Aalborg Stiftstidende, 1835-05-16
Frankrig. Næst Krigen i Spanien, hvor uden Tvivl afgjørende Begivenheder snart ville indtræffe maa det saakaldte Proces=Uhyre i Frankrig for Øieblikket meest hendrage Opmærksomheden paa sig. Processen fortjener uden Tvivl det Navn, man har givet den, da den strax i sin Begyndelse har medført flere Uordener og Skandaler, som, i det Mindste for en Rets Skranker, ere uhørte og vel kunne kaldes uhyre. Proceduren begyndte den 5te Mai og efter i Dages Forløb, den 7de om Eftermiddagen, havde man endnu ikke kunnet komme saavidt, at Anklage=Acten var bleven oplæst. I en, muligst kortfattet, Fremstilling ville vi samt mentrænge Beretningen om det Forefaldne. Efter at Retten af Præsidenten var erklæret sat, begyndte det navnlig Opraab af Pairerne. 174 vare tilstede, 81 udeblevne blandt de sidste bemærkede man, foruden andre betydelig Mænd, ogsaa Dhrr. Talleyrand, Gerard og Soult, tilligemed Pairkammerets 3 liberale Medlemmer, Dhrr. Lanjuinais, Pontecoulant og Excelmanns. Ministerpairerne Mai son, Broglio og Duperre havde, uagtet Pairsrettens Kjendelse, dog taget i Betænkning, at slutte sig til disse Dommere. De saaes, med deres Colleger Thiers og Duchattel, en, specielt for Ministrene bestemt, Loge. Som Anklagede befandt sig for Retten 59 Personer fra Lyon, for det meste Svende fra de derværende Værksteder, 43 fra Paris, 10 Underofficerer fra Luneville og Epinal, og enkelte Anklagede fra St. Etienne, Grenoble, Arbois og Besancon. Jmellem 2 Rader Anklagede befandt sig een Rad Municipalgardister og desuden et Antal af disse ved Enden af hver Rad. Pairernes gamle, svagelige og nedbøiede Gestalter kontrasterede, paa en egen Maade, med de Anklagedes ungdommelige Kraft og faste Holdning. Den første Tumult fandt Sted, da de Anklagede gjorde Fordring paa at gjøre Brug af selvvalgte Defensorer, og Rettens Møde endtes den første Dag med den Kiendelse, at dette Forlangende ikke kunde inddrømmes, efter hvilken Kjendelse de Anklagede førtes til deres Fængsler. J Mødet dens følgende Dag skulde Proceduren begynde med at forelæse Anklage-Acten, men Præsidenten afbrodes af en af de Anklagede, som først fordrede Ret til at fremsætte en Qvæstion paa samtlige Medskyldiges Vegne, og da Præsidenten paastod bemeldte Acts Forelæsning først, hævede samtlige Anklagede sig, paa 20 Lyonesere nær (som i det Hele synes at ville tage det Parti, at føie sig efter Retten, fra deres Sæder, og Forhandlingerne udartede nu til en Skraalen og Skrigen, i hvilken de Anklagede for det meste overdøvede, Rettens Medlemmer. Disse flygtede omsider til deres Deliberations=Værelser, uden den Dag at blive enige om, hvad der under disse Omstændigheder vilde være at gjøre. J Mødet den tredie Dag foredrog en af de Anklagede følgende Protest. Naar jeg paa en Maade har stillet mig frivillig og ikke først oppebiet, at man slæbte mig for Skrankerne, saa skal denne min Fremgangsmaade ingenlunde være noget Beviis for, at jeg erkjender Deres Forum gyldigt. Jeg har, i Forening med mine Medskyldige, ved denne vor Adfærd blot villet give Nationen Leilighed til at lægge Mærke til at det er Dem, som træder de Anklagedes Rettigheder under Fødder, ved at berøve os Midler til at forsvare os med Kraft og Offentlighed. Jeg protesterer imod det lange Fangenskab, som har bragt vore Familier til Bettelstaven, mod Indretningen af vore Fængsler, som have ødelagt vor Sundhed og hvor