Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1826-06-24
Om den græske Kirke forlange de Fleste neppe at erholde nøiagtig Kundskab; men da dog Russerne, som bekiende sig til den, ere saa berømte, bør den ikke ganske forbigaaes med Taushed. Man bør da anføre, at den græske Kirke i de fleste Poster holder med os mod den romersk catholske, og at dens Lære i flere og temmelig vigtige Henseender er overeensstemmende med den evangeliske, men at det høiligen maa beklages, at Billeddyrkelsen tilligemed Munkelivets Anseelse har taget saa stor Overhaand hvorudover (uagtet den i Dogmerne ikke har liden Uovereensstemmelse med den romerske Kirke den dog nærmer sig hiin meget i gudelige Øvelser og udvortes Gudsdyrkelse, ja i det sidste næsten overgaaer den, saa at, hvorvel dens dogmatiske Lærdomme blive fremsatte med renere Sandhed, forvolde de dog adskillige forudfattede og paa ingen guddommelig Auctoritet grundede Meninger, at den græske Almue er maaskee endnu vankundigere i guddommelige Ting, end den catholske, og hænger mere ved Religionens udvortes Øvelse, som udgjorde dette Hovedsagen i samme, og det for enhver Christen meest Nødvendige. Men ved hver given Leilighed maa J lære, at de evangeliske Kirkers Stridigheder allerede for mange Aar siden ere bilagte, og bør i vorTid blot historisk fortælles. Thi hvorvel Lutheranerne, den engelske Kirke og Presbyterianerne udgjøre forskjellige Samfund og ere fra hinanden afvigende saavel i Formen og Kirkeregimentet, som Ceremonier, og i deres offentlige Lære, have nogen Meningsforskjellighed, kan alt dette dog ikke formene os, at erkjende dem for Brødre, i hvilken Henseende de franske Reformeerte ved det i Charenton 1631 holdte Synode, foregik med et berømmeligt Exempel, men som dog kun lidet udrettede, hvilket maa tilskrives daværende elendige Tider. Uagtet nu hiint ulykkelige Schisma ved intet offentligt Decret fra Kirkerne er borttaget og hævet, har det dog i Sagen selv ophørt, da begge Menigheder sammensmeltes til een, og ei blot i det Politiske (saaledes udgjorde de Evangeliske lige indtil det tydske Keiserdøm mes Undergang, kun et Legeme), men ogsaa i ne vigtigere Sager, som angaae Lærdommen selv, holde Lutheranerne og de Reformeerte stedse sammen, og forsvare Sandheden kjækt mod alle Modstandernes Anfald. Man bør derfor ikke opgive Haabet om, at Kirkernes Eendrægtighed allerede i dette Jubelaar vil offentligt blive kundgjort i det preussiske Rige, da Hans Kongelige Preussiske Majestæt alvorligen er betænkt derpaa. Men vist nok maa det meget beklages, at saa mange forskjellige Secter ere fremspirede af de evangeliske Menigheder selv, paa hvilke hiint Tertullians berømte Udsigende: "Ogsaa Gedehamse sætte Biværk, ogsaa Marcioniterne *) oprette Menigheder, ei upassende kan anvendes. Thi ikke at tale om nogle f. Ex. Gjendøbermenigheder, som fra Begyndelsen vare saare forskjellige fra de evangeliske, indtil de, efterat deres urolige Aand er dæmpet, nærme sig mere til vor kirkelige Lærebygning, og dernæst Qvækerne, hvilke, uagtet at deres Dogmer ingenlunde kunne frikiendes for Fanatismens Brøde, dog føre et helligt, veldædigt og i Sandhed christeligt Levnet, saa er det nægteligt, at Sværmerie, samt Nyheds- og Herskelyst har frembragt utallige Secter, paa hvilke Engelland især har været frugtbart, og at de, om de end undertiden ikke skadede sand Gudsfrygt, som vistnok maa ærligt tilstaaes om hine ældre Methodister, ere de dog i Tidens Længde vanslægtede, og have ikke sjeldent foranlediget nye Selskabers Oprettelse. Selv den christelige af saare mange ilde forstaaede Frihed, fremavlede Selvraadighed, hvorudover de fleste opstaaede Selskaber og Forsamlinger uden nogen offentlig Troesbekjendelse, og uden lovlig beskik*) Jmod Marcion IV, 5. ket Geistlighed, og kort efter, formedelst mellem dem opkommet Schisma, stiftede nye Selskaber, saa at utallige Secter i England og fornemmelig i Nordamerica, blomstre den ene Dag og ere den anden Dag glemte. J Særdeleshed skulle I erindre Eders Tilhørere om, at ved disse Misbrug hæves ingenlunde de Evangeliskes Frihed til at tænke over Religionen, og at denne Frihed langt bedre passer med Religionens Aand, end Baandene, hvormed saadanne bindes, som i Religionen erkjende menneskelig Anseelse. Men