Københavns Adresseavis, 1762-01-18
Forklaring over Navnene i Almanaken. Januar, A. Thianus og Sebastianus; begge Martyrer, Fabianus var den 21de Pave eller Romerske biskop, og bleven udvalgt af denne Aarsag, fordi da man var i Færd med at udvælge en Pave, en Due kom pludselig nedflyvende og blev siddende paa hans Hoved, ved hvilket Tilfælde alle de andre bleve bevægede til, at de endrægtig udvalgte ham til Pave. Han forvaltede den Pavelige Stoel i 14 Aar og 11 Maaneder, og just den 20 Januarii, under Keyser Decii Regiering blev piint og martret, som Eusebius Lib. 6, og Platina beretter. Sebastinus var fød i Narbona i Frankerig, og havde været Oberst i Krigen under Keyser Diocletiano. Han blev formedelst Martyrernes Bestandighed bevæget til, at han ogsaa bekiendte sig til Christendommen; men han blev efter Keyserens befaling bragt ud paa den frie og aabne Mark, hvor han blev bunden til Stubben eller Stammen, af et Træ, og ihielskudt med Pile af Krigskuegtene, og hans Krop siden kastet i et Privet. A. C. 285. Pet. de Natal. libe, 2. C. 160. Al. Agnes. Hun var en Rommersk adelig og gudfrygtig Jomfrue, som ey vilde lade sig forføre til Hver, der hun formedelst hendes Skiønheds Skyld blev høyligen elsket af en Hedensk Dommeres Søn; men da hun afslog ham sin Kierlighed blev hun slæbet nogen ind i Horehuset, men blev dog paa en forunderlig Maade bevaret af en Engel, som viiste hende en Klædning, og dermed bedekkede hendes Nøgenhed, samt hindrede og tilbage drev de geyle Hedninger, som vare gandske uden for sig selv. Men da hun derefter blev kastet paa et Baal, og ikke kunde blive opbrændt, er hun bleven ihielstukken med en Kniv, og under Christi Navns bestandige Bekiendelse overleverede Gud sin Siel, den 21 Januarii A. C. 306. Al. Vincentius. Han var en Spanier, om hvilken man skriver, at han har været en meget hellig Levit, og i det 300de Aar efter Christi Fødsel, just den 22de Januarii bleven slagen og brændt ihiel udi Valencia i Spanien for Christi Navns Bekiendelses Skyld. Jacobus de Voragine legen, 25, og Petrus de Natalibus lib. 2. C. 3, skriver, at Dacianus, Landfogden i Valencia, har først ladet udstrekke hans Legeme paa Pinebenken, det efter givet ham mange Saar og Sting, lagt ham paa en Rist, ladet ham oprive med Jernhager, tildekke med brændende Beeg, og derefter besprænge med gloende Salt, og da han saaledes var jammerlig martret, lod han ham kaste ind i det allerhesligste og vederstyggeligste Fængsel; da han endelig døde i Fængslet, blev han kastet ud paa Marken til Spise for Fuglene, og derefter kastet ud i Havet; men siden blev hans Legeme fundet ved Strandbredden, og af nogle gudfrygtige og fromme Folk begravet, og tilsidst henført til Valencia. All. Enerentius. Andre skriver Emerentiana. Hun var ey allene en adelig Romersk Jomfrue, men endog en gudfrygtig Christen, og forbemeldte Agnes Selskabs Søster og Staldbroderske. Thi da Agnes Legeme blev begravet af de Christne, og Hedningene kastede saa mange Stene paa dem, som begrove hende, at de neppe kunde frelse sig af deres Hænder, blev Emerentiana staaende gandske uforfærdet ved Graven, og straffede Hedningene for deres Ugndelighed og Grusomhed, indtil saa længe, at de ogsaa steenede hende ihiel, og hun blev en Martyrinde. Hendes Legeme blev begravet af hendes Forældre ved Siden af Agnes, den 23de Januarii. Petr. de Nat. Libr. 3. Cap. 13. Fortsettelse om de adskillige Slags Aar. Annus bissextilis (Skud=Aar) blev altid det fierde af de Julianske Aar kaldet, efterdi der af de i saa mange Aar værende 6 Timers Overrest eller Overskud, som aarlig blev til overs fra de 365 Dage, blev atter en heel