Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1812-12-05
Forleden Aften var jeg til Pølsegilde hos Kjøbmand Snaps, der ved samme Leilighed celebrerede sin Frues Geburtsdag, og hvor det gik saa brillant til som hos nogen Greve her i Landet. Der kom jeg i Kast med een af de Karle, som give sig af med at gjøre Bøger. Den Karl brugte en gemeen Kjæft. Han understod sig ordentlig at sige, at her var for mange Kornpugere, Smorpusere, Sukkerpugere, og bandte paa, at der gaves her til Lands saa complet en Samling, af alskens Pugere, at man ret godt kunde forfatte en heel Ordbog over dem. Jeg blev nu kruset i Paryken og spurgte ham, hvad han meente med det; men nu blev Personen saa rød i Hovedet som en kalkunsk Hane, og spyede lutter Gift fra sig. "Havde jeg noget at sige, sagde han, saa skulde ikke en eneste have Lov til at handle med Kornvarer. Al den Sæd, som avledes i Landet, skulde indleveres til de Kongel. Magaziner og derfra udsælges ligesom Tilfældet er med Brændet. Brød maa og skal ethvert Menneske have, men naar enhver Kornpuger har Tilladelse at sætte hvilken Priis han vil derpaa, saa kan den Fattige jo ikke faae Brød." ikke saa hidsig, min Herre, sagde jeg, der er Gud skee Tak saa megen Sæd her i Landet, at ingen behøver at sulte ihiel." – "Desto større Skam, svarede den lærde Bulbider, er det, at Brodet skal være saa Endnu, svarede jeg, har jeg dog uhørt dyr, ikke seet nogen sulte, min Herre!" Nu blev Personen grov: "De har ikke seet? Hvem er De Hvor længe er det siden, De er kommen ud af Ægget, Hos Conditorne, paa Comoedien, paa Billardstuer, og andre saadanne Steder, hvor De og Deres Lige kommer, der seer man rigtig nok ingen sulte, men gaa ind i Armodens Hytte, besøg den, som i Fattighuse og andre milde Stiftelser, skal leve af bestemte Penge, hvis sande Værdie pengegridske Forrædere have nedsat saa dybt, og da vil De, min unge Ven, finde Mennesker nok, der, om just ikke omkomme af Sult, dog lide stor Nød. O, dersom Dækket kunde drages op, og alle vore Pengefordærvere midt i den elendige Vellyst og Overdaad, hvori de søle sig, kunde see Frugterne af deres Niddingsværk, da vilde de gyse ved at have saa nedrig arbeidet mod den bedste Regjerings Hensigter, og gjort saa megen Ulykke i et Land, der kunde have været saa lykkeligt, dersom de ikke - Saaledes blev han ved at op havde været. ramse en heel Deel Snak, som jeg ikke vil kjede Papa med her at anføre. Papaa maa vide, at det er kun dovne Prakkere, der føre et saadant Sprog; rige og velholdne Folk, der under nærværende Conjuncturer ikke have siddet med Hænderne i Skjødet, forsikkre høit og dyrt, at der aldrig har været saa gode og rare Tider her i Landet som netop i vore Dage. Jeg maa ogsaa reent ud tilstaae, at, naar man kan faae 112 Rdlr. for en Tønde Rug og 13 Mk. for et Pund Smør, saa kan Tiderne ikke kaldes slette. Papa seer nok, at jeg har stor Lyst til Han deel, og jeg har ogsaa i de senere Tider lagt mig efter den saakaldte Speculations=Handel. Denne Handel er ikke bekiendt i Provindserne, men derhar man jo heller ingen Børs, og en Børs (ikke en Guldbørs, men en Kjøbmandsbørs) hører der til, naar den Sort Handel skal kunne drives. Men har et Slags Folk, der besørger det Hele, og man behover dertil hverken at have Penge eller at kunne læse eller skrive. Man behøver hverken at vide hvad man kjøber, af hvem man kjøber eller til hvem man sælger. Papa kan aldrig forestille sig, hvad det er en rar Handel. Naar jeg f. Ex. siger til en Mægler, jeg vil have 4000 Pund Caffe paa Tid, saa har jeg neppe sagt disse Ord, førend Mægleren sender mig en Slutseddel paa 4000 Pd. Caffe, og neppe ere to Dage forløbne førend Mægleren igjen løber mig Huset ind for at høre om jeg vil sælge min Caffe med 500 Rdlr. Avance, svarer jeg ja, saa sender han mig igjen en anden Seddel, og nu hæver jeg mine 500 Rdlr. hos den Mand, han anviser mig. Paa denne Maade har jeg hidtil vundet over 10,000 Rdlr. Papa indseer let, at det vilde være Synd og Skam at klage over saadanne Tider. Da jeg fortjener Penge som Græs, saa lader jeg dem ogsaa stryge igjen, og Papa kan aldrig forestille sig hvad jeg morer mig i Kjøbenhavn. Jeg gaaer paa Bal og paa Commedie og paa Concert og i Assemblixer, og er bleven til et ganske andet Menneske. Jeg troer neppe, at Papa eller Mama skulde kiende mig igjen naar de nu saae mig. Er det ikke Synd at klage over saa Deres ærbødige Søn. danne Tider, Tønnes Grib. Om Bugtaieren Hr. Charles.