Berlingske Tidende, 1833-04-20
Petersborg, den 7de April. Journal de St. Petersborg indeholder følgende Erklæring: Auerede den 15de Marts n. St., anmeldtes den af det Russiske Gesandtskab og den Ottomanniske Port fattede Beslutning at lade Eskadren, som Contreadmiral Lasarew commanderer, kaste Anker ved Sizeboli. Forholdsregelen motiveredes ved den gunstige Forandring, som havde fundet Sted i Constantinopee, før Eskadrens Ankomst. Den Ægyptiske Armee havde virkelig gjort Holdt, og Alt syntes at bebude en nærforestaaende Fred. - Denne Kjendsgierning, som den 15de Marts bragtes til offentlig Kundskab, er af adskillige Franske Blade paa en høist besynderlig Maade bleven forvansket. Den Bestemmelse, som toges i Henseende til den Keiserlige Eskadre, fremstille de som en Virkning af de Skridt, som den Franske Ambassadeur Admiral Roussin, efter sin Ankomst til Constantinopel skal have gjort hos Porten. - En saadan Paastand, som ikke vilde stemme overeens med det Forhold, der existerer mellem Rusland og Frankrige, behøver en Rettelse. - Begivenhedernes virkelige Gang er følgende: Den 2den Februar (n. St.) tilstillede Porten, som Jbrahim Paschas Marsch mod Brussa ængstede, den Russiske Gesandt en officiel Note, for at ansøge Keiseren, ikke blot omen Understyttelse til Søes, men ogsaa om en samtidig Sendelse af Landtropper. - Den 6te Februar vendte General Muravien tildage til Constantinopel. Samme Dag erholdt Porten Efterretning om, at Jbrahim havde gjort Holdt ved Kiutahia. - Det Jndtryk, som denne Efterretning gjorde paa Divanet, viiste sig ved den første Sammenkomst, hvor General Muraview udviklede Resultatet af sin Mission. J denne Sammenkomst, som fandt Sted den 8de Febr. (n. St.) opkastede Reis Effendi den Spørgsmaal, kom det under nærværende Omstændigheder, der syntes at love Porten større Sikkerhed, ikke vilde være hensigts mæssigt, at frabede sig den Understyttelse, som faa Dage forud var bleven forlangt, da Sultanen troede sig truet af en overhængende Fare. Den russiske Gesandt, Hr. von Buteniew, svarede, at ene Sultanen kunde afgjøre, om det var tilbørligt at opsætte de af ham saa nyelig og med saa meget Jndstændighed ansøgte veldædige Forholdsregler; han gjorde tillige den bemærkning, at man neppe kunde afvende Eskadrens Ankomst dersom denne allerede havde forladt Sebastopel, hvilket der var Grund til at formode; men at det maaskee var mueligt, dersom man traf den paa Søen, da at lade den løbe ind i Bugten ved Burgas, saa at den, i det Tilfælde at Omstændighederne fordrede dens Nærværelse, strax kunde ile Hovedstaden til Hjelp. Han opfordrede paa samme Tid Reis Effendi til at meddele ham det Ønske skriftligt, som denne havde yttret angaaende Contra ordren, der skulde tilsendes vor Eskadre; tillige anmodede han denne Minister og at overlade det Keiserlige Gesandtskab et Dampskib eller et let Fartøi og sende det vor Flaade imøde. - Jfølge denne Conferents og efter Hr. von Buteniews formelige Anmodning tilstillede Reis Effendi ham den 17de Februar er Memorandum, der indeholdt det Ønske, som den Ottoman, niske Minister havde yttret i Sammenkomsten den 8de Februar. Dette Actstykke er altfor vigtigt til ikke at vorde bekjendtgjort fra Ord til andet, saavelsom det af Hr. Buteniew til Reis Effendi stillede Svar, der oversendtes samme Dag den 17de Februar. (See neden.) - Disse Oplysninger ville være tilstrækkelige til at vise Kjendsgierningerne i deres fuldkomne Sandhed. Man erfarer deraf: at den Keiserlige Eskadres Nærværelse i Bosphorus ikke meere holdes for nødvendig fra det Øjeblik, da de Farer, som havde truet Hovedstaden, syntes fjernede, nemlig efterat Ægypterne havde standset deres Marsch, - et Resultat, der efter Portens formelige Tilstaaelse var en Følge af den Jndflydelse, som Hs. Majestæt Keiserens ædelmodige Hensigter, have havt; - at den Russiske Gesandt, ledet af sin Pligt. følelse, forud kjendte Hs. Majestæt Keiserens Villie, da han uden Opsættelse opfyldte Sultanens Ønsker, og at han med denne Overbeviisning var den første, som gjorde den Ottomanniske Minister det Forslag, at lade den Russiske Eskadre løbe ind i Havbugten ved Burgas, saa at den stedse kunde være i Beredskab til at ile Hovedstaden til Hielp, om dennes Sikkerhed, truedes: at disse Erklæringer vexledes mellem den Russiske Befuldmægtigede og Reis Effendi den 8de Februar, og at Admiral Roussin, der ankom til Constantinopel den 17de Februar. ikke havde sin første Samtale med den Ottomanniske Minister før den 19de Februar, - at det var Hr. von Buteniew, som den 8de Februar opfordrede Porten til at stille et let Fartøi til det Keiserlige Gesandtskabs Disposition, for at sende det vor Eskadre imode, og at det ikke, hvilket visse Blade falskeligen have berettet, var den Franske Ambassadeur, der havde