JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-12-19
Nyeste. kilder. Kjøbenhavn. No. 10. Den 19 December, 1803. Udgivet og forlagt af J. Werfel. Om Almuens Oplysning. Gives der et Land, hvor Regjeringen med sand Jver arbeider paa Oplysningens Befordring, saa er det Dannemark. Men jeg siger Regjeringen, thi utilgivelig Smiger vilde det være, dersom man vilde tillægge Folket, i det Hele betragtet, samme Roes. Man taler vel meget hos os om Oplysningen, og enhver vil gjerne lade som han ynder den, men den, som vil være upartisk, maa dog tilstaae, at der, især blandt vor Landalmue, endnu hersker et ægyptiske Mørke. Det er beklageligt, at man i en Tidspunct, hvor der er skrevet saa mange og tildeels saa fortræffelige Bøger for Almuen, og hvor Regjeringen selv søger at fremme Oplysningen, gives saa faa Jndividuer, der med Eftertryk ville virke med til saa ædelt et Øiemeed. Skulle sandsesløse Forlystelser, ligesom hidtil, ustandsede vedblive at bortdrage Folkets Opmærksomhed fra alvorligere og ædlere Sysler, skulle frimodige Tanker vedblive at være en Skat, der ligger begraven i Jordens Skjød, unyttet og useet af hver Dødelig, saa maa man befrygte, at vi istedet for at gaae fremad, ville komme tilbage i Cultur og Oplysning, og at Overtro og Fanatisme, med alle deres skrækkelige Følgesvende, maaskee ville vende tilbage til os. Det vilde blive for vidtløftigt, ved virkelige Facta at bevise, hvad jeg siger. Det synes heller ikke at være fornødent. Den, der har lagt Mærke til, hvilken Gang Oplysningen, især den religiense, tildeels har taget hos os, den, der har seet, hvorledes raae Knøse og Psendo-Præster gjorde de helligste og vigtigste Gienstande til Gjøglerværk, kort, den, der kjender den religiense Oplysnings Historie i Dannemark, vil aldeles ikke finde det underligt, at vor Almue endnu tildeels staaer saa langt tilbage i Cultur. Jeg vil anføre her et eneste Exempel, som skal have tildraget sig ikke mange Mile fra Hovedstaden i Aaret 1808.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-12-19
En Bonde i en vis Landsby, som jeg ikke vil nævne, var bleven heftig angreben af Gigtsmerter. Adskillige af Byfolkene paastode sans facons, at han var bleven forheret, Hans Søster, en meget overtroisk og eenfoldig Bondekone, havde een af hans Brødre en med Hensyn til hans Stand temmelig oplyst og, i Bondesproget, boglærd Mand-mistænkt for, at have forheret ham. En Dag da Gigtpatienten var ude i Marken, blev han atter særdeles heftig angreben af Gigt smerten. Han lod sig nu kjøre hen til en saakaldt klog Kone i en Landsby ikke langt derfra. Denne Kone, som gjalt for Gjordemoder, paastod, at hun umueligen kunde curere ham, efterdi han var forheret. Den forherede Bonde spurgte nu, om hun, som en klog Kone ikke kunde sige ham, hvem der havde forheret ham, Konen svarede, at den første, der mødte ham, naar han kom hjem, var Gierningsmanden. - Bonden kjørte hjem, og troede nu fuldt og fast, at hans Broder, som han allerede i Forveien havde mistænkt for denne Gierning, vilde være den første, der mødte ham. Men det skede ikke.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-12-19
