Københavns Adresseavis, 1762-09-24
Silke=Fabriqver. Hvad Nytte et Land deraf kand have. Denne Sags Nytte kand man allene kiende af Jtaliens og Frankeriges Historie, og hvad Prosit disse Lande have havt, siden de paa før omtalte Maade have anlagt Silke=Fabriqver, Thi ellers havde de den ikke. Men foruden dette, haves og denne Nytte, at man kand sælge, Bladene enten efter Træerne, eller Sække og Kurver, eller efter Vægten, hvilket er brugeligst; Man kand lettelig i faa Aar formeere sit Landgodses Jndkomme med 30 til 35 Rdlr. og det ved bare Blade, uden den ringeste Skade, paa andre Frugter. Dog er denne Nytte større, dersom man selv ved sine Blade ernærer Silke=Orme, og høster Silke. J Jtalien bruges meest at sælge Silke i Coquens. Thi der ere gandske Selskaber, som herefter vinder det, og kiøber paa nogle Mile omkring i stor Mængde for en fastsat Priis for Pundet, alt Silke op. Samme Priis retter sig efter disse Conguons Mængde og Godhed. Af denne Forraad giør man herefter Sortements af Cognons til Orgasin eller Træma. Jmidlertid er dog Prisen stedse for ethvert Pund Cognons i det ringeste en slette Deel Rdlr. og derover. Silke=Vinderne giøre sig igien en nye Profit eftersom Ormene ere gode og slette, eller eftersom de have havt god Føde, og saaledes indkiøbt gode Coquons, hvoraf der vindes meget og skiønt Silke. Ere de lykkelige saa give 10 Pund Cognons et Pund Silke, og da kommes den hvert Pund Silke paa 1 Totrediedeel Rdlr., hvilket er got Kiøb. Men ere de ulykkelige, saa maae de vel have tolv til femten Pund Coquons til et Pund Silke, hvilket da kommer dem paa 2 til 2 Totrediedeel Rdlr. Men ethvert Pund Silke bringer sandelig et Aar regnet i det andet, 2 Rdlr. Profit. Giør da et Stad kun tusinde Pund Silke, hvilket dog er en Bagatelle, og hvormed neperden Trediedeel af Folkene i sex Ugers Tid, nemlig fra Ormenes Begyndelse til Coquons Bortsælgelse, have at bestille, da det desuden indfalder paa saadan Tid og Aaret, hvorudi Landmanden haver gandske lidet at forrette paa Marken; saa vandt dog samme Sted Aarligen 2000 Rdlr. Man haver endnu en Nytte, nemlig af FloretSilket; men dette regner man almindeligen til de Omkostninger som man haver med at bekomme og afvinde Silket. Et tydeligere Vidnesbyrd paa dets Nytte er den Overregning som Monsr. Aunant Anno 1743, til Hanau gjorde over den Profit, som han havde af sin Silke=Fabriqve, og det i saa skiøn Silke som den Jtalienske, ja hvorvidt han en Tid af 7 Aar, nemlig fra den Tid han begyndte at plante Træerne, haver bragt det, omendskiønt han ey havde mere end 10 Lod Ormesæd, og i Begyndelsen ey vidste hvor mange Blade han kunde bekomme, og saaledes maatte vente paa Lykken, han siger: a) 10 Lod Ormesæd haver ædt 31 til 32 Qvint, Blade, b) Deraf haver jeg faaet 37043. Coquens som have veyet 113 og et halv Pund og givet 14, Pund Silke, c) Alle Bladene af den gandske Plantation, ere ey blevne brugte, thi man haver derved kundet ernære saa mange Orme, som 12 til 15 Lod Sæd kunde give. Han setter videre: Man haver plantet i et Land 25000 Træer, disse give over Hovedet det ene regnet i det andet i 12 Aar 12500 Qvint. Blader; ethvert for Femniendeel Rdlr., som udgiør mesten 6944 Fireniendeel Rdlr. Med disse Blade kand man ernære 58333 Pund