Aalborg Stiftstidende, 1845-02-15
Som bekjendt blev Inspecteuren ved Rasp-, Tugt og Forbedringshuset, Hr. Keller, den 6te de, morderisk overfalden med Knivstik af to Livsfanger, Chr. Jensen Bruun og Chr. Jørgensen. Den Førstnævnte, der, saavidt vides, ikkun er omtrent 22 Aar gammel, blev, da han var 16 Aar, første Gang dømt for Tyveri, udøvet over criminel Lavalder. Jmedens han dengang hensad i Arresten, fik han af en Medfange Anviisning paa en Mands Huus, hvori der var Penge, og, efter udstaaet Straffetid begav han sig derhen, traf ene Konen hjemme, ihjelslog hende og maatte flygte. Tolv Dage derefter, da han havde faaet bestemt Vished om Konens Død, vendte han atter tilbage for at fuldføre Tyveriet, paagredes og dømtes fra Livet, men benaadedes med det livsvarige Strafarbeide, under hvilket han nu har gjort sig skyldig i Angrebet paa Keller. Den anden af de ovennævnte Fanger er 26 Aar gammel og er, efter i Aaret 1839 at være bortrømt fra Slaveriet, hvorhan dog dengang ikke var hendømt for Livstid, og for derefter begaaet Jndbrud ligeledes bleven anseet med livsvarigt Strafarbeide. Det nærmeste Motiv til disse Fangers Overfald paa Hr. Keller siges at skulle være, at denne Sidste har ladet en Fange, for en begaaet Forseelse, tildeele Kat Fastelavnsmandag og nægtet Livsfangerne de disse tidligere stedse paa denne Dag tilladte Fastelavnsløier. Hvor beklagelig den indtrufne Begivenhed end er, ikke blot paa Grund af den Fare, for hvilken en nidkjær Embedsmand og Familiefader derved er bleven udsat, men ogsaa fordi den begaaede Brøde upaatvivlelig vil sætte Bøddeløxen i Bevægelse og kræve to Menneskelig som Sonoffre, saa haabe vi dog, at det Passerede vil have den gode Følge, at Directionen for Rasp-, Tugt- og Forbedringshuset baade vil indsee Nødvendigheden af snarest muligt at ophæve den tidligere ved mange Aars Praxis, for ikke at sige Slendrian, hævdede, men i alle andre blot nogenlunde organiserede Straffeanstalter ukjendte ligesaa uhensigtsmæssige som farlige Skik, at lade Fangerne gaae med de til deres Arbeide fornødne Knive løse i Lommen, og vil komme til Erkjendelse af Sandheden af den i alle den nyere Tids Fængselsystemer etablerede Grundsætning, at i Straffefangers Behandling baade kan og bør al mulig Humanitet gaae Haand i Haand med en kraftig og stræng Disciplin. Den praktiske Udøvelse af denne Sætning vil betydelig lettes, naar der paa en fornuftig Maade arbeides paa Fangernes moralske og religieuse Uddannelse og Forbedring. Det maa da i saa Henseende betragtes som et særdeles Held for Straffeanstalten, at den i nærværende Øieblik i den, efter Pastor Baysens Entledigelse, af Hs. Maj. ansatte Lic. theol. Lind (Forfatter af "Johan Gordon" og Kjærlighed og Frelse) har en Præst, der, imedens han i enhver Henseende er sit Kald voxen, udelukkende har gjort det til sit Livs Opgave, baade i Tale og i Gierning at arbeide for sine lidende og vildfarende Medmenneskers Vel og aandelige Freise, og hidtil troligen har virket og endnu virker for denne sin Opgaves Løsning med en her tillands ualmindelig Kraft, Udholdenhed og Begeistring. Ligesom Hr. Lind, alt for sin nuværende Ansættelse, navnlig paa Grund af sin nysnævnte Virksomhed, var i Besiddelse af et almindelig godt Omdømme, saaledes har han, efter hvad fra paalidelig Kilde vides, i den korte Tid, hvori han har været ansat ved Straffeanstalten, forstaaet at vinde saavel Fangernes Kjærlighed og Agtelse, som fortjent Anerkjendelse hos Puraliteten af Directionens Medlemmer. (Fædrel.)