Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1833-07-16
(Jndsendt til Kjøbenhavnsposten, med Underskrivt: -.)(Sluttet. See f. No.)Men hvad vi i denne Henseende meest have at befrygte ere Tobakspiberne; thi de ere nu i Almuens Munde, saa ofte deres Arbeide tillader det, og ikke Pi den alene volder let Ulykke, men Svampen, og den fornemmelig, thi i den slaae Drenge og Karle Jld, den kaste de hen i Huse og Lader, naar de pludselig overraskes af deres Foresatte, eller, naar de ere meget forsigtige efter deres Viis, lægge de Piben hen dermed paa det første det bedste Sted. Man veed at i afvigte Aar gik en Præstegaard op i Luer derved, at een af Drengene slog Jld i Svamp, for dermed at tænde sin Pibe i Fæhuset, da de øvrige Folk vare i Marken. Men just som han havde faaet Jlden til at fænge i Svampen, kom Præsten ud, for at see hvad Drengen bestilte, og i det Drengen hører Præsten komme, kaster han den antændte Svamp og Pibe hen i Foderet, og neppe var Præsten kommen ind i sine Værelser for Jlden fængede og Gaarden afbrændte til Grunden. Og da det nu er almindeligt, at Svamp bruges af Bondestanden, der forhen ikke kjendte dertil, men lod sig nøie med at tænde Piben paa Fyrstedet, eller havde en Fyrtønde med Trødske, som Bonden dog aldrig brugte uden paa Reise eller inde i Huset paa de Steder, hvor Jntet deraf var at befrygte, ligesom han og, naar den var afbenyttet, omhyggelig maatte lukke den, for ei at beskadige sine Klæder; saa er Faren virkelig meget forøget og Jldsvaader ere blevne hyppigere, hvortil jeg troer, at den antændte Svamp og ikke Paasættelse ei sjældent har været den virkende, men skjulte Aarsag. Men hvad er herved at gjøre, Forbud derimod have vi, at gjentage og indskjærpe dem paa ny, vil ikke være af nogen Nytte, da Vanen og Friheden til at gjøre hvad Man vil, ei saa let lader sig betage. Sognefogden ryger og svamper lige saa godt som alle de Andre At formane til Forsigtighed med Jlden og Piben, og vise dem for Øinene Følgerne af uforsigtig Omgang dermed, samt erindre dem om Følgerne baade for dem selv og Andre, er i det Mindste det fornuftigste Middel til Forebyggelse af denne Ulykke. Men hvor skal Man kunne undervise Folkene derom, J Kirken kan dette i Almindelighed ikke skee, da Præsten ei paa Prædikestolen kan indlade sig i det demonstrerende Detaill. Desuden kommer nu meget sjældent Tjenestefolk i Kirke, da Søndagen kræves af dem som Arbeidsdag lige saa fuldt som de søgne Dage. J Skolen er kun Ungdommen, og den er letsindig, og vilde maaskee snarere lee over en saadan Advarsel, end tage den til Hjerte og selv lære det Vigtige og Velgjørende deri; og naar Skoledrengene komme om nogle Aar i Lag med Karlene, maa de gjøre som de, ellers blive de til Spot for dem. - Jeg veed intet bedre Middel, end et formane samtlige Hosbonder i Byerne til, selv at holde sig med Piben i Stuen, og strængt paasee, at deres Folk ikke have Pibe og Svamp med Tilbehør i deres Kamre, men i det Tilfælde at de ville rygge, at det da skeer i Stuen hos Bonden, og i Borgstuen alene paa Præste- og Hovedgaarde; ligesom og, at Præsten og Skolelærerne vilde gjøre Almuen opmærksomme paa baade det Farlige og Utilbørlige i at omgaaes uforsigtigen med Jld, og selv vise det i deres Gierninger.