Berlingske Tidende, 1813-11-19
- Hs. Majestæt Keiserinde Dronningen og Regentinden har erholdt følgende Efterretninger og Armeens Stilling til 24de October: Slaget ved Machan havde tilintetgjort alle Fiendernes Planer, med deres Armeer vare saa talrige at de endnu havde Ressourcer. J Hu og Hast kaldte de om Natten de Corps tilbage, som de havde efterladt paa Operationslinien, og de ved Saale blevne Divisioner; de forcerede ogsaa General Benningsens Marsch, der rykkede frem med 40000 Mand. - Efter den Tilbagelogsbevægelse, som Fienderne havde gjort om Aftenen og om Natten den 16de, toge de en skiøn Stilling to Mile længer tilbage. Den 17de maatte anvendes til at recognoscere dem og bestemme Angrebspunktet. Denne Dag havde man iøvrigt nødig til at lade Reserveparkerne komme, og erstatte de 80000 Kanonskud som var skete i Slaget. Fienderne havde derfor Tid til at forsamle deres Tropper, som de havde fordeelt i enkelte Corps, da de overlade sig til chimairiske Planer, og til at trække de forventede Forstærkninger til sig. - Da Keiseren var bleven underrettet om disse Forstærkningers Ankomst, og indsaae at Fiendernes Stilling var meget stærk, besluttede han at drage dem hen paa et andet Terrain. Den 18de, om Morgenen Kl. 2, nærmede han sig Leipzig paa 2 Mile, og opstillede sin Armee, den høire Fløi i Cannewitz, Centrum i Probstheyde og den venstre Fløi i Støtteritz. Keiserer begav sig, for sin Person, til Møllen i Ta. - Prindsen af Moskowe havde opstillet sine Tropper lige overfor Schlesiensarmeen ved Parthafladen; det 6te Corps i Schønfeldt, og det 3die og 7de lands med Partha i Neutsch og i Teckla. Hertugen a. Padug bevogtede med General Dombrowsky Stillingen og Forstaden ved Leipzig paa Veien til Halle. Kl. 3 om Morgenen var Keiseren i Landsbyen Lindenau. Han befalede General Bertrand at rykke frem til Lützen og Weissensels, giørre Sletten ryddelig, og sikre sig Passerne ved Saale og Communicationen med Erfurt. De lette fiendtlige Tropper adspredte sig, og om Middagen var General Bertrand Herre over Weissensels og Oroenover Saalefløden. Da Keiseren saaledes havde sikret sin Communication, ventede han rolig Fiendernes Komme. - Kl. 9 meldte de lerte Fortropper, at fienderne vare brudte op paa den hele Linie. Kl. 10 begyndte Kanonaden. - Fyrst Poniatowsky og General Lefol forsvarede Broen ved Connewitz. Kongen af Neapel stod med det 2det Corps og Prodstbeyde, og Hertugen af Tarent i Halzausen. - Alle de Anstrængelser Fiinderne den hele Dag giørde imod Connewitz og Prøbstbøyde bleve tilintetgjorte. Hertugen af Tarent blev overfløiet i H. J. hansen. Keiseren befalede at han skulde opstille sig i Landsbyen Sib, teritz. Kanonaben var frygtelig. Hertugen af Castigliønne, som forsvarede en Skov i Centrum, holdt sig der den hele Dag. Den gamle Garde var opstillet som Reserve paa en Høide, og dannede fire store Colonner, som vare rettede mod de fire Angredspunkter. Hertugen af Regio blev afsendt forat understøtte Fyrst Poniatowsky, og Hertugen af Trevise forat bevogte Tilgangene til Staden Leipzig. - Slagets Udfald bervede paa Landsbyen Prodstheyde. Fire Gange angrede Fienderne den med betydelig Magt; fire Gange trængtes de tilbage med stort Tab. - Kl. 5 om Aftenen lod Keiseren sit Reservaartillerierykke frem, og tilbagedrev Fienderne, som trak sig en heel Miil bort fra Valpladsen. - Jmidlertid angreb Schlesiensarmeen den halliske Forstad. Dens Angred, som mange Gange fornyedes Dagen igiennem, strandede alle. Den forsøgte med den største Deel af sin Magt at gaae over Partha i Schønfeld og St. Teckla. Tre Gange lykkedes det den at opstille sig paa den venstre Bred, og tre Gange kastede Prindsen af Moskova den med Bjonetten og fordrev den. - Kl. 3. om Eftermiddagen var Seiret for os paa denne Side imod Schlesiensarmeen, ligesom og paa den Side hvor Keiseren befandt sig imod den store Armee. Men i dette Øieblik gik den hele sachnske At mee, Jnfanterie, Cavallerie og Artillerie, og det hele würtenbergske Cavallerie over til Fienden. Af den saachsiske Armee blev kun General Zeschau, som commanderede den en Chef, og 500 Mand tilbage. Dette Forræderi foraarsagede ikke blot Aabninger i vore Linier, men overleverede endog til Fienden den vigtige Snevring, som var anbetroet til den sachsiske Armee, der drev Jnfamien saa vidt, at den paa Stedet vendte sine 40 Kanoner imod Divisionen Durutte. Derpaa fulgte et Øiebliks Uorden; Fienderne sig. De vare nu ikke mere end en halv Miil fra Leipzig. - Keie gik over Partha, og marscherede imod Reidnitz, som de bemægtigede ren afsendte sin Garde tilhest, under General Nansauky, med 20 Stykker Artillerie, forat falde de Tropper i Flanken, der