Viborger Samler, 1781-06-25
Fra Flemhudersøen løber Eideren giennem Reens borg, og derfra giennem Marsklandene, Eiderstedt, NorNorderditmarsken, forbi Fridrikstad og Tønningen, udi Nordsøen. Men da Eideren fra Flemhudersøen ligetil Rensborg endnu ei er seilbar nok, skiønt den kan befares med flade Pramme, saa bliver den Kanal, der alt er gravet fra Østersøen til Flemhudersøen, ligeledes fortsat derfra lige til Rensborg. Og de Skibe, som komme fra Østersøen, stige igien to og tyve Fod ned fra Flemhudersøen til Rensborg, ved Hielp af tre Sluser, der skal bygges, ligesom de tre andre alt færdige, og hvoraf den nederste kommer til at ligge i det rensborger Kronverk. Fra denne Stad, er Eideren alt seilbar nok for Kanalens Øiemerke, saa at Skibene ved Hielp af Ebbe og Flod kan gaaer lige derfra ud i Nordsøen. Af denne Kanal bliver en Strækning af 5 Miile, fra Østersøen af, gravet i Jorden, baade i Længde, Bredde og Dybde. Øverst oppe i Vandet, eller i Vandets Overflade, bliver Kanalen hundrede Fodbred, og i Bunden 54 Fod, saa at to Skibe allevegne kan gaae forbie hinanden, og paa adskillige Steder er der gjort saadanne Indretninger, at de største Skibe kan vende. Vandet er overalt i det ringeste ti Fod dybt, og de uudtømmelige Steder, hvorfra Vandet kommer, kan til alle Aarets Tider, og ved den allerstærkeste Skibsfart, bestandig skaffe Kanalen saa høit Vand. Alle ser Sluser blive bygget stærke, af Teglsteen, bornholmske Sandsteen, og norsk Marmor, og saaledes at der kan gaae Skibe paa 100 Fods Længde og 26 Fods Brede derigiennem, naar de ei gaae meer end ti Fod dybt. Tre af disse Sluser er alt færdige i Kanalen fra Østersøen til Flemhudersøen; Slusen i Rensborg bliver færdig indeværende Aar 1781. og de øvrige to i Kanalen mellem Flemhudersøen og Rensborg blive bygget i Aarene 1782 og 1783, og da al Gravning ogsaa bliver færdig i disse Aar, saa kan Kanalen være fuldkommen seilbar i Aaret 1784, naar ingen af de Forhindringer møde, som man er kan see forud. v. W. Denne Efterretning er tilforladelig. Den heele Plan, og denne vigtige Kanals Fuldfærdigelse, som, til ubeskrivelig Fordeel for Handelen, foreener Østersøen med Nordsøen, er betroet Herr von Wegener, kongelig dansk General=Major, som, nogle Aar for Arbeidets Begyndelse, saa nøie undersøgte heele Egnen, og saa omhyggelig overveiede alting, at man med Vished. Vished kan vente af denne Mands bekiendte Jndsigter, at denne Kanal, som giør Dannemarks nærværende Regiering en udødelig Ære, virkelig vil komme, i Stand, og det langt snarere, end mange havde ventet. Af hvad der alt er færdig, og befundet at holde Prøve, kan man slutte sig til den tilkommende Fuldførelse. Anmerk. Det gaaer med denne Kanal, som med mange fleere Ting i vort kiere Fædreneland, at man læser meer derom hos Fremmede, end vore egne, endog om saadanne Indretninger, hvorom tilforladelige Efterretninger kunde glæde hver ærlig Patriot, og opløfte hans Hierte til varme Ønsker og Velsignelser, over Regieringen. Saaledes har man, foruden ovenanførte, udentvivl af den fortiente G. M. von Wegner selv forfattede, tilforladeligste Efterretning om Kanal=Arbeidet, somer altsammen taget af Schløssers politischer Briefwechsel for indeværende Aar, ogsaa en kortere om samme Arbeide i Deutsches Museum, Dec. 1779, af en anden Haand, næsten af samme Jndhold; med de Tillæg, at heele Gravningen bliver over 10 Mile, at der arbeidede 6 til 800 Mand derpaa, at heele Omkostningen blev halvtredie Million, Rix. Rixdaler, og at Skatmesteren, Hr. Grev