Den Vest-Sjællandske Avis, 1836-03-01
Flere Journaler forkyndte samme Dags Morgen Anholdelsen af en Hr. Vaillant, forhen Redakteur af Pilori, og vilde tilskrive saadant Pepins Tilstaaelser. Talrige Fængslinger skulle derpaa være foretagne, som Følge af et Forhør, de Herrer Pasquier og Martin havde holdt over Pepin. - Den 16de fortalte man, at da Dommen bekiendtgjordes for Fieschi, havde han tabt Bevidstheden, da han virkelig havde haabet, at see sine Angivelser belønnede med en mild Dom. Dagen efter giendreves dog dette Rygte, og man tillagde baade ham og Morey den største Koldblodighed. Nogle Forsøg paa at opnaae Benaadelse for samtlige Domfældte, som Hr. Lavocat og Defensorerne havde gjort, skulle aldeles være mislykkede. Man fortæller, at Dommen strax efter dens Offentliggjørelse skulde have været meddeelt de Dømte; men Overretsbetienten Cauch havde funde dem samtlige i dyb Søvn og derfor opsat Udførelsen af sit piinlige Hverv indtil Morgenen efter De fleste franske Journaler ere af den Mening, af en Jury vilde have friekiendt Morey og Pepin paa Grund af manglende Beviis, og de beklage, at Pairsretten har været lettere at overbevises. - Messager af 19de d. M. fortæller Følgende: Ventende paa, at Dommen skulde om Aftenen den 15de blive meddeelt, var Fleschi ikke gaaet til Sengs. Han var ikke at bevæge dertil førend man forsikkrede ham, at Retten ikke kunde blive færdig med sin Raadslaaening. Kl. 2 om Morgenen stod han op for at skrive, som han sædvanlig pleiede at giøre. Kl. 8, kom Pairsrettens Overbetient, Hr. Cauchy til Fængselet, for at oplæse Dommen for de Paagieldende. Han traadte først ind til Fleschi, og denne sagde Det lader ikke til, at De bringer mig noget godt Budskab, Da Hr. Cauchy svarede, at han rigtignok havde et meget sørgeligt Ærinde at forrette, gientog Fieschi. Jeg vidste det nok og er fattet derpaa - Men hvorledes staaer det – spurgte han videre med Morey, Pepin og Boireau, Da han erfarede Dommens Udfald med Hensyn til disse, bemærkede han: De ere skyldige; men det bedrøver mig, at man vil straffe dem saa haardt. - H. Ladvocat var nærværende ved dette Optrin, han græd heftigt. Fieschi bad ham fatte sig, da han eller maatte bede ham at bortfjerne sig - thi sagde han min Siæl er rigtignok stærk, men mit Hierte er følsomt Da man derpaa, efterat Dommen var oplæst, gav ham Tvangstrøien paa, tilkiendegav han tydelig den Utaalmodighed og Følelse af Ydmygelse, som denne Fremfærd og den derved for Dagen lagte Mistillid, foranledigede. Han gientog den Forsikkring, at har ikke vilde giøre noget Forsøg paa at dræbe sig selv - Fra ham begav Pairsrettens Embedsmænd sig til Pepin. Denne syntes anfaldet af en Feber=Paroxysme. Han sprang hurtig op og med en Vanvittigs Miner løb han den Jndtrædende imøde. Udevægelig stod han og hørte paa den Deel af Dommen, der angik ham. Jeg vilde saa gierne græde, sagde han, men Taarekilden er udtørret, Han forlangte at vide hvornaar Henrettelsen skulde finde Sted. Da man ikke svarede ham herpaa, kom han paa den Tanke at han strax skulde henrettes. Han yttrede nu, at han behøvede i det mindste en Maaned, for at faae sine Formues- og Handelsforhold i Orden. Nu kom Raden til Morey. Paa ham giorde Dommens Oplæsning ikke noget rystende Jndtryk; han beholdt den samme Rolighed, som han i de fjorten Dage, Debatterne varede, havde viist. Fuldkommen ligegyldig begyndte han følgende Betragtninger: Jeg er gammel, under sædvanlige Omstændigheder havde Naturen kun givet mig faa Aar endnu, min Sygdom vilde have giort disse Aar til Maaneder; ligemeget altsaa, om jeg døer nogle Øieblikke før eller senere. Men jeg forsikkrer atter, at jeg er uskyldig, havde Fieschi behandlet mig saa sanddru, som jeg har behandlet Bescher, da vilde Sagerne staae anderledes. – Endelig blev det skiæbnesvangre Besøg aflagt hos Boireau, ved de Ord i Dommen, at Boireau var kiendt skyldig for Deelagtighed i hiin Forbrydelse, tabte han Bevidstheden. Først da man giorde ham begribeligt, at han ikke var dømt til Døden, men til tyve Aars Jndespærring, kom han lidt til sig selv igien. Bescher var allerede Mandag Aften, strax efter Dommens Offentliggjørelse sat paa frie Fod. Morgenen efter begav han sig med sine Bevogtere ind i en Skiænkestue, for at holde dem skadesløse for deres Møie ved Vagttienesten. Henimod Middag blev Pepins Kone indladt til ham; hun havde ikke sine Børn med. Dette Optrin var frygteligt. – Kl. 2. besøgte samtlige Defensorer de Domfældte. – Kl. 4 blev Nina Lassave indladt til Fleschi for at tage Afskeed med ham. Man havde taget Tvangstrøien, af ham da den syntes at ville forstyrre hans hele Væsen, saa at man befrygtede at den, istedet for at afholde ham fra Selvmord, kunde give Anledning til at hans Saar i Hovedet brøde op igien, og saaledes til hans Død. – Fleschi kan sove saasnart han vil. Den 16de aflagde han en Prøve paa denne Færdighed. Søvnen kaldte han Dødens Noviciat. En anden Gang yttrede han: "Min Vært har ladet mig vide, at jeg maae berede mig til at flytte ud.