Den Vest-Sjællandske Avis, 1836-07-30
Nyeste Post-Efterretninger. Den svenske Statstidning indeholder følgende Kongeligt Svar paa det norske Storthings Addresse af 7de Juli til Hs. Majestæt i Anledning af Opløsningen af bemeldte Storthing, ført til Protokol den 19de Juli i Overværelse af den norske Statsminister Løvenskjold og Statsraaderne Fasting og Holst: Det har ikke forundret Hs. Majestæt at erfare, at Storthinget har med Bekymring modtaget Meddelelsen af Hs. Majestæts Beslutning om dets Opløsning; thi Anledningen til denne Kummer maa søges i den Omstændighed, at Storthinget har ikke benyttet de 5 Maaneder, som vare det tilstaaede til at tilendebringe sine nødvendigste Forretninger, og især de iblandt dem, som udgjorde de væsentligste Formaal for deres Sammenkomst og hvorfor Medlemmerne vare blevne udvalgte af deres Landsmænd. Det Passerede udviser, at uagtet Grundloven tilstaaer 3 Maaneder til Storthingets Forhandlinger, saa ere dog 5 Maaneder blevne anvendte dertil, af hvilken Tid en stor Deel er bleven anvendt til mindre vigtige Diskussioner, istedet for at den burde være bleven mere hensigtsmæssigt benyttet til at befæste Folkets nærværende Lykke og forberede dets Vel i Fremtiden Storthingets Forhandlinger have bestemt Hs. Majestæt til at opløse det; de indeholde Kiendsgierninger, hvorom enhver Statsborger kan forskaffe sig Kundskab. Uden at anføre dem alle har Hs. Majestæt havt gyldige Grunde til den fattede Beslutning. Hs. Majestæt har bemærket, at enkelte Medlemmer have søgt at opfriske Mindet om en Tidspunkt, da begge Nationer stode bevæbnede og fiendtlige mod hinanden, og en Uenighed fandt Sted, hvilken, ifald den havde vedvaret, havde bragt Sorg og Elendighed over begge Nationer. Forresten blev Hs. Majestæt ledet ved sin Beslutning af Grundloven, og da han fandt at Storthingets Opløsning ikke længere maatte opsættes, saa befalede han at Anvendelsen af den 89 i skulde finde Sted. Loven hersker over Alle og det tilkommer Kongen at vaage over dens Jagttagelse. Hs. Majestæt har med Tilfredshed iagttaget den af Storthinget yttrede Hengivenhed for hans Person, Storthinget har havt flere Leiligheder til at erfare Hs. Maj. Omsorg for dets Rettigheder, og hans uafladelige Bestræbelse for, som en troe Beskiærmer af Nationen, at befæste dens Friehed og Selvstændighed. Hs. Majestæt har med Kummer bemærket de Kontroverser som have yttret sig; thi han fordrer kun en nøiagtig Efterkommelse af Grundloven, eller en konstitutionel Undersøgelse af de Forbedringer den kunde trænge til Nationen kan imidlertid kun haabe at erholde saadanne, naar roelige Overveielser blive ledte af et billigt Hensyn paa Alles Rettigheder, og af en fuldkommen Upartiskhed mod Enhver som deeltaget deri. J alle konstitutionelle Stater, hvis Lovgivning man har konsuleret, bliver Fordelen af en National Repræsentations Prorogation erkiendet, og Hs. Majestæt har Aarsag til at forvente, at sand Fædrenelandskiærlighed maa overbevise ethvert Medlem af Storthinget om, at Handlinger, men ikke vedvarende Debatter over saadanne, begrunde et Folks Rolighed, Friehed og Lykke. Det Forbigangne betager tilfredsstillende enhver Frygt for det Nærværende, ifald en saadan Frygt skulde virkelig finde Sted. Fem Maaneder ere hengangne uden at Nationen har seet de fleste af de vigtigste Lovforslag, som ere blevne forelagte af Regieringen, at være blevne tagne under Behandling af Storthinget, antagne eller forkastede. De Tillæg og Forandringer til Grundloven af 4de November 1814, som ere blevne foreslagne, have kun til Formaal at forhindre, at Partieaanden ikke skal indsnige sig blandt et ædelt og troe Folk. Alle disse Forslag bære Præget af Omsorg for dets Selvstændighed, da de søge at bevirke en Ligevægt i Statsmagtens Attributioner, som udkræves for at afværge skadelige Begivenheder, hvilke i Aarhundrede have udtømmet to Nationers Kræfter, forvoldet deres Svækkelse og farvet Skandinaviens Jordbund med Blod. Halvøens Fremtid og det norske Folks varige Vel, ere uadskilleligt forenede med National-Repræsentanternes Agtelse for Grundloven af 4de November 1814, og den for samme aflagte Eed. Enhver Afvigelse derfra, eller enhver Krænkelse af dens Forskrifter, kan let udsætte Rigets Sikkerhed og de ved Rigsakten bestemte Garantier for Fare, men det norske Folk vil stedse forefinde hos Kongen den uafladelige Kiærlighed, Opmærksomhed for dets Vel og inderlige Hengivenhed, hvorpaa Hs. Majestæt har givet det saa mange Beviser. De Rettigheeer, som Hs. Majestæt har bekræftet, ville stedse tiene til en Rettesnor for alle Forhold imellem Hs. Majestæt og den norske Nation. Angaaende det, som Storthinget har anført i sin Addresse om de mange høist vigtige Sager, som endnu ere afgjorte, saa maa Hs. Majestæt bemærke at jo vigtigere denne Fortegnelse er, efterat Storthinget har været forsamlet i to Maaneder over den i Grundloven bestemte Tid, desto mere nødvendig maatte Hs. Majestæt finde det, at slutte det ordentlige Storthings Forhandlinger. Et overordentligt Storthing, som snart vil blive sammenkaldet, vil give Leilighed til at virke for Nationens Bedste ved at foretage de Kongelige Propositioner, som ville blive det forelagte. Forresten kan Hs. Majestæt ikke deele den af Storthinget yttrede Frygt for de skadelige og uberegnelige Følger af Storthingets Opløsning. Hs. Majestæt kiender det norske Folks Troeskab. De Pligter, som denne Troeskab paalægger Storthinget, ere i enhver Henseende beroeligende saavel for Folket som for Kongen. Kun de, som stille sig over Lovene ved at udvide deres Strenghed, have at befrygte uberegnelige Følger. In sidem protocolli. Fred. Due. Kan expederes. karl Johann. Løvenskiold.