Viborger Samler, 1795-03-16
(Jndsendt.) Nogle Træk til en Folkesang over den Bergenske Jldebrand, den 20 Jan. 1795. Melodien efter Tullins afbrudte Tanker ". Skjøn kaldes Heltebaad, naar Fyrster legge Krig; Men virkeligen skjøn er Heltedaad i Freden Et Bispil lædes i Aviserne forleden Om Dyd og Mod, som var den sande Franskhed lig, Da Jldens lumske Vold udspredte Arvehad Paa Handelsdronningen i Norge, Bergens Stad - Den Stad, som thronede blant Olims Hansestæder Den Stad, hvor Flid er Dyd og Dyden held udbreder. J dens neutrale Havn Fransk Flode taarnede, Den øvner uvant Røg blant Morgenrødens Skyer, Som qvæsom Moderild forøger og fornyer, Og om det Særsyn strax den gjør Anmeldelse. Opmærksom speider det opvakte Bergens Folk, For hvem, saa tidligen, Kanonisk Ret er Tolk Og, ængstet, seer nu, at Kanonisk mordfri Torden Forkynder graadig Jld, som var selvraadig vorden. Hist raades nu Brand Brand - Her raades nu VandVand Hver Alder, Kjøn og Stand, sig flokker, seer og gruer, At Jldens Raserie den skjønne Stad nu truer Med Undergang lig hiin den store Jldebrand. (*) Brandredskab haves og det vel indrettet er, Det hentes, bruges og gjør Undergierninger; Man alt anstrenger, for mod Jldens Magt at kæmpe; Men alt den trodser og sig ikke lader dæmpe. Hvad skeer - Uventet Hjelp fremiler ved et Ord Den Kommanderende paa ankret Franske Flode (Held den retskafne, ham, den store og den gode, Og Held alt Mandskab, som paa Floden var ombord!) Han føler Mennesket ei med Fromskranterie, Hvormed man, paa Romansk, Nødlidende staaer bi Nei, virksom byder han, og tretten Hundred kjække Jldvandte Søemænd gaae til Land og Jlden svække. (*) Fredagen, den 19 Maji 1702. Som Myrer vrimle de og gjøre Underverk -Med Lynilds Raskhed de opstige og nedfare, De slukke, rive ned, og Stadens Rest forsvare Kort sagt: det brave Folk for Jlden blev for stærk. En af dem gjorde sig sin Virksomhed saa streng, At derved døde han paa Ærens haarde Seng, Og lemmelæstede, man regne, fire bleve – Gid deres Æresaar snart lægges og de leve! Men, see et Træk, hvorvidt Fransk Tapperhed kan gaae: En Officeer (hans Navn jeg ønskede at vide) Man paa en Skorsteen saae, usvimlet, skrævs at ride Og hale Seile op, for Jlden at modstaae. og a. See og et Bispil paa Ugennyttighed: Fason, Taknemlig vilde man belønne Franskes Sveed; Men - "Penge, svardes, "vi ej anderledes tage, End kun for dem, hvis Tab blev størst ved Jldens Plage. da ad at de Nu Kommanderen fik tilsendt et Takkebrev, Fra Stadens Øvrighed, med Viin til Folkets Pleie, Man vægrer sig og vil ei Dyd for Løn bortleie; Men Viinen dog, som Tegn paa Tak, modtaget blev - Hint Øvrighedens Brev blev hyldet derimod, Man læde det og man det for sig læse lod; Ja Kommanderen, som Norsk Aand nu kunde kjende, Bad, at han maatte det hjem, til Konventen, sende. de Døm, hvo som læse vil min jevne Folkesang, (Saa kaldes den, fordi en Lovsangs høje Toner Hos mig ei herske; hvor lidt Rimerie kun throner, Hvor udsat Præmie tilbeiles er engang) (*) døm, siger jeg, om man miskjende bør ifleng Det Franske Folk, mod hvem Hr. Bon er alt for streng Døm, om man intet hos de Franske kan berømme Jeg, som Naturens Søn, kan er politiske dømme. N. . . . . v. Fra Hind-Herred, den 4 Marts 1795.