Viborger Samler, 1849-03-06
Jndenlandske Efterretninger. De slesvigske Anliggender. Det hedder, siger Times, at den preussiske Gesandt i England, Ridder Bunsen, er vendt tilbage til sin Post med uindskrænket Fuldmagt, ikke alene fra Hoffet i Berlin, men ogsaa fra den tydske Regjering i Frankfurt til at indlade sig paa Underhandlinger om Afslutning af en endelig Fredstractat, mellem Danmark og de tydske Stater, som fandt for godt at blande sig med væbnet Haand ind i Striden angaaende Slesvig og Holsteen. Vi tvivle ikke paa, at den tydske Befuldmægtigede vil anvende sin vante Kraft og Dygtighed for at bevirke et Resultat, der lydeligen fordres af Preussens maritime Jnteresser og som ikke er mindre vigtigt for Tydsklands politiske Rolighed og Sikkerhed. Angrebet paa Danmark var en Følge af den revolutionaire Trang, der under Spændingen i Fjor Foraar syntes at have forblindet alle Nationer for Ret og Uret, at have forandret alle Grundsætninger for offentlig Pligt og international Retfærdighed. Men efterat Ministeriet Brandenborgs Fasthed har sat Preussen i en regelmæssigere og tilregneligere Tilstand, vil det søge at afsone den Fornærmelse, der efter dets værste Raadgiveres Tilstand blev begaaet mod en lille, men kjet Nabo, og det maa opgive hiint Krav paa at foreskrive Love i Kongen af Danmarks Besiddelser, der ere lige uforeneligt med historiske Rettigheder, bestaaende Tractater og den almindelige Fred. Den endelige Afgjørelse af Spørgsmaalet er nu endog af større Vigtighed for Preussen, end for Danmark og Hertugdømmerne, og vi haabe oprigtigt, at den snart maa blive heldigt tilveiebragt. Den for omtrent 6 Maaneder siden i Malm afsluttede Vaabenstilstand medførte den Fordeel, at Vaabnene kom til at hvile, men har i alle andre Henseender viist sig at være til Skade for de Parter, som vare berettigede til det største Hensyn, nemlig den danske Krone og Befolkningen i Slesvig. Kongen af Danmark vil derfor tage tilbørligt Hensyn til sin Værdighed og sine Jnteresser ved at negte at fornye eller forlænge hiin Overeenskomst ud over Fristen for dens Udløb den 31te Marts, thi Krigen selv, som de Danske kunne føre tilsøes med betydelig Virkning, er at foretrække for en Tingenes Tilstand, der forhindrer den lovlige Regjerings Gjenoprettelse i de angrebne Provindser og overgiver en betydelig Deel af Kongens Besiddelser i Fjendens Hænder. Den Vanskelighed, som Lord Palmerston rimeligviis nu har lært at vurdere ved denne Mægling, er den, at det ikke er et Tilfælde, hvori en Overeenskomst fornuftigviis kan foreslaaes mellem lige store eller tvivlsomme Rettigheder. Denne Strid er opstaaet mellem Kongen af Danmarks virkelige og bestemte Ret som Herre over Slesvig og Tydsklands vilkaarlige og ugrundede Fordring paa at blande sig ind i en Provinds, der aldeles ikke hører til det tydske Territorium. Der kan unegteligen opstaae Retsspørgsmaal mellem Kongen af Danmark og hans Undersaatter i Slesvig, og Hoffet i Kjøbenhavn maatte have dannet sig en feilagtig Forestilling om sine Pligter og Jnteresser, dersom det ikke, hvilket vi troe det er, var villigt til at indrømme Afhjælpning af de billige Forlangender af dets Undersaatter i Hertugdømmerne. Men man huske paa, at de af den provisoriske Regjering i Rendsborg opstillede Fordringer vare aldeles uforenelige med ethvert Regjeringsprincip. De gjorde Fordring paa, alene paa Grund af Slægtforskjellen, at overflytte deres Lydighed fra den danske Krone til det tydske Rige med ligesaa liden positiv som – for at tage et høist usandsynligt Tilfælde - og Øerne i Canalen vilde erklære sig for Frankrig, fordi de fordum have hørt til det norman diske Hertugdømme. Mellem Slesvig og Tydskland er der ikke og har der aldrig været nogetsomhelst Baand og Tydskernes Begeistring har jaget efter en Lygtemand. Deres Syllogisme lød saaledes: Slesvig er forbundet med Holsteen, men Holsten er forbundet med Tydskland og udgjør en Deel af Forbundet og derfor er Slesvig ligeledes forbundet med Tydskland. Oversætningen er omtvistelig baade i factisk og juridisk Henseende, men selv omdens Rigtighed indrømmes, er det dog en baandgribelig Taabelighed at antage, at to Ting ere indbyrdes forbundne, fordi hver enkelt af dem er forbunden med en tredie. Disse Betragtninger have en umiddelbar Jndflydelse paa det Punkt, som skal være blevet opkastet efter Lord Palmerstons sidste Forslag og være tilsigtet i den tydske