Berlingske Tidende, 1836-02-18
Hvorvidt de Decisioner, som af Vedkommende gives, betræffende Revisionens Udsættelser, skulle, med Hensyn til det Ansvar, som derved kastes paa Regnskabsførerne eller Bestyrerne, blot tilstede Paaanke af den administrative Vei, eller for Anordning kan dog ei J. 28. Denne 5. træde i Kraft i nogen Kjøbstad, forinden det i §. 2 omhandlede særlige Regulativ er givet. Med Hensyn hertil bliver der uopholdelig fra enhver Kjøbstad at indsende Forslag til det særlige Regulativ for sammes oconomiske Bestyrelse, som omhandles i §. 2 i nærværende Anordning. Forsaavidt Regulativet kun indeholder nærmere Bestemmelse af det, der efter den almindelige Anordning behøver nærmere bestemmelse, skal Vort Cancelli være bemyndiget til, efter at have modtaget saavel Amtmandens som de vedkommende locale Administrationers Betænkninger, at sanctionere samme; men, saafremt nogen Undtagelse fra denne Anordnings Bud der skulde indeholdes, kan samme ikke bevilges uden ved Vor egen Resolution). Til at prøve dette Udkast nedsatte Forsamlingen en, af 7 Medlemmer bestaaende, Committee(Svane, Steenfeldt, Bruun, Hempel, gang, Voigt, Algreen-Ussing), og efterat denne havde afgivet sin Betænkning, med hvilken Forsamlingens Betænkning i det Væsentlige falder sammen, blev Sagen discuteret i 4 om de Vedkommende maatte være beføiede til at indskyde sig under Domstolene, kunde vel være et Spørgsmaal. Man har imidlertid fundet, at det første af disse Alternativer burde følges, da man frygtede for, at der kunde flyde for megen Vidtløftighed og for mange Forviklinger af at lade Regnskabsførernes Ansvar henhøre under Domstolenes Afgjørelse, og da de administrative Autoriteter formeentlig med større Energi og Strenghed ville kunne raade Bod paa vedkommende Regnskabsføreres og Bestyreres Feil, naar de ved endelige Decisioner kunne bestemme Ansvaret. Det ligger i Sagens Natur, at nærværende Anordning ei kan sættes i Værk inden de særlige Regulativer for hver enkelt Kjøbstad haves; in specie maa først Borgerrepræsentanternes Antal være bestemt, inden de nye Valg kunne foregaae. Vel faaer man da kun Betænkning og Forslag til Regulativerne fra de nuværende Repræsentanter, samt Øvrigheden; men det vil dog uden Tvivl af disse Betænkninger ikke blive vanskeligt at bedømme, hvad der i de omhandlede Henseender kan være passende. Plenarmoder, den 9de, 11te, 18de og 19de Januar. Under Sagens Behandling blev af Proprietær Tutein anmeldt en af ham modtagen Skrivelse fra det med Stege Kjøbstad annecterede Landsogn om en Adskillelse fra denne By i Henseende til Skole- og Fattigvæsenet, hvilken Skrivelse imidlertid, da den var indløben saa sildig, at Sagens endelige Behandling allerede da var paabegyndt, ikke kunde komme videre under Overveielse. brinciperne for Henseende til 5. den nye Communallov, hvilke Forsamlingen først discuterede, inden den gik over til at drøfte de enkelte Paragrapher, havde Committeen antaget, at Magistraten i Kjøbstæderne i Almindelighed (hvor deres mindre Størrelse eller Betydenhed ei frembøde væsentlige Hindringer, burde bestaae ogsaa af nogle blandt Borgerne valgte Medlemmer, foruden af den eller de af Kongen udnævnte Embedsmænd, og at Kjøbstædernes oconomiske bestyrelse i Overensstemmelse med den i Udkastets Motiver udtalte Grundsætning kun burde staae under Amtmandens Tilsyn, men ikke under hans Overbestyrelse, hvilket Committeen ogsaa havde antaget for det Princip, som Udkastets 1ste Paragraph vedkjendte. sig, medens altsaa de derfra afvigende Bestemmelser maatte ansees som Undtagelser. Den Kongelige Commissarius yttrede i denne Anledning under Sagens Behandling, at det uden Tvivl vilde være Forsamlingen indlysende, at Udkastanordningens Formaal var at give Borgerne en friere Medvirkning til de