Jyske Efterretninger, 1768-08-05
En løierlig Tilskrift. For saadan en maae billigen den ansees, som findes i den 4de Deel af Rabeners Satirer. Samme lyder paa Dansk saaledes: Tønne Pansas af Mancha Tilegnelses Skrift til den store Sancho Pansas store Æsel. Forævigede Æsel. ine egne Fortienester, og min Tiv=Oldefaders Sancho Pantas tilbedelsesværdige Erindring udfordrer det af mig, som en vigtig Deel af min Skyldighed, at jeg sætter Dit Navn for paa denne. denne Afhandling om Ordsprog. Jeg nærmer mig altsaa til Dig med den ærefrygtsfulde Bøyelse, som en forladt Autor nærmer sig til sin Mæcenat, og nedlegger dette Skrift ved Din Hov. Den Anseelse, Dir Navn er i hos alle sædelige Folk, vil være den sikkerste Beskyttelse for denne Afhandling, og ved Dit Navn, ud delige Æsel, skal og, saa vidt jeg, som Autor, tilforladelig haaber, en Deel af Udødeligheden falde tilbage paa nærværende Skrift. Dette kunde være nok til at retfærdiggjøre mit forehavende for Dig. Jeg troer, jeg har sagt alt, hvad en Client i et Tilskrift har at sige sin Velynder og Anbefaling, om Fortienester, om Ad myghed, og om hans Mangel. Men Du maae høygunstig tillade mig, mit Æsel! at jeg forfegter dette Tilegnelses Skrift mod saadanne Folk, som ikke have saa megen Jndsigt, som Du, og dog ville være Konstdommere. Lykkelige, ja tre Gange lykkelige Æsel, i det Du er bleven graae i den vise Sanchos Dage, da man ærede Fortienester end ogsaa hos Æsler, hvor meget have ikke Tiderne, os til Skam, forandret sig, Manærermen ikke Fortienester, man ærer Rang og Pragt; Og et Æsel med et kostbart Dække, om det end ikke har de ringeste Fortienester, er det dog for os ofte meere ærværdige end de syv Viise. Jeg finder altsaa fornødent at besvare nogle Indvendinger, som kunde blive mig gjorte imod mit Tilegnelses Skrift. Dette vil ganske naturligt føre mig paa Dine egne Fortienester. Jeg vil vise, hvor stor Du har været, og naar jeg vil vise dette, saa behøver jeg bare at erindre Verden om Dine Bedrifter. Hvor let er det ikke at rose Fortienester, naar man allerede finder dem, og ikke først har nødigt at opdigte dem. Et Fortrin Du har for mange Mennesker, som erkiende Dig alleneste for et slet og ret Æsel. Hvad jeg her i Forveien har anført, er det grundigste Forsvar mod en Indvending, som mange ville giøre, saasnart de faae Øyne paa dette Tilegnelses Skrift. Et Æsel til Mæcenat, ville de af fuld Hals raabe, og hvorfor ikke, mine Herrer, Er jeg vel den første, som giør dette, eller savne J kuns hos min Mæcenat den menneskelige Pragt, som findes hos eders Værer ikke saa uretfærdige at troe, at mit Æsel er uværdigt til dette Tilegnelses Skrift, fordi J holde ham for dum; J skulle da fælde en bedrøvelig Dom over eders egne Tilskrifter - Hvor mange af eders Mæcenater fik J ikke at sætte af, saafremt Dumhed hindrer at være en Autors Mæcenat. Men mon Æselet vel og kunde læse Tilskriftet og endnu meere, mon det kunde forstaae den Bog, du tilegner det, Men mine Herrer, Er da det fornødent, Det vilde maaskee ikke gjøre det, om det ogsaa levede, da det er desuden et Spanskt Æsel, og jeg derimod ikkuns en Tydsk Autor - Men er det da saa aldeles nødvendigt, at en Mæcenat læser de Skrifter, som blive ham tilegnede, Hvor mange Mæcenater læse vel eders