Københavns Adresseavis, 1767-05-27
J alle disse Ord og deres fleste afstammende er det (efter mine Tanker, klogere at rette Læsningen efter Skrivningen, end at forandre Skrivningen efter deres sædvanligste Læsning. Giør man det første noget ofte, behøver man siden ikke andet end Lyden at rette sig efter. Her nytter ikke at tænke paa Regler; i Exceptionerne fik man nok saa mange Ord at see som de opregnede, og dette vilde giøre, at Forestillingen blev meget vidtløftigere end min, og derhos til meere Forvirring for de fleste Læsere. Jeg skriver oftere Mønster og Mønt end Myuster og Mynt; thi baade læses de med samme Lyd som det dumme ø, og tilmed nedleder jeg det første Ord fra monstro og det andet fra monera. Dog seer jeg ellers ikke paa Nedstammelsen, naar jeg er vis paa den rette Lyd. Nogle Høylærde Observationer er jeg for nærværende Tiid kommen let til, da jeg allene har behøvet at tage dem ud af et Manuscript, hvor jeg for mange Aar siden har handlet og alle Vocalernes Misbrug i Dansken; Meen, at jeg her meddeler disse, og ikke flere, er ey allene for at undgaae Vidtløftighed, og fordi der ey er spurt og meere, men og i sær, fordi man nyelig har frittet mig, om jeg var Auctor til den besvarelse, som staaer i disse Efterretningers No. 56. At skrive og Ord og Bogstave er saa uskyldig en Sag, at jeg gjerne kunde lade Folk blive i Troen; men jeg har betænkt, at, dersom jeg gjorde dette, kunde jeg urigtig faae Skyld ey allene for saadant meere, men og for andet end det, jeg skiøtter om at have Navn for. Jeg har da her villet vise, at jeg er ikke aldeles enig med den gode Patriot, som har meddeelt os ommeldte Besvarelse. Den er sandelig værd at takke for, thi den viser klarlig nok, at han har gjort sin Fliid; han giver den ikke ud for Regle, men kalder den kun Betænkninger; og dette er en priselig Beskedenhed; men det er ikke vel betænkt afham, at han ikke har forklaret os de Metaphoriske Epitheta, han tillegger Vocalerne, naar han kalder dem nu korte og bløde, nu korte og haarde. Han har vel tænkt, at man kunde forstaae hans Mening af Exemplerne, men nogle af dem tiene meere til at forvirre end til at oplyse. F. C. han siger at Øer kort i høre men langt i hører, og dog tænker jeg, at enhver maae kunne mere, at det er langt i begge. Han siger, at Y er blødt i yndske, og haardt i Syster; men hvo kand høre det, Vocalens egen Lyd, hvorpaa den kiendes fra alle andre Vocaler, synes han at confundere med Prosodierne, som ere tilfelles for dem alle. Vocalerne selv ere alle og altid lige haarde og lige bløde, og at kalde Prosodierne enten haarde eller bløde skikke sig ikke heller. J Ordene Høns, Røst, Syster, yngle, ynske - er een og den samme Prosodie, og i Ørn, Yngel er en anden, men ogsaa eens. J vor Tvivl og Bruggen af Ø og Norecommenderer han os Nabo=Sprogene; men i dem fik man oftest de rette Lygtemænd til Veyvisere. Enhver Tydsk Vocal forandres jo til alle Danske. F. Ex. Ursach heder paa Dansk Aarsag, Hut Hat, Funf Fem, rupsen rippe, Mutter Moder, Schuld Skyld, Glut Glød - Kort at fortælle: jeg er ikke fuldkommen enig med ham i nogen af hans Betænkninger, endskiøndt han bruger O og Neret nok i hans fleste Exempler. Han venter umuelige Ting, naar han mener, at, om vi alle skreve eensdan, kunde Fremmede, af de blotte Bogstaver vide den rette Læsning. Førend man publicerede sine Tanker, ja førend man publicerede sine Tanker, ja førend man skrev dem, burde man umager sig for at faae baade at vide og forstaae, hvad andre havde skrevet omdet samme, derved kunde man ofte slippe ud af sin Drøm, og bevæges til at forandre sit Forsæt. Alle de betydelige orthographiske Observationer, som ere af den Beskaffenhed, at de bør have Sted i en Dansk Sprogkunst, findes i den accentuerede Grammatica: Resten hører til en fuldkommen Ordbog, hvis Edition ingen forsigtig privat Person vilde paa egen Regning tage sig paa at besørge; det vilde blive ham alt for kostbart og til alt for stort et Tab. J. H. som aldrig har skrevet sig fra Jylland, men nok fra Jylland.