Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1812-11-03
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. Hos Modes Reg Niende Aargang. No. 89. Udgivet og forlagt af Boghandler S. Soldin. Tirsdagen den 3 November 1812. Om de Norskes Fiskeredskaber. Særdeles meget har det glædet mig, at erfare af Forhandlingerne i Selskabet for Norges Vel, at man i Nordland har Mangel paa Fiskeredskaber, da jeg ved denne Mangel forstaaer, at Beboerne kun have, hvad er saare let at faae og koster ubetydeligt, de saakaldede Fiskesnører eller Haandsnører, men at de ikke kunne anskaffe sig Bundgarn &c. Efter min Mening burde alle andre Fiskeredskaber end Fiskesnører (naar undtages de Redskaber, der bruges til Silde, Laxe= og Flynderfiskerie) afskaffes; thi de ere, efter mine Tanker, alle mere eller mindre afskrækkende for Fiskene. J Særdeleshed troer jeg, at hvor man vil bruge de af mig saa forhadte Bundgarn, der vil man inden faa Aar finde Havet tomt, og vil man hielpe her til, saa bruge man Kastenøder flittig og dermed opfange den smaae Yngel i Millionviis. Jntet kan og, naar man vil, som jeg for min Part troer ganske bestemt, antage, at Fiskene ligesaa vel som enhver sandsende Skabning paa vort tørre Land, besidde Bevarelses-Jnstinct &c. - være mere afskrækkende for dem end et saadant Garn fuldt af døde og døende Fiske. Af saadanne Fiske, som indvikles i Garnet, slippe og mange, deels efter en dødsangest fuld Anstrængelse, deels med Tabet af et eller andet Lem, - og at Fiskene, ligesaavel som vore Landdyr, besidde Evne til at meddele deres Lige Underretning, naar der er Fare, troer jeg for min Part for vist, og jeg mener at Andre, som have havt Leilighed til at gjøre bemærkninger liig mine, maa antage min Mening i denne Henseende. Jeg har nemlig om Sommernatten, medens Solen passerede tæt i Horizonten, seet en Mængde af alle Slags Fiske ved den saakaldede Mariebakke; jeg har seet denne Mængde Fiske, som ofte skjulede hele Bunden, foretage alleslags Bevægelser eller Lege; jeg har fornummet, at hele Timer igjennem har aldeles ingen villet bide paa Krogen, om Ag net var nok saa godt, derimod kunde Fiskene, efter en vis Tid bide saa rask, jeg kunde trække op, men, dersom een eller to slap af Krogen, naar jeg næsten havde dem i Baaden (som naturligvis ikke kunde skee uden at de saaredes) varede det ikke et Minut førend hele Fiskeskaren var forsvunden. Saaledes er det og gaaet mig paa dybere Vand, hvor jeg ikke kunde see Bunden, men hvor det dog ei var dybere, end at de løsslupne Fiske kunde, som de almindelig gjøre, skyde sig perpendiculair ned og naae Bunden ved deres første Fart, saadant Sted maatte jeg da forlade, da der ei var at tænke paa videre Fangst. Derimod mærkedes ikke til saadan Jndflydelse, naar Dybden var 40 Favne eller mere, hvortil jeg antager som Aarsag, at de løsslupne Fiske ei tog Veien directe ned, men naaede først Bunden i flere Retninger og altsaa et kom til det Punct som Snøret søgte. Ellers har jeg lagt Mærke til yderst stor Forskjel hos Fiskene paa Graadighed, Livlighed og, om man vil, Forstand; at dette og gaaer saaledes med vore Landdyr, behøver jeg ikke at anmærke. Man vil maaskee indvende, at Udlyttet er altfor ringe ved at siske allene med Snøre, men jeg troer det ikke, idetmindste veed jeg, at i Fiunmarken, hvor der vist ei var større Fiskemængde, end fordum ved hele norske Kysten, der kunde Bag den, i Forhold til dens Størrelse og Fiskernes Antal, til alle Aarets Tider trækkes fuld paa nogle Timers Tid, man behøvede blot at lade Snoret gaae til Bunden, saa hængte der strax en Fisk ved, ja mange Gange greb den graadige Graasei Agnet i Flugten og forskrækkede Fiskeren, da han troede at have tabt Blystenen. Jeg troer gjerne, man vil indvende, at det umaadelig store Ocean kan frembringe tidobbelt af hvad vi paa alle Maader kan opfiske, og deri troer jeg man har Ret, men jeg er af den Mening, som Nogle maaskee ikke er enig med mig i, at man kan bortskræmme Fiskene fra hele Strækninger. - Vi oversvømmes hvert Aar af en Mængde Svaler, men jeg troer, at Jngen tvivler om, at dersom man paa et vist Strøg vil behandle dem paa en i alle Henseender ødelæggende og skrækkende Maade, da vil der inden faa Aar aldeles ingen af disse Fugle findes som tye til denne Strækning. Efter min Mening er Fiskenes Huusholdning og Træk (maaskee mange hundrede Mile) ligesaa beundringsværdig, som vore Dyrs og Fugles, og jeg vilde ønske, at man vilde ansee Havet som en Dyrehave, at man paa den lemfældigste Maade vilde benytte sig af dets store Fordele, det yder, og at man hellere vilde søge at fremmelske ny Avl, end skjødesløs paa alle muelige Maader at skræmme og ødelægge, ved hvilken Fremgangsmaade jeg ganske vist troer, at det hele, kjære Norge, inden faa Aar, igien kunde blive i Besiddelse af dets fordums Overflødighed af Fisk og Fordele af Fiskefangst.