Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-01-01
Paa Landet har Brændevinsbrænden i Almindelighed, allerede længe været anseet som skadelig for Almuens Tarv, og er, tilligemed Krohold, forsaavidt dette ikke er nødvendigt for Veifarende, afskaffet. Jagttagere, som til Tid og Sted kan samle Erfaringskundskab om Vanens Magt, ville have bemærket, hvormeget given Leilighed befordrer denne, og ved hvilket Middel Lidenskabernes Tømme, snarest brister. Maaskee Forestillingen om, at Kjøb og Salg af Landmandens Producter og disses Forædling, udgjør Kjøbstædborgernes Næring, og at disse maatte gaae til Grunde, naar Landboen erholdt de samme Friheder. Maaskee ogsaa Betænkelig heden ved at forandre den Sikkerhed, hvormed de Kongelige Jntrader i Kjøbstæderne hæves af Kornbrændingen, til Vilkaarlighed og Uvished. Eller mueligt, at Betragtningen af det Tab, som ukyndig Behandling i Sædens Anvendelse til Brænding paafører den Enkelte, og som virker tilbage paa Staten, naar ikkun et ubetydeligt og slet Product udbringes af Sæden, hvorved denne i egentlig Forstand kan ansees som spildt - hvilket nu forebygges derved, at Enhver, der som Borger vil drive Brænderie, maa først underkaste sig Exammen, og godtgjøre sine Kundskaber om den rigtige Behandlingsmaade mere eller mindre kan have foranlediget de Anordninger, der i saa Henseende ere bekjendte. Adskillige have forhen været af den Mening, og ere det maaskee endnu, at Kornbrænding paa Landet skulde være gavnligt, deels fordi den af Brændingen overblevne Masse (Bærmen) er tjenlig til Creaturers Føde, og altsaa Formerelse, deels at Kornet, forvandlet til Brændevin, som saadant, bedre og med mere Fordeel kunde sælges. Medens Agerdyrkningen hos os endnu stod paa et saare lavt Trin, førend Udskiftning, Jordernes hensigtsvarende Behandling, Vexeldrivt og Brak var brugelig, og især førend man kjendte Kartofler, Kløverens og andre Foderurters Dyrkning, kunde Foder midlernes Knaphed og ofte Utilstrækkelighed lettelig vække det Ønske hos de større Jordeiere, ved Brændingen at formere disse Midler; men ved Agerdyrkningens store Fremskridt i vor Tid, og især ved Kartoffelavlen, kan Trangen til hin Tids Behov nu ikke mere være forhaanden. Vel muligt, at Kornbrænding for øvrigt, kunde være fordeelagtig for enkelte Landbrugere, især for dem, som kunde fremme deres Afsætning til Pligtkjøbere; men denne Enkeltes Fordeel vilde dog kun vare saalænge Haandteringen ikke var almindelig. Saasnart denne Omstændighed indtraadte, maatte Prisen, formedelst Mængden af Concurrenter, dale saa lavt, at Kornet paa denne Maade anvendt, blev et saare kostbart Foder for Creaturet, ligesom dettes Værd tillige, formedelst uforholdsmæssig Forøgelse, rimeligviis vilde synke ned til en Ubetydelighed. Vilde man forestille sig den overflødige Kornmængdes Forvandling til Brændevin, som et Middel til sammes Afsætning, da maatte derhos betænkes, at denne Fabrication tilstrækkelig udøves i alle Lande, baade i de, som have Overflod af Korn, og i de, som mangle det, og at alle Staters Toldlove fornemmelig og paa det allerstrængeste ere rettede mod denne Vare. Denne Toldspærring, saavelsom Norges Fraskillelse og Handelens Frigivelse paa Island til Fremmede, har havt til Følge, at af de Brænderier, som for 10 til 20 Aar siden vare i Drivt, hvis Forøgelse i sin Tid blev agtet tjenligt at begrændse ved Forbud, en stor Deel senere frivilligt ere nedlagte; en Deel indskrænker Drivten til Dagens Behov, da der overalt kun brændes til indenlandsk Forbrug, men at det dobbelte Qvantum snarlig skulde virkes, saafremt Afsætning fandtes.