To Fruentimmere vare de første, der stødte paa ham, da han kom hjem, og disse hialp ham af Vognen. Men den forherede Bondes Søster blev desuagtet ved at troe, at Broderen havde forheret ham, og da det noget derefter traf sig, at der døde Qvæg for hende, saa tilskrev hun ham ogsaa Skylden derfor, og blev fra den Tid af hans uforsonligste Fiende. - Den foregivne Hexemester, som nyligen i en Boglade i Kjøbenhavn har kjøbt en Bog om Overtroens Udryddelse, for at overbevise sin overtroiske Søster og sin Uskyldighed, har selv fortalt denne Begivenhed saaledes som den her er fremsat. Saaledes tænker og handler man paa Landet, medens man i Hovedstaden har hver ottende Dag Masquerade, – henter ABe Lærdom fra Pestalozzi i Schweiz, – og lærer Gymnastik i Jnstituterne! Hvor meget kunde ikke de Mænd, som baade have Kald og Ævne til at befordre menig Mands Oplysning, bidrage til dette store Øiemeed, naar de kun alvorligen vilde det! Hvor mange Bøger til Almuens Oplysning kunde der ikke anskaffes, hvor meget Godt kunde der ikke stiftes, naar man til dette Brug vilde anvende de Penge, som en ene sie frivol Fest, et eneste Bal en Masque opsluger! Men saaledes handle Menneskene: Penge, Sundhed og sand Sieleadel opoffre de med Glæde, naar det kommer an paa at tilfredsstille deres Lyster, men kun lidet, saare lidet ville de anvende paa deres Medmenneskers moralske Cultur.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-12-19
En Deel af vore Præster og andre Patrioter have paa Landet i den senere Tid begyndt at oprette Laanebibliotheker for Landalmuen. Himmelens bifald og alle gode Menneskers Tak vorde deres Løn. Naar de ville vedblive saaledes, som de have begyndt, saa er ica overbeviist om, at der inden nogle Aars Forløb næsten vil være et Almuebibliothek i ethvert Sogn. Det Minde, disse Hædersmænd opreise sig herved, vil gjøre dem evig Ære. Jntet Skandskrivt fra Jena vil kunne fordunkle den. Med Føie kan Geistligheden paa Landet da overlade Hovedstadens glimresyge Jndbyggere den tomme Glæde, at styrte sig fra den ene Forlystelse i den anden. Det fordum blomstrende Grækenland ligger begravet i Barbarie og Mørke, medens Konsterne, Videnskaberne og Oplysningen have opslaaet deres Bolig i Tentonernes øde Skove. Det lader som vor Hovedstad maaskee vil have samme Lod. Det vilde være at ønske, at vore geistlige Talere vilde giøre deres Prækener noget mere populaire, og at de især vilde kæmpe mod Overtroen, dette Uhyre, der, som Pope siger, gjorde Guder af Erobrere, Slaver af Undersaatter. De synes overalt at have den saakaldte Middelstand meest for Øine. Men det er de simplere Menneske classer, som de fornemmelig burde søge at oplyse og cultivere, og dette kan sandeligen ikke skee ved philosophiske Taler, der snarere passe sig for Cathedret end for Prækestolen. Selv den berømte Marezoll, der, ikke allene hos os, men endog i det vidtløftige Tydskland, agtes for een af Europas første Prædicanter, var langt fra ikke populair nok. Til den simple Mands Fatteævne nedstemte han sig saare sielden, og hvor mange gaves der ikke blandt hans Tilhørere, som neppe forstode det Halve af det, han sagde? "Jeg erindrer her et frappant Exempel paa, hvorledes han stundom blev misforstaaet. Han holdte engang en Præken om Luxus. Da Prækenen var ude, spurgte een af Tilhørerne sin Sidemand, hvad han syntes om den? Ret godt, svarede denne; han prækede ypperlig; kun een Ting kunde jeg ikke begribe: jeg gad vidst, hvad det var for en Lux, som han bestandig talede om. "Det skal jeg saa mæn sige Ham,, var Svaret: "medens jeg var hjemme hos mine Forældre, var "der een af Kirkebetientene, der imellemstunder gjorde, hvad man kalder Hocus Pocus, uden at han lod Præsten vide det. For at " revse Kirkebetienten holdt Præsten nu en "Søndag en Præken, hvori han læste Mo sig Urian Texten, og kaldte ham bestandig en vis Lux. Seer Han - det maa nu formodentlig have været samme Tilfælde her, og den Lux, han talede om, maa sikkert være en vis velbekjendt Person."
