JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Politivennen, 1799-01-01
Vægtere, Hunde og Hundepatroner i Hummergaden. Ved at læse i Politivennen No. 29 Pag. 458 at i Egnen af Raadhusstrædet og Kompagnistræde holdes en Gaardhund, som skal være saa stor en Hader af Dagbrækning at den strax gøer og tuder forskrækkelig o. s. v., faldt det mig ind, for min egen Morskab, om ej til anden Nytte, at forfatte en liden Optegning paa nogle af de mange store Hundes Egenskaber eller Vaner som Beboerne i Hummergaden holde, og lade løbe løse paa Gaden. Der er især 3 store og 1 mindre som alle have det tilsælles, at de gøe og larme næsten uafladelig, baade om Aftenen, saasnart det begynder at mørknes, som og om Morgenen, strax naar det gryer af Dagen, o. f. v. Dette er nu deres sælles Egenskaber; nu deres særdeles: En stor gul Hund har den Maade, naar det falder ham, eller en af Gaardens Folk, hvor han har hjemme, ind at springe op paa Folk dog helst paa Børn, og ved sin Gøen og Glammen støde dem i Ansigtet eller hvor han kan træffe, med sin Flab, dog uden at bide. En sort Hund af Pudelarten, hvid om Halsen, og for nærværende Tid skallet paa Ryggen, antaster Folk for Alvor, og bider dem i Klæderne eller Benene. En brunguul Hund, temmelig stor og begavet med et meget stærkt Mæle, bliver ofte lukket ude om Aftenen, og bliver da ved i et væk, hele Natten at rende omkring og gøe, fra Hummergaden igjennem Ulkegaden til Kanalen, og saa tilbage igjen, saavidt troer den nok at dens Distrikt naaer; thi den har hjemme i Skomager Otterstrøms Hus, som vender ud til disse Gader. Besynderligt er det, at Vægteren ikke bryder sig det allermindste om denne Hundeallarm. hverken Morgen Aften eller Nat, men derimod lader sig bide af den ovenomtalte sorte Hund, og siden klamres med Hundens Ejer Derom.
Politivennen, 1805-01-01
Et Slags nye Agentskaber. Ved Gesandter er sørget for Staternes politiske Forbindelse; ved Konsuler for deres Handelsforbindelse; ved Journaler og Bøger sørges nogenledes for deres Videnskabelige; men endnu er ikke sørget for deres Kunstforbindelse, eller for en hurtig Meddelelse det ene Lands Kunstog Flid Opfindelser til det andet. Det er i denne Henseende at Jndsenderen foreslaaer, at enhver Regjering holdt kyndige Personer i de Stater, hvor den menneskelige Flid og Opfindelsesevne gjør mærkelige Fremskridt, for at gjøre sig disse strax tilgavns bekjendte, saasnart de skee, og derom hjemsende tilforladelige Efterretninger. Hvad disse Slags Agenter skulde hedde, overlades til Vedkommende at afgjøre. At de burde lønnes godt, følger af sig selv. At de vilde være af største Nytte for den Stat, hvis Regjering vidste at vælge de rette Mænd dertil, kan vel ingen Statshusholder med sund Sands tvivle om, og rigelig vilde de Penge indvindes der bortgik dertl. Maaskee kurde endog flere Agenter af dette Slags sendes til et for Kunster, og Erhvervflid udmærket Land, da det neppe var muligt for een Mand, at have en i alle Grene tilstrækkelig udbredt Sagkundskab. Nu omstunder sendes vel fra Tid til anden fornuftige Mænd ud for i visse Fag at undersøge den i andre Lande skete Fremgang. Men det maa tilstaaes at denne Maade er ufuldstændig ihenseende til Tingen og Tiden. Uden Nytte ere slige Rejser vel ikke altid, men om de endog ere aldrig saa hældige, er dog dermed kun meget lidet udvirket til det Øjemeed, hvis Opnaaelse ved de her foreslagne bestandigen residerende, med Sagkundskaber, med Jagttagelsesaand og fornødne Penge forsynede Agenter, kunde opnaaes.
