Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1829-06-19
Adskilligt. Fortsættelse af det i Christiania Morgenpost Meddeelte, angaaende Begivenhederne den 17de Mai: "Ved at engagere 50 extraordinaire Politibetjente; ved at patrouillere flere Nætter i Forveien, ved at spionere overalt, hvor man troede Noget passerede angaaende den 17de Mai, ved ængsteligen at søge at bringe nogle Studenter fra at holde Selskab, ved paa en saare paafaldende Maade at lade nedrive en opslaaet Jndbydelse til dette (denne var af Studenterne opslaaet i Universitets=Porten, det sædvanlige Sted for Meddelelser imellem Studenterne, og blev af Politiet, Gud veed med hvad Ret nedreven, uagtet den ei indeholdt Andet, end en Underretning for de academiske Borgere, som maatte ville deeltage i Selskabet); ved at blande sig med Mængden og anvende alle Slags Midler for at faae den skilt ad ved at vise sig til Hest med Adjutanter; ved at samle Garnisonen; ved at befale denne i Folkemængdens Nærværelse at lade med Skarpt; ved at oplæse Grundlovens 99de §. o. s. v., har man gjort alt Muligt for at opvække Urolighed, og det er et Under, at denne ikke blev Følgen. Hvo tvivler paa, at samtlige disse Foranstaltninger have foranlediget Sammenstimlingen af Mennesker, som sandsynligviis alle have indfundet sig for at være Tilskuere til de Tildragelser, man efter alle Præparationer maatte vente sig? Hvo tvivler paa, at det Usædvanlige i at see Statholder, Commandant, Politimesteren a. til Hest, paa en saadan Tid og under saadanne Omstændigheder, holdt Mængden samlet? Hvetvivler paa, at Abdera er faldet Mange ind, og at Cervantes's Helt maatte opvække bifalds-Yttringer og Latter? Hvo tvivler paa, at den tanse og fredelige Mængde, maatte antage Oplæsningen af Lovens 6413 at sigte til Andre, end sig, da den jo ikke foretog sig noget Ulovligt, og derfor agtede at oppebie Ankomsten af de forventede Rebeller, Hvo tvivler endelig paa, at denne Mængde, hvis den havde havt oprørske Jntentioner, vilde have sat sig til Modværge, og ved Hjælp af det Magazin tilhugne Stene, som fandtes i Nærheden, sønderknuust Commandanten med sine Vaabenbrødre, J Sandhed, den maa være meget kortsynet, som ei føler sig overbeviist om, at Jndvaanerne fredeligen og roligen havde spadseret den Aften, som alle andre Aftener, uden at forblive samlede paa et enkelt Sted, naar ikke den hele Række af ufornuftige Foranstaltninger var foregaaen; og med Vished tør man paastaae, at hvis noget Usædvanligt er indtruffet, kan dette ene og alene tilskrives Authoriteternes Malconduite. Er derfor Noget skeet, som har forstyrret den offentlige Rolighed, da søge man Grunden dertil hos dem, som skulle vaage over denne. Dog, det er ikke nok, at disse Anthoriteter have baaret sig uklogt, og upolitisk ad; de have tillige groveligen forsyndet sig imod Lovene, og reist sig et Monument i deres Medborgeres Hjerter, som vanskeligen turde blive et Hædersminde. Undersøger man, hvad det er, Folket den 17de Mai foretog, saa finder man: at Dampfartøiet "Constitutionen blev modtaget med Sang og Hurra; at nogle Studentere have havt Selskab, at en stor Mængde Mennesker, for endeel Fruentimmer og Børn, have spadseret paa Gaderne i Maaneskinnet, og at der enkelte Gange er hørt Hurraraab. Men alt dette er jo noget ganske Sædvanligt. Stiftamtmanden, Magistraten, Politiet og Commandanten have ved andre Leiligheder ei alene taalt Saadant; men og kjendeligen lagt deres Tilfredshed dermed for Dagen. Ved Jndtog, Fødselsdage, St. Hans Aften og andre Leiligheder har en større Mængde Mennesker været samlet, som have tilladt sig langt lydeligere Glædes=Attringer, end nu Jngen er nogensinde falden paa den Tanke, at der var noget Ulovligt, og med Rette spørger man da, om Saadant mere skal være Tilfældet den 17de Mai, end andre Dage? Hvad berettiger Politiet eller Commandanten til at foreskrive Byens Jndvaanere Regler i saa Henseende, og hvor findes den Lov, som forbyder Folket, hiin Dag at foretage sig det Samme, som andre Dage, Følelser lade sig ikke commandere, og man faaer altsaa lade det komme an paa den fri Villie, om Folket vil blive oprømt, eller ikke, ved disse Anledninger. Kunde Handlingen end ansees som en Politi=Uorden, hvilken den dog ei kan, med mindre man som Saadanne vil ansee alle de øvrige lignende Handlinger, som deels paa Fæstningen, deels i Byen have fundet Sted, og hvilke den civile og militaire Øvrighed meget ivriger har taget Deel, saa maa der her lægges nøie Mærke til, at vore Love ikke tillade militair Magts Anvendelse for Uordener, der blot ere Overtrædelser af Politi=Anordningerne. Hvad der forstaaes ved at forstyrre den offentlige Rolighed, som Grundlovens 99de 5, udtrykker sig, kunne Stiftamtmanden, Magistraten og Politimesteren, som Jurister, ikke være uvidende om. Bestemmelsen, at de Artikler i Landsloven, som angaa