Viborger Samler, 1849-06-18
Jndenlandske Efterretninger. Den 10de De, ere 12 af Deeltagerne i Brøns-Affairen, deriblandt den rige Themsen, der nu er helbredet af sine ved hin Leilighed erholdte farlige Saar, fra Slesvig blevne transporterede til Haderslev, hvor deres Dom skal forkyndes dem. Christian Augustenborg har fornylig aflagt et Besøg Jylland, hvor han havde indqvarteret sig og maaskee er han der endnu) hos Consistorialraad Gad i Viuf pr. Veile. Er Hertugen behagede at plante det schleswigholsteinske Flag paa Postgaarden, men da hans Vært erklærede ham, at det var ham og hans Sognefolk en Vederstyggelighed at see dette Flag, var han dog saa skikkelig at lade det tage ned Dagen efter. (Ab. Av.) Overskrevet: "Kan Tilladelsen til Udførsel fra NørreJylland til Hertugdømmerne vedblive?" læses under forlangt Jndrykkelse følgende i "Randers Avis Vi spørge ikke, om denne Tilladelse slet ikke burde være givet under nærværende Krig. Vi gaae ud fra den Forudsætning, at gode Grunde talede for den, da den blev givet. Vi spørge kun, om den kan endnu vedblive, eller om den bør tilbagekaldes, indtil Fjenden har forladt JylNaar Slagteqvæg, Korn og andre Levnetsmidler land. føres sydpaa ad Landeveien fra Viborg til Kolding eller fra Holstebro til Varde, saa kan ingen Officiant efter udvortes Kiendetegn skjelne, om de ville blive førte til et Marked i Hertugdømmerne, og altsaa gaae den Vei og blive afsatte paa den Maade, som man ved Udførselstilladelsen oprindelig har havt for Øie, eller om deres videre Transport vil høie østerind til den Fiende, som staaer paa jydsk Grund. Hvor forkasteligt dette Sidste nu endog blev fundet at være, vilde det altsaa ligefuldt ikke kunne forhindres, med mindre Udførselen til Hertugdømmerne blev forbudt. – Men omendskjøndt de udvortes Kiendetegn ikke findes paa Kreaturerne og Varerne, vide vi ligefuldt, at en betydelig Transport er gaaet nordfra til de af Fjenden besatte Egne i Jylland. – Vil nu Nogen troe, at den i Jylland staaende Fjende betaler hvad der saaledes tilføres ham, og at det er for hans Regning, de omreisende Opkjøbere handle, Ja, dersom en saadan Tanke var grundet, saa vilde det ligge udenfor vort Spørgsmaal, om denne Handel burde forhindres eller ikke. Fjendens Penge ere ligesaa gode nu, da han staaer i Jylland, som forhen, da han stod i Hertugdømmerne; og det er største Tvivl underkastet, om vi meest fordærvede hans Sag, eller meest fordærvede vor egen, ved at forhindre, at han fik Levnetsmidler, som han contant betalte. – Men er der, vel overveiet, mindste Sandsynlighed for, at det er Fjenden, der betaler hvad der nu føres sydpaa? – Hvem er det da, der lader opkjøbe, og der betaler det Opkjøbte, Ganske upaatvivlelig Beboerne af de af Fjenden besatte Egne, Communerne i disse, for nemlig at kunne med det Opkjøbte tilfredsstille Fjendens Fordringer, naar de oprindelige Forraad vilde være opbrugte. – Navnlig kan dette maaskee snart være Tilfældet med Slagteqvæget. Beboerne af den occuperede Landstrækning kunne maaskee allerede have hørt Trudsler om, at Køerne skulle anvendes til Slagtning, naar Stude ikke tilveiebragtes. – Men kan det, om en saadan Trudsel endog kunde befrygtes iværksat i noget synderligt Omfang - hvad der slet ikke vilde være Fjenden selv til Gavn, holdes for veloverlagt at give i Tidens Længde efter for Samme, – Hvad er det, der vil foregaae, naar Tilførselen, nordfra uhindret vedbliver, – De af Fjenden ubesatte Egne faae Penge for deres Producter. Men af hvem Af vore egne Landsmænd sydpaa. Disse levere det Kjøbte til Fjenden. Denne fortærer det Leverede, eller sender det endnu længere sydpaa, uden at betale det. Men naar Krigen faaer Ende, ville vore Landsmænd sydpaa føre alt det Leverede paa Regning ligesom ifjor. Der vil naturligviis atter blive spurgt: "Hvormeget udgjør Værdien af hvad Fjenden har reqvireret; thi denne Værdi skal erstattes Eder." – Hvad der nu fortiden føres sydpaa, vil Landet komme til at betale, foruden Alt hvad der forinden denne Tilførsel var tilstede. Om Gavn for Landet af denne Handel kan der ikke være Tale. For Landet i det Hele bliver det uden Forskjel, om Sælgerne nordpaa leverede umiddelbar til Fjenden, eller om de, saaledes som nu, lade Forretningen gaae igjennem Opkjøberes Hænder. – Men hindres altsaa denne Handel ikke, saa er dette eensbetydende med at inddrømme Fjenden Magt til at reqvirere over hele Landet, uagtet han ikke besætter uden en Deel deraf - Paa føieligere Maade kunde Man næppe komme hans udtalte Hensigt med Jndmarschen i Jylland imøde. Han vil ikke oftere udsætte sig for, at vore Tropper skulle opsnappe hans Executionscorpser; thi han vil være fritaget for at udsende flere. Han behøver kun at true Beboerne der, hvor han staaer en masse, til at udsende Opkjøbere. Kom den Tid, da Jntet mere var at opkjøbe i Jylland – og den vil komme saa meget snarere, jo føieligere man vil være – saa vil han kunne true dem til at sende Opkjøberne til Øerne og til den vide Verden. – Er der Nogen, som for Alvoi troer, at man paa denne Maade hidførte et Resultat, der var til Lettelse for de nu occuperede Egne, - Det er aldeles klart, at Fjenden finder det betænkeligt at rykke høiere op i Jylland. J andet Fald vilde han ikke have tøvet saa længe med at gjøre det. Er der nu Nogen, som forAlvor venter nogen Fordeel af at lade ham beholde Veien aaben til ligefuldt at opnaae alt hvad han i modsat Tilfælde først vilde opnaae, naar han udsatte sig for det Betænkelige? En der Nogen, som for Alvor troer, at man derved bidrager til at gjøre Fjenden kjed af sit Ophold i Jylland, og ikke meget mere bidrager til at forøge og forlænge Pinen for den occuperede Landstrækning?"