Viborger Samler, 1789-08-17
DEN. Kongelige privilegerede VIBORGE AM. LER 6 no No. 33. en os ANDEAARGAN Mandagen den 17de Augusti. Fasa(Nogle faa Anmærkninger til Hr. Hs. matte Træk, i dette Blads No. 27.) min Drot kommes, tor sententis Uagtet jeg er enstænkende med Hr. C. i hans Kritik, over Hr. F. matte Træk, at Sl. Frue Majorinde de Moldrups udmærkede store Talenter, der vist nok ei vare ubekiendte for de fleste af dette Blads Læsere, ikke behøvede at foreviges ved Lovtaler, som, naar de ere overdrevne, ej gjøre anden Virkning paa Læserne, end at man mistænker Forfatteren for at have sat de Dyder paa Papiret, som ikke fandtes hos den Afdøde (thi at den Sl. Frue som Menneske, skulde have været fri for menneskelige Feil, vil vel ingen troe) saa er jeg dog ikke enig med Hr. C. i hans haarde Bedømmelse over Hr. Hs. svulstige Elegie, i det han reent vil afskrække Hr. H. fra, tiere at være Forfatter i slig Materie; men vil ikke enhver tænkende Læsere kunde see af Hr. Hs. hele Lovtale, af hans høje Tanker, hans syndige Udtryk, hans ziirlige Stiil, og kort, af alt, at Hr. H. med Tiden kunde blive en Young i høje Tanker, en Bastholm i en ziirlig Stiil, en Newton i findrige Opfindelser, og hvor ubilligt handler da Hr. C., at han af Mangel paa Evne til at satte Autors Meening, vil staraade ham at være Forfatter. Paa det da ikke flere skulle fremkomme og dadle Hr. H. fordi de ei kan tænke saa høit, som han, og den Sl. Frue imod hendes egen, hendes Venners og min Villie derved blive Gienstanden for en Pennekrig, er det jeg efter Evne søger at oplyse Hr. Hs. Lovtale med følgende Anmærkninger: a) Ugrundet lastes Hr. H. for at have udeladt Rosen for de Dyder, Hr. C. anfører; thi vilde denne blot nøiere have eftertænkt de Ord: Hendes Dyd bragte den Lastefulde til at skiælve, og Exclamationen uforlignelig, havde han vist befundet, at deri indeholdes Lovtaler over de Dyder, han beskylder Hr. H. for at have udeladt; thi i mine Tanker kan Ordene ei forstaaes anderledes, end at den Sl. Frue besad alle muelige Dyder, der saa kiendeligen faldt enhver i Øjnene, at den Lastefulde ved at tænke paa Belønningen, der hisset vilde blive Følgen deraf for hende, og Straffen, der vilde blive Følgerne af hans Laster, blev betaget af Gysen og Skjelven. b) Den troer jeg kan siges at besidde en om Kritik, som bærer over med en andens taabelige Daddel over det han ei forstaaer, og har nu Hr. H. befundet, at den Sl. Frue har baaret over med ham, hvor rigtigt, hvor beqvemt er da dette hans Udtryk c) Det Udtryk: Minervæ Mænd vil enhver kunde indsee at være sat i Steden for dem, som tænke og skrive ligesaa net og højt, som Hr. H. selv og Forfatterne til Maanedskrivtet Minerva, (hvortil han vel og selv har for en Deel været Forfatter og burde da Hr. H. dadles for at have beriget vort Danske Sprog med et i mine Tanker høist beqvemt Udtryk, burde han afskrækkes fra at skrive, fordi hans høje Siel ei tillader ham at bruge almindelige giengse Ord og at nedlade sig efter Almuens simple Fatte-Evner, Skulde jeg nu imod Formodning ikke have gjort Lovtalen tydeligere for Læserne, eller været uheldig i at treffe Autors Meening, (da enhver best kan fortolke sine Ord) saa maae jeg tilstaae, jeg ikke veed noget Middel til at gjendrive Hr. es. Jndvendinger med, og Deres, der i Steden for at opmuntre Hr. H. til, oftere at glæde tænkende Læsere med hans høje Siels Frugter, hellere med en buldrende Kritik have vildet forskrække slig en i Geniets Gangvogn fremrullende Halvdigter. Unegteligt ere slige Critici Skyld i, at dette Ugeblad som oftest mangler Bidrag paa læseværdige Ting. Min Hensigt med dette er, som sagt, denne: at den Sl. Frue Majorinde de Moldrup maatte efter Døden være uomtalt paa en overdreven Maade formedelst de skadelige Følger, sligt Lunde have & 260 Nr. Anckdote.