Almuevennen, 1842-04-13
Det er i den senere Tid ofte anført til Bonden og af Bonden, at han under en uindskrænket Konge har den største Sikkerhed for, ikke at blive undertrykt af de andre Stænder, og at han har mange og store Velgierninger at takke de souveraine Konger for. Denne Tale har man især henvendt til Bonden for at bringe ham til, at underskrive Petitioner imod en friere Forfatning, og henvise ham da til hvad Kong Frederik den Sjette har gjort for at hæve Bondestanden ud af Raahed og Uvidenhed. Det er vistnok lykkedes paa denne Maade at give mangen en Bonde en falsk Forestilling om denne vigtige Sag, i det man fremstiller Frederik den Sjettes faderlige Sindelag imod Bonden, som noget der i samme Grad maa findes hos alle uindskrænkede Konger, og en Udsigt over Bondestandens Kaar under Souverainiteten vil da sikkerlig være tilstrækkelig til at bringe ham ud af denne Vildfarelse. Det er tidt nok baade lovpriist og besjunget, at det danske Folk efter Redningen af den gruelige Krig, og Nød, Svenskerne paaførte os i Aarene 1658 og 59, ædelmodig og skjønsom tog Regjeringsmagten fra det danske Rigsraad af Adelsherrer (der igjennem lange Tidsrum havde meere og meere tilranet og tillistet sig den øverste Myndighed) og skjænkede den til Kong Frederik den Tredie og hans arvelige Efterkommere paa den danske Trone; men at Bondestanden, hele Landalmuen – altsaa den i Antal største Deel af Folket og sammes Efterkommere ikke havde mindste Lod eller Part i denne Skjænk og Overdragelse af Souverainiteten eller Enevoldsmagten til Kongen, det er historisk vist og sandt, og det kom deraf, at Bondestanden, eller hele Landalmuen tilforn var da allerede undertrykt og belagt med Trællenag af Adelen og Godseierne, saa at ligesaa lidt som disse tænkte paa at ville unde Bonden nogen Stemme til og nogen Opreisning ved Enevoldsmagtens Overdragelse til Kongen, ligesaalidt tænkte Kjøbstædborgernes og Geistlighedens Repræsentanter (som førte Ordet og den afgjørende Myndighed ved denne Regjeringsforandring) paa at drage en Folkestand med sig, som ikke havde Vilkaar og Stemme til andet end at tigge. – Det gik nemlig med Bondestanden dengang som det nu gaaer med Huusmands- og Jndsidder-Classen af Landalmuen: ligesom denne talrige Folkeklasse nu aldeles ingen Stemme har hverken til Valg af Stænderdeputerede eller endog blot til Valg af Sogneforstandere, fordi der formeentlig ikke engang er tænkt paa den ved Forordningernes Affattelse i benævnte Henseende, saaledes gik det ogsaa med hele Bondestanden 1660. Men at den danske Bondestand, strax efter Enevoldsmagtens Overdragelse til Kong Frederik den Tredie, alligevel da haabede den Lindring af deres Aag fra Kongens souveraine Haand, som umuelig var at vente under Aristokratiet eller de adelige Godseieres Rigsraad, – det see vi af følgende Ansøgning, som de jydske Bønder indgav til Kongen, dateret den 5 November 1660. (De Suhmske Nye Samlinger til den danske Historie, 1 B. p. 22. Vi Eders kongelige Majestæts fattige Undersaatter glædes høilig over, at Eders kongelige Majestæt af Guds naadige Forsyn, og ved sine troe Undersaatteres Velbetænksomhed og gode Affection for vel beviiste christelige Regjering, faderlige Omhu og høie "heroiske tappre Mandighed, samt videre Henseende til "Rigets Bedste, er løst af det Baand, som den adelige Stand havde Eders Majestæt beknyttet med." Og eftersom i gammel Tid, førend Adelen havde saameget at raade, var henved 6000 Selveier, "gaarde i Riget (nemlig af saadan Størrelse), som "hver til Kongens Tjeneste holdt en Rytter i Beredskab, af hver deres Gaarde, hvilket med mere til Rigets Bestyrkelse forsynligen var anordnet, men er ved adelig Regjering bleven forandret, og efterhaanden slige Gaarde byttet fra Kronen til Adelen forringe forskyldt Gods, og vi og vores Formænd saa"haardelig med Hoveri og Trældom belastet, fast ligesom Jsraels Børn under Ægyptens Trældom, saa at mange maatte forlade den Selveier-Grund og Eiendom, som ellers nogle 1000de Daler værd var, en Deel er søgt ubillig Sag hos, dem til Undertrykkelse; og endnu baade ved Mageskifter og Pantstræbe de efter de faa Øvrige, baade af Selveiere, og ellers Kronens Gods, sig at tilbringe, hvorved en "mægtig Pille udi Fædrenelandet er nedreven og omstødt, ja ikke det allene, men mange Kirker og fri Birker have de sig tilbyttet, dem til grevelig Ophøidelse, og Kronen til Forringelse, saasom og Kirkerne en stor Deel forfalde, i det deres Jndkomster af dem optages, og ikke til Kirkernes Bedste og Vedligeholdelse anvendes, Præsterne og til største Skade, som og paa deres Rettighed forkrænkes, og dersom Eders "Majestæt ved sine troe Mænd af ringe Stand lod herom forfare og sig Relation give, hvorledes tilstaaer, da skulde Eders Majestæt erfare, hvorledes Eders Majestæt i slige Mageskifter er bleven bestaa let, formedelst det var Adel det begjærte, det var adelige Lehnsmænd sig derover skulde erklære, det var "Adel, som Liqvidationen skulde gjøre, og Sagen videre i Cancelliet befordre, og den ene Adel gjorde ikke den anden sin Broder eller Svoger noget imod, hvorudover den fattige Bonde, i hvor meget han end supplicerede (ansøgte og sig erbød at holde Kronen, til Bedste, intet blev hørt, eller og slet ikke fremført. Men, som Eders Majestæt nu, Gud være lovet, haver baade Magt og Ret til slig Gods igjen"at annamme, mod det derfor er givet, kunde Eders"Majestæt bevise en stor Naade, Riget til stor Bestyrkelse, og vi ere derfor underdanigst begjærende, Eders "kongelige Majestæt herudi sine fattige Undersaatter ville redde fra det Trældoms Aag, saa vi af hver fuld Gaard, ligesom i gammel Tid, holde Eders "Majestæt en Rytter, af de før for Nytter tjent ha over, og endda give vores rede Landgilde, om Eders "Majestæt det saa vil have – Og var høilig at ønske, Eders Majestæt ikke ville tilstæde vore adelige Lehnsmænd at faae Regjering over Bønderne, dem til For"dærvelse, som for desværre var i Brug, og Riget til største Skade; thi Bonden, som haver enten Oxe eller andet, de begjære, maa det afstaae for halv Værd, og undertiden for slet intet, om de ikke skal "forhades, fængsles og ilde medhandles; item Eders "Majestæts Skove til deres Jldebrand og Bygning, "forhugges, og Bonden, som det skal age, høilig besværres, med ellers mere, som ikke nu tør siges, og som til Eders Majestæts og Undersaatternes Skade ved deres Myndighed og Magt begaaes. Formoder "allerunderdanigst, Eders kongel. Majestæt denne vores ydmyge Begjæring og Angivende i Naade optager, og med naadigt Svar os fattige undertrykte Undersaatter trøster. Slig kongel. Raade den høieste Gud vil belønne."