JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1806-05-06
Tirsdagen den 6 Maji. 1806. Politikere og Politik. Endskiønt der neppe gives en vanskeligere og mere indviklet Konst end Politiken, saa existeret der dog ikke et eneste Fag, som saa mange Mennesker, uden Forskjel paa Stand og Alder, lægge sig efter og troe at kunne bedømme, end netop Politik. Man kunde næsten paastaae, at den er een af de Videnskaber, som Mennesket paa en vis Maade fødes med. Alle, lige fra den fornemste Mand, indtil den simpleste Vertshusgjest, finde Morskab og Jnteresse i at tale om Regjeringssager. Meer end eengang har Jeg grundet paa, hvad der kan være Aarsag til den besynderlige Lyst til at raisonnere om Ting, som de fleste kun kjende saa lidet til, og jeg har hidtil ikke kunnet forklare mig den paa nogen anden Maade, end at Mennesket helst taler om de Ting, som det betragter igjennem Hemmelighedens Slør, og at Politiken interesserer Folk, fordi den sædvanlig er et Mysterium, som ingen uden den Jndviede formaaer at trænge ind i. Som Børn ville vi gjerne tale om Nisser, Herer, og Skovtrolde, som Mænd undsee vi os ved at tale om Ting, som kun faa troe paa, og tale derfor om Regjeringernes hemmelige Planer, Det besynderligste af Alt er, at Menneskene, som her i større eller mindre Grad fole deres gjensidige Svaghed og videnhed, aldrig ere mere overbærende mod hinanden, end i denne Punct. Naar en Læge kommer til en Mathematicus, og vil disputere med ham om hans Videnskab, saa hedder det: min Ven, det forstaaer De ikke, det er ikke Deres Fag, o. s. v.; men naar han vil tale med ham om Politik, saa ere de strax enige. Hvorfor, Fordi de som oftest forstaae begge ligemeget deraf. Derfor troer det meest indskrænkede Hoved, med den Altonaiske Mercur i Haanden at kunne gjennemskue Napoleons Kjæmpeplaner; derfor bedømmer mangen Skribent paa sit Ovistkammer Europas Politik med den vigtigste Mine, og ingen vover at modsige ham. Den Uvidenhed, som Menneskene røde i Alt, hvad der angaaer Politikens Mysterier, er maaskee een af de Aarsager, hvorfor mange af dem, der styre Verdens Vægtskaal, gjøre sig saa ufordeelagtige Forestillinger om de Skarer, som kaldes Nationer og Publicum. De indsee, hvorledes disse Umyndige samle i Mørket, hvilke Begreber de gjøre sig om Staters Jnteresse, hvor enfoldigen, ja hvor afsindigen de stundom dømme om Ting, der nærmest angaae dem.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1806-05-06
Holberg har i sin politiske Kandestøber med Satirens Svøbe revset menig Mands almindelige Lyst til at politisere, Satiren der sigter, som han selv anfører, allene til visse Pralere blandt jevne Folk i Fristæder, der sidde paa Verts huse og criticere Borgermester og Raad, vide Alting og dog intet Men ogsaa han bidrog paa hanne Maade til at blotte de Smages Svaghed i de Stores Øine. Hvorfor indskrænkede han sig kun til menig Mand, Gives der da i forgyldte Cabinetter og Høisale ikke ligesaa mange, der tale om Politik, uden at vide, om Paris er en Landstad eller Søstad, Mon ikke mangen en Kandestøber, der har reist paa sin Profession, forstaaer at tale med ligesaa megen Forstand om Verden og Nationer, som mangen en enfoldig Adelsmand, der ikke kjender begge Deele uden af Sommerfeldts Geographie? Er Politisering en Feil, der fortjener at revses, saa er det en Feil, som næsten ikke een blandt ti Tusinde er fri for. Men fortænker nogen den Syge, at han, uagtet han ikke er Læge, taler om i Sabon, Hvorfor til man da fortænke Statsborgeren, at han taler om en Gjenstand, som hans Vee og Vel er saa nøie forbunden med Men i intet Aarhundrede har det maaskee været vanskeligere og upasseligere at politisere en i vort, fordi Alting nu er kommet til en Punct som Europa, saalænge det har bestaaet af civist serede Stater, endnu ikke