Aarhuus Stifts-Tidende, 1841-01-27
Det er umodsigeligt, at Ønsket om en Forandring i Statsforfatningen er levende vakt. Endog uden Hensyn til Petitionerne synes mig, at man a priori maatte kunne slutte sig til, at en saadan Trang til Garantier maa føles af Enhver, som blot et Øieblik tænker over Statsforfatningen; thi han vil see, at ifølge Samme eier Kongen saa at sige Alles Formue, ja Alles Personer, at han kan, om ham saa synes, inddrage Nationalbanken og ophæve Stænderinstitutionen. Under disse Omstændigheder bliver det Pligt for Enhver, der mener det ærligt med Konge og Fædreland, uforbeholdent at udtale sig om Folkestemningen; men især paaligger denne Pligt Folkeraadet, gjennem hvilket Kongen vil høre Folkets Stemme. Man har indvendt, at det vilde være formasteligt, at røre ved Kongeloven og at Sligt ligger udenfor Stændernes Competence. Dette kan jeg ingenlunde indrømme. Evige Love ere utænkelige. Derom vidner hvert Blad i Historien. Dette veed Kongen ligesaa godt, som vi Hvorfor skulde da Kongeloven være mere hellig, end andre Love, At den ikke er det, have alt vor nureg. Konges Forgængere indseet. Hvorledes kan det da kaldes formasteligt, at Folket paa en sømmelig Maade andrager paa en til Tidens Aand svarende Forandring? Hvorledes skulde det ligge udenfor Stændernes Competence, at bede Kongen om en Forandring, naar man er kommen til den Overbeviisning, at en Saadan var til Folkets og Kongens eget Vel, Mig forekommer dette endog som Pligt. Ved Anordn. 28de Mai 1831 s. 5, have Stænderne erholdt Ret til at andrage paa Forandringer i Landets almindelige Love. Kongeloven er ei her nævnet som nogen Undtagelse; den er en af Landets almindelige Love; følgelig have vi endog Lovens Bogstav for os. Øllgaard. Jeg maa ansee Jndstillingen for utilraadelig. Jeg kan ikke erkjende, at der existerer en saadan Trang, som den, hvorpaa den er grundet. Overkrigskommissair Christensen. Jeg stemmer for Comiteens Jndstilling, der fremstiller sig for mig som et høist beskedent Resultat af de Undersøgelser, der have været Samme overdragne. Mig forekomme de Grunde, som ere anførte for Stændernes Forening og Ønsket om statsretlige Garantier aldeles overveiende. Naar man har meent, at Folkets Rettigheder kunne betrygges mod Misbrug af Regjeringsmagten, concentreret hos een Eneste, paa anden Maade, end derved, at der gives Folkets Repræsentanter besluttende Medvirkning, forekommer Saadant mig aldeles illusorisk, da hiin Betryggelse dog virkelig ikke opnaaes. At der hos Nationen, og navnlig hos den bedre og meere oplyste Deel af Samme, røre sig Ønsker og føles Trang til saadanne Garantier for Fremtiden, troer jeg ikke kan nægtes, og jeg paatvivler ligesaalidet, at denne Trang og disse Ønsker tidligere eller sildigere ville blive fyldestgjorte, thi Tidens Fordringer, lade sig ikke afvise, og den Maskine, der har forplantet Oplysning og Cultur over hele den civiliserede Verden, Pressen, lader sig ikke tilintetgjøre. Formann. Dersom Ønsket og statsretlige Garantier nogensinde bør udtales, da maa det vist erkjendes, nu at være den rette Tid. Kirk. Jeg stemmer for Comiteens Jndstilling, uagtet jeg har været meget i Tvivl, saa at det har været mig en Samvittighedssag, at afgive min Stemme i denne Sag. Friis. Jeg føler, at det i denne Sag ikke er nok, at afgive sin Stemme, men at man uforbeholdent og frimodigt bør udtale sin Overbeviisning. Jeg erkjender, at en stor Deel af de meere Dannede og Oplyste i Provindsen ønsker Stænderne en mere overveiende Jndflydelse paa de offentlige Anl., navnlig Garantier for en heldig Bestyrelse af Finantsvæsnet, at Mange frygte for ulykkelige Følger af vor store Statsgield og vore øvrige sinantsielle Forhold, dersom Stænderne ikke erholde en meere betydningsfuld Jndvirkning paa Finantsforvaltningen. Det er derfor med fuld Overbeviisning om Nødvendigheden, af at udtale