Den Vest-Sjællandske Avis, 1817-12-09
Culturens Udbredelse til de ucultiverede Deele af Jorden. Hvad er Culturen, det er den Tilstand i Menneskelivet, hvori Jordens Beboere befinde sig, naar deres Forhold er saadant, at de vise sig værdige til at bære Navnet af at være fornuftige Skabninger, naar deres Fornuft er oplyst og dannet, og naar de betiene sig af den til at befrie sig for Overtroe og Vildfarelser, og til at giøre Livet saa behageligt og lykkeligt for sig selv og andre som mueligt, ved stedse bedre at benytte Naturens Gaver og ved at arbeide paa at bringe det borgerlige Livs Jndretninger og deres eget Forhold til en stedse større Fuldkommenhed. Culturen er Menneskelivets største Gode, som Fornuften er Menneskets og det som allene giør Krig og andre sørgelige Begivenheder paa Jorden til et taaleligt Onde, er naar man erfarer: at de have Culturens Udbredelse til Følge; dette synes at være Tilfældet med vore Dages besynderlige og skrækkelige Tildragelser; og ved at begrunde Gangen i de jordiske Begivenheder, opdager man med Forundring og Tillid Forsynets skiulte Raad, som veed at udlede Menneskeslægtens Fremskridt og Held af Menneskenes Lidenskaber og Daarligheder. Har Menneskelivet sine Aarstider som Naturen, Menneskeslægten sine Aldere som det enkelte Menneske; hersker den samme Lov og Plan for den aandelige som for den legemlige Verden, saa kan man ikke antage at Menneskelivet er kommet videre indtil sit Foraar, og at Menneskeslægten har ikke opnaaet en høiere Alder end sin Ungdom. Menneskeslægten begynder at træde ud af sin Barndoms Tilstand, at vikke sig ud af de Vildfarelser og de Taager, som omgave dets første Alder; men Culturen er endnu ung og svag, endnu for det meste indskrænket til den mindste Deel af Jordens Overflade, og selv i det oplyste Europa, hvor megen Overtroe, hvor mange Vildfarelser blende, og indhilde endnu ikke dets Beboeres Forstand, dets skiønneste Lande ere endnu begravne i katholsk Afguderie, og det mørke Nord er blevet klarere end det lyse Syden. Reformationen, tilligemed dens Forløber og næsten Samtidige, Bogtrykkerkunstens Opfindelse, kan betragtes som den Tidspunkt, hvorfra Menneskeslægten begyndte at betræde sin Ungdoms Bane. Men forlade vi Europa, og betragte vi de øvrige Deele af Jorden, saa finde vi Menneskeslægten overalt endnu som Barn eller næsten endnu som ufødt, den største Deel af Jordens Overflade er endnu bedækket med tykke Skove, eller med vilde græsbegroede Sletter (Savanner) eller med utørrede Moradser, hvori kun enkelte Vilde trække omkring, og den kunde modtage og underholde en ulige større Folkemængde, naar et cultiveret Folk først kan blive i Stand til at tage den i Besiddelse. Naar man ikke vil overlade sig til uvisse Formodninger og Fremtidens Begivenheder, men ble holde sig til det man har for Dinene, saa maae man betragte det Russiske Rige, dets Magt og Storhed, som eet af de gavnligste og meest virksomme Midler til Culturens Udbredelse paa Jordkloden. Man tænke sig at 345,230 Qvadratmile (thi saa stort er for nærværende Tid det Russiske Riges Overflade de Danske Stater udgiøre kun et Areal af 2405 1/2 Qvadrat Mile, som bestaae ligesaa vel af de vildeste og ødeste Egne paa Jorden, som af de frugtbareste, nu at staae under en mild og opklaret Regierings Bestyrelse, som forsigtig og langsomt ind planter Europas Cultur i Asiens Ørkner, som med Sindighed indfører uformærket en større borgerlig Friehed og Jom bestælet af entreffgiøs Aand, taaler at enhver af dets Nationer dyrker Guddommen paa sin Maade og beskytter deres Gudsdyrkelse.