Politivennen, 1805-01-01
Uordener. 1) Hjørnebygningen af Bredgaden og Anneplads, ligeover for Lindenkrones, har endnu intet Husnummer, eller som er det samme intet Nummer som kan læses.
Politivennen, 1805-01-01
Om Muslinger. (Eftet Tilsendt.) Der er kun faa Arter af Menneskeføde hvorom man finder saa forskjellige Domme som om Muslinger. Nogle troe dem vel spiselige, men vanskelige at fordøje, andre fordømme dem, som en meget farlig Spise, og anføre en Mængde Fortællinger om slemme Virkninger af saakaldede givlige Muslinger. Atter andre spise ofte Muslinger, finde dem behagelige og let fordøjelige, og have aldrig truffet paa givtige Muslinger. J Flensborg og Aabenraae, hvor man har de bedste Muslinger i Danmark hører man intet til disse givtige Muslinger. Der er de, som troe, og deres Meening synes meget antagelig, at hine Muslinge Forgivelser, om de ellers ere sande Tildragelser, kunne forklares uden at lægge Skylden paa Muslingerne og derved satte Dem i et ondt Rygte. Hvor ofte foraarsager ikke den sundeste Mad en pinlig Kolik, en truende Forstoppelse, en afmattende Diarrhe, ja endog Døden selv? Og hvorved? ved en al for stor Nydelse deraf eller ved at blande den i Maven med andre Spise- og Drikkevarer, der ikke passe dertil, eller endog aldeles stride derimod. Saaledes kunne Muslinger ogsaa have Kontraparter, som man ikke ustraffet kan bringe i Berørelse med dem, og hvorober Portens Ord: To store i en Sæk kan ingenlunde rummes. Men Sækken, som de to kan ikke rummes i, Tilgavns undgjælde maae for deres Klammeri. kun alt for passende kan bruges. Efter Anmælderens Erfaring er Brændevin, eller anden stærk Spiritus, slet ikke harmonerende med Muslinger. Saa meget bør imidlertid af Muslingernes Forsvarere indrømmes, at Aarstiden, hvorpaa Muslingen tages, gjør megen Forskjæl paa dens Smag, hvilket altsaa giver et Vink om, at Dyret kan, paa en vis Tid af Aaret, være mindre sund Føde end ellers. Dersom denne Formodning er rigtig, burde det vel saa meget muligt hindres, at de fiskedes paa slige Tider; da derved en ufundere og slettere Fødes utidige Brug formindskede Overflødigheden af den sundere. Da det imidlertid ikke vilde være let at forebygge al Overtrædelse i dette Stykke, kunde det være af god Medvirkning, om Muslingers Jndførsel i Stæderne paa slige Tider forbødes, eller endog deres Konfiskering ved Ariseboderne befaledes. Det var at ønske, at Sundhedskellegiet vilde værdige saavel denne Gjenstand, som andet af lignende Natur, dets Opmærksomhed. Saaledes troe ikke saa Mennesker, at tidligen optagne eller halvvoxne Kartofler ere meget usunde, ligesom og grøn umoden Træfrugt. Begge Dele fylde imidlertid Torvenes til sine Tider. Hvis slige Vare skade, tør man vel foreslaae at de ikke bør indlades i Stæderne; og er Tanken om Skadeligheden kun Fordom, bør man ønske, at denne borttoges ved kyndige Mænds offentlige foresatte Kjendelse i Sagen.
Politivennen, 1805-01-01
Forslag til vort Landpoliti. (Efter Jndsendt) Der var en gl. græsk Republik, hvor hvert Medlem af Staten engang om Aaret maatte optræde, angive hvad han levede af, og bevisliggjøre, at han havde Udkomme ved en tilladelig Haandtering. Det vilde maaskee ikke være af liden Nytte, om dette endnu var Skik i enhver Stat. J det mindste vilde det hævde den forhen, desværre nu ikke længer, almindelige Følelse, at det er Skam, ikke at ernære sig paa en Maade som er loplig, og som man tør være bekjendt for hele Verden. Men dette tør man ligefrem paastaae, at det i vort nærværende Landpolities Forfatning sikkert var godt, om en saadan Angivelse aarlig skede paa Landet, af enhver jordles Husmand, Jnderst, og selv saadan Husmand, hvis Jords Størrelse, efter sundt Skjønnende, ikke er istand til at ernære ham og hans. Dette vilde give adskillige Oplysninger, som ikke vare uvigtige, for Ex. hvor mange Hænder der bruges ved Agerdyrkningen, hver mange overflødige Land prangere vi have, og hvormange hele eller halve Tiggere o. d. m.
