Viborger Samler, 1848-07-01
Udenlandske Efterretninger. Tydskland. J den preussiske constituerende Forsamlings Møde den 17de Juni fremtraadte Ministerpræsident Camphausen med den Erklæring, at han ansaae det som særdeles magtpaaliggende, at de Facta, der havde fundet Sted i Anledning af Bestormelsen af Tøihuset og dettes Udplyndring, bleve fuldstændig oplyste, da der angaaende samme circulerede de meest paafaldende Rygter. Forsam gen vilde derved fremdeles sættes istand til at afgjøre, om og hvorvidt de af Regjeringen tagne Forholdsregler, admitterede en Anklageact imod Ministeriet. Efter Camp hansens Anmodning tog Griesheim, Commissair i Krigsministeriet, Ordet: "J Tøihuset befandtes i de nederste Afdelinger Vaaben af forskjellige Arter hvis Værdi kunde anslaaes til flere Millioner - Kanoner, Munition, ligesom og et Antal Geværer af en ganske ny Opfindelse, – en Hemmelighed, hvoraf kun Preussen er i Besiddelse, tildeels nedpakkede i Kasser, for at afgaae til StettinerFuselier=Bataillonen. J de øverste Afdelinger i Tøihuset, vare andre nye Geværer placerede, et større Antal Geværer af den nye Opfindelse, men fornemmelig Vaaben, af historisk Betydning. Vagten i denne Afdeling bestod om Dagen af 50, og om Natten af 250 Md. Militair, de nederste Afdelinger vare anbetroede Borgervæbningens Beskyttelse. Siden Begivenhederne i Marts herskede der uafladelig Virksomhed i Tøihuset, som var et Hoveddepot for hele Staten; herfra sendtes Vaaben; Vaaben ankom hertil. J de sidste 14 Dage henlededes Publicums Opmærksomhed paa ny paa Tøihuset; den vedligeholdtes af Folketalere og ved opslaaede Placater. Man fortalte Folket, at det havde Ret til Vaaben, at det selv kunde tage dem. Ministeriet troede, at det vilde være tilstrækkeligt høitidelig at erklære i denne Forsamling, at de nuværende Forraad af Vaaben vare af yderste Nødvendighed for Hæren; det haabede ved denne Erklæring at fremkalde en rigtigere Anskuelse iblandt Folkemasserne. Det har skuffet sig. Tidligere var der ingen Grund til at forstærke Vagterne ved Tøihuset, da Tropperne havde en vel befæstet Stilling i de øverste Afdelinger, og Borgervæbningen var besjælet af en god Aand. Den 14de Juni udgik directe Opfordringer til Folket om at storme Tøihuset. Han - Commissairen - kunde forsikkre, at de første Skud affyredes af Folket imod Borgervæbningen, der kun besvarede dem. Borgervæbningen, som ugjerne skred til en blodig Opfyldelse af sin Pligt, trak sig tilbage, og saaledes kunde man ikke forebygge, at Massen trængte frem, opbrød Portene og stormede Bygningen. Militairet indtog sin Post i de øverste Afdelinger; det gjorde i lang Tid Modstand. En Deputation fra Studenterne og Haandværkerforeningen kom til Statsministeriet og anmodede dette om at Bevogtningen af de nederste Afdelinger, maatte overdrages dem. Ministeriet indrømmede strax denne Begjering, da der netop i dette Øieblik indløb Efterretning om at Folket allerede havde banet sig Vei indi Tøihuset. Tusinde Geværer af den nye Opfindelse ere stiaalne, – et uerstatteligt Tab. Enhver maatte indsee, at et stormende Angreb maatte under disse Omstændigheder næsten være en Umulighed, da Militairet havde et godt Forsvarspunct. Man anvendte List og Overtalelser for at formaae den i Tøihuset commanderende Officier til at svigte de ham paahvilende Pligter. Dette lykkedes; Commandanten drog bort. Nu begyndte Ødelæggelsesscenerne i de øverste Etager; der blev stiaalet, ranet og hæriet. Nye Vaaben kastedes ud af Vinduerne og sønderbrødes; gamle Vaaben af uskatteerlig Værdi; Geværer, indfattede med Sølv og Elfenbeen; de konstige Modeller til Artilleriet ødelagtes; de med Folkets Blod tilkæmpede Trophæer og Faner sønderreves og besudledes (almindelig Forbittrelse; fra alle Sider hørtes: "Fyl Fyld, i 25 Minuter varede dette Uvæsen, og disse Minuter koste Staten en stor Sum, og flere Batailloner, kunne ikke forsynes med Vaaben. Man bestræbte sig ingenlunde for at fremme Folkebevæbningen; Vaabnene solgtes for nogle faa Groschen. Senere rykkede nogle Compagnier Militair ind i Tøihuset; det lykkedes disse Krigere at indtage Bygningen; Røverne toge Flugten. Commissairen var forvisset om, at ingen sand Berliner havde besudlet sig med at tage Deel i dette Uvæsen. "Der har imidlertid, vedblev Commiss., yttret sig en levende Deeltagelse for den ulykkelige Capitain (v. Nasmer, som skal stilles for en Krigsret), der – som man siger – kun har overtraadt sin Pligt for ei at udgyde Borgerblod; ja man har endog fremstillet hans Forhold, som et, der fortjente Anerkjendelse og Efterligning, og en Deputation, der havde indfundet sig hos Taleren, havde endog erklæret, at Natzmers Opførsel fortjente Fædrelandets Tak." (Ny Forbittrelse; man spørger om denne Deputations Navne). De Deputerede vare afsendte af de forskjellige Klubber; Assessor Schramm førte Ordet (Forbittrelse til Høire, med Raabet: "Fyl) – Taleren vilde ikke foregribe Undersøgelsen; han vilde ikke fælde nogen Dom. "Men det stod fast, at Capitainen havde overtraadt Soldatens første og fornemste Lov; han havde forladt sin Post, trods den ham udtrykkelig meddeelte Jnstruction om ikke at forlade samme uden nærmere Jnstruction. Man havde foresnakket Capitainen, at han ved at forlade sin Post vilde redde Thronen, at alle Tropperne havde forladt Staden, at Kongen var flygtet fra Potsdam (Forbittrelse). - Han har handlet saaledes som hiin Gouverneur i Aaret 1806, der ogsaa uden Videre overgav det ham Anbetroede, istedet forat forsvare samme (General Kleist, der uden Sværdslag, overgav Magdeborg). Hvad iøvrigt den Jndvending angik, at Capt. Natzmer skulde have forhindret Blodsudgydelse, da forsvandt denne af sig selv; intet Haar vilde være krummet, thi han overgav Posten netop i det Øieblik, da den øvrige Deel af hans Bataillon rykkede frem til hans Undsætning" (Bravo, til Høire, Piben og Huien til Venstre). - Ministerpræsident Camphausen anmeldte derefter de 3 Ministres Demission. - Gen. von Schrecken stein er udnævnt til Krigsminister.