Viborger Samler, 1842-02-07
Udenlandske Efterretninger. Storbritannien og Jrland. London, d. 28de Januar. Forspillet paa den Partikamp, der vil finde Sted i Parlementet, er aabnet med Valgkampen i Dublin; dog synes det, at Kampen vil vorde seierrig for det herskende Parti. Grunden maa vel tildeels søges i den liberale Candidats - Lord Morpeths - Fraværelse, men sikkert ogsaa i det lykkelige Udfald af Lord Lieutenant de Greys, endog af Torybladene indrømmede, aabenbare Bestræbelser for Torycandidaten Gregory. Denne Jntrigueren tages endog i Forsvar af det anseete Tory blad the Standard. "Lord-Lieutenanten er, siger den anførte Journal, en politisk Embedsmand (politic officer;) han maa naturligviis have sine politiske – eller naar man vil Parti Prædilectioner, og er forpligtet at have dem (ought to have), endskjøndt han som sin Souverains Repræsentant maa under Opfyldelsen af sine Pligter som Statsembedsmand forglemme saadanne Prædillectioner. Naar saa slappe Grundsætninger forsvares i den Journal, man undertiden har betegnet som Premierministerens Organ, da tør man vel antage som troværdige de Meddelelser, de liberale Blade udbrede om den afgjørende Jndflydelse, Lord de Grey udøver paa de af hans Hof= og Huusholdning afhængige Vælgere det tør vel stundom falde Vicekongen vanskeligt, grandt at adskille den politiske Embedsmand fra Dronningens Repræsentant. O'Connell har iøvrigt endnu ikke opgivet Haabet om Lord Morpeths Udvælgelse; hvor stor O'Connells Jndflydelse paa de lavere Folkeklasser er, skjønnes bedst deraf, at det, trods den stedfindende stærke Gjærini Dublin, er lykkets ham at opretholde Orden saavel ved selve Valghandlingen, som ved the polls. Frankerig. De Mænd i de Deputeredes Kammer, hvilke hidtil meest have udmærket sig i Debatterne om Adressen ere Thiers og Berryer. Disse Mænd gienkalde Erindringen om de homerske Helte; de have, ligesom disse, ikke sparet paa Forhaanelser og Bitterheder imod deres Modstander (Guizot). For Sidstnævntes Taler have hans Journaler stereryperet Ordene: "et og ziirligen." Men hvilken Kraftanstrengelse har Thiers ikke lagt for Dagen hvilken Veltalenhed har han ikke udviklet – Thiers har tilraabt Guizot: der hører mere Mod til at staae paa Tribunen end til at sidde paa Ministerbænken!" – og Berryer har med Fingrene peget paa Guizot og henkastet de for Ministeren frygtelige Ord: "Jeg var ikke i Genti de hundrede Dage!" Thierss Bestræbelser, hvormeget de end hentyde paa saaret Egnisme og skuffede Forventninger, indeholde dog noget Mærkeligt og Tragisk: "De ere, siger en Parisercorrespondent i Augsb. Allg. Zeit., de sidste fortvivlede Appellationer til den franske Nationalfølelse, de sidste hendøende Gnister af en skjøn Begeistring, af en ophøiet Stolthed, Aftenrøden af Frankerigs paa St. Helen neddalede Sol." Thiers drømmer endnu om Erobringer; derfor er hans sidste Ord Rhinen, Krigen, Hæder og Ære. Guizot opgiver derimod de gamle tabte Herligheder; han vil kun opretholde det Nubestaaende; hans Valgsprog er derfor Fred. Jndeklemmet imellem disse tvende Mænd, staaer den kloge Ludvig Philip, beredt til at offre Enhver, naar det gielder om at opretholde Freden, i hvilken han erkjender den eneste Mulighed til at sikkre sig og sin Familie Herredømmet. Maa denne Fred kjøbes ved en Krig, da griber Ludvig Philip efter Thiers, men saalænge Fredens og Diplomatikens Politik svømmer paa Overfladen, er Guizot Kongens Mand.