Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1809-02-11
Vor Konges Fødselsdag er unegteligen en af vore skjønneste Nationalfester. Hvilken Dag kan vel være vigtigere end den, paa hvilken Dannemarks og Norges Haab og Støtte første Gang saae Lyset: At saadan en Dag høitideligholdes paa Skuepladsen, det eneste Sted, hvor det forsamlede Folk ret levende kan udtrykke sine Følelser, er meget naturligt, og ikke mindre naturligt er det, at intet Skuespil kan være bedre skikket til Opførsel ved en saadan Nationalhøitid end et Nationalstykke. At mane Fortidens Helte og store Mænd frem af Graven ved Digtekonstens Tryllekraft, at vise Folket, ligesom i et Speil, hvorledes dets Fædre handlede, virkede og stræbte forat fremme det Gode, og befæste Landets Hæder; at flette halvglemte Dyder og Opoffrelser en frisk Krands, og opflamme Nutiden til at efterligne Fortiden i alt hvad der er ædelt og stort, dette bør være Nationalskuespils første og vigtigste Øiemed. Jngen Historie er rigere paa saadanne Exempler end den Danske. Den er en Guldgrube, der skin ler det ædle Metal i sit Jndre, og kun venter paa duelige Hænder, der kunne grave efter det og bort skrabe det Mulm og Gruus, der bedækker de tykke Aarer. Knud den Store, Oluf Trygesen, Waldemar, Absalon, hvilke Navne. Hvilke Mænd pryde ikke deres Tidsalders Aarbøger. Hvilken nordisk Kraft er her ikke forenet med nordisk Trofasthed. Men at disse rige Skatte ikke hidtil tilbørligen ere blevne benyttede, maa enhver, der har Sands og Følelse for det sande Nationale, ind rømme. Vel hedder det i Prof. Engelstofts Tanker om Nationalopdragelsen: "med Agtelse for vor Skueplads bør det bemærkes, at denne i en Snees Aar har beflittet sig paa, til Kongens Fødselsfest – den eneste Nationalfest, vi have – at leve re et eller andet Nationalskuespil, i hvilken Bestræbelse den værdigen er bleven understøttet af den fædrenelandske Muse. Men umuelig kan Forfatteren heraf underskrive denne Mening, Stykker af Fædrenelandets Historie have vi rigtig nod havt, men er det vist, som Prof. en Side i Forveien siger, "at selv Nationalstoffet maa vælges med Skjønsomhed og opmærksom Hensyn paa Tid og Sted, saa er der kun saare faa af de enkelte Nationalskuespil, man har givet paa Kongens Fødselsdag, som fortjene dette Navn. Et Stykke som Dyveke, der fortrinlig gaaer ud paa at vise Hofintriger og Hofcabaler, kan, med al sit dramatiske Værd, dog vel neppe kaldes et Nationalskuespil, og mindst være skikket til at opføres paa Monarkens Fødselselsdag. Man synes overalt at forbinde et ganske besynderligt Begreb med Udtrykket nationalt. Naar Personerne og Handlingen kun ere Danske eller Norske, saa troer man strax at Stykket er et Nationalstykke. Men hvor mange Personer og Handlinger gives der ikke i vor Historie, som man burde ønske aldrig at finde der, og som man heller burde bedække med et tæt Slør end drage frem for Lyset, Man synes ogsaa at have sat sig i Hovedet, at intet Nationalstykke kan gjøre Lykke som Fødselsdagsstykke, uden at det er et Sørgespil og at een eller flere Personer dræbes deri. Men hvad er i Grunden besynderligere, end at høitideligholde sin Konges Fødselsfest ved et Draabstykke, At fremtvinge eller fremlokke Taarer paa den Dag, der er bestemt til almindelig Glæde, Man indvende ikke, at det samme er Brug hos de fleste andre Nationer. Jkke alt hvad de fleste Nationer gjøre, er altid det rigtigste. Dersom man i et Selskab eller paa Skuepladsen vilde opføre en Sørgemusik i Anledning af Kongens Fødselsdag, saa vilde man finde det latterligt, men ingen finder det engang underligt, at man ved saadan en Høitidelighed opfører et Sørgespil. Jsteder for at opvække hos os glade Følelser stemmer man os til Mismod og Sorg. Vi maa see hele Kongehuse styrtes, Regenter og Prindser drages med Døden, Blod flyde, og, for at behage Aristoteles, de ædleste Dannemænd mishandles og falde. Saaledes undskylder og helliger Vanen enhver nok saa fornuftstridig Skik Skulle de Nationalskuespil, der opføres paa Kongens Fødselsdag, svare til deres sande Bestemmelse, saa bør de ikke være Sørgespil, ikke Drabs- og Grædestykker, men Skildringer fra Nationens lykkeligere og gladere Dage, passende til Festens Natur, og til at udtrykke Folkets glade Følelser for sit Land og sin Konge. Naar Skuepladsen virkelig vil beflitte sig paa, ved Fordommes og Prædilections Tilsidesættelse, ved Agtelse for det Gode hvor og hos hvem det end findes, at opmuntre og understøtte den fædrenelandske Muse, saa vil vi ogsaa faae ægte Nationalstykker, der kunde være vor Konge- og hans Fødselsfest værdige. Et Middel for Hypochondrister.