Københavns Adresseavis, 1759-08-06
Kiøbenhavns Adresset. end om Sommeren i de hede Dage, synes at være stridigt og imodsigende, og af de Sætninger, som, efter Ciceros Mening, ere altid blevne andragne, af Philosopherne. Desuagtet vil jeg dog her stræde at bevise sammes Sandhed, og jeg haaber, at da skal endogsaa det Skin, som findes i samme af Modsigelse bortfalde af sig selv. Vor Legems Varme kommer af Sasternes eller Vædskernes Bevægelse, og besynderlig af Blodet. Thi Legemet bliver jo koldt og taber den naturlige Varme, indtil den Grad, som Luften har, der er omkring ham, saasnart denne Bevægelse ved Døden ophører, Jeg finder det ikke fornødent nu at mentionere om de Jldpartikler som ere i Blodet, siden vi i Almindelighed merker, at næsten alle Legemer opvarmes ved Bevægelsen, ja undertiden bliver satte i Jld og Lud ved samme. Er nu Vædskernes Bevægelser Aarsagen til den naturlige Varme i vore Legemer, saa følger nødvendig, at jo mattere denne Bevægelse er, jo ringere maae den deraf kommende Varme være; men jo sterkere Bevægelsen er, jo større Varme foraarsager den. For det første falder da den vildfarende Mening aldeles bort, at ligesom al Varmen kommer udenfra ind i Legemet, og at sammes indvortes Varme er altid overeensstemmende med Luften og Veyrligt uden for. Seer vi ikke, at en Febrictant, naar Blodet drives hastig omkring i hans Aarer, ligesom brænder af Heede, omendskiønt Luften uden for ham er gandske kold. Men intet kand lettere beviisligt giøres, end at Safterne og Vædskerne i vore Legemer bevæges meget sterkere i den kolde Vinters Tiid, end i de heede Sommerdage. Ved Kulden bliver de faste Deele af vort Legeme adspendte, og deres Kræfter formerede. Den meest dorske Phlegmaticus gaaer stiv og munter, naar Sneen knirrer under hans Fødder; men jo større Kraften er i de faste Deele, josterkere virker den paa de flydende Safter, som indeholdes i dem, og jo hastigere bliver samme omdrevne i deres circulaire Bevægelse. Vi vil endnu anføre meere: hvoraf kommer den kiendelige Appetit til Mad om Vinteren, som i den store Sommerhede er saa liden? Jeg svarer: af det, at Maven har større Kraft til at fordøye, og at Næringssaftens Adskillelse og Blodets Circulation derover skeer hastigere. J Almindelighed er Fordøyningsskraften desto større hos Mennesker og Dyr, jo koldere det Clima er, som de beboer. De som boer langt mod Nord mætter Efterretninger. sig gandske ot paa tør Fisk og anden haard Spise, naar Franskmanden derimod skal have tynde Supper, der skikker sig ligesaa lidet for en nordisk Mave, som Grønlændernes Tran vilde skikke sig at drikke for Jtalienerne. Hvor mange opvarmende og nærende Deele gaaer endelig ikke udaf vore Legemer i de hede Sommer Dage, ved Legemets bestandige Sveed, som om Vinteren, bliver i samme, da Svedehullerne formedelst Kulden ere tilsluttede. Pleyer det ikke altid at være varmere i et vel tillukt og forvaret Kammer, end i et aabent og utæt, Men, man vil maaskee indvende: at Varmen om Sommeren fortynder Blodet; da Kulden derimod om Vinteren giør samme tykt, ligesom alle andre flydende Ting. Da nu tyndt Blod er meere beqvemt til en hastig Bevægelse end tykt, saa følger, at Blodet om Sommeren bevæges hastigere end om Vinteren. Jeg svarer: Heden fortynder ikke allene de flydende Ting, men den udtørrer endogsaa samme tillige; som vi om Sommeren kand see paa de stillestaaende Vande. J Sandhed, naar vi i Særdeleshed betænker, hvor mange flydende Deele vort Blod taber om Sommer ved den bestandige Uddampning: saa skal vi ikke kunde troe, at samme bliver fortyndet formedelst SommerHede. Og i Almindelighed er det ikke saa meget den udvortes Hede der er i Luften omkring os, som meget mere den