Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-10-22
Den berømte Retslærde Feuerbach siger i sit nyeste Skrift om Retspleyens Offentlighed og Mundtlighed, at den foreløbige Undersøgelse i Criminalprocessen vel ikke modsiger Begrebet af Generalundersøgelse, naar denne Forhandling ogsaa tænkes offentlig, men Offentligheden staaer, efter hans Formening, i paafaldende Modsigelse med Tanken om Opnaaelsen af denne Fremgangsmaades Hensigt selv, hvorfor samme, den lovlige Forhandling og Bestemmelse angaaende Spørgsmaalet om Nogen skal anklages, ikke undtagen, maa antages som ikke offentlig. Herimod bemærker Skriftets Rec. i Heidelberger Jahrbucher f. Febr. d. A. følgende: "Rec. beklager, at Forf. ikke udførligen har fremsat sine Grunde for denne Synsmaade; det er vel een af de vigtigste Puncter, hvorvidt netop i denne Præliminærforhandling Publicitet er muelig. Rec. tilstaaer, at ved den paafølgende offentlige Forhandling nogle Øiemed, som Fremgangsmaadens Offentlighed kræver, kunne opnaaes, i det det Hemmelige i det offentlige Sæde drages for Lyset, hvorfor den, som havde Lyst til i Løndom at gjøre Ondt, frygtende den sildigere Publicitets Svøbe, vil tage sig i Agt. Men overveier man, at Straffeprocessen dog, tænkt efter Sagen og som et Onde, allerede begynder i det Øjeblik, hvor Borgeren erklæres for skyldig, summarisk forhøres, eller i det mindste, naar han arresteres, overveier man, at han fra dette Øjeblik af, berøvet den fornødne Aandsrolighed, afskaaren fra Raadsførsel med en Retslærd ( førend hans Fremtrædelse for sin Actor, som er en Jurist, neppe ahnende hvad man vil anklage ham for - prisgiven i en i Embedsiver let excederende Embedmands Hænder; at de Qvaler, som Jnquirenten kan tilføje den Beskyldte især naar hiin er af en spydig, menneskefiendsk Characteer) og Følgerne af Aands=Torturen ikke kunne gjøres uskeete, om end i det offentlige Sæde meget deraf bliver bekjendt, overveier man at i denne Fremgangsmaade, som, efter Behag, kan forlænges, allerede Optagelsen af Beviser, som siden benyttes, og paa hvilke selv en Domfældelse kan følge, forekommer: overveier man hver Borgers oprindelige Ret, at betrygges mod hver Misbrug af Embedmagt, saa kan man ikke undertrykke det Ønske, at Publicitet allerede maatte indføres i Præliminærbehandlingen, der ligger til Grund for Hoved behandlingen. Det fortjente alvorlig Eftertanke, om ikke den franske Lov af 9 Oct. 1789, angaaende Reform i nogle Puncter af Criminallovgivningen (i Rondoneau collection generale, T. 1.,P. 33.) kunde benyttes. Derefter maatte fra Processens Begyndelse af i alle Forhandlinger valgte Notabler være tilstede, som paalaae den Pligt paa deres Siel og Samvittighed at gjøre Dommeren bemærkninger, saavel i Henseende til Beskyldning som Undskyldning." Fra det Øjeblik af en Borger arresteres, har han den Ret, at vælge sig Forsvarere, der frit kunne underholde sig med ham; Forsvareren kunde være tilstede ved alle Vidneforhør og andre Undersøgelsesacter, og, efter Actens Slutning, gjøre Dommeren de fornødne Bemærkninger. Skulde det ikke være mueligt at indføre lignende Forskrifter, Skulde ikke et Slags Publicitet være mueligt, ved at lade to retskafne Borgere være tilstede ved hver Præliminairundersøgelsesact, Vilde saa store Betænkeligheder tale mod den Beskyldtes Ret, alle rede fra Arrestationens Øieblik af at vælge sig en Defensor, Rec. hører vel allerede hines Stemmer, hvilke desuden i nyere Tider heller gad fordømme alle Advocater, og som aldeles ikke kunne tænke sig Mueligheden af at en Advocat redeligen og samvittighedsfuldt opfylder sin Pligt, uden at tage sin Tilflugt til nederdrægtige Midler, han hører saa mange Jnquirenters Stemme, der forsikkre, at, efter saadanne nye Forslags Jndførelse, vilde det ikke være mueligt, at faae en Tilstaaelse. Vist nok vilde, naar en saadan Publicitet indførtes, den Skik ophøre, efter hvilken Jnquirenten overdrager til en Medfange, at udfritte en Anklaget, der ikke vil bekiende, efter hvilken Arrestforvareren bringer den Beskyldte foregivne, af Kammerader eller Medskyldige forfattede Billetter, paa det Staklen kan forraade sig selv Men neppe er Undergangen af saa skjændige begræde, og at Jngen vil forsvare den mettre an secret, troer Rec. at burde haa Det er vist, at den største Forbryder har ligesaa stor Ret til, fra det første AnklagelsesØieblik af, at fordre en Defensors Nærværelse, som hans Anklagere have den til at lade hans Actor være tilstede ved hans Forhør. Paa en Sags præliminaire Forhandling beroer meget, og det er især for den mindre Skyldige af høieste Vigtighed, at han ikke i den første Forvirrings og Forskrækkelses Øieblik siger Ting, der forværre hans Sag og fremlede en strængere Straf, end det maaskee ellers kunde tilkiendes ham.