Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-01-04
Ovenstaaende vilde jeg, efterat have læst bemeldte Sendebrev, strax have ladet indrykke i Skilderiet; men jeg syntes siden, at det behøvedes ikke. Thi ligesom et godt og grundigt Skrift indeholder i sig selv det bedste Forsvar for Forfatteren, saaledes indeholder et slet og grundløst Skrift i sig selv det frygteligste Angreb paa Forfatteren. Skulde derfor nogen angribe hiint Sendebrev, saa maatte det allerførst være Herr Pastor Thisted selv; thi han kan ikke afviske den Plet, som han selv har sat paa sin Forfatterære, førend han faaer hiint Sendebrev tilintetgjort, men dette kan han gjøre ved en kort Erklæring, hvortil jeg herved opfordrer ham. Og det er tildeels derfor, at jeg har skrevet disse Linier. Tildeels har jeg ogsaa skrevet dem, fordi en Mand, hvis Mening hos mig har megen Vægt, meente, at det var passende, at jeg navngav mig som Recensent for at Herr Pastor Thisted desto bedre kunde indsee sin Feiltagelse og sin ubillige Adfærd mod Literaturtidendens høiærværdige Redacteur, en Mand, hvem jeg, og jeg tør sige, hvem alle mine samtidige Medstuderende, især unge Theologer, skylde meget i mange Henseender, og hvem vi derfor nævne med Taknemmelighed og Høiagtelse som vor samvittighedsfulde, sandheds kjerlige, blide og grundige Lærer i Tale og Skrift, en Mand, hvis christelige Retsindighed og Sagtmodighed har gavnet Christendom og Videnskab langt mere, end de blinde Jvrere kunne indsee eller ville paaskjønne. Egentligt finder jeg intet i Herr Pastor Thisteds Sendebrev, som behøver eller fortjener Svar eller Giendrivelse. Men jeg vil blot bemærke for det første, at jeg ikke har den Ære at kjende Herr Pastor Thisted personlig (jeg veed ikke engang, at jeg nogensinde har seet ham, og jeg har i Recensionen ikke villet angribe ham personlig; men jeg følte mig opfordret til at ivre imod hans Misgreb i Fremstillingen af christelige Lærdomme og Følelser; og dertil følte jeg mig opfordret deels ved Tidsalderens Gjæring og Retning, deels ved Herr Pastor Thisteds ualmindelige Veltalenhedsgave, som er en bedre Retning værd. Andre Hensigter har jeg ikke havt med Recensionen, andre Bevæggrunde har jeg ikke fulgt; det veed jeg, og derfor bekymrer jeg mig aldeles ikke om, hvilke Hensigter Ukjerlighed eller Uvillie kan finde paa at tillægge mig. Skulde jeg have feilet i enkelte Yttringer og Domme, er jeg villig til at erkjende og tilstaae det, naar man vil ordentligt og roligt overbevise mig derom For det andet maa jeg bemærke, at Herr Pastor Thisted vel har samlet og sammendynget paa eet Sted alle de enkelte haarde Yttringer eller Domme, som indeholdes i Recensionen af Kors og Psalter; men han har ikke beviist, at disse Yttringer og Domme ere upassende eller ugrundede. Altsaa har han aldeles intet beviist med denne Sammendyngen af enkelte Ord og afbrudte Sætninger uden dette, at der var fældet en haard Dom over hans Bog; men dette behøvede intet Beviis; thi det havde Recensenten selv sagt. Men ved saaledes at udrives af Sammenhæng, og ved saaledes at dynges sammen paa eet Sted, gjendrives disse Domme ligesaa lidet, som Domme i Almindelighed kunne gjendrives derved, at man vrænger Munden, eller peger Fingre af Dommeren. Ved slig Adfærd viser man sig som en uopdragen Dreng, Dette er vist og sandt; men det vilde være falskt og en ondskabsfuld Ordfordreielse, om nu Herr Pastor Thisted vilde sige, at jeg havde kaldt ham en uopdragen Dreng. Dette finder jeg det nødvendigt at erindre. Thi for det tredie maa jeg bemærke, at Herr Pastor Thisted mener, at alt hvad der i Recensionen er sagt om hans Yttringer og Ord, idet er sagt om ham selv eller hans Person. Men dette er aldeles falskt. Fordi jeg siger, at et vist Udtryk er katholsk eller hedenskt o. s. v., derfor siger jeg ikke, at den, som har brugt dette Udtryk, er en Katholik eller en Hedning o. s. v. Udtrykket kan jo være forfeilet, det kan være en Misforstaaelse af Begrebet, en Misbrug af Ordet, hvilket alt kan fortjene streng Dadel, uden at falde tilbage paa Forfatterens moralske Chaacteer. Fordi jeg mener og siger, at den Østerrigske Jagttager ofte udtrykker sig som en Tyrk, derfor mener og siger jeg ikke, at han er en Tyrk, thi jeg troer og indrømmer gjerne, at han er en Katholik, og jeg har en vis Respekt for ham. Saaledes ogsaa her, mutandis mutatis. Endelig maa jeg erklære, at skjøndt jeg ingenlunde ønsker Strid med Herr Pastor Thisted eller med nogen anden, saa vil jeg dog ikke unddrage mig derfra, naar han vil finde sig i at stride med Rolighed, med Fornuft og med Grunde; thi naar en Strid føres saaledes, og naar den fremfor alt styres af Sandhedskjerlighed, leder den til Sandhed, og er da en gavnlig og glædelig Strid, som er langt at foretrække for Ligegyldighedens Roe. Men naar han vil stride med Grovheder og med Spot, vil jeg ikke indlade mig i Strid med ham, ligesaa lidet som med nogen anden, der fører saadanne smudsige og giftige Vaaben. Og dette er ikke af Frygt; thi jeg har et godt Skjold imod Giftskud. Men det er, fordi en saadan Strid strider imod Sandhedskjerlighed og aldrig leder til Sandhed, som kun kan findes og fattes af et reent og roligt Sind. Derfor er en saadan Strid unyttig og skadelig, og derfor viljeg ikke svare paa Grovheder og Skjeldsord, med hvilke det desuden i en vis Henseende forholder sig som med en Forbandelse, om hvilken Walter Scott saa træffende siger, at den er som en Steen, hvilken et Menneske kaster mod Himlen; men som falder ned paa hans Hoved, der kastede den. N. Fogtmann, Licentiat i Theologien. og Lector ved Sorøe Academie.