Viborger Samler, 1846-05-12
Nyeste Postefterretninger. Ostindien. London, den 5te Mai. De igaar ankomne Beretninger med den nyeste ostindiske Overlandpost gaae fra Bombay indtil 1ste April og fra Calcutta indtil 20de Marts. De melde at Forholdene i Pendschab have erholdt en Skikkelse, som Meddelelserne med sidste Post ikke lode formode. Jstedetfor den med GulabSingh afsluttede Fredstractat er traadt en anden, som bestemmer en Deeling af Pendschab og erkjender GulabSingh som Souverain af den aftraadte Deel under den ostindiske Regjerings Overhøihed, – en Forandring i Stipulationerne i den forrige Tractat, som udentvivl i enhver Henseende baader de britiske Jnteresser, da det deelte Herredømme i Pendschab ikke alene i og for sig frembyder en bedre Garanti for de britiske Grændseprovindsers Rolighed, men ogsaa nødvendigviis vanskeliggjøre Udførelsen af en fra Norden fremrykkende Erobrers Planer. At den første Tractat ei er kommet til Udførelse har deels sin Grund deri at Statsskatten i Lahore er udtømt, deels og i Seichs-Fyrsternes indbyrdes Uenighed. Den 7de Marts var Tractaten endnu ikke undertegnet; samme Dag underrettede Rani, Maharadscha Dhulips Moder, Generalgouverneuren om at Lall Sing (Fyrstindens Elsker) og Gulab Sing stode i et saa uforsonligt Forhold til hinanden, at Sidstnævnte ikke saae sig i Stand til at soutenere sig i sin ny Post som Vizir eller opfylde de afham gjorte Løfter, ydermere var det ikke muligt at tilveiebringe den stipulerede Erstatningssum, og til at dække den frembød der sig intet andet Middel end en ny Gebeetsafstaaelse; hun foreslog desaarsag Cessionen af det imellem Beas og Jndus liggende District. – Delhi Gaz. meddeler de i Anledning heraf udarbeidede 7 Actstykker. Generalgouverneuren aflægger Publicum en Beretning om en den 8de Marts imellem de engelske Befuldmægtigede og Durbar i Lahore afsluttet ny Convention. Denne bestaaer af 16 Artikler. Hele det Syd for Sutledsch liggende Gebeet samt Høilandet imellem Beas og Jndus, heri Kaschmir og Hussarah indbefattede, afstaaes til Englænderne. Maharadscha betaler ved Ratificationen af Tractaten 50 Lacs (500,000 Lstl.) og forpligter sig til at afskedige alle de oprørske Tropper, og til for Fremtiden kun at holde 20,000 Md. Jnfanterie og 12,000 Ryttere. De britiske Hære sikkres fri Gjennemmarsch igjennem Lahores Gebeet; de imod Englænderne afbenyttede Kanoner udleveres til de engelske Auctoriteter. Controllen over Skibsfarten paa Floden Beas og Sutletsch indtil Jndus erholde Englænderne; Jngen Europæer eller Americaner tør uden den engelske Regjerings Samtykke antages i Tieneste af Regjeringen i Labore. Gulab Singh anerkjendes som uafhængig Fyrste i det Gebeet, som den engelske Regjering vil aftræde ham; Stridigheder imellem ham og Regjeringen i Lahore afgjør den britiske Regjering i sidste Jnstants. Grændserne i Lahore tør ikke forandres uden den engelske Regjerings Samtykke. Sidstnævnte forpligter sig imidlertid til at afholde sig fra enhver Jndblanden i Landets indre Anliggender. J hele Documentet omtales ikke Pendschab, men kun Regjeringen i Lahore. Dagen efter denne Tractats Afslutning aflagte Generalgouverneuren Dhulip (Delip) Singh et officielt Besøg. Et andet Document angaaer Conventionen om den temporaire Occupation af Pendschab til Beskyttelse for Maharadscha i den Tid at hans nye Hær organiseres. Organisationstiden er fastsat til 10 Maaneder, og de dermed forbundne Udgivter udredes af Regjeringen i La hore. Tropperne besætte Staden og Citadellet. De engelske Tropper stilles under Gen. Littlers Commando og skulle udgjøre 10,000 Md. med 36 Stkr. Skyts. Et eget Document er affattet angaaende den i Amretsir (d. 16de Marts) afsluttede Tractat med Gulab Singh, ifølge hvilken hele Bjerglandet imellem Ravih og Jndus Dalen. Kaschmir og Provindserne Husarab og Tschumba, med Undtagelse