Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-02-03
J Kiøbenhavn regnes, efter Callisen, henved 100 Selvmordere aarligen. Naar man, efter et Middeltal, antager, at der i denne Stad aarligen "Betragte vi Hovedtrækkene af dette Malerie, saa følger det sig selv, at Menneskeheden unægteligen har naaet en Standpunkt af sit physiske Liv, som endnu ikke var til, og har en høist forunderlig og eiendommelig Skikkelse. Det Væsentlige synes at bestaae deri, at den dyriske Kraft stedse gaaer mere tabt, og Aandigheden beholder Overhaanden. Men her møder netop det farligste Moment. - Tager hiin Forfinelse en falsk Retning, drives Aflegemlelsen stedse videre, uden at sætte en ny Kraft i Stedet; gaaer den dyriske Kraft tabt; saa frembringer en saadan Forfinelse omsider Skyggebilleder, Middelvæsener, der hverken ere Legeme eller Aand, forhøier Ødelæggeligheden og de ødelæggende Potenzer, og fremskynder saaledes Undergangen. Paa denne Vei ere vi aabenbar. Hvorfra skal Redningen - Menneskehedens physiske Regeneration - komme, Maaskee ved physiske Lægemidler, kolde Bade, maanetiske Troldomskræfter, Men hvorledes ville J indgyde den Livskraft, hvis livgivende Princip er uddød? Hvorledes støtte Hytten, naar Fundamentet er raadnet? – Eller ved hævdende physisk Opdragelse? Hvad kan den hielpe, uden en bedre moralsk thi Vilde kunne og ville vi ikke have igjen. Eller overhoved ved en Tilbagesynken i raat Barbarie, Men dette skulle og kunne vi heller ikke mere. - Jmod Forvildelsen selv beskytter nu den uforgjængelige og befæstede Tankeverden (Bogtrykkerie kaldet); det bedste Beviis derpaa har den franske Revolution givet os. Og mod Oversvømmelse af vilde Horder beskytter den Kraft af Lynilden (Krudtet), der ikke mere har givet Armen, men Aanden den physiske Overmagt. døe 4000 Mennesker, saa er omtrent hver 40de Menneske, som døer, en Selvmorder. Sandeligen, dette Antal synes at være alt for betydeligt, og opfordrer hver Menneskeven af alle Kræfter til, at bidrage sit til at afværge et saa stort Onde. Vor Tidsalder især, hvor Forlystelses= og Glimresygen er saa stor, hvor Stræben efter at leve over sin occonomiske Ævne, ogsaa tilskynder til Anstrængelser over sine physiske Kræfter, er saa meget meere skikket til at forøge Selvmorderes Tal. De findes desværre blandt alle Stænder, og selv blandt de allerlaveste, hos hvilke de uden Tvivl ere en Følge af Brændevins overdrevne Nydelse, og de Virkninger, den føder af sig. Enden bliver altsaa halv, falsk Cultur ødelægger; heel og sand Cultur styrker og vedligeholder ogsaa physisk. Jngen legemlig Gjenfødsel er muelig, uden en aandig. Af sig selv maae Mennesket ogsaa physisk regenerere sig, og det eneste Middel, det eneste Redningsprincip, er Aanden. Den raae Naturkraft er opgivet, der maae træde en anden i dens Sted. Menneskeslægtens Udvikling er kommen for vidt, for at kunne vende tilbage eller blive staaende. Den er ogsaa physisk modnet for meget sit Maal, det aandige Liv, i Mode. Den maae ganske gribe det, eller den gaaer under med Dyret, der som saadant, ikke mere er redde. Kun en ny Aandskraft, optændt ved den guddommelige Grundkilde, og et reent Hjerte, der fører Enfold og Sædelighed tilbage, kunne skabe en ny Livskilde i den uddøde Masse, hvorved da ogsaa sikkert et nyt Liv, Karskhed og Kraft i den physiske Natur vil fødes. Den Halvfødte maae heelt fødes."