Jyllandsposten, 1841-02-09
Mange Producter erholde Hamborg og Altona i Særdeleshed fra Holsteen, hvorimod Holsteen igjen modtager mange Varer fra disse Stæder; denne Omsætning mellem Land og Stad er begrundet i Omstændighedernes Natur, men maa vel adskilles fra samme Stæders Omsætning, som ved en Jernbane gjennem Slesvig lettest kunde vindes for Danmark. J Begyndelsen vilde man deraf kun kunne trække den Deel til sig, som allerede har fundet Kjøbere paa hiin Side af Havet, altsaa blot bestaaer i Spedition, hvortil Tønningen frembyder mange ikke uvæsentlige Fortrin fremfor Hamborg, Kunde Havnene ved begge Endepuncter bringe det dertil, at de erholde Consignationer af Varer, som søge Kjøbere paa hiin Side af Havet, saa vilde de være paa bedste Vei til at drage hele Samfærselen mellem Nordsøen og Østersøen til sig. At denne for Landet saa vigtige Sag imidlertid ikke vil blive afgjort af Regjeringen, før Stændernes Mening er indhentet, derom kan man nu ingen Tvivl nære, ihvorvel den kongelige Commissarius dog ved den Roeskildske Stænderforsamling om denne Sag yttrede de mærkelige Ord: "at han ikke kunde skjønne, at denne Sag egner sig til Behandling i Forsamlingen. Det, der søges, er, at det maa blive taget under Overveielse, om ikke Jernbanen fra Flensborg over Husum til Tønningen maatte have Fortrin for enhver anden Jernbane. Dette Spørgsmaal er imidlertid allerede blevet overveiet af en, af særdeles - saakyndige Mænd - bestaaende Comitee, og vil derfor, inden nogen endelig Concession meddeles, komme under videre Overveielse. Gienstanden for Andragendet er derfor en saadan, som alene hører hjemme i Hertugdømmene Slesvig og Holsteen. Vel er det muligt, at det kan have Jnteresse for Danmark, hvilken Bane der erholder Fortrinet, men denne Jnteresse er dog i al Fald kun indirecte og kan ikke berettige denne Forsamling til at indgaae med en Petition; thi det er dog aabenbart efter de Landets Jnteresse, hvorigjennem Banen skal gaae, at Sagen skal afgjøres. Jo saadan lød de Ord, som den kongl. Commissarius i denne nationale Sag udtalte, men hvad enten han nu fandt, at Sagen egnede sig til Behandling ved Stænderne eller ikke, og at Gienstanden for Andragendet alene vedkom Hertugdømmerne og ikke – Danmark, samt hvorvidt Forsamlingen var berettiget til at indgaae med en Petition i denne Sag – saa ville vi dog blot haabe, at han, naar Sagen engang skal forhandles i Statsraadet, ikke her vil glemme Danmarks sande Jnteresse for mange Bihensyn og de særdeles - saakyndige Mænd, som Regjeringen i sin Viisdom har ladet træde sammen i den nævnte Comitee, da en Jern banes Anlæg uden Stændernes Afgjørelse kun atter vilde afgive et slaaende Beviis paa de danske Stænders Skyggeexistence. Med 50 Stemmer mod 8 blev det derfor dog bestemt i Roeskilde, at en Comitee skulde nedsættes i denne Anledning for derom at indgaae med Petition til Regjeringen. Det er derfor ikke tænkeligt, at Regjeringen i en for Staten saa vigtig Sag uden Stændernes Raad vil skride til en Afgjørelse, som i Tiden vil have ganske uberegnelige Følger. Ogsaa Oberst Brock ivreede djervt ved de jydske Stænder mod saadan Afgjørelsesmaade, idet han fremhævede den rigtige Opfattelse af Sagen ved den Roeskildske Forsamling, ihvorvel Commissarius i denne Anledning bemærkede: at man her aldeles ikke har yttret sig med en saadan Styrke for den slesvigske Jernbane, som den hvormed Oberst Brock har udtalt sig. Men Mange prise Obersteen for denne Styrke.