Oprør, først skulle oplæses, gjør al Lov-Fortolkning her overflødig. Man er altsaa gaaet ud fra den Forudsætning, at Folkemængden var oprørsksindet; men hvormed vil man retfærdiggjøre denne Paastand, Det turde falde endeel vanskeligere, end at føre Krig med Qvinder og Børn. Vi paastaae bestemt, at ingen Normand for Alvor kan have troet, at Staten havde Noget at befrygte af hiin forsamlede Mængde, og at man saaledes har tilladt sig at opføre en Fare, for at slutte med en Tragoedie. Vilde man end forvisse sig om, at en Samling af mange Mennesker ikke muligens kunde falde paa at foretage sig noget Ulovligt, hvilket dog her aldeles ikke var at befrygte, saa skulde man have ladet sig nøie med at træffe saadanne Foranstaltninger, ved Hjælp af hvilke dette Forsæts Realisation var bleven umulig. Derimod var man aabenbar uberettiget til at udøve Præventionsretten, eller til selv at begaae Vold, for at forebygge, at ikke en Anden muligens kunde begaae den. Man skal altsaa have ondt ved at retfærdiggjøre, enten for Humanitetens eller den juridiske Domstol, Anvendelsen af det haardeste Middel. Det er vitterligt, at Commandanten ei lod sig nøie med at jage Folket bort; men at han lod Attaquen skee fuldkommen saa alvorlig, som mod en virkelig Fiende. De ridende Jægere beordredes at hugge til med Sabelen og Fodjægerne at bruge Geværkolden. Dette mordiske Angreb, udført paa Folk af alle Classer, Fruentimmer og Børn, hvad enten de tilfældigviis passerede forbi til deres Hjem, eller hørte til den forsamlede Mængde, caracteriserer saaledes tilstrækkeligen vedkommende befalende. At ei flere ere blevne saarede, end de Enkelte, om hvem man veed at dette er Tilfældet, kan alene tilskrives Tilskuernes mageløse Rolighed. Det Militaire skal ikke kunne rose sig af, at man, ved itide at trække sig tilbage for deres i fuld Gallop udførte Jndhugninger, undgik en almindelig Massacre. Nationen venter og har Ret til at vente Oplysning om, efter hvis Befaling Lovene og Oprør ere blevne oplæste, og det Militaire draget til Feldts mod fredelige Borgere. Da Christiania er Regjeringens Sæde, skulde man have formodet, at denne var bleven sammenkaldet, for at tage de Beslutninger, Øieblikkets Tarv maatte fordre. Grundlovens 99de §. forudsætter dette; men desuagtet holde vi os overbeviste om, at Regjeringen ingen Deel har i det Passerede, ja, at den ikke engang har havt Ahnelse om, hvad der var bestemt at skulle skee. Dette maatte altsaa grunde sig paa Statholderens, Stiftamtmandens eller Commandantens Ordre. Men til at meddeele en Saadan, ere disse Embedsmænd aldeles uberettigede. Det vilde see ilde ud med Borgersikkerheden, naar det skulde komme an paa den høistcommanderende Generals, en Stiftamtmands eller en Commandants Forgodtbefindende, om man skal beholde Liv og Lemmer eller ei. Man synes at ville indføre den tyrkiske Procesmaade, hos os, uden at agte paa den Fornærmelse, man derved tilføier Kongen og Folket. Skal General-Major Wedel-Jarlsberg, med sit Mandskab, kunne hugge ind paa os, naar det falder ham eller en anden Embedsmand ind, at vi ei maa vise os paa Gaderne, hvad betyder da den hele Statsforfatning, og hvori bestaaer Kongens Magt, At sørge for, at de Skyldige exemplariter blive afstraffede, ja det haabe vi, Hs. Majestæt med Strænghed befaler. Høistsamme kan ikke med Ligegyldighed see, at Love og Menneskelighed trædes under Fødder, og at et trofast Folk behandles som Slaver; han kan ei taale, at Hovedstaden erklæres i Oprørstilstand og gives til Priis for den militaire Magt, paa en Tid, hvor Alt aander Fred og Rolighed; han kan ei taale, at Embedsmænd løse alle Baand og gjøre en Tilstand mulig, hvis Følger ere uberegnelige. Vi stole saameget mere paa, at den Skyldige vil faae sin fortjente Løn, som det maa være Hs. Majestæt om at gjøre, at vise, at den brugte despotiske og lovstridige Fremgangsmaade ingenlunde grunder sig paa Høistsammes Ordre. Noget, Vedkommende muligens besmykke deres Handlinger med. Vor Konge tænker for ædelt, til at have kunne villet Saadant, og det er et voveligt Misbrug af Hs. Majestæts høie Navn, som Authoriteterne hiin Aften gjorde sig skyldige i, i det de paaberaabte dem dette Navn, som Hjemmel for deres Befalinger til Folket. Med Længsel see vi derfor Resultatet af de paabegyndte Undersøgelser imode, og vente tillidsfulde, at Christiania Byes Jndvaanere erholde behørig Satisfaction. Vi stole paa, at den nedsatte Commission med Flid og Nidkjærhed ville søge Sagen. oplyst, og ikke tabe af Sigte, at det er den Skyldige, de skulle udfinde, hvad enten han hører til de Laveste eller Høieste. Vi have hidtil staaet i den Formening, at vi lønnede vort Militaire, for at det skulde være vort Forsvar og Værn mod Vold og Undertrykkelse; men vi have nu gjort den sørgelige Erfaring, at vi have Mere at frygte af det, end af udvortes Fiender.