Adresseavis for Børn, 1782-10-09
Numer Aar. I Ga Fjerde. Tor Aargang. For Onsdagen. den 9. October. Born. Naar trofaste Venner paa Prøve os sætte, Da er deres Hensigt, vor Kummer at lætte. Fortsættelse af Lystspillet, Pagen. Slutningen af det Ellevte Optrin. Nr. v. Detm. (Meget forvirret og rørt) Ach, J Deres Durchlauchtighed Fyrst. Fortæl mig kun alting reent udi Hvorledes er Deres Tilstand, Fr. v. Derm. Den staaer slet ikke til at forbedre. Fyrst. Er Gielden saa stor, – Men De har jo Proces, som man har sagt mig. Har De intet Haab at vinde den Fru van Detmund. Jo, min Ret er unægtelig; men nogle rige Paarørende gjøre mig den Jeg er just kommen herhid, for af stridig. Nød at træffe et Forlig; men der er ikke blevet noget deraf. Fyrst. Det er desto bedre for Dem, Saa kan De nu ogsaa vente, uden Forlig at komme til Deres Ret. Jeg vil indestaae Dem derfor. Jeg giver Dem desuden endnu Forsikring om hundrede Louisdorer i Pension om Aaret. Det vil, haaber jeg, sætte dem op over al Trang. Fr. v. Detm. (kaster sig ned) Saa megen Naade. – Kan jeg nogensinde Fyrst. Staae op, Madame. Hvad skal det til Staae op, Jeg giør jo intet, uden hvad jeg er den Mands Jhukommelse skyldig, hvis Enke De er, ikke andet, end jeg vilde gjøre for enhver, hvis Fortjenester jeg skatterede saa høyt som Deres. – Siig mig, vil De endnu gjøre sig nogen Betænkning over, at tage Barnet tilbage igien, Fr. v. Detm. Hvor kunde jeg det, Deres Durchlauchtighed, Fyrst. Og Du, Lille, vil Du ikke nok gjerne følge tilbage igjen med Din Moder, Pag. (med Uhret i Haanden) Med min Mo- O Ja! der, Fyrst. Men jeg veed jo dog, at Du elsker mig. Vilde Du vel ikke ogsaa gjerne blive hos mig? Pag. Jo meget gjerne, Naadigste Herre. Fyrst. Nu da - Dersom saa er, saa Sendte jeg dig bort med Din Moder, saa havde jeg jo dog forskudt dig, og Du har saa indstændig bedet mig om, at jeg ikke skulde forskyde dig. Din Moder har ogsaa engang kastet dig ind i mine Nr. Avis mine Arme. Jeg maae da allerede tænke paa Anstalter for dig. – Bliv De her, Madame! jeg kommer strax igien. Tolvte Optrin. Fru von Det mund. Pagen. Fr. v. Detm. Gode Gud, (i det hun kaster sig i Stolen) Hvad var det: Pag. (hoppende glad omkring hende) Nu? nu Er det nu ikke brav, – Er det nu ikke godt Fr. v. Derm. (trækker ham meget kjerlig til sig) O, mit allerkjereste Barn, Pag. Men de er jo ikke glad, De maae være ret glad, Søde Mama. Fr. v. Detm. Jeg er meget undseelig over min Lykke. – Jeg tænker paa min Mistillid til Forsynet; paa den dødelige Kummer, hvormed jeg betragtede dig, da du kom til Verden. Det var umiddelbar efter det Øyeblik, det var just den selvsamme Time, da jeg fik Efterretningen om din Faders Død. – Med hvilken Jammer, betragtede jeg dig, Med hvilken Smerte fødde jeg dig (i det hun kysser ham og omfavner ham, Og du skulde være den, som skulde hielpe mig, som allerede i din tidlige Barndom skulde aftørre min Graad? – O Gud, hvad fattes mig endnu - Jntet, intet uden Vished om din Broder, Saa er jeg fuldkommen lykkelig. Pag. Om min Broder, Hvorledes det? Fr. v. Detm. Om Fyrsten skulde have faaet Kundskab om hans Forseelse. Pag. Om han ogsaa har Hvad da det har jo ikke noget at betyde. – De seer jo nok, hvor kjerlig og hvor venlig han er. Fr. v. Detm. Ja imod os – fordi vi ere uskyldige. Pag. Men han har jo selv lovet mig, at det skulde blive hemmeligt Obersten skulde slet intet faae at vide derom. Fr. v. Detm. (springer op) Hvad, Har han lovet dig det? Pag. Ja i Sandhed, ja gandske vist har han, Saa at de behøver slet ikke at være angest derfor. Fr. v. Detm. Jeg forskrækkes. Du har sagt ham, Pag. (i det han merker Uraad) Ach, jeg har ikke sagt ham meget, jeg haver kun fortalt ham hvad for Børn. jeg vidste. - Han spurgde mig om min Broders Opførsel, og da kunde jeg dog ikke lyve for ham. Det har De jo selv forbudet mig. Fr. v. Detm. (meget angest) Men, Barn, Barn, Barn, - Kunde da din Enfoldighed Pag. Hvorledes, Bliver De urolig derover: Fr. v. Detm. Om jeg bliver. - Om jeg bliver urolig! – Naar han nu spørger videre, Ach, du kan Om han nu faaer at vide? føre baade mig hannem og os allesammen i Ulykke. Pag. (færdig at græde) Hvad siger De? Skulde jeg føre Dem i Ulykke, Fr. v. Detm. Ach, tys, stille, jeg hører nogen komme, Græd ikke! Din Graad kunde gjøre det langt værre, Vær gandske stille, Trettende Optrin. De Forrige. Fyrsten. Efter hannem Lieutenanten og Capitainen. Fyrsten, Kommer kun herind, Følger efter mig, Altsaa von Detmund er De en Søn af den brave Major von Detmund? Lieut. (Bukker sig dybt) Ja, Deres Durchlauchtighed! Fyrst. Det er en stor Rekommendation, De havde en meget retskaffen Fader. – Formodentlig opvækkes De af hans berømmelige Exempel til at efterligne ham, Bestræber De sig ikke, at være saadan en brav Fader værdig? Lieut. (som forhen) Jeg giør intet, Deres Durchlauchtighed, uden hvad der er min Pligt. Fyrst. Naar De gjør det, saa gjør De alt. Den retskafneste Mand kan ikke gjøre meere. See der, Hr. Lieutenant. Der seer De Deres Moder, en meget agtværdig Dame, og Deres Broder, en meget elskværdig Dreng. Jeg er overmaade indtaget af Familien, og da De Hr. Lieutenant, endnu kun fattedes mig Lieut. (stedse bukkende) Deres Durchlauchtighed er meget naadig. Fyrst. Dog vel ikke meere, end jeg skulde være.