Jyske Efterretninger, 1783-10-31
Gibraltar den 23 Septembr. Midt i Gibraltars Belering, da Spanierne uden for de brittiske Værn paa alle Sider anvendte Drabs kunstens sindrigeste Opfund, for at forjage eller udrydde de Helte, der paa denne Klippe strede for den brittiske Hæder og deres Fædrenelands Gavn, medens Heltenes Anfører gav sine Underordnede den Hvile, som man saae, ikkun forundtes dem, for at de kunde have nogen des betydeligere Frugt af deres Fienders Arbeide at tilintetgiøre, var det denne Anførers Fornøyelse, at danne en Deel af sin Klippe, saavidt den ikke blev anvendt til at afvende eller giengielde fiendtlige Anlæg, til en Have; vist saavel formedelst Stedet, som den blev anlagt paa, Tiden da den blev anlagt og dens Hensigt en af de mærkværdigste, der nogensinde har prydet Jordens Overflade. Vi have ingen Efterretning om, at dette Have=Anlæg indeholdt kunstige Grotter eller Løvhytter, ved Siden af hvilke der surrede en idyllisk Bæk, ikke heller at den fremviste alle Aarstiders og Climaters lækkreste Frugter, og nydeligste Blomster i en fortryllende Afvexling; vi vide intet om dens hvælvede Løvgange, om dens Labyrinther, dens billedstytter og hvad andet dertil hører, som udførligere kan læses i Hirschfeldts eller en anden Havekunst, vi have virkelig heller ingen Grund til at formode, at der fandtes deslige Rariteter; thi, uden videre Fortale, Haven var ligefrem en Kiøkkenhave, bestemt til at frembringe de Frugter og Urter, der gjøre vore Spiser vederqvægende og sunde, og da man i Almindelighed ikke viser gavmild Ødselhed paa dem eller det, som gjør virkelig Nytte i Verden, saa ville vi saa meget desmere. troe, at al Ødselhed og Pragt var fuldkommen udelukt af den Have, som den ædle Britter anlagde paa Klippen ved Gibraltar. Men en Kiøkkenhave, anlagt inden Gibraltars tordnende Fæstningsværker af den Elliot, som stedse foregisine Underordnede med Exempel paa Standhaftighed i at lide Mangel af alle Livets Beqvemmeligheder, som paa behiertet Tapperhed, skulde det være ham saa om at giøre, at have sine Retter nydelige, at han skulde byde nogen af sine Krigere nægte sig en muelig Hvile fra Strids arbeidet, for at arbeide for hans Gane, Man vanære ikke Heltenes Mønster med denne Tanke. Jkke for hans eget Taffel fremlokkede han af Klippen disse Vederqvægelser. Den udmattede, den syge, den saarede Stridsmand bleve de dyrkede for. De allene nøde godt deraf. Ligesom han var stedse mindre opmærksom paa sig selv sin egen Magelighed og Pleye, end paa sine Soldaters, saa droge de, hvis Arme udførte hans Planer, som adlyde til deres Fædrenelands Held og Hæder hans Befalinger, Frugten af denne, som af hans øvrige Omhue. Derfor frembragte ogsaa denne Bierghave med ødseFrugtbarhed, hvad han i et saa ædelt Øyemeed ønskede medens den brændende Himmel borttørrede al Saft af Jorden ved Klippens Side, og gjorde den endog utaalelig at betræde. Selv levede Elliot meget sparsømt og haardt, medens han skaffede sine Medstridere denne Forfriskelse. Det var hans egen Forfriskelse i Beleiringens Tid, at anvende nogle af de faa Øyeblikke, han kunde faae tilovers, paa dette yndige Sted. Hertugen, af Crillon sendte ham engang under Beleringen en Foræring af nogle Meloner. Kiærnerne af disse bleve strax henlagte i Haven, og deres Frugt læskede siden mangen forsmægtende Kriger. Efterat Beleringen nu er ophævet, er dette endnu Elliots Forfriskningsted. Den stor re Mand viser sig stor endog i smaa Ting; men Menneskekierlighed, Velvillighed og Godhed, fornemmelig mod Underhavende, er aldrig smaa Ting: disse indtager alle den sande Stores og Ardles Øyeblikke. Ved disse Egenskaber vil Elliot blive ligesaa, ja, tør vi sige det, meere evig hædret end ved sine Vaabens Ære.