Viborger Samler, 1846-07-20
Det er fornemmelig ved en offentlig og alsidig Undersøgelse af de i Danmark bestaaende Landboforhold, at Bondevennernes Selskab haaber at kunne virke for disses hensigtsmæssige og retfærdige Reform, og dermed for Bondestandens høiere Udvikling til Frihed og Lighed med Statens øvrige Borgere. Ved at danne et Foreningspunct for Bondestandens egne lovlige og sømmelige Bestræbelser i denne Retning, kan Selskabet ikke komme i Strid med Regjeringen, og endnu mindre med den i Danmark bestaaende Statsforfatning; thi det vil derved ikkun understøtte hvad der under enhver Statsforfatning er enhver god Regjerings vigtigste Opgave, og navnligen en hellig Pligt, for den Regjering, til hvilken en folkelig Revolution har overdraget den høieste Magtfylde for at sætte den istand til ved Privilegievæsnets Betvingelse at begrunde den borgerlige Lighed. Bestyrelsen vil til enhver Tid naturligviis rette Selskabets Bestræbelser paa de Gjenstande, som indenfor dets omfattende Formaal maatte have meest paatrængende Krav paa den offentlige Opmærksomhed, eller frembyde størst Udsigt til virkeligen at sætte Noget igjennem. Jmidlertid har den dog troet her strax at burde nævne de Hovedpuncter, som ansees fortrinsviis, skikkede til Selskabets Overveielse. 1) Den Trang til bedre Skoleunderviisning, som i den senere Tid har viist sig hos Bondestanden selv, er saameget glædeligere, som det især er Standens Mangel paa høiere Aandsdannelse, man har paaberaabt som Grund mod dens Fordring paa borgerlig Lighed. Dette gjør det da dobbelt til Pligt for Staten ikke blot ved Forbedringer i det almindelige Skolevæsen at gjøre denne meere frugtbringende for Aandens Udvikling og Livets Behov, men ogsaa at skaffe Bondestanden en nogenlunde billig Adgang til en Underviisning, der gaaer ud over det nødtørftige Maal, som det tvungne Skolevæsen kan sætte sig. At Trangen til saadanne Middelskoler tildeels er ligesaa stor i Kjøbstæderne, som paa Landet, indeholder kun en forøget Opfordring til ved dens forenede Afhjælpning at tilveiebringe ien nærmere Forbindelse mellem de to store Samfundsklasser, der ere de vigtigste Bestanddele til en kraftig Middel stands Udvikling. 2) Naar Bondestanden betragter den Værnepligt, der som en Levning af Livegenskabet udelukkende paa hviler den, som en af de største og byrdefuldeste Uligheder, hvorunder den lider, saa er Retfærdigheden af dens Fordring i denne Henseende anerkjendt baade af Regjeringen og af Stænderne. Det er vistnok ikke mindre i Bondestandens, end i de hidtil fra den almindelige Recrutering undtagne Stænders Jnteresse, at Danmarks Forsvarskræfter gjennem en almindelig Folkevæbning ordnes saaledes, at et dygtig Forsvarsvæsen opnaaes med det mindst mulige Offer, og at Værnepligtens Udøvelse, befriet for alle uvedkommende Bi øiemeed og forældede Love, gjøres frugtbringende for den unge Statsborgers aandige og legemlige Udvikling. Men Bondestanden har ialtfald Krav paa, at Udskrivningens Udvidelse til alle Samfundsklasser ikke udsættes efter de Reformer i den militaire Organisation og i den militaire Lovgivning, hvis Gjennemførelse netop vil sikkres bedste derved, at de blive fælleds ogsaa for de meere formaaende Dele af Befolkningen. Bondestandens Bestræbelser maa altsaa nærmest være rettede paa, at dette første Skridt gjøres hurtigen og fuldstændigen, og at altsaa det hele System af Undtagelser, der nedbryde den tilsigtede og lovede Lighed, udslettes af Værnepligsloven. 