Den Vest-Sjællandske Avis, 1831-08-23
Politiske Skildringer. Alle Efterretninger fra Paris sige: at Jndvaanerne i denne Stad have med megen Varme og Jnteresse deeltaget i de Høitideligheder, som fandt Sted paa Julidagene, og derved i det Hele lagt for Dagen at de i høi Grad biefalde Kongens og hans Cabinets vise og moderate Maximer; allene hersker det Ønske almindeligt saavel i Hovedstaden som i Provinserne, at Cabinettet vil med større Jver antage sig Polen Sag og Nationalaarden i Strassborg, har overleveret Kongen en Addresse hvori den har tilbudt sig ikke allene at gjore Garnisons Tieneste; men selv at arbeide paa Fæstnings arkerne, dersom hele Liniearmeen skulde giøres mobil for at understøtte dette vigtige Værk. Paa de glimrende Festdage hørte man kun tre Raab: Leve Kangen! Leye Polakkerne! Leve Lafanette Den Begeistring hvormed det andet af disse Raab gienlød, var ubeskrivelig; ikke allene de talløse Masser af Tilskuere, men ogsaa Nationalgardens Legioner, og de glimrende Linie-Regimenter raabte eenstemmigen: Vive la Pologne, mort aux Russes, imedens den krigeriske Musik spillede Marseiller Hymnen. Da National=Gardens herlige Artillerie, som meest udmærker sig ved sin Patriotisme, defilerede forbie Kongen, saa svingede Soldaterne Sablerne og bade Kongen med sværmerisk Heftighed om, at han vilde afsenddem til Veichselen, for der at hielpe deres tappre Vaabenbrødre. Man fortæller, at Ludvig Phillip blev selv henrevet af disse begeistrende Følelser, tog nogle af disse Borgersoldater i Haanden og sagde: ja mine Brødre, Frankerige og Polen leve! Denne Begeistring er gaaet over til de Deputeredes Kammer selv; thi Udkastet til en Addresse til Kongen i Anledning af Throntalen, er forelagt det, og i denne fremkommer de Ord: efterat det gjorte Skridt med Hensyn til Belgien er biefaldet: En ganske anden Følelse opfylder og bedøver alle Hierter, med Hensyn til det ulykkelige herviske Polen. Frankerige takker Deres Majestæt, fordi De har tilbudt Deres Mægling. Diplomaternes Stemme kan ikke hæve sig for ofte og med for megen Eftertryk til Fordeel for eet Folk, hvis Retablering som Nation bliver inderlig ønsket af alle høittænkende Siæle og krævet af Frankerigs Jnterresse og af alle Venner af Europas Civilisation. - General Lafayette har overleveret Kammeret et Bønskriffra den Polske Committee i Paris, om at erkiende Polens Uafhængighed. - Men denne Opbrusning i Folkestemningen, som forresten kan hverken kaldes uædel eller upolitisk, modsætter sig een Mand med de to vigtige Ord; som ere hans Valgsprog; Chartet og Fred, og denne Mand er Præsidenten i Conseilet, Casimir Perrier; han har erklæret, at Cabinettet vil hverken gribe til Vaaden til Polens Forsvar eller selv erkiende dets Uafhængighed; men at det vil underhandle til dets Fordeel; thi han forudseer, at et saadant Skridt ikke kan foretages uden en blodig Krig, med Preussen, og uden at bringe Cholera til Frankerige. Den nærværende Præsident nyder som en forstandig characteerfast Mand en almindelig Agtelse; man bebreider ham allene sin Animositet imod sin talentfulde og af Revolutionen saa fortiente Forgiænger, Lafitte, hvis politiske Beskuelser udgaae fra en høiere i Fremtiden skuende Standpunkt. Hr. Casimir er dog blevet føiet, da Kammeret har ikke valgt Hr. Lafitte, men Baron Gi rod til sin Præsident, en forhenværende Tilhænger af Napoleon og Parisisk Regierings Prokurator under ham; en Mand fra de 100 Dage.