Viborger Samler, 1816-09-09
Extract af engelsk Ridder Joseph Banks Afhandling om Rust i Kornet, indført i botaniske Annaler for Juni Maaned 1816. "Botanikerne have længe havt Kundskab om at Rust i Kornet foraarsages ved en liden Snylte, svamp, som sætter sig paa Bladenes Stikke og Straa af Planten. Dette er gjort beskueligt ved Kobbere, stukne efter mitroscopisk Forstørrelse, og derved anmærket at det stribede Udseende paa Oversladen af Straaet, som kan bemærkes ved et almindeligt Forstørrelsesglas, foraarsages ved afvexlende angagtige Afdelinger i samme af hvilke den ene er uden Aabning, den anden forsynet med tvende Rader af Port eller Munde, tillukt i tørt men aabnet i vaadt Veir, og vel beregnet til at inddrikke flydende Materier, naar Straaet er fugtigt. Jgjennem disse Pari, som ogsaa forefindes paa Bladene og Stilkene, formodes Sæden af Svampene at vinde Adgang, og paa Bunden af de Huulheder, til hvilke disse leder, spir de og skyder upaatvivlelig deres smaae Rødder i den cellateuse Textur paa hiin Side af Barken, hvor de drag deres Næring ved at opsnappe den Salt som af Naturer. var bestemt til at give Kornet Trivelse. Kornet bliver da følgelig indkrympet, i Forhold som Spampene ere mere eller mindre talrige paa Planten og som Kjernen blot formindskes i Kørnet, medens den barkagtige Deel bliver ubeskadiget, er Forholdet af Melet til Klidene altid formindsket i samme Grad som Kornet er blevet lettere, hvilket kan gaae saavidt at det ikke er værd at tærske. Ethvert Slags Korn er udsat for at blive befængt med Rust, men Vaarkornet mindre end Vinterkornet, Rug mindre end Hvede, sandsynligt fordi den modnes og omhugges førend Svampene have faaet Tid til at vinde betydelig Tilvext. Kjernen fordærves ikke saa let, endskjøndt Straaet er meget plettet, fordi hele Stilken af Naturen er indhyllet i Strømper eller Grunden af Bladet, derfor kan Svampen ikke saa let faae Adgang til Straaet. J Henseende til Oprindelsen og Fremgangsmaaden af denne Sygdom, er det sandsynligt, at Blade først bliver smittet i Foraaret, eller tidlig om Sommererførend Straaet skyder; Svampen har da en brandguul Farve, efterat Straaet er guulnet antager Svampen er mørk chocoladebruun Farve. Svampene ere saa smaae, at ethvert af Straaets Pori kan frembringe fra 20 til 40 Stykker, som enkelt indeholder i det mindste 100 Frøekorn. Hvorlænge det vaerer inden den kommer til Modenhed er uvist, i den varme Tid ikke længere end een Uge, er det saa, hvor besvangret maae Luften da ikke, mod Enden af Sommeren, blive af dette sine Støv, som ved mindste Vind kan kastes paa utallige Strækninger af Kornagre. Landmanden har troet, men Botanikerne ei villet tilstaae, at Hvede, som staaer i Nærheden af Berberisbuske, sielden undgaae Rusten, hvilket skulle foraarsages ved Melet af Blomsterne, som virkeligt er guult og ligner Rusten i dens tidlige Tilstand. Dette er kuns Gisning, men da det derimod er vitterligt, at Berberisbladet hyppig angribes af en Snyltesvamp, vel større, men forresten meget liig Rusten, er det mueligt at begge ere af een og samme Art, og at Frøekornet fra Berberissvampen kan blive overført paa Hveden. Med Hensyn til Sygdommens angivne Oprindelse og Fremgang gisnes, at den kan føres i Marken ved de smittede Straae, som heelt føres ud blandt Gjødningen, hvilket da kunde forebygges ved een Forsigtighed, ikke at blande Straaet i Møgdyngen; ogsaa anprises at udluge omForaaret de unge Planter, som have brandgule eller sorte Striber paa Bladene eller Straaet. Det med Rust smittede Straae formodes at indeholde flere nærende Dele end sundt Straae, og altsaa at maatte være triveligere til Kreaturets Forring, om Qvæget eller erfares at befinde sig vel derved. (Hos mig, i Aaret 1800, fik Qvæget stedse Durkløb naar vi forrede 2 Dage dermed). Det indskrumpne Korn formodes at kunde bruges til Sæd, naar det ellers ikke er svangt.