Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1788-04-15
Berlin, den 6te April. J det Berliner Maanedskrivt for April, læsen man blandt andet et Brev fra en stor Cavallier til Udgiveren, som giver sine Belænkninger over en Spøgelse Historie af Schwedenborg. Cavallieren vil nævne sit Navn, dersom nogen skulde modsige følgende Fortælling. "Den afdøde Dronning af Sverrig, Lovise Ulrike, opfordrede engang den bekiendte Smedenborg, at spørge hendes da allerede afdøde Broder, Prindsen af Preussen, hvorfore han ikke havde svaret Hende paa et vist Brev. Efter 24 Timers Forløb bragte Stedenborg Dronningen igien i en hemmelig Audience Prindsens Svar, saa at Dronningen, som var fuldkommen overbeviist om, at ingen vidste Jndholden af Hendes Brev, geraadede derover i den største Forundring, og erkiendte denne store Mands Underkraft." Forfatteren af nærværende Brev hørte denne Fortælling af Dronningens Mund, og denne virkelig opklarede Dame lagde endnu til med Affect: jen suis pas facilement dupe (Jeg lader mig ikke saa let fixere). Dagen derpaa besøgte han den gamle værdige nu salige Ridder Beylon, forhen værende Forelæser hos Dronningen, og antraf den Svenske Grev F... hos ham. Han fortalte sin Samtale med Dronningen, ligesom de vidste de hemmelige Drivefiere i Historien. Ridderen gav Forfatteren af nærværende Brev følgende Opklaring: "J den i Aaret 1756 intenderede Revolution i Sverrig, som kostede Grev Brahe og Hofmarschal Horn Livet, blev Dronningen anseet som Hovedaarsag, og det feilede ikke meget, at de paa den Tid triumpherende Hoveder havde tilregnet hende det udgydede Blod. J denne saa betænkelige Forfatning skrev hun til sin Broder, Prindsen af Preussen, for at udbede sig Raad og Hielp af ham. Dronningen, fik ingen Svar, og da Prindsen døde strax derefter, saa erfoer hun aldrig, hvorfore han ikke havde varet; Hun opfordrede desaarsag Smedenborg at spørge ham derom. Just da hun gav ham denne Ordre vare Rigsraaderne Grev T.. og H.. nærværende. Den sidste, som havde afsendt Brevet, vidste ligesaavel som Grev T., hvorfore ingen Svar blev givet, og begge besluttede at benytte sig af denne besynderlige Omstændighed, for at sige Dronningen deres Meening om meget, hvorved de haabede at gjøre hende følsom. De gik altsaa omNatten til Aandernes Prophet, og lagde ham Or denne i Munden, som han skulde sige. J Mangel af overnaturlig Indgivelse var Smedenborg glade over denne Opklaring, ilede den anden Dag til Dronningen, og i al Stilhed sagde hende i hendes Cabinet: At Prindsens Geist havde ladet sig see for ham, og havde beordret ham at sige hende: at han ikke havde svaret, fordi han særdeles havde misbilliget sin Systers Opførsel, da hun var skyldig for Gud i det formedelst hendes Ærgierrighed, udgydede Blod, og maatte derfor giøre Ponitenze. Han bad hende derfor, aldrig herefter at blande sig i Statshandlinger, ikke at anmasse sig Regieringen, ikke at stifte Uroligheder, hvorved hun om kort eller lang Tid skulde blive et Offer. . - Dronningen, yderlig forundret over denne Erklæring, og i den faste Overbeviisning, at aldrig nogen uden hendes afdøde Broder kunde vide hemmelige Omstændigheder og Breve, som hun kun havde betroet. ham, troede Smedenborg fra dette Øieblik af, og var hans ivrige Forsvarerinde, uden dog at indlade sig med ham i hans Beretning. Og man kan let tænke, at begge Herrerne, som havde foreskrevet Dronningen dette moralsk-politiske Lægemiddel, vogtede sig vel for at tale derom, fordi de efter den lykkelige Revolution, 1772, kunde være sikker ved dets Opdagelse stedse at fordærve det fordem selv. Kun meget faa i Sverrig vidste denne Anecdote, saa længe Dronningen levede. Den gamle Ridder Beylon, som om Morgenen ongefær Kl. 3 reiste igiennem Sudermalm, hvor Smeden borg boede, saae begge Statsmændene at snige sig ud af deres Huus, og da han ogsaa var nærværende, da Dronningen havde meddeelt Ordren, saa giettede han strax den ganske Plan, men forraadte den ci, fordi han gjerne undede Dronningen nogle Formaninger.