Viborger Samler, 1846-03-09
Ostindien. Augsb. Allg. Zeit. meddeler af flere, i de indiske Tidender indrykkede Breve, skrevne paa Valpladsen ved Ferozepur, følgende: "Ferospur= Hæren, den 24de December. Min dyrebare – Vi have overstaaet en yderst haardnakket og frygtelig Kamp, som man i Jndien endnu ikke har havt Mage til. Vi have vundet en Seier, det er sandt, men hvad har den ikke kostet! Vi have - derom er jeg forvisset – i det mindste 3000 Døde og Saarede, iblandt hine Generalerne Sale og Maskill, Major Broadfort. Vi have lidt frygteligt; af det 3die kgl. Reg. Dragoner ere kun 200 Tjeneste dygtige tilbage. . . Den 21de (Søndag), Kl. 7 om Morgenen rykkede vi for fjerde Gang ud, og efter en Marsch af 10 engl. Mile forenede vi os med den øvrige Hær under Generalstatholderen og Generalissimus. Kl. 3 om Eftermiddagen naaede vi Seikernes Leir, og Slaget begyndte. Hvilket Slag! Det rasede indtil Nattens Frembrud, og Kanontordenen lød hele Natten igjennem Vore Tropper bivoakerede under aaben Himmel. Hvilken Nat! Omkring mig laae Døde og Døende; Kuglerne pede mig om Ørene; Jntet at spise; Jntet drikkeligt Vand og en bidende Nattekulde. Kl. 4 om Morgen begyndte Kampen paa ny, der rasede indtil Kl. 7, og fortsattes derefter med forøget Raseri indtil Kl. 10. – Kl. 1 var den fiendtlige Leir stormet og indtagen; Kampen ophørte; Sei kerne trak sig tilbage; vi erobrede deres Leir og toge 106 Kanoner. Valpladsen er bedækket med Liig, dræbte Heste og Kammeler, væltede og ødelagde Munitions- og Bagagevogne. Seikernes hele Leir var undermineret, og endnu springer af og til en Mine". – Efter Bombay Times ansees de faldne Generaler Sale og Mas till samt den ligeledes faldne Major Broadfort for de dygtigste Officerer i den engelske Hær. Denne Journal beretter ligeledes at det engelske Feltskyts var af for let Kaliber til at man med det kunde bringe Seikernes Jld til at tie. De britiske Tropper skrede derfor – ligesom for 2 Aar siden i Fegtningen med Mahratterne i Galior – frem til Angreb med Bajonetten, og heraf lader sig forklare deres store Tab, navnligen paa Officierer. Kun omtrent 20,000 Md. britiske Tropper deeltoge i Slaget. Seikernes Hær anslaaes til 80,000 Md. Det Sted hvor det sidste Slag stod, skrives af Delhi Gaz: PherosSchuhur. Hvor Faren var størst, saae man Sir H. Har dinge; hans Blik var overalt, flere Gange stillede han sig i Spidsen for de stormende Colonner. – J Ovre-Sind skal, efter Rygtet, en Opstand være udbrudt. Helten Si Charles Napier marscherer i Spidsen af sin Hær frem imod Multan for at forene sig med Hovedhæren. Fra den nordlige Deel af Bengalen trække Englænderne Forstærkninger til sig. Men ogsaa Seiths samle Kræfter, og snart vil Kampen begynde med fornyet Raseri. Siden Krigen med Tippo Saib have Englænderne ikke udholdt i Ostindien en saadan Kamp. Britisk Jndien er rolig; men med den høieste Spænding imødeseer man Begivenhedernes Gang. - Trods de vidtløftige detaillerede Efterretninger om disse Slag, findes desuagtet Meget, som de nærmere Efterretninger ville oplyse. Hvorledes var det til Ex muligt for Seiths i den korte Tid imellem Overgangen, over Strømmen og Kampen at underminere hele deres Leir, – Jblandt de i Parlementet forelagte Depescher fra Ostindien er ogsaa en Skrivelse fra Generalgouverneuren til den hemmelige Comite; i denne Skrivelse indrømmer Sir Henry Hardinge, at han i Begyndelsen ikke havde troet at Seiths med hele deres Hærstykke vilde sætte over Sutletschfloden; men han melder derhos at de af ham trufne Forholdsregler sigtede til at afvise et saadant eventuelt Angreb. Bengal Hurkaru paastaaer, at Seikerne have overrumplet den britiske Hær, og fra Bombay meldes under 16de Jan, at Seikhs, efter Rygtet, skulle have forslandset en Deel af deres Tropper i et lille Hjørne, som Sutletsch danner, og hvor de staae i en uindtagelig Stilling. Man mener at de derfra have isinde at udføre et coup de main imod Ludianah, der iøvrigt er stærkt befæstet og besat af britiske Tropper. At Generalgouverneuren vil fortsætte Kampen er vist; men han vogte sig for at Seiths ikke afskære ham Tilbagetoget. J dette Øieblik gaaer Rygtet at Seiths have fordrevet Englænderne fra Ludianah og Ferospuur, og Bomboy Correspondent i Augsb. Allg. Zeit. tilføier "Meget sandsynligt J et andet Brev fra Bombay af 16de Jan, hedder det: Deri ere alle Beretninger enige, at Seiths have kæmpet med den største Tapperhed og Udholdenhed, og at kun Englændernes høiere Taktik og uhyre Krigsmidler have forskaffet disse den dyrt kjøbte Seier. - Man veed nu at Seiths have forsøgt paa at forføre Seapoys og de indfødte Officerer; fremdeles synes det som om flere med England forbundne ostindiske Fyrster have knyttet forræderske Forbindelser med Seiths. Den mægtigste af disse Radshas, Fyrsten af Puttiallah, er pludselig afgaaet ved Døden; man troer at han har taget Gift, da han saae sig forraadt. Endnu bør bemærkes at Lall Singh, Regentinden af Lahores Favorit, commanderede Seikernes Cavallerie (20,000 Md.), og Tei Sing det med 200 Kanoner forsynede, 52,000 Md. stærke Jnfanteri. Flere Sirdars stødte til disse med deres Tropper. Den 12te Decbr. og de næstfølgende Dage satte Seiths paa Skibsbroen over Suttetsch. De Sendebud, der bragte de første Efterretninger til Lahore om Togets Udfald, beskyldte Lall Singh for Forræderi, da han nemlig i det meest critiske Øieblik skal have givet Rytteriet Ordre til at trække sig tilbage det var Cavalleriet, der først begyndte at vige.) Lall Singh er arresteret tilligemed Rundschur Singh. Sidstnævnte skal være undvegen.