Viborger Samler, 1845-10-20
Hvad nu det andet Punkt angaaer, nemlig min Deeltagelse med Kammerraad Grønbek i Synet af Muursteenene, da maa jeg i saa Henseende erindre, at da jeg af Amtsraadet herom var anmodet, forinden jeg tænkte paa noget Jnteressentskab, og da dette Jnteressentskab var, som ovenfor viist, indgaaet paa en saadan Maade, at min Jnteresse aldeles ikke verserede under, om Steenene bleve antagne eller forkastede, hvis Leverance var mig aldeles uvedkommende – formeente jeg, at der Jntet kunde være til Hinder for, at jeg fremdeles deeltog i dette Syn, hvorom det forekom mig at være en altfor ubetydelig Sag for mig, ved Jndstilling til Amtsraadet m.v., at gjøre Ophævelser – og det saa meget mere som Kammerraad Grønbeks Deeltagelse i Synet maatte, paa Grund af hans større Jntelligens og aandige Overlegenhed, yde det Offentlige al ønskelig Garantie. Stenene var derhos saa ustridigt gode, at jeg var overbeviist om, at der ikke i saa Henseende skulde kunne reises nogen Jndsigelse d. er at ingen Anke skulde kunne fremkomme over Synet i Realiteten, hvilket jeg i min Bonde-Troe rigtignok ansaae og anseer for Hovedsagen. Vil man imidlertid paastaae, at de anførte Grunde ikke vare overveiende, og at jeg, efterat være indtraadt i Jnteressentskabet, ikke burde have deeltaget i Synet af Muursteenene – da erkjender jeg maaskee at have feilet i Formen, at have begaaet en Formalitetsfeil; men naar hensees til de ovenanførte Omstændigheder, og navnlig til at det er klart, at der ingen Uret er skeet i Realiteten, troer jeg og, at have den fuldeste Føie til at paastaae, at denne mulige Formalitetsfeil maa ansees som høist ubetydelig, navnlig for mig som aldeles simpel Bonde, i det første Aar jeg havde Sæde i Amtsraadet, og for mig, hvis Dont ikke er at have med andre Forretninger end Bonde haandtering at bestille, for mig, der saae og seer paa Realiteten i enhver Sag som det Væsentlige og Afgjørende, uden at bekymre mig om uvæsentlige Former. Har jeg derfor endog som simpel Bonde i den anførte Henseende feilet i Formaliteten, forekommer det mig dog klart, at, saasandt det ikke kan være Meningen af Bestemmelsen i Anordningen 13de Aug. 1841 § 10, der omhandler Pligtovertrædelser, som gjøre et Medlems Udtrædelse nødvendig at et Medlem af Amtsraadet, som ved Opfyldelsen af sine Pligter, begaaer en Formalitetsfeil, strax derfor alene skal udstødes af Raadet – hvorved de oplyste Medlemmer af dette med største Lethed vilde kunne faae de simple Bønder udstødte (i Viborg Amtsraad var jeg for Tiden den eneste Bonde), og hvorved det i Virkeligheden blev aldeles umuligt for Bonden at møde i Amtsraadet saasandt har den bevidste Pluralitet i Amtsraadet været aldeles uberettiget til, at udstøde mig af Raadet paa Grund af en saadan simpel Formalitetsfeil. Meningen af den anførte Bestemmelse i Communal-Anordningen kan efter sit Jndhold og hele Aanden i Lovgivningen umuligt være anden end den, at kun saadanne Pligt overtrædelser, der maatte berøve vedkommende Medlem den Agtelse, og Tillid hos hans Medborgere, hvorpaa Valget i sin Tid er begrundet og er forudsat som Basis for dette – kunne indeholde retlig Grund til Udstødelse af Amtsraadet; men under denne Categori af Pligtovertrædelser kan umuligt en simpel Formalitetsforseelse, d. er en Formalitetsforseelse, hvoraf i Realiteten intet Urigtigt er resulteret, og som umuligt kan angribe Agtelsen eller Medborgeres derpaa begrundede Tillid, henregnes.