Viborger Samler, 1831-12-19
Jndenlandske Efterretninger. Kjøbenhavns Morgenpost fortæller efter det svenske Aftenblad Følgende: "J Naboriget Danmarks Hovedstad og med dets Monark har en Hændelse tildraget sig, som, om den paa den ene Side viser megen Skjødesløshed hos dem, som have det høi Hverv, at vaage for Majestætens Sikkerhed, dog paa den anden Side vidner om, hvorlidet Frederik den Gode selv tænker paa, ligesom i andre Lande, at gjøre enhver Adgang til sin Person umulig ved særskilte Sikkerhedsmidler af enhver Art og Beskaffenhed, med mindre man passerer igjennem en Skare Drabanter, forsynede med ulige Jnstructioner, hvis Forbindelsestraad hviler i Haanden paa Monarker, selv og hans Camarilla. Tildragelsen er følgende En Søndag Nat i Slutningen af October omtrent Kl. 2, vækkedes Hs. Danske Majestæt af sin rolige Søvn - ikke af noget Bulder, Kanonskud Raad eller deslige Phænomen paa den Afstand, hvorigiennem Monarkerne i det Jndre af Palladset sædvanligen først underrettes om en stor Tildragelse udenfor samme men - af en fremmed Person, som rykkede ham i Armen og bad ham: "at staae hurtigt op og følge med, da Landet var i Oprør. Hs. Majestæt burde ogsaa medtage sit Vaaben." - Faa absolut Monarker have vel modtaget en mere uventet og categorisk Opfordring, fremstillet med mindre Omstændigheder. Den var ikke engang forudskikket noget Stormægtigste, Allernaadigste o. s. v. o. s. v. eller ledsaget af nogen dybeste underdanigste Ydmyghed, Troskab og Jver m. m. Hvorvidt den Fremmede med dybe Buk eller andet Underdanighedstegn ledsagede sin temmelig raske Fremstilling, meldes ikke, men at dømme fra den første Hiisning er det kun lidet troligt. Hs. Danske Majestæt er, som man veed, en simpel ukunstlet Mand, hos hvem Majestætens Pom- og Fordringer høist sieldent fremstraaler under den hjertelige Medborgerligheds Dragt, hvori Høistsamme søger sin egentlige Pryd; Uforfærdethed og Koldblodighed, udmærke ham ogsaa. Det er derfor ei besynderligt, at han optog det overraskende Besøg heel roligt; vidt udgrenede Conspirationer og vaklende Throner faldt ham ikke i Tankerne, thi han er elsket og veed, at hans egne Jnteresser ere i fuld Harmoni med Folkets. Han stod op, ringede paa sin Kammertjener, som endeligen kom, med Søvnen i Øinene. Ved Skinnet af det Lys, Denne havde med, begyndte Kongen at kjende den besynderlige Fremmede, hvis Sielstilstand allerede, formedelst nogle usammenhængende Udtryk efter den første Hilsning, forekom Majestæten mistænkelig. Det var en mager, bleg Figur i hvis Aasyn Lidelser og Afsind vare malede, og som var klædt paa en dermed overeensstemmende Maade. Han gik frem og tilbage paa Gulvet og stierede i en opslagen Bibel, som han holdt i den høire Haand. Vagt indtraadte efter nogle Øieblikke, og den Ulykkelige fortes til Hovedvagten, hvor man, uden at finde noget mistænkeligt, undersøgte hans Klæder. "Tidens forvirrede Omstændigheder og Danmarks Ulykker havde bevæget ham til at søge Adgang til Kongen, som han vilde opfordre til at afhielpe dem. Desuden var han huusvild og havde i Slottet søgt et Tilflugtsted mod den kolde, nedstyrtende Høstregn." Ved Undersøgelse blandt Hoffolket befandtes, at Posterne havde ladet ham passere i den Tanke, at han var Lampetænder. Ordonantser og Vagthavende vare ci blevne ham vaer. Kongens Ædelmodighed har skaffet den Afsindige Plads paa en Forsørgelsesanstalt, hvor han for Leyetid er beskyttet mod Nød, Elendighed og Trang til natlige Vandringer. - accuropasessoraarsaassecutonraa 11. -