Befuldmægtigedes sidste Jnstrux. Man foreslaaer at gjøre Slesvig aldeles afhængigt baade af Danmark og af Tydskland og give det en særskilt Bestyrelse, saa at det kun gjennem Souverainens personlige Myndighed staaer i Forbindelse med Regjeringen i Kjøbenhavn. Vi kunne ikke indsee det Kloge eller Retfærdige i en saadan Plan. Med Hensyn til Klogskaben, da er det ubeqvemt, kostbart og taabeligt at dele Besiddelser som Kongen af Danmarks i saadanne særskilte Provindser, som Hertugdømmet Cornwall eller Fyrstendømmet Wales vilde danne, dersom de afsondredes fra Storbritannien. De provindsielle Fjendtligheder næres, Staten svækkes og den uendelige Strid med det holsteengottorpske Huus, som har raset i tohundrede Aar, holdes i Live. Og hvad Retfærdigheden angaaer, da er det af det Nysanførte klart, at Danmark paa denne Maade vilde blive opfordret til at opgive en væsentlig, ved Tractater garanteret Ret, hvorimod Tydskland slet ikke vilde komme til at give Slip paa nogen Ret; paa den ene Side skal Troskabsbaandet sønderrives, og paa den anden Side har intet saadant Troskabsbaand været til, undtagen i de kielske Professorers Drømme. Det kan ikke tilstedes det tydske Parti at udgive alle de Overdrivelser, det har sat i Omløb om denne Sag, for ægte Mynt. Jngensomhelst Speculation eller Sindrighed, kan skabe en Ret, hvor en saadan ikke har været til, og Partiet maa finde sig i at vælge sit Standpunkt, ikke efter Frankfurter Parlamentets Paastande, men paa den Grund, som den offentlige Lov og den offentlige Mening i hele Europa have anviist dets Sag. Efterat Dr. Travers Tviss saa mesterligen have udviklet Sagen og derved bestyrket de Anskuelser, som vi have forsvaret siden Juli Maaned 1846, kan England i det mindste ikke bebreides at være uvidende om Spørgsmaalet. - Den meere practiske Anskuelse af den nu fornyede Underhandling er simpelthen denne: Vi tvivle ikke paa, at det er Tydskerne og navnligen den preussiske Regjering alvorligt om at gjøre, at komme ud af denne Forlegenhed og undgaae Krigens Fornyelse. Men Jngen har Lyst til at tilstaae, at han har betydelig Uret og for en Regiering, der staaer ligeoverfor, en heftig Folkeopposition, ere saadanne Ydmygelser ikke alene ubehagelige, men tillige farlige. Det maa derfor være Tydskernes naturlige Formaal at slutte en Fred med saa liden Opoffrelse som muligt af deres egen Værdighed. Det er imidlertid klart, at ingen af de Betingelser, som de kunne opnaae – thi om at foreskrive Danmark Betingelser kan der ikke være Tale – vil tilfredsstille Oprørspartiet i Slesvig, eller de Radicale i det øvrige Tydskland. De sidste have navnligen benyttet Spørgsmaalet som et Middel til at agitere Folket og de Betingelser, der nu opnaaes, ville blive benyttede i det samme Øiemeed, for at sværte den Regjering, der maatte samtykke i dem. Til disse Conseqvent ser behøver det danske Cabinet ikke at tage det mindste Hensyn. Dette Hof vil rimeligviis ikke slappe sin Poli til for at føie sig efter Modstandernes Planer eller formindske deres Forlegenheder, og med mindre det kan overtydes om, at Slesvigsforeslaaede Uafhængighed kan forenes med Nationens Rettigheder og Jnteresser i det Hele taget, vil det naturligviis vægre sig ved at gaae ind paa dette Forslag. J Betragtning af det paa Hertugdømmerne gjorte Angrebs Natur og Aand og det øvrige Europas almindelige Mening, til Fordeel for Danmarks Rettigheder, vilde det overraske os, om Kong Frederik den 7de vilde vise sig tilbøielig til at vige tilbage fra den Stilling han har en uomtvistelig Ret til at haandhæve. Han maa vide, at England kun kan have gjort et saadant Forslag, for at faae Fred, men uden i mindste Maade at ville trænge paa dets Antagelse; men den danske Regjerings end lige Beslutning vil upaatvivleligt væsentligt beroe paa Anskuelsen hos Danmarks trofaste Allierede, de nordiske Hoffer, som have respecteret de af dem givne Garantier og viist sig redebonne til at beskytte dets Uafhængighed. Underhandlingen vil blive aabnet i London, men Beslutningen blive tagen i Petersborg. (Bl. Td.)"Berl. Tid." er bemyndiget til paa det Bestemteste at benægte, at der, som tydske Blade have fortalt, skulde existere en Note, hvori den danske Regjering skulde have betegnet en af Slesvigs Uafhængighed betinget Alliance mellem Danmark og Tydskland som en ønskelig Løsning af Stridsspørgsmaalene og som et Resultat, hvortil man dog tidlig eller sildig maatte komme.