Berlingske Tidende, 1835-01-10
J Toulouse circulerer for Øjebikket et Bønskrivt til Deputerede-Kammeret, hvilket allerede er forsynet med mange Underskrivter. J det Væsentlige lyder det saaledes: Naaden er forsvunden af Kongens Raad. Hans Ministre have lydeligt udtalt deres Utilbøielighed mod en Amnesti. Undertegnede, Staden Toulouses Borgere, vende sig til Nationens Repræsentantere, for paa den legislative Vej at erholde Forglemmelse af det Forbigangne, til Gunst for deres Brødre, som alle have betegnet Frihedens Sejer med deres Blod. Fædrelandet er allerede for længe ødelagt ved indre Stridigheder, som svække det og gjøre det udueligt til Forsvar mod Udlandet. Frankerigs Deputerede. J have Lovenes Jnitiativer. Proclamerer Amnestien fra Talerstolen, og ved Eders Stemmes Toner skal Hadet forstumme. Vi forlange Forglemmelse for alle politiske Fangne, Aarsagen til deres Fængsling være hvilken den vil "Siden 1830 – begyndte Hr. Guizot i de Deputeredes Kammer – gives der ingen Proscriberede i Frankerig. Man har ikke forfulgt eller straffet de politiske Meninger, men kun de strafbare politiske Handlinger. Og ikke i Kraft af nyeskabte Undtagelses-Love, men i Kraft af den bestaaende Lovgivning, uden hvilken et Statsselskabs Tilværelse er utænkelig, have vi draget de Jndivider til Undgieldelse, der have gjort sig skyldige i Forsøg mod Statens Sikkerhed. Og midt i de politiske Storme, der i de sidste fire Aar have ombruset os, have vi vidst at formilde de bestaaende Loves Strenghed. Men af denne Kjendsgierning bliver det indlysende, at Udstedelsen af en Amnesti ex er nogen social Nødvendighed, og ej nogen moralsk, fordi der ejer Trang til nogen Udjevning, til Bedste for de, aldrig tilsidesatte, evige Fornuft= og Naturlove, og ej til nogen Gjenopsat, telse af den aldrig miskjendte almindelige Retfærdighed. Sikkerlig hører jeg ikke til dem, der gjerne vilde lukke deres Hjerter for Mildheden. Man maa have Medynk med Ulykken; men Antallet paa de Ulykkelige er ikke saa stort, at man derfor skulde ansee en Amnesti for absolut nødvendig. Antallet af de politiske Fanger er ikke saa uhyre – 192, med Undtagelse af dem fra Mont St. Michel, der bleve benaadede – deres Lidelser have intet Overdrevent. Man behøver derfor ikke at ille saameget med at aabne deres Fængsel. Det er ingenlunde Frygt - som man har villet paastaae – der holder os tilbage fra denne Forholdsregel. Vi have aldrig ladet os bestemme af Frygten. En ubegrændset Tillid til vore Jnstitutioners Viisdom, til vore Medborgeres sunde Sands har meget meer været vor Ledestjerne. Kun Factionerne have vi mistænkt, og der have vi Ret. Enhver mistænker En eller Anden, saaledes mistænke vore Modstandere Kamrene, Vælgerne, Chartet, Regjeringen. Er da vor Mistanke ej meer grundet end hines, Det er vælgerne, og altsaa selve Landet, hvis Ønsker og hvis Anskuelser ere vor Rettesnoer, vor Regjerings Viis anstaaer hines umaadelige Antal i den Grad, at de blive bekymrede for og tvivlsomme, om Forretningerne ej ville gaae i Staae, saasnart en Afvigelse deri er at befrygte. Og disse vælgere, som man jo har kaldt den priviligerede, den fingerede Nation, men som man rigtigere kunde benævne den legale Nation, deres Jnteresse er tillige Jnteresse for det uendeligt større Antal af den Nation, som man har prøvet at modsætte dem, som den reelle, men som i Gierningen er fuldkommen identisk med dem. Man maa ikke forekaste os Haardhed, ej tale og Forsonlighed, som vi skulde mangle, under hvis Maske Ligegyldighed kun altfor ofte skjuler sig. Det er en beklagelig Side af vor Tidsalder, at Jntet skal gielde for absolut sandt, at man overalt indrømmer Scepticismen frit Spillerum, og at man ikke vil afmaale Sandt eller Falskt, Godt eller Ondt, Ret eller Uret efter den sædelige Forstands evige Love, men efter Øjeblikkets vaklende Luner, og at man kun seer Retten derhvor et heldigt Udfald blev Resultatet. J politisk Henseend mærker man nu især et saadant Chavs i Begreberne, og i Kraft af denne Begrebernes Forvirring fordrer man nu af os Forsonlighed mod de fordærvelige Anskuelser hos hine, hvem man falskeligt ej tillægger nogen anden Brøde – end at de maatte vige Af et saadant Chavs i Begreberne kan der ikke fremkomme nogen