Berlingske Tidende, 1833-11-30
Den største Deel af de Polske Flygtninge har allerede indskibet sig paa begge de for til denne Expedition bestemte Fartøjer, der ligge paa Rheden ved Danzig. Desuden er endnu et tredie Skib udrustet for den omtalte Hensigt. Totalantallet af de Udvandrende beløber sig til 600 Jndividuer, blandt hvilke ere tre gifte Koner og tre Børn. Pluraliteten af disse udvandrende Polakker, der ikke formaaede, paa egen Bekostning at forskaffe sig Linned og Klædningsstykker, erholdt disse Fornødenheder gratis inden deres Afreise, især blev draget Omsorg for, at ethvert Jndividium blev forsynet med en varm Reisekappe. Den commanderende General for det første Armeecorps, Generallieutenant v. Natzmer, der efter Kongelig befaling førte Overopsynet med denne Indskibning, begav sig personlig til Danzig, for at oven tyde sig om, at Hs. Majestæts menneskekjerlige Jntension i alle Maader efterlevedes. Endskjøndt hver Enkelt af disse Polske Udvandrende allerede for var bleven adspurgt, og havde erklæret sin frivillige Beslutning, at reise til de forenede Nordamerikanske Fristater, saa havde dog Gen. Natzmer, for at forebygge enhver Bagvaskelse, der kunde snige sig omkring i Mørket, fundet det fornødent, at anmode den Kongelige Landsoverret i Mariener, der, om at udnævne en Deputeret, som, tilligemed en Militair Auditeur og en eedsvoren Tolk, i den i Danzig residerende Nordamerikanske Consularagents Overværelse, endnu engang skulde spørge de Udvandrende, om denne Reise var en Følge af deres frivillige Beslutning, hvilket blev protocolleret, saa at nu ikke mindste Tvivl kan finde Sted i denne Henseende. Rørende og Hjertet opløftende var for hver Preusser den eenstemmige og lydelige Taknemmelighed, som alle disse Polske Udvandrende yttrede for de mange Beviser, som de havde modtaget paa vor ædle Monarchs Naade og Mildhed; denne tilkjendegave de og saa i de Baade, der bragte dem ud til de paa Rheden liggende Fartøier med et lydeligt Hurra for Hs. Majestæt. Fra den Serviske Grændse, den 9de Novbr. J Constantinopel have nye Fængslinger fundet Sted, som man siger, formedelst opdagede politiske Jntriguer. Jbrahim Paschas Tilhængere synes endnu at være virksomme, og ikke at ville opgive det Project, at sætte ham paa Sultanens Throne. For havde de tiltænkt Mehmed Ali denne Ære, men siden de sidste overordentlige Begivenheder er han ved sin mode rate Færd sunken dybt i de saakaldte orthodoxe Musselmænds Agtelse; derimod er hans Son stegen desto høiere. Ham heman for den Mand, der vil bringe Alt paa det gamle og og gjenoprette Janitskarregjeringens mange Misbrug. Men i Mennesker have glemt en vigtig Omstændighed. Jbrahim er en gjerrig Mand, han har hidtil tilfredsstillet sin lidenskabelige Ære, ved en veldisciplineret Armee, og vil neppe beqvemme sig til at de bytte et saa vigtigt Jnstrument, for at vinde Janitscharernes Ulemaernes Gunst, og være afhængig af den. At han har og mange Løfter, for at vinde et endnu mægtigt Partie, og at de fæster Liid til hans sledske Ord, er sandsynligt nok. Men han derved ikke opnaaer noget andet end at holde Gemytterne en uafbrudt Spending mod Sultanen, saa er allerede dette stor Fordeel for hans vidtudstrakte Planer. Man tager ligen Feil og kjender kun lidet til Forholdene i Oxienten, un man troer, at Alt er afgjort med det første heldige i søg at komme Hovedstaden nærmere; den Plan, at bemtige sig Sultanens Throne er ikkun opsat, men JbrahiSjæl ruger udfladeligen over den. Af alle Breve, i komme hertil, fra Mænd, der have været Øjenvidner til Jnhims Virksomhed, og nu til de Forberedelser, som føjes ved Ægyptiske Armee, og i de nys erhvervede Provindser, - af dette skjønnes, at man kun oppebier en beleilig Tidspunkt for indhente det Forsømte. Denne Tidspunkt er maaskee nærme end man troer. Til den kan Mehemed Alis Død, eller en an stor Begivenhed i Europa give Anledning. - Sultanen at ikke sin Vasals onde Hensigt; han seer i de mange Machitioner, der finde Sted under hans Øjne, ikkun JanitsVennernes haardnakkede Gjenstridighed mod hans System, m. troer Jbrahim og Mehemed frie for al den Deeltagelse, der i lægges dem, thi han kjender det Farlige i at lade Janiist Soldateskaen leve op igjen altfor vel til at ville bruge den i Hjelpemiddel og siden regjere med dem. Men heri skuffer hi sig ligesaavel som Jbrahims Tilhængere, der allerede troe, have Statsroeret i Hænder, saasnart han proclammeres til R. tionens Overhoved. Vistnok vil under Jbrahims Regjering i kun een Villie herske, og enhver Janitskar-Reminiscents strax med Galgen; ikke destomindre er Sejerherren ved KonJdolet for den gamle Mehemeds Faction. Nogle forstand, Mænd i Divanet, der endnu mene det ærligen med Sultaner ere ingenlunde roelige i Henseende til Fremtiden; og forestealvorligen, at Land= og Søemagten bør forøges, hvilket ogte den Russiske Gesandt, Hr. Butenief, tilraader, og paaskyndes u stor Jver.