Politivennen, 1805-01-01
Om eneliggende Gaarde og Huse paa Landet. Dersom det Ordsprog: Lejlighed giver Tyve, har nogen Grund, saa vil man ikke heller finde urimelig den Paastand, at enstige Gaarde og Huse paa Landet ikke yde deres Beboere den Sikkerhed, som de nyde, der have Naboboliger, og at det vilde være en sand Svækkelse af en Stats indvortes Sikkerhed, af dens Agt for Ejendommes Hellighed og af dens Moralitet, om alle Landbyggere deri boede enstigen. Den herlige fremadgaaende Udskiftning har allerede overmaade forøget enlige Landboligers Tal. Det synes derfor høj Tid at tale imod den alt for store Overhaandtagelse af slige Boliger der truer med ideligere Tyverier, Jndbrud, Mord og andre Ugjerninger, medens den berøver Beboerne, foruden den kvægende Tanke om Tryghed, ogsaa megen virkelig Hielp i mange Livets Tilfælde og Trængsler, ved Sygdomme, Jldebrande o. d. Det synes neppe troligt at den Stræben efter Naboskab, som man allevegne finder at have hersket hos Fortidens Landbrugere, og som slokkede dem i større eller mindre Landsbyer ene skuldehave sin Grund i Trang til Forsvar mod bevæbnede Fjender. Menneskets Drivt til Selskabelighed, Trang og Lyst til gjensidig Hielpsomhed, har vist en langt større Deel i en Adfærd, der er ligesaa gammel og ligesaa udbredt som Landbolivet selv. Sætningen, at en Agerdyrkers Bolig ligger allerbedst midt eller næsten midt i hans Ejendom, er fand. Men hvor ofte maae ikke noget af een Fordeel opgives, for ikke ganske at give slip paa andre? Ogom større Tryghed, færre, Laster, mere Nabohielp ere kostelige Fordele; saa bør sikkerligen en god Beliggenhed af Agerdyrkerens Bolig naa den giver disse, foredrages for den allerbedste Beliggenhed, naar denne gjør deres Opnaaelst umul g. Naar 4 Gaarde laae amlede, vilde hver af dem vel komme til at staae i en Kant af dens Jorder, og dette var et Tab, men Besparelse af Grund ved fælles Veje og fælles Vandsted, foruden Mulighed af fælles Bageri, af Nabohielp større Tryghed mod onde Mennesker, større Selskabelighed opvejede Tabet rigeligen.
Politivennen, 1805-01-01
Om Billigheden i at alle Huslejere saavelsom Husejere bidrage til Renovationsskatten. Da denne Skat snart maae og bør forhøjes, troer man det passende at gjøre opmærksom paa følgende. 1) Det er en almindelig Regel, at den, som har Gavn af en god Jndretning, bør villigen skatte til dens Underhold. 2) Det er ikke blot Husejerne, ikke heller blot Forhusenes Beboere, der drage havn af en god Renovations Jndretning. Enhver Person, som drager Aande, vinder ved Renlighedens Fremme. Enhver der kan, som man siger, krybe og gaae, er tjent med rene Gader. Som en Følge heraf, troer man at det med billighed kan paastaaes, at Skatten bør lignes, ikke blot paa Husejerne, men paa alle et Huses Beboere og ikke blot paa dem der beboe Forhuse, men ogsaa paa dem, der beboe Sidebygninger, Tver- og Baghuse. Da det imidlertid er uimodsigeligt, at Kørsel, Heste- og Kohold, bidrage betydeligen til at gjøre en Stads Gaderenovation besværlig og kostbar, torde vel følgende Yttringer anbefale sig til en højere Opmærksomhed og Drøftelse. Udenbyes Vogne, burde ved Jndkørselen i Staden, ved en lille Afgivt til dens Renovationsvæsen, holde dette skadesløst for den Urenlighed de der foraarsage. 2) Alle de, som holde Køer, og ligeledes de, der holde Heste, burde betale en aparte Renovations Afgivt i Forhold til Tallet. 3) Antages ovenstaaende, saa torde vel, ihenseende til den desuden paa Bygningerne lignende Renovationsskat, ingen bedre Maalestet være at vælge, og ingen mere stemmende med Retfærdighed, end Kvadratskatten.
