JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-02-08
Det er nu 32 Aar siden (1782), at Michaelis skrev dette; men uagtet Sagen er af saa stor Vigtighed baade for Philologer og Critiker, har man i den lange Tid ikke faaet nogen nøiere Oplysning derom, hvorvel den siden den Tid er skeet saa mange Reiser til Africa, og Lande= og Folkekundskaben i det Hele er bleven saa udvidet. Det sandsynligste er nok, at de af Negerstammernes religiøse Skikke, der have saa aabenbar Lighed med Jndgismen, have givet Anledning til hiin Efterretning. Jmidlertid kan man dog ikke reent ud nægte sorte Jøders Tilværelse, især da de berømte Physiologer Stanhope, Hunter og Zimmermann have i høi Grad gjort det sandsynligt, at Solens Paavirkning er den oprindelige og vigtigste Aarsag til Negernes sorte Farve og fortrukne Ansigtstræk. af andre Folkeslag, og ikke ere grundede i de quineiske Negerstammers egne Tungemaal, synes at være klart deraf, at efter Dr. Jserts Beretning, de derværende Sprog ere saa mangfoldige, at der gives over 30 distincte, uden at regne de utallige Varieteter. Alle have de det tilfælles med de Vildes eller saadanne Folkeslags Sprog, der lære dem af Traditioner, at de ere fattige paa Ord, og for det meste endes med Vocaler. Dr. Jsert *) anfører en Sammenligning mellem en Deel Ord af det Akraiske, Assiantiske og Krepeiske Sprog, med hosføiet tydsk Oversættelse; de ere ikke allene ganske forskjellige fra hinanden, men jeg har, al anvendt Undersøgelse uagtet, ikke været istand til at finde et eneste iblandt dem, der røber at være kommen af det hebraiske eller de dermed beslægtede Sprog. Derimod finder jeg hos Rømer adskillige Egnenavne, der synes at være orientalske, som Chuma, Asharri, Adampar, Noy, Adampi, AkskaAass, &c.¬
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-02-08
J See E. Jserts Reise paa Guinen i KopenØidrag til Dagens Historie.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-02-08
Fortsættelse. Prindsen af Eck maa Davoust der kommanderer det franske Armeecorps i Hamborg, er født den 10de Mai 1770 i Avaux, og er bleven opdraget med Napoleon i Ecole Militaire. 1780. var han Underofficeer i et Kavallerieregiment. 1790 tog han sin Afskeed, og blev noget efter Officier i et Frikorps. Han var med i alle de Fægtninger, der forefaldt i Dumouriets Feldtoge, 1793, blev han General, og under Pichegru tjente han ved Rhinen. Han gik med Napoleon til Ægypten, hvor han udmærkede sig ved sin Tapperhed, vendte med Desair tilbage til Paris, hvor Napoleon gav ham Commandoen over den italienske Armees Kavallerie. Siden udnævnte han ham til Chef fordet tappre Korps ved Marengo, som kaldtes Granitstotten, og snart derpaa til Generalberst af Garden, og nu hævede hans Krigerstorhed ham fra Trin til Tiin til Fyrste af Edmith, Den russiske General Bennigsen nedstammer fra en adelig Familie i Hannover. Hans Fader var Oberst ved den Brunsvigske Garde du Corps, og hans Moder lever endnu og er 83 Aar. gammel. Han er født 1746, i sit 10de Aar blev han ansat som Page og 1759 i Syvaarskrigen, Fændrik ved den Hannoverske Garde til Fods, hvorved han avancerede til Lieutenant. Jndtil den Tid forvaltede hans Moder Godset, som overleve redes ham 1768. Han forlod den Gang Militair tjenesten og ægtede en Datter af den Hannoverske Gesandt i Wien, Friherre v. Steinberg. Efter hans første Gemalindes Død 1773, gik han i russisk Tieneste som Oberst=Lieutenant, i hvilken Egenskab Catharine den Anden betroede ham et Regiment Kosakker, som han anførte mod Rebelleren Pugatscheff. Efter at han havde endt denne Expedition blev han ansat ved adskillige andre Regimenter og omsider Oberst ved det Kjowske Regiment, som han med Hæder anførte i Polen. For sit tappre Forhold ved Stædet Mir, hvor han kommanderede den venstre Fløi, skienkede Keiserinden, ham St. Wlademirs Ordenen, ledsaget af en smigrende Skrivelse. Ogsaa i Persien aflagde han Prøver paa sine militaire Talenter, og i den polske Revolution 1794 indtog han Wilna med Storm, og ægtede siden et ungt polsk Fruentimmer af udmærket Skjønhed. Ved andre Leiligheder forærede Keiserinden ham to Godser. Han avancerede om siver til General ved Cavalleriet. 