Ribe Stifts Adresseaviser, 1793-08-10
Allerede have Naturforskerne givet sig saa megen Møje for at belure Jndsekterne i deres Foretninger og Arbeider; især ville de gjerne komme paa Spor efter Gedehamse og Bier. Havde de dog eengang rettet deres Jagttagelser, derhen, om man ikke hos disse mærkede giensidig Foragt. Med Hielp af et Mikroscop har de man maaskee opdaget de tydeligste Tilfælde, thi man maatte finde dem. Man tænke sig engang Hs. Majestæt Biernes Dronning, og om hende en Sværm af Straajunkere og Hof dukker som blot ere der for at leve af hende og efter hendes Vink. Skulde hun ikke deriblandt have nogle Yndlinger, det er, skulde deriblandt ikke findes nogle fortrinlige Kry bere, Hyklere og Smigrere? Og er det da ikke ligesaa høist rimeligt, at disse Favoriter, kaste foragtende Blik paa de mindre Begunstige, det er, paa de gode Siele, Det maa reent ud ligge inderes Miner, den heele Afstand, det ganske Forhold maa være udtrykt anspænder ikkun skarpere eders Øiesyn, J Be skuere af den krybende Verden, Man bruge ikkun Halvdeelen af den Selvprøvelse, som Philosopherne og de Geistlige saa meget anbefale os, og man har allerede gjort et stort Skridt til Helbredelse fra dette Onde. Ligesom Menneskerne i flere Ting vige af fra deres store Jeg, saa vilde de og giøre det her. Og vilde man ikke her ogsaa handle langt klogere, naar man begynder med Foragt hos sig selv, da man dog vist kiender, sig selv bedre, end andre? Denne Tilbøyelighed indeholder desuden saa meget latterligt, efterdi den næsten altid er giensidig. Hvo, som betragter en anden med Foragt, kan næsten altid være vis paa, at denne har i samme Øieblik samme Følelse imod ham. I Dyrehaugen ved hendes Bye spadserede den naadige Frue, med sin Datter ved Siden, igiennem Alleen, igientog nok engang med hende den næstforbigangne Dags Høitideligheder ved Hoffet, hendes Hierte hoppede ved den fornyede føde Forestilling og Fyrstens naadige Øiekast - da Madame Rachel uformodentlig fra en Side=Aller kom det høje Par i Veien - en ærlig, sædelig Kone til en retskaffen Jsralit, som paa sit Loft forvarede den halve Hof=Cirkels Klæder og Brillanter. Hurtig vendte den Naadige sig omkring. Jeg seer ugierne, hviskede hun Frøkenen i Øret, det modbydelige Jødegesmeis. At Fyrster dog endnu taale dette Folk i deres Stater." Jsralitinden saa den naadige Frue og hendes foragtende Blik, og tog sig det til Hierte. See nu sagde hun til sin Medfølgerske, det stolte Dyr; brøst dig kun; min ærlige Levi maa dog paa nye udstyre dig til Galla. Hvad hielpe de fattige Ahner. Jeg priser Skillingen." Den trængende Lærde - hvor slaaer den glimrende Straajunker Rynker paa Næsen og ver ham, og hvor trækker derimod hiin paa Skuldrene over denne vellugtende Gæk, Hvor spottende udleer Mængden den Viise, og den Viise igien Mængden, Hvor rynker den travle Embedsmand Panden over den yppige Lediggænger, som med sorgsløs Mine hopper forbi hans støvede Vinduer, og denne derimod agter den bekymringsfulde Bleksmører ikke værdig at hilse. Saaledes Hykleren og den Ryggesløse, Gnieren og Forøderen. Som det gaaer i de højere, saa gaaer det og i de lavere Stænder iblandt Menneskerne. Soldaten lejer Fyrsten sit Liv, nogle Skilling om Dagen er hans Løn, og nu stillet man ham hen, for at blive ihielskudt. Han er den eneste Slave i det frie Fædreneland; i andre Verdens Deele sælger man ham for at blive slagtet; han bliver ikke spurgt, og tør heller ikke mukke. Spidsrod og Stokken, de frygteligste Værktøi for den menneskelige Ryg bie paa ham for de Feil og Forbrydelser, for hvilke andre ikke bøde. Og denne Helt, hvor trodsig seer han ikke ned paa Landmanden og Borgeren, og paa den heele Klasse af Mennesker, hvorfra han nyelig er udtraadt, og som han for faa Dage kaldte Broder. Skrædersvenden derimod foragter den stolte, sig ophævende Kriger, agter ikke den glimrende Rustning, den med prægtig Tresse be bræmmede Hat. Han er en solgt Tiener, tænker han, en Slave i glimrende Lænker, maa heele Timer tumle sig omkring paa en Plet, og slæbe sig fort med den tunge Flint. Du er det frieste Menneske, som Jorden nogen finde har haaret, den frie Mandag kan Keiferen ikke betage dig, og giør Mester sig vreed saa staaer Paris og London aaben for dig.