Berlingske Tidende, 1836-10-11
Sverrig. Stokholm, den 3die October. Fortsættelse af Hs. Excellence Hr. Stats=Minister Løvenskjolds i det, den 26de Septbr. i Stokholm holdte norske Statsraad indgivne Memorial af 3die f. M. (See Tidenden, for igaar.) Odels-Thinget har saaledes ved lidenskabelig Overilelse foranlediget, og Lov-Thinget efter roligt Overlæg opstillet det frygtelige Exempel i Norge, at, under en Statsforfatning, som synes og kaldes liberal, kan en Embedsmand og Statsborger vorde tiltalt og dømt af sine egne Anklagere og Modparter, Odels-Thing og Lov-Thing. Denne Slags Liberalisme er liberal for egne, høist uliberal mod andres Anskuelser; jeg kan ikke fordrage den. Et Exempel, som det forhaandenværende, er meer end tilstrækkeligt for mig, Hvad der nu er skeet, kunde og vilde uden Tvivl hænde mig oftere. Den Forbrydelse, jeg som oftest hører mig forrekastet, er mit conservativt monarkisk-constitutionelle System. Dette er støttet paa Grundsætninger, og paa historisk, ligesom egen Erfaring. Det kan ikke forandres, og kan i denne Henseende ikke forbedres. En Rigsret kan fradømme mig Livet, men ikke fradømme mig min Characteer. Da mit Forsæt er, at forblive mine Grundsætninger og min Characteer tro, vilde jeg oftere komme i det Tilfælde at see min Ære, mit Liv og Velfærd underkastede en Rigsret, hver Gang jeg yttrede en Mening, som ikke stemmede med StorThingets Fleerhed, hvis Medlemmer udgjøre Hoved-Elementet i Rigsretten, saaledes oftere vorde udsat for at dømmes af mine Anklagere og Modparter. Min særskilte Forbrydelse ved denne Leilighed bestaaer deri, at jeg, den 2den Juli, delede Eders Kongelige Majestæts landsfaderlige Anskuelse om Nytten og Nødvendigheden af det ottende ordentlige Stor-Things Opløsning. Er dette en moralsk eller juridisk Forbrydelse, saa kan ethvert Stats-Raad udsætte mig for en Rigsret; thi jeg har altid, og skal stedse yttre mig for det, jeg anseer overeensstemmende med mit Fædrenelands Tarv, uden at støtte min Mening paa andres Anskuelser, da jeg ikke kan finde disse antagelige. Grundlovens 30te § paalægger Stats-Raadets Medlemmer den Pligt, at protestere mod enhver Beslutning, som de selv finde stridende mod Rigets Grundlov eller almindelige Lov, eller øiensynlig skadelig. Disse Ord lyde: Finder noget Medlem af Stats-Raadet o. s. v." Det sidste Stor-Thing derimod anseer Undladelsen af Protest mod en Beslutning, som Stor-Thinget finder skadelig, for strafbar. Denne Strafbarhed vil jeg ikke oftere underkastes, for det Første fordi jeg ikke kan gjette mig til Fleerhedens ulige Anskuelser i ethvert Stor-Thing, og for det Andet fordi mine Grundsætninger byde mig at følge mine egne, men ikke andres Anskuelser. Jeg har nu gjort den Erfaring, at Stor-Thingets Medlemmer kræve af Eders Kongelige Majestæts Raadgivere en blind Lydighed for deres egne Anskuelser af hvad der bør ansees for grund lovmæssigt og overeensstemmende med eller stridende mod Rigets Gavn; at de tillægge sig udelukkende Ret til at bedømme nævnte Omstændigheder, ihvorvel Grundlovens 30te § overlader denne Bedømmelse til Raadgiverne selv. Jeg har ved denne Lejlighed erfaret, at jeg, som Eders Kongelige Majestæts Raadgiver, kan blive tiltalt og dømt for at jeg yttrer mig overeensstemmende med min Anskuelse, som ikke var Stor-Thingets, samt at jeg i denne Anledning er blevet tiltalt og kan blive dømt af Stor-Things mænd, som vare mine egne Anklagere og Modparter, Jeg har erfaret, at en norsk Rigsret troer at kunne ansee sig som en politisk Domstol, (thi ikkun fra dette Synspunkt kan Competents-Beslutningen betragtes), saaledes at kunne, med Tilsidesættelse af de i Loven foreskrevne Former og de ellers for Dommere gjældende Lovsforskrivter, dømme efter dets Medlemmers individuelle politiske Anskuelser, en Fremfærd, som er saa meget farligere med Hensyn til det politiske Standpunkt, hvorpaa mange Medlemmer af en norsk Rigsret turde befinde sig. De lykkeligviis faa Exempler paa politiske Domstole, som Historien, fremviser, lægge tilstrækkeligt for Dagen, til hvilke Resultater saadanne Tribunaler kunne føre. Under saadanne Omstændigheder bliver for mig kun trende Alternativer: fremdeles som hidtil at vedblive som Eders Kongelige Majestæts Raadgiver, efter bedste Overbeviisning, at yttre mig om det, som efter min Anskuelse stemmer overeens med Fædrenelandets Nytte; eller, i ethvert Tilfælde at rette min Menin efter de Anskuelser, som rimeligviis turde kunne fritage mig for Rigsretsforfølgelser; – eller ogsaa at anholde om naadig Entledigelse fra det Embede, Eders Kongelige Majestæts Naade har anbetroet mig. Jeg kan ikke vælge det første af disse Alternativer, uden at udsætte de Leveaar, jeg endnu har tilbage, for at forbittres; ved at vælge det andet, maatte jeg fornegte mine Grundsætninger, og forraade min Konges, mit Fædrenelands, mine Landsmænds dyrebareste Jnteresser. Kun det Alternativ bliver tilbage for mig, herved i dybeste Underdanighed at udbede mig, at vorde entlediget fra det mig naadigst anbetroede Stats=Minister-Embede.