Politivennen, 1805-01-01
Uordener. 1) Gaarden No. 11 ved Gammelstrand har sit Husnummer ikke paamalet, men skrevet paa Porten med Kridt. 2) Det lille Gadestykke imellem Vejerboden og Assistentshuset har paategnet paa Hjørnet: Nybrogaden, hvilket ikke synes saa rigtigt, som om det beholdt den i samme Flugt løbende Gades Navn, nemlig Naboløs. 3) Den blaae Hjørnebygning til Magstræde og Naboløs har intet Gadenavn paamalet paa nogen af Siderne. 4) Brandposten i Aabenraa, ved Reformert Kirke er idelig i en overløbende Tilstand, som i denne Frost er meget farligt. 5) J Landemærket No. 111 mangler Ringetøj.
Politivennen, 1805-01-01
Om en Havn ved Garnisonspladsen. Det er allerede engang yttret i disse Blade, i Anledning af den om Sommeren ofte altfor liden Brygge eller Bolværkspladsi Havnen, som gjør Hindring i Fartøjernes saa ønskelige hurtigere Udløsning da de ofte ligge i to tre Lag uden om hinanden, at den ene Ende af Garnisonspladsen, fra Vandet op til Amaliegaden gavnligen kunde gjøres til en Havn for Smaafartøjer lig Nyhavn. Dette ønske troer man atter at burde fremsætte tilhøjere Opmærksomhed. Pladsen et over 10 Skridt bred. Anteg men end 10 Alen til Gade paa hver Side lendskjøndt saa for burde neppe paa den ene Side behøvedes, saa blev dog omt. 20 Alens Brede tilbage for Graven. Her tinde altsaa nagelig ligge en ged Deel Smaafartøjer. Foruden det Gavn dette vilde bringe, ved at bøde noget paa hin antalte Mangel paa Bolverk, bør man lægge Mærke til den store Forskjønnelse dette vilde være for den anseelige Garnisonsplads, istedet for at den nu vansires ved den for Enden deraf liggende øde, blot med Steen og Materialier hæsligen belemrede, Plads.
Politivennen, 1805-01-01
En Grav-Uorden. Torsdagen den 7 Februarii blev en Konstabel ved det borgerlige Artillerie begravet paa Frue-Lind, eller Kirkegaard uden Porten, og da hans Liig skulde nedsættes i Graven, maatte de 2de Gange tage det op igjen, af Aarsag at Graven var for kort og for smal, og det var dog en maadelig Kiste, som var købt paa Frederiks Hospital, hvor fra Liiget blev begravet, Lientnanten med Mandskabet maatte da, tillige med de andre som vare i Følge slaae en god halv Time, imedens Graven blev gravet større, som var meget ubehageligt i denne Kulde. Man haaber at Vedkommende tilsee, at slig Skødesløshed, ikke oftere begaaes.