1799 anbetroede man ham Civil og Militairgouverneursposten i Lithauen. Efter Slaget ved Eylau fik han St. Andreasordenen. Han havde allerede tilforn St. Alexander Newsky Ordenen, St. Anne-Ordenen, St. Georgs-Ordenen af anden Klasse, og den prenssiske sorte og røde Ørncorden. - Hans eneste Søn staaer ligeledes i russisk Tjeneste, og hans eneste Broder er Oberst=Lieutenant ved den engelske Armee.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-02-08
General v. Bennigsen er høi og velvoxen, elsker udvortes Glands, er ubekjendt med lav Egennytte og en Ven af at gjøre Vel. Han har et venligt og bestemt Blik, som røber meget Energie og Aandsnærværelse. Han er urokkelig koldsindig, nedladende mod sine Undergivne, men ubevægelig stræng i Tjenesten.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-02-08
Hertugen af Benevent (Talleyrand) der var en af det franske Statsroers Styrere og Keiser, Napoleons høire Haand, er nu henved 60 Aar, og nedstammer fra en af de ældste Familier i Frankrige. Allerede endnu som meget nug var han Biskop i Autun. Nationalinstitutet maae takke ham for sin Tilværelse. Han har engang været som Underhandler i Engelland, og har opholdt sig en Tidlang i Altona. Hans Jndkomster som Udenlands minister vare overordentlig store, hans Taffel er det delikateste og rigeste i hele Paris. Han halter, og dette Legemsbræk skal være Virkningen af et Hundebid.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-02-08
Indenlandske Efterretninger. Skrivelse fra Kiel, den 18 Januar 1814. (Slutning; see forr. No.) For imidlertid at sikkre disse vigtige Punkter mod fiendtligt Overfald, som især kunne forsøges paa under en stræng Vinter, blev tilbageladt paa Sielland, Møen, Falster og Lolland, 14,000 Mand og fordeelt imellem Kjøbenhavn, Citadellet Frederichshavn, Batterierne paa Rheden, samt Kronborg Fæstning. - Hele Armeens Styrke, fordeelt saaledes som det her er anført, udgiør omtrent 46,000 Mand; men Landets geograsiske Stilling har været Aarsag i, at der i denne Krig, især siden saamange Fiender, der kunde angribe baade til Vands og Lands fra alle Sider have forenet sig mod os, ikke har ladet sig samle mere, end 15,000 Mand paa et Punkt, uden at lade andre Punk, ter mere eller mindre ubedækkede. - Hvor nødvendigt endogsaa de mægtigste Fyrster kunne finde det at opofre enkelte Dele af Staten, for at rædde de øvrige, have de sidste 20 Aar givet mange Prøver paa. - De Franskes Keiser har den 30te December, ved sit Svar til Præsidenten for Senatet, paa ny beviist, at Statsklogskab i Nødsstilfælde fordrer store Offere; de fleste og mægtigste Fyrster i Europa havde anerkjendt de Jndlemmelser, hvorved Keiseren havde udvidet sit Riges Grændser og underkastet sig de af ham oprettede Kongeriger og Fyrstendømmer, og ikke desmindre erklærer han sig beredvillig til, fordi nogle Provindser af det egentlige gamle Frankrig saae Fiender inden for deres Grændser, at slurte Fred paa de tilbudne Vilkaar, og tilkjendegiver udtrykkeligen, at der eimere kan være Spørgsmaal om at tilbagevinde de tabte Lande, hvilke dog i flere Aar havde udgjort en Deel af Riget. - Saadant Offer bringes Freden, af den for kort Tid siden saa mægtige Monark, saasnart talrige fiendtlige Hære true hans vidt udstrakte Rige. Den langt større Deel af de danske Stater var enten erobret eller ikke at redde, og Danmark kunde ei længer yde Norge den fornødne Bistand, da Kongen tog imod Fredstilbudet, der vilde give Staten Leilighed til at komme igjen til Kræfter, efter en saa langvarig Forsvarskrig, som har aldeles udtømt den. - Jngen af Hs. Majestæts Undersaatter vil miskjende hans faderlige Hensigter, efter at de alle have været Vidne til Allerhøistsammes utrættelige Bestræbelser for Landets Forsvar og Velfærd. - Jkke maa Mismod i Ulykke forøge Smerten af den Beslutning, som gjengav Os Fredens Velsignelser, hvortil viere saa høilig trængende, og tilveiebragte igjen god Forstaaelse med de Magter, hvis Venskab sikkrer, Statens Vedligeholdelse. (St. Tid.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-02-08
