Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1838-04-19
Efter disse forudskikkede bemærkninger gaaer Betænkningen dernæst over til nærmere at omhandle de Grunde, som efter Generalprokureurens Fremstilling skulde berettige til en Forandring af Ordenes naturlige Mening i Octroiens Hs. B. I. Saaledes omtales det Argument, som Gene De Død, ralprokureuren vedbliver og som han tidligere har søgt at finde i den saakaldte Modsætning mellem de Bankens Ressourcer, som omtales i Litr. A, og dem, der omtales i Litr. B af Octroiens 6te Paragraph, af hvilken Modsætning skulde fremgaae, at den første Klasse omfatter, hvad der var bestemt til at være Bankens faste og blivende Formue, og den anden Klasse derimod alene de Midler, der skulle anvendes til at frigjøre Nationalbanken for de forskellige fra Rigsbanken overtagne Byrder, hvormed atter skulde være tilkjendegivet, at ligesaavel de ifølge § 6 B2de fra Hertugdommerne i Anledning af Seddelgjelden, indkommende Bidrag skulde bruges til Afdrag paa den circulerende Seddelmasse, som de i No. 1 nævnte Renter af de 1/5 af Jord- og Tiendehæftelserne i Danmark. Men dette hele Argument har ifølge Kommitteens Anskuelse ingen Vægt, da der ei er Grund til at antage, at der skal finde en Modsætning Sted mellem Litr. A og B i Octroiens 6te Paragraph, hvorimod der er en fuldkommen logisk Sammenhæng mellem disse to Afdelinger, naar blot de i den anden Afdeling nævnte Ressourcer have noget Særegent, hvorved de skjelne sig fra dem, som omhandles i den første. Fremdeles bemærkes i Betænkningen, at Hs. Maj. Kongen selv allernaadigst har sagt, at Bankens Octrøi skal være dens Grundlov og indeholde, ligesom dens Forpligtelser, saaledes og dens Rettigheder, Friheder og Benaadninger, saa maatte, hvis en Uovereensstemmelse med andre Actstykker virkeligen fandt Sted, Octroien aabenbart have Fortrinnet fremfor disse. Herpaa henvises til Cancelliets Forestilling af 27 Juni 1818, ved hvilken Forestilling Udkastet til Octroien blev Hs. Majestæt forelagt og heri siger Collegiet: "Det har været omhandlet med Commissionen (o: Octroicommissionen), hvorvidt det maaskee skulde være passende, at der blot generaliter blev i Octroien reserveret den nationale Bank det Fornødne med Hensyn til Hertugdommene; men Man er bleven aldeles enige om, at denne Gjenstand speciatimomhandles saaledes som i Udkastets §8 6, 8 og 11 er anført, i særdeleshed af den Aarsag, at Octroien er Bankens Hjemmelsbrev og bør altsaa nøiagtigen forklare alle dens Rettigheder og Forpligtelser." Octroicommissionen gaaer under dens Forhandlinger bestandigen ud fra den vel grundede Forudsætning, at det ifølge Hs. Majestæts aabne Brev af 6 April 1818 – som foreskriver, at naar alle nu kourserende Rigsbanksedler ere inddragne, falde de, af Hæftelsernes Renter tilbage til de Kongelige Finantser, og som derhos ei anviser anden Ressource til Seddelinddragelsen end netop disse 5 af Hæftelsersrenter var et fuldendt Faktum, og saa at sige Basis for alle Commissionens Forhandlinger, at de kourserende Sedler skulde dækkes ved de 1/2 Renter, samt at alle Bankens øvrige Activer og Hæftelser, saavel i Danmark som Hertugdømmene, skulle udgjøre dens egentlige Fond. Generalprokureurens Yttring om, at Patentet i Forhold til Octroien skal ansees som den ældre Lov, formener Committeen ikke at kunne bestaae med Hs. Majestæts tilkjende givne Villie, eftersom de begge ifølge kongelig befaling, skulde udgaae paa een Dag. - Efter dernæst at have anført flere senere historiske Data, som synes at afgive mærkelige Oplysninger i Sagen, sluttes det første Afsnit i Betænkningen saaledes: Efter det Anførte er det undertegnede Bankbestyrelses faste Overbeviisning, at de det vigtige, os forelagte, Spørgsmaal vedkommende Lovbestemmelser, i Forbindelse med alle de historiske Hjelpemidler, som ere at tilveiebringe, aldeles afgjørende tale imod den af Generalprokureuren fremsatte Paastand. - J det andet Afsnit bemærkes det, at Generalprocureuren i sin Erklæring oftere har udhævet, hvilken særdeles Byrde der efter hans Mening paalagdes de, derved, at deres Hæftelseskapital uafbrudt maatte forrentes med 6 1/2 pCt., medens Bankinteressenterne kunde frigjøre sig for deres Hæftelser ved Kapitalens Betaling, hvortil svares, at det synes allerede i sig selv besynderligt at kalde det en Fordeel for en Debitor, at han maa indbetale sin hele Kapital, og altsaa for bestandigen offre den, istedetfor at forrente den, rigtignok med en høi Rente, i et vist Antal Aar, og derved ganske løses fra sin Forpligtelse. Men det maa derhos tages i Betragtning, at mangfoldige Hæftelseseiere have maattet skille sig ved Sedler for at skaffe rede Sølv til Jndbetalingen, hvorved de have lidt et Courstab, som let kan have langt oversteget Fordelen, at det først er i de seneste Aar, at Besidderne af nogenlunde betydelige Hæftelser have kunnet faae Kapitalen til 4 pCt., imod at cedere Hæftelsesobligationen til den, der forstrakte dem med Pengene, og at dette endnu ei er gjørligt for Besidderne af smaae Hæftelser. Derefter modsiges Generalprocureurens Fremstilling af Betydningen af Bankens Seddelprivilegium, hvilket han i og for sig kommer til at overtarere, fordi han intet Hensyn har taget til, at, imedens Nationalbankens særegne Forhold til Staten vil medføre en Forpligtelse for samme til at have større kontante Barre= og Mynt beholdninger end andre Banker pleie at have, saaledes ligger det i en Seddelbanks naturlige Væsen, at den for at møde et stærkt Begjær ef Sedler i meere krittiske Tidspunkter, maa frugtbargjøre de Fonds, den har til Forretning, i let realisable Effecter, fremfor alt i disconterede Vexler; men her udsættes Banken da deels for en stor Risico, især som Danmarks Handelsforhold vare i 1818 og nu i lang Tid have været - en Risico, hvis Uundgaaelighed de forbigangne som de sidste Tiders Erfaring destoværre alt for meget har bekræftet - deels er Renteindtægten ved Discontering meget lav.