Aarhuus Stifts-Tidende, 1838-04-26
Fædrelandet. Ritmester v. Møller af Prinds Ferdinands Dragonregiment, der tilligemed Major v. Juel af samme Regiment, var f. A. fra Danmark sendt hen til Troppe samlingen ved Vosnesensk, har i det i disse Dage udkomne Hefte af "Militairt Repertorium meddeelt en Beretning om denne Manever, hvor der bl. at vare 350 Eskadroner eller 54,000 Md. Cavallerie. samlede. Uagtet denne reent militaire Beretning naturligviis afholder sig fra alt, hvad der kunde have Udseende af Politik eller Polemik, indeholder den dog enkelte Notitser, som ere ret pikante, saasom at den i Vosnesensk var bygget et stort Palais og 200 Huse. til Keiseren og hans Sulte, at Fouragetilkjørselen fra de mere bortliggende Steder, hvorfra den var udskreven, alt begyndte 6 Maaneder forinden Troppernes Ankomst, at der var bygget en heel By, ved Navn Tepodok; med Grave og Volde, Huse, Palaier, Mo scheer og Taarne, for ved Bombardementet at skyde samme i Brand, at man i Militaircolonien Lifagagora havde bygget et Slot og to mindre Huse for Keiseren og hans Sulte, og derved anlagt en stor Have, fordi man troede, at Keiseren paa Hjemreisen, her vilde spise til Middag. Hvo tænker ikke herved paa Catharinas berømte Reise gjennem det sydlige Rusland, hvor man havde opført hele Byer af malede Coulisser og sammendrevet Bønder og Qvæg fra mange Miles Omkreds til de Strøg, hvorigjennem Toget gik, og der saaledes maatte forekomme Selv herskerinden stærkt befolkede og i meget blomstrende Tilstand. Endnu conseqventere, end under Catharing i Rusland, var dette i hiin Tid gjennemført i Østerrig, hvor Soldaterne formelig bleve dresserede til paa Commandoen Macht ein kaserlig Gesicht, at blæse Kinderne op, saa at man ikke kunde see paa dem, hvor forsultne de vare. Det var i hine Tider! Samme Hefte indeholder tillige en meget interessant Beretning om Constantinehs Beleiring, af et preussisk militairt Tidsskrift, med Berigtigelser og Tilsætninger af et Øienvidne. Dette Øienvidne er rimeligviis Lieutenant Dinesen, der som bekjendt var tilstede ved hiin Expedition. (Khvnsp.) Hvad er Grunden til Bankactiernes Stigen" spørges der i Khvnsposten: J Løbet af faa Maaneder ere disse Papirer gaaede op fra 30 til henved 60 PC., uden at det er muligt at udfinde nogen naturlig Grund dertil. Bankens Status har i dette Tidsløb ikke forandret sig til det Bedre i nogen saadan Grad, som kunde bevirke Actiernes Stigen. Dens Stilling maa tvertimod, med Hensyn til de tolv Millioner, som Finantserne gjøre den stridig, for nærværende Tid ansees høist precair. Jmidlertid stige Actierne bestandigt. Generalprocureuren, udrustet med alle de Vaaben, som hans enorme dialectiske Talent giver ham i Hænde, erklærer det for ligesaa stridende imod Bankens Oc troi som i sig selv ubilligt og unaturligt, at Banken skulde tillægges hine 12 Millioner, hvilke han der mod paa det Bestemteste vindicerer for Finantserne. Jkke destomindre stige Bankactierne bestandigt. Bank bestyrelsen opdager, at der i ethvert Fald er beregnet Banken 4 Millioner for meget, og at disse altsaa i det mindste maae afgaae i de 12 Millioner, til hvis fulde Beløb man hidtil har anseet Banken berettiget. Og alt dette uagtet vedblive Actierne endnu bestandigt at stige. Hvad er dog Grunden til dette besynderlige Særsyn, Stockkjobbers Actiespeculanter! Folk som gjerne vilde have de gyldne Aar 1812 og 1813 tilbage, da man kjøbte og solgte alle hine imaginaire Værdier, som ingensteds vare at finde, da man kunde være en Stodder idag og riig Mand imorgen, og en Stodder igjen i Overmorgen. Der er kommet et Slags Manie over Folk til at kjøbe Bankactier. Den Ene kjøber fordi den Anden kjøber, men Jngen veed at angive nogen fornuftig Grund. Det er jo saa behageligt, at see sin Formue i kort Tid fordoblet, og det paa saadan let Maade. Men der er Mang som formene, at det er aabenbar en konstig Stigen, som Actierne have havt, og denne vil ikke kunne holde sig. "Udfaldet af Tolvmillionsagen vil væsentligen influere herpaa, og vinder Finantserne, enten gandske eller for Størstedelen, da kan man beklage de Stakler – saaledes slutter bemeldte Artikel i Khvnspostender have ladet sig forlede til at gaae i denne Actiefælde. Yttring af en Præst." Under denne Overskrift læses en Artikel i den Frisindede No. 30 i Anledning af, at Pastor Visby har i sit Ugeskrift: For huuslig Andagt nylig sagt, at enhver retsindig Mand burde gjøre sig til en ufravigelig Regel: aldrig at give en Moder, der gik og betlede med sine Børn, nogen Understøttelse, hvoraf maa antages, at den kgl. administrerende Direction for Khvns Fattigvæsen nu har bragt det saavidt, at den baade kan og vil hielpe alle Trængende, saa at al privat Goddædighed kan ansees som unødvendig og overflødig, som en total Ødselhed, hvorved den Paagieldende burde erklæres umyndig og beskikkes Værge, en Formening, der dufter igjennem hele Afhandlingen, og maa fylde alle Skatteborgeres Sjæl med Fryd og haabefuld Forventning. I en Præsts Mund maa disse Ord naturligviis faae en dobbelt Vægt, det er blot ved første Øiekast de synes grusomme. Stykket slutter med Lessings Ord: "Sultanen er Tiggerne saa fjendsk, at han har besluttet at udrydde dem med Roden, om han saa selv skal blive til Tigger derved.