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-12-19
Saadanne urimelige og latterlige Fortolkninger udledes der ofte, naar man betjener sig af Ord og Udtryk, som menig Mand ikke forstaaer. Vil man derfor stifte Gavn, saa maa man være populair. Hr. Grosserer Peschier. Numer 3 af dette Blad er der talet om en stirsindstyve Aars Gieldsarrestant, som var heftet for en indirecte Gield. Jeg nævnte hverken Debitoren *) eller Creditoren. Af et offentligt Blad sees nu, at Hr. Grosserer Peschier har været saa ædelmodig at udløse denne Mand. Uagtet jeg ingenlunde anseer det, der har staaet i dette Vind, for en medvirkende Aarsag til denne 80 Aars Oldings Befrielse og til saa ædel og skjøn en Handling, saa glæder det mig dog inderligen, at jeg atter her har Leilighed til at omtale en sand Hædersmand med fortjent Agtelse. Det er ikke det første Træk, som gjør Hr. Grosserer Peschiers Hierte sand Ære, der gives Handlinger af ham, som fortjente at staae i O. Mallings Bog, men som Omstændighederne forbyde mig at anføre. Jmidlertid modtage han her min og jeg tør sige den største Deel af sine Medborgeres eenstemmige og uskrømtede Tak. Den Følelse, der opvækkes paa saadan en Maade og ved saadan en Leilighed, kan ikke kjøbes for Guld. Heller ikke er nogen Konge paa Jorden istand til at lønne os saa rundeligen som Bevidstheden af en ædel Daad. *) Creditoren var Hr. Commissionnair SchillingPriisspørgsmaal angaaende Comoedie-Loger.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-12-19
En agtværdig Medborger har for rum Tid siden udsat en Belønning for den bedste Besvarelse af det Spørgsmaal, hvorledes kunne Theatrets Loger paa den retfærdigste, anstændigste og beqvemmeste Maade fordeles &c..Der er indkommen adskillige Afhandlinger; og de Herrer Professorer Nyerup og Engelst oft have bedømt dem, men ingen af dem har vundet Prisen. Med al den Agtelse, jeg har for den Mand, som har udsat Præmien, baade som Videnskabsmand og Menneske, kan jeg dog ikke indsee den egentlige Hensigt med denne Priisopgave. Uden at tale om, at det er notorisk beviisligt, at forskjellige Folk baade faae og have Loger, synes det ubegribeligt, hvad en Priis afhandling skulde kunne nytte her. Thi antaget, at en Roussenu eller Voltaire skrev en saadan Afhandling antaget, at den var et Mesterstykke i sit Slags, var det derfor sagt, at Vedkommende vilde følge dens Regler og Forskrivter? Det Hele forekommer mig, som om nogen vilde udsætte en Præmie for Besvarelsen af det Spørgsmaal: Hvorledes skal man i visse Lande faae Oversættelser af Theaterstykker, der ikke ere oversatte af privilegerede Folk, antagne? Paa den anden Side er Forlystelses Sygen i vore Dage og i vor Hovedstad allerede stegen til en saadan Grad, at man snarere burde udsætte Præmier for den, der bidrager til at udrydde en Deel af den, end til at befordre dem. Morskab og Forlystelse, er nu Kjøbenhavnernes Løsen. Der tales ikke om andet end at more sig, ret som om vi ikke vare til for andet end for at more os.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-12-19
Al vor Skole-Underviisning skal være Morskab. Det første Ord, Børn lære at udtale, er Morskab. Det er nu ikke meere nogen Sjeldenhed at høre et Pigebarn paa tre Aar, som i forrige Tider endnu pattede i denne Alder, fortælle sin Moder, hvorledes det har moret sig. O, Gud, hvad skal der blive af vor morsomme Tidsalder og dens morsomme Mennesker!
