Aarhuus Stifts-Tidende, 1843-03-09
(Jndsendt.)¬ Man bestræber sig nu i det schleswig holsteinske Parti meget ivrigen for, at give Sagen den Vending, at alle de forargelige Optøier i den slesvigske Stænderforsamling ere fremkaldte ved P. H. Lorenzens Opsætsighed og kun have Betydning med Hensyn til hans Person. Derfor ere nu de tydske Blade fulde af hadefulde Udfald mod denne Hædersmand, som om Seiren var vunden naar han var berøvet Folkets Tillid. Men fremfor de andre Artikler, Jndsenderen har læst, udmærket sig den, der findes i – 7, pag. 193 i benævnte Ugeblad. Ja har endnu aldrig læst en saa dumdristig Fordreielse af de bekiendteste Tildragelser og saa fræk en Afvigelse fra Sandheden. Forfatteren karakteriserer sig strax ved sin dentsch bombastiske Jndledningssætning: "Man taler nu hiinsides Kongeaaen om intet Andet, end om det dansk Folk, om dettes Anskuelser, Meninger og Ønsker, om dettes Nationalitet og naturlige Rettigheder, ja man undseer sig ikke for, naar Enkelte udbringe en Taast, at takke det hele Folk, og man kan derfor heller ikke fortænke den store Hob saa meget i, at den i en Tid, hvor det politiske Liv for en stor Deel bestaar i Adresser og bombastiske Talemaader, vildledes ved de offentlige Blades utrættelige Raab, og i Vildfarelse om Begredet af sit eget Jeg griber den første bedste Leilighed til at give et Beviis paa sin Selvstændighed, og var det endog, idet den byder sin, som man foregiver, haardt betrængte Konge en hjælpende Haand i den for ham som saa farefuld skildrede store Kamp med Syden." Man mærker let, hvorpaa en saadan Snak er beregnet, der kun kan kjede de kyndige og vildlede eller reent forvirrede ukyndige Læsere. Derpaa giver vor Schleswig=Holsteiner, den jydske Stænderforsamling et dygtigt Smæk for at faae Leilighed til at overfalde P. H. Lorenzen. Hør engang! "Men hvorledes Folkets intelligentere Deel, den langt større Halvdeel af den jydske Stænderforsamling, (Ja det var sandelig en lille Halvdeel, der ikke stemte for Adressen,) udenfra kunde lade sig forlede til at indgive en Adresse til Hans Majestæt, som den der indsendtes i Anledning af den Lorenzenske Sag, det begribe vi nu ikke, og Efterverdenen vil i sitolige Tilbageblik paa det forbigangne endnu mindre begribe det." De have ladet sig forlede de stakkels jydske Deputerede, de kunde jo selv ingen Mening have om Sagen, og den snilde P. H. Lorenzen narrede dem i deres aabne Øine. Vor kloge Nordalbingier veed, at Efterverdenen vil fordømme dem uden al Naade. Nu kommer Humlen i to alenlange Perioder. "Man kan tie med, hvor bedrøveligt det er, hos Folkets Udvalgte at savne den Ro, af hvis Mangel alene den maaskee allerede af mange af den jydske Stænderforsamling. Medlemmer angrede (?) Overilelse lader sig forklare hvormed disse der have seet en Fare for den danske Nation, hvor det blot kom an paa, om Peter Hjort Loren, zen af Haderslev skulde tale tydsk eller dansk i den slesvigske Stænderforsamling; man kan forbigaae med Taushed, hvilken Miskjendelse af de allersædvanligste Forhold der hører til at troe, at det overhoved kan gaae an, at tiltage sig en Stemme over Forretningsgangens Form et andet Lands (1) Stænderforsamling; men det fortjener offentlig Revselse, naar man seer Jndsenderne af hiin Adresse i blind Jver for en Chimære at afvige saa