Den Vest-Sjællandske Avis, 1832-07-14
Siællandske Avis, Den Vest, eller: Ugeblad. Slagelse. de landske Historie. uden og inden tigste Nyeheder. Dagens vig Redigeret af Pastor Ridder Bastholm. Trykt og forlagt af Peter Magnus. 18de Aar. 180. Aar Løverdagen den 14. Juli 1832. No. 56 Med Kongelig allernaadigst Tilladelse, at forsendes med Brevposten i Danmark og Hertugdømmene. En Jagt paa Havet. (Af Captain Basil Hall.) Mathematikeren, som maaler Distancerne, pakker sin Sextant tilsomt ned i Kassen; Calculatoren, som udregner Længderne, lægger sine Bøger til Side; Søeofficeren hører op med at spille paa sin Fløite; Doctoren forsager sin Middagssøvn og hver Mand, hver Dreng skynder sig op paa Dækket for at see Skielmen døe; endog Abekatten interesserer sig for det vilde Optrin. - Qvarteermester, raaber Captainen, hvor er din Krog; her Sir! skriger han, beføler dens Spidse og forsikkrer at den er skarp som en Syenaal Han sætter nu et stort Stykke Flesk af 46 Pds. Vægt, thi for Halers Mave kan næsten intet være for stort, paa Krogen, som er omtrent saa tyk som en liden Finger; den sidder paa et bukket Jern, som kan være saa bredt som en Haand, er 6-8 Tommer langt, og forsynet med en stærk Krog, i den anden Ende. Dette farlige Stykke er forsynet med en Lænke, som er 45 Al. lang; denne Forsigtighed er aldeles nødvendig; thi en Hafisk kan sluge Jernet saa langt ned i sig, at naar Krogen er kun fastgjort ved Reeb, saa bider den dette over som om det var en Asparges. J Almindelighed er en Halsisk meget suften; men møder det, som dog er sieldent, at den ikke har nogen stærk Appetit, saa svømmer den langsomt omkring Maddingen, lugter til den og støder den tilside med sin lange Snude; derpaa svømmer den ganske forsigtig ved Siden af den, ligesom den mærkede Uraad; men vender snart tilbage, for at vederqvæge sig ved den deliciøse Lugt af det harske Flesk. Jmedens Halen saaledes tumler omkring er hele Agterdelen af Skibet propfuldt af Mennesker, Takkelagen, Mesanmasten og selv Rummet, saavidt man har en Udkik derfra er der opfyldt af Tilskuere, som have deres Øine henvendte paa Uhyret, hvilket endnu bevæger sig frit i Oceanet; men som man haaber snart at faae i sin Magt. Jeg har seet en saadan spændt Tilstand at vare i en Time, hvorpaa Halen fattede den Resolution ikke at ville have videre med os at giøre; men lod sig enten bære bort paa Bølgernes Ryg, eller bukkede saa voldsomt og saa dybt ned i Vandet, at man i en Omkreds af 4 Favne ikke saae andet end Skum. Havde det været en Spansk Galiot, som man havde gjort Jagt paa, og som var sluppet fra os, saa troer jeg ikke, at det kunde være mere fortrædeligt og fremkalde flere heftige Udladelser, end naar Halen saaledes gaaer forloren; men paa den anden Side troer jeg ikke at det første Signal til at et fiendtKrigskib vil stryge Seil, kan blive modtaget med større Glæde, end naar Haien vender og for at sluge Maddingen. Glædesyttringen forplantes nu fra Mund til Mund, hvert Øie blinker og de af Sol og Vind bruunt farvede Gesichter blive baade røde og blege. Da Maddingen formedelst Ski dets Bevægelse næsten altid svømmer paa Overfladen af Vandet, saa er Han nødt til at sluge den ved en Bevægelse nedenfra og opad, og da dens Flab sidder under Hagen, og ikke som paa andre skikkelige Folk over den, saa maae den næsten lægge sig paa Ryggen for at gribe det svømmende Stykke Flesk, og vender den sig end- og ikke reent omkring, saa maae den dog bøie sig saameget, at man kan see dens hvide Bug. Saasnart Søefolkene faae Øie paa denne velbekiendte hvide Hud, saa høres en halvqvalt Glædeslyd i hele Rækken af Tilskuerne; thi ingen tør tale høit for ikke at kyse Dyret bort. Undertiden slyrter Haien i det Øieblik Flesket bliver kastet ud i Vandet, med en saadan Graadighed løs paa det, at den halv springer op af Vandet; men dette møder sieldent. Naar dette skeer, saa sluger den Flesket, Krogen og selv hele Alen af Lænken og farer med sit falske Bytte og med en saadan Voldsomhed og Hurtighed ned i Dybet, at det knager i Touget, om man ogsaa lader det reent lobe af. Men i Almindelighed gaaer den forsigtigere tilværks og synes kun at nippe til Flesket istedet for at bide i det. Nu maae den, som holder Rebet vise Conduite; thi en Uerfaren vilde trække Krogen for tidlig til sig inden den er kommen dybt nok ned i Flaben paa Haien. Den graadige Personage har vel aldrig Lyst til at slippe det, som engang er passeret dens Tænders frygtelige Barriere; men naar man trækker Rebet for tidlig til sig, saa kan Krogen hefte sig i en svag Deel af Gabet og derpaa gaae løs i den heftige Kamp som følger ovenpaa. Konsten bestaaer i at lade det graadige Uhyre sluge hele Flesket ned og derpaa trække Rebet til sig i en Fart, saa at Krogen borer sig ind i Svælget eller i Maven.