Corsaren, 1842-11-11
Tscherkerfierne. Over de yndige Ticherkesserinder har man reent forglemt at gjøre sig bekjendt med Ticherkessien selv. Men nutildags bliver ikke Tscherkessien omtalt for sine Kvinders Skyld, man hører nu derfra kun Bulletins, Proclamationer, Dagsbefalinger. Om dette Odaliskernes Land er der nu ligesaa megen Tale, som var det Afghanistan eller Syrien. Paa Ære, det er et meget mærkeligt Land. Det er ganste besaaet med Fæstninger; Citadeller komme frem som Champignons, overalt er der Bastioner, Contraskarper, bedækkede Veie, maskerede Batterier, spanske Ryttere - Sager, som kunde bringe en Jngenieur i Extase og gjøre ham gal af lutter Glæde. Russerne, som allerede have et betydeligt Antal Provindser, ville ovenikjøbet sluge Tscherkessien; men et bjergrigt Land er haardt at fordøie. Tscherkesserne slaaes som sande Djævle, og Kosakkerne kunne ikke staae sig. Da de russiske Generaler saae dette, sagde de: "Lader os bygge en Hoben Fæstninger, og ville de Haardnakkede ikke give efter for Bajonnetternes Magt, saa skulle de nok give efter for Stenenes Antal." Det er en Armee, som meget hurtigt lader sig organisere, Høie gjøres til Formure, Bakker til Glacier, Dale til Grave, og Alt beplantes rundtomkring med Kanoner. Naar Landet ikke denne Gang erobres, saa er det paa Ære ikke befæstningernes Skyld. Men Tscherkesserne komme, og alle Forterne ere ligesaa hurtig tagne som byggede; de Forbittrede give neppe Muurstenene og Kalken Tid til at tørres. Man maa tilstaae, at det er en stor Besparelse for Tscherkesserne, som nu have deres Land fuldt af Forter, uden at det koster dem en Døit. Medens Russerne have travlt med at bygge, sove Tscherkesserne eller drive omkring; de Virksomste drive en lille Peltshandel; de Gladeste dandse Mazurka. Men naar Alt er færdigt, tage de den Bopæl i Besiddelse, som er opreist for dem paa Keiser Nicolaus Bekostning. Det forekommer os, at Hs. Majestæt der har begyndt en Jndustri, som vil blive ham dyr; en gruelig Mængde Rubler i hans Skatkammer gaae med, det kan man være vis paa. Hans Generaler ligne næsten Katten i Fablen: de anlægge Fæstninger og Ticherkesserne beboe dem. Det er mærkeligt nok, at disse Tscherkesser ere bevæbnede som Tartarerne i "Lovoiska", Musik af Boyeldieu. Man tænke sig Soldater, der have Buer istedetfor Musketter og Koggere istedetfor Patrontasker! Vile istedetfor Cartoucher og Landser for Bajonetter! Deres Costume en phantastisk, omtrent som man seer det i Commedier med et orientalsk Sujet. De russiske Regimenter tilbringe deres Tid med at trænge frem til Tscherkessien, hvorfra de ikke let komme tilbage. Ak, man har seet dem døe bataillonsviis. Her kan det hedde: De kom, de saae og de faldt. Ticherkessien er et Kar for militaire Danaider. Dette Kar har paa en strækkelig Maade slugt Escadroner og Regimenter siden August Maaned. Jeg husker ikke, hvor mange Fæstninger der have ladet sig tage: det er nu deres Vane, de have opfyldt deres Bestemmelse; men nylig have to Armeer været saa artige at lade sig hugge i Stykker - det er en overdreven Artighed. Man er nu i stor Forlegenhed med, hvilken General man skal sende til Ticherkessien. Først var det Feltmarschaller, som endte sig paa itsch, men de bleve tærskede, tærskede som Korn i en Lade. Saa afsendte man Generaler med ieff i Enden; med dem var det en anden Sag, de bleve ikke slagne, der er sandt, men de nedlagde Vaabnene. Nu henvendte man sig til Officiererne med Endelsen off. Nogle toges til Fange, Andre faldt i Slaget. Hvilken Endelse skal man nu tage? Næsten alle ere udtømte; men nei - der er endnu ski tilbage. St. Petersborg Avis har virkelig meldt, at en Armee er afmarcheret under Commando af en berømt russisk ski. Lad os synge et de profundis for hans Sjæl.