Corsaren, 1844-11-08
Uddrag af Redactionens ForhandlingsProtocol. Møde den 5te November. Alle Medlemmer vare tilstede, fordi Forsamlinggens Grever og Baroner ikke havde behageligere Ting at tage vare og desuden vidste, at der vilde forekomme Sager, hvori Præsidenten kunde behøve deres Stemmer. Saa nikker blot Præsidenten, og saa stemme de. Det vil maastre overraske Læserne, at Redactionen tæller Adelsmænd i sin Midte; men, dersom man rigtig havde lagt Mærke til vort militaire Medlem, vilde man vist have opdaget, at han er af gammel Adel. Et andet Medlem blev i sin Tid efter indstændig Begjæring gjort adelig, hvilket udfortes derved, at Præsidenten sparkede til ham og sagde: "Nu er Du adelig." Siden den Tid flyder ligesaa reent Blod i hans som i det militaite Medlems Aarer. Han tager nu altid sin Plads ved Siden af det militaire Medlem og kalder ham i sine Taler, som han venter trykte, min Nabos, for at Publicum skal erfare, at han sidder ved Siden af en gammel Adelsmand. For at kunne referere selve Forhandlingerne maae vi tilbagekalde i Læsernes Erindring, at der i sin Tid af Forsamlingen blev fordret en friere Forsamlingsmaade med to Kamre, og at Præsidenten ikke troede at kunne tilstaae denne, men i dets Sted tilbød et Kvistkammer, som Forsamlingen afslog, især paa Grund af, at der ikke var Kakkelovn, og at det altsaa var ubrugeligt om Vinteren. Da Præsidenten netop havde dette Kvistkammer tilovers, gjorde det ham ondt, at Forsamlingen ikke vilde modtage dette, og at Meubleringen deraf saaledes indtil videre maatte stilles i Bero. Ved alle Leiligheder viser han sin Fortrydelse, saaledes ogsaa i nærværende Møde. Et Medlem var fremkommet med et Forslag, sigtende til Jndførelsen af Besparelser i flere Udgiftsgrene. Dette understottedes f hele Forsamlingen, og Præsidenten bemærkede selv i den Anledning: Visselig er det meget godt, at der indføres Besparelser, og jeg er i Et og Alt af den ærede Proponents Formening; kun maa jeg bemærke, at, hvis Forsamlingen havde modtaget mit Tilbud om Kvistkammeret, vilde allerede et betydeligt Skridt være skeet. Saaledes som Sagerne nu staae, tvivler jeg virkelig om, at jeg, selv med den bedste Villie, vil kunne gjore Noget i den forønskede Retning; jeg havde nu engang sat mig i Hovedet at begynde med Kvistkammeret. Et Medl. Jeg maa for en Deel give Præsidenten Ret og skal desuden tillade mig at gjøre opmærksom paa, at vigtigere end Besparelser er det for os, at en venskabeligere Forbindelse tilveiebringes mellem os og vore Brødre hinsides Holmens Canal, jeg mener naturligviis Cancelliet. Det er denne dybt rodfæstede Uenighed, der altid truer "Corsaren", og jeg troer at burde sige, at Noget maa der gjøres. Præsidenten. Det glæder mig at kunne forsikkre Forsamlingen, at denne Sag ligger mig meget paa Hjerte, og at alle mine Bestræbelser ere rettede paa dette vigtige Punct. Til sand Nytte vilde det i den Henseende have været, om Forsamlingen havde taget imod Kvistkammeret . . . . Flere Medlemmer. Hvad, Kvistkammeret? Troer Du virkelig, Præsident, at vi og Cancelliet havde kunnet enes paa Kvistkammeret? Præs. Ja, seer J, vi vilde være kommen sammen der, og vi vilde have sat os ned, og vi vilde have talt gemytligt og fornuftigt sammen . . . Flere. Men Cancelliet? Præs. Hvem taler om Cancelliet? jeg taler om Kvistkammeret. Et Medl. Herregud! hvorfor faae vi da ikke det fordømte Kvistkammer? Giv os det! Præs. Ja, see! Nu kommer I! Havde vi nu havt Kvistkammeret til at deliberere i, saa kunde vil saa hyggeligt have discuteret, hvorledes vi skulde have det der. Nen det kan ikke skee; thi nu har jeg leiet det ud. Et Medl. Jeg stemte fra først af for Kvistkammeret og har siden den Tid ikke forandret Anstuelse, hvorfor jeg høilig maa beklage, at vi nu, som