Viborger Samler, 1844-09-03
Stænderforsamlingen i Viborg. Af den meget vidtløftige Discussion, som Værnepligtssagen fremkaldte, og hvori de Fleste af Forsamlingen deeltoge, fremhæve vi Følgende. Efterat Kammerherre Lüttichau som Referent og Sognefoged Jacobsen havde holdt Foredrag, hiin til Forsvar for Majoritetens Jndstilling, denne til Forsvar for sit dissentierende Votum, tog Oberst Brock Ordet og sagde blandt Andet En staaende Armee maa nødvendigen haves til at besætte Fæstningerne og til at møde i paakommende Tilfælde, og jeg troer ikke, at den for Danmarks Vedkommende kan indskrænkes til en mindre Styrke end den nu har. At see en Opfordring til at formindske Armeen, seer synderligt ud paa en Tid, da der netop er al Anledning til at vedligeholde en nogenlunde Styrke, idet vi ganske nylig have seet 12 fremmede Linieskibe liggende i Sundet. Enhver fornuftig Mand holder sig dog beredt paa hvad der kan møde; men hvis der i et saadant Tilfælde, som det nævnte, ikke havdes, om fornødent gjordes, tilstrækkelig Garnison i Kjøbenhavn og Kronborg, men Tropper først skulde trækkes ind, vilde Tiden gaae tabt, og i ethvert Tilfælde vilde derved vækkes Opsigt. Han forbeholdt sig at stille det Amendement til Minoritetens 2den Jndstilling: At Udskrivningen til den staaende Armee, altsaa ogsaa til Garnisonstjeneste, i alle Vaaben, maatte fremdeles skee efter de for Udskrivningen nu gjældende Regler, og med de fortiden bestemte Undtagelser, hvortil ydermeere maatte føies Fritagelse for de Jndivider af Landalmuen, som i deres 22de Aar ved Mødet i Sessionerne godtgjorde, at have bestemt sig for en lignende Levevei, som den, der hidtil har fritaget for Udskrivning; samt at til Militsen, som Forstærkning i Nødsfald, maatte henføres alt vaabendygtigt Mandskab i hele Landet fra det 22de til det 38te Aar, hvilket Mandskab i førstnævnte Alder burde møde ved Sessionerne, strax oves i Vaaben, derefter afgaae til District terne, og der successive, alt som det aarligen indtræffer, indrulleres og efter sit Antal inddeles i Compagnier eller Batailloner under egne derved ansatte Officerer og Underofficerer. Godseier Nyholm med Flere ansaae det for utvivlsomt, at Udkastet burde forkastes i dets nærværende Skikkelse, og var tilbøielig til ubetinget at fraraade, at man specielt udtalte sig derover, saalænge ikke Udkast til en ny militair Straffelovgivning, samt nye Lovbestemmelser og Forstærkningen, Jndqvarteringen m.v., føreligger Forsamlingen. – Kammerherre Ben gen sagde: Det maa erkjendes, at det at værne for Arne og Fædreland er en saa fuldkommen, en saa hellig Pligt, at ingen Stand eller Stilling kan antages at ville unddrage sig derfra; men jeg troer ogsaa, at naar det at blot skal skee ved Ord, men vise sig i Gierningen, maa den, der skal forsvare Fædrelandet, gjøre sig fuldkommen i Vaaben og dygtig til at udholde Krigens Strabadser og Besværligheder, saa at han tilfulde kan opfylde den ham paa hvilende Pligt. Det er vist Alles Overbeviisning, at Byrden ikke bør hvile paa Enkelte, men at den bør hvile paa Alle, og Enhver maa vistnok ønske det indrettet saaledes, at det ei alene ansees som Pligt, men som en Ære, at træde frem som Fædrelandsforsvarer. Med Hensyn til Minoritetens Forslag maa jeg tilstaae, at den Maade hvorpaa den Deputerede ønsker at Forholdene maatte blive ordnede, har noget for mig Tiltrækkende, i Særdeleshed forman derved undgaaer Garnisonstjenesten, der er en særdes Anstødsteen for Forældre, som skulle see deres Børn ovede i Vaaben, og jeg skulde være tilbøielig til at gaae ind derpaa, naar jeg ei nærede Frygt