Norske Intelligenssedler, 1768-08-03
Tilfældige Tanker. J alle Stænder er det brave og vel tænkende Mænds visse Kiende merke, naar Deres Gierninger sigte til at befordre det Almindeliges Orden og Velstand. Derved forfremmes Fædrenelandets saavelsom dets ægte Børns sande Gode, med hvilket Regentens virkelige Tjeneste og Fordeel er saa nøje forbunden, at De, som handle mod saadan Hoved pligt, gjøre vist nok et ligesaa uforsvarligt som forderve ligt Fejltrin, uagtet en bogstavelig Foreskrift maatte undertiden synes at kunde besmykke Deres Maade at gaae til Verks paa. Ligesom det paa den ene Side er sandt, at Embedsmænd vare høist at beklage, naar De ej skulde finde Beskjermelse mod ildesindede Hoveder, for hvilke De idelig maae være udsatte, og som ofte ej bædre end Rasende fare frem, naar noget mod Dem foretages, der ej stemmer overeens med Deres vilde Jndfald samt vrange Begreb og forstyrrede Villie, saa er det igjen ej mindre vist, at ingen Benævnelse eller Adfærd bør mod Embedsmænd være haard nok, naar det virkelig findes, at De i sine Pligters Udøvelse drives af nogen anden Hensigt end den, De ved en høytidelig og forferdelig Eed have forpligtet sig til som Rettesnor altid at holde for Øynene. Redelighed er en Egenskab, som kraftigst sammenholder og understøtter det menneskelige Selskab. Denne Dyd befæster Hjertet i de ædelste Grunde, og gjør Siælen løs fra uverdige Hensigter. Et nedrigt og egennyttigt Væsen er for en redelig Mand den største Afskye, og han haver Svig, Uretferdighed og Vold, som Døden; det er derimod hans yderste Lyst at faae Leilighed til at udøve sit Hiertes velvillige Ønsker. Seer han Forurettedes Taarer, eller hører han de Fortrængtes Sukke, da føler hans Sind de ømmeste Bevægelser, og han stræber efter at kunde husvale de Lidende ved at stoppe eller indskrænke Virkningen af deres Forfølgeres onde Sindelav. Hvor maatte ei mange indbildte Høye blive ydmygede, om de skulde faae see en Rangs Forordning, i hvilken enhver Stand var antegnet efter Forhold af det sande Verdie og Nytte, den virkelig er for Staten. Mængden vilde da vist nok studse ved at finde en hederlig Bonde blandt de æreverdigste Lemmer af første Klasse. Hvo som tragter efter at vinde eller bevare det dyrebare Navn af Redelighed, Ædelmodighed, Lærdom, eller nogen anden prisverdig Egenskab, bør for alle Ting skille sig i Tide fra saadanne Personers Selskab, som enten ere, eller have Navn for at være anderledes sindede; thi Folk af Forstand og Erfarenhed har ej bædre Prøve steen, hvorefter et Menniske bør dømmes, end det Selskab, som man idelig søger Behag i at omgaaes med. Ei Aar og Dages Tal gjør nogen rig paa Alder, Lyksalig altid ei er den, man saadan kalder; En Lastefuld er ung, om han end var graaehærdet, Kun ulyksalig den, der er Udydens Trel; Men den lyksalig er, som er med Dyd omgierdet, Den længe levet har, som haver levet vel Hvad er vel Verdens Pragt og Ære, Samt Mængdens Gunst og Agtelse! Os Prøver daglig Vidne bære, Det er kuns Sinds Fortærelse. Sig Mængdens Agtning og Samtykke Kun oftest grunder paa Gevindst; Gunst, og alt, man kalder Lykke, Ja, Den skienkes, som fortjene mindst. En Abe gik engang forbi et Huus, af hvis Tag Tag-Tækkerne nedkastede nogle Stykker Tegl-Steen. Strax siger han ved sig selv, dette Haandværk er læt lært, det er og fordeelagtigt; jeg maa derved vise min Duelighed. Han meente derved at kunde giøre sin Herre god Tieneste. J samme Øjeblik klavrede han op paa Husets Tag. Tagsteenene og Tagsteen-Stykkerne fløi strax de Forbigaaende om Ørene. J Førstningen loe man kun heraf; men Aben gjorde det for grovt. Man lod give ham dygtig Stryg. Disse Hug hialp intet. Han blev siden værre. Han begreb ej, at være bleven straffet for det Arbejde, han havde foretaget sig Han meente, at hans Seendrægtighed deri havde paadraget ham Straffen. Strax sprang han igien paa Taget. Nu begyndte han igien for Alvor hans forrige Arbeide. Hvad vandt han derved. Han førde sig i større Ulykke. Man kunde ei længer lade hans Gierning ustraffet. Han blev dømt til Døden. En Taabe giør til ondt, naar han meener at giøre godt. Han skader, uden at giøre det med Forsæt. Dog paadrager han sig derved Straf.