Viborger Samler, 1848-05-15
Af "Fædrel." for 10de Mai. Den i de igaar ankomne engelske Blade indeholdte Efterretning, at Lord Palmerston i Underhusets Møde den 4de paa et Spørgsmaal af Hr. Urquhart har svaret, at Danmark og Preussen have antaget Englands Mægling i Striden om Slesvig, og at Underhandlinger er i Gang desangaaende, er sikkert af mange blandt vore Medborgere bleven forstaaet saaledes, som om baade den danske og den preussiske Regjering fornylig, efter de seneste Begivenheder, Slaget ved Slesvig, Hertugdømmets Rømning af vore Tropper og Tydskernes Jndtrængen i Jylland, havde modtaget Englands Mægling, og som om den Basis, hvorpaa der underhandledes, altsaa var Slesvigs og det sydlige Jyllands Besættelse af Fjenden. Det er naturligt, at Efterretningen, saaledes forstaaet, ikke blot i høi Grad har maattet overraske, men tillige nedslaae og forurolige Alle. Det glæder os derfor af god Kilde at kunne meddele, at Lord Palmersions Svar ikke maa forstaaes saaledes, forsaavidt der fra dansk Side ligesaa lidt for nylig som tidligere er andraget paa Englands Mægling mellem os og Tydskland. Danmarks Forlangende hos England og Rusland har gaaet ud paa, at disse Stormagter skulde modsætte sig Preussens og det tydske Forbunds Jndblanding i vore indre Anliggender. Til Svar herpaa tilbød Lord Palmerston sin Mægling for at hindre et blodigt Sammenstød imellem den preussiske og danske Hær, dengang den første endnu stod i Rendsborg og den danske ved Slesvig. Dette Tilbud, kunde man fra vor Side dengang ikke finde det betænkeligt at modtage. Men efter de senere indtrufne Begivenheder, der synes at have beviist Preussens Utilbøielighed, til at gaae ind paa den tilbudte Mægling, og saaledes at have gjort denne overflødig, er der, saavidt vides, hverken gjort noget nyt Tilbud fra engelsk Side, eller i det mindste noget saadant modtaget fra dansk Side. Man kunde nu vel formode, at Preussen senere kunde have skiftet Sind og modtaget Englands først forsmaaede Tilbud; men ligesom man skulde synes, at England maatte være blevet uvilligt til at indlade sig med Preussen, efterat det engang havde kastet Vrag paa dets Mellemkomst og udført det som denne gik ud paa at forhindre, saaledes synes i alt Fald den ved Preussernes Fremtrængen i Slesvig og Jylland forandrede Stilling af Tingene at maatte gjøre det nødvendigt for England enten paany at forhøre, om Danmark var villigt til at antage Mæglingen paa en ny Basis, eller at forlange at Preussen skulde trække sine og Forbundets Tropper tilbage til den Stilling, hvori disse befandt sig, da Mæglingen først blev tilbudt. Det er saaledes meget uklart, hvad Lord Palmerston egentlig har meent med sit Svar, hvis det ikke har været hans Hensigt at stikke saavel Europa som Underhuset Blaar i Øinene for at vinde Tid, inden han bestemt erklærer sig. Det synes lige uantageligt, at han, Repræsentanten foren af de Magter, der have garanteret den danske Krone Slesvig, han, der nylig saa bestemt som muligt har erkjendt denne Englands Forpligtelse, skulde ville række Haand til dets Løsrivelse fra Danmark, og at Preusserne og Forbundet, drevne frem af den tydske Exaltations Tryk, skulde være villige til at rømme de Lande, de have inde, inden vore Armeers Vaaben viser dem Døren. Raadeligst synes det i denne Dunkelhed ikke at lide formeget paa virksom Bistand fra engelsk Side, og den vil med Guds Hjælp vel heller ikke behøves. Langt mere tillidvækkende end Lord Palmerstons nolende Politik og tvetydige udflugt søgende Svar er den ligeledes igaar fra Frankerig hidkomne Efterretning, hvis den er sand, at Lamartine har erklæret, hverken at ville taale Slesvigs eller Posens Jndlemmelse i Forbundet; thi har han erklæret dette, saa vil Frankerig uden Tvivl Krig med Tydskland, og vi ville da faae Fred til at ordne vore indre Anliggender." Fremdeles siger fornævnte Blad: "Af det Ovenanførte, vil det alt fremgaae, at, naar vor Regjering har troet at burde bestemme sig til om nogle Dage at hæve Blokaden af nogle af de østersøiske Havne, da har dette alene sin Grund i at vore udrustede Krigskibe ere for faa til at kunne overspænde den hele lange Kyst fra Kiel til Memel, af hvilken Grund Regjeringen heller neppe for Tiden vil see sig istand til at iværksætte en virkelig Blokade af Elben og Weseren. Under de nærværende Forhold bliver det Vigtigste unegtelig, at faae Fjenden ud af Landet, og det maa altsaa udentvivl billiges, om man af den Grund holder Flaadens Skibe saa nær som muligt ved vore egne Kyster, for at understøtte og lette Landhærens Bevægelser, samt muligviis overføre. Tropper.