Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1832-07-06
Siden ogsaa Hr. Dupin er ankommet til Paris og med Fyrst Talleyrand har havt en lang Audients hos Kongen, har Rygtet travlt med at angive Jngredientserne til det nye Ministerium, paa hvis hele Fornyelse dog efter Journal des Debats slet ikke tænkes. Saameget synes vist, at den snart 80-aarige Talleyrand ikke paatager sig Præsidentskabet, hvilket derimod med Justitsministeriet er tiltænkt Hr. Dupin, ligesom Handelsdepartementet Hr. Thiers og Finantsernes Grev d'Argont. Marskal Sault (som Rygtet havde sagt ikke vilde staae under nogen Præsident), Admiral Rigny og Greverne Sebastiani og Montalivet skulde blive paa deres Poster, Hr. Barthe, Girod og Baron Louis derimod udtræde. Jøvrigt skulle saavel Talleyrand som Dupin bestemt have erklæret sig imod Beleiringstandens Vedbliven. Ogsaa melder Moniteuren, at Ministeriet har ladet 200 Personer, som vare hæftede uden tilstrækkelig Grund, sætte i Frihed. En almindelig Amnestie for de politiske Forbrydere, vil Man nu see imøde ved Prindsesse Louises Formæling; men Beleiringstandens Ophævelse vil neppe gaae for sig, før Krigsretterne have fældet Dom i Pressesagerne. Jblandt flere Anekdoter, hvortil Fyrst Talleyrand som sædvanlig giver Stof, er den om et Besøg, som begge Doktrinairerne Guizot og Thiers have aflagt hos en Person (Hertuginden af Dino), som staaer i høi Gunst hos Fyrsten, og var sendt forud, for at sondere Terrainet og forberede Gemytterne. Først bade de hende at anvende sin Jndflydelse hos Fyrsten til at overtage Præsidentposten, og da hun afslog dette, søg de de om hendes Bistand for sig selv, hvilket hun lovede, paa Vilkaar, at de igjen vilde søge at gjøre Fyrsten mere yndet i de Pariser Cirkler. Ligeledes skal Hertugen af Wellington ved Fyrstens Afreise fra London have sagt til ham hvorfor vil De forlade Os her beherske De Os Alle, og i Paris vil De blive Hvermands Slave." Videre lægge Man paa det Spørgsmaal: "Hvoraf kommer det, at Juli Saarene slet ikke ville læges, Fyrsten det Svar i Munden: "Hvorledes kunne de læges, naar Plasteret hvert Øieblik afrives Krigsretterne vedblive at domfælde eller frifinde, men Jngen troer, at nogen Dødsdom vil blive fuldbyrdet. Jblandt Flere er en Hr. v. Hassenfratz (den bekjendte Naturforskers Søn), som besidder en betydelig Formue, dømt til Døden. Han som flere af de dømte hørte sin Dom med Rolighe- og udbrød i Raabet: "Leve Friheden, Leve den franske Nation!" En Lieutenant Chaumont, som var overbeviis om, før Urolighederne at have uddeelt Flyveblade under Titel: "Henrik, Hertug af Bordeaux, slap med eet Aar Fængsel. Ved Sagens Forhandling over Margot erklærede Krigsraadet, at det ikke oftere vilde svare paa Jndvendinger imod dets Kompetents, som jo nu var faktisk afgjort. Jmidlertid have Nationals og flere Blades indstævnte Redakteurer nægtet at ville svare paa de fremsatte Spørgsmaal, da de ikke erkjende Krigsrettens Lovlighed. Med saa megestørre Længsel seer Man Kassationsrettens første Kiendelse imøde, som vil afgjøre dette delikate Spørgsmaal, og vise, om Hr. Dupin som General=Prokureur vil tage nogen Deel i samme. Koureren anmærker især, hvor vigtig den Rolle, som ved denne Leilighed er faldet i Kassationsrettens Lod, maa ansees, da det herved vil afgjøres, om Chartet virke lig er Sandhed; thi skulde - vedbliver den - Forfatningen af 1830 ikke meere være bindende, da er dette vel en Ulykke for Landet, men vistnok en langt større for Regjeringen." Af Dommerne, som beklæde Kassationsretten, betegner Man 6 som Carlister, 4 som hørende til Bevægelsens" og 2 til den rette Midtes Partie. En bitter Pille er det for de ministerielle Blade, at de carlistiske begynde at byde dem Venskabs Haand, og nu, da de haabe, at Regjeringen er paa den lige Vei til Absolutismen, tilraabe dem: " Mænd af 13 Marts, Vi ere ikke Eders Fiender." Man sammenligner saaledes hvad der nu skeer med Helvedmaskine Historien under Bonaparte, som befæstede hans Enevælde, da Ræven Fouche deraf tog Anledning til at deportere 71. foregivne Jakobinere, skjøndt de vare ganske uskyldige, men besmykkede sin despotiske Handling med den smukke Slutning: "at vare de ikke grebne med Dolken i Haanden, da vare de almindelig bekjendte for at være istand til at brug den." Et underligt Træf er det ogsaa, at den Konvents Lov, hvorpaa Forordningen om Beleiringsstanden grunder sig, netop var den, hvorved Familien Orleans blev proskriberet, og Koureren har fuld Føie til den bemærkning: at Lysten nu vel maa forgaae Liberalerne i Udlandet til at danne sig efter et Folk, som har opnaaet den Lykke, at Lovene ere suspenderede i dets Hovedstad. Den gamle Lafayette, som bestandig bliver sig selv liig, har endnu givet Livstegn fra sig ved en offentlig Gjendrivelse af den falske Historie, at han ved General Lamarques Liigbegjængelse skulde have føiet Folket i at bekrandse den røde Hue. Han bringer derhos i Erindring, at ligesaa ivrig som han i sin Tid modsatte sig dette blodige Symbol fra 1792 og 93, ligesaalidet har han bøiet Knæe for de modrevolutionaire Usurpationer, som have fulgt paa hverandre siden 1789. "Denne Bestandighed - vedbliver han - i 56 Aar af mit offentlige Liv, indeholder i og for sig selv en Protest imod det nyeste System, som efterat have qvalt et Mytterie med 50 Gange saa overlegne Kræfter, troer at burde efterligne de foregaaende Regjeringers Lovstridighed og Umoralitet, forat fuldende sit Værk: Nedbrydelse af Juli-Revolutionens Grundsætninger. Men uagtet vi have forregnet os, vil denne Revolution opnaae sin Bestemmelse og mit hele Livs Ønsker gaae i Opfyldelse."¬