Jyske Efterretninger, 1768-11-18
Om den mangfoldige Nytte, der er ved at plante og oppelske Eege=Træer. igesom vi allerede tilforn have meddeelet vore Læ i sere en fordeelagtig Beskrivelse over Elle Træers Forplantelse, Brug og Nytte, saa ville vi nu og til almindelig Nytte, i sær for Landmænd, beskrive den mangsoldig Nytte, der er ved at plante og opelske Eege Træ eer; Thi Egen er iblandt de vilde Træer, som Gud har skabt Menneskerne til Nytte, men de tamme og vilde Dyr til Næring, det ædelste og fornemste i vore Lande. Er endFyrretræet, hvormed Norge prunker, næst Cedertræet Dronningen for alle Træer, saa kan dog Eegen ogsaa billigen fø Aaa c) Ser Nr. 42. re samme Ravn i det ringeste iblant vore Danske Træe, ja jeg torde snart sige, for alle Træer, naar man betragter Skibsbyggeriet. Ey allerne læser vi om Egetræets store Høyagtelse hos de blinde afgudiske Hedninger, saa at det var helliget Jupiter til Ære, men den Hellige Skrift fremstiller ogsaa adskillige Beviser paa Egetræets Værdighed, Men at forbigaae deslige eller andre Exempler, da tilstaaer vel enhver Egetræets høye Værdie, i Henseende til at det ey allene giver godt Bygnings=Tømmer og Brænde, men endog tilbyder Menneskerne Brød og Olie i Hungers Nød af sin Frugt, som vi kalder Agern. Af disse haver Verdens ældste Indbyggere betient sig til Svise, ja de Gamle have holdt dem for den eneste Føde, hvoraf de levede, og den Dag i Dag er maae Olden underholde mangfoldige Mennesker i Barbariet. Kunde Plinius skrive, at mange Folk haver endda i hans Tid levet af Agern, og at de have været saa angenemme for Spanierne, at de have ladet dem sætte som en Lækkerbidsken og Confect paa Bordet saa kan ligeledes Shauw berette os, at Morerne i Afrika leve endnu meest af sine søde Eeg-Olden, som de stege. Endnu bruge og de Fornemme i Spanien Agern i sine Deserter. Saavel i Medicinen, den jeg her vil forbigaae, som i Huusholdningen, er Eegen af mangfoldig Nytte. Der er næsten ingen Deel af den, som jo tilbyder sin særdeles Tieneste. Løvet er ey allene godt til Streelse og Giødning, men ogsaa til Forring for Faar. Barken har dobbelt Nytte Først bruges den, som bekiendt er, af Garverne, til hvilket Brug den bør skalles af Træet i Foraaret; Dernæst duer den, naar den er bortkastet af Garverne, til Giødning : og er langt bedre at fylde under Asparges=Senge, end noget Mog, efterdi den giver længe Varme fra sig, indtil den har brændt sammen i en fiin sort Muld, som indeholder meget Salt. Man maae ellers lade den ligge i 2 til 3 Aar, at forraadne, førend den bruges til Gjødning. Hvortil Agerne anvendes i vore Lande, veed enhver, nemlig til Svinenes Mæstning. Den i Landvæsenet fortræffelige Leopold fore foreslaaer dem og til Føde for Stald=Oxer, allene at de ik te maae gives dem friske, thi Oxerne sluge dem heele, og formodentlig giver dem ufordøyede fra sig igien, ligesom tildeels Havrekorn, naar Fæet æder dem med Halmen. Den er derfor sikkeist, at Agerne først tørres og straaes paa en Mølle, da deraf bliver et brunnagtigt Meel, som med Nytte kan blandes iblant Hakkelsen. Men saa overflødig voxe de aldrig hos os, at jo Svinene allene ganske gierne kan fortære dem. Desuden gives ikke Mængde af Agern hvert Aar, men, ligesom Bøge=Olden, hvert tredie Aar gemeenligst og det saaledes, at det Aar man har megen Bog, faaes man ikkun faa Agern. Hertil komme de saa kaldede Gal æble, som kunne bruges til Blæk og Sværte. Disse voxe som bekiendt er, paa Ege=Bladene om Sommeren, ere i Førstningen bløde og gule, nogle ogsaa grønagtige, men i Fremværten blive de haardere; Nogle ere glatte, andre puklede, og moednes i Efterhøst. Deres Oprindelse have de et Jnsekt at takke for, som Linnæus kalder Cynips, hvilket med sin Braad gjør en fiin