Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-12-14
Hvad Fremmede mores ved det have Indbyggerne næsten ingen Følelse for. De fleste af dem ligne i den Henseende de nuværende Atheniensere, der leve midt blandt Konstskatte, uden engang at værdige dem et opmærksomt Blik, eller – Lugekonerne i en delig Hauge, der, midt blandt alskens Ukrud, med Ansigtet bestandigen bøiet til Jorden, ikke lugte til et eneste af de Blomster, der overalt omgive dem. Men er det bedre bevendt med andre store Stæder og blandt disse med Kjøbenhavnernes Konstsands. Hvor mange af dem have vel seet Konstkamret, Mynteabinettet, det naturhistoriske Museum, Rosenborg og andre Mærkværdigheder. Det ligger desuden eengang i Menneskets Natur, ikke at bryde sig synderligt om Alt, der er det ganske nær. Mangfoldige reise hundrede Mile langt, for at see det, hvortil de hjemme kun behøvede hundrede Skridt; Andre vide langt omstændeligere at tale om Grækernes og Romernes end om deres Fædrenelands Oldsager. Eieren af dette Museum er i Grunden ligesaa mærkværdig som Museet selv. Født i en Stad, hvor, som sagt, Konstsands er en sand Fugl Phønix, har han nu i et halvt Aarhundrede samlet paa Natur- og Konstmærkværdigheder. Allerede som et Barn paa sex Aar begyndte han med sine sammensparede Lommeskillinger sin Samling, og i en Alder, der nærmer sig Oldingsaarene, rev han sig nyligen løs fra sin Familie og reiste til Kjøbenhavn, for at kjøbe paa Konstkamrets Auction adskillige Gjenstande, der manglede ham. Og denne Mand, med saa levende Følelse for Naturen og Konsten, har al sin Tid været Kjøbmand, et talende Beviis paa, at den ædlere Sands og Følelse hverken binder sig til Stand eller Opdragelse. Denne mærkværdige Samling er opstillet i to Sahle i en Bygning, der ligger temmeligen i en Udkant af Staden, formodentligen fordi Huusleien der ikke er saa kostbar, som i andre Gader. Museet staaer aabent hver Søndag og Onsdag fra Kl. 10 til 1, og fra Paaske til Michaelis hver Torsdag Eftermiddag fra 3 1/2 til 6 1/2, fra Michaelis indtil Dec. hver Løverdag fra 10 til 1. Adgangen betales med 20 Sch. Cour. for hver Person. Selskabet bestod denne Gang af omtrent tolv Personer, Mandfolk og Fruentimmer, alle, som det syntes, Fremmede. Det varede temmelig længe, førend Eieren, som altid selv foreviser Samlingen, begyndte Foreviisningen. Han aabnede et Skab, hvori han viste Mennesket, ligefra Embryd af indtil sin Fuldendthed. Man faae her Fosteret kort Tid efter Undfangelsen i de forskjellige Perioder, og indtil dets Modenhed. Derpaa de forskjellige Dele af Legemet, som et konstigt Øje, Øre o. s. v. Paa nogle af de tilstedeværende Mandfolk, hvoriblandt adskillige med Knevelsbarter, syntes denne alt for nøje Udvikling af deres eget dyrebare Jeg, at gjøre et saadant Indtryk, at de maatte bortvende Øinene fra dette Syn, som fra et memento mori Hr. Røding bemærkede ved denne Leilighed, at han ofte havde iagttaget, at Fruentimmere bedre kunne taale at see og høre Sligt end Mandfolk, hvis Nerver stundom ere langt svagere, og gjorde opmærksom paa, hvor nødvendigt det var, tidligen at gjøre Børn bekiendte med Naturen, for derved at vænne dem til at modstaae saadanne Indtryk. Han kan have Ret i den sidste Paastand, men for den, der ikke er Læge eller Naturkyndig, vækker en alt for omstændelig Analysering af vort Legeme en just ikke behagelig Følelse, især paa et Sted, hvor man dog egentligen kommer for at belæres og underholdes paa en ganske anden Maade. Det gaaer her de Fleste, som Hypochondristerne, der, som Huseland meget rigtigt bemærker, i det de læse medicinske Skrifter, ikke gjør som Lægerne, Sygdommenes Beskrivelse anvendelig paa deres Konst, men paa deres eget Legeme. At de Rødingske anthropologiske Forelæsninger ikke gjøre saa meget Jndtryk paa Fruentimmere, som paa Mandfolk, kommer mueligen deraf, at hin ikke tænke saa meget derover. Næsten modbydeligt bliver det, naar Hr. Røding foreviser den ene Nyresteen efter den anden, og tilsidst endog en Steen, der er ham selv bleven udskaaret under Tungen. Jeg har hørt mange rose disse anthropologiske bemærkninger, men jeg for min Deel var glad ved, at han lukkede Skabet og førte os hen til andre Gjenstande, der ikke saa meget mindede os om den bekiendte Sandhed. af Støv er du kommen, til Støv skal de vorde! Midt blandt disse Brudstykker af det men neskelige Legeme og ved Siden af et heelt Beenrad, har Hr. Røding opstillet Brystbilledet af en for Hamburg høist mærkelig Mand, ved Navn Peter Carpser. Han havde egentlige kun været Barbeermester i denne sin Fødeby, men var, efter Busch's Beskrivelse, en Læge, som han bør være, og som kunde tjene mangen Doctor og Professor til Mønster. Erfaren i sid Konst, som han i en yngre Alder havde dyrke ved Høiskolen i Paris, den hensigtsmæssigst paa den Tid, havde han hjulpet Tusinde, og ved sin behagelige og interessante Omgang var han søgt i hvert godt Selskab. Han kunde opnaaet hver høiere Rang og Lykke, som han selv ønskede, og let kunde han erhvervet sig Doctorværdigheden, thi vel havde han ikke formeligen studeret, men ogsaa udenfor hans Fag var hans Belæsthed overordentlig stor. Dog, han forsmaaede at være andet end hvad han var. Han beholdt sit arvede Barbeeramt, fordi da enhver Saarlæge i Hamburg maatte være i Besiddelse af et saadant Amt. Men uden Rang og Værdighed vidste han ved sine Sæder, ved sin Omgang, ved sine Kundskaber, ved sin Uegennyttighed saaledes at sætte sig i Agtelse hos sine Medborgere, at Amtsbarbeer Carpser gjeldte overalt for en Hædermand. Havde August Wilhelm Schlegel kjendt denne Mand, saa havde han maaskee ikke gjort saa megen Ophævelse over den udødelige Molieres "Forhold uden Værdigheder, at han endog søgte i denne Mangel Aarsagen til det Plagiat, han beskylder Digteren for. Stakkels Moliere, havde du, som Richelien, været Kardinal, saa havde Ridder Schlegel maattet søge Aarsagen til dit Plagiat i en ganske anden Mangel!