JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-11-21
Men hvad vort Skuespilhuus mangler i det Udvortes, det har det vundet i det ind igjennem Hovedindgangen, kunne lettelig komme til Skade. Jndvortes, vil mangen een maaskee sige. Jeg vilde ønske, jeg kunde sige det samme, men i mine Øine har det ikke vundet synderlig meget. Sandt er det, det er blevet decoreret paa ny, det har endog faaet et nyt Teppe. Men efter min Formening bør endog den Deel af et Skuespilhuus, der indbefatter Parterret, Logerne s., være decoreret paa en Maade, som viser, at Decorateuren har vidst at anbringe Jdeer i sine Decorationer, som kunne sysselsætte Tilskuerens Forstand i den kjedsommelige Tid, han maa tilbringe, førend Teppet gaaer op, naar hans Øine ikke staae i nogen Correspondence med Logerne. Men hvad Jdee er der i et Regiment dansende Dukker, eller i en Samling Fugle, som, f. Ex. Papegøier &c. - Man skulde have ventet, at Decorateuren i det mindste havde gjort en passende Forandring med de berømte dramatiske Forfattere, som ere anbragte over Logerne. Forandre de ere de vel, men hvorledes, Den store Holbergs store og temmelig lignende Brystbillede er af en Fransk Maler blevet forvandlet til et lille bitte Snustobaksdaaseportrait, der ligner Baron Holberg og Prinds Absalon lige meget. Det samme er skeet med Plautus, Corneille og Moliere. Disse tre sidste synes, hvor store de end i og for sig vare, aldeles ikke at fortjene Plads i et Dansk Skuespilhuus; ingen af dem har i egentlig Forstand gjort noget for os. Corneille*) kalde de Franske vel Tragoediens Fader, - men den Danske Melpomene har i de nyere Tider ikke adopteret et eneste af hans Børn. Fortjente den Danske Evald – han som har skienket os Balders Død og Fiskerne ikke snarere en Plads i et Dansk Skuespilhuus end Hedningen Plautus og Franskmændene Corneille og Moliere, Det er Smaating, vil man maaskee sige, men at hædre Dannemarks udødelige Evald, at hædre ham paa saa ubekostelig en Maade, fortjener sandelig ikke at kaldes Smaating. Hvad Teppet angaaer, da kan ingen negte, at det er godt malet. Men i hvilken Forbindelse staaer et Landskab med Thalia eller Melpomene? For Øinene er det behageligt, men sandelig ikke for Forstanden. Maitresser.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-11-21
Det er bekjendt, at Tyrkerne have Koner i Snesetal, naar derimod mangen en Euro*) Der gives, endskiønt Fornavnet her ikke er anmærket, tio Corneiller: Pierre og Thomas Det er Pierre Corneille, der er berømtest. Dette er Smaating, men en Franskmand burde dog have vidst det. pæer troer at have nok med en eneste. Men ligesom man hos os søger at prale med skjønne Meubler, Equipager &c., saaledes søge Tyrkerne, især de Rige og Fornemme, at prale med deres Koner. Europæernes Love ville ikke vide af dette Polygamie, og en vis god Mand, som for ikke længe siden vilde indføre denne Tyrkiske Skik, kom just ikke alt for godt afsted. Men uagtet rige Folk i Kjøbenhavn ere store Hadere af alt, hvad der kaldes tyrkiske Vedtægter, maa man dog tilstaae, at de i den Henseende stundom ikke give Tyrkerne meget efter. De givte sig gjerne med to Damer; den ene give de Haanden, den anden give de Hjertet; den ene tage de for Pengenes, den anden for Ansigtets Skyld; den ene komme de i Selskaber med, den anden tilbringe de i Løndom deres Fritimer hos, den ene kalde de deres Kone, den anden deres Mattresse. Saaledes træffer det undertiden, at en rig Mand har en Rangsperson til Svigerfader og en Vaskerkone til Svigermoder. Den, der vil leve som en fiin og galant Mand, maa i det mindste koste 1000 Rdlr. aarligen paa en saadan Skabning, alt som han har Penge til. Denne Jndkomst nyder hun i Almindelighed, indtil Aarene falme hendes Rosenkinder, og Vanen svækker hendes Yndigheders Tryllekraft. Naar denne ulykkelige Periode indtræffer, saa indfinder der sig gjerne, ligesom dreven af en usynlig Kraft, en Friseur, en Tjener &c., hvis Smag hverken er for fiin eller for kræsen, og som hverken bryder sig og Rosenkinder eller Yndigheder. Denne ægter den reducerede Skjønhed og nedsætter sig som Billardholder &c. En anden yngre og lykkeligere Gudinde træder nu i den Fortrængtes Sted, og hendes Skjebne bliver den samme som den forriges. De Børn, der avles i disse Ægteskaber, sendes ud i den vide Verden, uden Forældre, uden Beskyttelse og uden anden Forsørger end Staten. Mangen en pjaltet Tiggerdreng har paa Landeveien allerede bedet sin gallonerede Fader om en Halvskilling, og mangen en Skildvagt raabt i Gevær for den, der har været saa god at lade ham fødes til Soldat.