Aalborg Stiftstidende, 1833-05-22
Raadet i Hamborg har under 13de Mai udstædt følgende Forordning imod de saakaldte vilde Ægteskaber. De høiædle Raad har med Misfornøielse maatter erfare, at saare mange Personer her leve i ægteskabelig Forbindelse med hverandre, uden at lade deres Forbindelse sauctionere af Staten, og indvie af Kirken. Det maa være indlysende for Enhver, hvor skadelig Jndflydelse slige vilde Ægteskaber maa have paa den offentlige Moralitet og fornemmelig paa Borneopdragelsen, for ikke at tale om, at den retsindige Borgers Byrder paa en uforsvarlig Maade forøges ved de i slige letfærdige Forbindelser avlede Børn, hvis Forældre alt for hyppig forlade disse og paabyrde Fattigvæsenet samme. Forbindelser af dette Slags skal derfor for Fremtiden ikke taales her, men meget mere straffes med Fængsel og hos Fremmede med Forviisning, ligesom ogsaa Mandspersoner, der leve i saadanne, ikke maa beskjeftiges med nogen offentlig Tjeneste. Da det høiædle Raad imidlertid tør forudsætte, at de fleste af dem, der leve i slige lovstridige Forbindelser, selv indsee det Umoralske og Skadelige i samme og - vel tildeels ved egen Brøde, men dog tillige ved Omstændighederne - hindres fra, strax at lade sig copulere, saa opfordres de, der nu leve i slige Forbindelser og have Børn, til at melde sig i det seneste inden et Aars Forløb hos Politiets Forstander, for at det kan blive undersøgt, om efter Omstændighederne Ægteskab kan tillades dem, i hvilket Tilfælde Politiet har Ordre til saameget muligt at være dem behielpelig. Mod dem derimod, der slet ikke melde sig, vil der blive gaaet frem med al Strænghed."De tyske Universiteters Fremtid. (Fortsættelse; see Nr. 80.) Saaledes have grundige Granskere i Udlandet ogsaa stedse betragtet vore Universiteter. Jeg erindrer mig endnu den skarpsindige Remusats Ord og med hvilken Varme han erkjendte den Modvægt, som ægte, et bestemt Maal søgende, Videnskabelighed opstiller mod Omvæltningens omstrøifende, Kraft, og priste Tyskland lykkelig, at dette fandt en saadan Modvægt i de mange Middelpunkter for Dannelsen, som dets Skoler og Universiteter, der dog alle havde et Værk at fuldføre, tilbød, og hvor meget han beklagede Ringeagten for sand Lærdom i Frankrig, idet han sagde. Naar vi skrive noget Godt, haabe vi, at man i Tyskland læser og Corporation, thi hiin anklages just), at de skulde miskjende hvad de skylde Regjeringerne og hvor nøie deres sande Jnteresse er forenet med Regjeringernes. De begjere ikke, at Professorerne skulle have Sæde i Stændernes Forsamlinger eller at Faculteterne skulde beholde eller faae igjen deres Vocationsret, i det Hele forlange de ingen uforanderlige Statuter, og Faa troe endnu paa den personificerede Jntelligents som den tredie Part i Stændernes Forsamlinger, til hvilken de have at yde deres Bidrag. Det er reen Bagtalelse at paastaae, at Spiren til Opstand mod Regjeringerne skulde være at finde blandt Universiteternes Lærere, hverken er deres Samvittighed saa stum eller deres Skarpsindighed saa liden, at de ikke skulde indsee, hvad der skulde blive deres Skjæbne, hvis den democratiske Stræben vandt Seier. Det er jo denne, der i alle de Dagblade, der bære den tomme Liberalismes Vægelsind til Skue, lydeligst hæver Stemmen angaaende det Forældede i Universitetets Indretninger, i hvilken den med Rette seer sin farligste Fjende, og derfor kappes med Despotismens mest kortsynede Forsvarer og Æren for at stæde Universiteterne til Graven hæderløse og med en visnet Laurbærkrands. Ogsaa hvad det ville sætte i sammes Sted, kommer saa temmelig ud paa Et, thi, skjønt uenige med Hensyn paa deres sidste Øiemed, ere de dog foreløbig enige deri, at raae Ødelæggelse er den Vei, som tjener dem begge. Jmidlertid maale man hver Sag med sit rette Maal. Det er nu engang aldeles umuligt, at Videnskaben kan opgive den Kraft, ved hvilken den er istand til hyppig at blive en Regjering til Uleilighed. Dette er ligesaa umuligt for den, som for Kirken. Thi hvis dens Udsagn skulde rette sig efter Regjeringens Vink, bleve de netop derved fremmede forsk deres Kilde og uden Værd. Lykkeligviis ere imidlertid voren Stater og fornemmelig de protestantiske byggede paa saa gods en Grund, at hverken Differencerne ere uopløselige eller den Rystelser, der fremkomme deraf, kunde blive ødelæggende, naar Regjeringerne have Tillid til sig selv og til Omfangens af de Midler, som deres Magt og Jndsigt tilbyder. Blot opstille de ikke selv Theorier og endnu mindre bedømme de Mennesker i deres Dannelsesperiode efter slige Theorier, men imod den Higen, der leder til et ubestemt Maal, sætte de den sande indsigtsfulde Kraft, som afdrager fra de bestandig vaklende Principer ved at give den særegne Tilværelse Liv, ved at indskrænke Ungdommens nysigne Stræben til en snevrere Kreds af tænksom Flid, ved bestandig at henvise paa Vanskelighederne i tilbørlig at udfylde blot denne. Forbud fra oven af kunne ikke forandre det Sande i Forholdene Jorden bevægede sig, endog efterat denne Bevægelse var bleven Galilæi forbudt, og ikke engang hans egen Gjenkaldelse bragte den til at staae stille. Lidenskaben opslaaer sin Bopæl ikke blot udenfor de iliske Mure. Da skarpe Stemmer lode sig høre mod den engelske synkende Fond strax ved denne Indretnings Begyndelse, var man nærved at see Høiforræderi i denne Opposition. Nu, efterat Gjeld er dynget paas Gjeld, medens Afguden tilbades, tilstaaer man, at Arithmetikens Grundregler ikke ere demagogiske og Hamilton og Ri cardo have beholdt Ret. (Sluttes i næste Nummer.)