Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1829-01-16
Efterat Forfatteren har gjennemgaaet det sydlige Europa fornemmelig Portugals, Spaniens og Jtaliens Skjebner i sidste forløbne Aar, vedbliver han saaledes: Henflytte vi os, for at slutte Rækken af de absolut monarkiske Stater, ligesom ved et Trylleslag fra Syden til Norden, fra Jtaliens smillende Marker, hvor nu næsten intet Spor mere findes af den tvende Gange opblomstrende Frihed, til et af Europas Monarkier, paa hvis Trone er af de ældste Dynastier uforanderlig hersker, nemlig til Danmark, da støde vi paa en Kontrast, som i andelig og moralsk Henseende er ulige større, end i geographisk og physisk. - Medens hist i Naturens Have hver Aarstid vinker med Blomster og Frugter, og Himmel og Jord fortrylle hver en Sands, kan Vandreren dog ikke der glæd sig over Mennesket, neppe engang have Tillid til sin egen Veiviser, eller betroe sig til et usselt Tag, som tvetydig Gjæstevenskab tilbyder ham. Her derimod, i dette Land, hvori stormende Bølger i flere Maaneder bryde paa Beltets Kyster, dækker Agerdyrkerens flittige Haand en mindre gavmild Jordbund med grønnende Sæd; her, hvor intet Frihedsbrev, ingen Konstitutions=Alt, fra ældre eller nyere Tider, sætter Herskeren Skranker, dømmer dog kun Loven saavel den Høie som Lave; den Rige som den Fattige med lige Retfærdighed; her blomstre Videnskaber og Kunster; og med en Frihed, som maaskee ingensteds i høiere Grad, udtaler og nedsskriver Enhver sine Tanker. Den høieste Pressefrihed tilstæder hver Undersaat en Stemme, og den høimodige Monark beskytter ei blot, men belønner og ærer tillige ædel Frimodighed og alvorlig Sandhed, udtalt ved selve Tronens Fod, hvorpaa det nyeste Exempel ved Formælingen i Kongesamilien endnu er i frisk og taknemmeligt Minde. - Priisværdige Fyrste, ærværdige Fader for en lykkelig Folkefamilie, hvor blid maa ei din Slummer være, hvor glad din Opvaagnelse! Du behøver ingen lurende Tjenere eller Drabantere; thi - dit hele Folk er din Livvagt og hver Mands Bryst dit Skjold. Held dig, og evigt blomstre din ligesindede fyrstelige Stamme, Naar længst mangt et blodbestænkt Laurbær er henviisnet, vil Egekrandsen for sjeldne Borgerdyder, som udgjør dit skjønneste Kongelige Smykke, endnu grønnes. Du drog ingensinde Sværdet, for at erobre, men kun for at beskytte Dine. At vedligeholde og befordre det Gode, men aldrig at ødelægge, var dit Maal. Enhver Rettighed var dig stedse hellig, og hverken Politik eller Øieblikkets Begunstigelse kunde nogensinde formaae dig til, at udstrække Haanden efter fremmed Eiendom. Hvad og Fremtiden monne bære i sit Skjød, Du kan trøstig træde den imøde; thi for Dig opstige dine Undersaatters velsignende Bønner mod Himlen. Alt Jordisk staaer i Guds Haand, ogsaa Troner ere Forgjængeligheds Love underkastede; men til evindelig Tid bliver deres fasteste Værn Retfærdighed, og paa uforgjængelige Tavler vil Historien indgrave for Efterverdenen: den meest uindskrænkede Monark var tillige den retfærdigste, og den af hans Villie med Liv og Gods afhængige Borger tillige den frieste i Verden. Saaledes, min Ven, har en udenrigs Forfatter, ved at beskue og vurdere Stater og Regenter, bedømt Frederik den Ædle, og Vi - ja - Vi ville, idet Vi skjønsomme og med flammende Hjerter underskrive hvert Ord, den Fremmede har talt, stræbe efter og arbeide til at være denne Ædlestes værdie ge Sønner, ved selv, hver i sin Kreds, at arbeide til hans er skede Danmarks Held, og derved give ham det eneste ham værdige Beviis paa, at Vi fortjene at ledes af den retfærdigste og mildeste Faderhaand, der nogentid styrede Danmarks Scepter. Anders Ludvigsen. Efterretninger Krigen vedkommende.