Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1839-02-19
Fædrelandet. Resultatet af Stændernes Forhandlinger angaaende Forslaget og Tallotteriets Ophævelse, blev, at Forsamlingen med 51 Stemmer mod 5 besluttede at petitionere om at det allernaadigst maatte behage Hans Majestæt Kongen at forelægge begge de næste Stænderforsamlinger et Lovudkast, som, ved Siden af at befale Tallotteriets Ophør efter Forløbet af en kort Tid, der nærmere allernaadigst bestemmes, maatte indeholde Forslag til, ved extraordinairt Paabud, saalænge indtil Finantserne kunne undvære Lottoindtægten, at dække Savnet af den Deel af denne, der falder paa Kongeriget. Dette Resultat fremkom dog først efter længere Debatte ring, der imidlertid ikke dreiede sig om hvorvidt Lotteriet var skadeligt; thi i denne Henseende vare alle enige, men angik ene Maaden hvorpaa Lotteriet skulde afskaffes og hvorledes Finantserne skulde faae Erstatning for det Tab i Jndtægterne, som derved fremkom. Committeen havde i dens Betænkning ene optaget den jydske Stænderforsamlings tre Jndstillingspunkter, men Provst Birck erklærede sig strax for absolut Ophævelse af Tallotteriet, mod at Finantserne fik det Tab som derved opstod, dækket ved en Skat. Herimod erklærede dog Etatsraad Steenfeldt sig, da han meente, at et saadant Tilbud fra Stændernes Side stod i Strid med den af dem indgivne Finantspetition, hvori de havde erklæret, at Landet alt i meget høi Grad var beskattet. Ligeledes forekom det Taleren ubilligt og haardt at erstatte Finantserne Tabet ved en almindelig Skat, da derved den vindskibelige og ordentlige Borger kom til at betale for at den uordentlige og lidenskabelige Spiller skal afholdes fra at øde det, han kan faae i Hænde. Saavel Agent Voigt som Brændeviinsbrænder J. Sidenius og Grev Reventlow yttrede sig til Fordeel for et indirecte Paabud, der efter Sidenin's Formening kunde udredes af et Paalæg paa Brændeviin og Luxus-Artikler saasom Karether og andre Luxus Vogne, Rideheste, Livreebetiente, Jagtrettigheder m. v. Commissarius yttrede at det vistnok vilde være Regjeringen kjært at modtage et Forslag om at hæve Tollotteriet mod at faae Afsavnet i Jndtægterne dækket ved en Skat, men formeente dog at det vilde være misligt at gjøre denne til en indirecte Skat ved en forhøiet Afgivt af Luxusartikler, da derved letteligen vilde fremkaldes Jndsmuglinger. Justitsraad Salicath erklærede sig for en Skat, der dog kun burde være interimistisk, nemlig kun saalænge indtil Finantserne paa anden Maade og navnlig ved Besparelser kunde afsee den Sum som Tallotteriet nu yder, hvorefter Capitain Rasch formeente, at enhver saadan Skat burde være Bornholm uvedkommende, da der ingen Tallottocollection fandtes. Sognefoged P. West erklærede sig ligeledes for en Beskatning, hvorimod Proprietair Langkilde erklærede, at han vel stemte for Tallotteriets Afskaffelse, men maatte dog paa det Bestemteste modsætte sig enhver directe Skat da ved en Statsindtægt og Udgift paa 13 a 14 Mill. maatte være let ved en hensigtsmæssig Oeconomie at indvinde Tabet af Tallotterieindtægten; hvortil Capitain Herforth formeente, at det, at indgive en Petition om Tallotteriets snarlige Afskaffelse uden Forslag om en Beskatning, kun kunde ansees for Affectation eller Coquetteren med liberale Jdeer, da vi vel alle, selv om vi i anden Henseende have forskjellige Anskuelser, ere enige om, at det er en reen Umulighed for Finantserne, pludselig at afsee henved en halv Million aarlige Jndtægter. Under den endelige Behandling dreiede Debatten sig atter ene om hvorvidt Stænderne burde tilraade en Beskatning, der naturligviis kun kunde angaae det egentlige Danmark og den Qvota-Deel som maatte ansees at vedkomme dette Land, hvorimod det maatte overlades til Hertugdømmenes Stænderforsamlinger, om de paa samme Maade vilde tilraade Tallotteriets Afskaffelse eller beholde denne Landeplage. Efterat flere Talere havde yttret sig for Nødvendigheden af at man udtalte sig med Bestemthed for at Skatten kun blev interimistisk, da man havde Exempel paa at slige temporaire Skatter, ofte vare blevne vedvarende, og Commissarius havde søgt at modbevise dette, sattes Sagen under Afstemning, og Udfaldet blev da som meldt. Et af Capitain Rasch stillet Amendement om at Bornholm skulde fritages for Skatten, blev, efterat Justitsraad Skibsted havde bemærket, at om der end ikke vare Collecteurer paa Øen, spillede dog Bornholmerne i Lotteriet, da han selv oftere havde havt Commissioner i saa Henseende, forkastet med 52 Stemmer mod 4.