Københavns Adresseavis, 1780-05-24
Den 17 Maji blev de alle klippede om Eftermiddagen, efter at de om Formiddagen vare vaskede i reent Vand, og derpaa vel tørrede. Erfaringen var forud, denne: Ethvert Faar, som befandt sig ungefær, som den 17 April, undtagen for saavit Ulden kunde være længere, havde nu saa got som sine forskjellige Kolører. No. 1 var guulagtigt og kunde ikke, uagtet al Flid, ved Vakningen blive saa hvidt som Nr. 2 i Følge dets Ulds Fedme. No. 2 var af dem alle ene overalt hvidt. No. 3 og 4 var efter Uldens Kolør lig Nr. 1; men lignede No. 2, i Henseende til Loddens Hvidhed. Ved Klipningen blev i Almindelighed dette mertet: 1. Ulden befandtes paa dem alle fast, Lodden derimod løs, og lod sig let aftrække. De tynde Marlokker, paa No. 3 vare og efter Vaskningen borte. 2. Under Klipningen faldt Saxens skierende Lyd merkelig højere ved Asklipningen af Lodden end af Ulden, enten man tog lidet eller meget i Saxen, som en naturlig Følge af Loddens Magerhed og Stridhed imod den finere, federe og blødere Uld. 3 Merkelig blødere fandtes og Faarenes Hud, hvor Ulden, frem for hvor Lodden, havde siddet, og var dette ligesaavel kiendeligt paa samme Faar med Uld og Lod tillige, som paa No. 1 i Ligning mod No. 2. Efterat de alle vare klippede syntes: No. 1 merkelig mindre af Væxt mod No. 2, skiønt det efter sin Uld tilforne syntes større. Det var et Lammelam i Efteraaret, og havde for 3 Uger siden faaet 1 Lam. No. 2 var noget stærkere af Vext og et saa kaldet Faarelam ligesom de følgende tvende, og havde faaet 2 Lam. No. 3 var det svageste, dog ikke sygt, og syntes med Lam. No. 4 var det stærkeste og vægtigste af dem alle, og havde faaet 2 Lam. Hvad Vegten af den afklippede Uld og Lod angaaer, da var den saaledes: No. 1 gav 2 pd. 14 Lod af sin Uld. No. 2 af sin Lod 18 Lod. No. 3 af sin Uld et halv pd. vel veed, af sin Lod kun 4 Lod. No. 4 af sin Uld 1 pd. 8 Lod. Af sin Lod 14 Lod. Alle Faarene vare som sædvanlig malkede, for Ostens Skyld, afvigte Vinter. Vil man nu ligne det første mod de sidste 3de Faar, som disse i Henseende til Uldens og Loddens Forskiellighed; indbyrdes; saa befandtes: No. 1 at have mod No. 2, som gav i Uld og Lod begge Gange 1 pd. 21 Lod i alt 25 Lod mere. Mod No. 3, alt regnet for Uld, 1 pd. 13 Lod, meere, skiønt dettes Uld var mindre fiin. Mod No. 4 efter samme Regning 11 Lod meere; skiønt dette er merkelig stærkere af Vext og ikke af slet saa fiin Uld (altid at forstaae Siellands Faars Fiinhed), neppe og halvdeelen første Gang nøie nok afklippet. Men Aarsagen til denne større Mængde Uld for No. 1 synes da at have sin Grund i Uldens naturlige Vext et heelt Aar omkring, som i Faarets fornødne Bevaring mod en stræng Vinter ved at beholde sin Kiortel, ligesom andre Dyr, hvis Haar man altid finder stærkest om Vinteren, og tykkest jo nærmere Polerne: hvilket Omstændighed her har givet Faaret Varme og Sundhed, og Ulden Vext derefter. Hvad de andre Nummere indbyrdes angaaer, da bliver Ulden af No. 3, skiønt mindre af Vegt dog meere værd end No. 2 dets Uld, for den større Længde hint tildeels haver, hvortil endda samme Faar svagelige Tilstand, maae regnes, som en Undtagelse i videre Lykke derved; men Mængden af Uld paa No. 4 mod No. 2 og 3 kan tilskrives deels dette Faars naturlige Størrelse og Styrke; deels Klipningsmaaden, som var det mindst til Uleilighed, efterdi det havde det tynde Liv bevaret mod Vinteren, eens Varme og Kulde paa begge Sider, og i Følge deraf en saa meget større Varme og Sundhed. Men beregnes nu Vægten og Vexten af Lodden mod Ulden mod hinanden; saa synes det besynderligt nok, at skiønt den lange Uld er meere værd end den korte, Lodden beholder hverken Uldens Fiinhed, eller voxer stærkere end den, og kan følgelig ikke være af Værd mod den, endsige mod dobbelt længere Uld, et man ikke