Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1824-07-01
Hvad man i Jtalien kalder Mosette, er en opaf Jorden stigende giftig Dunst, der hverken er synlig, forraader sig ved en mærkelig Grad af Varme eller Kulde, eller ved en slet Lugt; men kaster til Jorden og qvæler enhver levende Skabning, der kommer indenfor dens Virkekreds, ligesom den ogsaa øieblikkelig udslukker enhver Fakkel, som den berører. Mosetterne udvikle sig for det Meste, som usynlige Dunster i vulkanske Egne af gamle Lavaskakter, stryge en Strækning frem og forsvinde snart igjen. Ofte kaster den Arbeiderne, som grave i Jorden og ikke formode den, pludselig sandseløse til Jorden; kommer man dem ikke snart til Hjelp. saa forbliver de liggende døde. For det meste bemærker man dem ved et Udbrud af Vesuv. Kort for sammes Udbrud i Aaret 1767 trængte en saadan Dunst ind i det Kongel. Kapel i Portici. En Betjent aabnede just Døren og faldt bedøver til Jorden. En anden Gang, da Kongen af Neapel jagede i Skoven, nær ved Palladset, faldt en Hundom; men en Dreng som løb til for at reise den op igjen, sank ligeledes til Jorden. En af de Tilstædeværende formodede endelig at det var Mofetten; han drog Drengen og Hunden bort fra Pladsen hvor de laae, og begge kom sig igjen. Jntet advarer den ubekymrede Vandrer om en saadan Fare, uden den Jagtagelse af Folk fra Landet, at Mosetten overalt hvor den trækker hen, sætter Spidsen af Vexternes Blade, paa en besynderlig Maade i Bevægelse, som man fornemmelig mærker i Nærheden af den Aabning, hvor den farer ud fra. Ogsaa slutter man sig til dens Gang, naar Vexterne have et guult, forfaldent Udseende; eller naar man paa et Strøg, seer Fule, Fiirbeen og andre Dyr ligge døde. Næsten bestandig regjerer Vinden Mosettens Retning. Ved den sædvanlige Morgen, Aften, og Natteluft er den tungere, men lettere naar Solen skinner eller en varmere Vind blæser. I Kieldere og Huler beholder den sin dræbende Kraft, i Dale taber den samme først sildig, men paa den flade Jord snart. Efter at føle paa med Haanden er Mosetten kold. Det kostede en Augustinermunk Livet, da han uforsigtigviis vovede sig ned i en Kjælder, hvor en Mofette stod. En Anden, der sandsynligviis søgte efter ham, kom man endnu tidlig nok til Hjelp og han blev reddet. En stakkels Olding qvalte Mofetten i en Dal; en sovende Munk dræbtes i en Grotte. Øgler, Muus, Muldvarpe, Geeder o. s. v. ere dødsens naar denne Dunsk kommer dem nær. Mennesket føler først Hovedpine, derpaa Svingel og snart styrter det sandsesløs til Jorden. Den med Ringen opvoxne Roe. Der hvor nu Landsbyen Naix, i Departementet de la Mense ligger, stod i de gamle Galliers Tider Staden Nasium. Fra utænkelige Tider af, finder man i denne Egn Mynter, Bægere, Amphorer o. s. v. Af Medailler er der allerede opgravet over 300. Mærkværdig er hiin besynderlige Kjendsgierning. Et Blad paa en Roe traf, i det, det spirede frem af Jorden paa en romersk Ridders Guldring, og førte den med sig op af Jorden. Man blev ikke lidet forundret da man tog Roen op og fandt den prydet med et saadant Smykke. Tilintetgjørelse af Landsbyen Plürs i Schweitz i Aaret 1618. Den rige Landsbye Plurs i Graubunden, liggenpaa begge Stranbredder af Floden Maira, ved Foden af Bjerget Conti. Blandt dens 225 Bygninger vare flere af præktig Arkitectur. Foruden dens Fabrikker, Manufacturer og Handel, havde dette Sted endnu en betydelig Fordeel ved Handelen med Lavastene, som bleve brækkede i Bjerget Conti og næsten aarlig indbragte en hundrede tusende Daler.