JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-04-28
Greve Camilla Borgia er for ikke længe siden kommet tilbage til Neapel fra en Reise i Africa, hvor han i to Aar i Nærheden af Tunis har anstillet Undersøgelser. Han beklædte en Generals Post under Erkongen Joachim, og commanderede en Deel af den neapolitanske Armee i det ulykkelige Slag 1815. Da denne Armee var adsplittet og Revolutionen udbrød i Neapel, flygtede han til Tunis, hvor han blev vel optaget, og snart erhvervede sig Deyens og hans Ministeres Yndest i saa høi Grad, at man gav ham uindskrænket Frihed til at undersøge Landets Oldsager. Han anstillede interessante Eftergravninger, især i den Egn, hvor det gamle Carthago og Utica have staaet. Paa sin Reise langs med Kysten og i det Jndre af Landet undersøgte han over 200 Stæder, og tog Copier og Tegninger af flere end 400 hidtil ubekiendte Jndskrifter, hvoraf adskillige synes at være skrevne i det gammel puniske Sprog. Den vigtigste offentlige Bygning, han opdagede, var et Tempel paa den Grund, Utica har staaet; det hviler paa 80 Søiler af orientalsk Granit, og i samme fandtes en Statue af Flora. Grev Borgia har ogsaa gjort sig bekjendt med de africanske Hyrde- og Nomadestammers Sæder og Skikke. Han er nu i Neapel sysselsat med at ordne sine Materialier, for at udgive dem i Trykken.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-04-28
J Foraaret 1817 skal der fra Tydskland, være udvandret 10,000 Personer, der alle reiste til Vands, uden at regne dem, der med forsultne Heste og en Vogn fuld af Børn langsomt slæbe sig frem. Allene i April Maaned f. A. passerede 369 Familier eller 1344 saadanne Udvandrende Rhinen. De vare for det meste fra Baden, Elsatz, Schweiz og Würtemberg.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-04-28
Skatkammerkantsleren gjorde nyligen i det engelske Underhuus Forslag til at Bankregistrations-Billen endnu paa ubestemt Tid maatte vedblive. Som Grund dertil anførte han især de rede Penges Forsvinden fra Engelland, ved de engelske Troppers Ophold i Frankrig, de fremmede Laan o. s. v. Banken, sagde han, har sat 2,600,000 Pd. rede Penge i Omløb, og hvad er af denne Sum tilovers, Hvor sjeldent træffer man en Guldmynt af de nye Souverainer i offentlige Betalinger, Af 100 saadanne Mynter have allerede 99 fundet deres Vei i Smeltedigelen, og naar en lignende Sum sættes 50 Gange i Circulation, saa var Staden Birmingham allene istand til at metamorphosere den hele Sum. De rede Penge forsvinde førend de komme i Circulation.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-04-28
Fra Aaret 1814 af indtil sidst i Februari var Tallet af dem, der reiste, fra Engelland til Udlandet, over 90,000. Af samme ere 70,000 vendte tilbage. Disse i Udlandet sig opholdende Personers aarlige contante Udgivt kan man anslaae til over 2 Mill. Pd. St. Dertil komme de store fremmede Laan i Engelland. Ved det sidste franske Laan ere over 2 1/2 Mill. rede Penge førte bort derfra. Jeg kan ikke fortænke Folk, at de anbringe deres Penge, som dem tykkes bedst, og desuden gives der vægtige politiske Grunde for, at den franske Credit maa vedligeholde sig. Ved det preussiske og andre Laan vil der i Aar føres henved 12 Mill. bort fra Engelland. Forlader Occupationsarmeen ikke i Aar Frankrig, saa vildet være nødsaget til, for at opfylde sine Forpligtelser, at drage endnu 20 Mill. som Laan fra Engelland. Vilde ikke paa denne Maade saa at sige alle rede Penge gaae ud af Landet? – Cantslerens Bill gik igjennem.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-04-28