Politivennen, 1799-01-01
Spørgsmaal med beføjet Ønske. Kjære Hr. Politiven! Hvad synes Dem om det smukke Træsnit hvormed det sjette Bud er prydet, i salig Dokt. Morten Luthers liden Katekismus? Mon det gjør noget fordelagtigt Jndtryk paa den Unges Hjerte, der faaer denne Bog i Hænder, og seer, hvorledes Pothifars vellystige Hustru med Magt slæber den stakkels Joseph i Sengen til sig, for at bedrive Horeri? - Jeg helder, for min Deel stærk til det Modsatte. - Hos mig har det i min første Ungdom, og hos en Deel andre, med hvem jeg gik i Skolen, lagt den første Spire til Vellyst. - Det var derfore saare ønskeligt, om Vedkommende vilde sørge for, at dette Lokkebillede maatte for Eftertiden forbydes Bogtrykkerne at indføre i denne Ungdomsbog, og hvo som handlede herimod, burde straffes med stræng Mulkt. Og mon vel de øvrige Billeder i samme Bog, saasom Moses med de store Horn, Kain der slaaer sin Broder Abel ihjel. Susanne i Badet, der i sin Nøgenhed overrumples af tvende gamle skæggede Skjelmer, der viser sig saare uforskammede. Den beskjenkede Noa. Og det, der forestiller: den saa kaldede Mand efter Guds eget Hjerte: David paa sin Altan som med sin hellige Harpe i Haanden, med Vellystige Øjne beskuer den nøgne Batseba i Badet, o. s. v. mon de siger jeg, gjør nogen Nytte? - - og burde de ikke fordømmes til samme Skæbne? selve det sjette Bud burde udelades, da det ej svarer til sin Hensigt, men tvertimod gjør den endnu uskyldige Unge bekjendt med den Last, der opvækker hidindtil ubekjendte Følelser hos ham og - som ofte er Tilfældet - for evig berøver ham hans timelige Lyksalighed. Give Gud! at Vedkommende. jo før jo heller ville tænke herpaa, og afvejenrydde alt, hvad der i den saakaldte Børnelærdom skader og fordærver den Unges Hjerte! Give Gud; at det maatte overlades til en Maresoll, Klausen, Bojesen, Hjort o. a. fl. at omarbejde vore Skolebøger, der skulle handle om Kjærlighed til Gud, sig selv, og sin Næste, da ville Mennesket blive - hvor; til vi alle uden Undtagelse ere skabte - dydige, gode, retskafne og lykkelige. - Det skee! o snart! snart! - Simon Sandru.
Politivennen, 1805-01-01
Tanker om Naboskabs Lovgivning. J den fjerde Bøn i Luthers lille Katekismus regnes Gode Naboer med under Forklaringen af det daglige Brød. Maaskee har Luther ikke engang tænkt sig Rigtigheden af denne Forklaring i sin fulde Vide. J Kbhvn (vel og andre Steder, men det er ikke Forfatterens Sag er det ikke blot ved Naboers Ufredelighed, Ondskab og Uvillighed man kan see sit daglige Brød forsuret. Nej, ved gode, redelige og fredelige Naboer kan dog dette blotte Naboskab forvolde de største Ubehageligheder. Det hielper ikke, at min Nabo er den fredeligste Slagter, den høsligste Brændevinsmand, den ustraffeligste Stivelsefabrikør, Fiskebløber, Kallunsrenser o.s.v. min Mæs: føler derfor ikke mindre den med hans Næringsvej hertillands følgende Stank. Den Luft jeg indaander berøves derfor ikke en mindre Del af sin oplivende Kraft. Det hielper ikke, at den Kobbersmed, der boer ved min Side, er en retskaffen Borger, at de Tamborer der daglig øve deres Kunst ligeover for mig, ere brave Karle, mit Øre bedøves derfor ikke mindre, min syge Kone eller Barn berøves derved ikke mindre Søvnens og Stilhedens Vederkvægelser. End flere Exempler kunde tages af Naboskab, der skaber Fare for Jldsvaade, o. fl. m. Allerede flere Gange forhen har dette Blad opfordret vore Jurister til at tage denne Gjenstand under videnskabelig Betragtning, men forgæves. Og dog er her et Tilfælde, hvor den uskyldigste Mand kan af den uskyldigste Mand tilføjes sand og følelig Stade, uden at kunne kalde ham Fornærmer, eller hente Hielp hos Retten. Skulde et saa stort Savn i Lovgivningen da ikke fortjene Videnskabsmandens Opmærksomhed? Bier han efter Lovgiverens Opfordring? Er Syn af Fornærmelse ikke Opfordring for ham? Eller tør han ikke vove sig ind i en hidtil udyrket Gren af den borgerlige Ret? Forfatteren haaber at den Tid dog engang kommer, da retfærdige Love sikrer Stadsinbyganereg i denne Henseende da Sundhed og en behagelig Tilværelse ikke kan berøves ham ved Tilflytning af en Nabo, da hans Formues Tab ikke staaer paa Spil for en blind Hændelse, som ved ingen Forsigtighed kan afvendes. Hvorledes paa denne Mangel i vor Lovgivning (og saavidt jeg veed paa alle andre Nationers, men efter hvis Exempel vi dog vel ikke bør tøvel kan bødes, veed Forf. ikke, thi han er ikke Jurist, men af sit Hjerte vil han ønske, at enhver Jurist, der lunde drøvte Sagen, og Udlede de Afhielpsmidler, der dog unægtelig maa ligge i det som kaldes Ret, men undlader det, maae faae en Slagter til højre og en Fiskebløder til venstre Nabo, samt en Kobbersmed og en Kallunsrenser til Gjenboer, for at opvække hans Opmærksomhed tilfulde.