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-11-21
Stemplet Papiirs Udsalg. Det stemplede Papiirs Udsalgscomtoir staaer i Almindelighed ikke længere aabent end til Kl. 7 om Aftenen. Men det hænder sig ikke sjeldent, at de vigtigste Sager, som ikke taale nogen Opsættelse, skulde afgjøres efter dette Klokkeslæt, og maa af Mangel paa stemplet Papiir, til største Skade for Vedkommende, enten opsættes eller opgives. Det vilde ikke være vanskeligt, med virkelige Kjendsgierninger at godtgjøre, at mangt et Anliggende i det borgerlige Liv, som et Menneskes timelige Vel beroede paa, er gaaet ganske overstyr, blot fordi Stempel Papiirs Comtoiret ikke stod længere aabent om Aftenen. Det er f. Ex. Tilfældet med den, der efter Kl. 7 vil slutte en Handelscontract, men fordi han ikke kan faae det fornødne Papiir, stundom giver Sælgeren Leilighed, til enten at betænke sig eller at søge en anden Kjøber, og af denne Aarsag ofte maa give Slip paa den Handel, han agtede at slutte. Det omvendte kan ligeledes ofte finde Sted. Det vilde derfor af mange Aarsager være at ønske, at enten Stempel Papiirscomtoiret maatte staae aabent i det mindste til Kl. 9 om Aftenen, eller at der tillige maatte blive et andet Udsalgsted, f. Ex.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-11-21
hos en sufficant Kræmmer, som havde aabent til borgerlig Tid. Det forstaaer sig af sig selv, at de Mænd, der ere ansatte derved, naturligviis vilde faae en større Løn end hidindtil Det Norske Postcomtoir.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-11-21
General=Postamtet har foranstaltet den rosværdige Indretning, at det Hamborgske Post Comtoir om Postdagene staaer aabent indtil Kl. 5 1/2, istedet for det før blev lukket præcise Kl. 5. Det var at ønske, at denne fortræffelige Jndretning ligeledes maatte blive foranstaltet ved det Norske Postcontoir, da det træffer mangen engang, især for Folk, som hos langt borte i Byen, at de ikke kunne komme med deres Breve og Pakker til saa bestemt et Klokkeslet.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-11-21
Brudevers og Liigvers i Aviserne.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-11-21
Den særeste blandt alle vore Avisers mange Særheder er den Mængde Brudevers, Liigvers og Fødselsdagsvers, som de dagligen ere krydrede med. Forfatterne af disse Vers ere som oftest ligesaa ubekiendte og ufortjente som de Mennesker, de besynge. Der gives et Slags Potter, der forfærdige Vers over Folk, som de ikke vide andet om, end at de have havt Bryllup a., og som Dagen efter, at Verset har været averteret, indfinde sig hos Vedkommende for at faae en Digterkrone, ikke en saadan, som Petrarksik, men en slet og ret Krone til 4 Mk. 4 s. - en Summa, som Assistence huset neppe laaner Petrark paa hans. Dette Slags Versemagere er Antipoder til Vise magerne - disse udskjælde, hine rose Folk for Betaling. Det er morsomt nok, naar et ungt Ægtepar strax den første Morgen efter Brylluppet kan see sig besjunget af en dem aldeles ubekjendt Ven, – som taler om brændende Hjerters Flamme. kurrende Duers Nebben, Hymens Rosenkjeder. og et Par Elskendes Fryd og Dyd. "Hvem mon det kan være?" siger den fornøiede Ægtemand, der, som de fleste Mennesker i Verden, gjerne vil smigres: "Maaskee een af mine Ungdomsvenner." – "Hvem mon det kan være? siger den himmelglade unge Kone, som antager alt, hvad der staaer i Verset, for et Evangelium. "Maaskee en fordums Tilbeder."Men det varer ikke længe, og de forstyrres, i deres søde Drøm. Det banker paa Døren, - den anonyme Poet træder ind i Stuen - og aflægger Anonymitetens Ma skee. Han behøvede det ikke. Hans Paaklædning, - hans concave Kinder, – kort sagt, hans hele poetiske Udseende – har allerede sagt dem, at han er den Mand, der har besjunget dem i Avisen. De give ham en Daler, men de havde sandeligen givet ham to, dersom han havde beholdt Masken paa.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-11-21
