Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1807-03-28
Efterfølgende Breve fra det sextende Aarhundrede, ere virkelig skrevne (i Tidsrummet 1590- 94) af Rigsraad Jørgen Rosenkrantz til hans Søn Holger Rosenkrantz, som siden fik Tilnavnet den Lærde H. Rosenkrantz, og for sine Studeringers Skyld opholdt sig i Rostock og Wittenberg, Brevene fra det nittende Aarhundrede ere, som enhver let indseer, intet uden Fiction, og kun anførte for at vise Contrasterne i de forskjellige hundreders Opdragelsesmaade Breve fra det sextende Aarhundrede. Jeg vilde ikke undlade at skrive Dig til, efter de mig stædes Bud til Dig, og begierer, at Du med dette Bud vil skrive mig til igien, hvor Leiligheden nu begiver sig med Dig, hvad Ordning Du holder i Dine Studiis dagligen, og om der ere lærde Professores, som læse flittig udi Universitetet, at jeg deraf kan forfare, om Du forfremmer Dig der noget udi Lærdommen. Dersom Dig og noget behov giøres, at Du og det lader mig vide, hvis jeg kan forskaffe Dig heraf Riget som Du behov haver, skal Du vel bekomme. Dersom Du vil stittig vare Din Studering, saa jeg kan høre og forfare, at du Udi Levnet og Omgiængelse saa forholder Dig, at Du kan have Yndest hos Gud og Menneskene, da skal Dig vel intet fattes, hvis Du nødtørftig behøver til Din Ophold. Din Skrivelse dateret til Witteenberg den 25 October er mig tilhænde kommen, af hvilken jeg gjerne haver forfaret, at Du est vindskibelig til at forfremme Dig udi Din Studering saavel in Jure civili, som in Theologia. Men hvis andet Du giver tilkiende udi Din Skrivelse, og agter, at det skal være mig behageligt, det maa jeg bekiende, at jeg aldeles ingen Behag haver udi, som er om den Vexelskriftsom Du skriver at have begyndt med en Doctor til Heidelberg, og besynderligen efterdi det er Theologiem anrørendes, og Du vil i saa Maade understaae Dig som er endnu en meget ung Stholar at skrive imod høilærde Doctores og flyve førend Dine Vinger ere Dig ret vel voxen, det tykkes mig at være en daarlig Dristighed af Dig, og Du derhos lader Dig tykke, at Du dermed vil blive vidt berømmet og bekiendt; men jeg agter, at Du liden Ære dermed kan vinde, at Du understaaer Dig det at begynde som Du ikke est Mand for vel at udrette og ende. Jeg for min Person haver og aldrig havt nogen Behag til saadanne Stridsskrifter. Som Du ydermere giver tilkiende udi Din Skrivelse, at Du tvende eller trende Gange haver begieret Svar af den unævnte Doctor til Heidelberg paa Din Skrivelse, dog haver hver ken han eller nogen paa hans vegne villet svare Dig til denne Dag, hvilket synes at være skrevet af Dig er magna arrogantia, at Du vil lade Dig tykke, at Du af saadan høilærd Forstand haver stilet Din Skrift, at ingen tør fordriste sig til at skrive der noget imod; men jeg troer vist, at contrarium est verum, som er at samme Doctor til Heidelberg haver saa anseet Din Skrivelse at være saadanne Puerilia, som ikke ere værd at forspilde den Tid at stille der nogen Svar paa. Dette er min Mening om denne Fortægt, og begierer derfore, at Du herefter det aldeles i Fordrag (henstiller) og ikke mænger Dig udi saadan Handel og unyttige Stridsskrifter, og Dig ikke heller sømmer, og ingen Ære kan have deraf. Jeg forfarer gierne, at Du af samme Skrøbelighed est bleven befriet; men derimod haver jeg ganske ugierne hørt og forfaret, Dig at være en anden Sygdom paakommen, som heder paa latine Amor, og dansk en narrisk og gjækkelig Kierlighed. Det er mig af godt, lov agtig, sandrues Folk bleven advaret og tilkjendegivet, at der skal være en Pige udi D. Winzheims Svogers Franzii Huus, til hvilken Du haver fanget saadan Villie og Kiærlighed, at