Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-06-30
J denne Tilstand var hun 1818 d. 24 Jan, kommen til Elberfeld, hvor hun fik dette Tilfælde paa Gaden, og bragtes af Politiet, som en aldeles ubekjendt Person til Sygehuset. Her laae hun i adskillige Uger fuldkommen maalløs, og da hun ingen Papirer havde hos sig, eller Nogen kjendte hende, saa lod Politiet bekjendtgjøre en Beskrivelse over hende i de offentlige Tidender, og opfordrede den ubekiendte Familie til at melde sig, for at tage hende til sig. - Man havde, for at standse hendes frygtelige Krampetræk, anvendt paa hende Magnetismen, og beroliget hende derved saameget, at hun faldt i Søvn, og i samme fik Mælet igjen. Man erfarede nu, efter fire Ugers Forløb, hvad hun hedte og hvem hun var. - Der blev nu skrevet til Borgermesteren i Langenberg, og der føjet Anstalter til hendes Optagelse. J Marts bragte man hende til Langenberg; Borgermesteren, Hr. Klein, havde skaffet hende et Værelse hos Politiebetjenten, og hun blev overgivet til Lægen, Hr. Dr. Graf og Saarlægen, Hr. Løwens Behandling. De katoleptiske Krampetræk vedvarede, den venstre Arm var i en bestandig pendulformig Bevægelse, og hun faldt hyppigen i en naturlig maanetisk Søvn, i hvilken hun talte om si Tilstand, og forsikkrede: det vilde ikke blive bedre med hende, førend Haanden igjen blev opskaaren og to Splinter tagne ud. - Da allerede to Aar vare forløbne siden hun faaredes, og allerede den Gang to Splinter vare komne ud, saa var dette kun lidet fandsynligt, og man modsagde hende. Men hun blev ved sit Udsagn, man gjorde endeligen Snittet paa de Steder, hun i Sovne betegnede (og hvilke man havde mærket med Blæk) og Splinterne kom paa den af hende bestemte og af den Størrelse og Form, hun opgav, virkeligen udMan havde lagt Mærke til, at naar hun var i denne søvnvaagende Tilstand, holdt hun Øinene fast tillukkede, saa man kun med Møje kunde trække Øjenlaagene op. Ved alt dette kunde hun kjende de Personer og de Ting, som vare i Værelset, og da hun i denne Søvn var særdeles munter og sladdrede meget, saa fortalte hun Alt hvad der foregik. - Hun syntes at see paa en anden Maade end med de sædvanlige Øine og Seenerver, og, da man fandt dette meget mærkværdigt, saa blev mangehaande Forsøg anstillede, der alle gik ud paa, at hun kunde kjende Tingene, uden at see dem paa den Maade, som andre Mennesker see dem. Disse Forsøg var saa meget lettere at anstille med hende, som hun ofte af sig selv faldt i denne søvnvaagende Tilstand, uden al udvortes Foranledning. Ofte ogsaa ved en Forskrækkelse, ved en Rystelse eller ved et Stød paa hendes syge Arm, men, hver Gang ved et Par Buestrøg paa sædvanlig Viis af bekiendte eller ubekjendte Personer. Den store Lethed, hvormed hun falder i den maanetiske Søvn, synes at udmærke hende fra alle hidtil bekiendte Sommambler, ligesom og at hun i hendes Søvn staaer i Rapport med Enhver, som er i Værelset. Da Efterretningen om denne vidunderlige Pige, der kunde see, med tillukte Øine, udbredte sig i Omegnen, saa kom Troende og Vantroende did, for at see hende. For at overtyde sig om, at hun ikke saae med Øinene, lagde man hende vaade, Compresser paa samme, bandt over disse et Tørklæde, og tilstoppede de smaa Aabninger, som Tørklædet efterlod ved Siden, af Næsen, med Bomuld. Man lagde hende derpaa forskjellige Ting paa Skjødet, som et lidet Stykke Cattun, Afbildninger af Dyr o. s. v. Paa hine kjendte hun Farven og Mønstret, og paa disse Dyret, naar dette var et hende bekjendt, som en Hest eller Gjed. - Jeg kom i Juni Maaned til Elberfeld, og da adskillige af mine Paarørende og Venner havde seet hende, og forsikkrede mig at Sagen virkeligen forholdt sig saaledes, som den fortaltes, saa besluttede jeg at gaae derhen, da Langenberg kun er 1 1/2 Mile fra Elberfeld. Jeg gjorde dette saa meget heller, som jeg vel hos Prof. Wolfart havde seet mange maanetiske Sovende, men aldrig en Clairvoyant, da disse høre til Sieldenhederne, og paa en Befolkning af ti Millioner neppe findes hundrede, der ere det i den Grad, som denne. - Jeg kom d. 9 Juni til Langenberg. Jeg besøgte Hr. A. Kötten, og gik med denne til Borgermesteren, i hvis Huus Somnambülen var Dagen over. Borgermesteren var bortreist, men ventedes hjem igjen samme Aften; ligesaa Dr. Graf. Jeg fandt en nitteenaarig Pige, der, uden at være smuk, havde megen Tække middelmaadig af Størrelse og bleg af Ansigtsfarve. Hun sagde, at hun i Dag ikke vilde falde i Søvn; - at hun kun havde ringe Smerte i Haanden; – at hun befandt sig vel o.s. v. - Om Eftermiddagen gjennembladede jeg den Dagbog, Hr. Katten havde holdt over dette Phænmen, og om Aftenen gik vi i Selskab, da vi troede, at hun i Dag ikke vilde falde i Søvn.