har været paa. Med det nittende Aarhundrede begynder en ny Epoti Statskonstens Annaler, ja næsten en ganske ny Politik. Alting er bedækket med et Slør, som ingen Dødeligs Øie kan gjennemtrænge, og de enkelte Glimt, som Fremtiden viser os, synes at bebude de skrækkeligste Optrin. Europa lignet et ildsprudende Bjerg, paa hvis Ydreside den sees smilende Sletter og græsrige Dale, men som i sit Inderste skjuler Død og Ødelæggelse. Hvor ubetydelig en Guist udkræves der maaskee til at tænde denne useete Jld? Gustav den Tredie, der, med alle sy svage Sider, sikkert var een af de skarpsindigste Regenter, Europa har eiet, skrev allerede for i Decennier siden en fortræffelig Bog om den var litiske Ligevægt i Europa, hvori han giorde Regenterne opmærksomme paa de skrækkelige Folger, der ville flyde af dens Forstyrrelse. Den Gang troede han, at Rusland vilde beholde Overvægten. Der tog han vel Feil, thi det indtraf en Begivenhed, som gav hele Sprove et andet Sving, men hans Spaadom blev dog i andre Henseender alligevel opfyldt.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1806-05-06
Inden- og udenlandske Efterretninger.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1806-05-06
Udenlandske Efterretninger. Den nylig afdøde General=Lieutenant v. Friboe, som opnaaede en Alder af 71 Aar, havde tjent Staten i en Række af 59 Aar.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1806-05-06
Det Falsterske Jordegods, som Kongen solgte i Aaret 1766, er siden den Tid, ved en bedre oeconomisk Bestyrelse blevet sat i saadan en Stand, at det nu er ser, ja syv til otte Gange saa meget værdt som den Gang. Den Tønde Hartkorn Bøndergods, som paa Auctionen blev solgt for 500 Rdlr., bliver nu betalt med 400 Rdlr., og Tiender i samme Forhold. Det Classenske Fideicommis Godser, Corselitze og Carlsfeldt, bleve paa den Kongelige Auction solgte for 102,200 Rdlr., foruden noget tilkjøbt Bøndergods, samt Tiender. Disse Godser vilde i vore Dage ved en ny foretagen Auction blive betalte med otte Tønder Guld og derover, og i samme Forhold de øvrige Eiendomme. Men saa meget som man i Henseende til Agerdyrkningen har Aarsag til at glæde sig over denne store Forbedring i Jordens Cultur, ligesaa meget maa enhver Elsker af Oldsager sukke over, at disse tabe hvad Jorden vinder. Saaledes er det berømte Nyekjøbings Slot, der har tjent tre Dronninger til Enkesæde, nu næsten aldeles udryddet. Den er intet tilbage deraf, uden nogle Ruiner paa en øde Banke. Det blev opraabt og solgt stykkeviis, lige indtil Broerne og Staldlængderne, for den ubetydelige Sum 16,718 Rdlr.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1806-05-06
Graabrødre Kirkes Altertavle er bleven solgt til vor Frue Kirke i Odensee for 195 Rdlr., foruden Auctionssalarium 10 s. pr. Rdlr. Trondhjemsavisen læses følgende Udtog af et Brev til Udgiveren: En for nogle Dage siden her i indtruffet høist ubehagelig og sørgelig Tildragelse volder, at jeg til Dem nedskriver dette Brev; det hele Distrikt i mit Præstegield er opfyldt med Udliggerborgere, eller rettere sagt Brændeviinskræmmere; i mine 6 Embedsaar her i Kaldet, har det ikke manglet at jeg jo ved praktiske Afhandlinger af Prædikestolen og ved idelige Katekisationer har gjort Menigheden opmærksomme paa de sørgelige Følger af Drikfældigheds Last, og ivret imod den, som den farligste Freds, Velfærds- og huuslige Lyksaligheds=Fiende, og jeg tør smigre mig med den glade Bevidsthed, at mine velmeente, skjønt af den enfoldige Hob, ikke alletider vel optagne, Bestræbelser, have havt ønskelige Virkninger paa flere end Enkelte; men hvad skal jeg med den bedste Villie og som eneste Embedsmand paa dette afsidesliggende Sted, haabe at vinde til Almeenvellets Fremme, - paa et Sted, hvor Brændeviinskræmmerne hoppe Triumph paa Jomfrue