Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-11-02
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. Nittende Aargang. No. 88. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Løverdagen den 2 November 1822. Til hvilke videnskabelige Stiftelser vilde Holberg, hvis han nu havde levet, sandsynligen have bestemt sine Midler, Hvis Holberg nu havde levet og frit kunde have disponeret over sin Formue, hvortil havde han da sandsynligen brugt den, Jeg forudsætter, at han havde været den samme Mand i Lærdom, med Hensyn til vor nuværende Tidsalder, som han var, med Hensyn paa den, hvori han levede, og at han besad den samme Kundskab til de Studerendes og Videnskabernes Tarv, og den samme gode Villie til, saa meget det stod i hans Magt at fremme begge Dele for nuværende Tidsalder, som han var det for hiin, i hvilken han levede. Under denne Forudsætning, turde man haabe, at han vilde have fremmet begge Dele saa meget som han havde kunnet. At han, da han levede, havde villet oprette eller gjøre Alt hvad han kunde, for at see Sorøe Academie, skjøndt kun 10 Mile fra Landets ypperste Universitet, sat i end ydermere Virksomhed, giver os strax Formodning om, at han da maatte have fundet eller formeent sig at have fundet Universitetet og Skoler (latinske) i en saadan Forfatning, som han, efter sine videre Udsigter, ikke ansaae for den bedste eller tjenligste til at befordre Videnskabernes Tarv. At bevise dette udførligen ansees ufornødent. At han, som klog Mand, dulgte dette ved sine Foranstaltninger for Tingen selv, vil ikke falde Nogen forunderligt, da han maaskee paa denne Maade allene og ved denne Taushed kunde haabe at naae Maalet. Han meente maaskee og, at det var gavnligt, at de høiere Stænders Børn bleve ved Studeringerne, trædende i deres Forfædres hæderlige Fodspor, og troede maaskee, ved at stifte en særegen Underviisningsanstalt for dem, eller dog at virke til dens bedre Indretning, lettere at kunne bane dem Vei til dette Maal, da han mueligen let indsaae, at de offentlige Latinskoler, som de da vare, ikke vare for Ynglinger af den finere Opdragelse, ligesaalidet som Universitetet. Den Tone, der da herskede, som ved alle høitidelige Leiligheder mere krævede Legems end Sielskræfter, saavel ved Universitetet, som i Latinskolerne, turde han ikke vente vilde for disse Ynglinger og deres Forældre eller Foresatte være indbydende og tiltrækkende, men meget mere bortkysende og frastødende, foruden det, at naar Philologien undtages, da var der intet, der kunde vække Sand for Videnskaberne selv, eller danne disse Ynglinger til deres Bestemmelse. Han vilde vel ved disse sine Indretninger hæve den høiere Deel af Nationen, fordi han meente, at naar denne gav Exemplet, vilde de øvrige følge efter, og drage en Reformation efter sig, saavel ved Universitetet, som Trivialskolerne, og det skiønnes ikke rigtigere end at ved begge Dele var dette høist nødvendigt Nu ere Omstændighederne anderledes, men Hensigterne maa naturligviis være de samme. Vort Universitet har nu i de tre sidste Decennier undergaaet en saadan Forandring og modtaget en saadan Mængde høist vigtige Forbedringer, og en saadan Tone har nu taget der Sæde, og der ere nu Mænd i ethvert Fag, som gjør det Ære, og kiende og befordre Videnskaberne og deres høiere Hensigter saaledes, at, om det end ikke er saa fuldkomment, at det slet ingen Forbedringer, for Øjeblikket kunde modtage, saa er det dog, saavel med Hensyn paa Videnskabernes, som de Studerendes Tarv, i meget god Forfatning, og kan, efter sine Resourcer og de Hensigter, det skal befordre, sikkerlig maale sig med ethvert andet. Ere der end flere Henseender, hvori man mueligen kunde ønske Forandring og formeentlig Forbedring, hvorom ved anden Leilighed, saa formenes een af disse her ikke at turde forbigaaes, og den er, at der maatte findes nogen mere Hjelp for fattige Studerende, og Hielp fornemmelig paa den Tid, da somme mest behøve den, nemlig ved deres Jndtrædelse ved Universitetet og i de 2 første Aar. De Fleste, der afgive Studerende til Universitetet, ere fattige Embedsmænd, især Præster, der omtrent afgive de Totrediedeele. De sidste Tiders Medfør har især bragt disse Embedsmænd ned i den sorte Armod, og de ere nigienkaldeligen tabte for den første Generation. Disse have afgivet, og afgive endnu det største Bidrag til Statens Embedsmænd under mange haarde Lidelser. Fremdeles andre Fattige af Borger= og Bondestanden. Ere Omstændighederne end saa heldige for Nogle, at de formaae at holde deres Børn ved de offentlige Skoler og see dem dimitterede til