Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1823-10-17
(Slutningen af det i forrige Avis, under Jndsendt 1, afbrudte Stykke) Jndsenderen foreslaaer. Hvad Kjøbstæderne angaae, maatte Politiemesteren bemyndige sine Betiente, at holde skarpt og vaagent Øje med de ankomne Landstrygere og deres Tilholdsteder, hvor de sædvanligen drikke og spille bort, hvad de have indsamlet; thi at give disse Betlere Brød er unyttigt, da de kaste det sædvanligen fra sig udenfor Døren eller Porten, eller og ligefrem erklære, at de ikke have dette behov. Enhver, som af Politiets Betiente grebes i Betlerie, maatte først behandles efter Anordningerne og derpaa, om han var en Jndfødt, hjemsendes til den Commune, hvilken han efter den i Lovgivningen antagne Norm antages efter det optagne Forhør at tilhøre, og dette paa dens Bekostning. Thi ligesom det jo er Principet i Hegnsvæsenet, at hver Mand skal hegne for sine egne Kreaturer, at de ei tilføje Naboen Tab og Skade; saaledes synes det ikke heller ubilligt, at hver Commune passer paa sine uvane eller uvorne Jndvaanere. Var en saadan Person først blevet sit Hjemsted lidt bekostelig, formedelst hans Reiser, saa er Jndsenderen temmelig sikker paa, at han ikke siden efter fik Lyst til atter at begive sig ud paa Eventyr. Øvrigheden havde da Grund nok til at nægte ham Pas, og gik han foruden dette, maatte han ansees qvalificeret til Tugthuusstraf. Var det derimod en Udlænding, synes det meest passende, at det med ham Foregaaede antegnedes paa hans Pas, der skulde lyde paa de Stæder, som førte ud af Landet; og kunde han paa de angivne Stæder ikke faae Arbeide, maatte det tillades ham paa hver Station at erholde, mod Foreviisning af sit Pas og Øvrighedens Anviisning, en Hielp af Fattigkassen, indtil han var udenfor Grændsen. Hvad Land, Politiet angaaer, maatte de samme Regler gielde; men for den gives større Vanskelighed i at faae Landstrygerne paagrebne. Jndsenderen tiltræder derfor Etatsraad Tøttrups Mening, at det var gavnligt, om een Mand fik at bestille med Politievæsenet i hvert Amt, alt efter dets Størrelse og Beliggenhed. Lolland kunde allene give en Amts-Politiemester nok at bestille. Dette Embede kunde da, efter Tøttrups Mening, passende forbindes med Branddirecteur-Embedet, eftersom de nuværende afgik. Jndsenderen formener, at denne Foranstaltning ogsaa vilde give større Enhed i Land-Politiets Bestyrelse; men til sligt et Embede fordredes unge kraftfulde Mænd, der ved Virksomhed i denne vist nok besværlige Post kunde siden gjøre sig værdige til roligere Embeder. Det vilde være godt, om enhver Provinds kunde have sin Arbeidsanstalt, til hvilken de mange rørige Landstrygere kunde hensen des; men i disse Tider er det vanskeligt at realisere saadant et Ønske. Jndsenderen har hørt om, at allerede salig Etatsraad Vichfeld til Engestofte skal have havt en saadan Stiftelse for Øie og bidraget efter Evne til dens mulige Oprettelse. Dog er Sagen ikke bragt til Udførelse, rimeligviis fordi man formodede, at Betleriet vilde ved Fattigvæsenets bedre Organisation heri Landet tilsidst ganske ophøre. Nu vilde en Arbeidsanstalt være meget nyttig. Havde det en hensigtsmæssig Jndretning, og var man især heldig i at finde samvittighedsfulde Tilsynsmænd, vilde maaskee mangen en Landstryger atter blive et nogenlunde nyttigt Lem i Staten; i det mindste kunde han vænnes fra det vandrende Betlerliv og dets Fordærvelse.