Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-06-15
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. Hvom Trettende Aargang. No. 48. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Løverdagen den 15 Juni 1816. Tyge Rothes Tanker om Handelen paa Jsland *). Enten handles med disse af Naturen begunstigede Lande aldeles efter det haarde Colonies System, eller og vi maae skaffe dem for deres Vahre saa megen og saa god Giengield, som de kunde faae af fremmede. Det er, med andre Ord: Vi bør, om ellers billighed skal følges, være tilfreds med det, hvilket andet Lands handlende vilde være tilfreds med, naar han modtog deres Vahre, og naar han betalte igien med Vahre. Skulde jeg feile i dette, da overbevise man mig, men ey efter Monopols, og ey efter Colonies Systems Principer; den kan jeg ikke agte, og mindst naar det gielder om Medmenneskers Tarv, der i Ligning med os, leve under haarde, om ey ynkværdige Kaar. Spørger man, om Handelen paa disse Lande skulde oplades for fremmede? Jeg svarer ney de fremmede sørgede kun for den nærværende Tiid: de havde intet Motiv til at giøre Udleg for at vedligeholde Folkene i besværlige Tider, men saadanne Tider kunne let møde hine Landes Folk den Vinding, Handelen paa de Lande kan give, den bør tilfalde den Staet, hvilken indestaaer for de muelige Vanhæld, og Handelens muelige Underbalance i visse Trængsels Tider. Vindingen *) Af hans Landvæsens System, Kbhavn 1784. bør tilfalde den Staet, hvilken indestaaer for alle de Jnstituters Vedligeholdelse, af hvilke det henger, at hiine Landes Folk ey blive aldeles overladte til deres egen svare Skjebne. Spørger man, om Handelen med disse Lande drives best enten for Kronens Regning, eller ved et exklusiv Compagnie, eller ved hvo det vil, efter almindelig given Friehed, Jeg lader dette være ubesvaret; thi det hører ey til Materien, den jeg har for, men hvorledes end Handelen, skal drives, saa føres Tankerne til det Ønske, at vor Agerdyrkning og vort Landvæsens System maae gaae frem mod Fuldkommenhed, og dette henger nøye i med det, der her i Bogen afhandles: dog, jeg kan have nok for mig ved den Setning, at jo bedre vore Jordprodukter ere, og til jo stadigere staaende Priser de kunne erholdes, jo bedre kunne hiine Lande vorde forsynede; hertil føyer jeg, at jo meere agerdyrkende Folkemængde hos os, og jo meere de Mennesker forbruge, til jo høyere Priis kan hiine Landes Vahre antages: Saaledes skal Dannemark Agerdyrknings og Landvæsens Systems Forbedring være til Hæld for disse vor Medundersaatter, og de skulle faae velgrundet Glæde ved at høre til Danneriget. Æslets Naturhistorier) Høistærede Herrer! Der gives maaskee ingen større Daarlighed end den, at drage med Spottens Vaaben til Feldts mod Daarligheden, Dumheden og Lasterne. Thi man æsker enten den halve Verden i Skranken, fordi den halve Verden har svoret til disse mægtige Allieredes Fane, eller man er en sand Prædiker i Ørken. De, som Prædikenen egentligen er stilet imod, ere døve for den, og de faa, som høre derpaa, trænge til ingen Omvendelse. Denne Betragtning har bragt hos mig den Beslutning til Modenhed, at forlade den satiriske Bane, at slutte med Narre, Dummerhoveder og Skurke en Vaabenstilstand, og ene og allene at give mig af med Guds uforfalskede Værker, og meddele mine Betragninger over og Opdagelser i Naturens Rige, især i Dyreriget. Jeg begynder med Æslets Naturhistorie; thi billigen tilkommer Æslet ogsaa i Naturhistorien den samme Forrang, der ikke sjeldent tilstaaes, det i det borgerlige Selskab, og der udfordres i Sandhed kun ringe Æselskundskab, for at gjøre den Erfaring, at det er samme, som i mangen Forsamling har Forsædet og i mangt et Valg Fortrinet. Lader os begynde med nogle almindelige Betragtninger over Æslet. Æslernes Slægt er een af de ældste og meest udbredte i Verden; thi overalt støder man paa Medlemmer deraf. De trives under enhver Himmelegn, og det er aabenbart en Fordom, naar man paastaaer, at de i de nordlige Lande ere mindre og uanseeligere, end i de sydlige. Allerede Aristoleles var af den sære Mening, at det kolde Clima enten hindrer Æslets Fortplantelse, eller befordrer dets Udartelse. Han beraader sig i saa Henseende paa de smaa Æsler i Jllyrien, Thrazien og Epirus. Havde han levet et Par Aartusinde sildigere, saa vilde han, endog i vort Fædreneland, have fundet anseelige og fuldvoxne Æsler, der holde 5, ja stundom endog 6 Fod og derover. Ligesaa besynderlig er den Fordom, at Æs*) Efter T. H. Friedrich. let er en udartet Hest. Busson har grundigen og skarpsindigen gjendrevet denne Mening, og med megen Vorme forfægtet Æslets uforfalskede Herkomst. "Æslet, siger han, i den anden Deel af sin almindelige Naturhistorie - er et Æsel og ingen udartet Hest. Det er af reent Blod, og omendskjønt ikke af saa ædelt og berømt som Hesten, saa dog af ligesaa godt og gammelt". Man seer, at Franskmanden veed overalt, selv i Mislets Naturhistorie, at forbinde Vittighed og Skarpsind med Artighed og Eleganz, og Æslets Familie kunde i Sandhed ikke ønsket sig en bedre Talsmand.