Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1838-04-22
Mangen svagelig, værdig Enke eller aldrende Pige i det folkerige Stift, der nu neppe kiender Hospitalet af Navn, ville derved blive opmærksom paa samme, maaskee søge om Optagelse, og saaledes give Bestyrelsen vistnok velkommen Leilighed til, naar Vacance indtræffer, at vælge den ældste, værdigste og meest trængende blandt Mange. En kortfattet Extract af det aarlige Hospitals-Regnskab ville vist ogsaa læses med Fornøielse, ligesom det var i Nutidens Aand, om Nykiøbing Hospital var den første milde Stiftelse i Danmark der fulgte Englændernes Exempel, ved at bekiendtgiøre aarlig: Navnene paa dem der nyde godt af Stiftelsen, deres Alder, Optagelses=Aar, Forhold, Stilling og medbragte For Nykiøbing den 17de April 1838. Foraars Korn-Auctioner. Disse, Aar for Aar hyppigere, Auctioner synes i Almindelighed netop beregnede paa den Nødlidendes Trang. De afholdes først paa den Tid af Aaret da man veed at Bondens Lofter ere tomme, og at han følgeligen, for at friste Livet, eller for at kunne besaae sine Jorder, er nødsaget til, for enhver Priis at skaffe sig Livets første Nødvendigheds=Artikel Brødet. Det er tilvisse et sørgeligt Skue at see Hundreder af Trængende, tvungne af Røden og lokkede ved Crediten at ile til disse Aager-Jndretninger, hvor Vindesygen tilkjæmper sig en let Seier over den menneskelige Elendighed. For Aagerkarlen er der sat Straf, men er Kornpugeren mindre strafskyldig? – Er det andet end Aager, – naar han, ikke tilfreds med den gangbare Priis, fremkalder en Concurrence blandt Fattige, som giver ham sine 20 til 25 pCt. eller mere. Udlaaner han Penge til samme pCt., er hans Capital tabt. Her handler han med Korn eller Penges Værd, og er Sagen ikke i Virkeligheden den samme, Kuni sidste Fald rammer Loven ham ikke, men vi tage derfor ikke mindre i Betænkning, at kalde hans Handel uchristelig. Var han selv trængende til denne overdrevne Gevinst, taler dog Noget til hans Undskyldning, men hvormed undskylder den Bemidlede, Kjøbmanden og Herremanden sig, som sælge af deres Overflod? Hvad skal man kalde det, naar f. Ex. denne sidste i sine forarmede Bønders Midte lader Hammeren, gaae for at afpine dem en Betaling som Kjøbmanden ikke kan give ham, Man svarer: "Den Fattige bliver dog derved hjulpen. Ja i Sandhed han bliver hjulpen; han døer endnu ikke den Gang af Sult; han lever endnu Sommeren over; Betalingstiden kommer; han udebliver med Betalingen; Følgerne heraf ere naturligviis Søgsmaal og Execution i hans usle Jndboe; maaskee reddes endnu nogle Dyner af dette; han møder atter ved næste Foraarsauction, faaer atter Credit, udebliver atter med Betalingen, og hans sidste Rest er da hans hjelpsomme Creditor hjemfalden. Den Fattige, siger jeg, er da rigtignok hjulpen, men ingensinde er Ordsproget: af Dynen og i Halmen bogstaveligen rigtigere end her. Vil Kornhandleren, Kjøbmanden saavel som Landmanden, gjøre sig fortjent til sine trængende Medmenneskers Tak, sætter han nogen Priis paa Bevidstheden om en god Gierning, gives der andre Maader hvorpaa han kan erhverve sig Krav paa et hædrende Vidnesbyrd. Jstedetfor Avertissementer og Kornauctioner, behøver han blot aarligen at bekjendtgjøre, at han af sin fyldige Korn bunke underhaanden vil sælge et vist Qvantum til Dagens Priser, og med en passende Betalingsfrist, og han vil nok finde Kjøbere, og taknemmelige Kjøbere. – Han indvende mig ikke at Sikkerheden mangler. - Hvad større Sikkerhed har han for den ved Hammerslaget stipulerede Betaling? – Formindskes ikke netop denne Sikkerhed jo høiere Betalingen opskrues, Og hvor fortjener egentligen ved disse Operationer, Sælgeren, Auctionsforvalteren og til Slutningen, Fogden, – Kjøberen i Virkeligheden ikke, og hellerikke det Almindelige. Det er neppe nogen Tvivl underkastet, at disse Auctioner hyppigen ere medvirkende Aarsager til Familiers successive Ødelæggelse, og følgeligen og til de Fattiges og Fattigbyrdernes Forøgelse. Det er vel muligt, at der fra det Offentliges Side vanskeligen kan gjøres noget for at hæmme denne fordærvelige Uskik, men gode Gierninger skulle hellerikke lade sig fremtvinge ved Love; de skal have deres Udspring fra Erkjendelsen af deres eget moralske Værd, og hvor denne Erkjendelse er levende, eller kan levendegjøres, hvor de understøttes og fremmes ved en menneskekjærlig Foreningsaand, der ere Tvangsmidler overflødige, der vil, – om Følelsen for Andres Nød og det Almindeliges Vel ikke er uddød, – ogsaa det her paaankede Onde af sig selv ophøre. Med dette Haab slutter Jndsenderen disse, til Vedkommendes Overveielse fremsatte bemærkninger; han vil haabe, at hans Stemme ikke er en Røst i Ørkenen, og, naar Ploven næste Foraar atter furer Jorden, at da ingen Sæd vil blive nedlagt i denne, som er kjøbt for Blodpenge!