Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1809-12-23
Det er naturligt, at der ved et Universitet, som tæller 8000 til 1000 Studerende, maa findes mange Uformuende, og det er ikke mindre naturligt, at blandt disse Uformuende maa findes mange ypperlige Hoveder, der af deres ublide udvortes Kaar opholdes, om ikke ganske standses, paa deres Studiums Bane. Hvor mangt et Talent er ikke blevet qvalt af Mangel og Fattigdom, som med en ringe Hjelp lettelig havde været at redde? Men hidtil synes man ikke tilfulde at have indseet denne sørgelige Sandhed. Vel have vore Forfædre, lige fra Universitetets store Velynders, Christian den Førstes Tid, ved fortreffelige Stiftelser og Legater sørget for, at den uformuende Studerende kunde faae Hjelp og Understøttelse; men Tiden, som forandrer Alt, har ogsaa formindsket disse ypperlige Foranstaltningers velgjørende Virkninger. Jeg vil kun anføre Regentsen som et Exempel. J denne Stiftelse, som er een af fjerde Christiansberligste Mindemærker i Kjøbenhavn, nyder en Studerende fri Bolig og Brændsel, og i det Hele omtrent 20 Rdlr. aarligen. Unegtelig er denne Understøttelse betydelig, og endnu langt betydeligere naar man tager Hensyn til Tiden, da Stiftelsen blev til. Men i vore Dage, hvor det er umueligt for den Studerende at leve under 5 Rdlr. ugentligen, om han end førte et nok saa tarveligt Liv, maa han, for at slaae sig igjennem, tage sin Tilflugt til Jnformationer; men saa maadeligen, som disse nu til Dags, i Forhold til andre Sysler, betales, bliver det en Nødvendighed for ham, at opoffre de fleste Timer af Dagen til trættende Forretninger, blot for at tjene Brødet, og det vilde være for meget fordret, dersom man paastod, at han, efter en heel Dags Arbeide, skulde anvende Aftenen eller en Deel af Natten til sit egentlige Studium. Den fattige Studerende henslider saaledes sine bedste og kraftfuldeste Aar som Jnformator, og inden man veed et Ord deraf, maa han forlade Regentsen, eller Collegiet, og seet sig da saaledes endnu mere bortfjernet fra det Maal, han som Barn, Yngling og Mand har arbeidet saa ivrigen paa at opnaae. Nær de Tredive føler man desuden sjelden Lyst og Kraft til at fortsætte sit Brødstudium, og hvor smerteligt er det ikke for en Mand, der har helliget Videnskaberne sit hele Liv og som kunde have blevet en nyttig og duelig Embedsmand i Staten, at see sig skuffet i sine Forhaabninger, hensukke sine Dage i Fattigdom og langt om længe faae et ubetydeligt, til hans Kundskaber og Bestemmelse ganske upassende Levebrød, blot fordi han i sine Studenteraar manglede Understøttelse til at fuldende sine Studeringer, Dersom det var Stedet her kunde jeg anføre mange ligesaa sørgelige som talende Exempler. Graven skjuler mange, saare mange ædle, kundskabsrige Mænd, der endte deres Liv som Landsbydegne, Klokkere eller Jnformatorere, der under blidere Kaar havde med Hæder kunnet beklæde en academisk Lærestoel. Krigen har i høi Grad for- oget dette Onde. Mange, som ellers kunde faae Hielp og Understøttelse fra deres Beslægtede, maa nu, da disse ofte selv have Møie ved at modstaae det Trykkende i Tidsomstændighederne, lide dobbelt Mangel. – Det er paa disse uformuende Studerende, jeg ønsker at gjøre den formuende Deel af mine Medborgere, og Universitetets høie Beskytter opmærksom. Jngen er værdigere til vor Hielp og Understøttelse end saadanne trængende academiske Borgere, og indtil der organiserer sig et Understøttelses=Selskab for uformuende Studerende, vilde det være høiligen at ønske, at rige Folk vilde betænke dem i deres Testamenter. Et Aars Renter af 2000 Rdlr. ere allerede tilstrækkelige til at hielpe en saadan Uformuende til at tage sin Embedsexamen, og hvilken Tanke kan vel glæde Patrioten mere end den, at have gjort en fattig Videnskabsmand lykkelig, at have skienket Staten en nyttig Embedsmand eller Folket en oplyst Lærer, Det er ikke nok, at der haves Skoler og Collegier, hvor Studerende kunne danne, der bør ogsaa sørges for, at selv den Fattigste ikke af, udvortes Omstændigheder hindres fra at naae og opfylde sin sande Bestemmelse. – Lettest vilde dette kunne skee, naar et Selskab af Mænd, der ynde Videnskaberne og skjønne paa deres Dyrkeres høie Værd, vilde sammenskyde og udsætte en klækkelig Capital, af hvis Renter uformuende Studerende kunde nyde den til deres Studeringers Fuldendelse nødvendige Understøttelse. Et saadant Selskab vilde, især i denne Tid, oprette sig derved et Minde, som den sildigste Efterslægt vilde hædre og velsigne.