Udtog af en privat Skrivelse fra Sa Alter (2 Mile sønden for Colding), den 19. nuar. Den 8de Januar, om Eftermiddagen, ankom General Tettenborn med 3 til 4000 Mand Kosakker, eller rettere lette Tropper, paa een Gang baade til Christiansfeldt og Aller: Generalen tog sit Hovedqvarteer i Christiansfeldt, og en Hovedvagt blev strax lagt ind i Aller, for at bemægtige sig Landeveien, og tillige staae i Forbindelse med Christiansfeldt og Kongeveien. Ved Tyrstrup Kirke leirede sig den største Deel af dem. Nogle hundrede Mand, som vare rykkede ind i Christiansfeldt, bandt deres Heste ved Træerne, gjorde Jld paa mangfoldige Steder i Gaderne, lavede der deres Mad, og sove efter Maaltidet ind under aaben Himmel i den stærkeste Frost. Forposter vare udsatte til alle Sider, Efter et Par Dage rykkede de længere frem imod Wonsild; dog kom de ikke til Wonsild By, eftersom der var dansk Militair, hvormed de havde en liden Fægtning. Til Colding kom Fienderne heller ikke. Den 18de Januar (gammel Stiil helligholdt de Nytaarsdag i Christiansfeldt. Den 16 Januar fik vi Efterretningen om Freden, og om faa Timer vare alle Kosakkerne borte. Ved deres Bortreise, som under deres Ophold, holdt de god Mandstugt, og takkede ved Afskeden for god Beværtning. (S. Bl.) Nyborg, den 24 J muar. Tropperne i Holsteen ere i fuld Bevægelse for at forlade Landet. og man haaber at de i Overmorgen skulle, paa Benningsens Corpsonær, som bliver staaende for Hamborg, alle vare udenfor Grændsen. Lille Belt er ufremkommelig for andet end Baade; Tropperne kunde herfor ikke komme over til Jylland. Udenlands fra haves intet Nyt. Fæstningen Wittenberg er den 12te dennes taget med Storm. (S. Bl.)J Januarii Maaned har i Kjøbenhavn, efter Jagttagelser anstillede paa det astronomiske Observatorium, Barometrets største Høide været 28 Tom. 3 Lin og den mindste 26 Tom. 10 3/2 Lin. Hygrometrets største Høide 44 Sr. mindste 4 1/2. Er Thermometrets største Høide 3 3/4 Sr. Varme, den 2den Jan., og dets mindste Høide 11 3/4 Gr. Kulde, d. 12 Jan. De meest herskende Vinde vare Syd past og Vestydvest, dernæst Nordost og Nordvordast. Storm i 4 Dage og Vindstille i 3 Dage. KlarLifft i 6 Dage, tyk Luft i 21 Dage, skyet Luft i 4 Dage. Snee i 12 Dage, Taage i 4 Dage, Regn i 3 Dage. Det har frosset i 28 Dage. Hele Maanedens Kulde udgjør 167 3/4 Sr. og Varmen ikkun 8 3/4 Sr., altsaa et Overskud af 162 Sr. Kulde. J de sidst forløbne 17 Aar er denne Januar den koldeste. Jkkun Januar 1803, hvis Kulde forholder sig til sidstafvigte som 31 til 38, og 1809, i Forhold af 28 til 38, komme den nærmest. Januar 1799, da den største Kulde var 12 Sr., samt 1802, uagtet største Kulde steeg til 16 3/4 Sr., have begge havt en meget mindre Kulde, end dette Aars Januar. Forholdet er for den første som 10 til 38, og for den sidste som 12 til 38.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-02-08
For at lindre Fattigdoms tunge Kaar i denne Vinter, er ved Goddædighedens hjelsomme Haand indkommet til Selskabet, der har paataget sig Bestyrelsen, i alt 16,600 Rbdlr. 2 Mk., foruden Vare. Vox periodiske Litteratur, som hidtil har han en Kjole for hver Sognedag, har hidtil mangle en Søndagsskjole af en for en saadan Dag sømmelig Finhed og smagfuldt Snit. Hr. Justitsraad og Prof. Baggesen har nu afhjuldet denne litteraire Mangel ved at nyt Tidskrift; Sand gan kaldet, hvis første Numer er udkommen og Jndeholder: 1) Sendebrev fra de tre Gratier til Udgiveren. 