Den Vest-Sjællandske Avis, 1826-11-11
Man kan betragte en Bye fra forskjellige Synspunkter, eftersom man føler sig hensat denne eller hiin Stilling i Livet; dette maae ogsaa blive Tilfældet med Bedømmelsen om Helsingøer. Er man indlemmet i de cultiverede og forfinede Familiecirkler, som gives i denne Stad eller besiæles man af Handelens Aand og har den tivfulde Skibsfart en personlig Jnterresse for os, saa kan man vist ikke andet end finde denne Stad at være høist interressant. Anderledes vil den flygtige Reisende bedømme den, som allene har det udvortes Udseende for Øinene. Fra denne Synspunkt betragtet er Helsingøer, ikke behagelig. Husene ere høie; men Gaderne ere smalle. Der gives smukke Bygninger i Mængde, men de udgiøre ingensteds et smukt Partie, Kirkerne have ikke indtagende Former, og Byen savner en smuk Plads. Toldboden er livfuld men indskrænket; tørre Bakker omgive Staden, og selv Udsigten til Fæstningen er ikke imponerende. Marienlyst er et smukt og originalt Anlæg med Indgangen op af de høie Banker Slottets tredie Etage og med det smukke Skovanlæg paa de steile Banker langs med Sundet, men Veien dertil gaaer mellem Mure og Plankeværker. Selv Udsigten over Sundet er ikke malerisk, da den Svenske Kyst er lav og uanseelig, og man kan sige, at det har iført sig Udmyghedens Dragt for at kysse Kronborgs Fod; men Udsigten fra Slottets høie Taarn er dog altid høist indtagende. Hvad der fornemmelig behager den Reisende er den civiliserede og høflig Tone iblandt Fæstningens militaire Personer; thi Galanteriet behager aldrig meere end i Modets Boelig; og hvad der maae røre ham er Synet af Dronning Mathildes Værelse i Slottet og af det herlige Stykke, som forestiller Tønningens Overgivelse af General Steenbuk til Frederik d. Fierde. Man glæder sig ved, naar man har beseet dette Stykke, at kunne stige op af Slotstaurnets Vindeltrappe for at skue over til den Svenske Kyst. Men længe kan man ikke opholde sig paa Kronborgs Taarne og Volde; man iler derfor ud af Helsingøer, naar man vil nyde den friske Luft, og Vognen ruller af til Hirschholm. Veien vedbliver at være delig, men god er den ikke; og Grundstenen rager ofte frem af Chausseen, naar man forlader Hirschholm og nærmer sig til Lyngbye. Man kjører ofte imellem yndige Skovpartier med maleriske Udsigter, som forhøies ved at Grantræer staae hyppigen plantede imellem Bøgetræerne; det er som man faae Nora tage Dang i Favn og minde om deres fordums Forbindelse. Men alt forandres paa denne Jord skorpe, hvorom Synet af den Plads, hvorpaa Hirschholms pragtfulde Slot stod, fornemmelig paaminde. Egnen er landlig og smuk og de skiønne Alleer ere endnu conserverede, dog kan man ikke beklage at dette Slot er nedbrudt, thi et Slot maae aldrig anlægges i en Dybde; det maae ligge høit og have en overskuende Udsigt som Lidskialf, og saaledes bære dets Beboeres Billede. En Kirke indtager nu passende Slottets Plads; den er simpel og smuk, men Pladsen er øde og trænger til at indrettes til en Kirkegaard. En Altertavle i Kirken i Relief, endskiøndt en Copie efter Thorvaldsen, tager sig ikke ud i en Kirke imod en malet. Men Dagen helder, Solen lister sig ned imellom Træerne; vi maae tile til det befolkede Lyngbye inden det unddrager det delige Sorgenfrie sine Straaler, til den Bye, som er ligesaameget ophøiet over den simple Landsbye, som dens berømte Religionslærer indtager en udmærket Rang blandt de Geistlige, og som ligesaameget har gjort sit Navn bekiendt ved sine praktiske Skrifter som ved sin Varme for Religionens Bestyrkelse og Christendommens Udbredelse. Men hvor kunne vi ende vor Vandring bedre end ved denne Byes Lidskialff ved det fortryllende Sorgenfrie, som fra sin høie Beliggenhed aabner den skiønnestr Udsigt over det herligste og smagfuldeste Anlæg over de majestætiske Træer, de skovbekrandsede Bakker, de snoede Gange og de yndige Blomsterpartier, hvorved Naturen og Konsten have taget hinanden saa søsterlig i Haanden; en fritstaaende Steentrappe indbyder velvilligen Alle til at nyde dets Skiønhed. Hvad glæder Stifteren til dette herlige Anlæg, naar han fra sit Lidskialf overskuer den muntre Sværm som mydrer i dette Eden, uden Følelsen at giøre saamange glade. Nær denne Følelse i Dit Hierte Du Jordens Beboer, naar Du vil giøre Dit Liv til et Sorgenfrie, At Livets store Reise maatte endes som denne enkelte og med en Følelse, som kunde svare til dette Navn.