Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1812-09-15
Da Befolkningen nu er i dette Amt paa Landet 38903, i Stavanger og Eggersund saa mangler der efter denne Beregning saare lidt i at man her avler alt hvad her fortæres. - Vise nu Toldbøgerne at her desuagtet indføres en Deel Korn, saa vise de derimod ikke, at der til de indre Bygder og andensteds hen paa Kysten udføres en heel Deel. - Dette Overslag, gjort efter Avl og Drift i det egentlige Ryfylke, vilde blive fordeelagtigere, dersom Jedderen var tagen til Maalestok, hvor man baade saaer mere og avler større Fold; i Dalernes Provstie derimod, baade saaes og høstes der vel en Deel mindre, dog ei saa at Jedderens angivne store Overflod kunde formodes at medgaae til at supplere det lidet, man der maaskee mangler. Det er sandsynligt, at man avler i det Hele mere end man forbruger, og at man nu i det ringeste ligesaa vist, som efter Karmøe=Præstens Angave for 60 Aar siden, udfører Korn til Bergen og Hardanger. - Agerdyrkningsmaaden. J Ryfylke, baade paa det faste Land og paa Øerne, pløier man Jorden med en liden og let Plov, der ligner den man almindelig bruger paa Østlandet. Sædvanligst trækkes den af kun een Hest; dette er mueligt, da Jorden, oftere stærk gruusblandet end egentligen sandig, sjelden stærk lerig, dyrkes hvert Aar, og faaer saaledes ikke Tid til at binde sig stærkt. At man pløier blot med een Hest giør, at man nødes til at pløie smaae Furer, og behandle Jorden des finere. Man pløier sjelden om Høsten, men om Foraaret, saasnart Jorden er bar, og saaer da strax; ovenpaa den udsaaede og nedharvede Sæd lægges Gjødningen. - Almindeligen har man saaet Vaarsæden til Midten af April. - Overalt bliver meget af Agerjorden behandlet med Spade og Hakke, uden Plov. Denne bruge ei allene alle de, som have for lidt Jord til at holde Hest, men de, hvis Jord er saa steenig, at den ei kan røddes i store Stykker nok til at man kan anvende Ploven. Paa hele Jedderen, som og i Daler nes Provstie bruges slet ingen Plov, uden af enkelte Præster og af Lodsoldermand Hjort paa Øgne, der er god Landmand, og har en betydelig Avlsgaard. - Det synes at vidne om Barbarie, at man ikke bruger Plov ved Agerdyrkningen, ei engang hvor man har en Flade af mere end sexMilles Længde, og af een eller to Miles Bredde at dyrke. Det er og vist, at dette Agerland har almindeligen et over al Forventning vildt Udseende. Da man for Plovens Skyld, siden man ei bruger den, ei behøver at rødde Steen bort, saa er der og saa godt som ingen Steen bortrøddede, men Marken ligger fuldt bestrøet med store Stene, mellem hvilke man har gravet og besaaet Pletterne, der da for det meste ere ganske smaae. Uagtet nu i det mindste en heel Deel af disse løs liggende store Stene vel maatte være at bringe af Veien og deres Henliggen neppe har sin Hovedgrund i at de, der de ligge, skulde være til Nytte, saa kan det dog vel være, at de der virkelig ere for en Deel Ager vexten til Fordeel. De bryde nemlig Vindenes Paavirkning, saalænge Kornplanterne endnu ere smaae, og give den spæde Spire Læ, de holde vel og paa den Fugtighed, Sæden behøver, og som Foraars vindene ellers vilde borttørre. Jmidlertid reiser man hen over disse Steenmarke, uden letteligen at blive vaer, at man reiser gjennem et Kornland; saa meget mindre, som her for Resten heller intet andet sees gjort for at opdyrke det; men store Strækninger henligge aldeles ubenyttede, enten belagte med smaae løse Stene, eller oversvømmede med Vand, der tildeels synes meget let at kunne bortledes, eller bevexne med Tuer og Lyng. Alle ere enige i, at det af denne Slætte opdyrkede Land neppe udgjør mere end et Par Procent, medens dog i det mindste vel de to Trediedele deraf maatte være at opdyrke. - Neppe vil det slaae Feil, at det halv fuldførte Veianlæg ned over Jeddersletten, vil jo storligen bidrage til at der bliver opdyrket en Mængde af det dertil tjenlige Land, at Rødning og Agerdyrkningsforbedring jo derved vil komme i Drift og at Jedderen jo efterhaanden, men og snarligen, vil komme til bedre end hidindtil at fortjene sit gode Rygte som Kornland. - Om Høravl og Hampavl, som om al anden Sæds Dyrkning, er intet at sige. Der drives slet intet deslige. Enkeltes enkelte Forsøg bevise blot den alligevel ubetvivlelige Muelighed. – Allevegne, men især paa Jedderen, ligge Jorderne i Fælleskab. Herer mellem Nabomarker