Aarhuus Stifts-Tidende, 1840-07-11
(Forlangt Indrykkelse.) Det er vistnok en uimodsigelig Sandhed, hvilken den daglige Erfaring lærer os og som Hr. Assessor Algreen, Ussing har udtalt: "at ligesaa ædel og høihjertet den ægte, besindige og fornuftige Opposition er, ligesaa foragtelig og lav er den uægte falske og ubesindige Opposition, thi for denne er enhver Foranstaltning, den være nok saa god og hensigtsmæssig, dog sjelden eller aldrig tilpas, og i Alt, hvad man foretager sig, seer den de sletteste Bevæggrunde; men hvormeget disse Godtfolk endog lade som om de interessere sig for det Almindeliges Vel, saa er det dog ikke Sagen selv, der egentlig ligger dem Magt paa, nen, det er Personerne, De vil tillive, Personerne er det, som er Deres sande Øiemaal." Omtrentlig saaledes forholder det sig nok med Hr. M.G. Bechs Opposition mod Aarhuus Byes Markjorders Udskiftning, thi Alt, hvad Bech i denne Sag har talt og skrevet, er saa blottet for enhver fornuftig Grund, at man tydelig kan skjønne, det ikke er ham om Sagen selv at gjøre, men kun ved Bitterheder, usandfærdige og ugrundede Beskyldninger at krænke Communalbestyrelsen og at kunne gjøre Opsigt samt spille en Rolle. At der hører en stor Dristighed til at byde Publikum hvad Bech i den senere Tid har opvartet med, vil vist Jngen kunne nægte, men han trøster sig sandsynligviis med, at det Publikum, han nærmest skriver for, ikke formaaer at kige ham i Kaartene, men blindt hen vil troe ham, naar han forsikkrer at være en tapper Talmand for Deres Jnteresse, og den fornuftige og tænkende Borgers Dom synes han at have sat sig ud over. Jeg tør frit paastaae, ja jeg tør paastaae det uden at resikere at blive modsagt, at Bech ligesaalidt nu som nogensinde forhen har interesseret sig for Communen eller dens Anliggender, thi hvorledes vil dette kunne paastaaes om en Mand, der saa tydeligen har lagt for Dagen, at han ikke har Kundskab om den Sag, hvori han vil raade; det maa være ganske andre Bevæggrunde, der her lede Bechs Fremgangsmaade, og man vilde maaskee neppe vove synderligt ved den Paastand, at han kun lever for sig selv og sine Lidenskaber, thi er det Bechs virkelige og uskrømtede Alvor at ville gavne Communen, da har der ikke manglet ham Leilighed til i Gierningen at vise dette. Han har i en Række af Aar været Medlem af Fattigcommissionen, men man har endnu ikke hørt, at han har udrettet noget Synderligt, og hvis Fattigcommissionen blev opfordret til, derover at afgive Erklæring, og den ellers i denne Henseende vilde være oprigtig, da kunde den vistnok bedst oplyse, om Hr. Bech i den Tid, han har været Medlem af Commissionen, meest har virket for sig selv eller Communen. Det maa vistnok erkjendes enten som en mageløs Dristighed eller en utilgivelig Uvidenhed af ham, naar han i Jyllandsposten No. 26 d. A. paastaaer, at Jorderne ere blevne udskiftede under Navn af Gaardsavlinger af det Fællesskab, hvori det fra umindelige Tider havde ligget, thi allerede Reskriptet af 26 Marts 1756 omtaler denne Udskiftning. For 180, havde derimod Lodseierne deres Lodder paa flere forskjellige Steder, dog saaledes, at de dengang ligesaavel som nu stedse dyrkede eet og samme Stykke Jordsmon, men da Lodseierne ansaae det for gavnligt, at faae deres Lodder mere concentrerede, bleve de enige i at antage en Landinspecteur, for at faae samme reguleret. At aldeles ingen Udskiftning paa den Tid er skeet viser tydeligt dette, at kun Lodseierne og