Den Vest-Sjællandske Avis, 1832-12-08
J Dagens Forløb kom en fra Hovedet til Fodsaalen violet klædt Mand med et Belte af Læder og en Maske for Ansigtet til mig. Jeg ventede roeligt paa hvad han havde at sige mig; men han blev beskedent staaende ved Dørtærskelen uden at sige et Ord, slog tre Gange med en Mønt paa en Sølvtallerken, som han holdt i Haanden og gik bort uden at sige et Ord. En anden kom efter ham, som har sig ligesaadan ad; jeg fik nu at vide, at det var Folk, som giorde Bod, og som indsamlede Almisser, og at ofte de anseeligste Mænd i Staden paatage sig denne Forretning. Processionen, som skulde holdes om Tirsdagen, blev formedelst det stærke Regnveir opsat til næste Dag. Om Middagen Kl. 10 gik den i følgende Orden til Domkirken: Først en Mængde, Bodfærdige, barbenede, de fleste med et Reb om Halsen og en Tornekrone paa Hovedet; derpaa en saakaldet hellig Siæl med et Kors under Armen; derpaa to Helgene, hvis Navne jeg har glemt; derpaa en have af Olietræer med en Engel, som trøster Frelseren; nu en ecce homo, som en Sanct Peter synes knælende at bede om Forladelse, saa et uhyre Crucifix, en Nedtagelse af Korset, og endelig en hellig Jomfrue i en pragtfuld Klædning, broderet med Sølv, og hvis Slæb blev baaret af en Engel. Alle disse Figurer gik ikke tæt efter hinanden; men vare adskilte fra hinanden ved de forskiellige geistlige Ordener, som alle med hinanden bievaanede Ceremonien foruden Eleverne i Gymnasserne San Fernando og San Luis, de første i sorte Kioler med hvide Rabatter og de andre i halv gule og halv røde Kioler, og ved en Mængde af Embedsmænd af alle Grader, som bare Voxlys. Bagved den hellige Jomfrue gik syv Domherrer med sorte Kapper og alenlange Slæb; fire store sorte Fahner med røde Kors bleve baarne foran Biskoppen, som bar en Monstranz der var bedækket med et Stør og sluttede Toget. Skiærtorsdag blev der ikke holdet nogen Procession; men der blev læst Messe i alle Kirker og efter Messen oprettet et Begravelsested, som et Symbol paa det, som omgav Frelseren. Dette Begravelsested var kostbart ziret med Statuer og Speile, hvormed Jndvaanerne i Quitos slette Smag er meget redebon. Processionen paa Langfredag overgik de andre i Glands, og jeg satte mig for ikke at ville forsømme den. Jeg bievaanede Gudstienesten i den hellige Dominikus Kirke og maatte nu tage et Kors i Haanden og vandre i Procession til Graven for at hente den indviede Hostie, som Præsten skulde uddeele ved Nadveren. Jeg bar mig saa forkeert af dermed, at jeg undsaae mig derover; men det beroeligede mig, at den Engelske Oberst Young, som dog er en Protestant, havde Dagen tilforn maattet deeltage i en ligesaadan Ceremonie med et Voxlys i Haanden. Om Aftenen kom jeg tilbage til denne Kirke, hvorfra Processionen skulde udgaae. Da jeg traadte ind i den blev der just holdet en Passionspræken; bag ved Hovedalteret stod tre store Kors, paa det midterste var ingen; men paa de to andre hængte de to Røvere, hvoraf den ene var en Hvid og den anden en Jndianer. Der herskede en dyb Taushed i Kirken; men i det Øieblik da Præsten skildrede Christi Ankomst paa Kalvariebierget, gienlød Hammerslaget og Frelseren blev ophængt paa Korset. Da nu hans Begravelse blev skildret, gik to Præster op af Stiger, som vare opsatte til Korset og trak Sømmene ud af Figurens Hænder; imedens to andre løsnede Fødderne og holdt paa Kroppen; alle fire toge Figuren langsomt ned og viste den fra Forsiden for Publikum, som nu begyndte