Coquens. Pundet beregnet til Ensiettedeel Rdlr., som udgjør 9722 Totrediedeel Rdlr., naar man lader dem vinde, saa give disse 5833 Pund Silke hvoraf man sælger Pundet for 3 Totrediedeel Rdlr., og altsaa bliver den gandske Summa som deraf løses 21387 Totrediedeel Rdlr. Hvo som nu vil være tilfreds 1) med Blade allene, saa kand han deraf løse 6944 Fireniendeel Rdlr.; 2) Vil han fødde Orme dermed, saa land han løse 9722 Totrediedeel Rdlr.; 3) Vil han høste Silke, da 21387 Totrediedeel Rdlr. og herudi regnes dog ikke Nytten af FlorretSilket. Taget af Kiøbenhavns Samlingers 1ste Stykke, som sælges i Sr. Peltes Boglade paa Børsen for 12 Sk.) Tobak. Noruden at blande Røg=Tobak med Bladene af TussilaÆ go er og gjort Forsøg med vild Pimpinelle, som skie res eller hakkes smaa og tørres, med hvis Blanding, Helten af hver Slags, Kiendere forsikrer at Tobakken bliver baade angenem, samt sterk og god at røge, og tørrer ikke for Brystet som Tobak i Almindelighed. Forklaring over Navnene i Almanakken. Septemb. (September er den syvende Maaned efter Martii Maaned i Romuli Aar, hvorimod Numa gjorde den til den niende, og da den først havde 30 Dage, gav Numa den 29, men Jul. Cæsar gav den 30 igien, som den endnu har. Under Domitiano skulde den hede Germand cus, efter de overrundne Tydske, eller efter Germanicum, Drusi Søn, en tapper Mand, som beskyttede det Romerske Væsen imod de Tydske. Under Antonino blev den kaldet Antoninus, under Commodo Hercules, og under Tacito Tacitus; dog heder den endelig endnu paa Latin September. Paa Tydsk kaldes den Herbst=Monat, fordi Høsten i den tager sin Begyndelse. - Paa Dansk er den fordum kaldet Hagle Maaned og Korn=Maaned; men nu kaldes den Fiske=Maaned. September afbildes som et ungt Menneske, med et venligt og mildt Ansigt, og klædt i Purpurfarvede Klæder. Paa Ryggen har den Vinger, paa Hovedet en Krantz; i den ene Haand en Vegt, og i den anden et Cornu Copiæ opfyldt med Viindruer og Frugter. Navnenes bemerkelse er følgende: I. Ægidius. En Abbed og Skriftefader, som var fød i Athenen i Grækenland, og efter sine Forældres Død uddeelte alt sit Gods til de Fattige, og reyste derpaa til Cæsarium, en Arelatensisk Biskop, hvor han blev i to Aar. Siden undvigte han i Ørken, og opholdt sig sammesteds skiult en Tidlang. Da Carolus Martellus engang var paa Jagt, fandt han ham, og forundrede sig meget over dette Menneskes Hellighed. Han skal være død paa denne Dag. H. Elisa, og herforuden adskillige Navne, som ere bekiendte i den hellige Skrift, saasom Absalon, Racheel a. IIl. Serapia. En Jomfrue og Martyrinde, som i Forfølgelsen under Adriano blev ynkelig medhandlet, og tilsidst henrettet. V. Theodosia. En Christen Jomfrue, som var fød i Cæsaren i det Jødiske Land, og blev martret under den Hedenske Keyser Divcletiano Anno Ch. 284. En anden Theodosia, ligeledes fra Cæsarea, fortælles om, at, da hun i Forfølgelsen under Keyser Marimino stod for Domstolen, hilsede hun Præsterne offentlig, og tillige bad dem, at erindre hende, naar de kom til deres Herre, hvorpaa hun blev greben af Krigsknægtene, og ført til Stads=Dommeren, og efter hans befaling blev hendes Sider og Bryst sønderrevet indtil Jndvolden, da hun tilsidst blev slængt ud i Haret. Andre setter paa denne Dag Moses. V. Reging. En