Dag, som blev indskudt efter sextum Calendas Martii, og denne Sextus altsaa sat to gange efter hinanden, hvorover Aaret just kaldes bisse tilis. Vor Februarius faaer altsaa af samme Aarsag 29 Dage, da den ellers ikkun har 28 Dage, og formedelst den indskudte Dag heder Aaret ogsaa Annus intercalaris, eller Skud=Aar. Annus civilis (Borgerligt Aar) er et Aar, som ikkun bestaaer af hele Dage, da man ikke regner de Timer og Minuter, som bliver tilovers, førend de efter nogen Tid allesammen atter udgjøre en heel Dag, som da bliver indskudt paa sit Sted, hvoraf bliver et Annus intercalaris, da de andre Aar kaldes Anni communes, almindelige Aar. Dog kaldes det ogsaa Annus civilis, som ethvert Folk behager at inddeele sig. Saaledes har et Aar i Førstningen hos Chaldæerne og Ægypterne ikkun været 1 Maaned langt, hvorefter de sidste har gjort det 4 Maaneder, og endelig ogsaa 12 Maaneder langt. Hos Jbererne var saadant et Aar ogsaa 4 Maaneder langt, o. s. v. Annus Confusionis (confusions Aar) var det Aar, da Julius Cæsar i Rom foretog Calenderens Forbedring, efterdi Pontifices deels af Uagtsomhed deels af Ondskab og for deres Nyttes og Fordeels Skyld havde ladet Aaret komme i saadan Uorden, at f. Ex. Januarii Maaneds Begyndelse kom paa den 13 October. Da nu de største Uordener reyste sig derover, saa lod Cæsar A. M. 3904. og altsaa 44 Aar for Christi Fødsel, da han var Borgemester tilligemed M. Æmilie Lepido, hente Sostginem, en berømt Matheematicus fra Ægypten til Rom, ved hvis Hielp han bragte Aaret saadant i sin Orden, i det 67ve Dage, som fattedes, indrykkedes imellem November og December, og altsaa blev gjort et Aar af 445 Dage af det daværende, men siden derfor indført det saa kaldede Jnlianske Aar. Annus ecclesiasticus (Kirke=Aar) begynder med den 1ste Søndag i Advent, og med samme ogsaa officia ecclesiastica, men har just ingen Nytte uden for Kirken. Annus hebræus antiquus (gammelt hebræisk Aar) var et bestandigt Maane=Aar, hvoraf det almindelige bestod af 12, men Skud=Aar af 13 Maaneder, som vexelviis havde 29 og 30 Dage; men paa det at det nogenledes kunde komme overeens med Sole=Aaret, blev ved Enden tillagt 11 eller 12 Dage. Annus Judaiens Godisk Aar) var enten et Maane eller et Sole=Aar. Det første bestod af 354 Dage 8 Timer og 777 Minuter (efterdi Jøderne deeler en Time i 1080 Minuter eller Helakim) men det sidste bestod af 365 Dage 5 Timer og 817 Minuter, saa at der altsaa var en Forskiel imellem dem af 10 Dage, 21 Timer og 40 Minuter, og da de skulde lignes og komme overeens med hinanden, udfordredes nødvendig nogen Jntercalation. Derover bestod mangt et Maane=Aar af 12 Maaneder, og kaldtes et almindeligt Aar, mangt et bestod af 13 Maaneder, og kaldtes et Skud=Aar; saadanne vare i den Cyclo af 19 Aar det 3, 6, 8, 11, 14, 17 og 19, og saadant et Aar bestod af 383 Dage, 21 Timer, og 589 Minuter. Men dernæst er ogsaa Jødernes Aar enten civilis eller sacer. Det første var atter enten ordinarius communis, det ordinatre almindelige, af 354 Dage, og ordinarius intercalaris, af 384 Dage, eller annus deficiens, et afkortet Aar af 353 Dage, som det afkortede Skud=Aar af 383 Dage, eller annus abundan communis, fuldkomment almindeligt Aar, af 355 Dage, som abundan intercalaris, fuldkomment Skud=Aar, af 385 Dage, hvilket altsammen kommer deraf, fordi Jøderne aldrig begynder deres Aar paa den 1, 4 og 6 Dag i Ugen. Dette deres borgerlige Aar begynder de med den Maaned Tifri, som hos os omtrent kommer i September. Annus saceer, Kirke=Aaret, hvorefter Festernes Tider bleve beregnede, begyndte i vort Foraar. Jøderne deelte ikke Aaret saa vel i 4re som i 6 Aars Tider, hvilke