Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1768-03-28
Deres Høipelbaarnheds høi respective Ordre, af 27 Novembr. 1767 er mig rigtig til Hænde kommen den 26 Januarii sidst afvigt, hvori befales, at jeg i Forhøielses Extra-Skat er ansat aarlig at betale 6 Rdlr. Hvilken høibydende Ordre jeg i største Underdanighed, som en tro og lydig Undersaatt, horsømmelig vil efterkomme, mens Fornødenheden det udkræver- og Raad og Æonen, det tillader. Dersom Deres Høivelbaarnhed er unaadig ville optage min Dristighed, vilde jeg nok tilkiendegive en sandfærdig Brretning, om mine Omstændigheder, saasom jeg fornemmer, at jeg mueligt er holden for en bemidled Mand, og, naar jeg lignes med fattige Bønder, er det ogsaa i sig selv Sandhed. Jeg er dog ikkun en enfoldig Bønde-Mand, der ernæres af Bonde Brug og holder en tarvelig Leve-Maade i Mad, Drikke og Klæder og spiser ved samme Bord som mine Arbeidsfolk og Tienere. Jeg er og, Gud skee Lov, fornøied med min Stand, og tragter aldrig efter høiere; Jeg har Guds Naade og rundelig Livs Ophold. Men naar jeg skulde lignes Mod fornemme Folk uden for Bonde-Standen, efter aarlig Jndtægt og Udgivt, da vilde de mig af Gud forlente faa Løber-Jordegods, tilligemed Kirker og Tiende (naar Skatter, Reparationer med paaløbende Udgivter er betalt, blive, som meldt er, derimod meget ringe, helst iblandt saa fattig en Almue, da Betalingen skeer meget langsom og til deels aldrig. Men naar jeg betænker vor allernaadige Konges og Herres meer end faderlig Omsorg for sine ringe Undersaatteres Velstand og Velgaaende, saa og betænker, at mange er af gandske slette og fattige Omstændigheder, da maatte jeg være et meget vanartigt Menneske, om jeg vilde unddrage mig fra at bære med andre en til fælles Gavn og Nytte tienlig og taalelig Byrde. Dersom Deres Høi-Velbaarnhed ei ugunstig vilde ansee mit frivillige Tilbud, da ville jeg inden Aarets Udgang betale i Extra-Skat 150 Rdlr. dersom jeg maatte befries fra denne Forhøielses Extra-Skat, saa længe til det paa en billig Maade kunde række til mig igien. Gud give at Kiærlighed, Enigheds og Frivilligheds Aand maatte beherske alle Hans Høikongelige Majestets Undersaatters, Hierter, da tviler jeg ei paa, at Guds Velsignelse tilligemed en fornuftig Oeconomie snart skulde faade Bød paa de slette Omstændigheder, som den gemene Mand detsværre nu befinder sig udi. Jeg havde til forleden Sommer Ting giort mig den Forhaabning at bekommet den Naade og Ære, at seet Deres Høi Velbaarnhed, som jeg saa meget godt haver været fortælled om. Men min sædvanlige Svaghed tillod mig det ikke. Nu bedes paa det allerydmygeste, at denne min tiltagne Dristighed samt ringe dog velmeente Skrivelse, maatte af Deres Høivelbaarnhed pardonneres og i Naade modtages som af en ulærd og eenfoldig, Bonde-Mand, der altid tilønsker Deres Høivelbaarenhed Guds Naade, med stedsevarende Siels og Legems Velstand. Jeg er med al underdanig Soumission og Ære-Frygt Høiædle, og Velbaarne Hr. Stiftbefalings Mand, Høibydende, gunstige Herre, Deres underdanigste Tiener Christopher Siversen. Hieltnæs den 29 Februarii 1768. Velagte Dannemand, Holt tænkende Medborger, Christopher Siursen Hieltnæs, Hvorledes, min Ven! Har J samlet den Dyd, som vores Forfædre har gjort sig saa berømt ved og som Eders mig i Dag indløbne Skrivelse af 29de Febr. næstleden bærer et saa aabenbar tydeligt Beviis paa, at jeg ved sammes Læsning næsten troede, jeg levede i de ældre Tider, da Dyd og Kiærlighed til Fædernelandet var alne Grunden til alle Bestræbelser, Eders Opdragelse, som Bønde, har ventelig ei givet Eder Leilighed af Historierne at kiende de Træk, som saaledes forædlede vore Forfædre og de nyere Tider have detsværre ei heller mange Exempler til Efterstræbelse af dette Slags. Det er alene Eders ædle, fra ulyksalige Fordomme luttrede, Siæl, Eders ømme Hierte mod de Nødlidende Landsmænd, Eders Fornøielighed med Skiæbne udenat tragte efter høiere eller mere, og Eders Kiærlighed til den Almægtigste, til vores velsignede Konge og til Fædernelandet, som alen er Grunden til det i Eders Brev gjorte Tilbud. Et Tilbud saa meget mere ædelt, som det er det første af det Slags, som i denne Tid her i Egnen er gjort og, som, naar alle vore Lands-Mænd, sær de Rige, vilde følge Eders Exempel, vilde forvolde vores allernaadigste Monark den besynderlig Glæde, paa eengang at kunde ophæve en Byrde, som yderste Nødvendighed har paalagt det Almindelige, og som han af Landfaderlig Omhu og Kiærlighed, saa vidt muligt, har søgt at lette.