Berlingske Tidende, 1751-11-15
No. 92. Danske. Kiøbenhavnske Sidender, Bor Mandagen den 15 November. En let og nyttig Maade, at bleege og rense Kobberstykker, meddeelt af den navnkundige Kobberstikker i Paris, Mr. Hecquet. Et Kobberstykke maa være i sig selv saa smukt, som det være kand, saa mister det dog meget af sin Priis, naar de, der betragte det, ikke kand kiende alle dets Skiønheder. De beste og smukkeste Kobberstykker bleve ofte forkastede, dersom ikke een og anden Kiender gav dem ligesom et nyt Liv, og fatte dem i deres forrige Glands igien. Det beste Middel til at pudse dem op, og give dem den Nethed igien, der gjør saameget til deres Værd, bestaaer udi følgende: To Ting stam fere gemeenlig Kobberstykkerne, naar de blive gamle. Somme blive røde, og samme blive guule. Rødmen eller Rusten kommer af Luften, naar de have ligget for Vind og Veyr. De guule ere de, hvor Olien til Trykningen ikke har ret været kaagt og afbrændt; thi, naar Kobber=Trykkere passe ikke dette rettelig, saa blive Kobberstykkerne inden faa Dage guule. Min Operation (siger Mr. Herquet) skeer allene ved Solens Varme. Jo stærkere den skinner, jo bedre gaaer det. Den beste Tid er derfor udi Junio, Julio og Augusto; og da bærer man sig ad, som følger. Man tager et Bord, eller nogle Bræder, og slaaer smaa Som deri paa begge Ender eller paa begge Kanter, og ved Hielp af dem drages Traader over Bordet eller Bræderne, for at forhindre, at Kobberstykkerne ikke kand blæses bort. Siden breder man Papiir neden under, at Kobberstykkerne ikke skal trække den røde Fugtighed i sig, der kommer af Træet, naar alle dets smaa Huller aabnes, hvilket vilde blive vanskeliger, at faae af igien, end om det var Olie Plætter. Man behøver ikke, at legge Papiret dobbelt, eller steere Ark paa hverandre; det er nok, naar det kuns ligger enkelt overalt paa det heele Bord eller Brædt. Oven paa det te Papiir legger man sine Kobberstykker, som man vil have reene, og staaer saa kaagende heedt Vand paa dem. Herved maa man see til, at Vandet kommer overalt; og som da Kobberstykkerne hist og her bruse op i Veyret, og de høye Steder tørres først, saa maa man have en fiin Svamp til rec de, og dermed stryger man Vandet ud af Folderne hen paa de tørre Steder. Naar man saaledes 3 eller 4 gange har slaaet heedt Vand over dem, saa bliver man vaer, at det røde eller guule sætter sig oven paa Kobberstykket. Dette tør man ikke blive bange for; thi jo meere denne Rust kommer frem, jo reenere blive Kobberstykkerne. Naar de saaledes ere tvættede, legger man dem i et firkantet Kar af Kobber eller Træ, der er saa stort, som det største af Kobberstykkerne er. Derpaa slaaer man endnu meere heedt Vand derpaa, og dækker et Klæde over, at Varmen kand blive inde. Efter en 5 eller 6 Timers Tid løsnes Rusten, og dunster ud i Vandet. Derved maa observeres, at, førend man slaaer dette sidste Vand paa Kobberstykkerne, som da ere vaade og bløde, legger man et Ark stærkt reent Papiir over dem, saasom de ellers kunde gaae i Stykker af det heede Vand. Naar denne Operation er til Ende, hænger man dem op paa Snoere, og, naar de ere Halvparten tørre, legger man dem imellem nogle Ark Papiir, eller imellem et par Papper, og legger noget tungt oven paa, at de ikke kand bruse op i Veyret. Kobberstykker ne maatte være meget rustede, om de ikke skulde blive reene inden 2 Dage; thi gemeenlig skeer det udi een. Ved samme Operation tages alle Olie=Plætter af; dog behøves længere Tid dertil. Jeg har undertiden brugt 8 Dage til at tage een saadan Plæt af; men det er sandt, at de have været af Maler-Olie, som er allervanskeligst at faae af, helst naar saadan en Plæt er bleven gammel. J saa Fald tager jeg mig tagt, at jeg ikke lagger den rette Side øverst, men vender mit Kobberstykke om, at Vrangen vender ud, paa det Soien ikke skamferer mit Kobberstykke.