langt fra Sandheden, at de paastaae, Hertugdommet Slesvigs hele Befolkning var oprindeligviis dansk; Hertugdommets Embedsmænd havde modsat sig Udførelsen af den Kongelige befaling om Jndførelse af det danske Sprog; Slesvig var forfatningsmæssig forbundet med Danmark; Peter Hjort Lorenzen, hvem det indtil for kort Tid siden aldrig faldt ind at tale dansk og som ikke kan tale dansk var en dansk Mand; her i vort fredelige Land herskede en statsfarlig Partivirksomhed; Slesvig var en integrerende Deel af den danske Stat; Embedsmændene i den nordlige Deel af Hertugdommet tilsidesatte modtvillig deres Undergivnes Jnteresser, og Hertugdømmet udgjorde en Statseenhed med Kongeriget." Ja, min fine Nordalbingier, det er sørgeligt nok, at de jydske Deputered ikke forholdt sig rolige; men Du tager feil, dersom Du troer, at mange af dem have angret, hvad de gjorde; thi de vide, at det ikke blot gjaldt, om Lorenzen skulde tale tydsk eller dansk, men om Dansken skal forjages fra Slesvig eller gjenvinde sine tabte Rettigheder. Du siger jo rigtignok, at Slesvig er et andet Land, men hvorpaa støtter Du denne Paastand, Veed Du ikke, at der i Danmark kun er een Mening om, at Slesvig er en Deel af det danske Rige, Heri er den "Berlingske Tidende enig med Fædrelandet. Men det er sandt, Du vil jo forbigaae Dette med Taushed. Ja! I Schleswig=Holsteinere holde meget af Taushed, hvor det kommer an paa at bevise eders tomme Paastande. I skjælde og smælde bestandigen, angribe med fræk Pande navngivne Mænd, uden at nævne eder selv, men paa ærlig Kamp indlade J eder aldrig. Den Forfatter, vi her have med at gjøre, nævner alle de Sætninger, der efter hans Mening fortjene offentlig Revselse, men, endskjøndt lige overfor en til Eenstemmighed grændsende Majoritet i den jydske Stænderforsamling, indlader han sig ikke paa Beviser; thi som saadanne skal dog vel den følgende Snak ikke ansees, Naar en saa dygtig Lærd som Professor Larsen paastaaer, at Slesvigs Befolkning oprindeligviis var dansk, saa siger vor Nordalbingier blot, at, hvem der har hørt om Hengist og Horsa, veed, at Dette forholder sig anderledes. Han taler ikke om, at Jyderne besatte Landet, da Anglerne droge til England. At de Embedsmænd, der ere forpligtede dertil, bruge det danske Sprog, skal man kunne see af et Blik paa "Lyna" og "Dannevirke", men han tier med Aabenraaer, Sønderborger og Tønder Ugeblade, hvoraf man seer det Modsatte. Og har Kongen vel uden Aarsag ønsket Oplysning om, hvad der efter to Aars Forløb endnu er i Veien for Sprogreskriptets Efterlevelse? Jmod alle grundige Undersøgelser, der have viist Slesvigs uadskillelige Statseenhed med Danmark, sættes efter den vanlige schleswig-holsteinske Maade blot den Paastand: "at den, der blot nogenlunde kjender vore statsretslige Forhold, maa vide, at der ikke kan være Tale om Hertugdømmets forfatningsmæssige Eenhed med Danmark. Saaledes vedblive disse tydske Herrer, at drille deres Modstandere ved altid rask væk at sætte som afgjort, hvad de netop først skulde bevise, og lee saa ad deres Modstanderes Arbeide med atter og atter at møde deres Drillerier. Men da det er vanskeligt at komme dem tillivs paa samme Sted, hvor de have deres Tumleplads, saa opnaae de tildeels deres Hensigt, at føre Almuen bag Lyset. Tilsidst paastaaer vor Modpart, at der ingen