Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1823-07-08
Den 22de d. A. gik en Familie af Lyngbye ud paa Søen i en liden Baad, som kantrede med dem. Tvende tililende Baade, reddede Manden og Konen tilligemed deres Søn, men en lille 12 Aars Pige var gaaen til Bunds og kunde ikke sees i det oprørte Vand. Ved gjentagen Søgning fandtes hun dog og bragtes til Landet. Meget hastigt indfandt sig tvende Læger. (Stedets Læge, som i Embedsforretninger var udenbyes, kom siden til ) Men uagtet Lægerne, tilligemed flere Hielpere, ufortrødent forsøgte alt mueligt, bragtes Barnet dog ikke til Live. Hvad der ved denne Leilighed meget beklagedes var, at der fattedes hensigtsmæssige Rednings=Apparater. - Maatte denne sørgelige Tildragelse, der saa dybt saarede en agtværdig Familie og inderlig rørte flere deeltagende Mennesker, give Anledning til at Omegnens og især Søebreddens Beboere ville bidrage til Rednings=Apparaters Anskaffelse, da er Stedets Præst villig til at modtage de Gaver, som i denne Hensigt maatte sendes, at foranstalte Apparaterne anskaffede og hensatte paa et passende Sted, samt offentlig at bekjendtgjøre, hvor de ere at finde. Hertil kunde endnu føies det Ønske, at Jngen vilde paatage sig Lysttoure paa Vandet, uden en erfaren Søemands Førelse, og ikke overlæsse Jollen. Viborg. Til Snapstingsklokken den 13de Juni 1823. "Atter har dine dundrende Toner naaet mit Øre - du ærværdige Domkirkeklokke! dine Alvorstoner give mig Anledning til at spørge: "For hvem lød du glædelig!" Lød du til Glæde for Pengemanden, der i Terminen haaber, som forhen, at faae sine Renter og sikkert at udsætte sine Capitaler, hører den Fattige, der lever af nogle faa Renter, dig med samme Troe som i ældre Dage, eller, er du maaskee som en Tordenstemme eller et Løvebrøl for den ærlige Skyldner, der med alsin Konst og al sin Flid dog ikke formaaer at sanke sine bortskyldige Rentepenge, er du det sveddryppende Agerdyrker og Haandvarker, den gjæve Borger, den med Gjæld betyngede Huusfader, Embedsmanden med den store Børneflok, og de mange uopregnelige, der i denne Tid som ved et Underværk opholder Livet og ikke vide hvor Føde og Klæde skal komme fra Have de vel hørt dig med samme Sindsroe og Glæde som for en Snees Aar siden, Eller - har dine Toner vakt Fryd, hos Gjøgleren, den omflakkende Tonekunstner, Vaffelbagere, Bjørne trækkere, Døgenichter, Lommetyve, Bakkelse, kræmmere, Liniedandser, og Conditor og hvad al den Sværm hedder, der som Bier og Bremser, Spyesluer og Myg, Oldenborre og Skarnbasser omsurre vore Hoveder og opvække ubehagelige Fornemmelser, Eller hørtes du hellere af Viinskjænkere og Punscheværter og Dem, der leve af den Unges Fordærv, den Gamles Daarskab, den Klogeres Tankeløshed, naar han henreven af Vrimmelen eller paatrængende Venner, kommer de sjelefordærvende Spilleborde for nær, og vover Alt det, hvormed han skulle bevare Rygtet som redelig og brav Mands til de Borde, hvor en giftig Aande af omtrækkende Rovfugle med Falkesine leder de Unge og Uerfarne ind i Trylledunster af Punsch, Viin og Tobak og faaer ham tilat fatte den ulykkelige Tanke "at blive riig med Eet." Eller - hørtes du med barnlig Fryd af Møen og Huustroen, der slæber sin Mand og lokker sin Elsker til Pynteboderne, Kræmmeren og Juveleerboutikerne, for at opægge deres Ømfølelse til, for nogle saa Kjertegn og milde Øjekast, at tilfredsstille deres utidige Lyst til Stads, Pynt og Modesager, som han siden maa fælde Angerstaarer for. - Ja Klokkel Du som har seet Aarhundreders Daarlighed afløse Fortidens, vel paa nye Maade; men dog i Grunden til Menneskefordærvelse – du som har tonet saa høitidsfuld, naar fromme Klerke talte det Herrens Ord, der forkynder "at Menneskets Lykke staaer i det Forsynets Haand, der klæder Markens Lillier og mætter Himlens Fugle. - O! netop du igjen den Ut-Oldtidens ærlige Fromhed, der nøjedes med lidet, betalte redelig, satte Tæring efter Næring, og ikke tilbad Gulddynger, ikke hyldede Fias og Blændværk og tomme Glæder! – Da vil Cimbriens Stad kunde vente et glædeligt Snapsting.