von Schimmelmann, havde vi først at takke for dette store Verk, men at indsigtsfulde Kiøbmænd frygtede, at Udlændingerne neppe betiente sig af den. Men kan ei slig Fri at være grundet i en meer muelig Paapasselse paa Snighandel der, end den anden Vei, Overalt seer man i andre historiske Efterretninger, at for 100 Aar siden har været overbeviist om saadan Kanals store Nytte, men Omstændigheder forbød Verket. Solon. Solon, en af de berømteste imellem de syv Vise af Grækenland, kom efter at have indført nye Love i Athenen, til Særdes, hvor han blev imodtaget paa en Maade, der svarede til saa stor en Mands Berømmelse. Fyrsten lod sig see under et Geleide af sit talrige Hof, i al den kongelige værdighedsfulde Glands, og i de prægtigste Klæder, der glimrede af Guld og Ædelstene. Saa nyt dette Syn endogsaa var Solon, saa syntes han dog ikke i mindste Maade rørt derved; og denne første kolde og ligegyldige Audienze, gav just ikke Croesus meget fordeelagtige Begreber om sin Giest. Han Han befoel herpaa, man skulle visse ham alle hans Skatte, samt Kostbarheden og Pragten af hans Værelser og Huusgeraad; men endogsaa herved blev Philosophen ligegyldig, ladende sig merke for forstandige Personer med, at han ansaae alle disse Herligheder, for Kiendetegn paa en liden Aand, der i Grunden ikke vidste at sette Priis paa det sande skiønne og store Da Solon havde beseet alt, førte man ham igien tilbage, til Kongen, der spurgte ham; hvem han vel paa sine forskiellige Reiser havde truffet, som han holdt for virkelig lykkelig, Det var en atheniensisk Borger, svarede Philosophen, med Navn Tellus; en meget ærlig Mand, der aldrig i sin Leverid havde været nød trængende, som stedse har seet sit Fædreneland i en domstrende Tilstand, har efterladt Børn, der ere blevne agtede og ærede af enhver, har havt den Lykke, at opleve den Dag, at omfavne sine Børnebørn, og er endelig død den berømmeligste Død, for Fædernelandet. Et saadant Svar, hvorved man agtede Guld og Sølv for intet, syntes Croesus at vidne om en Uforstandighed, og en Taabelighed uden Lige. Men dog i Haabet, at erholde i det mindste den anden Plads iblant de Lykkelige, spurgte han atter, hvem han da efter Tellus havde fundet lykkeligst? Det var Cleobis og Byton, af Argos, sagde Solon; to Brødre, de fuldkomneste Mønstere paa broderlig Kierlighed, og paa den Ærbødighed, man er Forældre skyldig. En Dag, at deres Moder, der var Præstinde, skulle paa en høi Fest begive sig i Junos Tempel, og hendes Øxne udeblev alt alt for længe, spændte de dem selv for, og drog deres Moders Vogn til Templet, to heele Mile. Alle Mødre ønskede hende her, fulde af Forundring og Fornøielse, til Lykke med at have bragt saadanne Børn til Verden. Hun selv igiennemtrængen af de sterkeste Følelser af Glæde og Erkiendtlighed, bad imidlertid Gudinden, at skienke hendes Sønner Menneskenes beste Lyksalighed til Belønning; og hun blev bønhørt. Efter fuldbragt Offer, faldt hendes Sønner paa Stedet i en angenem Søvn, der endte de deres dydige Liv ved en stille Død. Til Ære for deres børnlige Kierlighed, oprettede man dem siden indviede Støtter i Delphi Tempel. Croesus var meget emfindtlig ved, at Philosophen agtede hans Rigdomme og hans Pragt saa lidet. Solon merkede den Misfornøielse, som hans Jevnhed og Aabenhiertighed foraarsagede hos Kongen. Men han ville hverken smigre ham, eller videre være ham til Byrde; hvorfore han forføiede sig bort, efter at have givet ham mange gode Lærdomme, der krænkede Croesus uden at forbedre ham.