Viborger Samler, 1843-12-23
Jndenlandske Efterretninger. Lovgivning ang. almindelig Værnepligt. (Sluttet.)§. 22. Jngen, som oplæres ved noget af Vore militaire Jnstituter, kan, saalænge han beviisliggen forbliver i denne Stilling, udskrives til nogen Krigstjeneste; men forlader nogen Saadan Jnstitutet uden at blive Officier, er han underkastet Udskrivning, saaledes som i Begyndelsen af 20 er bestemt. § 23. Vi ville ogsaa, at de, der danne sig foren udvidet commerciel eller industriel Levevei, hvori deres Fremgang i en mærkelig Grad vilde sættes tilbage ved Værnepligtens Opfyldelse efter de almindelige Regler, skulle deelagtiggjøres i de Begunstigelser, som omhandles i nærværende Forordnings §§ 18 og 19. De nærmere betingelser, hvorunder foranførte Personer kunne have Adgang til saadanne Begunstigelser, skulle saa nøiagtigt som muligt blive bestemte ved en Anordning. Men indtil de fornødne Bestemmelser desangaaende kunne blive trufne, ville Vi have Os forbeholdt, i alle Tilfælde af dette Slags, ved Vor allerhøieste Resolution at afgjøre, hvorvidt hiin Begunstigelse bør komme den Søgende tilgode, og dette kan ikke ventes bevilget med mindre der fremlægges tilforladelige Beviser for, at han med udmærket Flid og god Fremgang har dannet sig for en Leve. I vel af den foranførte Beskaffenhed, ligesom der vil blive taget særdeles Hensyn til de Beviser, som han ellers maatte have givet paa almindelig Dannelse, f. C. ved at have gjennemgaaet en videnskabelig Realskole, eller ved at have med god Characteer taget den forhen i denne Forordning ommeldte academiske Adgangseramen. For at de Andragender, som herom maatte indkomme, saa meget desto sikkrere kunne bedømmes, blive de alle gjennem Landmilicesessionerne at tilstille Vort Cancelli, som haver hvert Aar at forelægge Osalle de fra samtlige Sessioner fremkomne Ansøgninger under Eet. § 24. De, der beviisligen forberede sig til den Examen for Kunstgartnere, der er bleven indført ved den allerhøieste Resolution af 18de September 1833, kundgjort ved Placat fra Vort Danske Cancelli af 24de f. M., eller til den, der er anordnet i Vore Hertugdommer, saaog det unge Mandskab, som Vort Landhuusholdningsselskab, i Medhold af Kgl. Resolution 1ste Marts 1820 og de senere i Forbindelse dermed afgivne allerhøieste Resolutioner, har anbragt i Lære hos dygtige Landmænd, samt Værksteds-Eleverne ved den polytechiske Læreanstalt, blive, naar de derom paa Sessionen fremsætte Begjæring, at forbigaae ved Udskrivningen indtil det 24de Aar, men blive, naar denne Alder er opnaaet, at behandle til Udskrivning lige med andre 2 aarige Værnepligtige. H. 25. Fremdeles skulle de, der staae, og idetmindste 2 Aar, førend de kom til Udskrivningsalderen, have staaet i Lære hos en Kjøbmand eller Haandværker i Kjøbstæderne eller paa nogen Fabrik og bevise dette med skriftlige af Oprigheden attesterede Lærecontracter, naar de ønske det, fritages for Udskrivning indtil 24 Aars Alderen, saafremt de ikke tidligere gaae ud af saadan Lære. & 26. Den, der enten som Eier eller som Fæster eller i en saadan Forpagtning. som omtales i Forordningen 15de Juni 1792 § 11, efter sine Forældres Død tiltræder den Bondegaard hvoraf disse vare i Besiddelse, og derpaa strax bosætter sig og fører Huusholdning, fritages for Udskrivning til den staaende Hær. Dette finder dog kun Anvendelse, naar det er umiddelbart efter Forældrene, han erholder Gaarden, eller den, som er traadt imellem, er Stedfader eller Stedmoder, der efter Moders eller Faders Død har fortsat Besiddelsen, eller og en Broder, der siden er afgaaet ved Døden. Under lige Betingelser kan og den, der, efter at være udskreven, erhverver Gaarden, fritages for videre Tjeneste ved den staaende Hær. Den, som paa foranførte Maade er befriet for Tjenesten ved den staaende Hær, ansættes ved Forstærkningen, hvorfor