Jyske Efterretninger, 1770-04-13
Langfredatil være dig vor eeneste og sande Forsonings Fest, du, den mærkværdigste og ubegribeligste iblant Dagene, paa dig blev den evige Kierligheds guddommelige Plan fuldført til de faldne Menneskers Frelse og Salliggiørelse. Forunderlige Dag! Du saae meere, end nogen af dine Brødre har seet eller skal see, saa længe Dage skal være; du saae, Gud at døe - Hvads døde den Almægtige, Jal fra Golgatha høre vi en Lyd, og Klipperne igientage, i det de revne, med en skræksomKnagen: Han er død. - Vor Jesus døde - Men, igiennem hvilke Lidelser har du ikke, o dyrebare Forsoner arbeydet dig til dette af Evighed besluttede Øyeblik, hvor tung, har har ikke denne vor Frelses og Salligheds Dag været dig, de kunne med en hellig Ærbødighed beskue dine mangfoldiOl ror alle Hierter ved din Aand, at vi paa en værdig Maa ham med levende Farver afmale dig for vores Øyne saage Lidelser, Herre! lad din Aand forklare dem for os, lad dan, som du hængte under Forbandelsen til en Velsignelse for alle Slægter paa Jorden. - Taello Soel du, som ved til alle tænkende Hierter om deres Forsoners smertefulde dit Lys forkynder din Skaberes Ære for oplyste Siele, tae Lidelser, tal til os alle ved din store Formørkelse, der skeede paa en Tid, da det ey kunde skee efter Naturens Orden; Tael, o aabnede Helligdom, sig os, at Almagtens Haand sønderrev Templens guldvirkede Forhæng just i det samme blev jo et nyt ophængt hvert Aar, og det kunde umueligt Øyeblik, da Jesus døde, det brast ikke af Ælde; thi der briste af sig selv; thi det splittedes i to Stykker midt paa tyde, at nu er Veyen aabnet til det Allerhelligste, nu ophør fra det øverste til det nederste, sig os, hvad dette skulde bete Skyggerne, nu ere Forbillederne opfyldte, nu er Skielle rummets Mellemvæg nedbrudt, nu er der fri Adgang til ninger. - Ol lader os alle med Frimodighed træde frem. Naadestoelen for alle Slags Folk, Jøder saavelsom Hed at vi kunde faae Barmhiertighed, og finde Naade til Hielp i rette Tid. - - Taler, J aabnede Graver, som overordentlige Vidner og Jesu Uskyldighed, og hans Døds og de, er vor Guld, og at den Retfærdige nu er forsynet for Opstandelses Kraft, bevidner, at det Menneske, som her dø give din Kierligheds Søn til saadan en Død for Uværdige, vore Overtrædelser. - Ævige Fader, hvor kunde du over var Synderes Frelse dig saa magtpaaliggende, og den er og dette saae du? - saae du, vor Forsoner i al din Lidelse, dog for saa mange iblandt dem en saare ubetydelig Sag, du de haarde Hierters Frækhed, der vilde bespotte dine Smerde mange Uskiønsomme, der vilde ringe agte din Død, saae ter, og dog trøste sig ved dem til din Vanære, saae du den Koldsindighed, med hvilken tilkommende Slægter skulde anhøre alt det, du havde lidt for dem, ja, du saae det, Al seende, og dog vilde du døe. Nu, du ihielslagne Livsens Fyrste, tilbedet og evig velsignet være dit Navn, 20 Rd. din Kierlighed og Naade, som har frikiøbt Syndere fra vil lade sig frelse; ach! lad dog dit Korses Ord være dybt Fordervelsen, nu har ingen nødig at gaae forloren, som indgravet i vore Hierter, saa det kan blive os en Livs Lugt til Livet. - Kommer, benaadede og gienløste Siele, lader os nær ved i Troens Forviisning beskue vor evige med en brændende Taknemmelighed og Kierlighed de Vel Forbarmer, Ol føler J, som alt ere