deraf slutte, at det er ombragt? Vist ikke. Det er ustridig en Omstændighed, som ligesom den sidst meldte kuns giver Anledning til Mistanke. For at gjere Læserne denne vigtige Sandhed ret indlysende, vil jeg kuns anføre følgende virkelige Tildragelser, om hvilke jeg veed af Erfaring, at de ere sande, og som enhver, som har givet sig meget af med Fødsels-Hielpen vil bekræfte. 1) Naar et Barn kuns eengang drager sin Aande, og derpaa strax døer, saa svømmer Lungen ligesaa let i Vandet, som om det længere havde draget Aanden, og var myrdet. 2) Et Barn drager almindelig allerede Aanden, saasnart dets Mund er født, og kan i dette Tilfælde døe, førend det øvrige af Legemet er fød, især naar en mærkelig Tid forløber imellem Hovedets og det øvrige Legems Fødsel. Og, naar dette kan være et mueligt Tilfælde ved den beste Hielp, saa vil det langt snarere kunde skee, hvor slet ingen Hielp er forhaanden, men Moderen forløser sig selv. 3) Meget ofte fødes Børn, som formedelst deres Legems Bygning, eller Fødsels Omstændigheder kuns netop leve og efter et eller to Minuter døe, al vores Flid uagtet. Og hvorfore skulle denne Ulykke ikke ogsaa kunde hændes en Person, som var sin egen Fødsels Hielper. 4) Undertiden fødes et Barn saa svagt, at det, sig selv overladt, skulle døe efter nogle Aandedrag eller Hikken efter Veiret, men bliver dog holdt ved Live ved Jndblæsning i Lungen, ved Varme, ved flygtige Salte, Guidning og deslige.