Aarhuus Stifts-Tidende, 1834-04-18
For kort Tid siden har jeg fra en i Handelssaget kyndig Mand, i et offentlig Blad, seet taknemmelige Yttringer, denne velgjørende Foranstaltning betræffende, men omtrent til samme Tid har jeg til min store Forundring bragt i Erfaring, at en Deel jydske Proprietairer skulle have ansøgt Hs. Majestæt om, at paabyde denne Told igjen som forhen. Hvad de dertil kunne havt for Bevæggrunde, er mig ubegribeligt, thi ethvert Menneske elsker dog mere Frihed end Tvang, og Frihed er Livets som Handelens Siel. Mange kjende vist nok ikke den Tvang der var forbunden med de forhen i saa Henseende bestaaende Indretninger; det maatte derfor være mig tilladt, kortelig at melde noget desangaaende: Af en Hest betaltes i Mellemrigstold, enten den var 10 eller 100 Rbd. værd, 5 Rbd., og af et Par Stude, enten de vare 200 eller 80 Rbd. værd, ligesaa meget. Naar en Handelsmand naaede Toldstædet, med sit større eller mindre Antal af Qvæg eller Heste, saa blev ham naturligviis Tolden affordret, og naar han ei kunde betale contant, maatte han stille antagelig Sikkerhed for Betalingen ved sin Tilbagekomst. Den egentlige Handelsmand kjendte Fremgangsmaaden, og vidste ved sine Bekjendtskaber og Forbindelser at hielpe sig; men nu kom en Landmand med egne Kreature, dem han i mislige Handelsaar ei kunde sælge hjemme; han havde ingen Penge for sin Tilbagekomst, intet Bekjendtskab og ingen Credit. Var han ikke i den gyseligste Forlegenhed Hans Qvæg laae paa Colding Gade, eller ved hvilketsomhelst andet Toldsted; han maatte tiltrygle, vel endog tilkjøbe sig Credit eller Caution for han kunde slippe over Grændsen. En Reisende kom med egen Befordring og maatte, hvis han vilde passere, deponere Tolden; ei enhver Reisende er altid saavel forsynet med Penge, at han kan taale 10 Dalers Afsavn i den Tid han opholder sig hiinsides Grændsen, og foruden Tabet af Skriverpengene gav det Tidspilde og Ubehagelighed paa mange Maader. De som boede Toldlinien paa en Miil nær, til begge Sider, vare forfærdelig tvungne; i Brændings Districtet sønden Linien, kunde ingen Mand kjøbe eller sælge et eneste Kreatur uden at forevise det for GrændseKontrolleuren, kom han med kjøbte Qvægshøveder eller Heste, silde til sit Hjem, uden at samme vare meldte og brændte, og det traf sig, at Kontrolleuren fandt saadanne Kreature hos ham for Meldningen skete, vare de konfisqverede. J Optællingsdistrictet, norden for Aaen, turde hverken Heste eller Qvægshøveder være Nat over i nogen Mands Gaard uden at det meldtes Kontrolleuren; ingen Tillægs=Kalv kunde fødes eller døe, uden at det under Mulct maatte meldes; forsømtes saadant, og noget ved Patroullering fandtes, var det konfisqveret, og saaledes vare disse arme Mennesker i en stedsevarende Uroe, for hvad de havde, som for Enhver der maatte komme til dem. Det Grændsen saa nære Hadersleff med sine Markeder, var for den Egns Beboere næsten at kalde lukket, fornemmelig hvad Qvæghøveder angik, thi ved at deponere Tolden var der, naar det ei blev solgt, Tab; og da det saa ofte var Tilfældet, at slige Kreature gik usolgte tilbage, maatte Alt brændes paa Hornene, for at forebygge Underslæb; ved Tilbagekomsten maatte Mærket udraspes, der Alt voldtaUbehagelighed, Bekostning og Tidspilde. Nu derimod farer den Nærvedliggende som den Langtfraboende, fredelig og uden Ophold frem og tilbage, og neppe er Nogen saa tankeløs at han jo glæder sig derved, og takker den elskede Konge for et saa stort Gode for den uvurdeerlige Frihed. Men alt dette er for det meste kuns de Grændsen Nærmestboende vedkommende; Hovedtingen var Handelens Forfald ved den høie Told, og de lave Priser paa Kreaturene. Det er mig ei ubekjendt, at da i Aaret 1824 en Deputation fra Weile Amts Landmænd, i den for Almeendeel saa virksomme Amtmand Treschows Huus, samt efter hans Opmuntring og Tilskyndelse, havde Audience hos Hs. Majestæt, blandt Andet, Grændsetolden betræffende, blev bemærket at saalænge der udførtes Stude, som kostede 120 til 130 Rbd. Parret, var Tolden ei trykkende; da de høieste Priser for de bedste Stude paa de holsteenske Markeder vare dalede til 80 Rbd., var den allerede 6 1/2 PC., og da mangt et PaSmaastude maatte sælges for 30 Rbd. og derunder, steeg Toldafgivten til den uforholdsmæssige Høide af 16 3/4 PC. og derover, skulde Kreaturene ud af Landet, var Byrden dobbelt, og naar hertil kom de øvrige, med Reise og lang Transport følgende Bekostninger, blev kuns lidt tilovers for 3 til 4 Aars Hold. Qvæghandleren tænkte vist nok til hiin Tid, at Toldens Ophævelse vilde volde ham betydelige