Berlingske Tidende, 1769-01-02
Gunstige Læsere! Alle Ting i Verden har sin Tid og Omskiftelse, og selv i vort Liv er iblant deres Tal, som ere underkastede slig Forandring. Ja endog Tiden selv, i hvilken vi leve, bestaaer af intet andet, end saadanne Afvexlinger, og vort hele Liv er kun allene sammensat af disse. Deslige Omskiftelser have deres vigtige Tidspunkter, som snart ere en Ende snart en Begyndelse af vor Lykke eller Ulykke; de bestemme de vigtigste Tildragelser og Begivenheder for hele Folkeslag i Almindelighed og Familier i Særdeleshed, for hele Stater, og enkelte Personer i Staten. Saa vigtige som de ere, saa meget magtpaaliggende ere de og for Vedkommende. Hvad er da billigere, end ved enhver ny Epo que af Livet at bevise sine Velyndere al den Hiertets omme Følelse, som et taknemmelig Hiertelag føler for deres fremturende Velgaaende? Hvor hellig bør denne Pligt da ikke være os, som ved det ny begyndte Aar see vore elskværdigste Landsmænds Yndest ikke at have formindsket, men meget meere forøget sig; og hvad var da vel billigere, end ved dette begyndte Aars Jndtrædelse at ønske enhver den Lykke. som Taknemmelighed udkræver, og Fortienester kunde have et billigt Krav paa, Men hvad skulle vi vel kunde sige, som ikke før er sagt, og paa saa mange Maader er paa det best af andre foredraget? J saadan Mængde af Ønsker bliver os intet andet tilovers, end at blive ved det gamle. Og ville vi med favre Ord kun hykke for vore Læsere, hvor unyttig, unødvendig, ja hvor nedrig, latterlig og daarlig vilde ey de udsøgteste Udtryk blive, da Vanen og Moden have gjort dem kraftesløse hos de fleste. Vel sandt, vil man behage at indvende, at denne Vane tildeels er unyttig og ufornøden, og at ved den samme har indsneget sig meget, som er daarligt og latterligt. Men hvad hielper det da, at man ønsker hinanden til Lykke til Ny-Aar, naar dog ofte Hiertet meener noget langt andet. Og om man end meener det aldrig saa got, hvad er man da forbedret ved dette Ønske, De fleste Ønsker ere altsaa ingen Forsikring, at man er vor Ven, og hielper ligesaa meget, som naar man i den ene Haand holder en Blære og i den anden et Ønske, og har i begge Hænder omtrent ligemeget. Dog med alt dette vil Velanstændighedens Regler, at man ved denne Tid ved Lykønskninger giver hinanden sin gode Meening og Tilbøyelighed tilkiende. J denne Henseende er det vi tage os den Frihed at ønske vores gunstige Læsere al den Lykke som enhver efter sin Stand paa en værdig Maade attraaer, og uden Skam og Samvittigheds Bebreydelse tør begiære! Men ere vore Ønsker indskrænkede, saa skal vor Taknemmelighed paa den anden Side være saa meget meere forpligtende. Vi have hidindtil stræbt at fornøye vore Læsere efter den høye Tanke vi have haft om deres Smag og Jndsigt: vi have ikke villet forekomme dem, med vort Vidende, med utige og umoedne Efterretninger, for kun at kildre det nysigne Øre, vi have meere søgt at underholde dem med det sande og tilforladelige, end med det forunderlige og uhørte; kort sagt, vi ville stræbe at have det stedse for Øye, at vi have med et høytagtigt Publicum at giøre, hvis Skiønsomhed bør at fyldestgiøres med det Sande, det nyttige og Efterretlige. Vi takke herhos for det bifald, som vore Læsere have værdiget vore Blade, og for den Lemfældighed, med hvilken de have overseet Feyl, som af Uvidenhed eller Skrøbelighed imod vor Villie maatte maaskee være indløbne.