communale Anliggenders Afgjørelse end den, som den hidtilværende Communeforfatning tilstedede. Saaledes gik den ud paa at indrømme Borgerne et aldeles frit, Valg af deres Repræsentanter, i Stedet forat dette Valg efter den nuværende Tingenes Orden var bundet til de af Magistraten ved hver Vacance foreslaaede 3 Candidater, ligesom den og, ved at indskrænke deres Functionstid til visse Aar, i Stedet for at de hidtil kunde vedblive saa længe de vilde, havde sørget for, at Communen efterhaanden kunde ombytte de Repræsentanter, der ei længer havde dens Tillid, med andre Mænd, som den dertil fandt dygtige og paalidelige. Derhos havde den søgt at deelagtiggjøre Byens valgte Repræsentanter i de vigtige Administrationsgrene, der hidtil vare unddragne deres Medvirkning. Jmidlertid var det ved Anordningens Forfattelse anseet for en afgjort Sag, at Communebestyrelsen ikke aldeles kunde unddrages Regjeringens Medvirkning, og Grunden hertil var udførligt udviklet i de Forsamlingen forelagte Lovmotiver. Disse vare hentede deels fra den Betragtning, at Communen som et enkelt Led af Statssamfundet havde Pligter mod det Hele, hvis Opfyldelse maatte paasees af Regjeringen som det hele Statssamfunds Organ; deels fra Communens Natur som en vedvarende ideal eller juridisk Person, der ikke blot bestod af de øiebliklige Medlemmer, hvilke muligen kunde finde deres Jnteresse i en Forvaltning, der var til Skade for de tilkommende Slægter, for hvis Tarv det ogsaa maatte paaligge Regjeringen at sørge. Det var derfor antaget, at Communalbestyrelsen rettest bestod af to afsondrede Corporationer, hvoraf den ene valgtes frit afCommunelemmerne selv, den anden derimod udnævntes af Regjeringen, som den, der havde at sørge for det Heles Jnteresse. Committeen var vel enig i de opstillede Grundsætninger og Regjeringens Medvirkning paa Communalbestyrelsen, men den antog derhos, at det ei var nødvendigt, at den ene Deel afCommuneadministrationen udelukkende udnævntes af Regjeringen, hvorimod den ansaae det for raadeligt, at der ved Siden af Kjøbstæd øvrighedens Formand, Borgemesteren eller Byfogden, og de Raadmænd, som i enkelte større Kjøbstæder udnævntes af Regjeringen, saavidt muligt i enhver Kjøbstad af Borgerne selv udnævntes een eller flere Raadmænd, der i Almindelighed skulde være ulønnede. Dette kunde Commissarius ikke ansee for principmæsat eller tilraadeligt. Saadanne af Borgerne valgte Raadmænd vilde endog i de fleste Byer, danne en Pluralitet, der kunde overstemme den af Kongen beskikkede Øvrighedsperson, og da de vare næringsdrivende Borgere og derhos afhængige af Borgerskabet, der havde valgt dem, paa hvem det beroede, om de efter tag. de foreslaaede 8 Aars Forløb igjen skulde vælges, saa turde det hænde, at de dannede en vedvarende Opposition mod de almindelige Statsinteresser, som den af Kongen beskikkede Øvrighed havde at paasee. Vel paaberaabtes Exemplet saavel i de fleste tydske Lande som i de med Danmark forbundne Hertugdømme, hvor en Deel af Raadmændene udnævntes af Communeadministrationen selv. Men foruden at dette Jntet beviste for Jndretningens Gavnlighed, saa var der og en meget væsentlig Forskjel mellem det der gjeldende System, og det, som Committeen bragte i Forslag. bemeldte Hertugdømme saavelsom i de fleste tydske Lande, hvis Communeforvaltning er i senere Tid havde modtaget en Reform, er det ikke Borgerskabet, men selve Magistraten og de deputerede Borgere, der for det Meste udgjøre en stadig sig selv recruterende Corporation, hvorfra Raadmandsvalgene gaae ud, g derhos foregaae disse Valg paa Livstid. Denne Tingenes Orden fortjente vist i det Hele ingen Anbefaling; men Magistratens Medlemmer kom dog derved ingenlunde i den Afhængighed af Borgerskabet, som det af Committeen foreslaaede System vilde medføre.