Den Vest-Sjællandske Avis, 1825-01-21
(Af W. Bullocks Reise til Mexico i Aaret 1823.) Jeg vilde i Begyndelsen, siger Hr. Bullock, ikke meddele Læserne uden mine egne bemærkninger, men da man ved at beskrive det nærværende Mexico ikke kan undvære Skildringen af det ældre, saa har jeg efterseet de faae Monumenter af den gamle Konst, som findes i Hovedstaden; de endnu betydeligere Mindemærker, som findes i Tezcuco og Samlingerne af Tegningerne i Biergværks=Akademiet, som ere optagne af Embedsmændene i Provinserne og jeg har tillige læst mange Skribenter, hvis Værker fortiente at studeres. Følgende Steder ere uddragne af Abbe Clavigeros og Bernal Dias, Skrifter, fordi jeg ikke har den mindste Aarsag til at tvivle paa deres Sanddruhed og Monumenterne i Tezcuco og i Naboelauget deraf, bekræfte Efterretningerne om den gamle Hovedstads Pragt. Det eneste authentiske Dokument, som man besidder, for at erholde en tydelig Forestilling om den gamle Stads Beliggenhed og Regelmæssighed er den beskadigede Grundtegning af det gamle Mexico, som Cortes forefandt: Den beviiser, at Montezumas Hovedstad havde Fortrin fremfor den nærværende Stad, som Spanierne byggede paa Ruinerne af den gamle. Det gamle Mexico stod ligesom Venedig paa en Mængde smaae Øer i en Søe; men hvorfra den nu ligger to Engelske Mile borte, fordi Vandet siden den Tid er sunket. Da Bernal Dias den gang over faae Staden fra det store Tempel, saa sammenlignede han den med et stort Schackbret med sine regelmæssige Fiirkanter; denne Jnddeeling af Fiirkanter er bleven efterlignet i den nye Stad; men Antallet af dem er kun halvt saa stort. Hver Fiirkant i den gamle Stad var indfattet med broelagte Gader eller Canaler. Hver Fiirkant havde sit Tempel og ethvert Tempel sit eget Navn, som man kan finde nævnet i Buturinis Haandskrift, dog finder man ikke i dette det store Tempels Beliggenhed nøiagtigen angivet. Anførte Forfattere meddele følgende Efterretninger om den gamle Hovedstads Tilstand og Pragten ved Montezumas Hof. Alle Personer ved Hoffet vare Embedsmænd af Rang. Foruden det staaende Hospersonale, saa blev Monarken hver Morgen opvartet af 600 Vafaller og Adelsmænd; de tilbragte hele Dagen i Forgemakket, i hvilket ingen af deres Tienere maatte komme; man talte med hinanden med en dæmpet Stemme og forventede Monarkens Befalinger. De Tienere, som ledsagede disse Hof=Cavallere vare saa talrige, at de opfyldte tre smaae indvendige Gaarde i Palladset og at dog mange maatte opholde sig i Gaderne. Ligesaa talrige vare de qvindelige Opvartningspersoner, saavel med Hensyn til Personer af Rang som til deres Opvarterinder og Slavinder. De mange Fruentimmer, som tilhørte Keiseren, vare indsluttede i et Slags Seraille under Opsyn af forskiellige adelige Damer, som skulde være opmærksomme paa det qvindelige Hofs Opførsel, thi Mexicos Monarker vare overordentlige iversyge, og den mindste slette Opførsel, som fandt Sted i Paladset, blev haardt straffet. Keiseren beholdt de af disse Fruentimmer som behagede ham og forærede de andre bort til sin Vafaller for at belønne deres Tieneste. Alle Kronvasaller maatte residere ved Hoffet i visse bestemte Maaneder, og naar de vendte tilbage til deres Embedsposter, saa maatte de lade deres Sønner eller Brødre blive tilbage som Gidsler for deres Troeskab, og saalænge de vare Gidsler maatte de ikke forlade deres Huse i Mexico.