Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1845-12-24
(Corresp.) Kjøbenhavn, den 16de December. Den religiøse Bevægelse, som allerede længe har bragt Røre i Tydskland, synes nu ogsaa at have naaet vort Fædreland. Man erfarer nemlig, at 23 Borgere i Eckernforde have til Kongen indgivet Protest mod Præsentationen af den af Patronatet for St. Nicolai Menighed dersteds foreslaaede Candidat, og derhos anholdt om, at der maa foretages nyt Valg. Menigheden i Eckernforde har nemlig, som et stort Antal af Hertugdømmenes Menigheder, jus proponendi eller Ret til at indstille 3 Candidater ved indtræffende Vacance blandt Byens Præstekald. Da to af Byens Præster ere streng Orthodoxe, og Menigheden i sin Fleerhed, vedkjender sig at være rationalistisk, erklærer den, at den ikke hos disse kan finde den Opbyggelse, som Menigheden er berettiget til at vente hos sine kirkelige Lærere, og da der nu er indtruffen Vacance ved St. Nicolai Menighed, har Menigheden ønsket at see dette Kald besat med en rationalistisk Candidat; men Magistraten, der har Præsentationsret, har med Undtagelse af de to borgerlige Raadmænd, foreslaaet orthodore Candidater, men da dette er imod Menighedens Ønske, ligesom denne og formener, at Formen, hvorunder Valget er skeet, er ulovmedholdelig, andrager den allerunderdanigst paa, at der maa skee nyt Valg. Med Hensyn til at Ansøgningen kun er underskreven af 23 Borgere, bemærkes, at dette hidrører fra, at Tiden ikke har tilladt at samle flere Underskrifter, men at man er overbeviist om, at Menighedens Fleertal deler Underskrivernes Anskuelser. Dette er heller ikke usandsynligt; thi man har fornylig i Bladene seet en Erklæring fra 75 Borgere i Eckernforde, hvori de protesterede mod nogle Yttringer af Pastor Valentiner, og hævdede Menighedens Ret i kirkelige Anliggender. - Da vi nu engang ere komne ind paa de religiøse Bevægelsers Gebeet, ville vi meddele Læserne et Document, der sætter istand til at bedømme den nye Protestantismes Væsen og Retning. Det er affattet ganske som den apostoliske Troesbekjendelse, og findes i et lidet Skrift betitlet: "Woraufves mit der Licht- oder protestantischen Freundschaft, mit der Vernunst= oder Geistes Religion, mit dem freien Protestantismus oder der Denkglaubigtet hinausgede". Skriftet selv have vi ikke havt Leilighed til at see, men det er anmeldt i "Kieler Corresp. Blatt.", og Efterfølgende er en tro Oversættelse af Troesbekjendelsen: 1) "Jeg troer paa Gud, som lever evig aabenbaret og allestedsnærværende i Verden og i Menneskeheden, og tillige er ophøiet over samme, reen Frihed, evig sig selv lig, og i hvilken Verden og Menneskeheden har al Tilværelse med Virkeligheden. 2) Jeg troer paa den evige Menneskevorden eller den evige Guds Søn, d. c. Guds høieste og fuldkomneste Aabenbaring i den personlige Menneskehed, i og med hvilken Gud væsentlig og evig uadskillelig er Eet; jeg troer paa den første, glade Forkyndelse af denne evige Sandhed ved Jesus fra Nazareth, den Første blandt Menneskenes og Guds Sønner, der, ligesom vi Alle, er født af den hellige Aand ved en Qvindes Moderskjød, og bragte sit Folk den saliggjørende Lære om Gud, der har bygget sig sit evige Tempel i Mennesket, og der taget Bolig og har kaldet alle Mennesker til sine Børn, efter Christi Billede, men derfor maatte den Herlige, som først kaldte sig Menneskens og Guds Søn, og vilde vinde sine Samtidige for sit nye Guds Rige, som en Bespotter af den gamle Jødegud, lide det Bittreste, og efter Jødernes Lov døe paa Korset; men med den jordiske Død var Gudmenneskets sande Væsen og aandige Liv ikke tilende, han opstod igjen i sine Disciplers Hjerter, og virker fra den Tid levende og uafbrudt (fort und fort) i alle troende og elskende Menneskesønner, og er i sit Rige, som i Sandhedens og Kjærlighedens Himmel, evig allestedsnærværende, en Dommer over Menneskeheden i Tid og Evighed. 3) Jeg troer paa Gud, Aanden, som er bleven aabenbaret i Christo, og er evig aabenbaret i hans Menighed, den hellige Kirke, som den troende og elskende Menneskeheds Fælledskab; jeg troer, at i dette Fælledskab ved Kjærlighedens Aand er Synden tilgivet og ophævet hos dem, der have optaget i sig det nye, evige og salige Liv. Amen." Om Udødeligheden læres, at det personlige Liv ophører med Døden, men at den Hedengangne lever i Erindringen, og i tusinde Spirer igjen staaer op og forynges evigt i et høiere og rigere Liv. Anmelderen i Kieler Corresp.Blatt, kalder denne Troesbekjendelse pantheistisk, og vi*) Ved Pantheisme forstaaes Læren om, at Gud og Naturen ere Eet. Grundideen (Begrebet Gud) er et dødt, bevidst kunne ikke nægte, at de Citater, han anfører af Bogens øvrige Jndhold, som f. Ex. Uden Verden vilde Gud ikke være Gud, og uden den har han aldrig været; Guds Tilværelse er Verden, see noget pantheistiske ud; men i selve Troesbekjendelsens første Artikel er dog Guds Frihed og Personlighed udtrykkelig lært. Hvorledes man ellers kan kalde en Lærre "Christendom", der benægter den personlige Udødelighed, er vanskeligt at fatte. Dog derpaa ville vi ikke indlade os, vi have kun villet gjøre Læserne bekjendt med et mærkeligt Bilag til at lære Tidernes Tegn at kjende. – Som et Supplement hertil ville vi berette, at ved Forsamlingen af tydske Lærde, dette Foraar i Leipzig, havde Dr. W. Jordan den Afsindighed, at udbringe en Skaal for - Atheisterne; men, siger Meddeleren i et tydsk Blad, en isnende Kulde havde under denne Tale grebet Forsamlingen (120 stærke Aander) og ved Slutningen herskede Dødsstilhed." Dr. Auerbach reiste sig derpaa, og fortalte, at han havde dyrket sin Spinoza uden at sige Farvel til Gud, at han i Ydmyghed troede paa en Aand, som beherskede ham, og som han ikke beherskede, han advarede for den afsindige Fornuft, og endte med at udbringe et Leve for Aanden, der sikkert kjender Gud, for den sande Frihed.