Aarhuus Stifts-Tidende, 1836-06-11
Løverdagen den 11te Juni 1836. Forlangte Jndrykkelser. "Med spændt Opmærksomhed - siger Hr. Weinschenck til Gunderupgaard - har jeg betragtet den Strid som er ført i Aviserne og Fuldblodets Gavnlighed for vort Fødelands Hesteavl; men har endnu ikke seet noget Argument fremsat der leder til tilfredsstillende Oplysning af dette saa vigtige Spørgsmaal; thi i Stedet for med virkelige Erfaringer, som er det solideste af alle Beviser, at belære det opmærksomme Publikum, gribe Forsvarerne af alt Fuldblod, uanseet om dette er beladt med grove Feil eller ikke, enhver Leilighed for at bringe dem til Tanshed der vove at modsige dem. J en Række af Aar beskjæftiget med Hesteavl og Hestehandel har Erfaring overbeviist mig hvilke Heste Udlændingerne søge hos os, og anseer det for hver Mands Pligt at sige sin Mening, at aldrig af Kjøbere var et Bud at erholde paa en Hest naaden blev fremført paa 4 saa slet stillede Been som de ere under V. Moses m.v.,Hr. Weinschenck har, sin spændte Opmærksomhed uagtet, endnu ikke seet Fuldblodets Jndflydelse paa Hesteavlen til fredsstillende oplyst, hvorfor fordi han ikke har henvendt sig derhen hvor det opmærksomme Publikum for længe siden er belært, og vente for at see hvad her i Jylland bliver af Halv blodet vil han ikke, men derimod beskylder dem han kalder Fuldblodsforsvarere for blindthen at forsvare deres Mening uden ændse hvad han og Andre der kalde sig Fuldblodmodstandere ansee ved Fuldblodet for Feil og Lyder, til ubodelig Tab for Hesteavlen, og anfører som Argument for sidste kun hans egen Erfaring til den i det mindste ikke fremskredne jydske Hesteavl og den sig ligeledes derefter rettende Godtkjøbshandel, uagtet samme staaer langt tilbage for Engellands, Meklenburgs og flere andre Landes. At Enhver efter sine Enner og Brug anseer sit Huus, Heste, Vogne og Dyrkningsmaade m.v. for bedst er tilgiveligt, men naar Een og Flere begynde offentligt at dadle Andres fordi det ikke er eller behandles efter deres Jdeer, saa blameres de derved vistnok meest paa deres Viisdoms Bekostning. Naar i forrige Tider ved 3 Vangsbrugets Ophævelse og Kløverens og Kartoflernes Jndførelse som ved Mærgelens Anvendelse de sig kaldende Modstandere utidig fratraadte, da Virkningen var dem ubegribelig indtil omsider ved bedre Erfaringer alligevel deraf meer og meer Gavnlighed og almindelig Velstand blev udbredt, omendskjøndt maaskee smaae Feil bleve begaaede, da havde det vistnok været bedre om Ukyndige havde tiet eller først søgt Oplysning i de Egne og ved de Dyrkere, hvor man ved at høre og see allerede havde kundet samle tilstrækkelig Erfaring Hvad hielper det at gjelde for en god jydsk Hestepranger og Opdrætter naar man ikke kjender Virkninger af hvad man rask nok dadler hos Andre; har man og bragt det derhen at kunne kjøbe og drage flere Hundrede jydske Heste til Leverance og er blevet ret heldig af med dem, saa giver dette aldeles ikke nogen Erfaring om hvad forskjellige Racer kan præstere og hvilke af dem de raskeste og meest udholdende m.v. ere, og hvorledes Legemets enkelte Deele og Forbindelser maa være naar de skulle opfylde dette, trøste de dermed aldeles ubekjendte Herrer sig end ikke længere til gandske at modsige Fuldblods-Racens gavnlige Jndblanding, da i større Lande og imellem talrige og oplyste Folk saa mange aarige og varige Beviser haves derfor, som ogsaa Racen stedse meer bliver udbredet, hvilket ogsaa her meer og meere viser sig, saa finde dog Enkelte for godt at kaste Dadel paa de faa Hingste de have faaet at see, omendskjøndt de hverken nøie eller overfladisk kjende til deres Egenskaber. J Engelland og Meklenburg er det for længe siden bekjendt, at Herrer med saa eensidig Erfaring saa meget mindre ere i stand til at bedømme Fuldblodsheste, fordi de ere vante til at dømme efter Forhedens og Knoklernes Omfang, hvorimod ved Fuldblod meest prøves det Kraftfulde og Udholdenhed, som tillige med andre fortrinlige Egenskaber søges til Avlen, mindre ændsende tilfældige Lyder, da Knoglernes og Musklernes Fast= eller Gedigenhed m. v. ikkun ved Prøver, og af Ukyndige ved Øiemaal aldeles ikke kan skjønnes; passerede hele Fuldblodslægten de sig kaldende Modstanderes Dom, blev sandsynlig Jngen frikiendt for Feil og Lyder, maaskee slet ingenaf Delene fra korte Hale til fine Hals. Naar eensidig Viisdom holdtes tilbage, da vilde Jngen udsætte sig for at blive blottet og siden efter bedre Erfaring at maatte tilbagekalde sine Forvildelser, eller at høre paa at deres Vildleden forbandes af dem som ellers selv havde nøiere undersøgt og for længe siden benyttet det Gavnlige. Hr. Weinschenck vil vistnok indsee det Urigtige i at Ukyndighed troer sig berettiget til at afgive Mening, uden engang derom at have raadført sig med berømte Handelsmænd og Opdrættere paa denne Side Elben f. Ex. Agent J. Olde, som i Aar holder nogle og 40 Hingste til den Holsteenske og Slesvigske Hesteavls Forbedring, hvoriblandt 2 Fuldblods, mange Halvblods og Forædlede. Meget løselig yttrer Hr. Weinschenck sig om Dueligheden, og opregner simpelt Brug hvortil Godtkjøbsheste her søges, og siger i Slutningen at det ikke er ham mueligt at begribe til hvilket Brug V. Moses som Vallak skulde kunde sælges, nemlig ved den Handel hvor der allene sees paa Maal og Forhed, men slet ikke paa Temperament og Duelighed, og hvortil de Kraftløse og Stedige ofte endog hellere blive valgte, naar paa deres Udvortes og nogle Skridt hen i Trav ved Haanden ikke er Noget at udsætte derimod maae det dog vist være gavnligt og fordeelagtigt at drage saadanne Halvblodsheste som Agent Olde leverede til Hs. Kgl. H. Prindsen i Fredericia til Kjøreheste. At Hingstene bleve dygtig critiserede af virkelige Kjendere formener Hr. Weinschenck at ville være til Gavn; hvorfor begyndtes da ikke med den Udvalgte som Hr. Weinschenck vel bedre kjender og er mere berettiget til, nemlig med den Hingst, som den Commission, hvoraf han var Medlem, valgte, og som formodentlig skulde kjøbes af gammel jydsk Race, men imidlertid blev hentet fra det Slesvigske og som blev ved een istedetfor 2 a 3 gode; idet mindste kunde Hr. Weinschenck dog have yttret om at denne, efter hans Formening, besidder alle Fuldkommenheder i den Grad, at slet ikke noget endnu derved at ønske; det var vist interessant at høre hvor Fuldkommenhed i høieste Grad vare forenede og at faae at see. En practisk Landmand og Hesteopdrætter.