Den Vest-Sjællandske Avis, 1832-06-23
Da man nu ikke kan blive enig i Frankerige, da indvortes Uroeligheder have plaget dette ulykkelige Land i to Aar, da Regieringen ikke kan giøre Folket tilpas, og da den bestandig maae ligge til Feldts mod Carlister eller Republikanere, saa er det virkeligt interessant at høre, hvad da Oppositionen har egentlig at klage over. Regieringen har ofte nok erklæret, at dens Formaal er Fred med Udlandet og Overholdelsen af Chartet; den har ikke tilladt sig noget Jndgreb i Constitutionen, ikke anvendt noget utilladeligt Middel for at forskaffe sig Majoriteten i de Deputeredes Kammer, saaledes som Carl den 10des Regiering giorde, den har ingen Brud gjort paa Trykkefriheden, der er altsaa intet at sige paa den, ogsaa har den Majoriteten i Kammere paa sin Side. J et Land hvor en ægte Friehedsfølelse hersker bør man altsaa være tilfreds med Regieringen; dersom Folket ikke er det med Majoriteten, saa bør det dog holde sig roeligt, og frespektere den lovgivende Magt, som den selv har valgt sig, indtil det ved nye Valg kan tilveiebringe saadanne Medlemmer i Kammeret, som stemme bedre overeens med dets Ønsker. Enhver Tumultuering mod den lovmæssige Magts Beslutninger er derfor ikke andet end et Despotie, under Friehedens Navn, som det Enkelte tillader sig over det Hele. - Lader os nu høre hvad den ubetydelige Minoritet af 41 Personer har at sige mod det Franske Deputedes Mangfoldighed; den har aflagt sit Regnskab til sine Committenter. Vi ville samle Tankerne i Korthed og spare paa Ordene. De Deputerede sige: at de aflægge dette Regnskab, fordi de føle sig overbeviste om det farlige ved det System, som Regieringen har valgt sig, og hvorved den mere og meere fierner sig fra den Revolution, som den skylder sin Tilværelse. Revolutionen af 1830 er bleven betragtet fra en forskiellig Synspunkt. Nogle betragte den som en Modification af Restaurationen, saa at den nye Regiering kunde beholde de samme Mænd og de samme Grudsætninger fra Restaurationsdagene (andet har jo Ludvig ikke lovet, kun det lovede han at Chartet skulde blive til en Sandhed; dette Løfte har han ikke brudt). Jndflydelsen af denne Synsmaade har viist sig i den lange og ufrugtbare Session, som er nu tilendebragt; man har seet den i Debatterne og Civillisten, om Pasriets Arvelighed, om Armeens Organisation og ved Forhandlingerne om Budget, den dirigerede Rigets Bestyrelse og bestemte dets Forhold til Udlandet. Det som Minoritet nu vil, og hvortil de underskrevne Deputerede høre, bestaaer i at den vil holde sig til de Grundsætninger og Rettigheder, som ere forskiellige fra dem, som ligge til Grund for det nærværende Charte og det Regieringssystem, som nu følges). De giennemgaae nu de Forhandlinger i Kammeret med hvis Resultat de ere misfornøiede: 1) at en saa stor Civilliste er bleven bevilget, da det nye Kongedømmes Anseelse bør være grundet paa andre Betingelser, end det gamle Monarkies Prunk og Fordærvelse, og hverken behøver at virke paa Folkets Jndbildningskraft ved sin Pragt, eller at tilkiøbe sig nogens Hengivenhed. (Om det formeget eller forlidet heri kan uafladelig disputeres, da en fast Basis for at tage en Bestemmelse mangler; anden Regel kan ikke udfindes, end hvad Majoritet, finder at være passende; men da Frankerige er et Kongedømme saa maae Monarken i dette Land ikke staae tilbage i Glands og udvortes Værdighed for andre Landes Monarker). 2) Oppositionen har protesteret mod Lehns-Udtrykket Undersaat, som Ministeriet vil retablere (Undersaat er den, som er underkastet en andens befalinger, da de Franskes Konge exeqverer Lovene, saa ere de efter Constitutionen hans Ordrer underkastede saalænge han følger Lovene og Constitutionen.) 3) Minoriteten ønsker sig til Lykke med at Pairiets Arvelighed blev ophævet; men den erklærer sig misfornøiet med, at den ikke kunde drive det igiennem, at Pairerne skulle vælges af Souverainen, det er af Folket. (At Pairiets Arvelighed blev ophævet er velgiørende af den Grund, at den ældste Søn ikke altid arver Faderens Jndsigter og Duelighed; men ved at fratage Kangen Ret til at udvælge Parts, hæves al Balance i Statsmagten, denne overgives aldeles i den tredie Stands Hænder; har Folket en Valgret, saa maae ogsaa Kongen besidde en saadan; ellers omskabes Statsforfatningen i Gierningen fra et constitutionelt Monarkie til en Republik, som strider mod det Princip, som er antaget for den). 4) Hvad Armeen angaaer, saa var det Oppositionens Princip at giøre den frygtelig for Frankerigs Fiender, uden tillige at giøre den farlig for Folkets indvortes Friehed; den er tilfreds med at begge Kammerne have erkiendet de Grader og Decorationer, som bleve tilkiendte i de 100 Dage (berisynes Oppositionen at giøre sig skyldig i en Jn conseqvence; thi Napoleons Tilhængere vare ingenlunde Forsvarere af de Grundsætninger, som bleve opstillede ved Revolutionen af 1789.) Derimod protesterede den, og som det synes med Ret, imod at Regieringen hverken sanctionerede eller forkastede Kammernes Beslutning og satte en egen Forordning i dens Sted. – Oppositionen erklærer sig misfornøiet med Majoriteten at den antog Systemet af at holde en stor Armee, og at for somme Nationalgardens Mobilisering; da dens System derimod var at mobilisere Nationalgarden, og en stor Reserve, og kun at holde en Armee af en moderat Størrelse (det System, som Majoriteten har valgt, er det sikkreste fordi det erdet meest prøvede; Minoritetens synes at have meget for sig; men det har den Mangel, at det ikke har passeret Erfaringens Prøvesteen, og Europas politiske Stilling tillader ikke at experimentere.) 