Viborger Samler, 1773-01-25
Alle Anstalter til et Folks Lyksalighed, hvilke og hvordanne de end ere, beroe enten umiddelbar eller middelbar paa Religionen. Gode Love, nyttige Videnskaber befordre vist et Folks Lyksalighed, men dog kun saavidt Religionen giver dem Liv og Bevægelse. Lovene kunne i det høieste kun hindre de grove Lasters offentlige Udbrud, men ingenlunde bestemme Menniskets Forhold i de mange besynderlige Tilfælde i Livet. J utallige Ting, der dog have den betydeligste Jndflydelse paa den almindelige Velfærd, er Menneskeet, Lovene uagtet, sin egen Herre, og hvad hindrer ham fra at gjøre det meget Onde, som Lovene ei kunne straffe, hvad bevæger ham til at gjøre noget got, hvoraf han ei er vis paa at nyde nogen Fordeel, Overalt hvad betyde vel enten Love eller nogen anden menneskelig Anstalt hos Folk, der ingen Forlelse have af Religion, Regentens Person, Lovene, og alt det, der nu holdes helligt, taber jo al sin Hellighed i et Menneskes Øine, der ikke troer nogen høiere Regent, end den Jordiske. Vil ikke enhver, der haaber at kunne stode en Konge fra Thronen, holde sig lige saa berettiget til den, som Kongen, Og maa man ikke undre, at der ere fundne Regentere, der tvertimod deres egen Fordeel have søgt baade ved Exempler og andre Midler at vedbringe deres Undersaatter en Ligegyldighed, eller maaskee en Foragt for Religionen, Mange, ja næsten utallige ere de Tilfælde, i hvilke Regenten nødvendig maa betroe sig til andre, og forudsætte hos dem en Troskab, som han dog ei kan tvinge dem til at øve. En Anfører over en leiet KrigsHær, en Statholder over en langt fraliggende Provinz, en Befalingsmand forsynet med udstrakt Myndighed, hvorlet bliver han en Oprører, hvorledes kan han modstaae Fristelse til at gjøre sig selv til den Person, han nu kun forestiller, Hvad har han at frygte, naar Krigshæren eller Almuen elsker ham Eller i fald hans Utroskab ei gaaer saa vidt, hvi skulde han ikke selge Retten til de meestbydende, og lade sig bevæge af Gaver, Bekiendtskab og personlig Yndest, hvad skulde holde ham tilbage fra Uretfærdighed og Undertrykkelse? Umuelig kan en Regent selv forvalte alle sine Jndkomster, og endnu langt mindre alle offentlige Stiftelsers Midler. Han maa da overlade Forvaltningen til andre, som igien ofte maa betroe den endnu til andre. Hvad bliver Følgen heraf, uden denne, at Statens Velfærd i alle Maader beroer paa Betienternes Troeskab, Og hvad skal bevæge Betienterne til Troeskab, J fald Religionen er kun Grillenfængerie, er det jo en let Sag at komme ud med sit Regnskab. Jeg kan jo deele min Fordeel med dem, der skal eftersee mit Regnskab, de ligesaa med deres Overmænd, og saa fremdeles. Og hvorfor skulde vi see hinanden saa nøie paa Fingrene, naar det kun er det almindelige, der lider, Enten tager jeg da meget feil, eller og det er afdet foregaaende meget klart, at Religionen har den væsentligste Jndflydelse paa en Stats Velfærd. Dersom den almindelige Troeskab udfordres til Statens Velstand, og den almindelige Troeskab ei kan ventes uden Religion, hvo vil da tvile om Religionens Nødvendighed i en vel indrettet Stat? Jeg vil derfor anvende det øvrige af dette Blad paa at møde nogle Jndvendinger, som jeg forud venter, hvorved jeg tillige faaer Leilighed til en og anden historisk Anmerkning. (Resten følger.) Nyeheder. (Udtog af et Brev fra Landet.)¬