Kiøbenhavns Postrytter, 1794-04-11
Regensburg, den 22 Martii. Endnu er der Haab om, at den til Bortmarch beordrede Deel af den Preussiske Armee ikke forlader Over rhinen. Churfyrsten af Maynz har desangaaende under 18de d. M. gjort Rigsdagen følgende Erklæring: For nogle Dage siden havde den Keyserlige Minister, tilkiendegivet, at det Forslag, at oprette en særskilt Riigs armee, og at foretage Landarmeringer, aldeles ikke gav nogen Anledning til at nægte den Understøttelse, som Kongen af Preussen havde fordret for sin Rhinarmee; men at Keiseren meget mere fandt denne Understøttelse billig, og derfor gjerne saae, at Riget og Kredsene bidroge dertil alt hvad der stod i deres Magt. Churfyrstens Meening var, at Rigets fælles Øyemeed ey blot maatte være, at afvende videre fiendtlige Jndbrud, men ogsaa igien at befrie de af Fienden occuperte Rigslande, og fornemmeligen at see derhen, at Riget dog endelig eengang fik en solid Grændse imellem Rhinen og Mose len. Dette store Maal kunde den allerede paa Stedet staaende preussiske Armee bedre udføre, end enhver anden, der først skulde oprettes. Hertil vare desuden Contingentene ey tilstrækkelige, og det saameget mindre, som de nu, da Feldttoget skulde aabnes, endnu ere adspredte, og først maatte samles. J denne critiske Forfatning ansaae Churfyrsten det derfor aldeles fornødent, at modtage Kongen af Preussens Tilbud. Han forudsætter nemlig 1) at den preussiske Armee er 60 til 70000 Mand stærk, 2) at Kongen, efter sin igientagne Erklæring, ey for sin Person søger nogen Erobring, men blot vil forhielpe Riget til at faae det Tabte tilbage og en solid Grændse; og endelig 3) at Kongen ligesaalidet som noget andet Hof, foruden det, der nu maatte bevilges, vil gjøre nogen videre Fordring hos Riget eller dets enkelte Stænder for Krigsomkostninger, hverken for den nu forløbne eller den kommende Tid. Dette forudsat holder Churfyrsten det for raadeligt og billigt, at Kongen af Preussen af Riiget understøttes for det, han giør til Rigets Bedste. Men denne Understøttelse kunde dog kun gives i rede Penge, og disse maatte af Banquerere optages paa det hele Riiges Credit, og efter visse Aars Forløb igien tilbagebetales; hvorimod Rigets Stænder maatte befuldmægtiges til at hæve deres Deel ved en almindelig udskrivende Formueskat. Var man saa lykkelig at erobre noget Stykke Land fra Fienden, saa maatte dette fremfor alt tiene til Godtgiørelse for Rigets almindelige Udgivter til Krigen. Hensigt til Worms og Königstein kunde Churfyrsten imidlertid ey bidrage noget til denne Understøttelse; ligesom det ogsaa forstaaer sig af sig selv, at den Chur- og OverRhiinske Kreds kun for saavidt kunde bidrage, som den ikke allerede var enten occuperet eller udplyndret af Fienden. Med alt dette kunde dog den af Keiseren anbefalede Jndbyggernes Armering, tilligemed Landmilicens Oprettelse og Contingentenes Samling, ligefuldt bestaae, da Fienden derved hindredes fra at gaae over Rhinen. J øvrigt behøvede det ikke at anmærkes, at det hele tydske Riige maatte jo før jo heller tage de hurtigste Forholdsregler, for at afværge den overhængende Fare, som vilde følge af den preussiske Armees Bortmarch, saalænge man ey har nogen anden at sætte i dens Sted.