Almuevennen, 1842-06-15
Vi ville nu see hvad der da aldeles nødvendigt maa skee, før det her omhandlede Misforhold mellem Kjøbstad- og Landhaandværkerne kan siges at være hævet. Først maa det hele Bevillingsvæsen paa Landet ophøre, i Kjøbstæderne kan Enhver etablere sig hvor han vil og i hvilken Profession han vil, og dette maa ogsaa blive Tilfældet paa Landet. Det er vistnok heller ikke ønskeligt, at det skal beroe paa en enkelt Mands personlige Godtbefindende, at tillade Een og forbyde en Anden at søge sit Erhverv hvor han troer bedst at kunne finde det; den Værdigste kan det paa denne Maade mangengang blive negtet, medens det tillades den mindre Værdige, Manden kan det blive negtet til samme Tid som det tillades den der ikke ret er kommen over Drengeaarene. Paa Grund heraf kan det ogsaa skee, og er virkelig skeet, at eet Amt kan faae 2 a 3 Gange saamange Landhaandværker, som et andet; paa Grund heraf kan det skee, og et virkelig skeet, at kjøbstædfødte Haandværkere kunne saaat sige udelukkes fra at tage Ophold paa Landet, medens Landets Haandværkere frit kunne drage til Kjøbstæderne; paa denne Maade kan det skee paa Landet, hvad vi i det Foregaaende saae Algreen Ussing beskylde Kjøbstædhaandværkerne for at ønske indført i Kjøbstæderne, at der kan bestemmes hvor mange Mester der bør være i ethvert Fag, thi det staaer ganske i en hver Amtmands Magt. J Kjøbstæderne maa Enhver som vil etablere sig, først have opnaaet en vis Alde og derhos aflægge en Prøve paa sin Duelighed i det Fag han vil drive, ogsaa dette bør paabydes for Landet, hvor man hidtil ofte har seet Menneskeer paa 18 a 20 Aar at agere Mestere. Naar da enhver Haandværker sam er myndig og har aflagt Duelighedsprøve, har fuldkommen Frihed til at søge Ophold og Næring, hvor han selv finder for godt, saa maa den Mand der boer paa Landet have samme Frihed i Udøvelsen af sin Haandtering, som Kjøbstæd-Haandværkerne hidtil have havt alene; han maa kunne holde saamange Folk, Svende og Drenge, som han har Arbeide til; han maa forfærdige Alt hvad der henhører til hans Profession, og for hvem og til hvem der ønsker hans Arbeide, Alt uden nogen Jndskrænkning. Er dette givet, da kan der siges at være lige Byrder og lige Rettigheder mellem de to omhandlede Klasser af Landets Borgere, enten man finder det rettere, som hidtil, at fritage Landhaandværkerne for enhver Afgift til Staten, eller man paalægger dem en Skat, thi de Haandværkere som da finde det ubilligt at være beskattede Kjøbstæderne, de kunne ogsaa unddrage sig Skatten, ved at flytte paa Landet. Jøvrigt vil det vel nu ikke vare saa meget længe inden Consumtionen ophører hvilken Byrde er den Kjøbstædernes Haandværkere meest har klaget over, og den Afgift som istedetherfor rimeligviis vil blive paalagt Folket, vil da komme til at hvile forholdsviis paa alle Stænder baade paa Land og i Bye. Hvilke Forandringer i vort hele Næringsvæsen, som der forestaaer kunne vi naturligviis ikke forudsee, men at der forestaaer betydelige Forandringer deri det er vist. Jmidlertid antage vi, at en aldeles ubetinget Næringsfrihed ikke vil blive givet, thi det har viist sig i de Lande hvor man i de senere Aar har udvidet denne Frihed, at man dog holder fast ved nogle Baand, at man kun hylder en betinget Næringsfrihed; det kan af denne Grund vistnok antages, at de to i det Forrige opstillede Betingelser for at kunne begynde at arbeide som Mester, nemlig en vis Alder og Duelighedsprøve, vil blive beholdt. Vel gives der ogsaa dem der tale for en større Udvidelse af Næringsfriheden, men det er dog gjerne Nogle som selv ikke have Noget at frygte af samme, som have deres bestemte Levevei hvori Jngen kan gjøre Jndgreb; det viser sig ogsaa undertiden at de der virke for Næringsfriheden, de vide