Berlingske Tidende, 1833-05-18
Regjeringen har besluttet, at nægte de flygtede Polakker Tilladelse til at komme tilbage til Frankrige; de Flygtninge af denne Nation, som opholde sig i Nærheden af Grændserne, skulle efterhaanden forføje sig til det Jndre af Landet. En almindelig Virksomhed hersker i de Cancellier, som have Opsyn med de Fremmede, der opholde sig i Frankrige. Oppositionen tier til de Forholdsregler, man vælger, og dadler tildeels de Fremmedes ubetænksomme Færd. - Man læser Følgende i Scho de Ve soul (Departement de Vienne et Dordogne). Befalingen til de fleste Polakkers Bortreise er allerede bekjendt. Kun omtrent 80 blive tildage i Bergerne, de andre gaae i Afdelinger paa 80, Mand til Stæderne Mont de Marsan, Dax et Saint Sever (Landes. Denne pludselige Forviisning maa tilskrives den altfor heftige og ukloge Opførsel, som disse Frankriges Gjæste have viist. Thi de vare neppe ankomne til Bergerac, for der opstod Strid imellem dem og Øvrighederne. Underpræfecten, som adskillige Gange, i sin Embedsdragt, havde mønstre Polakkerne, troede at kunne begive sig civilt klædt til Casernen, for at meddele Polakkerne Underretning angaaende den Sold, der vilde blive dem tilstaaet. (Han havde nemlig udvirket hos Ministeren, at de, foruden den Godtgjørelse for Reiseomkostninger, hvortil de vare blevne reducerede, desuden skulde er holde den fulde maanedlige Gage udbetalt.) Men Commandeuren for det polske Depot modtog ham med den høit og noget uhøfligt udtalte bemærkning, at han skulde komme til dem i sin Embedsdragt, og at Polakkerne nok fortjente en saadan Udmærkelse. Nogle Dage derefter, da en Undersøgelsescommission nedsattes, viste de dertil indkaldte Jndividuer sig fornærmede over, at man havde ført dem ind i et Forværelse, hvor enhver maatte bie, til man opraabte hans Navn. De tiltalte Præsidenten paa en barsk og usømmelig Maade, og sagde, at de ei vare vante til at blive i Forværelse, og vente der til de bleve kaldte ind. - Vi kunne ikke forklare denne uanstændige Opførsel paa anden Maade, end at de herværende Carlister, der ere Øvrighedernes svorne Fiender, maae have raadet dem dertil. Man forsikkrer, at Flygtningene have i Sinde, ikke at adlyde befalingen angaaende deres Bortreise. Det var at ønske, at deres Venner vilde give dem et bedre Raad Urolighederne i Lyon have været langt alvorligere, end de offentlige Blade ville indrømme. Jfølge hertil ankomne Brev var Præfecten paa Concert, men blev kaldet derfra, fordi en stor Mængde Mennesker var forsamlet paa Colestinerpladsen, hvor man sang la Marseillaise og syntes at have i Sinde, med Magt at skaffe sig Tilladelse til det Gjæstebud, der skulde have været holdt, men var bleven forbudt af Politiet. Man lod Tropper komme, og opfordrede tre Gange den forsamled Mængde til at overgive sig; ved den tredie Opfordring gav Anførerne Hoben et Vink, hvorpaa den adspredtes. Næste Dag forefaldt en lignende Scene, og ved Brevets Afgang stode Tropperne og Mængden ligeoverfor hinanden. Man troer ikke, at Republikanerne have den Hensigt, at drive Sagen til aabenbaKamp, men at det Hele blot er en Demonstration; men hele Staden var i den største Agitation, og et Tilfælde kan foraarsage Begivenheder af det sørgeligste Slags. Man dadler, at Præfecten og Mairen havde forbudet det festlige Maaltid og Sangen i Kaffehusene. Den egentlige Aarsag til disse Urolig heder er Striden angaaende Fabrikarbeidernes Løn, hvorved disse blive tilgængelige for alle Partiers Jntriguer. Dertil kommet St. Simonisternes Lære, som i Lyon udbredes under alle Former i offentlige Blade og i Selskaber, og hvorved Utilfreds heden, som ikke havde nogen politisk Grund, men var grundet i de vanskelige Forhold mellem Arbeiderne og Ejerne af Silkefabrikerne, har faaet en ganske ny Tendents og langt større Betydning. Disse Begivenheder ere et nyt Beviis for, hvor høiligen Frankrige trænger til en indre Organisation, at enhver Jnteresse ikke strax skal blive Stridspørgsmaal angaaende den hele sociale Tilstand, men bevæge sig i sin egen Sphære, og i sig selv finde Midler til at afhielpe sin specielle Trang; men hverken Regjeringen eller Partierne synes tilbøielige dertil, og Municipalloven, om den en gang udkommer, vil ikke kunne raade Bod paa denne Mangel.