af Lahuhl, cederes til Gulab Singh. Denne, der ogsaa tildeles Navn af Maharadscha, erkjender den britiske Regjerings Overhøihed og forpligter sig som Tegn paa denne Anerkjendelse til aarligen at levere en Hest, 12 Kaschmirgeder og 3 Kaschmirschhawls. Han betaler ved Ratificationen af denne Tractat 1/2 Million Lstl. og i October Maaned 250,000 Lstl. (den for Regjeringer i Lahore overtagne Deel af Krigscontributionen: og lover ligesom Regjeringen i Lahore ikke at tage nogen Europæer eller Americaner i sin Tjeneste. Jøvrigt er han forpligtet til at levere Englænderne Hielpetropper, saasnart britiske Tropper gjøre Tjeneste enten i hans egne eller de tilgrændsende Lande. Mærkeligt forekommer det imidlertid at der i den med Regjeringen i Lahore afsluttede Traktat ikke tales et Ord om Provindsen Multan, hvis Behersker synes i den nyeste Tid at have løsrevet sig fra Lahores Overherredømme. Da Multans Betydning i commerciel Henseende væsentligen maa tiltage efter den sidste, med Pendschab afsluttede Tractat, saa holder man det ikke for usandsynligt at en Expedition vil vorde afsendt til Efteraaret for at regulere Anliggenderne i denne Provinds. – De britiske Troppers Disciplin og Krigstugt i Pendschab tillægges stor Roes; endog Officererne tør kun, naar de ere forsynede med Passe betræde Staden Lahore, noget af Mandskabet ved Hærens Train havde tilladt sig at plyndre i en Landsbye; men Generalgouverneurens strenge befaling om at straffe de Skyldige med Galgen har hurtig gjort Ende paa Lovovertrædelserne. Chalsatropperne ankom regimentviis tilLahore for at hæve deres tilgodehavende Sold og derpaa begive sig til deres Hjemstavn; istedetfor 5 Maaneders Sold erholde de kun 3 Maaneders Sold udbetalt, da man afdrager dem Solden for de to Maaneder, i hvilke de fegtede med Englænderne. Sir Charles Napier er ankommen til Lahore, hvor han modtoges med stor Udmærkelse af Lord Hardinge, der den 20de Marts vilde forlade Lahore for, ledsaget af Gen. Napier, at bereise de nylig erhvervede Provindser imellem Beas og Setledsch og derefter begive sig til Simlah. Hollændernes Plan at bemægtige sig den meget frugtbare Øe Bali, der fæller næsten to Millioner Jndvaanere, har vakt stor Utilfredshed i Singapore, da man betragter Foretagendet som en Krænkelse af Tractaten fra 1824. Storbritannien og Jrland. J sit Andragende om at Parlamentet skulde tilstaae Lorderne Hardinge og Gough en aarlig Pension erklærede Sir Rob. Peel, at da, ifølge det almindelige Rygte, det ostindiske Compagnie skulde have ifinde ligeledes at tilstaae disse Lorder en betydelig Pension, saa var det en Selvfølge, at han, naar dette Rygte gik i Opfyldelse, vilde tage sit Andragende, for saavidt nemlig Lorderne Gough og Hardinge personligen kom i Betragtning, tilbage. Lord Francis Eger ton ønskede at man ogsaa vilde betænke Gen. Smith, Seierherren ved Aliwal, hvorimod Lord John Russell protesterede, fordi det vilde være et slet Anticedens; en saadan Belønning kunde nemlig kun finde Sted, naar dervar Tale om at skaffe Personer, som Kronen paa Grund af deres Fortjenester havde udnævnt til Pairs, Midler til at opretholde deres nye Rang. Roebuck og Sir Charles Napier klagede over at man forholdsmæssig altfor ringe havde belønnet General Napiers Fortjenester i Sind. Haag, en af Directeurerne for det ostindiske Compagnie, erklærede at Compagniet havde bestemt Lord Hardinge en Pension af 5000 Lstl. og Lord Gough en lignende paa 2000 Lstl. – Sir Rob. Jnglis protesterede derimod at Regjeringen, paa Grund af det ostindiske Compagnies Gavmildhed, skulde tage Anledning til at tilbagekalde de hine udmærkede Feltherrer af Regjeringen bestemte Pensioner. Efterat Sir Rob. Peel endnu havde udhævet at Lord Hardinge med Udmærkelse havde tjent Staten i 48 Aar og Lord Gough i 51 Aar, vedtoges uforandret Premierministerens Andragende.