han og er pligtig til i 22 Aars Alderen at stille sig til Undersøgelse. Men dersom han inden sit fyldte 24de Aar forlader Gaarden, behandles han, hvis han ei var udskreven, som det 22aarige Mandskab; men hvis han alt var udskreven og senere er bleven udløst, træder han tilbage til Tjenesten ved den staaende Hær for den tilbagestaaende Tid. Som Gaard betragtes i foranførte Henseende ikke noget Jordbrug, hvortil der ikke idetmindste hører 2 Tdr. Hartkorn Ager og Eng, hvilket Jordbrug derhos maa drives med egne Trækdyr og Ploug under et samlet Agerbrug. Skovskyld kan dog medtages efter det sædvanlige Forhold 2 for 1. §. 27. En 60 aarig Mand, der med nogen af de Adkomster, som i § 26 omhandles, besidder og driver, og idetmindste i de sidste 3 Aar har besiddet og drevet, en Bondegaard af den i Slutningen af Paragraphen omhandlede Beskaffenhed, er berettiget til at erholde en Søn fritagen for Tjeneste ved den staaende Hær, og ansat sig til Hjælp ved Gaardens Drift. Dog maa den Søn, som han saaledes vil have ansat sig til Hjælp, bestandig have været i hans Tjeneste fra den sidste Fardag for Sessionens Holdelse. Saa bør det og iagttages, at den Søn, der staaer for Udskrivning, ikke saaledes kan blive ansat, naar Faderen har en anden Søn mellem 18 og 30 Aars Alderen, af hvem Hjælp kan erholdes. Herved kommer det ikke i Betragtning, at en saadan Søn har trukket Frilod eller af en anden Grund er ansat ved Forstærkningen, eller at han har været udskreven til den staaende Hær, naar han efter tilendebragt Garnisonstjeneste er bleven hjempermitteret, ei heller at han af Mangel paa Soldatermaal, eller formedelst Legemsfeil er bleven anseet udygtig til Krigstjeneste, naar han desuagtet af Sessionen findes skikket til Bondehaandtering, og ligesaalidet, at Sønnen er anbragt udenfor Faderens Huus, naar han kun ikke selv er i en Stilling, som fritager ham for Udskrivning til den staaende Hær. Endvidere skal den Gaardmand, der paa Grund af sin Alder, ønsker sig en Søn ansat til Hjælp, paa den forudgaaende Session derom have gjort Anmeldelse; har han forsømt dette, vil han, for at Begjæringen skal komme i Betragtning, have at erlægge en Kiendelse til Landmilice Fondet af 10 til 30 Rbd. efter Sessionens Bestemmelse. Naar en hjælpende Søn, efterat have opnaaet 30 Aars Alderen, selv bosætter sig, kan Faderen under Jagttagelse af alle de foranførte Bestemmelser, atter erholde en Søn ansat sig til Hjælp. § 28. Den samme Ret, der efter §. 27 tilkommer den 60 aarige Gaardmand, tilkommer og enhver gaardbrugende Enke, alt under de ovenfor fremsatte nærmere Bestemmelser, dog at den Anmeldelse paa den forudgaaende Session, der paaligger en saadan Gaardmand, bortfalder med Hensyn til den Enke, hvis Mand først er dø efter at denne Session er afholdt, ligesom den Bestemmelse, at Sønnen siden sidste Fardag skal have været behjælpelig ved Gaardens Drift, bortfalder, saafremt Tiden efter Mandens Død har været for kort til at dette kunde foranstaltes. § 29. Naar en Gaardmand, uden at have opnaaet den §27 nævnte Alder, er øiensynlig Krøbling, eller saa vedvarende syg eller svag, at han ikke selv kan forestaae sin Gaards Drift, eller have fornødent Tilsyn med samme, kan han vente ved Vort Cancellies Resolution at erholde samme Ret til at fritage en hjælpende Søn, som den 60 aarige Gaardmand, men han bør ikke blot ved Lægeattest og, efter Sagens Beskaffenhed, ved Tingsvidne bevise sin Svaghed, men ogsaa personlig fremstille sig paa Sessionen, for at hans Tilstand der kan blive bedømt. Skulde Beskaffenheden af hans Svaghed ikke tillade ham at forlade Hjemmet, bliver det at bevise med Attest fra en Læge eller fra vedkommende Sognepræst. Endvidere skal det paa Sessionen mødende unge Mandskab opfordres til at yttre sig om den paaberaabte Svaghed og navnligen til at forklare, om det antager samme at være af den Beskaffenhed, at den sætter ham ud af Stand, til at føre det fornødne Tilsyn med sin Gaard. Jøvrigt blive alle de i §. 