Viborger Samler, 1783-08-11
Det qvindelige Livs Værdighed bestaaer i en lige Blanding af Tilbageholdenhed og Fromhed, som Pige: i Kierlighed og Underkastelse, som Kone, i Huuslighed og Aarvaagenhed over Børnenes, og især Døttrenes, Opdragelse: og disse sidste ber de ikke slippe, førend deres Forstand og Hierte er fuldkommen dannet, thi jeg kiender ingen lykkeligere Dame Opdragelse, end den, de faae Hiemme under deres egen Moders Opsigt. Forfængelighed er altid latterlig og strafværdig, men endnu langt urimeligere hos de qvindelige, end mandlige Kiøn. Mændene have legemlig Styrke, Myndighed, Lærdom, og saadanne flere Anledninger til at blive forfængelige, men Frue timmernes eneste udvortes Grund til Hofmod er Skiønhed. Thi Dyd og god Forstand var stedse ligelangt fra Forfængelighed. Der er ingen Naturgave af mindre Vigtighed, end en skiøn Skabning eller en smuk Udside. Et Stykke Kiød, fuldt af Blod, Vædsker og Ureenlighed. og ligheder, og skiult under en glat Hud, udgjør det væsentligste af Begrebet om Skiønhed. Og mon dette ikke for kan give Anledning til Ydmygelse, end Stolthed, Var det endog langt fortreffeligere, end det er, saa kan dog intet være meere urimeligt, end at bryste sig af det, hvori man, ved Fortienester, ingen Deel selv har, men som blot er en Gave af Himlen. Med ligesaa god Grund kan et Fruentimmer være stolt af Lilierne paa Marken, eller Tulipanerne i Haugen, som af sit Ansigts Smukhed De ere begge Frembringelser af den samme Haand, hvilke menneskelig Kunst ligesaalidet kan give Fødsel, som Varighed, lige uvigtige og lige foragtelige, naar de sammenlignes med det, som er virkelig stort og fortreffeligt. Hofmod er en Last, hvorved det ellers yndigste Ansigt selv langt mere vanskabes, end ved Finner eller Smaakopper. Jeg har, paa offentlige Steder, tit seet Damer af den udsøgteste Skiønhed, ved deres alt for kiendelig Stolthed, at giøre sig selv saa forhadte, at man ikke har kunnet betragte dem uden Modbydelighed: Da de derimod ved en beskeden og sand qvindelig Opførsel kunde have vundet et hvert Øies Beundring og bifald. Dog maa vi, i alle saadanne Henseender, til vor Skiendsel, og til Fruentimmernes Ære, bekiende, at intet Fruentimmer, uden vor Hielp og Mellemkomst, kan blive fuldkommen lastværdig. Thi os er det, som for Ex. her lære dem at sætte for stor Priis paa det, der i sig selv er saa forgiengeligt, saa uselt og ubetydeligt. Snaksomhed og Paastaaenhed beviser hos begge Kiøn intet uden Forfængelighed og Daarskab: men hos Fruentimmerne, fornemmelig i Selskab med Mænd, og frem for alt med Mænd af Forstand, og Lærdom, kan denne Feil ikke bestaae med den Uskyldighed og Tilbageholdenhed, som biedrage saameget til at vedligeholde den billige Høiagtelse, de ere berettigede til at fordre af Mændene. Jkke alene den hellige Skrivt, men hele Naturens Indretning taler tydelig om Mændenes Fortrin for Fruentimmerne. Jgiennem hele Dyreriget er Hannen enten større, stærkere, smukkere, eller klogere, end Hunnen. Og et ungt Fruentimmer maae besidde alle (om de paa eengang vare muelige) Legemsyndigheder, hvori dog deres fornemste udvortes Fortrin bestaaer; saa ere dog alle disse intet uden Ufuldkommenhed i Ligning mod en velskabt ung Mand. Og at eftertragte eller anmasse sig Lighed, med det værdigere Kiøn, er altsaa at rebellere imod Naturen, hvilket aldrig kan skee ustraffet. Den største Fare, som det qvindelige Kiøn staaer, og den Livets Stilling, hvor deres Forsigtighed eller Svaghed falder meest i Øinene, er i Kierlighedssageer. Af et Fruentimmers Opførsel hænger. ger, i denne Henseende, hendes hele timmelige Lykke eller Ulykke, som den visseste Følge.