Aalborg Stiftstidende, 1835-01-17
Hr. Justitsraad Knudsen aabnede Festmaaltidet med følgende Skaal for Landets elskede Konge. De mange velgiørende Foranstaltninger og Jnstitutioner, der udmærre den Række af Aar, i hvilken Danmarks elskede Konge har styret Landets Anliggender; den omfattende utrættelige Virksomhed for Nationens Vel, som end ikke tunge Sorger og mørke Bekymringer have standset, har erhvervet ham det fortjente Navn af sit Folks Fader. Vi ville bede Gud den almægtige, at krone vor Konges kommende Dage med den Lykke hans ædle Hjerte fortjener. - at lønne hans Bestrævelser for sit Folk med et Held, der svarer til hans Hensigters Reenhed. - og især at forunde Folket at giengielde hans faderlige Omhu med mange Glæder!" Denne Skaal optoges med et længe gientaget Hurra. . Derpaa udbragte Secretair Ussing en Skaal for Provindsialstændernes Jnstitution, at den maatte bære de Frugter, som dens ophøiede Giver har villet, tjene til at gjøre Hs. Majestæt bekjendt med Nationens sande Ønsker og saaledes bidrage til at knytte de Baand fastere, som forene Kongehuset med Folket. - Med samme bifald, som denne Skaal, optoges den følgende, som Justitsraad Knudsen udbragte. En lys og dannet Aand, et frit Blik til at skjelne det Rette fra det Urette og Fasthed i at holde ved hvad der er erkjendt for Ret, ere Egenskaber, der, efter mit Skjøn, maa ønskes hos den Mand, der møder som Deputeret i Stændernes Forsamling. Saaledes fremtræder han der uden Farve som han bør, ikke kaldet til at understøtte Regjeringens Rettigheder, ikke æsket til Kamp for Medborgeres Friheder. Velvillig indbuden vil han med Velvillie yttre sin Mening meddele sit Raad. En saadan Mand sender dette Valgde strict til Stændernes Forsamling i Kammerraad Drewsen, hvem vi hilse med hjertelig Tillid og med det Ønske, at Herren vil bevare hans Kraft. Af den Deputeredes Tak til den ham omgivende Forsamling, udhæve vi følgende smukke Hovedmoment: "Und lander jeg at tale, hvor de Kundskaber, jeg kan besidde, eller de, jeg efter Pligt i Fremtiden kan erhverve mig, gjøre mig skikket til at tale; eller skulde jeg være ulykkelig nok til at stemme mod min Overbeviisning, forledet dertil af personlig Hensyn, af Frygt, eller af anden Usselhed, da ramme vel fortjent Foragt mig, som Fædrelandets utro Søn, da vende hver fædrelandskindet Mand mig Ryggen, som den, der bærer Kainsmærket paa min Pande. Men - ufortjent Dadel ramme mig ei, fordi jeg aldrig kan ansee mig selv som ene eller fornemmelig tilhørende det Amt, som har valgt mig, den Stand, hvortil jeg hører; thi ved Stændernes Forsamling kan aldrig det ene Sogns, det ene Amts, den ene Kjøbstæds, end ei den ene Provindses Tarv gjøres gieldende mod Almeenhedens Tarv. Skeete det Modsatte, da vilde Danske snart staae fjendtligt stemte mod Danske; Jy den imod Sjællænderen og Fyenboen; ja, det ene Amt i samme Provinds mod det andet, og Danskheden ligesaa vist gaael tilgrunde i en ussel Provindsialaand, som Græskheden tabtes i Grækernes Adsplittelse og indbyrdes Fjendtlighed. - Lados derfor være hverandre ærligtsindede Landsmænd; lad etBroderkjærlighedsbaand omsnoe alle Danske; lad os ærligte dele Godt og Ondt med hverandre, og i Farens, maaskee ei fjerne, Dage, vise Verden, hvad et lidet, men samdrægtigt Folk kan udrette, samlet om en elsket Fyrstes Trone, Enighed er Magt. Hvo formaaede at bryde den døende og advarende Faders Pileknippe. Skoven modstaaer Orkanen, der let og vist fælder de enkeltstaaende Træer, og Kjøbenhavns faa, men tappre og samdrægtige Borgere, samlede om den Fyrste, der vilde seire eller døe i sin Rede, skylde vi maaskee, at vi i dette Øieblik kunne, som Danske, sidde her glade forsamlede. - Broderkjærlighed og Broderenighed være derfor vort Løsen. Æren og Fødelandet vort Raab. Naar disse ere vore Ledere, er Almeenaanden vækket, og vi kunne da med Tryghed vente, at Himlens skjønne Datter, hun, som vi alle elske - Friheden - vil, liig den venlige Svale, bygge og boe under hver Dannemands Tag. Lados tømme vore Glas for Æren og Fødelandet."