Aarhuus Stifts-Tidende, 1833-01-29
For det første gjøres den brandlidte Gaardmand Rasmus Sørensen i Rye til Mordbrænder, ham hvis Gaard blev sat i Brand, medens han sad i Guds Huus, og abnedikke at nogen Sjæl tænkte ondt imod ham. Mordbrænderen, er Ungkarl Rasmus Jacobsen af Rye, som i Forening med sin Broder eiede en Gaard sammesteds og var Nabo til Rasmus Sørensen. Denne Feil oversaae man da den kunde grunde sig i en skjødesløs Forvexling af Navnene, i hvorvel saadant var uforsvarligt, for Øieblikket ubehageligt, og fatte mange Mennesker i Forundring. Men i Veile Amts=Avis No. 2 (senere indrykket i Aarhuus Stiftsavis No. 6 og derved givet saameget mere Publicitet) fortælles efter Sigende: at Mordbrænderen for nogle Aar siden skal have ønsket at ægte en Pige, som tjente hans Naboe, og som den Gang ei heller var uvillig til at indgaae Forbindelse, men senere ved en anden Mands Jndblanding, gav ham Afslag. Han gik derover fra Forstanden og var i den senere Tid stedse mere og mindre sindsvag. Dog skal han af Hævn have begaaet den omtalte Misgjærning." Da nu Rasmus Sørensen var hans Naboe, da det var Rasmus Sørensens Gaard, han antændte, og altsaa paa ham han hævnede sig, om han hævnede sig paa Nogen, saa ligger unægtelig i denne Beretning, hverken meer eller mindre, end at Rasmus Sørensen skulle have skilt ham ved Forstanden, ved at indblande sig i hans Forlovelse og saaledes selv forvoldt, at Mennesket søgte Hævn og begik Misgierningen. Dette Alt er skjændig Opdigtelse, og virkelig for haardt mod den allerede haardtsaarede og sjælden retsindige Mand, Rasmus Sørensen. Der er vist intet Menneske i Rye, eller dens Omegn, der kjendte denne Fortælling, førend den læstes i Aviserne, og Rasmus Sørensen forsikkrer ved Ære, at han ikke veed at den nu ulykkelige Rasmus Jacobsen har været forlovet med nogen Tjenestepige, eller andet Fruentimmer i hans Huus, og at han aldrig, enten middelbar, eller umiddel har har indblandet sig, eller modsat sig nogensomhelst Forlovelsemaal med Rasmus Jacobsen. Derimod har han med denne og Broder altid havt et godt Naboeskab. Usandheden lægges desuden for Dagen derved, at Rasmus Jacobsen fra sin Barndom af, blev tildeels anseet som sindsvag, at der i Aaret 1807, medens Rasmus Sørensen, endnu var Dreng, og flere Aar for han blev Naboe til Rasmus Jacobsen, blev ført Tingsvidne om hans sindsvage Tilstand, samt at han 1809 blev som vanvittig meddeelt Udygtigheds=Pas fra Militairtjenesten. Om han i Vildelse eller med Forstandens Brug har begaaet Gierningen, staaer nu under Domstolenes Bedømmelse, og derfor siges for Tiden intet derom, kun bemærkes, at han neppe er befunden mere sindsvag i de senere Aar end tilforn. Videre heder det i bemeldte Veile Avis: "Da han hørte, at en Soemand var arresteret som Gierningsmand, angav han sig selv, for at ikke en Uskyldig skulde lide for hans Brøde."- Deri er heller ikke et sandt Ord. – Rasmus Jacobsen, nægtede Gjærningen, endog haardnakket efterat han var arresteret og uagtet der tilforn vare Vidnesbyrd som gave stor Formodning imod ham, og Søemanden blev ikke arresteret førend efterat Rasmus Jacobsen havde bekjendt, nemlig under en anden Jurisdiction, hvor man ikke vidste at den rette Gjerningsmand var opdaget. Saaledes er den hele Beretning i Veile Avis falsk, puur Opdigtelse, og nærgaaende mod Rasmus Sørensen, der med Føie kunde kalde Vedkommende til Ansvar, men han vil for saavidt muligt at bortfjerne Tanken fra den skeete Ulykke, kun ved Undertegnede kundgjøre den sande Sammenhæng, og overlade til Udgiveren af Veile Avis, om han vil retfærdiggjøre sig og vise sin Mand eller ikke. Aarhuus, den 27de Januar 1833. N. F. Schmidt, Procurator.