Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1776-05-24
Slutningen af No. 20. underimod er Priisen saavel paa Jordegodsene, som Jordens Producter, Korn, Høe, et, samt Qvæg, SmørHuuder, Skind, m. v. ulige høiere end for 80 til 100 Aar siden. Mange Gaarde ere og i disse Tiider, ved en bedre og med større Jver fortsat Jorddyrkning, blevne bragte til en høiere Verdie end forhen. Men hvor ubilligt, ja nesten unaturligt vilde det ikke være, at en Jorddrot, som ejer en Gaard, der i Henseende til dens Herligheder af Beliggenhed, Skove, beqvemt Rød nings-Land, underliggende Huusmands Pladse, m.v. er, efter nerværende Tids Priis, værd, for Exempel: 2000 Rdlr., skulle, naar den kuns skyldede som jeg vil sætte) 2 Spand, endskiønt mange Gaarde af bemelte Værdie, kun skylder halv saa meget, uden Modsigelse lade sig nøje med den sædvanlige Landskyld, som, naar Landboehold og Skyds=Penge tillægges, omtrent beløber lidet over 8 Rdlr. aarlig, (endskiønt og herfra afgaar for Odels-Skatten, etc. 1 1/4 Rdlr. Spandet, som Proprietairer maa betale) i Stædet for, at Renterne af bemelte Capital, som er Gaardens Værdie, beløber endog kun efter 4 pro Cento, 80 Rdlr., Billighed og Lighed udfordrer jo dog, at en Leier eller Forpagter betaler Afgift i Forhold af Nytten og Jndtægterne, samt samt de Nærings-Veje, som med Jordens Brug ere forbundne. Dette synes og Loven selv at bekræfte i 5 B. 2 C. 63 A., som befaler: at en Aasædes berettiget skal betale sine Med Eiere Landskyld, efter Dannemænds Sigelse, hvilken sluttes at kunne og maae blive større end den sædvanlige. Dog vil jeg ikke hermed sige, at den Jorddrodt, som har tilkiøbt sig en Gaard for en overdreven høi Priis, alletider bør nyde de fulde Renter af KiøbeSummen hos sin Leilending. - En Jord, under vores Himmel-Egn, maae i dette Fald ei betragtes, som en Capital der laanes til en anden, hvilken, i mod selv at betale 4re eller 5 pro Cento i Rente, kan ved Negoce eller paa anden Maade, profitere 10 ja fleere Rixdaler af Hundrede; men der maae afdrages. noget for Skatterne, samt den Bekostning og det Arbejde, som anvendes paa Jordens Brug og Drift; thi her kan det heede, som Marmontel i Anledning af Skatte-Væsenet skriver: "Jorden maae ernære Menneskene; men de første den maae ernære, ere de, som gjør den frugtbar, og man har en Ret til at fordre meere af dem, end Overskudet af deres Nødvendigheder; thi naar de ej vandt meere med det haardeste og bestandigste Arbejde, end et ulyksaligt Liv, vare de ej længere Stattens Lemmer, men dens Slaver." Jeg kunne vel fuldstendigere udføre desse Tanker og tillige endnu anmerke et og andet, denne Materie angaaende; men som jeg allerede er bleven vidtløftigere end jeg maaskee burde, vil jeg ikke diffundere mig videre. Jmidlertid sees heraf, at naar man paa een fornuftig Maade skal kunne applicere Landets Love i forekommende, Tilfælde, saaledes at hverken Eiendoms=Retten og den dermed forbundne Frihed (som stedse bør være hellig) fornermes, eller Leilendingens og Jorddyrkerens Vilkaar alt for meget nedtrykkes; det da er nødvendigt, at conferere Lovene, ei allerne med deres Kilder, men og med sig selv indbyrdes, samt tillige betragte, at Tiiderne, som forandrer Folkets Leve- og Tænkemaade, tillige med Verdien paa Ting og Arbeide, kan i en mindre Tids=Punkt, end de fra Lovens Publication forløbne 89 Aar, have forvoldet, at det, som da var ret og billigt, bliver nu tvertimod, tvingende og meget ubilligt. Jeg meener altsaa, at der intet kan voves ved at holde sig Lovens 3 B. 144 C. 14 Art. efterretlig, naar det, som forbydes at skee paa egen Haand, forrettes efter lovlig Omgang, og saaledes, at samme bliver baade for Eier og Leier taaleligt og billigt, hvilket man saa meget meere skulle formode, som Lovgiveren har villet lade Landskyldens Fastsættelse ankomme, ei allerne paa Dommerens, men og tillige paa 6 skiel lige Mænds Kiendelse. Et Første Pindse=Dag prædiker. formodentlig: Aftensang.