Viborger Samler, 1840-08-27
Udenlandske Efterretninger. Frankerig. Paris, den 17de August. Revue, des deux Mondes leverer en sandsynligviis af Thier forfattet Artikel, med Overskrift: Underhandlingerne i London. Artiklen meddeler en særdeles klar og nøiagtig Oversigt af Underhandlingernes Gang i det orientalske Spørgsmaal. "Under Ministeriet af 12te Mai (Soult, Passy, Teste, Dufaure, Billemain, havde England foreslaaet en Plan, der bestod deri, at man vilde overlade Mehemed Ali Ægypten som arvelig Besiddelse og Paschaliket Acre, med Undtagelse af St. Jean d'Arre, paa Livstid. Denne Plan kunde ikke antages. At frarøve Vicekongen efter Seieren ved Nisi Halvdelen af hans Besiddelser, var aabenbart altfor ubilligt. Ministeriet af 12te Mai indlod sig ikke paa dette Forslag. Da Ministeriet af 1ste Marts tiltraadte Bestyrelsen, bleve Underhandlingerne ikke drevne i Begyndelsen med megen Jver og Virksomhed. Det syntes, at man var bleven enig om at lade Gemytterne komme i Rolighed, for da med koldere Blod at kunne optage Spørgsmaalet paa ny. Da man kom tilbage til Spørgsmaalet, fornyede Lord Palmerston sit Tilbud, at overlade Ægypten som arvelig Besiddelse og Paschalikket Acre paa Livstid; men for at give dette Tilbud et nyt Anstrøg, forbandt han dermed Jndrømmelsen af Pladsen, St. Jean d'Acre. Dette Tilbud var ligesaa uantage ligt som det tidligere, thi man gav Seierherren ved Nisib kun Ægypten og den mindre Deel af Syrien, og man maatte frarive ham den større Deeaf Syrien, Adana, som Mehemed Ali kalder Nøglen tilsit Huus. Candia - Archipelagets Dronning - samt de bellige Stæder, der give den største Jndflydelse Orienten. Efter den af ham tilkæmpede Seier, at ville frarive ham alle disse Besiddelser, var at drive ham til det yderste, og give Europa til Priis for alvorlige Farer Cabinettet af 1ste Marts havde imidlertid gjort store Anstrengelser hos Vicekongen, for at afnøde ham Concessioner, næsten havde han givet sit Samtykke til Afstaaelsen, af de hellige Stæder og Candig. Mindre lykkeligt havde Cabinettet været med Adana; det havde noget Haab om at Vicekongen ogsaa vilde opoffre denne Provinds, naar man overlod ham Ægypten og Syrien som arvelige Besiddelser. Cabinettet indsaae tydeligt, at man ikke uden Krig kunde fratage ham nogen Deel af Syrien. Man forlangte af Ministeriet, at det skulde samtykke i et Arrangement, der gik ud paa at fratage Vicekongen, hvad man fra Begyndelsen af ikke med Ret kunde fratage ham, og hvad man kun med væbnet Haand kunde fratage ham. Med heftigt Raab erklærede Kammeret, at Ministeriet ikke skulde give efter. Endog de Mænd, der nu dadle Cabinettet, beskyldte det dengang for Svaghed med Hensyn til dets Stilling til England, og forekastede det, at det ikke kunde afslaae England Noget. – Altsaa tilbageviste Cabinettet det gjorte Tilbud. Det erklærede, at det, naar man foreslog antagelige Betingelser, vilde anvende sin Jndflydelse for at overtale Paschaen til at antage dem; men naar man foreslog Betingelser, der maatte bringe ham til Fortvivlelse, der maatte bevæge ham til at marschere mod Constantinopel og provocere Russerne til at drage derhen, saa ansaae Cabinettet saadanne Forslag for høist ukloge, og det vilde modsætte sig samme. Dette tildrog sig i Mai Maaned. Forslaget: at bevilge Ægypten og en lille Deel af Syrien, var altsaa forkastet; men det syntes, at Lord Palmerston endnu ikke havde udtalt sit sidste Ord. Dette indsees deraf, at Østerriggjorde Frankerig nogle Jnsinuationer i London, og yttrede, at man maaskee vilde overlade Lord Palmerston at give sit Samlykke til at man overlod Paschaen Ægypten som arvelig Besiddelse, og Syrien paa Livstid; – denne Concession