Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1847-10-13
Jkke vilde jeg herved have tilladt mig at anmode Deres om at være uleiliget med at gjennemlæse vedlagte Jnserater af mig i sin Tid i den Hempelske Avis No. 78 og 96 d. A. den da havende Brødtrang betræffende, dersom det ikke var mig sagt, at flere vare af den Mening: at intet Skridt fra Regjeringens Side burde gjøres, om Sandsynligheden end aldrig blev saastor for, at en lige Dyr= eller Brødtrangstid oftere skulle vise sig, da ligesom enhver Commune i Almindelighed burde sørge for sig, burde navnlig Proprietairerne sørge for Huusmænd og Jnderster paa deres Godser (dog vist aldrig efter nogen absolut Pligt) og Statsbestyrelsen forresten lade det komme an paa den rige Mands Veldædighed (ret som om denne aldrig kunde kjedes ved at give); en Mening som jeg ikke kan forestille mig med Deres indsigtsfulde og skarpe Blik kan at De, Hr. hylde, naar Talen, som her, gaaer uden for de Personer som egentlig kunne henføres til de Nødlidende, der vist altid bør være under Fattigforsørgelsernes Omsorg. Thi gav nu endog Regjeringen enhver Communes Repræsentanter Ret til at paaligne enhver af dets Hartkorns Eiere eller Brugere Forpligtelse til at holde indtil et vist Qvantum Korn aarlig i en vis Tid i Beredskab imod en Betaling f. Ex. efter Capitelstaxten, for dermed at afhielpe Trang for Føde og Sædekorn, nemlig til de Jndivider, som enten intet Hartkorn havde eller dog ikkun indtil et vist lidet Qvantum f. Ex. 4 Skpr., lod dette sig vistnok heel vel realisere paa Landet, men aldrig i Kjøbstæderne, hvor Jorderne som oftest ikke staae i noget saadant Forhold til Folkemængden som paa Landet, og hvor de desuden ofte i meget smaa Lodder paa faa Aar ere overladte til Beboerne for en aarlig Pengeafgivt, altsaa Disharmonie med at kunne afgive Kornbeholdninger for Andre. Vilde endogsaa Regjeringen fremdeles tilstaae Kjøbstæderne deres Consumtionsskat, kunde denne, selv under en heldig Spekulation dermed i Korn, ikkun lede nogle flere til ligesom at søge denne Fattighjelp. Kjøbstadmanden altsaa besværes i langt høiere Grad end Landmanden, som, med faa Undtagelser, producerer Korn til Salg. Om det imidlertid ikke for disse Undtagelsers Skyld var nødvendigt, at mit Forslag om: at holde et vist Qvantum Rug og Byg i en vis Tid i Beredskab imod Betaling efter Capitelstaxten, blev indskrænket til de Jordbrugere som havde 1 Td. Hartkorn eller derover og som alle kunde formodes ei allene at sælge Korn men ogsaa selv at have Befordringsreqvisiter, drister jeg mig ikke til at have nogen Mening om, ikkun maa jeg inddrømme, at det nye Hartkorn bedre nu vil kunne afgive Maalestok herfor, end før det gamle. En afgjort Sandhed forøvrigt er det, at mangfoldige Familier, især i Kjøbstæderne, den betydelige offentlige Understøttelse og private Velgiørenhed uagtet, sidste Vinter have lidt betydeligt ved de høie Kornpriser og skulle flere saadanne Aar følge efter, ville Mange gaae tilgrunde og falde Fattigvæsenet, til Byrde. Og kan det nu end ikke nægtes, som jeg i mine Afhandlinger har antaget, at høie Kornpriser i det Hele taget ere til Gavn for et saa kornrigt Land som Danmark, ville disse høie Priser dog vist egentlig først gavne i alle Cirkler, naar, som jeg derhos har tilladt mig at proponere, enhver Jkke=Korn producent blev sat i Stand til at vide, efter at Capitelstaxten var sat, til hvilken moderat Priis han kunde erholde sit Korn forbrug fra de kongel. Magasiner (leiede Lofter), saa at Haandværkeren og den simple Dagleier derefter kunde beregne sine Priser, dem han ikke, efter den store Concurrence som gives, maanedlig eller