Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1812-03-21
Det var den 26 Januarii, da Foersom, understøttet ved Madame Spindler, gav sit fjerde, (ugjerne siger jeg, sit sidste Declamatorium: og den glade Forventning, atter at see og høre En af Thalias Yndlingsdøttre, den forrige Madame Lange, havde unægteligen bidraget til, at forøge Tilhørernes Antal. Et stort, udvalgt Publikum fyldte Huset. Udvalgt, siger De, og trækker paa Smilebaandet, Jol min Ven, mere udvalgt, end sædvanligt. Thi hine - Personer, der dagligen besøge Skuespilhuset, blot for at tilfredsstille deres Sandselighed og Nysgierrighed, vare neppe her tilstede, hvor de ikke kunde vente nogen Nydelse. Hvad taber ikke Kunsten og Kunstkritiken derved, at en gammel Skik har overdraget en udelukkende Stemmerettighed til Parterret og Parkettet: Denne Aften syntes Parterret derimod at erindre om hine gamle, bedre Tider, da det ofte var en bestemt Forsamlingsplads for vore Kiendere, Videnskabsmænd, og kyndige Embedsmænd, hvis blotte Nærværelse maaskee vilde have undertrykt de igjentagne Udbrud af Drengekaadhed og pøbelagtig Partiaand, vi i de sidste Aar have oplevet. Medens Dyrtiden nu nøder disse til at undvære en uskyldig Fornøielse, sætter Prangeraand, o. s. v. o. s. v. p. s. v. Ubeføiede i Stand til, at optage den Deel af Templet, hvorfra Pythias Orakelstemmeene skal høres. Tilgiv, at jeg dvæler ved en Gjenstand, der her, hvor jeg ikke kan anføre ethetiske Grunde, forekommer mig afgjørende. Thi tager jeg ikke feil, var Forsamlingen i Parterret og Parkettet virkelig meere udvalgt; da følger det af sig selv, at det levende bifald, som belønnede de fleste Declamationer, i Sandhed var hæderfuldt. Madame Spindler reciterede fem, og deriblandt eet ved sin uforholdsmæssige Længde trættende Stykke. Hendes Gjenhilsen vakte rimeligviis hos de fleste det Ønske, at Skuepladsen paa nye maatte vorde Hendes Hjem. Elegien Wiedewelt lykkedes over al Forventning i Henseende til Declamationen, kun i Hendes Mimik troede nogle Kiendere undertiden at finde meere Maleri end Udtryk. Hvor væsentlig forskjelligt det er, at male Følelsen, istedet for at udtrykke den, har Engel vilst os paa den meest indlysende Maade. Klædt som en Bedstemoder, og siddende ved sin Rok, skurpillede Hun Todes muntre Vise: Oldtiden havde en god Skik, med saa megen Sandhed, Lune, og Virtuositet, at Latter og bifald rundeligen lønnede Hendes Anstrængelse. Theones ivrige Dyrkere troe rigtig nok, at det i et Declamatorium burde tillades denne selvstændige Muse, allene at fremtræde, og uden Skuespilkunstens, Kostymets, Decorationernes &c. Hjelp at henrive et Publikum, der forstaaer og ynder Porsie. Men hvo vil bebreide Vertinden en frivillig Gavmildhed, naar hun byder os mere, end vi havde ventet? Til Foersom hældigste Declamationer hørte i mine Tanker Lunds Ode, den stierneklare Nat; Mimers og Minervas Tempel; og frem for alt Thorsing, hvor Fortællingen om Helten Niels Juel, (der tog Flugten paa Skrømt, for at slaae Fienden for Alvor), og om hans humoristisk ædelmodige Konge fremsagdes med en mesterlig Kraft og Sandhed. Med velberaad Hu syntes Kunstneren at have sparet en Deel af sin Energie, for at foredrage Epilogen med end mere Hæld, Værdighed, og Virkning, end adskillige af de foregaaende Stykker, og saaledes at sætte Krandsen paa sin fuldførte Bygning. Det igientagne bifald ved