JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-09-14
Viborg, d. 7 September. J Søndags og Mandags havde vi Blæst og Tørre, men siden daglig Regn, ofte med Lynglimt og Torden i det Fjerne. J Nat Skylregn for Dag, saa at det mange Steder endnu udestaaende Byg og Havre tager betydelig Skade. Da Avlen i Aar er saa overmaade ringe, og fylder ikke uden Tredieparten af hvad det pleier, ere Udsigterne høist sørgelige for Landmændene, der trykkes usigelig af mangehaande Nød og Armod. Kartoflerne sælges heri Dag paa Torvet for 10 s. Skjeppen. - Kreaturernes usle Priis og Mangel paa Foder, volder, at Oxekjød nu kan faaes for 2 a 3 s. Pundet. Gud veed, hvad Enden skal blive, da det, som Landmanden nødvendig bruger, er ligesaa dyrt, ja undertiden dyrere, end før. Vinterulden solgtes for 36 s. Pundet. Dersom Sommerulden, ikke bliver dyrere, er Bonden endnu værre faren, da han i disse Egne stoler meget paa denne Jndtægt. – J Thy har man allerede paa mange Steder indbjerget den liden Avl, da Regnen, som faldt her først i Juli, lod sig kun sparsomt der tilsyne. (Viborger Samler.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-09-14
Den i Aaret 1818, som Landfoged i Zürich, afdøde Salomon Landolt var i mange Henseender, men, især som Dommer, en høist mærkværdig Characteer. Hans Embedsførelse var original, og han kunde ikke finde sig i Retspleiens sædvanlige Former. Hans Domme bleve rask afsagde, og ligesaa rask fuldbyrdede, uden at hans Adfærd paadrog ham flere end to Gange Uleilighed. Stokken var hans Hovedstrafferedskab. Sædvanligen holdt han Standret, og revsede uden Persons Anseelse. Han gik ud fra den Grundsætning, at Hug ere holdne Varer, og at derhos den bemidlede Skyldige ikke havde Leilighed til at løskjøbe sig fra en saadan Straf. Ved slige offentlige Executioner blev der sædvanligen ringet med en Klokke, for at samle Tilskuere, hvorved Straffen blev saa meget føleligere. Trods denne Strænghed var han agtet af Folket, og man kaldte hans Kiendelser i en dobbelt Henseende salomoniske Domme. Allerede hans fra Formerne afvigende Forhører havde noget Eiendommeligt. J Værelset, hvor de holdtes, hang et stort Speil, mod hvilket han sædvanligen vendte sig, og i hvilket han saae skarpt paa den Beskyldte. En Dag forhørte han en Person, med det Øgenavn Blutzger, og dennes Medhielpere, angaaende en bedragersk Bomuldshandel. De havde aftalet, hvad de skulde sige, og nægtede haardnakket. Men nu lagde Landfogeden Mærke til, at Blutzger gav de Andre et Vink. J Øjeblikket irettesatte han ham for dette Tegn. Den Bestyrtede modsagde sig selv, og bekiendte omsider, stammende og angestfuldt, det hele Skjelmstykke. Hans Menneskekundskab, Erfaring, og maaskee ogsaa phystognomiske Skarpblik, ledte ham tillige paa andre Maader til Maalet. En Dag var en smuk, ung Pige tilstede ved et Forhør. Landolt hviskede en Ven i Øret: "Pigen er frugtsommelig!" Vennen tvivlede. Han gik med hende ind i et Sideværelse og spurgte hende tillidsfuldt, uden al Jndledning, hvo der var Barnefader, Pigen blev rød, men fattede sig igjen, og sagde, om han maaskee troede, at hun lavede til Barsel, "Det kommer ikke mig ved, svarede han det spørger jeg heller ikke om, men Forførerens Navn vil jeg vide, paa det Du kan angive ham som Barnefader for Retten." Hulkende og skamfuldt bekjendte Pigen sit Feiltrin, og Landolt sørgede i Stilhed for, at hun blev gift. - Han havde forgjeves indskjærpet Fattigfogden i Greifensee, ikke at taale Løsgjængere i Flekken. En Dag kom imidlertid en Tigger til Slotsporten. Landolt lod ham føre ind i Kroen, og der beværte med god Mad og Viin. En Time derefter lod han Fattigfogden hente, og sagde til ham: i Kroen sidder en Tigger og lader sig Maaltidet smaae godt paa din Bekostning, nu er han nok mæt, du betaler for ham, og befordrer ham derpaa videre.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-09-14
Fra den Tid af saae man ingen Landstrygere mere i Greifensee. - Sammesteds levede en Skræder, som der gik Ny af, at han forstod den sorte Konst, og kunde forønske hvem og naar han vilde. Landolt, der vilde udrydde Overtroen, og saae Uvæsenet stedse gribe mere om sig, da Skræderen, misbrugte Almuens Lettroenhed til slette Streger, lod ham stille i den saakaldte Stud. Han lovede ham en stor Belønning, naar han kunde gjøre Armen paa den, der skulde prygle ham, lam. Ved de første Slag skrea Skræderen, at Landfogden var en bedre Hexemester end han, og med Sielen uddrev ham hans djævelske Konster.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-09-14
