Aarhuus Stifts-Tidende, 1837-04-29
Skriftet indeholder interessante Oplysninger angaaende Wes af R. paaankede Yttring om, at en Kone, i Fogdens Overværelse, af Toldofficianterne skulde være trukken hen til Bryggerkjedlen og opfordret til at sværge paa, at der aldrig havde været Dæk paa denne Kjedet. Bl. A. hedder det: "Da jeg læste Konens Forklaring til Protokollen, foremalede Scenen sig ret levende for mig. Jeg saae den forblöffede Kone livagtigen staae ved Kjedlens Rand og begge de Herrer Embedsmænd med gravitætiske Miner isærd med at anvende et Slags aandelig Tortur paa hende. Det var et Æmne, værdigt en Hogarths Pensel. Scenen i Holbergs flererie og blind Allarm, hvor Leander tvinger Tyven til, at komme fremmed Sölvskeerne, faldt mig ind. Da Herr Justitsraaden er bleven saa vred over Offentliggjörelsen af denne Historie, maa han vel selv antage, at slig Opfordring til Eeds Aflæggelse paa en Bryggerkjedel ikke er saa gandske passende, ikke hører til Embedsvæsenet, altsaa er noget Uvæsen, og Andet har jeg jo ikke sagt." W. havde fremsat den Sætning, at der i den menneskelige Natur ligger en Tilbøielighed til stærke Drikke. R. har erklæret denne Sætning for falsk og for en altfor frygtelig Beskyldning mod vore Mødre, Hustruer, Døttre og Søstre. "Dette kommer nu altsammen deraf, siger W.: "at han i sin Iver forvexler Tilbøielighed til stærke Drikke med Tilbøielighed til at beruse sig. – Jeg trøster mig til at bevise, at Justitsraad Ræder selv har en Tilbøielighed til stærke Drikke. Mon han stedse drikker Melk eller Vand, Mon han ikke skulde finde Behag, i et Glas Viin, At han jevnligen nyder dette til Maade, vil han vist ikke nægte, og at Nogen skulde nyde Spiritus imod sin Tilbøielighed, er vistnok uantageligt. Justitsraaden vilde gjerne lægge mig ud med Damerne, paa et andet Sted beskylder han mig formelig for Ugalante rie mod Damerne, men erklærer derhos, at dette dog lettere kan tilgives mig, end ikke at have læst, hvad Forsell og Bjørnstjerne have skrevet. Nu, mine Læserinder! beder jeg Den svare mig oprigtigt: hvor af os er mindst galant mod Dem, Jeg, som antager, at det smukke Kjön ogsaa kan have Lyst til at drikke et Glas Viin eller Punsch, eller han, som finder det mere tilgiveligt, at være ugalant mod Damerne, end ikke at have læst et Pan svenske Forfatteres Værker. Jeg er bange for, at Herr Justitsraaden ved denne Yttring for evigt har lagt sig ud med det hele smukke Kjön, og desværre ikke uforskyldt. Dog Damerne ere gjerne af et forsonligt Gemyt. Værre vil det vist gaae ham, fordi han, ved at etablere den Sætning, at Sæden til Lasten ikke ligger i Mennesket, men nedlægges i det ved Opdragelse eller ved det gode eller onde Exempel, nægter Læren om Arvesynden, da Man let kan indsee, at han maa faae en heel Hær af orthodore Theologer paa Halsen af sig for slig en Yttring, Damer og orthodore Theologer imod sig, Jeg vilde sandelig ikke være i hans Sted." For idag maae disse Prøver være Nok. Jnds, tilföier, at det, for faa Dage siden, begav sig, at saavel Hr. Justitsraad Ræder's, som Hr. Assessor Withs Skaal blev drukket med lige Enthusiasme af et Selskab anseete og hæderlige Mænd, der, tilligemed Inds., erkjende, i hvor höi Grad Begge fortjene Publikums Høiagtelse, Selskabet bestod af Borgere og Landmænd. En af de Første udbragte den Tonst: "Borgeren i Danmarks Stæder, Tömmer fro en Skaal for Ræder!"Men neppe var denne Skaal drukket, för en Landmand atter fyldte sit Glas og udbrød: "Leve skal den djærve With, Som for Bonden kæmper fritlehvilken Toast ogsaa fandt almindelig Gjenklang, Levendebegravet.