Aalborg Stiftstidende, 1835-04-01
De udenlandske Diplomater søge at benytte de venskabelige Yttringer, hvormed man kommer dem imøde, til Civilisationens Fordeel. Enhver af dem sønskede at bidrage dertil, for derved at skaffe sig Jndflydelse; Jtalienerne leverede Musik, Franskmændene tilbøde sig at sørge for Ungdommens Underviisning, Englænderne kom med deres Dampbaade; Enhver gjorde sig Umage for at skuppe sine Yndlinger frem; der var Officerer af alle Vaabenarter, fra alle Lande, Speculanter af alle Qvaliteter. Meest gavmild viste man sig med Opsatser over alle Slags Gienstande, med Forslag til alle mulige Jnstituter. Tyrkerne hørte paa alle disse Forslag, som undertiden naa lede Sultanen selv; bag efter loe de derover imellem dem selv, men de bragte ingen af dem til Udførelse. Først efter mange forgiæves Forsøg frasagde disse ukaldede Raadgivere sig deres Lovgiverroller. Til de sindrige Midler, som man anvendte for at tæmme disse Barbarer, hørte ogsaa de Fester, som man gav dem. Den britiske Gesandt var den første, som faldt paa denne Jdee; han indbød de fornemme Tyrker, til sig paa en engelsk Fregat. Seenere fulgte General Guilleminot hans Exempel, og havde derved nær lagt sig ud med Udenrigsministeren. Denne var en lille pukkelrygget Mand, som havde sex Fingre paa hver Haand. Da han var nødt til at vise sin Person ved en Fest, som blev givet af de Vantroe, gik han først til sin Apotheker, hos hvem han spiste til Middag, og da Natten faldt paa, kjøbte han sig en lille Fakkel, hvorpaa han, uden at være ledsaget af nogen Betjent, søgte at snige sig ind i det franske Gesandtskabs Gaard. Dette kaldes i Tyrkiet quislidet er, at gaae skjult, som naar man faaer ifinde at gaae paa et Viinhuus eller i et Huus, der har et slet Rygte. Uheldigviis ansaae Tjeneren Hs. Excellence for en Tigger og jagede ham fra Døren; men lykkeligviis fik Generalen det at vide i rette Tid, ilede efter Ministeren og bragte den store lille Mand tilbage, saa at sige i sine Arme. Endeligen maatte man indsee, at der ikke var tilnoget at gjøre med en saadan Monark og saatildanne Undersaatter; man maatte overbevise sig om, ellat alle de Beviser paa Agtelse, som de nedlode sig til at bevise de europæiske Magters Gesandte, ikke havde anden Hensigt, end at tilliste sig Foræringer og at smigre dem, som de frygtede. Den eneste Fordeel, de fremmede Gesandte havde af det Hele, var, nat de lærte at kjende deres Folk. Under disse Omstændigheder kom der Efterretning om Julirevolutiovigtigere. end alle de Fordele Russerne havde havt; ogsaa havde denne Omstændighed virkelig Jndflydelse paa Divanet, som kun Frygt kan formaae til at vise et venskabeligt Sindelag i Forhandlinger med de Christne; men paa den anden Side havde Hans Høihed, - som man engang havde smigret med, at han var den sidste Fyrste, der havde anerkjendt Napoleon som Keiser, og af hvem Lord Strangford siden ikke havde, taget i Betænkning at modtage en Fuldmagt for at repræsentere ham paa en europæisk Kongres - faaet den Jndbildning, at han virkelig havde Jndflydelses paa Staternes Stilling. Dertil kom ogsaa, at den russiske Gesandt, Ribeaupierre, som havde erfaret, at hans Regjering ikke endnu havde givet det trefarvedes Flag Adgang til sine Havne, troede at møde sin Souverains Ønske, ved at anspore Porten til at følge, dette Exempel. General Guilleminot sendte ved sin Dragoman en Note angaaende denne vigtige Sag til Reis=Effendi, og dette gav Anledning til et ægte tyrkisk Optrin. Da Ministeren havde spurgt om dette diplomatiske Actstykkes Jndhold, vilde han ikke modtage det; men Tolken lagde Roten paa hans Teppe og bemærkede, at han havde Ordre til at aflevere den og det var mod al Skik og Brug at afvise den, uden at have læst den; men det stod jo til den høie Port at svare derpaa hvad den fandt fors godt. Derpaa gik Tolken. Men neppe var hans kommen hjem, før en af Reis=Effendis Betjente, som var ilet efter ham, bankede paa Døren, og kastede, Noten i Gangen, hvorpaa han over Hals og Hoved rendte sin Vei. Nu erklærede Gesandten, at hans vilde lade det trefarvede Flag heise, uden at gjøre noget videre Skridt, men reise bort, hvis det ikkes blev anerkjendt. Den ophøiede Port undskyldte sig, under det Paaskud, at den ikke havde forstaaet Tolken; et Svar, hvormed man kun altfor ofte maa lade sig nøie. Hvad de tyrkiske Undersaatter angik, dan søgte man at redde Storherrens Værdighed i deres Øine, ved, paa følgende Maade, at forkynde hans Eftergivenhed. "Den franske Gesandt har bedet om Tilladelse til at forandre sit Flag, og at det maatten behage Sultanen, vor Herre, at sende den nyudvalgte Konge af Frankrig en Trone; derpaa har vor Herre længe overveiet Sagen, og siden talt saalundet til Elchien: "Min Siel. Du havde det trefarvede Flag og byttede det bort for et hvidt, nu vil Duk bortbytte det hvide for et trefarvet, og gjør en Statssag af en saa simpel Ting. Vælg det trefarvede, hvis Du har Lyst, tag det hvide igjen, hvis Duk vil, find paa et nyt, hvis Du finder det for godt, men giør mig ikke forrykt i Hovedet." Der har man de Fremskridt Tyrkerne have gjort i deres Forhandlinger med fremmede Magter. Posraad Mahnemann.