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-12-19
Handel og Vandel. ngen Stad i Verden fortjener med mere Føie, at kaldes en Handelstad end vort Kjøbenhavn. Her handle alle lige fra den, der gjør Expeditioner paa Ost- og Vestindien, indtil ham, der raaber eure-dents, de Stüver la piece Hele Amagerland bestaaer nu næsten ikke mere af Bønder, men af Handlende. Saasnart en Amagerpige er saa stor, at hun kan bære en Kurv, saa kjøber hun Frugt, stødte Citroner, fordærvede Figener a. og opretter dermed et Slags Handel. Naar en Bryggerkarl ikke længere skjøtter og at brygge Øl, saa givter han sig, og begynder een eller anden Handel. Kort sagt, Kjøbenhavn faaer dagligen alt flere og flere Handlende. Af denne Aarsag er Østergade og Vimmelskaftet besaaet med Boutiquer, den ene tæt ved den anden; af denne Aarsag behøver en Huuseier kun at lade gjøre et fiirkantet Hul, der seer ud som en Bodder, for at faae een eller anden Boutiquemand til at krybe derigjennem og aarligen betale 300 Rdlr. Leie. Skrædere og Skomagere boede tilforn paa anden eller tredie Sal og havde deres Udkomme, nu maae de have en Boutique med en Glasampe og et Skildt med Alen lange Bogstaver. For at faae Arbeide kan det neppe være; det skeer uden Tvivl ofte for at kunne drive Professionen en gros, leve en gros, gjøre Figurer en gros, og tilsidst at spille Banquerot en gros. – En latterlig, men tillige sørgelig, Virkning af alt dette er det saakaldte Vexelrytterie. Fordum lod Haandværksmanden og den simple Handlende sig nøie med at gaae sin jevne Gang til Fods nu skulle de ride, om just ikke paa en Hest, saa dog den ene paa den anden. Den, der kjender noget til vort Handelsvæsen, vil let begribe, hvad det Ord ride betyder i Handelsproget. Et Exempel skal nærmere oplyse det. Naar en Skræder skal forfærdige en Kjole paa Puf, saa maa han, for at saatisfisere Kræmmeren, hos hvem han tager Klædet paa Puf, trække en Vexel paa en Skomager; denne Vexel lader nu Kræmmeren discontere. Skoemageren nyder igjen af Skræderen samme Gjentjeneste, naar han skal kjøbe Læder til et Par Støvler, der ligeledes skulle vandre ud paa Puf. Saaledes ere mange af vore Haandværksfolk og Kræmmere sande Banqueurer.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-12-19
Holbergs Skrivter. Dersom Holberg stod op af sin Grav, saa vilde han neppe see mildt til den Mand i Tydskland, som nyligen har givet hans Don Ranudo en Tydsk Kjole paa. Men saaledes gaaer det, naar man er død og borte, maa man tie til Alting. Man har tabt sin Ret, hvad enten man har været Keiser eller Satiricus. Men inderligen maatte det glæde den udødelige Holbergs Skygge, naar han saae, at Efterverdenen paaskiønner og hædrer hans Fortjenester, og dette kunde vel neppe skee paa en bedre Maade, end det nyligen er skeet. Hr. Prof. Nyerup, Hr. Assessor Høst og Hr. Skuespiller Heger have indbudet Publicum til Subskription paa en elegant Udgave af Holbergs samlede Skrivter. Dette Kleverblad er ret skabt til at besørge denne Udgave. Hr. Prof. Nyerup det Historiske, - Hr. Assessor Høst det Poetiske, Philosophiske &c. – og Hr. Heger det dramatiske Fag. Skade, at nogle af de Holbergske Skrivters gamle Forlæggere true med at trække en Vinde=Bro op for denne Nationalentreprise, og at man frygter for, at Themis med Vægtskaalen i Haanden vil komme til at bestemme, om den store Holberg skal hædres eller ei. Sandt er det, at den gjensidige Sikkerhed i Boghandelen kommer her i en mærkelig Collision med Videnskabelighedens Tarv. Begge raisonnere her som omtrent Jeppe paa Bjerget med sin Hals, sine Been og sin Ryg a., naar han skal ind til Jacob i Paradiis. Det, den ene siger ja til, siger den anden ne til. Jmidlertid skulde det dog gjøre mig ondt, dersom man formedelst Conjuncturerne ikke skulde kunne faae en Udgave af Holbergs samlede Værker, ham og vor Tidsalder værdig. Dette maatte saa meget mere smerte enhver Ynder af Holbergs Muse, som vi leve i en Tidspunct, hvor man i den litteraire Verden er ligesaa tilbøielig til at samle som i den virkelige til at øde, hvor Alle udgive deres Aandsproducter samlede, ligefra den, der har skrevet Prækener, indtil den, der har gjort Raphodier og Viser, og hvor de lærde Kyllinger neppe ere komne ud af Ægget, førend de allerede give sig til at kagle.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-12-19
Anecdote. En Brygger her i Staden fik engang det Jndfald, at hænge sig paa sit Tørreloft. Een af hans Bryggerkarle kom just derop, og fandt ham sprellende med Benene. Jstedet for ufortøvet at skjære ham ned, løb han ganske betuttet hen til en Mand i Trompeter gangen, som var i Slægt med Bryggeren, for at indhente Resolution, om han skulde skjære den Hængte ned. Men førend der blev refereret og resolveret var den Ulykkelige død.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-12-19
