Københavns Adresseavis, 1778-08-17
Følelser : Capitain Berendt Mörchs Død, som skeede paa Kysten Guinen. den 14 November 1777. udi hans Alders 49 Aar. Saa er Du da ikke meere iblandt de Levendes Tall: beste ædle og uforglemmelige Mand - Da Du just havde lagttaget en Deel af dine paatagne Pligter, og skulde gaae til en anden Verdens Deel for at udføre flere, gik Du med en salig Død udi en blomstrende Alder ind i Evigheden. Den Almægtiges vise Raad ere ubegribelige, og vi her i Støvet kortsynede Menneskeer kan ikke tilfulde indsee hans naadige og vise Hensigter, men vi vil paa hiin Dag have Leylighed samled at priise hans uendelige Godhed. Jmidlertid er Tabet af Dig, Du Sallige usigelig, for Din Familie - for Dine Venner - ja for Staten, Dine Hensigter vare reene, og alle, alle som ikkun var saa lykkelig at kiende Dig, elskte Dig - og hvor kunde de andet, da Du tænkte saa rigtig og saa ædel. Salige Ven, Du trænger nu ikke til tomme Lovtaler, da detsuden Dine Gierninger. taler for Dig, men jeg som var saa lykkelig saa nøye at kiende Dit gode Hiertelang og Oprigtighed, jeg holder det for min Skyldighed at raabe efter Dig mit sidste Farvel, og dersom Du fra de salige Boeliger, seer til Dine jordiske Venner, saa vil Du ogsaa see hvorledes Din dyrebare Erindring er helliget i mit Bryst, og at jeg ingen anden Trøst har over Din Skilsmisse, end den glædelige Samling vi ved Guds Naade skal nyde i vores rette Hiem. Jeg føler mig endnu Du retfærdige Gud! Du gik mig forbi. Din Torden=Skye. Mig sparrede du Livet, men min Veninde slog dit dræbende Lynild. Mit halvknuste Bryst hæver sig af ømme Føielser, af angestfulde Smerter. Min Siel søger dig forgieves, min Salige Veninde. De har unddraget Dig mine Øyne og mit Selskab, men jeg vil forfølge Dig, jeg vil bringe Dig et Erkiendtligheds Offer i Din Grav. Erkiendtlighed, o! hvilken Erkiendtlighed skulle kunde svare til Din uforlignelig godgiørende Dyd. Jeg kiendte Dig i Livet og i Døden. J nogle Aar havde Forsynet forundt mig den sande Lykke daglig at lære Gudsfrygte Din lærerige Omgang. Jeg saae hvortit Dit Hierte blødede af Medlidenhed for Nødlidende; da allene ønskede Du Dig Verdens Gods, naar deres Trang oversteeg Din Evne; thi det var Din Glæde at glæde Bedrøvede. Dit Hierte laae altid paa Dine Læder, naar Du talte, og Dit hele Liv var Menneske=Kierlighed i en ædel Udøvelse. Aldrig kiendte jeg et kierligere Egteskab. Din Siel hængde altid hos Din Mand. Hvor angestfuld længtes Du, naar hans Forretninger, det eneste, som unddrog ham Dit Selskab, opholdt ham. Din ømme Omhyggelighed for ham trængte dybt ind i hans Hierte, den opdagede og lindrede hans skiulteste Sorger. For ham og dine Børn levede Du, og sandt sang Hun, din Veninde, om Dig, at den Jld for dine Pligter, som brændte i dit Hierte, har fortæret Dig. Dog Du levede ogsaa for mig. Du elskede mig som Din Syster og mit Hierte laae aabnet for Dig, Forgieves vil herefter mine skiulte Sorger søge denne lindrende Udvey. Du er nu indlemmet i et nyt Selskab, af salige Venner, som ikke rører Din følsomme Siel uden ved Glæde. Og med hvilken Standhaftighed gik Du ikke igiennem Dine haarde Lidelser over i dette bedre Liv. Han, som i Dit hele Liv gav Dig den forønskte Lykke at stride og vinde Seyer over Synden, han gav og Din Aand en Styrke og Roe i Døden, som ikke forvildedes af Dine Smerteer. "Tager, sagde Du med en rolig Mine til de ombyggelige Læger, som endnu ville forsøge det sidste smertelige Frelsnings Mid deel for Dit dyrebare Liv, "Tager kun mit Legeme hen, jeg er slet ikke bange; min Siel er frelst ved hans Blod, som blev en Martyr for mig. End ikke den forsøgteste Læge havde under saadanne Smerter kiendt Din Taalmodighed. Ja det var ham, Din Forbarmer, der hialp Dig at stride Dig igiennem Lidelsers og Dødens mørke Dale ind i de Saliges Boliger. Til Guds Lov og Din Ære vil jeg helligholde Din Erindring i mange følsomme Timer. Dit lærerige Liv og Din i Troen til Christi Forsyning standhaftige Død skal minde mig om at leve, som Du, for at døe, som Du; thi Dine Ord og Gierninger har nu hørt op at lære mig. Farvel min evig elskede og nu herliggjorte Veninde, Grædende sender jeg mit sidste Farvel fra denne skrøbelige Leerhytte ind til Dig i Din Salighed. Men ach - Vislen af Skræk og Død og Marter og Graad omgiver mig, Strømme af bittre Følelser løbe igiennem min Siel, naar jeg seer Din grædende Mand og Dine smaae Børn, som Du har forladt. O jeg vover en trøstende Tanke. Skulle Du saasnart have forladt Dine Venner ganske, for hvilke Du endnu i Døden halv Engel og halv Menneske sukkede, Ney Din Salige Aand er nu og udsendt til Tieneste for de Troende. Hos Dine, hos mig er Du ofte tilstede, Engel, Du afværger meget Ont fra os, Du styrker mange gode Tanker hos os og Du seer medlidende til vore Svagheder. Disse vare Din Siels Beskieftigelser i Livet, ogsaa i Evigheden ere de det, for saavidt det kan for- oge Din Sallighed. Naar Du da har været Vidne til nogen ædel Handling, saa fører Du Glæde og Priis tilbage til Himmelen for Din Guds Trone. Der hos Din Gud og vores Gud, hvor de evige Foraar prange med Rigdomme af utænkelige Saligheder, der har Din Siel hiemme og der skimter jeg Din Sallighed og haa her at blive modtaget af Dig. Nyheder.