Den Vest-Sjællandske Avis, 1836-06-28
Forfatteren til dette pragtfulde Qvartbind, som er forsynet med 54 lithographiske Tegninger, 35 Træsnit og et Landkort, og som indeholder Beskrivelsen, over en Reise, som han i Aaret 1835 foretog i Nu bien, har med megen Opmærksomhed undersøgt Egne, som hidindtil ikke ere blevne meget besøgte eller beskrevne af engelske Reisende. Hovedformaalet for hans Reise var det gamle Meroe (som man antager for at være det oprindelige Sæde for Nildalens Kultur. Han var ledsaget af en duelig italiensk Konstner ved Navn Bandoni, hvilken har forfattet alle Tegningerne til Værket. Han reiste igiennem den store nubiske Ørken, undersøgte Meropaa det Nøiagtigste, passerede derpaa Bahinda Ørkenen ved Schendi indtil paa hiin Side af den fierde Katarakt, og kom igiennem Dongola tilbage til Ægypten (men altsaa ikke til Abissinien); han kom i Nærheden af det Sted hvor den blaae og hvide Flod forene sig og har besøgt meget mærkværdige Jordstrøg. Den blaae og den hvide Flod ere de to Hovedarme, hvoraf Nilen dannes, den blaae Flod udspringer i Abyssinien og det er dennes Kilde og derved Nilens som er undersøgt af Bruce; men den hvide Flod er Nilens Hovedarm eller den egentlige Nil, og den udspringer dybt inde i Afrika, som man troer fra de ubekiendte Maanebierge; den skiuler endnu sit Hoved for den kultiverede Deel af Menneskeslægen, som de Gamle sagde om den.) Forfatteren fortæller Følgende om hvorledes han besøgte og spiste til Aften hos Beien for det nubiske Landskab Berber: Paa den høire Side af Beien sadi Divanet hos ham Storkadi i en bruun Dragt og med en grøn Turban, til Tegn paa at han nedstammede fra Mahomed og havde gjort en Pilgrims reise til Mekka. Beien behandlede ham med megen Opmærksonhed, formodentlig formedelst hans store Jndflydelse paa Folket, han havde et ægte Phystognomie af en Storinqvisitor. Ved den anden Side af ham sad Schach Seyd, Chef for de Ababdes (en mægtig arabisk Stamme. Hans Familie skal i umindelige Tider have beklædet denne Værdighed. Han havde en høi Pande og alle hans Ansigtstræk bare Præget af en høi Adel; hans hele Væsen var meget indtagende. Ved Siden af ham igien sadMelik eller Mek Nese ed Dihn. Denne mærkværdige Mand havde i 40 Aar behersket Landet indtil han blev angrebet af nogle andre Chefer, berøvet alle sine Skatte og fordrevet. Af Hævn skal han have taget Flugten til Ægypten til Mehemed Ali og forestillet ham hvor let Berber og alle nubiske Lande kunde betvinges, hvorved denne blev tilskyndet til at erobre alle nubiske Lande indtil Abyssinien. Man fortæller om denne Mand, at han formaaer at kløve en Kameel med et Sabelhug, og at han kan spise et Faar paa engang. Hans Feldtraab skal være. Jeg er en Tyr, Søn af en Tyr og vil seire eller omkomme. Han er vist nok af en overmaade massiv Legemsbygning, som er et meget sieldent Syn hos dette maare Folkeslag. J hans hele Væsen laae en skummel Trodsighed og hans hele Udseende og Forhold var frastødende. Beien er nu disse Vicekongens Catschef eller Statholder. Foruden Personer vare flere Scheiker tilstede og omtrent 30 Tienere i Salen. Da vi traadte ind sad Veien og spillede Beyadhmed Scheichen for de Ababdes; men han hørte strax op, reiste sig fra sit Sæde og hilsede os meget høfligt. Han lod os bringe Tobakspiber og Kaffe, hvilken blev baaren omkring hver halve Time, og