Københavns Adresseavis, 1776-08-28
Vinteren over kan man ikke komme dem til Hielp med noget, for at holde dem friske, uden at man, naar Jorden, tøer op, trykker de Planter fast, som Frosten har drevet op over Jorden, paa det Roden, naar den staaer over Jorden, ikke skal fortørres af Solen, eller ve og forfryse af den paa følgende Frost. Saa længe der og Foraaret kan formodes Frost, vander man dem ikke; men dersom de skulde blive alt for tørre, kan man vande dem lidet om Morgenen, at de Dagen over kan trekke deres Næring til sig, og Solen udtrekke de øvrige Vædsker. Kommer da Tiden sidst i Maji og først i Junio, at de begynde at skyde, saa drive de mestendeels en stor Mængde Stængler, som siden bærer Blomster. Disse Stængler maae i Tiden bindes til Stokke, paa det den ene Rellikestoks Udbredelse ikke skal hindre den andens Vext, eller den ene qvæle den anden, eller de alt for mange Stængler fortrænge Afleggerne. Finder, man, at alle de Greene eller Skud ville gaae i Høyden og bære Blomster, og at der følgelig bliver faa eller vel slet ingen Afleggere tilovers, saa skierer man neden til ved det første Leed af en Samling Skud, fra Jorden af at regne, de fleste Grene bort, da de skyde ud igien. Og dersom de nye Skud da ikke skulde blive saa store, at man kunde aflegge dem samme Aar; saa voxe de dog Sommeren over til en temmelig Høyde og Styrke, saa at de kan holde Vinteren ud, og det næste Aar aflegges. Paa denne Maade vedligeholdes Planterne, da de ellers gandske vist gaae ud, naar de ingen Afleggere faaer. Naar Planterne ere komne i Flor, settes de beste Sorter i Potter, og aflegges medens de endnu forere, som skeer, uden Fare, naar man kun søger at faae dem op med Jord, og siden i nogle Dage ikke setter dem hen i Soelskin men i Skygge. Vil man sette dem i den samme Jord, hvorudi de ere voxne, saa giør den samme Tieneste. Nellikernes Rygt er meget magtpaaliggende, thi forsømmes den, mister man snart de smukkeste Blomster. Den er saa meget meere fornøden, da Blomsterne tildeels ere meget kielne, og følgelig blot vedligeholdes ved en god Omgang. Endeel ere vel stærkere og vedblive endog uden besynderlig Rygt. Dog er det meget vanskeligt at kiende de kielne fra de sterke, og læres allene af Erfaring. For at være tydelig, vil jeg betragte Nelliken i Henseende til dens Rygt til alle Aarets Tider, førend de komme i Flør, og efter at de ere kommet i Flor. Om Høsten maae man vogte Afleggerne for alt for megen Væde; thi sætter man Potterne ind i Vinter=Huuset. med alt for megen Fugtighed, vil baade Roden og Stammen raadne. Nogle ville forebygge dette Onde, ved at holde dem gandske tørre og Høsten, hvorfor de omhyggelig søge at bevare dem for Regn; men jeg troer, at de har mere Skade end Gavn deraf, thi naar den sterke Frost kommer, og finder ingen Fugtighed i Potterne, saa trekker den ned til Røddernes Nærings Safter, og da bortfryser Nellikestokken ufeylbarlig. Jeg har i det mindste altid ladt mine Potter beholde nogen Fugtighed, og deraf fundet den Rytte, at jeg ikke har mistet saa mange, som andre. Uden Tab gaaer sielden en Vinter forbi For at sette Stokkene i den Stand, at de ogsaa kunne udholde Vinterens Kulde, har jeg ladet dem udholde tre ja vel og fire sterke Froste, førend jeg har sadt dem i Huset, som sielden er skeet for Juul. Derefter maa de settes i et Værelse, der hverken er for koldt eller for varmt. Er det for koldt, saa har Frosten for megen Magt, og saa staaer Nellikestokken Fare at bortfryse. Er det derimod for varmt, saa begynder den at voxe naar det er en mild Vinter, og saasnart den da om Foraaret kommer ud i frie Luft, falder den om og viisneer. Derfor kan jeg heller ikke raade i den største Kulde at giøre Varme i Værelset. Thi Frosten kan manikke gandske afholde, eller om man vilde hindre den, saa maatte Rellikerne enten aldrig fryse, eller naar det engang skede igien gandske blive optvede. Skeer det første, saa begynde de snart at voxe, og ere om Foraaret i den største Fare. Skeer det sidste, saa er det desto farligere, om de igjen skulde fryse. Vilde man ikkun lade dem optøe lidet, hvad hielper det Rødderne, af hvilke Stokken trækker sin Næring: Man overlade den derfor til sin Skiæbne, og lagt tage kun følgende Regler: Saa ofte det har frosset og tøer igien, maae Rødderne paa nye trykkes ned i Jorden, som forhen er meldt. 2) Naar Potten og Vinteren bliver alt for tør, og dog ikke er frossen, giver man den lidet Snee til Vederqvægelse. Men vande dem maae man ikke, thi da giør Frosten megen Skade, og Stykken vil gjerne raadne. 3) Naar om Vinteren indfalde behagelige Dage og Soelskin, giver man ved Vinduernes Aabning lidet Luft, at de Planter som ere syge, kan faae nogen Vederqvægelse. 4) De maa vogtes for Muus, som gjerne gave dem af over Jorden. Men sætter man Potterne op paa Bræder eller paa et Bord, bliver det dem vanskeligt at komme til dem. Naar man legger et heelt eller halvt Løg i hver Potte, skal efter Sigende ingen Muus komme dertil. Jeg har ikke prøvet det, siden jeg stedse sætter mine Potter paa et temmelig høyt Bord Trappeviis over hinanden, hvor de hidindtil har været sikker. (Fortsættelsen følger.) Nyheder.