Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1845-08-11
Ved at optage Generalfiskalens Erklæring (see sidste Løverdagsavis!) tilføier, Fædrelandet: "Vi kunne kun beklage, at Generaliskalen har fundet overveiende Grunde imod at offentliggjøre sit Jndlæg i dets Heelhed. Publicum vilde da selv kunne have bedømt, med hvor stor Grund vi om dette i vort No. 1940 yttrede, at det afgiver et godt Exempel paa, hvad en offentlig Anklager endnu i vore Dage hertillands tør tillade sig imod de Anklagede." Da Generaliskalen imidlertid selv atter har bragt denne Sag under offentlig Omtale, maa det være os tilladt af Actionen mod Høiesteretsadvocat Lehmann som Exempler blot at citere tvende Steder. Den Vei, Taleren derpaa anviser, af hvilken Nordens Eenhed skal naaes, nemlig Frihed og Kjærlighed, kunde jo rigtignok synes noget lang, naar Man ikke kjendte disse Herrers umaadelige gomnastiske Færdighed og Hurtighed, saavel i det Aandelige som Legemlige, hvilken meget snart sætter dem derhen, hvor de ville være, og paa hvilken Tiltalte har givet en meget tydelig og haandgribelig Anviisning, idet han har henviist til Boldhuset i Versailles og til den høitidelige Eed, som blev aflagt af de der Forsamlede, at de vilde blive sammen, indtil de havde frelst deres Fædreland, hvis Følger Man kjender af den franske Revolutions Rædsler, og hvorefter Tiltalte endog har gjort sig skyldig i at tage det Løfte af de Tilstedeværende, at de paa samme Maade vilde holde sammen. - Naar den forsaavidt paa Skrømt angivne Vei, som Vedkommende aldrig vilde gjøre sig nogen Samvittighed af at slaae ind paa en anden, selv den voldsomste, naar den kun førte til Maalet, derhos angives som den, hvorpaa Man kan naae hen, uafhængigt af Dynastier og Forfatningsspørgsmaal, og uden Afbræk for Alt, hvad der er berettiget og skjønt og værdifuldt i de Eiendommeligheder, Nordens tre Hovedfolk ikke skulle fortabe, men tvertimod bevare, styrke og udvikle i den nationale Eenhed, hvori de vide sig forenede til et stort, et rigt og mangfoldigt Hele, da kjender Enhver vel denne Phraseologi saa vel, at han kan bedømme Betydningen og Værdien af det Sagte, der ikke gaaer ud paa Andet, end deels at sætte de Lettroende Blaar i Øinene, og deels at benytte disse Talemaader som et Værn imod Tiltale fra Regjeringens Side, naar den, som Man vel maatte forudsee, baade for sin egen og de fremmede Magters Skyld, ikke kunde undlade at paatale saa ulovlige Angreb paa egne og venskabelige Magters Selvstændighed og Selvopholdelse, hvilke Man ikke kunde henføre til Virkninger enten af aandelig Ruus, eller som al Forfængeligheds og Hovmods Ruus, eller Viinruus, naar Vedkommende, hvad de meget vel kunde fundet sig i, hvis Talerne i en saadan Forfatning vare holdte, havde undladt selv at meddele dem til OfEr det ikke at frafentliggjørelse i Bladene." raade, at stemple mod sin Konge og sit Fædreland, hvis Hensigten er at sætte den danske Krone paa Norges og Sverrigs Konges Hoved; og er det ikke den grovest mulige Fornærmelse mod en i Venskab med Danmark værende Magt, mod Sverrigs og Norges Konge, hvis Hensigten er at berøve ham sine to Kroner, for at skjænke dem til den danske Konge, og er Taleren følgelig ikke ligefrem strafskyldig, enten efter Analogi af Dansk Lov 43, eller efter Freng, af 27 Septbr. 1799 § 824. Man vil af disse tvende Steder kunne gjøre sig et Begreb om den Aand, der gaaer igjennem det hele Jndlæg, og af det sidste navnlig kunne see, at skjøndt Generalfiskalen har paaberaabt sig 643, og benyttet sig af dets Udtryk gjør Stempling imod Kongen, har han dog ikke uddraget Slutningen af sine egne Præmisser, forsaavidt han i selve Paastanden har undseet sig ved at fordre Anvendelse af Lovstedets Straf: "at have forbrudt Ære, Liv og Gods, den høire Haand af hannem levendes afhugges, Kroppen parteres og lægges paa Steile og Hjul, og Hovedet med Haanden sættes paa en Stage.