Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-11-04
Vor Tids Musici synes ene at lægge an paa reent at borttage den naturlige Sødme, som de for nogle Aar siden begyndte at faae Afsmag for, thi de gjøre Alt, hvad de kunne, forat faae Musiken dissonant, skurrende og vanskelig. Jo vanskeligere derfor en Composition er, jo mere roses Componisten. Der er altsaa ingen Tvivl om, at den Konst vil gaae reent til Grunde, naar de blot blive saa ved.""Hvor meget var det ei bedre Omgav Guddommen Vandet med Græssets grønne Jndfatning, Og ei fremmede Marmor fortrængte naturlige. Sandsteen.""Jeg veed vel, at Konstneren bør staae til Troende i sin Konst, og man bør sige her som i Malerie, at Konstnerne ene see og beundre den skjulte Fortræffelighed; at Mængden ofte fordømmer et Mesterstykke og sætter det under Fuskersmørerier; men fordærvet Smag er kommet som en Pest over Musiken nu tildags. De bedre Konstnere erkiende det selv, men lempe sig efter den herskende Smag, da de see Halvkjendere gabe ved den meest melodiske Concert. Jeg anseer den for bedst, der behager Konstnerne, uden at skurre i Mængdens Øren. Musik og Harmonie maa være eet; borttages den sidste, falder den første. (Hvo skulde troe, at disse Tanker ere skrevne 1735 i det samme Kjøbenhavn, hvor man nu næsten ikke vil høre andet end Rossiniske Arbeider, og hvor Schulz og Kunzen lægges paa Hylden, fordi de maaskee ere saa simple og naturlige, at de kunne behage hver Mand? Det eneste, der endnu kan forsone den Upartiske med vor Tidssmag i saa Henseende er, at den dog finder Behag i de nu over tredive Aar gamle Mozartske Arbeider.) Tjenestepige Philosophie. Jeg kan huske, da De for nogle Aar siden var hos os, med hvilken Fornøielse De hørte en Tjenestepige tale ganske forstandig om de menneskelige Latterligheder, der afbildes i vore Comoedier. Lykkelig er den By, hvor Tjenestepigerne philosophere, udraabte De i Deres Glæde. Hvad vilde den velfornemme Herre, som Holberg skrev til, udraabe nu, hvis han kom til Kjøbenhavn og hørte Tjenestepiger, der, istedet for som i Holbergs Tid, at komme hver Fastelavnsmandag paa Commedien, nu komme der i det mindste et Par Gange om Maaneden? Glæde sig vilde han sikkerligen over Philosophiens overordentlige Fremskridt iblandt dem; men om han ogsaa vilde kalde vor By lykkelig af den Aarsag, bliver et andet Spørgsmaal. Saa meget er imidlertid vist, at vore Tjenestepiger, besidde meget af den cyniske Philosophie; at de ligesom Diogenes elske Frihed og Uafhængighed som det høieste Gode paa Jorden, og, dersom det lod sig gjøre, helst boede i en Tønde, som de kunde trille bort, naar det skulde være, uden besværlig Fjerdingaars Opsigelse. Ogsaa er Oplysningen og Culturen steget iblandt dem i en høi Grad. De sige til hverandre De ville helst kaldes og ansees for Jomfruer. J en vis Henseende følge mange af dem ogsaa Rousseauls Philosophie. Ligesom denne skrev sin Emil eller Veiledning til hvorledes Andre skulde opdrage deres Børn, og sendte sine egne til Hitte børnenes Hospital, saaledes give sig ikke faa af vore philosopherende Tjenestepiger af med at opamme Andres Børn, medens de lade deres egne opamme paa Fødselstiftelsen og paa Landet.)De stærkeste Magneter i Comedier. Dette Stykke (Huusspøgelset) er dog gjort til Prøve for eengang; thi jeg raader ikke at forestille flere Stykker af samme Natur, siden at Actricerne ere de stærkeste Magneter, som trække unge Tilskuere til sig, og som holde Skuepladsen vedlige".(En vigtig Lærdom for alle muelige Theaterbestyrelser, Gjør et Skuespil ingen Lykke, saa gjør i det mindste Skuespillerinden det, og gjør ikke hendes Spil det, saa gjør dog hendes Ansigt det. Der gives sikkert mangt et nydeligt Ansigt, hvis Smukhed ene er blevet beklappet. Fra den Side betragtet er det, især paa Cassens Vegne, vel enhver Bestyrelses første Pligt, ikke at see saa meget paa gode, som paa smukke Skuespillerinder. Men ligesom Alting i Verden, har sine Betænkeligheder, saa har det ogsaa denne Sag. Da Theatret ikke er noget Serail, bag hvis Mure saadanne Skjønheder kunde indspærres, og Theaterbestyrelsen ingen Sultan, der kan lade hines Deilighed bedækkes med et Slør, men netop, efter Tingens Natur, nødsages til at give denne al muelig Publicitet, saa er Skjønheden ofte netop et Middel til at skille Theatret ved den vigtigste Acquisition (som det i Theatercritiksproget hedder, der holder Skuepladsen vedlige. Hvor indfinde vel flere unge Mennesker sig end i Skuespilhuset? Hvor virker Skjønheden med mere Tryllekraft end netop fra Scenen, der viser Alting i Phantasiens Speil, – Altsaa er det fra den Synspunkt betragtet høist farligt, at engagere alt for smukke Actricer; thi jo smukkere de ere, desto mere ud fatte ere de for den skjelmske Amors Pileskud, og har han først saaret dem, saa Farvel al Konst!)Et Par Ord om Diktering i de lærde Skoler.