JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-03-25
En Portugiser, hvis occonomiske Omstændigheder vare meget forfaldne, men som besad megen Dristighed og ikke liden Forstand, havde funden Leilighed til at overbevise sig om, at han havde den fuldkomneste Lighed med den unge Greve af Sarjedo, en af de fornemste og rigeste Standspersoner i Portugal. Herpaa grundede han nu en af de meest forvovne Planer, som nogen Vover hals har udfunden og har foretaget sig. Den sande Greve af Sarjedo, som da opholdt sig i Lissabon, var en Søn af den forrige portugisiske Overstatholder i Goa, eller saakaldte Vicekonge i Indien, som havde erhvervet sig alles Kjerlighed, ved sin milde Regjering, og hvis Erindring endnu levede i alle hans Undergivnes Hjerter. Foruden, denne hans retmæssige Arving, efterlod han i Goa, en naturlig Søn, som ved sin Faders Gavmildhed, eiede en meget anseelig Formue, og som stod i stor Anseelse hos alle sine Landsmænd i hele Jndien, og desuden besad en betydelig Rang blandt dem. Don Ludvig de Mendoza Furtado regjerede den Gang det portugisiske Jndien. Men da hans Tid var udløben, saa ventede man i God daglig hans Efterfølgers Ankomst fra Europa. Det Rygte havde desuden udbredt sig overalt, at Don Pedro, Prindsregent af Portugal havde udnævnt Greven af Saredo, en værdig Faders, elskede Søn, til Vicekonge.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-03-25
Denne gode Mand var just upasselig, da han erholdt den falske Greves Skrivelse. Han kunde i derfor ikke selv afreise, men skikkede i sit Sted, sin fældste Søn, den formeente Broder imøde. Vores Aventurier modtog ham udmærket artig, men dog med al den Stolthed, som de fornemme Portugisere pleie at iagttage mod deres Beslægtede. Og da han ikke allene var underret seet om Statsanliggender, men ogsaa om Alt hvade der i Særdeleshed angik Huset Sarjedo, saa undslap ham ikke et eneste Ord, som ikke endnu mere, maatte bestyrke den gode Meening, man allerede havde fattet om ham. Ved denne Leilighed gav han tillige sin saakaldte Neven og alle de øvrige Portugisere, som vare komne over fra Goa for at gjøre ham sin Opvartning, at forstaae, at han endnu før sit Indtog i Hovedstaden for det portugisiske Jndien, var forpligtet til at foretage en Reise til Surate, forat afgjøre adskillige ham af Hoffet meddeelte hemmelige Affaires med den store Moguls Ministre, som ogsaa der ville indfinde sig. Ved dette Kunstgreb undgik han den nære Fare, at maatte komme til Goa, hvor hans Bedragerier snart ville været bleven opdagede; ligesom han ogsaa overhoved ikke kom dette Sted nærmere, end paa 10 franske Mile. Jmidlertid forstørrede sig hver Dag hans Rige, domme og Følge, thi Adelen fra alle portugisiske Plantesteder, som laae paa Landeveien, reiste ham uophørlig i Møde, og man vedblev fra alle Sider at overøse ham med Foræringer. Da han endelig kom i Omegnen af Staden, Daman, lod han Gouverneuren paa dette Sted, underrette om den Dag, da han tænkte, at indtræffe der. Paa samme Tid forlangte han ogsaa, at man uden for Staden skulle indrette en Bopæl for ham, da han gjerne ville undgaae alt Ceremoniel, eller i det mindste ønskede at opsætte det, indtil hans Tilbagekomst fra Surate.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-03-25
