Viborger Samler, 1839-08-17
Det maa imidlertid herved bemærkes, at det i Conditionernes 3die Post var bestemt, at Entrepreneuren kunde tage Gruus hvor han maatte finde det beqvemmest, ikkun at Gruset erklæredes tjenligt af Amtets Veibetjent, hvorhos det tilføies, at Godtgjørelse herfor saavelsom for anden uundgaaelig Beskadigelse skulde være Entrepreneuren uvedkommende. Paa Grund af denne Bestemmelse har Jndstævnte anseet sig berettiget til at gaae frem paa den Maade, som skeet er, med en Gruusgravs Aabning paa Horsens Mark, og om end denne Anskuelse antoges at have været feillagtig, kan heraf dog ikke resultere nogen Ansvarlighed for Jndstævnte til det Offentlige for Arbeidets Standsning; thi foruden at bemeldte Post i Conditionerne er affattet i saa ubetingede Udtryk, at de i det Mindste letteligen kunde lede til at forstaae dem paa den Maade, som Jndstævnte gjorde, er det og under Sagen oplyst (efr. Herredsfogden Assessor Withs Svar til 3die og 4de Spørgsmaal under Tingsvidnet af 4de December 1837), at Jndstævnte, førend Afrømningen fandt Sted, har forespurgt sig hos bemeldte Herredsfoged, derefter Conditionernes 4de Post havde Overtilsynet for det Offentlige med Veianlæget, om Jndstævnte strax kunde tage Gruset paa det ommeldte Sted, og at Herredsfogden, hertil svarede, at han efter Conditionerne ansaae Jndstævnte fuldkommen berettiget dertil. At ogsaa Amtmanden var af samme Formening viser hans ovenberørte Skrivelse af 31te Mai, kun at han deri blandt andet yttrede, at Jndstævnte først burde forevise vedkommende Øvrighed den approberede Licitationsforretning. Dette skeete nu vel ikke, men at Jndstævnte ved at undlade denne Foreviisning skulde have paadraget sig det under nærværende Sag omhandlede Ansvar til det Offentlige for Veiarbeidets Standsning, kan Overretten ikke antage; thi da Magistraten i Horsens ved Skrivelse fra Veile Amt var underrettet om, at de af Rentekammeret approberede Conditioner, efter Amtets Formening, hjemlede Jndstævnte Ret til at tage Gruus paa det omspurgte Sted, og den af Magistraten foretagne Spærring desuagtet vedblev, var det i det mindste undskyldeligt, at Jndstævnte, istedetfor selv at gjøre noget videre Forsøg paa at faae Magistratens Samtykke til den omhandlede Gruusgravning, henvendte sig til sin foresatte Øvrighed med Melding om de ham mødte Hindringer. Dette skete nu ogsaa, idet Jndstævnte, efterat de nævnte Hindringer vare opstaaede, har uden Ophold gjentagende gjort Anmeldelse derom gjennem Herredsfogden til Amtet. Da nu dettes Skrivelse af 31te Mai 1834 viser, at Sagen, hvis den ikke i Mindelighed kunde afgjøres, skulde indberettes til det Kongelige Rentekammer, og dette Collegium selv foranledigede Underhandling med Horsens Bye og at tilstaae Jndstævnte Gruusgravning paa det omspurgte Sted, saa havde Jndstævnte, der, ifølge Udtrykkene i Licitationsconditionerne, og Herredsfogdens samt Amtets yttrede Formeninger, antog, at han var berettiget til at tage Gruus paa Horsens Mark, og for hvem dette var af megen Vigtighed, da Stedet laae saa nær ved Veien, efter foranførte Omstændigheder, al Anledning til at afvente Rentekammerets endelige Resolution forinden han fortsatte Arbeidet. J denne Resolution, der blev afgivet den 18de Octb. 1834, har nu bemeldte Collegium, uagtet det ansaae Jndstævnte uberettiget til at tage Gruus paa Horsens Mark, paalagt Amtet, ikke alene at foranstalte Jndstævnte anviist Gruus paa et andet beqvemt Sted til Arbeidets Fortsættelse, men endog at træffe Overeenskomst paa Kammerets nærmere Approbation med Jndstævnte om en modereret Godtgjørelse for hans Tab i Anledning af Veiarbeidets Standsning, og saaledes dengang paa det tydeligste erkjendt, at der ikke kunde være Spørgsmaal om at drage Jndstævnte til Ansvar, fordi Arbeidet ikke var blevet fuldført til den ved Conditionerne bestemte Tid. Den Grund, hvorpaa den nævnte Resolution i sidstmeldte Henseende er bygget, at nemlig Gruusgravningen paa Horsens Mark ikke er foretaget af Jndstævnte af egen Myndighed, men i Overværelse af Herredsfogden og med dennes billigelse, har Collegiet nu vel i en sildigere Skrivelse af 7de Febr. 1835 meent maatte bortfalde ifølge Jndholdet af en Erklæring af 14de Novbr. 1834 fra Herredsfogden, hvorefter denne ikke skulde kunne ansees at have bemyndiget Jndstævnte til at foretage Gruusgravning paa Horsens Mark; men ligesom Herredsfogdens ovenanførte Svarpaa Jndstævntes Spørgsmaal, om han strax kunde tage Gruus paa Horsens Mark, indeholder, om ikke en udtrykkelig bemyndigelse til, saa dog en billigelse af, at dette skeete, saaledes maa i hvert Fald den ovenfor releverede Omstændighed, at de approberede Licitationsconditionervare affattede saaledes, at de letteligen kunde forstaaes, paa den Maade, som Jndstævnte forstod dem, komme væsentlig i Betragtning til at disculere Jndstævnte. Jfølge alt Foranførte, og da det ikke er imputeret Jndstævnte, at han, efterat der i Foraaret 1835 var blevet ham anviist Gruus, ikke skulde have fremmet Arbeidet med vedbørlig Hurtighed, formener Overretten, at Jndstævnte vil blive at frifinde for det Offentliges Tiltale i denne Sag.