Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-08-20
Efter denne Tøffelapologie, mine skjønne Veninder, vilde vi, som jeg haaber, ikke finde noget mere grundet i Naturen, end den Omstændighed, at Mandkjønnet, fra Verdens Skabelse af, stod under Tøflen. Tage vi den første, den bedste Krønike, saa finde vi denne Paastand stadfæstet paa hver Side. Slaae vi f. Ex. Bibelen op, saa støde vi paa det første Blad paa vor Stamfader Adam, der i egentlig Forstand stod under Tøflen; thi, hvorledes havde han ellers ved Eva's Tillokkelser ladet sig forføre til at spise af den forbudne Frugt, og saaledes paa den letsindigste Maade skilt os alle ved Paradiset? Hvorledes Samson stod under Tøflen, er hele Verden bekiendt. Jeg tvivler ikke et Øieblik paa, at naar Delila havde været i Lysten efter hans Øren, som efter hans Haar, saa havde han ladet sig skjære Ørene eller endog Næsen af. J det mindste see vi i vore Dage meer end een Samson, der ikke allene offter vort Kjøn sine Haar, men og sin Næse, ja endog sin Forstand. Men det er endnu intet imod Kong Ahasverus, der, skjøndt han var Herre over hundrede og syv og tyve Lande, dog i den Grad stod under Tøilen, at hans Prima Donna, Comtesse Esther, ikke allene fik ham til at tilbagekalde en Forordning, der nyligen havde forladt Pressen, men endog til at udfærdige en Anden, der var en reen Antipode af den forrige, og som bragte hans første Vinister Haman, med alle hans elleve Sønner, formodentligen for Selskabs Skyld, paa Galgen. Men det vilde lede os for langt fra Maalet, mine Elskede, dersom vi vilde gjennemvandre hele Historiens Mark, for at finde Exempler paa Tøffel herredømme. Kun dette kan jeg ikke undlade at anmærke at de Grækere, det tapperste, viseste og meest dannede af alle Folkeslag, mere end noget andet, erkjendte dette Herredømme, i det de satte endog Gudernes og Menneskenes Fader, Tordenskyernes Behersker, Zeus, under Tøflens blide Herredømme, hvilket de Olympiske Gudeconferencer bevise, som den gamle Skjald Homeros saa lunefuldt og træffende har skildret os, og hvori snart den blaaede Chythere, snart den paafugløiede Hær, glimre som Mesterinder og seire over den Olympiske Haves Hjerte og Fornuft. Hvad denne Jupiter var for en Hornbrager, giver jeg ikke engang talet om, og, naar billedhuggerne paasatte Jupiter Ammon, Horn, saa skeedte dette med største Føie. Efter mit Skjønnende gaae Oldgrandskerne derfor meget Slip, naar de i disse Ammonshorn søge et Sym hol for Stykke; thi med samme Ret kunde man lade enhver anden Hanreys Horn gielde for Symbol paa Styrke. At Herkules, hiin græske Samson, satte sig, for at føje sin Ægtemage, hen ved Spinderokken, veed hver Skoledreng. Aspasias Tøffelregimente er ikke mindre bekiendt. Ogsaa Bantippe fortjener en rørende Omtale, og det er sikkerligen vor Almagts største Triumph, at han, som var sin Tidsalders viseste Mand, som hverken kjendte Menneskefrygt eller Dødsfrygt, skielvede for en Qvindes Tøffel, thi han lod, som Diogen Larsios fortæller, sig overslaae af sin kjære Ægtemage med Vand, uden at sige andet end naar Tantippe tordner, lader hun ogsaa regne, og Criticiere ikke engang enige om, hvorvidt det var ganske reent Vand. Men i hele Historien gives intet mere talende Beviis paa Tøslens Magt, end den Omstændighed, at netop paa samme Tid, da Menneskeheden sukkede under Gregor den 7des Tøffel, denne ligesaa sna dige, som halsstarrige Kirkenapoleon, selv igjen stod under sin Venindes, den bekiendte skjønne Mathildes Tøffel, saa at egentligen den hele Jordplanet, med alle sine Keisere, Konger og Helte stod underen Qvindes Tøffel. Dette er Aarsagen til den sværmeriske Tilbedelse, der, næsten til alle Tider vistes Tøilen, og det maa derfor ikke undre os, naar vi høre, at et, formedelst sin Galanterie og fine fine Sæder, bekjendt Nabofolk, Polakkerne, har indført hos sig en Skik, der ganske træffende symboliserer denne Tilbedelse. I deres Drikkelaug nemlig, tjener en Fruentimmertøffel, eller, hvad der kommer ud paa eet, en Fruentimmersko, istedet for en Pocal, som i det den indtil Randen fyldes med Viin, circulerer fra den ene Mund til den anden, og tømmes af alle tilstedeværende Mandfolk paa det smukke Kjøns Velgaaende. J Sandhed, naar der nogensinde gaves en fremmed Skik, som af den mandlige Deel af vort Folk, de altid færdige Efterabere af fremmede Moder, Sæder og Skikke, fortiente at optages, saa er det denne, og jeg forbeholder mig at bringe denne vigtige Gienstand, i een af vore næste Theeconferencer, under formelig Discussion, paa det den kan faae Lovskraft. - Vore Damer have ogsaa i nyere Tider tydeligen lagt for Dagen, hvor megen Vigtighed de sætte paa dette store Symbol, ved at lægge sig efter Skomagerhaandværket, hvilket i saa useconomisk en Tidsalder, som den nærværende, ikke kan være af Oeconomie, da de i saa Fald og saa maatte lægge sig efter Skræderhaandværket, og selv sye deres Klæder, hvilke de fleste af dem, som bekjendt, ikke gjøre, men Grunden til denne deres Lyst til Spanremmen, Sylen og Begtraaden, fremfor til Rammen, Synaalen og Cammerdugs Traad maa ene og allene søges i den store Tibedelse af Tøssen; thi ved selv at forfærdige den, kunne de bedst indrette den efter deres eget Hoved. Ogsaa Cavaliererne have i den senere Tid beflittet sig meget paa hiin Konst, og nedlagt et Par Tøfler, som Tegn paa deres Underkastelse, for deres Herskerindes Fødder. Af alle hine historiske Kiendsgierninger uddrager jeg nu den Slutning, mine smukke Veninder, at hverken Forstand, eller Jern, eller Guld, eller, som Vagtmesteren i Wallenstein siger, Stokken, men ene og allene Tøilen, regierer Verden. Derfor er ogsaa intet mere forklarligt, end de uhyre Revolutioner, som denne tilsyneladende høist uskyldige Ting har frembragt i den moralske og politiske Verden. Gaae vi til Grunden af de mærkværdigste Begivenheder i Historien, saa ville vi overalt finde Stadfæstelse paa, at de ere motverede ved Tøflen. Jeg taler ikke engang om de Stordaad, som Qvinder fordum udøvede ved deres Arms Kraft. Jntet altsaa om de stridbare Amazoner og Skjoldmøer, om Lagertha, Penthesilen, Camilla, Clorinde, Jeanne d'Ark og Cordatz. Mandsqvinder, som disse, forekomme mig som moralske Uhyrer, der staae i Modsigelse med deres bedre Natur, fordi vi Fruentimmer ikke skulle herske ved den raae mandlige, men ved den qvindelige Skjønheds og Klogskabs blide, og derfor desto stærkere Kraft. (Fortsættes.)¬