Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1818-09-01
Hvad Dr. Badens Udfald paa min Person angaaer, da tale de for sig selv, og jeg kan altsaa fatte mig saa meget kortere, i at besvare dem. De dreie sig især om min Uvidenhed, der efter Hr. B. skal være saa stor, at Enhver, der kun kjender mig af hans Epistel, maatte sværge paa, at jeg ikke kunde tælle til Fem. Men kan Man da ikke med alle Studeringer være et maadeligt Hoved, og omvendt, At maale Andres Kundskaber, efter et vist Stempel, er en mislig Sag Det gielder om Brugen og Anvendelsen af sine Kundskaber. At Videnskaberne kunne forædle Mennesket er unægteligt; men misbruger Man dem derimod, og troer sig berettiget til uden Grund at indvælte sig paa Andre, og vise dem udelikat Ringeagt, maatte det vel kunne siges: Med al din Lærdom er du dog en Dumrian, Hvis du veteer dig som en Grøbian. Den som høit vil flyve, falder ofte ned, siger Ordsproget. Formig maae Hr. Doctoren hæve sig saa højt han vil; jeg skal aldrig, attraae at følge ham, saalidet paa Litteraturens som hvilkensomhelst anden Stige, At Hr. Dr. Baden kalder mig en i literat Mand, en ustuderet Fuldmægtig, er saa meget mere latterligt, som han selv mange Gange har benyttet sig af mine Kundskaber; at han kalder mig en privat Tjener, glæder mig; thi jeg anseer, det stedse for en Hæder, endog som Kongelig Embedsmand, at arbeide under Stiftets Biskov. Hos den grundlærde, Baden finder Man ellers Perioder uden Hoved og Hale Ting, som dog sandelig ikke burde savnes hos Hr. Doctoren, med mindre han maaskee har mistet den sidste i et af sine mangen gloriøse Feldtslag. Man behage at læse Perioden: "Antager Man det derfor, at de, der ansee Lokalet fra en anden Synspunkt end en Stiftsøvrighed &c., og det vil findes, at denne Periode savner al Eftersætning. Om Forladelse, Hr.Doctor, at jeg vover at lære paa dem. - Jmod Hr. Doctorens Bagslag skal jeg nok see at værge mig, i hvor ringe en Person jeg end i hans Øine er. Til Embedsduelighed og Retskaffenhed er Hovedsagen overalt noget langt andet end historiske Kundskaber. Med al Agtelse for sand og beskeden, Lærdom, torde det vel ikke være umueligt at finde studerede Embedsmænd, som staae langt under deres ustuderede Kolleger; thi kan der vel ikke til alle Tider gives opblæste Rænkemagere, som forsee sig ved hvertandet Skridt paa Embedsbanen, kan der vel ikke endnu gives dem, som med den groveste Forsømmelser af egne Pligter, have deres Næse allevegne, og ved enhver Leilighed chikanere deres Embedsbrødre, hvorved de endog paadrage sig Øvrigheders og Kollegiers velfortjente Revselse kan der vel ikke endnu gives dem, som sætte, en Ære i at være de Ondes Raadgivere og Oppustere, som ere en Skræk for Almuen og en Afskye for alle Retskafne, Sandelig, dersom slige Karikaturer af Embedsmænd endnu vare til, hvad Under da, om selv Retfærdighedens Tempel vanhelligedes med Skjænderie og Slagsmaal! Jeg har aldrig angrebet Hr. Dr. Baden paa sit Hjerte. Jeg har blot sagt ham, da han el endnu havde angivet sig som Forfatter af Forslaget til St. Hans Sognekalds Nedlæggelse, at det var uædelt at spotte og haane afdøde Hædersmænd, og herfor burde han ikke, saaledes som skeet nier, have behandlet mig med Foragt. Jeg har sagt, at vort Støv bør hvile i Fred, og det er virkelig paafaldende, at Hr. B. ikke heri er af lige Mening med mig. Jeg gjentager endnu, at ikkun den, der her i Livet har udmærket sig ved Riddingsfærd, ved Uredelighed og andre slemme Laster, ikkun slig en Usling fortjener selv i Døden at foragtes. Til Afsked blot endnu følgende bemærkning, som langtfra er nye, men derfor ligefuldt ikke overflødig, til at vise at Manden ene har sig selv at takke for hvad velfortjent Tugtelse han nu og da paadrager sig: Publiciteten er Badens, Løsen; Publiciteten hans Kjæphest, men møder ham paa hans Vei mindste Modsigelse, da er han strax tilrede med Persislage og haanlige Personalier, med arrogante Skraal om sin egen Vigtighed, med kaade Sideblik, spydige og stiklende Uartigheder. Og var denne drabelige Papirsheelt endda hvad han udgiver sig for, var han prydet med de Embeds dyder han vil lære Andre, var han selv frie for alle de Feil, imod hvilke han ivrer; var han dog her vil jeg tie; thi der gives uden mig Nok, som kunne tale . . . . . . Odense den 31 August 1818. Koefoed, Kasserer ved Odense Communitet og Cathedralskole.