Bekjendtgjørelse. Fra Pressen er udkommet: Humoristen, ved S. Soldin, Udgiver af Nyeste Skilderie, af Kjøbenhavn, 1ste Hefte. Det indeholder: 1) Humoristen; 2) Reisen til Jægerspriis; 3) Reisen til Valløe; 4) Kildereisen; 5) Rosenborg Hauge; 6) Colloqvium imellem Læseren og Udgiveren. Det koster 8 Mk. paa Postpapiir og 6 Mk. paa Trykpapiir. Til ubestemt Tid, omtrent hver sjette Uge, udkommer et Hefte paa 6 Ark. Fire Hefter udgjøre et Bind. Det faaes paa Bogtrykkeriet store Helliggeiststrædet No. 144, hvor ogsaa Subscriptionen fremdeles modtages. Af dette Blad udkomme ugentlig to Numere.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-04-28
J Følge Kgl. allernaadigst Tilladelse, forsendes det med Brevposterne, og kan bestilles paa alle Postcontoirer. Her i Staden modtages Subskriptionen hos Bogtrykker Höecke, i store Helliggeiststrædet No. 144.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-04-28
Kjøbenhavn. Trykt hos J. H. Höecke.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-05-02
Nyeste. Skilderie af Kjøbenhavn. spomoeskaaFemtende Aargang. No. 35. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Løverdagen den 2 Mai 1818. Om Skatter og deres Natur. (Slutning; see No. 25.) Fattigskat er et Paalæg, som man i de fleste civiliserede Stater, i større og mindre Grad, har indført. Hvorvidt det er Statens Pligt, at forsørge sine Fattige, er noget, man har stridt og endnu strider om, men uden at fastsætte det Begreb, man forbinder med det Ord Fattig. Forstaaer man ved en Fattig den Hielpeløse, som enten ikke har opnaaet sin fuldkomne Udvikling som Menneske, eller den Udlevede, som ikke mere kan gavne Selskabet, eller den Vanføre, som ved ulykkelige Tilfælde er sat ud af Stand at fortjene sit Brød, saa er der intet Spørgsmaal om, at det er Statens første Pligt, at hielpe saadanne Ulykkelige. Men forstaaer man derved enhver Fattig uden Forskjel, saa synes her et Svar overflødigt, da Fattigdom, ligesom Rigdom, er et aldeles relativt Begreb. Men kunde det end bevises, at det ikke ligefrem er Statens Pligt at understøtte sine Fattige, saa kan det dog neppe afbevises, at det er dens Pligt at værne om Statsmedlemmernes Sikkerhed i Almindelighed, og hvorledes er dette mueligt, naar den Trængende, hans Tilstand være forskyldt eller uforskyldt, overladt til sig selv, blot for at opholde Livet, tvinges til at forstyrre den offentlige Orden Sæt at en Mand med en talrig Familie endog virkelig ved Ødselhed har bragt sig selv til Bettelstaven, skal da Staten sige: jeg har givet dig Midler i Hænde til at ernære dig og din Familie, du har enten ikke villet benytte dem rigtigen, eller forsømt at bruge dem, derfor bør du og dine uskyldige Børn omkomme under aaben Himmel af Hunger og Tørst? Det kan den ikke, om den end efter den strænge Ret var beføiet dertil. Den maa, for at afværge større Ulykker fra sine Borgere, og for ikke at gjøre sig skyldig i umenneskelig Haardhed, skaffe ham i det mindste Livets Ophold, var det end nok saa knapt. Naar nu dertil kommer, at Krig, Misvært, politisk Feilgreb frembringer Fattigdom, saa er det et aldeles unødvendigt Arbeide at undersøge Statens Pligt at understøtte sine virkelige Fattige. Vel kan den ikke tvinge sine Borgere til Veldædighed og Barmhiertighedsgierninger, men den kan tvinge den til at bære de Byrder, som i et Samfund er uundgaaelige og hvortil de Fattiges nødvendige Understøttelse aabenbar hører. Fattigdom er en stor Kilde til Uordener, ja endog Forbrydelser, og allene af den Aarsag er det Statens Pligt at forebygge den, saavidt den kan, og afværge dens Virkninger, naar den allerede har indfundet sig. Dette opnaaes ikke ved at tvinge Borgerne til Veldædighed, men ved et velordnet Fattigvæsen, der hæver Bidragene, ikke som Gaver, men som Skat. Philosophisk at gjøre Statens Ret hertil tvivlsom, leder kun til Sophisterier, der maaskee kunne klinge godt paa Papiret, men i det Practiske ere uden Anvendelse.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-05-02
