Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-08-05
Den 20 Juli d. A., om Morgenen Kl. 7, afreiste Kjøbmand Fr. Eulert, tilligemed sin Kone, i egen Vogn fra Wittenberg til Berlin. Ved Bondebyen Schmøgelsdorff ikke langt fra Landeveien mærkede han, at den ene af hans Heste aned Hovedet til den anden, og troede at det var en Bremse, der havde stukket den. Medens han talte herom med sin Kone, nedstyrtede en uoverseelig Sværm af Bier, ligesom et Skybrud, under en saa surrende Allarm, at de ikke kunde høre meere deres egne Ord, ja at de endog paa faa Skridt ikke kunde see noget. Vognen, Hestene, Kudsken, Kjøbmanden og hans Kone bleve ligesom oversaaede med Bier. De krøbe strax ind i Hestenes Næse, Mund, Øren, Øine, som i et Øieblik vare fuldproppede dermed. Hestene bleve, ligesom bedøvede deraf, staaende stille, men styrtede et Øieblik derefter omkuld, og bleve nu et saa meget sikkrere Offer for Bierne, der bedækkede deres hele Krop. Eulerts Kone sprang, da Bieskyen styrtede løs paa dem, ned af Vognen, kastede sit store Tørklæde over den Hat, hun havde paa, og flygtede instinctmæssigen til en afliggende Grøvt, hvori der var Vand, og lagde sig ned deri, med Ansigtet vendt til Jorden. Kjøbmanden sprang paa den anden Side af Vognen, holdt sin Reisehue for Ansigtet, og løb, i det han gav Baghovedet, Halsen og Hænderne til Priis for de ham forfølgende Bier, af alle Kræfter hen ad Landeveien, for at kalde Folk til Hjelp. Men Bønderne vare i Marken, og tre, som han i en Frastand blev vaer, vendte ham Ryggen og gik roligen tilbage til Bondebyen. Efterat have løbet saaledes omtrent en halv Miil, stødte han lykkeligviis paa en Fragtfoermand og nogle Haandværksvende. Af Bier oversaaet, uophørligen endnu forfulgt af dem og ganske aandeløs, fik han nu nogen Lise, da disse Folk ved Tobaksrøgen befriede ham for hine Gjæster. Foermanden spændte, for ei at friste samme Skjebne, sine Heste fra, og jagede med dem paa en Gjenvei til den Landsby, i hvis Nærhed Kjøbmandens ulykkelige Kudsk befandt sig, og hentede en Biekappe. De øvrige ilede, forsynede med Halm, fra Fragtvognen, Riisqviste, Græs a., did. De fandt nu Kudsken med ubedækket Hoved liggende gispende i en Grøvt; hans Ansigt og Hænder vare saaledes bedækkede med Bier, at man maatte kæmme ham dem af med en Kam; paa Baghovedet var dette ikke mueligt formedelst det levrede Blod, og de maatte derfor trykkes ihiel Ved let ildfængende Sager frembragte man nu en Røg, som efterhaanden fordrev Bierne. Men Hestene vare saa ilde tilredte, at den ene ikke kunde bevæge et Lem, og omkom endnu samme Dag paa Landeveien; den anden døde efter 24 Timers Forløb. Kudsken havde især paadraget sig denne Ulykke, fordi han ikke vilde forlade Hestene, og da han sprang af Vognen, tabte han Hatten, hvorved hans hele blottede Hoved blev besaaet med Bier, hvilket berøvede ham al Samling. 48 Timer var han i Livsfare; thi ved hans uophørlige Raaben vare Bierne krøbne ham indi Munden og havde stukket ham lige indtil Struben; med ved Lægens Anstrængelse kom han dog til sin Samling og Mæle igjen. Eulert led ogsaa 24 Timer usigelig Smerte, og der maatte uophørligen bruges Omslag, for at forebygge Betændelse. Endnu den 28 Juli var Kudsken sengeliggende og trængende til Lægens Hielp. Den mødte Ulykke tilskriver Eulert to Aarsager. Først troer han, at det ikke var en Bremse, men Dronningen eller Viseren for en Biesværm, der havde sat sig paa Hestens Hoved, og ved at trykkes ihiel, formodentligen gav Anledning til at Sværmen, som den anførte, i Forening med andre Sværme, efter Sædvane styrtede sig, i et Slags Raserie, paa den første Gienstand, den mødte. Dernæst tage Beboerne i Bondebyen, Schmøgelsdorff, trods Øvrighedens Befaling, foruden deres egne 900 Biekuber, ogsaa i Sværmetiden ligesaa stort et Antal i Kost og Pleie, fordi de yppige Enge og Hauger paa den Kant og de nu blomstrende Boghvedemarker yde Bierne en fortrinlig og rigelig Næring. Desaarsag findes her sammentrængt paa et lidet Rum 2000 Biekuber, hvorved der allerede for endeel Aar siden indtraf den Ulykke, at to Bønderheste bleve et Offer for sværmende Bier, og Kudsken kun ved at skiule sig i de nærliggende Kornmarker undgik Faren. - Ved denne Leilighed mindes man om, hvad den vittige Lichtenberg et Steds siger: at naar Myggene havde Fornuft, vilde de kunne overvinde hele Verden.