Et nyt Slags Plagiat eller lærd Tyverie.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-11-21
Ordet Plagiat skal komme af det latinske plaga, som betegner den Hudsletning, som de, der solgte frie Mennesker som Slaver, fordum dømtes til." Forfatterplagiat synes ikke at have noget tilfælles med dette Ord. Plagiateurerne sælge ikke allene frie Mennesker og Slaver, de sælge endog sig selv for en meget billig Betaling. Fordum betegnede dette Ord kun saadanne Forfattere, som plyndrede andres Bøger, i vore Dage forstaaes ogsaa derunder saadanne, som plyndre deres egne Skrivter. Fordum tilegnede en Forfatter sig kun Æren, og lod Forlæggeren beholde Jndtægten for det Skrivt, han havde solgt; nu omstunder gives der et Slags Forfattere, som ikke bryde sig om Æren, naar de kun maae beholde Pengene. De sælge derfor deres Manuskripter, og erklære siden, at de ville udgive dem omarbeidede, forøgede og forbedrede, paa deres eget Forlag, og kalde dette et Vidnesbyrd paa deres Agtelse for Videnskabelighed, Publicum og Skribentens Kald. Dette Slags Plagiat er meget indbringende, og det er af den Aarsag at een af disse moderne Plagiateurer kan gjøre sit Otium *) saare lucrativt. *) Jeg har eengang gjort mig det til en fast Regel, at skrive ethvert fremmed Ord saaledes, som det skrives i det Sprog, det er taget af, Vel veed jeg, at nogle af vore ypperste Sproggrandskere ere af den Mening, at man bør stave Ordene lige efter Udtalen; men jeg vil aldrig kunne overtale mig dertil, da jeg er overbeviist om, at det ved mange Leiligheder vilde give Anledning til de største Æquivoquer. Naar man saaledes, f. Ex., vilde sige: Harlequin Præst var skreven af en Vise=Decanus, saa maatte man jo troe, at ligesom en Visekone er en Kone, der sælger Viser, saaledes er en Vise-Decanus en At eftertrykke en andens Bog, det forbyder Loven, men paa ny at udgive sin egen og det omarbeidet, forøget og forbedret det kan ingen Lov i Verden forbyde, med mindre det skulde være Moralitetens Lov. Jmidlertid siger jo Ordsproget: Nødbryder alle Love, altsaa og Moralitetens, - følgelig har den, der er i Nød for Penge, heller ikke noget at bestille med Moraliteten. Desuden kan jo denne Handlemaade dog egentlig kun kaldes at aagre med sit Pund. Svig.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-11-21
Under denne Rubrik skal jeg i Fremtiden anføre saadanne Handlinger, som det vil være godt at fremsættes til Advarsel. En Mand laante engang 100 Rdlr. af een af sine Bekjendtere. Da han skulde skrive Dato under det Beviis, han gav ham for samme, spurgte han Manden, som han laante Pengene af, om han havde noget imod, at han skrev d. 20 istedet for den 14 Maji? - Denne, som mindst formodede, at der var Svig derunder, tillod ham det. Da Decanus, som forfærdiger saadanne Viser. Vilde man efter Tydskernes Maade bruge et Fistedet for V, saa opvaktes derved et meget uædelt Begreb. Man seer sig altsaa nødt til at skrive Vice, dersom man ikke vil opvække Latter eller Væmmelse. gen derpaa reiste Debitoren til Norge. Da nu Tiden var udløben, krævede Creditoren, i et Brev sine Penge. Men til sin største Bestyrtelse fik han følgende Svar: "Jeg maa formode, at det er en Anden af mit Navn, og ikke mig, som De troer Dem beføiet til at kræve 100 Rdlr. af. Skulde der imidlertid virkelig være mig, som De Deres Brev paastaaer efter Beviis af 20 Maji at have Penge tilgode hos, saa beder jeg Dem betænke, hvad De foretager Dem. Jeg kan med Vidner og med mit Pas, godtgjøre, at jeg netop d. 20 Maji har været i Norge, og altsaa ikke paa samme Tid i egen Person kan have laant Penge af Dem i Kjøbenhavn. Endnu engang. Betænk, hvad De gjør 4 De vover ikke meere derved end tre Mark.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-11-21