vilde imidlertid være den sidste. Guizot underrettede strax det franske Cabinet om denne Meddelelse. Gesandten erholdt det Svar, at han, naar dette Forslag gjordes ham, hverken skulde afvise eller antage det, men han skulde, førend han afgav sin Erklæring, oppebie Resultatet af de Bestræbelser, man vilde forsøge i Alexandrien, for at erholde Paschaens Samtykke. Det vilde i Sandhed have været uforsigtigt, at antage dette Forslag i London, uden at vide, om der var Udsigt til at det vilde vorde antaget i Alexandrien. Hvad vilde der være skeet, naar dette af Frankerig i London antagne Forslag var afviist og afslaaet i Ægypten, Frankerig vilde da have været nødsaget til enten at tage sit Samtykke tilbage, eller forene sig med de 4 Magter, for med egne Hænder at tilintetgjøre den ægyptiske Pascha. Der blev sagt Guizot, naar dette nye Forslag gjøres Dem, saa henvend Dem til Cabinettet, der vil give Dem sit definitive Svar Engene Perier sendtes til Ægypten for at erholde Vished om man kunde formaae Paschaen til at lade sig nøie med Ægypten og Syrien. - Frankerig vilde imidlertid ingenlunde give Paschaens Ærgjerrighed nogen Næring; der var et Punct, ved hvilket Cabinettet vilde blive staaende, og hvor det endog var bestemt paa at sige Paschaen Ord, der kunde bevæge ham til Eftergivenhed; dog kun i det Tilfælde, at der fremsattes et billigt Forslag, der maatte indeholde et fornuftigt og endog for den kommende Tid beroligende Arrangement. Hele Syrien om endog kun paa Livstid – frembød omtrent disse Fordele. Saaledes maatte man da forvente, enten at Forslaget om at aftræde Ægypten som arvelig Besiddelse, og Syrien paa Livstid vilde blive fremsat i London, eller og at man i det mindste, naar man ikke vilde fremkomme med dette Forslag, vendte for sidste Gang tilbage til det tidligere Forslag; at bevilge Ægypten med Paschaliket, Acre. Men Jntet af dette skete. Lord Palmerston tang. Jngensinde er det Forslag gjort: at aftræde Ægypten som arvelig Besiddelse, og Syrien paa Livstid. Jngensinde har det franske Cabinet kunne forkaste en saadan Proposition. – Man iagttog en lang Taushed. Derefter, da man erholdt Efterretning om Jnsurrectionen i Syrien et uventet og uforhaabet Middel til at handle imod Vicekongen forsamler man sig, raadslaaer man. – Man iagttager er streng Hemmelighed, som – det er sandt vor Gesandt gjennemtrængte; men man bevarer den saagodt man kan. Man siger ikke til Frankerig: Forslaget: kun at forene Paschaliket Acre med Ægypten, er det sidste og endelige; ved dette bliver man staaende. Vil J, eller ville J ikke give Eders Samtykke? – Nei, langtfra. Man undertegner; derefter siger man til Frankerig, at man har undertegnet. - Over denne besynderlige, paafaldende Adfærd har Frankerig Ret til at beklage sig for hele Verden; denne Adfærd have Lord Palmerstons Erklæringer hverken forklaret eller retfærdiggjort. – For at resumere Alt: Man havde indrømmet den arvelige Besiddelse af Ægypten, og Paschaliket Acre paa Livstid. Man vilde endnu gaae noget videre, man vilde maaskee indrømme Syrien paa Livstid, under den Betingelse, at Paschaen skulde afstaae Candia, Adana og de hellige Stæder. Dette – foreslaaer man ikke Frankerig, – lader man sig kun forstaae med for Frankerig, Frankerig har altsaa endnu ikke at erklære sig. Jkke desmindre sender det Perier til Ægypten for at forberede denne Opløsning. Pludselig udbryder Jnsurrectionen i Syrien, strax giver man Sagen en anden Vending, og, uden at underrette Frankerig, uden at forlange dets sidste og endelige Erklæring, undertegner man hiin Tractat. Dette er den nøiagtige Oversigt over Forhandlingerne, øste af Kilder, som vi kunne betegne som tilforladelige.