Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1812-02-25
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. occas Re Niende Aargang. No. 17. Udgivet og forlagt af Boghandler S. Soldin. Tirsdagen den 25 Februarii 1812. Om Landsbye-Skolevæsen. At den tilkommende Slægts Dannelse, at det, vi almindeligen benævne under Navn af Børneopdragelse, er vigtig for Mennesker, baade i nær bærende og tilkommende Tider, derom ere alle sædelige og oplyste Nationer fuldkommen enige. Men, at denne Opdragelse ogsaa maa have sine Grændser for enhver Stand det menneskelige Selskab, derom er ingen Tvivl, naar vi see hen til de forskellige Evner eller Anlæg, hvormed Mennesket fødes til Verden, og de Forskjellige Stillinger i Livet, hvori enhver i sin Tid fremtræder som en mere eller mindre gavnlig Borger for Selskabet. Med denne Overbeviisning har Forfatteren ofte betragtet den Omhue, som, især i vore Dage, anvendes paa Almuens Børn opdragelse, fornemmelig siden det under 10de October 1806 allernaadigst udgivne provisoriske Reglement for Almueskolevæsenet paa Landet er bleven bragt i Udøvelse. At Bondestanden ikke hidtil fik den Dannelse, som den burde og kunde modtage; at man i de fleste Almueskoler fandt meget lidet hensigtsmæssigt baade for Almuens Forstand og Hjerte, og at der endnu findes voxne Karle og Piger, gamle Mænd og Koner blandt Almuen, som, lidet Religionslæsning af Catechismussen undtagen, neppe kunne tælle høiere end til en Snees, det er ofte et sørgeligt Vidne om deres forsømte Opdragelse. Uden at have Hensigt til nogen personlig Fornærmelse mod nogen, maa dog enhver Kyndig være vidende om, at Skolevæsenet blandt Almuen paa de fleste Steder er endnu langt under det maadelige. Hist gives elendige Skolebygninger, her maadelige Lærere, nu har man ingen anstændig Løn at give duelige Lærere, og nu maa man lade de Gamle leve, og ved deres Død først vente en lykskeligere Forandring. Men ligesom Skolevæsenet ofte paa denne Maade finder betydelige hindringer, saa gives der dog adskillige Steder, hvor Skolevæsenet fremmes paa det bedste, hvor passende Skole bygninger opføres, hvor duelige Lærere beskikkes, hvor Skolepatroner ere villige til at gjøre Opofrelser for Almue-Oplysning; saaledes som i de ældre Tider en Baron Løvenskjold, Grev Reventlau, og i de nyere Tider en Geheimeconferenceraad Niels Rosenkrantz c. Naar Skolecommissionerne paa Landet ved saadanne og lignende Skolepatroner sættes istand til at bringe Reglementet i fuldkommen Udøvelse, gives der ogsaa ofte Lærere, som betragte Almue-Oplysning, som den, der bør gaae i det Uendelige. Man vil at Bondebarnet skal lære alt, nu i Musiken, nu i alle muelige algebraiske Regninger, nu i den ældre og nyere Historie og Geographie, snart skal de med Cook jennemseile Sydsøen, og snart pines med rimede og urimede Poester og alskens lærde Afhandlinger. Vist nok har man endnu ingen Aarsag til at frygte for Almuens overilede Skridt i saadanne Dele, deres Skoletid er alt for kort, og deres Sjeleevner ved trællende Arbeider saa afsløvede, at man sjelden vilde træffe excentriske Genies Men for ikke at opofre deres korte og møisommelige Skoletid paa Kundskaber, som de efter deres nærværende og tilkommende Stilling gjerne kunde undvære, maa enhver Skolecommission i Almindelighed, og Skolelærere i Særdeleshed, altid erindre og alvorlig overveie, hvad Almuebarnets Bestemmelse udkræver, og derefter sætte Grændser for den høieste Kundskab, som fra Skolerne kunde meddeles dem. Her bliver da det Spørgsmaal at besvare: Hvorvidt bør Bønder eller Almue børns Underviisning i Landsbyeskoler, strække sig? For at opnaae det store Maal, at see Bondestanden hævet til at vorde fornuftige og christelig sindede Mennesker, at see denne Classe oplyst, dydig og lyksalig i sin Stand, dertil anseer Forfatteren at det er nødvendigt: 1) At lære dem i Skolerne en rigtig Færdighed i det Danske Sprogs Udtale, Læsning og Skrivning. Rigtig nok har man altid i de Danske Almueskoler lært Børn Dansk, det er at sige, man har ved en Abc og Catechismus lært Børn nogle Ord som de aldrig forstode, men en rigtig Udtale, Tonefeld, Bogstavering og at skrive og læse Skrift, blev anseet som en Bisag, og ofte meget ufuldkomment lært. - Jkke sjelden træffer man temmelig voxne Børn, som endnu ikke have en rigtig Dansk Udtale, skjøndt der findes ingen Feil i Taleorganerne, men