Justitie Gravhøi. - Jeg vil blot anføre her et Exempel paa de ulykkelige Følger dette umaadelige Krohold har afstedkommet i et Huus og i et Aar, i forrige Aar druknede 2de Mænd, hvoraf den ene ikkun var 27 Aar, givt 6 Uger forud og efterladende sin Kone frugtsommelig, og den anden, Kone og tvende Børn, som nu sukke under den yderste Armod; begge disse Mænd reiste hans rasede fra samme Sted, som efterfølgende fire: - efter at de paa dette Sted længe havde følet sig i Brændeviin, til de, efter min og fleres Formening, vare omtrent som levende døde, skulde de stige i Baaden. Veiret var næsten stille, et lidet Steenkast fra Landet hidsede de Seilet, men de vare alt for svage til at styre Baaden; en liden Gust slaaer Bagseilet fra dem og Baaden kantrede, kun en af dem havde saa megen Aandsnærværelse, at han holdt sig ved Baaden til han fik Hjelp; den første af disse 3 Ulykkelige var sin 80 Aars gamle Faders og Moders Støtte, den anden havde en ligesaa gammel Fader at forsørge og havde desuden Kone og Børn, den 3die var Enkemand. Vemodsfuld og med ubeskrivelig Følelse skuede jeg i Dag de tvende nedbøiede Oldinger staae ved deres Sønners Grav, at begræde Tabet af deres Haab og Alderdomsstøtter. Til Sjelen nager det mig, at saadanne Handlinger skulle i Stilhed henslumre. J denne Sag kan Øvrigheden, efter min Mening, intet udrette, saa længe det er tilladt, uden Jndskrænkning, at sælge Brændeviin, jeg er derfor faldet paa den Tanke, at give den lokale Underretning om samme *), for om muelig at formaae Dem til, i Avisen at publicere Noget om denne sørgelige Begivenhed, &c.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1806-05-06
Skagens By har nu 20 smaae Fartøier eller Jagter. De begynde at give disse en smuk Bygning med Agterspeil. Byen eier ogsaa en Fiskerqvase, men da samme er liden, saa har det hændt Jeg har Stedets Navn, ligesaa enhver af de Ulykkeliges som ere saa voldsom gangne Heden; men jeg vilde glædes, hvis dette var det eneste Tilfælde jeg kunde fremvise, flere agtværdige Geistlige have skrivelig tilmeldt mig Lignende, end nylig sagde en agtværdig Præst til mig, i det han lagde Hænderne sammen og faae op mod Himmelen: Min Eud! min Gud, det Brændeviin, det ødelægger det skjønne Norge, hvilket skjønne Folk, godt og Flogt, men de ulykkelige Landprangere og Kroholdere, styrte det i cotal Fordærvelse! Stephansons Anm. sig, at Fiskene ere døde førend man naaede Kjøbenhavn dermed.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1806-05-06
Den Rom. Keiserlige Minister ved det Danske Hof, Grev Gruner, er ankommen til Kiel.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1806-05-06
Ved et Cancelliepatent for Hertugdømmene af 19 April er bestemt, at de, som erholde en aarlig Pension paa Grund af en i H. M. Søe eller Landtjeneste tiltagen legemlig Skade, for Fremtiden, skulle nyde de samme Privilegier og Friheder, som ved Forordn. af 7 Oct. 1796 er forundt de Personer, der afskediges enten formedelst Alderdom, Svaghed eller efter 15 Aars tro Tjeneste.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1806-05-06
Magistraten i Frederichstadt har offentlig modsagt den Usandhed, som findes i Adressebog over samtlige Kjøbmænd m. fl. i Slesvig og Holsteen, for dette Aar: "at Havnen ved denne Stad kun kan befares af smaae Skibe, da endog et Skib paa 224 Commercelæster har overvintret der.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1806-05-06
Udenlandske Efterretninger. Krigens Følger.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1806-05-06