ei allene ingen Gjerder, hverken af Steen eller Riis, end mindre Diger og Hækker; men de have derimod Aare vexelviis mellem hinanden, vel og somme Stæder saaledes, at flere Lodseiere dyrke til Skifte eet og samme Stykke Jord. Udmarkerne, der ere adskilte fra dem der dyrkes, ved et Gjerde af Eener, eller vel og ved en Art af Steengjerde, ere aldeles fælles. - Ho stenes Stald er her, som overalt i disse Egne, Qvægets Møddingsted. Man breder hver Dag et Lag (Underboed) af Elleqviste, som man holder dertil meget gode, af Tørv, ogsaa af Eenet, ja af Lyng, ud over det der indkastede Qvæggjødsel, og lader de der løsgaaende Heste nedtræde og vande det. Hvor man er Havet nær nok, bruger man ogsaa hertil al den Tang man kan. Man faaer derved en Mængde Gjødning, hvoraf dog inden Foraaret en stor Deel aldeles ikke er kommen i Gjæring, og kan saaledes egentligen eller som Gjødning intet virke; men da alt dette, som det er, lægges ovenpaa den tilsaaede Ager, saa giver det Læ for de opvoxende Planter, hindrer Vinden fra at udtørre og bortføre den løse Jord, og forøger med Tiden dog Markjordens Masse. Denne Maade at gjødske paa er almindeligen over hele Amtet. Den var allerede i Brug for 60 Aar siden, og maaskee længer tilbage i Tiden. Mueligen fortjente - Ei den at efterlignes mange andre Stæder. allene Tangen gaaer blandt den øvrige Gjødsel meget snart i Forraadnelse, men ogsaa Lyngen, som man dertil anseer endogsaa fortræffelig. J det nordre Ryfylke har man adskillige Stæder, f. Ex. i Vigedal ingen Lyng, og savner den. - Erfaringen viser, at Opholdet i et Møddinghuus er Hestene slet ikke til Skade. Det, at Huset er rummeligt og luftigt, og især, at Hestene der gaaer ubundne frit omkring, maa være Aarsagen, at de der dog naturligviis i Mængde udviklede irrespirable Gasarter ikke hindre deres Sundhed og Trivsom hed. - Kartoffelavlen har meget udbredet sig. Man lægger dem for tæt, 9 Tommer fra hinanden; der er altsaa for liden Plads til Hypningen; alligevel avler man 8-12 Fold. Enkelte lægge dem dobbelte saa langt fra hinanden, luge dem, hyppedem, og avle da indtil 18 Fold og mere. 2) Man iagttager almindeligen, at anlægge sine Gaarde og Huse saaledes, at hvad der udskylles og udflyder fra disse Samlingsteder for Mennesker og Creature, kommer det underliggende Jordsmond til Nytte. - Foruden Gjødselens omhyggelige Benyttelse, samler man Qvæget og Hestene paa de Aarstider, da de ei sættes om Natten i Huus, i Qveer, det er flyttelige Jndelukker, ved hvilke Creaturenes Affald benyttes til Stedets Opgjødning; eller og man fører det der samlede ind til den øvrige Gjødsel, som samles om Vinteren. - Uagtet man hidtil rødder næsten intet, men benytter blot den Agerjord, som fra Oldtiden dertil har været benyttet, saa ere dog Veiter (bedækkede Vandafledningsgrøvter) adskillige Stæder ogsaa her i Brug, dog nok især i Fjeldbygdene. - Saavel Vandets Afledning ved aabne eller bedækkede Grøvter, som overhovedet alt, hvad der hører til Jordens Rød ning og fordeelagtige Benyttelse kan ventes fra Stavangers nærmeste Omegne, eller rettere fra Byens egne Marker, i Eftertiden snarligen at ville udbrede sig. Det Arbeid man der har gjort paa den utaknemmeligste Grund i hele Landet, og hvorOpdyrkningen fordrede allermeest Møie, kan ei feile jo at maatte blive undervisende for Folk i Egne, hvor man ulige lettere kunde komme til Maalet. Det er det roeste Jedderen, for en Deel Dalene, som vil modtage Forbedring, og da sysselsætte og ernære flere Gange saa mange Mennesker som nu, og frembringe endnu flere Gange saa megen Afgrøde, ei at jo Ryfylkes Fieldbygder og Øer kan ogsaa arbeide sig op, men deels staaer man der i al Cultur ikke saa langt tilbage, deels er der formedelst Localet mindre at udrette. - J Henseende til Creatures Avl, da avler man her almin J J det Stavanger Amt tilgrændsende Ethne avles en Mængde Kartofler, som spises med Begiærlighed, dog, af en synderlig Aarsag, ei meget af fattige Folk, der staae nemlig her i den Formening, hvilken de troe ved Erfaring at finde bekræftet, at der er i Kartoffelspisen en saadan Frugtbargjørelses Kraft, at deres Hustruer blive for ofte frugtsommelige, dersom den udgjor for ofte Hovedbestanddelen af deres Næring. deligen ei allene alle de Heste man bruger med ogsaa en Mængde som udføres. Det et herfra og fra Hardanger at de Heste bringes, som paa Roldals