Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-07-31
Blandede Efterretninger. Et vigtigt Bidrag til den nyere Historie er: Documens historiques et reflexions sur le gouvernement de la Hollande, par Louis Buonaparte, Amsterd. 1820, 3 Dele. Som Hovedtræk i sin Characteer angiver heri Ludvig Maadehold uden Ærgjerrighed, Selvfornægtelse, naar det gjaldt det Almindelige, og især Bestræbelse for at opfylde sin Pligt, og aldrig vitterligen at fornærme eller krænke Nogen. Hans Sundhed havde tidligen liidt; hans Giftermaal med Hortense Beauharnois, hvortil han efter lang Modstræben havde ladet sig overtale af Napoleon og Josephine paa et Bal i Malmaison, var for ham en uudtømmelig Kilde til den bittreste huuslige Kummer, som endnu mere undergravede samme. Fra Begyndelsen af var dette Ægteskab høist ulykkeligt, og kun Napoleons Magtbud forhindrede den fuldkomne Skilsmisse, saalænge han endnu var i Besiddelse af Herredømmet. Neppe fire Maaneder levede imidlertid begge Ægtefæller den hele Tid sammen. Ludvigs Ophøielse til Konge af Holland, paafulgte aldeles uden hans Medvirkning, ja ydermere ganske imod hans Villie, selv Underhandlingerne med Hollænderne desangaaende, vare indtil det afgjørende Øjeblik blevne ganske skjulte for ham. Tvungen antog han hvad Hollænderne, for i det mindste at redde et Skin af Uafhængighed, tvungne tilbøde ham. Allerede den Gang var Hollands Forfatning haabløs, og Financeforlegenheden stegen til det Høieste. Forgjeves ventede Ludvig at understøttes af sin Broder, ikke engang Gjenerstatningen af nogle Millioner, som Holland havde at fordre af Frankrig, kunde han erholde. Den Nation, han skulde beherske, og som naturligviis i Begyndelsen forfulgte alle hans Skridt med mistænkelige Øine, var ham aldeles fremmed og ubekjendt, og de faa Franske, der ledsagede ham til Holland, lode sig snart af Napoleon bruge som Speidere og Oppassere, sandeligen, en betænkelig Stilling. Det nye Kongeriges Constitution, der ligeledes uden hans Medvirkning blev udkastet, mishagede ham strax i Begyndelsen; en ny Redaction af samme, strax efter hans Ankomst til Holland, afhialp vel nogle af de synligste Mangler, og desuden havde han allerede den Gang fattet den Beslutning, ved den almindelige Fred, med Nationens Samtykke og Villie, at bringe en ny, paa liberale Grundsætninger bygt, og især til Landets og Folkets Stilling i alle Dele passende, Constitution, istand; selv at lade den vælge en anden Konge i sit Sted, haabede han da ganske at overlade til Nationen. Snart lykkedes det ham, at forskaffe sig sine nye Undersaatters Tillid, deres Frimodighed tog han ikke ilde op, og grundet Modsigelse hørte han gjerne; derimod lod Nationens jevne Sindelav ogsaa hans Hensigter vederfares fuldkommen Ret. Alle Forvaltningsgrene især Financernes, fandt han i stor Forvirring, da Digernes Tilstand gjorde Tilveiebringelsen af stor Pengehielp nødvendig, medens paa den anden Side Velstandens hidtilværende Hovedkilder, Handelen, næsten ganske vare udtørrede. Jkke gjort modløs ved denne trestesløse Udsigt, søgte Ludvig, saavidt mueligt, at ophielpe alle Forvaltningsgrene, at skabe en Armee, hæve Marinen, understøtte Konster og Videnskaber, at forbedre Catholikernes og andre ikke reformerede Religionspartiers Tilstand, gjøre Justitsen, simplere og mindre bekostelig, men fremfor Alt, paa ny at organisere Waaterstaat, og lede dens Arbeider efter en almindelig Plan, istedetfor den hidtil kun bestemtes ved Enkeltes og Øjeblikkets Fornødenhed. At saavel en Bankerot, som Conscriptionens Jndførelse, hvilke begge Napoleon betimeligen tilraadte ham paa det alvorligste, vilde tilveiebringe Landets uundgaaelige Fordærvelse, derom overbeviste han sig snart, og søgte derfor at bøde paa Conscriptionen ved et bevæbnet Borgerskab; af Frivillige, Nationalgarde og Milits skulde, efter hans Plan, hele Armeen bestaae. Men snart bleve alle hans Planer forstyrrede af Frankrig, paa hvis Understøttelse han i Særdeleshed havde gjort Regning ved sammes Udførelse. Allerede nu yttrede der sig ved mangen Leilighed umiskjendelig ond Villie, ja, at man ene troede at kunne bruge ham som et Redskab til at vænne Hollænderne til den monarkiske Regjeringsform, og ved alskøns Jndskrænkninger at formaae dem til, selv at anholde om deres Forening med Frankrig; endog nogle Hollændere af Kongens nærmeste Omgivelse, især den daværende Søminister Verhuel, ledet ved Privathensigter, begunstigede og befordrede denne Plan. Kun Ludvig selv, kunde i lang Tid ikke troe, at en saadan Lumskhed fandt Sted, og gjorde