Aalborg Stiftstidende, 1829-07-11
J det sidste Hefte af Dr. Otto's Tidsskrift for Phrænologien læses et mærkeligt plychologisk og patholdgisk Særsyn, behandlet i afvigte Aar paa Almindelig Hospital i Kbhvn., om en Arbeidsmand, 37 Aar gammel, som en Søndag Eftermiddag, han spadserede i Grønningen ved Toldboden med sin lille Søn ved Haanden, pludseligt fik det rædsomme Jndfald at drukne sig og ham, og sig selv næsten ubevidst løb ned mod Vandet, med Drengen, men standsedes underveis af en Mand; som tog Barnet fra ham, men selv styrtede han sig ud i Vandet, hvoraf han en Time efter blev trukket op og bragt i Forvaring. Som aandsforvildet blev han bragt paa Hospitalet, hvor Prof. Wendt helbredte, ham ved Overgydning af koldt Vand og Laxeermidler. Nu kan Manden slet ikke forklare sig hvad Grunden, var til den pludseligt paakomne Lyst til at dræbe sig selv og Drengen. Lægerne mene, at den maa søges i en Congestion af Blodet til Hjernen, der havde bevirket en sygelig Excitation deraf, og som har sin Oprindelse fra et Fald som i Aaret 1810 hændte ham, idet et Møllehjul fik sat i hans Haand, løftede ham i Veiret, og kastede ham ned, hvorved han fik et stærkt Stød i Hovedet. Beretningen slutter med Spørgsmaalet om, hvad Straf man vel vilde tilkjende ham, hvis det var lykkedes ham at dræbe sit Barn, (Samme Hefte indeholder ogsaa en meget interessant Afhandling om "Sandsernes Forhold til Tilbøielighederne og de intellectuelle Evner, af Regimentschirurg Müller i Horsens.) Om Studenterne i Kiel. (Sluttet.) En anden Undskyldning for det academiske SenatsFremgangsmaade vilde den Paastand være, at det ikkun var forpligtet til at straffe en Duel, naar den blev denunceret, og at det ikke behøvede at gaae frem imod sædeligheder af enhver Art, forinden der var indgivet Klage derover. - Men da maatte man dog isærdeleshed tage Hensyn til Senatets faderlige Magt; thi sæt ogsaa, at en Dommer kunde tænke saaledes, kan en Fader det da ogsaa, Hvilken Fader er det da, der lader enhver Ubesindighed gaae ustraffet hen hos sin Søn, indtil Naboerne komme og føre Klage over ham; der ikke forhindrer hvor han dog kunde forhindre; hvilken Fader er det, der hvert Øieblik seer sin Søns legemlige og gandige Velfærd sat paa Spil, og dog siger: Der er endnu ikke kommet nogen Fremmed fra Gaden, og har sagt mig, at jeg skulde give bedre Agt paa min Søn. -(Efter saaledes, med frimodig Varme, at have skildret den vistnok i høi Grad frappante Raahed og Usædelighed, som, efter den unavngivne Forfatters Paastand, skal udgjøre den herskende Tone blandt de kielske Studenter, og at have angivet den formeente lige Grund til at dette Uvæsen ei er blevet qvalt i odselen, eller i det mindste standset i yderligere Udbredelse henvender Forf. Ordet til Kiels academiske Senat, og vi kunne ikke nægte os den Fornøielse, ogsaa at hidsætte Slutningen af hans velskrevne Artikel.)"Academiske Fædre! J ville ikke finde dette frie Sprog af en Mand, der engang var Eders Skolaar, altfor dristig; thi han taler jo ikke i sin egen Sag, men i Fædrelandets, og hvor det gielder dettes Velfærd. Hvor det staaer at befrygte, at den tilkommende Embedsmand nedsynker i moralsk Fordærvelse ved den nu studerende Yngling, da maa det ei alene være tilladt, da maa det være Pligt for enhver friMand at advare, og at raabe: Videant consules, ne quid detrimenti capiat res publica. - Det er en slet Trøst, naar man siger, at Tonen ved et Universitet