Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1838-03-24
(Forlangt Jndrykkelse.) Hvad forstaaer Skolel. Pedersen ved Tolerantsen, Efter hans Jeremiade over Tolerantsen, maatte man troe der ingen gaves i Danmark. Enten vil han ikke see, eller han, lig Ræven seer ind i den store Ende af sin Kikkert, eller han er saa forblindet af det ham omgivende Lys, at han ei kan see, at Tolerantsen er herdet herskende Princip. Jøder og Catholiker, Lutheraner og Calvinister leve jo ved Siden af hverandre, uden at Nogen bryder sig om Meninger. National=Repræsentationen spørger ikke Nogen, om han gjør Moses, Christus eller Mahumed til Norm for hans Troe, men om han er et Menneske af practisk Dyd, og naar han som saadan afholder sig fra Proselytmagerier, fra at underkue Aanden eller den raisonerende Fornuft, kan han leve i Fred og dyrke sin Gud eller Afgud, efter som han har faaet Hævd paa at dyrke den. Følgelig gives der kun en religiøs Uting, som ei taales, nemlig den som gjør Forsøg paa under hvilkensomhelst Form, at indsnøre den menneskelige Aand atter i Barndommens Lister og Svøb, i det den bag et Brystværn af Ritaaler og Kirkeordninger, disse menneskelige Pallisader, opførte af fede Dominikanere og siden forsvarede af Fornuftens Forsværgere, i alle Grader af Jntelligents, søger at opkoge det 15 Aarhundredes Fordomme, og begrunde Oldtidens Dievles Emancipation. Sligt tolereres ikke, thi Dievelens Rige er Mørke, i hvor lys og klar det end fremstilles af dets Oprettere. Slige Prædikantere, der opstille hine Rækker af aandelige Bussemænd, for selv at kunne herske, gjøre Mennesket til en moralsk Automat, og ei til et frit sig selv bestemmende Væsen, enten de saa ere melkedrukne paa et Seminarium eller i Manuducteurernes skumle Huler. Vi hylde det derfor, naar enten en oplyst Geistlig eller den verdslige Øvrighed sætte de omstrippende Personer, som Rasmus S. Skræppen, Kold og hvad de aandelige Bogfinker eller hedde, ud af Virksomhed, naar de, besatte af Opbyggelsestrang udtvære Christi Ord som de kalde det, for Landsbyemeenigheder;) thi den menneskelige Aand har i Aartusinder kæmpet for sin moralske Selvstændighed, der er en Følge af den udviklede Fornuft, og lader sig ikke dette Aggragat fravriste, om den end kommer i Conflict med Øieblikkets Tidstone eller Modemeninger, og troe Hine sig først inspirerede, saa foragte de al fornuftig Overbeviisning, thi Fornuften er for dem et sandt Medusa Hoved, der forvandler dem til Steen, og saa kan Vil Pedersen ikke skrive en philosophisk Afhandling over Grunden til den Synderlighed, at disse aandelige QvakVil Pedersen ikke skrive en Philosophisk Afhandling op Grunden til den Synderlighed, at disse aandelige Qvasalvere ikke føre deres Commedier og i Kjøbstæder, Fryg de maaskee for at blive udvebne? Eller er der forme af den Jld, han saa pathetisk omtaler. den værdslige Arm kun standse deres Virksomhed og hemme Bigotteriets Udbredelse. Men lad dem afsværge deres vilkaarlige Hermeneutik, som Fornuft=Princippet, og Jngen skal da tale et Ord til dem eller om dem. Pedersen har derfor Grund til at ønske Tolerantser, besungen, hvis han fattede Betydningen af Ordet, men han er alt for beskeden, naar han opfordrer en Digter til at besynge det, hvortil han selv har et uomtvisteligt Talent, og hvis hans Muse blev skye, kunde jo hans Medbroder, der som vi høre, har for Tolerantsens Skyld, lidt Alt, uden Korsfæstelsen, den vi haabe han snart underkaster sig, tage den i Tøilen. Vi vente altsaa snart et Digt, og bede blot, at han ikke sætter Tankestræget, istedetfor virkelige Tanker, da han for Hine synes at P. Henriksen. have særdeles Prædilektion.