Berlingske Tidende, 1821-03-05
Berlin, den 17de Februar. Vor Statstidende indeholder Følgende fra Laibach under 6te Febr. Den herværende Congres vil i Diplomatikens og den offentlige Rets Aarbøger sandsynligen vorde mærkværdig. Det vigtige og hidtil endnu uopløst blevne Spørgsmaal: "J hvilke Tilfælde og paa hvilken Maade en Magt har Ret til at træde ind i en anden afhængig Magts indre Anliggender, vil være Hovedgienstanden, for Raadslagningen. Statsmænd og oplyste Publicister lade sig ikke blende ved foregivne liberale Politikers tomme Metaphysik. Efter disse havde Monarkerne vist nok ingen Ret til at yde Bistand til Tronernes Vedligeholdelse, medens det blev Carbonarerne uformeenat forene sig til deres Omstyrtning; efter disse skulde enhver Regiering staae isoleret, og være overladt til sine egne Kræfter, medens Revolutionsaanden i alle Lande kun dannede en ved oprørske Løfter, og skiændige Sammensværgelser forenet Masse. Denne Doctrinstøtter sig kun paa det sophistiske Kunststykke, at det ikke kan anvendes i noget virkeligt Tilfælde, eller dog kun i saadanne Tilfælde, hvor Ret til Mellemkomst ikke har Sted. Man kan jolet forføre dem, der ikke ere vante til strænge Distinctioner og nøiagtige Definitioner. Men Publicisterne vide for længe siden, at en Retsgrundsætning intet taber af sin Kraft, fordi Ærgierrigheden i adskillige Tilfælde misbruger den, eller fordi Omstændighederne giøre samme tvivlsom, vanskelig eller upolitisk. Den Grundsætning bliver uigiendrivelig, at en Magt har Ret til at sætte sig i Sikkerhed mod Farer, som true dens Rolighed, Oprindelsen til disse Farer maae saa være hvilken, den vil. En anarkisk Constitution, indført i en Stat ved en voldsom Omvæltning eller ved en opvakt Enthusiasme, kan sikkert ansees for en alle Naboestater truende Fare. Er nu en saadan Constitution ovennikiøbet en bekiendt revolutionair Forbindelses Foster ; en den den Fane, under hvilken denne Forbindelses Emissarier kalde andre Regieringers Undersaatter, saa er den en sand Fiendtlighed, imod de øvrige Magter, og disse have den imodsagte Ret til, endog ved Magtens Anvendelse at saae en Tingenes Tilstand til at høre op, som er at agte lige med Krig og i mange Henseender værre og farligere. Ligemeget om Anarkiets Jndførelse er Resultatet af en nedrig Intrigue, en langsom Opløsning eller nogen anden Aarsag Tilstanden er anarchisk, og bliver i og for sig selv, uafhængig at Aarsagen, en fiendlig foruroligende og farlig Tilstand for Naboerne Men kan der ikke gives Magter, som anføre dette som Factum imod en Raboe omendskiønt saadant ikke er beviist. Kan ikke Erobrernes falske Poluit betiene sig af denne Anførelse som Paaskud for uretfærdige Jndfald, Kunne ikke Misbrugene af et i sig selv sandt Princis stifte Uenigheder og Krige, som ere farlige for Europas Rolighed og Lykke, Vist nok mueligt, og det Ønske er ikke at dadle, at see en saadan Muelighed snart formindsket og ved diplomatiske Overeenskomster forebygget, som fastsætte en Maade, paa hvilken Magternes Mellemkomst ved en Magts indre Anliggender, var lovmæssig og organiseret, medens enhver anden Mellemkomst, der ikke var overeensstemmende med denne Maade, var at betragte som et Brud paa Tractaterne og en Overtrædelse af den almindelige Fred. Skulde en saadan Overeenskomst ikke byde de afskyeligste Fordringer af et revolutionairt Partie Tanshed, som ved enhver Leilighed stræber at beskylde Regieringerne for, at Kierlighed til Orden, kun var det Skildt, under hvilket de skiule Forstørrelsesplanen, Landes Ombytning og al Slags Usurpation, Og vilde ikke Sonverainerne ved en saadan Overeenskomst give Nationerne et ædelt Pant paa deres oprigtige Kierlighed til den sande Frihed, Vilde dette ikke være en værdig Tilsætning til hiin christelige Alliancetractat, hvori de Grundlag, der maatte tiene til Basis, allerede indeholdes: Den 19de Februar. Statscantsleren, Fyrsten af Harden, berg, havde i Sinde at forlade Labach den 9de dennes, og tiltræde sin Tilbagereise over Triest, Venedig, Mantua &c. Grev Bernstorff vilde blive længere i Laibach.