Som en menneskelig Jndretning er imidlertid heller ikke et Fattigvæsen, hvor fortræffeligt det end maatte være indrettet, frit for svage Sider. Man møder her især tre store Vanskelig heder, først at bestemme om den Fattige, der trænger til Hielp, virkelig ikke kan benytte de Midler, Staten gav ham i Hænderne til at finde Livets Ophold, paa tilbørlig Maade, eller om hans Fattigdom er blot en Virkning af Dovenskab og Efterladenhed; for det andet, at bestemme Graden af en passende Understøttelse, og endelig for det tredie, at overbevise sig om, hvorvidt Understøttelsen ei kan bevirke det Modsatte af hvad man attraaer dermed, og blive netop et Opmuntringsmiddel til Ladhed. - Men alle disse Ufuldkommenheder uagtede er det dog Statens Pligt at have Overopsynet derover, thi at overlade de Fattiges Forsørgelse ene til den offentlige Medlidenhed vilde give Anledning til Misbrug, og slet ikke at tænke paa deres Forsørgelse være sand Grusomhed, da Understøttelsen bør skee paa en fornuftig Maade, og ikke overlades ganske til den private Medlidenhed, der som oftest handler efter flygtig Lune og øieblikkelig Følelse. Jmod den Paastand, at jo flere Fattigforsørgelser desflere Fattige, vidner Erfaringen alt for meget.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-05-02
Naar var det Kjøbenhavns Fattige voxte saa meget i Tallet, Jkke under Krigen, da de ringere Classer kunde sysselsættes i Fabrikerne, thi da aftog det netop, men med Fredens Tilbagevendelse, da Næringskilderne standsede og ikke saa meget Arbeide var at finde. Er end Dovenskaben blandt menig Mand ofte stor, saa maa man dog tilstaae, at de fleste heller ville arbeide, og derved sættes istand til at føre en bedre Levemaade, end kaste sig paa Fattigvæsenet, for at nyde en ubetydelig Understøttelse til et kummerfuldt Livs Ophold. Men at man ogsaa i Fattigforsørgelsen, kan gaae for vidt, det vise alt for mange Erfaringer, og fra Begyndelsen af havde det maaskee været bedre, at man ikke havde taget sig for ivrigt af Sagen; thi hielpe alle kan man alligevel ikke, den værdige Trængende faaer det sieldnere end han burde og den uværdige faaer alt for lit Leilighed derved til at fremture i et ørkesløst og utilbørligt Levnet, ja selv den virkelig Trængende, der i sit Ansigts Sveed ernærer sig, maa efte svare en Fattigskat, og den fattige Flittig saaledes arbeide for den fattige Dovne. Hvor det er mueligt at overlade de Fattige til Selvvirksomhed, er det altid det rigtigste, thi netop fordi Menneskene af Naturen ere mere tilbøielige til Ladhed end til Arbeidsomhed er det vigtigt, ved Selvtvang at lade dem blive i en bestandig Virksomhed, der er saa høist gavnlig saavel for dem selv, som for Samfundet, og som saa letteligen standses, naar Staten er alt for omhyggelig i at tage dem under Armene. Vi leve i Tider, hvor der ikke mangler paa Aarsager til Forarmelse og Fattigdom. Een af de Udgivter, som især ere stegne i en uforholdsmæssig Grad, er unægteligen Huusleien. Af Værelser, hvoraf der før Krigen f. Ex. betaltes en aarlig Leie af 30 Rdlr. eller 25 Species, maa nu betales 300 Rbdlr. eller henved 100 Species. Den fattige Haandværksmand, der altsaa skal betale en saadan tredobbelt Leie, maa enten lade sig sit Arbeide betale fire Gange saa høit eller ogsaa arbeide fire Gange saa meget. Jngen af Delene er ham, som enhver let indseer, mueligt. En Sygdom, et tilfældigt Pengetalkan ler sætte ham ud af Stand til at betale sin Leie. Man sælger da hans Boskab, han jages ud fra det Sted, hvor hans Kunder ere vante til at søge