Viborger Samler, 1838-11-29
Udenlandske Efterretninger. Frankrig. J hvad Priis et Menneskeliv staaer i Paris, kan sees af følgende beklagelige Begivenhed. Den 14de Novbr. Kl. 10 1/2 om Aftenen stød en Skildvagt, der stod paa Post i Tuleriernes Have, et Menneske, som stod ved Gitteret, der vender mod Rivoli-Gaden. Den Skudte havde, formodentlig i beruset Tilstand, nærmet sig Gitteret og tilbudt Skildvagten et Glas Brændeviin. Skildvagten afslog det og opfordrede ham til at bortfjerne sig. Men denne fornyede Tilbudet og begyndte ved Skildvagtens Afslag at udskjelde denne og true ham med Næverne gjennem Gitterværket. Skildvagten, der foregiver, at have været bange og troet at see en Pistol i Angriberens Haand, gav Jld. Den Trufne sank død ned paa Stedet. Skildvagten, der ved Skuddet havde sat sin Geværpibe ligge paa den Andens Legeme, saae formedelst Røgen ikke hans Fald (?) og ladede derfor paany, for at forsvare sig imod ham. Vagt commandeuren lod strax Skildvagten afløse og overlevere til Militairjustitsen. Han hedder Belabre og er en Carabinier af det 18de lette Regiment; han laae tidligere i Garnison i Rochefort, hvor han var vant til stor Strænghed mod de derværende Straffe lemmer. Dog forbød hans Ordre ham udtrykkeligt at fyre, og kun Frygt og Dumhed kunne have forledt ham dertil. Den Myrdede blev bragt til laMorque og seer ud til at have været en ung, kraftig Haandværker. Belabre har svaret sine Cammerater, der bemærkede, at han, selv om der havde været Fare paafærde, havde kunne forsvare sig med Kolben eller Bayonnetten: "Hvis dette Menneske, der nærmede sig til mig, havde givet mig en Pistol kugle eller et Dolkestik, saa havde jeg havt det; jeg skød ham ned, fordi han ruskede i Gitteret, og det er bedre at slaae Fanden ihiel, end at lade sig slaae ihiel af ham. Og desuden, hvorfor lader man os lade Geværerne, naar vi ikke skulle fyre, og hvorfor befaler Corporalen os, naar Nogen vil stige over Gitteret, da at skyde ham ned?" Men en meget paafaldende Omstændighed har denne Begivenhed fremhævet; medens nemlig den Tillid, de dyrebare Camerater indgyde, er saa stor at deres Geværer ere forsynede med Bøssestene af Træ, lader man Linietropperne lade deres med Kugler. Dette Beviis paa Tillid vil ikke synderligt opbygge "Jnstitutionens fasteste Støtter," og et Menneske med en Bjørnehue paa Hovedet og et af Gisquets Geværer paa Nakken vil i Fremtiden endmere maatte vogte sig for en Liniesoldat. Et andet kaad Jndgreb i den personlige Frihed blev nylig bragt paa Bane af J. du Commerce Hr. Micheel, en af dette Blads Redacteurer, berettede i et Brev til Hovedredacteuren, at to af hans Søstre vare ved høi lys Dag blevne overfaldne i deres Bopæl af tvende Politiagenter, mishandlede og, tiltrods for deres Skrig og Taarer slæbte til Politipræfecturet. Med Møie var det efter lang Venten lykkets ham, at trænge sig frem til Undersøgelsesdommeren, og da havde han endeligen hørt, at hans Søstres Mishandling var en Følge af en ulykkelig Forvexling af Navne. Le Moniteur pa risten bringer nu til offentlig Kundskab, at hiin Politiopsynsmand, sin lange Tjeneste uagtet, har formedelst denne Forseelse erholdt sin Afsked. Jøvrigt har ingen Politiforholdsregel, men den tilsigtede Fuldbyrdelse af en Arrestbefaling mod nogle Tyve, blandt disse mod en Kone, ved Navn Michel, der boede i et hötel garni, givet Anledning til hiin Personforvexling, der er saa meget forklarligere, som Jomfruerne Michel ere Modehandlerinder, og kort iforveien boede i et hötel garni i det samme Quarteer, af Byen.