Den Vest-Sjællandske Avis, 1827-06-05
Det Russiske Rige og de foreenede Nordamericanske Stater, dette i Østen og hiint i Vesten, ere de Dæmninger hvorpaa det Brittiske Herredømmes overstrømmende Bølger maae og skulle brydes. Maaskee er den Tid ikke langt borte hvori den naturlige Alliance, som forener begge Nationer kan begynde at virke velgiørende paa Europa især naar det kunde blive mueligt ved høimodige Opoffrelser at hæve de mangfoldige Hindringer, som besvære den indenlandske Handel i Europa. Det er hine to Magter, som ret egentlig beskytte Ligevægten i det almindelige Statsystem, som tilraabe den Colos, som vil omspænde hele Jorden med sine Palyparme: Hertil og ikke videre. (Uden at ville indlade sig paa disse Raisonnements, som her blot blive meddeelte og endnu mindre uden at ville erklære sig for deres Gyldighed, kan det blot anføres som et historisk Factum, at der fandt et udmærket venskabeligt Forhold Sted imellem den afdøde Russiske Keiser Alexander og Nordamerika, ifølge den Nordamerikanske Præsidents Udeladelser i sit Budskab til Kongressen. Ogsaa vide vi, at den afdø Keiser blev udnævnet til Voldgiftsmand for at paakiende de Misforstaaelser, som fandt Sted imellem de Forenede Stater og Storbrittannien.)De Forenede Nordamerikanske Stater vaage over i deres Jordens Deel, at den Brittiske Magt ikke bliver der altfor overveiende, hos alle nye Friestater, og i Særdeleshed hos Naboestaten Mexico erhverve de sig Tillid, imedens de kun alt for ofte opvække Bekymringer hos Britterne De Forenede Stater have erklæret: at de Vestindiske Øer Cuba og Puerto Rico ikke maae tilhøre nogen anden Magt end Spanien. Deres Handel paa Mexico, Vestindien og Sydamerika tiltager Aar for Aar og de føre den med en Speculationsaand og med en Duelighed som selv overgaaer Britternes De opvække ingensteds Jalousie, deres Characteer som friemodige Republikanere giøre dem yndede hos alle Nationer; imedens den frastødende Væsen som Britterne sieldent kunne aflægge og deres diplomatiske Personers og Søcofficerers commanderende Fremgangsmaade vel kan indgyde Frygt; men aldrig opvække Kiærlighed. Med samme Klogskab og Redelighed beskytter det store Asiatiske Europælske Rige, som ikke behøver at forlange noget af nogen Nation og for hvilket enhver Forstørrelse kun vilde blive skadelig, da dets Areal er næsten allerede for stort de venskabelige continentale Magter med Raad og Daad imod al inden, og udenlandsk Skade. Ugennyttig, og allene for at Handelen kan fremblomstre bestræber den sig for at vedligeholde Handelen i Europa, selv sikkret imod ethvert Angreb ønsker det, at alle Nationers Velfærd maae trives i Fred og Roe, og at et moderat monarkisk System maae beholdes, fordi det synes at være det meest passende for Europa. Dertil kommer at Rusland afskyer ligesom de Forenede Stater enhver Fanatisme, begge de umaalelige Riger finder enhver Religion Beskyttelse, og ingen er udsat for nogen Forfølgelse formedelst sin Troe. Derved er Rusland, ophøiet over de Lande, hvori Protestanten sukker under haarde Undertrykkelser, som i Ungarn, eller under Missionairernes Cabaler, som i Frankerige og selv over Storbrittannien, som lader sine Catholske Medborgere hentæres under navnløse Elendigheder. Begge Lande, de frie Stater i den Vestlige Halvdeel, ligesom Keiserriget i den østlige Halvdeel i Europa rykke frem paa ganske forskjellige Veie til deres store Formaal. Dadler man Livegenskabet i Rusland, saa finder man igien i Nordamerika, ligesaadan som paa de Vestindiske Øer Negerslaveriet, og hvo som bestoværre har betragtet dette med egne Øine, maae dog vel tilstaae, at ifald den Straf blev ham paalagt, at skulle vælge imellem begge, saa vilde han dog vel hellere være Livegen hos en Godseier i Rusland end Negerslave i Georgien. Dog denne Uret, som er tilføiet Menneskeligheden, og som fra Fortiden af er indbragt i begge Riger bliver efterhaanden formildet ved Regieringernes Forordninger, og hielper vel endog for Øieblikket til at befordre disse Landes Flor. Men store Stater, som fremblomstre ved deres egen Jndustrie, tiene til exemplarisk Forbilleder for de Lande, som søge at erholde deres Velfærd uden fra ved en Slavisk Underkastelse imod et merkantilisk System, som ikke stræber efter Selvstændighed; men som det er ligegyldigt for om de under en forhaanende Forarmelse blive til et Europæisk Bengalen og erbarmelige Dependentier af den stolte Ørstat; men der lade sig paa disse Hentydninger bygge det Haab, at de Europæiske Nationer ville snart erkiende hvad der virkelig tiener til deres Fred og deres Velfærd, for at de ikke efterhaanden og uformærket skulle lokkes ind i et Aag og i den dybeste Fornedrelsestilstand, som vilde blive mere farlig og trykkende end den Tilstand hvormed Napoleon betyngede dem. (Dette forestaaende Stykke, som er maaskee skrevet af en Franskmand der er misfornøiet med Storbrittanniens Jndflydelse i Portugal, meddeles kun her fordi man kan læse paa Dansk hvad der allerede er bleven læst paa Tydsk, uden at Oversætteren vil i mindste Maade indlade sig paa at bedømme de fremstillede Betragtningers Gyldighed.)