Skrifter, og endnu meere, hvor mange ere i Stand til at forstaae dem, Jgjøre eder ingen Betænkning over at overlevere eders Værker, som J have forfattet i et udenlandsk, ja vel og i døde Sprog, som de dog maaskee ikke engang kiende Bogstaverne af, til saadanne Velyndere, som mange Gange neppe have lært deres Moders Maal. Nok, de see deres Skilderie, eller deres Vaaben, de see det prægtige Bind om Bogen, de see en krummed Skabning mumlende at krybe til deres Fod der, og heraf slutte de, at denne Skabning er en Autor, at der neden under deres billede, eller Vaaben, vil komme til at staae et Tilegnelses Skrift og at de ere en Mæcenat. See de da ikke alt det, som Autor vil, at de skulle see, og en det da vel fornødent, at de maae læse Tilskriftet, og forstaae Afhandlingen Jeg venter endnu en Jndvending, som hos mange af mine Dadlere er den vigtigste, og som de ikke have Hierte til at fremsige: Mon du vel af dit Æsel kunde vente bare en Gylden for Tilegnelses Skriftet eller den ringeste Belønning, Ney, J har Ret. Ret, ikke en Gylden, ikke den ringeste Befordring. Men desmeere uegennyttig er mit Forehavende; Destomindre. er den Roes mistænkt, jeg legger paa mit Æsel. J pine eder og eders Læser for at sammenskrabe Dyder og Fortienester, som J passe til paa eders Mæcenater: Men hos Fornuftige giøre I derved eder og eders Helte latterlige, og Tilegnelses Skrifterne over Hovedet foragtelige. Dette vide og endda giøre J det, for med hungrige Hænder at gribe efter en liden Belønning, som gemeenlig bliver aldeles ude eller som dog eders Mæcenat saa sparsom tilmaaler, saasom han, ligesom August, har endnu fleere saadanne unyttige Svadsere at underholde, som af Begierlighed til Føden tilraabe ham den udenad lærte Hilsen. Lige saa lidet kan jeg giøre mig Regning paa Befordring: Men hvor saa af eden naae saadant ved deres Tilskrifter, Maaskee ikke Haabet derom. En fornem Nikken med Hovedet er vel alt, hvad J ved eders Ydmygelse kunne aspine eders Mæcenat. Jgientage J mundtlig eders Bøn, saa ville J forvolde at han med et trodsigt vore Serviteur, vender sig fra eder, og slænger det tilegnede Skrift hen til Kammer=Tieneren, som bedre veed at bruge det. Men jeg vil og inddrømme, at eders Mærenat er een af de Ædelmodige, som ønsker at giøre alle Mennesker lykkelige; Skal han derfor ogsaa være i Stand til at giøre det, eller i det ringeste at giøre det saaledes, som J vente det? Og, er han end og saa gunstig at han, foruden hans Rang, søger ved sin Venlighed at forhverve sig nye Fortienester og Høyagtelse, saa maaskee han i de naadigste Udtrykker forsikkrer eder om den Fornøyelse han har af at tiene eder; Men hans Forretninger, og Overleben af saa mange eders Colleger, skal foraarsage, at han glemmer eder, da I derhos ingen andre Fortienester have end eders Trang. Vinder jeg da vel mindre ved miTilegnelses Skrift, end J gemeenlig erholde ved eders Disse ere, berømmelige Æsel, nogle af de Jndvendinger, som man vil gjøre mig; Men dette er og det Forsvar, som jeg vil sætte imod slige ugrundede Indvendinger. Saa vigtige, som mine Grunde end ere, saa skulle de dog dog faae meere Eftertryk, naar jeg erindrer Verden om nogle af Dine besynderlige Fortienester, som ophøye Dig, store Æsel, over mange, som deres Clienters