Berlingske Tidende, 1827-03-05
Blandede Efterretninger. Cardinal Mazarin var maaskee ingen god Minister, men en Mand af Aand; man forfattede Skandskrifter imod ham, Politiet, lagde Beslag derpaa; men han opkjøbte Exemplarerne for en Ude tydelighed, og solgte dem for egen Regning til en uhyre Priis: han lod endog give Forfatteren 200 Litorer af Gevinsten. Den gode, ulykkelige Ludvig den sextende lod Boghandler Blaizot levere sig alle Pamphleter og Pasquiller: engang sendte Politielieutenanten Blaizot i Bastillen; Kongen sendte Bud efter sin Boghandler; Staldmesteren, som han havde sendt efter ham, bragte det Svar, at han sad i Fængsel. Storseigibevareren maatte strax gjøre en Beretning om Sagen, og Ludvig svarede: Hvorledes skal jeg da erfare den offentlige Mening? Ved Hoffet bedrage man mig. Skal jeg blot holde mig til de Skrifter, hvori man roser mig?" Om Ludvig den femtende kjender man et særdeles naivt Træk; han bedreidede sin Boghandler, Fournier, at han ikke forskaffede ham nogen Skandskrifter. "Sire, der udkommen ingen." Kongen viste ham eet, som var stilet imod ham selv, og sagde godmodig: "Vil Du læse det, saa vil jeg laane dig det. Dumfries Courier giver følgende interessante Efterretning om Fremgangen af Capitain Clappertons Expedition. Den er uddragen af en Skrivelse fra denne berømte Reisende af 22de Februar 1826, fra Hio eller Eyo, Hovedstaden i Youriba. "Je tvivler ikke om, siger Clapperton, at De og alle kjære Venner i mit Fædreland ere blevne foruroligede over min Skjæbne, da De erfarede den skrækkelige Underretning om alle mine end nu tildgeværende Ledsageres Død. Ubehagelige Efterretninger udbred sig stedse hurtigst. Vistnok var jeg meget syg, da den stakkePerce døde. Men jeg troer, at jeg blev reddet, fordi jeg ved min egen Læge, fordi jeg tog en kraftig Medicin, og frem forAlt, fordi jeg havde fuldkommen Tillid til det guddommelige Forsyn, der indgyder enhver Ulykkelig ny Kraft og nyt MorDe kan tænke Dem min Stemning, da Døden rasede saa græde, seligt omkring mig, og bortrev alle mine Ledsagere. Jeg mangler Ord til at skildre Dem min daværende Tilstand; jeg siger Dem blot, hvad der foregik med mig, da den stakkels Prarce døde, han, hvis Død bedrøvede mig meest. Efterat jeg havde tillukket hans Øine, sad jeg en Tid lang ved Liget, uden at tale et Ord, stor tende Hovedet paa mine Knæer, derpaa befalede jeg, at man skulde vaage ved Liget med Lys, og krøb elendig og saa hen til det Sted, hvor jeg maatte tildringe den bittreste Nat. Den følgende Morgen bivaanede jeg Begravelsen, og læste Kirkebønnerne over Pearcels Grav. Det er den haardeste af alle Pligter. Man udholder den Smerte, at sidde ved Dødsengen, men at see, at der kastes Jord over den, som vi have kjendt, elsket og agtet, som var den sidste, den bedste og den fortroligste af alle vore Ledsagere, det er skrækkeligt. De vil finde det besynderligt, at jeg som Presbyterianer har læst Kirkebønnerne selv, men det gjorde jeg for de Levende. Alle mine Tjenere og Stadens Fornemste fra Poycus stode omkring. Jeg bliver godt behandler her, og reiser om to Dage til Youri, hvor den stakkels Mungo Park blev dræbt. Jeg erholder alle hans Manuscripter, saafremt Bello ikke allerede har sendt dem tilbage. J Youri vil jeg erfare alt, hvad der angaaer Mungo Parks sidste Skjæbne. Jeg har gjort mange nye Opdagelser her; ethvert Skridt fører igjennem et ubekjendt Land. Jeg er kommen over en Kjæde af Høie, hvis Tilværelse var ganske ubekjendt, og jeg har gjennemreist et stort Kongerige i Afrika, hvis Navn var Europæerne ganske ubekjendt. J dette Kongeriges Hovedstad har jeg levet i to Maaneder. Nigeren er nu kuns to Dagreiser østlig for mig, og denne Flods Munding i Havbugten ved Benin kan ikke meere være tvivlsom. Jeg vilde endnu sige Dem mere i dette Brev, men Afskrifter af mine Dagbøger, som indeholde alle mine Jagttagelser, skulle snart blive sendte til England. Jeg haaber, at De vil skrive mig til over Tripolis, thi Veien over Vesten er usikker.