Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1815-03-30
Den 16de d. begav Kongen sig i et høitideligt Optog til de Deputeredes Kammer, og holdt fra Tronen en eenergist Tale, hvori forekommer følgende: "Jeg har seet mit Fædreland igjen, jeg har igjen udsonet det med alle fremmede Marter, som upaatvivlelig ville blive de Traktater troe, hvormed Freden blev Os tilbagegivet. Jeg har arbeidet paa mit Folks Lykke; jeg har modtaget og modtager endnu dagligerørende Beviser paa dets Kjærlighed. Kundejeg i mit 60de Aar vel ende min Løbebane bedre, end ved et døe i Fædrelandets Forsvar, Jeg frygter derfor Jntet hvad mig selv angaaer; men jeg frygter for Frankerig Den Mand, der er traadt frem for at tænde Borgerkrigens Fakkel iblandt Og, fører ogsaa Krigens Svøde over os fra Udlandet; han bringer atter vort Fædreland under sit Jernaag; han kommer for at tilintetgjøre hiin Konstitutions Charte, som jeg har givet Eder - hiint Charte, som vil være min skjønneste Hæder i Efterverdenens Øine - hiint Charte, som alle Franzoser elske og som jeg her atter sværger at holde. Lader Os derfor samle Os om dette Charte! Det være vort hellige Banner. Henrik IVdes Æt inge ville først forene sig om samme, og alle gode Franske ville følge dem. Endelig, mine Herrer, maa begge Kamres Samvirken give Regjeringen den fornødne Kraft, og denne sande Nationalkrig skal ved dens lykkelige Udfald vise, hvad et stort Folk formaaer, som Kjærlighed til dets Konge- og Statens Grundlov forener. Den faste Tone, den Rolighed og tillidsfulde Blik, hvormed Kongen holdt denne Tale, vakte en ubeskrivelig Enthusinsme. Som elektriseret stod hele Forsamlingen op, og raabte med Hænderne udstrakte imod Tronen, Live Kongen! Døe for Kongen! Kongen i Liv og Død, Derefter nærmede Monsjeur sig Kongen med disse Ord: "Jeg veed, at jeg her afviger fra de sædvanlige Regler, idet jeg taler til Deres Majestæt, dog beder jeg, at det maa være mig tilladt, i mit og min Families Navn at udtrykke, hvormeget Vi dele de Følelser og Grundsætninger, hvoraf D. M. er besjælet" Nu vendte Prindsen sig til Forsamlingen og sagde med oprakt Haand: "Vi sværge ved vor Ære, at leve og døe troe imod Kongen og Konstitutionen, som sikrer de Franskes Lykke. Inderlig rørt rykte Kongen Monsjeur sin Haand, som denne lyssede, hvorpaa Kongen omfavnede ham med en Broders Hjertelighed. Præsidenten Laine holdte derefter en Tale, hvori han blandt andet sagde: "Det er nu ikke den beleilige Tid til at opspøre begaaede Feil og Aarsagerne til nærværende Uroligheder. Alle vore Anstrænge ser bør nu rettes imod Den, som vil kuldeste en og civiliserede Menneskers Haab. Despotisme er uundgaaelig Trang for hans Karakteer. Med hvilken Skjændsel vilde Historien mærke Os, hvis Vi lade en Konge, Himlen sendte til vor Redning, bortføre af vox Mitte, eller omkomme i Fædrelandet. Bedrøvet over nogle Regimenters Frafald, har han erklæret: før at ville dør end forlade sit Folk, cved al den Jammer, som Frankerig trues med, rammet især den Frygt hans heel franske Hjerte, at udenlandske Anmeere maatte komme for at straffe uventet Merneed med Jld og Sværd, for at bevare deres egne Landsmænd derfor. Men Nei, Frankerig vil hverken lade sin Konge eller sin Frihed omkomme, Jvet, samme kjemper imod Menneskekjønnets Fordærver, vil det søne at redde sig for den nye Ulykke atter at see fjendtlige Legioner betræde Fædrelandets hellige Jordbund. Voxer vor kjendes Trop, da vil denne Ulykke være uundgaaelig. J Ærens Navn taler han allerede, som forhen, om Erobringer. og Hævn. Krigens Blod er hans Element, han vilde ikke væle med at overfalde Nabostaterne og at flæbe vore Børen dertil. Afslog han ikke den Fred, hvorved blev ham tilbudt at beholde Rhingrændsen, og med den flere af hans Erobringer, De forsamlede Souverainer staae endnu under Vaaben; de have hverken glemt hans Planer eller hans Seire, og Politik vil maaske bevæge dem til at forekomme hans Amreb. Store Gud, hvilken Eiendighed vilde ikke da komme over vort Fædreland. Det koldeste Hjerte gyser derved; thi Jndbildningsskraften er endnu oplyst af Moscaus Brand og jeg seer sammes frygtelige Gjenskin paa Louvres Mure. Vi staae imellem evig Skjændsel og uendelig Hæder. Opsluper den franske Grund sin Undertrykker, da tør Vi haabe lykkelige Dage. Efter denne Tale blev dekrettret en Troskabs=Addresse til Kongen.