Marked sælges til de østre Egnes Beboere. Racen er fortræffelig. Paa Jedderen er den almindelige Priis 20 til 30 Rdlr. for en Hest i tredie Aar, hvis almindelige Priis i Tellemarken er 60 til 80 Rdlr. Lidt udmærkede af Skjønhed og Raskhed, ei Størrelse, betales de med 100 til 200 Rdlr. De ere alle smaae, vel sjelden over 9 Qvarteer høie. De forres alle med Høe, Hakkelseskjæring er aldeles ubekjendt, næsten ligesom Forring, med Havre, det maatte da være enkelte Gange i Fieldbygden, hvor Vinteren har nogen Varighed, og hvor der undertiden om Foraaret blev Foertrang. Qvæget. Heraf sælges og en stor Deel, som over Fjeldet gaaer til Tellemarken, Nummedalen eller Sætersdalen, for siden at gaae til Stæderne Drammen, Skeen, Arendal og Christiansand. Man forsyner Stapanger med Kjød, almindeligen til 6 s. Pd. Smør gielder her 16 s. Ost 8 s. Pundet. Denne sidste tilavlet til hvad her kaldes Fadost, er en saare god Art af norsk Gammelost. Denne Tillavningsmaade er: Afflødet Melk koges; Val len aftrykkes i en Bytte, fuldboret med Huller. Den sættes i Varmen, for at komme i en saadan Gjæring at den lugter; den æltes da op med lidt Salt, sættes atter hen at gjæres, æltes atter, og sættes omsider hen i et koldt luftigt Værelse at tørres. – En Koe beregnes her at malke daglig 2 Faa til 3 Kander Melk i 39 til 40 Uger. rene. Man har almindelige norske Faar og en engelsk Race; hines Uld koster, 20 s.; disses 32 s. Pundet. Ruen eller Vinterulden koster 20 s. Pd. af begge Slags. Et Faar betales med 2 til 3 Rdlr. Et Slagtefaar veier 2 til 3 Lpd. Kjødet af slagtede Faar 32 til 48 s. Bismerpundet. Skindene 12 s. Stk. - Man malker dem, men Melken bruges sjelden allene eller for sig selv. Den ses til Komelken og forøger derved Smørret. De foeres med Høe og Birkelov; man kjender her neppe den østlandske Foering med Beit. Her, som allevegne, holder man dem i varmt Huus, dog ere Faaresygdommen sjelden. Alligevel kjender man ogsaa her Ringelsyggen, Vattersotten og Hoste blandt Faarene. - Paa Øerne og paa Jedderen gaae Faarene næsten hele Vinteren ude, thi man har der kort og med mildt Veir stedse afvexlende Vinter. Paa Jedderen, hvor der formedelst Mangel paa Tømmeret bruges Steenhuse for Creaturene, ere disse langt fra heller saa varme og tætte, som i Fieldbygderne og paa de østre Øer, hvor man bruger almindelige Træhuse. - Paa Fjelden, i den Stavangerske Øeklynge, ligger Udsteenskloster, en Eiendom, som var engang af Betydenhed. Harald Haarsager havde der en af sine Kongeborge. Den blev siden til et Kloster, af hvis prægtige Kirke der endnu staae prægtige Ruiner, som og af selve Klosterbygningen, Grundmuur af Granitblokker, med Forziringer af Talg steen, som brydes nær derved. Een af denne Eiendoms vigtigste Herligheder var en Faareavl af 200 eller flere fiinuldede Faar. Disse gaae, som de paa Tarven eller Tandern i Trondhjems Stift i næsten fuldstændig Vildheds Tilstand, hele Aaret om ude, og søge selv deres Føde. De have der holdt sig, uden at udarte i mangfoldige Generationer. Ulden ligner den bedste af de her almindelige, saa kaldte engelske Faar. De leve paa adskillige ubeboede Øer og Smaaholme. Foruden de, der høre Klosteret til, er der endnu paa adskillige af de andre ubeboede Øer vilde Faar. Udsteens Klosterets Faare avl har i de sidste Tider aftaget meget. Klosterets Eier boer siden lang Tid ikke længer der. Den hele Eiendom er forsømt. Ved Arv er den kommet i Folks Eie, som ikke have agtet paa den. Den nærværende Eier, som boer i Bergen, har forpagtet den bort til et Par Bønder, som ved maadelig Drivt af Jorderne, uden Formue og udenLandmandsklogskab, staae sig vel ved Forpagtningen, uden at benytte den halv. De siges at avle hver 150 Tdr. Korn, og holde en Qvægslok. Faarene ere upaatalt borttagne af de nærmeste Øeboere, saa der nu regnes kun at være en 70 til 80 Stkr. tilbage. - Paa Notøen og flere Udøer nære sig og Oxer i en Art af Vildheds Tilstand. Man sætter unge Kalve derud, lader dem der sørge for sig selv et Par Aar, og fanger dem udvoxne, stærke og kjødfulde til Slagt. – Gedeavlen hører egentligen kun i Fjeldegnene til Agerdyrkerens Huusholdningsdyr. At de der koste saa lidet at føde thi at de koste storligen ved den Skade de gjøre paa den opvoxende Skov, regnes der intet - og især Skindenes i de senere Tider høit opløbne Priis, gjør at man ynder meget dette Dyr. (Fortsættes.)