Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1815-05-27
Menneskevennen har da efter dette politiske eller upolitiske Optrin føje til at spørge, blev her i Staden nogen Tunghør eller Døv, paa hvem en kyndig Læge forgiæves havde anvendt Konstens Midler, helbredet ved Søren Jensen, Man kunde maaskee endog have ventet, at om ej Sundheds=Kollegiet, saa dog vor (end i Ting af mindre Vigtighed saa dristige) Stadsphysikus, havde fremsat dette Spørgsmaal – og, naar Svar var indløbet, da meddeelt Publikum sammes Jndhold. Mærkeligt er det, at man til Dato ingen Taksigelser til Søren Jensen har seet i offentlige Blade for lykkeligen forrettede Kurer under hans Ophold her, uagtet en Helbredet i Almindelighed føler des større Trang til at meddele sine Følelser, jo mere uventet en Lykke der traf ham. Snyderie, Skryderie og Qvaksalverie gaae desværre, som oftest, Haand i Haand for des sikrere at blænde Mængden. Hvad vandt Lægekonsten ved den for nogle Aar siden henslumrede kloge, Præstes mangeaarige Qvaksalverie? Hvad ved den nu ligeledes bortdøde Madame HummergaardsHvad Udbytte tør den love sig af Moer Lassens og Jomfrue Zacharias's nutidige Bestræbelser, O! at dog en oplyst Læge vilde træde i Zimmer mans Fodspor og fremstille Qvaksalveriet i dets rette naturlige Lys, Ol at man dog engang vilde ophøre med baade at fæste Tillid til og at vise Barmhiertighed mod Æskulaps nægte fordærvelige Afkom, under hvilkensomhelst Skikkelse det end viser sig! Uden at træde Sandheden for nær, kan vel antages, at Søren Jensen, under sit Ophold i Hovedstaden, blev spurgt tilraads af i det mindste 49 Tanghøre og Døve. Var da, som det er sandsynligt, Jngen af disse Ni og Fyrretyve saa heldig at faae sin Hørelse tilbage ved hans Midler; saa bliver det jo klart, at han - summarisk betragtet – i det høieste er istand til at helbrede som Nøgen, saa dog) kun Een af Halvtredsindstyve. Efter det forhen anførte Antal af 712, som han, efter eget Skryd, i en Tid af 15 Aar har helbredet i Jylland, kan da ved en simpel arithmetisk Beregning udledes, at der paa denne Halvøe maa (incredibile dictu!) have været (712: 50) 35,600, skriver og siger Fem og Tredive Tusinde og Sex Hundrede samtidige Døve og Tunghøre, af hvilket Antal han (Si fabula vera) har helbredet hver Halvtredsindstyvende eller 712. - Mundus vult decipidicipiatur ergo Det synes ikke upassende at føie til Ovenstaaende det, som Lægevidenskabens hæderværdige Veteran, Conferenceraad Callisen, Storkors af Dannebrog, anfører i sine phys. medic. Betragtninger over Kjøbenhavn, angaaende Qvaksalverie. Uberettiget Udøvelse af Lægevidenskaben og Qvaksalverie, siger han, er upaatvivleligen en Pest for Staten, og Skaden, som derved anrettes, uberegnelig, da uvidende Mennesker, blottede for Kundskaber, kunde være og ere ofte Mordere, uden sædvanligen at være udsatte for Lovenes Straf. Det er virkeligen et Særsyn, at i det hele oplyste Europa intet Sted findes, hvor der med uafbrudt Jver og stræng Alvorlighed afværges den Uorden, som er saa vigtig for den borgerlige Sikkerhed; ligesom og at der paa alle Steder findes endog oplyste Mennesker, som fæste meste Troe til Qvaksalveres Løfter, understøttede af som oftest urigtige og ubeviste Erfaringer, end til Mænd, som have opoffret deres hele Levetid til at kjende Sygdommes meest skjulte Aarsager og deres Helbredelse. Det er i en høi Grad farligt at være halv Læge, at vide Lægemidler og Recepter uden at kjende deres rigtige Anvendelse. Misbrug er da uundgaaelig. De bedste Lægemidler kunne da blive farlige i den Uvidendes Haand. Det er langt bedre, at overlade Sygdommen under et tilbørligt Diæt, allene til Naturen, end at bruge urigtige Midler. - Viere i Kjøbenhavn ikke frie for uberettiget Udøvelse af Lægevidenskaben og Qvaksalverie; dog findes denne Uorden, Tak være vore velgjørende Love, i en langt mindre Grad her, end i andre store Stæder i Europa, her viser denne Uorden sig i det mindste mindre offentlig. Jagen Arcana, ingen fremmede Midler maae her offentligen bekjendtgjøres til Salg, undtagen efter Sundheds-Collegii Tilladelse paa Apothekerne. Naar nogen bliver angivet for uberettiget Praxis, hvilket dog sjeldnere skeer end man maatte ønske, bliver Sagen af Po lier strax paadømt og straffet efter Anordningerne med en følelig Mulct. Lægemidlernes Anvendelse uden Lægernes Forskrivt kan og bør nok ikke fuldkommen forebygges; den kan ikkun holdes inden snævre Grændser. Det er en meget vanskelig Sag at bestemme: om og i hvilke Tilfælde det maatte være Apothekerne tilladt, uden en Lænes Anordning at dispensere Medicin. Uindskrænket Frihed vilde i mange Begivenheder være farlig forden offentlige Sikkerhed; og at forebygge al Haand kjøb uden Recept, vilde forøge Fuskerie, og kunde neppe med Nøiagtighed overholdes. For nogen Tid siden blev Sundheds Collegii Betænkning indhentet over et Forslag om at alt Haandkjøb med Lægemidler uden Recept af berettigede Læger maatte hæves. Efter nøie Overlæg besluttede Sundheds Collegium at foreslaae, at uskyldige, ofte nyttige, almindeligen bekiendte, og af Almuen sædvanligen brugte og yndede Midler, efter en derover forfattet Specification, i bestemte Qvantiteter, maatte uden Recept i Haandkjøb sælges, derimod alle andre Midler ikke uden en berettiget Læges Recepudgives. De skeste Mennesker ere i Almindelighed tilbøielige til, naar de høre om andres legemlige Besværligheder, strax at være tilstede med et Mid deel, som de have hørt eller erfaret, at have været nyttigt i, efter deres Formening, lignende Tilfælde. Naar saadanne Midler da ere af den Beskaffenhed, at de ofte nytte og ikke kunne skade, og ikkun anvendes, i lette Sygdomme, kan og bør hverken Øvrigheden eller Lægen have noget derimod, da det desuden ikke kan afværges. Naar derimod de tilraadte Midler er heftigen virkende og sædvanligen kunde være skadelige, naar Egennytte og ikke Menneskekierlighed driver raae og uvidende Mennesker til, at sætte deres Medborgeres Liv og Sundhed i Fare, da kan ingen Middel være for alvorlig til at sætte Grændser for denne Udaad.