Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1811-04-20
Freden imellem Frankrige og Engelland vil altsaa aldrig komme istand." Naar Fred er det samme som Vaabenstilstand, saa kan den, som Talen herer om, bringes istand i Morgen, om en Maaned, efter et Aars Forløb, eller overhoved saa tidlig eller sildig man vil. Men tænker man sig ved Fred, den Tilstand, hvori to Nationers Jnteresse saaledes lettes og forsones, at den Tidspunct, hvori de igjen komme i Strid sammen, ikke er at øine; saa er en saadan Tilstand mellem Engelland og Frankrige vanskelig. Til at fremføre den vilde det frem for alt være nødvendigt, at Engelland, skulde frasige sig sit Laanesystem, men da Engelland ikke kan frasige sig samme, uden paa det Væsentligste at forandre sin Constitution (af hvilken hint System kun er en Følge, saa kan man heller ikke indsee, hvorfra den engelske Regjerings Beredvillighed til Fred d. r. til en oprigtig og varig Fred skulde komme; thi Constitutionen er noget, hvori den selv er indviklet. Under Tingenes nærværende Forfatning peger alting paa Krigens Varighed. Hiint Keiserlige Decret, som erklærede Engelland i Blocadestand, har havt Følger, der lovede at forandre Europas Forhold heel igjennem. Jo mere Engelland skulde fortrænges fra det faste Land, desmere har det søgt at nærme sig samme og desmere søger det samme endnu. Det erobrer i europæiske Have og Søer faste Puncter, for at gjøre dem til Oplagssteder for sin Smughandel. Der trækkes Douanelinier, men Listen søger at overvinde Magten; Engelland hører ikke op at søge at sammenskrabe Midler til Krigens Fortsættelse, og dets Regjering bliver ved at tale omFinancernes blomstrende Tilstand. J Østersøen er ankommen en stærk engelsk Flaade, som neppe har nogen anden Bestemmelse end at erobre een af de svenske Øer *), og skulde det endnu i Aar komme til en Krig med Tyrken, saa ville Engellænderne stræbe at bemægtige sig den beleiligste De i Archipelagus. Den Fred, som ene har Værd, synes kun at kunne fremkomme under en dobbelt Forudsætning. Den ene er: at en fransk Armee lander i Engelland, den anden, at ved en Overspændelse af Kræfterne i det Jndre af det storbritanniske Rige en Omvæltning tilveiebringes, der hindrer den engelske Regjering fra Krigens Fortsættelse. Denne er formedelst den engelske Marines Overlegenhed over den franske og ved den usædvanlig Aarvaagenhed, hvormed Engellænderne bevogte deres Kyster, den sandsynligste af begge. Hvormeget end en evig Krig med Frankrige maatte være den storbritanniske Regjerings Tanke, hvor meget den endog maa være det, naar Engelland skal vedblive i sin nærværende Eiendommelighed; saa vil det brittiske Ministerium dog aldrig have det Hjerte, at yttre denne Tanke, fordi det vilde Saaledes talde Forfatteren i Aaret 1810. Udfaldet viste, at hans Spaadom ikke gik i Opfyldelse. Saumare; Flaade gik, som bekjendt, hjem igjen med uforrettet Sag. Atter i Aar prale Engellænderne med at seende en Flaade til Østersøen, hvis Liige Havet aldrig har seet, og atter i Aar have politiske Spaamænd, Seere og Propheter allerede travelt med at forudsige hvilke Øer den skal erobre, hvilke Flaader den skal bortføre. Naar alt kommer til alt, gaaer det nok med denne Flaade som med den i Fjor, om hvilken man med Føie kunde sige, at den kom som den gik og gik som den kom. Forfatteren taler om faste Puncter, som Engellænderne have erobret i europæiske Have. Hvad er det da for faste Puncter, Dog vel aldrig Helgoland, Anholt? At Engellænderne have maattet vælge saadanne øde, ubetydelige Pladse, hvor deres Ophold er forbunden med saa mange og saa store Uleiligheder, viser paa den ene Side deres Afmagt at erobre stærkt besatte Puncter og paa den anden deres Higen efter at staae var det end i nok saa ubetydelig en Forbindelse med Fastlandet.