Aarhuus Stifts-Tidende, 1840-10-24
Fortsættelse af den kgl. Commiss. Tale i den jydske Stænderforsamling (See forrige Avis).Et af de Lovudkast som Kongen nu vil have Deres Granskning undergivet, er ang. Ordningen af et Landcommunevæsen. Det er Hs. M. levende rastløse Jver for Udviklingen af et sundt og kraftigt Folkeliv, som det skyldes, at denne vigtige Sag allerede nu er blevet Gjenstand for Stændernes Overveielse. Det er glædeligt, at de Hovedgrundsætninger, hvorfra man er gaaet ud ved Løsningen af den vanskelige Opgave, have fundet almindelig Anerkjendelse i Østifternes Provindsialstænder. Det er isærdeleshed et skjønt Træk, at denne Sag ikke har givet Anledning til Partiestridigheder, at man navnlig fra alle Sider i det Væsentlige har været tilfreds med det Forhold, der i Udkastet er antaget mellem de større og mindre Eiendomsbesidderes Adgang til at tage Deel i Sogne- og Amtsbestyrelsen, erkjendende at de fælleds Jnteresser derved sikkrest ville blive varetagne. Det er at vente, at Kongen snart kan have den Glæde at skjænke Laadbeboerne en Jnstitution, hvorpaa han sætter høi Priis, ikke blot med Hensyn til den større Betryggelse, den maa formodes at give disse hans kjære og troe Undersaatter, for at deres communale Anliggender ville blive bestyrede paa den til de locale Forhold bedst svarende Maade, men fornemmelig fordi han gjør Regning paa, at den vil fremkalde en mere levende Deeltagelse i de medborgerlige Jnteresser og fremme en Udvikling, der ogsaa vil virke kraftigen til at forøge deres Tal, der med Ære og til sandt Gavn kunne i Stænder salene sidde til Raads angaaende Landets Velfærds=Anliggender. Et andet Udkast er til den Anorning, der gaaer ud paa at afhjælpe de Mangler, der havde viist sig i de gieldende Love angaaende Veiarbeidet og Veindgifternes Fordeling, og hvorover der ogsaa gjennem Stænderne var fort Klager. Det vil udentvivl findes her som i Roeskilde, at Lovudkastet aldeles svarer til de Grundsætninger, hvorfra Stænderne i deres Andragender angaaende denne Sag ere gaaede ud, og at, naar det i de enkelte Bestemmelser for en Deel er afvigende herfra, er det alene fordi Stænderne ikke havde havt Leilighed til saaledes at gjennemarbeide denne høist forviklede Sag, som behovedes for at komme til et fast, billigt og hensigtsmæssigt System. J Erkjendelse af at dette ikke paa anden Maade kan opnaaes have derfor Østifternes Provindsialstænder aldeles ingen Jndvending gjort mod den lige Deeltagelse i alle Byrderne til de almindelige saavel større som mindre Landeveies Anlæg og Vedligeholdelse, som efter Udkastet skal paaligge alt Hartkorn, det privilegerede saavelsom uprivilegerede, og det nagtet deres ældre Andragende endnu i større Udstrækning end det, som denne ærede Forsamling indgav, gik ud paa, at det skulde have sit Forblivende ved de hidtil gieldende Forskrifter angaaende Veindgifternes Fordeling, og hvorvel de Mænd, som fornemmelig bearbeidede denne Sag, som Besiddere af betydeligt frit Hartkorn, ville ved denne Lovforandring blive forøgede Byrder underkastede. Ligesom det er skjønt, at denne Betragtning traadte tilbage for Erkjendelsen af det Rette og billige, saaledes fortjener det og at bemærkes, at heller ikke de Hensyn have gjort sig gieldende, der kunde hentes fra Provindsernes og Districternes forskjellige Jnteresser under det forandrede System. Jeg er overbeviist om, at De, mine høitagtede Medborgere, ville behandle denne vigtige Sag med ikke mindre Liberalitet end Deres Brødre paa hiin Side af det lille Belt. Vel ville Jyllands Byrder i Forhold til Øernes maaskee, paa den ene Side, forøges derved, at Vedligeholdelsen af de almindelige Hovedlandeveie for Fremtiden skal være en fælles Byrde for hele Rigets Hartkorn, men paa den anden Side vil Halven og faae en gandske anden Hjælp til Anlægget af de betydelige Strækninger af deslige Veie, som endnu der ere tilbage, end den, Øerne have faaet af Jylland til de der allerede anlagte Hovedlandeveie. Regningen turde derfor idetmindste ikke falde ud til Skade for denne Provinds som en Heelhed, og usikkre Beregninger eller gandske enkelte Districters Jnteresser ville vist ikke faae Overhaand over det, der erkiendes fornødent for at faae en for hele Landets Vel vigtig Sag ordnet paa en fast og retfærdig Maade. Jo vigtigere de Sager maatte være, der enten efter Kongens Befaling eller i Følge af den Forsamlingens Medlemmer tilkommende Ret til at stille Forslag, her ville komme paa Bane, jo mere levende ville De erkjende Deres Stillings Betydenhed, jo mere ville De være gjennemtrængte af den hellige Opfordring, som der ligger til fri, selvstændig, omhyggelig Prøvelse. At Kjærlighed til Fædrenelandet, tro Hengivenhed imod Kongen, vor Herre og Fader, urokkelig Agtelse for Ret og Orden, et tænksomt roligt Overblik over de virkelige Forhold, stedse ville gjøre sig gieldende, er Noget, som jeg med fuld Tillid forudsætter; og derfor stoler jeg ogsaa paa, at den Virksomhed, som vi idag begynde, vil blive til Held for Fædrenelandet, til Glæde for Kongens Faderhjerte."