Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1826-08-19
Ved Hawkesbury Floden formerer Staden, Windsors Befolkning sig daglig og udgjør nu vel omtrent 900 Sjæle. Newcastle ved Coalfloden er endnu betydeligere, og det er meget sandsynligt, at denne paa Steenkul, Ceder og Rosentræ saa rige Stad inden kort Tid vilblive af stor Vigtighed. Civilisationens og allehaande Forbedringers Fremskridt have været ligesaa store paa Vandiemensland, endskjønt de første Etablissementer paa denne Ø bleve anlagte 15 Aar senere end de i Ny-Sydwales, og desuden oven i Kjøbet grundede af gjenstridige Forbrydere, som vare blevne forviste fra Øen Norfolk. Men Klimatets Sundhed, Landets og Flodernes Skjønhed, de prægtige Havne lokkede snart frie Plantere til. Fra 1818 til 1820 har Befolkningen næsten fordoblet sig. Allerede 1817. vare 1000 Kolonister ankomne. Paa samme Tid beløb Antallet af de derværende Forbrydere sig til 3477, hvoraf 3107 Mænd og 370 Kvinder. Den hele Folkemængde bestod altsaa af 6178 Sjæle. J Aaret 1821 steg den til 7185, hvoraf 3246 frie Plantere og 3939 Deporterede. Siden have endnu 500 Familier nedsat sig der, og da tillige Tallet af de derhen forviste Forbrydere har tiltaget, saa kan man nu anslaae Øens Folkemængde til omtrent 12000 Sjæle. 1821 talte man 170,891 Faar og 34,795 Stykker, Hornkvæg paa Øen. Udbyttet af Koloniens Frembringelser blev i samme Aar regnet til 234,975 Lstrl., hvoraf omtrent for 60,000 Lst. var bleven udført. Hobart=Tovn har 600 Huse og 3500 Indbyggere. Daglig blive nye Huse byggede og Befolkningen tiltager mærkelig. Paa den anden Side af Øen ligger Launceston, som har 250 Huse og 1200 Indbyggere. Denne sidste Stad ligger ved Tamar og den første ved Derwent-Floden. Begge Floder ere betydelige og have deres Udløb i Bugter, der tillige danne meget gode Havne. Den sidste især er en af de skjønneste paa Jorden. For kort siden er en ny Stad bygget ved Tamar og kaldt Georges-Town. Den har allerede 600 Indbyggere, en Kirke, et Kapel, Skoler og Torvepladse ligesom de øvrige Stæder. Jordbunden er overalt af saa overordentlig en Frugtbarhed, at man paa nogle Steder kan benytte den i 30 Aar, men paa de fleste i 15 til 20 Aar efter hverandre uden Afbrydelse og uden at Gjødning gjøres fornøden. Det er næsten umuligt at finde et gunstigere Klima, end Australiens. Der har man hverken brændende Hede eller skærende Frost at frygte for. Moserne i det Jndre ere for langt borte til at kunne udøve deres skadelige Virkninger, ja man tvivler ikke paa, at de med ringe Møje kunne afledes og udtørres. Feberen og de smitsomme Sygdomme, som saa ofte ødelægge Amerika, ere ganske ubekjendte i Ny-Sydwales. Dyrenes næsten utrolige Formerelse beviser ligeledes, hvor fordeelagtig Jordbund og Himmelegn er fordem. Noget om den til England komne Nyseelandske Høvding, Tepahe. Det synes som Forbindelsen imellem Monarkerne i de to Hemissærer herefter skulde blive større end man for nogle Aar siden kunde forudsee. Den Reise Kongen af Sandwich-Øerne foretog til England gjorde megen Opsigt. Jkke mindre den for 2 til 3 Maaneder siden til Liverpool ankomne Nyseelandske Høvding. Hans Navn er Tepahe, og man kan sige, at han med væbnet Haand har trængt sig ind i Hans brittiske Majestæts Stater. Denne selsomme Tildragelse fortælles i Korthed saaledes. Under Seiladsen forbi Sandwichs-Øerne, samt nær ind under Kysterne af samme, observerede Kapitain Roberts, Befalingsmand paa et Skib fra Liverpool, to af Mandskab fuldbesatte Krigs slupper (canots), som styrede mod hans Skib. En uden Frygt for deres fjendtlige Stilling befalede han sin Besætning, at være paa Vagt, hvorefter han gav Baadene Tegn til, at de skulde fjærne sig. Nu stod den øverste befalingsmand frem, kastede sin Kappe, og viste Englænderne, at baade han og hans hele Besætning vare nogne og ubevæbnede. Da Hr. Roberts overbevistes og Rigtigheden heraf, tillod han Baadene at lægge til. J et Øjeblik halede Anføreren sig op af Relingen, sprang ombord, greb hastigen Kapitamens begge Hænder over Haandledet, og trykkede sin Næse til hans, et Forhold, hvorover Kapitain Roberts i Førstningen studsede noget, men snart overtydedes han om, at det var en blandt de Vilde brugelig Hilsningsmaade. Derpaa holdt Tepahe en Tale til Kapitainen, som ei forstod et eneste Ord deraf, men han tilkjendegav Tepahe, at han strax maatte begive sig bort igien. Da See lænderen ikke vilde dette, beordrede Kapitainen 4 Mand af Skibsbesætningen at kaste ham overbord. Tepahe, som mærkede deres Hensigt, laade sig ned paa Dækket, og tog med begge Hænder saa fast i en Ring, at de 4 Matroser umuligen kunde faae ham ud af Stedet. J denne Stilling foreslog Skibstømmermanden at slaae ham med Øxen for Hovedet, hvilket dog ikke blev tilladt af Kapitainen, som nu befalede, at lade ham i Fred. Nu stod Seelænderen op, gik til Relingen, hvorfra han talede nogle Ord til Folkene paa Baadene, hvilke da begyndte paa det hurtigste at fjærne sig, og saaledes lode deres Anfører i Kapitainens Vold, og Kapitainen havde siden stor Besværlighed med den selvbudne Gjæst. Da denne nu var overbeviist om, at han ikke længere kunde afsendes fra Skibet, søgte han ved Tegn at gjøre Hr. Roberts sin Hensigt begribelig, at han nemlig i England vilde aflægge et Besøg hos Kong Georg, og anholde ham om et vist Antal Geværer, samt Ammunition, da han vilde bekrige en af sine Nabotyrster, der, med Vaaben som han havde faaet fra Port Jackson, havde i en Træfning overvundet Tepahe, og taget til Fange samt opædt en af hans Sønner.