desmindre kommen i Vane med at klippe Faar i Danmark 2de Gange, ja endog i Norge paa sine Stæder 3 Gange om Aaret, dog Ulden derved ei allene mangfoldig taber i Vext og Priis, som sagt, men Faaret og i Sundhed og Styrke. Aarsagen maae da uden Tvivl i Begyndelsen have ligget i den Mangel, at man ikke har kundet oppebie Uldens Vext, fordi man behøvede den til Vinter=Spind, og siden er Fattigdom formodentlig saaledes vant til den slette Uldslette Priser, at den bedre Uld vanskelig er derfor bleven solt i visse Egne, saa man følgelig har seet sig nød til at klippe Faarene i Utive; men Staten derved aarlig den halve Fordeel fra m.v. Jmidlertid er Tabet saa stort, at det fortiener her at betragtes. Thi har man Grund til at formode, at Væxten over Hovedet at regne, ved at klippe Faarene kun engang om Aaret, maae forbedres i det mindste til 1 pd. paa hver Faar, aarlig; saa bler Fordelen ved bemelte Forandring ungefær denne: Man vil forud regne det formodentlige Antal af Faar, som Dannemark kan have. nemlig: 60500 Bøndergaarde a 10 Faar for605000 Stkr. hver giør i alt 40000 Huusmænd a 5 Faar, 700 Herre og Ladegaarde a 20 Stkr. 14000 1000 Præstegaarde og derover a 15 Faar. 1000 Degne, Skoleholdere ej at regne, a 5 Stkr. 800 Møller og derover a 10 Faar = 8000 - Giør 847000 Stkr. Regnes nu et Lpd. jydsk Uld til 5 a 6 Rdlr., og den fynske og stillandske ungefær til 20 Mk. saa blev Pundet i Almindelighed at anslaae til 25 Skilling. Men det gjorde da (Overslaget haaber man er ikke for højt) en Fordeel for Landet aarlig af 220572 Rdlr., i det mindste over 2 Tønder Guld hvert Aar, og endda er her ikke anslaaet den øvrige Ulds Forbedring i Godhed og Længde ved samme Middel, Skindenes Værd efter større Fedme, Blødhed og Fiinhed, ej at tale om at Regningen giøres og kun for Dannemark allene, Norge uberegnet. Forsøget synes altsaa vel værd at giøre, og vil formodentlig derfor finde adskillige Patrioter, som ved bedre Lejlighed i Henseende til Val af Lam af samme Alder, Størrelse, Vægt, Uld Egenskab, større Antal m.v. vil giøre Pro ven langt fuldkomnere. Det begyndte bliver imidlertid fortsat paa samme Maade, undtagen at Faarene bliver ikke herefter malkede, som ventelig merkelig kan forbedre Ulden, i sær i Tiden, ligesom om det blev Regel ikke at klippe sine Faar for 15 Mai og ei efter 1 Juni eller nogle faae Dage flere, da Varme og Sveed vil svække Faarene. Det er til den 1 Octbr. 1782. Forsøget kan æstes Premie for af Selskabet, og maae det grunde sig paa Erfaringer gientagne i nogle Aar, saa man just fra den vær værende Tid maatte behage at tage Beslutningen om at vælge sine Lam. Forbedring af Klipning og Malkning allene vilde saaledes uden videre med mindre Umage end tilforn, kunde vinde meget for Staten, og giøre andre vanskelige Anstaler let muelige, ligesom ingen Tids Forandring skulde da kunde berøve slige Fordeele. Men blev ydermeere lit mere Opmerksomhed anvendt paa Avlen selv, Staldene indrettede til Foranderlig Aabning efter Vinden, og altid for Gindningens Hidsigheds Skyld, holdt halvaabne og reene; saa skulde Fordeelene maaskee ved sundere og større Faar endnu kunde fordobles, og den indenlandske Faare=Art allene, uden merkelig Formeerelse, som Dannemarks egen Frugtbarhed tildeels fraraader, i det dog altid fornødne Tillæg blive en større Rigdom for Landet, end den hidtil er anseet for, den rette KlipningsTid for alting iagttagen. De som ellers i Naboe=Langet, hvor Forsøget herved Kiøbenhavn er anstillet, maatte have Lyst videre at opluses derom, vil best kunde lade sig det fortælle af den brave Bønde Jacob Jensen paa Oregaard, som og vil findes hos sin Svigerson, Lars Jacobsen paa Bernstorff, hvor Prøven ved denne Jacob Jensen, Jocobsens Kone og Folk er gjort og Udfaldet deraf erfaret. Kiøbenhavn den 20 Mai 1780. C. Martfelt.