Den Vest-Sjællandske Avis, 1833-03-30
Hertugen lod nu Politiken fare og besøgte mistænkelige Huse. For at være ugeneret heri, flyttede han i Hotellet Montmorency ved Montmatre. Her indlod han sig i Forbindelse med en Demoiselle Saint Clair, en foregiven Skotlænderinde, berømt for sin Skiønhed. Man beskyldte hende for at have ruineret mange Personers Sundhed og Formue, og at hun aldrig havde beholdet en Elsker længere end 6 Maaneder. Hertugen syntes imidlertid godt om hende, og tilstod hende ved en skriftlig Akkord frie Eqvipage, 1000 Franker maanedlig og lovede at ville betale hendes Gield. Scandalet blev imidlertid saa stort, at Madame David, Eierinde af Hotellet, sagde ham op; hun fik kun sin Betaling ved at søge ham for Retten; og hendes Tienestefolk fik intet, fordi de ikke søgte ham. Han flyttede derpaa ind i Hotellet des quatre Colonnes, i de Elisæiske Marker; men da han ikke vilde betale Mis Saint Clairs Gield, saa blev han overalt forfulgt af hendes Creditorer, imod hvilke han søgte at værge sig ved leiede Politiebetiente; han forfaldt i en kiendelig Aands- og Legems=Svækkelse. – Han nægtede at betale en Sværdlæger Bachereau en Regning paa 150 Franker; denne vilde nu lade ham arrestere efter Loven af 1808, Politiet trængte ind og sprængte Døren til hans Værelse op, uagtet han truede med at ville skyde dem; han maatte betale. Hertugen blev stedse mere occonomisk, betalte ikke engang sine Tienere, som efterhaanden forlode ham, Den Spanske Ambassadeur Hr. v. Ofalia forskaffede ham en venlig Jndbydelse fra Kong Ferdinand, som det giorde ondt, at det var gaaet Hertugen saa ilde; hans Effecter maatte toldfrit indføres i Spanien. Vanskeligheden var imidlertid at slippe ud af Paris for Mis Saint Clairs og hans egne Creditorer. Endelig afreiste han med to Vogne; han og hans Secretair Golz i den ene og Mis Saint Clair i den anden; denne Vogn var stedse tillukket; og hans Secretair forsikkrede de Rysgierrige, som spurgte om, hvo der var i den at det var en fornem Spaniers Liig, som han bragte til sine Ahners Begravelse. Ved Floden Bidassoa blev han modtaget af en Ærevagt; i Tolosa af Hertugen af Navarra. Mis Saint Clair var iført Mandfolke Dragt. Han kom snart snart til Madrid og Aranjuez. Men Kongen og Udenlandsk Ministeren, Greve Salmon, behandlede Hertugen, som blev præsenteret for ham i Brunsvigsk Husaruniform, kun som en Greve af Dellingen, og ikke som Souverain, hvilket forekom denne ubillig. Dronningen, som før havde seet Hertugen ved hendes Faders Hof i Neapel, var tilstæde ved Audiencen. Kongen spurgte ham, om man havde udviist mod ham de tilbørlige Æresbeviisninger og talte og Tyrefægtninger, hvorved han sagde følgende Ord, som forekom Hertugen som hentydende: Vist nok ere Tyrefægtninger en grusom Fornøielse, men mit Folk elsker den, og saa kan jeg ikke nægte den det; Audiencen varede en halv Time; man talte Fransk, man bød ikke. Hertugen at sidde, eller sagde noget, som kunde trøste ham. Hertugen fandt Dronningen meget smuk, om Kongen sagde han, at han saae ud som en listig Bonde. Jnfanterne modtoge Hertugen med endnu større Kulde; desuagtet lod denne udbrede i Aviserne at han var overalt ble ver meget naadigt modtaget. Afskeds-Audiencen var endnu kortere, kun Ministeren Calomarde, der betragtede ham som et Offer for Revolutions Aanden, behandlede ham med megen Høflighed.