Berlingske Tidende, 1830-06-18
Undertegnede maa her bemærke, at der i ingen af Underhandlingernes Perioder er skeet nogetsomhelst Skridt til at slutte en Tractat, for hvis Grundvold han stedse har holdet Protocollen, og paa hvis Vigtighed han i den selvsamme Note gjorde Hertugen af Wellington opmærksom. Et der tøvet med denne Tractat, saa har dette ikke været Undertegnedes Skyld. Aldrig har han dulgt det for de befuldmægtigede, at de, hvor villige han end var til at bringe Grækenlands Vel store personlige Offere, ingen Føje havde til at vente, at han nogensinde vilde drage did uden den Vished for ham selv og for Grækerne, der ene kan findes i en solenn og ratificeret Tractat. I hans P. M. af 8de Marts udtrykte han sig paa en ligesaa bestemt Maade; han forsikkrede, at det vilde være nødvendigt, fra Grækerne at tilbage erobre de til Tyrkerne afstaaede Provindser, for at overdrage den til disse, og at den ny Souverain ikke kunde begynde sin Regjering med Politieforholdsregler, for at tvinge Grækerne til at forlade deres Boeliger. Havde det græske Senat enten aldeles ikke udtrykt sin Mening, eller paa en Maade, der nogenlunde lod haabe, at den vilde samtykke de allierede Magters Beslutninger, saa vilde Undertegnede, skjøndt ugjerne, maaskee have paataget sig at være et Redskab til disses Fuldbyrdelse, og gjort Alt, hvad der stod i hans Magt, til at formilde deres Strænghed og forebygge deres mue lige Følger. Men Senatet fører et Sprog, der er ligesaa ubøjeligt, som dets Følelse er naturlig. Saaledes finder Undertegnede sig i en viinagtig Stilling, thi hans Udnævnelse er ved een og samme Act bragt i Forbindelse med dennes tvingende Forholdsregler. Hans første Handling, som Grækenlands Souverain, maatte være: enten ved, fremmed Vaabenmagt at tvinge sine egne Undersaatter til at afstaae deres Eiendomme til deres Fjender, eller at forene sig med dem, for at modsætte sig eller undgaae Fuldbyrdelsen af en Deel af den selvsamme Tractat, som sætter ham paa Grækenlands Throne. At han, nødtvungen, maatte vælge hiint eller dette Alternativ, kan ingen Tvivl være underkastet, thi Landstrækningen imellem begge Grændselinier, - nemlig Arkananien og endeel af Ætolien, - som skal tilbagegives Tyrkerne, er nu, tilligemed sammes Fæstninger i Grækernes fredelige Eie. Denne indbefatter det Land, hvorfra Grækerne bedst kunne forsyne sig med Skibsbygningstømmer ; det Land, som under Krigen forsynede Grækenland med de dygtigste Soldater. Grækernes ypperste Anførere nedstammede fra akarnaniske og ætoliske Familier. Efterat den Londonske Protocoll af 28de Marts 1829 var ankommen til Grækenland, og efterat det var kundgjort, at Tyrkerne havde samtykt de ved Tractaten i Adrianopel bestemte udvidede Grændser, vendte alle de Familier, der havde overlevet Krigen, tilbage til deres Hjem og begyndte, at opbygge deres Huse og Byer, og dyrke deres Marker. Uden Modstand vil dette Folk aldrig underkaste sig det tyrkiske Aag; de øvrige Grækere ville og kunne ikke overlade det til Skjebnen. Under disse Omstændigheder kan Undertegnede ikke miskjende den ufravigelige Pligt, som han skylder Grækenland. Ved alle Underhandlinger har han ene havt dets Jnteresse for Øine saavel i sin Brevvexling med de engelske Ministre og de forenede Magters Befuldmægtigede, som i mundtlige Samtaler med dem har han protesteret imod, at Grækerne skulde tvinges til nogensomhelst Overeenskomst, der stred imod deres Ønsker, og indskrækede de Rettigheder, hvilke deres store Opoffrelser, som Præsiden, ten meget rigtigen bemærkede, gave dem Ret til at gjøre gieldende, Da Undertegnede overveiede den høje Udmærkelse, at vorde Grækenlands Souverain, skeete dette i Haab om at erkjendes fri og eensstemmigen af det græske Folk, og at modtages af dette, som en velkommen Ven, ved hvis Bistand dets langvarige og heltemodige Kamp skulde belønnes med dets TerritoriumsTryghed og dets Uafhængigheds befæstelse paa en varig og hæderlig Grundvold. Med Harme seer Undertegnede sit Haab skuffet; han nødet til at erklære, at de allierede Magters Bestemmelser (arrangments) og Grækernes Opposition gjøre ham det umueligt at udføre det hellige og hæderfulde Kald, der blev ham overdrag get, men tvertimod vilde paalægge ham en Pligt af saare forskjellig Charakteer, nemlig den : at være de allierede Magters Udsendte (delegate), beskikket (appointed) af dem, for at hold Grækenland i Underdanighed ved deres Vaabenmagt. En saadan Mission vilde være ligesaa stridende mod hans Følelse, som fornærmelig for hans Charakteer, thi den modsiger aldeles Jndholdet af Traktaten den 6te Juli, ifølge hvilken de tre Magter forenede sig for at udvirke Orientens Pacification. Undertegnede resignerer derfor i de befuldmægtiges Hænder den Magt, der betroedes ham, hvilken Omstændighederne ikke tillade ham at udøve, hverken til Hæder for ham selv, eller til Grækenlands Vel, eller til Fordeel for Europas almene Interesse. Leopold, Prinds af Sachsen, Med dette Brev fulgte følgende Billet fra Prindsen til Ministeren, Lord Aberdeen: "Mylord. Jeg har sendt mit Svar til de allierede Magters Befuldmægtigede paa Engelsk, for ikke at opholde dets Fremlæggelse i Parlementet med de øvrige Documenter. De ville behage at undskylde mig hos deres Colleger og besørge mit Brev oversat. Jeg er a. Leopold.