Berlingske Tidende, 1836-03-05
Den Kongelige Commissarius bemærkede, at der i Fdn. 5te April 1690 og den paaberaabte Resolution af 1785 findes afgjørende Beviser for, hvad ogsaa en bestemt Praxis saavelsom flere Anordninger bekræfte, at Byrden af Frireiser alene hviler paa det contribuable Hartkorn. Da det nu derhos var indrømmet, at det frie Hartkorn skulde deeltage i de ved Amtsreisernes Conversion til en Pengepræstation foranledigede Omkostninger, og dette Hartkorn saaledes kom tilat bære en Byrde, hvorfor det hidindtil havde været fri, saa syntes det saa meget mindre billigt at forlange, at det ogsaa skulde tage Deel i Ligningen for de kongelige Tjeneste reiser. Det er det contribuable Hartkorn, som skal fritages for en Naturalpræstation, der maatte falde samme til større Byrde end det Vederlag, som derfor skal ydes, og Bestemmelsen er saaledes i ethvert Tilfælde til aabenbar Fordeel for hiint Hartkorn. Den kan ei heller flyde saadanne Vanskeligheder og Forviklinger af det frie Hartkorns Fritagelse for at deeltage i disse Udgifter, som de, der vilde opstaae, hvis Omkostningerne paa Amtsreiser udelukkende skulde lignes paa det contribuable Hartkorn. Derimod stemmer denne Fritagelse paa den anden Side overeens med det antagne Princip, hvorefter det privilegerede Hartkorn er befriet for de gamle Skatter, idet den omhandlede Ligning, der træder i Stedet for en gammel, udelukkende paa det ufrie Hartkorn hvilende, Byrde, maa sættes ved Siden af hine gamle Hartkornsskatter. Ligesom den omhandlede Pengeligning nemlig i sin Natur ikke bliver andet end en Frikjøbelse fra den Natural byrde, som hidtil har hvilet paa det contribuable Hartkorn, og som derfor bør udredes af dem, som denne Befrielse kommer tilgode, saaledes bliver Ligningsudgiften heller ikke i sin Form nogen ny Skat, da den efter de fremkomne Forslag ikke skal udredes med et bestemt aarligt Beløb, men netop det, der aarligen medgaaer til Reisernes Bestridelse, skal lignes. Det for den modsatte Mening paaberaabte Lighedsprincip vilde vistnok være at anbefale, naar der var Tale om en nye Skattebyrde, men det er uanvendeligt med Hensyn til de allerede fra gammel Tid paa Eiendommene lagte Byrder, hvortil man nu engang ved Kjøb, Salg og andre Contracter har taget Hensyn. Et af Forsamlingens Medlemmer, bemærkede i denne Anledning, at der formeentligen ikke ved noget udtrykkeligt Lovbud er tilsagt det frie Hartkorn Fritagelse for Kjørepligten. J Adelens Privilegier af 24de Juni 1661 §. 23 er der vel tilstaaet Adelen, Frihed for at kjøre Kongens Fadebuur, men ligesom dette netop er en Kjørepligt, hvori det menes at det frie Hartkorn bør deeltage, saaledes viser ogsaa Fdn. 5te April 1690 og de flere Anordninger, som dertil slutte sig, at denne Frihed ikke længer er tilstaaet Proprietærerne for deres Bøndergods, saaledes som Privilegierne hjemle. Men om det endog kunde være lovhjemlet, hvad der hidtil factisk har fundet Sted, at det frie Hartkorn ikke er kjørepligtigt, saa meente Taleren, at dette ikke kunde være af nogen afgjørende Jndflydelse, hvor der var Spørgsmaal om at lade en Pengeafgift træde i Stedet for den hidtilværende Naturalpræstation. Han maatte i saa Henseende i Særdeleshed gjøre opmærksom paa, at det frie Hartkorns Fritagelse for Kjørepligt ei er tilstaaet i Form af et Privilegium, men kun ved de Anordninger, der regulere denne Deel af Administrationen, og at det da ei er klart, at de, der have været frie for Reiser in natura, ogsaa skulde være frie for det derfor substituerede Pengebidrag. Taleren kunde fremdeles, ligesaalidet som Committeens Minoritet, indsee, at der blev gjort noget Jndgreb i Eiendomsretten ved dennes Jndstilling. Han gjorde endvidere opmærksom paa, at den i Grevernes og Friherrernes Privilegier disses Bønder. tilstaaede Fritagelse for alle Reiser forlængst var ophævet ved en kongelig Resolution af 9de Marts 1745, og endelig citerede han §. 26 i Veiforordningen af 13de December 1793, der paalægger det privilegerede Hartkorn at tage Deel i det i denne Paragraph omhandlede Veiarbeide, og maatte denne Bestemmelse formeentligen afgive en almindelig og for det nærværende Tilfælde saa passende og anvendelig Grundsætning at ingen videre Hjemmel behøves for at godtgjøre billigheden og Retfærdigheden af at alt Hartkornet bør tage lige Deel i den forFrireiserne bestemte Betaling. Naar endeligen det frie Hartkorn, efter hvad der indrømmes, skal deeltage i Betalingen for Amts reiserne, som en Communalbyrde, forekom det Taleren, at det var langt billigere og med rigtige statsoconomiske Grundsætninger mere overeensstemmende, at det deeltog i de egentlige kongelige Tjeneste-Reiser, der, som en hele Landet paahvilende Byrde, efter Sagens Natur og Grundsætningen i den nys citerede §. 26 i Veiforordningen, synes at burde bæres lige af hele Landet. Paa den anden Side blev af Flere a Forsamlingens Medlemmer yttret, at man vistnok burde være særdeles vaersom ved at tilraade en Forandring i det Forhold, hvorefter visse Byrder fra ældgammel Tid vare lagte paa de forskjellige Eiendomme. At den her omhandlede Byrde, som man nu vilde omlægge paa alt, ogsaa det frie, Hartkorn, var ubetydelig, kunde ei komme i nogen væsentlig Betragtning, thi en, grad. skjøndt fra Begyndelsen af ubetydelig viis Krænkelse af Rettigheder maatte tilsidste lede til disses aldeles Ophør. Den eneste Grund, der kunde berettige til at betage visse Eiendomme den Frihed, som deres Besiddere, i Aarhundreder havde havt, og med hvilken de vare erhvervede af deres nærværende Besiddere, kunde søges i en paatrængende Nødvendighed for Staten til at hæve denne Frihed. Dette var antaget ved Paa læget af den nye Skat efter Fdn. af 1ste October 1802, som nu udgjør den større Deel af Landskatten, det samme var antaget i Fdn. 13de December 1793 §. 26 med Hensyn til de nye Hovedlandeveies Anlæg; men det var formeentligen aldeles klart, at der ei fra disse, for Statsøiemedet nødvendige, Bestemmelser kunde drages nogen Analogi til Styrke for det her omhandlede Forslag, som gaaer ud paa at benytte Forandringen af de kongelige Tjenestereiser in natura til en PengepræstaByrde af nogle tion til derved at føre en J Skillinger pr. Tønde Hartkorn over fra det ufrie til det frie Hartkorn. Efterat Enkelte af Forsamlingens Medlemmer derimod havde yttret sig forden af Committeens Minoritet gjorte her omhandlede Jndstilling, blev samme ved Afstemningen forkastet med 44 Stemmer mod 18.