3) Naar som Rester af en længst forsvunden Tid forskjellige Grene af Statsmyndighed over en vigtig Deel af Bondestanden, ere knyttede til Landbesiddelse og saaledes Gienstand for Arv, tildeels endog for Kjøb og Salg, saasom Amtmands myndighed, en særdeles Jndflydelse paa Dommer=, Præste og Skolelærer-Embeders Besættelse, Skiftejurisdiction og Skatteoppebørsel, saa er dette stridende ikke blot mod al god Statsorden, men ogsaa mod Bondestandens Vel. Naar dette bliver almindeligen erkjendt, vil det vel kunne bringes derhen at Bønderne ligesom alle andre Statsborgere ikkun komme til at staae under selvvalgte eller af Staten beskikkede Ombudsmænd, og at Godsvæsnet indskrænkes til et blot Eiendomsforhold, hvormed da det sidste Paaskud for den fordærvelige Ulighed i Landeiendommens Beskatning, hvis ufortøvede Ophævelse man forøvrigt kan imodesee, vil bortfalde. 4) Den nu bestaaende Ordning af Næringsforholdene er vistnok lige skadelig for Land og By, hvis Velfærd uadskilleligen er knyttet sammen; thi medens Landboernes Vindskibelighed er lammet ved fordærvelige Jndskrænkninger, ere omvendt Næringsbrugene i Kjøbstæderne ved det paa Landet indførte Bevillingsvæsen udsatte for en Concurrence, der ikke er stillet under lige Vilkaar. En lovordnet, ligelig Næringsfrihed for Kjøbstad og Land vilde derfor i lige Grad hæve begges Flor og ved Siden af Consumtionens nærforestaaende Ophævelse være det kraftigste Middel til at begrunde et naturligt Forhold mellem alle Landets Communer, tillige en god Forberedelse til en bedre Ordning af Jurisdictionsforholdene og til en fælleds Repræsentation af deres nøie forbundne Jnteresser i Amtsraad (eller Stifts raad), hvori ogsaa Kjøbstadcommunerne vare repræsenterede. 5) En udvidet Næringsfrihed vil være et kraftigt Middel til at forekomme den talrige og vigtige Huusmandsklasses Forarmelse; men selv om man tør forudsætte, at Regjeringen er beredt paa at gjøre noget til Løsningen af denne Sag, vil den dog frembyde et rigt og alvorligt Stof for Selskabets Bestræbelser, især saalænge den store Udstrækning af bunden Grundbesiddelse i Landet gjør det næsten umuligt for en stor Deel af Befolkningen at erholde selv den nødtørftigste Bolig, uden paa vilkaar, der sikkre Grundherren dens Arbeidskraft, for siden at vælte Fattigforsørgelsen over paa Communen, der i sin Afmagt ofte end ikke kan forskaffe sig den til Fattigboliger nødvendige Grund. 6) Den Sag, der maaskee meere end nogen anden har givet Bondevennernes Selskab sin Tilværelse, er Spørgsmaalet om Fæsteforholdets Overgang til Selveiendom. Da dette saaledes vil blive den nærmeste og vigtigste Gjenstand for Selskabets Virksomhed, skulle vi her indskrænke os til at bemærke, at Undersøgelsen om dette Spørgsmaals rette Løsning ikke blot vil omfatte de bestaaende RetsforholdsBeskaffenhed og Virkninger, men ogsaa den gjældende Lovgivnings Overholdelse - til hvilken Ende Bestyrelsen vil tilstille alle Districtsformændene og deres Medhjælpere en Række af Spørgsmaal, og til Veiledning ved sammes Besvarelse directe lede Undersøgelsen paa et Par enkelte Godser. Paa denne Maade haaber Selskabet at kunne erholde en gavnlig Jndflydelse paa den offentlige Mening, og derigjennem baade paa Stænderne og Regjeringscollegierne; ligesom det vil benytte hver sig frembydende Leilighed til opmuntrende og veiledende at understøtte Bøndernes Stræden efter ved egne Kræfter at erhverve Selveiendom. Disse bemærkninger har Bestyrelsen troet strax at burde forudskikke sin Opfordring til alle Bønder – Gaardmænd og Huusmænd - og til alle Bondestandens og Fædrelandets Venner og talrigen at tiltræde Bondevennernes Selskab og om med Raad og Daad at understøtte Bestyrelsen i Udførelsen af sit vanskelige Kald, som den, saasnart Omstændighederne tillade det, ønsker at overdrage til en af Selskabets eget Valg fremgaaet Bestyrelse. - Kjøbenhavn, den 1ste Juni 1846. Tscherning. Balthasar Christensen. Drewsen. Gleerup. N. F. Jespersen. Orla Lehmann. Povelsen.