J Følge disse yttringer, som man ansaae forsaa godt som befalinger, blev strax et Huus indrettet for ham, som tilhørte de derværende Jesuiter og kun laae et lille Stykke fra Staden. Her steeg han ud af sin Palenkin. Gouverneuren, saavelsom den hele Adel havde forføiet sig derhen. for at bevise ham deres Ærefrygt. Jndvaanerne i Staden og Omegnen strømmede ogsaa til forat have den Ære, at see og hilse paa deres nye Vicekonge. En Jesuit af Collegiet i Daman, der havde studeret med den sande Grev Sarjedo i Combra, og troede at kjende ham ret godt af Person, kom tillige med Pater=Rectoren derhen, for at modtage ham som Gjest i deres Huus. Han saae, talte med ham og blev snart saa aldeles overbeviist om, at det var den sande Greve, at der ikke engang opstod mindste Tvivl om det Modsatte hos ham. Morgenen derpaa befandt den saakaldte Vicekonge sig en Smule upasselig, formedelst en Ufordøielighed, der foraarsagede ham nogen Smerte Maven. Han spurgte om der ikke var en Læge i Staden, Man lod Dellvn, (hvem vi have at takke for Efterretningen om denne Bedrager kalde, som paa denne Maade fik den Ære at gjøre sit Opvartning hos den formeente Vicekonge. Den Syge lod til at være tilfreds med hans Forskrifter. Delon paastaaer at have bemærket, at hans paatagne fornemme Mine, og hele Anstand var affecteret.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-03-25
Vores Aventurier, der i faa Dage igjen blev fuldkommen helbredet, tænkte nu ikke paa Andet, end saa snart som muligt at fortsætte sin Reise. Jmidlertid kjøbte han ogsaa heri Staden en Mængde kostbare Sager, dog uden at betale det Ringeste deraf. Han modtog ogsaa af forskjellige Personer betydelige Summer i rede Penge; men gav aldrig nogen en Hvid, og endog Dellon selv erholdt for hans Uleilighed intet uden tomme Complimenter. Endelig reiste han. Han begav sig i et glimrende Optog til Surate hvor han fornemmelig lo sig det være angelegent, at omsætte sine Juveler mod rede Penge. Saasnart dette var skeet, foregav han, at han maatte afholde en hemmelig Conferents med en befuldmægtiget Minister af den store Mogul som vilde indfinde sig paa et vist, nogle Mile derfra, afsidesliggende Sted; hvorfor han ogsaa kun medtog en eneste Betjent, men gandske hemmelig alle sine Kostbarheder.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-03-25
Fra dette Øieblik af ventede man forgjeves paa hans Tilbagekomst. Tiden begyndte lidt efter 3 er mibsaa saa antænde. lidt at blive lang for hans Hofsige, og Tid efter anden opstode ogsaa allehaande Tanker hos dem. Jmidlertid var han dog saa ærlig efter 8te Dages Forløb, at lade hans bedragne Ledsagere sige, de kunde kun reise hjem, da hans Forretninger umuligt tillod ham at komme saasnart igjen.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-03-25
Detlon føier endnu til, at Rygtet om denne Aventurier havde udbredt sig over hele Indien, og han selv havde seet den samtlige Adel, som denne listige Bedrager i nogle Maaneder havde trukken omkring ved Næsen, fuld af Skamfuldhed, vende tilbage gjennem Daman. Formodentlig nød hiin fiksige Spitsbude Frugterne af sin Genniestreg i et eller andet langt bortliggende Land. Dog har man aldrig siden seet ham, eller hort noget siden om ham eller hans videre Eventyr. Denne Begivenhed tildrog sig i Aaret 1672, og er af Dellon fortalt i hans udgivne Reisebechreibung der Welt.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-03-25
