Aarhuus Stifts-Tidende, 1829-07-23
Den danske Brig Anna, Capt. Holl, befandt sig forrige October i Bahia i Brasilien. Den 20de f. M. traf Capitainen Anstalt til at afseile fra denne Havn til Pernambuco, for der at fuldstændiggjøre sin Ladning, og saa vende tilbage til Europa. Henimod Middag kom en Mand, indhyllet i en halvtforreven Kappe, ombord, og bad om en hemmelig Samtale med Capitainen. "Jeg er en Florentiner - sagde han: hedder Jernetto, og har i to Maaneder forevist et Voxkabinet i Bahia, men det gaaer daarligt her. Jeg har endog gjort nogen Gjeld her, som jeg ikke kan betale i dette Øieblik. Jeg havde nok Lyst til at reise til Pernambuco, hvor jeg er overbeviist om, at fortjene mange Penge, og at kunne tilfredsstille mine herværende Creditorer. Jeg har faaet Underretning om, at de i Morgen ville lægge Beslag paa mit Kabinet. For at komme ud af denne Forlegenhed, har jeg besluttet, at reise hemmeligt herfra. Deres Skib skal i Morgen før Dagens Anbrud gaae under Seil; jeg lover Dem, ved min Ankomst i Pernambuco, at betale Dem den Tjeneste, De viser mig, godt, naar De er villig til, næste Nat at tage de fem Kister Voxfigurer, jeg skal holde i Beredskab, ombord. De ville være let at indskibe, uden at Toldbetjenterne hindre det, da En af dem, der har Vagt i Havnen, er min Landsmand, og saa meget som muligt vil begunstige min Flugt." - Efter nogle Vanskeligheder, som den forslagne Florentiner med Lethed vidste at overvinde, gav den danske Capitain sin Jndvilligelse. Man traf de fornødne Anstalter, og endnu samme Aften befandt Voxfigurerne tilligemed deres Eier sig paa Briggen. Kl. 1 om Natten lettedes Anker, og Skibet tilte med gunstig Vind sin Bestemmelse imøde. Den første Dag tildrog intet Mærkelig, sig ombord. Florentineren sladdrede venligt med Skibsfolkene, erkyndigede sig paa en snild Maade om Ladningens Værdi, og steg ofte ned i Skibsrummet, for, som han foregav, at agte paa, at hans Kister ei toge nogen Skade. Henad Aften vakte Florentinerens idelige Nedstigen i Rummet nogen Mistanke, uden at man dog lagte nogen synderlig Vægt derpaa. Hvad havde man ogsaa kunne befrygte af et eneste ubevæbnet Menneske, der befandt sig imellem 10 kraftige Sømænd, Ved Midnat, da en Det af Skibsmandskabet sov, hørte den vagthavende Matros megen Allarm i Skibsrummet; han vilde underrette Capitainen, som var gaaet ned i sin Kahyt derom, men der levnedes ham ikke meere Tid dertil. Den opstod et Skrig i alle Skibets Dele, og i Tummelen hørte han tydeligt sin Capitains Stemme, som skreg om Hjelp. Før han fik Tid til at fatte en Beslutning, saae han tolv stærkt bevæbnede Karle paa Dækket, som floge løs paa Matroserne med Stik og Hug. Jnden kort Tids Forløb vare de i Besiddelse af Skibet; Capitainen, Styrmanden og endnu tre Andre havde mistet Livet i Kampen. Deres Liig kastedes i Havet. Skibsdrengen, og en anden Matros, som endnu ikke vare faldne i Søvn, benyttede sig af den almindelige Allarm, sprang i Baaden og roede bort fra Skibet, uden Levnetsmidler, uden Compas, og gave sig saaledes til Priis for deres Skjæbne. De naaede lykkeligt Kysten af Brasilien, og afgave deres Beretning om denne Begivenhed hos det danske Consulat. Sildigere erfoer man, at den foregivne Florentiner var en Sørøver, hvis Skib forhen var strandet: paa Kysten. Han havde reddet sig med henved tolv Stykker af sine Staldbrødre, og skaffet disse ombord paa Briggen i de foregivne Kister med Voxfigurer. (N. M.)