Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1797-09-30
Udi sidste Bergenske Adresse Efterretning No. 38, sees en p. t. Oldermand Tollef Anthonysen, paa egne og Bødkerlaugets Vegne, at føre Magtsproget ved en Bekiendtgiørelse under 20de hujus, hvorudi han stolt hæver sig, til Fornærmelse for saa mange af Bødker Arbeiderne. i Almindelighed. Altsaa med kold Foragt, eller utidig Ligegyldighed, stiltiende at passere offentlig trykkede beskyldninger, hvis Følger kunde have betydelig Jndflydelse paa Angieldendes til melige Velfærd, vilde være ligesaa uforsigtigt, som utilladeligt hos disse. Henseende Classe Forholdet imellem Bødker-Mesterne og deres Arbeidere, er ei et saa svælgende Dyb befæstet, at jo de sidste kunde række de første, naar det gielder om at forsvare Æren og Sandheden. Oldermand Anthonysen Tag derfore nu til Takke med, at jeg, (mægtigere end De da mit Anhang er ulige større end Deres) paa egne og Bødker-Arbeidernes Vegne, opvarter Dem igien skyldigst, efter Fortieneste, Fortryd ikke paa, om jeg er sat i den ubehagelige Nødvendighed, at skiære Dem og mange af Bødker-Mesterne over een Kam, for Selskabs Skyld, og for at følge Deres forargelige Exempel med saa mange at Bødker-Arbeiderne. Hvad De, Oldermand, saa smudsig har anbragt om disse mange Arbeidere i Bødker Haandværket, er en beviislig Usandhed, som vifor vores bare Død ikke kunde lide, da det der imod er en beviislig Sandhed, at Bødker-Arbeidernes Tieneste hos Mesterne ikke er anderledes, end at de arbeider og betales Stykkeviis. Naar Arbeidet saa er sluttet, og Mesterne da ei have meere at bestille for de mange Hænder, bør Arbeiderne ikke dets formedelst gaae den gandske Dag ledige paa Torvet. Lediggang er jo som Ordsproget lyder, Satans Hovedpude. Bødker Arbeiderne maae holde sig selv Kosten, og, da de fleste have faaet det samme syndige Jndfald, som deres Mestere, at gifte og forplante sig efter Naturens Orden, maae de ogsaa forsørge og underholde Koner og Børn. De kunde altsaa imidlertid Mesternes Verk steder staae vacante, ikke sluntre Tiden hen i det uvisse Haab, eller sue paa Labberne, men maae søge paa anden ærlig Maade at forskaffe sig sit og sines daglige Livs Ophold. Giør nu saaledes den arme Bødker-Arbeider en nødvendig Afstikker, eller tager sig undertiden, som andre skikkelige Folk, en Dram, skriges derover, som over en virkelig Fornærmelse. Selv betænker hverken Bødker-Oldermanden, eller Mesterne, hvor mange af samme ofte spadsere, eller besøge Viinkielderen og Vertshuusene, imedens Arbeiderne, hiemme paa Verkstederne, ved sin suure Slæb troeligen maa biedrage til Mesternes baade Næring og Fortæring. Ligesom det var at ønske, at mange af Bødker Mesterne stedse havde Arbeide, var det ikke mindre, at Bødker-Arbeiderne stedse, til alle Løverdags Aftener, fik sit Styk Arbeide betalt hos mange af Mesterne. Oven i Kiøbet anstilles Bødker-Arbeiderne til offentlig Skiændsel i en Avis, med hosføieAdvarsel til alle og enhver, men især Stuere og andre, ikke at befatte sig med disse, som ei kan vise Hiemmel for, at de lovlig ere skildte fra Mesterne. Men jeg, uden mindste Trældoms Frygt, i eget og de mange fleere Bødker-Arbeideres Navn, opfordrer herved offentlig Dem, Oldermand Anthonysen! at fremvise deres Hiemmel i den paaberaabte Klage fra de Handlende, over Ophold, som nok hører hiemme i Deres eget Hiernespind. J øvrigt advares og ombedes alle og enhver, men især Stuere og andre, som slige Folk til Arbeide antager, at de ingenlunde lader sig forstoppe af Oldermandens Pølsesnak, thi Bødker-Arbeiderne have visselig Adgang og Ret til, paa ærlig Maade at ernære sig, trods Oldermandens gyselige Trudsler og Løv-Anmeldelser, paa hvilke sidste han forstaaer sig ligesaa Bergen den 28de Septbr. 1797. Paa egne og Bødker-Arbeidernes meget, som Koen paa Muskat. Vegne, Ole Andersen.