Berlingske Tidende, 1833-08-03
Det engelske Blad Spectator indeholder en Skildring af Parlamentets nuværende Tilstand, og siger i denne Anledning blandt Andet: - Cobbett, af hvem man ventede meget, og som virkelig i Begyndelsen viiste, at han hverken manglede Aandsnærværelse eller Talegaver, naar det galdt om, at drive noget igjennem, er nu, mod Slutningen af Sessionen, et af de Medlemmer i Underhuset, der lægges mindst Mærke til, og hvad meer er, han føler dette selv. - O'Connell, der forstaaer at tre sig i andre Forsamlinger, som Hercules med Køllen, har ingen Jnflydelse i Underhuset; han besidder alle de Talenter, man fordrer af en Taler, han har en klangfuld Stemme, et smukt Foredrag, Lidenskab og Phantasie, og alligevel kan man sige, at han aldeles intet udretter. - Foruden disse to Personer, kunde vi endnu anføre mange andre, vi behøve blot at omtale een. Hr. Roebuck viste i Bath Jndsigt, Duelighed og Overtalelsesevne, i Underhuset have alle hans Taler, naar man undtager en eller to af de første, forfeilet deres Virkning; de vare altfor reent-ideale, og hensmeltede i Forsamlingen, som Snee i Vand. Og dog ere tun faa af dem blandt Underhusets Medlemmer, som man hører paa med Opmærksomhed og hvis Anskuelser virke paa de øvrige, der i Henseende til Talent og Uddannelse kunne udholde en Sammenligning med de ovenanførte tre Talere. Hvad er Grunden hertil, Holder man maaskee disse Mænd for uredelige, fordi de spille en paatagen Rolle, og Huset ikke kan taale nogen Falskhed? – Lader os betragte Sir Robert Peel, der har det herligste Foredrag, men ogsaa kun i den Henseende staaer lige med, eller maaske høiere end O'Connell, ingen Taler høres med saamegen Opmærksomhed, som han. Er der hos ham Mangel paa det, man forstaaer under Udtrykket, at have Capitaler udestaaende i Landet"? Jngenlunde. Desuden havde jo adskillige af de Parlamentsmedlemmer, der vare i Besiddelse af den største Jndflydelse, f. Ex. Scheridan, Burke, Canning, ikke at tale om de Levende - ingen Capitaler udestaaende i Byen eller i Landet. Er det Mangel af Anseelse i de sociale Forhold, Er det Mangel at saakaldt ophøjet Charakteer", der vel betyder det samme, som et uplettet Rygte, Nei; thi dette kan ikke anføres som Grund mod ovennævnte Personer, og parlamentarisk Anseelse er desuden ikke sielden hos Personer af uplettet Rygte. Hvorledes hænger det da egentlig sammen, Anseelse i Underhuset erhverves paa en ganske særegen Maade, og betingelserne derfor lade sig ikke saa let analysere. Stor Rigdom er ikke nogen nødvendig Egenskab, men en gavnlig Tilgift; thi man kan ikke saa let gjøre en riig Godseier den Bebreidelse, at han er en Eventyrer. Men Formue allene er ikke tilstrækkelig, adskillige af de rigeste Mænd i Underhuset vove ikke, at lukke Munden op i Parlamentet. Det samme kan man sige om stor Anseelse i Privatlivet; man er heller ikke gavmild med den Benævnelse et uplettet Rygte, dersom Manden ikke er formuende, eller i det mindste kun efter lang Prøvelse. Ligesaa lidet hielpe materielle Kundskaber eller theoretiske Jndsigter; at de ikke gjøre Sagen klar, sees dagligen, og det vilde være kjedsommeligt, at anføre de enkelte Exempler. At et udmærket rhetoriskt Talent bemægtiger sig Husets Opmærksomhed, have vi seet hos Hr. Macauley, der kom i Underhuset med det forhadte Navn Critiker og Genie; men vi see dagligen Exempler paa langt større Jndflydelse med mindre Talegaver. Endog Talere, der vare ligesaa udmærkede som han, om deres Taler end ikke klang saa lilligt i et søvnigt Auditoriums Øre, have intet udrettet; som Exempel herpaa kan man anføre Erketrititeren Hr. Jeffrey. Hvori ligger det da, Efter vor Mening er den sande Kilde til Magt og Jndflydelse i Underhuset den Evne, at kunne fremkalde Overbeviisning om, at man i ethvert Tilfælde er en paalidelig, practisk Fører. Underhuset kommer, formedelst den Maade, hvorpaa det er constitueret, formedelst de lange Debatter og Discussionen om saa mangfoldige Gienstande, meget let i Vildrede; det behøver en Mand, der kan bringe Lys i Sagerne, og vise det Veien. Naar en Minister erklærer, at han enten vil gaae sin egen Vei, eller fratræde sin Post, eller opløse Parlamentet, da er Sagen visselig ganske simpel; man har blot det Alternativ: skal man styrte ham eller lade sig selv styrtes, i et saadant Tilfælde behøves neppe nogen Fører. Man hører paa Talerne blot af Lyst eller af Høftighed. Men naar en Minister vil paabyrde Huset Ansvarligheden, eller naar han ikke er et lyst Hoved, maaskee har liden Villiekraft og endnu mindre Aand, da er det vanskeligt, at lede Forretningerne i Underhuset uden at begaae store Feil. Ved saadanne Leiligheder er det en betydelig Fordeel, naar en paalidelig og practisk Fører fremtræder og hjelper Huset ud af Forlegenheden. Men en saadan Fører er det ikke saa let at finde. Han bør være en dygtig Forretningsmand, der ikke lader sig bedaare af Theoriens og Projectmageriets magiske Kraft; han bør ikke frygte for, at kaldes en Avanturier, hans Bevæggrunde bør være ophøiede over enhver Mistanke, maaskee den undtagen, at han paa en fornuftig Maade stræbet efter Magt; han bør paa det fuldkomneste forstaae at beherske og behandle de mindste Details ved alle de Leiligheder, hvor han blander sig i Anliggenderne; han bør meddele sine Raad paa en Maade, der beviser, at han har en fuldkommen klar Anskuelse af det Anliggende, som bringes paa Bane, og er i Stand til at forsvare sin Mening mod Enhver. En paalidelig practisk Fører kan stundom indlade sig paa Ting, som han ikke forstaaer, men da maa det stedse være paa en advarende Maade, og hans Tales Omqvæd maa stedse være: "Jngen Overilelse! Her er en Gjenvei, af hvilken man for Øjeblikket kan komme ud af Forlegenheden; det Øvrige maa underkastes modnere Overlæg; dette er det sikkreste, dersom man giver dette eller hiin, Votum, saa er Underhuset strax færdig med den hele Sag, Festina lente er Mottoet. En saadan Mand vil stedse domnere i Underhuset.