ham, og endog blot Huusleiens overdrevne Dyrhed kan saaledes blive Hovedaarsag til en arbeidsom Families Forarmelse. Men som oftest ligger Aarsagen til Fattigdom hos Menneskene selv; letsindige i at leve over deres Jndkomster, ere de aldeles ubekymrede for Fremtiden. De leve af Credit, stolende paa at kunne tilfredsstille deres Creditorer; een Gang er Lykken dem gunstig, en anden Gang svigter den deres Forhaabninger. Med Creditens Svækkelse er det første Skridt til Armod gjort, og fra dette til Bettelstaven er i vore Dage, hvor der hører, saa meget til at hielpe, hvor kun saa faa kunne hielpe og saa mange skulle hielpes, ikke langt.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-05-02
Et yderst interessant Skrift er i disse Dage udkommet hos Hr. Boghandler Schmidt i Kiel, under Titel, "Worte des Herrn Dr. Gurlitis, Di rectors des Hamburger Gymnafii, der den Archidiakonus Klaus Harms zu Kiel, für Ungelehrte aus dem Latinischen berset und mit einemVorwort begleitet." Dette Skrift begynder med et saakaldet Fororid, som fremstiller de Mænds uredelige Fremgangsmaade, der bag Anonymitetens Ægide især i Hamburger Correspondent) og ved alle muelige Kunster forsøge at vildlede Publicum, og at bilde det ind, at Theses=Skriveren Harms virkelig har et Partie af videnskabelig dannede og agtværdige Mænd paa sin Side. Dernæst gaaer Forfatteren lidt efter lidt over til Hr. Dr. Gurlitts Yttringer, denne Materie vedkommende, og navnlig til Programet, hvori denne af alle grundige Lærde høit elskede og agtede Mandpaa en værdig og kraftfuld Maade, og, som det sømmer en Mand af Autoritæt, advarer for det Mørke, Harms giver sig al Umage for, at føre tilbage igjen. "J det den lærde Hr. Dr. Gurlitt, saa siger han pag. 7: "anmelder sine Forelæsninger over adskillige Skrifter af det gamle og ny Testament, udbreder han sig itankerig Korthed over de lærde Kundskaber, som ere undværlige for Enhver, der paatager sig, at forklare den hellige Skrift, og viser af disse Kundskabers store Omfang, at det langt fra ikke er saalet en Sag, at danne sig til en god Bibelforklarer. Derpaa vedbliver han i følgende, til sine Discipler tileide, deels opmuntrende, deels advarende Ord, saaledes:" Disse mine Bemærkninger over Vanskelighederne ved den hellige Skrifts Forklaring maa fremdeles have den Jndflydelse paa Dem, at De tidligt søge at danne Dem til den theologiske Beskedenhed og Humanitet, saa at De ledes af den faste Beslutning, med Sagtmodighed at taale andre mindre Lærdes Meninger og Synsmaader over disse Bøgers Forklaring, da de ere de vanskeligste i den hele Alderdom, og at søge, at belære dem venligen, men ikke bittert om det Sande og Rigtige. Dog maa De ikke troe, at jeg herved vil have anbefalet Dem selvsamme Taalmodighed og Overbærelse, naar De engang selv er bleven Medlem af Skole eller Kirkelærer-Standen, ogsaa imod dem, der, med den største Arroganz og den uforsvarligste Uvidenhed i saa høist vigtige Anliggender, ansee blot sig selv for vise, og endog enten paa en underfundig Maade søge at nedsætte de lærde og retskaffene Mænd, som lære noget bedre, end det, hine unyttige Ordkløvere have lært af nogen som helst ussel Lærebog, eller ikke blues ved, offentligen at træde frem som rolighed forstyrrende Prædicantere, i det de udspye deres Ondskabs= og Bagtalelses=Gift imod hine Mænds Skrifter for den uvidende, selv den qvindelige Pøbel, ja vel endog for ædle Fyrster og de høieste Statsembedsmænd.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-05-02
