Berlingske Tidende, 1831-02-12
udenlandske Efterretninger. Amsterdam, den 23de Januar. Saare naturligt er det, at Meddelelsen af Documenterne angaaende den Londonske Kongres og de store Magters Beslutninger, her ikke opvakte et gunstig Indtryk, og at Opløsningen af Spørgsmaalet om den fri Scheldefart, til Belgiernes Fordeel og Hollændernes Skade, maatte hos os efterlade stor Misfornøielse. Dog finde vi nogen Trøst i den Overbeviisning, at hine Magter kraftigen ville beskytte vor Konge, saavel i Besiddelsen af de Provindser, den ere blevne ham troe, som i hans tydske Provinds Luxenbourgs, og hindre enhver Formastelse af Belgierne, der krænker vor Nationalterritorium. - Det er nu paa rette Tid, at gjendrive en af Belgierne, baade i deres Kongres og i deres offentlige Blade hyppigen gientagen Paastand, den nemlig : at de mæglende Magter havde, da de i Begyndelsen af Novembermaaned f. A. fore sloge Fjendtlighedernes temporære Ophør, dermed ikke havt anden Hensigt, end at standse Belgierne paa disses Sejersbane og frelse Hollænderne, hvis Undergang vilde været ufeilbarlig uden denne Vaabenhvile. Uomtvivleligen har det menneskekjerlige Øjemeed, at hindre en brodermorderisk Kamp imellem to Folk, hvis gjensidige Had nu syntes at være undslukkeligt, anlediget Magternes Nægling, der ikke burde blive roelige Tilskuere, naar i Hjerter, af Europa en lille Krig førtes, hvis Følge let kunde vorde en almindelig. Vel mueligt, at de ogsaa hermed have villet betrygge det fredsommelige, af et ikke paa mindste Maade fremæskeAngreb truede, Holland mod en Invasion, men det kan med fuldeste Føje paastaaes, at Holland allerede i Begyndelsen af November ikke havde mindste Fare at frygte, i Henseende til en belgisk Invasion. Det bør nemlig vel bemærkes, at ikke belgisk Heltemod, men belgisk Forræderie, som snart fordrev Hollænderne ud af de sydlige Provindser. Hvo der seer Fjenden i sine egne Rækker, ved Siden af sig og bag sig, maa være en Helt af et saare sjeldent Slags, for at beholde den til sejerig Kamp nødvendige Rolighed; vore Tropper, der udenfor og i Antverpen bleve snigmorderisk anfaldte, viiste dog befindelse nok, da de Berchem iførte sig Belgiernes blaa Kieler, kom Forræderiet imøde ved List, og endnu hiinsides vore Grændser efterlode sig et blodig Minde, som ikke saa let skal kunne udslettes. Den hollandske Deel af Hæren, bestod meest af Cavallerie; aldrig saasnart havde den samlet sig paa denne Side af Grændsen, hvor intet Forræderie var at frygte, før allerede den Sindighed vendte tilbage, der desuden er vor Nationalcharakteer særegen, og ikkun forladen Hollænderen, naar han pludselig og paa en aldeles uformodet Maade, seer sin Ærlighed skuffet og misbrugt. Den Kongelige Opfordring til Vaaben traf Nationens Hjerte og havde allerede forsamlet den kamplystne Ungdom paa Landets Grændser; Nymwegen, Herzogenbusch og Bergen op Zoom, vare rustede til Modværge og paa Canalerne i det Indre af Landet vrimlede det af Kanonbaade. Velgierne havde vel et af Frihed og Seier beruset Corps, men dette var ikke talrigt og manglede al Mandstugt og Orden. Kjernen bestod af de Hjelpetropper, som de saakaldte Amis du peuple i Paris havde sendt; men disse, hvis Hu fod meer til Bytte end til Sejer, maatte i Stats=Flandern, hvor de først mødte Jndvaanernes Modstand, bøde for deres Rovlyst. J Antmerpen, hvor den belgiske Hær var forsamlet i Begyndelsen af November, kom man meget snart til den Overbeviisning, at et Land, der var beredt til Forsvar ikke kunde erobres af et Armeekorps, som var blottet for Cavallerie og Kanoner. Men end mere blev den provisoriske Regjering afskrækket fra en Invasion ved den gamle Gen. Chasses truende Stilling. - Hvorvidt Scheldeflodens af vor Regjering nu bevilgede Aabning vil kunne formilde Belgiens sørgelige Tilstand, ville vi lade uafgjort, men vist er det, at Kjøbmændene i Antwerpen ikke af dette Palliativmiddel haabe overordentlige Følger for deres Velstand, men ene af den fuldstændige Gjenoprettelse af de gamle Handelforhold med Holland, Held for den Belgiske Jndustrie.