Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-05-13
Skriftet "Klopstock und Schiller, recenseres meget skarpt i Hall. Liter. Zeitung, Sept. f. A. Der har allerede adskillige Gange, siger Rec., været talet om i disse Blade, hvorledes man i vor Tid ikke undseer sig ved, at angribe det Helligste og Høieste, det saavel ved Nationens Stemme, som de meest beføiedes Dom længst som fortræffeligt Erkjendte og Hyldede paa en Maade, der overskrider alle Uforskammenhedens Grændser. Men her finde vi os meer end nødsagede til at gjentage denne Klage. Næsten burde man forbigaae deslige literarisk samsse Uvæsener aldeles med Taushed. Men en vis Classe af Mennesker har ikke mere Sands for en saadan Straf. Efterat Rec. nøje har gjennemgaaet alle hiin Skriblers lave Angreb paa den store Schiller, ender han med de Ord: "Og dette Opus er udkommet i Aaret El Tusind otte Hundrede og een og tyve En Jtaliener Giopanni Maria Bechchinell har udgivet en i Padua trykt Afhandling: Dis corso sull udo della mano destra a preferenz, delle sinistra &c. (Afhandling om Brugen af den høire Haand fremfor den venstre), hvori han udvikler Grundene, hvorfor Menneskene heller betjene sig af den høire end af den venstre Haand, hvilken Sædvane er ligesaa almindelig hos de meest dannede Nationer, som hos de vildeste Folkestammer. Forf. anseer den for ligesaa gammel, som Historien rækker, og finder, at Aarsagen dertil ligger i det menneskelige Legemes egentlige Bygning. Han gjendriver de Anskuelser, Aristoteles, Bichat, Dupuy, Encyclopedie methodique (ort Main) o. fl. have havt, og som tilskrive samme Efterlignelsesdrivten, Opdragelsen, Vanen, Fordommene, eller endog den formeente stærkere Bygning af den høire Arm. Han godtgjør derimod, hvorledes det af Menneskehedens Bestemmelse fremlyser, at een Haand maa erhverve mere Kraft og Behændighed end den anden, fordi der i Livet selv gives en Mængde Handlinger, i hvilke vel begge Hænder tillige, men ikke i lige Grad, bruges. Saaledes f. Ex slaaer man i Kampen med den ene Haand, medens man dækker sig med den anden; saaledes i de fleste Haandværker, hvor man holder med den ene Haand Stoffet, medens man virker med den anden. Det var desuden nødvendigt, at Mennesket stedse og til alle Tider lærte af sig selv at bruge den ene Arm fortrinligviis fremfor den anden. Nu flyde fremdeles af Begrebet om det menneskelige Selskab visse Bevægelser, som endeel Mennester maa forrette tilsammen, og ved hvilke en Ensformighed i Maaden, hvorpaa de frembringes, er uundgaaelig. Derved opstod da, om man saa tør udtrykke sig, det positive Fortrin, som Menneskene give den ene Arm, den ene Haand fremfor den anden. Den Omstændighed, at visse legemlige Bevægelser blive hos os til Vane, grunder sig upaatvivleligen derpaa, at de Handlinger, der foraarsage Smerte, skyes, og de, som foraarsage Fornøielse, følges. Det kommer altsaa kun an paa at bevise, at Bevægelsen af den venstre Haand foraarsager Ubehagelighed, medens den af den høire ligesom opmuntrer hele Legemet. Disse iøvrigt som Kjendsgierninger bekiendte Virkninger ere Følger af Menneskets egen Bygning. De beroe paa Hjertets Leie og dets store arterløse og venøse Kar. Kort, Aarsagen dertil ligger i det sanguiniskarteriøse Systems Overherredømme, paa den venstre og det venøses paa den høire Side af Legemet, hvilket Forf. omstændeligen søger at godtgjøre. Denne forskjellige Bygning af begge Sider af det menneskelige Legeme er saaledes Grunden til, at Mennesker, der stedse fortrinligen have betjent sig af den høire, fremfor den venstre Haand, endnu betjene sig, og fremdeles ville betjene sig deraf. Forf. søger at understøtte denne sin Mening med Betragtninger over Føddernes naturlige Bevægelser saavel hos Mennesker, som hos Dyr. Om den ogsaa hos os af sin Reise i Danmark saa bekiendte, og i forrige Aar i Neapel afdøde preuss. Gesandt F. W. B. v. Ramdohr hedder det i Hall. Liter. Zeit., Sept. f. A., at han var i hver Henseende en mangesidigt dannet Mand, der ikke allene som indsigtsfuld Jurist, men ogsaa som Kiender af de skjønne Konster, ved adskillige ypperlige Værker har vundet Bifald. Han har udgivet juristisch. Erfabrungen, i 3 Bind, hvoraf det sidste Bind udkom 1810.