Den Vest-Sjællandske Avis, 1828-09-09
(Af Spectateur militaire, et berømt Fransk Tidsskrift.) Naar man kaster et Blik paa den Russiske Armees Tilstand, saa kan man let begribe, at Recruteringen maae gaae langsomt for sig i et saa udstrakt Land; at alle Hielpemidler for at føre en Krig, som varer en Tid, ere langt borte fra det Sted hvor de skulle bruges, at Troppernes adspredte Beliggenhed er en Nødvendighed for deres Underholdning; men en Besværlighed for at exercere dem; at Soldatens Skjebne, som er berøvet sin Familieforbindelse og paa en Maade sit Fædreneland, og et Tilflugtsted naar hans Tienestetid er forbie, maae være høist ulykkelig; at denne Stilling giør ham til en Byrde og selv til en Fare for Staten; at Financerne ikke tillade at holde en saa talrig Armee paa Benene og at det dog er umuelig at formindske den. Alle disse Betragtninger og endnu andre af en høiere Natur gave Anledning til Anlæggelsen af militaire Colonier. Man kan ikke omtvivle at Keiser Alexander jo har fundet, at dette System var et Middel til at forskaffe hans Rige en større Styrke og at dette har bevæget ham til at antage dette Projekt. Opdragelsen af Soldaternes Sønner, som var nøie forbunden med denne Plan giver tydeligt nok tilkiende at han vilde befordre Civilisationen for at forskaffe sig en Mellemclasse (nemlig imellem Adelen og Pøbelen, hvortil Trangen bliver stedse meere følt i Rusland. De Fordomme, som man søgte at undergrave ved denne Foranstaltning; de religiøse som bleve angrebne af ham for at bringe de disenterede Græker til Religions-Eenhed; Bygningerne, Landeveiene, de aabne Communicationer, alt dette tilkiendegiver tydeligt, at han havde Hensigter, som gik endnu videre og han ikke blot vilde antalægge Vaabenpladser. Politiken tillod ham ikke heri at aabenbare sin hele Hensigt og den synes ikke engang at være fattet af alle dem, som det var overdraget til at exeqvere denne store Plan. Det erkiendte Formaal for dette Projekt, som fra Begyndelsen af fandt en Opposition i de høiere Classer, hvorom man ikke saa let kan giøre sig en Forestilling, bestod i følgende: 1) at formindske Omkostningerne paa Armeen; 2) at sikkre Recruteringen ved Folkemængdens Tilvært uden Regieringens Medvirkning; 3) at forskaffe Agerdyrkningen Hænder i Fredstider; 4) at holde Tropperne bestandig i en marschfærdig Tilstand, og 5) at forskaffe de svagelige militaire Personer et Tilflugtsted; thi Jnvaliderne blive ansatte ved de coloniserede Batailloner, faae en dobbelt Sold med Hensyn til den Plads, som de havde havt i Armeen, og en Sølvtresse paa den venstre Arm til et Udmærkelsestegn, Man troer almindeligen, at den Muelighed at forskaffe de afskedigede Soldater et Tilflugtsted og en lykkeligere Existence har ikke biedraget lidet til at formaae Keiser Alexander til at lade disse militaire Colonier organisere; thi han var besiælet af Menneskekierlighed og han beskjeftigede sig ganske fortrinligt med det, som der angik Jnvalidernes Tilstand. For at erholde disse Fordeele og for at forskaffe de militaire Colonier en sikker Fremgang var det Hovedsagen at vælge de Provinser hvor de skulde anlægges; men dette Valg faldt ikke heldigt ud med Hensyn til Jnfanterie-Colonierne. General Araktscheff, som besad Alexanders hele Tillid, har ved denne Leilighed meere viist sig som en Hofmand end som end duelig og forsigtig Statsembedsmand. (Man veed, at da Keiser Nikolaus besteeg Thronen, saa blev Generalen afløst fra Bestyrelsen af Colonierne og foretog sig en Udenlandsreise). AfFrygt for at fjerne sig for langt fra Hoffet og derved tabe sin Jndflydelse, saa valgte han da det var overdraget ham at udføre det vidtløftige Projekt, som Keiseren havde antaget i 1808, og hvortil han selv havde opsat Forordningerne, Departementerne Petersborg og Novgorod, for at colonisere de tre Grenadeerdivisioner. Ethvert Regiment bliver nemlig anviist et Distrikt med alle dets Jndvaanere, som maae indeholde et Areal af omtrent 54,000 Tdr. Land, og som bestaaer af Agerland, Enge og Skove. Af ethvert Regiment bliver en Bataillon coloniseret, hvortil de Underofficere og Soldater blive valgte, som have tjent mange Aar, ført sig vel op og især givte Folk; disse Soldater blive kaldte Colonister og enhver af dem faaer omtrent 12 Tønder Land. Hos en saadan Colonist bliver to Mand af de tienstgiørende Batailloner indqvarterede; men Colonisterne faae ligesaavel Sold som de tienstgiørende Soldater, og tillige i de første Aar Fødemidler af Kronen. Derimod maae de to indqvarterede Militaire hielpe Colonisten ved alle huuslige og Markarbeider. (Denne Jndretning synes at maatte drage mange Ulemper efter sig; thi det er en tvungen Stilling for Colonisten naar han skal beholde de to indqvarterede Mænd, og de ikke ville være villige og føie sig efter hans Ønske.) Colonisterne have kun Brugen af Jorden; men eie dem ikke; derimod alt hvad de erhverve dem ved deres Flid er deres Eiendom. De Jndvaanere, som boe i Distriktet førend en saadan Colonie bliver anlagt, blive betragtede som væsentligen at tilhøre den, og at skulle biedrage til at opfylde Formaalet for Colonisationen; de ere frie for Skatter; men faae intet af Kronen; men de maae derimod tilveiebringe Fodemidler for den anlagte Colonie. Ved et Jnfanterieregiment bestaaer en coloniseret Bataillon af 48 Underofficere og 864 Soldater.