Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1806-06-24
Som en Prøve leverer jeg her et Par Optrin af Lystspillet Erasmus Montanus, saaledes som jeg troer at det kunde have Jnteresse for vor Tidsalder, fordi det er Sæder af vore Sæder, Daarligheder af vore Daarligheder, jeg søger at skildre. Peer Degn (allene). Sandt at sige, saa skjetter jeg ikke stort om at den Rasmus Berg kommer hjem. Jkke fordi jeg er bange for ham – for da han endnu lærde sit Ad ab, saa kunde jeg allerede alle Declinationerne og Conjugationerne paa mine Fingre, og da han, med Tugt at sige, endnu ikke kunde binde sine Buxer, da deponerede jeg allerede fra Frue Skole med Karle, der havde Been i Panden og Kaarde ved Siden. Men andre Tider, andre Sæder, hedder det for et gammelt Ordsprog; den, som i gamle Dage var capabel at disputere med Rector Magnificus, han staaer nu som en Sinke, naar han kommer i Kast med een af de nymodens Kjøbenhavnske Lærde. De har faaet saa mange hedenske Fifaxerier ind i deres Studia, at en gammel ærlig Degn som jeg maa blive er i Hovedet, naar han bare hører dem nævne. Professorer voxer der og som Græs, og nylig læste jeg i Avisen, at de har faaet dem en Professor, som vil see Folk paa Pandeskallen, ligesom man seer Heste paa Tænderne. De Konster han gjør skal som jeg har læst i en ny Bog - hedde Galevanisme, fordi han selv hedder Gall. Det skal nok betyde saa meget som gale Vaner; den latinske Endelse skal vel ikke tjene til andet end til at give Ordet et sprænglærdt Udseende. Saaledes kan jeg huske, at Høreren i Frue Skole altid pleiede at skjælde os, naar han blev ret vred, for Skabhalsimer. - Men frisk Mod, Peer! Dit Hoved er vel for gammelt til at lære at nymodens Hvisvas; men derfor bør du dog ikke lade dig gjøre til Aalehoved af en Dunhage som denne Rasmus Berg. Nille. Jeppe. Peer Degn. Jeppe. Veed J vel Peer, at min Søn kommer hjem i Dag eller i Morgen, See her et Brev fra ham, som J nok kunde hielpe mig at læse, for det er mare saa høitravende, som Hr. Jespersens Præken anden Juledag. Peer. Lad see Jeppe, jeg skal nok læse det for eder. Jeppe. Det kommer an paa om J forstaaer det Peer. Hvad Snak, fulde jeg ikke forstaae mit Modersmaal, Hvad seer J mig an for Jeppe. Nei, det er ikke min Mening Men jeg meente kun om J forstaaer det ny Kjøbenhavnske Tungemaal. Nu er jeg kjørt femten Aar med Tørv til Hovedstaden, men siden den Tid er der ganske artig vendt op og ned paa Sproget. J min Ungdom kaldte man en Parsil en Parsillerod, nu betyder en Parsil et Stykke Jord, som Herremanden sælger Bonden, naar han vil slagte et Gods, og saadan er det gaaet med mange Ord. J min Ungdom kunde man sige til Herren paa Godset, og han tog det aldrig ilde op. Nu bliver man stevnet naar man siger J til en Stodderkonge. Naar jeg nu kommer op paa Gaarden og Herren ere mutters allene, saa maa jeg sige De, og det skal aldrig fortryde mig. Men naar den Skabhals Ridefogden staaer ved Siden af Herren, og jeg taler til dem begge, saa maa jeg Drollen ride mig ogsaa sige De, i hvorved Ridefogden dog ikke er andet end min Ligemand. Nei, Peer, J kan troe, det ny Sjællandske har ganske artig forandret sig. Peer (stødt). J Snak, giv kun hid jeg skal nok læse Brevet. (Jeppe flyer ham Brevet; Peer tørrer sin Briller, sætter dem paa og begynder at læse.) kiøkrig. 180 1/2 Det maa være efter nyere Stiil - den kjender jeg ikke. (læser videre.) P. M. Paa Glædens Vinger iler mit urene Jeg er i Møde, kjere Forældre, Mit rene Jeg er allerede hos er, og underholder sig med jer som min Personheds Personstiller i Samfærsel med jer. O, hvor meget længes jeg ikke efter at kunne feire Barnkjerlighedens Fest i eders Sirkel, at kunne østne mig ved jeres hulde Side i Philosophiens store Ocean - hvor vore Væsener falde sammen i eet. Tilgiv, at jeg ikke har tilskrevet jer, kære Forældre, siden mit Ophold i Æ. - Peer Degn meget eftertænksom.) 2, hvad skal det betyde, Det pleier man jo ellers at sige til Smaabørn? Jeppe. Læs kun videre Peer. (han kløer sig bag Øret.) Hjertet hopper i mig af bare Glæde! J kan jo siden forklare mig det polere. Peer (læser videre. Farvel, jeg sidder just i Deliskansen (Peer mumler i Skjægget, hvad mon det er for en Skandse? – " og skriver paa en Disputats. - Det er noget høitravende. Men jeg forstaaer det dog heelt vel, skjønt det kunde bryde Hovedet paa mangen Anden. Seer J, jeres Søn maa formodentlig have væltet underveis i en Mose, og nu klager han over sit urene Jeg. Nille (begynder at hulke). Herre Gud, Den stakkels Dreng, Naar han kun ikke er kommen til nogen Ulykke. Peer. Giv jer tilfreds, Nille! Det er kun et Suppositum. J maa vide jeres Søn skriver allegorisk, og Allegorier ere altid vanskelig at forklare. Birkedommeren selv har saaofte sagt, at han aldrig har værre Sager at dømme i, end de allegoriske. Jeppe. Hvad vil det sige Allegorier, Peer. Det er det samme som Kiste laags billeder. Jeppe. Fanden staaer i den Peer han veed nu perfect at gjøre Rede for Alting. Ja, vor Søn er heller ikke at kaste bag af en Vogn. Han vil blive en haard Nød at knække for jer, Peer (smilende. Om den end var saa haard som en Steen, Jeppe, saa skal jeg nok knække den. Det kommer kun an paa, om der er nogen Kjærne i den. Nu til Dags ere de haardeste Nødder sædvanlig ormstukne. (drikker og spiser tillige.) Seer J, i min Ungdom, da var der Karle ved Universitetet. Der var nu Mads Hansen, som vi i Skolen kaldte Mads Pandekage, - han havde faaet dette Tilnavn, fordi han engang holdt en Disputats om en Ciceroniansk Pandekage, som han blev ved at holde indtil Pedellen i Rectorens Navn lod ham vide, at Vægteren havde raabt tolv. Men den Gang forstod man ogsaa ganske anderledes at undervise Børn end nu omstunder. J mine Skoleaar var der ordentlig en Taxt for Prygl.