Enhver vil i sin Kreds have havt Leilighed til at gjøre slige Veirhaners Bekjendtskab, og Held ham, hvis hans Fremtids Roe derved en bleven uforstyrret, hans Hemmeligheder ikke ud sladrede, hans Fortrolighed ikke misbrugt, eller hans Svagheder givne til Priis for Pøbelen, Sielden ere slige Mennesker redelige og deelikate nok til at behandle os med Skaansel, naar de omsider føle Kulde for os, og en i Hjertet eller Opførselen uopdaget Svaghed, maae dog endelig tjene dem istedet for Undskyldning hvorfor de have forandret deres Følelser for os.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-05-02
J Anledning af nogle bemærkninger, som i Skilderiet, No. 32 og 33 d. A., ere gjorte over nogle af mig til Skolebrug udgivne Kort, skylder jeg mig selv at oplyse Læserne af dette Blad om, at jeg, som ei havde den Tillid til mine egne geografiske Kundskaber, uden anden Hjelp at turde udgive dette Arbeide, henvendte mig til en almindelig bekiendt og agtet Geograf, der hidtil har været saa god, hvad denne Deel af Arbeidet angaaer, at række mig en hielpsom Haand. Enhver Tegning og Correctur har været underkastet hans Eftersyn, førend Kortet er udkommet. Har der desuagtet indsneget sig nogle Smaaseil, da skulle disse, for saavidt de erkiendes derfor, til Ære for Sandheden, blive rettede. Kjøbenhavn, den 30 April 1818. Meyer, Major.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-05-02
Den i Addresseavisen No. 96 ønskede Lægningsmaade af Figuren No. 220 i Loses 2den Udgave, kan være følgende: 1) En af de største Tvangler med Retvinkler lige ud fra sig og den længste Side nærmest til sig. 2) Ved høire Side af denne lægges Rhomboiden med en længste Side i Flugt med Trianglens længste Side, og en kort Side langs op med Trianglens høire Side. 3) Langs Rhomboidens øverste lange Side en mindste Triangel med sin længste Side. 4) Langs Rhombodens anden korte Side den anden mindste Triangel med sin længste Side udtil Høire. (Saa vidt er tillige den halve regn lære Saug, første Udgave efter chinesisk Original Tab. 10 og Baags's Pl. 17.) 5) Mellem første og anden Tand paa Venstre lægges Qvadraten. 6) Langs Qvadraten og den øverste lille Triangel lægges den anden største Triangel med sin længste Side mod Høire. 7) J det Gab mellem denne og den anden mindste Triangel passes den umage Triangels ene Spids, saa dens Retvinkel gjør en Pukkel ud til Høire, og dens lange Side vil ei naae heelt op med den store Triangels lange Side. Aarsagen, hvorfor denne Figur eilet vil lykkes, er, at der kommer 5 Spidse sammen i eet Punkt, og retter man da paa en af Yderlinierne, vil en anden blivenlige, f. Ex. Qvadraten vil tvinges udenfor den Linie, de to største Triangler gjøre med hinanden.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-05-02
Udenlandske Efterretninger. Af Flora danica er det 27de Hefte udkommet. Det er nu henved 50 Aar siden at dette herlige Nationalværk begyndte under den ligesaa fortjente som miskjendte Prof. Oeder, efterat han i fem Aar, paa Botanikens Vegne, havde bereist Norge. J det af ham udgivne Program hedte det, at Værket kommer til at indbefatte alle, saavel i Danmark og Norge, som i de øvrige europæiske Lande vildt voxende Planter. Hvert Hefte skulde indeholde 60 Plader. 1761 udkom det første Hefte. Til at forfærdige Tegningerne indkaldtes Røsler, Faderen, fra Tydskland, med det Løvte, at han skulde have 150 Rd. i aarlig Løn, og desuden saa meget Arbeide, at han kunde fortjene 400 Rd. aarligen. For Stikningen af hver Kobbertavle betalte Kongen 12 Rd. 3 Mk. og for Pladen 3 Mk. 6 s. Røsler fik for hver Originaltegning, hans Søn forfærdigede, 4 Rd. Oeders Misundere skraalte nu paa, at Flora danica vilde blive et Evighedsarbeide; at der i de 16 Aar, der var arbeidet paa dets Udgivelse, ikke var blevet leveret flere end 540 Planter af en Flora, som indeholdt over 3000. Ved Kgl. Understøttelse. blev Oeder imidlertid