ved Kornprisernes pludselige Stigen eller Dalen saa ofte kan forandre. Moderat vil Capitelstaxten som oftest blive, da Kornet, som bekjendt, sjelden eller aldrig stiger før efter Febr. Maaned, eller før ved den Tid Skibsfarten om Foraaret aabnes: saa at 2de Priser paa een Gang: høie af Kjøbmanden til Udlandet og lavere fra Magasinerne til Consumenterne, synes at være det Ønskeligste. Og Alt rettelig overveiet er det formeentlig en langt mindre Gene for Landmanden at holde et lidet Qvantum Korn i nogle Maaneder i Beredskab, end Mange forestille sig; meget mere vil dette ofte endog kunne gavne ham, ved ligesom at give Modvægt imod Kjøbmandens Overtalelse hver Gang Priserne ere i Stigning, til ikke at blotte sig formeget, og hvorom Alt, vil man vist aldrig kunne drage den Slutning: at Landmanden herved vilde tabe ligesaameget, som Kornpriserne mulig vilde stige, efterdi det jo altid bliver en tilfældig Omstændighed, om Producenten uden hiin Forholdsregel vil spekulere ved i berørte Tid at holde sit Korn fra Markedet. Vilde Regjeringen endog, som formeentlig har Meget for sig, paabyde Udførselstold for Korn efter en bestemt Scala, naar det f. Ex. steg paa Børsen i Kjøbenhavn og Hamborg til 6 Rbd. pr. Td. Rug og 4 Rbd. pr. Td. Byg, var denne Statsindtægt, skjøndt altid en usikker Jndtægt, vist dog bedre skikket f. Ex. til at afløse Consumtionen, end til Understøttelse for den trængende Kjøbstadborger og ikke kornsælgende Landmand, efterdi Communens Repræsentanter ellers ei allene, som sidste Vinter, maae agere Handelsmænd, hvorved Communen kan udsættes for Tab ved Kornprisernes pludselige Dalen, men ogsaa indlade sig paa det saare Mislige, at decidere: om de, der melde sig for at nyde Korn til moderate Priser, virkelig have Trang derfor eller ikke, da Hjelpen ikke kan strække til Alle udenfor Kornhandlerne og de større Hartkorns eiere, som vist altid bør være Undtagelser; hvilke Undtagelser, det ikke vilde være saa vanskeligt navnlig for Amtsforvalterne at paasee, naar der før hver Udlevering til en dertil udnævnt Commitee i Communen maatte indgives en trykt Blanket, forsynet med Reqvirentens Underskrift. At det endelig iaar, da vi have saa stor Velsignelse af Korn, skulde grændse til det Umulige, paany at faae saa høie Kornpriser, at Nogen derved skulde kunne føle sig utilbørlig trykket, er en Slutning, jeg heller ikke kan forestille mig, at Deres kan hylde, efterdi vort Kornmarked, som bekjendt, dependerer endog af mere end det europæiske Marked. - Det er vist endnu ikke vitterligt, at der i intet Land er sporet Misvært paa Korn og Kartofler, meget mere have de Sidste jo paa flere Steder atter taget Skade, ligesom det er en ikke mindre bekjendt Erfaring: at man ikke opnaaer lave Kornpriser uden at der i flere Aar i Række har været en ualmindelig god Væxt paa Korn og Kartofler, saa at Beholdninger kunne haves; hvorfor den almindelige Frygt, man daglig baade i Tale og Skrivt hører, for Fremtiden, dog ikke synes blottet for al Grund. Jkkun Regjeringen, som formeentlig maa ansee Priser som dem vi havde sidste Vinter, 12 a 14 Rbd. for en Tønde Rug, for fattig, Mand at være lige med virkelig Korntrang, kan hæve enhver fremtidig Frygt ved at gribe ind, og skulde den herved endog for en Deel standse Jord-Eiendomsprisernes, ved de høie Kornpriser fremkaldte, nu snart unaturlig vedvarende Stigning, var dette vist ikke noget stort Onde, men et virkeligt Onde var det: om slige høie Kornpriser, uden Forberedelse derpaa, oftere skulde indtræffe og skulde undskyldes med: Ja, hvem skulde have troet det!" Odense den 7 Octbr. 1847. Deres &c.N. A. Holm. Til Theaterbestyrelsen.