ikke en eneste af de Græsningsberettigede vare tilstede paa Raadstuen, da Foreningen blev indgaaet, og da de Græsningsberettigede ved denne Convention af Gaardsavlingerne aldeles ingen Skaar lede i deres Græsningsret, var det en Selvfølge, at en saadan Forening ikke vedkom dem. Den halve Deel af Byens Mark ligger saaledes nu som for omtrent 300 Aar siden ud til Græsning, medens den anden halve Deel er indtaget til Dyrkning, og hvori den friere Raadighed for Lodseierne til Dyrkning af Marken nu end før 100 bestaaer, formaaer jeg ikke at indsee. At Kornet i indeværende Sommer staaer godt paa Aarhuus Mark, er ingenlunde en Følge af, at det er lykkedes Lodseierne at give deres Jorder en høi Grad af Cultur, hvilket er ligesaa umuligt nu som for 1801, men det er alene en Følge af det sjeldne frugtbare Veir, vi iaar have. Hvis Hr. Bech ellers forhen har været nogen stadig Iagttager af hvad Korn der er avlet paa Aarhuus Mark, og han forresten vil blive Sandheden troe, da vil han let være bleven overbeviist om, at Sæden paa enkelte Undtagelser nær i Almindelighed har staaet slet. Og hvad er Grunden dertil, Jordernes Bonitet er ypperlig, Gjødning mangler ikke, kun den frie Raadighed over Jordernes Behandlingsmaade er det, der mangler, for at Aarhuus Mark kunde producere baade af Korn og Græs langt mere end nu er Tilfældet; thi enhver Avlsdriver maa jo under nærværende Tingenes Forhold absolut tabe Lysten til at anvende Flid og Møie, hvor en Anden skal høste Frugten; men er det muligt at kunne fremsætte nogen mere aabenbar Modsigelse, end den, Bech her har gjort sig skyldig i, ved først at paastaae, at Jorderne saaledes som de 1801 bleve udskiftede kunne cultiveres i den Grad, at af dem kan udbringes den muligste Nytte og derefter at indrømme, at Vintersæden maa vorde nedtraadt ved Eftergræsning, at Mærgling og Brakning ei kan finde Sted. Sandelig, man maae troe at han vil holde alle Borgerne for Narre eller uvidende Taaber, dersom han ikke selv maatte være saa uvidende i Agriculturen, at han ei kunde indsee, hvor lammende og skadelige fornævnte Jndskrænkninger ere. Det er en temmelig letsindig og ikke mindre dristig Yttring, at Hr. Bech vil vide sig forvisset om, at de Græsningsberettigede gjerne vilde indvilge saadanne Lettelser, der maatte føre til en hensigtsmæssigere Dyrkning af Jorderne, som og til en hensigtsmæssigere Benyttelse af Græsningsretten. Det har dog forhen viist sig at Sligt ei var at opnaae, og hvorledes 2de hinanden saa modstridende Jnteresser vil kunne bringes i Harmoni sammen, kan jeg virkelig ikke indsee; jeg vil derfor haabe, at Bech nøiere vil motivere denne sin Paastand. Hvad den bemærkning om Byens forældede Vide og Vedtægt angaaer, at denne burde undergaae en Revision, da betvivler jeg meget at dette er alvorligt meent; thi kunde man derom være bleven enig, da havde der vist været sørget for, at den var bleven affattet saaledes, at Græsningsretten ei kunde misbruges paa en saa grov Maade, som nu skeer. Naar derpaa Hr. Bech mener, at Borgerne ved Raadstue forsamlingen den 10de December 1838. i Almindelighed ikke have opfattet Sagens Betydning, da maa jeg spørge, hvad der giver Bech Ret til en for Borgerne saa fornærmelig Beskyldning. Jeg kan forsikkre Hr. Bech, at hiint Møde bestod af Kjernen af Aarhuus Borgere, Sagen blev drøftet med en Sindighed og Rolighed, der gjorde Forsamlingen Ære, og jeg er overbeviist om, at de Tilstedeværende fuldkommen