Politivennen, 1805-01-01
Ønsker fra Helsingør. (Efter Tilsendt.) Paa Steengaden synes det Stykke fra St. Annegaden til Glassen at kunne behøve nogen mere Lysning, da her ikke allene ofte staae forspendte Vogne, men ogsaa ere af de tvers over Kørebroen løbende Rendestene, der kun ved særdeles Lejligheder, som den nylig indløbende ved Kongen af Sverrigs Ophold her, gjøres saaledes istand, at man uden at frygte mindste Ubehagelighed, var det endog i Mørke, kunde gaae over dem. J den Forudsætning, at slig Jstandsættelse til daglig Brug vilde falde for kostbar, er det at man troer, med saa megen mere Føje at kunne ønske mere Lysning i denne Ende.
Politivennen, 1805-01-01
Om Saltholm. Jngen af Kongeriget Danmarks mange Øer er saa forsømt som Saltholmen. Denne Ø er imidlertid af større Flademaal, end Kbhvn med alle Fæstningsværker, og langt fra ikke af en ufrugtbar Jordbund. Saltholm burde være en, af nogle hundrede velhavende Familier velopdyrket Plet, et forfriskende Syn for Sundets Besejler, en behagelig Hvilepunkt for Øjet fra Kbhvns Volde og fra Fredriksbergs Bakke. Saltholm var af Kristian den fierde udseet til Stedet for en Hovedfæstning der ved at beskyde Dragøesrenden som Flinteløbet forsvarede Kbhvn. Da de nærværende Ejere ikke bedre benytte sig af denne Jordplet, syntes det ikke ubilligt, at lade deres deraf havende Nytte vardere, betale den derfor aarlig det dobbelte, udskifte og paa Arvefæste afhænde Lodderne, da sikkert meget mere end hin dobbelte Sum vilde udkomme.
Politivennen, 1805-01-01
Bekjendtgjørelse. 1) Det tilsendte Bidragen en Uorden af Kontordrenge i Helsingør, der skulde havt en meget alvorlig Tildragelse til Følge, kan ikke uden tilvejebragte Bevisligheder indrykkes.
Politivennen, 1805-01-01
Uordener. 1) Uden for det Schimmelmanske Pale er en Gaardrende tvers over Fortoget, som idelig i disse Dage er blevet ophugget, men Jsen paa begge Sider derved stedse blevet højere, saa at man om Aftenen let kan snuble. Naar Jsen og Sneen paa begge Sider, i det ringeste for en Del, borttoges, vare Fodgængerne bedre farne. 2) Uden for den drejerske Klubs Hus i Læderstræde, er den stygge Uskik, at bedække Gaardrender med Møg, dreven i egentlig Forstand til en stor Højde, da Fortoget er belæsset med en Mødding aover en Feds Højde. 3) Jkke blot paa Købmagergade, men ogsaa i Lærstræde, og især paa sidste Sted oftere, er det hændet at Folk, som have gaaet forbi de der holdende, forspændte Kareter, have været i Fare for at bides af Heste, der have snappet efter dem. Da det umuligt kan være Husbonden eller i det mindste hans Folk ubekjendt, om en eller anden af deres Heste have denne farlige Lyde, haaber man at de aldrig lade saadant et Dyr staae ude paa Gaden. Det var ikke uretfærdigt, om en meget følelig Straf paalagdes den HyrekuskeKarl, hvis Hest beed nogen Forbigaaende. Det bør anmærkes, at det var i Sommer at en af Hestene paa Købmagergade snappede efter en Forbigaaende. J Læderstræde er det derimod ganske nyligen skeet.
