Ribe Stifts Adresseaviser, 1835-06-26
Frankerig. Pairskammeret har nutydelig lagt sin Hensigt for Dagen, at det med det Gode eller ved Magt vil drage de gjenstridige April Anklagede ind i Debatterne. J et nylig holdt Møde manglede atter 4 Pairs. De tilstedeværende Anklagede vare endnu de samme, nemlig de 24 Føielige, og de tvende Anklagede Girard og Catrier, hvilke uden at vise Modstand lode sig føre for Retten, efterat de vare blevne truede med at de ville blive slæbte med Magt derhen. Da Raden kom til Cartier, og han gjentog sin Vægring at deeltage i Debatterne, erklærede Præsidenten, han maatte nu svare eller ei, saa vilde man dog afhøre de hans Person angaaende Vidner. Nu forlangte Catrier, at man skulde bie 24 Timer, inden man afhørte Vidnet ne, for at han kunde berede sig til de Spørgsmaal, som han agtede at forelægge dem. Men Præsidenten afslog det, og vedblev at afhøre Vidnerne. Jblandt disse befandt sig en ved Navn Pitot, hvem alle Omstændighederne isærdeleshed ogsaa de øvrige Vidners Udsagn fremstillede som det hemmelige Polities Agent, der havde ophidset Jnsurgenterne til Opstanden og selv efter høiere befaling deeltog i denne, og som nu spillede en Angivers Rolle. Da General-Advokaten desuagtet søgte at tage dette Vidne i Beskyttelse yttre Advokaten Favre, at Retten vist vilde vide at vurdere. Vidnets Moralitet og Parkettets Moralitet, som betjener sig af saadanne Vidner. Over denne Yttring afstedkom General=Prokurator Martin en forfærdelig Støi, men blev dog snart beroliget, da Hr. Favre til føiede nogle formildende Udtryk. Herpaa tog Carrier Ordet, og efterat have omtalt, at han i de tidligere Uroligheder i Lyon i Novbr. 1831 med egen Livsfare, havde reddet over 20 Mennesker, kom han til at taleom Urolighederne i April. Han nægtede ikke at have taget Deel i disse, men lagde isærdeleshed megen Vægt paa den Humanitet, som han havde udviist i Løbet af Jnsurrectionen. Saaledes havde han frelst flere Officerer, der vare faldne i Jnsurgenternes Hænder, hvorfor det nævnte Vidne Picot havde villet lade ham skyde. - Ved et Dagen derpaa afholdt Møde vare 7 Anklagede tilstede, der med Magt vare slæbte fra Conciergeriet. Da den Anklagede Thion skulde forhøres, vilde han ikke svare; men Præsidenten erklærede, at han maatte gjøre hvad han vilde, og at Man desuagtet vilde skride til at afhøre de ham betreffende Vidner. Hvilket da ogsaa skeete. Da nu et Vidne erklærede, at Thion af Jnsurgenterne var bleven udnævnt til Maire i en af Lyons Forstæder, og Præsidenten opfordrede den Anklagede til at komme frem med det, han muligen havde at erindre imod dette Udsagn, sagde han: har Jntet at sige, uden at jeg forhander Vidnerne og deres Udsagn." Endelig indvilligede han dog i at Hr. Favre fremtraadte som hans Forsvarer. Mere consequent forholdt de Anklagede Bertholin og Blanc sig, af hvilke Man slet Jntet kunde faae ud. Paa alle Præsidentens Spørgsmaale havde Blane kun eet og samme Svar, nemlig: "Man har ved Voldsomheder betaget mig Mælet, nu kan Man jo forsøge ved nye Voldsomheder at give mig det igjen." Bertholin vilde ikke indlade sig i Noget, saalænge man ikke tilstod de Anklagede de af dem selv valgte Forsvarere. Det samme var Tilfældet med den Anklagede Pradel, der indskrænkede sig kun til at fortælle de Voldsomheder, Man havde anvendt forat bringe ham til Luxemburg. Han var - saa sagde han - bleven revet op af Sengen og ved Fadderne slæbt ned af Trapperne, hvorpaa der haglede Prygel og Stød ned paa ham, indtil han, kjed heraf, uden at vise Modstand var fulgt med Vagten. J Debatterne vilde han ingen Deel tage, og vedblev hele Forhøret igjennem at vise den dybeste Taushed, hvilket ogsaa var Tilfældet med Didier, der den Dag var den sidste Anklagede, der blev opfordret at svare.