Viborger Samler, 1773-11-01
Jøderne ere først komne fra Damascus, som er den navnkundigste Bye i Syrien; Hvorfra og de Syriske Konger ere, som nedstamme fra Dronning Semiramis. Byen har faaet sit Navn af Kong Damascus, til hvis Erindring Syrerne. have æret hans Hustrues Arathis Grav, som et " Tempel, og viist hende, som en Gudinde, den andægtigste Dyrkelse. Efter Damascus regierede Agelus, saa Addres, Abraham og Jfrael, Men Jstael er blevet navnkundigere, end hans Forfædre, ved en lykkelig Afkom af 10 Sønner. Han deelte da Folket i 10 Riger, og efterlod sine Sønner det, og kaldte dem alle Jøder efter JndæNavn, som var død efter Delingen, og befalede hans Erindring at dyrkes af dem alle. Hans Lod 1, tilsalt dem alle. Den yngste af Brødrene var Joseph, hvis fortreslige Forstand Brødrene bleve bange for, snappede ham hemmelig op, og solgte ham til udenlandske Kiøbmænd. Af dem blev han bragt til A. gypten, og da han ved sit hurtige Hoved der havde lært Troldoms Konster, blev han inden kort Tiid høit yndet hos Kongen selv. Thi baade forstod han at udlægge Tegn, og stiftede først Drømmetydningen, og intet af guddommeli, ge eller menneskelige Ting syntes skiult for ham, saa at han endog saae en Misvext mange Aar forudi Og hele Ægypten var omkommet af Hunger, dersom Kongen ikke efter hans Raad ved en Forordning havde befalet at gjemme Kornet i mang 1 Aar, og man havde saa mange Prøver paa hans - Jndsigt, at hans Svar syntes givne, ei af et Menneske, men af en Gud. Hans Son var Moses som foruden de Kundskaber, han arvede efter sit Fader, vandt alles Hierter ved sin Skiønhed. Men da Ægypterne plagedes med Bylder og Spedalskhed, uddreve de, efter et Orakels Erindring, ham og alle de Befængte af Ægypten, paa det Smitten ei skulde udbrede sig videre. Han paatog sig da Anførselen over disse Flygtige, og bortstial de billeder Ægypternes Helligdomme. Forat faae dem igien, satte Ægypterne efter dem, men bleve ved Uveir nødte til at vende tilbage. Moses søgte da at komme til Damascus, deres gamle Fæderneland, og satte sig ved Bierget Sinai. Da han endelig med sit Folk kom derhen efter 7 Dages Faste i de Arabiske Udørkener, kaldte han samme i Folkets Sprog Sabbaten, og anordnede paa den en stedsevarende Faste, fordi de paa den Dag havde faaet Ende paa Hungeren og den vildsomme Reise. Og da de erindrede, at Ægypterne havde fordrevet dem, fordi de frygtede at besmittees af dem, saa paa det de ei af samme Aarsag, skulde hades af de tilgrændsende Folk, vedtoge de ingen Omgang at have med Fremmede. Dette, som først skede af Statsaarsager, blev siden et Stykke af deres Sædelære og Religion. Efter Moses forestod hans Søn Arvas hos dem den Ægyptiske Gudstieneste, og blev kort efter udvalgt til Konge, og siden beholt Jøderne stedse den Sædvane, at deres Konger tillige vare Præster. Deres retfærdige Regiering tilligemed den Anseelse, Religionen gav dem, havde større Kraft, end man skulde vente, til at holde Folket i Enighed," Maa man ikke, naar man læser denne Beretning, tilstaae, at, ligesom den indeholder for mange Urigtigheder til at være ostumiddelbar af den hellige Skrift, saa indeholder den og for megen Sandhed til at settes ved Siden af de ganske fabelagtige Fortællinger, til hvilke Romerne ellers saa meget heldede. Det er bekient, at Justins Bøger ere kun et Udtog af et større Historisk Verk, som havde Pompeins Crogus, der levede i Augusts Tiid, til Forfatter. Det er vel mueligt, men ei troligt, at Trogus har seet den Alexandrinske Oversettelse af Skriften. Alle Romerske Skribenteres Tavshed indtil Augusts Alder lader os formode, at Bibelen har endog indtil Navnet været Romerne ubekient indtil omtrent ved Jerusalems Ødelæggelse, da de adspredte Jøder, og de sig stedse udbredende Christne ventelig have gjort den almindeligere bekient endog blant dem, som ei antoge den. Men om han nu havde læst den, hvad skulde da have bevæget ham til at forlade, fordreie og forfalske den, Romerne grundede dog gjerne deres Beretninger om de erobrede Lande paa de samme Landes skriftlige Efterretninger, naar de havde dem. Derforuden havde jo Trogus, ved at kiende Bibelen, og forsætlig at afvige fra den, underkastet sig Fare for offentlig Modsigelse og Beskiemmelse af andre upartiske Skribentere. Ja hvor ilde Romerne endog efter denne Tiid have været underrettede om Jødernes Historie, giver Josephus ofte tilkiende. Det synes da rimeligst, at Trogus ei har kjent Kilderne. Men har han ei det, hvorfra da hans Fortælling, og det Sande i sær, som findes i den, Kan han have grundet den paa mundtlige Beretninger, Dette er ikke umueligt, naar man betænker, hvor stor det Romerske Folks Ligegyldighed var mod de saa kaldte Barbarer, og hvor skiødesløs man var i at beskrive deres Lande og Historier. Det er da ei utroligt, at Trogus kan have hørt meget fortælle af Folk, som havde opholt sig i disse Lande. Dog kan han og gjerne have haft andre Kilder. gypterne og Syrerne have vel vist haft Historieskrivere, og hvor kunde disse andet, end tale om Jøderne, hvis Historie havde saa megen Sammenhæng med deres Om dem, som Arvefiender af det Jødiske Folk, kan man med Føie troe, at de af Misundelse have fortiet meget af det, som var Jøderne til Ære, og forfalsket Historien, for at sværte dette Folk hos alle andre. Man vil nu ei tale om uforsætlige Feiler og Mangler, hvorfor disse Historier, i sær i de gamle Tider, ligesaa lidet kunde være frie, som andre. Kan ikke da Pompejus Trogus have betient sig af slige Vidnesbyrd, og efter sine Landsmænds Exempel agtet Jøderne alt for ringe til at søge Efterretninger hos dem selv? Nyeheder.