Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1799-01-18
J dette Jnstitut er allerede Leilighed til endnu at indtage et Par Elever, og da vil endnu een Lærer kunde lønnes og blive antaget; Skulde endog flere melde sig at ville betiene sig af Jnstitutet, da kunde Indretningen giøres til at imodtage omtrent 12. Give, at denne, til Ungdommen, for de kommende Tider saa nødvendige og nyttige Dannelse, og saalænge her aldeles manglede Real=Skole, maatte blive varig, det Udsigterne dog lader haabe, Jsær vil dette beroe paa at Stifteren Hr. Boesen kan beholdes her i Byen, i det mindste nogle Aar, indtil Justitutet er rodfæstet, og flere Lærere blive, som kan afløse hinanden efter ham i Bestyrelsen, Baade Bestyreren og Læreren ere enige i at søge deres bedste Belønning i deres egen Overbeviisning om, at den største og vigtigste Gierning her i Liver, ferden: at danne Mennesker, nyttige for denne og den tilkommende Verden. De vil og vist ikke savne Retsindiges opmuntrende bifald. Med andre overbære de Hvad angaaer en god Dansk Læse= og Jndustrie=Skole, som man har saamegen Aarsag at ønske Byen for den fattige og de mindre Formuendes Ungdom af begge Kiøn, der opdrages i Uvidenhed og Lediggang. Da erfares det, at Byens gode Lærere, ogsaa nu have denne Sag i alvorlig Overlæg og bestræbe sig at naae Maalet; Maatte de kuns faae overrunden, de mange mødende Vanskeligheder. - anstændig Lønninger til Skoleholder, Læremoder i Haandarbeidet a. beqvemt Huus for Skole= og Arbeidstuer, med Beboelse for Lærerne m.m. Give, jeg snart ogsaa kunde have den Fornøielse, at afgive glad Efterretning herom. - Januar 1799. E. Sk. Den af Eleverne paa deres Stiftelses=Dag afsiungne Kantate, som foran er omtalt, er her vedfølgende: Første Deel. Hovlædel, gavnrig Kundskab seer Om Kundskab lærte ei, den vandt, Han glad bør holde den; Og derved styrkede den. Ved den, hvo heldig, nyttig er, Og Kundskab føder Gavnelyst Bør signe den igien. Arbeidsomhed og Mod Det lærer Kundskabs Moderland, Til æde Daad et tvivlfulde BrysSom sænkt i Vildheds Skiød, Er Kundskabs Lys imod. I Visdoms Baand først Vildhed bandt Men den hvis Fryd er Brødres Vel Naar Kundskabs Lys frembrød. - Hvis Sorg er andres Nød - Det føler hver den Jordens Søn. O! for den gavnelystne Siel, Som Brødres Held attraaer. Er Kundskabs Vet saa sød Thi gapuria Kundskabs blide Løn Og Kundskab lærer Pligt og Dyd, Til sterne Slagter naaer. Derved vor Klodes Værd, over Vandringsmand paa Livets Vei Blir dobbelt skiøn - og Lyst og Fryd, Maae savne Livets Held. Udbredes fierne og nær Naar Kundskabs Lys ham lederen. Dens Ærekrands er derfor skiøn, Fra Uhelds Kildevæld. Og varig meer end Guld; For tronet Mand og Hyttens Søn Naar det forgaaer, den endnu grøn Fra Slot til straaetalt Vraae, Bær Duft af Vallugt fuld Har Kundskab - og den har en Løn, O lykkelig, da er og bliver Som Daarer aldrig naae. "Den Mand, hvis Lod det bleven en Arbeidsomhed giør lykkelig: At eie Kundskab; - den kun giver, Menenden Kundskab den, At kunde gavne sig og hver I Armods Aag, maae tabe sig O veld, den sine Ungdoms Dage. Og svinde bort igien. Kan gaae paa Kundskabs Bane frem Ei trætte Haand sig lønnet fandt, Og naar han seer den lagt tilbagSaa til dens Kraft svandt hen - Kan sige, vel jeg brugte dem. Anden Deel. O lykkelig, da er og bliver Derfor saa mange den ei naae, Den Mand, hvis Lod det bleven er, Endskiønt de see, den mod dem smiller. At eie Kundskab; - den kun giver. " At kunde gavne sig og hver. Det vide vi, derfor vi maae Og Held, den sine Ungdoms Dage, Ei paa saa vigtig Løbebane, Kan gaae paa Kundskabs Bage frem, Ved noget hindret stille staae Og naar han seer dem lagt tilbage Snart kan det Kronen fra os rane Kan sige, vel jeg brugte dem. Hvo først kan naae den med sit Syn, Den Lykke - o i den kan vi nydeel Ham vil vi andre Krandse flætte Os kierligt Forsyn gav det Held. Og naaer han den, som Østens Lyn Og vi engang vor Skiærv kan yde Vi hastig skal den paa ham sætte "Til vort - o meer, til Brødres Vel Derom i alle kappes vil, Vi kan vor Flid i Ungdoms Dage. Paa Kundskabs Alter lægge ned. Mens Vaarens Soel vor Gang bestraaler: Og naar vi har ei fleer tilbage. Og han skal os ei høre til "Saa skal dog Frugten blive ved. Hvis Kappelyst sig hindret taaler, At naar vi Manddom bære skal, O! Brødre da med Haand i Haand, Vi Kundskabs Lys da ei skal savne, Til dette Maal vi frem vil ile, Men høre maae til Deres Tal, Og der, i Venskabs Rosenbaand. Som andre og sig selv kan gavne: Fast knyttede engang vi hvile, Til dette høie, ædle Maal. Men Kundskabs Krands ei mange Med Haand i Haand, vi frem vil ile, faae, Det være skal vort faste Maal, Paa bratte Fieldes Top den hviler, Og for - og før vi ei vil hvile. Endvidere ere med sidste Kiøbenhavns=Post indløbne følgende Bidrage, Kiære Hr. Hempel. Kbhavn den 15 Jan. 1799.