Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-09-02
Maskerade Keiseren. Paa den Tid, da Keiser Joseph den Anden, var i fuldt Arbeide med at udrydde i sine Landet Uvidenhed, Overtroe og Fordomme, og derimod at udbrede Oplysning og Toletants i sine Stater, at afskaffe forældede Statsmisbrug, og at skifte nye borgerlige Indretninger - i hiin theologiske politiske Reformationstid, hvoraf man endnu hist og her finder undslettelige Spor i de østerrigske Lande, havde Joseph ingenlunde lutter Venner blandt sine Undersaattere. Hvorledes kunne det ogsaa være anderledes: Hvor er den Stat, hvori alle Jndivider med Glæde og Taknemmelighed anerkjender det Gode, som en viis Monark stræber at indføre. Endskjøndt Joseph til Verdens Held, have skuldet: levet i Aarhundreder, saa ønskede dog Tusende ham Døden. En blandt Disse, men hvis Navn ikke er bleven bekjendt, havde engang den Dristighed, ved et Sindbillede at erindre ham om sin Dødelighed, og dette skeede paa et Maskebal. sen Gesandt gav engang ved en hvis høitidelige Leilighed, paa et Theater i Wien en Friredoute eller Maskerade, hvorved Keiseren ogsaa indfandt sig. For Joseph behøvede man ikke ved saadanne Leiligheder at genere sig. Der fandtes da ogsaa Jnventionsmasker af alle Slags, den ene galere end den Anden. Mange opvakte Keiserens Opmærksomhed, deels ved deres Besynderlighed og deels ved deres Opførsel mod ham, thi han var let at kjende. Efter Klokken 4 traade en overmenneskelig stor Figur, gjennem den vidt oprevne Fløidør, med megen Pomp og et imponerende Væsen ind i Salen. Maskerne gjorde ærbødig Plads - den skred midt igjennem Vrimmelen, gik lige løs paa Keiseren og rakte ham fortroelig Haanden. Denne blev i Begyndelsen noget forbløffet, men fattede sig strax og slog sin Haand i dens. "Velkommen Maske!" God Aften, Keiser, Joseph. Hvem er De? Hvad De er, det siger Dem min Paaklædning. Meget besynder. ligt og kjækt!" sagde Joseph til de Omkringstaaende, der er en Reisers Klædedragt ved Kronningen Frankfurt. Virkelig feilede ogsaa ikke det Ringeste i denne Paaklædning. Den gyldne Rigskrone, Rigscepteret, Rigsæblet, Karl den Stores Sværd intet feilede. Klædningen lignede gandske Originalen. "Sandelig en prægtig Maske!" sagde Flere. Keiseren tog den, ved Haanden, førte den tilside og spurgte: "Hvem er De er Masken takte ham blot Haanden, og gav ham at forstaae at Keiseren maatte læse Begyndelses Bogstaverne af hans Navn i Haanden. "Har jeg det nødig, jeg befaler herved som Keiser, at man siger, mig Navnet. Maskefrihed." sagde Figuren, dreiede sig om, og tabte sig i Vrimmelen af de andre Masker. Keiseren lod den gaae Strax derpaa mødtes de igjen. Faaer jeg det at vide, spurgte Joseph. Bestemt Klokken 121 var Svaret. Vagten erholdt befaling, ikke at lade Masken komme sig af Øinene og at forhindre den Udgangen af Salen. Snart var det almindeligt bekjendt, at den forestilte Keiser ville paa Slaget tolv demaskere sig. Forventningen var spændt paa det Høieste. Den var tre Qvarteer til tolv. Mastekrisern. blev i Baggrunden af Salen, i Midten ubevægelig staaende. Paa hans befaling bleve to Taburets bragte frem og stillede foran ham. Nu lagde han Rigsæblet Rigssceperet og Sværdet paa den ene og paa den Anden Albaen og Stolen. Allerede greb han efter Kronen for at lægge den af, da Jose ph der holdt Uhret i Haanden, raabte paa engang: accurat Klokken 12." J samme Øieblik sprang de gyldne Hager paa Læderbeltet op, Keiserkronen styrtede ned af hans Hoved. Mantelen og Underklæderne aabnede sig og faldt ned af Skulderne og stiv og ubevægelig stod et Dødninge Skelet for dem. Som forstenede stode alle der. Joseph fattede, sig snart igjen. Ved Gud, en drøi Lection i raabte han, og begav sig til sit Pallads, ikke for at forglemme den, men for at anvende den godt