Almuevennen, 1844-05-15
Ved Souverainitetens eller Enevoldsregjeringens Jndførelse i Danmark, blev det Kongens Opgave at indføre statsborgerlig Lighed, saaledes at alle Landets Børn kunde komme under samme Vilkaar med Hensyn til Liighed for Loven, og Lighed i Byrder og Rettigheder. Ligesaalidt som denne Enevoldsmagtens Opgave endnu i Virkeligheden er bleven løst paa saa fuldstændig en Maade, at det kan tilfredsstille alle Statens Borgere, ligesaalidt er den Lighed for Loven med Hensyn til de paa Jordeiendommene hvilende Skatter, Tiender og Byrder kommen tilstede, skjøndt denne Lighed dog i Sandhed maatte være i hele Samfundets Jnteresse, og til dets sande Bedste, allerede af den Grund, at det kun under saadan ligelig Fordeling af Skatter og Stats byrder bliver mueligt, at alle Undersaatterne, de smaae som de store, med lige Lyst og Jver kunne arbeide til eet og samme Maal, nemlig til Statens Kraft og Held, Det er en Selvfølge, at saalænge Aristoratiet eller det privilegerede Hartkorns Besidderes Overvægt og Forrettigheder vedligeholdes ja vel endog forøges, som f. Ex. ved Valgloven er skeet, da kunne de democratiske Principer, eller de folkelige Retfærdigheds- og Retsbegreber heller ikke andet end yttre sig ad lovlig Vei, i Haab om, at det endelig engang maa findes betimeligt at den saalænge savnede Ligevægt opnaaes. Naar nemlig Godseierne ere gjorte til en Stand med betydelige Fortrin og Forrettigheder, store Lettelser i Skatter og Byrder, med Tiendefrihed, fremfor Brugerne af ufrit Hartkorn, naar en Mands Værd i Staten, endnu taxeres efter om han har privilegeret eller uprivilegeret Hartkorn, naar der ved Stænderanordningen er skjænket Vælgerne med privilegeret Hartkorn stor Begunstigelse i Valgforholdet, da kan den mange hundrede Gange større Deel af Hartkorns-Folket, nemlig hele Bondestanden, ikke andet end føle sig tilsidesat og undertrykt ved den Mangel paa Lighed for Loven som opretholdes til Aristoratiets besynderlige Begunstigelse, og da maa den, naar den stigende Oplysning viser den denne Mangel paa Lighed i Skatter, Tiender og Byrder til det Land og den Regjering, der dog er alle Undersaatterne lige nær, som de alle bør være den lige kjær, ogsaa stræbe paa enhver lovlig Maade, der staaer til dens Raadighed, at virke til en Forandring heri. Vi kunne ikke andet end ønske, at alle Borgeres enkelte Jnteresser maatte forenes med hele Statssamfundets Jnteresse og Bedste, men skal dette skee, maa den aristoratiske Overvægt ophæves, eller med andre Ord, de privilegerede Godseier=Forrettigheder med Hensyn til den dem forundte og igjennem Aarhundreder paa Bondens Bekostning forplantede Begunstigelse bortfalde; der maa blive eensartede Arvelove og eensartet Maalestok for Beskatningen af al virkelig eensartet Eiendom. Vi behøve ikke i det Enkelte at udhæve Forskjellen i Beskatningen og Byrdernes Fordeling paa frit- og ufrit Hartkorn, saavel med Hensyn til Landskatten, som til Tiender og andre Byrder, thi den er bekjendt og iøinefaldende nok, eiheller behøve vi længe at dvæle ved at Stamhuusbesidderne foruden den fri Hovedgaardstaxt for deres Sædegaarde nyde andre store Begunstigelser og Privilegier, idet f. Ex. Greverne have fuld Skattefrihed for 300 Tdr. og Baronerne for 100 Tdr. Hartkorn af det dem underlagte Bøndergods. Det er nok her at anføre dette for at rise at der er en stor Mangel paa Lighed for Loven tilstæde, hvilken Mangel, saalænge den ikke afhielpes, maa vedblive at hindre Udviklingen af Folkekraft, Selvstændighed, Troskab og Hengivenhed i Staten; men at en Ulighed, der virker saa lammende baade paa de gandelige og materielle Kræfter, er skadelig for Landet, ubillig mod Folket, ufornuftig i sit Væsen, er indlysende, og det er derfor aldeles utænkeligt at en Konge, der gjerne vil gjøre det Bedste mod alle Landets Børn, skulde ville lægge sin Enevoldsmagt i Vægtskaalen for at opretholde en saadan Forskjellighed og Begunstigelse i Hartkornets Beskatning.