sat istand til at levere to Hefter aarligen, og i de 10 Aar, han sysselsatte sig med Udgivelsen, udkom 10 Hefter. Efter ham blev det fortsat af den i hele Europa saa berømte Prof. Vahl. De fleste Kobbere ere stukne af den for adskillige Aar siden afdøde Kobberstikker Møller, der i denne Green af Kobberstikkerkonsten havde opnaaet en høist sielden Færdighed. Det maa tilskrives Tidsomstændighederne, at Værket ikke kunde fortsættes med lige Raskhed. Men allerede saaledes som det er, hører det til vor Literaturs skjønneste Mindemærker. Ogsaa heri foregik Dannerkongen det øvrige Europa med et skjønt Exempel; thi aldrig saasnart var den danske Flora begyndt at komme for Lyset, førend Jacquin udgav sin Florg austriaca, hvorpaa fulgte en russisk ved Pallas, en londonsk ved Curtis, en batavisk ved Kops o. fl.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-05-02
Rudkjøbing, den 25 April. Rudkjøbings. Jndvaanere, blandt hvilke selv de ældste ikke have været Vidne til Jldsvaadens Rædselscener i egen Bye, bleve Natten mellem den 12 og 13 d. M. satte i den yderste Skræk, da den ved og i selve Byens Middelpunkt liggende hollandske Veirmølle geraadede i Brand, og derved i mindre end 3 Timer aldeles lagdes i Aske. "Ved en synderlig Forening af de heldigste Natur=Omstændigheder, er lettede Brandanstalternes gode Virkning, reddedes Byen, der under enhver anden Omstændighed meer eller mindre var blevet Luernes Rov, fra al videre Ødelæggelse. Erkjendtlige prise derfor Jndvaanerne det Forsyns Godhed, der, efter at have skaanet deres Boliger gjennem saa lang en Række af Aar, endnu denne Gang blot viste dem Faren saa nærved, uden at lade den naae dem.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-05-02
(Hempels Av.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-05-02
Aalborg. Ved det i Torsdags den 23de April, ved Nibe holdte Marked, skal have været en stor Forsamling baade af Sælgere og Kjøbere, hvortil ventelig det den Dag indtrufne gode Veir bidrog meget; men formedelst den almindelige store Pengemangel, skal og de Handlende have solgt lidet, endskjøndt alt solgtes til meget billige Priser. (Wandalls Av.)¬
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-05-02
J Aarhuus Avis af 28 April læses følgende: J Haab om, at Man vil forskaane mig for saaidan Adfærd, som den, Man har viist imod Hr. Pastor Sadolin i Nørbæk, der skal være en velstudered, selvtænkende og retsindig Mand, fordrister jeg mig til, at fremsætte min Betænkning om den af ham omhandlede Sag. - Endskiønt Kirkedisciplin, udøved af Geistligheden, jo kom til at staae under Regjeringens Bestyrelse, saa at der neppe blev Udartelse til hierarkisk Despotisme at befrygte; vilde jeg dog af flere Aarsager mødig have den i selve Geistlighedens Hænder. Skulde den gode Hensigt: Lasternes Hæmmelse, ikke kunne opnaaes, hvis der af Regjeringen blev beskikket en Censor morum (Sædeligheds Dommer) i ethvert Amtsprovstie? Han maatte være - ikke nogen indvied geistlig Mand, men - en god Jurist, der var bekiendt for udmærkes Ustraffelighed og Retsindighed. Det maatte høre til hans Jnstrux, paa Embedsvegne at visitere ethvert Præstekald i Districtet, i det Mindste eengang hvert Aar. Hans Komme maatte forud bekjendtgjøres, og da maatte han i Præstens og Medhielpernes Nærværelse juridisk behandle ethvert forargeligt Medlem i Pastoratet, og derefter afsige en Dom, som den dømte maatte have Frihed til at indstævne til en Overret, men med det udtrykkelige Forord: at dersom Dommen der blev confirmeret, maatte den dømte lide skærped Straf. - Border dette Forslag forkastet, tager jeg gjerne mod Grunde, og efter de forandrer min Mening. - Randlev, d. 21de April 1818. - N. Blicher."¬