Københavns Adresseavis, 1780-02-22
Til en Ven den 22 Februarii 1780. Hæv dig forsagte Aand! hæv dig til Fryd, Svag er min Røst, og ubevandt med Glæde, Som Glædens=Sanger dog jeg vil fremtræde, Sød være da, og glad min Harpes Lyd. Thi for min Ven, min lykkelige Ven Jeg synge skal, i Sang vil jeg udtrykke Min Følelse, min Glæde, ved hans Lykke, Ey Ønske; - thi hvad kan forøge den? Ven! jeg har smagt, som du den Sallighed, At trykkes til et værdigt elsket Hierte, Ven, nu da du er tryg for Elskovs Smerte, Jeg intet nu dig meer at ønske veed. O nyd dit Held, modtag med aaben Barm Dit Svælg af Fryd, din rige Glædes Kilde; Lad Lykken ey sin Gunst, sin Rigdom spilde, See den har lagt sit Scepter i din Arm. Og naar jeg snart skal see dig lykkelig Og Glæde drukken ved din elskte Mage, Saa kalder jeg forløben Tid tilbage, Og frydes selv, naar jeg velsigner dig. Du naalde da dit Ønskes Maal engang, Det herligste, som Himlen Støvet byder, Du ey med bange Suk i Haabet nyder, Blot ønsket Fryd - dog tie bekymret Sang Thi Lykkens Soel jo vel engang igien Endog til mig en nægtet Straale sender, Jmens mit Bryst, som ey til Avind kiender, Lykønskende sig glæder med sin Ven. chmidts Auction, Torsdagen den 24 Februarii. Fiskernes Sang. efter at have seet det af Hr. Ewald skrevne Syngestykke: Fiskerne, opføre. Synges efter den Romance. En Ederfugl var haardt i Klemme, o. s. v. De 5 Fiskere. O Danske vi Held os, som føddes. J Dans det flakke Fredens Land, Hvor kiekke Danskers Sverd ei blødes Hvor Ørkner dannes ei ved Brand; Hvor Fiendens barske Syn ei skrækker En flittig Landmand - Hvor ei KiøEn Borgers Staal mod Borger trækker; Hvor Næstens Vel er Danskes Liv Held os vor Konge selv tilsmiilde, Ja Kongens Huus, og Adelen, Os deres Fryd - Parterret tilde Med meenig Raab at svare den. - Svend Bestandig denne Dag skal være For mig en glad, en hellig Dag, Da Kongen skienkde mig den Ære, Og lod mig see sin Velbehag - Da Kongen, Landets store Fader, Saae til os ringe, til den Daad, Som viiste os. Den Gud, der haver Enhver, som, lunken, har forsmaaet Sin Næstes Suk - - den Gud belønner, Beskytter Menneskekierlighed. Føl hver som jeg, I Danskes Sønner, Føl Fryd i Næstens Kierlighed. - Anders. Jeg - Svend! - troe mig, min Siel den føler J Dag, at jeg en Dansk er fød Trods Nordenvind, der redsomt brøler; Trods Havets stærke Kuglestød; Trods Tordenskyens fæle Bulder; Trods Lynild Slag i spendte Mast; Trods Bølgehær, som hyppig rulder Mod Leiets Bred med frække Kast; Trods Uheld! - - Jeg er Dansk, og agter Ei Fare mod min Næstes Vel. En nedrig den, som stolt foragter, Modløses Raab - ei Dansk hans Siel Peder. Nei Dansk er ei den Siel, som skiuler Sig for sin Næstes Nød og Raab; Ei Menneske - Nei; Biørnes Huler, Modtage ham. - O Glimt af Haab! Du selv udmattet Søemand trøster, Naar Bølgen truer kantreet Vrag; Og Veel den Siel, som sig forlyster, J Næstens Nød - O grumme Mag! Stolt er jeg ei; Jeg kun opfyldte Min Pligt; Vel sandt! Jeg vovede Mit Liv - Men Himlen det forskyldte Og Dansken det belønnede. Jens. Ei heller vil jeg her bravere. Af Dysten, som jeg vovede; Men stolt jeg er dog af den Ære, Som Kongen monne os betee. En Herrefærd sit Liv at vove For næstens - O fortæl min Fryd Du Strandkant, som forbødst mig sove Saa tit ved Bølgens hule Lyd! Fortæl det Villingbæk, for Slægter, Som efter os skal vrimle her Føl Afkom! Danskes store Pligter; Føl Næstens Nød - Trods Hav og Skiær Svend Pedersen. O Hornbeks Lyst! - J kielne Piger, Som Slægtens Mødre blive vil, Opmærksom hører, hvad jeg siger, Gientager det, naar ømme til Det bløde Bryst J Glutten legge: See Danskes Fædre - Danske selv -J Ædelmod de Danske egge Til Kamp - - J nynne da vort Vel Lovsynger ham, hvis Pen var færdig Til først at skrive og vor Daad - Lovsynger, Danske, ham, som, værdig, Afmalde os, Søe, Vrag og Baad Chor af Fiskere. Ja Lov