Politivennen, 1807-01-01
Til det kongelige Landhusholdningsselskab. (Efter Jndsendt.) Man har i disse Dage læst i Aviserne en Bekjendtgjørelse fra Selskabet, at det i et af sammes Møder er vedtaget til Lov, at ubelønnede Afhandlinger, der ej efter et Fjerdingaars Forløb afhentes, ansees som Selskabets Ejendom. Det er i den Anledning man ikke skulde undlade at fremsætte til det ærede Selskabs egen Overvejelse, om vel en saadan Lov i og for sig selv er retfærdig, og om den i Særdeleshed er det i Henseende til Selskabets allerede gældende Love. Fordi en Ting har været Pluralitetens Mening, derfor bliver den ikke mere rigtig end den i og for sig selv er. Men naar nu Selskabet engang finder, at en indkommen Afhandling ikke kan belønnes, saa har det heller ingen Ret til at benytte sig af den siden, eller gjøre den til sin efter 3 Maaneders Forløb, men den er og kliver Forfatterens Ejendom, enten han saa lader den afhente eller ikke. Ogsaa synes en Tidspunkt af et Fjerdingaar at være alt for indskrænket, da mange Afhandlinger maae antages at være indkomne fra Norge og Provindserne og det altsaa var physisk umuligt at faae dem afhentede igjen til den Tid. Desuden kunde der jo være de, som (i hvor urimeligt vare istand til at troe, at Selskabet kunde lade en god Afhandling ubelønnet, for at lade det komme an paa, om den maaskee ikke blev afhentet, og saaledes Selskabets Ejendom alligevel. Tillige synes det under alle Omstændigheder at være aabenbare en Forurettelse mod de allerede forhen indkomne Afhandlinger, hvis Forfattere ikke have kjendt denne Lov, da den nemlig dengang ikke tilvar, og altsaa aldeles ikke kan forbinde dem. Efter alt dette synes det klart, at denne Lov (om den forbinder) allene kan forbinde dem, som indlevere Afhandlinger efter denne Dag, men saa vil da vel ogsaa mangen tage sig iagt, naar han ikke er sikker paa at vinde Prisen, for ikke at udsætte sig for saadan Behandling. Dertil kommer, at det efter Selskabets gældende Love er befalet, at de forseglede Sedler aldeles ikke maae aabnes, uden Forfatteren belønnes, og ikke det engang førend til rette Sted og Tid - hvilken Jndretning ogsaa bør finde Sted ved den akademiske Premie som æskning, men nu vil man efter den bestemte Tids Forløb aabne Sed, lerne for at see hvem Forfatterne ere, hvilket jo altsaa aabenbare strider mod de forhen gældende Love. - Det ærede Selskab vil ikke fortryde paa, at man med Frimodighed fremsætter, hvad man troer der er at sige mod en saadan Lovs Antagelse. Men skulde Selskabet aldeles ikke paa de her fremsatte Grunde, hvortil vel flere kunde være at føje, lade sig bevæge til, igjen at afskaffe denne Lov, bør haabes, at den udsatte Termin af 3 Maaneder forlænges i det mindste til 6; og at naar saadanne Afhandlinger nogensinde skulle vorde indførte i Selskabets Skrifter, Selskabet da ikke vil ansee sig uden som Forlægger, og altsaa i det mindste tilstaae Forfatterne et billigt Honorarium efter Antallet af Ark, som den indrykkede Afhandling udfylder. Til Slutning troer man ogsaa endnu, at burde tilføje, at Selskabet ikke synes at have saa stor Mangel paa belønnede Afhandlinger at lade trykke, at det skulde have nødig at tage sin Tilflugt til de ubelønnede, da man af sidste Bind af Selskabets Skrifter seer Stykker, der ere belønnede i Aarene nogle og 70 først at trykkes i Aaret 1806.