Indsendt. Efter den for April, Mai og Juni Maaneder, d. A. satte Qvartal-Cours gjøres Sølv Værdie til Navne Værdie saaledes: Summen i S.V. divideres med 16, og Qvotienten tillægges, f. Ex. 48 Rbd. Sølv divideres med 16 giver 3, og 3 til 48 er 54 Rbd. N. Navne Værdie gjøres til Sølv=Værdie saaledes: Summen divideres med 17 og Qvotienten fradrages, f. Ex. 51 N. V. divideres med 17 giver 3, og 3 fra 51 bliver 48 Sølv. Thisted, den 29de Marts 1825. Brandt.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-03-25
Kjøbenhavns Børs, den 22de Marts. Cours. Hamb. 2 M., a vista 216. Spec. 217. Specier solgtes til 13 Rbmk. 4 s. Disc. 5. pC. Kgl. Oblig. (uden Renter) 92 1/2 a 93. Nationalbank-Obligationer (af Laanet 4 Febr. 1820, uden Renter) 102 a 102 1/3 Rbd. r. S. eller 111 Sedl. pr. 100 Rbd. r. S.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-04-01
Blandinger af engelske Aviser. En Mr. Gui i Nærheden af Hull forlod sin Boepæl og overlod sit Huus til to Tjenestepigers Sarab Crofts og Maria Awlings Omsorg. Kort derefter kom to Malere til at arbeide der i Naboelauget, og under Foregivende af at hente kogt Vand til deres Thee gjorde de dem bekjendte med Pigerne. Og slutteligen spiste de ikke allene hos dem, men levede med dem som Mand og Kone. En Tømmermand, som boede ved Siden af, gik da omsider derind, satte Pigerne skarp i rette for deres uanstændige Opførsel, og sagde dem, han havde skrevet til Hr. Gui, som ventedes hjem samme Eftermiddag. De lode til at blive meget bestyrtede derover, og forlode Huset før Klokken 10, med et Barn 13, Maaneder gammelt, der tilhørte den Ene af dem Maria Awling, og man saae dem passere forbi Highburyplace henimod Floden New River. Den Omstændighed at Huset stod øde, opvagte ikke Naboernes Opmærksomhed førend nogle Dage. efter, da Mr. Roucher, en Slægtning af Mr. Gui gik derind og fandt at intet manglede eller var bleven borte uden Tjenestepigerne og Barnet. Skrækkeligt at fortælle, men tre Dage efter fandt man Maria Awling død i New River med et Tørklæde for hendes Øine, Dagen derpaa ligeledes Sarah Crofts døde Legeme, og ved Middagstider samme Dag blev Barnet fundet, omtrent paa samme Sted hvor Moderen laae. Den anden Pige havde ligeledes en Bandage for Øinene. Man troer derfor, at de i den Afsindighed som blev opvagt hos dem ved Beskyldningen, havde bundet for Øinene og gaaet lige ud i Floden, Moderen med Barnet paa Armeen. Deres Legemer bleve derfor efter de engelske Love, førte ud og begravede ved Landeveien.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-04-01
Den engelske Avis Leeds Mercuri omtaler, i Anledning af de sidste Storme, en Slags Orkan eller Tornado, som den 2den August 1817 rasede gjennem den øverste Deel af Byen Leeds; den førte en skrækkelig Allarm med sig og gjorde hist og her nogen Skade, især ved at rive Tagene af Husene, rive Træer om &c.; og synes at have gaaet i en nordlig Direction, gjennem en heel Deel Landsbyer. Dens største Rasenhed viste den ved den nordlige Ende af denne Bye, hvor den tog Tagene af Husene og brak itu en heel Deel Vinduer. Den passerede gjennem en Smedie med saadan Hæftighed, at den førte Smeden Bateliffe og 2 af hans Svende hen til en Kanal nogle Alen fra Stedet. Paa dens Strøg foer den ind af Vinduet paa en nærliggende Hytte, hvor en gammel Kone sad og arbeidede, uden at tilføie hende anden Skade end at rive Brillerne af hendes Næse og slaae dem mod Væggen lige overfor. Vinduet den havde trængt sig ind af, var splittet ad, og det hvorigjennem den foer ud, blev ført heelt bort og ikke et Spor var siden at opdage hvor det var bleven af. J Skolehaven vare Pælene revne op, og en heel Deel store Grene bleve revne fra Træerne. To af Skoledrengene, som hændelsesviis vare i Haven paa den Tid, bleve løftede op og ført flere Alen bort, og den Ene af dem blev meget stødt ved Faldet blandt Grenene.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-04-01
