Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1813-11-15
(Af samme Blade og Statstid.) Fortsættelse af de officielle Attstykker. (see No. 153, 156, 158 og 163. Ruslands Valg var faldet paa en mod Frankerig uvenskabelig findet og efter de i Europa gjeldende Statslove til en saa hæderlig Sendelse aduelige Mand, som kunde været forkastet af Frankerig, nen Keiserens Længsel efter Fred lod ham tilsidesætte disse Betragtninger. Hertugen af Vicenza ankom til Prag, og Alting syntes nu at skulle komme i fuld Gang: men Østerrigs System lagde sig atter for Dagen. Da man den 29 Juli foreslog at aabne Kongressen med de sædvanlige Former i Henseende til Fuldmagternes Udvexling a., afslog det saadant, og foreslog en ny Underhandlingsmaade, hvorved alt skulde afgiøres skrivtlig, uden at man nogensinde skulde komme sammen 32 see eller tale med hinanden, samt at de skrivtlige Forslasfra begge Sider skulde sendes til den østerrigske Minister, som derved opkastede sig til Voldgivtsmand. Man beraabte sig paa Exemplet ved Kongressen i Teschen, nogle af Mæglerne vare i Berlin, andre i Wien. For hvor dog andre Omstændigheder havde fundet Sted, da giæves foresloge de franske Befuldmægtigede, at der skulde at forene begge Methoders Fortrin, og beraabte sig paa føres en Protocol ved de mundtlige Konferencer, for Exemplet af Kongresserne i Nimmegen, Ryswick, Aackena.; og da Modpartiet antog Østerrigs Forslag, indvilligede de endog i, at Underhandlingerne maatte føres skrivtlig ved Siden af personlige Sammenkomster. Endnu var ingen Grundbetingelser antaget angaaende Underhandlingernes Hovedformaal. Men Fienderne satte nu alt Maadehold tilside, forkastede alle Forslag, og værdigede ikke engang at anføre Mødgrunde mod de franske Be erklærede Ruslands og Preussens Befuldmægtigede paa eenfuldmægtigedes Bevisførelse. Endelig den 10 August Gang Kongressen for ophævet. J samme Øieblik erklærede den mæglende Magts Befuldmægtigede Krig. Russisk og preussiske Armeer rykkede ind i Bøhmen, hvor man alt i en Maaned havde belavet sig paa at tage imod dem. Saaledes besvaredes Frankerigs Ønsker og Fred med en ny Indbydelse til Kamp. Herpaa følger 1) Skrivelse fra Grev Bubna til Grev Stadion, dat. Dresden den 12 Mai, at Keiseren, uagtet sine Vaabens Lykke er tilbøielig til Fred, og at han med Fornøielse vil see den engelske og amerikanske Gesandt ved den foreslagne Kongres, ja endog, før at fri Engelland, vil tilstaae, at der kan møde en Afsendt fra de spanske Jnsurgenter. 2) Keiser Napoleons Fuldmagt til Hertugen af Vicenza af 18 Mai, at han skal begive sig til Keiser Alexanders Forposter, for at omhandle de militære Anliggender med Hensyn til den Vaabenstilstand, som Keiseren vil tilstaae saalænge Kongressen varer, i Haab om, at derved en almindelig eller dog en Kontinentalfred kan gjengives Europa og Menneskeheden spares for den unyttige Blod udgydelse. 3) No. fra Hertugen af Bassano til Grev Metternich, Dresden den 15 Junii. Da Keiseren af Østerrig i April havde erklæret, at Bestemmelserne i Art. 2 og 4 af Alliancetraktatens hemmelige Artikler ansaaes uanvendelige, ligesom og det østerrigske Hielpekorps var kaldet tilbage, hvorved dette ikke skulde ansees som et Affald fra Allianeen, og da det østerrigske Hof, skjøndt det havde erklæret at ville indgaae en ny Traktat efter Grundlægget af den forrige, samt tilbudet sin Mægling, dog ingen med behørige Fuldmagter forsynet Person havde afsendt dertil; saa maatte Hertugen af Bassang nu i sin Keisers Navn fordre bestem Erklæring over: 1) om Wienerkabinettet ansaae Pariser traktaten som endnu bestaaende og forbindende for begge Magter, 2) om det var villigt at underhandle en ny Overeenskomst istedetfor de hemmelige Artikler, som ikke længer vare anvendelige, 3) om det vilde sende en med Fuldmagter forsynet Person, for at underhandle med Hensyn til den tilbudte Mægling: J en Note fra de franske Befuldmægtigede ved Kongressen til Grev Metternich, dat. Prog den 6 August, erklæredes, at man kun havde antaget Østerrigs Mægling under den Grundbetingelse: at den mæglende Magt skulde være upartisk og ikke saalænge Underhandlingerne varede, slutte nogen Overeenskomst med nogen af de krigførende Magter, og at Mægleren ikke maatte fremstille sig som Voldgivesmand men som Enighedsstifter, efterdi Rusland havde viist sine Hensigter og givet at forstaae, at det vilde aabne Underhandlinger, ikke for at stifte Fred men for at hilde Østerrig og forøge Krigens Ulykker." Skulde ellers Ruslands Befuldmægtigede vedblive at ville underhandle og Freden, uden at afgjøre noget mundtlig, da skulde han have sin frie Villie og ved Noter kunne tilkjendegive sit Hofs Hensigter. - Hertil gav saavel den russiske som preussiske befuldmægtigede et undvigende Svar. - J Baron Anstetts Note hedder det, at Rusland fra den Tid, dets Armeer gik over Weichsel, ved sine Handlinger har beviist, at det ikke forlangte Noget ivrigere end at række Haanden til en fornuftig og fast Fred, og hielpe til Alt hvad der kunde fremme Nationernes Lykke og Rolighed; at det først var 4 Dage før den fastsatte Frisks Udløb at de franske Befuldmægtigede begyndte aktive Underhandlinger, for at komme frem med i sig selv modsigende Former, o. s. v. - Den preussiske Minister Humboldts Not i samme Anledning af 8 August siger, at de franske Befuldmægtigedes Note havde tilsidesat hvad man skyldte det mæglende Hof. Det vilde være under al Værdighed, at svare paa deres Beskyldning imod Rusland. Nationerne tage ikke feil af Ophavsmændene til deres Ulykker. Den Souverain, som, efterat have tilbagedrevet det uretfærdigste af alle Angrib, og saasnart han, ved sine tro Undersaatters Anstrængelser, havde tilintetgjorten Armee, der havde vovet at falde ind i hans Rige, viiste den reneste og ædleste Længsel efter at tilveiebringe en fast og varig Fred, kan ikke ansees for at have villet forøge og forlænge Krigens Elendigheder. Uden Grund tillagdes de allierede Hoffer Planer stridende mod Fredens Gjenoprettelse, da de tvertimod vare gaaede ud fra den store Grundsætning, som de stedse vilde blive troe, at føre No og Ligevægt tilbage i Europa, og havde gjort Alt for ikke at spilde et eneste af de kostbare Di blikke, som Vaabenhvilen forundte Fredsværket.