Berlingske Tidende, 1812-06-22
Lord Liverpools Forslag havde i det Væsentlige indeholdt: at Percevals Bestyrelsesystem skulde troligen følges, og alle Catholikernes Fordringer afvises. Dette var at opfordre Wellesley og Canning til at frafalde deres nylig yttrede Meninger. Underhandlingerne foretoges skrivtlig. Wellesley paastod i sine Svar, at man efterhaanden maatte bevilge Catholikerne deres Fordringer, og kalde nogle af Oppositionens Medlemmer til Bestyrelsen. Men selv uden at anføre disse Grunde var det klart, at en Mand, som ingen Post vilde beklæde under Perceval, aldrig vilde blive at formaae til at tiene under Lord Liverpool. Underhandlingerne kunde altsaa ikke lykkes, og bleve snart afbrudte. Nu resolverede Ministrene til at bære Bestyrelsens Byrde allene. Lord Liverpool skulde være Skatkammerlord, Lord Bathurst afløse ham som Krigsminister, og Hr. Vansittart eller Hr. Charles Long være Skatkammerkantsler. Men imedens disse Jndretninger forberededes i Cabinettet, herskede en stor Bevægelse i Underhuset, og den 21de Maj udbrød Utilfredsheden den paa den erklærteste Maade. Hr. Stewart Wortley giorde en Motion, hvis Hensigt det var at hindre et Ministeriums Oprettelse, der, som han paa Samvittighed forsikkrede, hverken kunde findes antageligt i Underhuset, eller i Engelland af noget Menneske, og som, istedet for at hielpe Nationen af sin Elendigheds Afgrund, maatte nedsænke den endnu dybere i samme. Støttende sig paa Parlementets constitutionelle Ret til at sige sin Souvernin, at Ministrene ikke have Folkets Tillid, og med den Forudsætning, at den nærværende Bestyrelse ikke besidder den, foreslog han en Adresse til Regenten, for at bede ham tage de Forholdsregler, som, under nærværende Omstændigheder, kunde sætte ham istand til at danne en god Bestyrelse. Denne Motion Lev levende understøttet af et sort Antal af Medlemmerne, og med sig Styrke bekiæmpet af Ministrene og deres Venner. I Særdeleshed modsatte Lord Castlereagh sig den foreslagne Adresse, og sluttede med at dadle dem, som kastede et ufordeelagtigt Lys paa Hr. Percevals Bestyrelse; han sagde at det var høist upolitisk at sætte Regieringen i saa ondt Udraab, da der ikke var Haab om at kunne substituere en bedre. Men alle Ministrenes Bestræbelser vare forgiæves; der var 174 Stemmer for og 170 imod Motionen. Da Ministeriummet altsaa havde tabt Majoriteten maatte man holde dets Fald for vis, og Hr. Wort ley, der som Motionens Ophavsmand var valgt med til Deputationen, erklærede virkelig den følgende Dag ved Skranken, at Hs. Kongelige Høihed havde svaret Deputationen: "Jeg skal tage den fra Underhuset modtagne Adresse i den alvorligste Overveielse. Han lod ogsaa strax Hr. Wellesley kalde, og paalagde ham at sammensætte en nye Forvaltning, og det syntes nu at alle Hindringer maatte være hævede. Men her begynder et nyt Chans af Jntriguen- og Vanskeligheder, hvori vi endnu befinde os, og hvoraf vi, som det synes, ikke saa snart ville slippe ud. Efter de Tvistigheder Hr. Wellesley havde havt med de gamle Ministre, kunde det ikke falde ham ind at tænke paa dem, for igjen at drage dem ind i Ministeriet; og saa troede man at han vilde forbinde sig med Medlemmerne af den gamle Opposition. Alles Blikke vare nu naturligviis henvendte paa Lorderne Grey, Greenville, Holland, Erskine, Landsdown, de Herrer, Tierney, Whitbread og Sheridan. Disse vare ogsaa virkelig de Marquis Wellesley havde i Sigte; men stemte hans politiske Grundsætninger ikke med det gamle Ministerium, da harmonerede de i andre Hensigter endnu mindre med Oppositionen, og denne Meningernes Ulighed lagde snart uoverstigelige Hindringer i Veien. Lorderne Grev og Greenville svarede under eet, at de ikke allene i mange Henseender tænkde anderledes end Marquisen, men ogsaa at de ikke vilde staae under ham, eller indtræde i Ministeriet, uden at være forvissede om Majoriteten. J denne nye Forlegenhed vendte Marquisen sig endnu engang til det gamle Ministerium, i det Haab at finde meere Eftergivenhed; men da de, efter længe at have snakket frem og tilbage, eenstemmig erklærede Hr. Canning, at de, uden mindste Jndskrænkning, vedbleve deres System, saa søgte Marquisen at sætte Spliid imellem den gamle Oppositions Medlemmer, for blot at tage den ene Deel af dem. Men forgiæves. Alt Haab om Udsoning forsvandt meget snart. Lorderne Liverpool og Melville vare ligesaa lidet tilbøielige til at give efter for Wellesley, som Landsdewn og Holland til at afstaae fra Greenvilles Politik. Det er begribeligt at Prindsregenten maae have været i stor Forlegenhed ved denne Uvished. Den 25de Maj lod han sin gamle Ven Lord Moira kalde, enten for at høre hans Raad, eller indbyde ham til at danne et nyt Ministerium. Det synes at Lord Moira har afslaaet at være første Minister, og hans Bestræbelser for at forlige Wellesley med hans Modstandere vare frugtesløse. Den 2den Juni befalede Regenten igjen Marquis Wellesley at foreslaae ham et nyt Ministerium, der svarede til de første af Hs. Herlighed fremsatte Grundsætninger. Samme Dag holdtes en Forsamling af alle Oppositionens Medlemmer hos Lord Grey, for at undersøge Wellesleys Forslag. Det synes at disse eenstemmigen ere blevne forkastede. Den 3die Juni anmeldte Marquien selv i Underhuset, at frygtelige personlige Animositeter forhindrede hans Under handlingers Fremgang, en Paastand som Lorderne Grey, Greenville, og Liverpool formeligen have imodsagt. Prindsregenten har nu efter at Marquis Wellesley har opgivet den ham overdragne Commission, paa nye ladet Lord Moira kalde, der siden igaar er beskiæftiget med at besøge Hovedmændene for de forskiellige Partier. Man siger at Prindsregenten har besluttet, hvis Lord Moira intet skulde udrette, ganske at overdrage det Hele til Parlementet. Andre sige at man vi holde en Forsamling ligesom i Aaret 1784, der skal bestaae af de Medlemmer af Underhuset, der ere meest tilbøielige til at fremvirke Partiernes Forening. Imedens Engeland saaledes omtumles, uden at have noget ansvarligt Raad eller Ministerium til Rigets Styrelse, skrive Journalisterne med mere eller mindre Heftighed, i det Parties Aand, til hvilket de høre.