Kjøbenhavnske Nyheder. De Danske Tropper, som i Sommer camperede i Holsteen, kunde ikke noksom rose de Holsteenske Bønders og Borgeres Gjæstfrihed og Velvillighed. De Gemeene fik for det meste samme Kost, som Officerene, nemlig god Middagsmad, Caffe om Eftermiddagen og varm Mad om Aftenen. Men det, der endnu mere rørte de Danske Krigere, var den Omstændighed, at endeel af 2den Aprils Invalider, uagtet de deels havde mistet et Been, deels en Arm, ledsagede Tropperne et godt Stykke Vei, og ligesom ved deres Exempel, vilde opmuntre dem til Tapperhed. De syntes alle at være temmelig fornøiede med deres Skjebne, og beklagede kun, at de ikke saae sig i Stand til, fremdeles at tjene deres Konge og deres Fædreneland.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-11-21
Den til Siberien forviste Russiske Prinds Jvan har som bekjendt siden 1777. opholdt sig med sine Børn, to Prindser og to Prindsesser, i Horsens. Disse ere nu alle døde paa een Prindsesse nær, som endnu opholder sig i denne Stad.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-11-21
Det glæder Udgiveren, at han her kan meddele dette Blads Læsere den Sang, som blev sjungen af Frinegrene, da de Engelske forlode vore Vestindiske Øer og det Danske Flag blev heiset igjen (See No. 2.). Velkomstsang af Frinegrene. Melod. Til Glæde, til Glæde &c. Velkomne til Landet, J udvalgte Mænd, Som hringe vort Flag til os Danske igien: J bydes velkomne til os af enhver, Dog helst af det Folk, som har Danske meest kjer. For Dannemarks Flag vil vi offre vort Blod, Thi Christian, vor Fader, Han mod os er god, Vi aldrig skal glemme det himmelske Bud, At elske vor Konge, og ære vor Gud.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-11-21
For Dannebrog reise vi nu vores Stang, Den aldrig skal rokkes for os anden Gang. Den forrige, som bar en brittisk Couleur, Var nok til at bringe os ud af Humene. Heis, Brødre, da op med en frydefuld Siel Et Flag, som tilbringer os Lykke og Held! Hurra for vor Konge, Hurra for vort Flag, Hurra og for denne os kjerkomne Dag! Denne Sang er forfattet af Hr. Auditeur Tønsberg, hos hvem Negrene komfor at lære Melodien. Denne patriotiske Mand, som har levet i 23 Aar under dette farlige Clima, har baade som Menneske og Embedsmand erhvervet sig almindelig Agtelse. Han har ligeledes forfattet en Sang for de Blanke, som der paa Stedet er bleven til en Folkesang og som fornemmelig er skreven i den Hensigt, at indgyde vore Vestindiske Medborgere Kjerlighed til vor fælles Konge. Af dette Blad udgaaer hver Tirsdag et Numer. Det tilbringes Subskribenterne og betales qvartaliter med 3 Mk. 4 s.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-11-21
Kjøbenhavn. Trykt hos P. H. Höeckes Enke.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-11-28
Nyeste. deri Kjøbenhavn. No. 7. Den 28 November, 1803. Udgivet og forlagt af J. Werfel. Ulfelts Skamstøtte. Da Alexander Ul drog ind i en lille By ikke langt fra Rom, som Fienden noget i Forveien havde forladt, saae han, at Jndbyggerne vare i Færd med paa Torvet, fra en Galge at nedtage en Figur, som skulde forestille ham selv. Jkke langt derfra nedreve nogle andre en Statue, som forestilte een af Familien Orsini, hvilken han førte Krig, med, for at sætte hans billede istedet derfor. Mueligt er det, at en Mand med mindre Verdenskundskab vilde have fordømt disse frække Hyklere; men Alexander morede sig ved deres Jver og sagde smillende, i det han vendte sig til sin Søn: Vides, mi fili, quam leve discrimen patibulum inter et statuam (Du seer, min Søn, hvilken ubetydelig Forskjel der er imellem en Galge og en Statue). - Denne Anecdote faldt mig engang ind, ved Tanken om Uhlfelts Skamstøtte – og de