Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1779-07-30
Hver Dag vil see Guds store Vunderværker, Naturens Alt for Øiet skildret staaer. Hver seer; men kun en Tænksom ene mærker, At Alt og Alt ud fra Guds Aande gaaer. Den Aand i Skabelsen, som over Vandet svevet, Er indtil dette Nu og vor Opholder blevet. Hver Tænkende sig i Naturen taber; Thi Øiet mæt ei bliver af at see. Hver Dag, og Gud, du idel Nyt dog skaber. For Hvem, Alting dog for et Menneske. - Hver Dag den svangre Jord nye Fostere opklækker, Og idel Herrens Godt den overalt bedækker. Betragter man Skov, Mark, Eng, Bierg og Dale, Som pyntet Brud staaer Alt i Flor og Pragt. Hvo Kunstner kan vel dette alt afmale? Det mindste Græs fortiener al vor Agt. Men bør det Synlige os høiere ei lede, Jo, ved hvert Løv og Blad det Almagt vist bør hede. Ved Morgen=Sol betragt kun Duggens Draaber, Som klart Chrystal de tindrer og hvert Straae. Det tørre Land paa Regnens Fader raaber; Han hører, og det frugthar vorde maa Dyr Tid vi have følt, langt meer end vore Fædre. Det bedre tegner nu. Gid vi maa blive bedre, Hvo vilde da vel ligegyldig være, Og ørkesløs beskue Herrens Alt Det Synlige fortæller dog hans Ære, Hans Gierninger dog blive maa utalt. Men hvo fuldkommen kan vor Tænkekraft saa bøie, At den fra Jorden sig kan svinge til det Høie, Kom Hellig Aand! blødgjør enhver Forhærdet! Bortjag fra os al Falskhed, Lunkenhed! Rør Spottere, de blive maa forfærdet: Bekymrede giv Siæle=Fryd og Fred! Udgyd din Naade=Dug i hver, som er vansmægtig: Ja, styrk, Du Styrkes Alt, enhver, som er afmægtig O Gud, hvor vel har Du det for os lavet Tog Du din Søn, gav Du os Trøsteren. Med idel Godt Du haver os begavet. Alt hvad vi har, skal være Dit igien. Med Aand og Legem vi Dig tiene vil og prise. Din Aand os føre vil, og Jesus Veien vise. Til Landmanden og Agerdyrkeren. At Jorden bidrager meer og mindre til Vegetationen, alt efter sin ulige Art, Natur, Egenskaber og Qvaliteter, samt efter de tilblandede Partiklers Ulighed, er noget, som er enhver ligesaavel bekient, som hvor lidet dette for største Deelen paa den rette Maade overveies. - Enhver velindseende Landmand maae først og fornemmeligen derfor iagttage, at han nøye og vel kiender sin Jords Egenskaber, om han vil være lykkelig i sin Avling, og ei bruge eller besaae samme uden med det Slags Korn, som dertil passer sig og belønner Arbeidet. - Det er noget, som de fleeste et lagttage, men uundersøgt og uoverlagt besaae Jorden alt efter den forrige gamle Brug efter mange Forfædres een Gang indførte Orden. - De beklage sig over Misvært, ja meere; men, naar Sagen ret overveies, vil Feilen og Tabet saalidet findes i Jorden som i Sæden, men i den Uorden, begge bruges paa, den første i at skal frembringe, hvad Naturen ei har givet den, og den sidste at den ei kan faa den Kraft til sin Vext, som dens Natur er tilegnet og forlanger. - Forestaaende og følgende korte Erindringer anføres derfore til behagelig Efterretning. - Stærk Jord, kaldes den, som er dyb og maa pløyes dybt, fordi den bestaaer af Leer og Mergel, som ei kan meleres iblant Jorden og komme Sæden til Vext og Drift, uden derved. Denne Jord beholder længe den tilblandede Fedme, og kan bruges oftere, da den svage Sand og Gruus Grund=Jord forholder sig i alle Deele tvertimod - Frugthar Jord er den, som har en saadan proportioneret Blanding af saadanne sammenblandede Partikler, som alle Slags Vext udfordrer til sin Vext og Næring af Naturen, og derfor deri kan voxe og komme frem hvad der saaes. - Let, feed