selv aldeles ikke at skikke sig deri, naar en saadan Frihed kommer i Berøring med deres eget Erhverv. Et mærkeligt Exempel herpaa have vi seet af Prokurator Rasmus Knudsen i Odense. Han har paa flere Steder skrevet og Udvidelse af Næringsfriheden, og med Dygtighed udtalt sig om Manglerne ved den nærværende Tingenes Orden. Da Stænderne vare samlede i Roeskilde 1840, indkom Etatsraad Steenfeldt med et Forslag om Laugenes Ophør og større Næringsfrihed; dette vilde Haandværkslaugene i Odense modarbeide ved en Petition eller Andragende, hvilket Andragende N. Knudsen tilbød at ville forfatte. Da det var færdigt bifaldt Haandværkerne ikke dets Slutning, hvori Hr. Knudsen havde udtalt ikke deres, men sin egen Anskuelse; han slettede da denne Deel ud, og forandrede lidt i det øvrige, hvorefter det bifaldtes og blev underskrevet af alle Oldermænd og i det Hele af omtrent 280 Laugsmestere. Jmidlertid havde Haandværkerne, ved nøiere at læse og eftertænke dette Andragende, ikke fundet sig aldeles tilfredse dermed, og de besluttede at henvende dem til en Anden for at faae et forfattet der stemte bedre med deres Ønsker og Forestillinger, men for ikke at saare Hr. Knudsen yttrede de til ham, at de ikke vilde indgive Andragendet, da de havde erfaret at Stænderne havde forkastet Steenfeldts Forslag. Da Hr. Knudsen erfarede, at de havde ladet en anden Mand forfatte en "Protest og Erklæring, som blev sendt til Cancelliet, blev han meget vred, og forglemte sig selv og sine frie Grundsætninger saameget, at han gav sig til offentlig i Bladene, at nedrive og laste det andet Andragende, og stille sit eget ved Siden, til Sammenligning, noget den simpleste, meest udannede Haandværker stedse anseer for en stor Skam, som han aldrig vil være bekjendt, om han ogsaa i Smug nedlader sig dertil. Hr. Knudsen maatte dog have betænkt, at naar han, som Prokurator, ikke kunde eller vilde forfatte det bestilte Arbeide, som de ønskede det der skulde betale det, saa var det aldeles ret og naturligt at de henvendte sig til en anden; det er dog vel een af de første Betingelser for Næringsfrihed, at man kan søge hvad man bruger hos den der leverer det efter Ønske, og Hr. Knudsen vilde vel kalde det urimeligt og latterligt, naar en Haandværker vilde forlang hans Kunder skulde nøies med Arbeidet som han ønskede at forfærdige det, og ikke som de ønskede det, men dog blev vreed og gav sig til at udsætte paa det Arbeide de da maatte forskaffe sig hos en Anden. Det er altsaa Frihed ogsaa i Haandværksforholdene, som der nu maa arbeides hen til. Det hele borgerlige Liv er saa indviklet i Fortidens trykkende og tvingende Baand, at hvor vi see hen, finde vi fuldt op at gjøre for at aabne Friheden Jndgang, og det er da ogsaa vor Tids Stræben at hævde den, og at give Menneskerettigheder og Menneskeværd deres stedse fuldere Anerkjendelse i Livet og dets forskjellige Stillinger. Lad os kun stedse, Alle som ville kaldes Venner af Friheden, virke efter Evne til dens Fremme hvor vi kan, og ikke modsætte os den eller være ligegyldige ved den, i de Forhold, hvor vi ikke selv trænge til den, men enten det er os selv eller Andre der lide under Tvang og Tryk, saa ville vi af ganske Hjerte ønske at den snart maa jages paa Døren. Af dette Blad udgaaer eet Nummer og Ugen, som betales med 24 s. hvert Qvartal. Ligeledes udgaaer i Forbindelse hermed: "Kjøbenhavns Amts Landcommunal-Tidende", der leveres Amtets Landbeboere uden nogen forhøiet Betaling, hvorimod de af Bladets øvrige Abonnentere, som ogsaa ønske at erholde denne Tidende, betaler samme med qvartaliter Man tegner sig for Bladet, hos samtlige Boghandlere i Provindserne, og i Kjøbenhavn hos Redacteuren, Klædeboderne Nr. 101, 2den Sal over Gaarden, hvor Bidrag til Bladet ogsaa indsendes.