Berlingske Tidende, 1835-07-04
London, den 26de Junii. – J Underhusets Møde i Forgaardebatteredes heftigt om de spanske Anliggender. J sit Foredrag, begyndte Lord Mahon med de Ting, med Hensyn til hvilke han stemmede med Ministrene, at Geheimeraads-Beslutningen angaaende den indirecte Jntervention) nemlig var forfatningsmæssig, at Dronningen af Spanien var Englands Allierede, at England var hende Bistand skyldigt og at den brittiske Regjering ved Quadrupel-Tractaten havde paataget sig den Forpligtelse, at forsyne den spanske med Skyts og Munition. Hertugen af Wellington havde fulgt denne Anskuelse; efterat hans Formand havde sendt Dronningen af Spanien 10,000 Geværer, havde Hertugen endnu besørget 50,000 andre. Men Eet var det, troligen at opfyld hiin Forpligtelse, og noget Andet, at understøtte den Allierede paa den brittiske Stats og det brittiske Blods Bekostning. (Hør Hør!) – Man vilde herfra understøtte den spanske Regjering hvorfor Fordi den har Fleerantallet af den spanske Nation for sig; men er dette Tilfældet, hvi kan den da ikke med dette Fleer antal undertrykke hiint ringere Antal, Grunden ligger i den spanske Regjerings upolitiske Adfærd; med eet Slag har den tilintetgjort alle de baskiske Provindsers Privilegier og desuden raset med Jld og Sværd i disse Provindser. For at understøtte en saadan Adfærd, maa intet engelskt Blod udgydes. Men vilde Regjeringen dog understøtte saadant, da var det bedre at seende en engelsk Armee under engelsk Commando, end at foretage en halv og en hemmelig Jntervention. Endnu var det ikke kommet saavidt, at Kongen, for at understøtte sine Allierede, skulde tage sin Tilflugt til Leiefvende, istedetfor til sine egne Officerer. (Hør, Hør!) Han maatte tilstaae, at han just ikke nærede den bedste Mening om slige Bander af sammenløbne Lejesvende, der intet Hjem kjende, end deres Feldtlejr, og som i Dag vilde være Englændere og i Morgen Spaniere eller Portugisere, at udsende saadanne Bander vilde være at nedværdige Landet o. s. v. Taleren. dadlede endvidere, at man sendte saa faa Soldater til Spanien; 10,000 Mand kunde lettelig blive slagne der og vilde gjøre de engelske Vaaben Skam; at man overgav Anførslen af disse 10,000 Mand til Westminsters Medlem, Evans, som dog kun var pensioneret Oberstlieutenant, og endvidere at denne Mand ikke rømmede sit Sæde i Parlamentet. – Nu tog Lord Palmerston, mod hvem Lord Mahon ogsaa havde gjort nogle Udfald, til Orde og yttrede blandt Andet: at hans egne tidligere Udladelser mod en directe Jntervention (1823) ikke kunde komme i Betragtning her, dengang vare 200,000 Franskmænd, som Avantgarde for det øvrige Europa, marscherede ind i Spanien, for at omstøde Constitutionen; nu derimod stode kun 10-12,000 Jndivider under Vaaben mod Regjeringen. Den bemærkning, at 10,000 Mand fra England ikke vilde være tilstrækkelige i Spanien, tog sig besynderligt ud i den ædle Lords Mund; thi hvis Expeditionen løb uheldig af, vilde vel han, Lord Mahon, ikke tage sig det videre nærMen hans Yttringer, angaaende de Officerer og Soldater, der lade sig hverve for Spanien, vare ligesaa uretfærdige, som upassende. Han (Palmerston, agtede og ærede de tappre Mænd, der gik over til Spanien, for at forsvare den constitutionelle Sag, og ønskede dem al mulig Lykke; thi skulde Englænderne ej af anden Bevæggrund, end for de lumpne Penges Skyld, ville kæmpe for den gode Sag i et fremmed Land! – Englands Jnteresse, saaledes vedblev han – var nøje knyttet til den constitutionelle Regjerings Sejr i Spanien; derfor havde man sluttet QuadrupelTractaten, og den sidste Geheimeraads-Beslutning var kun et Sidestykke til samme. Om den engelske Regjering endog var gaaet et Skridt videre og havde sendt engelske Tropper til Spanien, vilde den dog have handlet i Overeenstemmelse med hiin Tractats Aand. Det ligger i Englands Jnteresse – sluttede Ministren – at Dronningen af Spanien maa sejre, at den saa heldigt sluttede Alliantse mellem de fire vestlige Stater, England, Frankerig, det constitutionelle Portugal og det constitutionelle Spanien, maa opretholdes. Og den kan kun opretholdes ved Constitutionens Sejr i Spanien. Siden den franske Juli-Revolution er Europa deelt i tvende, jeg vil ikke sige fjendlige, men dog modsatte Partier, hvis Medlemmer have handlet overeensstemmende med deres respective Grundsætninger; og hvis disse ikke mødtes med Vaaben i Hænderne, saa undgik de kun dette, fordi alle Europas Regjeringer følte og udtalde Nødvendigheden af at opretholde Freden, og at undgaae Alt, hvad der kunde indvikle Europa i Krig. Men efter min Mening, gives deringen bedre Garanti for Opretholdelsen af den europæiske Fred, end Quadrupel-Alliantsen, et Forbund, der ikke hviler paa egenkjærlig Fordeel, men derimod kun har det Maal for Øje, at vedligeholde Freden i Europa og tillige de, i denne Fred deeltagende Staters Uafhængighed.