Viborger Samler, 1844-12-14
Ribe Stiftstidende meddeler Følgende om de slesvigske Anliggender: For os, som boe midt i det Slesvigske, og daglig igjennem saamange Aar have været Øienvidner til alt det utrolige Uvæsen, som her drives, og som siden Patentet af 29de Marts er tiltaget i den Grad, at ingen udenfor Landet gjør sig noget Begreb derom, kan det ei andet end være yderst paafaldende den tykke Uvidenhed, som hersker i Roeskilde Stænderforsamling angaaende de slesvigske Sager, for Tiden Rigets Livsspørgsmaal, og det selv hos de meest oplyste og ordførende Medlemmer. Vi ville ei omtale, at et Forslag som det ussingske blot kunde gjøres; og dog – det gik næsten eenstemmig til Comiteen. Vi ville ei indlade os videre derpaa, da vi finde, efterat have læst Comiteens Jndstilling, at dets Farlighed er faldet bort, skjøndt det selv i nærværende Form er skadeligt. Med Undtagelse af Præsidenten, der har viist den nøieste Kundskab til og klareste Jndsigt i Sagerne her omkring os, samt hvor Roden til hele Ulykken egentlig ligger, og maaskee Lehmann og Christensen, have vi ei bemærket et eneste Medlem at have nogen grundig Kundskab til denne Hovedsag, hvormeget det endogsaa synes at Pluraliteten føler for den. Men hvad vi egentlig vilde sige, er, at det er os ubegribeligt, at en saa dygtig, anseet og talentfuld Mand som Etatsraad Bang kan vedblive at snakke saaledes, som han gjor, naar denne Sag kommer paa Bane, og kan vise et saa total Ubekiendtskab med alle Forhold, Jdeer, Personer og Meninger i Slesvig. Ved Forhandlingerne og Jndgivelsen af Adressen, om vi mindes ret, fortalte strax Etatsraad Bang, at han kjendte godt Slesvig, at han havde reist der i Sommer, og at han da havde bemærket et stort og stærkt Parti selvstændige Slesvigere, som vilde ikkun være Slesvigere og intet Andet, som vilde ingen Forandring, som ei vilde høre til Danmark og ei til Holsteen. Et saadant Parti existerer ikke, og kan ikke existere; hele det slesvigske Folk lider under Schleswigholsteinernes Tryk, og seer ene kun Frelse i at slutte sig til Danmark og derved faae en gjennemgribende Omorganisation af hele Forvaltningen, uden hvilket enhver Forholdsregel er unyttig. Dette har nær lydelig bekræftet sig i senere Tider, selv Sprogreskriptet af 14de Mai er kun anvendt til at fortydske de forhen danske Skoler med. Det eneste Sted, hvor der kan være Tale om denne selvstændige Slesvignisme, er i Flensborg blandt Kjøbmændene, men med al vor Agtelse for flere af disse dygtige Mænd, saa veed dog vel Enhver, at Nationalfølelse og Patriotisme er ei at søge i Flensborg; her er kun tale om Handel, Skibsfart og Penge, og den, som heri er den stærkeste, er den bedste Patriot. Jnteressen holder denne By til Danmark og fra Hamborg; Byen er stor nok og Kjøbmændene rige nok til ei som de andre Byer at lade sig kue af Embedsmændene og Advocaterne. Derimod er der et meget stort Parti, der siger og lader, som de vare Slesvigere og ei andet; men disse ere netop de listigste, værste og farligste Schleswigholsteinere; det er af disse at Bang har ladet sig Noget indbilde og narre. Da Bang altid har førekommet os at være en sandru Mand, saa har det undret os, at han kun har hort Noget i Slesvig, som, vi vide med Vished, ei er til. Men ved nærmere at erkyndige os herom, have vi erfaret, at det kan have sin Rigtighed, og at Bang virkelig kan troe, hvad han siger. Da Bang nemlig reiste i Slesvig, brød han sig ei om at besøge, og faae Oplysning hos en eneste af sine betrængte og mishandlede danske Brødre. Han havde ei værdiget dem at see til deres Side. Han har ikkun, saavidt os er berettet rigtig, besøgt Aristocratiet; de Pengemægtige og de kielske schleswig holsteinske Lærere; kun her har han søgt, og kun her har han faaet sine Oplysninger og sin nøie Kundskab til de slesvigske Forhold. Hermed er dette Phænomen forklaret. Fra samme