dette for Kongen, at jeg tiltræder Comiteens Indstilling. Rosenørn. Jeg er fuldkomment overbeviist om, at en stor Deel af Folket frygter for ethvert yderligere Tillæg til Stændernes Jndflydelse, saa at de skulde blive meer end raadgivende og saaledes svække Enevoldmagtens Kraft til, som hidtil, med den størstmulige Upartiskhed, at afveie Forholdet mellem de forskjellige Klassers Jnteresser. Jeg stemmer saaledes mod en PetitionsJndgivelse, uden at frygte for, at kommende Slægter skulle raabe Vee over mig, fordi jeg talede og stemmede efter min Overbeviisning og for det, jeg ansaae for det Rette. Brock. Til hvilken Klasse af Folket vi end høre, og hvem vi end skylde vort Valg, vilde vi ikke kunne forsvare for vore Med orgere, for Nutiden eller for Fremtiden, om vi svege den Tillid, der er viist os ved Valget, ved intet Hensyn at tage til de indkomne Petitioner. Jeg gjentager det, det er en Samvittighedssag, Nationen vil dømme os, eftersom vi stemme i denne Sag; vore Naboer, ja hele Verden vil fra den Stemme, vi her afgive, slutte til den Aand, den Fædrelandskjærlighed, den Jndsigt i Forholdene, der findes hos os. Derfor lader os stemme saaledes, som vi kunne forsvare det for Nutid og Fremtid; thi Livets Tid er kort, men Angeren er lang, den varer ud over Graven, naar vore Been længst ere hensmuldrede til Støv, og gaver paa vort Minde Brink-Seidelin. Det glæder mig, at Comiteen har fremstillet Sagen saa loyalt og uforbeholdent. Dens Ord kunne vi visselig gjøre til Vore. Hald. Det er vist, at Pluraliteten blandt den oplyste og tænkende Deel af Nationen nærede det trygge Haab, at Christian Vildes Thronbestigelse vilde vorde Danmark politiske Gjenfødelse. Hs. M. besvarede Adresserne med en Huldrighed, som bestyrkede Haabet; han henviste til Stænderne. Til disse ere nu fra Landets forskellige Egne indkomne Petitioner og statsretlige Garanter. De ligge for os. Skulle vi da fortie, eller vel endog benægte, at de ere udrundne af hiint Haab, Skulle vi fortie, hvad der er vitterligt, at den konstitutionelle Aand er levende i Folket, at der i det rører sig et Ønske, et levende Ønske om statsretlige Garantier, Eller skulle vi efterkomme Jnstitutionens ophøiede Givers billie, og sætte Kongen istand til, at erholde den tilforladeligste Kundskab herom, Svaret kan ikke være vanskeligt. Birk. Jeg vilde svigte min Pligt som Deputeret, naar jeg ikke frit og aabent udtalte den Sandhed, at der, efter min Erfaring, hos den tænkende Deel af Folket findes en udbredt Trang til en større Selvstændighed, og en friere Udrikling af vore Samfundsforhold. Aagaard. Det kan ikke nægtes, at der røre sig Ønsker i Folket og Deeltagelse i Finantsbestyrelsen og om statsretlige Garantier. Jeg kan ikke skjønne rettere, end at det ikke alene maa være Forsamlingen tilladt, men at det endog er dens Pligt, som Folkets Organ, at gjøre Hs. M. bekjendt hermed, og derfor slutter jeg mig ogsaa til Comiteens Indstilling. Ægidius. Det kan ikke nægtes, at det jo vilde være høist gavnligt, om Landets Udvalgte allerede nu kunde erholde afgjørende Stemme over den rigtige og samvittighedsfulde Anvendelse af Landets Jndtægter, da jeg formener, at disse ikke altid anvendes saa sparsomt, som det kunde ønskes. – Jeg formoder, at Enhver i Forsamlingen med mig vil stemme for Comiteens Jndstilling. Roulund. Christian Vill. forefandt, ved sin Thronbestigelse, det lille tilbageblevne Land hartad sønderlemmet i to Dele og betynget med en uhyre Gield. Hvad der derfor endnu kan gjøres godt, er jeg viis paa at ville skee, og jeg haaber med Tryghed, at det gamle Danmark snart vil opleve bedre Dage. Om mine Udtryk om Folkebevægelserne maaskee have været vel stærke, derover kan jeg ikke selv være nogen kompetent Dommer; Tiden, vil ialtfald vise det, og vist er det, at min Hensigt alene var, at afvende en Ulykke, hvis Følger ere uberegnelige.