Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-02-14
Hr. Kammerraaden mener, at den nordamericanske Ploug skulde fordrive de 44 Heste, men jeg troer det Modsatte, og det var vist ogsaa den sletteste Ploug, man kunde anbefale til almindeligt Brug, og godt vilde det sikkerligt være, om man lærte selv at kjende den først, førend man anbefalede den til andre. Jeg maa tilstaae, at jeg forresten godt lider disse smaa Lodder paa 10, 20 a 30 Tdr. Land, der vilde formere Folkemængden. For Folk med mindre Kundskaber og Evne er det godt, at de kunne faae en Lod, passende til deres Evner, men, saameget mueligt, til Eie da det er bedre at have 10 Tdr. Land i Eie, end 100 Tdr. Land i Forpagtning, og skulde der skee nogen Forandring i det nuværende Fæste, da vilde jeg snarere raade, at det blev til Arvefæste eller Eie; thi Den arbeider med meest Lyst, der arbeider for sig selv og Sine paa sin egen Eiendom; den, der arbeider med Lyst, arbeider meest, og den, der arbeider meest, er Staten, nyttigst. At en stor Deel af Statens nyttigste Borgere, efterat have tjent Fædrenelandet til Forsvar i deres bedste Aar, paa deres Alderdom ikke skulde nyde den Glæde, at dyrke egen Jord, men skulde til deres Livs sidste Øjeblik trælle for en anden Classe; - at der skulde lægges Plan til, at dette skulde skee, var ubilligt, og vinder sikkert aldrig vor gode Konges bifald.Og naar man endnu i det saakaldte oplyste 19de Aarhundrede kan høre den Sætning paastaaes, at en vis Menneskeclasse ikke maatte kunne fremtræde som selvstændige Væsener, men at de skulle trælle til Fordeel for en Anden, da maa vi med den ædle Bourke sige: "Vi maa dog være glade, at ikke Alle forstaae Dansk, da det røber en Tænkemaade, som selv det meest ucultiverede Menneske burde blues ved. (See Hr. Kammerraadens Pag. 23.) Dø At der under saadanne Omvæltninger, som de, der i de sidste Decennier have rystet den største Deel af Europa, maa findes Øjeblikke, hvori snart den ene, snart den anden Statsborger maa føle Trykket, kan vel ingen Regjering forebygge. Hvor trykkende var det ikke f. Ex. under Krigen for den Embedmand og andre, der kun havde bestemte Pengeindtægter, hvor disse neppe vare tilstrækkelige til den blotte Huusleie. Freden vendte tilbage til vore Kyster, og med den mangfoldige virksomme Borgeres visse Ruin; der opstod en Concours med ældre og mægtigere Rivaler; den Unge, som endnu ikke havde samlet Kræfter, blev undertrykt af Fremmede i sit eget Fædreneland; Forsagthed, og Næringsløshed blev deres sørgelige Lod. Agerdyrkeren, som Krigen syntes at være gunstig, traadte ved Fredens Tilbagekomst ogsaa ind i andre Forhold, og det tildeels Forhold, som Krigen havde frembragt; han maatte søge andre Markeder med sine Producter, hvor der var ældre Rivaler at concurrere med. Endeel af Producterne vare ved gamle Monopolier blevne skjødesløst behandlede, vare i slet Rygte, hvorfor de første, endog forædlede, næsten maatte gives bort, for om mueligt at skaffe Afsætning for Eftertiden. At dette maatte virke tilbage paa Producenten, er meget naturligt, og da Proprietairerne ere de, der høste den største Fordeel af Agerdyrkningens Flor, bør de ogsaa taale Trykket med af dens ublide Kaar, især naar de ved deres overdrevne Gierrighed udpine Bonden, og derved sætte ham ud af Stand til at drive sin Dønt med Kraft; at de da bør føle Virkningen med af denne deres Fremfærd, er billigt; men ikke at de ovenkjøbet skulle vælte hele Byrden hen paa dem, de selv have undertrykket. Hr. Kammerraaden mener, at det er bedst, at Formuen er samlet hos Proprietairen. Jeg er af den modsatte Mening, og vover at troe, at det Land er det lykkeligste, hvor Formuen er bedst fordeelt imellem dets producerende Indbyggere. Der kan vel intet Spørgsmaal være om, at 100,000 Rdlr. vare mere paa deres rette Sted i 200 Bønderfamiliers Hænder, end hos een Proprietair, hos de første bliver dog altid den største Deel nyttigen anvendt. Dette er nu saaledes mine bemærkninger over denne Sag, jeg overlader til Kyndigeres Bedømmelse, hvorvidt de ere rigtige, har jeg feilet, ligger Skylden ikke i Uvillie enten imod Proprietair eller Bonde, da jeg ønsker dem begge alt mueligt Held, naar kun den Ene ikke høster Fordeel paa den Andens Bekostning eller Ruin. D. J. Winstrup.