Kjøbenhavnske Nyheder. Til Kongens Fødselsdag faae vi et nyt Stykke i 3 Acter, under Titel af Danne qvinderne. Æmnet er taget af Fædrenelandets Historie. Musiken til Chorene er af Hr. Capelmester Kunzen. Forfatteren vil være anonym.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-12-19
Kjøbenhavn gives der i den saakaldte Gardergaard i denne Tid en meget mærkværdig Person, som fortjener hver tænkende og fordomsfri Mands Agtelse. Skjebnen har været meget haard imod ham, men han forstaaer at modstaae den, som en Mand. Han er af Fødsel en Franskmand, da skal for omtrent femten Aar uden have været i temmelig gode Omstændigheder. Hans hele Paaklædning er et sandt billede paa Fattigdom, men tillige paa Ordentlighed. Han gaaer bestandig i een og den samme Kjole, som maaskee i Prinds Eugenius's Tider har været guul eller grønagtig, men som nu har alle Regnbuens Farver. Havde Newton levet i vore Dage, saa havde denne Frakke kunnet bringe ham paa Jdeen om Straalebrækningen. Men uagtet den er saa gammel og saa forslidt, at der neppe findes en Plet paa den saa stor som en Sølvskilling, hvor der ikke engang har været en Blessure, saa ere alle disse Millioner Huller dog saa fiint stoppede, at den hele Frakke seer ud som om den var af couleurte Kniplinger. Der findes ikke en eneste Rivt, ikke et eneste Hul paa hans hele Paaklædning lige fra hans hvide uldne Strømper til hans Frakke. Man skal have tilbudet ham andre Klæder, men han vil ikke modtage dem, fordi han ikke skjøtter om nogens Gavmildhed. Han skal give fortræffelig Underviisning i det Franske Sprog, og have kunnet faae mange Jnformationer, men han ønsker ikke flere, end han har, hvilke uden Tvivl betales særdeles maadeligen. Denne Mand, som lever og klæder sig con amore, er i øvrigt af en meget velskabt Figur, og hans hele Mine viser, at han ikke er skabt til denne Paaklædning og denne Levemaade. Han fortjener at kaldes den Kjøbenhavnske Diogenes.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-12-19
Forrige Notarius Publicus, Hr. Justitsraad Schmidts Bibliothek, som indbefattede en temmelig fuldstændig Samling af Danske Skrivter og som Hr. Justitsraad Schavenius har tilkjøbt sig, er nu blevet forøget med en stor Deel sieldne Sager fra det Uldahlske Bibliothek, som nyligen er bleven solgt ved Auction. Skulde Herr Justitsraaden, som man med Grund formoder, fremdeles vedblive, saaledes at forøge sin Samling, saa bliver hans Bibliothek, med Hensyn til Danske Skrivter, et af de fuldstændigste i Dannemark. - Jblandt andre sjeldne Sager har han paa Uldahls Auction kjøbt en latinsk Messebog, trykt i Kjøbenhavn 1519, og som altsaa er henved 300 Aar gammel.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-12-19
Den Forandring, der foregaaer med det stemplede Papiir, bestaaer deri, at Prisen bliver forhøiet en 12 Deel. Paa Papiret staaer den forrige Priis og derunder Forhøielsen. Men i Aaret 1805 skal der, efter Forlydende, foregaae en total Forandring dermed. Jstedet for at den høieste Priis paa Papiret nu er 100 Rdlr. for en Capital paa 20,000 Rdlr. og derover, uden Hensyn til hvor meget større den er, skal den i Fremtiden bestemmes i Forhold til Capitalens Størrelse, indtil nogle Tønderguld. Den høieste Priis paa stemplet Papiir bliver da 600 Rdl. og man vil i saa Fald have 600 forskjellige Sorter Papiir. Denne Indretning er ligesaa fortræffelig som billig. Thi det er meget rigtigt, at den, der sælger og kjøber et Jordegods for nogle Tønder Guld, bør, i Henseende til det stemplede Papiir, betale meere end f. Ex. den, der sælger eller kjøber en Gaard, en Mølle &c. for 20,000 Rdlr.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-12-19
De allerseneste Breve fra Holland og Frankrige melde, at Rustningerne til Landgangen overgaae al Forestilling og at Verdens Aarbøger ikke kunne opvise Mage dertil.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-12-19
To Skippere ved Navn Poulsen og Brandt skulle paa Hjemreisen fra Norge være total forliste, een af dem ved den Svenske Kyst og den anden ved Anholdt.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-12-19
Paa den første Masquerade, som Hr. Rau har givet i Vinter, skal der have været 650 Masquer. Den skal have indbragt ham i reen Fordeel 900 Rdlr.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-12-19
Mærkeligt er det, at der paa samme Tid som det stormede saa stærkt i vore Farvande, ligeledes var en meget stærk Storm i adskillige Engelske Havne.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-12-19
Trykfeil. J No. 9 af dette Blad P. 141 L. 10 staaer der to Gange et Nul for meget. Eid aldrig et Nul for meget maa stifte større Skade!
