Berlingske Tidende, 1836-03-15
Nordamerika. Vi meddeelte i Gaar, at Hr. Reynold den 5te f. M. foreslog i Repræsentanthuset, at Dagsordenen, skulde ophæves, og at det skulde tillades ham at forelæse en Proposition, ifølge hvilken Huset skulde erklære sig for Jndholdet af Præsidentens sidste Budskab, og bifalde Forbuddet mod franske Producters Jndførsel, saavelsom mod franske Skibes Jndløb i de forenede Staters Havne. Forslaget fandt i det Hele kun ringe bifald; men ikke destomindre erklærede en Majoritet af 119 Stemmer sig for at tage samme under Overveielse. Den 8de f. M. sendte Præsidenten derpaa følgende Budskab til Congressen: Til Senatet og Repræsentanternes Huus Stor-Britanniens Regjering har tilbudt sin Mægling til Bilæggelsen af de, mellem de forenede Stater, og Frankerig herskende Differentser. Jdet jeg for et Øjeblik tilsidesatte det bestridte Punkt, der ikke tilsteder nogen Voldgivts-Kjendelse, da det berører vor Ære og vor Uafhængighed, har jeg ilet med at modtage dette Tilbud. Det vilde aabenbart være uhensigtsmæssigt, endog kun at skride til de meest maadeholdne Forholdsregler, forsaavidt nemlig at disse bare Præget af Tvang, førend vi have faaet Vished, om Frankerig har antaget Mæglingen eller tilbageviist den. Jeg anbefaler derfor at udsætte Beraadslaaningen over den Deel af mit særdeles Budskab af 15de Januar d. A., i hvilket jeg foreslog den deelvise Ophævelse af Samqvemmet med Frankerig. Vi kunne ikke værdigt nok rose de ophøiede Bevæggrunde, der have ledet Storbrittannien ved dets Tilbud af Mægling, og vi nære en retfærdig Tillid til denne Magts vægtige Jndflydelse, med Hensyn til Gjen oprettelsen af de gamle Venskabsforhold mellem de forenede Stater og Frankerig. Vi vide ogsaa, at vor Politiks fredelige Princip skal blive strengt opretholdt, indtil det Øjeblik, da Nationalæren tvinger os til at afvige fra samme. Dog maatte den kritiske Stilling slet ingen Vægt have for os, og vi maatte glemme den Lærre, Erfaringen byder os, hvis vi ikke med Virksomhed og Energi beredte os fordet Tilfælde, at det Hele kun fik et uheldigt Udfald. En Nations Fred er ikke alene afhængig af dens eget Ønske eller af Nabo=Magternes velvillige Politik, og den Nation, der ved en Krigs Udbrud befandt sig aldeles uden Forsvarmidler, selv om den ikke skulde have havt Kundskab om Farens Nærhed, vilde gjøre sig skyldig i en væsentlig Forseelse mod sin Ære og sine Pligter. Jeg kan ikke noksom lægge Vægt paa det Raad, jeg allerede har yttret, nemlig at sætte vor Marine i en agtværdig Forsvarstand, og hurtigt at treffe Forholdsregler, for at sikker Beskyttelse kan blive Andrew Jackson. vor Handel til Deel. At Præsidenten vilde antage Englands Mægling, herom var man ganske overtydet i Paris, og det allerede af den Grund, at en Tilbageviisning vilde have været en Uhøflighed mod England. Men Maaden, hvorpaa General Jackson erklærer sig over Antagelsen, beviser, at der ved samme ikke er gjort noget Skridt fremad til Uenighedens Bilæggelse; for det Første undlader han nemlig ikke, atter at fremhæve Nødvendigheden af at forberede sig til en mu 5. Krig, og for det Andet stiller han hele Spørgsmaalet paa et, for den mæglende Magt høist vanskeligt Standpunkt derved, at han iler med, strax fra Begyndelsen af at erklære, at der slet ingen Voldgivt kan finde Sted med Hensyn til det egentlige Differentspunkt (det Spørgsmaal, om Frankerig. har Ret til at forlange Erklæringer over Præsidentens Meddelelser til Congressen. Det eneste virkelige Resultat, ovennævnte Budskab har fremført, er altsaa for det Første kun det, at Ophævelsen af Samqvemmet med Frankerig, saavelsom enhver fjendtlig Demonstration fra de forenede Staters Side, endnu er blevet udsat.