Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1831-01-25
Allerede ofte har man opstillet Hypotheser om den saakaldte Vinsten, der viser sig paa Tænderne, idet Bergelius holder den for en forhærdet Slim, der sætter sig som phosphorsur Kalk fast til Tænderne. Flere Læger mene, at den opstaaer af imellem Tænderne tilbageblevne dyriske og vegetabilske Næringsmidler. Men for nylig har Hr. La Baume ifølge mikroscopiske Undersøgelser, paastaaet at Vinsten fremkommer paa samme Maade, som Korallerne, nemlig ved smaae bitte Dyr, der ligne Madrepora oculata. At Vinstenen er zelleartig og indeholder slige Dyr, stadfæster den udmærkede Chemiker Cooper, som gjennem et overordentlig forstørrende Mikroscop har gjort den samme Iagttagelse. Efterat La Baume, havde gjort flere Forsøg med mineralske og vegetabilske Syret, saavelsom med Alkohol, for at erfare disses Virkninger paa hine Dyr, fandt han, at Æddikesyren dræber disse Dyr næsten øieblikkeligt og indvirker saa kraftig paa Vinstenen, at den med en Tandbørste lettelig kan borttages. Han anbefaler derfor at børste Tænderne om Morgenen med ren Æddikesyre, fortyndet med 8-10 Dele Rosenvand, og derefter med et fintrevet Pulver af Arcananødden (der som bekjendt tygges af Jndianerne tilligemed Betelblade og med meget Held anvendes til Tændernes Vedligeholdelse) samt nogle Draaber Retensiatinktur. Brugen af Æddikesyren hver Morgen fordriver i nogle Dage alVinsten og den regelmæssige Anvendelse af Arcanapulveret med Retenfiatinkturen forhindrer Vin stenens Ansats paa ny. Tandlægerne ville ikke tillade Brugen af Syren, fordi den skal forstyrre Tændernes Politur, men denne fortyndede Æddikesyre kan ikke chemisk indvirke paa dem. Denne Hr. La Baumes Opdagelse burde derfor med Rette ansees for en af de vigtigste i Tændernes Pathologi, da den ikke beroer paa Hypotheser, men paa Kjendsgierninger. Bordeller. Offentlige Skjøger. (Jdeer, fremsatte for 25 Aar siden.) Vilde man opreise Menneskeligheden og Moraliteten paa engang et Minde, saa kunde man subskribere til at kjøbe de afskyelige Bordeller, som i Ulkegaden ere Uskyldighedens Grav og Hovedstadens Skjendsel, og lade dem nedbrydes.) Hver Fader, og Moder, hver Sædelighedens sande Ven vilde velsigne den Haand der sløifede disse Utugtens Reder. Hvor meget end Politikeren maatte kunne sige til Forsvar for saadanne Huses Tilværelse, saa kan jeg dog ikke indsee, hvorvidt det er nødvendigt, at der skal gives Gader, der ordentligen synes indviede ikke allene til Venus vaga, men endog til alskens Usædelighed, og som man om Aftenen ikke kan passere uden at høre hundrede Sirenestemmer at søge at lokke ethvert forbigaaende Mandfolk i deres skændige Garn. Aldrig burde vel Løsagtigheden saaledes offentlig kunne haane al Moralitet og stille Snarer for Ungdommen. - Jeg vil ikke paastaae, at saadanne Huse hvor afskyelige de end i og for sig selv ere, aldeles kunne undværes, naar Legemet er sygt, maa man finde sig i at bruge Fontanellet. Men ingen Gade bør, næsten Huus for Huus være indviet til et saadant umoralsk Brug. Offentlige Skjøger bør betragtes som Ædderkopper. Saalænge de holde sig inden for deres Grændser, kan man taale dem, men naar de spinde deres Væv alt for offentligt bør man støve dem bort. *) Derved vandtes vel næppe det tilsigtede Gode. Skjendigheden valgte sig da vist nok en anden Gade; som f. Ex. i vore Dage Antonistræde. Assistentshuset.