Ribe Stifts Adresseaviser, 1814-05-07
Kiøbenhavns Skilderie har begyndt at meddele frimodige og paa uomstødelige Kiendsgierninger støttede bemærkninger over Napoleone Buonoparte, egentlig hans rette Navn, da det kommer af det Jtalienske buono og parte og betegner en god Deel eller Lod. Som et talende Beviis paa, at i den Napoleonske Guldalder intet turde trykkes, som i ringeste Maade fordunklede hans Glørie, er her anført den ulykkelige Boghandler Palm, der som Fader for en talrig, Familie maatte bøde med Livet, fordi han under Tydsklands dybeste Fornedrelse udgav en Bog om denne Farnedrelse i et Land, der var hans Fædreland, og ikke dengang endnu stod under fransk Herredømme. Jøvrigt forsikrer Forfatteren, at han ikke agter at skyde bag den heeldende eller rettere væltende Guldvogn, og hielpe med at haane det Idol, Man nyelig faldt i Støvet for. "Selv den mindste Mistanke om at ville træde paa Labben af nogensomhelst døende Løve vilde smerte mig; men Jngen fortænke Anatomikeren, at han, efterat have oppebiet Løvens Død, beskriver dens Anatomie. Zinklairs Støtte. I Krigen 1612 imellem Danmarks 4de Christian og Sverrigs Gustav Adolph. lod sidst meldte hverve 2300 Skotter og Nederlændere, som paa 2de Skibe, bleve bragte til Romsdalen udi Norge og derfra toge deres Vei igiennem Guldbrandsdalen, for at forene sig med de Svenske paa Hedemarken. Men ved en Biergkløft, i Aggershuus Stift, som kaldes Kringlen, gi Fogden Lars Gram, tilligemed en Mængde Bønder, Fienden i Møde. Disse angrebe uforfærdet med Sabler og Øxer. Den skotske Oberst Zinklair faldt med alle sine Skotter paa tvende nær, af hvilke den Ene vendte tilbage for at hilse hiemme. Den anden forblev i Norge, og indrettede der et Glasværk. Paa det Sted hvor dette Slag holdtes, staaer endnu den Dag i Dag er, en Støtte med den Jndskrivt: "Her faldt Oberst Zinclair den 26de August, 1612. Slaget bliver endnu af Bønderne i Guldbrandsdalen kaldet Skotteslaget. - (See Holbergs Danmarks Historie 2den Deel S. 646, og Munthes Læse= og Lærebog om de vigtigste indenlandske Tildragelser S. 195.) Sidste Langfredag vilde Huusmanden Niels Christiansen. gaae over Veile Fiord til sit Hiem i Bregninge. Omtrent trende Bøsseskud fra Landet brister den skiøre Jis. Han synker og raaber ængstelig og Hielp. Folk stimle sammen ved Ullerup Strand i Stonbye Sogn. Medlidenhed giennemtrænge alle, men den øjensynlige Fare skrækker enhver. Da træder Snedker Andreas Evald frem, bestemt til at vove alt. Forgieves vil Konens og Barnets Skrig holde ham tilbage, rørt er han ved de Nærværende Fruraadelse, han seer kunMenursker i Dødens Arme, føler kun brændende Længsel efter om mueligt at frarive Døden sit Rov. Frimodig gaaer han ud paa Iisen, forsynet med et godt Reeb og tvende lange Stænger; han tryber langs disse paa Knæerne, skyder den ene Stang efter den anden, bliver ved at krybe, endskiøndt det frembrydende Vand viset ham stigende Nød og naaer den Elendige. Men hos denne vare Kræfterne til at medvirke ikke mere. Hovedet var endnu oven Vandet, men hældende bag over, og Hænderne laae paa Jsen. Det lykkedes ham med een af Stængerne at faae Hoveder for over og ved at bringe Stængerne vexelviis under Armene at lette det rung, stivfrosne Legeme. Kommer og hielper saa hørtes hans Røst af den ved Strandbreden samlede Skare: Vi tør ikke, til tilbage om du kan var Svaret. Men den kjække Evaldt, overladt til sig selv, stoler paa Gud og kaster Reebet og Brode, rens Liv. Med utrolig Anstrængelse hidser han den næsten døde Mand oven paa Jisen slæber ham igiennem Vand til Landet. Ved passende anbragt Midler vendes den svundne, Livskraft tilbage og man tænke sig Evaldts Glæde, da den frelste takkede sin Redder, og den Tabte giengaves nedbøiet Familie. Tilfreds med denne Belønning samtykkede han ei i at hans Handling blev bekjendtgjort, men naar bød sielden Aands Nærværelse, uforfærdet Mod, som ei Forvovenhed, men den reneste, den varmeste Medynks Følelse fremkaldte, mere offentlig Kundgjørelse.