Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1848-07-04
(Slutningen af Prof. Clausens Afhandling; see Gaarsavisen under Odense!) Professoren vedbliver: "Selv nemlig i det ugunstige Tilfælde, at politiske Hensyn skulde fremdeles afholde den svensk norske Regjering fra at opfylde Ønsket, der har yttret sig ligesaa lydeligt i Sverrig og Norge som hos os om at lade den skandinaviske Hær i Forening vise Verden, hvorledes Meeneed og Forræderi og deres Understøttelse hævnes i Norden, - at saaledes Krigen væsentligt maa indskrænkes til Forsvar af Jylland, og - ved Hjælp af Stillingen paa Als – af det nordlige Slesvig: selv i dette Tilfælde synes en Fortsættelse at kunne have sin uberegnelige Betydning. Om Deeltagelse i dette Forsvar, dersom Kongerigets Grændse atter skulde blive truet tør vi antage at have et bestemt Tilsagn af den svensk norske Regjering; og allerede med vor nuværende Hær af 2025,000 Mand, understøttet af vor Krigsslaade, af den jydske Befolkning, og af alle de Fordele, som Lokaliteterne tilbyde, skulde der vel under de nuværende Forhold i Tydskland, være noget overmægtigt Angreb at befrygte, Det er altsaa den financielle Vanskelighed ved de vedvarende og fortsatte Udrustninger, der skulde staae skrækkende tilbage. Jeg kan ikke troe, at denne Betragtning skulde, paa det Punkt, hvor vi nu befinde os, formaae at gjøre sig gjældende. Det er - denne Ære ville vi dog ikke lade os betage - intet Scho af en berlinsk-bremerst Begeistrings=Ruus, der har lydt igjennem vort Land om denne Kamps Hellighed og Betydning. Det er ikke for Jntet, at gjennem en Række af Aar Velstand og Overflod har bredet sig over Stad, og Land, ikke for Jntet at atter nu Frugtbarhedens Velsignelser svulme os allevegne imøde. Og denne Krig- vi kunne ikke negte det: saa lempelig, som en Krig kan være det -, der lader Skibsfart og Handel, om end med nogen Begrændsning, gaae i uforstyrret Gang i Farvandene fjern og nær, hvilke Tab og hvilken Nød bringer den ikke, og vil den ikke end mere bringe over vore Fjender! Det danske Flag formaaer at bringe Dødens Stilhed der hvor der ellers er virksomt Liv, at standse Velstandskilder, som have bragt Næring til Tu finder, og saaledes hos de tydske Folk at komme den sædelige Eftertanke til Hjælp om Beskaffenheden af den Krig, hvis Tryk hviler tungt paa dem. - Vi tabe et Modet; vi tillade, Hver især, Jngen i vor Kreds at tabe det, - saasandt som det for os Alle staaer klart, at det danske Folk har Evne som Villie til ikke at forsage, naar det kraftigt ledes." Med disse Ord har den kongelige Kommissarius i Viborg sluttet den sidste danske Provindsial-Stænderforsamling, - et ædelt Ord, mandigt og værdigt. Til vore Diplomater maae vi overlade Konsten, at søge enhver ubetimelig Afgjørelse af vore Livspørgsmaal forebygget, til vore Krigere maa det være overladt at møde Fjenden Ansigt til Ansigt. Men et vigtigt Hverv staaer tilbage for os Andre. Thi til Enhver af os er den Fordring stillet, at understøtte vor Regjering og vore Krigere derved, at vi, ikke tillade Nogen i vor Kreds at tabe Modet, at vi arbeide paa at opretholde Tillid og Haab saalænge som Haabet ligesaavel har sin Begrundelse som Frygten, - Haabet om en Kamp, der skal føre ikke blot til hæderlig Død, men ogsaa til ærefuldt og frydefuldt Liv.