Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1807-02-14
Vi ville nu betragte Yppighedens Virkninger paa Mennesket lige fra Vuggen indtil Graven, og ved Enden af denne Vandring ville vi erfare hvor meget vi have tabt. Paa ingen virker Forældres Exempel, mægtigere end paa de Spæde, der ikke allene have arvet deres Natur og Tilbøieligheder, men tillige ved Vanen, og de Handlinger, de bestandig have for Øinene, lettere modtage de slette Jndtryk end de Gode. Fødte i Lasten blive de skyldige Offere for deres Forældres Yppighed. Den store Egenskab, at sætte Priis paa Maadehold, at bevæbne sig mod kommende Mangel og Gjenvordighed ved klog Sparsomhed, at lære at agte og indsee Pengenes Værd ved ikke at bortødsle dem til Unytte - Alt dette forsømme de Børn, der opdrages i Yppigheden, at lære i en Alder, hvor Menneskets voxbløde Hjerte staaer aabent for hvert Jndtryk. De vænnes til at nedbryde deres Sundhed, førend de endnu have noget Begreb om, at Sundheden kan ned brydes; de foragte Penge, førend de endnu have lært at erhverve det mindste, kort, Lasten indfinder sig hos dem længe førend de kjende dens Natur. Naar en saadan Pode i sit femtende Aar bliver en Ødeland og i sit tyvende en forsvækket Halvmand, saa klage Forældrene, der have glemt, i hvilken Skole Sønnen blev opfødt, over Forførere og Forførelse, uden at betænke, at det netop var dem selv, der lagde Spiren til Forførelsen i hans unge Hjerte, længe førend han endnu selv kunde dømme om, hvad denne Spire engang i Tiden kunde blive til. - Jkke bedre gaaer det den unge Mø, der opdrages i Yppig hed, og endnu mægtigere virker ofte Forældre nes Exempel paa hendes svage og bløde Hjerte. Det beklageligste er, at Yppigheden bestandig tiltager med hver Slægt, og at man næsten ikke kan see Ende paa alle de Elendigheder, den med Tiden vil udbrede over Menneskeslægten Yppigheden er en Orm, der søndergaver Menneskehedens spædeste Blomsterknopper, og den er det, som vi kunne takke for de mange ulykkelige Ægteskaber, den daglig aftagende Følelse for uskrømtet Kierlighed og huus lig Lykke, den store Ringeagt for Alt hvad der ikke omstraales af Rigdommens og Forfængelighedens falske Nimbus, eller som ene skylder Talenter, Fortjenester og Kundskaber sit Værd. For at kunne leve yppig opoffrer man Alt: Selvtilfredshed, Selvstændighed og Selvagtelse; Menneskets Værdighed trædes i Støvet; gammel, trofast Redelighed maa vige for Underfundighed og Svig, den gjensidige Tillid og Oprigtighed forsvinder, og intet er mere saa helligt, at det jo opoffres i det Øieblik, Yppigheden kræver det. Saa vidt ere mange, saare mange af vore Medbrødre komne. Hvad nytter det, at man paa den ene Side ved en forbedret Opdragelsesmaade opbygger, hvad man nedbryder paa den anden? Hvad gavner det, at vore Døttre i Skolen lære Moral, og indpræntes Tarvelighed og Maadehold, naar de i deres Forældres Huus have de meest practiske Exempler paa det Modsatte? – at vore Ynglinger, efter nyere Opdrageres Grundsætninger, allerede i Jnstitutet gjøres bekjendte med Sundhedens og Tarvelighedens Forskrivter, med en høiere Morals Bydende - at man søger at styrke deres Muskler ved Legemsøvelser og indgyde deres Siel Følelse for det Ædle og Skjønne i Naturen, naar de i deres Forældres Huus og i Kredsen af deres Familie see Exempler paa, at klogere, ældre og erfarnere Mennesker i deres hele practiske Liv handle efter Grundsætninger, der ganske modsige dem, der med saa megen Varme foredrages i Bøger, Maae de ikke tabe al Agtelse for Lærdomme, der saa ilde efterleves, Dobbel skildrer man dem i Skolen som en Last, og naar de komme hjem, er det den eneste Moro, der sysselsætter dem, der skulle være deres Ledere paa Livets Bane, imaadelighed beskriver man dem som skadelig for Sundheden, og i hele deres Erfaringskreds see de intet for sig uden Umaadelighed. Maae de ikke fatte de meest ufordeelagtige Tanker om disse Forskrivter, naar de see, at Mennesker, som Naturen har bestemt til deres Veiledere, netop handle tvertimod dem, (Fortsættes,