Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1810-01-02
J No. 22 af dette Blad har jeg søgt at opvække Opmærksomhed og Deeltagelse for uformuende Studerende, der ere en saadan Opmærksomhed og Deeltagelse værdige. Jeg har viist, at mangt et ypperligt Hoved standses midt paa sin Bane af Mangel paa Understøttelse; at Tidsomstændighederne gjøre denne Mangel dobbelt trykkende, og at den lettest vilde kunne afhielpes, om et Selskab af Videnskabsyndere vilde sammentræde i det værdige Øiemed, at række saadanne Trængende en hielpsom Broderhaand. Hvad den Gang kun var en los Jdee, et fromt Ønske, er nu modnet hos mig til et Forsæt, som jeg ved ædeltænkende Medborgeres Samvirkning haaber at bringe til Virkelighed. Mænd, hvis Venskab og Dom jeg agter lige høit, have allerede mundtlig og skriftlig opfordret mig til at fuldføre det gjorte Forslag. En af mine Venner har endog tilbudet sig at betale som Medlem af et saadant Selskab et aarligt Bidrag af tyve Rigsdaler. Jeg har altid tænkt mig det Gode i Verden som Egen, der voxer og trives langsomt, men trodser Aarhundreder, naar dens Rødder eengang have befæstet sig og dens Stamme har faaet den tilbørlige Fasthed. Det Forslag, som jeg har gjort mine Landsmænd, vil maaskee ikke lade sig saa hurtig udføre, men den Agtelse for Videnskaberne og dens Dyrkere, som altid har udmærket Danske og Norske Mænd, og som Universitetets Aarbøger opvise ligesaa skjønne som glimrende Exempler paa, er mig Borgen, for, at et saadant Samfund, eengang stiftet og bragt til Virkelighed, vil, liig Egen, blomstre saa meget længere, som det var langsomt til at udvikle sig. Landsmænd, Medborgere, Af hvilken Stand og hvilken Næringsvei J end ere. Hos af eder skylder ikke Videnskaberne den største Deel af sin jordiske Lykke og Velfærd. Disse Love, i hvis Lys finde borgerlig Tryghed, ere de ikke Frugten af videnskabelig Grandskning? Disse Skibe, der bringe eder andre Verdens deles Skatte, ere de ikke bragte til Fuldkommenhed i den eensomme Studerestue og ved Lampens Skin, Disse skjønne Marker, som skjules af gyldne Ax, ere de ikke blevne dobbelt grøderige ved Videnskabsmandens stille Ponsen, Tilstaaer, at vi skylde Videnskaberne alt, og at kun deres Uddannelse, Opmuntring og Befordring kan lede til det Maal, som anstaaer fornuftige Væsener at stræbe efter. - Jeg behover ikke at minde eder om, at eders Fædre have gjort mere, langt mere end J, for Videnskaberne og deres Dyrkere. Hvo af vore Samtidige har stiftet et Collegium som det Eilerske, Borchske eller Walchendorffske? Hvorledes havde det nu seet ud med Videnskabelig. heden i vort Fædreneland, dersom ikke vore retskafne og brave Fædre ved rundelige Stipendier havde sørget for trængende Studeren, des Tarv, De fleste Legater datere sig fra henrundne Aarhundreder. Var man ikke i ældre Tider ligesaa opmærksom paa de ufødte Slægter, som man i de nyere synes ligegyldig mod de allerede fødte? Hvo mindes ei Universitetets Velgjørere: Resen, Rostgaard, ArnæMagnæus, De søgte ikke blot ved deres Lærdom, men ogsaa ved deres Formue at gavne de Studerende. Udførligere at bevise Nytten af en saadan Understøttelse, vilde være ligesaa upassende som overflødigt her, hvor jeg kun taler til oplyste og liberal tænkende Mænd. Fædrenelandet skylder Stipendier og Legater ikke faa af sine største Lærde, For kun at nævne een den store Casper Bartholin gjennemreiste med et Stipendium af 60 Rdlr. Frankrige, Holland og Tydskland, og blev ved sin Hjemkomstesit Fødelands Stolthed.