Aalborg Stiftstidende, 1837-11-18
Norge. Det hedder i en Skrivelse fra Christiania af 23de Octbr.,at Statholderen Grev Wedel-Jarlsbergs og hans Broders, Baronens, Ophold i Amal, hvorhen de vare tilsagte at møde Kongen paa hans svenske Reise, var meget kort. En Deputation fra Frederikshald havde paa samme Tid overbragt Kongen en Jndbydelse til at besøge Norge, men modtog, paa Grund af den saa meget fremrykkede Aarstid, Afslag. Uagtet disse Hoflighedsbeviser - siger hiin Skrivelse - vil man dog vel neppe kunne negte, at der siden det forrige Aars overordentlige Stortings Oplysning er indtraadt en mærkelig Kulde mod Hoffet. - Visse svenske Publicister, navnlig Johannson og Askelf, drømme om Tilværelsen af et antiesvensk, eller meget mere antisunionelt Parti i Norge, og 1 om dette Parties tiltagende Indflydelse. Jfølge deres Fremstilling skulde der her gives et meget geskæftigt Forbund mellem Ældre og Yngre, af hvilke Hine mistænkes for at udarbeide de tjenligste Planer til at bevirke Oplysningen af de i to nordiske Rigers Forening, Disse for at anvende deres Kræfter paa at sætte slige Planer iværk. Som Sielen i dette Forbund betegne hine Publicister Høiesterets=Advocaten Hjelm, hvem hans Medborgeres Tillid allerede i en Række af Aar har gjort til Stortingsmand. Vel har han i denne Egenskab stedse med stor Udholdenhed og en sielden Skarpsindighed lagt Unionens Mangler for Dagen, og drevet paa deres Bortryddelse, men han har ikke mindre ved givne Leiligheder udhævet dens Fordele, hvilke man dog vilde være udsat for efterhaanden at tabe, hvis man af godmodig Svaghed lod Fem være lige og ikke stod paa sin Ret. Hemmelige Intriguer ere hertil slet ikke fornødne, og til at anvende dem kan heller ikke Nogen være oplagt i et Land, hvor man har en saa uindskrænket Tale- og Trykkefrihed. Som Medlemmer af dette foregivne Forbund imellem Ældre og Yngre nævne hine Publicister og deres Eftersnakkere i Særdeleshed, Hr. Henrich Wergelland og Sivertson. Rigtignok har Wergeland som Redacteur af, Statsborgeren, i Anledning af Avisfeiden om Anerkjendelsen af det norske Flag paa alle Have, yttret sig med vel megen Heftighed, men han har senere moderert sine Udtryk uden dog derfor at lade sin Vittigheds og Satires Vaaben ruste, hvor det gjaldt om at træde i aaben Kamp mod alle Misbrug. Derimod har han aldrig, som man vil paadutte ham, foretaget sig Fodvandringer for at udbrede et politisk Evangelium og selv paa en Reise til Frankrig lod han sig det være mere magtpaaliggende at forske efter norske Antiquiteter i Normandiet end at see sig om efter politiske Aandsbeslægtede i Paris. Hans Digt, Skabelsen, Mennesket og Messiask, som udkom for en halv Snees Aar siden, er reen philosophiskt og vilde være heelt ubrugeligt som en politisk Catechismus, da det for det større Publicum snarere maa betragtes som en aldeles lukket Bog. 1 Hvad Hr. Sivertson angaaer, saa er han en ung, mangesidig dannet, høist fordringsfri Lærd, der for Tiden beskjæftiger sig med at udarbeide en historisk Skildring af alle Stortingen, fra 1814, efter den berømte Rottecks Mønster. Men at han under den sidste norske Constitutionsfest den 17de Mai ganske venskabeligt anmodede en svensk Skibscapitain, som lod Unionsflaget vale, om hellere paa denne Dag at tone sit eget Nationalflag, nemlig det svenske, og hvori Hiin slet ikke fandt noget fornærmeligt, har hos hine Publicister bragt ham i Ny som en Revolutionair. Iøvrigt bliver disses Strid med deres norske Modstandere og med det svenske Aftonblad fra deres Side kun ført med smaalige Drillerier. Marken har de aabenbart maattet vige.