Aarhuus Stifts-Tidende, 1814-11-04
Norges Riges Repræsentantere samledes efter Kongelig Kundgiørelse, grundet paa den paa Moss afslutde Convention. Af denne vidste de Hovedgienstanden, for Storthingets Forhandlinger. At Landets Tilstand, i det Hele var mislig, og at dets Stridskræfter, ved den sluttede Vaabenstilstand vare meget svækkede, var dem bekiendt før de droge fra deres Hjemstavn; men som Nordmænd mistvivlede de ikke om, at dersom en hæderlig Fred ei kunde opnaaes, de jo skulde finde Midler til at hævde Landets Ære og Frihed, under den Konge, som Norges Mænd havde kaaret og tilsva ret Troskab. Kong Christian Frederiks Sygdom, der saalænge havde ængstet det troe norske Folk, vedvarede tildeels endnu. Kongen kunde ei selv aabne Storthinget. Af denne Tale, Allerhøistsamme ved Statsraadet lod oplæse i Storthinget, erfaredes, foruden Rigets mislige indvortes Forfatning, den sørgelige Vished, at ingen Hielp for Nørge kunde ventes fra Europas mægtige Stater, men at disse stedse vedbleve deres Forbund med Sverrig, - og at vor elskede Konge, med den samme Kierlighed for det norske Folk, der bestemte ham, til at sætte sig i Spidsen for Folket, havde bragt samme det store Offer, at forbinde sig til at nedlægge Kronen, da dette var den eneste betingelse, under hvilken der kunde opnaaes den Vaabenstilstand, som var nødvendig for Armeens og en stor Deel af Landets Frelse. Kongen udfærdigede den følgende Dag den Act, hvorved Allerhøistsamme, for sig og Afkom, nedlægger Norges Krone uden al Forbeholdenhed; - hvorefter Hs. Majestæt samme Aften afreiste. - Norges Frihed, Hæder og Selvstændighed var det Maal Storthinger, havde at arbeide til. Om dette Maal kunde naaes ved fornyet Kamp; om Landets Stridskræfter og Hielpekilder vare tilstrækkelige til en maaskee langvarig Krig, mod en overlegen Fiende, der allerede var i Besiddelse af betydelige Fordeele; om der var Haab nok om Kampens heldige Udfald, for at man burde udsætte en stor Deel af Landet for Krigens Rædsler, om man, endog efter den heldigste Kamp, kunde vente fremdeles at forsvare Landets Grændser og at opnaae den for Norg saa nødvendige Fred paa Havet; eller, om Folkets Frihed og Selvstændighed kunde betrygges ved en hæderlig Forening med Sverrig, under Haandthævelse, af Norges Grundlov; - disse vare de vigtige Spørgsmaale, som Storthinget skulde afgiøre. Storthinget gjorde sig strax til Pligt, at indhente nærmere Oplysninger og Rigets Tilstand, saavel i Henseende til Krigsvæsenet og Provianteringen som Pengevæsenet. Commissairer fra Hs. Kongelige Svenske Majestæt fremlagde Forslag til de Forandringer i Grundloven, som de ansaae nødvendige for en Forening med Sverrig. At disse Forslag ville blive modificerede og bestemte saaledes, at Norges Frihed og Ære kan bestaae med Foreningen, derfor borger Conventionen paa Moss. Tiden da en Beslutning maatte tages var forhaanden. Efter det modneste Overlæg, - besiælet af lige Jver for Norges Ære, som for dets Fred, - med Hensyn til den Stemning, som Norges Repræsentantere, hver i sin Egn, kiendte som den herskende, - og ikke uopmærksomt paa de politiske og bekonomiske Fordele, som i en Forbindelse med Sverrig kan forskaffe Norge, har Storthinget igaar taget følgende Beslutning: Norge skal, som et selvstændigt Rige, forenes med Sverrig under een Konge, men under Overholdelse af dets Grundlov, med de til Rigets Held, og i Anledning af dets Forening med Sverrig nødvendige Forandringer. Disse Forandringer i den af Hs. Majestæt Kongen af Sverrig, ved Conventionen paa Moss, af 14de August d. A. erkiendte Constitution, skulle det hastigste mueligt blive overveiede og besluttede af Storthinget, og saa snart som dette er skeet, vil Storthinget høitideligen udvælge og erkiende Sverrigs Konge, Hs. Majestæt Kong Carl den 13de, som Norges constitutionelle Konge.