2) Søndagsdrømmen; 3) Verdens Gang, 6 Velegraph-Rygtet: S) Til Hr. Gely Latour; 6) Søndagsefterretning. - Til Prøve paa den munte, Aand, der hersker i dette Tidsskrift, anføres her følgende: "Til Hr. Gely=Latour, i Anledning af hans Forestilling i den gloende Ovn. Odu, som i din Ovn dig saa kan trende mænde *),At ingen Hede kan forbrænde dig, D gjør mig, store Mand, blot uforbrændelig Den sidste Favn af Magistratens Brænde, Det udkomne Numer faaes, ligesom i Fremtiden Fortsættelsen, paa alle Byens Boglader for 2 Rbmk. ) De tre Mænd (Sadrach, Mesech og Abednego) hvare, som bekjendt, Hr. Latouls Forgjængere.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-02-08
Det er Vore troe Undersaatter og hele Europa bekiendt, hvor redeligen og uafladeligen Vi, først som Tron=Arving og derefter som Konge, have ønsket og bestræbt Os for, at vedligeholde Fred for Vore Riger og Lande, og ved Fredens Velsignelser at fremme deres Velstand og Lykke. Medens Krigen, siden 1792, rystede alle andre Enropas Stater, lykkedes det, i fulde 15 Aar, at afvende dens Forstyrrelser og Farer fra disse Riger og LandelJkkun da fremkaldtes til Vaaben, naar det gjaldt om at værge for Fædrenelandets Rettigheder, og at opretholde dets Fred.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-02-08
J en saa fortvivlet Stilling, som en langvarig Forsvarskrig, og tilsidst den almindelige, alt fortærende Krigslue, som har udbredt sig over hele Europa, har fremkaldt, og som Vor nidkjære Omhue for Vore troe Undersaatters Velfærd ikke, under saa verordentlige Uheld, har været istand til at afværge, have Vimaattet gribe til det eneste Middel, der nu frembød sig, forat redde Norge fra at forkomme af Hunger, medens Danmark, kjæmpende mod ulige Kraft, ene har Stridens Byrder, og udsattes for dens Følger. Vi have, under alle disse sammenstodende haarde Uheld, maattet aftræde, til den Svenske Krone, de Rettigheder til Kongeriget Norge, som Vi arvede fra Vore Forfædre.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-02-08
Vi afholde Os fra at skildre de sørgelige Følelser, som Sønderrivelsen af Baandet mellem begge Riger foraarsager Os. Enhver Dansk, enhver Nordmand vil letteligen slutte sig dertil af hvad han selv foler. Staternes Skjæbne staaer i Forsynets Haand. Vi have intet forsømt i de 7 Aar, medens Kampen har varet, for at vedligeholde det Baand, som flere Aarhundreder og Nordmændenes urokkelige Troskab gjorden ærværdigt. Det første Brud derpaa fandt Sted, da Staten berøvedes sin Flaade, og derved Midlerne til fælleds Undsætning fra det ene Rige til det andet. Alle omgivende Magters Forening imod Monarkiet har fremskyndet den voldsomme Sønderrivelsen Jmidlertid have Vi sørget for, at under den Regjering, der træder ind i Vores Sted, enhver Norges Jndbygger, efter sin Stand og sin Stilling, skal nyde og beholde de Rettigheder og Friheder, som han er i Besiddelse af. Aldrig kunne, aldrig ville Vi glemme den Troskal og Hengivenhed for Os og Vores Stamme, hvilken det ædle nolske Folk i alle Tider og Tilfælde har givet saa rørende Beviser paa. Saalænge Troskab blandt Folkeslægterne agtes som en Dyd, ville Nordmændene nævnes som de, der stode ved Siden af, eller overgik ethvert andet Folk i denne Dyds Udøvelse.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-02-08
Vi og Vore Forfædre have stedse faderligen regieret over det norske Rige. Villigen ydede Danmark i disse sidste Nødens Aar det Korn, som de Norske Brødre, trængte til. Vort oprigtige Ønske er, at Lykke og Held maa til den seneste Tid blive det tappre og ædle Norske Folks Lod. Middelfart, den 18de Januari 1814. Frederik R.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-02-08
Kjøbenhavn. Trykt hos P. H. Höeckes Enke
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-02-12
Nyeste. Sidere Kjøbenhavn. 8000 actes- Ellevte Aargang. No. 13. Udgivet og forlagt af Boghandler S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Løverdagen den 12 Februarii 1814. Da nora.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-02-12
