Berlingske Tidende, 1824-08-20
Fortsættelse af den i forrige Rummer, under 6te d. M. emaneret allerhøieste Forordning. S. 3. Da slige Sagers Behandling i det Hele bør være saa ukunstlet og kort som mueligt, saa bør intet unødvendigt Ophold taales. Naar Klageren ikke ved Sagens Anhængiggiørelse fremlægger noget skriftlig Indlæg, og heller ikke andre Documenter end dem, der allerede ere fremkomne ved forligsmæglingen, skal den Jndklagede, saafremt ingen særdeles Grund maatte fordre en Afvigelse fra denne almindelige Regel, være pligtig strax at erklære sig over FordringensRigtighed, og Dommeren see at bringe det derhen, at Sagen enten bliver sluttet samme Retsdag, eller at dog ved dens næste Foretagelse de fornødne Beviser kunne føres. s. A. Skiønt det, efter de ovenanførte Bestemmelser, i de fleste Tilfælde vil være let for enhver, der har en Sag af det forommeldte Slags, enten personlig eller ved nogen efter Lovens 19-14 dertil berettiget Person selv uden Sagførers Hielp at indtale sin Ret eller at forsvare sig imod Søgsmaalet, saa skal det dog ikke være forbudt i deslige Sager at benytte en Sagførers Hielp. Men i saa Fald bør ikke det Salarium, eller den Godtgiørelse for Reise Udgivter, som Sagføreren derfor kan fordre, falde Modparten til Byrde, naar denne dømmes til at betale Processens Omkostninger, med mindre Dommeren maatte finde, at der i Sagens særdeles Omstændigheder var Grund til at lade møde ved en Sagfører, og da bør dog det, Modparten i saa Henseende har at erstatte i Sager, der ei angaae en større Værdie end 20 Rbd. Sølv, ikke overstige 2 Rbd. Sølv, hvis ingen Vidneføring har fundet Sted, og i modsat Fald ei 4 Rbd. Sølv; i Sager af større Værdie kan derimod saadan Erstatning ansættes noget høiere efter Omstændighederne, men i intet Tilfælde til mere end det dobbelte af hvad der i de ringere Sager kan tages. C. 5. Under Executionen af Domme eller Forlig for en Sum, der ei overstiger 100 Rbd. Sølv, bør Fogden og give Parterne den fornødne Veiledning til at iagttage deres Tarv. Saafremt en Reqvirent ikke destomindre skulde finde for godt, under slige Forretninger at lade en Sagfører møde for sig, da maa derfor ei beregnes Debi for en større Godtgjørelse end saa meget, som det Fogden i SportelReglement af 22de Marts 1811, §. 45, tillagte Gebyhr, hvorved hverken den i §. 156 paabudne Forhøielses=Afgivet eller andre af Forretningen flydende Udgivter bør komme i Betragtning, ligesom heller ingen særskilt Erstatning for Sagførerens Reise=Udgifter bør tilføres, C. 6. Naar nogen vil paaanke Underrettens Dom i det fornævnte Slags Sager, bliver dermed i alle Maader at forholde efter de almindelige Regler for Sagers Jndstævning til høiere Ret og deres Behandling sammesteds. S. 7. J Kiøbenhavn blive de omhandlede Sager at anlægge vedden anordnede Gjeldscommission, der fremdeles som hidtil, tillige forestaaer Forligs-Mæglingen i dette Slags Sager, og iøvrigt, under Jagttagelse af de i denne Anordnings §. 1, 2, 3 og 4 givne Bestemmelser, vedbliver at behandle Sagerne efter de hidtil for samme gieldende Regler; dog saaledes, at med den der ansatte Dommer fire af Vor Landsover, samt Hof= og Stadsrets Tilforordnedtage Deel i Sagens Paakjendelse, saafremt den angaaer en større Værdie end 20 Rbd. Sølv, men Dommen afsiges ligefuldt ved Gjeldscommissionen. Derimod skulle de i Odense og Helsingøer anordnede Gjeldscommissioner, som overflødige efter denne Anordnings Bestemmelser, ophøre.