Politivennen, 1806-01-01
Uorden i Kirsebærgangen. Det er virkelig overmaade harmeligt, for den sindige Medborger, at see den uforskammede Medhandling, som enhver Ting, (dette er ikke overdrevent), der er offentlig, maa lide hos os, af en saa stor Mængde vorne Mennesker af flere Klasser, at den, der ikke ideligen havde for Øje den Varsomhed, hvormed man bør erkjende Dyder eller Laster for Nationale, let kunde fristes til at tilskrive en af de blideste og elskværdigste Nationer, en højst vanærende Raahed, eller en Mangel paa Evne til at nyde det forædlede Borgersamfundsliv. Men nej, det tænke ingen. Danen er vist skikket, ligesaa skikket som nogen, til at opnaae den borgerlige Uddannelsesgrad, der forstaaes ved hint Udtryk; Danmark hvor Borgerkrig i mange Sekler ej kjendtes, hvor fremmede Fjender ikke i 100 Aar satte Fod, bør være Sædet for alle ædle, blide, broderlige, venlige, tækkeslystne Følelser; der bør det, om nogetsteds, kunne sees i Virkelighed, at Regent og Folk elske hinanden; at Regentens Embedsmænd og Tjenere behandle alle øvrige Klasser med Mildhed og Venskabelighed, at disse igjen gladelig unde hine al fortjent Hæder, og dømme dem med sindig Skjønsomhed; at alle Provindsers Jndbyggere ansee hinanden som Fuldbrødre; at den Enkeltes Vel er vigtigt for Alle, og Alles for den Enkelte; at Fædreland nævnes med sønlig Kjærlighed og Jver, at i dette Land et atter nærmere Baand knytter til Fødeprovinds, til Fødeby; at enhver ønsker at blidne og forskjønne Medborgernes Tilværelse, som det sikkerste Middel til at forhøje sine egne Nydelser. Meget af det her Nævnte, det Meste deraf, har Sted hos os. Kun i det sidstnævnte ere vi kjendeligen tilbage. Og denne Mangel er det egentlig der giver Anledning til disse Linier. Maatte det dog af vore Landsmænd og Landsmændinder idelig indpræntes den opvorende Ungdom, og af dem selv ret tages til Hjerte, at man maa unde andre, hvad man selv finder ønskeligt! Bevæggrundene ere saadanne, at de kunne begribes af den sløveste Forstand. 1) Det er nemlig en ligesaa sød en Fornemmelse at unde andre hvad godt er, som det er ubehageligt og selvskadende at misund.. 2) Vi ønske, at andre skulle unde os en behagelig Tilværelse, det er derfor Pligt for os, at gjøre dem det samme. Hvor herligt om hver tænkte saaledes. Aldrig vilde det da møde, hvad nu saa ofte er Tilfældet, hvor noget er offentlig at skue, at alle ved at stimle til, fordærve hinanden Nydelsen; da vilde rige Privatmænd kunne lade Medborgere nyde Naturen i deres Haver og Enemærker; da kunde billedhuggerkunstens Mesterværker pryde vore offentlige Pladser og Spadseregange, uden at behøve Skildvagter; da kunde vor Regjering selv gjøre langt mere for offentlig uskyldig Morskab, vis paa, at ingen, ved at fordærve Nydelsen for andre, ødelagde den for sig selv. Hvor udulig til at smage det Skjønne og Ædle, til at tænke rigtigt, hvor lumpen maa det vorne Menneske være, der kan mishandle Træer og Bænke paa offentlige Spadseresteder, og besudle ja beskade de skjønneste billedstytter. Og saadanne vorne, til skæls og myndige Aar komne, usle Mennesker findes desværre i Kbhvn, endog i Middelstanden. Thi vil man end kjærligen troe, at de mange Lumpenheder, der begaaes i og imod Rosenborg Have, skede ved Børn, ved Pøbel, - saa er den lumpne Opførsel, som Kirsebærgangene daglig lide under, kun alt for stærkt et Bevis paa hin beklagelige Sandhed. Det er vist nok, at enhver af de Personer, der betale Adgang til Kirsebærgangen, troer sig hævet over Pøbel, troer sig en Mand af Smag, kunde han vel ellers give Penge ud for at gaae i Kirsebærgangen! Men naar han bestiger Kirsebærtræerne eller raner Frugten, da er han en Tyv, beskadiger han Træerne derhos, da er han en Voldsmand, og virker han derved, at man bliver nødt til at betage Publikum denne Spadseregang og Skolerne den Jndtægt, de deraf havde, da er han en Forbryder af det foragteligste Slags. Jeg veed, at det fjelden gavner, at tale til slige Skabninger selv. Dette er derfor tilegnet den bedre Del af Kirsebærgangenes besøgere. Deres Pligt er det, saasnart de mærke slig Udaad, uden Skaansel at angive den Skyldige, baade for at befrie dem selv fra Mistanke, og for at forebygge ovennævnte Uhæld for det Offentlige.