vare Sementis, Hiem, Frigus, Messis, Æstas og Calor, Sædetid, Vinter, Frosttid, Høst, Sommer og den hede Tid. Endelig talte de ogsaa deres Aar efter Propheternes Liv, eller fra Kongernes Regiering, fra den første Tempels Bygning, eller fra den Tid, da Alexander den Store var kommen til Jernsalem, som kaldtes Æra contractuum, og har varet over 1000de Aar. Nu tæller Jøderne fra Verdens Skabelse, som efter deres Mening falder i Aar Periodi Julia næ 953, den 7 October, da Cyclus Solis har været 1, Lunæ 3, og Interdictionum 8, naar man altsaa til Aaret efter Christi Fødsel setter 3761., saa udkommer Jødernes Aar, f. Ex til 1762, giør det 5523. Annus Julianus (Juliansk Aar) er det, hvorudi Julius Cæsar, da han A. M. 3904, fierde gang var Borgemester, gjorde Reformation ved Sosigenie, en berømt Ægyptisk Matheematici Hielp og Raad, og indskiød hele 67. Dage derudi, og altsaa satte det i en temmelig Rigtighed. Samme bestaaer af 365 Dage, men det fierde altid af 366 Dage, og kaldes Skud=Aar. Men da Pontifices efter Cæsars Død ikke tilbørlig observerede og lagt toge saadant, og strax i de første 36 Aar gjorde 12 gange et Skud=Aar, da de dog ikkun skulde have gjort det 9 gange, kom Aaret altsaa i Uorden igien, udaf hvilken Augustus atter bragte og hialp det. Derefter er det forblevet ved denne anden Reformation indtil A. M. 1582., da Pave regorius Kl. atter forbedrede det, og lod tage 10 Dage derud af. Men da han befalingsviis vilde end- ogsaa paatvinge de Evangeliske dette Slags Aar, saa antage de det ikke, i hvor got det ellers endogsaa var, men der Anno 1700, reformerede det Julianske Aar, og tillige, ogsaa det Gregorianske igien, da de udtoge 11 Dage der Jmidlertid beholder Astronomi og Chronologi dog endnu det Julianske Aar i deres Ting. Annus lunaris (Maane=Aar) tilskrives ogsaa Julius, Cæsar, saavidt som han saae, at der fattedes 10 Dage og 6 Timer i et Maane=Aar, at det ikke kom overeens med Sole=Aaret, hvorover han satte 10 Dage til Maane=Aaret saaledes, at Januarius, Sextilis og December hver fik ved Enden endda 2 Dage, og altsaa bekom 31, da de tilforn, ikkun havde 29 Dage, og til April, Junio, September, og November satte han til hver 1 Dag, saa at de fik hver 30 Dage, hvoraf Sole=Maanederne ere komne, som tilsammen udgjøre 365 Dage, og altsaa et almindeligt Juliansk Aar. Annus Macedonicus (Macedonisk Aar) var et bestandigt Maane=Aar, og kom overeens med Anno AtticoMen da Alexander den Store havde erobret Asia, antoge de et Sole=Aar, som kom overeens med det Julianske. Annus maguus eller Platonicus (det store eller Platoniske Aar) skal være den Tids Mellemrum, inden hvilket alle Himmelens Stierner skal komme til den Stand og Sted igien hvor de allerførst vare og stode, som skal skee i 12854 Aar. Andre gamle Skribenter setter andre Aar. Men dersom ogsaa at saadant kand ventes, saa maae det vare i 25920 Sole=Aars Længdes Tid, som store nyere Mathemmatici har beregnet det. Annus Martyrum (Martyr=Aar) er et Træ Digeletienæ Aar, som begynder 302 eller 303 fra DiocletianiForfølgelse imod de Christne i Ægypten, hvoraf de Ægyn tiske og Abyssiniske Christne endnu betiener sig Annus Meconicus (Meconisk Aar) var en Tid af 15 Aar, som Meton i Athenen opfandt, og offentlig udsatte paa en Tavle, for deraf at see, naar Soel og Magne atter kom sammen igien, han kaldte ogsaa saadan Tid annum magnum, men synes ikke at have været meere, enddet man nu kalder Cyclum Lune. Annus naturalis (naturligt Aar) er den Tid, som Solen behøver i dens Løb, indtil den kommer til den Punct igien, fra hvilken dens Løb bliver regnet. Det indbefatter udi sig 365 Dage og næsten 6 Timer.