Københavns Adresseavis, 1768-09-27
Correspondence. Svar paa Spørsmaalet i No. 95. Om det er got enten for Egnen i Særdeleshed eller Publico i Almindelighed, at Bøndergaarders Jorder enten separat stykkeviis eller samlet sælges til particulaire Personer, uden for Bondestanden, uden Bygning eller Besætning, item og, om Regieringen i Henseende til Bondestandens Peublering, Land=Militiens Rekrutering og Eiendommenes Adspredelse, intet med billighed derpaa kan have at sige, og om det ikke derimod var bedre og forsvarligere, heller at deele Gaarden i 2 eller flere Deele til Bønder, som bygge og boe paa Hartkornet, og vedligeholde fuld Besætning, som er fremsat i Adresse=Contoirets Efterretning den 15 August under No. 95. Naar Eieren saavel af en Bondegaard som et anden Nærings Brug efter eget Overlæg og frie Val bekommer fuld Værd for sin Eiendom, saa indseer man ikke under hvilken Betragtning han skal kunde siges at tabe ved at sælge, sin Gaards Jorder enten samlet eller stykkeviis, og endnu mindre, naar han afhænder den uden Bygning og Besætning; thi derved formerer han jo sine Fordeele ved dette Kiøb dobbelt. For Resten kan Salg af dette Slags med Bønder=Gaarder ikke sige andet, end at den nye Kiøbere, hverken kan finde sig fornøyet med den tilkiøbte Gaards Bygning eller Besætning, men at det er allene Gaardens Herligheder af Ager og Eng han søger, eftersom han troer, at disse Herligheder ved den fuldkomneste Forbedring i Landvæsenet, efter kort eller lang Tid skal indbringe ham de Forskudder, som begge disse Deele koster ham, og som hans Formue tillader ham at anvende for at opnaae sit Øyemerd, i Steden for at Proprietairen under en slettere Forfatning maa skrive saadanne Udgifter paa sin Regning. Anderledes bør man ikke tænke og Kiøbslutninger af denne Art, enten de skee med Bønder eller Borgere, og endnu mindre har man Aarsag at frygte for det Tab enten Jordegods Eierne eller Staten kunde lide ved samme, saa længe Herligheds Eieren ikke tillader at de kiøbte Eiendomme ligge ubebygte eller udyrkede: end ikke om den allermindste Deel deraf afhendes til en nye Familie, som og at de nye Kiøberes Herligheder i ingen Deel ved Eyendommens Besiddelse blive enten større eller mindre end de gamle Famlier, som staae under een og samme Forfatning med hine. Man vil indvende: taber ikke Bonden, der lader sig forlede af en uforventende CapitalsBesiddelse, til at sælge, saa taber hans Børn og i det mindste een af dem. Omendskiøndt denne Jndvending kunde synes at sige noget, saa er det dog saare lidet, saa snart man overveyer de slette Følger Eiendoms=Rettens Jndskrænkning i dette Fald vilde føde af sig, naar man af saa svage Grunde vilde forbyde en Bonde at sælge sin Gaard, efter at man tilforn af langt vigtigere har indseet hvad Nytte det er for Jordegods=Eyerne i Almindelighed, og Jordbrugerne i Særdeleshed, at disse besidde deres Herligheder med en uindskrænket Eiendoms Ret, der er grundet i en fuldkommen Frihed for Bonden til at bruge og benytte sig af sine Herligheder paa den fornuftigste Maade, uden at tale om, at saa snart en Bonde under den beste Forfatning i Landvæsenet, kan overlade sin Gaard enten som Eyere eller som Leyere, til hvem han vil, saa lærer Erfarenhed noksom, at han har saadanne Grunde forsig til hvad han giør, (ligemeget, om disse Grunde af tredie Mand bør antages eller forkastes, at det hverken blev til Nytte for hans Børn eller Jordegods=Eyeren, eller Staaten, dersom man søgte i slige Tilfælde at legge ham nogen betydelig Hindring i Veyen. Men førend vi faae sat vor Jordegods=Eyere i den Stilling, at de have Grunde nok for sig til at troe, at de ved denne Tænkemaade sætte deres Eiendomme i den allerstørste Sikkerhed, og paa en dobbelt Maade forøge deres egen og Landets Jnteresse, før skal ingen sand Forbedring finde Sted i vort Landvæsen. Hr. Forfatteren, af det fremsatte Spørsmaal synes at være af langt andre Tanker, og han har Ret dertil, saa længe han har Øynene henvendte paa Landvæsenets nærværende Forfatning i Dannemark. Men man har heller ikke Aarsag til at at hans Frygt under den forøges ved nye Overløbere af de andre Stænder i Bondestanden, og mindre for de iblandt disse, som tilkjøbte sig for mange Bønder=Gaarde uden Bygning og Besætning, saa længe de kan faae dem paa det nærsomste Sted i Landet for slet intet, og Penge til. Ney det maa være en anden