Den Vest-Sjællandske Avis, 1821-04-03
J den Adresse, som de Cortes have overgivet Hs. Majestæt til Svar paa den Kongelige Tale, hedder det mod Slutningen: Det var retfærdigt og naturligt at de politiske Forandringer i Kongeriget af begge Seilierne og de som staae i Forbindelse dermed opvakte Deres Majestæts særskildte Opmærksomhed. Blodets Baand, som forener den Kongelige Familie med Deres Majestæts Familie og den unægtelige Ret, som alle Nationer have til at forbedre sine indvortes Indretninger, ere tilstrækkelige Grunde for, at Spanien betragter denne vigtige Begivenhed med den meest levende Jnterresse. De Cortes holder den Beslutning, som Deres Majestæt har fattet, værdig for Dem og den store Nation som de behersker, nemlig, ikke at erkiende hvad der strider imod Folkeretten, paa hvilken Nationens Uafhængighed beroer, og som den Spanske Nation uforkrænket vil iagttage imod Andre. De Cortes ere af den Mening, at det er passende for den Spanske Nation, en Nation, som har saamange Fordringer paa Europas Taknemmelighed og Brun dring formedelst den hæderfulde Andeel, som den har taget i det faste Lands Befrielse og formedelst de ædle Anstrængelser hvormed den har vidst at vedligeholde sin egen Uafhængighed, i det den gav andre Nationer Exempler paa at gribe til Forholdsregler, som kunne sætte dem i Sikkerhed for alle politiske Forandringer. Med Smerte og Forbauselse have de Cortes hørt Slutningen af Deres Majestæts Tale. Opfyldte af Kiærlighed, redelig Troeskab og en brændende Jver for at holde over Constitutionen, ligesom af den Ærefrygt, som det er Deres Majestæts hellige og uforkrænkelige Person skyldige kunne de ikke betragte nogen Handling med Ligegegyldighed, som ikke stemmer overeens med denne Grundsætning i Statsforfatningen, hvilken kun et Menneske kan begaae der er uværdig til at bære en Spaniers Navn, og som for evig vil fortiene at blive almindelig afskyet af Nationen, og af en Hovedstad, som har givet Deres Majestæt fra Deres første Regieringstid af mange Beviser paa sin Kiærlighed og Troeskab. De Cortes, som ere kaldede af Constitutionen til de lovgivende Forretninger, forlade sig forresten paa Deres Mai stæts Jver og Viisdom. De troe med en fast Tillid, at Deres Majestæt, som det øverste og eneste Hoved for den udøvede Magt og som besidder i deres durchlautige Person den Ret at besørge Lovenes Udøvelse, hvis Auctoritet strækker til alt hvad der angaaer Vedligeholdelsen af den offentlige Orden, som er uadskillelig fra Hengivenheden og Ærefrygten for den Kongelige Majestæt, at de ville befale, at man med Eftertryk vil standse enhver Excess, som strider imod vore Jnstitutioner, og ved ethvert Middelsom er foreskrevet i disse Jnstitutioner. De haabe endelig at Deres Majestæt ved dette Forhold vil fuldende det store Værk af vor politiske Gienfødelse og derved mere og meere befæste den constitutionelle Thrones Kraft og bestandige Varighed, som er Spaniernes almindelige og uforanderlige Ønske. (Kongen har imidlertid havt Grund til at klage over de personlige Fornærmelser, som ere begaaede imod ham; thi den 24de, da Hs. Majestæt kiørte ud blev han paa forskjellige Steder og selv foran sit Pallast, modtaget af Folket med Piben og med en Sang som var rettet imod Bourbonnerne. Man forsikkrer, at Kongen selv har skrevet den mærkværdige Slutning af Talen Man troer, at de nye Ministre ville finde en stærk Opposition i de Cortes Forsamling. I Cadix, som i hele Spanien, er Folket meget uroeligt. Almuen har isinde at ville myrde alle Statsfangerne.