det ikke saaledes som det er brugeligt i Ægypten een Kop for hver Person, men to paa eengang. Den Maade hvorpaa Koppen præsenteres er overmaade ziirlig og i den galanteste tyrkiske Stiil, Haanden var krummet og Underkoppen holdtes med Tommel- og Pegefingeren. Kopperne bleve præsenterede Beien- og mig paa samme Tid og de Øvrige efter deres Rang. Jeg overleverede ham Vicekongens Firman; han betragtede Seglet, kyssede det, holdt det til sin Pande som Tegn paa sin Underdanighed; men sagde tillige, at om jeg endog ikke havde medbragt noget Firman, saa vilde han dog have forundet mig al muelig Bistand, alene fordi jeg var Englænder. Han nødte mig til at spise hos sig til Aften; ved dette Aftensmaaltid gik det saaledes til: Efterat vi alle havde vadsket vore Hænder, blev et rundt Bord af et hvidt Metal sat frem, og vi toge nu Plads paa Gulvet. Først fik vi Suppe, derpaa hurtigt efter hinanden 20 Retter Kiødmad og tilsidst en Pillau. Suppen blev spiist af en Skaal med Træskeer, de andre Retter med Fingrene. Giæsterne toge ved Hielp af et Stykke Brød det Kiød de vilde have udaf Fadet. Alle disse Retter Kiødmad bestode vel kun af Lammekiød, men dette var med megen Konst tilberedet paa forskiellige Maader og med Urter, Bønner og Saucer af Kahira. Beien rakte sine Hænder først til Fadet, de Andres fulgte strax bag efter, som efter en Takt. Naar han havde nydt et Par udsøgte Mundbid, saa gav han et Tegn med Hovedet og Fadet blev strax baaret bort. Der blev kun talt lidt over Bordet; thi dersom man ikke passede paa kunde man let gaae sulten fra det. Den gamle Nese ed Dihn, fordum Melik af Berber, og som der blev fortalt om, at han kunde spise et Faar paa eengang, syntes ingenlunde at have faaet nok, endskiøndt han ikke lod Tiden gaae ubenyttet hen. Hele Maaltidet varede knap 20 Minuter. Mange Retter forbleve knap een Minut paa Bordet. Nogle Slaver stode med Skaaler med koldt Vand i omkring Bordet, det eneste man fik at drikke; andre joge Fluerne bort med store Schauries Efterat Beien havde ladet sine Giæster gaae, saa talte han med mig under fire Øine om Politik. Da han ikke havde nogen Ven eller Fortroelig omkring sig, saa udlod han sig ganske aabenhiertig formig, som en Udlænding, og fortroede mig sine Bekymringer og de Vanskeligheder han havde at kæmpe mod. Jeg har, sagde han, her faa eller ingen Venner, men mange Fiender. Det er vanskeligt at fyldestgiøre Vicekongens Fordringer uden at trykke Folket. Regieringen i Alexandria er aldrig tilfreds med de Afgivter jeg sender den, og bliver dog forbittret naar Klager indløbe til den, endskiøndt de ere en Følge af dens egne overspændte Fordringer. Vi talte med hinanden om Provinsen Berber, om dens statistiske Forhold, om Araberstammernes Behandling, om Mehemed Alis Anliggender, hvilken han syntes at være meget hengiven, og som han haabede at ville engang blive Regent i St. Petersborg; han meente at de Distrikter, som Rusland, havde frataget Porten, maatte ufeilbarlig falde i Paschaens Hænder. Vi talte videre om Ægyptens Krig med Porten og om Oldsager, hvis Undersøgelse var Formaalet for min Reise. Forfatteren besværede sig hos Beien over, at hans Tegner ikke kunde komme til at aftegne de i Landet brugelige Dragter formedelst Folkets Fordomme; han svarede meget koldsindigt, at han vilde lade Enhver halshugge, som vilde modsætte sig vort