gjentagne forgjeves Forsøg, for ved Bønner og Forestillinger at bevæge sin Broder tilat forandre sine Forholdsregler. Men at han alligevel, under saa fortvivlede Omstændigheder, i fire samfulde Aar, reddede i det mindste en Skygge af Selvstændighed for Holland; at, uagtet under stedse stigende Tryk, en Bankerot ligefuldt blev undgaaet, det gjør ham saa meget større Ære, som han kun kunde gjøre alt dette mueligt, ved at vinde Nationens Fortrolighed, og overbevise den om sine Hensigters Reenhed. Men siden den preussiske Krig overtydede han sig imidlertid stedse tydeligere om, at han var bleven skuffet af sin Broder, og besluttede derfor saa meget mere, i intet Tilfælde at skille sin Tarv fra Landets, saavidt dette uden aabenbart Brud med Frankrig, var mueligt, for saaledes, i det mindste i Verdens Øine, at redde sin Characteer, og tydeligen og offentligen at lægge for Dagen, at han aldeles ikke havde nogen Deel i det franske Hofs hemmelige Planer. Fastlandssystemet forhøiede ogsaa snart det Vanskelige i hans Stilling; hans offentlige saavelsom huuslige Forhold bleve ved hans tiltagende legemlige Jldebefindende kun endnu mere trykkende, desuagtet blev mangen foreslaaet Forbedring, om end kun for en Deel, saa dog efterhaanden, udført, mangt et Uheld, der, med korte Mellemrum, ødelagde Landet, Leydens Ulykke, Jldebrande og Digebrud bleve saa meget som mueligt bødede paa; Jnstituter for Videnskaber og Konster stiftede; Residentsen forflyttet fra Haag til Utrecht, derpaa til Amsterdam, for mere at være i Middelpunkten af Nationen; tillige gjordes Alt, for paa mueligste Maade at formilde Napoleons Uvillie, og forsone ham med Holland. Det sidste lykkedes imidlertid ikke, tvertimod stege Mistillid og Mishandlinger i lige Grad, som Forholdsreglerne til at hævde Fastlandssystemet i Holland bleve skiærpede. Ogsaa de tilsyneladende ligegyldigste Omstændigheder maatte tjene Napoleon til Paaskud, s. f. Ex. Stiftelsen af Unionsordenen, og snart derefter den ny Adelsanordning, der, endskjøndt allerede stadfæstet af det lovgivende Corps, ganske maatte tilbagekaldes; ogsaa de af Ludvig udnævnte Marschaller maatte, efter Napoleons Forlangende, igjen aflægge denne Titel. Men jo mindre Ludvig i sine offentlige Yttringer skjulte for Nationen den Tvang, hans Broder paalagde ham, desto mere steg den sidstes Forbittrelse. Dennes Forslag, at ombytte Hollands Trone med Spaniens, forkastede Ludvig ubetinget, og søgte fra nu af saa meget fastere at forene sig med den Hollandske Nation. Men da han, trods sin Beslutning, aldrig igjen at forlade Kongeriget, dog ved Trudsler og Overtalelser i Aaret 1810 lod sig forlede til en Reise til Paris, blev han ved personlig Heftelse tvungen, til at indgaae et Fordrag, efter hvilket Zeeland og Hollandsk Braband bleve afstaaede til Frankrig. Det er mig ligegyldigt, sagde ved denne Leilighed Napoleon, om man tillægger mig Uretfærdighed eller Grusomhed, naar kun mit System fremmes, Du er i min Haand." Men selv ved de tunge Offere, Ludvig bragte, formaaede han ikke at redde Holland. Snart blev det sluttede Forbund paa fransk Side aabenbart krænket, og da endeligen fra Paris den Beslutning yttredes, end- og at ville besætte Amsterdam, valgte han, der kun ved sine Ministeres forenede Forestillinger var bleven afholdt fra, at modsætte sig med Magt, det eneste hvad der var bleven ham tilovers, han nedlagde nemlig Kronen, og frelste sig i de østerrigske Stater. Forgjeves havde han imidlertid haabet, i det mindste at bevare Tronen for sin Søn, da ogsaa dette Haab sveg ham, vægrede han sig standhaftigen ved at vende tilbage til Frankrig, eller at modtage nogen Appanage, og protesterede høitideligen mod Senatets Beslutninger desangaaende. Efter det russiske Feldtslag gjorde han gjentagne forgjeves Forsøg, at stemme sin herskesyge Broder til fredeligt Maadehold, men da Østerrige tog Deel i Krigen mod Frankrig, begav han sig til Schweiz, og først nu, da de Forbundne ogsaa rykkede ind her, vendte han tilbage til Frankrig, og reiste, efterat han endnu engang forgjeves havde forsøgt, om maaskee Napoleon vilde give ham Holland tilbage, eller den Hollandske Nation var tilbøielig til at tilbagekalde ham, til Paris, hvorover imidlertid den første ogsaa nu i haarde Udtryk yttrede ham sin Mishag. Efterat hans Broder var styrtet, gik han paa ny til Schweiz, og derfra til Rom, hvor Paven velvilligen optog ham, og han siden den Tid har opslaaet sin Bopæl. Først efter hans Broders anden Catastrophlykkedes det ham endeligen at blive skilt fra Hortense Beauharnois.