Jyllandsposten, 1840-12-18
anosposten. Udgivet af et Selskab. Redigeret af C. G. Clausen. 3die Aarg. Fredag d. 1. Decbr. 1840. No 1. Maa trykkes. Nielsen. Om Danmark slette Finantser, Anledning heraf og af Hr. J. Møllers forudskikkede Afhandling udtalte Hr. Geheime-, Stats- og Finantsminister v. Møsting sig i Aaret 1830 saale des: "J det af Deres Høiærværdighed udgivne Skrift, med Titel Memosyne, findes en politisk historisk Betragtning under Benævnelse: Danmarks Stolthed i dets Ydmygelse. Denne Betragtning maatte, ligesom den har tildraget sig min, saaledes ogsaa enhver tænksom dansk Mands Opmærksomhed. Den er fremkaldt ved en ung og noget nær ligesaa upaalidelig engelsk Diplomats Optegnelser, og indeholder mange haarde Bebreidelser imod, og megen Dadel over Klasser af Embedsmænd og Forvaltningsgrene, der vistnok af enhver dansk Mand meget ugjerne læses. Var Skriftets Forfatter en Mand uden Navn i den literaire Verden, saa skulde jeg gjerne tie. Men, naar den Skildring, der i Skriftet gjøres over de kongelige danske Finantser, udtales af en Mand paa den Standpunct, D. H. staaer paa, der nyder den Agtelse, D. H. er i Besiddelse af, baade som Embedmand og som Videnskabsmand, og hvis Skrifter læses ogsaa i Udlandet, saa skylder jeg ligesaameget mig selv, som de Mænd, der i Forening med mig bestyre og i flere Aar have bestyret Finantserne, at opfordre D. H. til at give en nøiere Forklaring over den af Dem med Hensyn til de kongelige Finantser fremsatte Yttring. - Pag. 83 af den første Deel af anførte Skrift siges der, at et i Aaret 1827 udkommet Skrift, hvis Forfatter er den ovenomtalte unge Diplomat, indeholder, tilligemed Urigtigheder, adskillige sande bemærkninger. Til disse henregner D. H. hvad den engelske Forfatter siger om Danmarks slette Finantser, og Hovedhindringerne for sammes Forbedring tilskrives Handelens Standsning, Mangel paa Fabriker, og Agerdyrkningens langsomme Fremskridt, nemlig siden Kornprisernes Fald. Jeg kjender ikke den engelske Forfatters Skrift, uden af hvad D. H. anfører af det Men under slette Finantser, være sig Stats eller private Finantser, kan jeg ikke forstaae andet, end Mangel paa Evne til at opfylde de indgaaede Betalingsforpligtelser og til at afholde de nødvendige eller endog blot gavnlige Udgifter, af hvilken Mangel paa Evne til at betale altid følger en Mangel paa Credit. Er dette rigtigt, saa kan jeg ikke indsee, at de kongl. danske Finantser enten nu, eller i Aaret 1827, kunde kaldes slette. Alle faste Betalinger, saasom Gager og Pensioner, udredes ikke alene meget nøiagtigen paa den dertil bestemte Dag, men de betales derhos i rede Sølv, og meere skjønner jeg ikke, at der kan forlanges af Finantser, der ere i god Stand. Det samme gielder omRentebetalingen af, og Afdragsbetalingen paa Statsgielden, saavel i Henseende til Nøiagtigheden hvormed, som i Numerairet hvori de udredes. Ved Siden af disse nødvendige Betalinger anvises betydelige Summer til Arbeider, der bidrage til Landets Hæder og Opkomst, men som dog ikke vilde kunne paatænkes, naar Finantserne vare i slet Tilstand. Hertil henregner jeg, hvad der af Hans Majestæt Kongen er befalet og foranstaltet til Videnskabernes og Kunsternes Udbredelse i vort Land, og som af D. H. selv anprises i det omtalte Skrift. Disse Foranstaltninger have krævet og kræve Penge, og disse vilde ikke kunne have været anvendte, naar de ikke havde kunne udredes ved Siden af de nødvendige Udgifter. Fremdeles nævner jeg det i forrige Aar udlagte Fyr paa Trindelen, Havneanlægget i Helsingøer, der i forrige Aar fuldendtes, Havneanlægger ved Frederikshavn, der i Aar paabegyndtes, og det store Veianlæg mellem Kiel og Hamborg, der ogsaa i Aar paabegyndtes, med flere mindre, men derfor ikke uvigtige, Foranstaltninger, som Hs. Majestæt, med faderlig Omsorg for det almene Vel, har befalet udført. Til disse Arbeiders