Jyske Efterretninger, 1772-02-07
AO. Nr. 6. ydske Efterretninger Fredagen den 7 Februarii 1772. For at fornøye vore Læsere og opfylde nogles Begiering, meddeele vi dem herved Ord til andet det lidet Skrift: Til Kongen, forfattet af (S. T.) Hr. Conferentsraad Peter Frederich, Suhm, hvilket i de Kiøbenhavnske Berlingske Tidender No. 8. findes indrykket. Nænge nok have Religion og Dyd været hos os traadde under Fodder; Retsindighed, Ærbarhed alt for længe forviste fra vore Grændser. Dog er Du i Konge uskyldig herudi. En skammelig Sammenrottelse af nedrige Folk have bemestret sig din Person; gjort Adgangen til Dig umuelig for alle retskafne; Du saae og hørte kun igiennem deres Øyne og Øren. Jmedens dito Land svemmede i Taarer; Frygt, Forskrækkelse, Angest herskede allevegne; Imedens det Danske Navn var bleven til en Vanære, og man Udenlands ey torde bekiende sig til det; Imedens Patrioterne stode forhausede, Rigerne udsuedes, det Kongelige Huuses Soel formørkedes, og alting var til Priis for Æreskiændere, for Røvere, for Guds Bespottere, for Dyds og Menneskelighedens Fiender; Imedens alt dette skeede, da var Du fornøyet, fordi Du tænkte at alle vare fornøyede, at Undersaatternes Lyksalig en hed fremmedes. Velsignet være Julianal Ophøyet være Prinds Frederich, Takket være alle de Patrioter, alle de som af reene Hensigter have revet det Baand fra Dine Øyne, som hindrede Dig i at see, som have hævnet Dig og Riget; som have vovet deres Liv for vor Frelse, som have igien givet Dig Din rette og væsentlige Magt. Og sandelig det var paa høy Tid, thi jeg saae Borger hvæsse sit Sværd mod Borger, forhen fredelige Folk at ophidses til Mord; Maaskee havde Din Residence=Stad inden faa Dage bleven et Offer for Luen, kun været en ynkelig Steenhob; og Danmark og Norge ulyksalig under den Konge, som ivrigst ønsker deres Vel. See Konge, Glæden af Dine Undersaatters Øyne, Beskue med Eftertanke deres Fryde=Jld, deres frivillige Fryde=Jld. Lad saa mange Kongers Blod, som rinder i Dine Aarer, opvarme Dit Hierte til selv at see til Dit Folk. Saa gjorde Christian den Fierde, saa gjorde Frederich den Fierde; Forævigede Navne, Lad Smigrere ey indbilde Dig, at Duer allerede dem, men stræb at blive som de. Af Gud og Dit Folk har Du Enevolds=Magten; Du er ogsaa Gud Dit Regnskab skyldig, hvorledes Du bruger den. En forfærdelig Magt, Enevolds Magt; Jo større Magt, jo større Pligter. Sæt selv Skranker for denne Magt, ved at erkiende Gud og ver Dig, ved at tilsee Dit Folks Beste, ved at udvælge værdige Mænd, og Du har den værdigste i din Broder, ved ey at dømme og afsætte nogen uden efter Lovene, ved at ophøye meest Dine egne Undersaatter. Lad os igien i Dine befalinger høre vort eget kiære Sprog, Du er jo Dansk, og jeg veed at du kan Dansk, Lad det fremmede Sprog være et Kiendemærke paa den nedrige Forræder, som var for doven til at lære vort Spoog, for spodsk over os, til at nedlade sig saa vidt. Leg Tømme paa Egenraadige, og lad ingen forurettes, allermindst ved aabenbare Vold, endog om den traf de allersletteste Mennesker. Lad de med Uret Afsatte og forviiste komme tilbage; Lad nyttige Mænd iblant dem igien beklæde Æmbeder; Giør ey for mange og hastige Forandringer, at ey den tilkommende Tid skal blive lig den forbigangne; lad ey ældgamle Ting undersøges og oprippes, men undersøg nøye de sidste, revs