Under denne Titel har Hr. J. K. Høst for en rum Tid siden begyndt et nyt Tidsskrift, der, om gust ikke udelukkende, saa dog fortrinligst, sysselsætter sig med Skuepladsen. Dommen saavel over de opførte Skuespil som over deres Udførelse paa Theatret, ere udarbeidede med en Smag, Frimodighed og Sanddruhed, der i mange Henseender gjør dem til Mønstre i deres Slags, og de røbe overalt en Mand, der, fuldkommen fortrolig med Scenens sande Tarv, kun attraaer det Gode. Længe har vort Theater trængt til en saadan Critik, og vant til enten kun at høre flaue Lovtaler eller til at see den offentlige Dom reent forstumme, maa Theaterartiklen i Dannora kunne virke paa vor Skueplads, lig en frugtbar Tordenregn efter mange Dages Tørke. Adskillige i de senere Aar indtrufne Omstændigheder have gjort en upartisk og retfærdig Critik dobbelt nødvendig. Vi have i lang Tid næsten ikke seet paa vor Skueplads andet end Oversættelser af Tydsk og Fransk, vore Sæder ere i det mindste paa Scenen blevne saa fortydskede og forfranskede, at tilkommende Slægter maaskee engang ville stride ligesaa heftig og hvad de egentlig have været, som hine syv Stæder strede om Homers Fødested, og mueligen vil der engang komme en Tid, da man ikke vil kunne forklare visse Steder i vore dansk tydsk franske Skuespil, uden paa samme Maade, som Bellermann forklarede de puniske Steder i Plauti Ponulus. Allerede i vore Dage synes det at være kommet saavidt, at man i vort Skuespilhuus seer Sted og Personer i den besynderligste Modsigelse ligesom i Drømme, hvor man ofte gaaer igjennem Peer Madsens Gang til Thuillerierne i Paris, eller taler Dansk med Keiseren af China. Man er saa pant til at vandre iblandt hine Kriebueske Engle- og Diævlemennesker, hine philosopherende Rollinger og hjertesmeltende Qvinder, hine evige Hofraader, Kantslere, Overforstere, Amtmænd &c. &c., at man tilsidst er paa intet Sted mindre hjemme end i sit eget Hjem. Man bliver ganske underlig tilmode ved at see disse fremmede Personer ideligen streife omkring i Sjælland, og uagtet man tydelig nok mærker, at de ere Emigranter, saa bliver man tilsidst dog saa at sige saa migrantiseret i sin Smag, at man omtrent som de, der ere vante til at spise ved de Stores Taffel alle Slags fransk spansk tydsk engelske Retter, ordentlig længes efter engang at kunne blive tracteret med en Tallerken graa Ærter eller anden ærlig dansk Ret. Paa anden Maade lader det sig næsten ikke forklare, at Holbergs Stykker, med deres mange vittige Plumpheder og plumpe Vittigheder, med al deres Anstødelighed for den nyere forfiinede Smag, endnu bestandig spilles for fuldt Huus. Hertil kommer endnu en anden Omstændighed, der har bidraget til at giøre Ondt værre.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-02-12
J de tolv sidste Aar er vor Hovedstad bleven besøgt af tre forskjellige franske Skuespillerselskaber, og en navnkundig tydsk Skuespillerinde. At disses Spil maatte virke paa vor Skueplads er naturligt, thi hvo ønsker ikke at tilegne sig det Ypperlige, hvor og hos hvem end Mønstret findes, Men det gaaer hermed som med al Copieren og Efterlignen; man copierer stundom ligesaa godt det Urigtige som det Rigtige, man antager ofte for Skjønt og Naivt, det, som, i sig selv uskjønt og smagløst, i det Høieste bliver taaleligt hos et enkelt Jndivid, der holder og skadesløs ved overveiende Fortreffeligheder.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-02-12