let kan forandre sig med en ny Studentergeneration; thi i det mindste ligesaa let kan den blive slettere, som bedre, og naar det ikke er Alvor hos Mændene, de Foresatte, dem, der ere forpligtede dertil, at gjenreise Moraliteten, hvad skal man da vente sig af en saa nylig til sig selv overladt ungdommelig Friheds Letsindighed og Ubesindighed! Akademiske Fædre, bliver ved at være Fædre, men vorder Dommere, strænge Dommere, hvor Strænghed nødvendig kræves, Let vil Eders Skarpsynethed skjelne en kraftig Aands Fremstræben, der i sin Kraft følelse netop overskrider Lovens Skranker, fra hiin Lavhed, der evig kun klæber ved Jorden, og har sin Glæde ved det Lave. J ville ikke behøve at frygte for, at den ædle Frihedssands, og den for enhver Videnskab saa nødvendige Begeistring skulle standses, fordi J trække Tømmen strammere; dette vil snarere befordre den, ved at rydde af Veien hvad der evindelig maa være dem til Hinder. Thi vistnok! var hiin Frygt grundet, saa havde J Ret, og hellere maatte da Enhver gaae under, der ikke blev opretholdt ved egen Kraft, end at denne Kraft selv skulde undertrykkes, Men hvad har Frihedssandsen tilfælleds med Raaheden, hvad Begeistringen for det Skjønne og Gode med Usædeligheden, Standser det Slette og Mangen, der endnu vakler paa Skilleveien, er vunden for den gode Sag; og Mangen, der har styret en vild ledet Stræbens Jld til det Forkastelige, vil reise sig ved det Ophøiede, ved det virkelig Store og Skjønne. Og, istedetfor hine lave Nydelser, hiin ynkværdige Færd, vil træde beggeistret Kjærlighed for Videnskab, Fædreland og Frihed, en Kjærlighed, der kun virker Godt, fordi den selv er god! Academiske Fædre! Der er lagt meget i Eders Haand, og Meget kræves af Eder. Naar J høre Moderens Klage over sin Søn, der kom reen og skyldfri til Eder, og som nu fordærvet ved slette Selskaber, dybt, bybt sjunken, vende som nu, med vanziret Aasyn, med svækket Bryst, med lammet Arm, atter træder for ham; ville J da ganske kunne frikjende Eder, ei for en menneskelig Lov, men for Eders Samvittigheds lønligste Stemme? Derfor, academiske Fædre, bliver ved at være Fædre, men vorder Dommere, strænge Dommere! Hals. Den 7de Juli indkom L. C. Nielsen af Aalborg fra Kbh. med Ballast. C. Aagesen af Aalborg fra Newcastle med Steenkul, Jern og Slibestene. P. C. Schou af Aarhuus fra England med Steenkul. N. Lydersen af og fra Østerriisøer med Trælast. - Afseilet R. Rude af og til Kjerteminde med Ballast. Den 8de indkom H. F. Petersen af Arendahl fra Østerriisøer med Trælast. A. Hermansen af Marstal fra Rotterdam med Tøndebaand. T. O. Woll af og fra Tønsberg med Trælast. A. O. Dahl af Sandefjord fra Laurvig med Trælast. L. Johnson af og fra Østerriisøer med Trælast. - Afseilet S. Sørensen af Nyebroe til Kbh. med Kornvare, Uld og Talg, m. m. J. M. Hardbory af Wiken til Helsingborg med s. Sild. Den 9de indkom D. Madsen, T. Gundersen, N. Krogsgaard, K. Sørensen, N. J. Larsen, B. H. Bjørnsen og J. Johansen af og fra Østerriisøer med Trælast. T. Gierufsen af og fra Arendahl med Trælast. J. Clausen af Aalborg fra Aarhuus med Brænde. C. Pany af Aalborg fra Skagen med Ballast. - Afseilet H. N. Serresleff af og til Flensborg med s. Sild m.m. P. Larsen af Aalborg til Drammen med Kornvare. H. Hansen af Aalborg til Skagen med Muursteen. P. Robbertsen af Rønne til Kbh. med Pottemagerarbeid. Th. Clausen af og til Kbh. med Sild. T. Nielsen af og til Østerriisøer med Kornvare.