27 foreskrevne Regler at anvende, kun af den der bestemte Anmeldelse paa den forudgaaende Session bortfalder, naar den Svaghed, paa Grund af hvilken Hjælp begjæres, først senere er opstaaet, og at det ikke er nødvendigt, at Sønnen siden sidste Fardag har været i hans Tjeneste, saafremt hans Trang til Sønnens Hjælp er opstaaer til en saadan Tid, at ingen Foranstaltning i saa Henseende har kunnet træffes inden fornævnte Fardag. § 30. Den allerede udskrevne Søn kan ikke paa Grund af Faderens Alder fritages for Tjeneste; men er Moderen først bleven Enke, efterat Udskrivningen er gaaet for sig, eller er der efter den Tid paakommen Faderen en saadan Svaghed, som gjør Sønnens Hjælp aldeles nødvendig for ham, kan det ved Vort, Cancellies Resolution bevilges, at Udskrivningen ophæves, og Sønnen, skjøndt han alt er mødt til Tjenesten udløses for at ansættes som hjælpende Søn. § 31. Den bjælpende Søn haver, for at vedligeholde sin Fritagelse for Udskrivning, aarlig for Sessionen at bevise, at han er bleven i sin Stilling. Saafremt han inden 24 Aars Alderen kommer ud af samme derved, at Faderen eller Moderen døer eller paa anden Maade ophører at besidde Gaarden, eller ved at Moderen indgaaer et nyt Ægteskab, bliver han at behandle til Udskrivning til den staaende Hær lige med det 22-aarige Mandskab, eller, hvis han allerede havde været udskrevet, atter at afgive til den staaende Hær, for der al fuldende sin Tjeneste. Paa lige Maade bliver han at be bandle, hvis han af anden end de nævnte Aarsager kommen ud af sin Stilling inden sit 30te Aar. Den, der ikke i Medfør af de foranførte Bestemmelser bliver at anvende ved den staaende Hær, gaaer, hvis han findes tjenstdygtig, over til Forstærkningen. § 32. Den Begunstigelse, som ved Placaten af 25de Mai 1821 er indrømmet den, der for Sessionen godtgiør, at have til sine Foresattes Tilfredshed i 15 Aar eller derover forestaaet Bestilling som Sognefoged og Lægdsmand tillige, at erholde en Søn, eller i Mangel af en saadan, en Paarørende fritagen for Udskrivning til activ Tjeneste, skal fremdeles vedblive. Den saaledes Fritagne bliver, hvis han forøvrigt er tjenstdygtig, strax at ansætte ved Forstærkningen og er pligtig at forblive i sin Stilling til det 30te Aar. = 33. Udenfor Gaardmandsklassen kan en saarig Mand, der enten i Kjøbstaden eller paa Landet driver et betydeligt Næringsbrug, saasom en Fabrik der beskæftiger et stort Antal Mennesker, en omfattende Han deel, et Værksted, hvorpaa der er stadigt Arbeide for flere Svende, eller et betydeligt Avlsbrug, erholde en Søn sig ansat til Hjælp, naar det nøiagtigt oplyses, at dennes Hjælp er fornøden til Fortsættelsen af den ommeldte Næringsdrift, i og den begjærte Søn idetmindste eet Aar forud har været hiemme og ydet Faderen væsentlig Hjælp i at forestaae hans Næringsvirksomhed. Hvis bemeldte Søn forlader sin Stilling, kan ingen anden i hans Sted ansættes Faderen; men skulde han døe, kan vel en anden befries, for at være Faderen til Hjælp. Ovenstaaende Bestemmelser gjælde og om en Enke i nogen af de foranførte Stillinger, dog at den sidste af de anførte Betingelser kun er anvendelig, forsaavidt den Tid, hvori hun har været Enke, tilstæder det. Hvorvidt Nogen, der har et Næringsbrug af saadan Beskaffenhed som anført, kan paa Grund af Svaghed erholde en Søn fritagen for Tjeneste ved den staaende Hær, vil i Analogie med Bestemmelsen i H 29 blive at afgjøre af Vort Cancelli. Jøvrigt vil den Søn, som i Medhold af denne i er forbigaaet ved Udskrivningen til den staaende Hær, naar han siden kommer ud af sin Stilling, med Hensyn til de forskjellige Aarsager, hvorfor dette skeer, blive at behandle i Overeensstemmelse med Grundsætningerne i H. 31. = 34.