Aalborg Stiftstidende, 1835-02-02
Sverrig. Det var Begivenhedernes Løb, der bragte Carl Johann til at foretrække Venskabet med en Nabo, som trængte til ham, for Afhængighed af en Meddeler, der dengang syntes Lykkens erklærede Yndling. Europa har seet flere saadanne Omskiftninger, men neppe nogen mere frappant. Da Krigen 1812 brød ud, hævede alle Stemmer sig for den Jdee, at nytte Leiligheden til at tilbageerobre en tabt Prohvinds, hvis Savn smertede dybt. - Carl Johann forblev standhaftig og den nødvendige Følge heraf var, at den forhenværende Opposition maatte nærme sig ham, at det russiske Parti igjen maatte komme til Magt og Anseelse. J Farens Tid var det en Skare af Patrioter, som, med General Adlerkreutz i Spidsen, vaagede over Sverrigs Bedste med deres eget Livs Fare. Da Faren var forbi, maatte de vige Pladsen for snedigere og meere forslagne Modstandere. Freden og den hellige Alliances Politik bragte Fasthed i Systemmet. J Rigsdagens mærkværdige Erklæring af 1809 heed det, at Staten var trykket af saadanne Byrder, at de kun kunde sammenlignes med Statens Farer, og at Stats udgifterne maatte formindskes ved saadanne Indskrænkninger, som kunde bestaae med en god Regjerings Forvaltning. De vere imidlertid stegne i en bestandig Progression, i 1810 vore de henved 3 Millioner Rigsdaler, 1812 over 4, 1817 4 1/2 1818 over 5, 1823 henved 8, 1830 henved 9 og 1831, henved 9 1/2 Millioner Rdlr. Det var derfor intet Under, at den Jmpuls, som Aaret 1830, i saa mange Henseender, gjorde gieldende, ogsaa her maatte yttre sin Jndflydelse, og den gamle Constitutions Mangler allerede tidligere saaofte havde været paa Bane. Cholera henvendte imidlertid Opmærksomheden paa andre Gienstande, men de forøgede Udgifter, den i mere end een Henseende foraarsagede, bidroge ogsaa til at forøge Misforholdene. Pressefriheden, som udgjorde en Artikel i Constitutionen af 1809, indskrænkedes allerede 1812 ved den af Regjeringen forordnede Jnddragningsret; Sverrigs Lærde udenfor den geistlige Stand, saavelsom dets Fabrikanter og Næringsdrivende, udenfor den egentlige Borgerstand, forlangte med Grund Jndlemmelse i Rigets Stænder. Bondestanden, den meest trykkede og meest trofaste Deel af Folket, forlangte Formindskelse i sine Byrder, og en fuldkommen Forandring i National-Repræsentationen blev et saa almindeligt Ønske, at det, saa at sige, blevstil en staaende Artikel i de svenske Blade. Saaledes sættes Rigsdagen i Bevægelse af en offentlig Mening, som neppe meere lader den gielde for en Skygge af Nationale præsentation, men endnu mere af den paatrængende Fornodenhed at skaffe Penge til Veie, thi Rigsgjelds-Contoiret har Restancer, og desuden anden Gjeld som overdrages frask det ene Aar til det andet. Majoriteten i de høiere Stænder bestemmes ved Tendentsen til at bevare deres aristokratiske Uafhængighed, og falder derved Regjeringen ofter endnu mere besværlig, end de Anfægtninger af materiel Tendents, som igjennem Ordføreren Danielson udgaae fra Bondestanden. Kongen og de graahærdede Statsmænd, som omgive ham i Spidsen for Statstyrelsen, frygte enhver Forandring af det Bestaaende, deels af Grundsætning, deels vel ogsaa fordi de vistnok med Klarhed indsee, at et enkelt Skridt fremad fører til Lidet eller Jntet, og at det er umuligt at sætte en, for nødvendig erkjendt, Reform igjennem med Held, uden at foretage Hovedforandringer med den hele Statsbygning. Nogle af Ministeriets yngre Medlemmer beregne slige Skridt med mindre Ængstelighed, og vise sig derfor tilbøielige til at indrømme Et og Andet; skulde de imidlertid nogensinde faae Overhaanden over Greverne Wetterstedt, og Brahe, saa vilde de vel ogsaa snart indsee, hvor uheldigt et Resultat halve Forholdsregler sædvanligt føre med sig.