Corsaren, 1843-07-28
Kongens Reise. Man reiser, som bekjendt, af de meest forskjellige Grunde: Fordi man er utilfreds med sit Opholdsted, eller fordi Opholdstedet er utilfreds med En; fordi man keder sig, eller fordi man keder Andre; fordi man har for mange Penge, eller fordi man har forfaa (i dette sidste Tilfælde hører det dog til Sjældenhederne, at man lader sin Reise annoncere i Forveien); endvidere: fordi man er kommen en offenlig Kasse for nær, eller fordi en offenlig Kasse (f.Ex. Fattigkassen) bliver for nærgaaende imod En; for at samle Kundskaber, eller for at glemme dem; for at overraske Folk og blive kjærlig modtagen, eller for ikke at overraske dem og derved sikkre sig en kjærlig Modtagelse; endelig: i vigtige og nyttige Forretninger. Kongens Reise falder ikke ind under nogen enkelt af disse Kategorier; han reiser paa en ganske aparte Maade: Han reiser som Konge. Det er unægtelig en belvem Maade at reise paa. Man behover ikke at vente flere Timer efter Pas, ene Titlen er det fortræffeligste Reisepas, ingen Toldbetjent, der seer de rode Kjoler og de gylde Nøgler og Korsene, spørger, hvad Godt man fører med sig; man risikerer ikke at høre onde Ord paa Gjæstgiverstederne, fordi man fortærer for Lidt o. s v. Men til en Fornøielsesreise er en Kongetitel ubekvem og umagelig. En kongelig Lystreise med dens officielle Taler, strunke Æreportog parade-jublende Borger & Brandcorps forholder sig til en privat Lystreise som en kunstig Blomst til en levende. Vel kunde det være en stor Fryd for det kongelige Fader-Hjerte at høre sit Folks usminkede Kjærlighed give sig Luft i Jubel ved store Festmaaltider o. desl.; men saa ere strax Oppositionsbladene paa rede Haand med at fortælle, hvilken Umage man har havt med at faae Subskriptionen istand, hvorledes man har pruttet og havt Skjænderi. Det er Synd! Hvorledes vilde vel et af os andre Mennesker være tilmode, naar har var inviteret af en Familie og hørte, at der havde været Scener imellem Manden og Konen formedelst Omkostningerne ved hans Bespisning? Selv den største Hoflighed, der vistes under Maaltidet, vilde man ansee for Hykleri, foranlediget enten af Høflighed eller fordi man havde sine Hensigter. Men selv de mange Steder, hvor Oppositionsbladene ikke have havt deres Næse, og hvor man i Fred og Hyggelighed nyder den gjensidige Kjærlighed, selv der er Jublen dog af mindre Værd, fordi man som Konge er vant dertil. Ved Vanen i Hovedstaden synker Sligt ned til Papirsværdi istedetfor det rene Valuta. Ved et Hof bliver en Konge desuden vant til saamange Udtryk af Ærbødighed ja Tilbedelse, at de for ham ikke betyde Mere end for os Andre er "God Dag, hvordan har Du det? Men hele Sagen er, at Kongen har en daarlig Hofmarschal. Ja, Hr. v. Lewetzau, det kan ikke hjælpe at De studser og slaaer Dem for Brystet: De er en daarlig Hofmarschal, De forstaaer ikke rigtig at finde Adspredelse og Moro for vor Konge, naar han er trættet af sine Regentforretninger. De har maaskee Talent, Talent til at arrangere det Gamle paany; men Geni, Selvopfindsomhed, Originalitet, det mangler De. Hvad mener De fEx., om en Konge engang sendte Bidrag til "Corsaren?" - Han kunde levere ypperlige Bidrag, smaae Historier fra Hoffet, ypperlige Historier (men naturligviis aldeles uskyldige); han kunde fortælle: "Den Dag sagde Politichef Kjærulf det til Kongen", "den Dag sagde Hr. v. Stemann, det", "det og det talte Kongen om med Kongen af Preussen" o. s. v. Cancelliet og Politiet geraadede i den yderligste Pine, og man optog stante pede Politiforhør. Hans Majestæt lod sig som en anden Haroun al Raschid finde i en simpel Dragt, han blev bragt for Criminelkammeret, for Gudenrath. Naa, jeg siger Ingenting! Gudenrath befaler Jnquisiten sat paa Vand og Brød, to Politibetjente nærme sig - da opløfter Kongen sit Ansigt og knapper sin Frakke op: Politibetjentene hæve tilbage, og Gudenrath kaster sig paa Knæ og stønner: Gud være mig naadig! Jeg har villet sætte Deres Majestæt paa Vand og Brød! Det var en Morskab og tillige særdeles nyttigt; thi Majestæten lærte practisk at kjende Retsforfatningen. Vi kunde foreslaae mange andre slige fortræffelige Morskaber; men de kunde næppe forsones med Kammerherre v. Levetzaus Jdeet om en Konges Værdighed. Ak, en Konge! Munter og livsglad som andre Menneskebørn kan han ikke være. Han gaaer iført sin Rang som en Jernrustning, og selv om han er nok saa træt og mat, kan han ikke aflægge den. Og saa har han endda en daarlig Hofmarschal!