Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1847-06-16
Orlogs=Dampskonnerten Heklas, Prlieut. A. Krieger, afgik i Mandags Formiddags paany til St. Petersborg Fra Juli Maaneds Begyndelse ville tvende engelske Skrue=Dampskibe gjøre regelmæssige ugentlige Farter mellem London og Tønning. De tilhøre et i London værende Dampskibsselskab og ere indrettede for Qvægtransport, men indeholde ogsaa betydeligt Rum for Korn, Smør og Kjøbmandsvarer, som de modtage til Besørgelse. De, som ønske nærmere Oplysning om Befordringen og den fastsatte særdeles billige Fragt, have at henvende sig enten til Hr. Thomas Melladew, Mark Lane Nr. 10 i London, eller dHrr. Lexow og Jensen i Tønning, Agenter for bemeldte Dampskibsselskab. Saaledes træder nu den første Jerndampskibslinie ilive mellem en slesviisk Havn og England og vil give Signal til Oprettelse af flere. (Dv.) Ogsaa Landoekonom Schou i Viby henleder efter flere Aars Erfaring Landmændenes Opmærksomhed paa det Fordeelagtige ved at benytte umodne Kartofler til Lægning; han vil indestaae for, at ethvert saadant med tilbørlig Nøiagtighed anstillet Forsøg vil udfalde tilfredsstillende. Ved 5 27 i Fregn. af 20de Mai 1840 er det fast lat, at Enhver, der gjør sig skyldig i ulovlig Jagt, enten med Skydegevær eller paa anden Maade (saasom ved Brug af Hunde, eller af Snarer og Fælder), herfor efter Omstændighederne skal bøde fra 20 til 100 Rbd., ligesom det i samme Frogs § 30, under en Mulct af 10 Rbd., er forbudt enhver Uvedkommende med Skydegevær eller Jagthunde at lade sig finde i Nogens Jagtdistrict, med mindre hans lovlige Reise fører ham derigjennem", Om Anvendelsen af den førsteiterede og Fortolkningen af den sidstnævnte af disse Bestemmelser har der været Spørgsmaal i en for nylig af Overretten paakiendt og i det sidste Numer af "Juridisk Ugeskrift, meddeelt Sag, der indeholder et ret interessant lille Exempel paa, hvorledes enkelte Godseiere med en Jver, der er en bedre Sag værdig, troe sig forpligtede til at forfølge selv det mindste formeentlige Jndgreb i deres Jagtret, en Jver, der imidlertid i dette Tilfælde ikke har vundet Domstolenes bifald. Sagens Omstændigheder ere følgende: Under en Steenkiste paa Veien imellem Alles og Odense blev en Morgenstund af 3 Tjenestekarle, der begave sig paa Arbeide, opdaget et som det i Actionen hedder – "dem ubekjendt Dyr, hvorpaa disse, deels med Hænderne og deels med Spader, hvormed nogle af dem vare forsynede til deres Markarbeide, optog Steenkisten, og, for størstedelen ved at træde paa Dyret med deres Træsko, dræbte det, hvilket de, efter deres yderligere afgivne Forklaring, antoge for at være et skadeligt Rovdyr. Først hos en Bundtmager i Odense, hvor de senere solgte Skindet for 5 Mk., erfarede de, at Dyret var en Grævling". Neppe var denne forfærdelige Forbrydelse kommet Hr. Hofjægermester Baron v. Blixen-Finecke til Stamhuset Dallund for Øre, førend han ved sin Forvalter anlagde en nu gjennem tvende Jnstantser forfulgt Sag mod Tjenestekarlene, af hvilke han, efter den citeerte Fregns § 27, paastod enhver anseet med en Mulct af 20 Rbd., hvorhos han endvidere paastod dem in solidum tilpligtede at bøde 10 Rbd. for den dræbte Grævling og at erstatte ham – saa nærig var den høiadelige Jagtliebhaver - Grævlingeskindet med 80 Skilling! Vel var det under Sagen in confesso, at Jorderne paa begge Sider af det Sted paa den omhandlede Vei, hvor Grævlingen fandtes, ere Fæstejorder under Stamhuset Dallund, hvor Citantener jagtberettiget; men da denne Omstændighed ikke i og for sig godtgjør, at bemeldte Vei henhører til Citantens Jagtdistriet, hvilket Overretten navnlig ikke, som af ham paastaaet, fandt at kunne udledes af den paaberaabte § 30 i Jagtforordningen, hvoraf – som det i Dommen hedder paa ingen Maade fremgaaer, at enhver Vei, som er i Jagtdistrictet 9: ligger indenfor Jagtdistrictets Grændser, ogsaa udgjør en Deel af dette, ligesom det i sig vilde være unaturligt at antage, at en tilgrændsende Lodseier skulde være jagtberettiget paa større eller mindre Landeveie, hvis Grund i sin Tid mod fuldstændig Godtgjørelse er ham afkjøbt, og da der iøvrigt under Sagen ikke var tilveiebragt anden saadan Oplysning om Beskaffenheden af den omhandlede Vei, at det derefter kunde ansees godtgjort, at de Jndstævnte ved den af dem foretagne Handling havde krænket Citantens Jagtret, kom Overretten til samme Resultat, som allerede i 1ste Jnstants (Lunde og Skam Herreders Politiret) var statueret, at frifinde samtlige Jndstævnte for Citantens Tiltale, hvorhos Processens Omkostninger ophævedes. (Fædrel.)¬