Berlingske Tidende, 1813-10-29
Hamburg, den 24de October. Journal de Paris indeholder følgende bemærkninger over Sved rigs og dets Kronprindses Politik: Da Sverrig saae at Orden allevegne vendte tilbage, at det befandt sig alene udenfor sin Politiks naturlige Linie, og var udsat for en mod dets Jnteresse stridende Krigs Ødelæggelser, da det følte Nødvendig beden af at forandre sit System, og at skille sig ved en Fyrste, hvis saage Arm ikke formaaede at føre den store Gustavs Sværd, saa henholdt det sig til den franske Regiering. Det var iblandt dem af Frankrigs Krigere, som efter Rygtet deeltage i den grændseløse Hæder, det var erhvervet ved tyre Aars Arbeider og Held, at Sverrig, forat give en usvigelig Borgen for sin Hengivenhed til denne naturlige Allierede, valgte den Høvding som skulde staae i Spidsen for dets nye Skjebne. De Svenske maatte forudsee, at en Mand som havde havt den Ære at fægte under den franske Keisers Øine, som havde tient hans Politik, og havde Keiserens Ædelmodighed at takke for sin Rang, sin Lykke og sin Agtelse, stedse vilde erindre sig sit første Fædreland, de Velgierninger, hvormed det havde overøst ham, og at han vilde søge at sikre sit Folks Uafhængighed, ved at raadspørge dets Jnteresse og Tilbøielighed, der i to Aarhundreder havde bundet det til det franske System. Sverrigs Valg var et Sprog som hele Europa forstod, og de der ikkuns kiendte den nye Kronprinds af hans Krigerære, tvivlede ikke om at han jo vilde følge den Vei, som hans berømte Forfædre havde anviist ham. Men Viisdommen selv skuffes i sine Beretninger, naar de individuelle Lidenskaber, hvis Jndflydelse sielden viger for Fornuften, ikke komme med i Overslaget. Deel af Kongeriget, til Rusland, og anviste ham i Erobringen af Man formaaede Prindsen til at overlade Finland, en integerende, Norge en skammelig Erstatning. Deraf hine Fordringer angaaende Norges Afstaaelse til Skade for Danmark. Som bekiendt forkastede, den franske Regiering med Uvillie dette Forslag. Jmidlertid gik Begivenhederne frem med raske Skridt. Vore Armeer rykkede under Keiserens Anførsel frem i Hiertet af Rusland. Saalænge Økken var os tro, viste Kronprindsen af Sverrig, skiønt han vistnok allerede i Hiertet var en Fiende af sit gamle Fædreland og sin ophøiede Velgiører, sig ikke paa Kamppladsen. Det var ikke fordi han ræddedes ved at udgyde sine Landsmænds Blod; men Klogskab hindrede ham i at lade sig see paa Fastlandet. Først da Elementernes umodstaaelige Voldsomhed havde rammet den franske Armee, og da han ved Preussens Frafald fik mere Dristighed, forbandt han sig i nøiere med Frankrigs Fiender. Hvilke Bevæggrunde kan han anføre til dette Skridt, Hvorledes kan han undskylde for Sverrig, at han har styrtet det i en politisk Løbebane, som det ikke uden Fare kan følge, og at han udøser sine Undergivnes Blod for en Sag, der er ham fremmed? Kunne de chimairiske Forhaabninger, som han nærer om Norge trøste den svenske Nation for de virkelige Onder den er nødt til at underkaste sig? Vil han giøre Afstaaelsen af Guadelouppe gieldende: Hvo er den Sverrigs Undersaat, som ikke allerede har indseet hvor er bedragende denne garantieløse Afstaaelse er, og at man ikke kan afstaae det, som ikke er erhvervet ved en Tractat, Bernadotte er maaske den Eneste i Sverrig, der ikke har indseet, at dette Engellands Tilbud ikke var andet end en Forhaanelse, og at det brittiske Ministerium, i vant til allehaande Speculationer, ikke har undseet sig for at beregne hvorvidt dets nye Allieredes Letsindighed eller, for at bruge det rigtige Ord, Uvidenhed kunde gaae. Det er altsaa for uvisse Forhaabninger Sverrig frasiger sig Finland, 3 sit naturlige Bolværk, og forlader et System, som det i to Aarhundreder med saameget Held har fulgt.