Københavns Adresseavis, 1774-12-06
Fortsættelse af det i No. 157, indførte Stykke. om Hegn. Denne deri brugte Slutningsmaade anseer jeg ligesaa tydelig som rigtig. Att, siden større Byers Anlæg, eller et Lands Jnddeeling til større Landsbyer, med den Uleylighed af Grundenes større Fraliggenhed naturligviis forknytter den Lettelse af mindre Hegn paa lige Hartkorn og mindre Byers benhavns Magazin Nr. 48. Anlæg, eller Landets Jnddeeling til mindre Byer, derimod med den Herlighed af Grundenes Nærliggenhed forknytter den Besværlighed af større Hegn paa lige Hartkorn. Saa fordrer den naturlige billighed, at enhver Bye, hvor større og mindre Byer blant hinanden anlegges, beholder baade den Herlighed og Besværlighed, som NB. naturligviis med deres Anlæg ere forknyttede, og man ikke, uden at overtræde billigheds Love, kan betage de større Byer den med deres Anlæg forknyttede Lettelse af mindre Hegn paa lige Hartkorn, og paa dennem afvælte en Deel af de mindre Byer, og mod deres Anlæg naturligviis forknyttede Besværlighed af større Hegn paa lige Hartkorn. Og er det hverken nogen anden, (som Læseren vel selv agter uden al Erindring, eller nogen større eller mindre Herlighed og Besværlighed, end den, Tingens Natur, ved Landets Jnddeeling til større eller mindre Landsbyer, selv medfører, at jeg paastaaer, enhver bør beholde og bære. Det er dog unegtæligen billigere, at de større og mindre Byer beholde hver sit Anlægs medførte Herlighed og Besværlighed, end at den ene Deels Herlighed betages den, og tillegges den anden. Hvad Naturen har uddeelt lige, ved at forbinde og balancere Besværlighed med Herlighed, tænker jeg, man har Uret i at mynstre, og ulige at uddeele. Denne, saavel som øvrige mine anbragte Grunde, tænker jeg og tilstrekkelig at indsees og oplyses, allene ved at agte, at det gaaer ikke an, at slutte saaledes: at, fordi den Bye paa 200 Tdr. Hartkorn har dobbelt Jordssmon og Afgrøde mod Naboebyen paa 100 Tdr. Hartkorn, derfor har den og dobbelt Fordeel, Styrke, Evne, Kræfter, og følgelig kan og bør bære dobbelt Byrde og Besværlighed af Hegnet. Neyl den større Bye, skiønt den har dobbelt Jordsmon, har den dog ikke dobbelt Fordeel imod den mindre; thi den feyler den Fordeel af Grundenes Nærliggenhed. Og denne Fordeel kon vel ikke nægtes at være heel betydelig. For denne Fordeels Skylder det vel fornemmelig, at Landhuusholdings Selskabet har udsat saa anseelige Præmier paa Gaardes Udflytning, og at adskillige Proprietairer med store og anseelige Bekostninger sligt har iverksat. I det mindste maa denne Fordeel kunde opveye den Besværlighed i Hegnet, som Anlægget. af mindre Byer medfører, imod Anlægget af større. Skulde nu den større Bye, som har den Byrde af Grundenes Fraliggenhed, tillige betages den dermed naturligviis forknyttede Lettelse af mindre Hegn paa lige Hartkorn, hvorledes kan da Fordeelen paa lige Hartkorn i begge Byer sigeslige, Ved denne eeneste Jagttagelse (den man ingenlunde maa forbigaae og udelukke) bortfalder vist alt, hvad som kan siges til Forsvar for ulige Byers Hegns Tagelse efter Hartkorn. Og som de mindre Byer ikke fornærmes, eller fornærmes kan ved halvt Hegn, ved at faae det Hegn dem tilfaldt, om Landet var inddeelt til Byer af samme og lige Størrelse, saa kan halvt Hegn ingenlunde siges at være dem ødeleggende, og de ey i Stand til at sette og vedligeholde Hegnet. Thi dette er jo at statuere: at den Indretning af smaa Byer, der dog nu saa meget ønskes, er