En Hest med Karre, som stod nær Skoleporten, blev ført en betydelig Distance bort, og en anden med Karre i Ladygaden blev bogstavelig snurret reent omkring. Dette besynderlige Phenomen, var ledsaget med et øieblikkeligt Mørke, og faae ud som en Skye, der bevægede sig hurtig gjennem Luften At Selvmord er almindelig i Engeland, endog blandt Børn, sees ogsaa af samme Avis: En Dreng, 13 Aar gammel, opdagede man nyelig havde hængt sig, paa en Tømmermands Skildt. sen Bielke) i Deptford; han blev skaaret ned af sin Søster og bragt til Live ved en duelig Læges Bestræbelser. Det er ellers forunderligt nok, at ved sidste Samling af det saakaldte engelske men neskekjerlige Selskab, fremkom Søsteren med en Ansøgning om Belønning, fordi hun havde ræd det Broderens Liv. Charles Revell Esquire, en meget agtet Herre, havde i nogen Tid været underkastet hypokondriske Anfald, der grændsede til Sindsforvirring, hvorfor ogsaa hans Venner gav ham en Vogter til at tage Vare paa ham og undertiden fandt man det nødvendigt at binde ham med en dertil indrettet Trøie. Torsdag Morgen bad han Vogteren, at løsne Baandene paa hans Trøie, lidt, at han kunde sove meere roligt. Vogteren, opfyldte hans Forlangende, da han fandt ham mere rolig og fattet. Mr. Revell takkede ham derfor, lagde sig ned og lod som han sov J denne Stilling forlod Vogteren ham og lod ham blive omtrent en Time. Da han kom tilbage blev han slagen af Skræk ved at finde Mr. Revet liggende paa Ryggen, steendød, havende qvælt sig selv med Baandene paa hans Trøie, som det havde lykkes ham, at binde rundt om Halsen og trække dem til med begge Hænder. (Hull packet.)J en private Samtale Doctor Henniker havde med den afdøde Greve af Chatham, gjorde Hs. Excellence ham blandt andet det Spørgsmaal, hvorledes han ville de finere Vittighed, a My Lord svarede Doctoren, et Vittighed, er det samme som en Pension ville være for deres ydmyge Tjener en god Ting vel anbragt.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-04-01
Følgende sjeldne Slags Jndbrud fortælles i Hull Packet. Tidlig om Morgenen vog nede en Jsenkræmmer John Edmunds i Waterford ved en forunderlig Allarm i den lavere Deel af Huset, han syntes han hørte Nogen rom stere omkring i hans Boutique, og da han var svag af Helbred vognede han hans Huusholderske, og bad hende staae op og see hvad der var paa Færde. Hun gjorde saa, men Allarmen var forbi og hun gik tilsengs igjen. Omtrent Klokken 6 stod hun som sædvanlig op for at bestyre sine huuslige Anliggender, og da hun kom ud i Salen, blev hun storligen forundret og forskrækket over at see en Mandsperson, aldeles nøgen, ligge i dyb Søvn en Lennestoel, hans Klæder laae paa Gulvet og nogle tomme Boutellier stode ved Siden af ham. Hun skreg høit af Bluefærdighed og gjorde Allarm, hvorpaa hendes Herre strax kom op, for at see hvad der var paa Færde; herved vognede den sovende Gjest, som tog til Hælene, saa nøgen som han var, ud af Huset og kastede blot en Skjorte over Skuldrene. Et saa forunderligt