Den Vest-Sjællandske Avis, 1834-08-23
Der skrives fra Offenbach under 8de August: Tilløbet til den forhen omtalte Jordbruger Hermanns Prækener vedbliver at være meget stort, uden Overdrivelse kan man antage at der dagligen indfinde sig omtrent 2000 Tilhørere ved dem, som holdes i Morgentimerne. Disse Mennesker komme, deels fra Naboelaget, og deels fra længere bortliggende Steder, ere for det meste af Bondestanden, og opfylde deels den temmelig store Gaard ved Herrmanns Huus, og sidde deels paa Naboetagene for at høre ham. Med blottet Hoved og uden at give en Lyd fra sig, lytter Folkemassen efter det som Herrmann siger; han kan blive ved at tale i flere Timer med lukkede Øine, uden at støde an en eneste Gang. J sine Foredrag formaner han Folk meest til at giøre Bod, og til Kiærlighed mod Næsten, da ingen kan vide naar Herren vil kalde ham bort. Undertiden dadler han Præsterne, om hvilken han paastaaer, at de ikke nu foredrage Christi Lære i sin oprindelige Reenhed. Man erfarer om Herrmonn, at han allerede i den Tid da han gik i Skole udmærkede sig ved sit gode Forhold, og at hans Vandel har siden den Tid i enhver Henseende været uden Dadel. Nu er han 27 Aar gammel, og nyder det bedste Helbred. Hver Søndag gik han to Gange i Kirken, og lod sig ikke ved nogen Forhindring afholde derfra. Naar han ikke arbeidede, saa tilbragte han Tiden paa en skyggefuld Bænk i Haven ved sit Huus, som han havde opsat af en stor femkantet Steen, hvilken var fundet paa hans Mark; paa denne Bænk beskiæftigede han sig meest med at læse i Bibelen. Han fortæller følgende om sin foregivne Jnspiration: Om Morgenen den første Pintsedag i dette Aar, havde han imod sin Sædvane, ikke følt nogen Lyst til at gaae i Kirke, og en ganske aparte følelse stemte ham til at blive hiemme. Da det ringede sammen til Gudstieneste, saa gik han hen til den omtalte Plads i Haven for at bede til Gud, om at han hellere maatte kalde ham bort aff denne Verden, end at han skulde komme i Fristelse til at falde fra sin Skaber. Da var der pludselig foregaaet en Forandring med ham, som han ikke kunde beskrive. Det Træt, som stod foran ham, forekom ham som omgivet af en Jld, og en Stemme fra Himlen havde sagt til ham: Du skal vedligeholdes i dit svage Legeme, og er kaldet til at præke mit Evangelium. J 14 Dage havde han ikke talt til nogen om denne Begivenhed; men derpaa var der opstaaet hos ham en saa mægtig Trang til at præke, at han ikke længere kunde modstaae denne Følelse, og han har aldrig følt sig mere styrket og munter end siden han havde efterkommet denne befaling. - Under 11te August skrives fra Offenbach, at Politiet har ladet Herrmann vide, at han ikke oftere maatte præke i Gaarden, men holde sine Taler paa sit Værelse. Han efterkom imidlertid ikke denne Ordre, men holdt den 11te om Morgenen en Præken for en langt større Menneskemasse end nogensinde tilforn; hvori han tillod sig ganske upassende Udladelser og Gestligheden, og som ikke svarede til Prækenens øvrige Jndhold om Menneskekiærlighed o. s. v.; men han indblandte til ligge der nogle heldige Vendinger især om Formaninger til Lydighed mod den verdslige Øvrighed. - Men denne Klogskab hialp ham ikke; thi den 12te August lod Regieringen ham arrestere og bringe til Darmstadt.