Udførelse behøvedes og behøves endnu betydelige Summer, som Finantserne have afgivet, ikke alene uden Byrde for Landet, men endog under en temporair Nedsættelse af de directe Paalæg, og uden Forøgelse af Statsgielden, hvis Nedsættelse jeg herefter skal oplyse. Ved Siden heraf bør det bemærkes, at Finantserne ere, saavel i Landet som i Udlandet i Besiddelse af en fast Credit. Til Beviis herfor behøver jeg blot at anføre vore urealisable Banksedlers høie Cours, der meget nærmer sig rede Sølv, og vore saavel indenlandske som udenlandske Statspapirers høie Priis. Naar uopsigelige Obligationer staae i 92 a 100, saa forudsætter dette virkelig en Tillid, som Finantserne ikke vilde have, naar de vare slette. Ligesom denne Credit, Hs. Majestæts Finantser ere i Besiddelse af, er gavnlig og hæderlig for Landet, saaledes vidner den og paa det allervisseste om, at disse ere i en til Statens Resourcer og til dens Størrelse svarende god Stand. - Jeg kan ikke troe, at D. H. ved at antage, at de danske Finantser ere slette, har havt Statsgielden for Øie. Deels nemlig er en Gield, hverken i de private eller i Statshuusholdningerne, et absolut Beviis for en finantsiel slet Tilstand, da en Stat, ligesom en privat Mand, meget vel kan have Gield og dog være formuende, deels deler Danmark denne Tingenes Tilstand med hele Europa, og følgelig kunne Danmarks Finantser ikke mere ansees for slette, end de øvrige Staters. Jeg tilføier her, at Danmark Statsgield maa tilskrives de mange Krige, der fandt Sted imellem de europæiske Magter i Revolutions=Aarene, og svækkede Danmarks Resourcer, ligesom de kostede mange Offre. Den er, siden den almindelige Fred er vendt tilbage, meget betydelig formindsket. Fra den Tid og indtil 1827, som det Aar, da den engelske Forfatters Skrift udkom, er der, ved inddragne Activer, ved foretagne heldige Omsætninger og præsterede Afbetalinger, ikke alene afdraget over 14 Millioner Rbd., paa den forfaldne rentefrie Gield, men desuden er paa den aarlige Rentesum af den rentebærende Statsgield besparet over 500,000 Rbd. Af det Anførte følger da ogsaa, at D. H. Yttring om Handelens Standsning og Agerdyrkningens langsomme Fremskridt, som Hovedhindringer for Finantsernes Forbedring, ikke er aldeles rigtig. At Handelen i det Hele er aftaget hos os, er vist, men dette er Tilfældet paa de fleste større Handelspladse. Derimod er den Handel, der er den vigtigste for Finantserne, nemlig Export Handelen, i de senere Aar betydelig større, end den var forhen. J Aaret 1820 udførtes saaledes fra Danmark og Hertugdommene til fremmede Lande af Kornvarer af alle Slags tilsammen 1,156,155 Tønder, i 1828 derimod 2,349,257 Tønder. – Ligeledes var Udførselen af Smør til Udlandet i 1821 33,950 Tønder, i 1828 derimod 53,147. Tønder. Disse officielle Data, der findes trykte, fordet ældre Aar i Conferentsraad Collins Skrift for Historie og Statistik, 1ste Bind, og for 1828 i Handels- og Jndustri-Tidenden Nr. 46 og 47 for 1829, vise altsaa, at Kornudførselen var i 1828 mere end dobbelt saa stor, som i 1820, og at det samme, endskjøndt i noget mindre Grad, ogsaa gielder om Udførselen af Smør. Denne Forøgelse af de tvende Producter, der nærmest tilhøre Landvæsenet, beviser da og, som mig synes tilstrækkeligt, at Agerdyrkningen, endog under de lave Kornpriser, har gjort meget betydelige Fremskridt, thi Forøgelsen af Exporten i 1828 kan ikke ansees som en Følge af dette Aars høie Priser, da her ikke er Tale om en større Penge-Jndtægt, Landet har havt, men om en større Mængde af Producter, der er udført, og som ikke kan forøges, ved et Aars høiere Priser. - Om Fabrikerne har jeg ikkun at bemærke, at Danmark aldrig var et Fabrik-Land, undtagen under Krigen, da Omstændighederne fremtvang Fabrikationen. Jeg beder D. H. ansee Meddelelsen af forestaaende bemærkninger, som et Beviis paa min meest udmærkede Høiagtelse."¬