Den Jndflydelse, som de franske Skuespilleres og Skuespillerinders saavelsom Fru Schutz's Spil har havt paa adskillige af vore Skuespillere og Skuespillerinder, undgaaer ikke den tænkende Tilskuers Opmærksomhed. Endog den franske Udtale stikker ofte temmelig tydelig frem, og de franske Originaler svæve tidt i det danske Spil, just ikke paa en alt for behagelig Maade, Tilskuerne for Øinene. Skal vor Skueplads kunne hæve sig til den Rang, den engang var nær ved at fortjene, og den Fuldkommenhed, hvortil den ved saa mange udmærkede Talenter og ikke saa virkelige Genier blandt de Skue spillende af begge Kjøn formaaer at opsvinge sig, saa er en upartisk og grundig Theatercritik, saaledes som Dannorg skienker os den, først og fremmest nødvendig. Men Critiken ville, ligesom. Lovene i en Stat, kun være af liden Nytte, naar den ikke tillige paaagtes og efterleves. Wessels Raad til Digteren: "mod klog og taabelig Critispids aldrig Pen, kunde man maaskee i Henseende til Skuespillerne forandre saaledes: "mod klog, mod taabelig Critik spids altid Øre! - Er det en Sandhed, at man endog af den enfoldigste Critik kan drage nogen Nytte, hvilket Apelles, der end ikke foragtede en Skomagers Dom over de afham malede Sko paa et offentlig udstillet Malerie, ved sit Exempel har bevist, saa er det en saa meget større Sandhed, at det er enhver, endog den meest udmærkede Konstners første Pligt, at agte paa Konstdommerens Vink og benytte sig af dem, hvor han finder dem grundede. Den sande Konstner er altid beredt til at lade sig belære, fordi han veed, at Konstdannelsen er uden Grændser, og istedet for med forfængelig Hovmod at sige: "det kan ingen gjøre bedre end jeg vil han langt heller sige: "jeg er stolt af at jeg veed, hvorfor jeg. ikke kan gjøre det bedre. At indsee Grændserne for sin Fuldkommenhed er allerede et Slags Kuldkommenhed. Lad den haandværksmæssig dresserede Skuespiller længe nok blive vred, naar Critiken retter hans Feil og viser ham de Afveie, han er paa. Den sande Konstner, der ligesom den sande Fyrste heller vil høre Sandheden, der kommer saa sjelden, end Hykleriets Løgne, som han opvartes daglig med, vil tvertimod være den Mand høilig forbunden, der ved sine Kundskabers lyse Fakkel leder ham over Bjerg og Dal, over Klipper og Skjær til den sande Æres stolte Tempel. (Fortsættes.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-02-12
Bidrag til Dagens Historie. (Hertugen af Hohenlinden (Morean); Fortsættelse.) Det sidste Corps blev slaaet d. 11te, og det andet udholdt de bestandige Fægtninger mod Conde ved Münich. Moreau havde et Øieblik i Sinde at ville gaae over Donau, for at komme Jourdan til Hielp, men da han saae nye Forstærkninger ankomme hver Dag fra Østerrige, og den franske General paa sin Side flygte i største Uorden, besluttede han, selv at iværksætte sit Tilbagetog, og begyndte det d. 11te. Han syntes i Førstningen. at ville bemægtige sig begge Bredder af Donau hvilket vilde lettet ham Equipagens Overførsel, men da han fandt Puncten Neuburg besat af General Neuendorff, saae han sig nødsaget til at følge den høire Bredde. Denne falske Bevægelse uagtet, der gav de østerrigske lette Tropper og Condes Corps Leilighed til at fratage ham 16 til 18000 Mand tilligemed Equipage og Krigscassen, gik han roligen over Lech d. 17de, og slog endog et fiendtligt Corps, der gik ham temmelig nær paa Klingen. Ene hans Høire leed noget henad Grændserne af Schweiz til, men under dette lange Tilbagetog, i hvilket han tilbagedrev Østerrigerne, blandt andet ved Biberach, hvor han slog dem, fratog dem nogle Regimenter, og vilde tilføiet dem endnu større Skade, dersom ikke Condes Corps og Mercandins Colonne den hele Dag havde opholdt hans høire Fløi. Erkehertugen havde afsendt adskillige Corps, for at gjøre ham Veien igjennem Schwarzwald stridig, men han lod dem forfølge ved Tropper, der detacheredes i Ryggen, og aabnede sig omsider selv en Vei ved Breisgau. Efter adskillige meget alvorlige Fægtninger, hvor han mødte alle de Angreb, der gjordes, for at forhindre hans Overgang over Rhinen, iværksatte han den i Brissac og Hüningen, og beholdt paa høire Bredde en Broskandse lige for den sidste Stad, og Fortet Kehl. Østerrigerne rykkede frem mod denne sidste Punct. Den blev angreben med Heftighed, og forsvaret med største Tapperhed.