Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1845-07-07
Redacteuren af Fædrelandet Hr. J. F. Gjødwad er, som bekjendt, ved Hof- og Stadsretsdom af 2de Juni idømt en Mulct af 300 Rbd., fem Aars Censur og Sagens Omkostninger, og ved tre Høiesteretsdomme, af 30te Juni Mulcter til et Beløb af 600 Rbd., 7 Aars Censur og Sagens Omkostninger, det er Summa Summarum 900 Rbd. i Mulcter og 12 Aars Aars Censur foruden Omkostninger; thi man tør nok holde noget Anseeligt paa, at hvis Hof- og Stadsrets Dommen af 28de Juni ikke bliver skjærpet ved Høiesteret, formildet bliver den sikkert ikke. Der ligger i disse Domme et rigt Stof til Betragtninger. J de tre Sager, for hvilke Hr. Gjødwad ved Høiesteret er idømt 600 Rbd. i Mulcter og 7 Aars Censur, er han frifunden ved Hof- og Stadsretten. Denne Domstol har saaledes ikke fundet nogen Brøde hos Forfatteren, hvorimod Høiesteret ikke alene har fundet Brøde, men endog betydelig, da den har idømt anseelige Mulcter og lang Censur. Høiesteretsdomme nyde som bekjendt, en stor og velbegrundet Anseelse; Retten er sammensat af Mænd, der ligemeget udmærke sig ved grundig Lovkyndighed, lang Erfaring og streng Retskaffenhed, og det er derfor ikke at undre over, at Høieste rets Præjudicater i den juridiske Verden have vunde en Anseelse, der undertiden gaaer saavidt, at man vi have dem betragtet som Love, skjøndt de dog aldrig kunne blive andet, end Fortolkninger af Landets høieste Domstol om, hvorledes Loven i givne Tilfælde efter dens Mening skal anvendes; Fortolkninger, der unægtelig have megen Vægt, baade som Sagens sidste og endelige Afgjørelse, der i Fremtiden vil blive taget til Følge, og som tillige, ifølge Høiesterets Sammensætning, have Præsumtionen for sig at være de rigtige; men Høiesteret er, ihvor lovlærde, erfarne og retskafne dens Medlemmer end ere, dog kun sammensat af Mennesker, der have den Egenskab tilfælles med alle andre Mennesker, at de kunne feile; hvormegen Garanti der end derfor ligger i en Høiesteretsdom, saa kan den dog ikke blive meere, end at denne Ret er kommen det Sande og Rette saa nær, som det efter menneskelig Ufuldkommenhed er muligt. Men da nu Høiesteretsdommene ofte ere meget afvigende fra de underordnede Retters, og da den ikke offentliggjør Præmisserne til sine Domme, er det ofte vanskeligt, ja umuligt for den Domfældte, og endnu mere for Publicum at skjønne, hvorledes Høiesteret er kommen til et fra de andre Domstole ganske afvigende Resultat. Et saadant Tilfælde haves netop i de tre foran anmeldte Domme. J alle disse Sager er Hr. Gjødwad frifunden ved Hof= og Stadsretten, hvorimod Høiesteret har fundet ham skyldig, og endog i høi Grad skyldig. Da nu begge disse Domstole i lige Grad nyde den offentlige Tillid, men Hof= og Stadsretten bekjendtgjør Præmisserne til sine Domme, hvorimod Høiesteret ikke gjør det, saa kan man ikke fortænke Lægmand i, at hans Retsbevidsthed derved føler sig noget forvirret. Han veed, at der i en Trykkefrihedssag ikke kan blive Spørgsmaal og Factum, thi dette er givet; han mener, at det kan ikke være nogen saa overmaade vanskelig Sag at udfinde, om Ordene i en incrimineret Artikel, naar de tages i deres naturlige Forstand, indeholde en Lovovertrædelse eller ikke, og i tvivlsomme Tilfælde bør man her som overalt følge den mildeste Fortolkning. Det undrer ham derfor at see Landets to første Domstole netop i Trykkefrihedssager saa tidt komme til lige stil modsatte Resultater; han ryster uvilkaarlig paa Hovedet, og denne Hovedrysten er betænkelig, og kan ende med, at Tilliden til Domstolene svækkes, og det var en stor Ulykke. De professionelle Jurister undervurdere tidt denne naturlige Retsbevidsthed hos Folket, men den bør holdes høit i Ære; thi den er ældre end al Lov og Ret, der kun ere fremgaaende af den. Hvorvidt en incrimineret Artikel indeholder en Lovovertrædelse eller ikke, er, og maa i de allerfleste Tilfælde blive en Gjenstand for Skjøn, men det er netop det Uheldige ved disse Sager; thi derved kan det ikke forebygges, at Dommernes politiske Anskuelser faae en, om end dem ubevidst Jndflydelse paa Sagen, som de ikke burde have Det var derfor ønskeligt, om disse Sager kunde blive afgjorte paa en anden Maade, og det ligger da nær for Haanden at tænke paa en Jury-Jndretning. Ved en Trykkefrihedssag kommer det ikke an paa fine Haarkløverier, men paa at tage Ordene i deres sande, naturlige Forstand, at bedømme den Aand, hvori en Artikel er skreven. Dertil behøves ingen juridisk Lærdom, men kun en dannet Forstand, og Fordomsfrihed. Nu udgjøre Domstolene baade Jury og Domstol, og vi nære ikke ringeste Tvivl om, at vore Dommere ere ligesaa retvise som retfærdige; men vi troe dog, at Folkets Retsbevidsthed vilde blive meere fyldestgjort ved, at disse to Functioner bleve skilte fra hinanden.