Politivennen, 1798-01-01
Fortsættelse af: Om Politiets Rettighed til Uddeling af Stokkeprygl, i Tilfælde af Opløb. Vi ville forsøge paa en Udvikling af Opløbsretten, det er at sige en Udvikling, af den Ret, der har Sted i og under Opløb fra Regieringens og de regieredes Side. Men hermed ville vi slet ikke indlade os i Undersøgelser over, hvad der i dette eller hint Land kan være befalet i denne Anledning. Erfaring viser at meget af det som er befalet allevegne omkring, er ikke befalet ret, og der for enten bliver ikke efterlevet, eller maae besales om igien. Desuden naar jeg beviste, at man i Frankerig, Holland o. s. v. ikke brugte mere, at slaae paa nogen Borger, hvad havde jeg saa andet udrettet, end anført et Exempel paa min Menings Antagelse der; jeg havde ingen Grundregel lagt, hvorefter man kunde bedømme, om det i Almindelighed er Ret at slaae en Borger i Opløb eller ikke. Men dermed vil jeg ikke heller sige, at naar det f. Ex. er befalet af en Lovgiver, man skal lade sig slaae under slige Omstændigheder, man da giør Ret, naar man slaaer igien. Jeg mener blot, naar Politilovene i en vis Stat vare indrettede efter den almene Retslæres Principper, hvad der da vilde foreskrives, og adskiller i saa Henseende Fornuftens Ret fra den Kongelige. Den første kan man ikke ophæve uden at ophæve Fornuften selv, den sidste lader sig stedse ophæve ved en senere Ret, og bliver just derved undertiden Fornuft. Hvad er et Opløb? Adskilt fra Oprør, Tumult, Opstand og Rebellion betyder et Opløb, blot en Mængde af Mennesker forsamlede paa et vis Sted, i Anledning af en eller anden usædvarlig Tildragelse. Oprør er en Forening af flere Mennesker, for med fælles Kræfter at modsætte sig den exekutive Magt selv. Tumult, naar hiint blot angaaer en enkelt Person, eller enkelt Legeme af denne. Naar en heel Masse af en Stats Borgere giør Oprør, saa faaer dette Navn af Opstand, stundom betyder det ogsaa naar Modsætningen gaaer imod alle tre Dele af Statsvælden, den lovgivende dømmende og udøvende Vælde; stundom ogsaa naar Oprøret blot bestaaer i negative Handlinger, hvor det da hedder Rebellion, naar det udbryder i positive. Disse Udtryk ere overhovedet meget ubestemte og bruges i flere Bemærkninger af forskiellige Forfattere. Endeel af dem indbefattes i det nyere Ord Revolution hvis Ret (Rettigheden til hvilken) man endnu fører Krig om *). *) Kant siger nei, Fiehte siger jo, og det er ikke meget Usandsynligt. (efter deres Grunde at slutte) den bedste Dom herover Vi have prøvet at bestemme Begrebet af et Opløb, dette vil føre os tilnærmere at betragte de Personer, der udgjøre samme. Det er overhovedet ikke allene i Henseende til Opløb, men alle disse Arter af Menneskers usædvanlige Tilsammentrædelse i en Stat, at denne Omstændighed er vigtig. De som foranledige et Opløb, og de som bivaane samme, ere de to eneste constituerende Parter i dette Hele; det forstaaer sig selv, at af hine kunne nogle siden træde over til disse, nogle af disse siden slaae sig over til hines Parti. Af den som foranledige et Opløb, kunne vi blot her tage i Overveielse dem, som ved uretfærdige, det er at sige, ved saadanne Handlinger fremvirke dette, der stride imod en Retspligt o. en fuldkommen Pligt, til hvis Opfyldelse en udvortes Tvang er mulig. Thi ofte kan en overkiørt Hund, en særegen Klædedragt, en drukken Kierling foraarsage et Sammenløb af Mennesker, uden at derfor efter almene vilde være von Bremenfelts i den polit. Kandestøber: - J har Ret begge to. Retslove, Politiet virksom kan blande sig med i Spillet. Vi have her i Byen seet flere Exempler paa, at hele Gader ere blevne fuldproppede med Mennesker ved Synet af et Menneske-Been, en Kone i Slag, et grædende vildfaren Barn, ligesom vi ogsaa paa den anden Side har seet alle Mennesker kolde passere forbi en druknets Opbringelse eller en ubarmhiertig Exekution hos en uformuende Skylduer. De, som ved en fuldkommen udvortes Pligts Overtrædelse f. Ex. voldsom Overfald paa en Borgers Liv, Legeme eller Eiendomme giøre sig skyldig i et Opløbs Afstædkomme, henhøre kun for saa vidt under Gienstanden, for vor Betragtning, som de tillige findes paa samme Sted, som de tilhobeløbende. Det er let at afgiøre, hvorledes disse juridisk ere at ansee, thi da deres Gierning i for sig selv gaaer mod den offentlige Sikkerhed, saa staae de efter samme under Lovens Tiltale, derfor, og bør enten paa Stedet stille vedbørlig Sikkerhed for deres Personers Tilstædeblivelse, eller i Mangel deraf selv cavere fordisse, det er sættes i Arrest indtil Sagen bliver paadømt. Det samme er ligeledes Tilfældet med dem, der af de passive Personer siden efter gaae over til de actives Tal, eller personlig tage Deel i den forefaldende Handel. Politiets Pligt er stedse at have Øinene med sig, at opdage og fastholde enhver, der hvilken som helst fornærmer en andens lovfaste Fred. Men ifald, som ogsaa kan indtræffe, de Angribendes Antal voxer til alt for høit et Forhold imod de