Jomfrue og Martyrinde, som skal have været en Adelsmands Datter fra den Stad Alisia, som for den Christne Troes Skyld blev kastet i Fængsel, ynkelig piint, og tilsidst henrettet paa denne Dag. V. Magnus. En berømt Skriftefader i Schwaden ved Horolanum, som blev halshuggen under Keyser, Decio. VIl. Robertus. Han var berømt i Childeberti, de Frankers anden Konges, og Theodeberti hans Søns Tid, Prædikede og fortplantede Evangelium hos Bayerne og Nordganerne, hvorover han og har fortient at kaldes Bayerlands Apostel. VIII. Maria Fødsel. Denne Romersk Catholske Fester allerførst bleven stiftet af Pave Sergio, som Duranduslib. 7. Cap. 28 fortæller at være skeet ved saadan Leylighed, at en hellig andægtig Mand paa denne Dag aarlig havde hørt Englene synge, og da han havde bedet Gud om Aarsagens Aabenbarelse dertil, havde han faaet det Svar, at Jomfrue Maria var fød paa denne Dag, og fra den Tid af er denne Fest opkommen i Pavedommet. Men hele Fortællingen klinger Papistisk. Vi Evangeliske har som billigt intet med denne Fest at bestille. Thi ommendskiønt det ikke er uret, at takke Gud for Maria Fødsel, som er bleven Christi vor Frelseres Moder, saa er det A. Gorgonius. Han var hos Keyser Diocletianum stegen til stor Ære, og stod i stor Naade og Anseelse; men da han ikke vilde kalde Forfølgelsen over de Christne for at være god og billig, blev han lagt paa Pinebenken i Keyserens Nærværelse, jammerlig hudflettet, og efterat Huden var trakt af ham indtil Jndvoldene, blev han gnedet med Salt og Eddike, og derefter stegt paa en Rist, men tilsidst qvalt med en Strikke, og slængt for Hundene. A. Burchardus. Betyder saa meget som en ster Borg og god Festning. Han var biskop i Würtzburg, og af Fødsel en Engellænder, som Bonifacius havde ladet komme til Tydskland, og forskrevet ham, at han skulde hielpe til at arbeyde paa Menneskenes Omvendelse. Han blev biskop Anno Ch. 746, og forestod det Embede i 4 Aar. Kl. Hillebertus. En Christen Biskop, som i den Christen Kirkes Forvirrelse i Rom leed megen Hiertegremmelse i sit biskoppelige Embede. Han har ikke allene nærværende og mundtlig, men endog ved mange skiønne og Christelige Sendebreve trøstet de udenlandske bedrøvede Kirker. og Meenigheder, og formanet dem til bestandig Bekiendelse. Han har paa meget artige og ziirlige Vers beskrevet den Bedrøvelse og Elendighed, som han har lidt for den Christne Religions Bekiendelses Skyld, samt anstillet en Betragtning over det Menneskelige Livs Elendighed og Bedrøvelse. Al. Guido, som af en geistlig Mand blev en Kiøbmand, og atter igien af en Kiøbmand en geistlig Mand. Han døde tilsidst af Blodgang den 12 Sept. 1112. All. Caprianus. Han var fød i Antiochia, og at en Troldmand og Hexemmester bleven en Christen. Men under Keyser Diocletiano blev han for Religionens Skyld en Martyr, og tillige med en Jomfrue, ved Navn Justina, steegt paa en Rist. Klv. Korsets Ophøyelse. En Romersk Catholsk Fest. Historien derom bliver saaledes fortalt i Kirke=Historien: Da Phocas var Keyser, saa havde de Christne en grusom Fiende i Chosroes, en Konge i Persien, som Anno Ch. 615. faldt ind i Palæstina, dræbte og tog mange Christne til Fange, og handlede meget ynkelig med dem. Han kom ogsaa til Jerusallem, og borttog ikke allene