Den Vest-Sjællandske Avis, 1832-10-13
Efter Jndsenderens som fleres Mening, afgiver dette saalidet som enhver anden Kunstanstrængelse i en kort Tid noget absolut afgiørende Beviis for Dyrets Fortrinlighed i og for sig; thi ethvert Menneske der har havt noget at giøre med Heste og værdiget dette Dyr og dets Natur nogen Opmærksomhed, veed, at utallige tilfældige Omstændigheder kunne bevirke, at Hesten ofte ei formaaer, i det Øieblik man saa pludselig fordrer det, at yde al sin Kraft i sin fulde Udstrækning, ligesom at Hestens egentlige Kraft, Reen hed, Natur til ved endog middelmaadigt Foder og Oppassen at holde sig og at udholde strengt Arbeide og lange Reiser i uafbrudt Tid a., ikke lader sig afgiøre endog ved at kiøre 20 Tdr. Hvede fra Odense til Svendborg. i 2 a 3 Timer, eller derved, at en Hest løber 1/4 Miil i 2 a 3 Minutter, thi sæt at den Fuldblodshest der giorde ovenanførte efter tilbørlig Præparation, kom ned til en Bonde i Jylland og maatte, som ofte der er Tilfældet, lade sig nøie med at gaae paa Græs til henimod Mortensdag, samt faae Halm og Høe om Vinteren, kunde det let hende sig at den nuværende jydske Hest der maae lade sig nøie med dette Tractement, om Foraaret bedre holdt ud at trække sin Ploug, end den Fuldblodshest der nu giør saamegen ku rore, og fra hvem man vil hente det afgiørende Beviis for absolut Kraft, samt at Fuld- og Halv blods Hesteracen i Almindelighed er bedre anvendelig og meere nyttig for Dannemark end vores nærværende Races naar denne med tilbørlig Omhue og Opmærksomhed bliver pleiet? Hermed vil Jndsenderen dog ingenlunde sige at intet lader sig bevise med Veddeløb eller Veddekiørsel, thi den Hest som i saa paafaldende kort Tid løber et Stykke Vei eller trækker et 5 dobbelt Læs efter almindelig Vedtægt, maae utvivlsomt derved have beviist øieblikkelig Kraft, ja endog maaskee mere end almindelig Kraft, men dette finder kun ogsaa Sted under de daværende særegne Omstændigheder og Betingelser, der ingenlunde lader sig tilveiebringe i et heelt Land, som Dannemark, ikke engang med Pluraliteten, af Heste, og saaledes formener Jndsenderen at Fuld- eller Halvblodshestene kan være meget gode og anvendelige for de Folk, som havde Evne og Leilighed til at lade dem fodre og pleie paa denfor dem passende Maade, men nu at ville paastaae, som absolut afgiørende, efter de Beviser der hidtil i Danmark ere producerede, at denne Race i Almindelighed bør fortrænge den hidtil bestaaende, forekommer Jndsenderen at være overilet, saameget mere som der skal meget stærk og paa lang Erfaring grundede Beviser til at godtgiøre, at en indført Race af fremmede Dy eller om man heller vil, hvis egentlige Hjem er under et andet Klima, er almindelig gavnligere og anvendeligere samt fordeelagtigere for et Land, end den Naturen har dannet og hensat der, Saaledes har det f. Ex., saavidt det er Jndsenderen bekiendt, viist sig, at den spanske Faareraceikke passer sig eller lader sig anvende i en stor Deel af Danmark, hvorfor det Offentlige ogsaa har giort ei ubetydelige Opofrelser for en Schæferies Anlæg i Jylland, hvor den danske Race kunde conserveres. (Forresten var det vist ønskeligt for det Almindelige om Resultatet af dette Forsøg, der i flere Aar skal have været anvendt paa Sindinggaard i Hammerum Herred, maatte komme til offentlig Kundskab?) Sluttelig har Jndsenderen endnu blot det at tilføie, at om man endog vilde indrømme Vædderidt og Væddekiørsel paa den Maade det hidtil har været øvet her til Lands den Beviiskraft Nogle vil tillægge det, da forekommer det ham, at man ikke bør glemme Mennesket eller Menneskeligheden for pr. force at ville beviseen Hypothese der bedre ved Tid og Maadehold lader sig godtgiøre. Den kan saaledes neppe være Tvivl underkastet, at Vædderidt og Væddekiørsel til den Yderlighed det i det mindste flere Steder i Danmark har været drevet, (f. Ex. at ride Hestene saaledes, at Blodet har gaaet ud af Næse og Mund paa dem, og at 2 Karle med tykke Stokke have siddet paa Vognen og banket paa Hestene af alle Kræfter, for om muligt at tvinge dem til at løbe over Evne; ei at tale og hvad man vil vide andet Sted har været Tilfældet, at en Vædderidder for at faae sin Hest ret hurtig afsted, havde besat Sadlen indvendig med smaae Jern pigge, der, jo stærkere den løb, jo meere stak den i Rykken o. s. v.) maae have en skadelig Jndflydelse paa Nationalcharacteren, ligesom i andre Lande Baxen, Tyre= og Hanefægtninger &c., der ere opfundne af Folk der intet bedre vide at anvende deres Tid og Penge til. Hvad maae nemlig den Unge tænke, naar han seer at vi Ældre med største Glæde udøver og betragter saadanne Voldsomheder imod Dyrene, Vilde ikke hans medfødte Ømhed for disse efterhaanden forhærdes, og vil en den danske Nation i Almindelighed hidtil ukiendt Haardhed mod Dyret ei indsnige sig, Udarter denne Haardhed ikke lettelig til hans Forhold imod Medmennesker og kan derei være grundet Frygt for at disse Væddekiørseler og Vædderidt, saaledes som de udarte, have skadelig Jndflydelse paa Nationalcharacteren, Jndsenderen har saaledes endnu blot det Ønske at tilføie, at det gamle danske Ordsprog, om end lidt outreret, at Dyr ingen anden Gud har end Mennesket," længe maae bevares iblandt Nationen, Og at Dhrr. Landmænd og Hestekyndige maae med sindig Fornuftgrandskning efterhaanden udfinde uforkastelige Midler, hvorved det vist ei urigtige Spørgsmaal kan afgiøres, om Fuldblodshesten bør indføres istedet for vores Danske; og ei spilde Penge og Tid paa med vore Naboer at ride - i Gallop!