Viborger Samler, 1844-11-09
Af den Holsteenske Stænderforsamlings Adresse til Hs. Majestæt Kongen optage vi Følgende: "Vi kunne i nærværende Forsamling ikke nærme os Deres Kongelige Majestæts bellige Throne, uden at berøre en Gjenstand, som uden al Tvivl har opfyldt Deres Majestæts Hjerte med ikke ringere Sorger, end Deres troe Undersaatters Hjerter. En Utilfredsheds Aand bar grebet de forskjellige Folkestammer, som ere undergivne Deres Majestæts Scepter, og truer med at gjøre dem fremmede for hinanden. Den har i Pressen fundet et villigt Organ, fra Folkeforsamlinger, fra Stændersalen i Viborg toner den herover til os. – Den Holsteenske Stænderforsamling føler sig opfordret til at udtale for Deres Majestæt sin dybtfølte Smerte over, at nærbeslægtede Folkestammer, som i Aarbundreder have været forbundne og Brødre under samme Her skeer i Lykke og Ulykke, staae i Begreb med, uden nogen given tilstrækkelig ydre Anledning, uden i Virkeligheden stridende Jnteresser, at træde hinanden skarpt, ja fjendtligt imøde, at den bestaaende Misstemning bereder en ny Hindring for Deres Najestæts veldædige Hensigter og forstyrrer Allerhøistsammes Stater i den videre nationale Uddannelse af deres Kræfter. Vi kunne overeensstemmende med Sandheden forsikkre, at der i Holsteen ikke findes nogen Avillie, og langt mindre nogen fjendtlig Stemning mod det Danske Folk. Hiin Misstemning, hvor tydeligt den end fremtræder, kan kun være fremkaldt ved Misforstaaelse, ved den i mange fælles Tilstande og Forhold herskende Uklarhed og Uvished. En aaben Fremstilling af Forholdene synes her, som overalt, at være det første Skridt til Udjevning. Gjerne udtaler derfor den Holsteenske Stænderforsamling, at Deres Majestæts Tydske Undersatter, langt fra forsætligt at krænke de Danskes Nationalitet, kun ville hævde deres ved Tractater fast sikkrede Stilling. Beboeren af det som souveraint anerkjendte Hertugdømme Holsteen holder trofast ved det fra gamle Tider bestaaende, af D. M. glorrige Ahner mange Gange sanctionerede, i den fælles Lovgivning og Forvaltning, samt i den levende Folkebevidsthed rodfæstede Forbindelse med det souveraine Hertugdømme Slesvig; han erkjender de mellem Hertugdømmerne og Kongeriget bestaaende, ved den nedarvede Landsherres Fælleskab befæstede Unionsforhold som bindende, uden dog at indrømme de af Bestræbelsen efter større Centralisering fremgaaende administrative Forholdsregler nogen Jndflydelse paa den statsretlige Stilling. – Efter vor inderste Overbeviisning arbeider man ikke hos os paa at løsne eller vel endog sønderrive det mellem Hertugdømmerne og Kongeriget bestaaende Baand. Vi glæde os ved at see vor nedarvede Herskers Hoved smykket med Nabolandets Krone. Men kun da kan efter vor redelige Overbeviisning Forbindelsen mellem disse Lande synes velsignelsesrig, naar den gjensidige statsretlige Stilling bliver agtet og ingen af de forbundne Stater hindret i sin frie nationale Udvikling. Jkke ved den den ene Part paatvungne Sammenblanding og Sammensmeltning af de forskjellige Jnteresser, men ved upartisk fuldstændig Afsondring af alle Forhold, som hidtil have givet Anledning til Besværinger over Prægravationer og Tilsidesættelse af den ene Part for den anden, kan den forstyrrede Eendrægtighed blandt os gjenoprettes."