Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-09-23
I flere Numere af Skilderiet har man i den senere Tid læst interessante Afhandlinger for og imod den Mening, om der existerer Pengemangel i Danmark. Den, der er nøje kjendt med Tingen, skjælner let, hvo der har Ret; men det forekommer Jndsenderen af disse Linier, at Parterne gribe lidt for meget ind i Bitingene, hvorved Afhandlingen bliver for vidtløftig og for forviklet til, at den, der ikke kjender Tingen saa nøie, at han af egen Jndsigt kan dømme, har Ondt ved at udfinde, hvo der i Grunden har egentlig Ret. Dertil kommer, at man i Beregningerne nogle Steder har lagt mindre udførlige Calculer til Grund. Jndsenderen troer, at den muligste simple Maade at fremsætte Tingene paa, er den tydeligste, og er dristig nok til at vove her et Forsøg. Penge kunne kun myntes af ædle Metaller, kun Skillemynt kunne til Nød præges paa Kobber; Papirpenge er ikke Mynt, de forestille kun samme; imidlertid har Erfaringen viist, at de meget godt kunne remplacere den virkelige Mynt og have lige Værd med samme, naar deres Antal ikke overstiger den Sum, der udgjør Skatternes Beløb, eller med eet Ord, Statens aarlige Jndtægt. Man er gaaet videre, og har remplaceret den virkelige Mynt med Sedler til 3/ ja 2/8 Dele af den circulerende Myntmasse, og funden, det gik endda godt, skjøndt ligesom Sedlernes Antal toge til, vandrede det rede Sølv i samme Forhold ud; ved at remplacere den hele Masse, og tillige ved at gjøre Sedlerne til et tvungent Betalingsmiddel, vandrede Resten af Sølvet ud, og maatte nødvendigen gjøre det; ved at udgive flere Sedler, end Circulationen krævede, eller, med andre Ord, mere end det, den forrige Myntmasse var, reducerede man Sedlernes Værd efter det Forhold, de vare for mange til. Alle Landes Pengevæsen, hvor Papirpenge finde og have fundet Sted, bevise dette Factums Rigtighed; thi naar Papirmassen har faaet en Grændse og ingen flere udgives, erholde Sedler. ne om føie Tid, naar Alt har ordnet sig, en temmelig fast Cours imod Sølv, stedse i Forhold til deres større eller mindre overflødige Mængde. Hos os har Coursen, siden den sidste Inddragelse i 1820 af circa 6 Millioner, reguleret sig til 250 PC., og saaledes staaet fast i fulde 3 Aar, hvilket, efter min Mening, maa være et afgjørende Beviis for, at der i Danmark er endnu 1/2 Deel Sedler mere, end der skulde være, naar Sedlerne, efter deres Bestemmelse, skulde gielde lige med Sølv. Altsaa, isteden for Pengemangel, hvorunder her forstaaes Mangel paa tilstrækkelig tilstedeværende Mynt eller Myntrepræsentativer, udviser det sig, at der er en virkelig Overflødighed. Sammenholder man den Masse i Sølv, der for Tiden udgjør Danmarks Circulation, med andre Staters, og tager tilbørligt Hensyn paa samtliges Folkemængde og Jndustrie, saa vil man, efter de bedste statsoeconomiske Skrifter endog finde, at Danmark har en større Circulationsmasse, end noget andet Land i Europa. Seer man tilbage i Tiden, og sammenholder de tvende vigtige Pengeperioder 1790 og 1798 med den Nærværende, saa vilman finde, at den nuværende Masse er større, end fordum. Efterat Hertugdommene i Aaret 1788 havde faaet sin egen Mynt, faldt Tid efter anden, ligesom den nye Mynt der fremkom, Courantsedlerne, hvilke forhen udgjorde en Deel af Hertugdømmenes Circulation, Rigerne til Byrde, de maatte nødvendigen trykke Coursen, og skjøndt der 1790 var afgjørende Tegn for, at Handelsballancen ikke var Landet imod, saa steg Coursen dog til circa 160, isteden for den skulde staaet 125, eller rettere 12375. Regjeringen. søgte at standse det Onde, ved at anordne en aarlig Inddragelse af 750,000 Rdlr. D. C. og ved at oprette Speciesbanken. Den Gang