Viborger Samler, 1835-06-18
Det er noksom bekjendt, at Mange heri Byen holde Faar, uden at eie mindste Jordplet, hvorpaa disse kan fødes, men at Almisselemmer have havt saadan Frihed, er vistnok ikke forekommet i nogen Communes Fattigvæsens Annaler i hele Riget, førend Jndsenderen gjorde den Erfaring her, da forleden en Auction averteredes over et afgangen Fattiglems Efterladenskaber, hvoriblandt fandtes 6 Faar med Yngel! !. Vel have vi i mange Aar været vidende om, at et Fattiglem heri Byen aarlig opdrætter og feder Sviin, men det er saa gammelt, at Personen vist har erhvervet Hævd derpaa, og saa ofte gjentaget og forslidt for Vedkommende (som endogsaa fandt det underligt, at man ville berøre sligt, som Noget overordentligt) at man er blevet kjed af at movere mere derom, men Faareavlen bliver dog langt skadeligere for Byens Jord eiere, end Svincopdrættet; thi Liebhaverne af hiin, spolerer i sin Jver for at vedligeholde sine Faars og Lams gode Huld, mere af Jordeiernes Sæd og Græs, end hans Faar æde eller ere værd, naar Elskerne af dette derimod blot, bedrage Fattigskatyderne, for de Tønder Byg ham aarlig er tilstaaet, og de barmhiertige Almissegivere, for den Meik- og det Brød hans Børn tilhyle sig ved Dørene, og siden kaste i Svinetruget. Heraf er det blevet Jndsenderen klart, hvorfor den inventerede Arbeidsanstalt er kunne nyde Fremme og hvorfor den mødte saa megen Uvillie, saavel fra den ene som anden Side, thi man kunde jo ikke ret vel give Anstalten en saadan Udstrækning, at den kunne afgive Stalde for de Huusdyr Fattiglemmerne maatte være i Besiddelse af, og som man ikke ville være grusom nok til at lade dem afskaffe. - Ogsaa til Historien om Fremgangen med Markfreden paa Thisted Jorder, vil dette afgive et værdigt Bidrag; thi man vil deraf see, at Aar 1835, vare Jndvaanerne, hvad Hegn angik, endnu ikke videre end deres Forfædre i Aaret 16335. At ville troe at Markfreden kan tilveiebringes ved 1 a 2 Gange aarlig at udtromme Byen rundt: at fra Dato vare Byens Jorder lyste i Hegn, og at Overtræderne ville blive straffede efter den og den Forordnings hele Strænghed, er mildest talt, latterligt; thi Overtræderne gaae mange Gange lige fra Udraaberne hen for at drive deres Faar ud paa de Græsgange de ikke eie et Straae af. - At ville troe, at Fattigskatten, efter slige Oplysninger som nærværende, ret mange Gange tiere vil lade sig duplere eller triplere, er at stole for meget paa Ydernes Føielighed til at lade sig commandere at pleie Dovenskab og Uforskammenhed, og inden vi see os om, er Almisselemmernes nu allerede store Antal, Legio. Jndsenderen, og upaatvivlelig Flere med ham, mene, at der med Almisse uddelingen af Fattigskatten, burde vises nogen mere samvittighedsfuld Varsomhed, end hidindtil er skeet, i det manikke nøie nok har undersøgt de sig meldende Personers Competence til at æde og drikke af Medborgernes Sveed. Det var ønskeligt og gavnligt om det maatte blive Jndvaanerne befalet imellem sig selv indbyrdes, uden Vink fra nogen Authoritet, at vælge sine Fattig- og Skolecommissioner. Der formenes da, at man ville betrygge sig selv, ved at vælge Personer, som vare Posten voxne, og ikke blive aldeles ukyndige og villieløse Jabrødre. – J det jeg vil slutte fortæller man mig, at Fattigcommissionen, indseende den begangne Feil, privatim skal have kjøbt ovennævnte Faar og Lam til en hidtil ukjendt høi Priis, og beregnet Fattigkassen den Sum til Jndtægt, for dermed at erstatte Noget af det den Afdøde urettelig tildeelte Bidrag. Er dette sandt, Om Smuglerie, Angiverie og Huusinqvisition.