Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-05-05
Krigen, Corbiere. Marinen: Chabrol. Finantserne: Villele, Præsident. Det kongl. Huus: Dodeanville. Cultus og Underviisningssaget: Biskoppen af Hermopolis. Handlinger og Begivenheder, Ludvig d. 18des Død, nye Regjering, høitidelig Tilsigelse af en constitutionel Regjering, Kronning, Censurens Ophævelse, Tilfredshed, Reform af Generaler, Sacrilegie=Loven, Jndemmiteter, Renteloven, Krig i Spanien, begyndende Utilfredshed, Kjøbeligheds Systemet gaaer frem. Jesuiterne beskyttes, Ouvrard forfølges, almindelig Utilfredshed, der bevirker Ministeriets Styrtning i Februar 1828. Sammensættelsen af det niende Ministerium, hvis forandrede Gang med de hidtilværende Venstre og derfra udspringende liberalere indre og ydre Politik Avislæsere kiende. Ingensinde har et Ministeriums Styrtning opvakt større Triumph i et Land end det Villeleske. (Bl. f. I. U. 71.) Den africanske Løve. (Sluttet.) Følgende ere de nærmere Omstændigheder ved en Løvelagt, som jeg selv bivaanede i April 1822. Jeg opholdt mig dengang paa min Forpagtergaard ved Paviansfloden. Engang sønderrev en Løve der allerede havde gjort nogen Skade blandt vore Faarehjorde, min bedste Hest omtrent 100 Skridt fra min Huusdør. Jeg indbød nu, for at blive fri for saa besværlig en Besøger, mine Naboer tilet fælleds Tog imod Røveren. Efter nogle Timer kom de ogsaa velberedne, velbevæbnede og med en Forstærkning af et Dusin Bastardhottentotter, en driftig og kjet, men utro Menneske klasse. Vi begyndte Felttoget. Ved Hottentotter, nes Hjelp fandt vi snart Løvens Spor lige til dens Leie, i et Krat, omtrent en Miil fra min Bolig. Det kom nu kun an paa at drive den udi det Frie, da det var vanskeligt at faae fat paa den i de tykke Buske og det høje Græs. I et saadant Tilfælde er det den sædvanlige Methode. at forurolige Løven saalænge med Hundene, indtil den bryder ud i det Frie, da nærme Jægerne sig i en Hob, og fyre den ene efter den anden paa den, indtil Dyret falder. Men skulde den kun let saaret bryde ind paa dem, saa maae de slaae en Kreds, hvori Hestene med Hovedet til Kredsens Midte blive holdte af nogle af Selskabet, medens de øvrige knæle, for at kunne sigte desto sikkrere idet Løven nærmer sig sine Fjender og maaler den rette Afstand til Springet. Naar de er heller da træffe den tilbørligt, saa bliver deres Stilling farlig; Løven bryder da ind i Kredsen, Hestene rive sig løs, og naar alle Jægerne ikke ere Mænd af Mod og Koldblodighed, saa kan det let koste en eller flere Livet. Dog ere Grændsebønderne i det hele saa gode Skytter, og et saa kold blodigt Menneskeslags, at det sjelden gaaer saa vidt. Ved denne Leilighed gik det dog mindre regelret til, da vi alle kun vare Lærlinge, skotske Colonister, og Hottentotterne selv i Førstningen glemte de gode Lærdomme, som de havde givet os. Da vore Hunde ikke duede, og Løven ikke lod sig bringe ud af Fatning hverken ved dem, eller ved de Skud, som vi paa Lykketræf fyrede ind i Buskene, saa bleve vi, efterat nogle Timer saaledes vare forløbne, utaalmodige, og tre af os erklærede sig bestemte til at trænge ind i Buskene, og at angribe Løven i Leiet, dersom tre Hottentotter, der vare bedre Skytter, vilde ledsage dem. Virkelig trængte de frem indtil omtrent 30 Skridt fra Stedet, hvor Løven laae, og troede tydeligen at kjende den paa dens rødlig gule Farve imellem Buskenes dunkle grønne. Man formanede Hottentotterne til, ifald vore Folk