Jyllandsposten, 1840-08-11
Ovenstaaende Forslag til en Petition blev af de her navngivne Borgere i Aarhuus, som de meest anseete og formaaende, i nogle faa Dage undertegnet og tilstillet Byens Borger-Repræsentation, til hvem man overdrog Petitionens Affattelse. Under det derefter afholdte Repræsentantmøde blev det af Forsamlingens Medlemmer med 13 Stemmer imod 2de antaget, at man ikke alene i enhver Henseende tiltraadte og billigede det samtlige Jndhold af det Ompetitionerede, men man fandt det endog rettest og hensigtsmæssigst istedetfor at forfatte nogen anden Petition, at forsyne nærværende Forslag med de 13 Repræsentanteres Underskrifter, idet man ved Stænderforsamlingerne, hvor Forslaget skulde drøftes, allersnarest vilde kunne overbevise sig om, hvilken Aand der ogsaa her rører sig i selve Folket, fra hvis Midte dette Forslag ene og alene er udgaaet. For at ile med Forslagets Jndsendelse til den Roeskilde Stænderforsamling, ansaae man det nu ufornødent – da Repræsentationen med afgjort Stemmeflerhed, havde vedkjendt sig Forslagets Anskuelser – at henholde det, for derefter at erhverve de øvrige Borgeres Underskrifter. Men Sandheden troe, skylde vi at bemærke, at der ved ovenstaaende Borgeres Underskrifter ei i fjerneste Maade er lagt an paa at vinde end en eneste Stemme, idet hver Borger især, med Rolighed og velberaad Hu har gjennemtænkt og overveiet Jndholdet, forinden Underskriften fandt Sted. Ja med saadan Eenstemmighed ligesom kappedes man efter at tolke sine Følelser og lægge de Ønsker for Dagen, som næres angaaende Forfatnings spørgsmaalet, at man blandt de mere formaaende Borgere ikkun talte nogle Enkelte, som yttrede Betænkelighed imod Underskriften, som Vedkommende derfor tilbageholdt. Vi ville nu haabe, at de Kjøbstæder i Landet, som endnu staae tilbage med Petition i berørte Anledning, snarest muligt vilde følge de Exempler, som ere givne trindt om; thi Tidens Afbenyttelse dertil er netop i dette Øieblik af saamegen større Vigtighed, som vi nu have erfaret af Stændertidenden, at en Comitee med 46 Stemmer mod 23 i Roeskilde alt er nedsat til denne betydningsfulde Sags Drøftning. Og af dobbelt Vigtighed er det, at Petitionairerne nu vise, hvad de ville, siden den kongelige Commissarius ved denne Sags Behandling i Roeskilde gjorde Landets Borgere den Douceur at fortælle dem, at de ikke selv vare dem bevidste, hvad de vilde. Han udtrykker sig nemlig under denne Sags Discussion blandt Andet saaledes: "Det har neppe været Petitionairerne bevidst, hvad det er, de søge om, naar de andrage paa, at Skattebevillingsretten skulde overdrages til Provindsialstænderne og navnlig til Provindsialstænderne for Danmark og Slesvig. De have neppe indseet, at deres Andragende gaaer ud paa intet Mindre, end en Omstødelse af Kongeloven, Saavel denne, som L. 11-1 viser, at Kongen har Ret til at udskrive Skatten, og denne Ret er en væsentlig Bestanddeel af den lovgivende Magt, som tilkommer Kongen. Det er altsaa klart, at naar Folket fik Skattebevillingsret, saa vilde Magten være deelt, og Danmark vilde da ophøre at være et uindskrænket Monarkie. Ja, at han derom siger meget Mere, dette er nu let at indsee; men hvem monstro tør nu fremstaae og paastaae en saadan Urimelighed, at Petitionairerne ikke selv ere dem bevidste, hvad det er de søge og andrage om; thi det er jo netop Petitionairernes Ønsker og Bestræbelser "at den lovgivende Magt ikke udelukkende skulde tilkomme Kongen, da Folket ved at erholde Skattebevillingsret netop fik Deel i Magten og Ret til ved Skatternes Uddrivning at tale et Ord med – og dette kunde tilforladelig i mange Henseender ikke være saa galt, som det forekommer mangen Viismand.