Aalborg Stiftstidende, 1832-07-30
Tyskland. Ved det første hannoverske Kammers Møde den 18de Juli blev der ventileret om hvad der maatte være at foretage i Anledning af den Skrivelse fra Regjeringen, ved hvilken Forbundsdagens vigtige Beslutning af 28de Juni communiceredes Kammeret. Der blev da, efterat forskjellige Forslag, vare fremsatte og forkastede, besluttet, ligefrem at lægge samme ad acta. Denne Beslutning motiveres derved, at det vel var en beklagelig Nødvendighed, at hine Beslutninger maatte tages, men at den desuagtet var klar, da den vel havdes Midler nok til at sikkre sig mod Herskernes Vilkaarlighed, men kun faa mod Folkets. At give et bestemt Svar, overeensstemmende med de yttrede Anskuelser, kunde imidlertid have sine Vanskeligheder, hvorfor det var det retteste at tie. Fremdeles var der heller ikke Grund til at træffe nogen Foranstaltning i Anledning af hiin Skrivelse. Denne meddeelte jo blot en Forordning; disse bleve vel i Regelen ikke communicerede Stænderne og for saavidt var der gjort en Undtagelse med denne. Denne Undtagelse var foranlediget af Jndholdet, men videre behøvede man eiheller at bekymre sig om samme, og der manglede aldeles Grund til at svare Noget i Anledning af denne Forordning. Hvis man endelig vilde opkaste det Spørgsmaal, hvorvidt maaske Stændernes Rettigheder ikke syntes fuldkommen respecterede, saa meente man vel dermed Retten til at bevilge Skatter, men denne var i Gjerningen hverken krænket eller truet, thi i det Tilfælde, at de antydede Forholdsregler skulde iværksættes, maatte man allerede iforveien tænke sig en Tilstand, hvor Vold var traadt i Rettens og Ordenens Sted. Dette var Resultatet af det første Kammers Overveielser; det Andet har endnu ikke afgivet sin Betænkning. I de øvrige tyske constitutionelle Stater er - saavidt man kan mærke - hiin Forordning endnu ikke publiceret; derimod have adskillige offentlige Blade begyndt at yttre deres Betragtninger over samme. Nogle af disse har Censuren ikke ville ladet passere; dog meddele de hamborgske Blade følgende Critik over Jndledningen til hiin Forordning, som oprindelig har staaet i der Freisinnige et Blad, som udkommer i Freiburg i Baden). Hvis - hedder det i denne Pluraliteten af den tyske Nation er rolig og velsindet, hvorledes kan da den offentlige Mening, der jo bestaaer i hiin Pluralitet, være syggelig og farlig, Og, hvis virkelig Bevægelsen kun yttrer sig, hos en lille Minoritet af revolutionaire Sværmere, hos en ligesaa foragtelig som indbildsk Propagandal, hvorledes kan da de enkelte Regjeringers Jnd virken være frugtesløs eller utilstrækkelig. Hvorledes kan den velsindede Pluralitet af den tyske Nation foruden deres nationale Stridskræfter behøve fremmede Hærskarers Hielp til at holde en urolig Minoritet i Ave. Men saaledes gaaer det ofte: Magthaverne gaae i deres Manifester udfra en Forudsætning, som om Bevægelsen, Fordringen af en Reform eller overhovedet af en Retstilstand var en Sag, der kun forfægtedes af enkelte Forbrydere eller Forvildede, medens den store Pluralket af Nationen er dem ivrig hengiven, og alligevel føre de hundrede tusinde Krigere imod denne lille Hob Forvildede og knuse saaledes Nationen selv, ikke blot en lille Hob af Daarer eller Forbrydere. For hvem maa ikke denne uhyre Modsigelse være paafaldende: Vi sige: Enhver Urolighed hos et tysk Folk, der ikke kan dæmpes ved det samme Folks Stridskræfter og ved den indenlandske Krigsmagt, som Regjeringen har at disponere over, er en grundet Urolighed og kan kun læges ved Opfyldelsen, af retmæssige Fordringer. Saaledes forholder det sig ogsaa med en almindelig Bevægelse hos det tyske Folk. Kan samme ikke dæmpes ved indenlandske Stridskræfter, da er den fremgaaet af en sand Retsfordring og kan kun læges ved at tilfredsstille denne, ikke ved fremmed Militair=Magt.