Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1812-08-22
Rusland. (Fortsat fra Nr. 64.) Hertugdømmet Lifland er en paa Korn overordentlig frugtbar Provinds, og vilde være endnu frugtbarere, dersom det ikke havde saa mange staaende Søer. Det har ligeledes stort Forraad af TræDe tamme Dyr ere gode; kun Faarene bære ikke god Uld. Men destorigere ere Vandene paa forskjellige Fiskearter. De Varer, der drives Handel med, ere: Hamp, Beeg, Hør, Vox, Honning, Potaske, Læder og Skind. Man deler Lifland i 2 Landskaber: Esthland og Letland, af hvilke det første ligger ved den finske Bugt og det andet mod de Curlandske og Polske Grændser. Liflænderne og Esthlænderne, hvoraf de første have givet Landet sit Navn, men kun existere endnu i ringe Antal, høre til de Finske Folkestammer; Letterne ere Slægtforvandte af Lithauerne. Foruden disse gives der endnu mange Tydske. De fleste Jndbyggere ere Lutheraner. Efter mange Forandringer kom dette Land ved Freden i Oliva 1660 til Sverrig. J den Nordiske Krig erobredes det af Peter den Store, til hvem det ogsaa blev afstaaet i den nystedske Fred. J Aaret 1783 fik dette en ganske ny Forfatning. Af Lifland dannedes det Rigaiske og af det ellers med samme forenede Esthland det. Revalske Statholderskab. - Hovedstaden i Lifland, er Riga, ved Dunafloden, i Generalgouvernementet af samme Navn. Det har en god Havn, er ikke alt for stor, og var, da den endnu tilhørte Sverrig, saavelsom siden efter, da den kom under Russisk Herredømme, et Slags fri Rigsstad. Regjeringen var i Magistratens og Borgerrepræsentanternes Hænder. J Aaret 1783 blev, efter Keiserinde Catharine den Andens Befaling, Magistraten forandret, og den beholdt Rettens Forvaltning i første Jnstance. Borgerskabet vælger endnu bestandig sin Magistrat. Tolden pleiede at indbringe 300,000 Rdlr. - Kong Gustav Adolph bragte Staden 1621 under sit Herredømme, og Carl den Ellevte erklærede den ikke allene for Landets Hovedstad, men gav den endog næste Rang efter Stockholm, og forundte samtlige Medlemmer af Raadet og deres tilkommende Efterfølgere for deres Person, og saalænge de sadde i Raadet, adelig Værdighed. Husene ere velbygte af Steen, men Gaderne meget snevre. Staden er anlagt i Aaret 1200 af Biskop Albert. Den har liidt meget ved Jldsvaader og Beleiringer, af hvilke især maa mærkes: den Russiske 1656, den Sachsisk Polske 1700, og den Russiske 1700. J den sidste maatte den underkaste sig Peter den Stores seierrige Vaaben. Dünamunde, en skjøn Fæstning, 2 Mile fra Riga, ved Dünas Udløb, hvor de fra Østersøen i Duna indløbende Skibe betale Tolden. Den er bleven erobret 1609 af Russerne, og 1618 af de Svenske, 1700 af Sachserne (der kaldte den Augustenborg), 1701 igjen af de Svenske, og 1710 af Russerne. Fordum var den et Kloster for Cistercienser Munke, anlagt 1201 af Liflandsk Biskop Albert. - Wolmar, en ubetydelig Stad, ved Floden Aa, anlagt af Kong Waldemar den Anden af Danmark, som har overvundet her 1220 de hedenske Liflændere, og opkaldt efter ham. 1689. brændte den ganske af. - Wenden, forhen et fortræffeligt Sted og Ordensmesterens Sæde, nu ubetydeligt, især efterat det 1748 aldeles afbrændte. Da det 1757 blev beleiret, og indtaget af Russerne, lode mange Jndbyggere, af Frygt, sig springe i Luften tilligemed Slottet. Marienburg, en liden By, gik 1702 over til Russerne, efterat Commandanten tilligemed Besætningen havde ladet sig springe i Luften. - Dorpæt, en Stad ved Floden Embach, bygt 1030 af den Russiske Storfyrste Jurii Jaroslaw Wladimiritz. Fordum var den i blomstrende Tilstand. Den var Sædet for et Bispedømme, og drev som Hansestad stor Handel. Medens den var under Svensk Herredømme, anlagte Gustav Adolph 1632 et Universitet. Staden har efterhaanden tabt sin Anseelse, da den ved mange Beleiringer og Erobringer blev aldeles ødelagt. Jkke at tale om Erobringerne i ældre Tider og i Aarene 1582, 1601, 1603, 1621 og 1656, saa blev Staden 1702, da den beleiredes af Russerne, ødelagt, og Levningerne af Fæstningsværkerne sprængte; alle Jndbyggerne bleve derimod af Russerne bortførte, men da de siden fik igjen Tilladelse at vende tilbage, bosatte de sig her saa godt som deres fattige Omstændigheder tillod det, men opførte for det meste Huse af Træ Øen Oesel, ved Jndløbet til den rigaiske Bugt, under Daghøe. Den er 14 Mile lang og 2 til3 bred, er stenet, men dog frugtbar, og indbefatter 10 Kirkesogne. Fordum stod den under de tydske Ordensmestere, dog forbeholdtes Kronen Danmarks Ret dertil, som den omsider blev overladt til; men ved den brømsebroiske Fred kom den siden til Sverrig, og derpaa ved den nystedske til Rusland. Fordum var paa denne Øe et Bispedomme, som den sidste Bisp Johan af Munchhausen 1659 solgte til Frederik den Anden af Danmark, der overlod sin Broder Magnus samme, som tog det 1560 i Besiddelse. J Esthlændernes Sprog kaldes Øen Curresaar d. c. Curernes Øe. Da Jndbygger. ne fra umindelige Tider have drevet Caperie, saa troer man, at Navnet Corsar, som betegner en Sørøver, maa udledes heraf. (Fortsættes.)