Københavns Adresseavis, 1787-03-06
Bortkomne og bortstiaalne Sager. Paa Veyen fra Østergade til Rentekammeret er tabt en Brevtaske, hvori laae 2 Obligationer af 134 Rdlrs. Værdie, samt 3 Rdlrs. Sedler. Finderen behager at aflevere Documenterne, hvoraf han ey kan giøre mindste Brug, enten paa Adresse=Contoiret eller paa Vestergade Nr. 21 i Stuen mod en raisonabel Douceur. Minder. af en velfortient Mand. salig Stadshauptmand Jürgensen, som i 79 Aar boede iblandt os, forlod Tidens Land den 19 Februarii 1787. indgik i en aarløs Evighed. Udødelighed, Menneskets høyeste Hæder! - Hvad var vort Formaal for alle vore sædle Bestræbelser, for alle vore Attraaer til at være nyttige, for vor Higen efter Retskaffenhed, – naar Graven endede Scenen, og intet Forhæng blev optrukket bag dens mørke Grændser, som aabnede os en nye Bane til at bevandre, en nye men herligere Tilstand at gaae i Møde. - Hidset døer en Menneskeven, der en retsindig Christen, her en ædel og veltænkende Mand. - Hidset mester Jorden en Beskytter af de Undertrykte, der en iverfuld Borger for fleres Gavn, her en retskaffen Ven af sit Fæderneland; - hvor blev deres Løn, om deres fromme og dydige Vandel kun var for Øyeblikke, for derefter evig at slumre i Muldet, og aldrig meere at oplives for at virke sig fort til Men, til Himmelers Ære, Udødeligheds høyeste Maal. de høve en faster, Overbeviisning, og er stolte af vor Hader! Jmedens det Dødelige af os gaaer til sin Oprindelse, saa svinger det Udadelige sig over Grav og Muld, over Sole og Stierner, til et Liv, som ingen Grændse har, ingen Død skiender. - Seyrende med benaadninger, som intet skabt kan tilegne sig uden Mennesket, farer vor udødelige Aand den saligste Forvandling i Made, og, for vel udøvet Pligt og Dyd, modtager de forjættede Belønninger. - Herlige Formaal! Menneskets høyeste Hæder! - Allerede nu, salige Jürgensen, smager Du disse den evige Godheds Velgierninger, Alle rede nu nyder Du et Gode, som dit ædle Hierte saa ofte i Tidens Land gav Dig en fød Forsmag paa. Allerede nu er Du traadt i Samlund med hine optagne Retskafne fra Jorden, mange af Dine forrige kiendte Venner og Medborgere, der gjorde Redelighed og Dyd til deres Hæder, og bleve indsatte til Arvinger af hemmelske Rigdomme. - Med Ære udførte Du din Rolle paa denne Bane; udførte den til dine Medskabningers Glæde, og aagrede med dit gode Hierte. Taler i Medborgere, hvis oprigtige Staldbroder han var; taler i Fattige og Fortrængte, hvis Trøst og Støttestav han viste sig, tael du Stad, hvis troe Tiener han redeligen lod sig see at være, Var han ikke oprigtig, redelig, varm for det sande, det retskafne: var han ikke paalidelig, velvillig, altid færdig hvor det nyttede og det Gode kunde virkes, svigede han vel nogen iblandt Eder, naar han gav Løftet; vægrede han sig vel for at tiene, naar det stod i hans Magt at kunne, og gik vel nogen Fortrængt modløs og trøstesløs fra ham, Ach! Han gik fra dem, gik fra alle fine Venner, da Overherren vinkede, da Tiden ikke meere kunne forlænge Levetraaden. Han gik, - ach her vil Naturen udtemme sin Qval- han gik fra en elsket Ægtemage, elskede Børn og Børnebørn, elskede Venner, som alle nu væder hans Urne med Ømheds og Kierligheds og Venskabs hedeste Taare. - Men, imedens een af Sorgen nedslaaed Ægtefælle forstummer af Forfærdelse over dette Dødens pludselige Slag; medens hans Børn og Børnebørn brister i Taare ved Beskuelsen af hans Liig, og føler Tabet af en god, en from Fader; medens hans oprigtige Venner staae nedslagne ved hans Jordefærd, og føler Vægten af det hulde Venskabs Tab; - saa triumserer den udødelige Jürgensen i de høye Himle, giennemløber i et Øyeblik tusinde salige Scener, og seer maaskee med en medlidende Smiil til sine Venner i Stevet, som snart, snart - thi hvor hastig løber ikke Sandet gjennem Tidens Glav vil i uadskillelig Omgang med hom tage Deel i de himmelske Glæder. Og nu, ædle Mand, lev da evig vel, imedens vi andre her neden endnu nogle Øyeblikke omvexle Glæder med Sorger, Sygdomme med Bekymringer. - Jngen leyet Pen eller kjøbt Smiger har tegnet dette dit Minde; men Sandhed, og Overbeviisning. Derfor tør jeg endnu raabe lydt for Verdens almindelige Øre: Du var en ærlig Mand, Du var en dydig Børger, Du var en ædel Menneskeven, Du var en oprigtig Christen Med denne Caracteer levede, med denne Cararteer døde Du derfor skal alle Sandheds og Dyds Elskere hædre dit Minde Tanker ved forrige Inspektor og Informator ved det kongelige Land=Kadet Akademie Hr. Johan Friderik Silchmüllers Grav, den 26 Februari 1787. Jkke ved Lykkens blændende Glands, ikke ved borgede Titler, ey heller formedelst de graa Haar, som Naturen i en 84 - Din Aars Alder gav Dig, blev Du agtet høyt. Ney, Ære var udbredt og vel anvendt Kundskab, uhyklet Gudsfrygt og et redeligt Hierte. – J Armene af de af Dine, som ædelmodig lettede Dig Alderdommens Besværligheder, saae jeg Dig, min Fader, i Din sidste Levetid - og hvor vigtigt var - Jeg lærte af Dig at leve og - døe. Dit Exempel mig! - At leve, som Du, var at nyde den sødeste Løn i Alderdommen - Tilfredshed med sig selv, og at døe, som Du var at træde ind i Evigheden med de saligste Forventelser. Dybt være det Jndtryk stedse i mit Hierte, som udpressede Glædestaare af det beklemte Bryst, da Din styrkede Siæl, paa den svage Tunge, fremført, sin Bøn til Alfaderen og overvandt Legemets Smerte. Og, Grav! - du skiuler Ham nu dog ikke Ham - kuns Skyggen - kuns den forgængelige - Hist, hvor Myrlader lovsynge for Almagtens Thro Deel. ne, der er og Han iblandt, og - det var hans Løn, J. Hansen. Tanker ved Jomfr. Kirstine Langhs Grav. Gud Inder Sine ey i Verden altid være. O! hvilken Herlighed at høre Herren til Maae de i endeel Aar paa Smerters Byrde bære, Han dem derfra engang tilsidst forløse vilDet var du, salig Siæl, i Gierningen befundet, Paa lange Lidelser Du en god Ende fik, Din sidste Strid var haare, dog blev den overvundet, Du, indtil Enden troe, til Livets Krone gik. Fahlman.