Ribe Stifts Adresseaviser, 1837-01-24
Udenlandske Efterretninger. Frankerig. Deputeertkammerets Møde den 13de blev rigt paa interessante og tillige betydningsfulde Begivenheder. Efterat de almindelige Forhandlinger om Addressen, hvilke intet synderlig Mærkeligt frembøde, vare tilende, bleve de to første Paragrapher antagne uden videre Debatter. Da den 3die §, som handlede og Verdensfreden og om den franske Regjerings Fortjeneste af dens Vedligeholdelse, kom paa Bane, androg Hr. Odilon-Barrot paa følgende Tillæg: Europas Rolighed kan ikke bedre sikkres, end ved samvittighedsfuldt at opretholde alle paa afsluttede Tractater grundede Rettigheder, og blandt disse tractatmæssig erhvervede Rettigheder indtager i Frankerigs Øine den gamle polske Nationalitet nu som for den første Rang. Ved Afstemningen blev Resultatet to Gange tvivlsomt, man maatte da skride til Ballottering; man saae hvorledes Ministrene opfordrede deres Tilhængere til at nedlægge sorte Kugler; men desuagtet gik det foreslagne Tillæg igjennem med 8 Stemmers Overvægt. Hr. Odilon-Barrot lod det ikke blive derved; men, da den 5 i Addressen, som angik de schweitzerske Stridigheder, blev tagen under Overveielse, betraadte han atter Talerstolen. Han vilde ikke nægte, at Schweitz's Forhold i den Conseilske Sag havde været usædvanligt; fyldestgjørelse var krævet og modtagen derfor, og dette var for saavidt godt. Men, dersom det var sandt, hvad Schweitz havde paastaaet; dersom Conseil virkelig var den franske Regjerings politiske Spion og desuagtet af den franske Gesandt i Schweitz erklæredes for en farlig Flygtning, hvis Forviisning blev forlangt: saa laae der et vanærende Factum, og svær Dadel maatte træffe Regjeringen, det havde gjort sig skyldig i et saa uværdigt og listigt Forhold. Han forlangte derfor Oplysning om denne Sag. Hr. Mole erklærede, at Sagen vedkom mere det forrige end det nærværende Cabinet, og retfærdiggjorde sit og Hertugen af Montebellos Forhold ved et Brev fra Hr. Thiers til Sidstnævnte, hvor Conseil erklæredes blot for en Flygtning, ikke for en Spion. Saaledes opfordret, tog Hr. Thiers Ordet. Han begyndte med nogle almindelige bemærkninger og politiske Flygtninger og Staternes indbyrdes Forpligtelser med Hensyn til disse; derefter gik han over til den Note, hvori Frankerig havde, i Overeensstemmelse med andre Magters Fordringer, forlangt de urolige Flygtningers Bortviisning. Om denne Note, som var bleven saa udskregen for Haardhed, og som tillagdes Hr. Thiers, erklærede nu denne, at Noten var affattet i meget maadeholdne Udtryk, og at han i alt Fald ikke havde skrevet, men kun underskrevet den. Denne Yttring, der tydede hen paa Kongen, som Notens Redacteur, vakte almindelig Forhauselse. Formodentlig, meente Hr. Thiers, vilde Frankerigs Fordring uden Videre være bleven opfyldt og Sagen dermed have været endt, dersom den ulykkelige Historie med Conseil ikke var kommen til. Derom forklarede Hr. Thiers, at den daværende Understatssecretær (nu Jndenrigsminister) Gasparin havde mældt ham, at Conseil var en politisk Flygtning, der burde bortvises fra Schweitz; at Hr. Thiers, som ingensinde havde hørt Conseil omtale, sendte denne Note til Schweitzer-Regjeringen, og at den blev understøttet af Hertugen af Montebello, der ligesaalidt, som Hr. Thiers, drømte om, at Conseil stod i Politiets Tieneste, som Spion. Hr. Berryer, bragte derpaa i Erindring, at Conseil havde ført et fransk Pas med sig, lydende paa et falsk Navn, Napoleon Cheli, og ventede, at Hr. Gasparin vilde oplyse, om Regjeringen havde