Den Vest-Sjællandske Avis, 1820-10-21
Den 4de October fortsatte han sin Tale, hvori han blandt andet nægtede, at Bergami var bleven saa hurtig befordret, som nogle Vidner have paastaaet; han er en Mand af Fortieneste og ikke af saa ringe Herkomst. General Pino havde ladet ham spise ved sit Bord, og en Østerrigsk Adelsmand, havde anbefalet ham til Dronningens Kammerherre, til at blive ansat som Coureer, i det Haab, at han kunde blive hurtig befordret. – J Almindelighed paastad Hr. Brougham, at Dronningen ikke havde gjort sig skyldig, nogen Forbrydelse, Letsindighed eller nogen daddelsværdig Handling. Han oplæste, for at bevise den afdøde Konges gode Tanker om Hende et Brev fra ham til Hende, af 13de Novbr. 1804; ligesom et Brev fra den nuværende Konge af 30te April 1795, for at bevise, at ingen Bebreidelse dengang traf Prindsessen. Han endte sin lange Tale med følgende Ord: Mylords, uagtet jeg udsætter mig for at gjentage hvad jeg tilforn har sagt, maae og dog bede dom om ikke at forglemme de to Hovedpunkter, hvorpaa jeg bygger mit Forsvar: 1, at Anklagerne ere ikke blevne beviiste ved troeværdige Vidnesbyrd, 2) at de fremstillede Vidnere ikke ere troeværdige. De kiende denne veltalende og digteriske Skildring om Sammensværgelsen imod den kydske Susanne i den hellige Skrift. De Gamles Udsagn imod hende vare tydelige, conseqvente, og bleve ikke modsagte, og Susanna blev blot reddet ved de Gamles egen Modsigelse, om hvad for et Slags Træet var af saaledes bliver Najorches Vidnesbyrd beviist som falskt, ved Banquerens Commis. Disse Smaae Omstændigheder ere ikke tilfældige: Menneskene driste sig til at kalde Forsynets Beslutninger Tilfælde, naar det vil forbindre at Forbrydelsen seirer, og at Uskyldigheden bliver undertrykket. Hvad skal jeg sige, naar den brugte Maade til at føre Beviserne paa, som i sig selv er afmægtig og latterlig, naar den anvendes imod en privat Person i en almindelig Proces, er nu den eneste hvorpaa man vil grunde en Retslovgivnings Handling, en ex post faato Lov imod imod en værgeløs Kone? Mylords, Jeg besværger deres Herligheder: De staae ved Randen af en Afgrund; De kunne fælde en Dom over Dronningen; men den vil blive den sidste, som De vil faae at fælde. Forfølgerne ville lide Skibbrud, og den Fordærvelse, hvori de ville nedstyrte Dronningen, vil falde tilbage paa dem selv. Redder Mylords Landet, fra den Skræk, som venter det, og selv fra den øiensynligste Fordærvelse, dette Land, hvis Prydelse De ere, men for hvilket De ikke mere ville blomstre, naar De blive skildte fra det, de Blomster lige, som blive løsrevne fra Stammen og dens Rødder. Redder den vaklende Krone, det rystede Aristokratie og Altaret selv, som ikke kan blive staaende, naar dens Allierede Thronen) bliver omstyrtet. De sige det, De ville det, Kirken, Kongen ville det, at Dronningen skal blive Kirkens Tieneste berøvet, men istedet for denne høitidelige Tieneste, har Huu Folkets ivrige Ønsker sig. Hun behøver ikke min Forbøn, men for mit Fædreneland henvender jeg mine Bønner, til Barmhiertighedens Throne; at denne maae udgyde sig i en høiere Grad over dette Folk, end dets Bestyrere fortiene, og at deres Hierter maatte blive omvendte til Retfærdighed. Efter en liden Pause, blev det tilladt Hr. Williams at tale, hvormed han vedblev til Kl. 4, da Mødet var til Ende.