Berlingske Tidende, 1820-10-23
London, den 13de October. Ved Overhusets Forhandlinger forefaldt i Aftes følgende Enisode; Et Vidne, G. Cavolini, forklarede, at en af Vidnerne mod Dronningen, Coureren Rastelli, i Malland havde betroet ham, at han efter den Mallandske Commissions Ordre havde samlet adskillige Vidner, og at han havde betalt syv af disse 4 Franke hver, samt desuden underholdt dem med Mad og Drikke Ved Coutraforhøret tilstod Cavolini, at han af Grev Wassali fik en Godtgiørelse, for at komme hertil, og vidne for Dronningen; den var tilstaaet ham 2100 Franker, og desuden fik hans Familie hiemme daglig 5 eller 6 Franker. Hr. Brougham ønskede at vide, om han kunde faae Rastelli Tale, da han havde nogle Spørgsmaal at forelægge ham, hvorefter General=Advocaten siden paa nærmere Anledning erklærede; at R. var sendt til Malland som Courer, fordi Brougham ved Slutningen af Klage Procevaren havde erklæret, at han ikke igien vilde fremkalde nogen af de førte Vidner. - Hr. B.: Han havde i sit Modforhør brugt en Fremgangsmaade, hvoraf hans lærde Ven (Gen. Advoc.) vel havde kunnet slutte, at han vilde fordre R. fremstillet paa ny, hvorfor man ikke skulde have sendt denne bort som Courer. - Gen. Adv.: R. var sendt bort som Courer for at give Slegtningerne til de Vidner, der i Dover vare behandlede saa skammeligt, Efterretning om disses Velbefindende. Br. kundsvende sig til Deres Herlighed, for at udvirke en formelig befaling til hans Tilbagekaldelse. - Br.: Deres Herligheder indsaae nu vel, at enhver Control mod Vidnerne var tilende, om de end havde gjort dem skyldige i nok saa stor Meeneed; "Jeg spørger mine Lorder! - tilføiede han med megen Varme - om jeg nu videre behøver at gaae denne Bill i Møde. - Her maatte han bortsterne sig. Lord Holland, Bag den nylig bemærkede Omstændighed synes det at stikke meget. Den ædle Greve ligeoverfor (Liverpool) havde i Begyndelsen sagt, at han vilde anvende alle mulige Midler, for at ingen af Vidnerne skulde forlade Landet; hvorledes havde han holdt sit Ord med Hensyn til R., om hvem den simpleste Mand maatte have kunnet indsee, at Dronningens Raader vilde kunne overbevise ham om Modsigelser, og formodentlig om Meeneed, og som nu ikke af egen Drift, men ene og allene efter Ordre fra Billens Understøttere havde forladt Landet, denne Sag maatte undersøges fremfor alle andre, da det synes at være et Complot, for at standse Retfærdighedens Løb, og krænke Husets Character i Landets Øine. - Grev Liverpool nægtede, at han i mindste Maade havde været ligegyldig for at holde sit givne Ord og da den ædle Lord talede om Sammenrottelse, maatte Huset tilgive ham, om han brugte nogen Varme i at giendrive denne beskyldning. Han forsøgrede derefter sit Forhold med megen Eftertryk og Udførlighed. Han havde ikke vidst, at R. var sendt bort, og var overbeviist om, at General Advocaten og General-Fiscalen lige saa lidet havde vidst det. Den, der havde sendt ham bort, havde handlet meget uoverlagt, men - som han troede sig overbeviist om - ikke af nogen uredelig Grund; og han selv (Liverpool) havde strax sendt en Stafet, for at hente R. tilbage, saasnart han var bleven underrettet om dennes Afreise. Marq. Landsdown erklærede, at den ædle Greve vist maatte fritages for enhver saadan Beskyldning; men han fandt dog, at det vilde være den største Uretfærdighed, om Dronningens Sag skulde lide ved en saadan Fremgangsmaade af Billens Forsvarere. - Lordkantsleren: De, der havde sendt R. bort, havde handlet overordentlig upassende; men naar han betænkte, hvilke Personer der havde gjort det, saa kunde han ikke antage, at de derved vare ledede af nogen slet Bevæggrund. Blev R. nu fordret frem igien, saa var det er mere end retfærdigt, at Deres Herligheder tilstode alt, og lode Hos Majestæts Sag have alle de Fordele, som kunde opstaae afhans Vidnesbyrd.