vidst, at den Conseil, hvis Uddrivning den forlangte, var den Samme, som den havde givet et falsk Pas, for at han under dette skulde agere Politispion. Hr. Gasparin kom derved i stor Forlegenhed, hvoraf han søgte at hjælpe sig ud ved at erklæte, at han den Gang ikke var ansvarlig Minister, og at han saavel af den Grund, som fordi man ikke turde røbe politiske Hemmeligheder, holdt det for sin Pligt at tie. Denne undvigende Erklæring vakte almindelig Uvillie i Kammeret, og Hr. Teste søgte, under lydeligt bifald, at overbevise Ministeren om, at det umuligt kunde være Pligt at tie, naar det kom an paa at rense den franske Diplomatik fra beskyldningen for en infam Handlemaade. Hr. Gasparin skyldte derfor sig selv, det daværende Cabinet og Frankerigs Ære at give nærmere Oplysning. Hr. Persil forsøgte nu at komme den haardt betrængte Hr. Gasparin til Hjælp. Han paastod, at Sagen angik det forrige Cabinet, og, da sammes Præsident, Hr. Thiers, var tilstede, og Cabinetspræsidenten nødvendig maatte vide Besked om, hvad der foregik under hans Overbestyrelse, saa kunde man jo henvende sig til Hr. Thiers. Da stod denne op og udtalede disse mærkelige Ord: "Sandt nok, som Cabinetspræsident, havde jeg skullet vide Alt, hvad der foregik, men jeg har ingenlunde erfaret Alt." Denne Erklæring vakte en almindelig Bevægelse, især gjorde Hr. Lasitte en meget udtryksfuld Gebærde, som vidnede om, at han mindedes, hvorledes ogsaa han i sin Tid havde gjort den Erfaring, at Meget blev skjult for Cabinetspræsidenten, hvilket Kongen enten direte eller ved andre Mellempersoner, satte i Gang. Disse for Regjeringen ubehagelige Forhandlinger fortsattes endnu den følgende Dag. Hr. Odilon Barrot ansaae Factum for vist og paastod, det var Pligt at undersøge Sagen, for at den Skyldige kunde drages til Ansvar; thi Nogen maatte jo dog bære Ansvaret derfor, om det end ikke var Nogen af Kongens daværende Ministre. Hr. B. Delessert søgte at undskylde det Forefaldne, og at forsvare Spion systemet; men, da han tillige yttrede, at Sagen angik det tidligere Cabinet, og at man maatte vise Skaanseel mod aftraadte Ministre, saa raabte Hr. Thiers, at han begierede ingen Skaansel, hverken for sig eller for sine Colleger, men at han, hvis Kammeret vilde drive Undersøgelsen videre, skulde sørge for, at det blev fuldstændig oplyst om Alt. Da imidlertid Hr. Mole oplæste et Brev fra Hr. Montalivet, hvori denne paatog sig Ansvaret for alle Jndenrigsministeriets Forholdsregler fra 22de Febr. til 6te Oct., saa endtes dermed Discussionen for den Gang, og Kammeret gik overtil de spanske Anliggender, om hvilke Hr. Thiers endnu udbredte sig med stor Vidtløftighed, da Beretningen afgik. - Af det Ovenanførte ere altsaa Resultaterne følgende: 1) Hr. Odilon-Barrots Tillæg til Adressen, er sat igjennem imod Ministrenes Villie; 2) Hr. Gasparin er compromitteret i den Grad, at det er sandsynligt, at i det Mindste han maa udtræde af Ministeriet, og 3) Hr. Thiers har brudt ikke blot med det nuværende Cabinet, men med Kongen selv, saa at det holdes for umuligt, at han nogensinde under den nærværende Konge igjen vil kunne beklæde en Ministerpost. - Efterat Vidneforhøret i Strasburgersagen var tilende, androg Generalprocurator Rosee i Rettens Møde der 13de paa de Anklagedes Afstraffelse. Hoveddelen af hans Tale angik Prinds Ludvigs Frigivelse, der, efter hans Mening, ikke involverede Strafløshed for de øvrige Medskyldige, da Enhver af disse, paa Mad. Gor den nær, havde af egennyttige Bevæggrunde ladet sig tilskynde til Deeltagelse i Complottet.