Aarhuus Stifts-Tidende, 1800-06-07
Aarhuus. Udpasserede. Den 6te Junii, Kammerherre, Baron Rosenkrantz, Heste og Qvæghandlerne Jens Jversen, Niels Mouritzen og Mogens Bygballe. Den 7de: Heste og Qvæghandler Jens Lassen Faurschou. At det har behaget Gud ved Døden den 4de hujus at bortkalde min eeneste Søn Rasmus i hans Alders 17 Aar, efter faa Dages Svaghed; dette bliver herved bekiendtgjort fraværende Slægt og Venner af den Afdødes dybtsørgende Forældre. Brændstrup ved Aarhuus, den 6te Junii 1800. Anders Rasmussen. Tanker ved Rasmus Brændstrups Død den 4de Junii 1800. Kort men haabefuld var din Vandring. her i Livet. Den var dine elskte Forældres Fryd Dine Venners Glæde. Ach, hastig. forsvandt dette Haab, denne Fryd, pludselig afvexledes: med krænkende Sorg. Ligesom, den skiønne Blomst. afbrydes og falder. for dræbende Vind. Saaledes: maatte du unge Broder, i Livets faureste Vaar. bukke, falme og blegne for Dødens skarpe Lee. Det frydefulde Haab: Dig engang at see i blidere Egne, det trøster og beroliger dine dybtsørgende Forældre. og efterladte Venner. Himmelsk Glæde omgive din Aand. Fred med dit Støv. Tanker ved Mad. Mathilde Berg født Bergen hammers Grav, den 30te Mai 1800. Ach kunde Mennesket kun forudsee sin Skjebne, Det vilde da saa let med Taalmod sig bevæbne, Jndhente Raad og Trøst, og byde alt sit Mod, Og freidigt vente paa, hvad der end forestod. Saa raaber Ufornuft; men han, som seer det Rette, Lod os Kortsynede blot skimte, haabe, giette; Paarog sig derimod at styre Skjebnens Roer, Saa ingen skielve tør, som paa et Forsyn troer. Han selv, var Fader, drog et Slør for Fremtidsklage, Bød Støvet frydes ved tilsendte blide Dage, Og nyde Livets Held med froe Taksigelse - Alt uden ængstlig Frygt for det Tilkommende. Hvor mangen ædel Fryd opmuntrer nu vort Hierte, Men forudsaae vi og, hvad Kummer, Qval og Smerte, Der først om Snese Aar, men dog vist forestod Hvor blanded nu vor Fryd, hvor bitter Livets Lod, Vel sandt: bestandig Fryd blev aldrig Støvets Lykke: Nu vexles Glæder af med Sorger, som os trykke - Nu stiger Kummeren - nu naaer den høiest Maal. - Nu lutter Galdedrik kun gydes i vor Skaal. Men ham som faderlig vor Fremtids Skjebne giemmer, Og selv den Fader er der Kummers Maal bestemmer: Jmod hans Villie ei en Spurv til Jorden faldt, Og hvert et Hovedhaar paa os blev nøie talt. Hvor froe heniler vi nu Sorgen selv imøde, Ei ængstlig bange for, hvad os end vil tilstøde Vi veed, vort Lives Lod af Glæder, Sorg og Vee, Ei Skjebnens Nykke er, men Guds Tilskikkelse. Ja! den, der troer en Gud, og kiender ham som Fader, Vel taler mod Jordens Fryd, naar Himlen det tillader, Som Livets Nektardrik, som Styrke for sit Nor, Som sandseligt Beviis, at Gud er Støvet god. Men nægtes Jordens Fryd, han sig deri vil skikke. Bliker Skjebnen selv til Staal, han knurrer derfor ikke Ja tabes Livet selv, han veiet har dets Værd, Mod Evighedens Løn, og seer det Vinding er. Saa tænkte, trolde du vor elskede Veninde Som forgfuld Jord forlod, men Himlen nu har ind Du prisede din Gud for hver en Fryd og Lyst, Der lindred Livets Vei, der muntrede dit Bryst - Du kiendte ham som God, som Støvets milde Fader, Der aldrig den forlod, som sig paa ham forlader -Der af det Heltemod, som dig besiælede J al din haarde Kamp mod Dødens hvasse Lee! Og naar vi tænke dig i Ungdoms største Smykke, Nys kaared af en Ven, der kronede din Lykke, Saa brat at rives bort fra dine Øiens Lyst - O! hvo miskiender da den Kæmpen i dit Bryst, Ja! dette var det Baand, der holdt dig meest tilbage, J Smertens Pusterum man hørte dig meest klage, Min Berg, min Frederich, ach! var du dog hos mig! Jeg seer dig aldrig meer, Farvel, bliv lykkelig! Og nu da denne Skat var Himlen overgived, Du roeligen gav slip paa alle Ting i Livet, Og bad, og kiempede i stadigt Haab og Troe, Til Herren løste op, og du gik hiem i Roe. Fred hvile om dit Støv, dit Minde vi velsigne, Og ønske kun engang i Døden dig at ligne. Og nu du unge Mand, skue føel og taal dit Stød, Din muntre Hustrue nys, nu blegned stiv og død! Du tidlig friste maae stor Bitterhed i Livet; Dog han, som saared har, og Lægedom har givet: Religionens Trøst og Tidens Balsomhaand, Vist qvæge vil dit Sind og din forknuste Aand.