Kilde har han hentet, hvad han fortæller i Anledning af det ussingske Forslag paalidelige (1) Mænd, som staae nærmest ved Forholdene i Hertugdommerne, have tilkjendegivet, at det vel er et almindeligt Ønske hos hele den store Masse af Jndvaanerne at blive i Forbindelse med Danmark, selv om den kongelige Mandsstamme maatte uddøe, men at Hertugdommerne ville, at de Prætensioner, som efter deres Mening i hiint Fald kunne gjøres fra andre Fyrstehuses Side, skulle afgjøres af retlig Vei, ei ved en eensidig Erklæring af den nærværende Souverain o. s. v. Saaledes tale de paalidelige Mænd, Kan man tænke sig en mere ligefrem udulgt schleswigholsteinsk Tale, Ellers vide disse Folk anderledes fiint at udtrykke sig. Og maa man ei gaae ud af Sind og Skind ved at bemærke, at selv en Bang lader sig saadanne Dumheder og Randheder indbilde, og at hele Forsamlingen uden at mæle herimod lytter til denne Tale som til det høieste Viisdomsord, Og hvad er forunderligere, end at en saa stiv Aristocrat som Bang troer, at "Folkets Masse kan have en saa lærd, søgt, forskruet, schleswigholsteinsk Mening, som Falck og alle hans Eftersnakkere have havt ondt med at gjøre selv studerede Folk begribeligt, førend i de allerseneste Aar. Men dernæst, og dette bede vi bemærket, kommer Bang med sin egen Mening, og den er endnu langt mere forhausende. Den samme Bang, som ovenfor har saa uhyre Begreber om "Folkets Masse, har strax nedenfor en saa stor Foragt og ringe Begreb om samme, at han troer, at Schleswigholsteinismen kan udryddes eller holdes i Tomme ved at forbyde at tale schleswigholsteinski Dagblade", i store Forsamlinger, af offentlige Lærere, i Lærebøger, som gives Ungdommen i Hænder. Denne Mening er saa tyrannisk, saa schleswigholsteinsk, at Jngen vil troe, som ei seer det, at den kan komme fra Bang, og at han er saa uvidende om Forholdene, at han først kan troe, at en saa gammel og vældig Jdee som Schleswigholsteinismen lader sig tæmme ved - Censur, og dernæst endog mene, at det er muligt at bringe en saadan Censur tilveie. Dette bangske Forslag er ægte schleswigholsteinsk, og vore Fjender kunne ei ønske noget hellere realiseret. Saa blinde, saa schleswigholsteinsk ere vi selv blevne, at vi ei engang selv vide deraf. De schleswig holsteinske Retslærde ved Kiels Universitet skulle afsættes, dersom de ei ville tale mod deres Overbeviisning, efter Bangs Mening. Kan man tænke sig noget latterligere, Som om Schleswigholsteinismen beroede ene paa de Retslærde og Professores! Som om Kiels Universitet kunde paa nogen Maade faae andre Lærere, og navnligen retslærde Lærere, end schleswigholsteinske! Og endelig lader der sig tænke en større Uretfærdighed imod Holsteen og Holstenerne end en saadan Fremgangsmaade, Og vil vor danske Regjering være kraftig noktil i Længden at fuldføre dette, Nei, der gives kun et eneste Middel, en eneste Vei, og den er let og ene mulig. Tilstaae Holsteen den Retfærdighed, som det fordrer. Ophæv enhver Forbindelse mellem Slesvig og Holsteen, og bind Slesvig nøiere og fastere til Danmark, Slesvigs særegne Forhold og Indretningerne ubeskaarne, indret danske Skoler, lad Slesvigerne studere ved Kjøbenhavns Universitet; indsæt danske Præster og Embedsmænd overalt, indfør det danske Sprog overalt hvor det endnu overveiende er Folkesproget; gjor Dansk til det eneste Forretningsprog; omorganiseer fra Grunden af hele Forvaltningen, og - Slesvig er dansk inden 10 Aar, ikke en Mand knyer, Schleswigholsteinismen forsvinder, og No og Venskab mellem Danmark og Holsteen skal pludselig vende tilbage. Endnu er det Tid, men der er ei et Øieblik at spilde, dersom ei Slesvig skal gaae tabt, den oprørske Fane, som der trues med, plantes paa Skagens Pynt, – man udhænger den jo allerede ustraffet, medens vor Konge seer derpaa og medens vor Kronprinds kjører forbi - og Danmark have ophørt at existere. (Ribe Av.)