Eendrægtighed. Statsselskabet fordrer, at de politiske Forbrydelser skulle straffes ingenlunde i den tilfægtede Sejrs Navn, eller i Magtens Navn, men i Retfærdighedens Navn. Der tales ikke om, at lade Forsyningens System træde istedetfor Haardhedens; nei, der tales kun og Retfærdighedens Opretholdelse Det Gode triumpherer ikke paa een Dag; Svaghed og Tvivlraadighed vilde kun forstørre Ondet, medens Retfærdighedens Haandhævelse fører os et Kæmpeskridt fremad til en almindelig Udsoning langt hurtigere end en Amnesti vilde formaae. Gid man vilde høre op med, bestandig at foresnakke os og nye Systemer, og med, kun af den Grund at erklære de gamle Systemer for af slitte, fordi de have tjent i en lang Tid. Trangen til nogen Nyt er en social Sygdom. Og det forlangte Nyt er dog intet Andet end det, der alt forhen har været, og som allerede tidligere har stillet sin Ubrugbarhed til Skue. Saaledes gjenkjendte jeg i alle vore Modstanderes Forklaringer kun de samme Jdeer, der 1791 hørte til Dagens Tone, og jeg føler mig fristet til at tilraabe dem, som man allerede har tilraabt En af vore Modstandere (Odilon-Barrot: "Jeg kjendte Eder for 40 Aar, siden; dengang heed J Pethion. – Dog, der gives noget Stort, noget sandt Nyt i vor Tidsalder. Dette danner De visen i vort Regjerings-System. Det er en aabenbar Afsværgelse af alle revolutionaire Theorier, og en ærlig Fast holden ved og Udøven af en repræsentativ Regjerings-Maade. Rigtignok have Ordene Amnesti- og Udsyning, en god Klang men man behøver kun at kaste et eneste Blik ind i Nationens indre Forhold, for at opdage, at disse vel opvække de alvorligste Bekymringer, og det af den Grund, at Statsselskabet anerkjender Nærværelsen af en virkelig Fare, fordi det veed, at den revolutionaire Aand uafladelig tynger paa det, værre end hiin Epidemie, som man kalder Cholera, og, lig Ødelæggelsens Engel, lurer paa enhver Leilighed, for paany at forurolige, forvirre og tilintetgjøre det. Men os derimod elsker Landet, fordi vi med den ene Haand hielpe Friheden fremad, medens vi med den 9 Bjøropretholde Ordenen. Her ligne vi Maccabæerne, de des brevenene Arm atter opbyggede det ødelagte Jerusalem, medens de med den anden tilbagesloge dets Fjenders fornyede Angreb. Eller kunde man tvivle om, at vi befordre Friheden, naar man i Lovbulleting, opdager 22 nye Love, som vi have udstedt til Frihedens Bedste Rigtignok har vort Hverv været vanskeligt; men vi have udfør det modigt. Og naar vore Modstandere nu forlange, at vi atter skulle svække den Statsmagt, som vi med saa megen Møje hav styrket, da vægre vi os herved, fordi vi erkjende en krafteStatsmagt for nødvendig i Forening med den offentlige Frihed Dette er Grunden hvorfor vi undslaae os for en almindelig Amnesti. Kan en saadan derimod engang udstedes, uden derved at anspore Partierne til nye Bevægelser, og uden at svække Statsmagten, da ville vi ikke længer høre til dens Modstanderes Parti. Nu hævede Hr. Odilon-Barrot sin Stemme, skjøndt Rader, endnu ikke var kommet til ham for at møde Hr. Guizots personlige Hentydninger. Jmidlertid holdt han sig med det opmærksomme Kammers stiltiende Jndvilligelse – ingenlunde indenfor denne Grændse. Efterat han for det første havde erklæret, at han ikke var koldhjertet nok, til med Rolighed at betragte de 300 Anklagede, hvis Skjæbnes Afgjørelse, tillige med deres hungrende Familiers, ved den projecterede Sals Bygning vilde blive trukket uendeligt i Landdrag, og efterat han dernæst havde opfrisket flere, af de Herrer Sade, Pages og Lamartine mod den store Proces anførte Grunde, fremsatte han et nyt Beviis, idet han bestred Pairs-Kammerets Competents, ikke alene med adstracte Grunde, men ogsaa med saadanne, der vare hentede fra den positive Lovgivning, fra Chartet. Rigtignok havde Chartet – meente han - sanctioneret Pairernes Jurisdiction for politiske Forseelser, men det havde tillige betinget Udstedelsen af en speciel Lov, ved hvilken det nøje skulde bestemmes, i hvilke Arter Tilfælde denne Jurisdiction kunde gjøres gjeldende. Jndtil Udstedelsen af en saadan Lov, indrømmede han, at de Forbrydelser maatte bringes for Pairs=Kammeret, hvis Udøvere ved en saadan Undtagelses-Justits ei derfor maatte komme en værre Tilstand, og som under alle