Forfatning der rører op i Hr. Forfatterens patriotiske Blod. Man forestille sig altsaa en fuldkomnere Forandring og Indretning i vort Landvæsen, under hvilken man kunde giøre sig Haab om nye Erobringer for Bonde=Standen ved Familier af de andre Stænder. Hvad Skade maa man spørge skulde det da være for Jordegods Eierne enten Peder i en Vadmels Kiortel betalte de af en Gaards Hartkon svarende Contributioner og forrettede de med samme forbundne almindelige Ægter i Følge Landets Jndretninger, eller Poul i en Klæde Kiortel efterkom og opfyldte disse Pligter, og Staten kunde være ubekymret, naar Jorden var bebygget, og dyrket ved fine Beboere som den burde være efter Jorbrugernes Jndsigt og Formue. Jkke at tale om, at Staaten vandt ved slige Forandringer, Familier som hastig opsøgde nye Nærings Veye, og Jordegods Eieren var alle Tider nærmest de Fordeele som flyde deraf, dersom hans Anlæg bleve udførte med den Forsigtighed, som gjorde det mueligt for disse Familier at finde deres Leve=Brød paa den Plet af Landet, hvor de af mange naturlige Grunde helst ønskede det. Man siger, Bonde=Familien er dog borte, Neyl den er i Behold, i det mindste som en god Huusmands Familie, og ofte under denne Forfatning til langt større Fordeel baade for Jordegods Eieren og Staaten end tilforn, siden begge ere ulige bedre tiente med en god Dagleyer end en slet Bonde, og hvad denne Families Børn angaaer, saa kan Staaten ikke paatage sig større Formynderskab for dem, end for enhver anden Borgeres Børn, hvis Eiendomme, bestaae i de meest importante Værker af adskillig NæringsBrug. Hoved=Personen for Familien bør bestemme dens Varighed, og Staaten bør deri komme denne til Hielp ved vel indrettede Love, der, efter Ager=Brugets Beskaffenhed, giør det mueligt og let for Børnene, en eller to af dem, at antage sig Forældrenes Nærings Brug i en bestandig og naturlig Orden fra Slægt til Slægt. Hr. Forfatteren af det fremsatte Spørsmaal, kan altsaa neppe have forstaaet andre Familier, uden for Bondestanden, ved hvilke Jordegods Eierne eller Staten kunde siges at tabe, naar Bøndegaarders Jorder bleve overladte til disse, uden de, som mere for deres Fornøyelse, end for at giøre Agerdyrkningen til deres Hovednærings Middel, søger at tilkiøbe sig en enkelt Gaards Hartkorn. Men man er endog i dette Fald af en Mening der strider aabenbar imod Hr. Forfatterens; efterdi disse nye Agerdyrkeres første Forsøg, skal blive de kraftigste Opmuntringer for de gamle Jordbrugere, til at søge de nye Fordeele, som en fuldkommen Reformation i Land=Væsenet giver dem den første Anledning til, og som de enten sildig havde indseet, og endnu sildigere vovet at sætte i Værk, dersom det havde feylet midt iblant dem paa fornuftige og meere formuende Forgiængere end de selv vare, kort, disse nye og velkomne Familier skal giøre det virkelig for den første og anden Slægt, som den 3die endnu neppe ansaae for muelig. Skade ikkun at man ikke har Aarsag at haabe, at disse Familiers Tal med lige Held skal udsprede sig over hele Landet; naar den Forbedring, fandt Sted i vor Land=Væsen som skulde besile enhver Mands Lyst til Agerbruget; Hr. Forfatteren skulde hastig blive den Frygt betaget, som vor nuværende forvirrede og heel slette Forfatning har bragt ham i for Folke Mængdens Formering og Land=Militiens Rekrutering; en Frygt som ikke kunde finde Sted hos nogen, uden den der ikke kiende en bedre Forfatning end den Danske. Ney uden at erindre hvad Engelands Forfatning i dette Tilfælde kan lære os, saa ere de rette Kilder til Land=Militiens og hele KrigsMagtens Formering, alt for svage i Dannemark, at man skulde have Aarsag at frygte for deres Aftagelse ved en Forandring i vor Land=Væsen, som røbede Jndsigt og Forstand. Tvertimod denne havde de største Mangler, dersom den ikke inden faae Aar kunde afhielpe al den Tvang, som man nu seer sig nødt til at bruge, for at anskaffe et ringe, Tal af Landets Børn til Landets Forsvar. Naar Hr. Forfatteren til Slutning behager at spørge; om det ikke var forsvarligere at deele Gaarden i 2de eller flere Dele til Bønder, som byggede og boede paa Hartkornet, og vedligeholdt fuld Besætning, saa kan vel ingen nægte denne Sandhed, at flere Familier paa en Bondegaards Jord vilde forøge Folke=Mængden og Nærings Midlerne noget anseelig i Dannemark. Skade ikkun at dette Forslag ligner Mandens, der spendte Hestene bag for Vognen.