Den Vest-Sjællandske Avis, 1836-04-12
For nogle Aar siden var Distriktet Vestmorelanpaa Øen Jamaika i en meget foruroliget Tilstand, fordi en deserteret Negerslave, ved Navn Plato, havde opslaget sin Boepæl i Biergene. Der havde har stillet sig i Spidsen for en Røverbande, som erholdbetydelige Forstærkninger af flygtede Negere, Plat stial ofte, udøvede imellem Stratenrøverier; men Galanterie imod det smukke Kiøn var dog hans Hovedpassion; han var en sand Negersultan og lod sig hverken nøie med een Kone eller een Maitresse Han var ung og velskabt, og fandt ikke megen Modstand af de Skiønne af hans Farve; hans hemmelige Opholdsted i Biergene var ligesaa opfyldt at Odalisker som noget orientalsk Harem. Alle Negerinder, som havde nogen Aarsag til at beklage si over deres Herrer, betiente sig af den første Leilighed til at undvige for at opsøge Plato; thi de var visse paa at finde hos ham Friehed, Beskyttelse, og en gavmild Protektor. Han sparede aldrig, for med Gaver, som kunde tilfredsstille deres Forfængelighed, at vinde deres Hierter. De kreolske Damer, som vilde giøre en Tour paa Landet, vare derfor udsatte for den Fare at blive deres Garderobe berøvede af den sorte Røver, som disponerede over den til Fordeel for sine Sultaninder, og naar Damens sorte Kammerpige var ung og smuk, saa bortførte han ogsaa hende. Man havde længe forgiæves gjort sig Umage for at bemægtige sig hans Person. Man havde udsaen Priis paa hans Hoved; men ingen Neger dristede sig til at komme ham nær, baade frygtede Negerne for hans personlige Mod og Styrke, og tillige holdt ham for en Hexemester, som var indviet i Obis Hemmeligheder. Han truede Enhver, som vilde lægge Haand paa ham med frygtelige Qvaler hiin Verden; desuden var den, som vilde gribe han udsat for at faae en Kugle igiennem Kroppen af hans Pistol. - Men til Ulykke havde Plato, foruder sin Kierlighed til det andet Kiøn, endnu en anden Passion, den for Rum. Hans Plyndringer vare saa hyppige, at man maatte udstille talrige Vagter paa alle Steder hvor man kunde forvente han Komme; han vovede derfor ikke paa selv at giøre Jndkiøb af Rum. En Dag da han lod sig see Nærheden af Montegobal, blev han kiendt af en Slave, som strax gjorde Allarm, den arme Diævel, som hedte Taffn, betænkte ikke, at han i dette Øieblik var alene; thi han havde neppe raabt: der er Plato, førend denne sprang løs paa ham og løftede sin Øxe i Veiret for at knuse hans Hierneskal. Taffy tog Flugten; men Plato, som var yngere og raskere, kom ham altid nærmere til hans Lykke kunde han godt klattre, som Plato ikke var færdig i; han klattrede nu i et Øieblik op i Toppen af et Pinietræe og raabte derfra om Hielp. Plato betiente sig af sin Øxe for at fælde Træet. Taffy forsvarede sig med at af brække Grene og kaste dem ned i Hovedet paa Røveren; hvorved det lykkedes ham saalænge at holde ham fra sig, indtil hans Kammerater kom til og den farlige Røver matte tage Flugten til Biergene. Plato lod sig herpaa ikke oftere see i Montego; men for at komme i Besiddelse af Rum, udtænkte han en anden Plan. Paa Plantagen Canaan var en gammel Markvogter, hvormed han giorde Bekiendtskab, og i hvis Hytte han ofte sov. Den stakkels gamle Mand var bleven forført af hans Forræringer og havde maaskee ogsaa af Frygt for at blive mishandlet af ham og for det Renomee, som han stod i som Hexemester, indgaaet dette farlige Bekiendtskab Plato besluttede endelig at fortroe sig til denne Mand; han gav ham Penge til at kiøbe Rum for, og bestemte en vis Dag naar han vilde hente den. Den gamle Mand var i en skrækkelig Forlegenhed; thi dersom han forraadte Plato, saa giorde han denne til sin dødelige Fiende, og dersom Nogen erfarede hans Forbindelse med Banditen, saa kunde han let blive hængt i dennes Sted. Da han nu tillige vidste, at der var lovet den en stor Belønning, som kunde udlevere Plato død eller levende, saa fortroede han to af sine Venner det Passerede, og hvilken Dag Plato vilde komme til ham, hvorpaa han kjøbte den Qvantitet Rum, som denne havde forlangt af ham. Paa den bestemte Dag opholdt de to Negere sig i en Afstand fra Markvogterens Hytte, de saae snart den uforsigtige Plato at gaae ind i sin gamle Vens Hytte, men Skrækken for ham var saa stor, at de krøbe sammen i deres Skiulested og vovede ikke at giøre et Skridt for at gribe ham. Markvægteren gav Plato den bestilte Rum, og denne kunde let have begivet sig bort med den; men hans Begiærlighed efter den var saa stor, at han strax greb til Flasken; han drak umaadeligt og faldt tilsidst omkuld, aldeles beruset. Vogteren kaldte nu paa de to Negere, de kastede sig paa hans Legeme, som lignede et Liig, surrede Armene fast paa ham og bragte ham til Byen Montego hvor han strax blev dømt til Døden. Plato døde som en Helt, han vedblev til det sidste Øieblik at indgyde Skræk ved at omtale sin Hexekonst; han fortalte Dommeren, at hans Død skulde blive hævnet ved en Orkan, som skulde ødelægge hele Øen. Da Stokmesteren bandt ham til en Pæl ved hvilken han skulde lide sin Straf, saa forsikkrede han denne, at han skulde ikke længe overleve ham fordi han havde forheret ham inden han var bragt ud af Fængslet. Det traf sig virkelig saaledes, at Jamaika blev ved Enden af Aaret ødelagt af een af de frygteligste Orkaner, som man har oplevet. Stokmesteren havde faaet en saadan Skræk i Blodet ved Platos Trudsler, at alle Forestillinger hialp ikke; han forfaldt til Tungsindighed og blev uafladeligt behersket af den fire Jdee, at Platos Haand trykkede ham; han døde efter nogle Maaneders Forløb i den faste Overbeviisning, at Hexemesteren havde holdet sit Ord. Troen paa Obi (Negernes Hexekonst) tager vel af paa Jamaika, men er dog ikke udrøddet. Det er ikke længe siden at en gammel Neger blev paagreben, hos hvilken man fandt en Pung med en Deel besynderlige Talismans, f. Ex. Aerolither, Katteøine, Poterne af forskiellige Dyr, Fiskebeen, Krokodiltænder o. s. v., saasnart han var paagreben, strømmede Negerne sammen fra alle Kanter for at vidne omhans Hexerie; han havde uddeelt Flasker hvorved man kunde skille sig ved sine Fiender, og man fandt disse fyldte med skarpe Gifte.