Danske Mercurius, 1671-04-01
Den Danske til den 1. April 1671. danmark. 1 Om nu det høye par af Holstein hafde været Hos Daner Kongen her, och nogen tid fortæret goed fortroelighed, de velfornøy de hien begafve sig; och hand af Pløne fulde dem. Den sag om Oldenborg, som var i dage tagen, Skal være midlertid af dennem her fordragen: Men paa hvad vilkaar det er grundet egentlig, Det ikke vides end, men snart skal gifve sig. Som nu saa lystelig den milde Vaar sig skynder, Soldaten her igien for Kiøbenhafn begynder, Med gafnlig skandse-verck at lade see sin flid, Oc ey med ledig gang hendrifve maae sin tid. Mand stræber, om mand skønt i Jorden dybt skal grafve, Det salte Vand omkring den gandske Stad at hafve Hvorfor mand och den Port, som ud til Norden gaaer, Har nederbrut i grund, och om at giøre faaer. Vel findis Herrens nafn det beste taarn at være, Som Jeg i nøden kand undsetning af begiære. Jeg derfor dog ey slet bor mig at gifvebarOc bloot for den, som ont mod mig i Sinde har Ney. Voris Jerne tid saa got som os vil nøde, Med stercke fæstninger och vern for os at bøde. Har Jeg en rictig sag, oc staaer bevæbnet fast, Jegey tør frygte mig for hver mands overlast 4 Et Compagni mand paa Vestindien anretter, Oc hvad som der til hør, paa god fortrøst opsetterJa Kongen værdes self at være der udi. Saa der af ventes gafn, om Lykken vil staae bi Salt-handelen och her sig merkelig forfremmer, Thi Compagniet ey sin plict och løfte glemmer, Men sine Skibbes tal forøger Dag fra Dag Och siger Kongen tack, som styrcker deris sag Tydskland. En dend Samvittighed er farlig med at drages: Den kand ey dølges saa, den Jovil dog opdages. Det vidner Tettenbach, som self har sin bedrifOch falske raad bekiendt med egen haand och skrift. Sin æregierrighed och andre skarns u-dyder Som hand var af forført, hand Jammerlig fortryder, Och om forladelse anholder smaaligen: Men om hand slipper saa, det staaer til Keyseren. 2 Ragotzky, som och fast paa same vis stoed skrefven Paa Dødsens mørcke blad, for hand oprørsk var blef Hand naade fandt, och har til Keyseren aflagt, ven Sin troskabs eed igien, och lydighed tilsagt. 3 At alu-lempe kand betimelig afvendes, En stoer Gesant hen til Constantinopel sendes, Med fuldmagt, at hand skal, saa vidt som hand for Bevege Tyrcken, at forlænge Fredens aar. (maaer, 4 At Nider-Saxens Kreeds och sig kand seker vide, Och mod al ofvervold forsiune sig i tide, Mand nu til Lüneborg forsamlet er, och gaaer raad, paa hvad maneer mand det i gænge faaer. Dissmidlertid mand och vil stadelig formode, At Lüneborg endnu med Mynster i det gode, Ved Herrers mellom gang, skal komme til forlig, For deris tvistighed udgaaer paa sverd och Krig. 6 Med Keyserinden det igien er ilde ganget: Hun, lige som i Fjor, et lifløst Barn har fanget: Hvorfor hans Majestæt saa vel som hun maae sig hiertet gremme fast, og holde sørgelig. Men saa fortræden sig Lucina der loed finde, Saa mild var hun imod Hanofres Hertuginde, Som och i barselseng ved same tider gik, Och velsaa prydefuld och frisk en Daatter fik Frankerige. Frandsosen veed den Fred at bruge sig til nytte, Som hand med Tyrken har, och stræber at forflytte Til sig all den bedrift, som nogen Handelsmand. J Middel-Hafvit til profit opsøge kand. 2 Hand reyse-færdig staaer, oc self vil sig u-mage, Det Spanske Nederland med flid at giennemdrage, Som hand i sidste krig til byttevending fik, Oc alting sette der udi sin rette skik.