Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1782-08-02
Man ansaae denne nu værende Pave allerede, førende han kom til denne Værdighed, for en Mand, der uryggeligen troede alle den Romerske Religions Artikler, og ikke var vaklende i nogen af disse, men strengeligen lagt tog alle dens Bud og Ceremonier. Da han var af en meget ringere Familie, af ringere Formues og Lykkes Omstændigheder, end hans Medcompetentere, de andre Cardinaler; saa er det sandsynligt, at han havde sin Ophøielse R 483 Rdlr. til denne Værdighed at tilskrive sin forbemældte Characteer, som syntes at være ret passende dertil, for at afskaffe de under forrige Pave indløbne Misbruge, under hvis Regiering Fritænkeriet og Protestantismus, som man meener, alt formeget blev taalet. Pius VI. forretter alle ham paaliggende geistlige Handlinger paa den allerhøitideligste Maade, ikke alene ved offentlige og overordentlige Leiligheder, men endog Andagtens almindelige Handlinger. Jeg var nylig næsten ganske alene i Pederskirke, nigede mig fra et Altar til et andet, og besaae Billedhugger=Arbeidet og Malingerne, da Paven indkom med faa Betientere. Ved den hell. Petrus's Stytte lod han sig ikke allene nøie med at bukke for den, hvilket er den sædvanlige Æresbeviisning for den, eller at kuæle for den, som allerede er en høiere Grad i Religionen, eller at kysse dens Fod, hvilket er Slutningen af den hele Andagt, men han gjorde det altsammen, bukkede sig, knælede, kysse Foden, og rev sin Pande og Hoved paa den hellige Steen, med alle muelige Tegn paa Fornedrelse, Andagt og Jver. Det halve af denne Fod er allerede bortslikket af andægtige Lipper. Skulde Pavens Exempel, almindelig blive efterfulgt, saa maatte et Underverk forhindre, at hans Lænder, Hofter og øvrige Lemmer ikke skulle faae samme Skiebne. Denne usædvanlige Beviisning af en hellig Iver tilskriver man ingen Politik eller Skinhellighed hos Paven, men man troer, at den kommer af en sand Overbeviisning om den fortreffelige Virkning af saadan en hellig Rivelse, hvilket visselig giver et stort Begreb om en sterk Troe. Pave Pinses V. regelmæsige Ansigtstræk, hans lette og behagelige Bevægelser, og hans smukke Anseelse, have forhvervet hans Person saamange Lovtaler, at han maa være mere end et Menneske, om han ikke selv skulde føle noget deraf. Forfængelighed har en saa almindelig Kraft over Nr 484 R. det menneskelige Kiøn, at ikke blot den blomstrende Ungdom, men endogsaa ældre Personer lade see Kiendetegn, paa denne Folsomhed. Hs. Hellighed er og ei ufølsom imod sin Persons Skiønhed, og sørger ogsaa for dens mueligste Prydelse. Hans veldannede Been og Føder ere altid ziirede med de smukkeste silke Strømper og røde Tøffler af det fineste Arbeide. Omendskiønt den pavelige Dragt ikke er saaledes beskaffen, at den kan lade en Mandsperson vel, saa giver dog den ugemeene Smukhed, hvormed den hell. Fader, bærer den, saa og dens fine Forarbeidelse i de mindste Deele noksom Opmærksomheden paa Nethed og Ziirlighed tilkiende Jeg saae Paven at meddele Folket Velsignelsen første Juledag. Saasnart han paa Balconen ved Pederskirkestod op af sit prægtige Sæde, blev der en ærefrygtsfuld Tanshed, Folket faldt paa deres Knæe, og opløftede deres Øine og Hænder imod Paven, ligesom imod en velgiørende, Guddom. Efter en høitidelig Stilhed lyste han Velsignelsen: han udstrakte med den inderligste Andægtighed sine Armee, saa vidt han kunde, i Høiden, Slog dem saa tilsammen, trak dem i en hastig Bevægelse ned paa Brystet, ligesom han havde fanget Velsignelsen i Høiden, og trokket den behændig ned fra Himmelen. Endelig slog han sine Arme fra hinanden, rystede og svingede dem nogen Tid, ligesom han upartisk i fuld Maal udgydede Velsignelsen over Folket. Ingen Ecremonier kan bedre tænkes til at falde bedre paa Hiertet, end denne Velsignelseslysning. For min Person, om jeg ikke allerede i min tidlige Ungdomhavde faaet meget modbydelige Begrebe derom, vilde jeg ligeledes være geraaden i Fare for at opoffre ham en Ærefrygt, som med Grundsætningerne i den Religion, hvori jeg er opdragen, ikke stemmer overeens. *) 7) Da en Engelænder skriver dette, saa kan man let forestille sig, hvad Jndtryk for nyelig i Wien Pavens høitidelige Vilsignelseslysning maa have gjort paa Folket. Og en Rorelse af saadan Art maa i Augsborg den Messe have gjort, hvilken Paven den 4de Mai holdt i Rigstiftet i St. Ulrich, da efter det bogstavelige Udtryk i den Augsborgske Tidende No. 96. Prus V. ved denne hellige Handling paa det livagtigste har viist sig som den synligste Midler imellem Gud og Mennesket.