Fordeele; men han tog Feil, saasom Priserne paa Qvæget, samme Aar Tolden ophævedes, løbe saaledes i Veiret i Landet, at der tabtes betydeligt for den Handlende. De større med de mindre Landmænd troede, at det sidste Aars Hold ville bringe de betydeligste Fordele, men ogsaa de toge feil, thi den ved Udførselen til Hertugdømmene sparede Told fordeelte sig fra det Større til det Mindre saaledes, at Jngen let kan sig hvor Fordelen er størst, og saaledes troer jeg det er fuldkommen rigtigt og den velgjørende Hensigt gandske opnaaet; thillad Landmanden tillægge Føl eller Kalv, han kan umuelig vide hvilke deraf komme i Handelen til Hertugdømmene eller Udlandet, men dette veed han dog, at hans Hest eller Qvæghoved nu er saameget mere i Værdi, som den ophævede Tolds Beløb, og følgelig vil han let overbevise sig om at den ubetydelige Afgivt han har for Toldens Afløsning rigelig vorder erstattet. Vil man nu i Almindelighed spørge: om Landmanden er fornøiet med denne velgjørende Forandring, faaer man her i Egnen et ubetinget Ja. - Og spørger man videre, om de finde den Afgivt trykkende, som de derfor maa betale, da spare de smilende: den mærke vi ikke noget til. Give Gud, at ethvert Baand der trykker Nationen var saa nemt og let at løse, som dette, at der ingen Forskjæl meere maatte kiendes eller findes, Told- og Consumtionsvæsenet betræffende, mellem hans Majestæts troe Undersaatter i Kongeriget og i Hertugdømmene, at det overhaandtagende, Moraliteten, saa meget skadende Smuglerie imellem Provindserne, saa let og sikkert kunde tilintetgjøres, som Smuglerie med Kreature, nu, saa velgjørende er hævet og tilintetgjort. Og nu, efter hvad jeg har anført, denne saa vigtige Sag betræffende, tillader jeg mig at spørge: var det ei Pligt, at vort Lands tænksomme og retsindige Mænd traadte sammenfor at udbede sig Tilladelse til, ved en Deputation, at nedlægge Nationens allerunderdanigste Tak, for Grændsetoldens Ophævelse, for Hans Majestæts Throne. Neppe tænker man sig det mueligt, at nogen retsindig dansk Mand kunde være saa snæverhjertet, kortsynet og egostisk, at ville foretrække en Tvang, som den, under hvilken Nationen i Aarhundreder har sukket, for den Frihed Alle nu nyde, ubehindret at kunne føre sine Kreature af hvilket somhelst Slags fra den ene Provinds til den anden; ønske maaskee disse, at den Tid skulde vende tilbage, da Landet kuns var aaben for Udførsel af Qvæg i nogle faa Uger aarlig: da Herremændene ene vare berettigede til Staldfindes Udførsel, og ved nyt Jndkjøb af mindre Kreature, saa næsten kunde byde og give Bønderne hvilkensomhelst Priis, da disse er torde komme over Grændsen, Nei, det kan aldrig være eller vorde nogen retsindig dansk Mands Mening; urigtig Anskuelse af Sagen har ledet til det Misgred: at ønske sig Tvang og Byrde, istedet for Frihed og Fordeel. Gjerne vil jeg tilstaae, at Øeboerne er drage den Fordeel af Grændsetoldens Ophævelse som Jyderne, saasom hine, til Forhandling og Udførsel enten af Heste eller Qvæg, ei opdrætte saa meget som disse, men er end ei Fordelen for dem saa betydelig, er dog Friheden at føre sit Qvæg eller andre Kreature hvorhen man vil, eens for Alle, og Toldafløsningsudgivten saa ubetydelig, at den neppe føles, og ei er værd at nævne. Vore Naboer i det Slesvigske vare til hiin Tid ei gandske fornøiede med den Danmark forundte Frihed; de antoge, at saa længe Tolden svartes, vare de der sælgende Kreatur om end af lige Qvalitet, dog altid saa meget mere værd, som Toldens Beløb, hvilket de ansaae for et Slags Æqvi valent for de større Skatter deres Eiendomme maae afholde, men ogsaa dette, der i Grunden havde noget Skin af Rimelighed, faldt bort, og nu høres Jngen føre nogen Anke der Hvis ikke de holsteenske Markeder bleve overlæssede med Kreature, da vilde vi oftere end nu er Tilfældet, see Holstenere og Udlændinge komme herind i Landet, at kjøbe Qvæg, ligesom de i de senere Aar ere i Mængde komne herind for at kjøbe Heste, hvad neppe i den Grad vilde have fundet Sted, naar ei Grændsetolden havde været ophævet. At Qvægets Priser for Tiden staae lave, reiser sig tildeels deraf, at det fede Qvæg paa Hovedmarkedet for vort Land: Hamborg, er i en saa ringe Priis, fordi Udførsel der fra ei finder Sted som forhen, og deels fordi Markedet bliver overlæsset med fedt Qvæg, da næsten Enhver paa Landets vestlige Egn fra Ribe og sydefter, formedelst Byggets lave Priis, anvender al sin indavlede Sæd af det Slags paa Studes Fedning til Hamborg, og da Priserne paa det Fede ere saa smaae, tildrister Jngen sig at kjøbe magert Qvæg til høie Priser.