Almuevennen, 1843-07-12
Kun da turde vi anbefale lønnede og faste Tingmænds Jndførelse, efter Valg af Communerne, saafremt Regeringen maatte være betænkt paa at forskaffe Folket andre betryggende Garantier for Retspleiens retfærdige Forvaltning; til Exempel at i alle Sager Retsskriveren constitueres som en af Dommeren i sin Function som Skriver aldeles uafhængig Person, at der tilstaaes Procuratorerne at give Møde under de private Sager, i hvilke der endnu bestaaer, som en beskæmmende Levning af en uretfærdig og uhjemlet Mistillid til en heel Stand, et Forbud herimod, og at Retspleien i de criminelle Sager underkaftes en væsenlig Reform, hvorved ikke mindre Statens Jnteresse i at den Skyldige faaer sin Straf, betrygges, end Borgernes personlige Frihed og Sikkerhed mod Misbrug af den inqvisitoriske Myndighed. Der er endnu Eet, som staaer i Forbindelse med Tingmændenes Jnstitution, som den for Tiden bestaaer hos os, men som vi ikke have berørt, da det efter vort Skjøn ligger udenfor denne Betænknings Opgave, og det er Retsvidnernes Function som Meddomsmænd i Livs og Æressager. Men da der i en af Sogneforstanderskabernes Betænkninger findes er motiveret Forslag til, at denne sidste Rest af Folkets Deeltagelse i den dømmende Myndighed berøves det, saa kunne vi, da vi ingenlunde deele denne Anskuelse, ikke undlade at knytte en bemærkning hertil. Det er vel saa, at denne Tingmændenes Function ikke ganske stemmer overeens med vor hele Retsforfatning, navnlig med Jndretningen af flere Jnstantser, ikke engang er hensigtsmæssigen begrændset, hverken indad eller udad, men den har bestaaet gjennem en Række af Aar under den nærværende Retsforfatning, den har ikke altid viist sig betydningsløs, den er et Leed, der kan forbinde Fortidens Jnstitutioner med dem, Eftertiden vil bringe, og meere end Alt, den udgjør et vigtigt Moment i Folkets Retsbevidsthed, i dets svækkede Tro paa, at Domstolene upartisk følge den strenge Retfærdighed. Denne særegne Meddomsmænds Jnstitution turde maaskee endog med den foreslaaede Reform af Retsvidneinstitutet vinde fornyet Betydning, og vi kunne derfor heller ikke tiltræde hiint Forstanderskabs Opgivelse af denne, som det forekommer os, ærværdige Levning af ældre Tiders i vigtige Henseender langt meere betryggede Retspleie. Som Resultat af Forestaaende skulle vi altsaa give os den Frihed at henstille 1) At Pligten at fungere som Tingmænd paalægges samtlige enhver Jurisdictions dertil qvalificerede Beboere som et almindeligt personligt Ombud, og udvides til alle de paa Landet sig opholdende Personer, der ere i Besiddelse af Far mue eller borgerlig Stilling, der kan garantere for deres Dygtighed og Selvstændighed. 2) At det gjøres til Pligt for disse, at møde ikke blot under de civile Sager, der for Tiden behandles til de ordinaire Tingdage, men ogsaa under de ifølge extraordinaire Procesregler behandlede Sager og under criminelle Sager, med Hensyn til hvilke der derfor passende vilde være at gjøre nogle Modificationer i den nu bestaaende Fremgangsmaade ved deres Behandling, ligesom en Forandring i Tingstedets Beliggenhed og Dommerens Bopæl er tilraadet. 3) At aarlige Lister forfattes af vedkommende Amtsraad efter indhentede Oplysninger fra Sogneforstanderskaberne og Underøvrighederne, og at der i Henseende til Præstationen af den Tingmændene paa hvilende Forpligtelse følges en saadan Orden, at de fra Tingstedet fjernest boende Tingmænd kom til at give Møde i Sommermaanederne og de nærmere i den øvrige Deel af Aaret, hvorimod de indenfor en snevrere Kreds om Tingstedet boende Tingmænd tiltages ved aldeles extraordinaire Møder. 4) At Sognefogderne eller Andre paalægges at sørge forListernes Fuldstændighed og Nøiagtighed i Aarets Løb, forsaavidt de dem underlagte Districter angaaer, samt at der gives dem vist Tilsyn med de i disse Districter boende Tingmænd, med Hensyn til deres Møder, Forfald o. s. v.