ødeleggende for Landet, Alle smaa Byer uomgængelig behøver paagrændsende store, for paa dem at afvelte en Deel af det Hegn, der med lige Nabobyer, blev dem utaaleligt. Og kan de mindre Byer nu ikke bestaae uden paagrændsende større. Maa de ødelegges ved halvt Hegn ved Naboebyer af lige Størrelse, hvad vil der da blive af, naar den nu saa meget forønskede og tildeels iverksatte Fordeling og Udflytning af de større Byer videre fortsættes, Med god Grund derimod kan Hegn efter Hartkorn siges de større Byer, om ey ødeleggende, dog fornærmende, naar de, som have den Besværlighed af Grundenes Fraliggenhed, skulde miste den med store Byers Anlæg naturligviis forknyttede Lettelse af mindre Hegn paa lige Hartkorn, men tiltvinges at tage lige Hegn efter Hartkovn med de mindre Byer, som har den Fordeel af Grundenes Nærliggenhed. Vil den mindre Bye ved Lodtagelsen i Adskillelsens Hegn, Paastaae mod den større: at et fælles Arbeyde, som skal iverksettes af flere sammenvirkende Aarsager, bør efter billigheds Regler udskiftes efter de virkende Kræfters Størrelse, og deraf slutte: at den dobbelt større Bye bør tage dobbelt Andeel i Hegnet, da meener jeg, at den større med god Grund kan svare: 1) At i sig selv er det den ene Bye uvedkommende, hvor stor eller liden Naboebyen er. Nok, at Adskillelsen paa begge Sider eragtes lige nyttig og fornøden. Att, siden det er Nytten efter Tidens og Stedets Omstændigheder, og ey nogen absolute Nødvendighed, der bestemmer om Adskillelsens Hegn skal foretages, saa er Kundskab om Grændselinien alt, hvad man behøver, og er det aldeles ufornøden og Sagen ganske uvedkommende, at vide, udregne og opmaale Strekningen og Forholdet af de sammenstødde Territorier, Ligemeget, om det erne forholder sig mod det andet, som Rusland mod Eurland, og Polen mod Preussen. Den paa begge Siden beragtede lige Nytte af Skilmisse er det, som tilsiger lige Andeel i Hegnet. At denne Regel, som den naturligste, og er den ældste, og almindelig vedtaget i Verden. At endog tvende Byemænd, der have tvende sammenstødende Indhegninger, stedse have anseet sig pligtige, baade efter naturlig billighed, Lov og Forordninger, enhver at tage det halve af Adskillelsens Hegn, siden Adskillelsen eragtes begge lige nyttig, uden at tage deres forskiellige Kræfter, disse Indhegninger, eller øvrige Hartkorns Forhold i Betragtning. At, som den større Bye ey bør vinde, saa bør den heller ikke tabe, ved Naboers større eller mindre Grundstrekning. At det hverken bør komme dem til Tab eller Fordeel, hvad enten Naboerne samler eller fordeeler sig i færre eller flere, større eller mindre Byer, indtager et større eller mindre Territorium. 2) At dersom Naboerne anlægger deres Byer til mindre Størrelser, faaer de vel mere Hegn paa lige Hartkorn mod den større Byes Beboere, naar billigheds, samt Lovens Bydende om halv Hegn følges, men saa har de og den betydelige Fordeel af Grundenes nærmere Beliggenhed, der opveyer, deres Uleylighed af lige Hartkorns større Hegn. Vil de anlegge deres Byer ligesaa store, saa faaer de og med dem lige Hegn paa lige Hartkorn, og har altsaa net op lige Fordeel og Byrde. Og vil de samle sig i større Byer, saa kan de selv faae den nu misundte saa kaldede Fordeel af mindre Hegn paa lige Hartkorn. Med hvad Ret kan den større Bye altsaa billig spørge, kan vore Naboer, ved at anlegge mindre Byer, for at nyde den Herlighed af Grundenes Nærliggenhed, paa staae, at vi skal paatage en Deel af den Byrde, som