Den Vest-Sjællandske Avis, 1837-08-10
mærkeligt Exempel fortæller Engellænderen Lane under hans Ophold i Ægypten. En tyrkisk Kjøbmand døde i Cairo, og efterlod en Formue af sex Tusinde Punge (omtrent 30,000 Pf.) til en Datter, som eneste Arving. Uagtet den Afdøde ingen andre Slægtninger havde, fik Chefen for Kjøbmændene i Catrodog en simpel Araber, der var Dørvogter hos en agtet Scheich, til at udgive sig for hans Brodersøn. Bedrageriet var aabenbart, da Alle kjendte baade Araberens Fader og Moder; men alligevel blev Sagen bragt for Kadi, og, fordi den var af Vigtighed, bleve nogle Ulema's tagne med for at afgjøre den. De vare alle bestukne og instruerede af Formanden for Kjøbmændene, falske Vidner vare frembragte, forat besværge Sandheden af Dørvogterens Paastand, og ligeledes andre, for at bevidne disse Vidners gode Characteer. Tre Tusinde Punge bleve altsaa tilkjendte Datteren af den Afdøde, og den anden Halvpart af Arven fik den foregivne Broderson. Den øverste Mufti i Cairo var just dengang fraværende, og ved hans Tilbagekomst henvendte den forurettede Datter sig til ham, foredrog ham Sagen og bad alvorligen om hans Bistand. Endskjøndt Mufti var overtydet om Sandheden af den Uret, hun havde lidt, og slet ikke tvivlede paa den Andeel, som Formanden for Kjøbmændene havde taget i denne Affaire, saa sagde Mufti hende dog, at han var bange for, at det vilde være umuligt for ham, at tilintetgjøre Dommen, med mindre der gaves noget Særegent ved Sagens Procedure, som var overseet, og at han derfor nærmere vilde tage den i Overveielse. Efterat have gjort dette, begav han sig til Paschaen, hos hvem han stod i stor Undest formedelst hans Kundskaber og Retskaffenhed, og han beklagede sig for ham, at Kadi's Tribunal var skjændet ved Udovelsen af den meest skrigende Uretfærdighed; at falsk Vidnesbyrd var bleven aflagt for Ulemas, og at en Dom, som var fældet under hans Fraværelse, var Gjenstanden for almindelig Snak og Forundring i Staden. Paschaen lod nu Kadi og alle Ulemads, som havde dømt i Sagen, befale, at møde i Citadellet, og da de vare samlede der, saa talede han til dem, som fra sig selv, om det som Mufti havde beklaget sig over. Kadi og Ulemads viste sig høiligen fortrydelige over denne Beskyldning, og vilde vide, hvorpaa denne var grundet. Paschaen svarede, at det var en almindelig Beskyldning, men fornemmelig grundet paa det Tilfælde, da Retten havde stadfæstet en Dørvogters Fordring paa Arv og Slægtskab, som den ikke kunde troe at være rigtig. Kadi paastod, at han havde dømt i fuldkommen Overeensstemmelse med de tilstædeværende Ulemas Erklæring. "Lad Sagens Forhandling atter igjen blive oplæst, sagde Paschaen. Protocollen blev altsaa hentet, og da Secretairen havde endt Oplæsningen af Dommen, sagde Kadi i en høi Tone, ifølge sin store Authoritet: "Og jeg dømte saaledes." "Og Din Dom var falsk, udbrød Mufti i en endnu høiere og meere myndig Tone. Alles Øine vare, fulde af Forbanselse, fæstede snart paa Mufti, snart paa Kadi, og snart paa Ulemads. Kadi og Ulema's rystede paa Hovedet og strøge deres Skjæg. Den Første udraabte, i det han slog sig for Brystet: "Skulde jeg have dømt falst!" "Skulde vi have givet en falsk Erklæring!" sagde Ulema's. "Aal Mufti sagde Formanden for Kjøbmændene, der formedelst sine commercielle Affairer med Paschaen kunde i Almindelighed have Adgang til dennes Conseiler, hav Respect for Ulemas, ligesom de respecterer Dig." Er Du interesseret, med i denne Sag?" – spurgte Mufti – Erklæda, hvad Deel Du har i den, eller hold Dig forresten rolig. Gaae, og tal i Kjøbmændenes Forsamlinger, men understaae Dig ikke atter at aabne Din Mund i Ulemas Raadsforhandling. Kjøbmanden, forlod strax Palladset, thi han indsaae, hvorledes Sagen vilde ende, og behøvede at gjøre sine Anordninger i Forhold hertil. Mufti blev nu spurgt om Beviset for hans Paastand om Dommens Ugyldighed. Han tog frem af Barmen en lille Bog om Loven ihenseende til Arv og læste af den: "For at grunde Paastand paa Slægtskab og Arv, maae Navnene paa Fader og Moder til den, der fremkommer med denne Paastand, være sikkert angivne, og hans Faders Fader og Moder, og hans Moders Fader og Moder." De falske Vidner havde ikke været belavede paa at angive Navnene paa disse; og denne Mangel i Vidnernes Udsagn, som Ulemads havde overseet, foraarsagede nu, at Dommen blev casseret, Den virkelige Arving fik strax de tre Tusinde Punge udbetalte, og Dørvogteren bekom en dygtig Portion, Bastonnade, der rigtigere burde have været anvendt paa Kadi og Ulema's.