Universitetet, saa ere de dog ved Jndtrædelsen iblandt academiske Borgere satte i den yderste Forlegenhed. Jngen Stiftelse modtager dem. Penge skal der af de stakkels Forældre fremskaffes til Sønnernes Eqvipering, til Reisen, til Kost og Logie, ja, endog deres Jndskrivelse til academiske Borgere skal betales. Kun enkelte Skoler have Adgang med deres Dimitterede strax til Regentsen eller andre Stiftelser. Her formenes, at Hielp ikke allene var gavnlig, men end- og nødvendig. Saavidt vides har intet Gavebrev, og intet Testament i den senere Tid paatænkt dette, hvilket man vilde undre sig over, hvis man ikke vidste, at de, der indsee dette, ere fattige Embedsmænd, der Jntet have at testamentere. En Stiftelse altsaa, der modtog de virkelig trængende Studerende i sit Skjød, og forsynede dem med Kost og Logie enten for Jntet, eller dog foren modereret Betaling, synes at være en trængende Nødvendighed. Og jeg tør være forsikkret om, at hvis Holberg i vore Dage havde levet og kjendt Tingenes Forfatning, vilde dette have blevet en Stiftelse, som han vilde have oprettet, og for hvilket den Samtidige og den senere Efterslægt vilde have priset ham. En anden Ting, som Holberg ogsaa, hvis han nu havde levet, vilde have været opmærksom for, var vel den, at adskillige Discipliner, som nu theoretisk foredrages, mangle al practisk Øvelse, og paa denne Maade blive til liden eller ingen Nytte, i det mindste ikke til den Nytte, de ved practisk Øvelse kunde blive. Han vilde maaskee have anviist en Fond til at saadanne Sager kunde practisk foredrages, og de dertil nødvendige Jnstrumenter og Apparater anskaffes. Fremdeles vilde hans Skarpsindighed og Kjerlighed for at fremme Videnskabernes Tarv og de Studerendes Vel, viist for hans Øje, hvor forladt, i literair Henseende, Jylland er, i Sammenligning med de øvrige Provindser, især med Sjælland. Sjælland har, foruden Universitetet i Hovedstaden, deri ogsaa en lærd Skole og en stor Mængde private Jnstituter, og Privatlærere i stor Mængde, endnu foruden disse, lærde Skoler i Roeskilde, Helsingøer, Frederiksborg, Slagelse, Vordingborg og Herlufsholm. Vel formener jeg, at det var hensigtsmæssigere, at Helsingøers Skoleplaceredes i Kallundborg, for at denne Egns Familier kunde have et saadant Jnstitut i sin Nærhed, da den nordvestlige Egn af Sielland synes noget forladt i denne Henseende, ligesom og Savnet føles, men det kan dog ikke føles, som det maa føles i Jylland, hvor der paa dets hele Vestkyst, fra Skagen til Ribe, ikke er et eneste saadant lærd Jnstitut, der dog i mange Henseender virker til Culturens og den gode Smaas Udbredelse ogsaa blandt dem, for hvilke det ikke egentlig er bestemt. J hele Vensyssel er ikke en lærd Skole, ikke heller i Thye, heller ingen i Ringkjøbing. Viborg, Ribe og Aalborg ere de nærmeste. Men til disse Stæder er der fra de ovennævnte temmelig langt, og de Forældre, der havde Leilighed til at anbringe deres Børn i Hjørring eller Thisted eller Ringkjøbing, have maaskee hverken Evne eller Leilighed til at anbringe samme i Aalborg, Viborg eller Ribe. At dette ikke er uden skadelig Jndflydelse paa Culturen og hele disse Provindsers Aandsdannelse, formenes tilstaaet. Men selv dette Savns Afhielpelse synes end ikke at være nok for en Provinds som Jylland. Et Gymnasium, eller om man vil, et Academie, paa hvilket de tvende første Examina kunde absolveres, synes derfor at være der særdeles ønskeligt, og Anlægget deraf i Viborg vilde, saavidt skjønnes, være en særdeles vigtig Gave for en Provinds, der, forsynet dermed, snart vilde fremme med Sjælland en saare gavnlig videnskabelig Rivalitet, der ikke vilde blive uden vigtige Følger. Hvis nu Holberg havde levet og han med ædelt og kierligt Hjerte for Videnskaberne havde overskuet dette, mon han da skulde have forglemt Jylland, men han ikke skulde have seet, at her var Trangen størst, mon Fordomme skulde have tilbageholdt hans velgjørende Haand fra at stifte sig et Minde, der, indtil fjerneste Fremtid, kunde baaret hans Navn og gjort ham til en heel, maaskee een af de vigtigste, Provindsers Velgjører; Jeg kan ikke troe andet, og jeg tør haabe, at have mange ædle og indsigtsfulde Menneskers Mening for mig. Er der da nogen Sandhed i disse Tanker, saa vilde det være mig et saare kjert Ønske, hvis man end blandt vore formuende Godsejere maatte snart see opstaae en anden Holberg, der vilde antage sig Jylland, som Holberg antog sig Sorøe! Manges, Manges Tak og Velsignelse vilde lyde ham imøde, seneste Efterslægt vilde velsigne hans Minde, og Minerva henlægge Borgerkronen paa hans Urne!