Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1847-05-15
De har i Lollands=Posten Nr. 55 d. A. rettet nogle Spørgsmaal til mig, som jeg nu skal besvare Dem saa bestemt, som det paa Sagens nærværende Standpunct er mig muligt; thi Deskal ikke frygte for at jeg kryber i Skjul, ei heller vil jeg bære mig af som De undertiden giør, nemlig søge at slippe med tomme Udflugter. Deres første Spørgsmaal til mig, om jeg fortjener det af Stiftstidendens Redacteur mig meddeelte udmærkede Skudsmaal, har jeg slet Intet at svare Dem paa, uden forsaavidt at jeg, reent ud sagt, mener, at det er et dumt Spørgsmaal; dumt, fordi De ei kunde vente det besvaret af Den, hvortil det er rettet. Skulde Nogen besvare det, da maatte det jo være Publicum, men jeg haaber, at Enhver især nok nu, da De har givet mig Contraskudsmaal, vil tilbageholde sin Dom indtil denne interessante, om ei behagelige, Strid er tilende. Og saa trøster jeg mig ved, at De ikke selv alene udgjør Publicum. De spørger mig dernæst, om jeg mindes Koen, Hestehandelen og Byghandelen. Hvorfor ikke ogsaa Havre, Erter, Vikke=, Tømmer= og Smør=Handelen &c., Jeg har handlet mange Gange og med forskjellige Ting. Hvad imidlertid de to første Gjenstande, "Koen og Hestehandelen, angaaer, da troer jeg nok saa omtrent at vide hvortil De sigter; men med Hensyn til Byghandelen, da forsikkrer jeg Dem, at jeg slet ikke begriber hvad Demener hermed. Dog, da jeg vist neppe uden Grund *) For dem, der ikke læse "Loll. Post.", maae vi bemærke, at der i et af H. Os Jnscrater i denne, som Hr. L. paastaaer at have ladet trykke aldeles ordret, forekommer et Ord som helemorsomme. Hvo det er, der her har baaret sig morsomt ad, seer man jo nok. Red. antager, at dette Spørgsmaal skal indeholde en indirecte Sigtelse imod mig, for at jeg skal have gjort mig skyldig i bedrageriske Handeler, saa undlader jeg for Øieblikket at omtale det nærmere, eftersom det jo dog var muligt, at jeg er paa Vildsvor- og ikke gjætter rigtig hvortil De sigter, hvormed jeg da let kunde komme til at svare i Øster, naar De har spurgt i Vester; men jeg opfordrer Dem herved til, som Mand af Ære, at udtale bestemt og tydeligt, hvilke Handeler af mig det er De mener, og ligeledes bestemt nævne hvilke Omstændigheder ved disse det er De troer at turde kalde bedrageriske, om De, med Deres tvetydige Spørgsmaal, har meent noget saadant. – Den Sigtelse, som jeg troer at finde i Deres sidste Spørgsmaal, om jeg indseer, at Lollands-Falsters Stiftstidende, (skulde De ikke mene Stiftstidendens Redacteur,) ikke har Overbeviisning om, hvad Ord jeg vilde have udtalt, (her menes vel i dansk Samfund) anseer jeg for mindre betydende. Jeg trøster mig ved, at ikke Alle, som der vare tilstede, har saa maadelig Opfatningsevne eller saa svag en Hukommelse, som De. Forøvrigt juridisk at bevise, at det er de samme Ord, jeg der deels sagde, deels vilde sagt, er vel ikke muligt; men jeg vil dog sige Dem til en Smule Beroligelse, at jeg forud havde opskreven hvad jeg vilde sige, og at jeg ligeledes forud havde læst det for et Par gode Venner. Desuden har De dog vel hørt, om ikke erfaret, at en god Samvittighed er den bedste Hovedpude, og paa en saadan præller alle hadefulde, usle og lave Hentydninger af. Hvad De mener med at stikke ondt Blod i Folket, begrider jeg ikke. De kan i hvert Fald være ganske rolig, thi jeg har aldrig tænkt derpaa, og Des ja selv om De virkelig plantede Oprørsfanen, der vilde dog Jngen følge den. Enten vi, De- og jeg, blive enige eller uenige om, at Danmarks Bondestand, er lykkelig eller ei, gjør ikke det Mindste til Sagen. Hvad De forstaaer ved "Over- og Underafdelinger i selve Standen, er en Lære, der er alt for høi til at at jeg skulde kunne fatte den. Jeg kan virkelig ikke andet end forhauses over al den Viisdom, De lægger for Dagen, og begriber ikke, hvor De – en Vævers Søn har slugt den. Apropos, er der ogsaa Over- og Underafdelinger i Væverstanden, Nu vil jeg med Deres Tilladelse være ganske rolig og ius, indtil De eller "Lollands=Posten, (hvilken jeg ogsaa ofte om hørt blive kaldet "Pumpen, formodentlig for derved at betegne dens vandede Jndhold) har udgydet alt, saavel det vandede som galdeagtige Jndhold over mig, der er mig tiltænkt, og vil de De, som dens Redacteur, blot tjene mig i at sige mig, naar de ikke er meere tilbage, saa skal jeg, det forsikkrer jeg Dem, ikke ved længe lade vente paa Svar, NB. De saa vil optage det i "Deres Blad, thi jeg nægter ikke jeg ønsker helst mine Tilsvar i samme Avis, hvori jeg er angreben, deels for at de samme Læsere de faae begge Deele at see, deels fordi "Lollands=Posten, som een Gang for sagt, er det eneste Blad jeg kjender, der passer sig for en Strid med Dem. Dog maa jeg bemærke, at dersom Deikke svarer mig paa min Opfordring, og det i bestemte Udtryk, saa anseer jeg Dem ikke noget Svar værdig paa andre Ting, thi De maa vide, at et ærligt Navn og Rygte er, næsen god Samvittighed, den første Skat, jeg eftertragter, og jeg glæder mig ved, at De, skjøndt Procurator, dog hverken har været, ei heller er, eller nogensinde bliver saa kløgtig, at De formaaer at skille mig ved disse Goder. Ogsaa disse Linier ønskede jeg optagne i Lollands=Posten, men vil dog ikke oftere gjøre det Tilbud, som sidst, nemlig at betale derfor, thi De kunde maaskee da faae Lyst til at gjøre Striden dobbelt saa lang som ellers, blot for at have en stadig Jndtægt. H. Olesen. Sæddinge, den 8de Mai 1847. P. Sk. Ovenstaaende ønskes nok sat ordret efter Manuskriptet."