det meddeles os, ikke have Udsigt til at faae det. Et andet Medl. Jeg stemte i mod Kvistkammeret, men tilstaaer, at jeg senere har forandret Anskuelse og derfor maa tiltræde den forrige Talers Erklæring. Et tredie Medl. Jeg stemte for Kvistkammeret; men senere er jeg kommen til den Anskuelse, at jeg burde have stemt i mod det, og er derfor ret glad ved af Præsidentens Mund at erfare, at vi ikke faae det. Pr æs. Det glæder mig, uden Hensyn til nerværende Sag, at erfare, at Anskuelserne sidde saa løse i nærværende Forsamling. Efter mit juridiske Begreb bør nemlig Anskuelser ingenlunde være nagelfaste Appertinentier, men Løsøre, som man i en snæver Vending kan sætte ind hos Lembde til Auction. Det vil af den Vending, Debatterne saaledes havde taget, være let begribeligt, at alle betydeligere Sager nu bleve uaf gjorte eller afgjorte efter Præsidentens Anstuelser - hvilket kommer ud paa Et - og at Forsamlingen gik over til de smaae Andragenders Fremme. Et Medlem motiverede da sit Forslag angaaende Sands Afskaffelse til Nedactionsgulvet, hvilket gik ud paa, at Sandet ikke længer skulde kjøbes hos Spekhøkeren, men hentes directe fra Sandkisten. Hertil stillede et andet Medlem det principale Amendement, at der overhovedet slet ikke skulde bruges Sand paa Redactionsgulvet, og subsidialiter, at der ikke anvendtes andet end det, som blev tilovers fra Secretairens Sandhuus. Et tredie Medlem erklærede sig for Anstaffelsen af et Gulvtæppe, der, som han viste, endog vilde gjøre Sand fra Sandhuset overflødigt; men hertil bemærkede et fjerde Medlem, at dette Spørgsmaal laa udenfor nærværende Sags Competence og maatte gjøres til Gjenstand for et særskilt Andragende. Den foregaaende Taler forlangte, at hans Forslag da skulde henvises til den Comitee, der maatte blive nedsat i Sandsagen, hvilket dog et femte Medlem modsatte sig, idet han urgerede, at Forslaget kun kunde blive afleveret, ikke henvist til bemeldte Sandsagscomitee. Proponenten. Jeg haaber dog, at min lærde Ven ikke vil modsætte sig, at jeg oplæser Forslaget og saaledes faaer det indført i Tidenden. Den forrige Taler. Jo, jeg maa paa det bestemteste modsætte mig, at min forslagbringende Verspilder Forsamlingens kostbare Tid med at oplæse et Forslag for at faae det indsmuglet i Tidenden. Jeg er meget om for Forsamlingens Tid, strækkelig øm. Et Medl. Jeg kan ikke Andet end give min forsigtige Ven Ret i hans Attring og stemmer mod Forslagets Oplæsning. Et andet Medl. Med al Respect for min ømme Ven kan jeg dog i dette Tilfælde ikke dele hans Omhed for Forsamlingens Tid og stemmer for Oplæsningen. Et tredie Medl. Da jeg gik herhen, var det min Hensigt at stemme for Forslaget; men nu stemmer jeg imod det. Jeg er formodenlig kommen til en anden Anskuelse ved at sidde. Det adelige Medl. Jeg stemmer mod Forslaget, fordi jeg er arrig over dets Præmisser. Var der andre Præmisser, vilde jeg stemme for det. Et Medl. Men der er jo ingen Præmisser, min Bedste. Det adelige Medl. Ja, saa er jeg arrig alligevel. Flere blandede sig i Discussionen, og der hengik en Timestid med Debatter, som afbrødes af et Medlem, med det Spørgsmaal: Hvor lang Tid kan da Forslagets Oplæsning vel medtage? Man maalte og fandt, at det vilde vare to Minutter. Ved den derpaa følgende Afstemning, der varede tre Minutter, blev Forslagets Oplæsning forkastet. Præs. Jdet jeg yder Forsamlingens patriotiske Grundighed i nærværende Sag min fuldeste Anerkjendelse, kan jeg dog ikke undlade at gjøre opmærksom paa, at Andragendet vistnok ikke er modent endnu til Comiteebehandling, da det løselig henkastede Forslag om et Gulvtæppe synes at have fundet endeel Sympathi i Forsamlingen, men nu formedelst en Formfeil ikke kan komme i fortjent Betragtning. Havde vi nu havt Kvistkammeret . . . .