Syn, maatte imidlertid absolut opvække flere Forbigaaendes. Opmærksomhed, som gik til Arbeide. Paa hans Flugt, rendte han en Dreng overende, der nøie lagde Mærke til hans Person. Om hans Ankler havde han en linned Klud, som siden ledte til Tyvens Opdagelse. En eller to Personer, der formodede at han havde begaaet et Røverie, forfulgte ham gjennem flere Gader og opsporede ham slutteligen lige til hans eget Huus. - Der blev strax sendt Bud efter en Fredsdommer, som da han traade ind i Huset, fandt Synderen i Færd med at tage et Par Strømper paa. Man undersøgte nu hans Been og fandt linned Banda gen derpaa. Han blev strax arresteret og Huusholdersken og flere Personer aflagde deres Eed paa, at det var ham. Jsenkræmmeren savnede halvandet Dusin Barbeerknive, en Sølvtheeskee og flere Boutellier Genever og Brændeviin, som den Fangne, der var en Skorsteensfeier fra samme Sted havde gjort sig saalænge tilgode, med, indtil han var bleven aldeles beruset, troede. han var hjemme og havde klædt sig nøgen af, Hensigt at gaae tilsengs, men var faldet i Søvn, i den Stilling, som Huusholdersken havde funden, ham. Den bortkomne Sølvskee, som feilede, blev funden i hans Huus. Den Anklagede nægtede beskyldningen, og producerede 2 Vidner: det Ene, et Fruentimmer, som havde levet med ham i forbuden Omgang og det Andet en Logerende, som gjorde Eed paa at han laae og sov i sin Seng, da man beskyldte ham for at have været i Jsen kræmmerens Huus; men det hialp ikke, den stakkels Skorsteensfeier maatte betale sit føde Genever Ruus dyrt; Retten dømte ham, efter de engelske Love, som en der havde begaaet Jndbrud, til at have sit Liv forbrudt, og faa Dage efter dinglede han.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-04-01
De Franske havde i Aaret 1562 anlagt en lille Colonie i den Nordamerikanske Provinds Florida Spanierne som vare skindsyge paa disse Ankomnes nære Naboskab, bemægtigede sig Stedet og hug alle de Franske ned. Deres Anfører PeterMelanes havde endog den Ondskab, at lade indgrave denne Tildragelse i Steen, og sætte de Or derunder: "Jeg har ikke behandlet dem saaledes som Franske, men som Protestantere. Dominicus von Gourgues, en gasconisk Adelsmand, erfarede at hans Landsmænds Mord, endnu ikke havde fundet nogen Hævner. Af Jver for sine Landsmænds Ære, fattede han den Beslutning, at aftvætte den dem vederfarne Fornærmelse i de Skyldiges Blod. Han solgte alle sine Godser, bemandede derpaa, paa sin Bekostning 3 smaae Fartøier, indskibede sig lykkelig med 180 Soldater, landede lykkelig i Florida, erobrede 3 Forter og ødelagde dem. Af mange hundrede Spanier, som forsvarede Landet, undgik ham ikke en Eneste. Efterat han havde fuldført dette, forsamlede han de Fangne omkring sig, forekastede dem den umenneskelige Grusomhed, de havde viist mod hans ulykkelige Landsmænd for 4 Aar siden, og lod dem alle ophænge i samme Træer, hvor de Franske vare blevne opklyngede. Jsteden for den af Mela nes tilbageladte Jndskrift, lod Dominicus, indgrave følgende: "Jeg har ikke behandlet disse Folk, som Spanier, men som Forrædere, Røvere og Mordere. Strængt taget, havde disse kristelige Barbarer, fortjent deres Skjæbne, men det havde været ædlere, og ville have kastet et skjønnere Lys paa denne Gaskoniers Caracteer og religiøse Følelser, naar han ædelmodig havde tilgivet de forblindede Spanier, og skjænket dem Livet. Da ville Efterverdenen have opreist ham et