udgjorde Seddelmassen i begge Riger 18 Millioner, som, reducerede til 160 PC., var 11 1/4 Millioner Species, og, antager man 150 PC. som Mellem cours, 12 Millioner, hvoraf kom i det ringeste, Deel paa Norge, altsaa for Danmark høiest 8 Millioner. J 179899 havde den vedvarende Jnddragelse af Courantsedlerne formindsket Massen til 10 a 10 1/2 Millioner Rigsdaler, som til den Tids Paricours udgjorde 8 a 8 1/2 Millioner Species, naar dertil lægges Speciebankens Circulation, der efter dens Octroy ikke kunde overskride 5, høiest 5 3/2 Millioner Species, saa udkommer der ialt circa 13 1/2 Millioner for begge Riger, altsaa høiest 9 Millioner Species for Danmark. Beviserne for de her anførte Data kunne, blandt andet, findes i det nys udkomne 19de Bind af det Skandinaviske Selskabs Skrifter, hvor der, denne Materie vedkommende, findes tvende særdeles interessante og lærerige Afhandlinger af Bankdirecteur, Justitsraad J. Thomsen og afdøde Conferentsraad Tetens Naar man tænker sig hine Dage (1798), hvor Kjøbenhavn stod op af sin Aske; hvor Handel og Vandel var i størst mueligste Flor i begge Riger; hvor der var et nu ukiendt Liv og Virksomhed i alle Næringsveie, og hvor intet Menneske nogensteds i Rigerne ymtede et Ord om Pengemangel, skjøndt Circulationsmassen da var 1 Mill. Species mindre end nu for Tiden (thi efter Bankens sidste Regnskab udgjør denne, reduceret til Sølv, circa 10 Millioner), saa er det klart, at de nuværende Klager over Pengemangel maa have andre Grunde, end Mangel paa Numerair, og disse Grunde vil man og let kunne komme efter De bestaae af: 1) Mangel i hele Landet paa anden rørlig Formue end rede Penge; 2) Mangel paa Credit; 3) Mangel paa Circulation af de rede Penge, der ere i Landet. Danmark har den samme Jordbund nu, og omtrent det samme Antal Huse og Gaarde derpaa, som før Krigen; i den Henseende ere vi altsaa lige saa rige nu, som før, men foruden hiin uflyttelige Eiendom var der hos et stort Antal Borgere, saavel paa Landet, som i Kjøbstæderne, en rørlig Eiendom, som sjelden bestod i rede Penge, men i Kornbeholdninger, saavel paa Herregaarde som hos Bønder; i Vare af alle muelige Slags; i Skibe og Ladninger, saa godt som paa alle Verdenshave, i sikkre Vexler paa Banco, Gylden og L. Sterl., i udestaaende Capitaler, saavel i Europa, som i Indierne; Ting man hvert Øieblik kunde gjøre til rede Penge, naar man havde disse behov. Denne Landets reelle rørlige Formue udgjorde mange Millioner, meget mere, end den hele circulerende PengeSeddelmasse. Af denne store skjønne Formue er saa godt som Jntet tilbage; Krigen og dennes Følger slugte den. Hvad Under altsaa, at man overalt finder Fattigdom, og hvor denne er, der er det ikke let at reise Penge. Foruden vore urørlige Eiendomme af Jord og Huse, eie vilnu ikkun Obligationer og Banksedler, hvilke, saa at sige, ikkun ere Anviisninger paa hiin urørlige Eiendom. At Nogle kunne være af den Mening, at en større Mængde af disse Anvisninger kund forøge Nationalrigdommen, begriber jeg ikke. Pa denne Maade var det en let Sag at skaffe Rigdom i et Land. Det er, efter hvad oven for er anført, klart, at flere Banksedler ikkun vilde tilveiebringe en høiere Sølvcours, hvorved vel de, der havde Sedler at betale, vilde vinde paa deres Bekostning, der skulde modtage dem; men saaledes at give den ene Borgers Formue bort til den anden, burde vel være hos os forbi. De Ulykker, der desuden vilde flyde af en ny forøget Seddelmasse ved Coursfluctuationer, indtil Alt igjen, efter Massens Størrelse, havde ordnet sig, vilde være sørgelige. Efter min Overbeviisning kan Nationen ikke noksom paaskjønne det Gode, Regjeringen, ved at tilveiebringe en stadig Cours, har forskaffet den.