Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1834-05-22
Literaire Blandinger. Cupido i Jndien. Under denne Tittel meddeler London Magazine følgende virkelige Tildragelse: For omtrent 2 Aar siden skrev en Mand af Formue i Bengalen til en Ven i London, og bad ham sende ham en ung Dame af god Familie, velopdraget og begavet med personlige Yndigheder, og denne skulle han formaae til at gjøre en Reise til Jndien, mod at han gav sit Æresord paa at han strax ville ægte hende. Vennen, der modtog denne Commission, sendte strax sin Datter, hvis Hjerte endnu var frit, og som forenede Skjønhed og Talenter med hinanden. Den Skjønne bad snart Farvel til Engelands Strandbredder, og glødende af et triumpherende Haab, befandt hun sig inden faa Maaneder ved Bredderne af Floden Ganges. Men at, den forventede Elsker var i Forretninger reist nogle hundrede Miil op i Landet, og havde overladt til en Factor at modtage hende. To Maaneder henløb saaledes, endelig kom han tilbage og ilede paa Forventningens Vinger for at kaste sig for hans ubekjendte Elskerindes Fødder. Men enten nu Phantasien havde afmalet ham hendes Skjønhed med alt for glimrende Farver, eller denne virkelig ikke var saa stor - nok han saae hende med en Kulde, som næsten grændsede til Modbydelighed, og hvad der synes at være det bedste, Damen fandt sig ligesaalidet indtaget af ham, som han i hende. Herren, der fandt at den unge Dames Hjerte intet leed ved hans Utroskab, tilbød hende 16,000 Pd. St. for at blive frie for sit Løfte, og disse bleve med Glæde modtaget. Factoren, der saa venskabelig havde modtaget den unge Dame i Hiins Fraværelse, fremstod nu som hendes Elsker, hans Kjerlighed fandt Gjengield, og de bleve forenede med Hymens Baand. Jkke snarere var deres Bryllup holdt, og den forsmaaede Skjønhed var bleven aldeles adskildt fra sin første Elsker, førend dennes Øine, som ved et Trylleslag. bleve aldeles aabnede, han forundrede sig over at have kundet saalænge blive blind for saamange Fuldkommenheder, blev som fortvivlet, maatte af Sorg gaae til Sengs, og man ansaae ham i lang Tid for at være uden Redning, indtil endelig hans gode Natur seirede. Saaledes er det med os Mennesker, hvad der er forbudet, forekommer ofte dobbelt tiltrækkende, J en nylig udkommen Reise i Persien, omtales de derværende Bade-Anstalter, som en Gjenstand for Luxus og som en Nødvendighed forat vedligeholde Livet. Perserne skifte kun hver Maaned Linned, og sove ligesom Fruentimmerne, i deres Pantalons; men de bade sig næsten hver Dag. Deres Badehuse ere meget forskjellige fra de Europæiske, og bestaae i vidtløftige underjordiske Bygninger, bedækket med et hvælvet Tag, hvorigjennem Dagslyset falder ind gjennem Alabastestavler eller Skiver. J de første Sale finder man Bænker eller Rischer, hvor man klæder sig af. J Midten ere store Bassins af Marmor eller Allabast, hvor Vandstraalerne springe op i Luften, til de Badendes Fornøielse og Vederqvægelse. Perserne, som ere de tugtigste Mennester i Verden, indhylle sig fra Hofterne og til Knæerne; derpaa træde de ind i en Sal, hvor Duusten af det varme Vand gjør Luften saa qvælende, at Personer, som ikke ere vante dertil, i Begyndelsen ikke kunne udholde samme. Denne Sal er indlagt med hvidt Marmor, som bliver varmet af det fremsprudlende Vand. J Fonden af Salen er et Cabinet, hvori man lader sig borttage Haarene af Huden, hvilket skeer ved et Slags Klister og ved Kalk, der er læsket med koldt Vand.