Corsaren, 1843-12-15
Breve fra Udlandet. Vl. Paris d. 4. Novbr. *) ... Den artesiske Brond kaster Vandet: 112 Fod i Veiret - nok omtrent saa høit som Rundetaarn - og Nøret er 1701 Fod dybt. (Disse yderst nøiagtige Details anfører jeg for at bode paa, at jeg unøiagtig har refereret, at en Cigar kostede 20 Skilling - det var ved en "Unøiagtighed" af Tjeneren, der hentede den, at den kom paa mere end 5 Sous - samt at jeg har angivet Veien mellem Paris og Havre til 120 Lieues. Det kunde fremkalde en slem statistisk Berigtigelse i "Berlingske".) Vandets i Temperatur er 25*, og det er aldeles klart. Men i Begyndelsen, da Variserne strømmede ud for at see det nye Skuespil, var Vandet muddret, sort og ildelugtende. Nu ville de ikke troe, at det er reent; Vand fra Grenellebrønden er engang for alle i deres Jdeegang voret sammen med muddret Vand. Den stakkels Jnspecteur eller Veiviser derude beklagede sig bitterlig over Journalerne. Jgaar, sagde han, fortalte Charivari, at Vandet ikke sprang meere, en anden Journal, at det kastede en Masse af Fisk op. Folk kom herud, Nogle "for at stige ned i den tørre, Brond", Andre for at see Fiskene. Da jeg ikke i kunde vise de Sidste frem, paastod man, at jeg havde spist dem, og saaledes begaaet et ugudeligt Undersleb. Hele Fablen kommer deraf, at vi forleden havde Fisk til Middag, og at vi have kastet nogle Been i en af Rendestenene. Mine Herrer, Her, paa samme Plads, er et stort Slagteri. En Dag vil man finde et Oxebeen i Rendestenen, og man vil komme til mig og forlange at see de Oxer, Brønden kaster op. De fordømte Journaler! det kalde de Pressefrihed! Fordømt Frækhed er det." *) Man troer sig foranlediget til at bemærke, at dette Brev allerede har ligget omtrent en Maaned i Kjøbenhavn. Jeg foldede Hænderne og betragtede denne Mand. Det var et levende Exemplar af Spidsborgerne hjemme. Pantheon - hør, jeg vil ikke skrive Andet, end hvad sandt er - Panthöon interesserede mig saare lidet. Det er en vældig Steenmasse, en forbausende Architectur, baade indvendig og udvendig; men det er ikke slige Ting, der drage, En til Pantheon. Da jeg steg op til Vestibulen, forestillede jeg mig ret levende Scenerne, da man førte Marats Lig herind, og da man kastede det ud, og atter ind, og atter ud. Jeg beredte mig paa at komme ind i Franskmændenes Allerhelligste, det Sted, hvor Fædrelandet gjemmer de Sønner, som i levende Live og endnu i Døden ere dets Stolthed. Men foruden Rousseau og Voltaire var der kun nogle Pairer og et Var Generaler. Det var virkelig, som om man havde Mangel, og for at skjule den, fyldte ud uden Kritik, ligesom Kræmmerne, naar de ikke ere assorterede. Rousseaus Kiste staaer, ene og mørk, den ligner noget Grüne. Paa Voltaires Kiste ligger en forgyldt Lyre - endnu i Døden følger Rigdommen ham. Hans Statue i Legemsstørrelse staaer nærved Kisten. Mirabeaus Kiste vil man ikke vise de Besøgende Frygter man, at han endnu i Døden skal tale? Blandt Generalerne ere Lannes og Dorsenne. Det var Dorsenne, som engang i et Slag vendte Ryggen imod Fjenden og commanderede sine Tropper, der efter Ordre stode ledige i Fjendens Jld: "Slutter Eder!" hver Gang En blev dræbt. Man vil maaskee i Danmark sige, at det slet ikke er noget Kunststykke at vende Ryggen imod Fjenden; imidlertid siges dog, at det at gjøre det under slige Omstændigheder er et af de mærkeligste Træk af Mod af Koldblodighed, som Historien har optegnet. - "Lannes, Napoleons Ven," siger Veiviseren og tager Hatten af. Han fik, som de vel erindrer, begge Knæerne skudte af 1809, og man siger, at han, Napoleons Ven, paa Dødsleiet aldeles tabte sin Beundring og Kjærlighed og gjorde Vennen de hæftigste Bebreidelser. Jeg troer det gjerne, naar jeg betænker, at jeg ved idag at støde blot det ene Knæ, og blot en ganske lille Smule, udenfor Hotel de Ville, ønskede, at jeg aldrig i var kommen til Paris. Her er altsaa Hötel de Ville, Revolutionens Arnested; her udenfor paa GrevePladsen ....ja, her er Gröve-Pladsen! - Her udenfor Sloges man da ogsaa alvorlig i Julidagene; her stode Kongens Soldater med deres Kanoner; her ligefor er Arcole-Broen, over hvilken man trængte frem og slog Soldaterne paa Flugt; den Steenport, der staaer midt paa Broen bærer endnu Mærker af Kuglerne, det er, som om de havde truffet igaar. Her, i Hötel de Ville, var det, at man i 1830 vilde proklamere Republiken og istedetfor kom til at proklamere Louis Philippe I, Roi des frangais - som i disse Dage inspicerer Forterne omkring Paris. Ja, disse Forter og denne Masse af Militair! De forekomme mig som Bjerget, der blev lagt over Kæmpen Briareus. Men, ikke sandt? over Bjerget hviler stedse en truende Røg - det er Kæmpens Aande - og, naar han bevæger sig i Vrede, da ruller glødende Jld nedaf Bjergets Sider, og Bjerget vakler - skjøndt, hvad Pokker hjælper det: Naar en Konge her bliver kastet ned paa den ene Side, kravler jo strax en ny op paa den anden Side.