Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1834-10-28
Bladet "Dagen" har nu meddeelt følgende, som det synes, paalidelige Efterretning om Capit. Lindebergs Proces: Anledningen til denne Proces var et af Capit. Lindeberg, den 14de Marts d. A., til Rigets Stænders Justits-Ombudsmand indgivet Skrivt, hvori Lindeberg yttrer, at Hs. Majestæt Kongens Resolutioner paa hans Ansøgninger og i Hovedstaden at anlægge et privat Theater, stode i Strid med Rigets Grundlove; at Hs. kgl. Majestæt selv eiede et Theater, der, da Kongen, til Fordeel for Samme, forbød andre Theater Anlæg, blev et Monopol til Fordeel for Kongen; at de deraf flydende Jndtægter besparede Kongen en Udgivet af i det Mindste 100000 Rd., og at Theatret følgelig var en Gevinst for Kongen; at Kongen under forskjellige Rubriker havde lagt Skat paa de private Theatre i Provindserne, en Omstændighed, som Man kun behøvede at nævne for at vise dens aabenbare Strid saavel mod Grundloven som den almindelige Lov, der byder; at Enhver, der lægger Skat og Byrde paa Kongens Undersaatter, skal straffes ikke mindre end dobbelt mod Tyven, m.m. Disse og andre lignende Yttringer, der vakte almindelig Forbauselse og Misbilligelse endog hos de varmeste Tilhængere af Tale- og Skrive=Friheden, foranledigede, at Lindeberg blev sat under JustitsensTiltale ved Svea-Hofret. Nu byder Sverrigs Lov i dens 5te Cap. 1ste §. (Misgiernings Balken: "at Enhver, der lasteligen taler eller skriver noget mod Kongen eller Dronningen, eller mod den, der til Efterfølger. i Regjeringen erklæret er, vorder halshuggen." Loven indeholder ikke anden eller nogen mildere Straf for slig Forbrydelse; følgelig blev Lindeberg, efter dette Lovbud, af Domstolen eenstemmig dømt til at miste sit Hoved, hvilken Dom blev stadfæstet ved Høiesteret. Men Hs. Majestæt Kongen, der allerede ved 1828aars Rigsdag havde foreslaaet for Rigets Stænder, at det ovennævnte Lovbud maatte, i Overeensstemmelse med Nutidens Begreb, formildes til visse Aars Fæstningsstraf, hvilken Proposition dog af Stænderne blev afslaaet, og der ligeledes hos de nu forsamlede Stænder har fornyet samme Proposition, har af egen Drivt formildet Dødsstraffen til tre Aars Fæstning uden Tvangsarbeide, med Tilføiende, at der efter det første Aars Forløb skal gjøres underdanig Jndberetning om LindebergsOpførsel i den Tid, hvilket, efter den i Sverrig gjældende Praxis, vil sige det samme, som at Paagjældende, hvis han i denne Tid har opført sig paa en sømmelig Maade, bliver allerede efter eet Aars Straffetid sat paa fri Fod. Jmidlertid har Lindeberg, der af Motiver, hvis Værd vanskelig lader sig bestemme, allerede i Processens Begyndelse havde høitidelig og offentlig erklæret, at han, i Tilfælde af at han blev dømt fra Livet, ikke vilde modtage Naade, yderligere erklæret sig, at staae fast ved sin Beslutning at undergaae Dødsstraffen, med det Ønske kun, at dens Jværksættelse maatte hero til den 8de Novbr., der skal være hans Fødselsdag. Da nu, i Følge den 25de §, i Sverrigs Grundlov, det kommer an paa den dømte selv, at modtage den Naade, som Kongen forunder ham, eller at undergaae den ham idømte Straf, kan Man i det forhaanden værende Tilfælde kun beklage, at en Mand, der som Lindeberg, af Naturen er begavet med udmærkede Sjælsevner, ligesom henfort af en politisk Fanatisme, fremturer i sit Ønske, at give Verden et Skuespil, der for Regjering og Folk maa være lige modbydeligt, og hvorved Linde bergs Navn, i en upartisk Dommers Øine, næppe vil vinde i Glands.