Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-06-03
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. somkostaaFjortende Aargang. No. 44. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Tirsdagen den 3 Juni 1817. Om Forbrydelser. Man hører almindeligt, at Forbrydelser tage tilmed hver Dag; og man seer at de udøves ligesaa hyppigen i det Land, hvor Straffene ere haarde, som der, hvor de ere milde. Ja, en vis Ligegyldighed selv for Dødsstraffe synes at forene sig med Nutidens Forbryderes Natur. Jkke destomindre ere Mange af den Mening, at der gives visse Forbrydelser, hvoriblandt Jndbrud, som ikke kunne straffes for haardt, ja at Dødsstraffe i saadanne Tilfælde vilde afskrække Mange. Men som Mængdens Dom i Almindelighed er en Følge af Følelsernes Oprør, og kun sjeldent af modent Overlæg og moden Undersøgelse, saaledes er den det ogsaa her. Forbrydelser ere Overtrædelser af gjorte, større Forbud. Ved at forbyde en Ting maa man forud være overbeviist om, at Forbudet kan overholdes. At forbyde den, der intet har at leve af, at skjele, er noget, som kan vel lade sig tænke, men aldrig blive overholdt. At en stor Deel Forbrydelser begaaes af Nød, derpaa haves saamange talende Beviser, og hvor kjender ikke den almindelige Nød, som hersker blandt alle Stænder, Om Nød end ei strax avler de groveste Forbrydelser, udklækker den dem dog med Tiden. Og nu de Forbrydelser, som ikke Nød, men Ondskab afstedkommer, sjeldent vil man finde, at samme ikke ere forudgaaede mindre umoralske Handlinger, hvilke enten Lovene ikke have forbudet, eller og Lovens Tienere ved Forsømmelse eller Ligegyldighed have ladet gaae udstraffede hen Forsaavidt som Forbrydelser derfor kunne tilregnes Mennesker, hviler Hovedskylden paa Feil i Indretningerne; og ligesaalidet som det er at vente, at Sundhed skal kunne boe i et sygt Legeme, saalidet maa man troe, at den Stat, hvor Jndretningerne have Feil, kan frembringe lutter eller forstørstedelen retskafne Statslemmer. Det er vel bekiendt, at naar en Sygdom skal kunne helbredes, maa Aarsagen hæves. Ville vi derfor vente at Forbrydelser skulle standses, ja saavidt mueligt undgaaes, saa maa vi gaae tilbage til deres Kilde; og da det altid maa være en Stats samtlige Lemmer ligemeget om at gjøre, at udrydde en saa farlig Gift, saa kan man ei paatvivle, at jo ethvert nyttigt Vink, uden at lægge Møien paa Vægtskaalen, vil afbenyttes. Rigtignok er det ulige lettere at sætte Lemmer af end at helbrede dem, at hugge Hovedet af Tusinde end at omvende en Eneste; men kun en, i høi Grad foragtelig Dovenskab, en vild Grumheds Aand kunde lade os søge en saadan urigtig Gjenvei. En Stat er et stort Selskab, eller et, af mange smaae Selskaber bestaaende, Heelt. Fælleds bedre Forsvar, i Forening med Livets større Behagelighed, ere de egentlige Bevæggrunde til Staters Dannelse. Hvorvidt opfylde nu Staterne et saa skjønt og stort Formaal? Hvad Forsvaret angaaer, da maa samme næsten altid fremtvinges, thi skjønt et Angreb maatte true Alle, saa finder dog Angriberen ligesaavel Venner som Fiender for sig; og de Rige ere ofte dristige nok til at afstedkomme hvad, som maatte passe sig med deres Tarv, om endog den hele Stat skulde lide derunder. J Henseende til Livets Behageligheder, da synes samme endog at aftage, i Forhold til Folkemængdens Stigen; og, faa Tilfælde undtagne, bestaaer den hele større Behagelighed i et skadeligt Sværmerie, krydret med intet betydende Høfligheder. Opdragelsen bliver vel lærdere, det er, mere konstlet, mere underlig eller mod Naturen kjæmpende; man forglemmer det Vigtigste, for at lære det Unødvendige eller det, som i det høieste kun kan ansees som behagelige Prydelser. "Legemet svækkes ved utidige Forlystelser, og naar Helbredet, er tabt er det ude med Forstandens Sundhed. Med megen Føie kaldes Genie en vis Dosis af Galskab, thi det er en Overskridelse af maadeholdne Grændser. Ynglinge blive Mænd medens, selvlærde Drengenykker sidde i Ærmet; og Piger blive Koner, forinden de kunne, som man siger, koge Grød. Huset forsømmes, Tjenestetiende regiere, og Manden sætter overstyr. En Flok nogne, ikke blot uopdragne, men, ofte endog ved Forældres egne forargerlige Exempler, ilde opdragne Børn, er alt hvad Staten omsider har vundet ved saadant et Ægteskab. Hvor sørgelig denne Skildring end er, saa er den daglige Erfaring dog et overtydende Beviis paa, at den nærværende huuslige Lykke i Almindelighed, meer eller mindre, ikke hviler paa bedre Grundstøtter. Og nu alle de Jndretninger i mangt et Land hvor, uden Paatale, Sæderne fordærves, Dyden tabes, og Sundheden røves, Hvor man paa den ene Side sørger for at lindre de Fattiges Kaar, og paa den anden Side kraftigen bidrager til Fattigdoms Forøgelse; hvor man baade opmuntrer til Dyden og roligen taaler Lasten; hvor man baade sørger, for Syge, og mægtigen understøtter Alt, som kan fremme Sygdomme, skulde man kunne troe, at sund Forstand, for et at tale om Oplysning og Lærdom, altid havde sit Sæde i saadanne Lande. Lediggang er Moder til alle Laster; men hvor Utallige drive ikke Tiden hen uden mindste Beskjæftigelse, og dog taales, Selv den Rigeste, naar han ikke sysselsætter sig paa en eller anden nyttig Maade, burde ei taales, thi Følgerne af Lediggang ere ogsaa han udsat for Som Medlemmer af Staten, er det Statens Pligt at sørge for, at alle Brødløse anbringes hensigtsmæssigen, og naar den enten ikke kan eller ikke vil, saa burde den i Tide skille sig ved dem; jeg siger i Tide, thi det bør ei skee, naar de have gavnet Staten, da den trængte til dem, naar de have opofret den deres bedste Aar, ja deres Helbred. Heller ikke burde enhver Sammenløben, under Navn af Ægteskab, tillades, men det maatte altid være en Betingelse, at de, der vilde gifte sig, beviisligen havde en grundet Udsigt til at kunne ernære sig; thi et lidet befolket, men velhavende, Land, er langt lykkeligere end det Land, hvor der vel er Vrimmel, men af Staaddere. Ligesaalidet burde der taales urimelige Ægteforbindelser: det er imellem en ung Dreng og en gammel Kone; en gammel Mand og en ung Tøs, imellem Mennesker, som ikke endnu have glemt Børnestregerne, eller imellem umoralske, og med smitsomme Sygdomme, beladte Folk, thi at saadanne Forbindelser ikke allene ei ere gavnlige, men endog skadelige, for det hele Statslegeme, vil vel ikke kunne nægtes.