for at den forøgede Bekostning for Staten vilde være for stor, i hvilken Henseende jeg maa bemærke, at den Deputerede vistnos nærer altfor sangviinske Forhaabninger om at de, som skulde udgjør Militsen, selv vilde kunne underholde og uniformere sig, hvoraf der let kunde opstaae en større og meere trykkende Byrde, end den nuværende Værnepligt, Jeg indseer derhos, at der vilde udfordres særdeles dygtige Ererceerskoler og flere andre Jndretninger, og at Omkostningerne herved, naar Garnisonstropperne skulde vedblive, og saadanne Jndretninger altsaa ogsaa være nødvendige i Garnisons stæderne, kunde blive betydelige for Staten. Det Sted, hvorExerceerskolerne, selv i de forskjellige Districter, skulde blive indrettede, vilde dog blive langtfraliggende for enkelte, som skulde møde, og disse maatte da skaffe sig Qvarteer og Underholdning, hvorved Byrden vilde blive større. De Grunde, som Majoriteten har anført, synes mig ogsaa at maatte komme i særdeles Betragtning, naar hensees til, at den nuværende Organisation af Armeen, hvortil den har sluttet sig, er Frugten af et heelt Aars Forhandlinger mellem de kyndigste og dygtigste Mænd af Faget. Jeg maa saaledes stemme for Majoritetens Forslag, idet jeg maa beklage, at Omstændighederne ikke ere saaledes, at Minoritetens Jndstilling efter min Formening lader sig udføre. – J Anledning af Forslaget om almeenVæbning yttrede Referenten: J Preussen finder almeen Væbning Sted, og dette er maaskee ogsaa det eneste Land, hvor det findes: men det er der ingenlunde organiseret paa den af Minoriteten foreslaaede Maade. Tjenesten i den staaende Hær varer nemlig i 3 Aar; i 2 Aar er Mandskabet permitteret, og gaaer derpaa over til 1ste, og derfra til 2det Opraab; der findes altsaa tilstrækkelige Elementer til en velordnet Hær. Men ved at iværk sætte denne Organisation, er ogsaa Militairbudgettet alene løbet op til næsten Halvdelen af Statens samtlige Jndtægter, og jeg tvivler paa, at man her vilde være tilbøielig til at gaae ind paa saa stor en Udgift, og at det finder Sted i Preussen, har specielle Grunde. Preussen har derved svunget sig op blandt Europas første Stater, denne Organisation blev indført, da der herskede en almindelig Begeistring i Staten, og det er meget at betvivle, om man, hvis Organisationen nu skulde foregaae, vilde foretrække almindelig Væbning for almindelig Værnepligt, saaledes som den i de andre tydske Stater er indført, idetmindste er det oftere udtalt, at man ikke i Preussen, er saa aldeles tilfreds dermed, navnlig i Rhinprovindserne. Flere udtalte sig imod de mange Udveie for Fritagelse, blandt Andre Proprietair Jensen saaledes: Jeg skal visselig ikke have noget imod, om Gaardbrugeren, overeensstemmende med en foregaaende Talers Yttring, kunde opnaae at faae en Søn fritagen allerede i sit 55de Aar, skjøndt jeg ikke har reist mig for at tale for Fritagelser. Det er især §§ 18, 19 og 23, der have tildraget sig min Opmærksomhed. Det forekommer mig nemlig, at de aabne saamange Veie til Fritagelse, at Udtrykket almindelig Værnepligt bliver til en Fiction. Herved, samt ved Bestemmelserne i 4 38, er der aabnet Adgang for enhver nogenlunde Formuende til at faae sine Sønner befriede for Opfyldelsen af Værnepligten, og denne vil saaledes udelukkende komme til at ydes af de fattigere Kjøbstadindvaanere og den fattigere Landalmue. - Cancelliraad Jngerslev bemærkede: J §20 bestemmer Lovndkastet, at de Studerende, som ei til det 24de Aar hvve taget Embedsexamen med idetmindste 2den Characteer, kunne, naar de ønske det, aftjene deres Værnepligt ved at gjøre 8 Aars Tjeneste