Fra det Østerrigske d. 10 Martii. Fra den Tid af, at Krigen havde trukket sig hen til Mähren yttrede der sig, som en Følge af samme, en epidemisk Syge, et Slags Nervefeber, som meest rasede i vore Egne i Decemb. og Jan. Maaned. Blot i Teschner Kredsen laae i Januarii Maaned henved 12,000 Personer syge af denne Smitte, ikke at tale om Soldaterne i Hospitalerne. Lægerne, hvoraf nogle bleve selv smittede og døde, saae sig ikke istand til at røgte saa mange Patienter, og Apothekerne maatte inde mange Mennesker bie hele Dage paa de Lægemidler, der bleve forlangte. Hele Forraadet af Viinæddike, der betragtedes som det bedste Præservativ mod Følgerne af Smitteen, blev aldeles forbrugt i Te schen, og man maatte derfor forskrive den fra Ungern og Østerrige. J Teschen og Bielitz. - hvoraf den første Stad tæller omtrent 5000 og den anden 3700 Jndbyggere - døde i det Hele 9 Mennesker daglig, de Militaire ube regnede. J Landsbyerne uddøde hele Bønderfamilier. De Russiske og Østerrigske maatte især bukke under for Smitten. Det ulykkelige Mähren led meest ved Epidemien; og i Olmütz skal den femte Deel af Jndbyggerne være død deraf. Først i Martii Maaned begyndte denne Syge at tage yngste Broder var bleven vaccineret, men han var allerede smittet og de naturlige Koppers Frembrydelse kunne altsaa ikke forhindres mere. Den 7de Dag efter Vaccinationen fik han ogsaa Kokopper, af disse vaccinerede Lægen to andre Børn med største Held, et større Beviis behøves der vel neppe, at Kokopperne ikke optage nogen fremmed Skarphed, som findes i Legemet.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1806-05-06
Den sidste Høst i Schwaben er faldet saa heldig ud, at Landet ikke allene i hele 6 Maaneder har kunne underholde uhyre Armeer, men at det endog nu sender meget Korn til Alm og Donauwerth.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1806-05-06
Efter en foregaaende Regnistrion har man paa et Universitet i det sydlige Tydskland borttaget alle forefundne Exemplarer af Louis historische politischen Annalen, hvis Jndhold røbe en øvet diplomatisk Pen og en Mand, der staaer i gode Forbindelser. Louis er et opdigtet Navn. (Saavidt Anm. veed skal den Forfatter, der skriver under dette Navn, hedde Gosch, og for endeel Aar siden have opholdt sig i Kiøbenhavn, hvor han udgav adskillige Bøger, Den 23 April toge de Preussiske Tropper det Lauenburgske i Besiddelse. Ved denne Leilighed forefaldt der en pudseerlig Fægtning, som den nyere Krigshistorie neppe kan opvise Mage til Chefen for de Svenske Tropper, Grev v. Løven hjelm, havde allerede d. 20de f. M. protesteret mod de Lauenburgske Landes Besættelse, men da hans hele Magt kun bestod af 500 Hestfolk, saa troede man ikke, at han vilde gjøre nogen Modstand, men at han derimod vilde oppebie flere Troppers Ankomst, og da saalænge som mueligt forsvare Landet. Den Preussiske Oberst v. Beeren lod ham imidlertid vide, at han ikke havde nogen Ordre at begynde Fiendtligheder, men at hans Tropper med uladte Geværer vilde marschere over Grændserne til deres bestemte Cantonerings Qvarterer. Dette skede, men Grev Lovenhielm havde samlet sin hele Magt paa den Landevei, som fører til Ratzeburg og som tjente ham til et Slags Defilee. Strax ved Grændserne modtoges allerede Preusserne af 30 Svenske Flanquerer, der for det meste bestode af ridende Jægere; de fyrede paa dem, men Preusserne trængte desuagtet frem til Grotz Zecher, uden at bryde sig noget derom. Her stødte de paa Løvenhielm, der havde ladet sin hele og Magt - neppe 300 Hestfolk - opmarschere i 3 Trouper. Forgjeves opfordrede Preusserne ham til at trække sig tilbage, forgjeves truede de ham med at falde ham i Ryggen; han veg ikke, uden med get langsom og ved at gjøre Modstand med en heftig Pistolild. Preusserne ændsede ikke denne Jld, indtil en Curasseer, en Lieutenant, en Rytter og en Skarpskytter bleve saarede af de Svenske. Nu svarede man dem med nogle Kugler, og rykkede derpaa frem indtil Gudow, hvor man imod Formodning ikke traf meere end en eneste af de Svenske. Oberst v. Beeren søgte