havde fattet Betydningen af hvad de underskrev. Hr. Bech og maaskee de fleste af hans Tilhængere vare ikke tilstede ved nævnte Møde, hvor Enhver med Rolighed fik Lov til at fremsætte de Grunde for og imod Udskiftningen, som han efter sin Overbeviisning fandt rigtige, uden at der i fjerneste Maade ved Husen, Støien eller Trampen, blev forsøgt paa at forstyrre den priisværdige Orden, som der herskede; den, der vil uleilige sig med at eftersee Underskrifterne i Raadstue=Protokollen, vil kunne overbevise sig om, at Mødet bestod af Mænd, der havde Evne og Villie til selv at handle, og som ikke behøvede at lade sig lede af Andre. Men at Hr. Bech ikke har kjendt til Sagen eller har vidst, hvad der blev forhandlet, viser hans lige ublue og urigtige Paastand, at Borgerne ikke forud vare underrettede og Principerne, man havde lagt til Grund for Græsningsrettens Ophævelse. Havde ikke Borgerne udnævnt en Comitee, for at udarbeide disse, og er dennes Betænkning ikke trykt, Var den ikke averteret først til Salg og senere, da ikkun Faa interesserede sig saameget for den, at de vilde betale den, blev det da ikke bekjendtgjort, at den uden Betaling kunde erholdes: Veed Bech alt Dette, hvorledes kan han da snakke saaledes, uden at skamme sig for sine Medborgere, Man kunde næsten friskes til at troe, at han ikke havde seet Betænkningen, end mindre læst den. Hr. Bechs Beskyldninger mod Communalbestyrelsens Fremgangsmaade ved tit nævnte Møde burde man egentlig med taus Foragt forbigaae, men der ligger en saa stor Jnconseqvents deri, at jeg ikke vel kan forbigaae at berøre samme. Bech yttrede ved sidste Raadstuemøde, at Borgerne vare Principaler, og Magistraten og Repræsentanterne deres Fuldmægtige, og at hine havde Ret til at forandre idag, hvad de igaar havde vedtaget, uden at disse derimod turde indvende Noget, er denne Paastand rigtig, da maatte Hr. Bech vel vide, at Bestyrelsen ingenlunde var berettiget til at fremsætte de Principer, hvorefter Græsningsretten skulde ophæves, og endnu langt mindre til at paastaae, at Comiteens Betænkning ved Raadstue mødet skulde følges. Her have Borgerne, ene og allene Borgerne, den lovgivende Stemme, og Bestyrelsen kunat tilføre Protokollen Hines Beslutning. Bechs Formening om Bestyrelsens Pligt, strax at forelægge Canc. Skriv. af 11te Feb. d. A. i en Raadstue forsamling, finder jeg det ikke værdt at røre ved den, der vil læse Cancelliskrivelsen saaledes som Bestyrelsen har anført den i sit Svar i Jyllandsposten, vil see, at der er handlet efter dens Bydende, hvilket ogsaa af høiere Autoriteter er erkjendt, og Grunde for sin Anskuelse har Bech ikke indladt sig paa at anføre. Naar Bech endvidere mener, at det intet Hastværk har med Markens Udskiftning, da kan vel han for sit Vedkommende have Ret, da han jo aldeles ingen Udskiftning ønsker, efterdi de af ham anbefalede Landmaalere ikke bleve antagne; men lægger man Mærke til, at Omstændighederne gjøre det nødvendigt; at Udskiftningen er tilendebragt inden Efteraaret 1841, til hvilken Tid dette Vangskifte da er udløbet, da er det nok paa den høie Tid. Det forholder sig rigtigt, at der imod Markens Udskiftning af M. G. Bech er indleveret en Protest med endeel Underskrifter over sammes Personligheder skal jeg ikke indlade mig) men om Ægtheden af alle Underskrifterne turde der maaskee være Tvivl. Hvorvidt det af Bech brugte Raisonnement, at det vilde være letsindigt at lade Jndtægten af de udlagte circa 