Den Vest-Sjællandske Avis, 1837-01-02
Spanierne vare hidtil meget uvidende, overtroiske og intolerante. Vi tale naturligviis her om den større Masse af Folket, ikke om de meere Dannede, hvoraf der ogsaa i Spanien gives et ikke ringe Antal, da siden Carl 111s Tid Mange af Adelen og de meere Formuende med stor Flid have lagt sig efter Videnskaber og nyttige Kundskaber. Uden at dette saaledes forholdt sig, vilde det være umuligt, at saadanne Optrin, som dem Spanierne i de sidste Decennier have oplevet, kunde der forefalde, eller at en næsten almindelig Higen efter en aldeles forandret Statsforfatning i alle dens enkelte Deele paa en saa bestemt Maade, der vilde udtale sig. De forrige havde store og væsentlige Mangler, hvilket paa et andet Sted nærmere skal udvikles. Spanieren var forhen i høi Grad intolerant i Troesmeninger, og uden rigtig eller grundig Kundskab om det Sande eller Usande forstod han blindt hen ved Christen alene en Catholik, og agtede alle andre christelige Troesbekjendere lige med Maurer, eller Jøder. Det var en Tid farligt i Spanien at udgive sig for Andet end Catholik iblandt de lavere Falkeclasser; thi saa artig, godmodig og endog hiertelig Spanieren i det daglige Liv og naar hans Sinder roligt kan være, saa farligt bliver det alletider at pirre hans Lidenskaber. Disse og hans mange Fordomme kjende ingen Grændser for at iværksætte deres Hensigter. Hans Gudsfrygt bestod ogsaa meest i en blind Tillid til Mirakler og undergjørende Helgenbilleder. Det er derfor saameget mere besynderligt, hvorledes en, som det synes, saa almindelig Forfølgelse imod alle Munkeordener i de senere Tider har kunnet yttret sig i et Land, hvor hidtil Munkene og Geistligheden have havt en saa stor Jndflydelse. Man bør af den Aarsag med Opmærksomhed oppebie Udfaldet af de sidste politiske Tildragelser i Spanien, før man vover sig til Slutninger, der meget let kunne være aldeles feile. Besynderligt er det forresten at Spanieren i Henseende til overtroiske Begreber ogsaa er forskjellig fra mange andre Europæere. Saaledes skal Almuen i Spanien slet ikke troe paa Spøgelser, Gjengangere eller hvad af Lignende, der er saa almindelig Folketro i andre Stater. Endskjøndt uvidende i en høi Grad, er Spanieren dog langt fra at være dum. Fremmede, som have besøgt Spanien, og som have anvendt Opmærksomhed paa de lavere Classers Sæder og Sprog, ere blevne overmaade forundrede over den Lethed og ofte herlige Maade, hvormed den almene Mand forstod at udtrykke sig. Hans Samtale var aldrig kjedelig eller lav, hans Grunde alletider rigtige, og ofte udtrykte han ædle Følelser med en sjelden naturlig Værdighed og Anstand. Et smukt Træk hos Almuen er dens Sands for en vis Grad af Æresfølelse, der foraarsager, at den foragter enhver Betaling, som man byder den for en frivillig Tienstbeviisning. Hr. Martignat, som i en høi Post fulgte med den franske Armee i 1823 til Spanien, anfører herpaa et mærkeligt Exempel. Han besøgte Hertugen af Jnfantados skjønne Landgods og sammes Merino-Faar. Forvalteren der gav ham En af Godsets Folk for at vise ham omkring. Denne opfyldte sin Bestilling med Forstand og Flinkhed; og ved Afskeden følede derfor Martignac sig i Forlegenhed, hvorledes han paa nogen Maade skulde vise ham Giengield for hans Tjeneste uden at saare hans nationale Stolthed. Han betragtede hans Paaklædning, som slet ikke har Spor af nogen Velstand, og hans Børn, som de paa Veien havde mødt, vare i Palter. Martignac bestemte sig derfor til at byde ham Penge, og da de vare komne til Porten, forsøgte han saa ubemærket som muligt at lade et Stykke Guldmønt slippe i hans Haand. Manden var just da i Færd med at bukke meget dybt, i det han viste ham ud af Gaarden; men saasnart han bemærkede Pengene i sin Haand, reiste han sig strax stolt iveiret og fortalte ham med en Tone, der tydelig tilkjendegav dæmpet Ærgrelse: "Sire, vi trænge ikke til nogen Andens Hjælp. Vor Herre er en god Mand, som ingenlunde vil at hans Folk skulle savne Noget." – Denne samme Æresfølelse gjør ham heftig og til en Fiende af enhver Nyhed, som saarer hans Følelser, hans Sædvaner eller hans Tro. Saaledes er den castilianske Landmand, saaledes ogsaa Aragoneseren, forenet med en stor Deel mere Stivindethed, saaledes Catalonieren i Forening med større Frad af Virksomhed, men tillige en frygtelig Hevneyge. J de sydlige af Rigets Provindser findes større stevninger af Vildhed og Barbarisme, som maaskee grunde sig i deres længere vedvarende Kampe med Maurerne og siden med deres africanske Naboer.