og Priis dem begge synges; Og Kongens Huus - og ham, som gav Lovsynge vi, naar vildt vi flynges Af Bølgerne paa stolten Hav. Naar hiemme vore Garn vi bøde, Og trodse Stormen ved vort Kruus; Da skal et Raab et andet møde. For Kongen, dem og deres Huus. Chor af Fiskerinder. Vort Ønske vi ey heller spare Til Kongehusets, Landets Gavn. Udsyete Krandse skal bevare: En Pless, en Mallinge, Ewalds Navn. De 5 Fiskere. Guds Forsyn over Landet vaage; Styrk Kongens Huus med Raad og Magt; Frie os fra Krig og Pestens Taage; Tæm Hav og Vind - Tæm yppig Pragt Giv Vext! - giv Fangst! - giv os at tænke, Som Danske, naar de tænke ret: Fred, Held hver Dansk din Naade skienke Til Livets sidste Aandedræt! - Chor af Fiskere og Fiskerinder. Giv Vext! - giv Fangst! - giv os at tænke, Som Danske, naar de tænke ret! Fred, Held hver Dansk din Naade skienke Til Livets sidste Aandedræt. F. C. H. Da den Behandlings Maade, som Hr. Provst Hasse i Segeberg mod Enden af forrige Aar har brugt mod den grasserende Qvægsyge, hvormed hans Hornqvæg, var befængt, er under Guds Velsignelse befunden af saa god en Virkning, at han af 7 Kiør, 3 Kalve og en Stud ikke har mistet et eneste Høved; og som merkværdigt, at 3 af Kiørene, som var nær ved at kalve, har beholdt Fostrene, og 2 malkende Kiør strax efter deres Helbredelse gav næsten lige saa megen Mel som forhen. Saa agter han sig forbunden, især da han af Stedets Amtmand og flere som ligeledes derved have befundet sig vel, derom er anmodet offentlig at bekiendtgiøre denne Behandlings=Maade, om nogen maatte finde for godt, i paakommende Tilfælde at Qvægsygen, at giøre Forsøg med samme og videre at bekiendtgiøre det og Udfaldet ligeledes viiste sig hældigt. En Ven, til hvilken han har indsendt en Beskrivelse derover, leverer deraf en Oversættelse saaledes som følger: 1.) Man vil giøre vel i om man naar Qvægsygen er i Nærheden af et Sted, inden den yttrer sig eller naar den har yttret sig, giver hvert Hoved daglig et Lod Glaubersk Undersalt (Sal mirabile Glauber, opløst i en halv Pot Vand, og at man derhos holder Maade i Foder og Drik, at man i Staldenne ryger med Høe frøe, Alandrod, Enebær, og deslige, 2) Saasnart man merker, at et Høved begynder at blive sygt, giver man det 3 Citronskiver og en Kande godt Øll, kaagt paa Bøgeaske og siet gjennem en Klud, dette indgives Qvæget lunken: man gnier det og ofte paa Ryggen med en varm Steen, som er drænket i Tran. Dagen over gives det syge Høved 3 Gange at drikke, hver Gang ikkun fierdedelen af en Spandfuld Vand, som ikke maae være alt for kolt, og lige saa ofte indgives det en Spilleskee fuld af opløstGlaubersalt, som udgjør omtrent et Lod. Bliver det derved forstoppet, saa at det i 24 Timer ikke faaer Aabning, indgives det en eller to Gange Rhabarber og Glaubersalt, halvdeelen af hvert Slags. Er Excrementet for tyndt eller vandagtig, kommer man til Hielp med afflødet Melk blandet med Honning, som bruges nogle Gange indtil man merker Forandring. Til at befordre Materiens Udflydelse af Øynene og Næseborene, sætter man for det syge Høved en Spand fuld heedt Vand blandet med Edike, og hænger en Sæk eller et Lagen over dets Hoved, for at opfange Dampen; dette giør Qvæget meget godt og befordrer Materiens bedre Udflydelse. Man byder Qvæget oftere reent Vand at drikke, dog ikkun i smaae Portioner; og man giør med Grønkaal Forsøg paa om Begierlighed efter Føde igien begynder at indfinde sig. 3) Saasnart denne Begierlighed mærkes, som et godt Tegn, maa man vogte sig for at give det syge Qvæg for meget paa eengang. Lidt efter lidt forekastes det af godt Haarbunds=Høe, blandet med godt tørt Rughalm. Dagen over giver man det 6 a 7 Gange at drikke i smaa Portioner, og man continuerer endnu en Tidlang med Glauber=Saltet, for at erholde Frugten ved de drægtige, og befordrer Malkningen ved de Køer, som have draget Melken tilbage.