Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1813-12-28
Den ældre Verdens Handels Forskjel fra sin anden nyere. (Fortsættelse. See No. 102.) Asia og Afrika, for største Delen beboede af eyle, tiverede Nationer, og begge, især det første, saa rig paa eiendommelige herlige Frembringelser, især i dets østlige Lande, maatte blive Hovedskuepladsen for den daværende Handel. Disse Verdens Deles umaadelige Omfang, deres naturlige Beskaffenhed, de mange Ørkener som de indbefatte, de Røver Nationer som drage omkring i dem, lagde her, store Vanskeligheder i Veien for den gjensidige Handel, Vanskeligheder, der ere fremmede for polerede Nationer. Handelens Sikkerhed foreskrev dem derfor visse Former, som man ikke behøver at bruge i vore Lande. Formedelst Umueligheden af at enkelte Reisende kunde tilbagelægge hiin lange og farlige Vei, udfordrede Nødvendigheden, at der dannede sig talrige Handelselskaber, som enten vare stærke nok til selv at forsvare sig, eller som og formaaede at betale et talrigt bevæbnet Leide. Disse Handelsselskaber, som i benævne med det fordærvede Navn Caravaner (egentligen Kiervaner) kunde ikke samle sig til enhver Tid og paa ethvert Sted, saavel bestemte Tider som Stæder vare nødvendige, for at de Handlende kunde regne paa, at see et tilstrækkeligt Antal komme sammen. Stæderne til at gjøre Jnd kjød og Salg stode heller ikke til deres eget Valg at forandre, som de vilde, men de maatte blive ved dem, som enten en gunstig Beliggenhed eller Vanen havde bestemt dertil; fordi man alene her kunde vente at finde Sælgere og Kjøbere i tilstrækkelig Mængde; Valget af Veien var heller ikke vilkaarligt. J de store Stepper og Sandørkener, som her maa gjennemreises, har Naturen kuns med sparsom Haand beredet enkelte Hvilepladse, hvor Vandreken og hans Lastdyr kunde under Palmernes Skygge og ved Kildernes Kielighed finde den Vederqvægelse, som var dem saa nødvendig efter saa store Besværligheder. Man lægge endnu hertil at disse Stæder almindeligviis vare vigtige Pladse for Mellemhandelen, at Templer og Helligdomme vare her anlagte, under hvis Beskyttelse man handlede, og som tillige bleve Gienstanden, for Pillegrimsreiser, ja at ikke sielden store og rige Stæder opvoxte herved, saa indseer man let, hvorledes saavel Nødvendigheden som de Handlendes egen Fordeel, maatte binde dem til bestemte Veie. - Af alt dette bliver det altsaa klart, hvorledes Carovanhandelen nødvendigen var bunden til nisse Former, og derved beholdt sin faste og bestemte Gang. Det maae ikke mere forundre os, naar vi see at denne Gang i Aarhundreder, ja i Aartusinder stedse blev den samme, om den endog ved visse Stæders Aftagelse og Ødelæggelse og andres Fremblomstren, som traadte i hines Sted, i enkelte Tilfælde paa een eller anden Maade forandrede sin Retning. Det vil deraf endvidere blived klart, hvorledes visse Stæder i Orienten, som ved deres Beliggenhed maatte blive Hovedstæder, paa Continenten for Nationernes Handel, f. Ex. Babylon og Ægypten, allerede tidligen blomstre i Historien, og trods alle de Revolutioner som de have undergaaet, dog aldrig kunde tabe denne Glands saavel i Alderdommen, som i Middelalderen, om den endog til enkelte Tider formørkedes. Man faaer endelig selv deraf det Resultat, paa hvilket alt ovenfor er gjort opmærksomt, at, saavel i Alderdommen som i Middelalderen, blev Verdenshandelens Gang i det hele taget, stedse den samme; da den ikke kunde omskabes, al den Tid dens hele Væsen ikke forandredes, og fra Landhandel blev Søehandel. Jndtil