Berlingske Tidende, 1756-07-23
Aar. J No. 50 Kiøbenhavnske Danske vinder. den 23 Julii. Fredagen, Slutningen af Hs. Kongl. Majests. Brev i Sverrig, til Rigs-Stænderne. Undertiden er et eller to Aars Tieneste bleven høyere anseet, end den største Habilice, uagtet at Betienningerne vare af en anden Slags, end de forfremmede Personer forhen havde havt med at bestille, undertiden har man seet paa høyere Caracteer, og undertiden Alderen, uagtet at den, jeg havde voteret paa, havde fra Begyndelsen af tient længere o. s. s.; saa at jeg endnu ikke veed, hvad Fundament man behager at beraabe sig paa. Alt dette siger jeg ikke af Mistillid til de Herrer Rigsraaders Personer, men til Grundloven, efter hvilken jeg en lang Tid er bleven tracteret Naar jeg derimod ikke har kundet eftergive min paa Lovene, grundede Ret, saa er en og anden Betiening indtil denne Time bleven uforsynet, paa det at Rigstænderne selv kunde prøve, hvorvidt de imod mig anførste Beviser ere lovmæssige eller ikke. Forskriften og Recommendationer, som ikke af samtlige Rigsstænderne ere blevne udstædde, ere, som Underviisninger og Regler, lagde i Veyen ved Embedernes Besættelse, hvilket kan af dette Aars Protocoll under 22 Febr. erfares. Alligevel har man, mig uafyldende, udstæd i saa Fald til mine Embedsmænd saadanne befalinger, som alle ne tilkomme Konger at udgive. Men det som gaaer mig mest til Hierte, og som giør mig mit høye Embede svart og bedrøveligt, ere de mangfoldige uforskyldte og haarde Afviisninger, som mig ved adskillige Forestillinger ere givne, ret ligesom jeg havde handlet imod min Forsikring, var ukyndig i Lovene, havde givet Anledning til voldsomme Behandlinger imod Friheden, lod mig forlede af andre Raadgiver, eller deslige, ved hvilket jeg uden Emfindtlighed ikke kan røre og hvilket letteligen kan udtrækkes af Protocollen, særdeles under 9 Sept. 23 og 30 Octbr., 23 og 24 Decbr. 1754. &c. Saadant har foraarsaget megen Uroe, Frygt, Mistanke, ugrundede Rygter, trykte og utrykte Skrifter, for at opmuntre mine troe Undersaatter til at forsvare deres Frihed, ret ligesom den stod i Fare for mig. Herover haver jeg mig smerteligst for Rigsstænderne at beklage. Jeg tilstaaer de Hr. Rigsraader, at de i den beste Meening har gjort deres Forestilling, og troet, at de derved har efterkommet deres Embeds Pligt, hvilket nu henhører til Rigsstændernes egen Dom, og i den Fald er jeg ingenlunde misfornøyet med de Hr. Rigsraader, men de maae og derimod lade mig, og jeg veraaber mig derudi paa deres egen Samvittighed, at jeg aldrig vitterlig har handlet imod Rigets Frihed, min givne Forsikring, og Stændernes Privilegier, men altid antaget de Beviisgrunde, som jeg forefandt at kunde have Sted. Jeg forsikrer mig dernæst, at Rigstænderne i ald Troskab mod mig og Fædrenelandet vil søge at rødde alle saadanne ulykkelige Anstøds=Steene af Veyen for derved at befordre vores fælles Glæde og Lyksalighed. Jeg bevidner endnu eengang paa det helligste, at Rigets Frihed, samt enhver Svensk Undersaats Ret er mig saa hellig og kier, at jeg gierne derfor vil opofre Liv og Blod, alleeneste Rigstænderne behager efter deres sædvanlige Troe og Kierlighed at finde sig i, hvad jeg dem her ikke uden Bedrøvelse erklærer, nemlig, at jeg fra denne Time af ikke med nogen Fornøyelse kan føre Regieringen, førend de tydeligen giver mig tilkiende, at jeg efter deres Forlangende baade nu og i fremtiden ubehindret kan udøve min Høyhed og Ret uden Suk, og uden bestandig Anledning til Uenighed imellem mig og Rigs-Raaderne, ligesom og uden Usikkerhed for Stændernes Frihed og Velgaaende. Saasnart Rigsstænderne forfatte mig en saa reen og mig uhinderlig Rettesnoer, kan de forsikre sig, at jeg med al Kongelig Hyldest skal iverksætte deres Friheds og Privilegiers, og altsaa det heele Fædrenelands Lyksaligheds destokraftigere Beskyttelse, saavelsom alles og en hvers Undersaats Sikkerhed efter Loven og anordningerne, og det med ald Glæde og Fornøyelse. Rigstænderne vilde nu den Allerhøyestes Navn frie og ubehindrede overlegge denne magtpaaliggende Sag. Enighedens Gud velsigne og regiere deres Overlæg. Jeg haver af Ærbødighed for Guds underlige Forsyn opoffret og overgivet alle Ting, for at haandthæve og regiere dette Rige. Jeg haver med Eed forbundet min timelige Velfert, med dette Land. Jeg vil og for dets Beste gierne vove alt hvad jeg eyer her i Verden; men saafremt jeg (som Gud forbyde) formedelst ovenanførte besværlige Omstændigheder skulde hindres fra at være i Stand til at opfylde mit Hiertes reene Hensigt og Anliggende for Sverriges Rige, saa vil jeg heller længe forud være færdig til at tilbagelevere et Scepter, som Gud og Rigstændernes frie Val har anbetroet mig, end længere at føre samme med Brængstelse og uden Kongelig Værdighed. Adolph Friderich, Prag den 12 Jul.