Aarhuus Stifts-Tidende, 1797-07-29
Nu spørge vi hele Publikum og som det giøres behov) Hr. Jversen, om denne Bestilling er paa vore eller hans Aviser, Og om vi kunde noget for eller rettere: om vi ikke fornærmes ved, nogle Postdage derefter at modtage en anden Skrivelse fra Slangerup, hvori det hedder: at Jversens Tidende var Meeningen af den sidste vestilte Avis, og Denne Passage og saa mange lignende Breve a., hvoraf udtrykkelig sees, at man holdt Jversen for Eier af Fyens Adressecomtoir (hvorfor han dog har saa megen Ærtelhed og Ringeagt, at han neppe kan finde det værdigt til et Navn ved Siden at sin saakaldte Alverpedttion, bevægede os til vort første Avertissement, hvorved sikkerlig hverken Jversens Person eller hans Skiødebarn, den saakaldte Aggeredkunde i nogen Maade finde sig fornærmet. Men Manden har, som bekiendt er, stemme Anfald, og dette er ikke den første Explosion af hans uartige Bagateller; maatte han endelig een Gang erkiende sine mange og grove litterariske Synder og beslutte sig til at giøre alvorlig Poenitentse. Men ner! disse Ønsker ere kuns pia desideria; han er født og opvexen i vindig Skiert- og bleven graae i Smørerier. Man maae derfor ikke undre sig over hans brugte Udtryk i sit sidste Avertissement: at Vedkommende ikke skiøttede om vare Aviser." Hans lille Liv er en vaagende Drøm en hans egen Storhed og Udødelighed, og alligevel Kløtter Jngen om at maale sig med ham. At anvende en probat Kur for denne stive Forstykkelse, vilde være et saa vanskeligt som Personen selv gavnligt Foretagende. - Jmidlertid er det af andre Aarsager Pligfor os, at lade Publikum vide lidt af hans Agt for samme. Vi havde akkorderet med Vedkommende om Postdaglig at faae Beltpassagerne tilsendt og skulle derfor, ligesom Jversen dengang, aarlig give 100 Rdr. til hvert Sted og en Avis frie. Dette indgik vi skrivtlig og have Vedkommendes skrivt, lige Løfter derpaa; og da deels Manges Efterspørgsler, hvorfor vi give Beltpassagen altid sildigere end Jversen, deels tilbenævnte Jversens Opførsel endelig har opfordret os til, at opdage de Bag=Puds han har spillet os, for saa vidt det er os mueligt, at efterspøre alle hans hemmelige og sorte Krogveie, hvilket vi ere villige at giøre uden al Fortrydelse: saa ligge bemeldte Skrivelser hos os til Enhvers behagelige Eftersyn. - Et Par Postdage fik vi Belt=Passagen rigtigt, og anede aldrig mindste hindring, da vi først modtoge et Brev fra en høistagtværdig Mand, hvori han skriver: "Jeg beklager, at N. N. Jversen er svag nok, til at lade sig mærke med sin Lyst til at skade Dem, the jeg veed vist, at han har besværet sig over Meddelelsen af Belt=Passagen til Dem, og erklæret, at den næsten ikke kunde nytte Dem saa meget, som om han allene fik samme (her er han god at kiende - det er hans Skind!) "og ønskede gjerne Forandring, igjen deri, hvilket jeg vel skal forebygge. Men desværre vor Ven var for ærlig til at troe: at Rænker formaae mere end alle tilladelige Midler, og vi erfarede strax Opfyldelsen af hans Forudsigelse, da Belt-Passagen herefter kom til os, naar den var læst i Jversens Aviser; og da vi gjorde Vedkommende opmærksomme derpaa, lode de os vide, at Jversen (som i sin galdefulde Forbittrelse ikke vilde, at vore Læsere - der dog ogsaa med Jversens Tilladelse kan kaldes Publikum - maatte læse slige offentlige Nyheder, hvortil vi havde saa lovlig Adkomst som han) havde, ved Midler, som han ene kan tillade sig at bruge, forført dem til at bryde i deres os givne skrivtlige Løfte, saa den Ene iblant andet skrev os til: "ikke uden at fornærme (!) Hr. Jversen, der har beviis mig meget Venskab (!) kan jeg give Dem Belt=Passagen, længer ligesom Jversen." Denne Beretning ere vi Publikum skyldige, som kan fordre Rede af os for Forandringen i at levere Belt Passagen, og Jversen skylde vi den Erklæring, at han i ingen Maade har fornærmet os - thi vi føle os ophøiede over alle Kabaler men Publikum, for hvilket han ved saa mange Leiligheder lægger en egoistisk Jver for Dagen. Vee ogsaa den, der trænger til Forsvar fra saadan en Haand. - Vi kunde til Slutning af denne Fortælling være berettigede til mangt et Udraab, men hvo vil stemple en Handling, der saa kiendelimærker sig selv  hvo karakterisere ent Person, hvis Navn er enten slet ikke eller kuns af Dræk som ovenmeldte bekiendt, Fyens Adressecomtoir i Odense, den 20de Julii 1797. S. Hempel og Komp.