Københavns Adresseavis, 1774-08-02
J Aaret 1767 lykkedes det mig at faae en af disse Aale, der var af de største af denne Art. Den var fire Fod lang og en Fod tyk. Den imodstod Magneten gandske, i det den ikke mistede det allerringeste af dens Kraft; dog fornam man ikke det ringeste Slag naar man rørte ved den med Magneten. Jeg kunde ikke faae nogen sterkere Magnet, som trak mere Jern; dog gjorde jeg mig al Umag for at forsterke Jndfatningen, og bragte det endelig dertil, at formere Vegten paa det Jern, som disse Magneter vare i Stand til at trekke, saa at den ene, som ikke vilde trekke meer end to Lod, trak endelig 16 Lod; dog forandrede dette ikke Virkningen paa Fisken i det allermindste. Jmidlertid kom et nyt Forsøg for Lyset, der var ligesaa vigtigt som det første. Der vare komne nogle Negerslaver fra Kysten i Africa til Surinam. Jblant dem fandtes en Dreng paa siorten Aar, af en blodrig og meget stærk Legems Beskaffenhed. Da jeg havde ført denne Dreng til en Fisk, som jeg ikke kunde røre ved, uden at faae det sterkeste Stød, loe Drengen, og holdt sig spotsk op over de andres Frygt; han tog fat paa den med begge Hænder, uden at jeg havde befalet ham det, og trak den op af Vandet, uden at han, til min største Forundring, og imod al Forventning fik det ringeste Stød. Da jeg ikke kunde begribe, hvoraf dette kom, og der var ingen tilstæde, som havde kundet tale med ham i hans Sprog, saa maatte jeg slaae mig til Taalmodighed; men Drengen gjorde mig Tegn med Fingrene, om jeg vilde tillade ham, at spise Fisken. Jeg havde ingen Lyst til at give ham denne Tilladelse, ikke allene fordi det havde kostet mig megen Umage at faae den, og fordi jeg havde betalt den meget dyrt, men ogsaa, fordi jeg endnu havde i Sinde at giøre adskillige Forsøg dermed. J denne Henseende lod jeg giøre en liden Grav, som en Park, i min Gaard, hvori Fisken sattes, hvilken jeg hvergang, saa ofte jeg fandt det fornøden, tænkte at lade tage op ved Negeren, efterdi ellers ingen var i Stand dertil. Han gjorde heller ingen Vanskelighed ved, at giøre mig denne Tieneste meget ofte, men efter de første Dages Forløb, og da han adskillige gange havde rørt ved Fisken, udslog en Mængde smaa Blegner over hans hele Legeme. Da dette Tilfælde meget almindelig møder de Nyeankomne i denne Egn, saavel Europæer som Africaner, saa bryder man sig just ikke meget derom, og det forgaaer gemeenlig enten af sig selv, eller efter nogle afførende og fortyndende Lægemidlers Brug, ved en god Diæt. Denne Dreng brugte ligeledes denne Cuur, og endda sterkere Midler til Blodrenseelse, men uden al Virkning. Da han, efter nogen Tid, kunde udtrykke sig i det Sprog, som jeg talede, sagde han mig, at dersom jeg ikke lod ham spise Fisken, saa blev han aldrig frisk igien, desuagtet gav jeg ikke mit Samtykke dertil; men lod ham dog ikke meere røre ved den, tilsidst blev han ogsaa frisk igien. Efter nogle Maaneders Forløb lod jeg ham atter tage Fisken op af Parken, hvorpaa Blegnerne indfandt sig igien. Jeg begyndte da atter paa den forrige Cuur, og bragte det dertil, at han blev frisk igien. Jeg igientog dette Forsøg endnu tre eller fire gange ved Negeren; og da jeg hos adskillige Plantage Eiere havde erkyndiget mig, om dette Tilfælde var dem bekiendt, saa forsikkrede de mig, at naar Negerne rørte ved denne Fisk, fik de fleste af dem en ulæggelig Spedalskhed, hvorfor det ogsaa var dem forbuden. J øvrigt holdt jeg den sidste Fisk i femten Maaneders Tid i Live, i Parken. Jeg har troet, at anatomiske Beskrivelser over Aalens Structur vilde være for vidtløftige, og desuden har ogsaa allerede andre givet sig af med dette Arbeyde. Jeg vil altsaa intet videre føye hertil, end følgende smaae Jagttagelser: Naar man rører noget haardt ved denne Fisk, saa trekker den sin Hud sammen, og Stødet farer egentlig ud fra begge Punkter af Sammentrekningen. Deraf kommer det, at man kan føle sagte paa den, naar den er i Vandet, uden at fornemme det ringeste Stød. Naar man bruger et Jernblik for at røre ved Fisken, saa skeer dens Sammentrekning endnu førend man rører ved den, og Stødet farer umiddelbar ud. Dog er Sammentrekningen og Stødet sterkere, naar man virkelig rører ved den.