ey med vores, men deres Anlæg, som med Landets Jnddeeling i saa smaa Byer, naturlig er forknyttet, og den, i Fald deres Naboer gjorde det samme, uomgængelig vilde tilfalde, Endelig for det. 3) nægtes: At lige Hartkorns Besiddere i den større og mindre Bye har lige Kræfter, og det som meldt, formedelst Grundenes forskiellige Fraliggenhed, der vist nok er de forskiellige Byers Beboere ligesaa betydelig, som den Forskiel de faae i Adskillelsens Hegn ved at tage halv Hegn. Dersom en Vegt skal bæres paa en Stang af tvende Karle, af hvilke den ene er lidet stærkere, bør og Vegten være ham lidet nærmere, om de ellers lige skal bebyrdes. Efter denne Regel bør og Hegnets Byrde, efter Hartkorn udregnet, noget mere paaligge den Bye eller Gaard, som er bestyrket ved den Fordeel, at have sine Grun de nærmere. Paa disse Grunde og deres Gyldighed er det, at vor danske Lov har fastsat: at Byer skal tage halv Hegn med hverandre Meen, som disse Grunde, der gielder ved Byers Adskillelses Hegn, ikke har Sted ved Byemænds Lodtagelse i Byens Hegn, saa anbefaler Loven (aldeles uden at modsige sig selv) at Byemænd tager Andeel i Byens Hegn efter enhvers Jords man eller Hartkorn, siden de mindre Gaarde har, og faaer ikke deres Grunde nærmere beliggende, end de større, siden samtlige Byens Beboere, enhver efter sit Hartkorn, havlige Herlighed og Besværlighed med hinanden. (hvilket ikke kan siges en Beboere i tvende Naboebyer af forskiellig Størrelse, near Hegnet imellem dem ey skulde uddeeles, som Tingens Natur selv medfører. Ved at tage Hegn efter Hartkorn, faaer og en Byemand halv Hegn og lige Hegn, med Naboer, om alle Naboer og Byemænd med ham vare lige i Jordsmon Løven er altsaa ganske conform i begge ommeldte dens Paabud, anseende det, som en Grundsætning: at enhver bør have det Hegn, ham med lige Naboer tilfaldt : halv Hegn, siden ingen kan have nogen gyldig Grund til at forlange videre; siden ingen derved kan sige sig fornærmet; da ingen bør vegre det som Tingens Natur og naturlig billighed med fører. For at balancere de større Byers Beboere den betydelige Besværlighed af Grundenes større Fraliggenhed, er det da høystbilligt og nødvendigt, at dem ey berøves den Fordeel af mindre Hegn paa lige Hartkorn, den Fordeel, som Tingens Natur, som Landets Inddeeling til større Byer naturligviis, og til ommeldte Besværligheds Vederlag selv medfører. Og som den Lovens foreskrevne Regel, at Byer skal tage halv Hegn med hverandre, agttager billighed i alle muelige Tilfælde, saa har den og den Fordeel, at samme Gaards= og Byesbeboere, den Stund den selv bliver uforandret, beholder stedse samme og lige stort Hegn, hvad enten Naboerne samler eller fordeler sig, faaer større eller mindre Jordsmon; saa at denne Regel tillige forekommer utallige ellers opkommende Tvistigheder og Processer. Og hvilket er billigst: enten at enhver Bye faaer Hegn paa lige Hartkorn, større eller mindre, efter eget Anlæg, mindre eller større Jordsmon; eller at enhver saaer Hegn efter Naboers Anlæg og foretager Forandringer, da ingen ved første Anlæg kunde vide, hvad Hegn han i Tiden vilde faae, Man forestille sig kun en stor Bye, omgivet med udflyttede enkelte Gaarde. Er det billigt: at den mindre Bye eller Sted skal have den Herlighed af Grundenes Nærliggenhed, uden selv at have mindste af den dermed naturligviis forknyttede Besværlighed af større Hegn paa lige Hartkorn, Hedensted, den 11 November 1774. J. F. Lütken, Kongelig Landmaaler.