Viborger Samler, 1844-11-05
Agger Kanals Skibsliste, Jndk. den 28de October: T. Olsen fra Mandal til Struer, Den 28de: J. O. Eg fra dito til dito, T. Andersen fra Christiansand til dito. Den 30te: P. Johnsen fra Grømstad til Krick, C. B. Pedersen fra Christiansand til Thisted, N. C. Marcussen fra Gromstad til Lemvig, C. P. Hansgaard fra Mandal til dito. Den 31te: F. Bøstrup fra Østerriiser til Struer, E. Johansen fra Grømstad til Lemvig, O. Rasmussen fra Christiansand til Thisted, O. Jensen fra Grømstad til dito, A. Ossulsen fra dito til Lemvig, A. Andersen fra Christiansand til Nykjøbing, J. Jacobsen fra Grømstad til Struer, Alle med Trælast. - Udg. den 31te: H. A. Olsen fra Nykjøbing til Mandal med Korn, Fedevare og Ballast. - Ved Listens Slutning vare 1 Slup, 1 Skonnert og 1 Galease udenfor Kanalen; de 2de første Skpr. O. Tellesen af Gromstad og C. Jensen af Mandal; Galeasen derimod, som tilsyneladende, ballastet, var ubekjendt. Uiels Dreier, Sognepræst for Simested, Hvilsom og Hvam. Joh. Aabend. 1413: Aanden siger, at de skulle hvile fra deres Arbeide. men deres Gierninger følge dem. Venlige Fortids Minder, Hvi er saa dump Eders Klang? Nynner Du, Taare som rinder, Kjærligt en gammel Sang? Meget, meget er svundet Grav, naar Du aabner Dit Skjød! - Har Duda Seier vundet, Mægtige, blege Død, Kvalte Dit skumle Mørke, Livets tindrende Glød? Dræbte Du Sielens Styrke, Mægtige, blege Død, Stormfuldt bruser Vinden mellem visne Blade hen, Lundens Smaafugl sørger over bortgangne Ven; Lunden staaer saa eensom mod Vinterkuldens Vold: Haanden, som den planted, er kraftløs og kold Men naar tidt i Fremtidsdage Skyggen sval og blid Minder trætte Vandringsmand om den henfarne Tid; Naar den sender qvægende Hvile til ham hen Da skal han velsigne den bortgangne Ven. Ja, i Manges Hjerter skal en huld veemodig Røst Tale om de fremfarne Tiders Sorg og Lyst, Tolke hvad de tabte da Øiet lukte sig, Nævne Ham, hvis Siel var paa Kjærlighed saa rig. Ven og Fader, tidt Din Aand Træt af Livets Kamp og Trængsel, Svang sig over Støvets Baand, Op til Gud med hellig Længsel. Og naar sank i mørke Grav Hvad Du elskte høit paa Jorden, Troen Haab og Tillid gav: "Sjelen ei til Støv er vorden!" Og naar Ondskabs, Dumheds Ord Lod med huul og aandløs Klingen - Selv naar Pilen mod Dig foer, Bad Din Læbe: "Dømmer Jngen Og Du løfted Blikket hist, Hvor al Jordens Smerte tier: Styrk mit Hjerte, Jesu Christ! "Paa Din Sallighed jeg bier. Nyligt jeg horte, med Kraft Du i det hellige Tempel Tolkede Herrens Ord, og prisede Høstens Gud, Takked med Inderlighed for hans Velgierninger mange. Det var Dit Afskedsord, den himmelske Høst var nær Høstens Herre det saae, sendte fra Himlen sin Engel, Bød ham afmeie flux den rige, den modne Sæd. Danmægtige, blege Død! Du har ei Seier vundet, Livet sin Krone har fundet Trygt i Gjengjældelsens Skjød. - Saa er Du skrinlagt, Fader, Du tro, Du gode Hyrde. Din Fod et trættes mere, Gud Herren tog Din Byrde. Forsvunden er den Dag, som et jordisk Øie saae, Men Mindets dybe Runer usletteligt skal staae. Farvelt og Ond Dig signet Fred om den stille Gravs Som Du vi troe skal virke den Gjerning, Gud os gav, Men naar vort Værk er fuldbragt, vi vil tilsammen boe Med alle vore Kjære hos Dig i salig No. -at Prinsset Faber, De tro De gode Garde, Din Fod et trættes mere, Gud Herren tog Din Byrde. Forsvunden er den Dag, som et jordisk Øie saae, Men Mindets dybe Runer usletteligt skal staae. Farvelt og Ond Dig signet Fred om den stille Gravs Som Du vi troe skal virke den Gjerning, Gud os gav, Men naar vort Værk er fuldbragt, vi vil tilsammen boe Med alle vore Kjære hos Dig i salig No. - Eveldrup i October 1844. Mathias Dreier.