Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1840-02-22
Det var under 29de Juli f. A., at Byefogden tilstillede Repræsentantskabet til Erklæring, et Andragende fra Hr. Justitsraad Amtsforvalter Caroe om Lukningen af de, i Nærheden af hans Gaard værende Kaaser, hvorigiennem Vandet ved Springfloden i foregaaende Januar Maaned, ei alene var trængt ind, og havde omflydt hans Gaard, men ogsaa de igjennem dem indstyrtende Bølger, havde sat Vandet i Gaden i Bevægelse og forstørret Faren. Allerede førend Justitsraadens Andragende indkom havde Undertegnede indseet Gavnligheden af Kaasernes Lukning, og besluttet at stemme derfor. Thrr. Hun dahl og Frost derimod, som igjennem Kaaserne paa den senere Tid havde indskibet deres Vare, samt valgt de ved Kaaserne værende Pladse til Oplagssteder for deres Tømmerstabler, protesterede imod Kaasernes Lukning, uden at dølge at Protesten fremkom, nærmest med Hensyn til deres Beqvemmelighed i saa Hensende. Hr. Thonnisen modsatte sig Lukningen, fordi Kaaserne aftave størst Sikkerhed for hans Baad, naar hans Fartøi var i Havnen. Hr. Bendixsen var slet ikke tilstæde, og efter gammel Vedtægt antoges han for at være paa Pluralitetens Partie. Det vil af foregaaende allerede sees, at Hr. Bendixsen har tilladt sig en Urigtighed, naar an fremstiller, eller lader fremstille Sagen, som om hans Protest skeete samtidig med de andre Herrers. Da Hr. Bendirsens Protest fremkom, var den endelige Beslutning allerede taget af Authoriteterne. Da Urigtighedernes Antal og Størrelse i nævnte Inserat er betydelig, behøvede vi maaskee ikke at have paapeget denne, men, da vi have foresat os at give et fuldstændigt Tilsvar, saa toge vi den med. Fra Kjøbmand Nordentofts Pakhuus til Farvehuset, findes en lang, flad Fjordlaanding, hvor Baadene i mange Aar have landsat; altsaa vare Kaaserne ikke de eneste Landdingssteder, om man endogsaa vilde undlade at benytte den gamle Brygge og Slæbestedet ved Peder Tæbrings. Kun en med Bølgernes Magt aldeles Ukyndig, kunde, i Tilfælde hvor de paa Rheden liggende Skibe vare i Havsnød, falde paa at sende Hielp ud fra Kaaserne, thi da de naar slig Fare var forhaanden, laae lige i Vinden, vilde de ind af dem styrtende Bølger, ved at splintre hans Baad, overbevise ham om Umueligheden, heraf. Skulde Jldebrand indtræffe, og inan havde Tid, til at vrage de nærmeste Steder til at tage Vand af Fjorden, ville dog det for nævnte Terrain fra NordentoftsPakhuus til Farvehuset, afgive en saa beqvem Plads for Vandfyldning, som kunne ønskes, og det i rigeligst Maade, om det endogsaa skulle behøves paa en Tid hvor Bæk og Brønde vare tørre; thi Fjorden forrer med Guds Hjælp ikke ud. Det er Dhrr. Hundahl, Frost, Bendirsen og Thonnisen meget vel bekiendt, at vi ikke havde den taabelig Plan, ved Kaasernes Lukning, at forbyde Høivandet, men ikkun det Bølgebrud i Gaderne, som ved Vandfloden i Januar f. A. viste sig kunde finde Sted, og som, hvis Dhrr. Hundahls og FrostsTømmerstabler vare blevne staaende, vilde have ladet de tilgrændsende Bygninger, deele Skjæbne med dem i Løgstøer og Lemvig, som i Fjor allene nedstyrtedes ved det paadrevne Tømmer. At vi opnaaede vor Hensigt, viiste det i f. M. stedfundne Høivande. Vi begribe ikke, hvorledes Dhrr. kunne være af den Mening, at, fordi Byen paatog sig at dæmme for den Plads, hvor den største Fare var forhaanden, den derfor skulde paatage sig at dæmme overalt, hvor Dæmning behøvedes, og saameget meere paafaldende er denne Yttring, som Dhrr. joligesaa godt som vi, maae erindre, hvilken forgiæves Umage vi samtlige gjorde os, for at erholde en Dossering om hele Byen. Naar den enkelte Mands Ønske er af saadan Natur, at det gaaer ud paa, at erholde den Sikkerhed for Liv og Eiendom, han som Samfundsmedlem kan gjøre Fordring paa, saa byder Pligt, ligesaa vel at høre, og om mueligt at opfylde det, som om det var skeet af flere, og ikke bor hos den redeligttænkende Mand, enten egen Fordeel, eller Lyst til at saare en Uven, gjøre Udslaget. Thrr. vil finde det i sin Orden, at vi forsvarede vor engang antagne Mening; saaledes gjøre jo de, og vi bære intet Nag til dem derfor. At Byefogden og Amtmanden stemme for vor Mening, kan ikke blive nogen Bebreidelse for os; men maae tvertimod styrke den. At Arbeidet ikke, paa Dhrr. Forlangende blev udsat, have vi Beviis for var rigtig handlet; thi ellers vilde den ved sidste Vandflod bevirkende Nytte ikke have været erholdt, og det vilde for Vedkommende maaskee have blevet en kostbar Føielighed, som vi da havde viist vore Colleger. Det Kongelige danske Cancellies Resolution, er, som de selv sige, ikke indløbet, det kan jo meget godt tænkes, at den kan falde ud i Faveur af vort Foretagende, og monne vi da kunne erstatte den muelig skeete Skade, med Undskyldning om vor Eftergivenhed? Dhrr. vil vistnok med os erkjende Amtmanden og Byefogden for vore nærmeste Foresatte, og det, hvad enten vi ere Repræsentantere eller ikke; de maa tilligemed os erkiende disse Autoriteter berettigede til at udstæde Ordre til os, og Disse, hjemler Sprogbrug os Ret til at benævne høiere Ordre." Den stygge Mening Thrr. have tilladt dem at fremsætte i Slutningen af deres Jnserat, har, i det den efter deres Formening blot skulde ramme os, kastet en ligesaa hæslig Skygge paa dem selv; thi - ere vi ikke alle Lemmer af den samme Corporation? Ved næste, snart stedfindende Raadstuesamling vil det imidlertid blive Dhrrs, Pligt at bevise, og svag Eftergivenhed eller uædle Motiver have indvirket paa vore Beslutninger og Handlinger i vor Functionstid, og derefter vildet blive det forsamlede Borgerskabs Pligt, at andrage paa Afskeedigelse af de Repræsentantere, om hvem, selv deres Colleger, tør offentlig fremsætte saadanne krænkende Formodninger. Hverken Dhrr. eller nogensomhelst Anden, maae vente sig noget yderligere Tilsvar fra os, forinden det Kgl. Danske Cancellies Resolution er os tilhændekommet. Thisted den 19de Febr. 1840. Dahlerup. Ovesen. Møller. A Jørgensen.