Omstændigheder kunde fordrihiin Lovs Anvendelse, som et dem tilkommende Beneficium, hvis man nægtede dem det – og dette maatte især gjelde om de anklagede Pairs, Ministre og andre høje Stats-Embedsmænd. Men at drage den almindelige Borger fra sine Pairs, sine Edsvorne, og stille ham for et politiske Tribunal, der laae en desto større Uretfærdighed, da Proceduren, der var at følge ved en saadan exceptionel Ret, og i hvilken der desuden burde ligge en væsentlig Garanti for enhver Anklaget især, endnu ej engang var lovligt bestemt. Naar jeg - vedblev Hr. Odilon--Barrot – i Almindelighed gjør Pairs=Kamrets Ret til politisk Jurisdiction stridig saa føler jeg mig styrket dertil ved Underviisnings-Ministrenstidligere Anskuelser. "Politikkens Jndgreb i Retsplejen – sagde denne – hører til de beklageligste Begivenheder." Jeg vilde ikke være istand til, at gjøre et saadant Jndgrebs Følger saa anskuelige, som han har gjort det, idet han belyser den upassende Forbindelse mellem tvende, hinanden modstræbende Elementer Men jeg tilbageviser Regjerings-Forslaget endnu af den Grund fordi det i mine Øjne indeholder den sidste Anstrængelse af hiint System, som Ministerne selv have kaldt Modstands-Systemet- og hvis Conseqvents Hr. Guizot just nylig paany har forsøgt at gjøre værdig til Bifald. – Nu gik Taleren over til en Forklaring af det, der siden det forrige Kammers Opløsning var passeret, og hvoraf han - navnlig med Hensyn til Kamrets Adresser og til Magtens Overgivelse i Marschal Grards Hænder – havde øst det, nu skuffede Haab, at man vilde dække et Slør over den forløbne Tid og begynde en ny Fremtid. Dersom og - vedblev han - det foreliggende Spørgsmaal er hører til dem, der gaae ud paa Portefenillernes Jhændehaven – thi derover har jo Kamret afsagt Dom – saa er det dog knyttet til det fremherskende Regjerings=System. Regjerings-Systemet forekommer mig at være et af de adskillende Særkjender af hiint Systems uundgaaelige Consequentser. Og dette Systems=Spørgsmaal staaer allerede siden 1830 i uforandret Form opstillet mellem Ministren for den offentlige Underviisning og mine politiske Venner i Kamret. De erindrer Dem vel Alle hiin første Discussion, da Hr. Guizot mod Slutningen af Aaret 1830, begyndte at tale om en ond Genius, om en forslidt revolutionair Theorie, om Revolutionens ildevarslende Hale. Paa denne Maade forklarede han vore politiske Anskuelser, medens jeg med mere Høflighed betegnede hans, som et quasi-Restaurations System. Alt, hvad der senere er skeet, har formodentlig bestyrket Herr Guizot i sine Anskuelser (Herr Guizot nikker hertil. Hos mig derimod har min egen Overbeviisning kun derved indpræget sig endnu dybere, og den er blevet mig endnu helligere. Jeg kjender kun een Vej, af hvilken man kunde paaskjønne et Systems Værd. Den bestaaer i Undersøgelse af dets Øjemed, dets Midler og dets Resultater. Men det ministerielle System Øjemed er Undertrykkelse af Revolutionens Aand, Udæsning af den, ved Revolutionen dannede Jdergang; et Opbud mod samme, udstedt til alle Jnteresser og Følelser, der ved den bleve truede eller indskrænkede. J Forbund med disse Hjelpetropper, stræber man at bekæmpe Revolutionen, og søger at opretholde en status quo, som man har bragt ind i hiin mystiste Formel; Det er Gud, der styrer Frankerigs Skjæbne." Saaledes opfatter jeg det ministerielle System. Mit System har Ministren forsøgt at characterisere derved, at han opfrisker en Anecdote, hvori jeg sammenlignes med Pethion. Men ogsaa jeg, jeg kjender Dem, min Hr. Minister, i lang Tid! Det er Dem, der siden Juli-Revolutionen afgiver det levende Udtryk for alle Restaurationens Principer og Systemer! (Bravo, Brave paa Extremiteternes Side. Alt, hvad De fremfører, er ingenlunde noget Nyt. Alt, hvad De har yttret og Nødvendigheden af Modstand, om den sikkrede, stabile Tilstand, som de retskafne Borgere trænge til, om Faren ved Partiernes Lidenskabelighed, alt Dette er ikke nyt, det er ogsaa fremført af Restaurationen, og selv imod deres politiske Venner. De seer, at jeg kjender dem allerede længe. Restaurationen havde ligeledes opført et prægtigt Modstands-System, ogsaa den erklærede: "Jngen Concessioner meer og disse Ord bleve Forlø(Fortsættes.) bere for en stor Catastrophe.