Jyske Efterretninger, 1789-03-20
(Jndsendt den 16. Martii. Maar man har mindst af en Ting, taler man meest I derom; saaledes forekommer det mig, da jeg for nyelig hørte i et Selskab, at der blev talet om, hvor store Summer af rede Penge der burde være i Circulation i et Land og igiennem hvis Hænder Pengenes Omløb snarest og fordeelagtigst skeede. - Enhver sagde sine Tanker om denne vigtige Gienstand, saavidt deres Jndsigt og Erfarenhed tillod dem, at bedømme samme. - Nogle paastode, at Landmanden behøvede allermeest reede Penge og kunde ei undvære samme; andre derimod holdte Kiøbmandens Partie, efterdi igiennem hans Hænder løber unægtelig den største Forraad af reede Penge, og naar denne er en vittig og redelig Mand, saa kan han ogsaa anseelig finde Leilighed til at forbedre sin Tilstand ved Credit og rede Penges Omsættelse, ja endog med Fordeel benytte sig af Papiirspenge og derved trodse al VexelCoursens Stigen og Falden. - Men nu til Sagen selv, som nøiere bør tages i Betragtning: Behøver Landmanden Penge? Ja, hvorfor ikke det? – Han gjemmer dem dog ikke paa Kistebunden, han kan som en fornuftig Mand nok finde Leilighed til at omsætte sine rede Penge med andre afsættelige Fornødenheder, og naar man forudsætter, at der imellem forskiellige Classer af Jndvaanere, gives altid to Trediedeel Landmænd, saa vil formodentligt dette Antal vorde stort. - Enhver veed at Landmanden lever alene af det, hans Jord= og Qvæg-Avl kan indrente ham; han behøver altsaa saa rede Penge, og skulle han endog behøve dem, saa er det dog kuns paa en kort Tid; thi hans Jndtægter af rede Penge, som han bestandig faaer ind for de mange Nødvendigheder, han sælger til Borgerne i Kiøbstæderne, forvandle sig næsten i Øieblikket til Udgivter for hans egne Nødvendigheder, som paalægges ham til adskillige Huus=Fornødenheder, hvilke han skal og maae anskaffe sig, ei at tale først og fornemmelig om de offentlige Skatters og Afgivters Udredelse, der undertiden ere haardt trykkende, i sær naar han skal giøre Forskud for mange og selv har lidet at tage det af. -Men hvad behøver han dog ikke ogsaa i sin Huusholdning til Klæder og andre Nødvendigheder for sig og sine. Det er vist nok, at Fode og Klæder ere de egentlige virkelige Fornødenheder, som vi trænge til, og naar man nedsætter disse to Ting til den mueligste Jndskrænkelse, saa behøver Mennesket virkelig kun meget lidet. - Men vore Tiders fine og kræsne Levemaade, saavel paa Landet som i Kiøbstæderne, kræver meget. De Penge, som nu Landmanden efter disse forskiellige Udgivters Fradrag, i smaa og store Summer faaer til overs, dem finder han nok Leilighed til at udsætte enten paa Rente, eller at anbringe dem i Agerdyrkningen og nyttige Manufacturer, hvilke maaske lettere kunde vedligeholdes paa Landet end i Kiøbstæderne. Jeg taler ikke om de Landmænd, der uden Forstand og Eftertanke dampe væk i et folesløst uvirksomt Liv, der idelig klage over Tiderne, og sukke ved enhver Forandring og nye Indretning der giøres i Landhuusholdningen, og indtagne af deres forudfattede Fordomme imod alt Nyt indbilde sig, at Folke=Formerelse vil blive til Landets Ødelæggelse, de frugtbare Agre forvandles til Ørkener og at Bondens Frihed, Hoveriets Jndskrænkning, med andet meere, vil foraarsage adskillige Revolutioner, og tilsidst giøre at ingen med Sikkerhed, tør sætte sine Penge i Jordegods. - Nei, dette som aller ne egentlig tilkommer Statsmanden at afgiøre vil jeg ganske med Tavshed, forbigaae og alene kortelig sige mine Tanker om det fremsatte Spørgsmaal: Behøver Landmanden Penge? Ja tilvisse meere nu end nogensinde tilforn, saafremt Penge=Circulationen i Landet skal blive tilstrækkelig, levende, og ledsages af kraftige Følger. - Til Folkemængdens Formerelse udfordres Penge, og deres Omløb skal befordres ved Fliid og Arbeisomhed; thi uden disse Drivefiedre kan Pengenes Omløb umuelig ske anderledes, end langsomt og besværligt. Phoenicierne beboede et lidet, mavert og ufrugtbart Stykke Land, men deres Fliid og Arbeisomhed, deres Agerdyrkning og i sær deres udbredte Handel, forhvervede dem de største Rigdomme, og saalænge de vedligeholdte sig i denne lykkeligste Forfatning, saa florerede ogsaa Kunster og Videnskaber iblandt dem.