Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1807-03-03
Nyeste. Skilderie af Kjøbenhavn. de ganskerskaFjerde Aargang. No. 41. Udgivet og forlagt af J. Werfel, trykt i Kjøbenhavn, hos P. H. Høeckes Enke. Tirsdagen den 3 Martii, 1807. Hvorfor er den Skarpsynede ofte saa kortsynet Knigge har skrevet en herlig Bog om Omgangen med Mennesker, men har ikke sagt os, hvorfor Fornuft og Ufornuft, disse saa sande Antipoder, ofte vandre i søsterlig Samdrægtighed og Haand i Haand ved Siden af hinanden. Vi see de fornuftigste Mænd begaae de største Daarligheder, og de største Skribenter fremsætte de største Sotriser. Dette besynderlige Sor syn i den menneskelige Natur fortjente dog vir delig nøiere at undersøges, og det er beklageligt, at man reiser til det indre Africa, for at opdage nye Lande, medens man lader mange Egne af det menneskelige Hjertes store Terra incognito blive uundersøgt At store Mænd begaae store Feil, det lære saa mange sørgelige Erfaringer os, og det vilde maaskee ikke ofte gaae saa broget til i Verden, dersom de, der bestemme Staters Vee og Vel, ikke begik Feil, som kun deres Stilling og Auhoritet hindrede os fra at sine. Udmærket Forstand er i de fleste Tilfælde et Fripas til at begaae udmærkede Daarligheder. Vi see dem ikke, vi gide ikke see dem, fordi det falder og saa vanskeligt, at forene to saa modsatte Begreder hos Mennesker, om hvis Forstand vi eengang have fattet saa fordeelagtige Tanker. Men i den moralske Verden gives der neppe noget skadeligere end blind Authoritetsaand. Aarsagen, hvorfor fornuftige, ja store Mennesker begaae store Feil, ligger som oftest deri, at de stirre for længe paa en eneste Punct, eller ved et Slags Forstandsillusion, tænke sig den længere borte end den virkelig er. Derved ledes de i Vilderede, og tabe den sande Punct, de burde gaae ud fra, aldeles af Sigte. Det gaaer dem, som Bueskytten, der sigter lige paa Maalet, og netop derfor ikke kan ramme det. Men Afvigelsen fra det sande Maal. er saa vanskelig at beregne, at selv den meest Øvede ofte gaaer Glip deraf. Det er stundom nødvendigt, at selv den Fornuftige maa tænke enfoldig, naar han vil undgaae Feil, der er en Følge af for megen Fornuft. Jeg skal oplyse dette med et Exempel. Tre Mænd satte engang efter en Tyv fra Wiltshire. Da de kom til Breatford bleve de en Gjestgivergaard vaer, paa hvis Skildt de læste: Wiltshires Kro. Lader os gaae der ind, sagde een af dem, der ville vil sikkere træffe Skjelmen; det er hans Fødebyes Kro. - Tosse, sagde den anden, indseer du da ikke, at han netop af denne Aarsag ikke er taget indi denne Kro? – Ja, sagde den tredie, som ansaaes for den Klogeste, men du maa lægge Mærke til, at han netop har valgt dette Sted, fordi han kunde gjøre sikker Regning paa, at man ikke vilde søge ham der. De gik ind i Kroen, gjennemsøgte den lige fra Kielderen til Loftet, og der blev det aldeles umueligt for dem at faae fat paa Tyven, som var gaaet forbi, uden at tage derind, af den simple Grund, fordi han ikke kunde læse. Jngen af de tre Søgende havde tænkt paa dette Saaledes gaaer det ofte i det virkelige Liv. Den Skarpsindige er saa tidt tilbøielig til at slutte fra sig selv paa Andre, og hans skarpe Øie seer bedre de Gjenstande, der ere langt borte, end dem, der ligge lige for ham Han tænker sig altid flere Vanskeligheder end der ofte virkelig existerer, og Tingene meere indviklede end de virkelig ere. Medens hans Forstand, sysselsætter sig med at overvinde indbildte Hindringer, snubler den over de virkelige. Den Enfoldige derimod, som kun bestandig samler sig frem ligesom i Blinde, gaaer ofte sikkert hvor den Kloge falder. Deri, og i intet andet, bør man søge Aarsagen til den Lykke, som de enfoldigste Mennesker ofte gjøre i Verden, medens de Fornuftigste og Skarpsindigste forfeile Maalet. Regenter og Statstyrere kunne ikke være opmærksomme nok paa denne besynderlige Egenskab i den menneskelige Natur. Den burde lære dem, aldrig at ringeagte det simpleste Menneskes Vink, eller at sætte alt for uindskrænket Lid til store Mænds Meninger. Birckner, i sit fortræffelige Skrivt om Trykkefriheden, siger me ger rigtigt, det er mueligt, at den, som Naturen har forundt et svagere Syn, ved at stirre paa et eneste Hjul kan opdage Feil, der ere undgaaede den indsigtsfuldeste og med et lange skarpere Syn begavede Mekanikers Øie, hvis Opmærksomhed her maa udbrede sig over det Hele.