Zachariam, Biskoppen sammesteds, men endog Christi Korses Træ, hvilket de Christne den Gang holdt i Ære, som en tænkværdig Antiquitæt, men endda ikke tilbade. Men efterat Heeraciins var bleven Keyser i Phoce Sted, saa sendte han Gesandter til Kong Chosroes, og lod bede om Fred; men denne Persiske Konge vilde ikke indgaae nogen Fred, men gav de Christne dette stolte Svar: Jeg skal ikke lade Eder have Roe, førend J forsværer Eders korsfæste Gud, og med mig tilbeder Solen. Derpaa blev Heraclins tvungen til at redde Christenheden, og drog imod Perserne med en anseelig Magt, men Chosroes var ham endda for mægtig. Endelig gjorde denne stolte Konge et Testammente, og derudi anordnede, at hans yngste Søn skulde have den Kongelige Krone efter ham. Da den ældste Søn, Siroes, hørte dette, fortrød det ham saa sterkt, at han lod tage baade sin Fader og Broder til Fange, samt hugge Broderen i Stykker for Faderens Øyne, og kastede Faderen i Fængsel, hvor han ikke fik andet end Vand og Brød, blev foragtet af Hoffolkene, og endelig ihielskudt med Pile, og dette uden Tvivl af en Guds retfærdig Døm, fordi han, som meldt, havde bespottet Christum. Den unge Persiske Konge, Siroes, blev derefter de Christnes beste Ven, gjorde Fred med Keyser Heraclio, og gav ham alle Fangerne tilbage, tillige med det hellige Kors, som hans Fader tolv Aar tilforn havde bortført fra Jernsalem. Herpaa kom Heraclius med stor Glæde til Constantinopel, og førte Christi Kors med sig paa sin Triumph=Vogn. To Aar derefter blev Korset i Procession ført til Jernsalem, hvor Keyseren den 14 September aflagde sin Keyserlige Pragt, bar Christi Kors paa sine Skuldre, og gik med bare Been ind igiennem Porten, lod det opreyse og ophøye, igien, og satte alting i den Stand som det havde været tilforn. Derover blev en stor Glæde iblant alt Folket i Jerusalem, og de bade Keyseren, at han vilde stifte en Jhukommelse for denne store Velgierning af Gud; og deraf blev det til en Fest i Pavedommet. Om det i Ørken nedregnede Manna. Manna var det Brød, hvormed Gud bespisede Jfracli- terne i fyrretive Aar udi Ørken. Samme faldt om Natten ned fra Luften, ligesom at det sneede, var rundt som Coriander=Frøe, men saa klart og skiert at man kunde see igiennem det, og hvidt som Bdellion eller hvis Agat, eller som smaa Crystal=Kugler, hvorhos det om Morgenen, tidlig var bedekket med Duggen, og maatte samles saasnart samme var bortdampet formedelst Solens Varme; thi ellers smeltede den ogsaa denne Manna selv. Man kunde spise Manna baade raa, kogt, ristet, eller bagt, og formedelst dets angenemme Smag, er det ogsaa bleven kaldet Englebrød. Men om der endnu i Josephi Tider skal være faldet Manna i Ørken, og om samme endnu skal blive samlet i Arabien i det Usbechiske Tartarie i China a. og omendskiønt der endnu i Apothekerne findes et Slags Manna, saa er dog ingen af Delene af det Slags, som Gud gav Jfraliterne, hvorover der ogsaa af samme, som noget besynderligt, maatte gjemmes en Omer i en særdeles Lade, som blev sat neden for Pagtens Ark, indtil endelig Chaldæerne opbrændte det tilligemed Tempelen, da det henved 900 Aar formedelst Guds Almagt var bleven bevaret ufordervet, og derover ogsaa var en af de fem Ting, som fandtes i den første men ikke i den anden Tempel.