Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-09-23
Før Krigen gaves der mange rige Particuliers, som i deres Alderdom ønskede Roe, eller, til Fordeel for deres Arvinger, attraaede at udsætte deres Penge mod faste simple Renter; slige Folk forvandlede da deres ovenomtalte rørlige Eiendomme til Penge, udlaante disse der, hvor de troede sig sikkre, Pengene gik fra Haand til Haand, indtil de omsider bleve anlagte igjen i Varer eller anden rørlig Eiendom. Omsætningen var heelt igjennem velgjørende. Den mindre Formuende, der ved daglig Erhverv havde sparet sig nogle Hundrede Daler, bragte dem til Creditcassen eller til en anden offentlig Indretning, for der at sikkre sig sin Fortjeneste og høste lovlige Renter deraf. Saaledes bleve Alle hjulpne, den Ene med at faae Pengene anbragte, og den Anden ved at erholde dem. Hvormeget har alt dette ikke forandret sig? De offentlige Stiftelser eiede store Capitaler, og udlaante disse kun mod Prioriteter, deres Fonds fik og i hine Velstands Dage jevnligen Tilvæxt, en Ladige, Brock, Wilder og mange Flere testamenterede dem Millioner, altsaa ogsaa der var jevnligen nye Capitaler til Udlaan. Men hvor findes nu i Landet slige Rigmænd, og hvorledes seer det i det Hele ud med de offentlige Stiftelsers Midler, ved at sammenligne nu og da? Endeel af Stiftelsernes Capitaler stikke endog i Kongelige Obligationer; rede Penge til Udlaan er vist nok der en stor Sieldenhed. Skjøndt det før Krigen ikke var vanskeligt for en bekjendt redelig Mand at faae Penge til Laans mod simpel Vexelobligation, saa ansaaes dog Prioriteter i faste Eiendomme for at være det sikkreste Middel til at anlægge sin ledige Formue i; men den Gang bleve Renterne prompte betalt, og Capitalen kunde uden Ulempe faaes tilbage til de fastsatte Terminer, naar man ønskede det, vistnok gjorde Creditor, naar han havde sikkert Pant efter de daværende Regler, sjelden Brug deraf, thi han havde kun Uleilighed med at faae Pengene paa ny udsatte. Saaledes var det da; men hvordan seer det nu ud med Prioriteterne? Ved at oplyse disse, komme vi uformærkt over til den anden Punct, Credi ten. Denne er en meget sensibel Ting, den lader sig ikke fremtvinge, men den kommer af sig selv der, hvor den finder Orden og Ordholdenhed, skuffes den, eller blot skræmmes, trækker den sig tilbage, og nærmer sig sjeldent, og endda kun meget varsom, igjen. Anvende vi dette Billede paa Prioriteterne, saa vil vi ikke undres over, at saa Faa af de, der have rede Penge liggende, ere villige til at sætte samme ud paa Prioriteter. De Tab, Capitalisterne lede ved Omskrivningen, og senere ved Eiendommenes dybe Fald, skræmmede maaskee mindst, thi Mange maatte indsee, at Prioritetsherren ikke kunde gaae Ram forbi, naar Eiendomsmanden, ødelagdes. Efterladenhed i prompte at betale Renterne, og det Medhold, Debitor fandt hos Vedkommende, naar Creditor vilde gjøre sin Ret gjeldende, skræmmede langt mere; men fremfor alt gav Jndulten, og efter dennes Ophør, den Vanskelighed, at blive sin Capital raadig, naar man selv behøvede den, Crediten et Banesaar, som den i mange Decennier ikke vil komme sig af. Den daglige Erfaring viser, at naar Renterne svares prompte, saa tager man det ikke saa nøie med Sikkerheden; Statspapirerne f. Ex. afgive derpaa et afgjørende Beviis. Hvad er disses Værdie, naar Renterne ikke prompte blive betalte. Den Deel af den hollandske Statsgield, som under Napoleon blev reduceret, og som ingen Renter giver, men kun en langsom Udtrækning af Capitalen, staaer for Tiden noteret under 1 pC. Hvor ofte hænder det desværre ikke, at Renterne af Prioritets Capitaler udeblive til de fastsatte Terminer, og dette ganske stiltiende, uden mindste Undskyldning, ja stundom gives der endog knubbede Ord, naar Creditor lader minde. Hvo kan under slige Omstændigheder fortænke Panthaverne, der ofte skulle leve af Renterne, at de opsige Capitalen, og hvo kan undres over, at det mangler paa Andre, at træde ind i deres Sted? Dog, Jntet støder Creditten, i det Hele taget, mere tilbage, end naar Eiermanden betages fri Raadighed over sin Formue; blot Tanken derom skrækker. Danmark var i den ulykkelige Stilling 1813, at maatte gjøre dette Indgreb i Eiendomsretten; Jndulten var een af de sørgeligste Nødvendigheder, der, i Forbindelse med det Hele, maatte gribes til. Jndsenderen tvivler ikke i mindste Maade paa, at den ærede Forfatter af Afhandlingen i dette Blads No. 57. har meent det redeligt og vel, ved at foreslaae en ny Jndult; men jeg frygter for, han ganske har forfeilet sit gode Øiemed, og at han endog dermed har skadet Eiendomsmændene, istedet forat ville gavne dem, i det at han ved sit Forslag har givet Crediten et nyt Stød, til Skade for dem. Han tilgive mig denne Anke, saavelsom den bemærkning, at naar man offentlig gjør Forslag, der gribe ind i Mit og Dit, da maa man med største Omhu forinden drøfte det. Kort, Renternes uordentlige Betaling hos Nogle, og den Tanke, ikke at være sin Eiendom raadig, i det man frygter for, naar man selv skulde have Brug for Pengene, enten at maatte gjøre en Familie ulykkelig, eller blive anseet for en ubarmhiertig Mand, er Aarsag til, at Eierne af rede Penge, som ikke ville anbringe dem i Kongelige Obligationer, hellere sætte dem uden Rente ind paa Folio i Banken, eller indelukke dem i deres Skuffer, end de sætte dem ud mod Renter paa Prioritet. Saaledes gaae vi da over til den 3die Punct, Mangel paa Circulation af de rede Penge, der ere i Landet.