Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1845-10-27
Kjøbenhavns Torvepriser den 25de Octbr. 1845. - Rug, 5 Rbd. 48 s. a 5 Rbd. 80 s.; Hvede, 8 Rbd. - s. a 8 Rbd. 48 s.; Byg, 2 radet, 4 Rbd. 16 s. a 4 Rbd. 24 s.; dito Gradet, 3 Rbd. 80 sk. a 3 Rbd. 88 s.; Havre, 3 Rbd. 8 s. a 3 Rbd. 24 s.; Ærter 6 Rbd. 48 s. a 7 Rbd. - s.; røget Flæsk Lpd., 2 Rbd. - s. a 2 Rbd. 16 s.; grønsaltet dito, 1 Rbd. 72 s. a 1 Rbd. 80 s.; Smør, Pd., 26 s. a 27 s.; Æg, Snesen, 30 sk. a 32 s.; Smør, Fjerdingen, 14 Rbd. 48 s. a 15 Rbd. 16 s. Til Hr. Barfod om Falsterske Missions Forening. Hur ungdomsblodet dock kokar ofver, Tegner. Det er ikke min Hensigt udførligt at drøfte den Artikel, hvormed Hr. Barfod har ledsaget dette Blads Nr. 129, thi Forskjelligheden mellem vor Bedømmelse af Missionsvæsenet grunder sig paa en forskjellig theologisk Retning, som ikke passende lader sig udvikle i en Provindsaviis, og selv i et dertil skikket Organ vilde jeg nødig inddrage Hr. B. i en theologisk Strid, som sædvanlig fører til, at enhver af de stridende Parteer ikkun bliver meere stiv og eensidig i sin Mening; endelig finder jeg for Tiden ingen Anledning til at navngive mig, og Partiet vilde saaledes ikke være lige, naar jeg skulde kæmpe mod en navngiven Mand. Nærværende Linier, skulle derfor ikkun yderligere omtale Missionssagen og berigtige nogle enkelte paafaldende Misforstaaelser, hvortil Hr. B. er bleven forledet ved den øiensynlige Bitterhed og Harme, som min Artikel i Nr. 128 har fremkaldt hos ham. Forskjelligheden mellem Hr. B.s og min theologiske Retning bestaaer meest deri, at han mener, at vi ere fuldkommen uenige, medens jeg mener, at vi ere enige i det Væsentlige; thi efter min Mening udgjøre de Sandheder, hvorom Han og jeg ere enige, det Væsentlige i Religionen, medens det Parti, hvortil han aabent bekjender sig, sætter Religionens Væsen i de Sætninger, hvorom vi ere uenige, i en bestemt kirkelig Opfattelse af visse Lærdomme, som meest henhøre til Religionens Mysterier. – Da dette Parti saaledes anseer dem, der heri fordre en større Frihed og ville gjøre Fornuftens og Granskningens Ret gjældende, som ugudelige Kjættere, er det for saa vidt undskyldeligt, at Hr. B. tillægger mig, Ord og Meninger, som ere mig aldeles fremmede. Det er for det Første urigtigt, at jeg ikke skulde være en Ven af Christendommens Udbredelse overhovedet, eller at mine gode Christne lægge Hænderne i Skjødet, vente paa, at der skal frembyde sig en Leilighed til at handle, og overlade da Handlingen til Historien (d. e. Forsynet)". For den Uretfærdighed, Hr. B. her har begaaet, er han forøvrigt bleven straffet derved, at den ungdommelige Heftighed, hvormed han kaster sig over min Artikel, almindelig er bleven forstaaet saaledes, som om han ikke erkjendte Andre for gode Christne, end dem, der ere Medlemmer af bestaaende Missionsforeninger, hvad han ikke udtrykkelig har sagt, og vistnok heller ikke meent. Naar jeg har nævnt den af Historien anviste Vei, da har jeg nærmest meent, at Christendommen ikke kom og ikke kunde komme, før i den Tidens Fylde, da Menneskeheden ved det gamle Testaments Aabenbaring og ved Grækernes og Romernes classiske Dannelse var forberedt til at modtage og fatte den, og at den intet Sted til Velsignelse har udbredt sig, uden hvor en lignende Forberedelse har fundet Sted. Hr. B. beskylder altsaa vor Herre eller Forsynet, for at have begyndt Bygningen med Taget, at have forsøgt Noget der manglede Mulighed, og naar Jesus selv paa det Bestemteste anviser denne Vei f. Ex. i Lignelsen og Udsæden, der ikkun har Frugt, hvor den faldt i god og velberedt Jord, saa har han sig efter Hr. B. aldeles forkeert ad, ligesom det var heel rationalistisk naar han forklarede disse Ord om dem, som høre Ordet og forstaae det og bære Frugt. Ja, jeg nægter ikke, at Jesus var en Nationalist, men derfor burde dette Navn (som kommer af det latinske Ord ratio, Fornuft heller ikke bruges som et Skjeldsord om dem, der forfalde til en eensidig udskeiende Forstandsretning. Det Forsvar, Hr. B. fører for Jesuiterne, kommer ham selv tilgode: Han taler i sit Parties Aand; men naar hans Artikel saaledes antages som et ægte Udtryk af Partiets Meninger, saa oplyser den, baade hvorfor dette Parti med størst Jver tager sig af Missionsvæsenet, og hvorfor andre gode Christne, have Grund til at befrygte, at de ville forfeile den rette Vei. Den sande Oplysning" – siger han - "udgaaer fra Troen paa Christus. Med denne maa altsaa begyndes; men Troen er en Naadegave, der meddeles os i Daaben", og "de aandelige Goder meddeles os uforskyldt formedelst Christi Retfærdighed. See, det er disse og lignende Lærdomme fremsatte paa denne og lignende Maade, som jeg har vovet at kalde forskruede Dogmer", og jeg vover at troe, at naar en Missionær af dette Parti kommer til aldeles uvidende Hedninger, vil han mene at have udrettet noget Stort ved blot at have døbt ret Mange; men gaaer han videre end til Daaben (hvilket jo ikke behøves, da Daaben meddeler Troen, og "Tro gjør hele Sagen god) begynder han ogsaa at prædike saadanne Sætninger som de ovennævnte, da er det sandelig at befrygte, at han gjør mere Skade end Gavn, at han river de stakkels Mennesker ud af deres barnlige Uvidenhed for at styrte dem i et Virvar af uforstaaelige Lærdomme, som uden Veiledning af den foragtede Forstandsoplysning" staaer Fare, for at gestalte sig til den ulykkeligste Overtro, snart til en vanvittig Rædsel for de evige Helvedsstraffe, i alt Fald for deres uomvendte Slægtningers Fordømmelse, snart til en syndig Tillid til Christi Retfærdighed, og en christelig Ryggesløshed i Stedet for deres hedenske Uskyldighed og Dyder, naar de f. Ex. troe at finde Commentaren til Missionærens Lærre i det Udskud af de christelige Samfund, som de paa saa mange Steder komme i Berøring med. Saadanne Missionsforetagender fremskynde ikke, men modarbeide Christendommens Udbredelse overhovedet, da de gjøre den mistænkt og ringeagtet i Muselmændenes og Hedningernes Øine.