Da sielden kan være fra hende af samme Huus, og derover bliver forhindret fra Din Studering, saa at Du nu haver bekommet en Narrekappe paa Dit Hoved med gode lange Ører; hvilket mig af Hiertet haardt fortryder, at jeg skal spørge saadanne Tidender om Dig, at Dy derover haver mist Dit gode Rygte og Navn, som Du tilforn der haver bekommet for Din flittige Studering og skikkelige Levnet; saa vil jeg nu hermed have Dig alvorligen advaret paamindt, og befalet, at Du lader denne Din gjækkelige Handel og Væsen fare, og betænket hvorfore jeg haver Dig der hen udskikket, og der med stor Bekostning underholder Dig, at Du herefter overgiver saadan uskikkelig Levnet, som Du kan høre ilde for, og aldeles skyer og flyer fornævnte Huus, og den Person, som Duer kommen udi Rygte for, saa at ingen kan have Aarsag til nogen Mistanke om Dig udi saa Maade. Hvor det ikke skeer, og jeg herefter kan udi Sandhed forfare, at Du ikke forlader fornævnte Din gjækkelige Fortægt, og ydermere udi saa Maade bedrøver os Dine Forældre paa vores Alderdom, da skalt Du vist vide og forlade Dig dertil, at vi ville betænke de Middel og Raad dertil, som Dig skal fortryde saalænge Du lever; Dette haver jeg efter Leiligheden ikke kundet lade at skrive Dig til paa denne Tid, og haver ligemaade skrevet Magister Daniel derom. Breve fra det nittende Aarhundrede. Kjereste Søn, Du er og bliver dog den bedste Høne i Kurven, det har jeg altid sagt, i hvorvel Din Fader aldrig har villet troe mig. Men jeg kunde ganske godt see, at du ikke vilde gjøre noget slet Brug af din Moders Ømhed og Omhu. Du er og bliver min Kjæledægge, min Øiesteen, min største Skat paa Jorden. Naar andre Mødre tale om deres Brillanter og Perler, saa svarer jeg altid, at du er min kostbareste Perle, Af dit sidste Brev erfarer jeg, at du gjør gode Fremskridt i dine Lærdomme, og at du nu allerede har begyndt at voltigere paa den store Hest og at springe Buk over tre Mand. Saadanne Efterretninger kunne ikke andet end glæde din Moder, Af din Caracteerbog seer jeg, at du ogsaa har lært at baxe med stor Færdighed; mit Hjerte hopper og danser af Glæde ved den Tanke, at jeg nu snart skal omfavne dig igjen efter sex Aars Fraværelse. Jeg har hørt, at du skal være et halvt Hoved høiere end jeg, og see saa rask ud. Ja, jeg tænkde nok, at de 300 Rdlr., du har kostet os om Aaret, var vel anvendte. Din enfoldige Fader kan rigtig nok ikke begribe, at du er blevet til noget ganske Andet i Kjøbenhavn end du kunde blevet hjemme hos os. Da jeg forleden viste ham det løierlige Vers, du har gjort over Actricen, saa sagde han at det var Fjas og Narrestreger, og at det var baade Bynd og Skam at give Penge ud for at lære sligt. Men jeg feiede ham ganske Pas en paa dine egne Børn, sagde artig. jeg: "og lad mig sørge for min Hanseman. Bliv kun ved, at gjøre Vers, min Dreng! Det er just noget Folk godt kan lide nu omstunder og som daglig kommer mere og mere i Mode. Naar du først kan bringe det saavidt, at du kan komme til at staae i Bladene og i Almanakkerne, saa er du en holden Mand. - Tak, kjere Hans, for de Sko, du sendte til min Geburtsdag, Dersom du har syet dem selv, som jeg aldeles ikke tvivler paa, saa besidder du et Talent, der ikke vil gavne dig lidt, naar du engang for Alvor vil prøve din Lykke hos Fruentimmer. Som jeg hører, saa er Skomageriet nu saa almindeligt i Kjøbenhavn, at man end- og er i Færd med at indføre dette Slags Underviisning i Jnstituterne. - Jndlagt sender jeg dig 50 Rdlr., og formoder at du nu be hielper dig nogle Uger med disse Lommepenge. Jeg troer gjerne, at Levemaaden, som du sidst meldte mig, er forfærdelig dyr i Kjøbenhavn. Men