Den Vest-Sjællandske Avis, 1828-08-26
Den fugtige Sommer og vanskelige Høst i dette Aar foraarsager, at saavel Sæden som Hoet paa mange Steder bliver indhøstet meget fugtigt; man maa derfor befrygte, at betydelige Sygdomme kunne opstaae, saavel blandt Mennesker som Kreature, hvis man ikke ved Brugen deraf iagttager en meere end almindelig Forsigtighed. Jsær bør man være opmærksom paa Rugens Beskaffenhed og Brødets Tillavning deraf. Det er dog muligt, ved behørig Forsigtighed at undgaae Sygdomme, om man endog er nødt til at bruge saadant vaadt indhøstet Korn til Brød, og anden Føde. Jeg vil derfor herved (i Overeensstemmelse med det Kongelige Danske Cancellies Circulairskrivelse af 19 April 1800) advare Almuen om det Skadelige ved samme, og tilraade saameget som muligt, at iagttage følgende Regler: 1. J Laden bør skaffes saamegen Trækvind som mulig, for at faae den der liggende Sæd til at uddunste det meste mulig, dog saaledes at det ikke sneer eller regner paa den. At strø Salt mellem hvert Lag af Reeg eller Høe, bidraget ogsaa meget til at forebygge Muggenhed, og det saaledes nedsaltede Foder ædes gjerne af Kreaturerne. 2. Den tærskede Rug skal nøie renses fra al Ureenlighed, især fra Brandkorn og Klinte. Brandkornet er altid skadeligt, Klinten dog kun om den er i Mængde. Begge Deele skilles let fra Rugen, ved Kastningen paa Loen (da de ere lettere end Rugen) eller ved Sold. 3. Naar den aftærskede Sæd er reen, eller vel renset, men fugtig eller blødere end vel modent og tørt indhøstet Korn bør være, da skal den lægges paa et Loft, tyndt udspredt, at den kan tørres godt igiennem af Luften; den bør ofte kastes for at den underst liggende kan komme ovenpaa og ogsaa tørres. Jo længere man kan lade den saaledes ligge paa Loftet, inden den males, jo bedre. 4. Er man nødt til at bruge saadan vaad indhøstet Rug, da skal den tørres først inden den males. Torringen kan skee, enten i Bagerovn, hvoraf Brødet nylig er udtaget, eller paa en Kølle. 5. Saadan Rug maa males finere end ellers thi den er overhovedet meere tykskallet og rigere paa Klid. Derfor bør den og være godt tørret i Forveien. Man giør vel i, ei at lade male stort Forraad paa eengang, og hvad der ei bruges strax, bør omrøres et Par Gange om Ugen. 6. Det Meel, som ei bruges strax, maa gjemmes paa et ret tørt Sted, ellers bliver det snart oret, og godt er det om man tørrer det noget paa en Kolle eller i en Ovn, inden man bager det. Hvad det derved svinder i Vægt, er dog ei tabt, da det bliver saameget drøiere. 7. Naar man vil lægge Deig deraf, skal man tage mindre Vand dertil end til andet Meel. Kan man blande Melet med en Deel, saasom Halvdelen af Meel af velhøstet Rug, eller af det forrige Aars Afgrøde, da gjør det Brødet meget bedre. Det er og godt, at blande med en Trediedeel godt Bygmeel deri, det giver bedre og lettere Brød. 8. Man skal tage god skarp Suurde dertil og noget mere end ellers. Man bør og tage dobbelt saameget Salt, som ellers, paa hver Skieppe Meel en god Haandfuld. At ælte Kommen i Deigen, giør den og sund og mindre opblæsende. 9. Naar Degen er lagt, dækker man den vel til, for at holde den varm, lader den og være længere tildækket end ellers, for godt at raskes. 10. Naar man skal ælte Deigen op igjen, giør man vel i, at tage ret tørt Meel, helst af forrige Aars Afgrøde, eller Meel, som er vel tørret paa Kølle eller Ovn, ogsaa giennemarbeide Deien stærkt, og giøre den saa stiv som mulig, lade den saa faae megen Tid at løfte sig, og ikke ile dermed til Bagerovnen. 11 Brødene maae ikke slaaes store eller tykke op thi da bages det sieldent ret igiennem, og siden muldne de let; man skal ei heller bage for mange ad Gangen, thi de ville let skimle og blive da endnu usundere. 12. Ovnen maa ei være for heed, thi ba faae Brødene kun en haard Skorpe uden paa og blive raae inden i. Den maa heller være forlidet varm thi da bages Brødene igiennem. Ovnens Hede prøves bedst, ved at lægge en Haandfuld Meel i Mundingen, bliver det strax sort, da er Ovnen for heed, bliver det ved at være hvidt, er den ei varm nok, bliver det bruunt, da er den tilpas varm. 13. Hvo som maae spise af saadan daarlig Rug, skal saavidt muelig ikke spise det bare Brød, men dertil helst Flesk, Smør og deslige fede Ting, og tillige Melkemad, Grød, Kaal, Ærter, Roer, Kartofler og alle Slags Havesager, især Løg. Klumper af saadant Meel skal man ei spise mange af. J Kager deraf, saasom Pandekager, skal kommes noget mere Smør end ellers. 14. Øllet i de Huusholdninger, som maae bruge saadant Korn, skal være meget godt kogt og godt giæret, samt meere Humlestærk end ellers Frisk Øl, som har kastet sig eller er blevet syr ligt burde ikke drikkes. 15. Skulle desuagtet Sygdomme opstaae af saadanne fugtige Kornvarers Brug, er det af Vigtighed at forekomne deres fuldkomne Udbrud, ved strax at søge en Læges Hielp; thi overladte til dem selv, blive de let farlige og dødelige. De første onde Virkninger, som vise sig af saadant fordærvet Korn, ere: Qvalme, Brækning, Trykning i Underlivet, især under Hiertet, Hovedsvimmel, undertiden Durkløb, der endog kan blive dræbende; undertiden en stikkende, krybende Fornemmelse (som af Myrer) der begynder i Fingere og Tæer, siden udbreder sig videre, og let ender med krampeagtige Trækninger, eller virkeligt Krampeslag. Det bedste er i Almindelighed, strax at tage et Brækmiddel, og holde en sparsom Diæt, bestaaende af Grynsuppe, Vandgrød o. d. 1., og skulde Sygdommen ikke derved ophøre i et Par Dage, da bør man ikke forsømme at søge en Læges Hielp. Med Hensyn til Kreaturene maae endnu tilføies; Høe, som har været saa fugtigt indhøstet, at det bliver muggent, har de skadeligste Virkninger for Krenturernes Sundhed; det samme gielder om Halm og Kiernefoder. Er man imidlertid nødt til at bruge saadant Foder, da er det bedste Middel til at forebygge Sygdomme hos Kreaturene, at give dem Salt paa Foderet. Til en Hest eller Koe kan gives en Haandfuld daglig, eller i det mindste hver anden Dag, til et Faar det Halve.