400 Tdr. Land stryge i Kæmnerkassen, er passende, vil jeg lade Andre bedømme, men en Sandhed er det, at hvis nævnte Jndtægt ligefrem gaaer i Kæmnerkassen, vil alle Aarhuus Byes skatteydende Borgere og Jndvaanere komme til at nyde godt deraf, ikke at tale om at der og paa den Maade vilde spares ikke faa Administrations-Omkostninger. Hvorvidt dette vilde være uretfærdigt eller letsindigt, anseer jeg MBech for inhabil til at afgjøre. Med Hensyn til det Salair, Hr. Kammerraad Oxholm er tilstaaet for Markens Udskiftning, da er det i Sandhed smukt gjort af Hr. Bech at han ikke vil indlade sig paa at bedømme, om samme er passende i Forhold til Arbeidets Størrelse; men det havde endnu været smukkere, om han forhen havde iagttaget samme Forsigtighed ved ei at indlade sig paa Ting, hvorom han ikke synes at have noget klart Begreb. Jmidlertid hugger han dog dygtig løs, fordi Bestyrelsen ei har turdet antage de 2de af ham recommanderede Officerer. Det er vel sandt, at den Ene af disse i et Brev til Bech siger: "Da vi have hørt, Bestyrelsen skulde have contraheret med en Anden om Udskiftningen for en Betaling af 1500 Rbd. saa tilbyde vi os til prompt og hurtig Udførelse for 1200 Rbd., forsaavidt Accorden ikke definitiv er afsluttet, og om vi kunde afslaae noget, vil beroe paa Forretningens Omfang, man seer heraf, at dHrr. have tilbudt at udføre et Arbeide for en vis Betaling, uden at kjende dets Omfang, men dette kunde de jo ogsaa uden synderlig Resico gjøre, da de iforveien (formodentlig ved Bech) vare underrettede om, at Arbeidet allerede var bortaccorderet; at Hr. Bech heraf troer sig berettiget, eller heraf kan tage Anledning til at formene, at de vilde have udført Arbeidet for 1000 Rbd. er langt fra ikke saa ganske i sin Orden. Jeg kan forsikkre Hr. Bech, at jeg har hørt en duelig og agtet Landinspecteur yttre, at han ikke vilde udføre en Udskiftning af saa stort Omfang under 2000 Rbd. At dHrr. Officerer ei fik Svar paa Deres Brev er virkelig ikke saa farligt som Bech søger at give det Skin af, som bekjendt indbydes i Aviserne til Concurrence om Arbeidets Udførelse, flere Concurrenter meldte sig, men da Cancelliets Resolution ved Jndbydelsen i Aviserne endnu ei havdes, hvilket Annoncen tydeligt nok tilkjendegav, var der foreløbigen Intet at svare paa; Resolution, modtoges i Slutningen af Februar, der kunde saaledes ikke forlanges noget før i Marts, og da Hr. Bech i sin Hidsighed selv meddeelte dem den tagne Beslutning, fritog han Bestyrelsen for Svaret, der ellers ikke vilde udeblevet. Bechs Udladelser mod Hr. Politiassistent Nielsen synes at være krydrede med en temmelig ondskabsfuld Bitterhed. Hr. Politiassistenten var maaskee nok nærværende paa Raadstuen den Dag, man blev enig om at engagere Kammerraad Oxholm, men at han hverken directe eller indirecte bidrog til hans Valg, derom er jeg aldeles overbeviist; det var de fleste af Bestyrelsens Medlemmer bekjendt, at Kammerraad Oxholm var en erkjendt duelig Landinspecteur, samt at han med Held, og til Vedkommendes Tilfredshed havde udskiftet flere Kjøbstæd Marker. Det var Grunden, hvorfor man eenstemmig valgte ham, desuden var hans Fordringer mere detaillerede og bestemte end de andre Landinspecteurers, der havde meldt sig, fordi han forud havde været her paa Stedet og gjort sig bekjendt med Jorderne og Kortet. De 2de Herrer Officerer havde, saavidt erindres, slet ikke opgivet, til hvilken Priis de vilde udføre Arbeidet.