Aalborg Stiftstidende, 1837-05-16
Discussionerne angaaende den forlangte Sum til de hemmelige Fonds er allerede til Ende. Forslaget havde 250 Stemmer for sig og kun 112 imod sig. Formodentlig har i det været til Fordeel for denne Sag, at Debatterne toge en Vending, der satte Cabinettets Personale aldeles i Baggrunden. Kammerets meest fremragende Talenær, Repræsentanterne for de forskjellige Hovedanskuelser over Frankrigs indvortes Politik i Almindelighed, fik nemlig Ordet efter hinanden, og brugte det ikke saameget til at tale om de hemmelige Fonds og Ministeriet Molt, som til at lægge deres Anskuelser om Regjeringsystemmet i det Store for Dagen. Endnu holder Ministeriet sig og Mole og Martin have igjen søgt at nærme sig hinanden, men ikke undgaaet en skarp Critik af flere af Kammerets Medlemmer, i Anledning af den Modsigelse, deres Yttringer stode i til hinanden og hvis Følger man endnu ikke kan afsee med nogen Vished. Om derfor Ministeriet Mols vil komme til at benytte de hemmelige Fonds, det nu har faaet bevilget, er saameget mindre afgjort, som ingen af dets Medlemmer indlode sig i den Kamp om Regjeringsystemmet, som de forskjellige Partiers Anførere, Odillon=Barrot, Guizot, Garnier=Pages og efter ham Thiers leverede hinanden og til hvilken vi i et følgende Blad ville komme tilbage. Man synes iøvrigt i Publicum at lade Hr. Mole vederfares Ret. Vel kan han ikke gjøre Fordring paa glimrende Tallegaver eller andre udmærkede Talenter, end mindre kan man berømme ham, for, hvad man i Almindelighed kalder Liberalisme, men derimod kan man ikke heller regne ham blandt de talrige Veir haners Tal. Allerede under Restaurationen var han Minister; han har aldrig lagt Skjul paa sine monarkiske Grundsætninger; han har aldrig, som en Thiers, Barthe og vel ogsaa Guizot baaret den meest afgjorte Liberalismes Maske, for siden at lade den falde, saasnart han selv var kommet til Roret. Derhos er Mole et venligt, velvilligt, Væsen og, har han ingen særdeles fremragende Egenskaber, saa besidder han derimod en vis Takt, som er istand til at erstatte Mangelen paa dem eller idet mindste gjøre den mindre mærkelig. Af denne Takt udspringer navnligen ogsaa den Beskedenhed, som udmærker Mole fremfor Massen af høiere og lavere Regjerings- og Embeds=Mænd, som endnu stedse, meer eller mindre, hænge fast ved den Vildfarelse, at et Embede ogsaa giver Forstand og det en ufeilbarlig Forstand. Hans Takt leder ham til at give efter for Anskuelser, som man maa erkjende for den offentlige Menings, selv da, naar de ikke ere hans egne, imedens den taktløsere større Hob af Regjeringsmændene i Frankrig ere egenkjærlige no til, for enhver Priis at ville gjøre deres egne Jdeer gjæl) dende. Forbliver han Premierminister og kan skille sig ved i nogle af sine ubetydeligere Collegaer, saa kan man haabe, at i hans første Eftergivenhed med at tage Appanageringsloven 1 tilbage, vil blive fulgt af en Række andre Concessioner, som den offentlige Mening synes at fordre, hvis Regjeringen skal vinde Populatitet. Vel vil han paa denne Bane i Kongens personlige Villie finde en Modstand, der bliver vanskelig at overvinde, men det maa dog være Kongen selv om at gjøre, sendelig engang at see den Afsondrings-Tilstand ophøre, i hvilken hans ophøiede Person af Frygt hidtil har været saat. e Det synes saaledes at være et Skridt til det Bedre, at det nærværende Cabinet har givet sit Minde til, at Kongen gligjen, Søndagen den 7de, har holdt en offentlig Revu over i Hovedstadens og dens Omegns Nationalgade paa Carousselpladsen. Slige dristige Foretagender har man, som bekjendtelikke vovet siden Fieschis Attentat. Om