statsfarlig Partivirksomhed findes i Slesvig, at dette aldrig har udgjort en Deel af eller en Eenhed med Danmark, og tilføier, at man kan være tvivlraadig, om man skal forhauses mere over de jydske Stænders Uvidenhed, idet de tør paastaae det Modsatte, end over deres Dristighed, idet de indgive en saa slet begrundet Adresse. Og for at ende med Knaldeffect opfordres de nordslesvigske Embedsmænd til ad Rettens Vei at drage dem til Ansvar, der have beskyldt dem for modtvillig Tilsidesættelse af deres Undergivnes Jnteresser." De jydske Deputerede maa nu takke Gud for, at de have dansk Værnething og dygtige Jurister som Medskyldige, det vilde ellers see missligt ud. Vi maae nu for sig selv lidt nærmere betragte de hadefulde Udfald mod P. H. Lorenzen, hvori der ikke er et sandt Ord. Jndsenderen har kjendt Lorenzen nøie siden 1828. At det indtil den seneste Tid aldrig faldt Lorenzen ind at tale dansk, er en saa aabenbar Usandhed, at jeg ikke begriber, hvorledes Nogen kan fremkomme dermed. Lige siden 1818 har Lorenzen været Kjøbmand i Haderslev, og enhver saadan maa sandelig daglig tale dansk, om han og ugjerne vilde. Det er lutter dansktalende Bønder, som søge Torvet i Haderslev, og efter deres Sprog, en god jydsk Dialet, maa Kjøbmanden rette sig. Men der paastaaes endog, at, hvo der har seet Haderslev og P. H. Lorenzen i hans Familieliv ham er det bekjendt, at efter sine Forældres Stilling i Samfundet og efter sin Opdragelse er denne en Tydsker." Lados see, hvorledes det hermed hænger sammen, for tillige at berigtige de prange Beretninger, der efter en mindre paalidelig tydsk Kilde gjennem skandinavisk Folkekalender og adskillige Blade er udbredt i Danmark. P. H. Lorenzen er født i Haderslev (ikke i Slesvig) Aar 1791. Hans Fader var en ærlig dansk Bondemands Søn fra Als. Han var i 36 Aar Embedsmand i Haderslev, en god dansk Statsborger, der vilde have taget det meget ilde op, om vore kjephøie "Schleswig Holsteinere vilde have regnet ham til deres statsfarlige Parti. Han var sin Konge og sit Fædreland, hvilket han kaldte Danmark, tro hengiven. Lorenzens Moder var en Datter af Kjøbmand Peter Hjort i Haderslev, en god ærlig Jyde, født og opdragen i Horsens, og senere flere Aar paa et Kontoir i Trondhjem. Moderen hørte derfor kun Dansk i sin Faders Huus, og talte derfor stedse dansk med sine Børn. Lorenzens Kone, som han ægtede 1826, er en Datter af en født Rudkjøbinger. Hvorledes kan det nu siges, at Lorenzen efter sine Forældres Stilling og sin Opdragelse er en Tydsker, Reil man kan med Sandhed, sige, at der sjelden tales tydsk i hans Huus og aldrig uden fremmed Anledning f. Ex. med tydske Handlende. Han har rigtignok fra 1801 til 1806 besøgt Latinskolen, i Haderslev, og har saaledes faaet en bedre Underviisning end mange andre Kjøbmænd, men man bliver som Dreng ikke saa let fortydsket i denne danske Kjøbstad. Men sæt nu, at den gjendrevne Logn var Sandhed, sæt, at Lorenzen var en Tydsker, kunde han derfor ikke med samme Ret kjæmpe for den danskslesvigske Almues Rettigheder og Fædrelandets Eenhed? Det var imidlertid beqvemt nok, dersom man fra tydsk Side kunde indbilde Folk, at det kun var en enkelt Mands Luner og Jndfald, man havde at gjøre med. Her have vi nu et nyt Exempel paa, hvorledes Hr. Schonfeld i Jtzehoe kjæmper for "Sandhed og Ret