Viborger Samler, 1778-03-16
Tanker paa sin Fødselsdag. og holder i Dag min Fødselsdag. Mig synes, denne Dag fodrer en besynderlig Opmærksomhed af mig. Et betydeligt Skridt nærmere Evigheden. - Jeg under gjerne alle andre at glæde sig paa slige Dage meere end sædvanlig, og jeg vil tillade mig selv megen Fornøielse i Dag. Jeg vil bede mine Venner til mig, og med et munter og glad Hierte takke den godgiørende Skaber, der hidindtil har hiulpet mig. Men man tillade mig nu, at jeg maa overlade mig til nogle alvorlige Betragttragtninger. Jeg holder det for min Pligt, i sær i Dag, at kaste et provende Øiekast til mig og mit Levnet. Dog endog deri finder jeg en hemmelig Fonøielse, skiønt mange bedrøvede og ubehagelige Operin fremstille sig for min Siel, men en Fornøielse, som geleides af en gysende Alvorlighed. Saadan er den Ældgamles Fornøielse, naar han seer ned fra sin Alders Høide paa sin Ungdoms Aar. Han glæder sig over de vel tilbagelagte Aar, som ingen Fortrydelse have efterladt i hans Samvittighed. Men han kaster tillige et Øie paa det Tilkommende; han betragter, hvor nær hans Graver, der alt aabner sig for at modtage ham; han vover sig med sit Øiekast over i Evigheden, og dette gjør hans Fornøielse alvorliig. Jeg holder det for en stor Lykke at kunne være fornøiet ved at betragte sit Levnet. Hvor mange Daarligheder, hvor mange fordømmende Handlinger træde der ikke op imod os, naar vi endog have levet allerbest? – Hvor skrækkelig maa slig Betragtning være for den Lastefulde, som, naar han ei vil bedrage sig selv, er sig ingen god Gierning bevidst, da den kommer endog den Dydige til at gyse? - Men hiine fordybe sig derfor ei heller i disse skrækkefulde Egne. For at udslette Erindringen af det Gamle holde de, til deres Ulykke, Sielen med nye Laster i en bestandig Drukkenskab Dog jeg vil ikke længere overlade mig til disse Tanker, der gjøre min ganske Siel veemodig. med mig selv at giøre. Jeg har nok. En betydelig Deel af mit Liv er alt lagt til bage, maaskee allerrede Halvdeelen; ja maaskee den største Deel. Mueligt er jeg allerrede nær Maalet. Men hvor anstændig for Menneskeligheden, hvor Co. hvor anstændig for min Siels Evighed er den Tiid forløbet? – Hvor mange ere der vel iblandt mine mange Dage, som jeg kunde kalde gode? – J Ungdommens flygtige Dage. J ere farne forbie, som en stridig Strøm, der nedstyrter sig af Bierge. Dens Susen døver Landet omkring den, men den vederqvæger det ikke. Hvad der nærmer sig den, henriver den med sig, og den Vise, der forvildes hen til den, sætter den i Tungsindighed. - Hastig ere J bortfarne; men hvad befald giver Samvittigheden eder, Uroe, Overielse, forfængelige og uopfyldte Ønsker vare i eders Følge. Hvor ofte har du i Ungdommen følet Tilbøielighed til Dyden? og hvor ofte har du tient Lasterne? – Dine Fornøielser, – mueligt du kalder dem gode, men hvorofte have de fornærmet Velanstændigheden, Dyden og din Skaber, – Hvorofte henrev din alt for store Føielighed dit flygtige Hierte til Handlinger, som fortørnede den Allvidende og forargede de From med Gud, min Dommer, Dom ikke efter Srenghed; jeg maatte da forgaae, Saa mange Aarsager jeg har til at sukke over mange af mine forsvundne Dage, har jeg dog ligesaa stor Anledning til at velsigne mange af dem, og prise dig, viseste Forsyn Hvor mange frydefulde