Slutningen beviiste da tydelig nok, at baade Kunstneren og Kunstnerinden havde opnaaet deres Hensigt, ja, at alle Poesteyndere ønskede, oftere at bivaane saa sjelden en Høitid. De veed, min Ven, hvor inderlig det har glædet mig, at Modersmaalet i de nyere Tider virkelig har begyndt at leve i vore lærde og mindre lærde Skoler, ja, ved Høiskolen selv. De begribet da ogsaa, med hvilken Deeltagelse jeg stedse har hørt og studeret Foersoms offentlige Declamatorier. Skulde de ikke virke med, til at gjøre den overalt fremspirende Lyst til Modersmaalets livfulde Behandling end mere frugtbringende, Skulde det ikke kunne komme saa vidt, at Spilleborden i vore bedre Familiekredse maatte vige for Læsebordet, naar der tidt fandtes en Declamateur, der ved en god Bogs værdige Foredrag vidste at underholde Alle paa eengang, Endnu er dette Talent desværre, kun alt for sjeldent. Endnu gives der end- og blandt vore Lærde og Digtere, ja, blandt dem, der vandre fra Huus og til Huus, for selv at declamere deres egne nyeste Mesterværker, mere end En, som Natur og Kunst synes at have nægtet alt Øre for Musik og Declamation, al Følelse for Tonernes Hensigtsmæssighed og Skjønhed, al Færdighed. Det ere deslige kjedende Forelæsere, som den franske Digter tilraaber: Arrere, som lecteur, dont la triste manie Detruit de nos accords la savante harmonie, Arrete, par pitie, quel funeste travers, En depit d'Apollon, te falt lire des vers: Ah! sita voix ingrate og languit, om detonne, Du trame ave lenteur som fausset monotone; Si, du fen du genie en nos vers allume, Netincelle jamais ton ocil inanime; Si ta lecture ensin, dolente psalmodie, Ne dit rien, ne peint rien a mon ame engourdie, Cesse, og laisse moi fur! Ton regaard abattuDu regard de Meduse a la triste vertuVauditeur, quont glace tes som et ta presence, Croit subir le supplice, invente par Mezence: Cestun vivant, quon lie au cadavre d'unmort For at give mit Brev mere Jnteresse, har jeg den Fornøielse, at vedlægge Sanders Prolog, Urania, og Foersoms Epilog. Avertissement aux Francois, qviresident dans les Etats de S. M. le Roi de Danmarck. Envoye Extraordinaire et Ministre Plenipotentiaire de S. M. Empereur des Francois, Ros d'Italie, pres S. M. le Roi de Danmarck, pro vient les Francois des anciens og des nouveaux Departemens og Provinces de l'Empire, qui, d'apres les decrets des 26 et 28 Aodt dermer, ont 3 demander Pautorisation de S. M. L. et R., sort pour rentrer en France, sort pour legitimer leur naturalisation, ou meme leur simple residence dans les Etats de S. M. le Roi de Danmarck et de Norvege, sort pour rester, soit pour passer at service du Roi, qvils doivent en faire eur. memes, et par &crit, la demande a S. E. le Grandjuge, Ministre de la justice Leurs noms, prenoms, Surnoms, qualites om professions, leur ge, le lien de leur naissance, leur dernier domicile en France, leur domicille actuel, divent Stre indiques dans la demande, et de plus, les motift, quils auront de la faire. Les Francois, qui presenteront ces demanden, sont overtis de ne pomt les faire parvenir directement a S. E. le Grand-juge, mais de les adresser a l'Envoye de France a Copenhagequi det les transmettre a ce Ministre. I importe quon sache bien, qvil ne fant paa omettre un seul des details ci-dessus expliques, et quils sont tons egalement indispensables. Fait a Copenhagne, ce 22 Revrier 1812.