Politivennen, 1804-01-01
Svar paa Recensionen over Tyendes Overdaadighed i Politivennen No. 298. Vor berømte Holberg har i Komedien: adet lykkelige Skibbrud, forestillet 2de Personer under Navn Philemon og Rosiflengius, den første som Moralist, der med Satirens Svøbe revser isvanggaaende Laster og Skjødesynder, hvorved han gjør sig forhadt, den sidste derimod som Hykler, der ved at rose og smigrer disse tilvender sig Yndest og Fordele, om hvilke Theaterdommerne i Premisserne til den imellem dem afsagte Dom, siger: At den første har stræbt at forebygge, at Moraliteten ikke blev slettere, og den sidste tvertimod at den ikke blev bedre. Saaledes seer man endnu i vore Dage, at der gives Mennesker, som tænke og handle efter gandske modsatte Grundsætninger og Hensigter. Forfatteren af Stykket i Politivennen No. 294 om Tyendets Overdaadighed har i samme tydelig lagt for Dagen, at hans Hensigt var at advare og gavne Almeenheden, da derimod Forfatteren af Recensionen under samme Titel i Politivennen No. 298 synes at sigte til det modsatte ved at rose og anprise hvad der i det foregaaende er lastet - dog er Rerensenten heril forskjellig fra den Holbergske Rosiflengius, der blot roser Skøgen som en kydsk Lueretia, da denne derimod baade reser og laster tillige den selv samme Ting, saa at den eller de, hvis Sag Recensenten hev har paataget sig at forsvare, bliver ham ikke megen Tak skyldig, da intet af alt hvad der er skrevet om Tyendes Overdaad i Bladet No. 294, nedværdiger eller vanærer dem saaledes som hans Forsvar, hvori han udtrykkelig tilstaaer: At ikke allene unge og ugifte Mandfolk, men endog Husfædre kunde gjøre sig Haab om Gunstbeviisninger hos smukke Piger, ved at befordre og nære deres Lidenskab for Pynt og Smiger etc. Og som en Følge deraf paastaaer Rec. dristig, at Skylden uden Undtagelse ene og allene er Mandfolkenes. - Et Beviis paa at Rec. selv maa have saare liden Verdens og Menneskekundskab naar han ikke veed, at en listig Kokette lettere forleder 10 retskafne Mænd paa Afveje, end ligesaamange Vellystlinger af Mandkjønnet med forenede Kræfter formaae at forføre et eneste af Grundsætninger virkelig dydigt Fruentimmer. Hvad Rec. vil have forstaaet ved den efterfølgende Sentens. i Tag altsaa Aarsagen bort og Virkningen vil ophøre af sig selv, er ikke let at fatte. Af det foregaaende, hvor han paastaaer at Mandfolkene er Aarsagen til de smukke Pigers Forførelse, fristes man til at troe, at Rec. vil at Mandfolkene som Aarsag skulde tages bort, hvorved da rigtig nok Fruentimmernes Forførelse som Virkning, gandske naturlig vilde ophøre af sig selv! - Men om nogen af de Smukke vilde finde dem Rec. forbunden for at iværksætte dette Projekt tvivler Forf. meget om, og troer for at de fleste hellere ville udsætte Dem for Virkningen end savne Aarsagen. Men efter al Rimelighed har Rec. vel i ingen anden Hensigt anført denne Frase, end for at give sin Recension Anstrøg af Vittighed og Lærdom; ventelig har han læst den i en Bog, hvor den formodentlig paa et mere passende Sted har været anbragt, og troede at den passede allevegne. Naar Rec. fremdeles siger at Forfatteren af Tyendes Overdaad etc. paa en letsindig og ubeføjet Maade har beskyldt et maaskee ikke ubetydelig i Antal Jndividuer, da er det Hr. Rec. selv, der saaledes ubeføjet udstrækker Beskyldningen til det formentlige betydelige Antal, da Forfatteren meget bestemt har sagt at han iblandt flere kjendte Een hvorved dog vel ikke kan forstaaes noget betydelig Antal - og naar Rec. af flere endelig vil have forstaaet, at Forfatteren kjendte disse flere fra samme Side som den ene, saa er der endnu intet Beviis for, at dermed er meent mange; thi 2 er dog nok fleer end een, men derfor intet betydeligt Antal, og Ree. har jo desuden selv tilstaaet, at den paaankede Overdaad fandt Sted hos nogle, ja endog at flere bleve smittede ved disses Exempler. (Fortsættes.)