Berlingske Tidende, 1784-02-13
Grev Surre mente, at Ansøgningen fra Grevskabet York blev just indgivet nu, fordi man ansaae den nye Minister, Hr. Pitt, som Livet og Sielen i en Bill til Parlementets Reformation. Herpaa tog Hr. Pitt Ordet, og gjorde sig en Ære af, dersom et saa anseeligt Grevskab som York beærede ham med sin Tillid. Et par-Stød, som han ved denne Leilighed gav Coalitionisterne, bragte Hr. For paa Benene, der i en lang, skiønt meget lam Tale, undskyldte sig for, at han som en Mand, der saa ofte havde talet om Nødvendigheden af en meere forholdsmæssig Parlements-Repræsentation, og i Parlamentet selv fægtet derfor, havde forenet sig med en Mand som Lord North, om hvilken enhver vidste, at han var en svoren Fiende af samme. En Hr. Powis fandt for godt at erklære, at han ingenlunde vilde forandre sine Tanker, som han hidindtil havde yttret over Parlements-Reformationen, thi det kunde være, at han ansaae det som nødvendigt til at forhindre, at ikke den fierde Stat i Riget opkom. Ved disse sidste Ord, hvormed han syntes at forstaae et Statspartie, som under Prindsen af Wallis kunde formere sig, blev Hr. Burke sat i Bevægelse. Han recenserte et Flyve-Blad, der røber noget saadant, og hvoraf Hr. Thomas Pitt, nu værende Lord Camelford, skal være Forfatter; han talede om den nye opdagede Planet, som man kaldte Georgium sidue, og sluttede sit temmelig lange Foredrag med et Slags Afskedstale, som han holdte over den nyelig ved Døden afgangne og agtværdigste Mand, Sir George Savile. Sir Richard Hil var paa sin Maade vittig. Den nærværende Parlements Repræsentation kom ham fore, som om Taleren i Underhuset. anhørte ex officio en Prædiken i Margrethe Kirke paa 30te Januarii, som er Dagen, hvorpaa Carl den Første blev henrettet, og der maaskee enten allene eller tilligemed to eller tre andre Parlementsherrer representerte det samtlige Underhuus, som burde være nærværende Han allegoriserede derpaa Historien om Ahafverus, Jøden Mardochæus og Haman, og anvendte den paa det Ostindiske Compagnie, som man vilde undertrykke. Han lignede Hr. For med Haman og Hr. Pitt med Mardochæns, hvorved adskillige kom i Latter, da Hr. Pitt ikke har det mindste Jødiske i sit Ansigt, men den allegoriserte Haman derimod fuldkommen seer ud, som han i lige Linie nedstammede fra een af de 12 Patriarcher. Derpaa vendte Hr. Hill sig imod Hr. Burke, og paastod, at det saae ud til, at en fierde Stat foruden Kongen og de tvende Parlementshuse skulde blive oprettet, dersom Kronarvingen kom i Underhuset, og søgte, ved at nikke med Hovedet, samt ved Miner og Ord, at opvække Jndflydelse paa Debatterne. Skulde dog de ulykkelige Tider lade det komme saa vidt, at Prindsen blev Hovedmand for en Faction. Her udbrød Lord Melbourne, at Hr. Hill skulde ufortøvet forklare sig tydelig over hvad han havde fagt. Hr. Hill svarede, at han talede kun hypothetisk. Lord Deelaval paastod med megen heftighed, at Prindsen ikke kunde komme i nogen bedre Skole, for at lære og indsee Rigsforsatningens Beskaffenhed, end i Underhuset ved at anhøre Debatterne. Hr. Hill sagde, at han var af samme Mening, og at hans Ord ikke i mindste Maade havde sigtet til nogen Daddel i den Henseende. - Nu igient og Hr. Pitt sin Ostindiske Bill, og efterat den første Gang var bleven oplæst, foreslog han, at den, som afvigte Onsdag, maatte anden Gang blive forelæst Hr. For troede, at den Dag var alt for tidlig berammet, og foreslog den Dag i Dag dertil. Efter nogen Samtale blev Hr. Pitt dermed tilfreds.