Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1806-02-22
(Fortsat.) Foruden Been- og Rumfordsuppe har jeg nu ogsaa indført, i det mindste paa Hovedgaarden, Hestekjød. Jeg lader opkjøbe alle de gamle Da som er at faae i hele Omegnen, og paa mine Folks Bord kommer der ikke andet Kjød end Hestekjød. J Begyndelsen saae de vel lidt skjæbt til denne Ræt, men nu, da de ere blevne vante dertil, glider den ned som Posteier og Harer. Jngen Hest paa min Gaard der mere af Alder eller Helsot. J det Øieblik, at et og ikke kan bruges mere til Arbeide, eller at det agter at gjøre den lange Reise, bliver det ufortøvet slagtet. Jeg sparer betydelig derved, thi istedet for at slagte mine Staldoxer, sender jeg dem nu til Hamborg, og trækker derved Pengene ind i Landet. Jstedet for, at et Par Stude koste 120 Rdlr., kan jeg have et Par Slagters for 5 Rdlr. Naar ikke dette kan kaldes Hero monie, saa existerer der ingen Oeconomie paa hele Jordkloden. Mine Folk have, som sagt, i Begyndelsen rigtig nok slaaet store Krøller paa Næsen, da jeg lod den bøde Hestekjed. Det var just i den Tidspunct, hvor Frihedsaanden endog var faren ind i Bønderne. En Morgen, da jeg laae i den sødeste Søvn, hørte jeg, i det jeg vaagnede op, en stor Allarm udenfor min Gaard, Hvad Pokker er det, tænkde jeg. Jeg støi, med Tugt at sige, - i bare Skjorte som en Piil op af Sengen, greb efter min Hirschfænger, og raabte i denne Posttur ud af Vinduet: hvad ville J. Karle, Jngen Hestekjød, Jngen Hestekjød, raabte sin den forsamlede Skare. - Jeg blev rasende af Forbittrelse ved Synet af den med Møggrede, Vognstange og Leer bevæbnede Hob. J Rebellere, Oprørere, – J – !" raabte jeg nu. "Dersom J ikke strax forføler eder bort, skulle J skee -"Men mine Truster hialp intet, og jeg mærkede nok, at jeg maatte tage Sagen paa en lempeligere Fod. Jeg samlede af min Veltalenheds ævne og incamminerede en Tale, der, uden at rose mig selv, baade havde Næb og Kløer. Hører mig, Karle og Piger, og drager til Minde, hvad jeg her vil sige eder - (Alle fyld sede nu Øren) - Mener, J Æsler, J Fæ J Lømler, J Tøiter at jeg giver eder Hestekjød, for at svare paa Skillingen, O, mener J det, saa er eders Mening ligesaa hestedum som J selv ere. Jeg har et langt større Formaal. Hvor store Fæ J end ere, burde J dog vide, at J bor gjøre noget for det Almindelige, ligesom enhver i sit Kald. Til store patriotiske Handlinger har J hverken Forstand eller Ævne. Bør J altsaa ikke prise eder lykkelige, at J i det mindste ved at spise Hestekjød kunne forskaffe eder en Cameelblomst af den Krands, der pryder den sande Patriots Pande? Hvad? J Æsler, J Fel. J Løller, J Tøiter, Denne Tale virkede paa den som et Tordenslag. De begyndte at mumle lidet imellem dem selv, og strax skiltes de af i største Orden. Formændene for Rebellerne nedlagde deres Paa ben, og svore høit og dyrt paa, at de fra nu af vilde lade sig nøie med Hestekjøb. Roligheden er saaledes ved de mildeste Midler, og en fornuftig Adfærd, vendt tilbage blandt mine Folk. De spise nu Hestekjød med første Appetit, og lave alle muelige Slags Franske Rætter deraf. Lykkeligviis har en Fransk Emigrant, der paastaaer at have været Constabel eller Connestable i Frankriges gamle Dage, lært dem at lave falsk Skildpadde, Fricadeller, Ragour, Fricasse a. af Hestekjød.