Viborger Samler, 1846-11-02
Landsoverretsprocurator Jespersen oplæste det af ham indgivne Andragende angaaende at Hs. Majestæt Kongen vil tage sit troe Folks Ønske og Jndførelsen af en fri Forfatning i allernaadigst Betragtning, og til Opfyldelsen af dette Folkeønske allernaadigst ville træffe de i den Anledning fornødne Foranstaltninger. - Den kgl. Commissarius, der havde forlangt Ordet umiddelbart efter Andragendets Oplæsning, holdt nu et Foredrag, der gik ud paa at vise: at de danske Provindsialstænder ikke vare berettigede til at befatte sig med Andragender, som gaae ud paa en Ophævelse af Kongelovens Bestemmelser og en Tilintetgjørelse af den nærværende Statsforfatning; – det laa formeentlig i Forholdets Natur, at ingen undersaatlig Autoritet retligen kunde henvende sig med Andragende til den øverste Statsmagt om at denne vilde tilintetgjøre sig selv, hvilket endogsaa i andre Stater, navnlig i constitutionelle, var forbudet under strenge Straffe; – det var udtrykkelig udtalt i Kongelovens Artikel 3, at Kongeloven, som Kongedømmets rette uforanderlige Grundvoldslov, skulde blive uforanderlig og urykkelig og deri skille sig fra alle andre af Kongen og hans Forfædre udgivne Love; – Provindsialstænderne vare ikke blot incompetente til at indgive Andragender om Forandring af Monarchiets Statsforfatning, men vare endog forpligtede til ikke at befatte sig med saadan Gjenstand; thi Landslovens første Artikel foreskrev det som en almindelig undersaatlig Pligt (hvilken derhos ved Jndtrædelse i Embeds eller anden offentlig Stilling bekræftes ved Ed) med al Kraft at opretholde Kongens Enevoldmagt, o. s. v. o. s. v. Forat al Misforstaaelse ender den kgl. Comm. - i denne Henseende nu kan fjernes, saa er det ved den mig meddeelte Jnstruction paalagt mig at meddele den ærede Forsamling: at Kongen ikke kan give sit Samtykke til at Andragender om Forandringer i Statsforfatningen tages under Behandling af Forsamlingen, men at Han forventer, at Forsamlingen selv vil afvise dem ved ikke at nedsætte en Comitee over samme, hvorfor Hans Commissarius ogsaa skal afholde sig fra at gaae ind paa Sagens Realitet. Præsidenten tog Ordet og formeente, at den af den kgl. Comm. meddeelte kongelige Tilkjendegivelse ikke indeholdt noget Forbud mod Sagens indledende Behandling; thi i saa Fald maatte en kongelig Resolution foreligge, og Kongen vilde ikke have indskrænket sig til en Meddelelse gjennem den kgl. Commissarius. Den kgl. Comm. indrømmede, at hans Jnstrux ikke heller indeholdt noget positivt Forbud. Men, vedblev han, Kongen har imidlertid forudseet, at jeg kunde blive opfordret til nærmere at erklære mig med Hensyn til Betydningen af den allerede meddeelte kongelige Tilkjendegivelse, og Han har da for dette Tilfælde paalagt mig yderligere at meddele Forsamlingen, hvad jeg nu efter Jndholdet og Retningen af Præsidentens Foredrag ikke troer at burde tilbageholde: at Kongen ei har villet forudsætte, at Stænderforsamlingen vilde indlade sig paa at nedsætte Comitee i Anledning af et Andragende om Forandring i Statsforfatningen, og at Kongen derfor har indskrænket sig til at anbefale mig som Hans Commissarius, hvis en Comitee mod Forventning skulde blive besluttet, af Præsidenten at forlange, at al videre Forhandling af Sagen standses, og at navnligen Comiteens Medlemmer ikke vælges, forinden jeg har havt Leilighed til at indhente nærmere allerhøieste Bestemmelse, som uopholdeligen vil blive meddeelt. Jeg skal endnu kun tilføie, at jeg navnligen i Stænder-Jnstitutionens Jnteresse indstændigen maa ønske, at en Conflicimellem Kongens og Stændernes Anskuelse her maa blive undgaaet, et Ønske, som maa blive saa meget mere levende, naar jeg henseer til de sørgelige Forviklinger i vore Statsforhold, som i det nærværende Øieblik maa vække Bekymring hos enPropohver oprigtig Kongens og Fædrelandets Ven. nenten androg nu paa, at den indledende Behandling af Sagen maatte udsættes til et følgende Møde, for at Forsamlingen kunde tage under møden Overveielse, hvad der nu i Sagens sande Jnteresse var rettest at gjøre. Efterat Kjøbmand Re havde fremsat den Mening, at Commissarii Jnstrux indeholdt et indirecte Forbud, i alt Fald Benyttelsen af et Middel, som var i Strid med Stænderanordningens Ord, med dens Aand og den Betydning, udøvelsen af Stænderanordningen i de Deputeredes Hænder skulde have, at fremdeles Kongelovens paastaaede Urokkelighed maatte som Alting være afhængig af Tidens fremadskridende Udvikling, og at Kongeloven kunde rokkes netop ved den samme souveraine Kraft, hvormed Kongeloven havde udrustet Kongen, - og endelig Præsidenten og Commissarius havde erklæret, at der Jntet kunde være iveien forden foreslaaede Udsættelse til den følgende Dag: hævedes Mødet. J det 7de Møde tog Proponenten strax Ordet paa følgende Maade: De allerhøieste Tilkjendegivelser, som den kgl. Commissarius efter sin Jnstrux har meddeelt, lægge vel ingen Hindring i Veien for at Forsamlingen fortsætter denne Sags indledende Behandling og afstemmer, om en Comitee skal nedsættes eller ikke. De forudsætte meget mere, at denne Berettigelse tilkommer Forsamlingen, og først i det Tilfælde, at Udfaldet skulde blive, at Forsamlingen beslutter en Comitee, skal en nærmere allerhøieste Bestemmelse indhentes, der muligen vilde kunne forbyde videre Behandling; men uagtet der saaledes for Tiden ikke existerer noget Forbud imod Sagens Behandling, og uagtet det vel tør forventes, at et saadant heller ikke fra Regjeringens Side vilde blive vedlagt, finder jeg mig dog som Proponent bestemt til, for under de nuværende vanskelige Tidsforhold, som maae antages at have medvirket til de kongelige Tilkjendegivelser, ikke at fremkalde en mulig Conflict imellem Regjeringen og Stænderforsamlingen, at tage mit Andragende tilbage. Ved denne Sagens Standsning paa det nærværende Punct antager jeg, at Forsamlingens Competence til Sagens Behandling vil være reserveret, saa at Stænderforsamlingen i Fremtiden, om den dertil finder Anledning, atter kan optage en saadan Sag, og ethvert enkelt Medlem da afgive sin Stemme i samme efter sin samvittighedsfulde Overbeviisning, saaledes som det efter Stænderanordningerne er hans Ret og Pligt. - Hvorpaa Præsidenten sluttede saaledes: Paa Grund af denne Bestemmelse og idet jeg efter Pligt henholder mig til den af mig under Sagen tagne Forbeholdenhed af Stændernes Ret, anseer jeg saaledes denne Sag for hævet.