Aalborg Stiftstidende, 1829-06-27
Det kielske Universitet har, hvad de Studerendes udvortes Forhold angaae, eet væsentligt Fortrin fremfor andre tydske Høiskoler derved, at det hverken, som nogle af disse, forener en Residents's larmfulde Liv med sine videnskabelige Indretninger; eller, som andre, tæller Ynglinge fra Tydsklands forskjelligste Egne blandt sine Medborgere. Thi om end saavel dette, som hiint, kan have sine Fordeele, saa er dog ogsaa det Skadelige derved indlysende. Det større Sted gjør mange, deels ganske forkastelige, deels idet mindste meget tidspildende Nydelser, lettere tilgjængelige; de Studerendes meget betydelige Freqvence fremkalder en Kappelyst, ei altid i det Roesværdige, eller foranlediger let, ved forskjellige Partiers Samtræden, Stridigheder, der da, efter indført Uskik, ende med blodige Kampe. - Men alle disse Feil ligge i Kiel langtfra ikke saa nær. J en rolig, fredelig lille Stad, trindt omgivet af alle Naturens Skjønheder, forsamler sig et mindre Antal af Ynglinge, der alle høre til eet Fædreland, og allerede derved alle ere beslægtede; der alle stræbe til eet Maal, at hellige sig til det samme Fædrelands Tjeneste, og derved alle ere indbyrdes forenede. Med Rette vække altsaa disse Jagttagelser vore skjønneste Forhaabninger for de kielske Studenters sædelige Liv. - At sige: disse Forhaabninger blive skuffede, vilde ei alene være at bryde Staven over det store Antal af værdige Mænd, som ere udgangne fra denne Høiskole; men ogsaa paa en ufortjent Maade, at krænke og skamskjænde det store Antal af Ynglinge, som endnu der, med trofast Flid og sædelig Vandel, søge at nærme sig deres skiønne Maal; men derimod at sige: dette Haab opfyldes ganske, vilde være at vise en letsindig Fremfærd i Fædrelandets Sag, og forsætligen at lukke Øinene, for ikke at see en truende Fare. Enighed blandt de Studerende var i en Række af Aar en skiøn Hæder for Kiels Høiskole; af denne Enighed udsprang Jndretninger og Beslutninger, der fremmede Videnskabelighed og Sædelighed, og afskare mangen Leilighed til ubesindige Handlinger. Ref. nævner blandt de første navnligen Studenternes Læseforening og Bibliothek, et meget agtværdigt videnskabeligt Jnstitut; blandt de sidste, foruden det almindelige Opsyn med den Enkeltes ærefulde Forhold, ogsaa isærdeleshed den Overeenskomst, under Omslags-Tiden, ingen Deel at tage i de offentlige Hazardspil, en Forholdsregel, der i mange Henseender har virket yderst fordeelagtigt paa Sædeligheden. Men hvad der er det Vigtigste, Jndretninger og Beslutninger, som de nævnte, udgi alene paa Studenterne; viste altsaa, hvorledes disse have erkjendt deres Samlivs Betydning, og hvorledes de af al Magt bestræbte sig for at befordre en ædel Stræben efter Opnaaelsen af et høit Maal. Men desværre ophørte denne Enighed; i December 1821 udbrøde Stridigheder og Spaltninger blandt de Studerende, og der dannede sig to Partier, som ved deres første Optrædelse rigtignok ved det akademiske Senats yderst vise og sindige Forholdsregler bleve afholdte fra alle Voldsgierninger mod hinanden, men som nu allerede i en Række af Aar næsten uafbrudt staae ligeoverfor hinanden med dragne Sværd. En Discussion over Studenterforbindelser i Almindelighed ligger naturligviis ikke i denne Artikkels Plan; derfor maa den bemærkning være tilstrækkelig, at paa et Lands-Universitet, blandt Landsbørn, tvende Forbindelser, der for Tiden ikke kunne have anden Tendents end giensidig Tvekamp, ikkun kunne ansees som et Uvæsen, hvis snarest mulige totale Udryddelse ved en kraftig og gjennemgribende Fremgangsmaade fra det akademiske Senats Side vilde være høist ønskværdig. Foruden mange Tvekampe udgik af disse Forbindelser endnu mange andre slemme Følger; forstørstedelen foranledigede ved dem (tildeels rigtignok ogsaa ved andre sammentræffende Omstændigheder) grebe til samme Tid ogsaa i andre Henseender mange Uordener om sig; Excesser forefaldt, der selv gjorde Miltairmagts Jndblanding nødvendig; Sæderne forværredes hos et stort Antal af Studerende mere og meere; saa at billedet af det kielske Studenterliv ingenlunde blev noget glædeligt. Jdet Ref. vil forsøge at udkaste nogle Træk deraf, bemærker han tillige udtrykkeligt at han i Følgende, som i det Foregaaende, ikke taler om hvert enkelt Jndivid, men om den herskende Tone i Almindelighed, som denne maa vise sig for den upartiske Jagttager. Men en Saadan maa føle sig paatvungen den sørgelige bemærkning, at der ei alene forefalde Lovovertrædelser, som ialtfald ogsaa lade sig forene med Aandskraft og et ædelt Sving til det Høiere, og desaarsag let finde Tilgivelse hos en Bedømmer, der tager Hensyn til Ynglingens lette Blod og forrige Aand; men snarere, at der, istedetfor denne Art af Forseelser, ikke sjeldent vise sig Raahed og Lavhed, hvor man dog vel mindst burde vente dem. Duelraseriet og den lave Adspredelsessyge ere det isærdeleshed, som her nærmere maae tages i Øiesyn, fordi det vel ikke lader sig nægte, at disse mangfoldig viis yttre deres skadelige Jndvirkning paa Sædeligheden. (Fortsættes.)