Aabning under Bladets Hinde, og legger sit Æg deri for at udklekkes, hvorved skeer, at Vædsken, som tilføres Bladene, udspender og oppuster Hinden, hærdes i Solen og Luften, og saaledes indslutter, Jnsektet. J saadant et Æble finder man snart en Orm snart en Edderkop, en Flue, eller et andet bevinget Dyr hvoraf Bønderne spaaer paa Mikkelsdag om den tilkommende Vinters Beskaffenhed og Sommerens Frugtbarhed. o. s. m. Dersom man nu fandt et ligedant Jnselt i alle Eeg=Æblene paa et og samme Træe, saa kunde vel nogen naturlig Grund udledes for denne Spaadom, men da enhver selv kan blive megen Forskjellighed af de der værende Jnsekter vaer, saa staaer Spaadommen paa løs Grund, med mindre man vil slutte af dem, hvoraf man træffer fleeste Forskelligheden af Jnsekterne, meener jeg kommer deraf, at naar det første Jnselt Conips, for hvis Avl Naturen egentlig har bestemt Ege=Bladene, har beredt Reden for sit Æg imellem Bladet, er strax en Flue, en Myg, en Spindekone, c. s. m. tilrede, og enten forekommer eller rømmer det alle Aaa 2 rede. at en rede indsatte Æg bort, for der at nedlegge sin Avl. De slige Jnsekter tilrede Egetræerne i mangt et Aar i Foraaret, særdeles naar det er Tørke, i den Tid at den ung Lov og Agerne voxer, saaledes, at næsten intet grønt bliver meere tilbage, men den grønne Eeg maae paa nye udskyde, ungt Lov; Og i saadant et Aar bliver da ingen Agern. Af alle Træer bliver Eegen stærkest og ældst. Styrker, eller Tykkelsen finder man paa mangen gammel Eeg ved til 10, 12 eller fleere Alne. At den bliver meget gammel derpaa har man adskillige Exempler og tydelige Beviser, Men allerklarest legger Ringene i Træet af en afhugget Endens Alder for Øyne. Jblant disse finder man nogle vid fra hinanden, og andre tæt tilsammen, hvilket kommer at Vinternes større eller mindre Haardhed. Altsaa have v. udi Eegens Ringe ey allene en Optegnelse paa, hvor mange Aar den har staaet, men ogsaa paa de haarde Vintre, den har udhærdet, om hvilket vi saaledes kunne faae Kundskab, ligesom af en Krønike, heele 2 til 300 tilbage. De Naturkyndige sige om en Eeg, som staaer urokket, at den vo rer i det 100de Aar, staaer stille i det 200de, og forgaaet i det 300de, hvilket uden Tvivl forstaaes saaledes, at den voxer i Høyden i det 100de, og i Tykkelsen i det 200de, (thi Eegen voxer meget langsom, men i det 300de Aar begynder at tage af formedelst adskillige Tilfælde. Man veed, at mangestæds raadne mange Favne Brænde bort af en med get gammel Eeg, thi naar en saadan undertiden fældes eller kuldkastes af Storm, saa seer man, at der ofte er ikkun en tynd Stal af Træe under Barken, og det andet indvendige er raadent og mørt, eller allerede henfalden i Smu til en guul Eege Jord; Og slig Forfuulelse strækker sig ofte til Greenene selv. Aarsagen til denne Formodring er vel meest, som Leopold meener, fordi saa gammel en Eng endnu bær Agern, og mangen har en stor Krone eller rettere at sige, mange og store Grene, hvoraf en eneste ofte indeholder en Favn Brænde, saa at den Nærings=Saft, som var nødvendig for Stammen, maae tillige størstedeels anvendes. vendes til Toppen. Bedre er derfor at bruge Træet i Lide, imedens det endnu er frisk, end at lade det staae saalænge og forraadne; Thi omendskiønt Agerne, som voxe paa slig Eeg, kan indbringe anseelig Profit, naar de lykkes. saa er dog Træets Værdie langt større. Vel siges Smullet eller den forraadnede Materie af gammel Eeg at tiene til Giødning under de herligste Lilier og Løg=Væxter, for hvilken ingen Jord er bedre. Eller og til Gange i Hauger, hvorved de holdes reene fra Ukrud; Men hvad er denne liden Nytte at ligne imod den af Træet selv, hvorpaa Sey ladsen, Handelens Moder og Befordrerske, giver det vigtigste Exempel. (Slutningen skal følge)