Aarhuus Stifts-Tidende, 1843-10-07
Af de Papirer, som man har fundet blandt vor Tidsalders Sybilles, Melle. Lenormands, Efterladenskaber, sees, at Guizot, den franske Udenrigsminister, har havt meget med hende at gjøre, og at hun, medens han endnu var fattig og ubekjendt, har ydet ham vigtige Tjenester, navnligen da han beilede til Melle, de Meulan, der senere blev hans Kone. Ogsaa Talleyrand aflagde, under Directoriet, hyppige Besøg hos Lenormand, og giftede endog Mad. Grand ved Sybillens Mægling. Madame Bernadette fandt en gjæstfri Modtagelse hos Melle Le normand, dengang Bernadotte endnu kun var Adjutant ved den 53de Halvbrigade. Lenormand havde spaaet ham, at han skulde blive Konge i Sverrig, og i et Brev til hende, der ogsaa skal være fundet blandt hendes efterladte Papirer, havde han lovet Spaaqvinden at overøse hende med Ære og at udsætte hende en Pension af 10,000 Fr., dersom hendes Spaadom gik i Opfyldelse. Carl Johan skal imidlertid have glemt sit Løfte; men Sverrigs Dronning mindedes stedse de Velgierninger, hun havde nydt af Lenormand. Blandt andre bekjendte Personer, der kom i Spaaqvindens Huus, var ogsaa Skuespillerinden Riaucourt. Hende forudsagde Lenormand: "at Enden paa hendes glimrende Løbebane vilde gjøre Opsigt i Verden, og da den store Konstnerinde døde, nægtede Geistligheden hende en christelig Begravelse. J Brussel havde Fyrst Kurakin, det Jndfald, at lade sig spaae af Lenormand. "De vil – sagde Sybillen - paa den første Reise, De foretager Dem, blive overfaldt af Røvere; men slippe derfra med Livet. Siden vil man hænge Dem, og tilsidst kommer De til stor Ære og Værdighed." Fyrsten, der loe af denne taabelige Spaadom, afreiste samme Nat til Rusland, og blev et Par Miil fra Brüssel plyndret af Stratenrøvere. J Petersborg indlod han sig i en Militair=Opstand, og blev hængt, men ved sine Venner endnu i rette Tid nedskaaren, og undgik saaledes Døden. Senere blev han Keiserens Yndling, og, saavidt vides, lever han endnu. Et fransk Blad fortæller: "Marquis d'Argenson, havde i Ormes et formeligt Serail, og hans Undlingsdame var Dile Jehan, en Skuespillerinde. Hun døde, og da hun ikke maatte hvile i viet Jord, brændte han hendes Liig, og det, som øvet Chemiker, ved saa skarp Hede, at hendes Aske blev til Glas. Massen, sendte han derpaa til Juvelereren og lod den indfatte som Smykke." – Altsaa: først en Skuespillerinde, saa en Fingerring, en Brystnaal, maaskee endogsaa et Par Skospænder. Vidunderlige Sjælevandring! Hertugen og Hertuginden af Remours berørte paa deres sidste Reise gjennem Frankrig, ogsaa Staden Lorient. Dagen iforveien drog Politicommissairen, med et Følge af Trommeslagere, gjennem Gaderne og oplæste følgende Mandat: "Mairen i Lorient giver sig herved den Ære, tjenstligt at underrette Stadens Jndvaanere om, at Hs. K. H. Hertugen, af Nemours og høie Gemalinde ville besøge denne Stad. Enhver opfordres ifølge heraf til, at – lade sit Huus hvidte. Kun de, som ingen Huse have, behøve ei at efterkomme denne Forskrift. Nu splittede Staden sig i to Partier: Hvidtere og Jkkehvidtere. De Sidste vare imidlertid – til Stadens Ære – de Talrigste. Delatour, Opfinder af Svømmeskoene, har for kort siden gjort Forsøg med dem i Seinefloden. Han selv og flere Medlemmer af hans Familie begave sig midt ud i Strømmen, og vandrede her uden anden Hjælp, end hine Svømmeskoe. Vandet gik dem indtil Brystet, men Armene havde de frie.