Københavns Adresseavis, 1768-03-09
Fyen den 21 Febr. Frøken Sophia Dorthea v. Holstein, en Datter af (S. T.) Hr. Cammer=Herre von Holstein paa Holsteinshuus i Fyen, i Anledning af Hendes Dødsfald er følgende Tanker indsendte. Den Aand, for hvilken Dødelige blegne, Mord=Engelen stoed over Cimbrers EgneTeutonen skialv- og Odins stolte Sønner, Fornedrede der Helte=Sprog til Bønner Tie tusinde laae ved Machavns Fod Faae vilde vise - ingen havde Mod. Skioldningen selv fandt ingen Smag i Ære, Hvortil han intet Vidne kunde være, J gyldne Klæder hang den Riges Hierte Og Slaverie var alt hvad han begierte Den Kiælne frygtede den kolde Jord. Og Frækhed skialv, thi Gud kan holde Ord. Det andet Troff, een Sværm af halve Siæle, Som skilles kuns fra Fær ved Gang og Mæle, Krøb sagte bort, - i Haab at Kiæmpens Øye, Saa skarpt det var, ey mærkte dem saa nøye, Han saae dem, men udstrakte ey sit Sværd Af alle dem var ingen Døden værd. Da saae jeg Dydens billede fremtræde J Øyet spilled Majestætisk Glæde, En kied af Livet, men til Døden færdig. - Til Throner og til Herrens Alter værdig Usminket yndig og usminket from, Var den Heltinde, som jeg synger om. Men ach! - min Sang! - det matte Hierte stræber, At trænge sig til uopladte Læber. Lad Taarer skildre! - dybe Suk skal sige, At knap Naturen kiendte Hendes Liige Men Øye tael, hvad Sorg min Pen forbød. Slig Himmelen! – Sig! - ach, at Hun er død Men du Tyran, ubøyelig ved Taarer, Som slaaer kuns hvor du mange Hierter saarer, Og du Barbar, som graadig til dig river: De Dydige, som Himmelen os giver, Slig Grunden til dit Valg! - Og hvi din Lyst Kuns mættedes ved Blod af Hendes Bryst. De Viise spurgte jeg, og dem, som Jorden, Har sadt til Regler for det Heeles Orden: Hvad Led det var i Verdens store Klæde Som knytter Graad umiddelbar med Glæde? – Og hvi det kommer at hos Menneskeer, Det Gode til det Ondes Aarsag er, En gammel Harpar lever sig til Plage, En Dydig døer i sine beste Dage. En Tidsel groer, - en deylig Rose falder. Fortred og Laster krones kuns med Alder. Slig du, som veedst, at alt sin Aarsag har, Om Laster sundt, om Dyd forgiftet var Men Skiæbnens Børn, J Zenons vise Daaber, Opblæste smaae, som nægte Jorden Taarer, Og os til Trøst kuns denne Sætning lære: Nu er det saa, og saadan skal det være Hvem skrev den Dom, og hvilken Moders Haand, Har knyttet sligt et ulyksaligt Baand, Men slig Soerat, hvad Løn kan Dyden vente? Er Suk og Taarer det, som den fortiente? Tyrannen elsker Slaven som adlyder. Hvor var da den, som bød og straffer Dyder, Men Mørke taler, Lov og Evighed, Er al den Trøst, det Intet, som J veed! Da steg min Siæl; høyt bag Naturens Skranke, blandt Evigheder svimleve min Tanke. Og hvor man gjennem Natten glimter Straaler Et uskabt Lys, som Cherub neppe taaler; Der søgte min forvovne Siel at see, De Baand, som sammenknytter Tingen - Forvirret trængte mit forgrædte Øye, Jgiennem mørke Virvler til den Høye. Her laae de Rulder, hvori Almagt skriver; Den store Bog, som uforandret bliver. Jeg saae at Verdner flyede for de Bud Som tordnede fra Bøgen og fra Gud. - Da var det, hellig Skræk betog mik Hierte, Jeg skialv. - Forvovne, slig, hvad du begierte! Hvo var den Orm som dristig torde krybe, Op til det Høye og besee det Dybe? Alviisdom talte. Almagt svarte Ja Hvi taler Støv? – hvi svarer Ormen da See og fortæl, men Glædes Taarer rinde Jeg saae - mit Øye kiendte min Heltinde Søn Orion! - men tier matte Toner, Hun var. Hun stod, som Brud hos sin Forsoner; Tie matte Graad, thi heele Himlen leer: Og vor Heltinde græder aldrig meer. Gravskrift: Hic condi voluit. D. WAl TVS. T. Eqves inter Magnam Britanniam & Daniam per 40 circiter Annos Fidus Internuntius. Natus in Staffordchiar die 28 Nor. Anno 1700. Denatus prope Hasniam. d. 27 Febr. Anno 1768. Pius, Prudens, Verus & Vers Doctus docebit posteros clarnisse in Dania Angforum Legatum Danis æque Adamatus ac Suis Eternum Benesicentin Monumentum utriusque reliqvit OrbiChristiania. Paa det at alle maae vide, at vort kolde Norge har og Jndvaanere brændende af Menneske=Kiærlighed og skinnende af Dyd, saa behag at lade indrykke denne vores nyelige afdøde og velfortiente Medborgeres sandfærdige Caracteer. den 15de April Er fød i Christiania og 1768 den 24de Januarii er død paa Hafslund=Gaard Hr. Morten Pedersen Leuch. Berømmelige Forfædres ældgamle Dyders Arving, Ærværdige Forældres værdige Søn.