saa længe din Moder lever, har du ingen Nød. Den sidste Maskeraderegning var rigtig nok temmelig høi; 8 Rdlr. i Leie for en lurvet Mandarindragt var mere end den var værd. Men, Herre Gud, jeg veed hvorledes det er naar man er ung, Jeg har hørt, at du snart skal forlade Jnstitutet, min Hanseman, Tag dig for Alting i Agt, at du ikke studerer for meget, naar du skal op til Exammen, som de kalde det, og at du ikke anstrænger dig for meget og svækker dit Hoved. Jeg vil heller have at du skal være understuderet end overstuderet. Kan en Hundrederigsdaler bidrage til at skaane din Helbred, saa skal du faae den, naar du forlanger den. Din gode Moder af. Svar. Tak, bedste Mama, for de sidste tilsendte 50 Rdlr., men jeg maa være en Evig have flere, dersom jeg ikke skal blive nødt til at gjøre Opbud. Mama veed nok, at jeg har maattet tage mig af et stakkels forældreløst Barn, som jeg har leiet Værelser for ved Nørrevold. Folk snakke rigtig nok dit og dat om denne Barmhiertighedsgierning, men det bryder jeg mig intet om. Det er overalt nu kommet reent af Brug at bryde sig om hvad Folk snakke, maa Mama vide. Det arme Pigebarn koster mig imidlertid meget at underholde. Hun har nylig ligget syg paa Hospitalet, og det medførte en Bekostning af 40 Rdlr. Mama maa vær en Evig sende mig flere Penge med næste Post for ellers maa jeg vær en Evig bide i et suurt Æble Mama kan aldrig troe, hvad Levemaaden er dyr i Kjøbenhavn. Hvor meget jeg end kniber Muskaten paa alle muelige Kanter, og dreier og vender den, saa kan jeg dog ikke komme ud af det, uden at gjøre Gield. Jeg blev nylig indkaldt for Forligelsescommissionen af tre Udleiere paa eengang. - Hos den ene havde jeg leiet Maskeradedragter, hos den anden Heste, og hos den tredie Bøger. Jeg skyldte dem alt i Alt en Bagatel af 60 Rdlr.; men Tak skee Fru Themis! jeg beraabte mig paa min Umyndighed, og de maatte trække af med en lang Næse. Men de bandede ret som tre Hedninger, at de skulle sige det til deres Colleger, og fortælle hele Byen, at jeg var den største Spidsbube af en Spidsbube, der gaaer paa Guds Jord. Lo den gier os alle nok, svarede jeg, og gik min Vei. Jeg bryder mig nu rigtig nok intet herom, thi troer nogen vel hvad saadanne Karle sige? Men imidlertid er det dog slemt for mig, naar jeg engang trænger til en Maskeradedragt, en Hest eller Bog igjen. Mama kan aldrig troe hvad der gives for grove Folk i Kjøbenhavn, Skrædere og Restaurateurer inclusive. Det er ret godt, at man i den senere Tid har begyndt at klippe Vingerne paa Oplysningen, saa den ikke kan flyve alt for høit. Dersom saadanne grove Folk kunne skrive Vers, som jeg, var ingen ærlig Mand sikker paa sit gode Navn og Rygte. De vilde rime baade Øre og Næse af Folk. Jeg har længe speculeret paa, at fortjene mig noget aparte, for ikke at besvære Mama for ofte med mine Anmodninger og Penge; men det holder meget haardt. Jeg vil gjerne arbeide for mit Brød, men der skjøtter ingen om mit Arbeide. Jeg har begyndt et Ugeskrive under Navn af den lille Ugelspil, i hvilket jeg allerede har taget fat paa ti Personer, hvoraf nogle endog paastaae, at være berømte. Men Fanden staaer i de Karle, ingen af dem vil svare: de er saa stumme som Rødspætter. Jeg er færdig at ærgre mig ihiel derover. Hvormeget jeg end skjelder dem ud, vil dog ingen af dem skjelde mig ud igjen, og min Forlægger kaster mig bestandig i Næsen, at dersom jeg ikke vil skrive saaledes, at der bliver Spektakler over mit Blad, saa vil han ikke fortsætte det. Herre Gud Jeg kan jo dog ikke tvinge nogen til at kalde mig en Hundsfor, naar han ikke vil - Men saadanne Folk antage nu engang ingen Raison. Deres lydige Søn a.