Aalborg Stiftstidende, 1842-07-14
Jndsendt. Naar en Konge besøger sit Folk - da maa, det kan ei noksom gjentages, Sandheden og Sandheden i alle Retninger, lyde for ham." Godt og vel! Saaledes bør de tilvisse være, og har end Jndsenderen af Aphorismerne ikke udsagt noget Nyt, saa har han dog udtalt et Ord, som, naar det kun blev taget alvorligt til Hjerte af Alle, vel turde være et Ord, talet i rette Tid. Men hvad skulle vi gjøre, naar denne Sandhed er skjult og ubekjendt, naar Folket ikke veed og ikke kan vide, hvad der er Sandhed; Det er ikke saa faa Tilfælde, hvori dette finder Sted; v. ville kun berøre eet af dem, men dette være instar omnium. Sæt, at Hs. Majestæt under sit Ophold heri Amtet gjorde et Spørgsmaal om det af ham selv indstiftede Amtsraads Virksomhed; sæt, at han forlangte at see de Frugter, denne Jnstitution har baaret i den Tid, den har bestaaet. Hvad skulde der da svares, Vi vide ikke, om d'Hr. Medlemmer af Amtsraadet kunne give noget tilfredsstillende Svar, men vi vide, at enhver Anden af Amtets Beboere, til hvem et saadant Spørgsmaal blev henvendt, vilde komme i en slem Forlegenhed med at svare. Man turde ikke sige: "De have Jntet udrettet; thi een Gang har man dog i en offentlig Bekjendtgjørelse seet de mærkværdige Ord: efter en Amtsraadet tagen Bestemmelse, (feile vi ikke, angik denne en Steenkiste); man turde ikke Bestemmelse iøvrigt sige: de have Jntet foretaget sig; thi de have været forsamlede een, siger og skriver een Dag, og paa denne er maaskee saare meget Vigtigt blevet forhandlet, paa denne er maaskee den gode Sæd nedlagt, der kun venter paa frugtbare Tider fra Himlen for at spire frem og bære Frugt, – maaskee, men vi vide det ikke, uagtet vi dog sandhed have fuld Ret til at vide det, uagtet man medrette kunde synes at fordre af dem, der af Folket ere valgte til at varetage Folkets Tarv, at de hver Gang, de samledes, aflagde Folket Regnskab for, hvad de i dets Jnteresse havde foretaget sig. Hvad og hvormeget der paa hiint korte Møde er besluttet, derom kan altsaa den Und viede ingen Mening have, men at der siden den Tid aldeles Jntet er kommet til Amtsraadets Betænkning uagtet den i den første Forsamling tagne Beslutning, at alle imellem Moderne forekommende Sager skulde circulere mellem de enkelte Medlemmer, dette er et Factum, der ikke kan drages i Tvivl. Man vil maaskee sige, at Amtsraadets valgte Medlemmer ikke bære Skylden derfor, og vi indrømme dette villigen, men hvo bærer da Skylden for, at § 31 i Forordningen af 13de August 1841 endnu ikke er kommen i Anvendelse? Her bestemmes nemlig, at Sammenkaldelse af Amtsraadet altid bør skee, naar idetmindste det halve Antal af Raadets Medlemmer forlanger det, og vi spørge, om der da ikke skulde være fuld Grund til at forlange et saadant extraordinairt Møde, naar det synes som om Raadets hele Tilværelse var nedsjunken i den dybeste Forglemmelse? Det forekommer os, at dette Spørgsmaal ikke kan andet end besvares bekræftende; thi det vil vel ikke letteligen falde Nogen ind at indvende, at der i Løbet af tvende Maaneder ikke skulde være forekommen en eneste Sag, der kunde fortjene at blive forelagt Amtsraadet til Betænkning. Saaledes forholder det sig altsaa, at hvis Nogle af Amtets Beboere bleve adspurgte om, hvad deres Amtsraad, siden det blev constitueret, havde udrettet, at de da maatte svare: "vi vide det ikke, og de maatte vistnok derfor lægge til men det synes at være saare Lidet. Men et saadant Svar, og et andet kunde neppe gives, maa nødvendigt lede til alvorlige Betragtninger. Skal da denne Jnstitution blive, for at vi skulle betjene os af en Andens Ord, som en Ting, ret smuk at see til, men uden nogen indre Værd, uden nogen gjennemgribende Jndflydelse? Skal den blive det, og hvis er Skylden, dersom den bliver det; hvis Skylden, naar der atter her gives dem et Vaaben ihænde, som, idet de bestride enhver friere Udvikling af vore Samfundsforhold, ideligen føre Folkets politiske Umodenhed i Munden, for derpaa at grunde deres Stagnationstheorier, Eller ere disse det Bestaaendes Forfægtere maaskee ikke i deres gode Ret, naar de, visende hen paa Tilfælde, der ere analoge med det her paapegede, raisonnere: "de have ikke forstaaet, eller ikke villet benytte det Lidet, hvo vil da vel sætte dem over det Større?" Man lære dog engang at indsee, man gjøre sig det dog engang ret klart og tydeligt, at det er i det Nærværende Spiren er at søge til den tilkommende bedre Tingenes Tilstand, at denne ikke fremkaldes ved en huul og fad Begeistring eller ved deraf udspringende tomme Declamationer, men at det er ved en kraftig Virken, ved en energisk Benyttelse af det, som allerede er givet, at man alene tør haabe at see den Sag fremmet, i hvilken vi ofte nok have hørt, at al Folkets Trang, alle dets Ønsker concentrere sig. Der er Meget, vi endnu kunde ønske at tilføie, men vi frygte, allerede at have overskredet de Grændser, denne Tidende maa sætte for Jnserater af lignende Natur. Vi slutte derfor med det oprigtige Ønske, at det snart i Gierningen maa sees, at Aalborg Amt har et Amtsraad, i hvilket Mænd have Sæde, hos hvem man tør forudsætte ikke mindre varm og levende Jnteresse for det Almenes Vel, end dyb Kundskab, grundig Erfaring, og en i de forskjelligste Forhold prøvet practisk Bygtighed.