Viborger Samler, 1849-07-31
ved en ærefuld Capitulation til Magvarerne, er ankommen til Keiserstaden. Det bliver mere og meere klart, at man væsentlig har overvurderet Vigtigheden af Gørgens Tilbagetog imod Lossonz og fornemmelig denne Feltherres Fortjeneste. Komorn var nemlig kun strengt cerneret imod Syden, ved Aes og imod Vesten paa Øen Schutt, imod disse havde han gjentagne Gange foretaget et Udfald, men stedse kastedes han med stort Tab tilbage. Jmod Norden og Østen fandt en mindre sammenhængende Cernering Sted; den russiske General Grabbe stod nemlig med sit Armeecorps i Bjergstæderne og fra Miskolz var den russiske Hoved hær under Marschal Paskewitsch i Marsch imod Komorn. Først da, naar denne Hær naaede Gran, kunde Fæstningen indesluttes fuldstændig i nordostlig Retning, og Gørgey formelig afskæres. Det kom her an paa Dage, ja egentlig kun paa nogle faa Timer, og det var af høieste Vigtighed for Gørgen itide at benytte den aabne Tilbagetogslinie for at undgaae at støde sammen med Russerne. Dette har han aabenbart forsømt; thi da han, efter megen Nølen, omsider vendte sig med sin Hovedmagt imod Waitzen og besatte denne Stad for derfra at vende sig imod Jassberen, østlig for Pesth og derefter uopholdelig marschere imod Theis, stødte han sammen med Paskewitschs Avantgarde under General Rüdiger, der med sit Cavalleri saaledes sysselsatte ham, at Paskewitsch kunde lade nye Tropper rykke frem og aabne Stormen imod Waitzen. Gørgen indsaae nu, at hans Tilbagetogslinie var afskaaren imod Østen, og maatte, efterladende sig en stærk Arrieregarde, der i længere Tid, i hvorvel med uhyre stort Tab, udholdt Stormen imod Waitzen, tage imod sin tidligere fattede Plan Veien i nordlig Retning imod Losson, istedet for at han to Dage tidligere havde uden Kamp kunnet udføre sit Tog til Nedre-Ungarn. Men nu true nye Farer ham; thi ved Alfsohlstaaer Gen. Grabbe imod ham, medens Feltmarschal Paskewitsch forfølger ham i Ryggen, og Lykken maatte være ham gunstig i overordentlig høi Grad, hvis det skulde lykkes ham at slaae sig igjennem i en eller anden Retning. I Wien, Presburg og Ofen finde mange Henrettelser, Sted. Haynau udviser en Strenghed, der næsten overgaaer Windischaratz's Haardhed. Strenghed er imidlertid nødvendig; thi Forræderi udvises daglig imod Østerrigerne og deres Allierede. Det er saaledes oplyst, at Ban Jellachichs sidste Tab ene og alene maa tilskrives Capitain Georgiewitschs Forræderi. Man vil vide, at Kjærlighed, til Major Lepirs skjønne Datter har gjort Georgiewitsch til Landsforræder. Majoren, tidligere i østerrigsk Tjeneste, kjæmper nu i Magvarernes Rækker ved Pancsowa. Efter Breslauer-Zeit., der imidlertid hvad Kampen i Ungarn angaaer maa ansees for et mindre troværdigt Organ, synes det derimod, at Krigsbegivenhederne ere komne til et Vendepunct, hvis Følger maaskee ere uberegnelige. Efterat det nemlig er lykkets den djerve Gørgey at undkomme fra Musefælden ved Kommorn og forene sig med Dembinskys Stridskræfter og Skarerne ved Plattensøen (?), blev vel Veien over Waitzen i Retning af Theisfloden afskaaren ham af Hærmasserne under Paskewitsch, men Veien til Øvre-Ungarn kunde ikke afspærres for ham, saa at hine Bjergegne, der allerede tidligere vare Vidne til Gorgens Feltherre-Genie, paa nye vil blive en Valplads imellem Russerne og Magvarerne. Alle Krigskyndige beundre den Energie, Dristighed og List, hvormed den ungdommelige Jnsurgentgeneral veed, ligeoverfor gamle og erfarne Feltherrer, at redde sig ud af de meest fortvivlede Stillinger. Nu er Alt afhængigt deraf, om det vil lykkes General Grabbe at standse Jnsurgenterne og kaste dem tilbage imod den store forenede Hær imellem Gran og Waitzen, i modsat Fald er Russernes Tilbagetogslinie til Galizien meget truet, en Fare, som Paskewitsch søger at forebygge derved, at han har detascheret et af sine Armeecorps mod Miskolz. Storhertugdommet Mecklenburg-Schwerin.