ved Livcorpset, at regne fra den Tid, da de først ansattes ved samme, hvorefter de overgaae til Forstærkningen. Dette finder jeg ganske rigtigt; men derimod forekommer det mig at være noget haardt, naar en endvidere fastsætter, at de Studerende, der ere i fornævnte Tilfælde, skulle, naar de forlade Hovedstaden, behandles lige med de 22aarige Værnepligtige og udskrives til Tjeneste ved Linien. Hvis en Studerende, enten af Ulyst, eller fordi han har noget bedre at vente, inden sit 24de Aar forlader Studeringerne, da finder jeg det billigt, at han bliver udskreven; men mange Studerende see sig nødsagede til at søge Huuslærerpladser, fordi de, af Mangel paa Formue, ikke ere istand til i Hovedstaden at fuldføre deres Studeringer, og ofte først efterat de have opnaaet en Alder af 24 Aar kunne de vende tilbage for at tilendebringe Studeringerne. Skulde da en saadan Studerende, ved at udskrives til Militairtjeneste, blive udreven fra sine vante Beskjæftigelser, kan man sikkert ansee det for vist, at han aldrig vilde faae sin Embedsexammen, og jeg skulde derfor ønske, at Lovudkastet i den her omhandlede Henseende noget blev lempet, hvorom jeg i fornødent Fald forbeholder mig at stille et Amendement. - Og Biskop Tage Müller: Det maa unægtelig erkjendes, at hvis Nogen skal fritages for Tjeneste ved den staaende Hær, maa det være dem, der som academiske Borgere have fuldendt det academiske Cursus, og taget Embedserammen inden den foreskrevne Tid. Derfor ere disse ogsaa satte først iblandt dem, som ere fritagne for Udskrivning, og en særskilt § i Lovndkastet, § 18, handler om dem. Der fordres imidlertid, at de skulle ved Embedseramen have erholdt idetmindste 2den Characteer. Det er vel meget faa Candidater, undtagen Theologer, der faae 3die Characteer eller Noncontemmendum. Disse theologiske Candidater ere virkelig i en sørgelig Stilling, da de i Regelen først efter mange Aars Forløb kunne vente at erholde Embede, og det er vel ogsaa med Hensyn til denne sidste Omstændighed, at der ikke er forundt dem Fritagelse, idet de nemlig først seent kunne fyldestgjøre Statens Krav paa deres Virksomhed, og man vel derfor har meent, at de, ligesom alle andre Borgere, bør i Henseende til Tjeneste ved den staaende Hær opfylde deres Pligt mod Staten. Jeg tillader mig imidlertid at erindre, at skjøndt den theologiske Candidat, som har ringeste Characteer til Embeds exammen, vistnok har Opinionen imod sig, og det heller ikke uden Grund, saa er dette dog meest med Hensyn til det Videnskabelige, som er det, hvorpaa den theologiske Embedsexamen egentligen gaaer ud, og som for den vordende Præst ingenlunde bør undervurderes, mindst i vor Tidsalder. Jmidlertid bør man ikke glemme, at en saadan Candidat senere vel ikke kan ventes at lægge nogen ny Grund og bygge høit paa den, men at han dog har Leilighed til paa mange Maader at forbedre sine Kundskaber, og især at han i sin Embedstilling som Præst, hvis han har Jver og Nidkjærhed og er besjælet af Lyst for sin Virkekreds, kan udrette saare meget Godt. Exempler paa Mænd i geistligt Embede og theologiske Candidater, som have ringeste Characteer, men som jeg ikke tvivler paa at udrette i det Embede, som de have, eller at ville udrette i det, som senere maatte blive den forundt, ligesaa meget, og maaskee mere end mange Candidater med en bedre Characteer, ere mig aldeles ikke ubekjendte. Da nu desuden de Candidater, som have 3die Characteer, ikkun udgjøre et meget lidet Antal af den hele Folkemængde, kunde der vel være Spørgsmaal, om ikke samme Frihed kunde forundes dem, som andre Candidater.