Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1842-04-14
Under 2den d. M. har det behaget Hs. Maj. Kongen at resolvere saaledes: Vi ville allernaadigst, at Forbedringshuusfangen Maren Olsdatters Confirmation udsættes indtil Efteraaret, efter hvilken hun, saafremt Provst P. D. Smith til den Tid ikke maatte finde sig foranlediget til at fravige det hende nu meddeelte gode Vidnesbyrd, bliver at afgive til Jnstitutet Holsteinsminde, for der at tilbringe den tilbageværende Deel af hendes Straffetid, og ville Vi af Vor Chatolkasse lade udrede de med hendes Optagelse og Ophold paa bemeldte Jnstitut forbundne Omkostninger. – Jdet vi meddele ovenstaaende Resolution, tilbagekalde vi i vore Læseres Erindring, at den ovennævnte Maren Olsdatter i en Alder af 1314 Aar, efter hendes egen Tilstaaelse under de i den Anledning optagne Forhør, havde gjort sig skyldig i Mordbrand, ved at afbrænde to forskjellige Fæste gaarde paa Grevskabet Bregentved. Det blev under Sagen oplyst, at Beslutningen om at afbrænde den første Gaard, der tilhørte Mads Larsens Enke, opstod hos hende samme Dags Formiddag, som Afbrændelsen skete om Middagen, medens hun, der ellers tjente paa Gaarden som Vogterske, kjørte Plov for hendes Madmoders Søn, Lars Madsen, hvem hun var blevet fortørnet paa, fordi han stundom under Pløiningen uden gyldig Grund skjændte paa hende og var meget graven over at hun ikke kjørte ham tilpas, hvorhos hun, naar Gaarden afbrændte, ventede at komme hjem til sin Moder. Forøvrigt havde hun ikke tænkt sig Maaden, hvorpaa hun vilde fuldføre sin forbryderske Beslutning, førend hun, idet hun kom ind i Stegerset og saae Jld paa Skorstenen, fattede Tanke om at tage af Gløderne og dermed sætte Jld paa Gaarden. Hverken da hun fattede denne Beslutning eller da hun iværksatte samme, tænkte hun over det Syndige i sin Gierning eller den Ulykke, som derved kunde afstedkommes. Hun fortrød heller ikke førend senere sin Udaad, fordi Folkene, som hun forklarede, vare rige men karrige mod fattige Folk, og hun derfor meente, at de kunde have godt af selv at prøve Armod. – Beslutningen om at afbrænde den anden Gaard, der tilhørte Niels Petersen, hos hvem hun ligesom paa hiin Gaard tjente som Vogterske, opstod hos hende et Par Dage efterat hun havde tiltraadt sin Tjeneste, medens hun en Eftermiddag laae ene ude paa Marken for at vogte, hvoraf hun efter hendes Forklaring var bleven kjed og ligesom forrige Gang atter længtes efter at komme hjem til Moderen, til hvem hun haabede at kunne vende tilbage, naar først Gaarden var afbrændt. Heller ikke ved denne Leilighed tænkte hun forud over Maaden, hvorpaa hun vilde iværksætte sin Beslutning, førend hun samme Dags Aften saae Jld paa Skorstenen, hvorfra hun da ligesom forrige Gang borttog nogle Gløder, hvormed hun fuldførte Jldspaasættelsen. Strax da hun saae Jlden udbryde, fortrød hun bitterlig, hvad hun havde gjort, og ønskede i sit Hjerte, at det ikke var skeet. Det var ogsaa nu at hun fortrød sin forrige Udaad, og under Forhørene viste hun sand Anger og Fortrydelse over de af hende begaaede Forbrydelser. - Under Forhørene blev det forresten med Hensyn til hendes Personlighed oplyst, at hun var udrustet med gode Forstandsevner og i det Hele var af en god og føielig, men tillige letsindig og overgiven Characteer og dertil nærede et stærkt Hang efter Hjemmet. - Ved den hende under 15de October 1840 overgangne Høiesteretsdom blev hun for bemeldte Forbrydelser dømt til 3 Aars Forbedringshuusarbeide og derefter indsat i Møens Tugt- og Forbedringshuus. - Hvorstore endog i og for sig de Misgierninger ere, hvori den unge Forbryderske saaledes har gjort sig skyldig, fremgaaer det dog af samtlige Sagens Omstændigheder, at de fornemmelig havde deres Grund i en høi Grad af Letsindighed og barnagtig Hjemvee, og det var derfor med Hensyn til hendes unge Alder heller ikke uantageligt, at hun, ved en fornuftig Behandling endnu kunde tilbagevindes for Samfundet. Ved sin Jndsættelse i Straffeanstalten var hun endnu uconfirmeret, og hun blev derfor strax afsondret fra de øvrige i samme Straffeanstalt værende qvindelige Fanger, saalænge hun af Provst Smith forberededes til Confirmationen. Da hun under denne Forberedelse har udviist Tegn til sand Forbedring, var der megen Anledning til at antage, at hun ved den allernaadigst tilladte Forandring i hendes Straf endnu vilde kunne reddes fra den Fordærvelse, hvorfor hun i Straffeanstalten i Samqvem med fordærvede og umoralske Mennesker sandsynligviis vilde være bleven et Offer, og det maa derfor glæde enhver Menneskeven, hvis ved den udviste kongelige Naade een Sjæl maatte frelses fra Fortabelse. (Dagen.)