Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-01-16
Genueseren Christopher Columbus, slutter efter mange Aars Grandskning, at der maa være et stort Land Vesten for Europa i det store Verdenshavn; S. 167: "Columbus sluttede, at der maatte være et stort Land i Havet, som (!) endnu ikke var opdaget o. s. v. Saadanne ordlydende Gjentagelser, hvoraf der i Bogen findes en Deel, røbe en just ikke ganske tilgivelig Tilfærdighed. S. 18 hedder det: "Da Keiser Titus, indtog Jerusalem." Enhver veed, at Titus ikke var Keiser, da dette skeede. Jerusalem ødelagdes A. 71, og Titus blev først Keiser 79, efter sin Faders Død. Og faa Jndholdslisten hedder det: den romerske Keiser Titus indtager Jerusalem. S. 32. anføres som Exempel paa Vantro: at den russiske Czar, Jman Wisiliiwitsch (Wasiliewitsch) havde tilbagesendt Christian V. et Uhr, som denne havde foræret ham, sigende: "sligt et Troldoms værk skikker sig ikke for en christelig Caar. Det var jo netop et Exempel paa Overtro. S. 18 har Forf. villet forskjønnet eller modernisere vor autoriserede Bibeloversættelse: "Han redder de Overvundne (?) fra deres Strube,) og den Ringe fra den Mægtiges Haand (Job. 5, 14) som Bibeloversættelsen giver rigtigere og lige efter Grundsproget med: "og han hielper de Arme fra Sværdet og deres Mund, og fra de Mægtiges Haand, hvilket betyder noget ganske andet. S. 133. (Es. 45, 23.) "Et Ord udgaaer af den ubedragelige (?) Mund, som jeg aldrig vil tage tilbage (tage Munden tilbage?). For mig skulle alle Knæ bøie sig, Alles Mund (?) sværge ved mig (?) og sige om mig (?). Hos Jehova allene er Sandhed (?) og Magt, o. s. v.; istedes for Kirkeoversættelsen rigtigere siger: "Jeg svær ved mig selv, og Retviishedens Ord udgaaer af min Mund, derved skal det blive, som er; alle Knæ skulle bøies for mig, og alle Tunger skulle sværge og sige, sandeligen, i Herren haver jeg Retviished og Styrke o. s. v. Saaledes er det gaaet Forf. med adskillige Bibelsteder. Ved at ville omskrive og modernisere den gamle Oversættelse efter eget Tykke, har han neppe forbedret den 2). - S. 56 anføres som Beviis for den Sær ning: Modgang lærer at skjønne paa det Gode, "at Elliot, da Gibralter beleiredes, lod, uddele Lemoner og Pommerantser blandt dem, der vare syge af Skjørbug." Man behøver neppe at have Skjørbug, for at skjønne paa hine Frugters Velsmag, især naar de komme friske fra Malaga. S.S. fortælles at Gibralter fra 1778 til 1782. maatte udholde en langvarig Beleiring og heftige Angreb af Spanierne, og S. 64 hedder det igjen, at "Gibralter blev i Aaret 1782 angrebet af en spansk og fransk Flode, &c. Hvilket skal nu være det rigtige, S. 62 siges om Frederik d. 3die Kongen selv solgte sine Kostbarheder, pantsatte sit Gods for at uddeele (?), og var selv med imellem (iblandt) de Arbeidende og Stridende." Dette Sted var Anm. i Førstningen en reen Gaade. Men da han gienkiendte deri Levninger af Mallings Sprog, saa efterslog han dennes Værk, og fandt da til sin Forundring, at her stod (S. 94) "Kongen solgde af sine Kostbarheder og pantsatte af sit Gods, for at skaffe sig Penge til at uddeele. Dette bragte da Anm. til nøiere at sammenligne Malling med H. og han fandt da, at det hvor M. siger: "den egentlige Krigsmagt, som skulde være Byens Styrke, beløb sig neppe til 1000 Mand, der skriver H. Krigsmagten var kun 1000 Mand, og glemmer, at det kun var Kjøbenhavns Besætning, Malling mener, thi i hele Sjælland var der dog vel flere end 1000 Mand. Saaledes er det gaaet Forf. paa flere Steder, hvor han vilde levere et alt for sammentrængt Udtog af andres Efterretninger. S. 169 hedder det om Huss, at han, skjøndt forsynet med Kei*) Anmelderen har i en Række af Aar havt Leilighed til at sammenligne vor Kirkeoversættelse af Bibelen (fra 1699) med Grundtexten, og endnu aldrig opdaget nogen egentlig Oversættelses feil deri. Han har fundet meget, som kunde siges skjønnere, men sjelden noget, som kunde siges rigtigere, naar Oversættelsen skal være tro. Han har anseet det for Pligt, at gjøre dem, der ikke tage i Betænkning, at forandre de Skriftsteder, de anføre, efter eget Behag, uden at besidde nogen Styrke i Grundsproget, opmærksomme herpaa. Man udsætter sig ved saadan Fremgangsmaade let for, aldeles at forstyrre Meninserens Leidebrev, var (bleven?) brændt som en Kjetter paa (?) Kirkeforsamlingen i Kostnitz Aar 1414 o. s. v. Huss blev, som bekiendt, ikke brændt paa nogen Kirkeforsamling, hvor man vel neppe havde Anstalter til at brænde Folk, men 1414 blev han kaldet til Kirkeforsamlingen, og, efterat denne havde afsagt hans Dom, brændt d. 6 Juli 141. S. 185 siges "Niro, Roms Keiser, navnkundig ved sine Udsvævelser og Grusomheder. Ved Udsvævelser og Grusomheder bliver man dog vel neppe navnkundig. Nero var en berygtet Tyran. S. 243 fortælles, under Rubriken: "Overtrædelse af de Pligter, man skylder Andres Siel, som et Exempel paa at "den haardhjertede (Haardhjertede) ikke under den Ulykkelige den mindste Lindring i sin (hans) Elendighed, at man ikke vilde tillade den bekiendte la Tude at temme Rotter og holde Duer i sit Fængsel. Naar man kjender de listige Midler, visse Fanger betjene sig af til at undvige, saa vil man aldeles ikke undres over, at Vedkommende ei vilde tillade denne Statsfange, at afrette Duer, og den, som det ikke er ubekiendt, at der i Almindelighed i Fængsler pleier at være Overflødighed af Rotter, vil heller ikke finde det besynderligt, at man forbød en Fange at opføde dem. Det Retfærdige, eller Uretfærdige i Fangens Jndspærring tilkommer det iøvrigt ikke Fangevogteren at undersøge. Dersom een af de unge Læsere, som skulle danne sig efter nærværende Exempelsamling, hændelsesviis blev Arrestforvarer i eet af vore Fængsler, vilde det bekomme ham meget ilde, om han vilde practisk rette sig efter hiin exemplariske Advarsel. - S. 219 siger Forf. ved at berøre H. Egedes Reise om Grønland: "det saa langt fraliggende Land, med hvilket al Forbindelse i hele Aarhundrede (Aarhundreder) havde været ophævet (afbrudt) Man behøver kun at eftersee Mallings Bog (S. 205), for at overtydes om, at endnu efter Christian d. 4des Tid, et Handelselskab og forskjellige Kjøbmænd sendte af og til Skibe til Grønland. S. 321, anføres som et Exempel paa faderlig Revselse den ligesaa skrækkelige som afskyelige Historie om Prinds Alexius, som hans egen Fader, Peter I. lod dømme fra Livet, og som døde pludseligen i Fængslet!"(Slutningen i næste No.)¬