indvortes Heftighed og Blodets bestandige Bevægelse, der er i Stand til at fortynde samme, eller ydermeere at opløse det som det skeer ved hidsige Febre. Men saa sandt som det er, at Kulden størkner de flydende Ting, saa skadeligt vilde gandske vist samme om Vinteren være for vor Sundhed, ja for vort Liv, dersom vi ikke søgte at hindre sammes farlige og middelbare Virkning i Henseende til vort Blod, ved udvortes opvarmende Midler. Det er en Omhue og Forsorg af Skaberen, som vi maae venerere, at Jndbyggerne i de kolde Jordstrøg ere ikke allene forsørgede med nødvendige Klæder og Jldebrand; men endog at deres Legemer ere saaledes indrettede, at den indvortes Varme i samme befordres ved den udvortes Kuld. Men man kand endnu giøre en anden Jndvending. Om Vinteren, som sagt er, er Appetiten større til Mad, Mavens Fordøyningskraft sterkere, og Næringssaften adskilles overflødigere til Blod, end om Sommeren. Bliver da ikke, maatte man sige, Blodet i Legemet formeeret om Vinteren? Og da det er afgjort, at meget Blod circulerer langsomt, men lidet derimod hastigt, maae man da ikke slutte deraf, at Blodet circulerer langsommere om Vinteren i vore Legemer, og følgelig at den naturlige Varme er ringere, end om Sommeren? Jeg kand ikke nægte, at saadant jo ofte virkelig skeer af forskiellige Aarsager. Men naar vi nu ikke tager det i Betragtning, som skeer af besynderlige Aarsager; men blot og allene opholder os ved vort Legemes naturlige Tilstand, saa følger endnu ikke af de anførte Omstændigheder, at der og Vinteren er meere Blod i Menneskets Legeme end om Sommeren. Thi Legemets faste Deles Adspendelse, som just formedelst Kulden. bliver større, hvoraf Mavens Fordøynings=Kraft bliber sterkere, og der kommer overflødigere Nærings=Saft til Blodet, den samme Adspendelse er ogsaa beqvem til at skille Nærings=Saften fra Blodet igien, at anvende samme til Legemets Vext, og at bringe Overflødigheden bort deralved de naturlige Gange. Erfarenhed stadfæster det. Naar Uddampningerne igiennem Huden omVinteren bliver formindskede: saa formeeres de andre Bortførelses Maader af det Overflødige. og de Klæder, som vi haver gaaet med om Sommeren bliver os for snevre om Vinteren. Men jeg haaber at have tilstrekkelig beviist den Sætning, at den naturlige Varme i Legemet er større omVinteren end om Sommeren. Men hvoraf kommer det, at samme Sætning synes at være saa imodsigende, Vi dømmer uden Grund efter den sandselige Følelse, og giøre Slutninger fra den kolde Beskaffenhed, som vi om Vinteren fornemmer paa den yderste Hund og udvendige Lemmer. til den indvortes og almindelige Kuld i hele Legemet. Og hvor mange falske Følger kommer ikke af denne ugrundede Dom Er det ikke ligesaa naturligt, naar man om Vinteren stræber at opvarme sig indvortes ved megen varm Thee, Caffe, eller Ydermeere ved hidsige Drikke, som naar man om Sommeren ved kolde Drikke og fra Iiskielderne søger at dempe den indvortes Heede, som man indbilder sig at have i Legemet, formedelst at de udvortes Legemets Deele ere varme? Maaskee man skulde altsaa spise og drikke koldt om Vinteren og varmt om Sommeren. Min Hensigt er ikkun der, at bestride en almindelig Fordom, men ikke at give almindelige Diætiske Regler. Og til Ulykke bilder jeg mig altidind, at samme ere ligesaa umuelige i Medicinen, som de retlinede Tokanter i Mathematiken. Jeg vil ydermeere ikkun til Slutning endnu tilføye denne Anmerkning: Er Legemets indvortes Varme større i en kold Luft, Safternes og Vædskernes Bevægelse heftigere, og Fordøynings=Kraften sterkere: saa er det let at begribe, at de nordiske Folkes Mod, Tapperhed, Esprit, Tænke=Kraft, og den Legemets Anseelse, som kommer af Vexten, maae have et Fortrin.