Ribe Stifts Adresseaviser, 1821-06-26
Den stockholmske officielle Tidende indeholder følgende hvistmærkelige kongelige Reskript til det norske Storthing: Kongens Pligt, at undertrykke alle Forsøg paa, at overskride de Grændser, der ere foreskrevne af Constitutionen, tillader ham ikke at tie til en nys forefalden hidhørende Begivenhed. Allerhøistsamme beklager, at Exemplet maa hentes fra selve Norges Storthing. Men da nu Tingen er skeet, er det Kongens Pligt, at betegne Ondet og Storthinget at afhielpe det. - Uagtet den 80de C. i Constitutionen inddrømmer Kongen alene Magt til, at forlænge Storthingets til 3 Maaneder indskrænkede Sessioner, har dog Herr Rosenkilde, Repræsentant fra Stavanger, vovet at foreslaae, at hvis den nærværende Sessions Forlængelse ei blev bevilget af Kongen, skulde Storthinget udstæde en Proclamation til det norske Folk, for at retfærdiggiøre sin Handlemaade. - Det er sørgeligt at maatte tilføie, at de fleste Medlemmer der vare enige med ham. Da imidlertig den sidste Forlængelse, Kongen havde bevilget Storthinger, ankom, og Herr Rosenkilde sin Motion tilbage, i det han dog forbeholdt sig Ret til, at gjøre den gieldende en anden Gang. - Hvor villig end Kongen er til at tilgive Forseelser mod den selskabelige Orden, kan han dog ei andet end ansee Hr. Rosenkildes Note, der blev endnu strafværdigere ved den Reservation, hvormed han tog den tilbage, som et aabenbart Brud paa Constitutionen og en Opfordring til Oprør. - At ville overtale den lovgivende Magt til, at opfordre Folket mod Kongens love og konstitutionsmæssige Fremfærd, er at opløse alle Selskabets Former og Baand og giøre sig moden til Straf. Thi hvad skulle vel hiin Storthingets Retfærdiggiørelse være Andet, end et Forsøg paa at vise Natinden, at Kongen har havt Uret i at opløse Storthinget, dette derimod Ret i, flere Maaneder at sysselsætte sig med Anliggender, ganske uvæsentlige for Folkets Vel. Jøvrigt har Storthinget slet ingen Ret. til, at udstæde nogensomhelst Proclamation til Folket. - Da nu Kongen hverken kan eller bør tilgive en saadan Formastelse mod Lovenes Majestæt og den retmæssige Autoritæt, saa troer han Nationens Værdighed fordrer, at Storthinget paalægger Herr Rosenkilde, at tilbagekalde sit Forslag uden al Reservation, eller ogsaa at den stiller ham under Rigsrettens Tiltale. - Der, hvor den lovgivende Magt overskrider sin Pligt, maa Souverainen atter hielpe den paa rette Vei. Hører Man i Lidenskabernes Forblindelse ei hans Røst, da staaer Constitutionsbygningen Fare for, tidlig eller sildig at vorde et Rov for Anarchie eller Tyrannie. Kongen skal vel vide, at bevare Norge for begge Deele. - Hans Majestæt seer sig imidlertid nødsaget til at bede Storthinget udkaste en Lov, derkan holde dem blandt Storthingsmedlemmerne, som ville overtræde Constitutionens Skranker, indenfor disse og fastsætte Straffe for de Forbrydelser, hvori de maatte giøre sig skyldige. Givet paa Stockholms Slot, den 24de Mai 1821. Carl Johann. Hid hører endnu følgende samme Dag udstædte kongelige Dekret. "Da Herr Rosenkildes Andrag har vakt Vor hele Opmærksomhed, og det er Vor kongelige Pligt, at vaage over Constitutionens bogstavelige Fuldbyrdelse, saa have Vi befalet og befale herved Vort Statsraad i Christiania, strax, og uden at oppebie den næste Dag, at ophæve Storthingets Forsamling og erklære sammes Session for sluttet, hvis Et eller Flere af dets Medlemmer fornyer et Andrag, ligt det, Herr Rosenkilde har vovet at giøre. - Vor Rigstatholder og ethvert Medlem af Vort Statsraad i Christiania ere os personligen ansvarlige for Fuldbyrdelsen af nærværende kongelige Dekret, der er nødvendigt til Landefredens Opretholdelse.