Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1832-01-31
Jndenlandsk. Under 13de d. M. er emaneret en kongelig Placat for Kjøbstæderne udenfor Kjøbenhavn samt for Landet i Danmark af følgende Jndhold: § 4. "Jntet Liig maa jordes, førend det med behørig Attest er godtgjort, at sikkre utvivlsomme Tegn paa Døden have viist sig. –J 2. Denne Attest bliver i de Kjøbstæder, hvori en Læge er ansat, at meddele enten af denne eller af en anden authoriseret Læge. Men i Landdistricterne, saaog i de Kjøbstæder, hvori ingen Læge er ansat, blive Ligene, forsaavidt de Vedkommende ei hellere ville desuagtet forskaffe Attest af en Læge, eller Øvrigheden af særdeles Aarsager maatte finde en Læge-Undersøgelse fornøden, at undersøge af tvende paa Politimesterens Forslag til deslige Forretninger af Amtmanden udnævnte gode og oplyste Mænd, og Attest af disse at meddele, inden Begravelsen maa gaae for sig. Til at uføre saadanne Forretninger blive fornemmelig Skolelærere, Sognefogder og Fattigforstandere at udnævne; men Øvrigheden kan ogsaa udnævne andre paalidelige Mænd, som dertil ere at formaae. For at Vanskelighed ei skal indtræde, om nogen af de udnævnte Mænd maatte være forhindrede, bliver der i enhver Kjøbstad, som ingen Læge har, samt i ethvert Sogn paa Landet, at udnævne flere end to Mænd. Hvorvidt Mændene i en bestemt Orden skulle fordeele Forretningerne mellem hinanden, eller om Forretningerne ordentligviis skulle tilfalde enkelte, og de øvrige blot bruges i deres Forfald, overlades det til Øvrighederne efter Omstændighederne at bestemme. Dog bør udstrakte Landsbysogne stedse deeles i flere Districter, saaledes, at der i intet Tilfælde bliver nogen lang Vei mellem Liighuset og de Mænd, som have at syne Liget og derom afgive Attest. – J 3. Til Veiledning for dem, der ikke ere Læger, er en Anviisning, som indeholder de sikkreste Kiendetegn paa Døden, udarbeidet af Vort Sundheds-Collegium og kundgjort ved Trykken, hvilken Anviisning findes vedføiet denne Vor Anordning, Tirsdagen den 31 Januar 1832. og tilligemed denne bør meddeles dem, som Øvrigheden i Medhold af 5 2 udnævner til at foretage Liigsyn; hvorhos disse i de Attester, de udstæde, udtrykkelig bor bevidne, at de have overveiet Anviisningens Jndhold og med Hensyn dertil finde den omhandlede Persons Død aldeles utvivlsom. Jøvrigt overlades det til Overøvrighederne, under indtræffende Epidemi at bestemme, om og hvilke yderligere Forholdsregler, der formedelst disse ved Liigsynene og Attesternes Udstædelse blive at iagt paa de Steder, hvor Epidemien hersker, og saalænge samme vedvarer. – § 4. For at undersøge Liget og derom udstæde Attest nyder Lægen 40 s. Sølv, og, hvor Undersøgelsen i Medhold af det Foranførte foretages og Attesten udstædes af andre dertil authoriserede Mænd, erlægges samme Betaling til Deeling mellem begge. Dog bliver, hvad enten det er Lægen eller Andre, som udføre denne Forretning, kun halv Betaling at udrede, hvis den Døde var Huusmand, Inderste, Haandværksvend, Dagleier, Tjenestetiende, eller hørte til en anden Stilling, der ikke kan ansees fordeelagtigere, ligesom og al Betaling bortfalder, hvor Fattigvæsenet skal besørge Begravelsen. – § 5. Naar vedkommende Læger, eller de andre til Liigsyn og Dødsattesters Udstædelse efter denne Anordning authoriserede Mænd, maatte finde nogen Anledning til at antage, at Dødsaarsagen fortjener Justitsvæsenets Opmærksomhed, bør de uopholdelig derom gjøre omstændelig Jndberetning i Kjøbstæderne til Politiet og paa Landet til Præsten, der igjen har at tilstille Politiøvrigheden Beretningen, med sine Tanker derom, og, inden det af Politiet eller Sognepræsten er dem tilkjendegivet, at intet derfor i saa Henseende er til Hinder, bør Begravelsesattest ei meddeles. – § 6. Hvor Attest ei meddeles af en Læge bør altid i det mindste 3 Dage fra den Tid, Døden viste sig, oppebies, inden Liget nedlægges i Kisten, med mindre tidligere umiskjendelige Tegn paa Forraadnelse maatte vise sig; dog at der i Tilfælde af smitsom Syge forholdes efter de derom særlig givne Anordninger. – 9 7. Foranførte Vore Befalinger træde i Kraft med Begyndelsen af April Maaned d. A., inden hvilken Tid de Mænd bør være udnævnte, som have at foretage de befalede Liigsyn og udstæde de fornødne Døds attester i Landdistricterne og i de Kjøbstæder, hvori ingen Læge er ansat." – Den i 6 3 nævnte Anviisning lyder saaledes: "1. For at dømme om et Liig sikkert kan begraves, bør lægges Mærke til følgende Tegn paa samme: 1) at den bekjendte Liig-Lugt bemærkes paa Stedet, hvor Liget findes, og ved Liget selv; 2) at Legemet er overalt iiskoldt, og, efter at have været stivt, atter er blevet slapt og bøieligt; dog maa Man tage Hensyn paa, om det henligger i saa streng Kulde, at det kunde være stivfrosset; 3) at Øinene ere indfaldne og den midterste Deel af samme (Hornhinden) ikke længere blank og gjennemsigtig, eller at Øinene, som det i Almindelighed kaldes, ere brustne; 4) at den sees store grønne Steder paa Underlivet og blaaesorte paa Ryggen; 5) at Underlivet udspændes og at der flyder stinkende Vædske ud af Næsen, Munden og Endetarmens Aabning; 6) at Overhuden gaaer af i store Stykker saavel paa Underlivet som flere andre Steder af Legemet. 2. Af disse Tegn maae i det mindste de under No. 1, 2, 3, 4 være at see paa Liget, naar Døden har været en Følge af nogen Sygdom, der er pludselig eller efter udvortes Vold er opstaaet. 3. Et derimod et Menneske død pludselig, f. Ex. efter Fald, Stød, Saar, der have blødt meget, eller efter anden Blodstyrtning; efter Krampeslag eller andre krampagtige Sygdomme, saasom Modersyge, Besvimmelse og deslige; eller efter hvilketsomhelst Tilfælde, naar det træffer et Menneske, der ansees for frisk og sundt, da bor saadant dødt Menneskes Liig ei begraves, førend alle her oven for nævnte Tegn paa Døden tydelig have viist sig. 4. Naar Smitte er at befrygte maa de, der foretage Liigskuet, strax efter denne Forretning skylle Munden og vadske Ansigtet og Hænderne med en Blanding af Edike og Vand.