Aarhuus Stifts-Tidende, 1841-04-07
Sjælland. Hr. Chr. Ehlers gjæster i denne Tid de sjællandske Kjøbstæder med sit Skuespillerselskab. Han har givet Forestillinger i Slagelse, Sorø, Ringsted, og allevegne fundet fortjent Erkjendelse. J hvor fortræffelige Enkeltheder dette Selskab end indeholder, er det dog, uagtet alle Directeurens Bestræbelser for at sikkre sig gode Acqvisitioner, langt fra at udgjøre noget kunstnerisk Ensemble. Dhrr. Ehlers, Kjergaard, Huusher, Wogelius, samt Damerne Ehlers, have Alle skjønne Anlæg for Skuespilkunsten, og uddanne dem med utrættelig Flid. Ogsaa Hr. Bigum giver visse komiske Roller med udmærket Lune. Men Selskabets Bijou er Jfr. Hornhagen, en ung, meget smuk og beskeden Pige, af hvem ethvert Skridt paa Kunstnerbanen er en Stræben efter høiere Jndvielse. Hvad Jomfru Falk engang var for Werlighs Selskab, og hvad Jomfru Sichlau er for Müllers, det er Jfr. Hornhagen for dette Selskab, og i visse Henseender Mere. Men hermed have vi ogsaa nævnet de gode Elementer, det indeholder. Dog skal en ung vakker Pige fra Kjøbenhavn, en Jomfru Sønderschou, som nys har sluttet sig til det, vække skjønne Forhaabninger. Derimod har en Hr. Hansen, efter i Ringsted at have debuteret i Elskersaget, atter forladt Brædderne, som han ikke ret kunde orientere sig paa. Besøget i sidstnævnte lille By er særdeles talrigt og skjønsomt. Herfra agter Selskabet sig til Odense. (Meddeelt.) Fra Falster. (Af et Brev til en Ven i Jylland;) Dagen efter Lehmanns Ankomst og endnu meere de følgende Dage strømmede Bønderne, fra enkelte Steder endog sogneviis med Sognefogden i Spidsen, indtil Nykjøbing: Nogle stillede sig beskedent udenfor hans Bolig for blot at see hans Ansigt gjennem Vinduet; Andre bevidnede ham deres Tak for det paa Raadstuen holdte Foredrag og deres Deeltagelse i Forfølgelsen imod ham, eller bragte ham tildeels vigtige Oplysninger og det der her paa Falster er passeret i hans Sag; atter Andre udbad sig hans Raad og Bistand i deres private Anliggender, overbeviste om, at der i hele Landet ikke gives Nogen som har bedre Villie og Evne til at tage sig af Bonden. Man glæder sig især over, at han skal have faaet flere ypperlige Oplysninger og Justitsr. Grandjeans Godsbestyrelse &c. Nogle simple Bønder sagde til Lehmann, Det har saamænd ingen Nød med Deres Sag, naar den først kommer ind til Høiesteret og Kongen faaer Sammenhænget at vide, men det er vel sagtens kun Nogle af de fornemme Etatsraader der ikke kunne lide, at vi Bønder faae saadan noget at høre. - Dersom De skulde blive straffet, saa maatte jo Andre blive mistrøstige, saa de ikke turde sige deres sande, oprigtige Mening og tale Bondens Sag. – "Herregud, er det da saa stor Ære at blive forhørt, at De skal have saa mange Bryderier for at faae Lov dertil." Næste Søndag bivaante Lehmann Gudstjenesten i en Landsbykirke, hvor næsten hele Menigheden vendte Øinene paa ham, da Præsten i det til Dagen hørende Stykke oplæste: "Jeg haver talet frit for Verden – jeg haver Jntet talet i Løndom. - Haver jeg tatet ilde, da beviis at det er ondt; men haver jeg talet vel, hvi slaaer du mig da – Endog Lehmanns yderst faa Modstandere synes at gaae ind paa dette Sprog; saaledes har man hørt en lille bitte Agitator efterabe Kaiphals bekjendte Sætning: "Det er godt at Een døer for Folket, ved meget ivrig at demonstrere, at det er bedre at dette ene Menneske kommer til Christiansøe, end at hele Landet bliver ulykkeligt – (ved at faae en Constitution?)" (Uddr. af L. F. St. T.) Ved i Assens at afgrave Jorden for at lægge Grund til en ny Bygning, stødte Arbeiderne forleden Dag paa et menneskeligt Skelet, som kuns laae lidt over en halv Alen under Jordfladen og endnu var vel vedligeholdt. Det har tilhørt en Mandsperson af temmelig anseelig Høide, som efter alle Tegn at dømme har været mellem 20 og 30 Aar, og kan vist ikke have ligget mange Aar i Jorden, da Luft, Varme og Fugtighed ellers maatte have indvirket meere fortærende derpaa i denne ringe Dybde. J dets Nærhed fandtes hverken Spor af Klædningstykker eller noget Andet, der kunde svække Formodningen om, at et dødt Menneske her har været gravet nøgent i Jorden. Pladsen har i de sidste 25 Aar været benyttet til Have, og mærkeligt nok at Spaden ikke for har bragt det for Lyset. (Hp. Av.)J Landsbyen Aarslev ved Apenrade tildrog sig den 27de Marts en høist sørgelig Hændelse. Tre Mennesker fandt ved Nedstigningen og Morgenen i en ny Brønd, som To af disse gravede, deres Død ved den om Natten i Brønden sig samlede giftige Dunst. Efterat man, uden at mærke til nogen skadelig Dunst, hvilket ellers hyppigt er Tilfældet, havde gravet til en 30 Alens Dybde, havde man Aftenen tilforn naaet Vand, og iilte derfor glad om Morgenen, for at fuldende Værket. En af Brøndgraverne lod sig heise ned i en Spand, men faldt af underveis; uden at ane Aarsagen, steeg den Anden i, for at undersøge den Førstes Skjæbne, men ham gik det ikke bedre. Nu steeg en paa Gaarden værende Avlskarl i Spanden og ham gik det med Nedfarten heller ikke anderledes. En Fjerde lod sig nu binde et Reeb om Livet og fire ned bagefter; men de ovenfor Staaende mærkede snart af hans krampagtige Bevægelser, med Armene, at Sagen var urigtig, og trak ham op igien; dog var han ved Opkomsten allerede livløs, og kun med den største Anstrengelse fik man ham bragt til Bevidsthed igjen. Han erindrede sig ogsaa neppe at have været i Brønden. De 3 Første bleve siden døde optrukne. To af disse vare fra Haderslev, deres Liig bleve kjørte i Søndags did til deres før gende Koner og Familier. (Dannev.)