Berlingske Tidende, 1775-10-02
Livorno, den 30te Augusti. Man veed nu, at Hoffet i Madrit har befalet at aftakle den Spanske Flode. De med den sidste Spanske Post fra Alicante indløbne Breve fra vore Fregatters Officerer af 12te Passato bekræfte det samme, og melde tillige, at efter Hs. Catholske Msts. befaling have alle Transporte og fremmede KrigsSkibe erlangt Afskeed, at vore Officeerer ved Land=Tropperne allerede have faaet deres Afskeed, og med første skal komme tilbage til Stor=Hertugdommet. J samme Breve meldes og, at Mohrerne ved de Saletiners Understøttelse vil beleyre Oran og Melilla og bringe meget svært Artillerie derhen; men at Hr. Barcelo med en liden Flode af Chebequer krydser deromkring, for at forhindre denne Transport at de Walloniske Garder ere komne tilbage til Barellonua, og at de Spanske Skibe, som have krydset for Algier, ogsaa formedelst de mange Sygeere seylede tilbage. -Med et Skib fra Alexandrig til Ægypten er her følgende Skrivelse indløbet, som i Hensigt til Begivenhederne i Sy kien, og Abudaabs Død, som allerede er berettet fra Constantinopel, findes af mærkværdigt Jndhold: Da vi nu ved den Fred, som Storherren havde sat sig for at slutte med Daher Omar, Fyrsten af Arre, endelig haabede at komme i Molighed, saa saae vi os igien paa engang omgivne med Krigens Forskrækkelser. Beyen af Ægypten, Mehemed Abu Haab, var Aarsag til denne Ulykke. Misundelse over at see den gamle Daher i en roelig Besiddelse, saavel af sine egne, som ogsaa af de ham af den berømte Ali Beyefterladte Skat, ler og store Rigdomme, anholdt han hos Porten om Tilladel, se, paa nye at begynde Krigen, i ingen anden Hensigt, end for at erobre benævnte Skatter, dog med den Betingelse, at han vilde deele Byttet med Porten. Abudaab fandt ingen Vanskelighed i at faae denne Tilladelse. Han foreenede sig bitsaa med 6 andre Beys af sit Partie, brækkede op fra Cairo den 17de April sidstafvigte med en Krigshær, omtrent 25000 Mand, og tog sin March mod Syrien for at begynde sine trobringer. Det meeste man forundrede sig over, var, at mendskiønt han drog ud, i Tanke at bemægtige sig flere og umættelige Skatter, han dog ikke betroede sine egne til sin egen Søn, Jbrahim Bey, som blev efter ham i Ægypten, tilbage som Gouverneur, men tog henved 17 Millioner i Keyserdaler og Juveler med sig. Paa det han paa Marchen, altid kunde have den for sine Øyne, og saaledes derved mætte sin uhørlige Pengegierrighed. Den stolte Abudaab fortsatte altsaa sin Expedition, kom til Gaza, en Stad imellem Ægypten og Palæstina, og bemægtigede sig samme uden mindste Modstand. Derpaa rykte han videre frem med sin Krigshær, lige for Jaffa, og troede ogsaa imod en god Capitulation snart at blive Mester af dette Sted; men Commandanten gav ham intet andet Svar, end Afslag med Kanoner. Forbittret over at blive standset i Løbet af hans Seyr, spoer Abudaab, at øve imod dette Sted den største Hævn, og lod anlegge Miner af 4 christelige Jngenieurs, som han havde hos sig, men udrettede i 49 Dage, som han beleyrede Stadet, med alle hans Forsøg, slet intet, indtil han endelig den 10de besluttede en Generalstorm, som lykkedes ham saa vel, at han seierriig indbrød i Staden. Neppe havde han faaet Foden inden for, førend han overlod Byen til den grusomste Plyndring, og uden mindste Skaansel ihielslog alle Jndbyggerne, ja endog Mahomedanerne og MinoriterMunkene, som staae der ved en lille Kirke og Hospital, hvori man modtager de christelige Pillegrimme, som der i Havnene komme til Lands. De bleve alle nedhugne, ikkun Fruentimret og de smaae Børn undgik dette barbariske Nederlag. Tre Dage efter denne Seyr styrede han sin March til Rama, en Stad, nær ved Jerusalem, hvilken, da det var en aaben Flekke, og havde intet at forsvare sig med, strax aabnede for ham Portene, og kostede altsaa Erobringen ingen af Jndbyggerne Livet. Den gamle Daher Omar, som forud saae, hvad ham vilde møde, oppebiede ikke sin Fiende; men flygtede efter sin sædvanlige Politik og Forsigtighed i Tide med alle sine Skatter, og maaskee ogsaa med