Den Vest-Sjællandske Avis, 1827-05-15
Siden den Tid blev Armeen uforstyrret om Nat teen; men Regnen, som varede ved indtil Septbr. frembragte en farligere Fiende, nemlig en epidemisk Feber, og de som vare neppe blevne helbredede af den, paadroge sig en, ofte meget ødelæggende, Blodgang ved en uforsigtig Nydelse af vilde Frugter, saa at der tilsidst vare neppe 3000 Mand istand til at giøre Tieneste. Jnvaliderne bleve imidlertid paa Lægernes Raad bragte til Søekysten i de erobrede Provinser Tavoi og Mer qui, hvor de snart kom sig igien. - Alle Nederlag bragte imidlertid Birmanernes Konge ikke til at vakle. Maha Bandula blev kaldet tilbage fra Arracan til Jrravady og han marscherede fra Ra mu over Bierge 200 Mile igiennem usunde Siv Egne og forpestede Moradser og det paa en Aarstid, hvor ingen uden Birmanerne kunde i 8 Dage have holdt sig i aaben Mark; men en Birman er af en halv amphibisk Natur, han bærer for det meeste ingen anden Byrde end en Daase, paa sine Skuldre, med saamegen Riis i, at han kan ernære sig i 14 Dage, og følger blindt sin Anfører. Saaledes ankom Bandula med 60000 Mand, meget Artillerie og en Afdeling Cavallerie fra Cassen i November til Donabiju, hvor Prindsen havde sit Hovedqvarteer. Da Britternes Hovedarmee var meget svækket, saa var det dem særdeles kiært, at der ankom to nye Regimenter og nogle Batailloner Sipois med Artillerie, Raketter og Qvæg. Ogsaa bleve de forstærkede med 500 Matroser fra Tschittagong. Fienden havde 35,000 Musketeere og mange vare bevæbnede med Oschingals hvorfra de afskiøbe Kugler af 6 til 12 Unzers Størrelse. Kanonerne bleve transporterede paa Ryggen af Elephanter. Ogsaa var der ingen Mangel paa Personer, som ikke kunde saares med Amuletter og Opium. Den 1ste December blev den hele Brittiske Linie fra Kemmenden til Ranguhn med den store Pagode i Midten angreben. - 5 til 6 Birmanske Detaschementer opkastede Batterier imod Ranguhn for at ødelægge Flotillen. Hoved Armeen forskandsede sig bag Buskværk og det saa hurtigt, at i faae Timer var hele Linien bedækket af sit Brystværn. De store Masser vare ligesom siunkne ned i Jorden og man saae aldeles intet uden af og til en Anfører med sin forgyldte Tschatta. Dog kom Englænderne Birmanerne i Forkiøbet, og drev dem ud med et anseeligt Tab af deres Forskandsninger. J disse var der anlagte en Mængde, Huller, hvori altid to Mand kunde ligge omNatten og som vare forsynede med fornødne Forraad af Riis, Vand og Brændsel, ogsaa var deri et Leiested af Straae og Riis hvorpaa den ene som imedens den anden holdt Vagt. Ligesom en Forskandsning er anlagt rykke friske Tropper frem, og de første trænge videre frem om Natten for at oprette nye. Om Natten lode de Brandere løbe ned af Floden og beskode Kemmenden med grov Skyts og Geværild. Ogsaa havde de Krigsbaade i Beredskab for dermed at trænge ind i Florillen, men de Engelske Søefolks Duelighed vidste at giøre dem uskadelige ved at drive dem ind paa Strandbredden. Disse Brandere bestode af Bambusplader, 24 Fod i Omkreds, som, vare sammensatte af tørt Træe og Bambusrør, med Potter fulde af Bambuskul og Krudt og andre brændbare Materialier, og som vare saaledes sammenbundne med Toug, at de udgjorde en brændbar Masse der var 100 Fod lang. Disse Angreb vedvarede i 7 Dage; men bleve lykkeligen udholdte, hvorved de Stapois især udmærkede sig. Jmidlertid vare disse dog ikke saa lidt bange saavel for de Herremidler og Amuletter som Birmanerne førte med sig, som ogsaa for ders Legemskraft der var dem langt overlegen, saa at man allene kunde bruge indfødte Tropper ti Forsvar, men ikke til Angreb. Saaledes lagde de sig den 15de December ved Stormen paa Forskandsningerne glat ned paa Jorden saa at Englænderne maatte marschere over dem, og en baa