Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1796-12-23
At det er mig, der som en anden Merkurius, Kjønt uden Vinger - flyver afsted med de Trondhjemske Tidender, dette veed den hele Bye, og desuden har jeg allerede fortalt det i Præminerne. Tit naar Veiret var overmaade slet, saa sagde han som staaer for Bestyrelsen. Ole, bie en kort Tid indtil Regnen eller Stormen holder op; men med den en brav Mand egne Nidkjerhed svarede jeg stedse: Nei Herre, det gaaer ikke an, som en tro Tjener bør jeg ufortrøden i godt og slet Veir betjene mine Principaler, som i Dag vente paa mig og paa de Trondhjemske Tidender. Hvad raabte jeg med efterlignelsesværdig Embedsiver: hvad om nu paa staaende Fod Tartari barske Færgemand lod mig passere Floden, hvorfra Jngen kommer tilbage, og langskiegget Radamanthus med en Tordenstemme, som kom alle calestiske Hvelvinger til at ryste, skraalte mig i Møde: Ole - Ole Withammer, Ombærer og Udde er af de Trondhjemske Tidender, jeg kjender dig vel hvorledes har du røgtet dine Ærinder paa Planeten derhene, og jeg da skielvende maatte svare al Herre Radamanthus, i godt Veir bar jeg de Tr. Tid, omkring, men i slet Veir lod jeg Abonnen, terne bie . . . . . . . Det gyser i mig at Nei, hel tænke paa Radamanthi Dom . . ter har jeg sprunget afsted, til med sulten Mave, saa at jeg undertiden har tabt, snart den ene snart den anden af mine to Skoe. Hvorledes jeg sprang, dette burde billigen fortælles i gallopperende Vers, men jeg har lært af mine Confratres, de Leilighedsdigtere, de Balladefabrikørere, de Fødselsdage Poeters deres forrigfulde Exempel, hvor snart det er gjort, at den kommer til at ligge næsgruus i Støvet, der kaldet vil klavre opad Helikon. O, Ole, sagde jeg til til mig selv, det er evig Skade at du ej har fordøiet af Latinen saa meget, at kunne uden Anstød, deklinere Mensa og konjugere Amare, og saa det græske Alphabet oven i Kjøber; hvilke Spring kunde du da have gjort paa Lykkens Trappetrin, At det ellers er beskedne Fortjenesters Attribut, at trine frem i lueslidte, gjennemsigtige Fragmenter af Kiol og Vest, og for Resten nesten en bogstavelig Sanseulotte, dette er en Sandhed, som jeg selv ved mit Exempel fremstiller. J en Tid hvor en fattig men derhos ærlig og tro Avis Ombærer har ondt ved at overkomme saa meget, som Maven, der tillige med andre Creditorer er yderst utaalmodig, omgiengeligen behøver, i en saadan Tidspunkt siger jeg, er det vanskeligt, eengang udi hvert Decennium at kunne lade gjøre en nye Kjole af en gammel, men da en Mand af Genie aldrig er raadvild, saa har jeg udtænkt en Finantzoperation, som usejlbarligen skal gjøre mig til Herre og Mester af - endog en Kavajestor er denne Tanke, den er mig værdig. Jeg lider ej Omsvøb og derfor fremsætter jeg mit Projekt uden videre Jndledning. Jeg har opdaget ved Hielp af Søren Matthisens Regnebog, at naar enhver af de mange Principaler, jeg nu i et Aar engang i hver Uge har opvartet. ofter paa mit Alter en Bagatelle, ikkun et Par Dusin Rigsdalere pro Persona, saa skal jeg see mig iført en saa herlig Kavaj, som Hans Majestet Kong Salomon neppe har været indsvøbt udi, dengang Hendes Majestet den smukke Dronning af Saba besøgte ham for - Viisdommens Skyld. Dette Profekt er kun en Jdee, saa løslig heenkastet, men som maaskee torde blive virkelig, især da Nytaar stunder til der er Udgivter nes aarlige Epykke. Opfyldt af den Tanke, snart at skal have den Lykke, udi en mageløs Kang at gjemme mine legemlige Eiendele, forbliver jeg fremdeles De Trondhiemske Tidenders i godt og slet Veir tjenstberedvillige. Tiener. Ole Withammer. levnet, har jeg troet, at kunne best udfylde med saadanne Smaaeting, om hvilke jeg formodede, at de vilde være Publikum til Behag, thi kun Publikums Fornøielse var min Hensigt. Om Sandheden troede jeg, at den, i forskjellige Former burde være en Gienstand værdig et Folkeblad, og jeg troede tillige, at imellemstunder en ganske simpel satyrisk Jndklædning ei kunde være en ganske upasselig Dragt, thi jeg kjender ingen videnskabelig Lov som forbyder sligt. Matth; Cour Petersen.