og god Jorder den som klæver ved Fingrene næsten som Beeg, naar man valker den lidet imellem Hænderne, eller ælter den i Vand, og saaledes den beste, men hvis brug og Vedligeholdelse udfordrer det meste Overlæg. - Den letteste og hastigste Maade imidlertid at prøve en Jord paa, af hvad Natur, Art og Slags den er af, er denne. Man tager en Haandfuld Jord, kommer den i et Øll Glas, helder reent Vand paa den, omrører den vel derudi, indtil den bliver opløst, lader den derpaa synke, igientager dette nogle gange, og endelig holder alt dette vel omrørt en Bliktragt, hvori først er sadt en Tut af graaet Papiir, saaledes at Vandet draabeviis kan afdryppe fra denne Melange i et Glas, som alt maae staae stille, til alt Vandet er borte og Jordarten i Papieret er haard og fast. - Derpaa vendes Tragten og settes paa et Bord, tages først Tragten af Papiir Tuten, og siden saa forsigtig mueligt Papiir Tuten ligeledes af og fra den sammensunne Jord, da man med megen Fornøyelse og Opmærksomhed vil ei allene see Jordarternes forskiellige Lage, efter deres Tyngdes Orden, men og sammes Slags. Man vil derefter kiende og finde sammes Egenskab, og beste Be handlings Maade, ligesom man og af det afdryppede Vands Lugt, Smag og Farve vil ei mindre erfare dens Surhed, Svovelagtighed, Salthed, Bitterhed o. s. v. - Et Arbeide eller Forsøg, der paa een Dag, kan vise det, som mange Aars Undersøgning ei som vel vil oplyse, endog forden meest Eftertænksomme. - Der have endog været de Naturforskere, som have ved disse Undersøgninger gjort Prøverne med saadan Portion Jord, at de siden har lagt samme i smaae Casser, saaet deri Korn efter at de først har veiet det og talt Kornene, vandet en Deel af det med det afdryppede Vand, og vandet en anden deel, med andet reent Vand, og saaledes nøye observeret Kornets Vext, saavelsom siden af maalet Straaets Høide, veiet baade Straae og Korn hver for sig, samt Kornets Mængde, og derefter sluttet videre derfra paa det Gandske. Korte Levnets Regler, opsatte af Lord Halley. Hver Morgen, saasnart jeg vaagner, vil jeg takke Gud for mit Livs Ophold, for Sundhed og Helbred; jeg vil fornye mit Samfund med min Frelser, jeg vil betragte dette Liv som en Forberedelse til Evigheden, og overveie de Pligter, der paaligge mig samme Dag. Jeg vil saa meget mig er mueligt, aldrig søge noget Embede, som er over mine Kræfter, men det som mig er betroet, vil jeg stræbe at forestaae Gud til Ære, og Næsten til Nytte. J Selskab vil jeg være kierlig og omgiængelig; vise mig følelig imod enhver, og altid søge at give Agt paa det Gode, som jeg seer hos andre, for selv at antage det. J Eensomhed vil jeg beflitte mig paa at bevare mine Tanker rene og ustraffelige, jeg vil derfor ofte forestille mig Guds Nærværelse og Hellighed, jeg vil tænke paa Døden, Evigheden og den forestaaende Dom; ved at forestille mig mine Feil og store Ufuldkommenheder, vil jeg lære desmere at være ydmyg og forsigtig. - Om Aftenen vil jeg ligeledes overveie og eftertænke, hvad Godt eller Ondt jeg den Dag igiennem har gjort, for mine begangne Feil vil jeg ydmygeligen bede Gud om Forladelse, jeg vil stedse stræbe at rette samme, og at voxe i Dyd og Gudsfrygt, for hver en Pligt jeg har opfyldt, vil jeg takke Gud, og glæde mig ved, at han ei allene paalagde mig samme, men og tillige gav mig Evne til at udøve den; kort sagt: som jeg begynder, saa vil jeg fremdrage, og ende Dagen til Guds Ære. Hist skal jeg takke dig, min Gud, at du paa Gudfrygtigheds Vei har ført mig til min evige Lyksalighed. - Placat.