Aalborgs Stifts Adresseavis, 1819-06-21
Om Uveiret den 10de, i Fyen, en Beretning fra Ludvigsminde ved Brahetrolleborg indeholder følgende "Den 10de Juni sammentrak efter den sædvanlige hede Luft, som vel kan siges at udmærke dette Aars første Sommermaaneder, en Mængde Tordenskyer fra Sydost og Sydvest; hen paa Eftermiddagen reiste Vinden sig temmelig stærkt, der hørtes adskillige fierne Tordenskrald, og en stor Samling mørke Skyer bebudede os en stærk Torden fra Sydvest. Jmidlertid syntes Uveiret dog at trække Syden om hen af Svendborgkanten, da i det samme, omtrent Kl. 5, en ny Samling af Skyer hævede sig fra Sydvest med Vinden, nærmede sig med overordentlig Hastighed og stærk Susen, og medførte foruden en heftig Pladsregn saa store Jisstumper, at man med Grund forundrer sig over, at de ikke anrettede større Skade, end man siden har erfaret. De mindste af disse Jsstumper vare af store Durægs Størrelse. De vare ikke sneehvide eller saa porøse som de almindelige Hagel korn, men meget haarde, tunge og af samme vandgraae Farve som almindelige Jisstumper. Uveiret varede ved omtrent et Qvarteerstid, men endnu 2 Timer efter saae man dem, uagtet den meget milde Luft, liggende Hobeviis af Hasselnøders Størrelse. Mangfoldige Vinduesrudder sprang itu - en eneste Bonde her i Nærheden mistede 19; men denne Skade var kun liden imod den, vi med Grund frygtede for paa Rugen og Smaakreaturene, og som vi dog, paa ovenmeldte Bonde nær, hvis Rug er meget nedslaaet, bleve forskaanede for. Paa hvor stort et Strøg dette Uveir rasede, kan man ikke angive, allermindst i Henseende til Længden, som uden Tvivl strakte sig Mile vidt imod Nordost (mueligviis at Odense ogsaa er blevet hiemsøgt af det), men i Henseende til Breden strakte det sig neppe over 1/2 Miil; thi over den østlige og nordlige Deel af Baroniet Brahetrolleborg, over Landsbyerne Nyboe, Lydinggaarde, Brendelyndige og noget af Haagerup Mark rasede det heftigst: men ved Herregaarden Brahetrolleborg, som neppe er en Fierdingvei fra dette Strøg, fik man ingen Hagl og saare lidt Regn. Medens denne skrækkelige Byge trak over, var Tordenen tillige temmelig stærk oppe, og begge Naturbegivenheder virkede sammen paa det kraftigste til at ryste Sindet, og opfylde Hierterne først med Skræk og Beundring og siden med ligesaa stor Taknemmelighed mod den almægtige Haand, som beskyttede os. Den stærke Regn, som faldt tillige, giorde os særdeles Gavn, thi uagtet vi dog et Par Gange før denne Maaned har faaet en god Regn, saa var Jorden endnu saare haard og det lidet Vaarkorn, som havde formaaet at giennembryde Jorden, guulnedes igien; men nu staaer Byg og Havre i haabefuld Vext; Hørren, hvoraf meget lidet spirede hidtil, pipper nu frem, og Kartoflerne, hvis Top ganske affrøs i Slutningen af Mai, skyde godt frem. Om Boghveden, som hist og her var kommet opfør Frosten og naturligviis frøes bort, atter tør see op, maa man vel meget tvivle om. Sørgeligst seer det herpaa Egnen ud med Rugen, som især i de sidere Jorden er frossen bort, saa mange paa mange Steder seer intet andet end hvide Straae og Vipper, der ikke have skudt Dræen; paa Hagerup, Brendelydinge og Lydinggaarde Marker seer meer end hveranden Bonde en Ruglykke af 2, 3 og flere Tdr. Lands Størrelse fordærvet, og i Krarup have 3 Mænd aldeles mistet deres Rug og høste nu af for at benytte Jorden til andet Brug. Er dette Uheld almindeligt, saa begynde Udsigterne atter at mørknes.