Viborger Samler, 1796-01-04
(Jndsendt.) Ved at see Velædle og Velbyrdige, nu salige, Hr. Søren Tang, fordum Kongel. Majestæts rangerende med virkelige Kancellieraader og Herre til Thimgaard a., død, d. 10 Desember 1795, blev dette tænkt, og, ved hans Begravelse d. 22 dito, ydmygst ofret hans Minde af N.....v. Multis ille bonis flebilis occidit. Horat. Carm. 1, 24. Fremhyklet Hylen af forkunstlet Følerie Skal – efter Regler – ei fra Lejepen udflyde; Men Hjertets høje Røst jeg bør og vil adlyde, Dybtsaaret, vaandefuld, ved Dødens Tyrannie. Jeg seer en Prinsipal, Velgjører, Herre, Ven, Gik - for det tilfaldt mig - til Evigheden hen Velsindet Publikum tillader billig Klage, Og Tusende med mig Deel der ville tage. Nu - første Gang - jeg saae Medmennesket at døe. Jordlivets sande Værd jeg lærde nu at kjende, Jeg lærde ogsaa, at betænke selv min Ende, Jeg lærde - Taarer paa et elsket Støv at strøe. Hans Tid udløb i Dag maaske i Morgen min Thi ingen Dødelig veed at beregne sin. (2) Som ved en Søvn, forlod hans Siel en afbrudt Bolig Gid min Fraskillelse kun vorde maa saa rolig, (5) Om denne Sallige min Roes er kort og sand: J elleve Aars Tid jeg, lykkelig, ham tjente; Men - over tyve Aar - jeg ham personlig kjendte, Og altid kjendte ham, som en retskaffen Mand - Hvor ofte han, ved høi Forstand og sjeldne Dyd, Udbredte, i hans Kreds, Lys, Lykke, Fred og Fryd Det Egnen veed, og jeg det ikke vil udkramme; Thi Sorgmod, ved hans Savn, høit taler om det samme. (a) Qvis scit, an adjiciat hodierne crastina summe Tempora Di superi: Horat. Carm. IV, 7. (b) 4 Mosebogs 23, 10. Thim Sogn - et Sted, som ham fortrinligen var kjær - Jsær hans Minde skal, til Tidens Ende, hædre At Sognets Tilstand, ved hans Daad, er vorden bedre, Det taler for sig selv, og altsaa ties her Men - at den Sallige, ved sidste Villie, Har, indtil Tidens Maal, husvalet Fattige - Det bør i Tidens Bog, og - her - antegnet være; Thi Veldaad – i sin Kreds - udgjør den sande Ære. (e) et og antegnes skal, at jeg og samtlige, Hvis Lod, hvis Held, det var, den Sallige at tjene, er tillagt Æreskjenk – og ikke det allene; Men, at hans Arvinger – de ædelsindede Med Glæde deele ud af Arverettighed Hvad han tillagde hver, og fryde sig derved: At have ejet ham – af Himmelen velsignet – Som, i Velgjørenhed, har Himlen efterlignet. Ja, Himmelsalige - Alfader kaldte Dem Til Aandeverdenen, i tidlig moden Alder Jeg følger Dem (og snart maaskee Guds Vink mig kalder) Vi ville begge da i Kundskab voxe frem Om den Allgodes Verk - den sande Majestæt - Som vi kun have her i Skyggetegning seet. (d) Da hører Forskjel op for Herre og for Tjener; Men Venskab alle Folk – af alskens Stand – forener. () Arild Gyldenstierne, til Thimgaard, gav, 1637, 1000 Rdlr. til Viborgs Skole. Knud Schestedt gav, 1659, 200 Rdlr. til Fattige. Han var og Herre til Thimgaard. Men ingen af Gaardens Eiere har givet et Tusende Rigsdaler til Thim Sogns Fattige, for S. T. Hr. Søren Tang. (d) 1 Kr. 13, 12. Vær takket for den Tid, vi sammen aandede, Da De samfølede med mig Forsynets Naade Troe, at jeg savner Dem; men Gud for alt skal taade (e) Thi om hans Godhed er Jordkloden vidnende. (f) Troe og med mig ej døer den Trøst, Bekostning, Flid, Som De anvendte i min haarde Sygdoms Tid. Hvor ofte De med mig Udfaldet har beklaget, Det Egnen veed, og her det vorder ej gjentaget. (8)