lemfældig dem, som det er mueligt at behandle med Naade, men straf retfærdig uden Skaansel dem, som have vanæret Dig og os. Afværg, at Din Faders Monumenter ey forfalde; Indskrænk de bekostelige Lystigheder; Undersøg nøye Landets Giæld; og betal den retmæssige, Lad Norge, det troe og tapre Norge, faae sin Mynt igien: Lad deres Helte aldrig meere blive forjagede fra Thronen, Helte, som ere Thronens sikkerste Stytte, Glem ey Banqvens, Handelens Tilstand, og lad den sidste ey meere være et Maal for nogle faa Egennyttige; Er det mueligt, da afskaf de haarde Skatter, som betynge dine Undersaatter, og i det mindste uddeel dem ligere, med Glæde skal jeg efter Ævne bære den Deel, som forhen laae paa den Usle. Da skal Enevolds Magtens Land være Friheds Glædes, Overflødigheds, Trygheds Land, meere end det frie Engelland selv, hvor egennyttige og nedrige Ministre vel ey kunne bindre Folkets Raad at komme for Kongen, men hvor de dog hindre Virkningen deraf, hvor de tør understaae sig at fængsle Folkets Forsvarere, dem som tale en hellig Sag. Danmark, Norge og Fyrstendommene tale giennem min Mund til Dig o Konge. Hverken Hyklerie, Smiger, Haab eller Frygt drive min Pen; Jkke har jeg nedrig eller flittig gjort Opvartning for de forrige Ministre; Aldrig har jeg engang besøgt, hilset paa, eller bukket for de sidste Afskum; Aldrig har jeg som en Betler nærmet mig Din Throue; Forsynet og min Kone takker jeg for, at de have sat mig i Stand ey at bede om noget. Hør derfore Sandhed af min Mund, en Sandhed, som ey kan være mistænkt, Sandhed, som fast altid udelukkes fra Kongens Sæde: Frygt Gud, elsk Dit Folk, regier selv, troe Din Broder. Da ville vil og Eftertiden kalde Dig Kong Christian den Store, den Vise, den Gode. Vor Formue, vore Børn, vort Blod staae til Din Tieneste; For Dig, for Juliana, for Frederich, for Fædernelandet flyder det. Dit Konge=Huus, det Danske og Norske Rige ville da staae, til Verden falder. Den, som ey tænker saa, er ingen Dansk, ingen Normand; Men hvo tænker anderledes, uden de, som ere solgte til Laster. Hvolærer og ophøyer ey den farlige, men ærefulde Nat, som sønderbrød vore Lænker, som gjorde os igien til et Folk. Hellige Nat tilkommende Homerer og Virgiler skulle besiunge Dig. Saa længe Danske og Norske Helte ere til, skulle Julianes, Frederichs Roes vedvare, mener forøges, thi det er umueligt ; Verden vil altsaa for blive til intet, end Deres Ære forgaae. Ævige Gud, Du som hersker og ver Konger, over Mennesker og Verdener; Du som med Dit Veyrs Aande haver bortspredet de Ugudelige, og gjort deres Anslag til intet; giv os Forstand og Hierter til at indsee Din vise Bestyrelse, til at erkiende Din Almagt, til at følge Dine hellige Love. Giv vor Konge Kraft til at hænge fast ved Dig, lad Ham indsee, at du er Hans Konge, og Han vor Fader. Det skee. Det skee! Paa Dr. paa vores allernaadigste Konges høye Fødsels Dag den 29. Jan. sidstafvigte blev denne i sidste No. ommældte A. rie afsiunged hos Oldermanden for Skipper Langet. Ud skee Lov og ævig Ære. Som til alles Velbehag, Os saa naadig vilde være, At vi nu paa denne Dag Med Trompeters Lyd og Sange. Her indbyrdes glædes kan, et Frydeskrig anfange, Hver fornøyet i sin Stand. Vi kan nu med største Glæde. Vores Ønske opfyldt see, Og en Dag paa Himlen træde Frem til hvers Fornøyelse Rigets Velstand, Held og Lykke.