Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1804-06-22
Moreau blev vel frikiendt, men dog dømt til 2 Aars Arrest paa sit Gods Grosbois. Dog hedder det, at Keiseren ogsaa vil formilde denne Straf og desuden udnævne ham til Marschal og Gouverneur paa Jsle de France (!). Foruden Moreau bleve 4 Andre dømte til Fængsel paa 2 Aar, deriblant Julius Polignae, Leridan og Rolland. 20 fik Dødsdom, deriblant Georges, Bouvet de Lozier, Armand Polignae, de Hozier, Lemercier og flere mindre bekiendte Subjekter. - David og 19 Andre bleve frikiendte og 5 bleve sendte til Forbedringspolitiet. Den 8 vare samtlige Advokater færdige med deres Forsvar. Præsidenten spurgte derpaa de Anklagede, om de havde meere at fremføre til deres Forsvar, hvorpaa endeel af dem endnu talde lidet, som for størstedelen bestod i Taktil deres Defensorer. Den 9 traadde Tribunalet sammen om Morgenen Kl. 7 og gik kort efter i Konseilkammeret, for at raadslaae over Dommen. De Anklagede og Tilskuerne bleve i Salen, indtil Dommerne kom tilbage, hvil ter ikke skeede førend 20 Timer derefter. Endelig kom de igjen frem Kl. 4 om Morgenen den 10, hvorpaa Præsidenten strax oplæste hele Dommen. De dømte ere igien bragte tilbage til Templet. Publikums Deeltagelse blev stedse stærkere, som den endelige Dom kom nærmere og nærmere. Alle Gader og Broer i Nærheden af Justitspalaiet vrimlede med Mennesker, som blev hele Natten under aaben Himmel. Moreaus Gemalinde opholdt sig i et Giestgiverhuus der i Nærheden, indtil hans Defensor kom og forkyndte hende hans Dom. Førend Moreaus Dom blev fældet, var der holdt et stort Geheimekonseil paa St. Claud. Der er trykt et store Antal af de Forsvarstaler, som bleve holdte for ham. Endog hans egen kraftfulde Tale er trykt og bæres omkring paa de Pariser Gader. Foruden det, som sidst anførtes deraf, mærkes endnu følgende Steder: "Forslaget til i hine Tider at sætte mig i Spidsen af Statsbestyrelsen, skede af Mænd, som i Revolutionen vare berømte formedelst Talent og Patriotisme; men jeg holdt mig bestemt til at kommandere Armeer og vilde ikke kommandere Republiken. Herved og endnu mere ved den 9 Novbr. 1799 beviiste jeg, at jeg ikke higede efter Magt eller Autoritet. Jeg modtog Ordre af Bonaparte og bibrog til at opløfte ham til den høie Grad af Magt, som Omstændigheder gjorde nødvendig. Siden overdrog han mig Rhin armeens Overkommando - og aldrig vare mine Militair handlinger hurtigere, talrigere og mere afgiørende, end til den Tid, hvor deres Glands udbredte sig over den Regiering, som nu anklager mig. Derefter vendte jeg tilbage til det rolige Liv og nød endog der min Hæder, den Hæder, som ingen menneskelig Magt kan berøve mig, Erindringen og min Daad, min Samvittigheds gode Vidnesbyrd, Medborgeres og Udlændingers Agtelse og, om jeg tør sige det, den søde og smigrende Forsmag paa Efterverdenens Dom over mig. Jeg besaden Rigdom, som blot var stor, fordi mine Ønsker ikke gik i det Uendelige og min Samvittighed ikke gjorde mig Bebreidelser. Siden Seiren ved Hohenlinden indtil jeg blev arresteret have mine Fiender ikke kunne bebreide mig andet, end Friheden i mine Taler - ofte vare de Regieringens Operationer gunstige, og om de end ikke altid vare det, kunde jeg da troe, at denne Frihed kunde være en Forbrydelse hos et Folk, som saa ofte har dekretteret Tankernes, Talens og Pressens Frihed og som, endog under Kongerne, havde nydt den i sin fulde Omfang. Jeg tilstaaer, at jeg er født med en stor Frimodighed af Karakter; men dadle vel Sammensvorne det saa høit, hvad de ikke billige Havde jeg udruget saadanne Planer, saa havde jeg skiule slige Yttringer og søgt nærmere Forbindelse med Regieringen. Saaledes nærmede Cassins og Bruus sig Cæsars Hierte, da de vilde giennembore det.