Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-10-10
(Slutning af Brevet fra Strasburg af 25 Nov. 1788. See forrige Nr.) og angaa Dette Weimarske Academie er unægtelig det amusanteste Academie i Verden, thi her er ikke allene Elever men og Elevinder; de fornemste Damer og de største Skjønheder i Staden frequentere dette Academie; Der Herr Director und Rath Krause er just ikke nogen stor Maler, passerer heller ikke derfor, men han forstaaer at give Tingen en Slags Anseelse, og ved at bringe det derhen, at de fornemste Familiers Sønner og Døttre lære i dette Academie, er det blevet til en Vigtighed; i alle Huse taler man om Tegning og Malerie. Jeg for min Deel ansaae denne Behandlings Maade som Spøg. Blandt Eleverne fandt jeg to Comtesser Bachoff, Døttre af vores forhenværende Minister ved det Wienske Hof, og som i saa mange Aar uforskyldt har staaet anført i vore Fortegnelser, som Æresmedlem. Disse Comtesser Bachoff leve i Weimar med deres Moder temmelig indskrænket. Krause har ellers, i Selskab med en vis Bertouch, fundet paa at udgive en Mode-Journal, hvorved de aarlig skal fortjene en 4000 Rd. Denne Mode-Journal behandles fabrikmæssig. Bertouch skriver Texten, Krause gjør Tegningerne og besørger Kobberne, som ere meget flette, og endeel fattige Piger og Jomfruer illuminere for en ringe Betaling. Vive les gens d'esprit, qui se levent la nuit pour boire. Denne Legationsraad Bertouch er et vittigt Hoved; man har nylig i Berlin tillige med Coadjutoren Dalberg antaget ham til Æresmedlem i Kunsternes Academie. Udstillingen i Berlin skal have været meget brillant; mit Portrait af Cunningham har formodentlig og figureret der. Men hvorfor har vi ikke og imellem en Udstilling, Vi hænge Gud skee Lov i Kjøbenhavn sammen af saa megen fattig og falsk Politik. Mig synes at om det kuns var for egen Satisfaction og for at ligne andre europæiske Academier, saa burde man have engang imellem en Udstilling, og for Præses vilde det altid være behageligt, og overalt var det anstændigere at fremstille sine Talenter for Publicum end at sønderslide sine Colleger med Tænderne og Tungen; a propos man har mældt mig, at de gode Herrer, skal occupere sig meget med mig: De kunde jo dog engang, i det mindste fraværende, lade mig leve i Ro, og drive mit Fuskerie saa godt som jeg forstaaer det. Jeg veed meget vel, at jeg ikke er saa vigtig en Mand i Staten som de, der staae immediate i Correspondance med Kammeret og de øvrige Collegier, men saadan Hæder har jeg aldrig ambitioneret, min Sag har altid været at dyrke min liden ubetydelige Kunst, og fornøje mig med mine Venner. Men jeg maa tilbage til Weimar, om det ikke er vigtigere, saa er det dog behageligere. Ved det hertugelige Weimarske Hoff blev jeg meget højtidelig imodtaget: efterat jeg ved Hof-Marechallen havde ladet mig mælde, blev jeg næste Søndag tilligemed mange fremmede Reisende, hvoriblandt to fremmede Prindser, ansagt til Taffel, hvor det gik overmaade brillant til; man placerede mig ved Taffelet lige over for Hertuginden, som er Søster til Dronningen af Preussen. Hun underholdt sig næsten hele Tiden med mig, og det forundrede mig meget, at en liden ubetydelig Skabning, som jeg, var en saa mærkværdig Person, thi hun vidste, at jeg havde været i Berlin, der været forestillet den kongelige Familie, samt at jeg reiste for at recreere mit Humeur, og at jeg til den Ende gik til Schweitz. Hun spurgte mig meget om Danmark, om den kongelige Familie, og især om Prindsesse Sophie Frederikke, som hun syntes at være meget attacheret. Hertugen yttrede de fordeelagtigste Tanker som Kunsternes Tilstand i Danmark. Disse fordeelagtige Tanker har man overalt i Tydskland.