Berlingske Tidende, 1751-05-21
Wien, den 8 May. Da vore Ambassader ved udenlandske Hoffer paa nærværende Tid ikke give os Anledning, at berette noget af Vigtighed om Stats-Sager, saasom de, der drive Affairerne, observere en bestandig Taushed, saa meddeeles og fra vores Ambassade i Neapolis en særdeeles merkværdig Beretning, som kand tiene til at informere en Curieux til strækkeligen om Bierget Vesuvius og dets rette Beskaffenhed. Ambassadricen, Princesse Esterhast, har havt det herøiske Mod, at gjøre en Reyse derhen, ja at stige ned i det Svælg, der har opsluget den nysgiærige Plinium, hvorudover denne Beskrivelse er des meere tilforladelig: Fra Neapolis indtil Landsbyen Resina kand man beqvemmeligen age; men fra dette Sted maa man lade sig bære indtil den yderste Skraahed, som er overalt skiult og tildækket med sort Sand, hvilket Bierget, hver gang Luen er frem Der kand brudt, har opkastet rundt omkring sin Top. ingen Heste eller andre Dyr komme længere afsted, saasom Veyen er alt for brad og steyl. Fra det Sted, hvor dette Lav brændt Sand begynder, regne Bønderne 2 Miile indtil Toppen af Bierget. Den nederste Deel er indfattet med en Rad store Steene, som ere brændte til Kalk, hvilke, siden de ere tungere end Sandet, trilde saa langt ned, at de naae Slætten; og blive da liggende. Her begyndte Princessen og den unge Grævinde Esterhasy, at lade sig bæ te udi Bære-Stoele, og deres Følge kom ved Bøndernes Hielp efter. Af disse Bønder krybe to foran paa alle Frie, man holder sig med begge Hænder udi Bælterne, som de have om Livet, og 2 eller 3 andre skyde efter. Paa denne Maade kommer man indtil Randen af Toppen, hvilken, siden den formedelst de udi forrige Seculis skeete Optændelser er temmelig udhuulet, forestiller et Slags Amphitheatrum af en forfærdelig Omkreds. Naar det er Østen Vind, og naar det har regnet, tillader Luftens Tyngde ikke, at Røgen kand stige i Veyret, og derudover bliver Amphitheatrets heele Rum skiult med saa tyk en Skye, at man intet kand see, oc den stærke Svovel-Damp bringer de Tilstedeværende Trangbrystighed og Hoste. Ved Hielp af 4 Bønder stiger man ned udi Afgrunden, efterat man forud har bundet for Nede og Mund med et Tørklæde. Det Jnderste af denne Udhunling, som de Gamle kaldede Crater, er endnu langt vanskeligere at passere, end det Yderste. Det bestaaer af store Stykker Klippe=Steen, hvilke Bierget har udspyet, og som ere forvandlede til Kalk, samme ligge saa paa hverandre, ligesom de ere opkastede, saa der er intet Fast at holde i. Høyden fra neden til oven er omtrent 20 a 30 Favne udi perpendiculaire Linie. Neden for denne Klippe-Muur gaaer man paa Barken af een svovlagtig Materie, som har været flydendes, da Bierget har kastet den op, og ligner med sine Høye og Bunker en Dey, som Suurdenen har sat i Giøre. Da Luften har hærdet disse over hverandre liggende Lav, saa gaaer man derover, omendskiøndt de give en megen huul Klang af sig. Her og der ere dybe Huuler, og paa to Steder ere Svælge paa 20 a 40 Skrit i Diameter. J. giennem disse Aabninger staaer allevegne baade Røg og Lue frem. Af dette lidet Udkast sees nok, at man vel ikke lettelig skal falde i den Fristelse, at faae Lyst til at spadsere omkring paa Pladsen udi dette Amphitheatro. Princessen have de imidlertid dog Lyst dertil, og gik endog saa vidt, indtil et Slags Skorsteen, som er midt udi Sletten, hvor der staaer ligesom en Kegle i Veyret, som er intet andet end en Hob Svovl og Harpix. Man kalder samme la Bocca Matra, eller den store Afgrund. Af denne Aabning paa den afskunvede Kegle sees nu paa mange Aar langt fra, og i sær ved Natte-Tider, lyse Luer opstaae, ligesom af en Ovn. Omendskiønt man klavrer derop, saa forhindrer dog Røgen, som desuden forvolder en stærk Hoste, at man intet kand see. Naar man ved Foden af Keglen, der ligner en Su ker=Top, som Spidsen er slaaet fra, stikker en Kiæp ind igiennem de mange Rifter, der ere paa den, saa fænger den paa Timen Jld, og man hører under sine Fødder Luernes Bragen. Naar man gaaer tilbage til den inderste Rand af On kredsen, saa maa man gaae et temmeligt Stykke over en hærded Skum af Harpix, der knager een under Fødderne. Der er maaskee aldrig for drukket Tockayer Viin paa Bierget Vesuvius, og aldrig have der vel været saa mange Mennesker paa samme Bierg paa eengang, saasom Princesse C. sterhast havde et Følgeskab af meer end 100 Personer, siden ey allene voxne Folk, men ogsaa en Mængde Drenge=Børn af Resina Bye have fulgt hende derhen.