Den Vest-Sjællandske Avis, 1828-02-16
Tauris. Staden Tauris som er bleven i forrige Tider meget ødelagt saavel ved Krige, som ved Jordskjælv, er bygget paa Ruinerne af en langt større Stad. Den er omgivet med Mure af brændte Stene udenfor hvilke der ligge anseelige Forstæder. Den er forsynet med 4 Porte, hvilke ere prydede med Taarne eller Minarets. Staden er opblomstret meget under Abbas Mirzas Bestyrelse. Man seer Levninger af tre pragtfulde Moskeer i hvilke Ali Kolschas Moskee især udmærket sig. Den var inden og uden ganske belagt med Porcellain; de enkelte Plader vare sammensatte af konstige Snirkler af mangehaande Farver. Lange Rækker af Sententser af Koranen indfattede med gyldne Blomster, snoe sig omkring hele Bygningen, hvis øde Kupler endnu rage frem; ogsaa seer man Ruinerne af det forrige Slot og Castel, hvis Mure ere 80 Fod høie. Endeel deraf bruges til et Tøihuus; og saa blive Mordere nedstyrtede fra de høie Tindinger. Noget fra den nye Stad ligger de pragtfulde Levninger af Sultan Kassems Grav. Hele Veien dertil fører over Ruiner. Det er sørgeligt at see saadanne pragtfulde Bygninger ikke at være ødelagte af Ælde; men af Naturens Kræfter og Menneskehænder; men paa en Høi i Naboelauget sees Ruiner af en Fæstning, som skulle være ældgamle. Fordum havde Tauris henimod 1/2 Million Jndvaanere; men Krig, Pest, Jordskiælv og Hunger, have nedbragt deres Antal til 50,000. Abbaz Mirza har anlagt i den Baraker for sine nye Regimenter som ere exercerede paa Europæisk Maade og som kaldes Taktiker. - Hans eget Palads udmærker sig ikke udenfra ved Pragt; det er endog overmaade simpel og selv smudsig, som de fleste Persiske Huse; thi al Skiønhed og Beqvemmelighed maae man kun søge inden i dem. Der ere anlagte Hauger med smukke Parterrer Buske og Blomster i de indvendige Gaarde. Høie Træer blive ikke taalte. Den herligste Prydelse i Haugerne er Rosenbuskene hvis Skiønhed, og Duft er ganske eiendommelig for dette Land, hvorfor ogsaa de Persiske Digtere i alle deres Sange prise Rosen og kalde den Nattergalens Brud. J Mibten af Gaardene ere anbragt Springvand og i Nærheden af denne Vinduer for at den friske Luft kan trænge ind i Værelserne; men hvoraf ogsaa følger, at utallige Jn sekter trænge ligeledes derind. Selskabssalen udmærker sig ved sine kostbare Divaner; men er dog ikke saa smuk som Fruentimmernes Sal, som vi toge i Øiesyn endskiøndt den var tom for sine Beboersker; den udfylder en heel Side af Paladset og er malet med Rosenfarve. Vinduesrammerne danne lutter ziirlige Figurer, som Stierner og Circker, og Mellemrummene ere opfyldte med mangefarvet Glos. Et langt snevert Gallerie fører til et Badeværelse, en rummelig Ottekant, som hviler paa 4 Søiler. Lyset falder igiennem en kredsformig Aabning som er bedækket med tyndt giennemsigtigt Marmor, Abbas Mirzas egen Badesal bestaaer blot af Marmor. J Bagggrunden ligger en Cisterne; nogle Rør lede det varme Vand ind i Kammerne og andre Dampen ind i Værelset, for at beskytte de Badende imod Forkiølelse. Væggene bestaae næsten af lutter glimrende Speile; man troer at man opholder sig i en fortryller Verden, saaledes svæver Øiet omkring fra en Dekoration til en anden, som mangfoldiggiøres i et farvet Gienskin. Badet er de Persiske Damers fornemste Forlystelse; de tilbringe ofte der heele 8 Timer af Dagen, fortælle hinanden Historier, spise Confect, ryge deres Kalenes (Piber) og tatuere sig med mangehaande Figurer, som Fugle, Træer, Stierner o.s. v.; en barbarisk Skik, som vist ikke kan bidrage til at forskiønne dem. Forresten gaaer det qvindelige Kiøn her indhyllet i tykke Slør, og den store Kappe Tschader bedækker dem saaledes, at man kun kan see af Øinene og Mundens Aabning at det er en menneskelig Figur. Dog synes det ikke alletider at have været Tilfældet; thi paa Væggene i Gemakkerne hænge Malerier af Fruentimmer uden Stør imellem Jagd og Dyrestykker. Disse Malerier decorere i Særdeleshed Prinsens store Audiencesal. Denne hviler paa 5 kantede Søiler og er forresten allene dekoreret med herlige Rumuds fra Herat en Provins i det indre at Persien; thi ifølge Landets simple Sæder kiender man ikke mange andre Meubler her end disse. Man hører meget gunstigt om Abbas Mirzas Væsen og Talenter; Han er omtrent 40 Aar gammel; Hans Ansigt er blegt, men veldannet; hans Øie er dunkelt, men betydningsfuldt; Haarene, Skiægget og Øinene ere fuldsorte; Hans heele Holding er virkelig majestætisk. Hans personlige Mod og hans Evner blive ikke omtvivlede; men saavel Nationens Tænkemaade, som den Religion, hvori han er født, forhindre deres frie Udvitling; dennegang har han ladet sig henrive til sin Skade af sin krigerigske Tilbøielighed og som vil koste hans Rige store Offere; dog vil han gierne give dem for at sikkre sig Thronfølgen, som hans ældre Broder Muhamed Ali Mirza, den ældste af hans talrige Brødre giør Paastand paa, som i deres Fader Feth Ali Schas Nærværelse erklærede sig uden Tilbageholdenhed imod hans Udnævnelse til Rigets Arving, lagde Haanden paa sit Sværd og sagde til sin Fader: Saalænge Du lever saa skal der være Fred imellem ham og mig; men naar Du er død, saa skal dette afgiøre Sagen.