Aarhuus Stifts-Tidende, 1841-09-18
Jfald jeg ikke skuffer mig ved at antage at et saadant billighedssystem i Forbindelse med en aarlig stor og brillant Blomsterudstilling vil vække Sandsen for Blomsterdyrkningen blandt alle Classer af Folket, og hidføre en levende Afsætning, da vil jeg Tid efter anden stræbe at tilveiebringe de fuldstændigste Samlinger af Floras yndige Børn, til hvis Beskuelse Adgangen som hidtil vil være aaben for Enhver. Aarhuus, den 16de September 1841. F. J. Chr. Jensen. Svar i Anledning af Hr. J. Nathansens Yttring i Kjøbenhavnsposten, at jeg ikke veed hvad jeg nu klager over, eller erindrer hvad jeg skal have bevidnet om bemeldte Hr. Nathansens Hingster og hans Plan til at fremme Hesteavlen i den danske Stat Jeg har aldeles ingen Lod eller Deel i alle de Attester Hr. Nathansen beraaber sig paa. Jeg kjendte endnu ingen af hans Hingster da hine (Attesterne, udstædtes. Jkke heller har jeg forud aftalt noget i saa Henseende med Andre, eller bemyndiget Nogen til at indflette mit Navn i saadanne Attester. Først efterat dette var skeet fik jeg Hingsten Cheer at see. Hr. N. bestræbte sig paa alle mulige Maader at faae mig til at lade en Hoppe bedække ved Cheer eller erklære mig over denne Hingst, men jeg reserverede mig Betænkningstid til næste Aar. Strax derpaa skrev jeg den Ansøgning til Hs. Majestæt Hr. N. beraaber sig paa, nemlig en allerunderdanigst Ansøgning fra Selskabet til Hesteavlens Fremme i Veile Amt og Omegn om en aarlig Understøttelse. Deri forekommer rigtignok: "Med Taknemmelighed og paaskjønnende Erkjendtlighed have vi seet de Foranstaltninger Deres Majestæt gjennem Hr. Nathansen allerede har ladet iværksætte til Hesteavlens Forbedring i Jylland." Men umiddelbar herpaa følger: "Naar den behørige Forsigtighed ved Jndkjøbet af Hingsterne iagttages, er det at haabe at Sagen vil faae et godt Udfald. Men da det er faa vanskeligt at skaffe sig Vished om de paagjeldende Dyrs Raceconstanthed, formene vi allerunderdanigst at det er rigtigst for det første at indskrænke sig til at gaae forsøgsviis tilværk i denne Sag. Jeg eller mine Medcollegaer, d'Hrr. Jnqversen og Beger, have altsaa ingenlunde ubetinget bifaldet Hr. Nathansens Foretagende, men tvertimod anbefalet den største Varsomhed i saa Henseende. Jeg, der kun havde seet Hingsten Cheer, kunde umuligen troe, at Hr. N. vilde prostituere sig saaledes, at han vilde bringe til Jylland Hingster med Eselsøren, alskens Spat, svage Forbeen, ilde stillede Bagbeen ov. Jeg sluttede fra hvad jeg havde feet til det Ubeseete, og ventede at sidste idet mindste ikke vilde være ringere end første. Min Skyld er det ikke, at det Modsatte desværre er Tilfældet, og at Hr. N. ikke har vidst bedre at røgte sit Hverv. - Hvad Hr. Nathan sens Yttring om egenhændig Overlevering af ovennævnte allerunderdanigste Ansøgning betræffer, da er benævnte Ansøgning afgaaet med Posten herfra directe til dets Bestemmelse, og ingenlunde overdraget Hr. N. til Overlevering. Men hvad Brug Hr. N. har gjort af en Copie af Ansøgningen, det er noget han selv faaer forsvare. Jøvrigt kan jeg forsikkre Hr. N. at jeg aldrig har bifaldet den Maade paa hvilken han er bleven behandlet i Randers og Kjøbenhavn, men at det tvertimod har indigneret mig at see en Mand kastes i Daarekisten, som jeg ingenlunde holder for gal, men vel, efter hvad der nu er passeret, for at mangle den Klogskab og Kundskab der hører til at ordne vort ved blind Efteraben af fremmede Skikke forkvaklede Hestevæsen. Min Mening er derfor stedse endnu den samme, den altid har været, nemlig, at det Solide ved vore jydske Heste ingenlunde bør opofres for et mere indtagende Ydre, og at sidste ikkun med største Varsomhed maa søges tilveiebragt. Aldebertsminde, den 13de September 1841. C. Dalgas.