Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1826-11-28
Saalænge en Specie ikke af Alle udgives for 2 Rbd. Sedler, som almindelig antaget Betalingsmiddel og Æqvivalent, da koster den ligesom en Tde. Byg efter det Forhold den som en Deel af den hele for Penge falbudne Masse har til Penges Forraad i Omfærdet. Falbydes nu færre Specier, eller flere behøves, da fremkommer ogsaa her Betalingsmidlets Formindskelse. Derved forhøjes imidlertid igjen ogsaa Speciens Værdie, som Deel af det almindelige Betalingsmiddel, og giver den saaledes Midlet i sig selv til ydermere at bevirke dens egen forhøiede nominelle Værd, naar ikke Betalingsmidlets Forøgelse i det Hele til svarer det forhøiede Krav i Omsætningen. Men behøves der nu mere Byg, saa det fra Fremmede eller fra Stæder, hvor vor Seddel ej er almindelig gjængse, maa hentes eller hiddrages, da behøves og flere Specier for at anskaffe det, og den forhøiede Værdie af Specier, som Deel af det ved forhøiede Kornpriser i dets Omfang formindskede Pengemiddel, stiger bestandig mere og mere ogsaa ved sig selv. Jstedetfor at denne Betalingsmidlets Formindskelse skulde hæve igjen Pengeværdet i det Hele, og at dermed de forhøiede Kornpriser skulde nedtrykkes, stige disse da frit med Konkurrencen, og Seddel væsenet maa, uden Grund, i Forringelse af dets virkelige Værdieforhold, alene bære, i Forringelsen af dets Nominalværdie, hele Trykket af det ved Handelskonjunkturerne forandrede Omsætningens Forhold af Krav og Middel, saasom ikke en tilbørlig Betalingsmidlets Forøgelse kan regulere saadant. Landbankerne i England have udstædt Sedler i Forhold til Kornprisernes Stigen; og dette er blevet meget dadlet; men havde vel mindre fortjent Dadel, dersom ingen Seddel=Udstædelse havde fundet Sted, uden at der tillige var sørget for det Offentliges Sikkerhed og ingen Seddel-Udgivelse uden tilsvarende Æqvivalent i Omsætningen. Har England havt Behov for mere fremmed Korn og til høiere Priser; og har i Omsætning derfor udstædt saa mange flere Sedler, da bærer Seddelværdien ikke alene Forringelsen efter dens mod Kornpriserne nødvendige Forøgelse; men alle andre Værdier have paa samme Tid ved denne maattet bære det saaledes behørig fordeelte Tryk af Kornværdets Forhøielse. – Naar Seddel-Udstædelsen kunde saaledes i Kornafgrødernes Forskjellighed det ene Aar imod det andet følge enhver naturlig Stræden mod høiere Priser, da bevarede den, ved at ophæve en unaturlig Prisernes Nedtrykkelse, i Handelen Forraadene fra de overflødige Aar til de Manglende; og en trykkende farlig Priis Forøgelse modarbeidedes af den naturligste Vei, saa at Priserne hverken sank under eller steeg over deres naturlige Standpunct. Forraadene bleve ikke i Overflødigheden bortødslede og Productionen ikke ved Mangel paa Afsætning forringet i den blot efter temporair Indflydelse misledte eller forfeilede Retning af Oekonomien; og For raadene med den vedligeholdte Production var til Rede ved Misvext og andre Conjuncturer. Man kunde heraf tilfulde indsee Vigtigheden af Pengevæsenets behørige Regulativ for Omsætningens afvexlende Forhold i Krav og Middel, og uden denne vil Kornhandel, saalidt som nogen anden Varehandel, trives til sin fulde Gavn og Gode. Penge og Haandel; Handel og Penge afhænge af hinanden paa den meest ømme og indviklede Maade, der ingenlunde lader sig foreene med en vaklende eller forringet Pengeværdie. Kornhandelen udfordrer dertil denne Fasthed i sine Vilkaar, som ikke er nogen anden Varehandel i den Omfang saaledes nødvendig egen. De Handelsforetagender Kornhandelen giver Anledning til efter Øieblikkets Forhold ere næsten altid mislige, efter Tidens Længde under ordnede Forhold derimod sikkre. Det var altid et stort Vidne imod et Lands active Korn handels Vilkaar, naar ved Postefterretning om Prisernes særdeles Stigen andensteds, Kornhandlernes Udsendte maatte fare Landet rundt, forat