vi have været berøvede vore Venners Besøg og Communication med vore Forsvarere; jeg protesterer mod Indretningen i denne Sal, hvor jeg ikke bliver noget egentligt Publicum vaer, thi, som saadant, kan jeg kun erkjende vore Koner og vore Børn og overhovedet vore Lige; kort, jeg protesterer mod Alt, hvad De have foretaget og endnu vil foretage imod os. De kan nu ligesaagodt, uden at høre os, og uden at vi forsvare os, føre os til Ska fortet!" Efter ham lykkedes det en anden af de Anklagede, den Hr. Martin Maillefer, at bemægtige sig Ordet. Han talte endnu bittrere og sluttede sit Foredrag saaledes : "Svækkede i langvarigt Fangenskab, ikke istand til at træffe Aftale, angaaende vort Forsvar og unddragne Bistand af saadanne Forsvarere, der besidde vort Tillid, have vi maattet møde for disse Skranker. Under disse Omstændigheder er Kampen ikke lige. See omkring Dem mine Herrer, Er ikke Tomheden paa de Bænke, der ere bestemte for Advocaterne, Mænd, der vide, hvad der er Ret, et klart Beviis for, hvorledes disse Mænd tænke om denne Sag, og at de Intet ville have med den at gjøre. Under disse Omstændigheder vide vi, at vor Dom allerede i Forveien er fældet, og det vilde være os uværdigt, videre at ville spille, nogen anden end en stum Rolle i den Commedie, man har begyndt med os. Pairer af Frankrig, skrider fremdeles frem paa den Vilkaarligheds Vei, De allerede har betraadt; lad vore Hoveder blive føiede til de andre, De allerede har afmeiet; vi vente med Ligegyldighed en Domfældelse, som heles Verden forud har brændemærket. - Medens de Anklagede med lydelige bifaldsraab gjorde disse Ord til deres egne, forbeholdt Generalprocureuren sig Ret til at andrage paa Forholdsregler, der for Fremtiden kunde sikkre Retten for Yttringer af denne Art. Præsidenten vilde nu atter skride til at lade Anklage-Acten forelæse, men dette forhindredes paa ny af de Anklagede, af hvilke en Hr. Baune, fra Lyon med en Stentorstemme og uden at agte paa Generalprocureuren, der uafladelig declammerede imod ham, oplæste følgende Protest: Vi Anklagede vægre os fra nu af for endog blot at være tilstede ved Debatterne, da man hverken vil høre os eller vore Forsvarere, og, i denne Overbeviisning, at vi kun ved urokkelig Fasthed kunne bliver os selv værdige, erklære vi, at vi for Fremtiden kun med Magt ville lade os slæbe for denne Rets Skranker og giøre Retten ansvarlig for alle en saadan Adfærds Følger." Tumulten tog nu stedse til. Hverken med gode Ord eller med Magt kunde Municipalgardisterne bringe de Anklagede, som tildeels vare stegne op paa Bænkene, til at tage Sæde, efter Præsidentens befaling, og det var meget nær kommet til Haandgribeligheder imellem en Anklaget fra St. Etienne og en Municipalgardist, som vilde tvinge ham til at sidde, ved at lægge Haand paa ham. Understaae Dig ikke at røre mig!" skreg han, prespecteer i mig en gammel Keisergardiist, som har været med i Ægypten. Troer Du, jeg skulde frygte for en ung Conscriberet som Du? Jeg har bortskudte flere Patroner i mit Liv end Du nogen Tid faaer at see, Denne tredie Dag endtes atter med, at lade de Anklagede føre til deres Fængsler, og selv dette lod sig ikke uden Vanskelighed iværksætte. Retten traadte atter af for at deliberere om Generalprocureurens Andragende, og vi kunne med næste Post med spændt Forventning imodesee Beretning om hvad Beslutning den kan have taget under disse høist critiske Omstændigheder.