Forsvarendes? Rolighedsforstyrrernes imod Politiet? J dette Tilfælde er intet andet Middel tilbage, end at fordrive Magt med Magt, da er Stok et meget tilladeligt Vaaben, fordi endog Pistolen vilde være det. Enhver som falder, ligger paa sine Gierninger, uden at kunne engang beklage sit Uheld, og Politiet forestiller i slige Omstændigheder ikke andet end den sig selv forsvarende Angrebne selv, hvis Forsvarsret er Uendelig, det vil sige, der har, voldeligen overfalden, lov at forsvare sig med hvad Vaaben han mægtig er, uden at see hen til, hvorvidt disse kunne være meer eller mindre Angriberen farlige. Dog er Poliitet tillige pligtig, ikke at anvende disse Midler, uden for saa vidt som Omstændighederne forbyde en total Arrestation af alle Angriberne; (naar disse ere dem i Styrke og Antal for overlegne) thi ellers kunne de ikke ansees fornødne, og Politiets som enhver offentlig Udøvelses Act (i dette Tilfælde en Straf) altid forudsætter en Dom; deels dog alligevel at arrestere saa mange som muligt, for Skadens Erstattelses Skyld til den Angrebne, for Opdagelsens Skyld af de øvrige Medskyldige o. s. v. Vi sagde, enhver Straf forudsætter en Dom; men denne Dom forudsætter tillige visse formelle Høitideligheder, som ikke kunne forbigaaes uden tillige at giøre Dommen ugyldig. Disse ere foreskrevne i ethvert Landsegen Lovbog, f. Ex. Stokkemænd, Protocol o. s. v. Deraf følger at Straf endogsaa tilsagt af Dommeren selv, her Politimesteren, som Straf betragtet stedse er uretfærdig, thi han kan ikke dømme uden paa Politikammeret ikke at tale om at Politiet her blev Dommer, Anklager og Vidner i sin egen Sag. Men vil man indvende, kunde der ikke forefalde Tilfælde, hvor Sagens Omstændigheder ikke tillode denne lovformelige Behandling, hvor en Standret gjerdes fornøden, et hastig virkende drastisk Middel, da ellers Sygdommen vilde foraarsage Døden? Jeg tilstaaer dette - men kun hverken som Straf thi denne skal, efter, foregaaende, stedse følge efter en Dom - ikke heller som Forekommen af en Forbrydelse; thi Regieringen er ikke sat for at forebygge en Forbrydelse (det er Opdragelsens Pligt) men for at straffe den. *) Altsaa allene som dens Tilbage*) Regieringen er ikke indsat for at forebygge Misgierninger, men for at opdage og straffe dem. Gid disse Ord var indskrevne i enhver Lovgivers Hierte, og stode med undslettelige Bogstaver paa hver en Magistratpersons Arbeidsbord. Da fik vi ikke mere saadanne Love der indskrænke den naturlige Frihed for at holde samme i Hævd. Der forbød, ligesom Vilhelm Erobreren Engelland, at have Jld efter et vis Klokkeslet i Huset, drivelse: dens Bekjempen og Overvindelse, det er at sige, som jeg forhen udtrykte min Mening, som et lovligt Nødværge imod de Overfaldende, hvor ingen anden Udvei er for Haanden. Vi komme un til de passive Personer i et Opløb, Dem, der uden at tage nogen Deel i den forehavende Gierning befinde sig der paa Stedet. For at undersøge deres Forbrydelses Brøde, lader os Undersøge i Forveien for at forekomme Jldebrand (curefew hedder den Ringen, man endnu fra den Tid af om Aftenen vedbliver der i Landet, om jeg erindrer ret Kl. 10) der forbyde Borgernes rolige Sammenkomst i Clubber og Selskaber, for at forebygge Oprør, der forbyde Pantalon og franske Veste, runde Hatte og sligt for at forhindre franske Grundsætningers Indførelse i Riget, hvorpaa nylig den russiske Regiering har givet et ikke følgeværdigt Exempel - der forbyde fremmede Varers Jndførsel, for at forhindre de indenlandskes Fald - der - dog jeg skulde aldrig høre op. deres Skyld (reatus), hvorpaa hiin som Virkning allene kan grunde sig. Denne Classe udgiøre allene de saa kaldte Tilskuere, en Benævnelse, der tilstrækkelig caracteriserer Hensigten af deres Tilstædeværen, og adskiller dem fra de handlende (Acteurerne) hvis Skuespil de blot see opføre i det høieste kun bedømme. Denne Anmærkning er vigtig især i Henseende til Oprør og Tumult; thi disse kunne ogsaa frembringe Opløb d. e. lokke en Mængde Mennesker tilhobe, der for Resten intet andet Ondt giøre sig skyldig i end Brugen af deres Øine og Øren; derimod naar et Opløb frembringer et Oprør, saa er det ikke nogensinde umiddelbart men tilfældigt, ved Jndtræfningen af en eller anden Udvortes Omstændighed f. Ex. Mishandling af de vagthavende Personer, der i dette Øieblik ikke erindre, at Retten sidder i Spydstagen, og at Folket stedse føler sin Magt, naar det seer sig forenet. Jmidlertid kræver ikke allene Billighed, men endog den strænge Retfærdighed, at disse to forskiellige Slags Personer aldrig sammenblandes med hinanden, naar det kommer at paa at dømme dem til Straf. En blot Medvider straffes i de fleste kriminelle Sager efter vore Love, og jeg troer med Rette aldeles ikke (thi Forpligtelsen at angive Misgierninger er kuns en ethisk eller Dydspligt hvormeget mindre da den, der ikke engang er Medvider i samme, der blot kommer for at opspore, hvem veed, maaskee for at forhindre Den? (fortsættes.)