Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1806-09-20
Blandt Aarsagerne til Selvmord anfører Hr. Pastor Brorson Tungsind, frembragt ved Svækkelse. - falske Religionsbegreber - det brange Begreb om Diævelen – urigtige Begreber om Død og Uheld - religiens Sværmerie - overspændte Lidenskaber - overspændt Folsomhed - Stolthed og Hevngjerrighed Spillesyge - misbrugt Magt over Undergivne Fængslers slette Beskaffenhed og Fangers utilbørlige Behandling - Armod og TrangForlystelsesteders overdrevne Tal. - Han gjennemgaaer alle disse Aarsager med meget Grundighed, og gjør Forslag til at afhielpe dem. Det kan ikke negtes, at Alt det Anførte hos enkelte Jndividuer kan være en Medaarsag til Selvmord, men at der foruden denne, ogsaa hos enhver Selvmorder maa være et physisk Anlæg til at begaae en saadan Handling, derom er der vel neppe nogen Tvivl. Der gives, som sagt, ingen mægtigere Drivt hos Mennesket end Kjerlighed til Livet; ingen Ulykke ingen Lidenskab - ingen Vane er saa mægtig, at den hos den Sunde kan undertrykke denne Drivt, og man kunde maaskee derfor kalde SelvmordsUdøvelse en udilkaarlig Handling. Jeg taler her kun ene om Udførelsen, ikke om Forberedelserne. Dersom det var mueligt, at Dødens Traad ikke kunde overskjæres uden saa langtsomt, at Mennesket havde Tid til at betænke sig, vilde Halvdelen af Selvmord ikke blive begaaede. Jeg kjender i dette Øieblik to Mennesker, der have prøvet paa at aflive sig, og som begge bleve hindrede i Udførelsen. Allerede Aar ere forløbne, uden at de have forsøgt paa, atter at begaae en saadan Handling, skjønt deres Kaar hverken ere blevne anderledes, eller deres Grundsætninger forædlede ved moralske Skrivters Læsning eller moralske Taleres Formaninger. Religieusitet er en prisværdig Egenskab, men neppe noget Middel til at forekomme Selvmord. Man har seet Oldinger paa 70 Aar med de meest religiense Grundsætninger aflive sig. Religieusitet frembringer maaskee i et saadant forstemt Sind ganske modsatte Virkninger end man tænker. De religieuse Sværmere sige med Cato: the soull, securd in her existence, smiles at the draven dagger, and dettes its point. (Sjelen, betrygget i sin Tilværelse, smiller ad den dragne Dolk, og trodser dens Od) Med den samme Rolighed, som den til Døden beredte Synder gaaer sin Henrettelse i Møde, maa den religiense Selvmorder ogsaa kunne gaae sin frivillige Død i Møde. Hvorfor skulde den samme religiense Trøst, der skal gjøre hiin ligegyldig for Livet, kunne opvække hos denne Frygt for Døden, Hvorfor skulle eens Aarsager kunne frembringe modsatte Virkninger, – Man har i de senere Tider klaget saa meget over vore offentlige Forlystelser og Restaurationer, at det endelig nu er kommet saavidt, at adskillige Forfattere endog tildeels tillægge dem Skyld for de hyppige Selvmord. Det være langt fra, at jeg anseer nogen af Delene for nogen Lykke for vor Tarvelighed. Men at de fleste Forfattere, gaae her for vidt i deres Jver, det vil enhver, som kjender Kjøbenhavn og dets Forlystelser, let kunne overbevise sig om. Vore Restaurationer fortjene neppe den Haan, hvormed mange betragte dem, og gives der noget offentligt Sted, som et ungt Menneske, uden Fare for sin Moralitet, kan besøge, saa er det netop disse Restaurationer. Her spilles ingen Hazardspil, her findes ingen forføriske Qvinder, her spottes ikke med Religion og Sædelighed. Her iagttages tvertimod i Almindelighed den strængeste Anstændighed, og findes altid de almindeligste periodiske Skrivter i forskjellige Sprog, hvoraf man i det mindste sjelden lærer noget Ondt, og hvorved der altid maa udbredes gavnlige Jdeer. Er det da ikke langt bedre at besøge saadanne Steder, som sædvanlig kun staae aabne til Kl. 11 om Aftenen, end at tilbringe hele Nætter i Spille- og Drikkehuse? Det er vanskeligt at indsee, hvorfor man saa idelig og saa heftig ivrer mod disse Restaurationer. At de ofte misbruges, det er fandt, men at de blandt alle offentlige Steder give mindst Leilighed til farlige Misbrug, det er ikke mindre sandt.