5) Oppositionen er misfornøiet med at Regieringen ikke har tænkt paa at formindske Skatterne; eller ifald dette er ugiørligt, at den da har viist sig utilbøielig til at fordeele dem paa en for Folket mindre trykkende Maade. (Dette er nu en vanskelig Sag, hvorved en sindig og patriotisk Skrivefrihed, ved at drøfte den fra alle Synspunkter, kan især vise sig velgiørende, naar dette først er skeet, saa kan jo Folket bestræbe sig for at faae saadanne Repræsentanter valgt, at de Love kunne bleve givne, hvorved dets Tarv kan bedst blive paaseet. Ved saa vigtige og vanskelige Gienstande var det at ønske, at Lovforslagene bleve publicerede et Aar i Forveien inden de bleve forelagte Kammeret til Forhandling, for at den offentlige Mening kunde modnes desangaaende, og Kammerne selv ikke fatte en uoverlagt Beslutning). 6) Det er en haard Beskyldning, som Oppositionen giør Regieringen, og hvorfor den intet Beviis fremsætter, at den ikke har udviist den fornødne Kraft for at undertrykke Uordener, og at den ved en forkeert Fremgangsmaade har selv bevirket nye Uordener og Tumulter; men denne beskyldning forbinder den med en anden, som vel omtrent er den samme, nemlig den, at den har ladet formange af den gamle Regierings Embedsmænd forblive i deres Poster, og tillader sig den haarde Bebreidelse, at Regieringen kun betragter dem som sine Fiender som have kæmpet for at begrunde den selv (dette er nu vist nok en høist tvivlsom Gienstand; det er ædelt handlet af en nye Regiering, ikke strax at gjøre de forhenværende Embedsmænd brødløse; men de kan tillige ved for megen Overbærelse undergrave sig selv. Det kunde synes klogt at bringe blot Tilhængere af det nye System ind i alle Administrationer; men det kiender ikke sine nye Venner rigtigt, og veed ikke hvorvidt de kunne og ville holde Maade, eller hvorvidt deres Friehedsgrundsætninger kunne gaae; de to hengangne Aar have lært, at Ludvig Philip ikke sover paa Roser.) 7) Oppositionen kommer nu til den Gienstand, hvorved egentlig Chartet skulde blive til en Sandhed, nemlig til de friere Formers Udvikling, med Hensyn til Landets indvortes Bestyrelse; den regner dertil Ministernes og Embedsmændenes Ansvarlighed; Elementar underviisningens Organisation (hvortil man trænger høiligt i Frankerige) og Municalforfatningens Jndretning i alle sine Grene. Oppositionens Formaal gaaer ud paa, at det politiske Liv skal udbredes i Landet; at Communebestyrelsen, skal saameget som mueligt overtages af Borgere, selv; at de mindre vigtige Anliggender skulle unddrages fra Centralisationen (det vil nok sige fra de af Regieringen ansatte Embedsmænds Bestyrelse) og de vigtigere Sager simpliciseres saa meget som mueligt. (Qvæstionen er meget interessont: Oppositionens System synes at have meget for sig, en saadan Indretning opvækker unægtelig Menneskenes Aand, befordrer Tænksomhed og bringer megen Livfuldhed ind i det borgerlige Samfund. Men det har ogsaa meget imod sig, som den bedre fatter, som har observeret Menneskelivet i de mindre Borgersamfund, end den som betragter det blot fra en theoretisk Synspunct eller fra Hovedstadens uerfarne Circler; thi dette System opvækker ogsaa Menneskenes Lidenskaber, aabner en stor Anledning til Strid og Had imellem Menighedernes Medlemmer; de offentlige Anliggenders Bestyrelse kommer let derved i en uoplyst Folkemasses Hænder; Egennytten indblander sig allevegne derved, og hvad der er det værste, erat der danner sig let i de mindre Stæder et for en stor Deel af Jndvaanere høist ubehageligt og trykkende Aristokratie af enkelte formuende og og indflydelsesrige Familier. At man dog vilde betænke dette vel, selv med Hensyn til Danmark, Forfatteren til disse Betragtninger tilstaaer, at han, ifølge sine Erfaringer og Menneskekundskab, helst ønsker at leve i en saadan Commune, hvori en af Staten lønnet Embedsmand fører Bestyrelsen. Man burde i det mindste ikke indføre en saadan Bestyrelsesmaade i et heelt Land, førend man først havde proberet den flere Aarien enkelt Provins, og derpaa hørt Beboernes Mening om den). Oppositionen tilstaaer, at Ministeriet er af den offentlinge Mening bleven tvunget til at forelægge Lovforslag angaaende denne Gienstand; men at en hemmelig Jndflydelse i Kammeret har modsat sig den, saa at dens Afgiørelse er bleven udsat paa en ubestemt Tid (vist et stort Held, for at den offentlige Mening kan blive først opklaret om denne vigtige Gienstand, inden et overilet Skridt bliver foretaget). Oppositionen tilstaaer saaledes: at dens Ønsker med Hensyn til den indvortes Bestyrelse have været frugtesløse.