Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-10-15
Blandede Efterretninger. J Tidskriftet Jsis læses Jagttagelser, paa en norsk Sneefieldsreise af Dr. Carl Naumann. Folgefondens Halvøe, i Søndre Bergenhuus's Amt, er een af de interessanteste Dele af dette Amt. Allerede Navnet bebuder, at her findes høje Egne; thi hvor den evige Snee danner en uafbrudt Bedækning, der bør man ikke vente lave Bjerge. Dog, ikke blot sneebedækkede Fielde træffer man her, men i Dybderne findes tillige de behageligste og frugtbareste Slætter, som netop et saa rædsomt Nabolav giver dobbelt Ynde. Den hele Halvøe er kun en eneste Fieldmasse; skakke sænke sig Strandbredderne i Fjorden, og fra alle Sider blinke Sneekuplerne frem. Paa nogle dybe og lange, med smukke Frugthauger og fede Græsgange smykkede Dalstrækninger, seer man kun hist og her i en Bugt, eller paa nedrullede, forvittrede Fieldstykker enkelte Gaarde, og sparsomt Rum for Eng og Mark. Jndtrykgjørende ere Omgivelserne af Rosendals Slot, ved de i en Halvkreds omkringstaaende Gruusfielde, der saa dristigen hænge ned i Dalen med deres steile Vægge, og ved den Contrast, som dannes derimod, ved den yppige, smilende Daldybde, der gradviis taber sig paa Havstaden, med mange smukke Bygninger imellem Marker og Hauger, og pragtfuld Udsigt til Sniløe, Tyonæs og det ligeoverfor liggende faste Land. Langt rædsommere derimod er Jøkelen ved Matre, og Forf. forsikkrer, at han i Norge aldrig har seet et frygteligere Bjergsvælg. Den evige Snee danner paa Folgefonden en lang hvælvet Kuppel eller Hue over den høje Fieldbygning. Forf. betraadte ved Opstigningen mod N. V. paa en nedad vendende Fond denne Snee i en Høide af 3964 Paris. Fod, og forlod den ved Nedstigningen i en Høide af 3814 P. F. Men en Fond egner sig aldrig til Sneegrændsens Bestemmelse. Regne Nutens og Folgefondens største Høide fandt han ved Barometret at være 6062 P. F. Prof. Smith fandt ligeledes, efter Provst Hersbergs corresponderende Jagttagelser, Regne Nuten at være 5190 danske 5014 Pariser F. Efter troværdige Folkesagn, tiltager Sneefjeldenes Høide efterhaanden, endskjønt det kun kan bemærkes fra Slægt til Slægt. Rensdyr gives ikke mere i Folgefonden; man har tilforn kjøbt en Deel fra Finnerne, for at udbrede samme i denne Egn, som vel neppe er skikket dertil; men Colonien vilde ikke ret lykkes, og tilsidst vandrede de bort, dybere ind i den østlige Fieldegn, uden nogensinde igjen at betræde Halvøen. - Lyster Kirke ligger temmeligen ved Enden af den betydelige Fjord, som Nordsøen, sender, under Navn af Sogne Fjord, til den sydlige Deel af Nordre Bergenhuus=Amt. Jngen af de mange Fjorder trænger saa dybt ind i Jnd landet som denne, og den befordrer derfra Samfærslen med de sydlige Dele af Vestkysten. Uden denne Fjord vilde hele Landet, indtil Søkysten, med Undtagelse af faa Dalstrækninger, være en Ørken, medens nu de dybe Fieldindsnitter tjene til det sikkreste Tilflugtsted for det virksomme Liv og dets muntre Sysler. Hvor kun Skakningen af et Field tillader det, var Strandbredden besat med pyntelige Gaarde, i hvis Hauger der fandtes moden Frugt, og Blomme- og Pæretræer allerede bugnede under deres Grenes Vægt. disse snevre, af 400 Fod høie, ganske steile Vægge indsluttede, Fjeldegrunde, hvis Fod Havspeilfladen danner, hersker om Sommeren en næsten italiensk Hede, medens fra de