besynderlige Ord til evig Skam og Skjændsel. Der ligger noget Sært i denne Jdee, som ganske synes at caracterisere den Tidsalder, hvori Støtten blev opreist. Jntet i Verden, varer evigen, Uhlfelts Skjændsel, saavelsom hans Navn, maa dog engang ophøre at gjøre Jndtryk, om de ikke allerede tildeels have det. Hvad betyder vel en Skamstøtte, der er opreist for en Mand, hvis Handlinger tildeels ere indbyllede i et mørkt Slør, og hvis Skjebne kun faa af Kjøbenhavns Jnbyggere tilfulde kjende, Var Uhlfelt en Forræder, saa lad ham være død i vort Minde og med ham hans Skam og Skjændsel. Kun gode, ikke slette Handlinger burde foreviges ved Støtter. - Er det nok for os, som leve 150 Aar efter Uhlfelt, at en Steenmasse siger os: "han var en Forræder?" Mon Efterverdenen saa blindt hen vilde troe saadanne Ord, hvis den i øvrigt ikke ved Facta følte sig overbeviist derom. Det være langtfra, at jeg vil drage Støttens Ord i Tvivl, men om Uhlfelt virkelig var den, som han her stemples til, saa anseer jeg det dog bedre, om en Steen ikke forevigede hans Skam og Skjændsel. Skulde man i øvrigt altid troe, hvad Støtter sige, saa maatte man i mangt et Land stundom med Føie spørge, hvorledes kan den, der i sit Liv har fortjent, en Skamstøtte, efter sin Død faae en Ærestøtte *)*) Hipparchus, een af Piststrati Sønner, som reagjerede i Athenen efter deres Faders Død, fattede Kjerlighed til Harmodio, som elskedes af Aristogiton, en Atheniensisk Borger. Forbittrede herover besluttede de to sidste at myrde saavel Hipparchus som hans Broder, der begge herskede som Enevoldsherrer. Mordet blev fuldført paa den ene Broder, og den anden blev dreven i Landflygtighed. Morderne bleve nu anseete for Fædrenelandets Befriere, og Folket, som kun saae paa Gierningen, uden at undersøge Bevæggrunden dertil, oprettede dem Ærestøtter. Begravelser og Liigfærd.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-11-28
Den, der begiver sig paa en Reise, pleier i Almindelighed at klæde sig simpelt og at vælge en slet og ret Reisevogn. Kun Beqvemmelighed, ikke Pragt, er det, han ønsker. Men med den, der reiser til en anden Verden, bærer man sig ganske anderledes ad. Man lader ham barbere og frisere, vaske og pynte. Jkke nok med det, man sætter ham end- og offentligen ud til Skue. Naar nu det stakkels Liig saaledes er blevet beskuet og beseet af hele Nabolauget, saa kjører man det bort i en meget prægtig forgyldt Vogn, som der ofte betales ti til tyve Rigsdaler i Leie af, og som ledsages af en Række af 20 eller flere Kareter. Naar Liigskaren kommer tilbage, maa den ikke sjelden tracteres, og det saa brillant, som mueligt, – om det end skulde koste 2 eller 300 Rdlr. - ret som om man havde gjort den Afdøde nogen Tjeneste med at bringe ham hen til et Sted, hvorfra han aldrig vender tilbage mere. Om Aftenen tracteres der stundom atter. der drikkes og leves godt, uden Hensyn til, at Døden har berøvet en heel Familie dens eneste Forsørger eller Umyndige deres Beskytter. Dagen derefter føler ofte en af Kummer nedtrykt Enke med dobbelt Vægt, ikke allene at hun har tabt en om Ægtefælle – hendes eneste Støtte paa Livets Bane - men at man endog, maaskee til unødvendige Udgivter, har skilt hende ved Penge, som hun - især naar Omstændighederne ikke ere de bedste – kunde behøve til sine faderløse og umyndige Børns Opdragelse. Saaledes kan Vane, Mode og Glimresyge have den sørgeligste Jndflydelse paa bele Familiers Vel.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-11-28
At følge Fædrenelandets fortiente Mænd til Jorden, er det sidste og værdigste Taknemmelighedsoffer, som vi kunne bringe dem. Rørende og skjønt var det Syn, da saa mange sande Dannemænd, uden Hensyn til Rang og Stand, fulgte vor Evalds, Suhms, og Colbiørnsens Liig. Men ogsaa denne fortræffelige Skik kan, og synes stundom, virkelig at blive misbrugt. Et heelt Publicum, især den oplyste Deel deraf, maa være særdeles sparsomt med sine Æresbeviisninger, og aldrig anvende dem i Utide.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-11-28
