Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-06-28
Senatet overgav den første Consuls Opfordring til en Specialcommission af 10 Medlemmer, Men førend denne endnu afgav sin Erklæring, gjorde uventet Tribuenen Curse d. 30 April i Tribunatet det formelige Forslag, at Regjeringen skulde betroes til en Keiser, at den skulde gjøres arvelig i den nuværende Consul, Napoleon Buonapartes Familie og at de først udkastede Statsindretninger skulde dennitiv besluttes. Curce og adskillige andre Medlemmer af Tribunatet holdt til Forslagets Anbefaling lange Taler, der næste Dag bleve aftrykte i Moniteuren, og som i Hovedideerne lignede hinanden, som den ene Draabe Vand den anden. Alle indeholdt de den Modsigelse, at den Familie, der har været i Besiddelse af den høieste Magt, ved Udartelse a. havde mistet sine Rettigheder, medens de, i et og samme Randedræt paastode: "Arvelighed giver i en Statsindretning den første Fasthed, giør Ende paa enhver pinlig Uvished i Henseende til Fremtiden og er det eneste Middel, der kan betrygge mod Valgregjeringens mange Onder. Men for at sætte en Sminke paa denne Modsigelse forsikkrede de: at endnu intet andet Dynastie har været til, der kan opvise saadan Glands og saadanne Fortjenester, som den regierende. Snart skulde saaledes Magten gjøres arvelig i Buonapartes Familie, for at betrygge Folkets Lykke, og snart fordi intet Dynastie besad saadan Glands og saadanne Fortjenester, som dette. J det ene Øjeblik vilde man lade som det gjorde for Folkets Skyld, og i det andet forsikkrede man, at det skeete af lutter Taknemmelighed for den første Consuls Fortjenester af Fædrenelandet. De fleste Tribuner grebe denne gunstige Leilighed, til at lade deres Talegaver glimre og lægge deres patriotiske Sindelav for Dagen. Ene Carnot vovede at gjøre Jndsigelser, og, skjønt disse, som man kunde vente, vare frugtesløse, saa viste det dog, at flere maa have været af hans Mening, da han eller neppe havde dristet sig til, saa aabenbar at modsætte sig den alvældige Consuls Ønske og Villie. Han talde, efter Omstændighederne, djærvt, men langt fra ikke saa djærvt, som han kunde eller som han vilde, hvis ikke saa mange Forhold havde bundet hans Tunge. "Den første Consull, meente Carnot: "fortjener Nationallerkjendtligheden, om ikke for andet, saa dog for den ny Lovbog; men deraf følger ikke, at man skal bringe ham Friheden til Offer. Da Buonsparte tiltraadte Consulatet, var det let at indsee, at han tænkde videre. Man saae en Mængde monarkiske Jndretninger træde i de republicanskes Sted, men beroligede til samme Tid Sindene mod Frygten for den arvelige Magts Tilbagekomst. Endelig foreslog man Consulatet paa Livstid; stemmede derimod, og bliver mig selv tro naar jeg stemmer imod Arveligheden". Han anførte derpaa Grundene for sin Mening. Han kalde ligesom i en prophetisk Aand, da han sagde, "at den romerske Republik ikke har varet længer end Keiserdømmet, og at Cæsar, der gjorde det første Forsøg, at tilrive sig Enevoldmagten, faldt som dens første Offer, thi den franske Republik havde staaet endog længer end det franske Keiserdomme, og dets første Keiser blev tillige den sidste af sit Huus.*) - "Et gunstigt Øieblik til Frihedens faste Grundfæstelse var efter Amiensfreden, Buonaparte havde svoret, at forsvare den; og havde han givet os den, udødelig Fortjeneste var bleven hans Lod. Men istedet derfor vil han gjøre af Frankrig sin Arveeiendom." - "Det gives for den nærværende Regjering, sagde Carnot intet andet Middel til at befæste sig end Retfærdighed, end Omsorg for, at Gunsten ikke seirer over Fortjenester og Talenter. Men man siger, at Nationen forlanger denne Magts Arvelighed. Er de offentlige Embedsmænds Mening da Nationens frie Stemme? Vilde maaskee den modsatte Menings Erklæring ikke være forbunden med Fare? Er Pressefriheden ikke saaledes undertrykt, at de ærefrygtsfuldeste Reclamationer ei tør trykkes mere i de offentlige Blade? O, blev da Friheden kun givet Mennesket for at overbevise det om, at det ikke kan nyde den" Af denne Tale leverede Moniteuren kun Brudstykker, og det vilde heller ikke været raadeligt, at aftrykke den fuldstændig. J Tribunatet søgte adskillige at gjendrive Carnots Grunde, og især holdt Carrion Nizas en lang Tale imod ham, der blev meget beklappet af de talrige Tilhørere.