Jyske Efterretninger, 1802-11-12
Aalborg, den 12 November. Prædikanterne paa 22de Søndag efter Trinitatis. Budolphi Kirke, Hr. Henneberg. Høimesse. Hr. Provst Claudi. Aftensang. Hr. Mørch. Frue Kirke Hr. Stift. Schierup. Hr. Aspag. Hospitalstirten Hr. Klauen Kl. 11. Tanter post Festum. Ved Kiøbmand Hr. Nielsens og Jomfr. Kielterups Ægteforbindelse i Aalborg, den 28 October 1802. Af S. Møller. Ædle, dobbelt Lod af gjemte Glæder, Ved Din Dotter, strømmer i Dit Sind For Forliset af Din elskte Peder Som til andet bedre Liv gik ind; Og forklaret til Alfader beder. For den Fader, som til Altret leder. Frem sin Dotter i sin Høitids Dragt, Trøstet ved den haabefulde Pagt, Mod den Grav hvor nys en Ynglings Støv blev lagt. Saa min Ven i forsøder Gud Din Møie J den Svigersøn, der meldte sig, Han skal tørre Taaren af Dit Øie, Hun skal leve og forplante Dig, Hun der aldrig har Din Tiltroe sveget, Aldrig fra Dit Fader Raad er veget; Flyttet om til Landets Hovedstad - Skal velsignes, trives, giøre glad Moder, Dig og Ham, som Hendes Haand udbad. Ven, jeg til har seet: Oin Dotter svæved Liig en Gratte paa Venne Ball, Gav sin Haand til hver, den hoslig træved, Skiult var da iblant det store Tal, Han, der Hendes Haand sidst skulle nyde Det vor Landsmand blev - en vakter Jyde - Stolte Aand, fortryder du paa det: Godt og komme kan af Nazareth! Brav Mand allesteds har Rang og Borgerret. Længsel minder, faderlig du savner: Husets Ziit - den Førstefødde døer: Glæd Dig dog, den unge Kiøbenhavner, Aalborg giøre skal og Dig Honeur, Din Formaning tro, Hun ei skal glemmes Dyden, Pligten, det Hun lærte hiemme, Tro Exemplet af sin gode Moer, Tro den sunde Rod, hvorpaa Hun groer Tro det Løfte Hun i Afskeds Timen foer. O! naar dette Haab og Udsigt glipper - Bløder Fader Siæl i Vemods Graad, Naar en haabfuld Søn og Dotter slipper - Tabt i Snaren, Viisdoms Leden Traad; Men naar Dotter bøier mildt sit Øre, Lader Mand; ei Diævel, sig hiemføre. Det er Siælelyst, er Himmerig - Fader seer sig da udødelig. Ven, min hele Siæl dermed lykønsker Dig. See Styts Engien til Din Bolig smillet Rærker Dig en anden Støttestav, For den brudte Stav i ham som hviler Krands paa ny, for hiin som falmed af Muntre Dig Din Douter, snart skal føde Haabfuld Dottersøn, for Søn der døde, Ønske Børn, der skal om nogle Aar Sidde Pederlig, i dit Contoir Smiel Cicilia, Dig skee det som Dutroer, Gode Nielsen, skiøndt jeg Dem ei kiender Af Person, jeg tiender Dem af Valg, Varm for Dem og Brud mit Ønske brænder, Held til Reisen, Held til Kiøb og Salg! Held til Giftermaal! den kloge Beiler Paa sin Velfærds Tour ei let fuldseiler. Kiellerups Credit og Rybergs Navn, Slægt i Aalborg - Gunst i Kiøbenhavn, Stal med dobbelt Kraft forfremme eders Gavn. Gaae da trøstig Eders Maal i Møde, Kiellerup og Nielsen og udfyld, Husets Rift med frugtbar Førstegrøde. Flid og Ret til Eders Firma hyld! Dobbelt Broderlod tilfalde Eder. Hine dobbelt Lod af giemte Glæder! Og den værdig salig Olden Faer, Paa den Green, hans Stammetræ frembar Reises skal et Ravn, som tun Retskafne har. Og de stolte Zions Børn skal lære. Vid ei bundet er til særskildt Plet Og det lille Kiøbenhavn skal være For det store Seminariet. Vredes ei J Borgere der henne Mange Eders Mænd var Aalborgs Svende, Jylland Eder har en dygtig Flot - Blir hver Yngling ei saa riig som Broch For den vittig Mand er og det Mindre nok. Ogsaa Du vær hilset udaf Støvet - Jyllands Søn, vor ypperlige BlatOgsaa Dig har Skjebnen os berøvet Ogsaa efter Dig sort Avind stat, Jyllands overblevne Handels Sønner, Klorn, Freden, Scepteret paaskiønner. Lissabon nedsant, som Hovmods Speil, Blæser Medbør - Viismand minker Seil, Saa slaaer Regningen forsigtig sielden feil. Tyri stolte Sønner Gud ydmyget. At de ei skal blive Fyrster liig, Salven, som paa Lysters Alter ryger. Stinker for den Gud, der hader Svig, Men ved Almagts Haand, der veier Riger, Rask Mands Gang selv Bierge overstiger, Kastes Ynglings Baad engang omfuld, Bygt paa ny, den fiint og haabefuld Segler Verden om og vinder Ophirs Guld.