selv skulde feile, at holde Stand og drive Løven tilbage med deres Kugler, nu fyrede de alle tre paa engang og traf ikke Løven, men en stor Blok af rød Sandsteen, som de havde antaget for at være den, og bag hvilken den laa skjult. Nu brød den med Lynets Fart og rasende Brøl ud af sit Baghold. De skurkagtige Hottentotter søgte Frelse i Flugten, og overlode de værgeløse Skotter til deres Skjebne. Efter et Øjebliks Forløb naaede Løven dem, hvormeget de end ilede med deres uordentlige Tilbagetog, og slog den nærmeste til Jorden med sin Pote, og, idet den holdt ham fast med sine Kløer, saae den sig stolt om til sine talrige Fiender. Et majestætisk Syn, omendskjønt Bekymringen for vore Kammerater lod os liden Tid g Lyst til at nyde det. En af dem laa under Uhyrets Pote, de andre søgte, saa godt de kunde, at kryde derfra hen under Krattet, men forhindrede os tillige derved i at fyre, da vi havde kunnet træffe dem isteden for Løven. Alt dette var et Øiebliks Sag, og lykkeligviis forlod Løven, efterat den havde betragtet os en Tidlang, sit Bytte, uden at skade ham videre, og jagende de støiende Hunde bort som Muus, satte den med nogle uhyre Spring over de nærmeste Buske af 12 til 15 Fods Høide og vendte sig til Bjergene. Efterat vi havde overbeviist os om, at vore Kammerater kun vare let saarede, bestege vi vore Heste og forfulgte med stor Støjen den flygtende Fiende, som vi ogsaa snart bragte til at standse under et gammelt Mimosetræ, der stod paa Bredden af et Bjergvand. Gjøende omringede Hundene den, dog uden at vove at nærme sig, thi den begyndte at vise sig meget gram og under hule Brøl at slaae med Halen. Hottentotterne satte nu over Vandet og bestege en klippefuld Høide paa den anden Side af Bredden, medens vi ligeledes toge vor Stilling, saa at Fienden kom imellem to Rader Skytter, og styrtede snart til Jorden truffen af mange Kugler, uden igjen at kunne bringe det til Haandgemæng. Det var en fuldvoxen Løve af den gule Art; den havde 12 Fods Længde fra Snuden til Halens Ende. Vore Naboer, Rimroderne af Tarka, havde os siden efter ofte til Bedste formedelst dette Eventyr, og Historien om denne Jagt giver ofte Stof til Latter over Skotterne som en billig Gjengield for den Spot, som vi ofte tillade os over de ærlige Hollænderes daarlige Agerdyrkning og antediluvanske Plove. Følgende er Maaden hvorpaa Kafferne jage efter Løven. En stor Skare, bevæbnet med Skjolde og Assagaier", omringer Løvens Leie; derefter blive Hundene jagede ind paa den, for at opirre den, indtil den bryder frem. Nu lægge Jægerne sig ned bag deres Skjolde og kaste deres Spyd fra alle Sider ind paa Løven. Springer denne løs paa en af Jægerne, saa lægger han sig paa Jorden bedækket af sit Skjold, og medens Løven bestræber sig for at faae fat paa ham, bliver den gjennemboret af de øvriges Spyd. Dog giver Skjoldet hyppig ingen tilstrækkelig Beskyttelse mod Dyrets grumme Kløer. Anførerne for Bechuanerne forsikkrede mig, at Løven undertiden overfalder Girafferne ved Kilderne og springer paa Ryggen af dem, og at det skrækkeligen ængstede Dyr da undertiden bærer den hele Mile igjennem Ørkenen, førend det synker til Jorden, udmattet af Blodtab. Paa den nordlige Grændse af Colonien gives der en Art Gazeller med meget lange, lige og spidse Horn, der ofte blive Løven farlige, idet de, naar den springer paa dem, spidde den paa deres Horn og saaledes idetmindste ikke uhævnet omsider miste Livet. (Forkortet fra Bl. f. I.