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-12-19
Kiøbenhavn. Trykt hos P. H. Höeckes En
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-12-26
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. No. 11. Den 26 December, 1803. Udgivet og forlagt af J. Werfel. Hovedstadens Fængsler. Jeg har den Lykke, at leve paa en Tid, da Oplysningen paa sine Steder gaaer frem med Kjæmpeskridt, og i et Land, hvor man ikke ved voldsomme Omvæltninger, ikke ved blodige Borgerkrige, men ved mandig Stræben efter at formilde det Onde og bringe det Gode til en høiere Grad Fuldkommenhed baner sig Veien til sømmelig Frihed. J saadan et Land og saadan en Tidspunct er det Patriotens helligste Pligt, at offre sin Skjærv, hvor ringe den end er, paa Sandhedens og Fædrenelandets Altar. Jntet paa Jorden bør afskrække ham fra at fremsætte sine individuelle Tanker offentligen, naar han føler, at de i een eller anden Henseende kunde bidrage til at fremme Almeenvel.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-12-26
Avisfrierie. At velopdragne Pigebørn i vore Dage blive sjeldnere og sjeldnere, det seer man af Adresseavisen. Giftefærdige Mandfolk indbyde her ideligen til Subskription paa deres dyrebare Person. Et frappant Exempel paa en saadan Jndbydelse finder man i Adresseavisen for denne Maaned No. 493. "hvor en i den danskenorske Stat indfødt kraftfuld Mand af Distinction, af ædelt Hjerte og lyst Hoved, høi og smuk Statur og Udseende, der, foruden Revenner (ke af nogle Tusinde Rigsdalers Privat-Eiendom, nyder aarlig nogle hundrede Rigsdalers Gage for den Post, han beklæder – attraaer meget en ægteska"belig Forbindelse med et af Kjøbenhavns eller Omegnens velopdragne Fruentimmere af omtrent 20 til 25 Aar." – Hvorvidt det er mueligt at være født i den danske norske Stat, uden man netop skulde være kommen til Verden paa den Plet, som udgjør Grændseskjællet mellem Dannemark, og Norge (altsaa paa Havet), hvorvidt det er delicat for en Frier, uden foregaaende Prøver at sige om sig selv, at han er en kraftfuld Mand, hvorvidt det er beskedent, at beskrive sig selv som et Menneske med et ædelt Hierte, lyst Hoved og smuk Statur og Udseende - vil jeg ikke undersøge. Det er en Mand af Distinction, og ham kan man jo ikke tage det ilde op, at han distinguerer sig. orslag til en gavnlig Jndretning.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-12-26
Det er ikke mange Decennier siden, at man indførte den skjønne Indretning hos os, at sætte Numere paa Gaardene og Husene, og der har sikkerlig engang været en Tid, da man ansaae dette for en meget unyttig Ting. Jeg vover derfor at fremsætte et Ønske, som maaskee ikke vil blive opfyldt i det første Decennium, men som i sin Tid maaskee kunde være til Nytte. Det vilde nemlig være saare gavnligt, om enhver Huus eier vilde lade sit Navn male paa den Gaard eller det Huus, han beboer. Vore Forfædre iagttoge denne skjønne Regel. Det sees især endnu af de Huse og Gaarde, som ikke ere blevne ødelagte i den store Jldebrand 1728. Man vilde derved spare Folk megen Uleilighed, og i adskillige Tilfælde kunde det endog være af særdeles stor Vigtighed. Mangen en Mand, som aldrig har seet sit Navn offentlig, vilde ved denne Leilighed faae et Slags Publicitet. Og hvorfor kan man ikke ligesaa vel sætte sit Navn over en Port eller en Gadedør, som paa Titelen af en Bog, Anonymiteten er jo desuden forbuden.