Vittighed og Hunger søge at forævige. Din nøye Forbindelse med min Familie giver mig et Slags Ret til at igientage Dine sieldne Fortienesters Roes, som for meere end et hundrede Aar siden have været den halve Verdens billige Beundring. Kiæreste Ven, og min Faders Sanchos troe Medfølger, Jeg bøyer mig for Din ærværdige Skygge med lige saa from en Gysen, som den troende Musselman nedkaster sig for den helligede Kammeel, som frem for 1000de Kammeler er bleven udvalgt til den stolte Lykke, at bære Alkoranen paa sin Ryg Hvor lykkelig er jeg ikke frem for mange Lovtalere, da jeg har Verdens Overbeviisning og Sandheden paa min Side, Halvparten af vore Tilegnelses Skrifter ere Satirer, over vor Tids Mæcenater. Forfatterne qvæle sig med at døve Verden og besnakke dem, at deres nederdrægtige Aager=Karl er en ædelmodig Forsørger for de Forladte. Deres høy anseelige Ignorant Sinke) er Musernes Kiender og Beskytter, at han er retfærdig, lad være det halve Land sukker udtæret ved hans Røverier. Men Du, lykkelige Graaskimmel, Du er frie for alle disse Bebreydelser, og just med det samme befrier Du mig og fra al Bebrydelse af Smigren. Lige saa snart jeg nævner den store Sancho Pansas store Æsel, saa snart forstaaer den heele Verden mig, og veed, at jeg meener det ærværdige Æsel, som har havt saa mange af Menneskenes Dyder, og ingen af deres Laster. Det er bekiendt, og selv den berømte Cid Hammel, Benengely negter det ikke, at den oplyste Sanchos pise Meeninger har med saa megen Kraft virked ned paa Dine Øren, saa Du i Din Tid har været det dybsindigste Æsel. Et stort Beviis paa Din Færdighed var det, at Du i en Tid af nogle Maaneder, og Ji 3 under under tusinde ulykkelige Forretninger lærte endda meere end hundrede af de Stores Sønner i Spanien neppe lære, som sidde i 3 Aar og derover ved deres Læreres Fødder: Ossuna. Meere end een Bactalaurens i Salamanca var misundelig paa Dig; Men Din Beskedenhed vandt Misunderens Hierte. Kundskab, som ellers giør saa mange unge Lærde ufordragelige, var for Dig en nye Drift til Ydmyghed. Vankundige Pedanter bryste sig trodsigen, men Du skiønt Du mendelig overgaaer dem i Forstand og Vittighed, lader altid Dine Øren hænge ydmyg ned; Thi Din Lærers Fuldkommenhed erindrer Dig bestandig om Dine Ufuldkommenheder. En Dyd, som blant vore Lærlinge er nu omstunder ikke almindelig, Jeg kiender Tydske, som vilde tvivle om Din Viisdom og Lærdom, da man ikke har et Blad, end sige en Foliant af Dine Skrifter at fremvise. Destoværre for os Skaden er for Eftertiden uderstattelig. Med hvor megen Fornøyelse og Opbyggelse skulde vi ikke læse Dine Skrifter, og derimod slænge deres Skrifter bort af Hænderne. Det var en Feyl i Din Tid, da man endnu skrev lidet, og tænkte desto meere. J vore Tider er dette Feylen, at mange skrive uden Overlæg, hvad Du vise Æsel, vilde end og have skammet Dig ved at tænke. Havde Naturen forundt Dig det Fortrin at kunne blive Autor, hvor høyt skulde da Din Roes ikke været stegen, og des uagtet er Du dog allerede udødelig, da mange tusende Skribentere siden Din Tid ere nedstyrtede i en ævig Forglemmelses Nat. Beslutningen skal følge i næste Nummer.) Den Den 2 hujus blev Østeraae i Wensyssel ved offentlig Auction bortsolgt til Sr. Albrecht Gleerup for 15000 Rdlr.