Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-04-29
En Forfatter, der underskriver sig Julius, har i et Stykke, med Overskrift: Hvad Nyt, indført i Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn, No. 33, yttret sig om ovennævnte Bedømmelse paa en Maade, som Undertegnede saa meget mere føler sig foranlediget til at tage til Gjenmæle, imod, som han finder, at Hr. Julius, uden skjæl lig Grund, har kaldet hin Bedømmelse skarp og temmelig ukierlig," i det han ei kan andet end vedgaae, at Recensionen snarere synes ham temmelig mild og lemfældig. Vel siger Hr. Julius, at han, for sin Deel, ingen bekiendt Forfatter veed, der hos os kunde skrive en saadan Roman bedre end Ingemann, og er Undertegnede aldeles redebon til at troe ham paa hans Ord, ligesom han oprigtigen bekiender, at blandt dem, der hidtil hos os betraadte denne af Walter Scott aabnede Bane, neppe gives Nogen, der vil gjøre Forfatteren af Valdemar Seir Rangen stridig, være sig i Henseende til Plan, Diction eller historisk Kundskab; men dersom et Arbeids Værd skal beregnes og bestemmes efter saa negative Grunde, saa maatte Herz's, af Selskabet for de skiønne Videnskaber kronede, Heltedigt være et sandt Mesterværk, da hidtil, saa vidt Undertegnede veed, ingen hos os har skrevet et episk Digt af saadant Omfang og over saadant Æmne, i Hexametre. Men Hr. Julius selv synes at have besvaret denne Opgave meest fyldestgiørende, naar han saa rigtigen anmærker, at Kunstdommeren kalder en Eenøjet eenøiet, om denne end befandt sig i en heel Legion af lutter Blinde;" thi ligesaalidt som en Brig kan blive til en Fregat, fordi den ligger blandt lutter Jagter og Smakker, saa lidt kan Skribentens Arbeide ansees for ypperligt, fordi han har det uheldige Held, at de, der skrive i samme Fag, levere maadelige Producter. Kunst dommeren har ene at bestille med det, han har for Øjne, og bør han ikke tage mindste Hensyn paa deslige smaalige, hans Værdighed aldeles fornedrende, al sand Kunst, Smag og Kunstfølelse ganske modstridende, udvortes Forhold. Hr. Julius's hyperliberale og hyperhumane Meninger om den Strænghed, som Critiken i vore Dage viser, og de overspændte Fordringer, der gjøres, synes saa meget mere at være ugrundede, som den Oversvømmelse af alle mulige Arter Aands- og Haandarbeider, vor Literatur i den nyeste Tid har havt, netop vidner om saa stor Overbærenhed hos Critiken og Spagfærdig hed hos det læsende Publicum, at man snarere har føje til at ønske lidt skarpere Critik og lidt kræsnere Læsesmag. Hr. Ingemann selv havde sikkert - saafremt Undertegnede kiender hans humane Tænkemaade ret ikke optaget hans Kunstdommere det ilde, om de havde gjennemgaaet hans poetiske Arbeider med samme alvorlige og grundige Upartiskhed, som Valdemars Recensent i nordisk Tidsskrift hans Roman, der, som han har bevist, som historisk Roman, har lige store Mangler, saavel i Henseende til Plan, som til Diction og Characteerskildringer. Havde Hr. Ingemann istedetfor tre Bind kun leveret eet, men efter en velanlagt Plan, med naturlige og consequente Characterer og Situationer, fremsatte i et Sprog, der egnede sig danske Helte, Mænd og Qvinder fra det trettende Aarhundrede, saa havde sikkerligen han selv og Publicum vundet derved. Ei er det efter Arketallet Udødeligheden tilmaales Forfattere, og Hr. Ingemann har i en Række af Aar viist saa stor Skribentvirksomhed at han, om end kun en Tiendedeel af hans Arbeider overlever ham, kan være veltilfreds, uden at han behøver at ile saa meget med, at forøge deres Masse Anakreon blev udødelig ved nogle faa Ark, og O. Goldsmith regnes blandt Engellands classiske Digtere, uagtet alle hans poetiske Arbeider kun bestaae af et lillebitte Bind, ja, man kan med Bestemthed sige, at hans Landsbypræst af Wakefield har større intrinste Værdie end den meest bindstærke Roman af Cramer og Consorter, Hvad Hr. Julius anfører angaaende Flid og dens Utilstrækkelighed til at frembringe Genie arbeider, da er der intet at indvende imod, men dermed har han dog endnu ikke afbevist, og vil heller ikke havt i Sinde at afbevise, den af alle Sagkyndige hyldede Mening, at en Digter ingensinde bør skrive invita Minerva; thi jo mindre han er istand til at frembringe et sandt Kunstværk ved blot Flid, desmere er det hans Pligt, at oppebie den Tid, hvor han føler sig virkelig begeistret. Men ingen, selv det største Genie, kan være hele Aaret igjennem beggeistret, og er det den overdrevne Productivitet, der har ødelagt den tydske, især æsthetiske Literatur, da aldrig saasnart et Talent kommer der tilsyne, førend Boghandlerne, ved lokkende Honorar, udpine det, som egennyttige Godseiere et fedt Stykke Jord det de sjeldent tilstede den fornødne Hvile. Derpaa saae man ganske nyeligen et Exempel paa Hauff, der ved nogle kraftige, tidsindgribende, satiriske Skildringer, hurtigen forskaffede sig et saadant Ny, at han i eet og samme Aar baade blev Redacteur af Morgenblatt, og, uden Tvivl, som en Følge deraf, Ægtemand, og, formodentlig af altfor anstrængt Arbeide, Dødens Offer i sin Alders 25de Aar. Saaledes gik det ham, saaledes er det gaaet mange for ham og saaledes vil det gaae flere i Tydskland, hvor Literatur er bleven til en Jndustriegreen og Leie bibliothekerne, altid umættelige, uophørligen kræve Læsefoder. Derfor vil og kan der ikke saalet fremkomme mere saadanne Skribenter som Schiller og Goethe, der skrev efter deres Muses, men ikke efter Boghandlernes Jndbydelse, og Misbrugens ødelæggende Jld har man ladet tage saa stærk Overhaand, at Critikens Sprøiter, om der end hist og her gaves nogle gode, ikke ere mere istand til at slukke den, medens Kunstdommerne selv ofte ere saa bestukne, og tillige saa usle, at deres Domme blot ere beregnede paa at blænde Mængden, alt efter de Hensigter, de forbinde dermed og Forlæggerne af de bedømte Bøger ønske at opnaae derved. Hr. J. mener, at den store Hobs Smag ikke forædles ved strænge Critiker (naturligviis forudsættes her nok grundige, men herpaa kan man svare: forædles den ikke, saa forværres den heller ikke, og tilsidst maa dog selv den store Hob, der saa let lader sig forføre af et let, peent, flydende Sprog og ret baroque Characterer og Optrin, lære at skjelne Naturafra Unatur, sand Følelse, fra Folerie og Carricicatur fra rigtig Tegning. Den for sit Eftermæle nidkiere Forfatter vil iøvrigt agte meere paa den strænge og sandrue, end paa den lemfældige og smigrende Critik, over hans Arbeider. Marcellus.