Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-01-12
Frankrigs meest udmærkede Sproggrandskere" i) – man seer, at han dog har gjort sig bekjendt med Tingene, ere desuden enige i, at Reglerne for Adjektivernes Plads aldrig kunne henføres under en eneste k. see Duyter). d) Men ikke paa den Maade, Kand. Borring vil, jeg skal tilstaae det, samt selv maa indrømme (s. a; jevnf. e). c) J stræng philosophisk Henseende gives der kun tre Gjenstande for vore Jdeer, der, hvis vi ville undgaae Modsigelse, maae antages for at være nendelige, nemlig: Gud som positin, Tid og Rum som negative. Jmidlertid forekomme i vor Erfaringskreds mange Gjenstande, hvis Grændser aldrig med Nøiagtighed kunne angives, uden at vi derfor kunne ansee dem for at være uendelige. Paa Grund heraf har jeg ogsaa tilføiet et formildende Saa at sige, et Udtryk, som Kand. Borring har udeladt, uden at indsee, at han derved inddrømmer mig endnu langt mere, end jeg behøver, for at gjendrive hans mig paabyrdede Modsigelse C. 4).f) See hvad der er blevet forklaret under b) i forr. No., angaaende den væsentlige Forskjel imellem modificerende og specificerende Adjekriver. Saadanne af Hr. Kand. Borrings Bemærkninger, der, paa min Veilednings Bekostning, sigte til at rose en eller anden Grammatik, kunde rigtignok lede til mange Betragtninger; men, saalænge han ikke foreviser mig sin Fuldmagt af Vedkommende, tillader jeg mig ikke at svare Noget derpaa. Hvad hans Beskyldning angaaer, at jeg, ved min Veilednings Udarbeidelse, skulde have benyttet tre eller fire af et vist fremmed Arbeids Regler over Jnfinitivet; Regler, som, efter hans Paastand, dog ere fuldstændigere, end de i min Veiledning isaahenseende givne Forskrifter; da tager jeg mig den Frihed, for at berolige Hr. Kand. at henvise ham til mit Forsøg, Pag. 404411. Han vil finde her, som allevegne, at min Veiledning er bleven bearbeidet efter mine større Lærebøger, og ikke efter hvilkensomhelst fremmed Grammatik. Paa Grund heraf kunne de af Hr. Prof. Puerari til mine større Arbeiders Recension leve rede Optegnelser tillige ansees som Materialier til min Veilednings Bedømmelse; thi selv dens praktiske Deel grunder sig ene og alene paa mit For søgs Exempelord. Troer Hr. Kand. Borring iøvrigt at føle Kald til at levere en Antikritik over min Veiledning, da raader jeg ham, for hans egen Skyld, g) Fremmed for al regelret Tænken, bruger Hr. Kand. Borring her Enkelttallet istedetfor Fleertallet; en Forvexling, som her aldeles forandrer Sagens Natur, men desuagtet veed han dog at komme til Resultatet (s. strax b). b) Der kommer endeligen Resultatet. Denne mig paabyrdede Modsigelse, vil Hr. Kand., ifølge a), tillade mig at sætte paa hans egen Regning. 1) Hvad andre Grammatikere isaahenseende have, har jeg alerede anført nedenfor a). Den erfarne Lærer tegner det netop til en af mine Arbeiders Fuldkommenheder, at jeg i alle mine Regler har søgt at lagttage den for vor Viden saa nødvendige Eenhed; Eenhed, som vænner Disciplene til at ordne deres Begreber, og til at følge en regelret Tankegang, samt letter dem i at fatte og huske Forskrifterne; men at enhver Samling af rapsodiske, uden al logisk Sammenhæng staaende, Regler og bemærkninger, nødvendigt bevirker det Modsatte, er indlysende af sig selv. At jeg forresten, ihenseende til meerbemeldte Lære, ikke har at henholde sig blot til typographiske Bogstavsfeil, som han kunde have den Fortjeneste at opdage flere af. Hvad mine grammatiske Skrifters Regler og Exempler angaaer, troer jeg at kunne indestaae for deres Paalidelighed. Førend jeg slutter, tillader jeg mig to eller tre Spørgsmaal: Hvorfor har Hr. Kand. Borring gjort Udfald paa mig og mine Arbeider, Var det virkeligen den af ham omtalte varme Kierlighed for Sandhed og hellige Pligt, som drev ham til et saadant Foretagende, Kunde dette Spørgsmaal besvares med Ja, da maatte man rigtignok sige: Ut desint vires, tamen et laudanda voluntas. Skulde man imidlertid have Grund til her at svare Nei, da spørger jeg videre, Var det personligt Had, Nei, jeg kjender ham ikke; paa hans Navn blev jeg første Gang opmærksom, da jeg læste hans under al Kritik værende, Antikritik over min Veiledning. Jeg erfarede siden rigtignok, at han var Lærer i Fransk ved adskillige Jnstituter. Desuden troer jeg ikke at have personlige Fiender her i Staden, og mindst iblandt Mænd af den studerende Klasse og lærde Verden. Grunden til hiint Udfald bliver mig altsaa altid uforklarlig. Gitsche. handlet mod Sagens Natur, ved at gjøre den af andre Grammatikere som særskilt fremsatte Rege til Hovedregel, maa Hr. Kand. Borring selv, ifølge a) (jevnf. b. er f.) nødvendigt indrømme mig, dersom han ikke vil dynge Modsigelser paa Modsigelser. k) En eneste? Hvor har Hr. Kand. Borring havt sine Øine? Jeg har jo over 14 navngivne Regler (s. Skilderiets No. 2, Pag. 20).