Optrin fremstille sig for mit Øie, Min Siel bliver ganske henrykt, naar jeg betragter de forunderlige Veie, paa hvike du Herre, har fort mig til min Lykke. Jeg staaer nu ligesom paa Spidsen af et Bierg, hvorfra jeg kan see hen til to Sider. Hist ligge Ungdommens Egne - yndige som Foraaret selv. Disse har jeg giennemvandret, ikke uden Fornøielse. Her ligger Fremtiden for mig. En NatteTaage hindrer Udsigten - Jngen Nysgierighed, ingen Hos gen Bekymring skal opvække Begierlighed hos mig til at udforske i denne Taage min tilkommende Skiebne, og min Phantasie skal ei befatte sig med at forklare hiine Gienstande, som mit Øie meere gietter sig til, end seer. Jeg vil gaae dristig frem, dog uden at være sikker. Du elsker mig, min Gud, det veed jeg, tør jeg da frygte for Fremtiden, Dig, min Skaber, ere de beste Veie til min Lyksalighed bekiendte. For du mig paa disse, Skal Glæde og Rolighed føre mig derhen, skal jeg fremdeles nyde fornøielige Dage; saa giør du mig skikket til at bruge dem ret, og ei hovmode mig, Menskal det være besværlige Veie; bie Ulykke, Kummer og Modgang efter mig, saa giv mig Mod og Bestandighed til at giennemgaae det; lad mig ei mangle vederqvægende Trøst. - Lad mig aldrig glemme min Bestemmelse og min Reises Ende! Din Naade holde mig, naar jeg snubler, Jeg vil ikke anraabe Dig om en Lykke, der falder Mennesker i Øinene, Rigdom og Ære skulle aldrig blive Gienstande for mine Ønsker. Men give mig de Dydiges Lykke; Roe og Fornøielse i Sielen, og Forsikring om din Kierlighed; den Lykke, at have en fiin Følelse for det Gode; den Lykke at see retskafne Gierninger; den Lykke, at elskes af Retsindige, Men har Du bestemt mig til at spille en vigtigere Rulle i Verden, Har Du bestemt mig til et Redskab til at udføre din hellige Villie, o! saa skienk mig Viisdom, Velsign mine Foretagender, Villig vil jeg betræde den Post, Du anviser mig. - Giv mig et retskaffent Hierte, et Hierte, hvis fornemmeste Ønske er at behage Dig, og giøre andre lykkelige! Lad mit Navn ikke blive beskæmmet for Mennesker, Viis mig Midlerne, til at indrette mit Forhold saaledes, at det kan være en kraftig Lærer, Døden komme, naar Du vil; men lad den ikke overfalde mig ubereed, ikke uformodentlig Lad mig altid ansee den, som om den endnu i Dag kunde komme. – Lad mig da, min Gud, min Forbarmer aldrig savne den Forsikkring, at jeg er en Forløst, en Arving til Din Sallighed! Jkke kuurrende, ikke sukkende vil jeg see paa min Død; jeg vil smillende ansee den som en velkommen Ven. Og dersom dette stolte Ønske undes mig, saa lad mig endnu ved en frimodig Død overbevise andre om, hvilken Lykke, hvilken Sallighed det er at være en Kristen, med hvilken Munterhed en Kristen kan ansee den aabne Grav, Forraadnelsen, Evigheden og Dommen, (Følgende er indsendt.)Man spørger i No. 8 om Raad mod Sprinker, og, hvor nødig jeg end skriver, vil jeg dog, som Menneskeven, udskrive eller indskrive den beste Ordination i denne Forraadnelses=Feber, som i gemeen Tale kaldes Sprinkler. 1.) Det første den fornemmes, og før man tages til Sengs, bruges et Bræk=Middel, som kan være følgende: Pulv. Ipecac. 20 Gran. Tart. emel. 1 Gran. - Vitriol. 20 Gran. Mds. Bræk=Pulver til een Gang for en Voxen fastende med jevnlig lunket Vand. 2.) Følgende Dag tages et Laxeer=Pulver: R. Pulv. Jal. 30 Gran.