Viborger Samler, 1776-04-22
Besvarelse. paa videre Anmerkninger om Blodsveden i Samleren No. 13. Jeg siger endnu som før, at Partikken at, saavelsom andre Liigheds Partikler in facris eload giis ofte betegne Tingens sande og virkelige Beskaffenhed, og at den under slig bemerkelse hverken bliver overflødig eller paa dette Sted udfordrer enten andre Ord eller anden Orden i Ordene, efter reen og ret Grammatikalsk Sammensættelse Conf. Cbr. 3, v. 5. 6. Joh. 1, v. 14. Naar Hr. Skriftforskeren nu selv til Fierde Aargang. staaer, staaer, at 2211 kunde betyde AA1022; Saa spørger jeg: Hvorfor maa den da ikke betyde det, den kunde betyde? Naar hans Troe ei kan holde sig til den hellige Histories simple Visheds=Ord, før han faaer spurgt, Lægerne: Hvorvidt de naturligviis holde det mueligt, at et Menneske kan svede egentlig Blod; Da vil det først komme an paa, om disse Consulenter af egen paalidelig Erfaring eller vis Historisk Beretning tør bestemme Mueligheden; og om de endog faaer gjort hannem forsikret om Mueligheden, staaer det endda atter derhen, om de og ville sætte Aarsagen i Aare=Svøbe nes Sønderrivelse; Men fik de end al slig Tvilraadighed udgjort for ham, tviler jeg dog til allersidst storigen paa, at de Gudfrygtige iblandt dem ville vove sig ind i Kristi Blod=Aarer, Kiødtrevler og Svede=Huller, naturligviis; Men er forsikret, de tvertimod, med hellig Ærefrygt, ville standse og beundre Blod=Svedens Aarsag her, som noget overnaturligt og guddommeligt. Naar gamle Lærrefædre maatte høres, ville jeg lade en renæus, en Justinus Martyr, en Hieronimus, en Augustinus, en Bernhardus, en Gregorius, en Athanasius, en Anshelmus gaae frem i Sagen med deres Vidnesbyrd, hvis egne Ord affattede i ubunden Stiil, uden saa kaldede Poetiske Malerier, endskiønt for Rummets og Tidens Skyld, her ei anførte, haves i Beredskab, og vise, hvorledes de alle have havt den samme Tanke med mig: At Jesu Sveed i Urtegaarden ei aleene saae ud som Blod, men var Blod, samlet og blandet med virkelig og sand naturlig Blod, udsvedt paa en usædvanlig og overnaturlig Maade. Naar Naar her endnu spørges videre: Hvorfor staaer det ei ligefrem som i andre Ting, at Jesus svedte Blod? Da svarer jeg, at det staaer i Texten saa udtrykkelig og ligefrem, at ingen, nist os durum & impudens, sligt kan indvende. Vil Hr. Skriftforskeren endnu ei antage min Meening, fordi den er den simpelste; saa er den dog den rigtigste og grundigste, thi derved va ves intet og derved gaaer os intet fra. Vil han endnu fornøie sig i sine egne Vendinger, og fremdeles beggegnemin Andagt og Enfoldighed med høie Sving, for at drive sit Gøgel dermed; Saa vil jeg dog langt fra med heftig bitterhed anathematizere eller forkiettre ham, men af hiertelig Medlidenhed ønske og vente Frelserens Ord hos Johannem Kap. 16, v. 14 paa hannem op fylt, nemlig: at den Hellig Aand selv herligen vil forklare Kristum, og tage af hans, nemlig af hans Blodige Sveed og forkynde ham med kraftig Overbeviisning og hellig Tilegnelse. Endelig: Hvordan 27, egen Matth. 3, 16, skal forstaaes, enten i Henseende til Farten eller Skikkelsen, sees af Parallel=Stederne, i sær hos Lu cam Kap. 3, 22, hvor der staaer udtrykkelig, at den ellers usynlige Guds Aand foer ned i Legemlig Skikkelse, som en Due, og Johannes, den Døbere, vidner: At han saae Aanden fare ned og blive over ham Joh. 1, v. 32. 33, altsaa kan jeg heller ikke udtyde Partiklen her Liignelse Viis om Farten, men Vished Viis om Aandens synlige Udgydelse over Jesum, sammenlignet med Luc. 4, 18. gramme Uge Uge=Bladet Nr. 14, indeholder blandt andet en indsendt Besvaring paa det i No. 2. af Samleren opgivne Spørgsmaal, og da Forfatteren Her Saa Ret og net har udgjort Spørgsmaalet; saa æres hans Grundighed og Afhandlings=Maade, med Vente paa fleere velgrundede Opløsninger af Samlerens andre opgivne Spørgsmaale. Svar. paa Samlerens Spørgsmaal udi Nr. 14. Pag. 110. Af Kirke Ministerial=Bogen, hvorudi Præsten, i Følge Lovens Pag. 253, Art. 7 og Ritualets P. M. 55. indtegner de ægte og uægte Børns Døbe=Navne, tilligemed begge deres Forældres og Faddernes Navne, kan vel Børnene selv og andre Vedkommende, under Arvs og Ægteskabs Ansøgning &c., siden hente sig den nærmeste Forsikring; men slig en Kirkebog kan jo bortkomme og blive uefterrettelig ved et eller andet Tilfald; derfor er det, i mine Tanker, ikke Uret, om Præsten spørger efter Barne=Fader, ved de uægte Børns Daab i Kirken, paa det Vedkommende, i det satte Fald, da kunde finde Vidnesbyrd ved meenige Mands Erindring om forhen skeede offentlige Udlæggelse paa Kirke=Gulvet. Dermed seer jeg ikke, Præsten kan forsee sig mod Forordn. af 27 Febr. 1772.