da de indtil Amerikas Opdagelse, havde Verdenshandlens største Revolutioner, ikke saa meget Hensyn til Maaden, som den førtes paa, og Landene igjennem hvilke den førtes, som til Nationerne, der førte den. Om den store Handelsvei fra det østlige Asien endte sig i Alexandrien eller i Tyrus, kunde ikke være af saadan Vigtighed for Handelens Væsen, at den derved kunde aldeles forandres. - Endskiønt Landhandelen i Alderdommen var den vigtigste, og Søehandelen var den underordnet, saa maa man dog ikke lade denne ud af Syne og den fortjener en Fremstilling, saa meget mere, som man enten gjør sig snart for store, snart for ringe Jdeer derom. Der gives Skribentere, som ikke drage i Betænkning, alt at lade Phoenicier og Carthageniensere seile til Amerika, medens atter andre ikke vil tilstaae, at de vare i Stand til at udføre endog den Seillads, hvorom man har udtrykkelig Beviis. Den gamle Seillads Hovedcharakteer lader sig indbefatte i den ne Sætning, at den var og blev Kystseillads; og at Seillads over det aabne Hav alene fandt Sted, forsaavidt som der kunde være Tale om en ringe Overfart. - Var dog alligevel denne gamle Seillads blot alene en Kystseillads, saa vogte man sig dog for dermed at forbinde Jdeen om Ufuldkommenhed, som man almindeligen pleier at gjøre. Er det meget mere paa den ene Side vist, at netop denne Seillads er forbunden med de største Vanskeligheder, saa er det paa den anden Side ikke mindre vist, at netop ved denne dannes de meest øvede Søefolk. Ere ikke nu Nyfundlands Fiskeriet og Kuetilladsen den egentlige Skole for den, brittiske Marine, Gives der noget Steds mere Leilighed til at gjøre sig fortrolig med Farene, og lære at overvinde dem – Alligevel blev de gamles Skibsfart ikke saaledes en Kystseillads, at den ikke i ringe Afstand og paa indskrænkede Vande, var bleven en Overfart over det aabne. Hav. Det var i Særdeleshed Tilfældet paa to Have, det Middellandske Hav med sine enkelte Dele, og det Jndiske Ocean mellem det østlige Afrikas, Arabiens og den paa den modsatte Side værende indiske Halves Kyster. Det Middellandske Hav maatte ifølge sin Beliggenhed være Hovedpladsen for den gamle Verdens Skibsfart, da det indesluttes af de tre Fastlande og det, deres frugtbareste og meest dyrkede Deele. Meget maatte de mange Øer, hvormed det er besaaet, de allevegne som Halver fremragende Lande, og dets maadelige Omfang lette Beskibningen."Det blev Communications=Veien mellem de tre Verdensdeles Beboere, som uden Tvivl vare blevne Barbarer, ligesom det midterste Asicus, dersom den Flade, som udfylder dette Hav, havde været et Steppeland, liig det store Tartarie. - Det indiske Ocean lettede ligeledes Seilladsen ikke alene ved Kysternes ringe Afstand, men ogsaa ved de regelmæssige halvaarige Vinde. Naar i Sommermaanederne fra Maj til October de her herskende SydPestvinde bragte Skibene fra Afrikas Kyster, eller de paa samme Tid værende Nordenvinde i den Arabiske Bugt bragte dem gjennem Strædet Babelmandel til Kysten af Malabar og Ceylon, saa førte paa den anden Side Nordostvindene, som hersker i disse Have i Vintermaanederne, dem igjen tilbage til deres Hjem, og de paa samme Tid værende sydlige Vinde i den arabiske Havbugt forte den til dens inderste Kroge. – Kan dette almindelige Oversyn over den gamle Verdenshandel alt forud tjene, til at vise dens store Forskjellighed fra den nyere, saa vil en Sammenligning af begge med Hensyn til dens Gjenstænde, bidrage til at sætte det i et endnu klarere Lys. (Hand. Tid. Fortsættes.)