at græde; derpaa vendte de Figuren om, og ny forbandtes Graaden med en Smelden af Øresigen, som Fruentimmerne kappedes om at give hinanden; derpaa blev Figuren lagt i en Sølvkiste, denne sat paa en Bærebør og Processionen satte sig i Bevægelse. Foran gik henimod tusinde hellige Siæle, som bare. saa høie Huer, at de kunde naae til første Etage i Gaderne og nogle bleve endog hængende fast i dem, fra disse Huer flagrede spraglede Baand, ned over Figurenes Skuldre, nogle havde Slæb paa deres Klæder, som bleve baarne af en Engel. Herpaa kom en Bærebør, hvorpaa der stod en Engel, ved hvis Fødder laae en rædsom Skelet, hvilket skulde forestille Døden, som Frelseren, havde overvundet; derpaa en Række af Præste med Emblemerne paa Passionen; den første har en bred Kniv, paa hvis Spidse Malchi Øre sad den anden en Hane paa en Stok; den tredie Judas 30 Sølvpenge, malede paa en Træfabne, Tærningerne, Sømmene, Hammerne og Tangene bleve baarne paa Sølvtallerkener; Risene, hvormed Christus var bleven budslettet, Røret og hans Klædning vare ikke heller forglemte, den sidste blev baaret som en Fahne paa en lan Stang. Efter denne besynderlige Gruppe fulgte et Chor af maskerede Musikanter i violette Klæder, som spillede Gravsange, paa Jnstrumenter der vare omgivne af Sørgeflor. Bag ved dem gik Frelseren bærende sit Kors og atter ledsaget af Simon af Cyrene; derpaa Stadens første Alcalde i en sort Klædning og Fier i Hatten, paa Ryggen har han en sort Fabne, som vendte ned af mod Jorden, og hvorpaa der var malet et rødt Kors. Bagefter ham fulgte en Mængde Negerslaver i Liberie og med Skiærfer af samme Farve; nu to lange Rækker af Munke med Crucifirer, derpaa Eleverne af begge Gymnasierne, og derefter den anden Alcalde i samme Positur som den første. Efter denne Magistratsperson blev Liigkisten baaren med Christi Legeme, hvilende paa Støtter af Sølv; den blev omgiven af en Hob Mennesker, Klædedragter af alleslags Farver, bevæbnede med Stokke, Sabler, Kaarder og Spyd og med Lygter i Haanden, og forestillede Jøderne som indfandt sig i Gethsemane Have for at bemægtige sig Frelseren. Man forsikkrede mig, at denne Rolle er saa forhadt, at ingen vil frievillig lade sig bruge til den, og at man maae tvinge nogle Smaaehandlere til at paatage sig den. Bagefter Jøderne gik alle Garnisonens Officere med Voxlys i Hænderne; og efter dem fulgte Munke, Domherrer, Biskopper, den hellige Jomfrue, en Mængde Fruentimmer med Lys i Hænderne og tilsidst en Peloton Gendarmerie. Den dybe Taushed, som kun blev afbrudt af religiøse Sange og Musik, meddeelte dette Optog noget imponerende, uagtet alle de groteske Bie omstændigheder. Saa langt Øiet kunde naae, saa man en dobbelt Rad af Lys, som bevægede sig langsomt og opklarede den mørke Nat. Men et Tilfælde afbrød for et Øieblik de Omkringstaaendes Alvor: Midt i Gaden, hvorigiennem Toget gik var en Slamkiste, som man ikke kunde see for Menneskemassen. Da Jøderne, som fulgte efter Frelserens Ligkiste kom til dette Sted, saa faldte nogle af dem pludseligen ned i Hullet til en stor Moroe for nogle af Tilskuerne, hvis Jllusion var saa stærk, at de holdt dem for virkelige Jøder, og betragtede deres Vanheld som en Himlens Straf, Acteurene bleve trukne opaf Hullet og vare til Lykke ikke komne til Skade. 5000 Voxlys bleve solgte til denne Procession. Disse theatralske Optog giøre et stort Jndtryk paa de fandselige Jndianere og have bidraget meget til deres Omvendelse til Christendommen.