nu at ponssere Ratzen burg, og gjorde de fornødne Dispositioner. Da han kom til Høiene saae han de Svenske trække sig tilbage over Sletten, og kom dem omsider paa 100 Skridt nær. v. Beeren red nu med en Trompeter hen til Løvenhielm, og efter en kort Underhandling, passerede de Svenske af det Mecklenburgske, til Defileen ved Neu=Kogel. Men da v. Beeren nu troede, at alle Fiendtlighederne vare endte, vilde han occupere denne Defiler, som dannedes af to Søer; han sendte i dette Øiemed 30 Jægere derhen, som de Svenske, skjønt uden Virkning, fyrede paa med Pistoler. Da de ikke vilde vige, lod v. Beeren igjen fyre paa dem, hvorpaa de trak sig tilbage, og efterlode en Husar og en Hest paa Valpladsen. Nogle Heste, som vilde løde deres Vei, bleve grebne. De Svenske fortsatte derpaa deres Marsch til Gadebusch og derfra til Wismar. - Preussen har, paa Grund af disse Fiendtligheder, lagt Beslag paa alle Svenske Skibe.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1806-05-06
De ankomne Engelske Tidender, som gaae til d. 28 April, indeholde Ministeren Fors djærve Tale i Parlamentet i Anledning af Preussens Fremgangsmaade. Den er fuld af de bittreste Udtryk. At en Nation - siger han - af Frygt for Frankrige kan blive tvungen til at afstaae Lande, det beviser især Hollands Exempel, men Preussen er den eneste Stat, der, af Frygt for Frankrige, har ladet sig tvinge til at tilegne sig Andres Lande. Han paastaaer fremdeles, at Frankrige kun bærer liden Agtelse for Preussen, at det ikke indlader sig med denne Stat i nogen Tractat, og at det handler rigtig deri, at Engelland bør i Henseende til Preussen statuere et udmærket Exempel. Ministeren bebreider det blandt andet, at det har stødt sine tro Undersaatter, det Preussiske Monarkies Vugge (Anspach, fra sig &c.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1806-05-10
Løverdagen den 10 Maj 1806. General Huth.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1806-05-10
Allerede gjentagne Gange har det været Forfatterens Lod, at minde sine Medborgere om store Nationaltabe, allerede gjentagne Gange har han, skjønt med en saare svag Pensel, skildret Hædersdaad, hvis Stiftere Dødens uforsonlige Haand for evigen berøvede og Hvor tungt et saadant Kald end er, forsødes det dog af den Tanke, at endog den mindste Markblomst der offres paa sande store Mænds Grav, ingen finde visner i en taknemmelig Efterverdens Minde, og at den Glands, som store Handlingers Fremstilling i deres sande Lys, udbrede over den, der udmærkede sig derved, kaster sine Straaler tilbage paa den Tidsalder, der har vidst at skjønne paa store Mænd og store Fortjenester. Aldrig har Skjebnen berøvet os en Mand, hvis Navn almindeligere hædres, hvis Fortjenister afvindeligere paaskiønnes, hvis Tab afMindeligere belages end General Huus, Sen et kostbart Klenodie syntes Naturen selv, med fortrinlig Omhed, at have skaanet hans Liv henved et heelt Aarhundrede, som en ægte Patriot har han virket og stræbt for sit andet Fædrene land Dannemark henved et halvt Seculum, som Frederiks Ven og Raadgiver var han for ham, hvad Absalon engang i Dannemarks kraftfuldeste Dage var for Valdemar, som Mand og Olding helligede han de fleste Timer af sit Liv to Rigers Lyksalighed. Behøves der vel mere til at aabne ham et af de første Sæder i Dannemarks Pantheon ved Siden af den udødelige Bernstorff, der, i Forening med ham, grundfæstede Dannemarks Held, afledte Krigens Luer, fra dets fredelige Kyster, og satte det tryggeste Vognborg omkring det, Lad Briterne længe nok beundre deres Pitt, og opreise ham Mindesmærker af Marmor til Belønning for Talenter, der havde saa sørgelige Følger for Storbritannien. Med Grund sagde Folkets Talsmand. offentlig han modtog os som en lykkelig Stat han efterlod os, betynget af Gield og svækket af