Aalborg Stiftstidende, 1833-01-09
Kongen af Holland har, som bekjendt, ikke ratificeret Capitulationen og ikke samtykket i Forterne Lillos og LieskenhoksOvergivelse. Besætningen er altsaa afgaaet til Frankrig som Krigsfanger. Den første Colonne, bestaaende af omtrent 2500 Mand, satte sig i Bevægelse den 29de Decbr.; Resten, omtrent 1500 Mand, den 31te Decbr. Deres Bestemmelsested er Dunkirken, hvor de ventes at indtræffe den 5te Januar. Efterat de sidste hollandske Tropper vare afmarscherede, overleverede de Franske Citadellet til Belgierne. Det fortælles, dog kun som et Rygte, at den engelske Gesandt i Bryssel har protesteret mod de hollandske Troppers Bortførelse til Frankrig. Totalbeløbet af den franske Armees Tab under Citadellets Beleiring angives efter Privatskrivelse af en fornem fransk Officeer, men rigtignok over Holland, til 51 Officerer, og 714 Gemene døde, 131 Officerer og 894 Gemene saarede, samt desuden omtrent 4000 Syge. Den franske Armee begynder at trække sig tilbage og Hovedqvarteret ventedes den 31te til Brussel. Prindserne passerede allerede den 29de gjennem Valenciennes og agtede at celebrere Nytaars dagen i deres Families Kreds. At det virkelig er Alvor med Rømningen og at Kongen af Hollands Vægring ved at overgive de oftnævnte Forter ikke gjør nogen Forandring, heri, er aldeles klart af en officiel Artikel i Moniteuren af 30te, (da allerede den hollandske Vægring var bekjendt i Paris) i hvilken bekjendtgjøres Kongens Reiseroute fra den 15te til den 17de Januar for at inspicere Nordarmeen, i hvilken samtlige Divisioner, der for Øieblikket befinde sig i Belgien ere anførte. J denne Anledning skal en heftig Debatte have funden Sted i det franske Cabinet, da Marschal, Soult ønskede, at Rømningen skulde opsættes, indtil hine Forter vare overgivne, men Hertugen af Broglios bemærkning, at det høitidelig var lovet at rømme Belgien strax efter Citadellets Fald gik af med Seiren. Man svarede ham vel. Da Rusland oversvømmede Polen, lovede det ligeledes at respectere Polen Nationalitet og dette Løfte blev dog ikke holdt. Ere nu slige bestemte Løfter, som man har givet os, overtraadte, hvorledes kan man da forlange af os, at vi skulle holde os nøie til Bogstaven i vore Løfter, især da det slet ingen tvungen Fortolkning er at erklæret Lillo og Lieskenhok for Dependenser af Citadellet i Antverpen og vi jo paa den anden Side have forpligtet os til at uddrive Hollænderne af hele det belgiske Gebeet. Hertil skal Hertugen af Broglio have svaret. Det anstaaer Frankrig vel at give et Exempel paa, at dets Løfter altid og under alle Omstændigheder ere det hellige, selv om andre Stater ikke vise en lignende Troskab. Er Betydningen af vore Løfte tvivlsom, saa ville vi give samme den for os mindse fordeelagtige Fortolkning. Nok - Resultatet af dette Cabinetsraad var, at Tilbagetoget blev besluttet og Oppositionsbladene finde heri, som sædvanligt, en Anledning til adskillig bittre Udfald paa Regjeringens Frygt for England eller Preussen; Temps trøster sig imidlertid med Ordsproget: at den ogsaa kommer frem, der kjører med Stude. Vi gjør siger den - dog hvert Aar et Skridt fremad. 1831 gjord vi den første Spadseretour til Belgien; 1832 tog vi Citadellet; 1833 ville vi maaskee faae en alvorlig Kamp paa hiint Gebeet. Freden er udsat paa ubestemt Tid; imidlertid maa vi leve af Protocoller, og til Udbredelse af Diplomatikens Roes nu som før holde 500000 Mand under Vaaben. Naar man betænker, at Holland endnu ikke har rømmet det belgiske Gebeet og at Belgierne just derfor glæde sig over at de ei heller behøve at rømme Venloo &c. saa kan Spøgen i Temps gjerne engang blive til Alvor I Repræsentanternes Kammer i Brussel har Hr. Gendebien foreslaaet et af følgende tvende Artikler bestaaende Decret: Art. 1) Den belgiske Nation bevidner den franske Armee og sammes værdige Anfører sin Taknemmelighed, 2) Løven ved Vaterloo skal smeltes til Bomber og Kugler for at forsvare begge Landes Uafhængighed, og i sammeSted opreises et Sørge=Monument, paa hvilket for bestandig de tvende uafhængige Landes, Belgiens og Frankrig Faner skulle vaie ved Siden af hverandre. Dette Forslag gav Anledning til en meget levende Debatte og adskillige Taler holdtes for og imod samme, som udtogviis skulle med deles i næste Nummer. Resultatet var, at Forslagets først Artikel blev antagen af Kammeret, men den anden ikke.