Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1843-03-23
Foraars-Kornauctioner. Under denne Overskrift læstes i No 46 af Stiftstidenden for 1838 nedenstaaende neppe med for mørke Farver malede Skildring, som jeg troer er særdeles vel skikket til nu atter at bringes i Erindring. "Disse, Aar for Aar hyppigere, Auctioner synes i Almindelighed netop beregnede paa den Nødlidendes Trang. De afholdes først paa den Tid af Aaret da man veed at Bondens Lofter ere tomme, og at han følgeligen, for at friste Livet, eller for at kunne besaae sine Jorder, er nødsaget til, for enhver Priis at skaffe sig Livets første Nødvendigheds-Artikel – Brødet. Det er tilvisse et sørgeligt Skue at see Hundreder af Trængende, tvungne af Nøden og lokkede ved Crediten at ile til disse Aager Indretninger, hvor Vindesygen tilkæmper sig en let Seir over den menneskelige Elendighed. For Aagerkarlen er der sat Straf, men er Kornpugeren mindre strafskyldig? – Er det andet end Aager, – naar han, ikke tilfreds med den gangbare Priis, fremkalder en Concurrence iblandt Fattige, som giver ham sine 20 til 25 pCt. eller mere. Udlaaner han Penge til samme pCt., er hans Capital tabt. Her handler han med Korn eller Penges Værd, og er Sagen ikke i Virkeligheden den samme, Kun i sidste Fald rammer Loven ham ikke, men vi tage derfor ikke mindre i Betænkning, at kalde hans Handel uchristelig. – Var han selv trængende til denne overdrevne Gevinst, taler dog Noget til hans Undskyldning, men hvormed undskylder den bemidlede, Kjøbmanden og Herremanden sig, som sælge af deres Overflod, Hvad skal man kalde det, naar f. Ex. denne sidste i sine forarmede Bønders Midte lader Hammeren gaae for at afpine dem en Betaling, som Kjøbmanden ikke kan give ham, Man svarer: "Den Fattige bliver dog derved hjulpen." Ja, Sandhed, han bliver hjulpen; han døer endnu ikke den Gang af Sult; han lever endnu Sommeren over Betalingstiden kommer; han udebliver med Betalingen Følgerne heraf ere naturligviis Søgsmaal og Execution i hans usle Jndbo, maaskee reddes endnu nogle Dyner af dette; han møder atter ved næste Foraarsauction, faaer atter Credit, udebliver atter med Betalingen, og hans sidste Rest er da hans hjelpsomme Creditor hjemfalden. Den Fattige, siger jeg, er da rigtignok hjulpen, men ingensinde er Ordsproget: "af Dynen og i Halmen bogstaveligen rigtigere end her. Vil Korn handleren, Kjøbmanden saavelsom Landmanden, gjøre sig fortjent af sine trængende Medmenneskers Tak, sætter han nogen Priis paa Bevidstheden om en god Gjerning, gives der andre Maader hvorpaa han kan erhverve sig Krav paa et hædrende Vidnesbyrd. Jstedetfor Avertissementer og Kornauctioner, behøver han blot aarligen at bekjendtgjøre, at han af sin fyldige Kornbunke underhaanden vil sælge et vist Qvantum til Dagens Priser, og med en passende Betalingsfrist, og han vil nok finde Kjøbere, og taknemmelige Kjøbere. - Han indvende mig ikke at Sikkerheden mangler. - Hvad større Sikkerhed har han for den ved Hammerslaget stipulerede Betaling? – Formindskes ikke netop denne Sikkerhed jo høiere Betalingen opskrues, – Og hvo fortjener egentligen ved disse Operationer, Sælgeren, Auctionsforvalteren og til Slutningen, Fogden! - Kjøberen i Virkeligheden ikke, og heller ikke det Almindelige. Det er neppe nogen Tvivl underkastet, at disse Auctioner hyppigen ere medvirkende Aarsager til Familiers successive Ødelæggelse, og følgeligen og til de Fattiges og Fattigbyrdernes Forøgelse. Det er vel muligt, at der fra det Offentliges Side vanskeligen kan gjøres noget for at hæmme denne fordærvelige Uskik, men gode Gjerninger skulle heller ikke lade sig fremtvinge ved Love; de skulle have deres Udspring fra Erkjendelsen af deres eget moralske Værd, og hvor denne Erkjendelse er levende, eller kan levendegjøres, hvor de understøttes og fremmes ved en menneskekjærlig Foreningsaand, der ere Tvangsmidler overflødige, der vil, – om Følelsen for Andres Nød og det Almindeliges Vel ikke er uddød, ogsaa det her paaankede Onde af sig selv ophøre. Med dette Haab slutter Jndsenderen disse, til Vedkommendes Overveielse fremsatte bemærkninger; han vil haabe, at hans Stemme ikke er en Røst i Ørkenen, og, naar Ploven næste Foraar atter furer Jorden, at der ingen Sæd vil blive nedlagt i denne, som er kjøbt for Blodpenge!"Med inderlig Glæde troede jeg dengang at bemærke, at denne Skildring af et Onde, hvis Characteer var saa almindelig forhadt og hvis Følger vare saa sørgelige, havde udøvet den gavnlige Jndflydelse, som Jndsenderen haabede, men desværre har det atter viist sig, at disse Auctioner, der under visse Betingelser kunde være særdeles gavnlige, endnu drives paa samme fordærvelige Maade. Det er saaledes ikke uden Exempel, at en Kjøber, lokket af den lange Credit, til meget opskruede Priser har ladet sig tilslaae et Qvantum Korn, som han strax efter, for at tilfredsstille en paatrængende Creditor eller for at komme i Besiddelse af rede Penge, har afhændet med 50 pCt. Tab; ligeledes er det mig bekjendt, at en Sælger derved, at Kjøberne med næsten afsindig Graadighed overbyde hinanden, har erholdt langt høiere Priser end han attraaede. Jeg indseer vel, at der med Hensyn til disse Auctioner vanskelig lader sig træffe nogen Bestemmelse uden i visse Maader at indskrænke den personlige Frihed til at sælge og kjøbe; men jeg kan dog ikke undlade at henstille til nærmere alvorlig Overveielse det Spørgsmaal: Vilde det ikke være hensigtsmæssigt og gavnligt om det blev bestemt, at Sælgeren forinden Kornauctionen skulde fastsætte den Priis, til hvilken han er villig at sælge sit Korn, og dernæst, at Hammerslaget skulde falde i det Øieblik denne Priis var opnaaet, uden Hensyn til det mulige Overbud, X. p. F. den 22de Marts 1843.