Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1810-05-01
Siden man har indført Kokopper og afskaffet Aareladning er der kun lidet at bestille for os. Krigen har ogsaa gjort os stort Afbræk. For den Tid kunde man dog gjøre Regning paa ti tolv Maskerader om Vinteren, hvorfra vi længe fik vore bedste Kunder; thi De maa vide, at Lungesyge og Svindsot give Doctoren meest at fortjene. Fruentimmer begynde ogsaa at klæde sig lidt varmere end ellers, og de Patienter, som Giestebudene skienke os, er sædvanlig ingen Døit værd, for Døden kommer os i Forkjøbet med Apoplexien, og det er en brødløs Sygdom. Skildpadder, hede Vine, Østers og andre udenlandske Producter, som ellers vare Vand paa vor Mølle, ere formedelst Conjuncturerne ikke at faae. Jeg har ventet, at der i Aar skulde blive lidt at fortjene ved Feberen, men det lader ogsaa som den vil udeblive. Hoffmanns draaber, som nu findes i hvert Huus, gjøre os betydelig Skade. Ethvert Fruentimmer curerer sig selv for Vapeurs, Modersyge &c. At de gode Tider, da en Doctor kunde holde Hest og Vogn, ere desværre forbi Skribenten. Det veed vor Herre! Vi Skribenter leve heller ikke meer i et Land, som flyder med Melk og Honning. J en Tid af tyve Aar pløier jeg Literaturens Mark, deels med egne, deels med andres Kalve. Men see her min Kjole! Der gives ingen Videnskabsgreen, hvori jeg ikke har prøvet min Lykke; men Ulykken følger mig i Hælene. En Tid lang levede jeg af at skrive Stridsskrifter pro og contra, ligesom det traf sig, skjeldte imellemstunder mig selv ud, yppede Pennestrid, nedrev Religion og Bibelen og den monarkiske Regjering; men saa kom Trykkeanordningen, og nu var ogsaa denne Næringskilde stoppet. Jeg begyndte at skrive Ugeblade, hvori jeg offentlig injurierede Folk, som jeg vidste ikke brød sig om mine Skjeldsord, blot for at skaffe mig Subskribentere; men det vilde heller ikke flaske sig. Jeg blev nu Æsthetiker, skrev Elegier og Sonetter og Duetter, og tjente ganske godt derved, ja fik endog Navn af Digter, men saa kom den nyere poetiske Skole- og gjorde mig til et Aalehoved. Jeg tog derpaa fat paa at skrive nye Viser, for dog at have noget at leve af, og flux udkom en Placat, som forbød Kjellingerne at raabe med Viser, og dermed var ogsaa den Glæde forbi. Jeg skrev en Comoedie, og var saa heldig at faae den antagen, men den Aften, jeg skulde have Jndkomsten, slog et Partie sig sammen og ped den ud. Kunde Skjebnen vel behandlet mig haardere, Førend Bogtrykkerkonsten blev opfundet vidste man at sætte Priis paa Forfattere. Det ubetydeligste Værk kunde ikke opveies med Penge. Ludvig den Tiende betalte en Afskrift af et slet Manuskript, der handlede om Arabernes Lægekonst, med 12 Mark Sølv. Reginaldus Regis kunde for 100 Rdlr. ikke engang faae Tilladelse, at tage Avicennas Værk hjem med. Cardinal Richelien gav for 6 Vers 600 Livres. Det var gode Tider! Godseieren. J Aaret 1315 var en saa stor Hungersnød, at Folk næsten aade hinanden op indbyrdes og en Skjeppe Meel kostede 10 Rdlr. Det var gode Tider! Lægen. Anno 1269 grasserede en saa frygtelig Pest, at der i Paris daglig døde 150 Mennesker, og at man var i saa stor Forlegenhed for Læger, at man gjorde Badskjære og Hestedoctorer, til Hospitalsforstandere. Det vare gode Tider! Procuratoren. Førend Forligelsescommissionerne bleve indførte og førend det var nødvendigt at være Prøveprocurator, havde jeg daglig en ny Proces at føre, 10 Vidner at levere, 150 Klager og Ansøgninger at skrive, 20 til 30 Sager. at consulere i, hver Morgen stode 20 Familier og græd uden for min Dør, og jeg maatte nægte mig hjemme for at befries fra Overhæng. Det var gode Tider. Brændehandleren. J Aaret 1709, 1776, 1789 og 1794 havde man saa stærk Frost, at alle Floder lagde til, alle Brændeoplag bleve tømte og mange Mennesker frøs ihiel. Det var gode Tider! Avisskriveren. Anno 1793 og 1794 havde man hver Dag en Sammensværgelse, hver Uge 3 til 4 Rebellioner, hver Maaned 7 eller 8 Slag, samt 3 til 4 Masacrer i hvert Fransk Departement, 150 Revolutionsdomme hver Morgen, og 50 til 60 Decreter hver Aften; der gaves desuden Taler, Motioner, Bekjendtgjørelser, Landsforviisninger, Fredløserklæringer. Det vare gode Tider! Jeg. For Himlens Skyld, mine Herrer, Jeg grues for Deres gode Tider. O, dersom det er sandt, at der engang var en Tid, da der ikke gaves Procuratorer, som forvirrede vore Processer, eller Læger, der forlængede Sygdommene, eller Journalister, der levede af vore Uordner, eller Brænde handlere, der udfrøs os, eller Kornpugere, der udhungrede os, eller slette Skribenter, der kjedede os, saa kan man med føie sige de Tider vare gode.