Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-02-04
Efterat Napoleon havde tilbragt en heel Dagmed, at læse Memoires secrets de Napoleon Bona. parte i Pichons Flyveblade og andre mod ham udkomne Nidskrifter, sagde han: "denne Pasquil har mere gavnet end skadet mig i Frankrig, fordi det forbittrede Nationen mod dens Forfatter og dem, som betalte ham. Pichon, Forfatteren til Frankrigs Tilstand under Bonaparte, havde været Consul i America, og var faldet i Unaade hos mig, fordi han havde begaaet Underslæb med 3 Mill., hvoraf han maatte give en Deel tilbage. igjen. Efter min Tilbagekomst fra Elba blev den samme Pichon sendt, som min Spion, til Engelland; jeg taalte i det mindste at det skeete, fordi han vel var en Skurk, men ikke uden Mand, og formedelst sin Pasquil ikke kunde vække nogen Mistanke. De seer heraf, hvor lidet man kan forlade sig paa Pasquillanter. - Selv Chateaubriant, vedblev N. "gavnede mere end skadede mig, ved sit bekiendte Skrift. Clest un de ces laches qui crachent sur un cadavre. Ligesom Pichon og Andre hører til hine Jnsecter, der nære sig af Dødes Legemer, som de, saalænge de leve, ikke vove at nærme sig. Chateaubriant er en gammel Emigrant, der var ansat som Secretair hos CardinalFesch, da denne var Gesandt ved det fromerske Hof. Uagtet det Galimathias, han har udgivet angaaende Christendommen, gjorde han sig hos Paven og Cardinalerne forhadt. Under sit Ophold i Rom bestræbte han sig for, at overtale den gamle Konge af Sardinien, der havde nedlagt sin Krone og var blevet en Pietist, til at fornye sine Fordringer. Erkongen, der mistænkte ham for Speiderie, viste ham Døren, og besværede sig hos mig over hans Adfærd, hvilket tildrog ham min Unaade. Saalænge jeg endnu befandt mig paa Magtens Pynt, var han een af mine meest krybende Smigrere. - Om Skriftet Manuscrit venu de St. Helena sagde N. at det indeholdt saa mange Sag- og Sprogfeil, at en Corporal i den gamle franske Armee vilde lee derover, saaledes lader det f. Ex. følge Slaget ved Jena paa Tilsiterfreden. Endskjøndt paa adskillige Steder Forfatteren synes at have manglet sund Menneskeforstand, saa maa han dog have været en aandrig Mand; thi stundom tilskriver han mine Handlinger de rigtige Bevæggrunde. Hvad han siger om min Adel har ligeledes ganske sin Rigtighed, ligesom og det Forsæt, som han tillægger mig, at ville have afskaffet Alt, hvad som er indført siden Carl den Stores Tid. Sandt er det, at den af mig stiftede Adeler Folkets Adel, thi jeg ophøiede en Bondesøn til Hertug og Marschal, naar jeg fandt, at han besad Talenter. Sandt er det fremdeles, at jeg vilde indføre et almindeligt Ligheds=System, gjøre Enhver, efter Fortjeneste, uden Hensyn til Fødsel, valgdygtig til de høieste Embeder, udrydde alle gamle Fødselsfortrin, og grunde en vel haard, men populær Regjering. Ogsaa har det sin Rigtighed, at jeg til min egen Sikkerhed burde have detroniseret Huset Brandenborg og alle Regent huse, da jeg endnu havde Magt dertil, og at de næsten altid forbandt sig imod mig, for at angribe mig. Havde jeg fulgt denne Grundsætning, saa vilde Udførelsen sandsynligviis lykkedes mig Dette Skrift maa meget mishage Oligarchiet, thi det vil, at ingen uden af dens Kreds skal kunne vælges til vigtige Poster, og at Fødsel, ikke Talenter og Duelighed, skulle lede Valget. Aldrig