Viborger Samler, 1849-08-21
Jndenlandske Efterretninger. (Fdl.) "Times" af 13de Aug. har en meget mærkelig Artikel om det danske Arvespørgsmaal, for hvilket det opstiller trende Afgjørelsesmaader: den tydske (Hertugen af Augustenborg), den russiske (Hertugen af Oldenborg, og den skandinaviske. Efter at have omhandlet og forkastet de tvende første, vedbliver det saaledes: "Dersom denne Tvist kun var imellem Herskerhusenes stridige Paastande, kunde den endes ved den ene eller anden af disse Planer, men den Aand, der har viist sig i det sidste Felttog, godtgiør, at det ikke er et kongeligt, men nationalt Spørgsmaal. Det danske Folk, som ikke har skyet noget Offer og ikke er veget tilbage for nogen Fjende i Marken, har en Ret til at afgjøre et Spørgsmaal af den Vigtighed for dets Tilværelse efter den nationale Politiks Grundsætninger, og flere Sidearvingers personlige Rettigheder veie Jntet mod Rigets Livsspørgsmaal og Europas almindelige Politik. Vi glæde os derfor ved at finde en stedse voxende Overbeviisning hos det danske Folk om, at den rette Politik for det at følge, er at befæste Forbindelsen med de frie og uafhængige skandinaviske Kongeriger, forenede under Kong Oscars Krone. Da Kongeriget Norge ved Tractaten til Kiel i 1814 reves fra den danske Krone og føiedes til Sverrigs til Tak for Bernadottes Tilslutten til den store Alliance, førtes det første Slag imod de danske Besiddelsers Jntegritet. Norge selv modsatte sig denne Overdragelse; Sverrig og Storbritannien undlode at indfrie deres Løfte om Erstatning til Danmark. Dog Forandringen har bragt Lykke, med Undtagelse af, at den har svækket den danske Krone. Norge og Sverrig, som begge have beholdt den største Deel af deres Uafhængighed, have opgivet meget af deres gamle Antipathi, og de ere uopløseligt forenede med Hensyn til nationalt Forsvar. J Tilfælde af Kron=Ledighed i Danmark, et det i høi Grad sandsynligt, at den virksomste Maade til at fremme dets Frihed, Lykke og Uafhængighed, vil være at for hinde det med Sverrig ved lignende Baand, som allerede forene dets tidligere norske Vasal med denne Krone; og dersom en Tractat, der gav Udsigt hertil, sluttedes af den nuregierende Konge i Danmark og bekræftedes af hans Folk, vilde de andre skandinaviske Nationer faae en gjensidig Jnteresse i at forsvare deres Brødre paa hiin Side Sundet. Tilfældet med Norge er en fuldkommen Forgjænger til at bestemme Beskaffenheden af denne Forbindelse, som maa kaldes et føderativt Monarchi. Hver Stat bevarer lige Rang og sin egen Lovgivning, men Kronen beskytter deres fælles Jnteresser. Voldsomt at afsætte en Herskerlinie, som var paa Thronen, vilde være taabeligt og uretfærdigt, men naar den regierende Linie uddøer, gives der en Leilighed, som aldrig vil komme igjen, til at befæste Forbindelser med de Stater, som alene virkelig ere identificerede med dem." – Truede, som vi have seet af Tydskland, – truede eller neppe meere fjernt paavirkede af Rusland, ligger de skandinaviske Kongerigers sande Velvære i deres Forbindelse. Det vilde være jammerligt, om de stedlige Modsætninger, hvortil de nærmeste Naboer saa let komme, kunde gjøre dem blinde for de langt større Farer og give dem i Hænderne paa langt frygteligere Modstandere. Men den sidste Strid i Jylland og Slesvig har mægtig vækket den skandinaviske Følelse; den har naaet Høiden af en national Følelse. Deres beslægtede Sprog og Sæder, deres geographiske Beliggenhed, deres Mod til Søes, deres Modenhed for Selvregjering gjør dem til eet Folk, og det er kun som eet Folk, at Svenske, Norske og Danske kunne regnes som en betydelig Magt under Europas nuværende Stilling, og det er kun som eet Folk, at de kunne seire over deres Modstandere, som ere trivedes ved deres Adskillelse. Finlands Tab var for Sverrig, hvad Slesvigs Tab vilde være for Danmark. Vi gjøre disse Bemærkninger med det Ønske, at de maae fremme et interessant Folks Velfærd og fremkalde Løsningen af en stor Vanskelighed, som os synes, paa den virksomste og den meest nationale Maade. Det vilde efter vor Mening væsentlig forøge Nordeuropas Fred og Civilisation, hvis der kunde dannes een mægtig Stat i Stedet for to eller tre svage; thi skjønt 6 Millioner, forenede ved saadanne Baand, aldrig vilde gjentage Gustav Adolphs eller Carl den Tolvtes Foretagender, saa vilde de dog indgyde, selv de største Magter, Agtelse, især ved deres Søstyrke og Beliggenhed. Vi negte ikke, at Storbritannien og Frankrig have en betydelig Jnteresse i at befordre Grundlæggelsen af en saadan Magt i Nordeuropa, som, uden nogen Grund til at spille en ærgjerrig Rolle i Fastlandets Anliggender, dog vilde kaste en uafhængig Magts Lod i Vægtskaalen imod Andres ærgjerrige Planer, og tillige vilde tage en ikke ubetydelig Deel i Europas Historie under afgjørende Tidspuncter. Det er ikke umuligt, at en saadan Ordning vil blive anbefalet til dem, som ere meest interesserede deri, af den offentlige Mening, hos venskabelige Nationer; og dersom Calmarunionen lever op igjen, saa vil det ikke være ved Erobring og Jntrique, men ved den offentlige Menings Seir, og som den fælles nationale Sag i de tre skandinaviske Kongeriger". Hvad den danske Regjering ikke har følt sig opfordret til at oplyse Almeenheden om, har derimod Hr. Repp i sit Blad "Tiden meddeelt en ung Dame ved Tynefloden, nemlig Underretning om hvad der er skeet paa Jsland i Anledning af Udeblivelsen af den danske Commissarius, der skulde have aabnet Althinget den 1ste Juli. Hr. R. tilskriver bemeldte Dame, at der i Foraaret ved Ørara paa Island var holdt et Folkemøde, hvortil ca. 200 Mænd fra alle Landets Sysler havde indfundet sig; her havde man under Biskop Pictursons Forsæde besluttet, at andrage paa en Forandring eller Udvidelse af Valgloven, Jslands finantsielle Sondring og Handelsfrihed.