Aalborg Stiftstidende, 1832-06-18
Medens den nærværende Regjering har maattet prøve en haard, men dog til Slutning heldig Dyst med de exalterede Frihedssværmere, for hvis rette Foreningspunkt man med Føie kan betragte Paris, har den en anden vel ikke saa voldsom, men uden Tvivl meere sei og haardnakken Modstander at bekjempe i Vendee og de tilgrændsende Departements. De i Anledning af det seneste Complot anstillede Undersøgelser have bragt vigtige Papirer i Regjeringens Hænder, hvoraf blandt andet sees, at Hertuginden af Berry, som man nylig troede først i Toulon, siden i Jtalien, befinder sig midt i Vender tilligemed Marschal, Bourmont. Hvorledes Hun er kommen der, veed man ikke saa egentlig, men Journal des Debats paastaaer, at Hun er gaaet i Land imellem Marseille og Perpignan, og derpaa reist tvers igjennem Landet til Vendee med et falsk Pas, ledsaget af Bourmont. Et i Chiffre skrevet Brev, som forefandtes mellem hine omtalte Papirer, skal oplyse dette. Courier bekjendtgiør 3 Breve fra Hertuginden til Personer af hendes Partii, af hvilke et er skrevet i afvigte Efteraar, et andet kort efter at hun var landet i Frankrig og det tredie fra Vendee. Det sidste, som er undertegnet Marie Caroline, Regentinde i Frankrig, og dateret den 18de Mai, lyder saaledes: "De Forhold, som de har skildret mig i Deres sidste Note, bedrøver mig. De vil erindre, at Deres Depescher og en hellig Pligt bød mig at betroe mig til disse Provindsers Loyalitet. Jeg vilde gribe til Vaaben den 24de, fordi jeg var overtydet om Deres Medvirkning og Efterretningerne fra Syden og fra andre Kanter bestemte mig dertil. Jeg vilde holde min Sag for tabt for bestandig, hvis jeg skulde forlade Landet, og jeg maatte dette, hvis man ikke snart griber til Vaaben. Da er der Jntet Andet tilbage for mig, end langt fra Frankrig at græde over at jeg havde stolet for meget paa dem, for hvis Skyld jeg trodser alle Farer. Vel blev det mig vanskeligt at fatte denne Beslutning uden Marschallens Bistand, men jeg veed, at han vil være paa sin Post og er der maaskee allerede. Jeg vilde have hentet Raad hos Dem istædet for hos ham, men Omstændighederne vare pressante og jeg regnede paa Deres Hengivenhed. Den igjennem hele Frankrig udsendte befaling til at gribe til Vaaben den 24de bliver derfor at iværksætte hvad de vestlige Provindser angaaer. Jeg maa især henvende Deres Opmærksomhed paa Armeen. Den maa sikkre et heldigt Udfald af vort Foretagende og derfor maa alle Midler anvendes for at forlede denne. 2 Dage iforveien ville De bekjendtgjøre mine befalinger og Proclamationer, og først skride til at bruge Magten, naar aldeles Jntet er at udrette med det Gode. Dette er min bestemte Villie. P. Skr. Lad dette Brev hurtig blive dem tilstillet, som have underskrevet det mig forhen tilsendte. Jeg regner paa Deres Hengivenhed, der i dette afgjørende Øieblik er mig saa nødvendig." Disse Opdagelser have bestemt Regjeringen til at tage end alvorligere Forholdsregler med Hensyn paa hine Provindser. Moniteuren af 4de Juni indeholder en Forordning, ved hvilken de 4 Departements: Maine=Loire, Vende, Nedreloire og Begge Sevres, erklæres i Beleiringsstand; denne Krigstand skal vedvare, saalænge Hertuginden af Berrys Nærværelse ophidser disse Egne. Fremdeles meddeler hiint Blad en omstændelig Jnstruction fra Krigsministeren til de commanderende Generaler, hvori blandt andet befales, at Hertuginden, hvis hun anholdes, skal bringes til Fæstningen i Nantes og der holdes fængslet, indtil hun kan stilles for Retten; Exmarschal Bourmont derimod tilligemed de øvrige Deeltagere i Jnsurrectionen skulle strax, saasnart de gribes, stilles for en Krigsret, af hvilke tvende oprettes, een i Laval og een i Vitre, fremdeles gives der befaling til at iværksætte en almindelig Afvæbning undtagen der, hvor Nationalgarden har givet Beviser paa Hengivenhed for Julitronen; endelig er en Mængde smaae Krigskibe udskikkede for at krydse ved Kysterne, deels for at forebygge Indsmuglingen af Vaaben, deels for at forhindre Hovedpersonernes Flugt. Denne sidste Foranstaltning betragtes især som et Beviis paa, at det nu er Regjeringens Beslutning at tage Sagen alvorligt med Carlisterne. Jøvrigt ere de franske Blade opfyldte med Beretninger om uophørlige Smaafægtninger imellem Regjeringens Tropper, og Jnsurgenterne, i hvilke vel de sidste idelig tabe og jages paa Flugt, men snart igjen samle sig og træde op et andet Sted, netop ligesom i 1793, udenfor de i Beleiringsstand erklærede Departements skulle imidlertid efter Moniteurens seneste Paastand de urolige Bevægelser være ophørte og de Fleste skulle endog frivillig have afleveret deres Vaaben.