Aarhuus Stifts-Tidende, 1836-03-10
No. 42. den 10de Marts. Torsdagen. med Brevposterne Den til Forsendelse. allene privilegerede. Kongelig allernaadigst Stifts-Tidende. Aarhuus Fædrelandet. "Jdet vi staae i Begreb med at træde tilbage fra den Virksomhed sagde den kongl. Commissarius i sin Tale hvormed han sluttede Stænderforsamlingen i Roeskilde: der nu i saa lang Tid har forenet os, vender Tanken sig uvilkaarlig hen til det Øieblik, der førte os sammen. Vi tilbagekalde os de Følelser og Forsætter, de Forventninger og Bekymringer som de gjennemtrængte os, og vi kunne ikke undlade at spørge os selv, hvorledes det, vi her have erfaret, arbeidet, udrettet, svarer til det, som vi den Tid troede at gaae imøde. - Mange og ikke ubetydelige Arbeider ere bragte til Ende. Saavel ved Behandlingen af de Lovudkast, som Kongen gjennem mig har forelagt Forsamlingen, som i Behandlingen af de Sager, der af enkelte i Forsamlingen ere bragte i Bevægelse, har der yttret sig Sandhedskjærlighed, Fædrenelandskjærlighed Virksomhed, Jndsigt, Frimodighed, og altid har tillidsfuld Hengivenhed mod Kongen, vor Herre og Fader, staaet ved Siden. Om end ikke alle Besværinger, som her ere fremkomne over det, som er, alle Forslag som her ere gjorte til det, der skal skee, ere lige grundede, maae dog alle forklares af oprigtig Omhu for Landets Vel. Forsamlingen har og underkastet hine Besværinger og Ønsker en omhyggelig Prøvelse, og hvad der, efter at de have gjennemgaaet denne, er kommen for Thronen, vil sikkert finde den nøiagtigste og meest omfattende Prøvelse. Kongen vil gjøre sig en Glæde af at afhielpe enhver virkelig Brøst, der lade sig afhielpe, at bringe ethvert Forslag i Fuldbyrdelse der, efter at alle Hensyn ere tagne, findes i Sandhegavnligt og iværksætteligt, og i sin Viisdom vil han tage saadanne Beslutninger, at Folkets Vel vil fremmes og dets Tillid til ham stadfæstes. - Ogsaa er indbyrdes Velvillie og gjensidig Agtelse stedse blevet bevaret i vor Kreds, og om det end er skeet, som jeg forudsagde, at Meninger stundom ere staaede frem mod hinanden i skarp Modsætning, saa er dog aldrig det personlige Fredens og Velvilliens Baand derved blevet opløst. Lige ud af Stridens Hede er Modstanderen gaaet sin Modstander imøde, venligen rækkende ham Haanden, uden derfor mindre bestemt at træde op mod ham næste Gang, naar de vege fra hinanden i Overbeviisning om, hvad der var Ret og Godt, men ogsaa uden at de vare mindre villige til at forene sig, hvor deres Overbeviisning mødtes. Saaledes have De, efter den hellige Formaning der lød til os under Templets Hvælvinger, uagtet De skiltes ad i Dette eller Hiint, bevaret Aandens Eenhed i Fredens Baand. De forskjellige Stillinger og Forhold i Livet have vel. ikke været uden Jndflydelse paa Ønsker og Meninger; Kjøbstædborgere og Landmænd have ikke altid kunne forene sig om, hvad der var gjensidig Ret og fælleds Vel; Godseiere og Bønder ere stødte sammen i ulige Meninger og det Punkt, hvorpaa deres indbyrdes Forhold kunde ordnes i Overeensstemmelse med Retfærdigheden og det Heles Gavn. Men det er dog ingen fjendtlig Aand, der har viist sig, ikke nogen Drift til Anmasselse fra den ene Side, ei heller Lyst til voldsomt at omstøde lovhjemlede Rettigheder fra den anden. Hvor Enighed ikke har været at tilveiebringe, saa har Grunden ligget i Misforstaaelser, som vist med Tiden, og maaskee inden den høitagtede Forsamling paa ny træder sammen, ville være hævede. Saaledes have De, høitagtede Medborgere, hæderligen fuldført det store Kald, der blev Dem betroet, at føre denne for Konge og Folk, for Samtid og Fremtid, saa vigtige Indretning frem paa sit første Udviklingstrin. Man tør derfor, og endnu sikrere end da vi traadte sammen, overlade sig til det glade Haab, at denne Jndretning vil i sin fortsatte Udvikling svare til vor eiegode Konges landsfaderlige Hensigter, at den vil blive til en Støtte for Thronen og for Folkets Held, hvilke det danske Folk aldrig kan skille fra hinanden.""Vel adskilles vi – saalunde endte Provst Birch den sidste Tale som blev holdt i forbemeldte Stænderforsamling for dennefinde, dog vedblive vi at være forenede, ved een Aand forenede, ved Virksomheds og Nidkjærheds Aand i Fædrelandets Tjeneste; Enhver i sit Kald, i sin Stand, i sit Embed, Enhver paa den større eller mindre Plet, hvor hans Arbeide vinker, hans Raad fordres, hans Jndsigt kan gavne, hans Exempel virke, indtil – om det er Forsynets Villie Tiden og Rummet atter samler de Adskilte, indtil vi atter mødes, for at hente nærende Olie til den Flamme, der, aldrig slukt, aldrig forbunklet, stedse renere og stadigere, stedse klarere og høiere skal vedblive at brænde i vort, for Fædrelandets Held og Hæder virksomt bevægede, Bryst. Dette være Løftet vi give hinanden; denne være Pagten, vi slutte; medens fra eendrægtige Hjerter vore Bønner opstige til den Evige, som giver Vært til hver ædel og gavnlig Plantning, til Ham, fra hvem al god og fuldkommen Gave kommer, at han ogsaa vil lade det Træ, som er plantet, voxe, trives og blomstre, at han med dets rigeste og bedste Frugter vil velsigne Kongen og Fædrelandet!"