Aarhuus Stifts-Tidende, 1836-09-16
En Borger, som sidder i Handel her, med en aaben Boutik, faaer, for omtrent fire Maaneder siden, et Anfald af Vanvid, Man siger, delirium tremens. Tilsyneladende helbredes han, men Anfaldet vender tilbage. Saaledes er han, i gjentagne kortere eller længere Mellemrum, snart ved Forstanden, snart uden Forstand. Desaarsag holdes han ogsaa periodisk i Forvaring. Tilsidst bliver han stadigen afsindig. I det lange Interval af fire Uger, i sin halvlyse Forfatning, disponerer han efter Godtbefindende over sine Vare, men da nu hans Vanvid tilsidst har taget fuldkommen Overhaand, og han maa tages i Forsørgelse af Bre ens Fattigvæsen, bringes ved Trommeslag til almindelig Kundskab, at Enhver, som maatte være i Besiddelse af Sager, ham forhen tilhörende, disse maae nu, i de sidste fire Uger, være ham afkjöbte i lovlig Handel, eller af hum satte i Pant, eller som Skjænk af ham modtagne, uvægerligen skal oplevere Samme paa Politikammeret. Nu spørges: kan en saa sildigt af det offentlige gjort Erklæring have tilbagevirkende Kraft, Kandet, saalænge en Mand ikke er hæmmet i sin borgerlige Stilling eller Næringsdrift, ikke erklæret umyndig, ei heller proklameret gal, formenes Nogen, med fuld Retskraft at handle med ham, Vi mene, nei. Saalænge Politiet ikke har lukket Boutiken, ikke sat Trommen i Bevægelse, for at advare Mundens Kunder, er enhver Handel, som Sluttes ved hans Disk, lovlig, og Enhver har Ret til at betragte og beholde det Tilforhandlede som sin Eiendom, thi Ingen vil vel forlange, at jeg, inden jeg handler med en Kjöbmand, skal lade mig forevise Sundhedsattest fra hans Doctor. Men hvorledes lader det sig nu forene med denne imodsigelige Ret, at enhver saadan Handel skal gaae tilbage og det Tilforhandlede tilbageleveres, Er nogen Feil i det Hele begaaet, saa maa den dog nok söges deri, at Politiet har grebet ind post festum og først nu paatænkt Forholdsregler, som det forlængst burde have taget, og saaledes maatte det vel synes, som om det maatte være selve Ovrigheden, paa Stedet, der burde erstatte den beviislige Skade, som dens for sildigt vaagnede Opmærksomhed kan have havt til Fölge. Mon øvrigheden vil det: Den förste Begivenhed var tragisk, den Anden bliver det ikke mindre. Ved Hundedagenes Indtrædelse lader Byfogden forbyde. løse Hundes Omløben. Det er gandske i sin Orden. Men samme eller næste Dag begiver det sig, at By fogdens egen glubske, lösgaaende Hund, paa offentlig Gade anfalder en ung Haandværksvend, som gaaer sin Vei stille hen. Det er ikke i sin Orden. Haandværksvenden er gentil paaklædt, han har sin Svendekjole paa, et fiint, propert Stykke Det er i sin Orden. Byfogdens Hund river bemeldte nye Svendekjole meget betydeligt sönder og Spolerer den aldeles. Det er ikke i sin Orden. Paa et saa ringe Sted, som vores Spørges naturligviis Alting strax; ikke det Ringeste kan blive skjult her, maaskee har ogsaa Haandværksvenden beklaget sig. Kort, Byfogden erfarer, hvilken Ulykke hans Hund har gjort. Det er i sin Orden. Nu tilbyder vel bemeldte Embedsmand strax, til Sagens øieblikkelige Neddysning, at tilfredsstille den Skadelidte, og rimeligviis anseer han det at være dybt, dybt under sin Værdighed, ved en Leilighed som denne, at prutte og tinge med en fattig Skomagersvend, Ja, havde han gjort Det, Det vilde have været i sin Orden. Men han gjør det ikke, og det er atter ikke i sin Orden Han udsætter sig hellere for den ufordeelagtigste Omtale, udsætter sig for, af Skomagersvenden at sagsöges : for Domstolene. Nu spørges, hvorledes kan en saadan Opførsel forene med den Ærekjærhed, som er fornöden for enhver Embedsmand, især for en vrighedsperson Mon Byfogden vil svare herpaa, Nei, han tier rimeligviis, og at Man tier, naar Man ikke veed, hvad Man skal svare, det er sluttelig gandske i sin Orden. (Fortsættes ved Leilighed.)