Monument, med Jndskrift: Han behandlede Fanatikkeren som en Kristen. Dominico gik derpaa under Seil og kom lykkelig tilbage til Frankerige. Hans Handling blev ikke saaledes optaget, som han maaske havde smigret sig med. Man gjorde ham en Forbrydelse af, at han havde udført dette Foretagende uden befaling. Freden mellem Frankerig og Spanien blev just da afhandlet. Det var ingen lykkelig Tidspunct for vores Helt. Han blev endog tvungen til, at holde sig skjult i nogen Tid. Aar 1583 døde han i Tours i sit Fædreland. Muley Jsmael, et af den nyere Tids Umennesker. Rero, Caligula, og flere af Oldtidens Ty raner, have ikke været uden Efterfølgere. Historiens Annaler ville i alle Tidsaldre kunne opvise Umennesker. Verden maa glæde sig, naar bloderes Antal bliver ringere, det var imidlertid at ønske, at de ganske maatte forsvinde blandt de menneskelige Væseners Tal. Muley Jsmael, Keiser af Marokko, som endnu levede i Begyndelsen af det 18de Aarhundrede, udgjød maaske meere Menneskeblod, end Nero og Caligula tilsammentagne. De Beviser, som her skulle være Borgen for hans morderiske Liv, have vi Addison at takke for, som har samlet dem af de europæiske Gesandteres Beretninger, der befandt sig ved Tyranens Hof.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-04-01
Den Domfældtes Redning fra Døden.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-04-01
Paa den Tid, da den berømte Sixtus den V. beklædte den pavelige Stoel, fordristede Hertugen af Parma, Prinds Rannecio Farnese sig til at bære Vaaben i Staden Rom, hvilket udtrykkelig var forbuden af Paven. Da derfor Prindsen en Dag ville gjøre Hs. Hellighed sin Opvartning, blev han paa Pavens befaling, arresteret i Forværelset og sat i Fængsel paa Engels burg. Cardinal Farnese og andre af Hertugens Venner gjorde sig al muelig Umage for at befrie ham, men forgjeves. Sextus den V. gav, i Følge sin bestemte strænge Caracteer, Kastellanen paa Engelsburg, den bestemte, uforanderlige befaling. den næstfølgende Nat at slaae Hovedet af Prindsen. Ved alle hans Bestræbelser bragte Kardinaler det ikke videre, end at Paven lovede ham, at befale Kastellanen, at han skulle samme Nat Klokken 2 aflevere den fangne Ranunccio d. r. hans Legeme og afhugne Hoved, til Kardinalen. Kardinaien brændende af Begjerlighed efter at rædde Prindsens Liv, opfandt en List, hvorover Paven siden ualmindelig ærgrede sig, uagtet hans maatte finde den godt overlagt og rosværdig.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-04-01
Kardinal Farnese lod nemlig i al Stilhed Kirkeuhrene i hele Rom standse eller stille saaledes, at intet slog eet, og Dødsdommen følgelig ikke kunde blive fuldført. Klokken 2 bad Kardinalen Paven sorgmodig og nedslagen om Prindsens Legeme og erholdt en Billet dertil. Med denne ilede han i Fængselet. Kastillanen overgav ham den fangne Prinds levende, efter Modtagelsen af den paa velige Billet.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-04-01
