Den Vest-Sjællandske Avis, 1840-08-06
Korsør Skibsliste. fra den 26de Juli til den 1ste August. Indgaaede: Skpr. R. Løve af Windebye, fra Svendborg, med Bygningstømmer; N. P. Clausen af Nyborg, fra England, med Steenkul; D. P. Thuesen af Assens, fra England, med Steenkul, Jern og Slibesteen. Udgaaede: Skpr. J. Person af Halmstad, til Halmstad, med Ballast, N. Caspersen af Svenborg, til Callundborg, med Ballast; R. Hansen af Svendborg, til Callundborg, med Ballast; F. C. Sørensen af Nestved, til Amsterdam, med Korn, ved Forbiseiling; N. Løve af Svendborg, til Svendborg, med Ballast; D. Busch af Korsør, til Præstøe, med Ballast. Øieblikket. "Fædrelandet bemærkede under 30te Juni, at nu var ogsaa den Termin forløben, til hvilken selv de Taalmodigste havde fortrøstet den fremadstræbende Længsel, – 9: at nu maatte da endeligen engang Constitutionsspørgsmaalet komme paa Bane, nemlig i Stændersalen, hvis Aabning dengang forestod. At de Liberale have været høist utaalmodige, det have vi rigtignok seet paa deres Tale og deres Gebærder; men om denne Utaalmodighed deeltes af den Danske Nation, er dog tvivlsomt, og i alt Fald er det uafgjort, om denne Utaalmodighed var ugrundet eller billig. Ja, man maa endogsaa tillade sig at opstille den Sætning, at Taalmodigheden slet ikke var sat paa Prøve hos den, som vilde tænke lidt efter over Tingene. Der udfordredes nemlig slet ingen Taalmodighed til at indsee, at Kongen hverken burde eller kunde give en Constitution (som Phrasen lyder), førend han havde hørt Nationens Mening; hvorfor han i det Allermindste baade politisk og moralsk var bunden til at oppebie Stændernes Sammenkomst. Thi enhver Forandring, som kunde hedde Jndførelse af Constitution, var dog vel en Forandring i de Rettigheder og Pligter, som Stænderinstitutionen har erklæret for fremtidigen ikke at skulle ændres, inden fælles Deliberation fandt Sted derom mellem Folk og Regjering Jøvrigt behøves det vel neppe at tilføies, at dette blot er sagt imod Fædrelandets ugrundede Bemærkning, eller rettere dets usandfærdige Beretning, men slet ikke imod eller for den Aand, der besjælede den Danske Regjering, eller fornemmelig ledede Hs. Majestæt, i det sidstforløbne Halvaar. Det er kun en Beklagelse over, at dette kunstige Blad paa hver Led skeier ud og næsten altid fordærver Fædrelandets c: vort Danske Lands gode og paatrængende Sag. Men ogsaa nu, efter Stændernes Sammenkomst kan man ikke engang indrømme hiin Utaalmodighed, at Timen er slaaet for dens Beroligelse, da man ikke kan erkjende disse Roeskildske Provindsialstændere Competence til at underhandle med Regjeringen eller Kongens umiddelbare Udsendinge om en Forandrin i Statsforfatningen. Thi hvad der end blev Qvæstionens Form, saa vilde dog Kjernen blive en Jndskrænkning eller partiel Afstaaelse af den for 180 Aa siden af vore Fædre overdragne Enevoldsmagt. Men en saadan partiel Afstaaelse maatte skee til Nationens virkelige Repræsentanter, ikke blot til de nu temmelig vilkaarlig sammensatte Provindsialstænder. Man har saa ofte kaldt disse et "Folkeraad," og de have paa det Hæderligste svaret til denne Hæderstitel efter Leilighed og Evne. Derfor takker Danmark disse Mænd med et rørt Hjerte. Et saadant Folkeraad er ogsaa i mange Tilfælde nok, nemlig saalænge det kræves en Mængde Erfaring og Kundskaber, endeel historisk Beretning om Ting og Tilstande, sund Sand og human Dom, saalænge blot de Feil og Misbrug skulle rettes, hvilke en lidet bekjendt Digter lader sige om sig selv. Thi i de store gamle Statsmaskiner Der boe vi bedst, som Ugler i Ruiner."Men spørges der og sidste Mening og Villie, og skal der opføres noget virkelig Nyt, en ny Fæstning for Friheden, i hvis Taarne endnu ingen Rovfugl har bygget Rede, og paa hvis Skandser endnu intet Mos er groet, saa skal der Mere til end valgbar Grundeiere og ærbare Fæstebønder, saa skal hele den Danske Nations Mænd sende sine Udkaarne for at handle med Kongens og hans Mænds Udkaarne. Th. har Kongen arvet sine Fædres Throne efter Kongeloven, saa have vi, vi Danske, arvet vore Fædres Ret, som tillode hine at skrive Kongeloven, Vorundersaatlige Pligter blive her i dette Tilfælde til de kostbareste Rettigheder, Pligter, som ikke Hvermand kan løse os fra paa hvilkensomhelst Maade, Skulde altsaa som de Liberalske fordre, Mange haabe, kun Faa frygte – en saadan Forhandling om en mulig Forandring i den Danske Statsforfatning finde Sted, saa maatte den udføres ved saadanne Nationens Udvalgte, som kunde sammenlignes med de i Spøg saakaldte "vise Mænd," der forhandlede Stænderanordningens Affattelse med nogle Regjerings mænd, nemlig forsaavidt sammenlignes, som de vare ganske extraordinaire Lands=Deputerede. J en anden Forstand maatte de kunne kaldes hine Mænd aldeles Modsatte, forsaavidt nemlig hine bleve indkaldte af Kongen, men disse skulde indsendes af hele Folket. J en saadan Forsamling maatte f. Ex. Geistligheden, den militaire Stand, den lærde Stand hav sine selvalgte Deputerede; Skipperne maatte sende Udvalgte, ligesaa godt som Fæsterne; ligeledes maatte Regjeringsstanden i sin Heelhed repræsenteres; thi en Amtmand, en Collegiedeputeret er dog vel ogsaa en Dansk Statsborger,