Jyllandsposten, 1839-04-29
Nyheds Post. Vor talentfulde, høitagtede Redacteur af Kjøbenhavnsposten, Hr. J. F. Giødwad, imodegik altsaa den haarde Skjæbne, at see sig domfældt for sin Skriventiver og navnlig i Anledning af de tvende Artikler Hages Domfældelse og den første October." Khvnsposten, som nu redigeres af Hr. J. P. Grune, indeholder ang. denne Hr. Giødwads Domfældelse ved Høiesteret i dens Nr. 101. 102 nogle Bemærkninger foruden den tidligere over ham afsagte Hof= og Stadsretsdom, som anskueliggjør den Synspunct, hvorfra denne Jnstants har betragtet bemeldte Hr. Giødwads Artikler. Der siges i dette Blad, at det er almindeligen antaget, at Høiesteretsdommen refererer sig til Artiklen den 1ste Octbr., som hidtil har været under Beslag og nu vil blive tilintetgjort, og ei til Artiklen Hages Domfældelse, som ei blev lagt under Beslag, da Politieretsassessor Reiersen ligesaalidt, som Cancelliet, Hof- og Stadsretten og Publicum sin Tid deri fandt noget Anstødeligt. Artiklen selv kan altsaa ikke udkomme, og Nationen kan saaledes i denne Sag ei blive Meddomsmand, ligesom man af den korte Høisteretsdom, som er afgiven uden Præmisser, kun erfarer den Hr. Giødwad idømte Straf. Hof= og Stadsrettens Præmisser i denne Sag maae for Øieblikket netop derfor betragtes med sand Jnteresse, da den offentlige Mening kun derved kan erholde et Overblik i en Sag, hvori denne Landets Overret har frifundet Hr. Giødwad og saaledes anseet Artiklen for lovlig. Khvnsp. bemærker i denne Anledning: "Ligesom det derfor vel torde være utvivlsomt, at Artiklen ikke indeholder noget, som for den almindelige Menings moralske Domstol vilde være at ansee for lastværdigt, saaledes kunne de derunder opstaaede juridiske Spørgsmaal vist ikke andet end ansees for tvivlsomme, eller i alt Fald maa det derefter vel betragtes som høist undskyldeligt, naar Hr. Giødwad har staaet i den Formening, at han ved Optagelsen af hiin Artikel ligesaalidet havde forsyndet sig imod Lovens Bogstav, som mod noget af Sandruhedens, Retfærdighedens og Ærens Bud, der ere de bedste Veiledninger for alle menneskelige Handlinger. Naar Khvusp. bemærker, at Høiesterets dommen, som har forandret Lands-Over- samt Hof- og Stadsrettens Dom, hvorved Tiltalte var frifunden, ikke kan betragtes som et ordinairt Høiesterets=Præjudicat og saa me ger mindre have videre Jndflydelse paa hele Pressens Stilling og Vilkaar, som den er afgiven uden Præmisser: henr. er dette paa, at en extraordinair Høiesteret her blev constitueret af de 4 ordinaire og 5 extraordinaire Assessoreblandt hvilke sidste Tiltalte havde protesteret mod Koderup Rosenvinge, fordi han er Medlem af et adminstrativt Regjeringscollegium med umiddelbart Referat til H.M. Kongen. De 9 Assessorer, som i sin Tid havde deeltaget i Dommen over Johannes Hage, vege nemlig deres Sæde, som formeentlig implicerede i Sagen. - Det var i Sandhed en skjøn og ædel Daad, hvorved Fiskeren fra Helgens først i denne Maaned blev reddet udenfor Riisskov ved Aarhuus. Da Jsen skruede sig omkring hans lille Seilsbaad, vilde han undgaaelig være bleven Dødens Bytte, hvis ei ufortrødne og modige Menneskevenner med egen Livsfare ved Hjelp af Stiger og Brædder, som bleve lagte over de gyngende Jisskoller, havde forsøgt det sidste Redningsmiddel. J en Afstand af 200 Favne fra Land avancerede man imidlertid fra et Jisstykke til et andet, indtil man kom Baaden paa en Snees Favne nær, at komme den nærmere var en umulighed, da Søgangen var stærk. Det lykkedes nu endelig de ufortrødne Hjelpere at tilkaste Fiskeren et Toug, hvori han omsider fik fat og derved blev haret i Land, hvorefter han var saa udmattet, at han næppe kunde staae paa sine Been. De Brave, som udførte denne Hædersdaad, vare foruden Studenten Johannes Dahl, som stod i Spidsen for flere unge Mennesker, Matrosen, Hans Jørgen Nielsen, Snedkersvendene Bjørn og Baastrup, Skomagerdreng H. P. Ulstrup, Reebslager, Jusjong, Skomagersvend Hørret samt Jnstitutbestyrer, Lindhard. Skulde ei anden Belønning krone denne ædle og dristige Daad, ville disse Navne dog altid kjærligen mindes af Efterslægten. - Hvad enten Konstnerinden Jomfru Grahn ifølge Apothekerens Dom i Freischuz Nr. 12 ved ei eengang at veie et Gran, eller af anden Grund er tillagt Prædikatet Frøken, saa er det dog vist, at den svenske Pige gjerne kan kaldes Jomfru, fordi hun veier flere Lispund. Har imidlertid nu Frøkenen gjort Lykke ved de udenlandske Engagements, da kan Jomfruen ei mindre betvivle samme Skjæbne ved danske, især om hun efter det Thorsengske Ophold betræder vort Jylland. Begiver denne Mirakeksomfru sig nemlig spornstrengs til de Opvakte paa Mors, hvis hellige Jver skal bestaae i en Raptus i Hjernen, som skal gaae saavidt, at den endog lader 2000 Mennesker af begge Kjøn under magesløs Trængsel sammenstuve sig paa 50 Alen, saa man endog i Frastand kan høre baade Stønnen og Vaanden, medens Fraaden ei alene staaer dem ud af Munden men endog af Næsen, saa er der vist intet Sporgsmaal om, at en af Jomfruens underfulde Hænder foretagen Bestrygning i sligt begeistringsfuldt Moment, hvor Aanden staaer i Begreb med at klemmes ud af Legemet, mulig kunde udbrede en Clairvoyance over disse sygelige i Geisten, som eftertidig vilde befrie dem fra al skrupulos Svaghed.