Krig. Hans sidste Ord: "o, mit Fædrene, land!" stadfæstede kun alt for meget den Dom man fældte over Følgerne af hans Politik. Ganske anderledes døde Huth, efterat han i en Række af Aar havde taget saa stor Deel i Statsbestyrelsen. Han saae Dannemarks Morgensoel oprinde, da han begyndte at gavne det med sine vise Raad, sine Jndsigter og sin Flid, han saae dens Middagssoel straale i sin fulde Glands, da Døden bortkaldte ham fra hans Hæders bane. Wilhelm Huth er født i Costowitz, i Sachsen, i Aaret 1712. Hans Fader var Kammersecretair hos Hertuginden af Sachsen Zeitz, og lod ham opdrage i Schleusingen og freqventere det derværende Gymnastum. Her levede han, efter hans egen Forsikkring, af 3 Rdlr. maanedligen, ligesom han overalt i sin Ungdom førte en ligesaa simpel som tarvelig Levemaade. Herfra tog han til Leipzig, hvorhan lagde sig efter de mathematiske Videnskaber. Efterat han forgjeves havde søgt at komme i sit Fædrenelands Tjeneste, reiste han til Hessen, hvor han blev ansat ved Artilleriet og avancerede ved dette Corps indtil Oberst. Han tog Deel i alle de Campagner, som disse Tropper gjorde fra 1742 af.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1806-05-10
J Syvaarskrigen tog han 1762 imod det Tilbud, at gaae i Churhannoversk Tjeneste som General Major og Chef for Jngenieurcorpset, med den udtrykkelige Betingelse, saavel at bestyre de Beleiringer, som de Hannoverske Tropper maatte ville foretage, som at være i Hannoverske Fæstninger, naar Fienden beleirede dem.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1806-05-10
J Syvaarskrigen havde han i alt bivaanet 17 Batailler, foruden mange Attaquer og Beleiringer. Hver af disse er nøiagtig optegnet i en gammel aandelig Bog, som endnu findes i hans Bogsamling. Men hvor ofte han end havde været med i Feldten, havde han dog været saa heldig, aldrig at blive betydelig saaret. Da Syvaarskrigen var endt gik han igjen tilbage i Hessisk Tjeneste, og blev Commandan i Hanau.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1806-05-10
J de sidste til Aar havde han aldeles ikke tages Deel i Statsraadet. Jndtil 1802 syssel flere han sig sær med Jngenieur, og Artillerievæsenet med en Nidkierhed, der overgaaer af Fore skilling. Han arbeidede sædvanlig til Kl. 1 om. Natten og Fod og igjen Kl. 5, for atter strax at tage for paa sit Arbeide. Medens alle i hans Huus laae i den tryggeste Søn, sad han oppe og arbeidede. Men fra Aaret 102 af sog hans Syn ham Feil, og skiønt han vedblev at arbeide, kunde han dog ikke selv skrive mere; men maatte dictere alt, hvad han vilde have udarbeidet. Han havde en temmelig stor Bogsamling, der for det meste bestod af Bøger i Mathematiken og Krigsvidenskaben. Af Sprog forslodhan Lothr, Fransk, Tydsk, hvilket sidste var hans Modersmaal. Det Danske vær sian ikke mægtig, og alt hend der blev han forelæst af Danske Skrivter, maatte overførtes for Ham Hans Læsning bestod, især i de sidste 5 Aar, af sandelige Skrivter, fornemmelige Bibelen som han lod sig forelæse. J de sidste fire Aar, at faaet en Alder af nogle 90 Aar, udarbeidede han endnu adskillige vigtige Forslag angaaende Jngenieur, og Frigsbygningskonsten, som bleve sendte til J. R. H. Kronprindser. J de senere Aar lod han sig blandt andre Skrivter forelæse Gellerts samtliche Werken og Friedrich den Andens Værker paa Tydsk. Men i sin allersidste Levetid fandt han næsten ikke Smag i andet end reen politiske eller aandelige Bøger. Jmidlertid virkede dog vigtige Verdens Begivenheder endnu mægtigen paa hans store Siel, det indtil det sidste Øieblik blev sig selv lig. Man forelæste ham Dagens Blade og Aviser. Slaget ved Ansterlitz, gik ham meget nær, og den Østerrigske Overgenerals ubesindige Fremgangsmaade opvakte lige saa meget hans Harme, som Armeens Uheld hans Deeltagelse.