opkjøbe og betinge hvad overkommes kunde. Dette er som ovenanført kun Øieblikkets Spekulationer, ikke den reelle rigtigere Kornhandels Kalkulationer for længere Tid, og saadanne føre mere end paa een Maade mislige Vilkaar i sit Følge. Man veed at vi have havt endeel gode og frugtbare Aar, dog vare de seneste det ikke. Opkjøb af Forraadene og Oplag i Handelen havde hørt til ordnet Kornhandels Gang og Kalkulation for længere Tid, og disse i ordnet Vilkaar bevarede Oplag havde nu ydet Landet overordentlige Fordeele. Men hvor ere nu Forraadene af vore frugtbare Marker, som end- og trykkede med deres Velsignelse, hvad er bleven af deres Rigdom, for hvilken man dog nu havde kunnet lære at være taknemmelig, dersom man havde kunnet bevare, og nu benytte hvad nu svarligen savnes, Naar saaledes forskjellige Forhold afholde Handelsmanden fra Opkjøb til Oplag i Handelen under meget frugtbare, end- og efter det forbedrede Agerbrugs Productions Forhold under almindelig frugtbare Aar, da vil, som man nu af Erfaringen har seet, til stort Tab for det Hele, Forraadene bortødsles indtil ogsaa Productions Forøgelsen høist misliggenafledes til andre Sider, men og netop som Floden, der efter temporaire Hensigter afledes i sine Kilder til smaae Strømme, for Solheden og Veirliget fortørres og svarligen skal savnes naar den til andre Tider skulde opfylde sin egentlige Bestemmelse og gjøre Nytte. Hvor ere nu Forradene, og hvo høster nu Frugterne af de Oplag som dermed ere gjorte. Og dog hvo kunde, hvo vilde, hvo turde som Kornhandler have andet end Øieblikkets Speculationer i Tanker der, hvor Penge manglede, og Cours-Forbedringen kunde opsluge al Priis-Forhøielsens Fordele, saa at Papiret i Pulten uden videre Umage som Bankseddel kunde vinde det samme, saa at den, der solgte paa Tid, at levere det Korn han ikke havde i Oplag, da var den klogeste Kalkullateur for Tidens Længde. Hvad Under da at Forraadene, forsaavidt de ikke tildeels tabtes, tildeels forringedes ved Misgreb og Afveie i Landhuusholdningen, da ere gaaede for Spotpriis til Fremmede endog med Tab i FragtExpenser, ja Commissions og Forskuds Provision &c. &c., og hvad Under at man nu ikke, uden i Forbindelse med svære mislige Vilkaar, lan drage nogen Fordeel af de forandrede Consuncturer, hvorover dog Mængden i dette Øieblik illerede ængstes. Dette var da endnu et Erfarings Blik paa bort Pengevæsens inderlige Forbindelse med Kornhandelen og begge disses særdeles indbyrdes Forhold i Landets Velfærds-Sag. Dog ogsaa her maatte man holde fast ved det Nødvendig heds Vilkaar som Erfaringen har godtgjort, og hvorunder ogsaa dette Forhold maatte henregnes som uundgaaeligt, for endelig at see Danmarks Pengevæsen nærme sig dets fuldkomne Udvikling. Derfor var da ogsaa Forraadenes Tab og tildeels Productionens Forringelse i den egentlige Kornavl af samme Vei, medens den dog endnu ved det stille fremskridende Avlsbrug ad en anden forøgedes, – selv den nærværende Conjuncturs Mislighed, – Alt, at ansee som uundgaaeligt Onde i samme Forbindelse. Her standser Erfarings-Blikket med Aaret 1826. Dets Udgang gjemmer Lærdom paa Lærdom for Pengesag, Handel og Landbovæsen. Taus har man kunne sidde hen at see paa Tidens Udvikling under bydende uundgaaelige Nødvendigheds Vilkaar. Det er brudt i Udviklingens Følge, og gid at her maatte være Maalet for de tunge Erfaringens Lærdomme, som var det danske Folks oekonomiske Vilkaars Udvikling nødvendig. Maatte man endelig herfra kunne forene alle Hovedpuncter i Eet, og hæve al unødvendig og skjult, høistskadelig Modvirkning i de indbyrdes Forhold. Maatte endelig Danmarks Landbrug, Handel og Penge: Handel, Penge og Landbrug, Penge, Landbrug og Handel i ærlig retviis Borgeraandens Tanke og Færd forene sig som eet System til Almeen-Vel og Fremtids Held i Sandheds Vilkaar. Ol at vort kjære Fædreland maatte snart nyde dette Hæld! Fortsættes.)