gaves der en slettere, mere despotisk og ubarmhiertigere Regjering end et Oligarchie. Edinburgh, Reviem vil snart opdage, at jeg ikke er Skriftets Forfatter og tilføie lignende Anmærkninger, som jeg, endskjøndt mindre indgribende, da Forfatterne ikke kunne være saa nøje bekiendte med Hemmelighederne. Jeg seer af min Levnetsbeskrivelse, som Udgiverne have indrykket, at de have givet sig stor Umage for, at forvisse sig om Sandheden, og jeg begriber ikke, hvorledes de over adskillige Dele af mit tidligere Liv, som kun er faa Personer, uden for mine nærmeste Paarørende, bekjendt, kunde samle saa nøiagtige Efterretninger." Napoleon erklærede det for en Grusomhed, at forhindre de Fattige i at arbeide om Søndagen. Blev et saadant Bud, saaledes som i Engelland, med Strænghed drevet igjennem, saa maatte man tilholde Besidderne af de sede Præstekald, at bespise om Søndagen de Fattige af deres Overflødighed. Desuden befordres ikke Moraliteten ved Forbudet, ei at arbeide om Søndagen, thi Ørkesløshed er Roden til alt Ondt, og jeg tor vedde, at i Engelland Drukkenskab, Laster og Forbrydelser ere almindeligere om Søndagen end om Søgnedagen." (Fortsættes.) Greve af Lasteyries's nye Opdragelses- og Undervisningssystem, eller den indbyrdes Underviisning, anvendt paa Sprog, Videnskaber og Konster a. kaldes i en Recension over den tudske Oversættelse i Ergang. Bl. zur Jen. Liter. Zeit. No. 48 forr. A. et mærkværdigt Tidsphænomen, som viser Skolevæsenets Tilstand i Frankrig og den i samme overordentlig virksomme Partieaand. Oplysningens Fiender, som det i hiint Land hver ten mangler paa Magt eller Anseelse, søge at gjøre den nye Læremaade forhadt som en farlig Nyhed, der vækker Folket af sin lykkelige Vankundighed, indbyder til Læsning af fordærvelige Skrifter og Udbredelse af Rolighed forstyrrende Grundsætninger, ophidser Hovederne og gjør det uendelig vanskeligt for Magthaverne at regjere. Jsær raabe treres ignorantins Gevalt, ligesom om Kirken sattes i Fare ved den nye Methode og den rene catholske Lære besmittedes. En Missionair seer, fuld af hellig Jver, i de uskyldige Børn, der med lydelig Stemme fremsige deres Lectier, en skraalende Hob smaa Jacobiner og Kiettere der snart opvoxe til en fordærvelig Yngel, og som ville fremskraale Elendighed nok over Frankrig og Verden. Hr. v. Bouald, een af den ny Methodes ivrigste Modstandere, paastaaer for ramme Alvor, at de Lancasterske Skoler gjøre Børnene døve og tossede, fordi det gaaer saa støjende og tumultuarisk til deri. Under Laine's og Decaze's Ministerium, udbredte de ny stiftede Almueskoler sig meget hurtigen, og bleve af Regjeringen paa det bedste befordrede. Nu arbeider man de Menneskevenner, som deres fattige Medborgeres Vel ligger paa Hjerte, og som af egen Formue understøtte de nye Anstalter, offentligen og hemmeligen, middelbart og umiddelbart, imod. Det er paafaldende, at Mænd som Hameln i Rusland, Beutham og Joseph For i Engelland, den ubekiendte Udgiver af Menneskehedsskolen i Østerrige, Jomard, Cuvier og Degerand i Frankrig, Falkenberg og Pestalozzi i Schweiz, naar de tage Almueskoler i Forsvar, stedse berolige Regjeringen og maae forudsende en Apologie for sand Oplysning og Folkedannelse, paa det man af Hovedernes Opklaring, Culturens Udbredelse og af en høiere Jndsigt ikke skal befrygte nogen Fare.