Extraordinaire Relationer, 1731-07-01
Tyrkiet. Stor Sultanen haver atter nylig uddeeled Ordre til sin ny Capitain Bassa eller General Admiral, at vedlige holde SøVæsenet idelig i den Stand, at en anseelig Flode kan altid være seiglfærdig, og man haver deraf længe siden præsumered, at Aar 1731. at han enten vil attaqvere Venetianerne, eller secundere de Corsiske Rebeller, men der bliver nok intet af begge Delene; thi de Christelige Puissancer kiende noksom det Tyrkiske Ukrut, og derfore ved god indbyrdes Forligelse og Sammenhold under Guds Velsignelse hindre det, at tage Overhaand; disforuden saa er det Ottomanniske Rige endnu uenig med sig selv, og kan derfore skaffe sig selv saa meget at bestille, saa det nødes til at lade Christenheden have Fred; thiomendskiønt denne ny Stor Sultan haver udi otte Maaneders Tid ladet massacrere hen imod 20000, og udfaged langt fleere i Landflygtighed, saa ere dog endnu mange 1000 urolige og misfornøiede Hoveder tilbage, som daglig bie efter Leilighed, til at hevne sig selv saavelsom deres Henrettede, eller udi Elendighed uddrevne, Cammerader paa denne udi Constantinopel nu værende Regiering, saa er den udraabte Seier-Vinding over Perstanerne iligemaade ikke saa stor, som Tyrkerne have før beskreven den, og den Persianske Sophi kan lettelig komme igien til at triumphere over Ottomannerne; da Sultanen faaer mere end nok at forrette med hannem, at han ikke til Ulyksaligheds Overflødighed skal fly sig flere Fiender, og angribe Christenheden, som til med nu lever i en fredelig Tilstand, og ikke lettelig befatter sig med indbyrdes Krig, ikke heller er den Ottomanniske Sømagt nu saa forfærdelig, at den skulle kunde spille Mester i det Mittellændiske Hav. For halvandet hundrede Aar siden var Tyrkernes Flode overmaade stor og mægtig; thi i den skarpe Trefning ved Lepanto An. 1572 mødtede med en Flode, som bestod af mere end 260 Seilere; men siden at den blev ved den Naadige Guds Bistand saa ilde modtagen og medhandlet af den foreenede Christelige Armade udi samme Sø-Slag, at neppe 50 Galerer med Flugten salverede Julii Maaned, de sig, da er deres Sø-Magt bleven saa svækket, at den siden ikke meere haver kundet blive saa forskrekkelig. Vel have de søgt i den Candiske Krigs Begyndelse at igien forøge deres Sø-Etat, eftersom de strax merkede, at de ikke uden en mægtig Flode kunde undertvinge den vældige Ø og Kongerige Candia, og derfore befalede, at deres Skibers Tall skulle i alle Havne dobbleres; men all saadan Udrustning er efterhaanden igien vanlykked, og heele deres anseelige Floder ere siden den Tid adskillige gange saa blevne rumerede, at neppe et Skib haver kundet eschapere, for at bringe Efterretning om SaaBataillernes ulykkelige Udfald til Constantinopel. ledes er Tyrkernes Sø-Magt nu kun maadelig, og ikke nær saa stor, som deres Land-Magt, hvilket, som Tyrkerne sige, skall komme deraf, eftersom Gud har givet dem at vinde og herske til Lands, og derimod de Christne til Vands; men det reiser sig af andre politiske Omstændigheder, besynderlig da Tyrkiet er saa lykkeligt, at det næsten ikke fattes noget af det, som hører til en Flodes Udrustning. Hoved-Aarsagen er vel Tyrkernes Dovenhed og Afsky for Sø-Væsenet, (hvoraf Mangelen kommer paa dygtige Matroser,) saavelsom en slet Kundskab om Sø-Farten og Skibs Bygnings=Konsten; hvilket sidste man haver kundet merke i de seneste Kriger endogsaa heraf, at de ere komme i Søen med ny Skibe, bygde mestendeels af ganske frisk og endnu grønt Træ, som let modtage Vandet, og for den Aarsags skyld blive meget for tunge til at seile, hvorfore de ogsaa udi alle Sø-Slag ere komne til kort og have tabt. Fremdeles have de ogsaa Mangel paa gode So-Con stabler, til at lade og afskyde Stykkerne, hvorpaa ligger stor Magt i en SøBataille. Hvorfore de ogsaa have søgt, at lokke med store Løfter Christelige Soldater til sig; men saasom det me, Aar 1731. mestendeels ikkun have været liderlige Canailler, hvilke selv ikke have forstaaed meget, saa haver deres Hielp ikke været af stor Værdi. Vel foregive nogle, at den Ottomanniske Port kan endnu i denne Tid bringe 200 Orlog-Skibe og Galerer udi Søen, men det Foregivende er uden Grund; thi da Tyrkerne angreb den Ø Candia fiendlig An. 1645, have de ikkun ladet sig see udi Søen med 21 Galeatzer og 20 Galerer, omendskiønt de have anvendt deres yderste Kræfter, og brugt deres heele Magt til Søes, og i den sidste Krig have de aldrig udførdt i Søen meere end som 50 Sultaner eller store OrlogSkibe, og 50 til 60 Galerer. J de forrige Tider laag den hele Ottomanniske Søemagt udi Constantinopels Havn; men efterat Store Vezirene have merket, at Skibenes saa store Antal foraarsagede sammesteds adskillig Uleilighed, og at det faldt Capitain Bassa meget tungt, at forsyne dennem alle paa engang med det Nødvendige, saa have de forordnet, at ikke mere end som 24 Galerer og nogle faa Sultaner skulle blive i den Havn; men de øvrige ere saaledes blevne fordeelede udi Archipelagt Havne, at de alle Tider kunne være ferdige, og paa den Tyrkiske Keisers første Ordre udløbe. Ellers naar den Ottomanniske Port indvikles i Krig med de Christelige Puissancer til Søes, da bekommer den altid Krigs-Skibe til Hielp af de røverske Africaniske Republiqver, Tunis, Algier og Tripoli, eftersom de staa under Tyrkisk Protection, og derfor ere skyldige til, altid at assistere den Ottomanniske Flode med 20 til 24 Orlog-Skibe og Galerer. Og paa disse Sø-Røvere kommer ogsaa da det meste an til Søes; eftersom de forstaa Sø-Væsenet langt bedre end Tyrkerne, og gemeenlig tilføie de Christne den største Skade formedelst deres Sø-Røverie, hvilken de endog saa udi Freds-Tider fortsette. JtaJulii Maaned, Aar 173.