Ønske. Da han sagde dette høit i Divanet, saa betiente vi os strax deraf og aftegnede alle de fornemme Personer ved hans Hof, hvoriblandt naturligviis den berømte Æder Melik Ner ed Dihn, Sand Scheik over de Ababdes og Beschir Melik af Schendi. Nogle udviste dog uagtet Beiens Trudsler og vor Overtalelse, en stor Uvillie til at lade sig aftegne, hvoriblandt en Page ved Beiens Hof, en Prins Musa, Søn af en Melik over et nubisk Landskab og een af de største mandlige Skiønheder i Nubien. Da Ban don havde fuldendt Portraitet, hvilket er meddeelt i Atlasset til Hoskins Værk, saa henvendte Musa sig til Beien med den frimodige Bøn, at han dog vilde behandle ham som Mand og ikke som et Dyr hvilket man stiller til Skue. Paa denne skiønne Ynglings Bryst sees de to Forhøielser, som ofte forekomme i Overnubien og som betragtes som en stor Vandannelse, saa at Mange underkaste sig en overmaade smertelig Operation for at blive dem qvit. Denne Prins Musa er berømt i Nubien forsit Mod og sin Færdighed i at bruge Sabelen. Vi tegnede ogsaa en Yngling paa 18 Aar af BischariStammen, hvis Fader, en mægtig Scheich over dette Folk, havde gjort en Opstand mod Vicekongen. Da dette mislykkedes og han maatte tage Flugten, saa beholder Beren denne hans Søn saalænge tilbage som Gidsel, indtil Faderen har betalt den ham paa lagte Mulkt af 250 Kammeler. Beien og hans Officere havde indbildt den arme Dreng at vi vare Tyrker, som vare afsendte fra Kahira for at hugge Hovedet af ham. Fuld af denne Frygt sad han stiv og ubevægelig tre Qvarteer i vort Telt, imedens Bandon aftegnede ham. Da billedet var færdig saa sagde vi til ham at han nu kunde gaae bort, og giorde ham en liden Foræring; en inderlig Glæde udbredtes over hans Ansigt, da han hvert Øieblik havde ventet det dræbende Hug. Da vi om Aftenen indfandt os hos Beien, lod han den ung Bi charir hente og ængstede ham paa nye ved at indbilde ham, at vi ved at aftegne ham havde faae en fortryllende Magt over ham og vilde saaledes føre ham bort til vort Hiem. Han aabnede Munden bestyrtset og bleg som et Liig, spurgte Enhver om det var sandt, og syntes at komme ud af sig selv ved den Tanke, at han ikke skulde komme tilbage til den Ørken hvori han var født. Han henvendte sig især med sine Spørgsmaal til Scheichen for de Ababdes, da denne Stamme stod i et venskabelig Forhold til hans saa at han ikke troede at denne Mand kunde fixere ham. Uagtet de Tilstedeværende Scheichs og Meliks toge for et Syns Skyld Deel den almindelige Latter, saa troer jeg dog, siger Hr. Hoskins, at de i deres Jnderste nærede en lignende Frygt, især kom det mig for, som at de ikke vare vel tilmode ved vort Kammera Lucida, hvori jeg havde optaget nogle af deres Portrais; min Maler aftegnede ogsaa Veien efter hans eget Forlangende; jeg formoder at Portrairet var bestemt til en af hans Odalisker. Han var overmaade vel tilfreds med Portraitet, især med Afbildningen af hans kostbare Dragt, hans Sværd osv., og med Udtrykket af hans stærke Bakkenbart, men han kunde ikke lide at der var anbragt Skygger i Maleriet og bad min Konstner om at lade disse sorte Tingester blive borte, Jeg forlod ham ugierne, han var sikkert den bedste Tyrk, som jeg nogensinde har truffet paa, og det var meget behageligt i denne vilde Region og paa Randen af det indre Afrika at blive behandlet med saamegen Venskabelighed.