Viborger Samler, 1774-02-21
Besvarelse. paa Recensionen i den kritiske Journal, Nr. 25. 1773. over A. C. Teilmanns Betænkninger om Bøndergaardes tienligste Størrelse. Sven Reensonen, som skal betales, ikke er udostgaarbeskylde uden at bevise, behøver ikke mange Ord) saa vil jeg, for ikke atter at beskyldes for at tage fra og legge til, allerførst anføre Recensionen fra Ord til andet, hvorved Læseren, som tilligemed Besvarelsen har Recensionen under Øine, saa meget desbedre sættes i Stand til at dømme om begge Deele. Den lyder saaledes: "Det er formodentlig vore Læsere bekiendt, at Anden Aargang. det det Kongel. General=Landvæsens Collegium i Aaret 1770. udsatte det Problema: Hvilket af Deelene er skadeligst, en, ten at en Bondegaard er for liden, eller at den er for stor Samt hvilken er den retteste Størrelse, en Bondegaard bør have i Dannemark, og i enhver af dets særskilte Provintser, Og at det tildømte Hr. Clausen Premien for hans siden trykte og gratis uddeelte Afhandling, hvori han erklærer sig for de , smaae Bøndergaarde, og beviser den tienligste Størrelse for , en Bondegaard at være, naar den ikke er større, end at dens Avling af Bonden selv og hans Familie, uden Tienestefolk, kan bestrides. Til samme Tid udgav Hr. O. Lütken sin Opløsning af samme Problem, hvorefter den Gaard eragtes at have den tienligste Størrelse, som med et Spand behørig kan drives. Over begge er det nu Hr. Teilmann giver os sin - Betænkning, som er tvertimod bemelte Collegii. Han roser, Hr. Lütkens, som en umodsigelig Sandhed, bygget paa Erfarenhed og skrevet af en kyndig og grundig Landmand. Hr. Clausens derimod forkastes, som et der viger fra Sandhed, - og Erfaring, som allene har vundet bifald, fordi det er stemt i en vis Modens Tone, og fordi det er bedømt af ukyndige - og erfarne Mænd. Hr. Teilmanns hele Betænkning gaaer ud paa, at igiendrive og giøre det latterligt, og paa det dette ædle Foretagende desbedre skal kunne lykkes ham, giør han sig ingen Samvittighed over at fordreie, forvende og overdrive Hr. Clausens Sætninger, rive dem ud af deres Sammenhæng, for derved at forvilde Læseren, ja endog paa adskillige Steder at anføre ham ganske falsk, og ved at legge til og ta- ge fra, give hans Ord en ganske anden Mening, end de virkelig have. Af en Anders Christensen, som haver foreviget - sig, ved at forsvare den gamle Slentrian, ved at forhøie den forhen værende Indretning i Landvæsenet, ved at forkaste alle ", til dets Forbedringer udkomne Love og Anordninger, og ved at - stride -, stride for alle Proprietærernes selvtagne og tilsnegne Rettigheder over deres Bønder; Af ham kunde man gjerne vente - sig et saadant Skrit og slige flere, men af Hr. Anders Carl Teilmann, som ved andre Skrifter har viist stor Jndsigt i Landvæsenet, og ved offentlige Tilbud, Prøver paa Ædelmo- dighed og Menneskekierlighed, af ham kunde vi allermindst for modet saa stor Ukyndighed om Landvæsenets beste Indretning, i Hensigt til Staten, og de arme Bønders billige Belønning, som møisommelig drive det, eller saa stor Partiskhed, at han skulle stoppe Øren for alle Grunde saasnart de bestride hans - Fordomme, og begaae den største Uretfærdighed mod en flittig - og redelig Mand, og mod et anseeligt Collegium, som belønner ham. Dog, dersom Hr. Anders Christensen og Hr. Anders Carl Teilmann er een og den samme Person, som - Stiil, Skrive= og Tænkemaade synes at bekræfte, saa maae , vi tilstaae, at dette sidste er de foregaaende fuldkommen værdigt, - og giør ham lige Ære. Vi vil ikke tale om den Foragt, der vises mod et General" Landvæsens Collegium, hvis Dom i de Sager, som just ere dette Collegii Oprettelses Øiemeed, lignes med Almuens og den store Hobs, og forkastes, fordi den er afsagt af Mænd uden Erfaring. Dette er den sædvanlige Snak af alle dem, hvis Egennytte kommer til kort, naar upartiske Mænd sættes ved Roeret; De ville, at i det Collegium, som er sat til at ophielpe Landvæsenet, og beskytte forrettede Bønder mod Proprietæren, skulde ingen have Stemme uden Proprietærer, det er Folk af Erfaring, sige de, den kan hverken en Jurist, en Statsmand eller en Recensent have. Og hvorfor da ikke, , om vi maae spørge, Til at dømme, hvorvidt en Proprietærs Magt bør strække sig over sine Bønder, til at bedømme og fastsætte deres Rettigheder paa begge Sider, til at dømme 1, om der er gjort Indgreb i disse Rettigheder, og hvilken bør, være :, være Forbryderens Straf, udkræves en duelig Jurist; Og , paa det han kan være des redeligere, er det endog nødvendigt, at han ikke eier Landgods. Til at indsee Vigtigheden af Bondestandens Opkomst og Landvæsenets Forbedring i et Land, hvis største Produkt er Korn og Qvæg, til at udfinde de beqvemmeste Midler dertil, til at forbinde Bondens Velfærd med Statens, til at indføre den ønskelige Lighed i Staten, hvorved Bonden bliver ligesaa lykkelig i sin Stand, som Proprietæren i sin, udkræves en klog Statsmand, uden mindste Nødvendighed, at han skal eie Landgods; Og til at recensere Hr. Clausens Priisskrift, til at finde de faae Steder, hvor Hr. T. har Ret, og de mange, hvor han taler af Ondskab, Ukyn, dighed eller Partiskhed, udfordres intet andet end nogen Læsning og sund Fornuft. Men at disse got Folk raabe saa me- get paa Erfaring, reiser sig alene af den Sammenblanding, -, der almindelig giøres mellem Landvæsenets politiske Forfatning - og Agerbruget. Dette sidste udkræver en nøie Kundskab om Jordens Dyrkelse; En Kundskab, som vi tiltroe Hr. Teilmann, men som aldrig giør ham skikket til at dømme eller skrive om det første. Og denne Kundskab om Agerbrugets bedre Forfatning kan endog erhverves, uden selv at eie den mindste Haandbred Jord, blot ved at læse erfarne Mænds Skrifter, derom, sammenligne Erfaringerne mellem sig selv, og prøve dem efter Naturens Love, som læres i Physiqven og Chymien.