forlangt og udvirket denne Afsendelse; - endelig, at den Beslutning, at tilsende den tillende Keiserlige Eskadre Contraordrer før dens Jndløb i Bosphorus, og at lade den kaste Anker i Bugten ved Burgas, allerede var fattet, uden at Admiral Roussin behøvede at gjøre sig mindste Uleilighed i den Henseende, eller at udlade sig med Trudsler mod Porten desangaaende; og det af den simple Grund, at dette Arrangement aldeles frivilligen var foreslaaet af den Russiske Gesandt, allerede i Dage for den Franske Ambassadeurs Ankomst. - Vor Eskadres ny Bestemmelse var altsaa forud antydet ved de af Hr. von Buteniew i Conferentsen af 8de Februar gjorte Forslag, og denne Minister kunde derfor, da vore Skibsdivision om Morgenen den 20de Februar kastede Anker ved Buyukdere, ikke eet Øjeblik være i Tvivl om den Beslutning, han skulde fatte. Han skyndte sig med at bekræfte hvad han allerede før havde sagt: at han troede at burde opfylde Sultanens Ønsker, ved at samtykke i, at den Keiserlige Eskadre, indtil befalinger ankom fra Hs. Majestæt, lagde sig i Bugten ved Burgas. - Paa denne Maade udtrykke den Russiske Gesandt sig til Sultanens Generaladjutant, Muschir Achmet Pascha, og til Seraskirren Chosrew Pascha, ved det Besøg, som disse Sultanens tvende fortroelige Raadgivere aflagde hos vor Minister, den 20de og 22de Februar. Man svarede ham med den holtidelige Erklæring, at Sultanen, endskjøndt han endnu nærede det Haab, at de Ægyptiske Anliggender vilde ende sig fredeligt og uden nye Forviklinger, vedblev i alle Tilfælde at gjøre Regning paa Keiserens høimodige Bistand. - Paa samme Tid paatog den Franske Gesandt sig den Forpligtelse, hos Vicekongen af Ægypten at andrage paa Antagelsen af de Fredsbetingelser, som Sultanen havde foreslaaet, i den Hensigt, ogsaa paa sin Side at overtyde Porten om den Franske Regjerings Omhu for Sultanens Jnteresse. Skulde dette Skridt vorde kronet med et heldigt Udfald, saa vil det Keiserlige Cabinet uden Tvivl fornemmeligen og oprigtigen ønske sig til Lykke dertil, thi et saadant Resultat vilde være aldeles svarende til de Hensigter, som have anlediget saavel General Muraviews Mission til Alexandrien, som Afsendelsen af en Eskadre til Constantinopel. - Men indtil Paschaen af Ægypten har underkastet sig de ham foreskrevne Betingelser, og uden Omsvøb opfyldt dem, fordrer Forsigtighed. ikke at fæste Liid til Oprigtigheden af Mehemed Alis Løfter, Hvad der gjør denne Forsigtighed end mere nødvendig og bekræfter vor Overbeviisning, er Jbrahims Adfærd i den sildigere Tid, da han, med Tilsidesættelse af sine egne Forsikkringer, og i aabenbar Modsigelse med de Løfter, han gav General Muraview, har vovet at udstrække sine militaire Operationer endnu videre, og bemægtige sig Stæderne Magnesia og Balikeser. Hertil kommer, at Mehemed Ali, - paa samme Tid, som den Ægyptiske Armees Position i høi Grad truer Roligheden i det Ottomanniske Riges Hovedstad, - med Virksomhed fortsætter sine Krigsudrustninger og bereder sig til at sende Jbrahim ny Forstærkning. - Disse Efterretninger havde indgydet Porten æng stende Bekymringer og gav vor Eskadres Nærværelse end større Værd. - Efterat disse Beretninger vare ankomne hertil den 28de Marts, gav Keiseren Gouverneur i Nyrusland, GrevWoronzow, befaling til ufortøvet at lade den Expedition afgaae, som forberededes i Odessa, tilligemed Landingstropperne under Beskyttelse af en Skibsdivision, anført af Contreadmiral Kumani. Denne Expedition gik virkelig under Seil om Morgenen Kl. 6 den 29de Marts. Dens Ankomst ventedes med Længsel i Constantinopel, og den Ottomanniske Regjering havde allerede forud givet de nødvendige befalinger til at forsyne den med Levnets midler og andre Fornødenheder. Som en Følge heraf skulle snart tilstrækkelige Stridskræfter være tilstede, for at beskytte den Ottomanniske Riges Hovedstad, om den atter skulde vorde truet, eller til at understytte de med Vicekongen af Ægypten begyndte Underhandlinger. - Efterat disse militaire Forholdsregler ere føiede, har Keiseren, der ved en høitidelig Forkyndelse af sine Beslutninger vilde sætte en Dæmning for Mehemed Alis ærgjærrige Planer, overdraget sin Minister i Constantinopel det Hverv, paa det bestemteste at erklære at den Eskadre og det Troppecorps, som efter Sultanens udtrykkelige Forlangende er sendt til denne Souverains Bistand, har Ordre til at forblive i sin nuværende Stilling indtil den Øjeblik, da Jbrahim har rømmet Lilleasten, og er gaaet tilbage over Taurus, og Vicekongen af Ægypten har samtykket i de at Porten foreslagne Betingelser. Saasnart dette dobbelte Øjemeed er opnaaet, vil Hs. Keiserlige Majestæt, saaledes som Allerhøistsamme har forkyndt under 17de Februar, udstede befaling til sin Flaade og sine Tropper, at vende tilbage til Rusland. (Sluttes i næste No.)