Jyske Efterretninger, 1807-09-01
Den engelske Regiering, som fornylig opoffrede ved en skammelig Uvirksomhed dens i haard og uvis Kamp indviklede Allieredes Jnteresse, viser uformodentligen hele sin Kraft og Virksomhed, for at overfalde og angribe en neutral, fredelig Stat, som den ingen Uret mod sig kan overbevise. Udførelsen af Angrebeplanen mod det ved lige saa gamle som hellige Baand med Storbrittanien forbundne Danmark, er bleven forberedet lige saa lønligt som hurtigt. Den danske Regiering har seet den engelske Krigsmagt ved sine Kyster, førend den kunde ahne, at samme var sig tet mod den, Øen Siælland var omringet, Hovedstaden truet, det daaste Territorium forhaanet og krænket, førend Hoffet i London havde med et eneste Old givet sine fiendtages Hensigter tilkiende. Disse bleve imidlertid saark kundbare. Men Europa vil have ondt ved, at fæste Tro til, hvad det vil fornemme. Ved de forteste, de voldsomste, de meest oprørende Anslag, som nogensinde ere blevne fattede, beraaber man sig blot paa foregivne Efterretninger, eller snarere paa ubestemte Rygter om Forsøg, som efter det engelske Ministeriums Paastand, skulle været gjorte, for at inddrage Danmark i fiendtlige Forbigdelser mod Storbrittanien. Grundende sig paa slige Besværinger - hvor den korteste Yttring strax beviser, at de ganske ere vilkaarlige Forudsætninger, - lod den engelske Regiering Hoffet i Kiøbenhavn erklære, at den, for at dekke dens Jnteresse og for dens egen Sikkerheds skyld, ikkun kunde forelægge Danmark Val. get mellem Krigen og en nøie Alliants med Storbrittanien. Og hvad for en Alliants tilbød man, En Alliants, som til det første Pant paa Danmarks Underkastelse havde overleveret dets Krigskibe til den engelske Regiering! Ved det frembudte Alternativ var der intet at betænke sig paa. Den gjorte Yttring, ligesaa oprørende i dens Tilbude som i dens Trudsler, lige fornærmende i dens Form og i Tingen selv, tillod ingen Forhandling. Den retfærdigste og dybeste Uvillie, kunde ikke give Rum til nogen anden Betragtning Stillet mellem Fare og Skændsel havde den danske Regiering intet Valla at giøre. Krigen brød ud. Danmark bedrager sig ingenlunde over de Farer, over det Tab, som denne Krig truer det med. Overrasket paa den underfundigste Maade, angrebet i en isoleret og for Forsvarsmidler næsten blottet Provinds, indtrukket voldsomt i den uligeste Kamp, maa det vente sig omfindtlige Tab. Men det har en ubesmittet Ære at redde, saavelsom den de europæiske Magters Aftelse, som, saa tør det haabe, en bebreidelsesfriOpførsel har erhvervet det; og det troer, at see meere Noes i dens Modstand, som ligger under for Over masten, end i dens let tilkæmpede Seiervindinger, som misbruger disse. Danmark frygter ikke for den Dom, Europa vil fælde over denne nye Strid; det troer, at turde holde sig forud forvisset om dets Bifald. Maatte de upartiske Kabinetter dog afgiøre, om hin politiske Nødvendighed, hint Sikkerhedsøie, meed for England har Sted, for hvilke det ingen Samvittighed giør sig over at opoffre en Stat, som slet ikke har fornærmet det, slet ikke opirret det. Støttet paa sin gode Samvittighed, paa sin Tillid til Gad, paa de under et elsket Scepter forenede tappre og troe Folkeslaas Kierlighed og Hengivenhed, haaber den danske Regiering uden Svaghed, at rede sig udaf den alvorlige og svære Opgave, som Ære og Nødvendighed paalægger den. Den troer at turde regne paa Europas Cabinetters Deeltagelse og Retfærdighed, og smigrer sig især med at erfare Virkningerne deraf fra den ophøiede Soupergins Side, hvis Hensigter og Forbindelser have maattet tiene den meest himmelraabende Uretfærdighed til Paaskud, og hvis Tilbud, bestemt at fremrække den engelske Regiering Middelet til en almindelig Freds Jndledning, ikke har kunnet afholde denne fra en Magtstreeg, der vil oprøre hvert ædelt og ædelmodigt Hierte i England selv, der stiller en dydig Souverains Characteer, i et falskt Lys, og kaster paa Storbrittanniens Aarbøger en undslettelig Skamplet. Ligeledes læses følgende Proclamation. Til Kongens troe Undersaatter i Siælland, Møen, Falster og Lolland. Landsmænd, Jeg opfordrer Eder at gribe til Vaaben mod Fiender, som ei alene overfalde Eder men endog nermede sig vore fredelige Kyster under Venskabs Maske. Betænker, at Jnnedstamme fra Forældre, der gjorde sig udødelige ved Mod og Enighed; - Konge, Arnested og Fødeland, dette være Eders Løsen, og intet er umueligt. Velan, griber Vaabnene, forsamler Eder under Daner Kongens Faner, og fordriver Alt, thi intet kan modstaae Eder. Min eneste Bekymring er, at Jeg i det nærværende Øieblik ei kan fegte i Spidsen for Eder. Hovedqvarteret i Kiel, den 20de August 1807. Frederich, Kronprinds.