anden Afdeling under Oberste Smith blev ved Batrackpore, totalt slaget med et Tab af 300 Md. fordi Birmanerne, da de ikke saae nogle hvide Ansigter for sig, fægtede med fordobblet Mod. De som bleve tilbage paa Valpladsen bleve mishandlede paa det græsseligste. J det omtalte Angreb tabte Birmanerne næsten alt deres Artillerie og saare meget Mandskab. De udsøgte Folk hvormed de den 7de Septbr. angreb den store Pagode vare for det meste 6 Fod høie og derfor en frygtelig Fiende for de spinkle og smaae Seapois Bandulas Armee var nu smeltet sammen til 25000 Mand, og med den trak han sig tilbage til Gokhin 4 Miile fra den store Pagode. Om Natten til den 12te December søgte Overløber fra den Birmanske Armee at stikke Ranguhn Brand, dog bleve Magazinerne reddede, endskiøndt den halve Stad blev et Offer for Luerne. Forat forekomme alle videre Forsøg foret og General Campbell sig et Angreb paa Kokhin, som blev indtaget med Bajonetten, Flygtningerne bleve nedfablede af Rytteriet. Mange besmurte sig med Blod og lagde sig iblandt de Døde, men bleve dog for det meste opdagede. Resten af Armeen trak sig tilbage til Donabiju ved Floderne Lain og Panlung, hvorhen Englænderne forfulgte dem den 11te Februar 1825 med et Corps af 1300 Europærre, 1000 Seapois, 2 Escadroner Dragoner, noget Artillerie til Hest, tilligemed noget Artillerie med Raketter, og med en Flotille af 60 Baade, som hver var forsynet med 12 og 24. pundige Karonader og 800 Marinesoldater commanderede af Brigadeer Cotton. Marschen blev foretaget igiennem et aldeeles ødelagt Land; alle Landsbyer vare afbrændte, Jndvaanerne havde taget Flugten og man saae kun vilde Sviin og Tigere. Ved Serava, 30 Mile fra Donebiju blev der gjort Holt og den 11te Marts ankom Efterretningen om, at et Angreb paa denne Stad var mislykkedes. Over 300 Englændere vare faldne i denne ulykkelige Fægtning; de Døde og de Saarede forsfæstede Birmanerne paa Bielker og lode dem saaledes drive ned af Floden. Dette skeete den 7de Marts. Den 26de ankom General Campbell til Donablin og gjentog Angrebet. Fienden rykkede frem med 17 Elephanter som bare mange bevæbnede Folk og udholdt Jlden med megen Roelighed, og som marscherede ganske roeligt tilbage da man først havde ske dt Rytterne ned af dem. Flotillen begyndte en heftig Kanonade. En Birmansk Officeer blev dræbt, ligesom han vilde stille en Kanon, og hans Kamerater vilde nu tage Flugten; men Bandula kom til og huggede strax Hovederne af to af dem, som han lod opplante paa Stedet. Den 1ste April begyndte man at skyde paa Fienden med Mørsere og Raketter, om Natten blev Bandula dræbt af en Bombe paa det Sted, hvor han laae og sov, hvorpaa heele Armeen ganske stille forlod Staden, da den ikke vilde tiene under nogen anden. Denne Seier var afgiørende, alle Kanoner og Magaziner faldt i Englændernes Hænder. Paa Veien til Prohm komen gammelagtig Mand dem imøde med Fredsforslag; men som var beskiænket og sagde stille til Generalen: De ere ude af sig selv af Skræk, J. kunne gjøre med dem hvad J ville. Prohm stod i lys Lue. Fyrsten Sørravaddy havde jaget alle Jndvaanerne ud af Byen, og Englænderne slukkede kun Jlden med Møie. Her opsloge de deres Vinterqvarteer og lode derfra den anden Stad i Riget nemlig Tongu tage i Besiddelse, Den Birmanske Regiering udrustede sig imidlertid paa nye. Biergbeboerne paa Grændsen af China, som kaldes Schans stillede 15000 Mand under deres egne Høvdinger (Tschodwas) og mod Enden af Septbr. vare der paa nye 70,000 Md. i Marken. Jmellem Prohm og Middeb, deres Hovedqvarteer, blev der holdet en Conference imellem Kib Vondschi, Premier Ministeren og den Brittiske Feldtherre. Enhver af dem var ledsaget af 600 Mand. En Vaabenstilstand blev afsluttet; men næsten strax brudt af Birmanerne.