Ribe Stifts Adresseaviser, 1848-07-04
Indenlandske Efterretninger. Den her i Avisen omtalt Artikel i Fædrelandet Nr. 162 angaaende de tvende Veie, af hvilken en Fred mellem Danmark og Tydskland maaskee var mulig, har vakt megen Røre, der har yttret sig baade skrivtlig og mundtlig. J denne Anledning erklæret Fædrelandet, at hin Artikel under Mærke A. B.,der omhandlede et Theema, der var Gjenstand for almindelig Konversation og synes at være bleven optagen som en Hjøbspost, blev meddeelt fordi den fandtes læseværdig og ikke saa stridende mod Redaktionens Anskuelser, at den kunde negtes Optagelse, og forsaavidt man har paaberaabt denne Artikel, som et Beviis for, at Ministeriet har i Sinde at ville opgive sit Program, erklærer Fædrelandet, at det ikke staaer i nogen Forbindelse til Ministeriet, som kan berettige Publikum til saadan en Slutning. Bladet er hverken halvt eller heelt officielt Organ, men et uafhængigt Blad, Ministeriets Forhandlinger om denne Sag er det aldeles ubekjendt. Mod den Bebreidelse, at Fædrel." ved hin Artikel uden Grund har udbredt Forstemning og Mismod blandt Publikum, yttrer det, at det ingenlunde er Pressens Pligt at holde Publikum i en vis jevn gemytlig Stemning, men derimod at forudsee de mulige Tilfælde, som de givne Forhold kunne medføre, og at forberede Publikum derpaa, for at det, dersom noget af dem virkelig indtraadte ikke skal overraskes og overvældes. Om vi have gjort Ret eller Uret – vedbliver Fædrel." i at optage den omskrevne Artikel, vil da især afhænge af Besvarelsen af det Spørgsmaal og vore Forhold for Øieblikket have antaget den Skikkelse, at Muligheden af at komme til at vælge mellem de opstillede Alternativer kunde tænkes at indtræde. Naar vi skulle svare paa dette, saa maa vi, ikke ifølge officielle Kilder eller med nogensomhelst bemyndigelse, men efter hvad vi deels privat have kunne erfare, dels have læst i fremmede Blade, erklære, at vi desværre maa troe, at vore ydre Forhold, forsaavidt deres Ordning beroer paa fremmed Hjælp, ikke staae videre gunstigt. Alle de Stater, af hvilke vi kunde vente og forlange Bistand, synes meere tilbøielige til at bevare Freden end til at begynde en Krig; dette kan være haardt for os, men vi kunne ikke forlange, at vort Tarv skal være det eneste Hensyn, der af dem skal tages i Betragtning. Om England er det, efter hvad der er offentlig bekjendt, saa godt som vist, at det ikke agter at bryde Freden for at opfylde sin Garanti for Slesvig. Om Rusland er det endnu uvist; men som vi have gjort opmærksom paa, er der Meget, der leder til at troe, at, om det end havde Lyst til en europæisk Krig, saa vil det ikke finde det nærværende Øieblik meget beleiligt dertil. Om Sverrig og Norge er det vist, at vi der finde forenet en levende broderlig Deeltagelse hos Folkene, en samlet kampdygtig og kamplysten Hær, og en Regering, der saavel deler Folkestemningen mod os som Erkjendelsen af vor Kamps Betydning for hele Norden og dets Fremtid, men det er derfor ikke vist, at Sverrig og Norge, hvis de skulle staae ene med os, ville bestemme sig til at deeltage virksom i Kampen. Selv om man troer, at de kunne gjøre det uden egen Fare og derfor burde gjøre det uden nølende Betænkning, saa kan man dog ikke være blind for de Hensyn som kunne stille sig derimod, og som mulig kunne blive de overveiende ved deres Regerings endelige Beslutning. Nærmest synes denne for Øieblikket at beroe paa Efterretningen og Ruslands Bestemmelse. Denne vil maaskee, idag, maaskee imorgen indløbe. Men hvis den nu lyder ugunstig og den svenske norske Regering derved ledes til at trække sig tilbage – hvad da? Saa have vi maaske Alternativerne for Døren. Jngen vil da i det mindste længer kunne afvise Drøftelsen af dem, selv om han er nok saa utilbøilig til at gaae ind paa dem. Thi ville de Magter, som kunne bistaae os, ikke Krig, saa ville de derimod søge at tilveiebringe Fred. De ville søge at forskaffe os den paa saa gunstige Betingelser, som muligt; men de, med hvilke de skulle underhandle paa vore Vegne, ere et fanatiseret Folks anarkiske Repræsentation. Det er muligt, ja maaske sandsynligt, at denne med Tiden kan undergaae Forandringer, der kunne være gunstige for os og medføre en billig Fred; men Spørgsmaalet er, om de mæglende Magter ikke ville paaskynde Freden, inden saadanne Forandringer indtræde, fordi Krigens Vedvaren antages at være en Hindring derfor. Da, vil man sige, er der jo endnu et tredie Alternativ, hvorfor ikke hellere vælge det end hvilketsomhelst af de andre, det er, at fortsætte Krigen uden Bistand, og om vi ikke kunne seire i den, saa døe med Ære. Fuldkomment sandt; dette Tredie vil ogsaa være der, og spørger man os, mod hvilken Side vor personlige Tilbøielighed bøier os, saa er det netop til at vælge dette. Men ligesaalidt som den nuværende Regering kan paa egen Haand vælge noget af de 2 i Nr. 162 omhandlede, fordi den derved vilde ihjelslaae sig selv, ligesaalidet kan den, om Forholdene stille sig saaledes, tage, eller vi for vort Vedkommende tilraade, dette Tredie, for Nationens Stemning og Villie kjendes. Er den, navnlig Armeen og Befolkningen i den Provinds, over hvilken Krigens Ulykke nærmest vil bryde ind, villig til at bære enhver Byrde og underkaste sig ethvert Offer, beredt til at kæmpe, bogstavelig saalænge den har een vaabenfør Mand tilbage, og det uagtet Haabet om Seir vil være lidet og fjernt, – saa var det maaskee endda et Spørgsmaal, om det ikke vilde være klogest at vente en Stund, til bedre Forberedelser vare trufne og nye Kræfter samlede, og saaledes foretrække en foreløbig ugunstig Afgjørelse; men i alt Fald, hvis en saadan ikke kunde taales af Nationen, hvis dens Agtelse for sig selv derved vilde nedbrydes, dens Æresfølelse og Selvtillid tabes, – saa i Guds Navn lad os kæmpe, Men Folkets rette Mening derom kan kun komme frem, ved at begynde at drøfte disse Spørgsmaal offentlig og endelig forelægge dem for dets Repræsentanter til Afgjørelse. Og derfor skal man ikke bebreide os, at vi have tilladt en udenfor os staaende Forfatter at drøfte dem i vort Blad, selv om han ikke er kommen til et Resultat, som man synes om, thi det kan hænde, at den Tid ikke ligger langt borte, da de virkelig staae til Forhandling.