Viborger Samler, 1813-04-01
Berlin d. 23 Marts. Hs. M. Kongen har sluttet en Of= og Defensiv Alliance med Hs. M. Keiseren af Rusland og udstædt følgende Kundgjørelse: Til mit Folk. Ligesaalidet for mit tro Folk, som for de Tydske, behøver Jeg at gjøre Regnskab for Aarsagen til den Krig som nu begynder. Den ligger klar for det u blændede Europas Øine - Vi nedtryktes ved Frankrigs Overmagt. Den Fred, der frarev Mig Halvdelen af mine Undersaatter, gav os ikke dens Velsignelser; thi den saarede os endnu dybere end Krigen. Landets Marv udsuedes. Hovedfæstningerne bleve besatte af Fjenden, Agerbruget og vor til Høide bragte Konflid lemlæstedes. Handelsfriheden var standset og derved forstoppedes Kilden til Erhverv og Velstand. Landet var et Rov for Armod. Jeg haabede, ved paa det strengeste at opfylde de indgangne Forpligtelser, at berede mit Folk nogen Lindring og endelig overtyde den franske Keiser om, at det var hans egen Fordeel, at lade Preussen beholde sin Uafhængighed; men mine reeneste Hensigter bleve ved Overmod og Troløshed tilintetgjorte og, kuns alt for tydelig saae vi, at Keiserens Forbund mere end hans Krige langsomt maatte ødelægge os. Nu er Øieblikket kommet, hvor alt Bedrageri over vor Forfatning ophører. Brandenborgere, Preussere, Schlesier, Pommere og Lithauer, J viide, hvad J i 7 Aar have maattet lide; J viide den sørgelige Skjebne, som venter Eder, om J ikke med Ære ende den begyndte Kamp. Erindrer Eder Fortiden, den store Kurfyrste, den store Frederich, glemmer ikke de Fordele de under vore Forfædre blodig tilkæmpede sig: Religionsfrihed, Ære, Uafhængighed, Handel, Kunstflid og Videnskaber. Tænker paa det store Exempel af vore Allierede, de mægtige Russer, tænker paa Spanier og Portugisere. Selv de mindre Folkeslag have for lignende Fordeele draget i Kamp mod en mægtigere Fjende og have seiret, erindrer Eder Schveitsernes og Nederlændernes Heltemod! Der vil kræves store Offere af alle Stænder; thi vort Foretagende er stort og vore Fjenders Tal og Hielpemidler ere ikke ringe. Men disse Offere ville J hellere bringe Eders Fødeland og indfødde Konge end en fremmed Behersker, der, som saa mange Exempler vise, ville opofre Eders Sønner og Eders sidste Kræfter til Hensigter, som ere Eder ganske fremmede. Tillid til Gud, Vedholdenhed, Mod og vore Bundsforvantes mægtige Bistand, ville sikre vore redelige Anstrængelser Seirens Løn. Men hvad Offere end der fordres af Enkelte, saa opveie de dog ikke de hellige Goder, forhvilke vi yde dem, for hvilke vi maae stride og seire, hvis vi ikke ville ophøre at være Preussere og Tydskere. - Det er den sidste afgjørende Kamp vi bestaae for vor Tilværelse, vor Uafhængighed, vor Velstand. Der gives ingen anden Udvei, end en ærefuld Fred, eller en roesværdig Undergang. Ogsaa denne ville J standhaftigen gaae i Møde, for Ærens Skyld; thi en Preusser og Tydsker formaaer ikke at overleve Tabet af sin Ære. Men, vi behøve ikke at tabe Modet; Gud og vor faste Villie vil forlene vor retfærdige Sag Seiren, med den en varig og ærefuld Fred og en lykkelig Tids Tilbagekomst. Breslau 17de Marts 1813. Frederich Wilhelm Til Jndvaanerne i Kurfyrstendommet Hannover, Fyrstend. Lauenburg, Rigsstæderne Hamborg, Lybek og Bremen, Gebetet Münster, Hertugdømmene Westphalen og Berg, Fyrstendømmet Ostfriesland, Mark, Herskaberne Lin gen og Teklenburg o. s. v. har Grev Wittgenstein udstædt en Proklamation dat. Berlin 16de Marts, hvori han siger blant andet "J vare Tydskere, man har tvunget Eder til at blive Franske. J vare lykkelige frie Borgere og J bære nu Lænker - Men, fatter Mod! Den retfærdige Guds hævnende Sværd er faldet tungt paa Eders Fjenders Hoveder ved de russiske Floders Bredder - - Eders Befrielsestime er nær, krænkede tydske Venner. J den nøieste Forbindelse med Preussen England og øvrige mægtige Allierede, sender min seierrige Keiser og Herre, Alexander den Befrier mig til Eder, for at bryde Eders Lænker, og gjengive Eder den forrige Forfatning og Sprog, Uvillig og hævnende har den af Eders Undertrykker misbrugte Lykke, pludselig vendt ham Ryggen. Han har mistet en Armee paa en halv Million øvede Krigere, vel kan Han drive nogle Hobe sammen af hans Ærgjerrigheds ulykkelige Slagtoffere, men han kan ikke meere stille nogen frygtelig Hær. Med mægtig Haand har Rusland revet Bindet fra Nationernes Øine - De begynde at stole paa deres Kræfter og den ulykkelige og aanderige Nation, begynder rødmende at føle at den var et blindt Værktøi i den grændseløs ærgjerrige Fremmedes Haand, hvis Lande engang fra Tydskland fik Kunster og Videnskaber. Brave tydske Mænd, lærer at forstaae, at J. end ikke behøve vor Hjelp; men kun egen kraftig Villie, for at vorde frie. Men forener Eder med Preusserne Eders Brødre, og modtager de tapre Russer som Venner og Bundsforvandte - - Men J faa Utydske og uværdige Haandlangere af Tyranniets Aand, skjælver for Guds og Menneskers Hevn, Naar jeg paa den mildeste Maade og efter Krigsbrug vil behandle enhver fransk Soldat, som falder mig i Hænderne; saa skal derimod enhver Tydsker, der gribes med Vaaben imod sit Fødeland, i Ruslands fierneste Provindser begræde, at han drog Sværdet imod sine Medborgeres Frihed.