Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1815-12-18
Natten til den 4de d. blev Ney atter under stærk Bedækning ført fra Konciergeriet til Palaiet Luxemburg. Haven holdtes lukket og Vagten havde strængere Befalinger end sidst. Under Forhøret den 4de sad Marskallen paa en Stol imellem begge sine Advokster og bag ham stode 4 Underofficerer af den Kongelige Gorde. Et nyt Skrivt var u kommer til hans Fordeel, som han havde ladet uddele imellem Pairekommerets Lemmer; men da det kuns indeholdt hans forrige Levnetsløb, saa fandt det ikke synderligt bifald. Det var bestemt, at der til at dom fælde Neyudfordredesde som Ottendedele af Stemmerne. Efterat Anklage, Aften atter var oplast, skreet Man til Vidners Afhøring. 19 af disse vare imod og 21 for den Anklagede. Desuden havde Ney ladet Fyrst Eckmühl (Davoust) Grev Boney og et Par andre ind stavne som Vidner, for at give deres Erklæring ihenseende til den Pariser Militærkonvention af 2 Juli, som har vilde indskyde sig under. Sin Udladelse til Kongen: "at han vilde bringe Bonaparte i et Jernbuur, fragik han nu ganske, og sagde han ei kunde erindre det, om han saa skulde skydes og rives i tusinde Stykker. Ogsaa nægtede han, at have betænkt sig paa at kysse Kongens Haand Den 5te og 6te fortsattes Forhandlingerne. Da den sidste Dag Neys Arvokat Hr. Berryer atter vilde beraabe sig paa den i Pariser-Trektaten belovede Amnestie, svarede den Kongel. Kommissair Hr. Bellart: "Vi ere Franzoser og dømme efter franske Love." Da hans anden Advokat Hr. Dupin nu bemærkede, at Marskellen, som fød i Saarlouis ikke længer var fransk Undersaat, og Manyttrede Mishag herover, reiste Marskallen sig hastig op og sagde: "Ja mine Herrer, Jeger Franzos, og vil døe som Franzos. Hidtil troede jeg, at Man indrømmede mig Frihed til at forsvare mig; men nu mærker jeg, at Man vil lægge mig hindringer i Veien. Jeg takker mine ædle Forsvarere for hvad de have gjort for mig. Jeg vil heller have slet intet ind et halvt Forsvar. Jeg dømmes imod Traktaters Hellighed, og Man vil forbyde mig, at tage min Tilflugt til dem. Men jeg appellerer desangaaende, ligesom General Moreau, til Europa og Efterslægtent. Kommissæren svarede: at Man alt havde hørt formange antifranske Meximer. Marskallen var tilladt Alt, hvad han behøvede til sit Forsvar. Da Kantsleren derpaa opfordede Advoksterne til at tale, afbrød Ney ham med disse Ord: "Og jeg forbyder mine Advokatter at tale meere for mig, naar de ikke maae fremføre alle de Grunde, som synes dem fornødne til mit Forsvar. Hr. Bellart erklærede derpaa, at han ikke vilde svare den et Ord mere, hvorefter Klagen blev oplæst, og Marskallen uforandret hørte selv den nedlagte Paastand om Dødsstraffen. Da Kantsleren endnu spurgte ham: om han slet Jntet havde at indvende derimod, svarede han, idet han reiste sig, for ligesom at tage Afsked fra de Tilstædeværende: Faldeles Jntet Monseigneur!" Han blev nu bortført, og Dommen derefter afsagt Kl. 11 om Aftenen, hvorpaa Hr. Bellart forlangte, at Marskal Ney, for sin æreløse Handling, ikke meere skulde være Medlem af Æreslegionen, hvilket Præsidenten og i Kammerets Navn erklærede. Af 160 forsamlede Medlemmer stemte 142 for Marskallens Død. Da Ney Kl. 6 om Morgenen gik ind i Pairskammeret, omfavnede han sin Advokat og svarede ham paa de Ord: De har saa villet: "Lad Os gaae, Kjære. Det er forbi Vi sees igjen i en anden Verdens Dommen, ved hvis Afsigelse har ikke maatte være tilstæde, hørte han med megen Fatning forelæse af en Greffier. Han forlangte derpaa at spise, hvilket han gjorde med temmelig Appetit. Da han fornam, et hans Bevogtere vare opmærksomme paa en liden Kniv, som han betjente sig af, slængte handen bort og sagde: "Troer De, at jeg er bange for Døden: Efter Maaltidet røg han rolig en Cigarre, laade sig derefter paa Sengen og sov, eller i det ministe syntes at sove, i 2 Timer, og gik derpaa som meldt sin Død imøde.