Kongens Livjægere have i den senere Tid ligeledes indført den gode Skik at følge deres afdøde Vaabenbrødre til Jorden, og at give dem de sædvanlige militaire Honneurs. Hvo kunde vel undres over, at disse værdige Mænd, som i en critisk Tidspunct, frivilligen forsvarede deres Fædrenelands Kyster, endog paa det farligste Sted, hvo kunde vel undres over, at disse Mænd søge indbyrdes endog i Døden at hædre hinanden, Men een Ulempe synes, efter min Formening, dog at kunne flyde af denne i øvrigt saa roesværdige Skik. Den ligger nemlig deri, at det i det mindste er Sædvane, at de nærmeste Beslægtede give et Tractement for dem af Corpset, som saaledes bidrage til at hædre den Afdøde. Der, hvor den Afdøde eller hans Beslægtede ere formuende, kan man ikke have noget derimod, men der, hvor dette ikke er Tilfældet og hvor det skeer af Mode= eller Glimresyge, der kan det sandelig være temmelig skadeligt. Det skulde derfor inderligen glæde Forfatteren af disse Linier, dersom dette hæderlige Corps i Forveien vilde frabede sig denne Høflighed af Vedkommende, om det, for at forebygge al Mistydning, vilde frabede sig den, uden Hensyn til om de ere formuende eller uformuende, paa det denne priselige Ceremonie ikke skulde have en skadelig Jndflydelse paa Jndividuerne.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-11-28
En meget besynderlig Skik ved Begravelser er den Maade, at lade Sangværket gaae.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-11-28
J sig selv betragtet skal den Skik, at ringe ved Liigfærd, efter Holbergs Forsikkring *), have sin Oprindelse fra en gammel overtroisk Mening: at Fanden kunde bortdrives ved Klokkelyd, og at man derfor ringede, naar Folk laae i sidste Aandedræt. Da Menneskene bleve lidet mere oplyste, blev denne Skik forvandlet til at ringe, naar et Liig skulde bringes til Jorden. Vel bruges Sangværket nu ikke meget oftere, end naar en velfornem eller rig Mand vil tilkjendegive alle og enhver, at han nu ufortøvet drager lige ind i Himmelen. Men denne Skik er altsaa endnu ikke aldeles afskaffet, og det vilde nok altid være hensigtsmæssigere at give de Penge, som Sangværket koster, til een eller anden Stiftelse, end at nyde en Ære, som enhver kan faae for Penge, og at døve *) Epistler T. 5. S. 137. de Efterlevendes Øren med en just ikke alt for behagelig Klingklang.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-11-28
En 12 Aars Virtuos.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-11-28
Svendborg har altid været berømt for sine Fødevare – og i den Henseende skylder man Staden og dens respective Jndbyggere den største Respect. Men hvo skulde have drømt om, at der blandt Svendborgs 2000 Jndbyggere engang skulde fødes et saa musicalsk Genie, som Kjøbenhavn, dette Musernes Hovedsæde, midt iblandt sine 90 til 100,000 Jndbyggere endnu neppe kan opvise Mage til? – Jmidlertid har Erfaringen lært os, at endog de Ting, som man mindst drømmer om, kunne indtræffe. Hr. Mads Dam, et ungt Menneske paa 12 Aar, en Eleve af Hr. Stads=Musicus Simmonsen, har d. 20 Nov. d. A. ladet sig høre som Violinspiller for et temmelig fuldt Huus. Hans Spil overgik alle Kienderes Forventning. Det er vanskeligt at bestemme, om Læreren her gjør Disciplen eller Disciplen Læreren meest Ære. Det glædede Anmelderen at vort Parterre - Parquettet tales her ikke om, thi det var, som man kunde formode, temmelig tomt – lod Danske Talenter vederfares Ret. Man saae her, at der ogsaa i Fyen gives sande Genier, uagtet det meget ofte gaaer med vore Genier som med vort Jern - hos os er det Jern, i Engelland bliver det Staal. Jeg ønsker og haaber, at dette talentfulde unge Menneske, som vi kunne love os en anden Lem eller Schall af, maatte nyde den Opmuntring, at blive optaget i Capellet.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-11-28
Avis=Stridigheder i Almindelighed og Striden imellem Hr. Professor Bang og Hr. Regimentsqvarteermester Drewsen i Særdeleshed.