Berlingske Tidende, 1791-09-30
Paris, den 16de September. Den af Seglforvareren til Nationalforsamlingen over lagte Kongel. Skrivelse, som er leveret i Udtog, følger her ist hele Jndhold: Mine Herrer, Jeg har med moden Overveielse læst den Constitutions Act, som man har overgivet mig til Antagelse. Jeg antager den, og vil lade den udføre. Denne Erklæring kunde paa en anden Tiid være tilstrækkelig nok, men for nærværende anseer jeg det for fornødent, selv at anføre de Grunde, hvorfor jeg har antaget den. Fra min Regierings Tiltrædelse af ønskede jeg Misbrugenes Afskaffelse. En umaadelig under de forrige Regieringer samlet Gield, og Omkostningerne paa en ved min Regierings Tiltrædelse berømmelig Kri havde foraarsaget en Ulighed imellem Statens Jndkomster og et Udgifter. Jeg følte, at det er ikke nok at udfinde et Midde imod et Onde, men at man bør forebygge, at dette ikke kommer igien. Jeg saae, at Folkets Vel udkrævede faste Love, og at den mig betroede Magt maatte have uforanderlige Regler. Jeg bad derfore Nationens Repræsentantere at besørge dette. Under Revolutionens Løb har jeg ikke oppebiet Constitutionens Fuldbyrdelse, for at billige forskjællige Deele af den, og bedømme ikkun det Hele, og naar grusomme Tildragelser, lofte har smertet mit Hierte, har jeg dog beholdt den Forhaabning, at see, at den offentlige Magt og Lovens Fuldbyrdelse skulde igien indføre Orden og Rolighed. Jmidlertid haUdsvævelsernes Langvarighed Gemytternes Giæring, Frel hed i Skrifter, Foragt for adskillige Grene af Magten for et derling. Øieblik udtømmet min Standhaftighed; jeg har ikke længere seet, hvorpaa man skulde kiende, hvad der var den almindelige Villie. Paa den Tid (jeg maae tilstaae det) skulde jeg have taget i Betænkning, at antage Constitutions Acten, om den havde blevet mig forelagt. Jeg har forladt Paris. Jeg vilde afsondre mig fra alle Partierne, for at lære at kiende Nationens almindelige Villie og Tænkemaade. Disse Grunde ere nu ikke meere til. De have, ligesom jeg, overstaaet Anarchiets Ulykker; de have standset Selvraadigheden ved Armeen og Misbrugen af Presserne. Ved Lovenes Revision have De sat i Reglements=Classen saadanne Beslutninger, som vare mig forelagte som constitutionelle. Folkets Ønske for Constitutionens Beste er nu ikke meere at tvivle om, og det er Monarchiet uovervindelig hengiven. Jeg antager altsaa Constitutionen; jeg vil i Riget haandhæve den, og forbinder mig til at forskaffe den udenrigs Ærefrygt. Jeg erklærer, at jeg, overbeviist om, at den største Deel af Nationen ønsker det, frasiger mig al den Medvirkning, som jeg havde forlangt, og da jeg blot er Nationen ansvarlig, saa har ingen anden, naar jeg frasiger mig den Ret til at besvære sig derover. Jeg maatte fornærme Sandheden, dersom jeg fortiede, at jeg har troet, at Gouvernementets Udførelsesmidler mangle Eftertryk, men jeg tilstaaer, at Erfaring ber allene være Dommer heri. Naar jeg oprigtigen har bragt Loven i Udøvelse, vil jeg overlade til Nationen, at rette de fuldkommenheder, som maatte findes i den, ved de Midler, Constitutionen giver den i Hænderne. Til Frie hedens Vedligeholdelse, til Constitutionens Befæstelse og til enhver Franskmands personlige Lykke, bør alle Statens Borgere forene sig og holde Lovene i Agtelse. Uenighed og Anarchieere vore fælleds Fiender. Maatte dog de, som Frygten har foraget, vende tilbage til Riget; Jeg lover dem Sikkerhed. Lader os forglemme det Forbigangne, paa det at Hadet maae ophøre, den Ulykke, som en Revolution uundgaaelig fører med sig, ævig forglemmes, 64 Loven faae Liv igien. De Rettens Forfølgelser, som angaae Revolutionen, maae i en almindelig Forsoning ganske ophøre! De, som ere anklagede formedelst Forbrydelser, som de vilde have begaaet i den Hensigt, at tiene mig, bekomme af Dem de res Friekiendelse. Hvad dem angaaer, som ere anklagede, fordi de have villet vanære mig, da føler jeg, i Hensigt til dem, at jeg er alle Franskmænds Konge.