allene af Mangel paa tidlig Anviisning og Rettelse. Hist slæber en i sin Udtale, og her synger en anden Ordene. - Hist kan mangen Voxen ei uden stødende, stavende og hakkende læse i en Dansk Bog, her sees en anden, som neppe kan stave de allersimpleste Ord og Stavelser. - En færdig og rigtig Udtale og Stavelse burde sætte saadanne Børn istand til at kunne læse færdig i enhver Dansk Bog, og det samme gielder om Skrivning; det være ikke nok at de kunne skrive nogle Alphabeter, tegne sit Navn; de maae kunne yttre deres Tanker i Breve, paa en ordentlig Maade, og have Øvelse i at læse endog de vanskeligste Hænders Skrift. - J hvormange Tilfælde dette er vigtigt for Bønderbørn, indseer enhver Fædrelandets Ven, og trænger ei at gjentages. 2) De lære at regne med nogen Færdighed de 4re Spestes indenævnte og benævnte Tal, saavel paa Tavlen, som i Hovedet. - Rigtig nok kunde man ønske en større Fremgang saasom i Regula de tri, Algebra, Geometrie a., men med Hensyn til den korte Skolegang vilde Bønderbørn være meget nyttige for sig selv og andre, om de kunde regne blot de 4re Species i ubenævnte og benævnte Tal baade i Hovedet og paa Tavlen. - At man i mange Almueskoler kan fremvise Cifferbøger, beraabe sig paa, at disse eller hine Regnebøger, ere saamange Gange gjennemregnede, vidner om megen Flid saavel fra Lærerens, som Lærlingens Side, men alt dette Maskinmæssige er ofte hos Almuesbørn til liden eller ingen Nytte. Læreren, selv bliver omsider saa maskinmæssig, at han ei mere tænker paa andre Regninger end de, som han daglig har øvet, og Børnene faae saadan Færdighed i at regne paa Tavlen, at man uden for den ikke finder mindste Begreb om Regning i Hovedet. Jkke sjelden kan man sætte dem i Forundring ved at gjøre et ringe Spørgsmaal. i Regning uden for Tavlen, f. Ex. 6 s., 7 s., 9 s. og 15 s., hvormeget er det tilsammen; naar Pundet koster 17 s., hvad koster da 3 Pd. eller 6 Pd. - Hvor nødvendig Hovedregning er for Almuesbørn, som i Handel og Vandel sjelden bringe en Tegnebog eller Blyantspen med sig, behøver jeg ikke at sige. Hine bekiendte Regnebøger, hvori alle Priser ere beregnede og som man saa ofte finder i Spekhøker-, Marschandiser= og andre smaae Handelsboder i Kjøbenhavn, kjender Almuen ikke, og vilde vanskelig kunde medbringe i sin Handel. De behøves ikke heller, naar Hovedregning mere fandt Sted. Jeg har sagt ikkun de 4re Species; thi jeg er overbeviist om, at faa af Almuens Børn gaae videre i Regningen, maaskee deres hele Liv igjennem. At bringe Millioner, Billioner a. frem i Regninger for saadanne er overflødigt, da jeg, som Præst, aldrig her endnu, hverken i Jndtægt eller Udgift er kommen til Million, end sige til Resten af illioner, hvormed man fylder mange Børns Hoveder til ingen Nytte. 3) kjende noget af Historien, især Fædrelandets og dets Geographie. Da Historien altid er en behagelig Læsning for Menn sket, vilde den være det i vore Almueskoler; men at tænke sig en Historie saa tør og indviklet, som den Prof Kall gav engang for de latinske Skoler, eller saa uendelig vidtløftig som mange andre ere, det vilde være Almuens Børn til ingen Nytte. J Sammenhæng med den bibelske Historie kunde gives et meget kort Udtog af de nuværende Staters Historie, men især den Danske, tilligemed Reformationens Historie, hvori de fleste Bønder, ere yderlig uvidende. Vel læse de Luthers Catechismus, bekiende Luthers Lære, og ofte paa Reformationsfesten mindes derom, men jeg tør vedde, at der er Fag, som kan sige hvo Luther var. - Geographie vilde være gavnlig, naar den blev paa en behagelig Maade i et kort Begreb forebraget. Et Begreb om Jordkloden i Almindelighed, Europa og især de danske Stater, vilde være meget behagelig og gavnlig for Almuen. - At seile om i Sydsøen, vandre om i africanske Ørkener, eller standse ved enhver Bye i Europa, behøves aldeles ikke. Men at vore sjellandske Bønderfolk dog kunde vide, om Helsingøer ligger i Øster eller Vester, og at de ikke antage de jydske og fyenske Soldater for udenlandske Karle, som de sige, eller troe at vore Soldater komme til Siberien, fordi de beordres at møde paa Falster eller Langeland, det er noget, man dog burde oplyse Almuen og fra Skolerne. - Det vilde have sin store Nytte, tidlig at bibringe saadanne Mennesker Oplysning om Landenes og Stædernes Forhold til hinanden, og opflamme den sande Fædrenelandskjerlighed i deres Barm.