Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1809-04-01
Mit Selskabs Tendence er, at høste al muelig pyysisk og aandelig Fornøielse af Søvnen. Det tæller allerede mange anseelige Embedsmænd, udmærkede Lærde og Professorer, blandt sine Medlemmer, og dagligen proponeres flere og flere. Jstedet for Billarder, Spilleborde &c. finder de der alle muelige Slags Sophaer, Otto maner, Lænestole &c., alle saaledes indrettede, at man hastig kan falde i Søvn deri. Alting er her af den Beskaffenhed, at det indbyder til en behagelig Søvn. Vi have ogsaa et Bibliothek, bestaaende af lutter saadanne Danske Originalværker, der befordre Søvn. Alle de Drikke, der nydes, ere blandede med lidt Opium. Kort sagt, ligesom man kommer i andre Klubber, for at blive munter, saaledes kommer man her forat falde i Søvn. Jeg kan ikke beskrive Den hvad den Jdee har gjort Lykke her i Kjøbenhavn. Jeg troer om vi vilde have 10,000 Medlemmer, saa kunde vi faae dem. Selskabets Værelser bestaae af tre Sale, den ene tæt ved den anden. Den første kaldes Sovesalen, den anden Drømmesalen, og den tredie Conversationssalen. Den første er betrukket med kulsorte Tapeter, omtrent som Dronning Mettes Cabinet i Knud Lavard, og egentlig bestemt for dem, der, efter stærk Aandsanstrængelse, ville nyde en ret vederqvægende Søvn; den anden er bemalet med de allerskjønneste Figurer, der kunne gjøre samme Jndtryk paa Medlemmernes Phan kaste som de sorte Kjeppe paa Patriarken Jacobs Faar. J den tredie Sal morer man sig med at fortælle sine Drømme og indføre dem i Selskabets Protocol. Man har fundet Selskabet saa meget mere passende til Tiden og dens Aand, som nu Alting, lige fra Aviser til Sørgespil, synes at indbyde til dyb Søvn. Man kan heller ikke negte, at Søvnen er een af de første Velgierninger, Menneske modtog af Naturens Haand. Var det ikke i dens Arme, at Adam hvilede saa sødt, da den skjelmske Eva listede sig frem af hans Side, og skilte ham ved et Paradis, for ved sine Yndigheder at skabe ham et andet, Søvnen er Digternes Skytsengel, og det er ikke uden Grund at Morpheus, Drømmenes eller, hvad der er der samme, Phanrastens Gud, kaldes een af Søvnens mange Sønner. Søvn er den meest moralske Tilstand, der kan tænkes, thi den, som sover, synder ikke, er en uomstødelig Sætning, og følgelig ere de Mennesker, der sove meest, ogsaa de meest moralske Søvn er altsaa det første Moralprincip, chi den, som vaager kan, om han ogsaa var saa reen som en Engel, aldrig handle saa fuldkommen moralsk som den, der sover. Finder De ikke denne Jdee stor, dristig og fremfor alt ny og original, Velan, Ønsker De at indtræde i vort Selskab, saa skal jeg med Fornøielse proponere Dem. De seer, at det ikke allene er det eneste, men ogsaa det meest moralske i sit Slags. Deres hengivne Juling 3de. Axel og Valborgs Digter. Stander Du kraftfuld og høi paa Klippens omstraalede Tinde, Runger Dit nordiske Kvad vidt over Menneskers Hiem; Svundne Herlighed kalder til giensødt Liv Du tilbage, Og en ophøiet Natur tryller os giennem Din Konst. Stiger Du ned i Dal og rører de gyldene Strenge, Livets den helligste Lyst toner mod Himmel fra Jord; Evig af Udspring den blomstrer i Himmelen halv og paa Jorden; Blomsten, i underfuld Glands, udfoldet staaer i Dit Digt. Evig, som Nordens Field, der kneiser mod Sky og i Øybet Fæsted ugrundelig Rod, lever paa Jorden Dit Navn. Edig, som tindrende Stierne, hvis Ad i Hierterne glodder. Bragis Yndling! Din Aand straaler paa Himlen i Nord. Chr. Molbech.