Ali=Beys, ud paa Biergene, og forenede der sine Tropper med Druserne. De Enropæer som befandt sig i St. Johan Arre, gik alle, i Anledning af denne Fare, som truede Landet, tilligemed de rigeste Kiøbmænd der paa Stædet, om Bord paa en Fransk Fregatte, som til al god Lykke laae for Anker i Caiffa, en Havn 3 Mile fra Arre. Den gamle Chriks Hensigt, at han med sin Familie forlod Residentsstaden, var intet andet, end at undgaae Krigen, og bringe sine Rigdomme i Sikkerhed, at give Fienden frie Hænder i sin Grumhed, og for nærværende Tid overlade ham Staden, for siden igien at kunde vende til bage i Fred, og bemægtige sig samme paa nye, naar Abu daabs Krigshær af 25000 Mand paa forskjællige BesætningsStæder var fordeelt. - Efter disse lykkelige Foranstaltninger blev denne hans Søn Alt som Gouverneur tilbage i Staden, denne ligesaa trædsk, som hans Fader, sendte, for strax at drive Skierts med Fienden, et Budskab til Abudaab, som stod for Rama, og lod ham sige, at han biede efter ham, for at inddrømme ham Staden Acre, saa meget hellere, da hans Fader Daher Omar havde forladt samme, og var flygtet til Biergene, og at han med en god Villie vilde være en Undersaat af ham. Abudaab, uden at betænke, hvorvidt denne gamle Cheiks, samt hans ligesaa forslagne Søns Politik, gik, da dog denne sidste over hele Syrien var bekiendt for den tapreste iblant alle, tog imod dette høflige Tilbud, og drog med alle sine Folk ind i Acre, og uden mindste Modstand tog den i Besiddelse. Men da han fandt Staden blot tet fra de rigeste Jndbyggere, og de kostbareste og beste Sager, og fandt heller ikke Aly mere der, som ligeledes var flygtet til Biergene, geraadede han i den yderste Forbittrelse og Raserie, ved at see sig ført bag Lyset. Den første Virkning af hans Grusomhed maatte de arme Christne føle, hvoraf han havde nogle hos sig, som han i Jaffa havde ladet leve, og som han nu strax befalede at dræbe. Derpaa, da han tænkte, at de Franske Munke vidste den Hemmelighed, hvor Ali=Beys store Skat, som han saa ængstelig sukkede efter, maatte være skiult, sendte han 40 af sine Folk paa Heste til Nagareth, en Stad 6 Mile fra Acre, og lod alle de Minoriter=Fædre, som vare der i Klosteret, 14 i Tal, gribe. De bleve lagte i Kiæder, og bleve førte til Arre, for den forbittrede Abudaab, som med de forskrækkeligste Trudseler fordrede af dem, den gamle Cheiks og hans Søns Skat. Disse Stakler varede strax, at de vidste ikke, hvor den var, og bekræftede det paa det helligste. Den mistroiske Abudaab gav derpaa strax Befaling, at skiære Tungen af de 9, 5 lod han leve, under den Betingelse, at de i en Tid af 5 Dage skulde betale ham 200000 Daler, og hvis ikke, saa vilde han lade dem sætte paa Sppd. Men Guds Almagt afvendte det altsammen i Tide. Han havde neppe fældet denne sidste Dom, førende han blev overfaldet af en heftig Brækning, som kostede ham Livet. Dette uforventede Tilfælde satte en stor Skræk i de andre Ægypter, som passede paa de 5 Minoriter=Fædre, saaat de, af Frygt for lige Straf fra Himlen, lod dem i samme Øyeblik frie, og befalede dem, at gaae tilbage igien til Nazareth, for at bevare det hellige Sted. Saaledes døde Tyrannen Abudaad. Hans Armee geraadede i den beklageligste Tilstand; thi da Ægypterne imellem dem selv indbyrdes begyndte at stride om deres afdøde General Skatter, som han havde fort med sig, saa grebe de til Baaben imod hverandre saa at Krigshæren gik til Grunde, og Skatten blev forødet, Jkkun nogle faae kom igien tilbage til Cairo, og det i den elendigste Tilstand, uden Klæder paa Legemet. Man er meget begiærlig efter at vide Udfaldet paa denne overordentlige Begivenhed. Saameget fornemmer man allerede, at de Stader, som have været besatte med Cairiske Tropper, have begivet sig igien under deres gamle Besidders, den tapre Daher Omars Commando, endskiønt Storherren, da han erfarede dette ulykkelige Udfald, har befalet Capitain Bassa saasnart som mueligt med en Deel af sin Flode at samle de overblevne af den adspredte Armee, som Abudaab commanderede, og at forsvare de erobrede Stæder.