En god Bedækning og Postheste vare allerede i Beredskab; thi for begge havde den kloge Menne og skeven sørget. Hertugen flygtede til Lombardiet, hvor han intet havde at frygte. Sixtus den V. erfarede snart, til hans ikke ringe Fortrydelse at han og hans Kastellan vare blevne bedragne af den slue Kardinal. Hvem kunne nægte et Bedragerie, af dette Slags sit bifald, da her ingen Forbryder, men kun en Letsindig blev ræddet fra Døden, Gravskrifter af T. Løvenbalk Wadskiærs sanddrue Kirkegaard.) Gaa Du, som leed ved Pigers Rei, Fra denne Grav, ei strax Din Veil, Men hør hvorfor, at denne Skat, Som ofredes til Muld og Nat, Har Friere stort Onde voldt gre. Ved det Hun dem gav Nei saa koldt. Den ene Friers Buk Var galt, som og hans Suk: Den Anden i sin Vals Fortung, og om en Hals. Den Tredie for stor, Og kaldte hende: "MorDen Fjerde alt for lave, Og ei Godtgodter gav. Den Femte, slau i Smag, Jal talde Næstens Sag: Den Sjette kjendte et Romaners Gang og Vei Den Syvende ei sang. Og var foruden Rang: Den Ottende for stiv Og ikke smal af Liv, Og saa fremdeles videre. Det gik med Hendes Friere, Jndtil at Døden Hende kaldte, Som Hun da klogeligen valgte. Ved dette Sorgens Træ Hr. Jesper nu saa rolig hviler, Og nok saa taalelig Han sin Og hver Mands Skjebne lider. J Alder han det kun Til fyrgetyve drev, Og dog Hans Logne her J Skokketal forblev Han længe handlede, Med Heste, Stude, Køer, Og kun blandt disse vist, Hans Minde ei uddøer. Skjøndt skrøbelig, ja selv som Sivet, Han ønskte Sig dog tidt kun Livet; Thi Sølv og Guld og nok for Tand Det havde Han, den store Mand! -At fjerne Taaren, skabe Lise, Ei kjendte Han, nei, kun - at spise. Sig Selv Han hørte gjerne tale; Skjøndt Hver det bragte dybt i Dvale; Men værre dog det var med hvad Han skrev; Thi flux det Folk i Gaberiget drev; Da ei et Opholdstegn Han kjendte, Og altsaa Han for vist ei endte. Hans Talen, ja, man meget bedre leed; Thi der til Opholdstegn - sat Han en Eed. J disse Gravens fire Vægge, Jndsluttet er en Kjæledægge Af Lykken, Far og Mor. Ved Sukkergodt, og nye Moder, Og Næsviished, og slemme Noder, Blev Han ret lang og stor.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-04-01
J Fløiten, Nynnen frisk paa Gader, Og Lapseriets skjønne Lader, Var Han en Mester i, Som Man fornam mest af Hans Nynnen. Naar En gik Ham i Lapsesynden Kun blot lidt nær forbi. Et Ægtepar, to stakkels Dyr, Der altid holdt et hæsligt Styr Af Jalousie, Man lagde her, Og det hinanden ganske nær, For Gravens Fred og No. At unde begge To. O Fader, Moder, sørger ei. Ret vel det var Han døde. Han ikkun dygtig fraadsede, Var grov og superklog, De saare visse Mærker paa Det allerstørste Drog. I Jntet have tabt. Men vinde meget paa Jer Føde. J Taten dygtig Vind, Om Hjertet Ræveskind, Holdt Ham ret længe brav; Men da nu slemt det Skind Blev slidt - for Veir og Vind. Drev Han indtil sin Grav.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-04-01
En Pebersvend, en gammel Stær, Sit Sovekammer gav Man her. Al Verdens Giftermaal, Var Ham kun Børneskraal; Og ydet Han til Statens Tarv og Skatter, Blot evig Fjas, og Snak, og spotfuld Latter. Kun om Ham Selv Hans Tale daglig lød; Og derfor Tak at Ham Du tog, og, Død! Thi ei blev han, over ved Selvroes rød.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-04-01
Kjøbenhavns Børs, den 29de Marts. Cours. Hamb. 2 M. , a vista 216. Spec. 217. Specier solgtes til 13 Rbmk. 4 s. Disc. 5 pC. 4 pC. Kgl. Oblig. (uden Renter) 92 1/3 a 93. Banco 86. Nationalbank-Obligationer (af Laanet 4 Febr. 1820, uden Renter) 102 a 1024 Rbd. r. S. eller 111 Rbd. Sedler pr. 100 Rbd. r. S.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-04-01
Tyrkkes, redigeres og udgives i Thisted af J. C. Lund.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-04-08
En sand Tildragelse. (oversat af the literary Companion, New Fork.