Morgenen beetnævnte Dag kaldte Trommerne allerede Kl. 5 Nationalgari den til dens Samlingspladser. Kl. 10 begyndte Mynstrinfølgen og Kl. 12 1/2 begyndte Forbimarschen, der endnu ikke var slendt om Eftermiddagen ved Postens Afgang. At Forholds i regler, som Forsigtighed baade kunde og burde foreskrive, vare iltrufne, er naturligt; der var sørget for, at ingen uden Nanitionalgardister kunde nærme sig Kongen, der desuden ved re denne Revu ikke var omgiven af sine Sønner, som imidler nitid mynstrede de paa de elysæiske Marker opstillede Linietropi per. Under Defileringen bleve Tilskuerne holdte i saa lang Afstand, at de ikke engang formaaede at bemærke, om de i defilerende Legioner, ved Marschen forbi Kongen, udviklede nogen stor eller ringe Enthusiasme. Af næste Dags Moniteur givil man imidlertid faae at see, hvormange Grader af saadan 3 Enthusiasme det officielle Thermometer hiin Dag har viist. England. a. Tidenderne fra London af 6te Dennes indeholde allerede r. Beretninger om den Efterklang, som Overhusets Beslutning at om at udsætte Debatterne om den irlandske Municipalreformre Bill (der blev taget med 192 Stemmer for, 115 imod en endnu selvsamme Aften gav i Underhuset. Forhandlingerne af der ere saa aldeles caracteristiske og et saa skjønt Beviis paa ulden Sindighed, men derhos bestemte Conseqventhed, med at hvilken de engelske Regjerings=Afdelinger formaae at holde er hinanden Stangen og saaledes igjen at bringe Statskibet ellind i det rette Kjølvand, at de maae vække megen Jnterelvlesse. Efterat, sildig paa Aftenen, en anden Sag, betræffenrelde Kirkevæsenet i Skotland var forhandlet, gjorde Skatkammercantsleren, det, forinden Budgettets Debattering, sædvanlige Andragende paa, at Cabinettet maatte blive bemyndige til at udstede den fornødne Sum Skatkammer=Beviser, for de meest paatrængende løbende Udgifter denne Gang til et Beløb af 24 Mill. Lst.). Overhusets Beslutning angaaende Reformbillen var bekjendt. Hr. Hume forlangte Ordet; han androg paa, at Afstemningen maatte opsættes til næste Mandag, paa hvilken Dag han da vilde gjøre Motion om, at denne Sags nærmere Overveielse maatte blive udsat til den 9de Juni (man erindre sig Wellingtons Motion i Overhuset); lydelig Jubel tonede ham imøde: "Naar Folket høit og lydeligt fordrer Misbrugs Afskaffelse, sagde han, naar Lovgivningen, Jrland betræffende, unødvendigviis skal forhales, saa veed jeg ikke, hvorvidt dette Huus kan være berettiget til at lade de offentlige Penge slippe sig af Hænder. Jntet kan derfor være priseligere, end at see begge Huse handle paa overeensstemmende Maade (skingrende Latter)." Skatkammercantsleren forestilte ham, at Bevillingen af hine Statspapirer kun var forlangt, forat sættes istand til at opfylde de af Staten indgangne Forpligtelser og bad Kammeret ikke at sætte Regjeringen i Forlegenhed, da en Udsættelse, endog blot til næste Mandag, vilde berøve Regjeringen Tid til at gjøre de fornødne Finantsoperationer. Mere end denne Yttring behøvedes ikke. Hume havde nu viist, hvad Underhuset, i værste Tilfælde, vildet kunne gjøre og det ministerielle Andragende gik nu, med al Orden, sin sædvanlige Gang. Selvsamme Aften bragte Lord Russell det ogsaa til, at den anden Læsning af en Bill, betræffende Tienderne i Jrland, først skulde foreslaaes den 9de Junii. Herved er det da forpurret, at Torvernes Hensigt, at see denne Bill tilligemed Billen omde irlandske Fattiglove passere ind i Overhuset, forinden den 9de Juni, kan opnaaes, og Overhuset taber altsaa det Paaskud, under hvilket Hertugen af Wellington fik den omhandlede Opsættelse af Debatterne om Municipalreform Billen bevirket.