salige i Haabet, føler. tid være eders Ære og Glæde at tilbede den Korsfæstede. signelser, som hans Død har forhvervet eder, lader det al eder, det saaledes er medhandlet, seer, hvor forskrækkelig en Kommer J Vanhellige! beskuer dette Legeme; det er for Gield. Synden er, at den ey ringere kan betales end ved at blive længere i saadan Gield, da Jesus har betalt den, Guds Søns blodige og forsmædelige Død, forfærdes for kom, og skam dig, o Synder, at du med Synden har saa ofte bedrøvet din kierlige Frelser, at du har berøvet ham din Siel, som han saa dyre betalte, lær dog at elske den vil antage dig. - Alt for længe bedragne Siele, river Gud, der har vildet døe til din Frelse, og endnu i Naade, eder løs af Forfængeligheden, flyer fra Verdens Tummel, og foragter dog engang alt det, der ikke maler eder Jæsum den Korsfæstede for Øynene. - Skuer, J Ubarmhiertige dette ynkelige Syn, det var af Forbarmelse og Medynk over eder han døde; Drukne af Stolthed og af føle J nu nogen Kierlighed og Taknemmelighed, ol saa lalendiges Nød, og fordobble Aaget for den Plagede, men Jndbildninger over egne Fortienester, foragte I den E men glæder eder ved, at J paa Nødlidende kan udøve disse, der da Korsets Beskuelse ikke længere være eder utaalelig, de Trængende, at lette deres Byrde, og vederqvæge deres salige Pligter imod ham; Glemmer ikke at gjøre vel imod vansmægtede Aand, saa skal Gud igien i Naade forbarme sig over eder, og velsigne eder baade her og hisset. - kymrede Siele, udbeder eder Viisdom og Raade til at Opløfter eders Øyne og Hierter, J bedrøvede og be fryde eder ved saa stor en Sallighed, at Jesus døde til eders signelser eder ogsaa, og hvad kan da mangle eder værer Beste. Er hans Død eders, saa tilhøre jo hans Dods Vel frimodige, og overlader eder ikkuns ganske til den trofaste Frelsere, han hverken kan, eller vil, slaae Haanden af eder, hans Forsorg er bestandig, han elsker Sine til Enden. -J Lunkne og Koldsindige, staaer dog stille, seer hen optil Korset, samler eders Tanker fra Adspredelse, og betragter, ham, den Apostel og ypperste Præst, som vi bekiende Christum JEsum, lader hans Kierlighed antænde eders Hierter til Gienkierlighed, at J kunne blive brændende i Aanden; han arbeydede med Længsel og Alvorlighed paa eders Frelse indtil Døden; giører J det samme for eder selv, saa skal eders Stræben hisset blive kronet med Ære og Herlighed. - O J Christne, hvilke Følelser opfylde ikke eders Siele, naar J, især paa denne Dag, der er bestemt til den lidende Frelseres Hukommelse, lade det være eder en hellig Pligt at anstille saavel en offentlig, som en hemmelig, frugtbar Betragtning over Jesu Lidelse, Eders Siel giennemtrænges da af den livagtigste Glæde, eders Frelseres Kors er eders største Fonøyelse, og J kiende ingen Henrykkelse, der er at ligne mod den, der udstrømmer fra Golgatha. - Ja hvorledes kunde vi nægte dig vort Hierte, og elskværdigste Menneske=Venlo du, de Fortabtes Gienløser, giør du selv vore Hierter til at være dig værdige riv dem løs fra Verden og Synden; lad dit Blod ey være forgiæves udøst, giv os Troen, ophold os i Troen, og hellige os indtil Enden drag os Dag fra Dag alt nærmere og nærmere ind i dine Lidelsers og din Døds Samfund, Dine ere vi, thi du var Løseren; du er vores, vor Forsoner og vor Gud over alting velsignet i Evighed! Orden.