Den Vest-Sjællandske Avis, 1841-02-01
Slagelse. J Nr. 25 af Kjøbenhavnsposten findes en Artitel, hvoraf vi optage Følgende: "Naar enobseur Provindsavis og dens Eccho, "Dagen, nylig have uddraget den Slutning af vore tidligere Bemærkninger angaaende Sædegaardseiernes Valg, at vi ansee samtlige Sædegaardseiere i Danmark som ikke henhørende til det Danske Folk, medens vi derimod dog have kaldet Roulund og Nyholm for Folkets Mænd, saa skulle vi her leilighedsviis gjøre vore "brutale Modstandene opmærksomme paa, at vi vistnok ikke ganske henregne Sædegaardseierne til beFolket, naar enten Talen er og Valg af Stænderdeputerede, hvortil de netop have faaet en Forrettighed, der fører til at adskille dem fra Folket som et Aristokratie, eller naar de selv stræbe at optræde og forme sig til et saadant Artstokratie, hvilket i enhver Stat, hvor det demokratiske Element søger at gjøre sin gode Ret gjeldende, betragtes som Modsætning til Folket, eller de ikke privilegerede Stænder, medens derimod mangen Enkelt blandt dem ved sin egen Adfærd kan gjøre sig til Folkets Mand. Og herpaa afgive net og Roulund og Nyholm Exempler, hvorimod vel Jngen vil være fræk nok til at paastaae, at en Grevencop-Castenschjold enten er valgt af Folket eller er en folkelig Repræsentant." Det maa vistnok være os meget ubehageligt, at Vest. Avis er et saa obseurt Blad, at den berømte Kjøbenhavnspost endog finder det under sin Værdighed at nævne det; med mindre det maaskee skulde være af Politik, for at dens Læsere ikke skulle komme under Veir med, hvilken Provindsavis der er dristig nok til at have sin egen Mening. Men hvorom Alting er, faae vi finde os vor Skjebne; den Eelebritet, som vi med Lethed, kunde opnaae, naar vi vilde snakke Kbhvnsposten, Fædrelandet, den Frisindede, Corsaren osv. efter Munden, have vi stedse foragtet. J vor store Sorg er det os ogsaa en Trøst, at Kbhvnsposten endnu ikke har fundet sig foranlediget til at paastaae, at vi have Medarbeidere, som holdes af Begjeringen" (Kbhvnsp. Nr. 26). Derimod maae vi med Hensyn til en Yttring, der findes i hvert andet Nr. af Kbhvnsposten, indrømme, at vi skriv under Eensur, men foruden at vi, som vi tidligere have bemærket, i mere end 3 Aar ikke have mærket det Mindste til Censuren, er det en bekjendt Sag at Censurens Virkning kun kan være negative den kan i alt Fald formene en eller anden Artikels Offentliggjørelse eller udslette en eller anden Yttring; men det staaer aldeles ikke i dens Magt at foreskrive en Blad redacteur, hvad han skal skrive. Dette veed Kjøbenhavnsposten ogsaa meget godt, men det er nu dens Politik at gjøre sine Modstandere mistænkte hos de Svage i Aanden, naar den ikke seer sig istand til at giendrive deres Grunde. - Hvad dens Yttringer angaaer med Hensyn til den i Nr. 8 optagne Artikel, ville vi kun foreløbigt bemærke, at den har indrømmet sin Hensigt at skære det Danske Folk itu, hvis den ikke skulde have en særegen Definition af Ordet Folk i Baghaand, hvilken vi da bede den rykke ud med. J Molbechs Danske Ordbog hedder det: "Folk: et Samfund af Mennesker, som have Sprog og Herkomst tilfælles, og som tillige sædvanligen leve i eet Land og i en Stat; en Nation. Det Danske Folk." Efter denne Forklaring, som vi ansee for ganske rigtig, maae vel Sædegaards gierne henhøre til det Danske Folk. Men muligviis har Kbhvnsposten ifinde at opstille en Distinction der skal svare til Romernes Forskjel mellem populus og plebs, og hvis saa er, kunne vi gjerne indrømme, at Sædegaardseierne i Almindelighed ikke henhøre til plebs. Men da denne Forskjel mellem populus og pleds ingen Hjemmel har i vore Love og vor hele Statsindretning, er det ogsaa vigtigt at sige, at Kjøbenhavnsposten søger at sætte Splid imellem Folkets naturlige Stænder, altsaa ogsaa at den har adopteret Grundsætningen: divide et imperal Thi at den gjerne vil regjere baade over Kongen og Folket, vil den dog vist ikke negte. – Forsaavidt den henregner os imelham sine brutale Modstandere, ville vi bemærke, at vi holde os til det gamle Ordsprog, at der skal skarp Lud til visse Hoveder. Det kan ikke hjælpe at tage paa de saakaldte liberale Blade med glacerede Handsker, vi vilde hellere ønske, at vi havde Jernkløer, som skulle være meget gavnlige, naar man vil kradses med en Bjørn. Det er overhovedet vor Mening, at de liberale Blade aldrig vilde være blevne saa kjep høie, som de nu ere det, dersom deres Modstandere ikke i at bekæmpe dem havde anseet det for upassende at bruge andre Vaaben end de, man i gamle Dage anfaae for sømmelige i en litterair Kamp. Men de, der selv have angivet og indført en anden Tone, have ingen Ret til at beklage sig, naar de faae Svar, som de selv raabe i Skoven.