Adresseavis for Børn, 1781-11-14
J denne bedrøvelige Tilstand tilbragde de altsaa den øvrige Halvpart af Dagen under uophørlig Sukken og Græden, indtil de endelig faldt i Søvn af bare Mathed Den anden Dag, om Morgenen tidlig, gik Faderen ind til dem ved Sengen og spurgde: hvorledes de havde sovet? Ach vi har ikke sovet godt, svarede de begge to med en hæs sygelig Stemme. Vi har hvert Øyeblik maattet staae op, og vi har havt forfærdelig Ondt baade i Hovedet og i Maven."J stakkels Børn, sagde Faderen; jeg beklaMen – blev han efter et lidet gereder. Ophold ved – hvorledes staaer det til i Dag med eders Frivillie, J ville dog vel have den igjen, tænker jeg, ville J ikke O, ey vist ville vi ikke, ney visselig ville vi ikke raabde de begge to med stor Hæftighed, Men hvorfor ikke, spurgde Faderen. J sagde jo i Gaar, at det var saa herligt, at kunne gjøre, hvad man vilde! O, vi har været ret dumme og tossede, svarede Anton Ja visselig har vi været ret tossede, sagde Lise. fad. J ville altsaa ikke være eders egne Herrer og raade eder selv igjen i Dag Begge. Oney, ney, Siig og befael Du os igjen, hvad vi skulle giøre, saa gaaer det os meget bedre. Fad. Betænker eder vel, Børn, hvad J gjøre; thi dersom jeg skal befale over eder igien: saa vil jeg vist gjøre Begyndelsen dermed, at befale eder noget, som vil blive meget ubehageligt for eder. Begge. O, vi ville gjerne gjøre alt, hvad Du vil befale os, søde Fader! Fad. Avis Fad. Seer da her, Børn, her har jeg et bruunagtigt Pulver, som kaldes Rhabarber; det smager meget hæsligt, men det er overmaade godt for Folk, der, ligesom J, har fordærvet sin Mave ved Umaadelighed. Dersom det nu er eders Alvor, at J ville, jeg skal befale over eder igjen, saa befaler jeg eder, at J skulle tage dette Pulver ind, Skal jeg nu, eller skal jeg ikke Begge. Ojo, jo søde Fader. Du skal og vi ville gjerne tage Pulveret, om det endog smagede nok saa slemt Faderen rørde derpaa et Pulver sammen til hver, og gav dem det ind. Børnene toge denne beske Drik i Munden, og sank den dristig ned, uden at gjøre en suur Mine derved. Den gjorde sin gode Virkning, og de kom sig begge to Naar man siden vilde true dem med en stor Straf, saa sagde man til dem: J skulle atter være eders egne Herrer, og disse gode Børn skjel vede mere derved, end andre, til hvilke man siger: J skulle smage Riset, En ærlig Ven er meere værdt, end alle denne Verdens Herligheder. Johan og Claus lærde begge to paa een Tid hos Skolemesteren i Byen. Johans Fader var en Mand, som handlede med Muuleseler, men Clauses Fader var en brav Bonde. Disse to Drenge elskede hinanden meget høyt, og man faae dem aldrig meere fornøyede, end naar de vare hos hinanden; men naar de skulde skilles af, saa gik det dem altid saa nær til Hjerte, at de ofte bade hinanden Farvel med Graad. Deres Skoleaar vare næsten til Ende, da Skræderen bragde Johan en ny Fløyels Klædning med en guldbroderet Vest, og et Brev fra hans fraværende Fader, med den Udskrivt, Til Hr. Johan von Jeannotiere. Claus beundrede den deylige Klædning, og var slet og aldeles ikke skiudsyg eller misundelig derover; men Johan satte fra den Tid af et mere fornemt Ansigt op, og derover bedrøvede den gode Dreng sig meget. for Børn.