Berlingske Tidende, 1816-11-29
Frankfurt, den 6te November. Fortsættelse af den Keiserl. Efterrigske præside rende Gesandts Tale ved Forbundsdagen. Aabning. Men vender jeg mig nu til de borgerlige Former, saa erkiender in heri den meest synlige Vexelvirkning med hiint Maleri. Det vilde føre mig for langt fra Maalet, om jeg ogsaa vilde udvikle dette i alle enkelte Forholde, saaledes som det viser sig for de tænkende Jagttager. Som Resultat være det derfor med Sande sagt: vilde Tydskerne saaledes i Videnskabernes, Kunsternes, Opfindelsernes, Haandteringernes og Handelens Rige, vilde de være Besiddelse af det første Nationalmusæm i Verden, som de nu ere det hvis der kun var een Hovedstad, hvis kun een Fyrste regierede over denne Folkemængde af over 30 Millioner Mennesker, Er ikke hin ligeledes følge af dette: Den større Virksomhed og Mangfoldighei det private Liv, er den ikke ligeledes følge af de forskjellige fo politiske Former, ligesom derimod ogsaa disse finde en vigtig Stør i hiin frie Karakteer hos de Tydske, Forte ikke hiin Kiærlighed i Videnskab og Kunst ogsaa til den Eiendommelighed hos ham, at hos i Videnskabernes Rige ingen Nationalitet erkiender, Tydskeren agte og ærer, han søger og tilegner sig hvad han anseer for godt og vid værdigt, det komme fra hvilken Zone, fra hvilket Folk det vil. Huer retfærdig mod enhver Fortieneste, og ligesom ogsaa denne Egenskahos dem finder sin Statte i hine forskjellige borgerlige Former, før ogsaa samme til den Særegenhed, at Beskedenheden ofte i den Henseende viser sig i sin største Udartelse af Selvfornægtelse. Ved denne øiensynlige Vexelvirkning mellem Tydskerens Karakter, og Dannelsestrin og Tydsklands borgerlige Former, være det langt fra mig at ville istemme sidstes Roes forsaavidt det kunde føre næsten til Opløsning af al Nationalitet. Nei, dette er just Høidens Slibrige Pynt, hvor en smal Sti fører til den skraae Bane og detydske Nationalitets Tilintetgjørelse. I det Maleri, jeg endnu og forsøge over vor nyeste nærværende politiske Form, være det mig forbeholden, som Minister for et stort tydsk Hof ogsaa derover med Frimodighed at forelægge denne Forsamling af tydske Mænd min bedøm mende Synsmaade. Men for Øieblikket vedbliver jeg at følge den Vei, hvortil omtalte dalende Høide af sværket Nationalitet har ført mig. Nationerne ere i deres menneskelige som i deres borgerlige Forholde Tiden Værk, intet Folk, ja jeg vover at sige det med almindelig Bestem hed, intet Folk formaaer at skabe sig efter blotte Adstractioner Formen for sit offentlige Liv; men endog uvilkaarlig vil denne, naar den ikke skal være unaturlig, og derfor kun et kortvarende Skyggebilled være Resultatet af de meest uligeartede Jndvirkninger; Nationakarakteer, geographisk Beliggenhed, andre locale Forholde, Sæder Religion, Folkets vigtigste Beskjeftigelse og for det meste ogsaa andisom de synes tilfældige Tilfælde skabe Staternes Former og Folkeslagenes nationelle Forholde. Saaledes vare Tydskerne en Grund stamme i Nationernes Række, men som kun kort Tid dannede en eeneste sand Stat; den ældste Deling i flere Folkestammer paa Germaniens fælleds Grund førte allerede i den første Spire til det følgende Maleri. Jeg vil neppe berøre de enkelte Uddannelsestrinhvorledes de tabte sig i den tydske Middelalders Old; Jndvirkningne af det i 13de Aarhundrede indtrufne saakaldte sørgelige Intermegnunhvorpaa - vi nævne vist alle Navnet med høi Ærefrygt - Rudolpiv. Habsburg, til evig Tak og Held for det tydske Fædreneland, gjorde en Ende; jeg omtaler kun de Krige, som førtes paa fremmed Grund den geistlige og verdslige Magts Jndflydelse, der herved var saa virkson og rig paa Følger; jeg omtaler ligeledes kun de indvortes Religions og borgerlige Krige i sextende og syttende Aarhundrede, og den mest phalske Fred, som fuldendte billedet næsten til høieste Maal; jeg berører fremdeles ogsaa herved kun den mangfoldige Jndvirkning af fremmed Vælde paa Tydsklands Tvedragt, for at jeg fra det 16de Aarhundrede til det 18de kan med uopholdelig Hastighed forfølge dette Maleri af Dalen og Oplysning. Jeg vilde tabe mig i Erindringer, som den tydske Fædrenelandsven skiuler med den forsonende Forglemmelses Slør, hvis jeg herved endog blot vilde berøre ethvert enkel Træk, enhver enkelt Epoche i denne Tids Historie. Som Tidsforvandte ere disse os Alle bekjendte, og paa den Dag tydsk Cendrægtig hed festligholdes omtaler og ihukommer man kun det Forbigangne, for tydske Mænds Kreds at glæde sig ved den nærværende Lykke. Kun som Resultat være det sagt: Tydskland, som allerede fra den til ligste Old var deelt i adskillige Stater, men forenet ved Nationalitetens store Baand, hvis synlige Symbol den tydske Keiserkrone var, naaede som saadant neppe Begyndelsen af det 19de Aarhundrede. (Fortsættes)