Politivennen, 1805-01-01
Anmodning til Vedkommende om en Vandpost i Aabenrag. Endnu vedbliver Vandposten i Aabenraa hvorom før i dette Blad er talt, at rinde! Mon ikke dette kunde forebygges? Denne Rinden forvolder i Frostvejr stedse et stort Jisbjerg, som giver de i dette Distrikt renoverende Personer altid Arbejde nok. Da denne Gade netop har en meget paapassende Komissar i Hr. Sundbye, stør man især lægge ham denne Sag paa Hjerte, da det ikke kan paatvivles, at der fra Vandvæsenets Side jo vil føjes de fornødne Anstalter til at kurere Posten for dette Vandgyderle, saasnart han derom vil gjøre Meldelse. P. Hermann. Myntergaden No. 46.
Politivennen, 1805-01-01
Vinter, Ubehageligheder i Kbhvn. Disse ere ikke faa. At afhielpe dem ganske er umuligt. At arbejde paa at formindske dem, er derimod fornuftigt, og hvad mere er, Pligt. 1) Om Vinteren tilfryse Vadskerenderne i Gaardene, hvis deri slaaes Vand. Følgen er, at Husejerne maae forbyde de hos den Boende at slaae Vand i Vadskerne, inen da Tyende ofte ere dovne eller modtvillige, og gjerne ville spare sig den Umage at bære det urene Vand ned paa Gaden, skride de oftest da først dertil, naar Renden er tilfrossen, en Ting som drager den ubehagelige Følge efter sig, at en saa den hele ige ikke hver for mange Tage efter at det mildere Vejr igjen er indtruffet. Denne Ulejlighed kunde afhjelpes, naar man gjorde Padsterenderne dobbelte. saaledes nemlig, at der uden en den egentlige Rende, var et til alle Sider en Lemme fraftaaende Futterat af see denne lufferil eller ydre Rende behøvede kun at være afmeget tyndera det mellemværende Lag Luft virkede da til at holde den indre eller egentlige Rende fri for Frost. 2) En Ulejlighed er det, at Rendebretterne ved udfaldende Frostvejr, enten komme til at lygge for højt, eller blive omveltede paa Fortogene. Begge Dele ere meget farlige for Fodgængerne. Raadet herimod er meget simpelt, nemlig dette, at befale at alle Rendebrætter ere løse, det vil sige ikke lænkede til Stenene. Smeden i St. Kongensgade No. 255 og 256 har viis paa sit Bret, at det kan ligge fast uden at være lænket. Ved indfaldende stærk Frost, og saalænge denne varede, burde da Brætterne, som ikke blot overflødige, men endog skadelige, borttages og hensættes i enhver Husejers Gaard. 3) En tredie Vinterubehagelighed er den, at en Mængde Husejere, for at hindre, at den Rende, der udleder Vandet fra deres Gaarde, ikke tilfryser, belægge denne paa Fortoget med en stor Mængde Gødning, der baade frembringer et væmmeligt Syn, og en slem Søle ved indfaldende Tø. Hvor denne Uskik blot er en Følge af Dovenskab eller utidigt Gnieri, da man nemlig enten ikke vil ophugge eller bekoste ophugget sin Rende, der vilde en følelig Mulkt gjøre god Virkning. Men paa Steder, hvor Kælderen trues, fordi en Gaardpost idelig løber over, enten fordi dens Tud er sat for lavt, eller fordi en Nabopost bruges for stærkt, der bør saadan Postes Tud forsynes med en Hane, hvorved det unødige Vandspilde kan forebygges.