Jyske Efterretninger, 1771-05-24
De smaa Fioler, som i mørke Nathabit En gren bedugget Eng saa herlig balsammerte, Med en foragtelig Medlidenhed hun til Blant Blomster negted Sted, og Lugten disputeerte, Stifmoders Sind her i Naturens Virkning saae; Fordi de Nattens Dragt, ey Dagens, havde paa Just da den hovnede af saadan Stolthed op, Og syntes ligesom sig meere at udbrede, En dobbelt Ambra=Lugt lod stige fra sin Top, Der i en Aften=Luft heel yndig sig udspredte, En stor forgiftig Orm fra Roden sig opskiød, Som dette Blomster stak, saa at det tog sin Død. J samme Øyeblik det ganske visnede; Da Skiønheds Masken faldt, den hvide Sommer Klædning, De Blade, hvormed den for nyelig pralede, Paa Jorden strødte laae, ey stoede meer til Redning. Nu Stilken nøgen er, og afklædt al sin Pragt, Der med dens Hovmod sees i Støv og Muld nedlagt. Opblæste Dødelig! betragt dit Billede, J dette Blomsters Pragt og Selvbehag afbildet, Der med sin Skjæbne dig advarer falmende, At faae dit stolte Sind ved Ydmyghed formildet, At dæmpe al Foragt imad Medskabninger; Da Livets laante Glands i Graven borte er. Om det behaget har en algod Skabers Haand, At give dig et Skin, som han har negtet andre Bør det fortrylle saa din høybegavet Aand, Dens reene Udsigt ey kan videre omvandre For at besee, hvor god din Skaber været har Mod dit Medmenneske, hvis Lod er lige rar En stolt af Gaver vær Mon de tilhøre dig, En Betler pralende af sammentigde Pialter, Til Latter er for hver - end du, som idelig Af Gaver roser dig, og ilde med dem skalter. Dit Liv, som blomstred nys, i et nu visner bort, Hvis Sødhed, hvor stor, som Drømmen varer kort. Din Roed, fordærvet af den gamle Slanges Brod, Den Syndens Gift, som sig i Stammens Rødder trængte, Har efterladt en Sæd af Ondskabs bittre Roed, Som Døden endelig de Dødelige skiænkte; Saaledes skiuler sig din Mordere hos dig, Den Orm, dig med sin Brod skal giøre Støvet lig. Udt Magazinet for Patriotiske Skribentere No. 38, fremsættes følgende Spørgsmaale til Besvarelse. En Patriot ønsker efterfølgende Spørgsmaale oploste og besvarede af en vittig Landmand, som fra Grunden af kiender Nytten af den Harmonie og gode Forstaaelse, der er og bør være imellem en Hosbonde og sine underhavende Bønder. 1) Om det er giørligt for en Hosbonde at bringe sine Bønder uden langt slettere Stand og Tilstand, end de nu ere, og vedligeholde dem stedse udi samme, saa at de altid blive Hosbondens gieldbundne Tienere, og udi en fattig og trængende Tilstand, udenat forbryde sig imod Landets Love og Forordninger. Guds Lov og Hosbondens egen Jnteresse og Tab kan ey her komme i Betragtning: 2) Om ved nogen Anordning kan bestemmes og befales, hvor vidt en Hosbond skal forstrække sine Bønder udi deres behøvende Trang med Forskudder af Kongelige Skatter, Forstrækning til Bondens Avls Fortsættelse af Bester, Sæde= og Æde=Korn med videre, og ofte sammes aldeles Eftergivelse, saaledes, at det kan geraade til Bondens, Hosbondens og Landets Vel 3) Om fornuftigviis kan ventes, at Prisen paa Jordegods herefter enten vil stige eller falde, og hvilket Tilfælde kan bestemme Statens Vel= eller Veestand, eller og om samme kan være Staten, ligegyldig? Nok spørges: 4) Om det ikke var tienligt for Bondestanden, at Herredsfogden, mødte ved Skifterne paa Proprietair=Godserne ligesom Birkedommerne paa Kongens Godser: 1) Om det ikke er høystfornødent, at Proprietairerne imponeres at lade udmælde Synsmænd fra Retten, naar de ville tage des Fæld over en Bondegaard, og at Bonden af Amtmanden bliver anordnet et Forsvar til at bivaane Synet, og derefter at tale Sagen? Herom udbedes en god og retsindig Patriots Betænkning.