høieste Puncter, den evige Snee blinker ned i den behagelige Dybde. Lysterfjord, som det nordøstlige Endendløb af Sognefjord, ender i en Dal, der gaaer fra Eide af til Sognefield, i samme ligge Fortuns Kirke 135 P. Fod over Havets Speilflade. – Langfield, og Sognefeld ere sandsynligviis de høieste og frygteligste i Norge; thi undtager man enkelte Puncter, saa har Dovrefields Plateau en langt ringere Høide end denne Fieldstrækning, hvis Plateau, især mod den vestlige Skakning, viser sig i en langt rædsommere og mere ophøjet Stiil. Forf. tvivler paa, at Schweiz kan yde et saadant Syn, som Sogne- og Langfield, hvor den rædsom alvorlig tause Characteer af Gletsche (Bræere) Naturen paa en grotest og overraskende Maade udtrykker sig i disse den evige Frosts Slætter, hvis Gravstilhed kun sjeldent, men skrækkeligen, afbrydes af tordnende Sneeskred. Forfærdelige ere hine Fieldhuer, hvorpaa ingen Snee formaae at hefte, og med føje kan man her udraabe med Digteren. Egn, som stolt af trygge Fjelde, Rolig trodser Himlene! Jkke alle disse Fieldes Top lader sig bestige, og at ville klavre derop vilde være en til Afsindighed grændsende Dumdristighed. Sagnet fortæller om Adskillige, at ingen, der vovede Sligt, nogensinde slap lykkeligt derfra. - Ved Fortun findes ingen Dal, der fra det 618 P. Fod høje Field fører ned i Hoved dalen. En steil Fieldsti i Zitzak, 500 Fod høi, fører op til den skakke Glimmerskiefervæg, med hvilken Bergedalen pludseligen falder ned i Fortuns Dal. Veien er tilgængelig for Heste, og danner en Hovedvei over Guldbrandsdalens Fielde, hvorved en betydelig Deel af Sammenfærslen mellem Øst og Vestlandet tilveiebringes. Forf. mødte adskillige Caravaner af Bønder (Døler) fra Guld brandsdalen, alle til Hest, der droge med Skind og Smør, deres fortrinligste Handelsartikler, over samme. Dragt og Phystognomie vare ganske forskjellige fra dem, han hidtil havde seet. - Det fattigste Præstekald og Sogn i Norge er det i Justedal. Kirken ligger 600 Fod over Lyster, og medens i Lysterfjord Rugen tildeels allerede stod i Ax, og Frugttræerne, bugnende af deres Velsignelse, ventede paa Modenheden, saaes her megen grøn, nyligen afblomstret, Havre, og ved Præstegaarden nogle usle Ribsbuske, der vel neppe i dette Aar have modnet deres Frugt. Qvægavlen er derfor disse Dalboeres eneste Underhold, og Sommeren over ligge Konerne for det meste i Hytterne, og Mændene paa Rensdyr og Bjørne jagt. – Nygaard Bræ hører til de frygteligste Jismasser i Justedal, og lader sig ikke sammenligne med andet end en uhyre Vandflod, der, fjeld høit opdammet, strømmede gjennem Sidedalen, ned fra Klippen, og i det Øjeblik, den berørte Hoveddalen, pludseligen stivnede. Fordum var den nu med Js opfyldte Dal en græsrig beboet Fieldstrækning. Efter en Udskrift af Jedre-Sogns Retsprotocol vare d. 21 Aug. 1742 Sorenskriverne, Fogden og 5 Vidner tilstede paa Gaarden Berset i Krandalen, for at undersøge Skaden, som Bræen havde foraarsaget der. De fandt, at den hele Jisslætte, 880 Fod fra Bersets Bygning, mellem to Fielde, havde trængt sig ned i et Svælg, Tufteskaar kaldet. Denne Bræ kom fra Norden og rettede sit Løb ad Sønden mod Fieldet Høineppen. To gamle Mænd bevidnede, at Bræen i deres Ungdom endnu havde holdt sig i Tufteskaar, men siden de sidste 10 Aar var fremrykket 600 Fod. J Breden havde den tiltaget 1680 Fod.