rykkede frem langs med Partha forat angribe Leipzig. Selv begav han sig med en Division af Garden til Landsbyen Reidnitz. Hastigheden af disse Bevægelser bragte igien Orden tilveie. Landsbyen blev igien taget og Fienderne trængte langt tilbage. Valpladsen blev ganske i vor Magt, og den franske Armee var sairende paa Valpladsen ved Leipzig, ligesom den ogsaa havde været det ved Wachau Vore Kanoners Jld havde hen af Natten trængt den fiendtlige Jld en heel Miil tildagfra Valpladsen. - Divisionsgeneralerne Vial og Rochambeau døde en bæderfuld Død. Vort Tab paa denne Dag kan anslaas til 4000 Dræbte eller Saarede. Fiendernes maa have været overordentlig betydeligt. De have ingen Fanger frataget os; vi fratoge dem 500 Mand. Kl. 6 om Aftenen gav Keiseren Forholdsregler for den følgende Dag. Men Kl. 7 om Aftenen kom Generalerne Sorbier og Dulouløy, Commandanter for Armeens og Gardens Artillerie, til hans Bivouar, og aflagte Beretning om den Munition som var forbrugt om Dagen. Man havde gjort 95000 Kanonskud. De sagde, at Reserveforraadenne vare udtømte, at man ikke havde mere end 16000 Kanonskud, tilbage, at dette noppe vilde være tilstrækkeligt til at udholde en to Timers Jld, og at man da vilde være uden Munition for de følgende Begivenheder; at Armeen i fom Dage havde gjort over 220,000 Kanonskud, og at man kun i Magdeburg eller Erfurt kunde forsyne sig med nye Munitionsforraad. - Denne Tingenes Stilling udfordrede en hastig Bevægelse til et af vore to store Depoter. Keiseren bestemte sig for Erfurt, af selv samme Grund der havde bestemt ham til at komme til Leipzig, nemlig forat være istand til nøiere at kunne beregne Bagagen, Parkerne, Artilleriet skulde passere giennem Defillerne; Jndflydelsen af Bayerns Frafald. - Keiseren gav strax Ordre til at samme befaling gav han Cavalleriet og adskillige Corps af Armeen og begav sig til Forstæderne af Leipzig, hvor han ankom Kl. 5 om Aftenen til Hotellet Preussen. - Denne omstændighed nødte den franske Armee til at frasige sig Frugten af begge de Seere, overlegent Troppetal og hele Fastlandets Armeer. Men denne Bevasom den med saa megen Hæder havde vundet over et i Mængde langt gelse var ikke uden Vanskelighed. Fra Leipzig til Lindenau gaaer en Defilee paa to Mile, giennemskaaren af 4 til Broer. Man foreslog at sende 6000 Mand og 60 Kanoner til Leipzig, der er forsynet stikke dens store Forstæder i Brand, forat hindre Fienderne at sætte sig med Volde, at besætte denne Stad, som Spidsen af Desilen, og at fast i dem, og forat give vort Artillerie Spillerum. Hvor afskyelig den sachsiske Armees Forræderi end var, kunde Keiseren dog ikke overtale sig til at ødelægge en af Tydsklands skiønne Stæder, at give den Forsvar, og det i Kongens Paasyn, der fra Dresden havde villet led til Priis for alle de Uordener, som ere uadskillelige fra et saadant hold. Keiseren vilde hellere udsatte sig for at miste nogle hundrede sage Keiseren, og følte en levende Bedrøvelse over hans Armees For Vogne end fatte denne barbariske Beslutning. leriet, Gaarden og to Trediedele af Armeen passeret Disileen. - Ved Dager havde alle Parker, Baggen, hele Artilleriet, Cavalstæderne, at forsvare dem saalænge at Alt kunde drage bort, og selv Hertugen af Tarent og Fyest Poniatowsky fik Ordre at bevogte Forat begynde at passere Ti sileen henimod Kl. 11. - Kl. 6 om Morgenen sendte Magistraten i Leipzig en Deputation til Fyrsten af for en Kamp, der vilde have dens Ruin til følge. - Kl. 9 satte Schwarzenberg, forat bede ham ikke at giøre Staden til Skueplads lod til denne Fyrste at giøre hvad han vilde, og ikke at forlade sine Keiseren sig tilhest, reed ind i Leipzig og besøgte Kongen. Han over Stater, da han ellers vilde udsætte dem for hiin Oprørsaand, som man havde opvakt blandt Soldaterne. I Dredden var en sachsisk Bataillon bleven oprettet og lagt til den unge Garde. Keiseren lod den opstille i Leipzig foran Kongens Pallads, forat tiene ham til Garde og sætte ham i Sikkerhed for Fiendens første Bevægelse. - En halv Time derefter begav Keiseren sig til Lindenau, for der at see Tropperne forlade Leipzig og gaae over Broen førend han selv tiltraadte Marschen. - Jmidlertid erfarede Fienderne snart, at den største Deel af Armeen havde forladt Leipzig, og at der ikke var andet end en stærk Arriergarde tiltage i Staden. De angrebe Hertugen af Tarent og Fyrst Poniatosky med Eftertryk, bleve flere Gange trængte tilbage, og vor Arriergaarde udførte sit Tilbagetog idet den tillige forsvarede Forstæderne. Men Sachserne, som vare blevne tilbage i Staden, skiøde fra Voldenne paa vore Tropper ; dette nødte os til at ile med Tilbagetoget og foranledigede nogen Uorden.