Berlingske Tidende, 1821-07-20
Jtalien, den 30te Junii. Vi have her erholdt følgende Proclamation. Grækerne til Europæerne: Grækenland er under Vaaben fra Epiros's Floder til Donaus Bredder; Macodonien, Pelopones, det Agaiske Havs Øer og Kysterne af Lilleasien. Der gives intet Græsk Hierte, som jo banker af Længsel og Haab, som ikke gløder af Begeistring og Trang efterat medvirke til Fædrelandets Befrielse. Vort Folks Selvstændighed, skal atter reises iblandt de dannede Nationer. Denne Nation, der end efter tyve Aarhundreders Forløb er riig paa Hæder og Udødelighed, sukker nu under det frygteligste Aar, som nogensinde var nedtynget Mennesker. Vi have baaret dette Aag, det har i flere Cicler nedtrykket os, det har forstyrret vor politiske Tilværelse, mere og meere nedtrykket vort personlige Væsen, det har - vi tilstaae det med Smerte - forandret og forværret vor Charakter; bedrøvelige, men undeblivelig nødvendige Følger for Enhver, der maa leve i det Slaverie og den foragtede Stilling, hvori vi have sukket. - Men en guddommelig Gnist af vore Forfædres Aand har dog bestandig levet i os, og denne hellige Jld udbreder sig i denne Tid, hæver vore Hierter, vækker Følelsen at vor Værdighed. J som Aarhundreder ere vi langsom hendøde i Smerte og Elendighed, fra i Dag af ville vi leve som Mennesker eller døe for bestandig. Europæere! J kiende ikke vore Lidelser; J vilde sukke og række os en hjælpende Haand, dersom vi kunde afmale Eder dem. Tyrkerne, dette vilde barbariske Folk, Fiender af ethvert andet Fol ifølge deres Jnstinet og som en nødvendig Følge af alle deres politiske og religiøse Indretninger, nedtrykker os ved deres Grusomhed. Vort Gods, ja selv vore Personer er deres Eiendom; ingen Lov, ingen Tilflugt beskytter os for deres Raserie; for os en der ingen Retfærdighed; vore Hoveder falde paa det første Vink, selv af en underordnet Despot; vore Qvinder og Børn blive revne fra os, for at tilfredsstille vore Tyranners dyriske Lidenskaber; Gods for at mætte deres vilde Gierrighed. Vore Marker, 1 ordene maa vore Taarer, tør kuns bære os Frugter, naar Paschaen i saa syn, vor Høst tør ikke modnes eller hiembringes, uden med hans Tilladelse. En af hans Luner vil forstyrre den, ligesaa vis som om Himmelens Jld fortærede den. Denne Tilværelse - om man ellers kan bruge denne Benævnelse er os nu udholdelig, selv den største Selvopofrelse vilde et længer være tilstrækkelig. Vi have grebet til Vaaben, for ved den yderste Anstrengelse at befrie os. Det skeete ikke - som slet underrettede og udeeltagende Mennesker paastaae - for ved vor Opstands Meed at slutte os til andre Nationer, som forlange den borgerlige Frihed gandske eller i Overmaal, endskiønt de allerede nyde den. Vi hverken ville eller kunne have dette Ønske. Vort Hoved ligger under Øxen, vi ville kuns afvende den grusomme Arm, som er beredt til at afhugge det. Vi forlange kuns en Art af Tilværelse, den ulykkeligste vilde dog være en Lykke for os. Vor Opstand er forskiellig fra enhver anden. Vor Opstand er hellig for ethvert Menneske, der føler, hvad Naturen tilsiger Enhver, som lever, og fordrer Ret til at leve. Europæer, I havde under tusinde Farer erhvervet Negerslaver, og dog gaves der en Negerlov, som beskyttede dem. Ethvert Menneske i den borgerlige Tilstand har dog ved Siden af sine Byrde, større eller mindre Rettigheder. Mennesket i Naturstanden tør dog i det mindste forsvare sig med sme egne Kræfter. Kuns vi allene i Verden skulde være fordømte til at bære alt, uden at kunne glæde os ved noget, ikke engang ved vore Lemmers frie Brug, da vor største Kraft allerede er os betaget ved vore Qvaler. Og dog, Europæer, har Naturen ikke nægtet os alle dens Gaver; den gav os en venlig Himmel, den har ogsaa paa os udgydet et guddommelig Gnist af Cultur og Videnskabelighed, en Gnist, udødelig som den Kilde, hvoraf den flød, den vore Tyranner ved kunde undertrykke, men dog ikke gandske forstyrre. Vi ere Efterkommere af de Mænd, som stedse ville vække Eders Beundring. de gamle Levninger af vore skiønne Kunster ere endnu Maalestol, et Mønster for Eders, vort Sprogs Vellyd benrykker Eders Læders Øren; Eders Digteres Indbildningsskraft dannes og beriges endnu ved vore. Eders Børn dannes til store Dyder ved vore store Mænds Exempel. Skienker os da for alt dette i det mindste et medlidende Blik, om J ikke ville hjælpe os. Tilstæder ikke, at vore hellige Rettigheden blive miskiendte iblandt Eder, at Skam og Foragt træffe vor Ulykke. Et heelt Folk kan aldrig være skyldigt. Vort var ikkuns ulykkelig, og dog behandles vi som Forbrydere. Viære eders Politik, skiønt det er en stor Ulykke for os, at den i Aarhundreder har begunstiget Coranens Sect mod os, Evangeliets Skolarer; og naar vi end een Gang blive forladte, og indskrænkede til os selv, naar J drage Eders beskyttende Arm tilbage fra vor hellige Sag, saa nedtrykker dog ikke Følelsen i Eders Hierter, der kuns kan være paa vor Side. Tilbageholder ikke dem iblandt Eder fra deres heltemodige Beslutning, hvilke ville stride i vore Rækker for Menneskelighedens og Oplysninges Sag imod Barbariet; tilbageholder ikke vore Landsmænd, som iblandt Eder og ved Eders Hjælp naaede op til Eders Dannelses Høide, og som nu ville knytte deres Skjæbne til vor, der for Fremtiden skal være : enten at leve som Mennesker, eller døe.