Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1832-02-14
Nu følge Citater af den Angsborgske Konfession, til Beviis for, at den ene Paastand i den omhandlede Prædiken: "Ja den gives en evig Fordømmelse, ved at tage Ordet, i en Mening, hvori vor Kirke ikke tager det, modstrider den christne Kirkes Troe og Lære, medens den anden Paastand: "Nei der gives ingen evig Fordømmelse, ved at tage Ordet, i den samme Be 60 Sl. tydning, som den christne Kirke, forkaster den Sætning, som Kirken vedkjender sig." Det citerede Sted, hvorefter Christus paa den yderste Dag skal fordømme de Ugudelige og Diævelen til at pines uden Ende, forstærkes endnu ved Udtryk af Lovens Led, saasom: "overantvorder mig Helvedes Bøddel i Vold at pines evindelig, giver sig med Liv og Siel Diævelen og alt hans Selskab udi Helvede i Vold, der at blive brændt med og hos dem udi Helvedes Afgrund til evig Tid, hvor slet ingen Forløsning er." Ligeledes anføres Steder af de symbolske Bøger, Konfessionen og Luthers lille Cathechismus, til Bestridelse af Pastor Visbys Paastand: "at Almagten selv ikke kan gjøre det Skeete uskeet, og at det er umueligt andet, end at jo Syndens Følger evigen maa spores i den ringere og sildigere opnaaede Fuldkommenhed og Sallighed, f. Ex. "at Guds Søn er blevet et Offer, ikke alene for Arvesynden, men ogsaa for alle Menneskers gjørlige Synder, og at Synderne forlades for Christi Skyld, som ved sin Død har fyldestgjort for vore Syndere, at Troen, som troer at Synderne forlades for Christi Skyld, sættes langt over alle Gjerninger." Naar endelig Pastor V. kalder Tanken om en evig Fordømmelse og evig Pine forfærdelig, som vilde lede til oprørende og uværdige Begreber og Gud, en formastelig Troe, hvorfra Sjælen vender sig bort med Afskye, Hjertet tillukker sig som Blomsten, naar Uveirsskyen nærmer sig o. s. v., erklærer L. det for et grueligt Angreb paa Statskirkens Troe." De formeentlige Modsigelser i Hr. Pastor Visbys Prædiken skal være en nødvendig Følge af, at han, i et Hovedstykke har revet sig løs fra sin Lærer og Mester Prof. Clausen, og vilde ikke være skeet, dersom V. var gaaet ud fra den Grund-Løgn, som han hylder, at Synden er et ufuldstændigt Gode; men hans naturlige Følelse for Sandhed har ladet ham gyse tilbage for den djævelske Paastand, han forlader sin Mester, vil seile paa egen Haand og strander i lutter Modsigelse." Efter disse Oplysninger og Beviser om Visbys Lære gjentager Magister Lindberg sine Udtryk om Pastor Visbye som grundede i Sandhed, Nørregaards private Ret, Kirke-Ritualet &c., og sigter ham som en Fjende af Christendommen", en Fjende af Statskirken, en falsk Lærer, der har brudt sin Embeds-Eed, staaer som en Løgner i Statskirken, kaster vor Troe og er en Gudsbespotter." Efter tillige at have deduceret sit Kontra Søgsmaal, nedlægger Magister L. den tredobbelte Paastand; 1) At jeg frifindes for Pastor Visbys Tiltale i denne Sag; 2) at de af mig paaankede fornærmelige Beskyldninger ved Rettens Dom kjendes døde og magtesløse at være, og Pastor Visby for dette hans ulovlige Forhold idømmes Straf efter Forordn. af 27 Septbr. 1799 § 12 efter Lovens Strænghed; 5) at Pastor Visby tilpligtes at betale Sagens Omkostninger og derunder en passende Erstatning for den mig forvoldte Tidspilde."(Om Hr. Magisterens særegne Grunde til at udgive Jndlæg i en Retssag, førend denne er paakiendt ved Landets Domstole, hvorved han synes, allene af Mistillid til sin Sags juridiske Udfald, strax, uden at oppebie denne, at appellere til Folkets Dom, m. m. skal i næste No. det Videre vorde meddeelt, og vil det neppe fortryde Nogen, at opsætte sin Dom over Sagen saalænge.)