En Bonde fra Maur klagede over, at hans Kone var saare skjændesyg, og mishandlede ham i den Grad, at hun nyligen næsten havde skollet ham med kogende Caffe. Landelt efterforskede længe i Samtalen med denne Mand, paa hvis Side Skylden kunde være. Endeligen sagde han: jeg seer nok, at du er en plaget Hiob, og skal skaffe dig Ret. Næste Søndag lader jeg din Kone indspærre i Drillen (et stort Træbuur, som man dreiede saa længe omkring, til Overtræderen fik Ondt, men som siden 1798 er ganske afskaffet), og da kan du drille den giftige Satan saalænge du finder for Godt Bonden forskrækkedes og sagde, at han umueligen kunde beqvemme sig dertil. Hun er og bliver dog altid hans Kone, og han kunde ikke bære det over sid Hjerte, at give hende til Priis for Sognefolkenes Spot. Hans Ønske var blot, at Hr. Landfogden maatte formane hende, og ved fornuftige Forestillinger forbedre hende. Landolt lod nu Konen kalde for sig: "Jeg hører, sagde han, at du lever ulykkelig med din Mand; han er sikkert en sleKarl." Vist nok er han det, svarede Tantippen, og begyndte at skjælde dygtigen paa den stakkels Mand. "Naar saa er, sagde derpaa Landolt, saa skal han ogsaa bøde for det. Næste Dag lader jeg Køteren sætte i Drillen, og saa kan du pine ham saa meget du vil." Ja, Herre, det skal jeg med største Glæde; jeg skal drille ham saa han skal huske paa mig. - Nu vidste Landolt, hvem han havde for sig, og lod Skjændegjæsten sætte nogle Dage paa Vand og Brød.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-09-14
Efter en officiel Oversigt ere fra 1 October 1819 til Udgangen af September 1820 udførte fra de forenede Stater til Danmark for 83,878 Doll. indenlandske og 154,694 Doll. udenlandske Producter, og til de danske Besiddelser i Vestindien for 1,689,619 Doll. indenlandske og for 641,865 udenlandske Producter. Til Sverrig, og dets Colonier i Vestindien ere derimod kun udførte i samme Tidsløb for 646, 868 Doll. Udførslen til Danmark har forholdt sig til den til Rusland, omtrent som 1 til 2, til den til Nederlandene, som 1 til 3, til den til Storbritannien, som 1 til 14.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-09-14
Kjøbenhavns Børs, d. 13 September. Cours. Hamb. 2 M. 247, a vista 250. Spec. 251. - Specier solgtes til 15 Rbmk. 1s. Obligationer (med Rente fra 11te Juni 1822) 79 1/2 a 80. Nationalbank-Obligat. (af Laanet den 2 Februari 1820) 101 Rbdlr. r. S. (uden Renter) eller 127 Rbdlr. Sedler pr. 100 Rbdlr. r. S. - - Svenske - Norske Rigsbanksedler 12 3/4. Sedler 61 1/2 s. - Disconto 5 pC. Af dette Blad udkomme ugentlig to Numere.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-09-14
J Følge Kgl. allernaadigst Tilladelse, forsendes det med Brevposterne, og kan bestilles paa alle Postcontoirer. Her i Staden modtages Subskriptionen hos Bogtrykker Höecke, i store Helliggeiststrædet No. 144. Kjøbenhavn. Trykt hos J. H. Höecke.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-09-17
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. nomoo Roman Nittende Aargang. No. 75. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Tirsdagen den 17 September 1822.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-09-17
Nogle Bemærkninger, angaaende visse publiqve Penges Bestyrelse i forrige Tider.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-09-17
Man læser i Historien, at adskillige af vore patriotiske Forfædre ei allene have stiftet betydelig Legater til offentligt Gavn og Nytte, men og derhos bestemt Maaden, hvorpaa disses oprindelige Beløb, Tid efter anden, kunde blive forøget og formeret. Den navnkundige og lærde Forfatter af Skrivtet: Store og ædle Handlinger af Danske, Norske og Holstenere, efterat have nævnet adskillige Personer og Familier, der ved runde og milde Gaver til Videnskabernes Fremme have sat sig et hæderligt Minde, føier denne bemærkning til: "Disses Gaver udgjorde, paa den Tid de bleve udstædte, hver for sig anseelige Summer, og ved de kloge Bestemmelser, som ved de fleste deraf ere iagttagne, at nemlig en vis Deel af Capitalen stedse staaer til Fremvært saaledes, at Hovedsummen, ved dens Renter, aarlig forøges, have mange meer end fordoblet sig." S. 662. Dette Exempel er bleven efterfulgt af adskillige Embedsmænd, forsaavidt de som Tilsynsmænd eller Bestyrere af visse offentlige Midler ei allene have sørget for at vedligeholde, men og, saavidt som mueligt, at forøge samme, endskiønt dette sidste ei udtrykkeligt var paalagt dem som en Pligt, og hvorpaa jeg nu vil anføre adskillige Exempler.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-09-17
Fra Aaret 17171730 var Jacob Lodberg, Biskop i Fyens Stift. Paa denne Post mødte ham adskillige Fortrædeligheder, saavel i som udenfor Huset, hvilke han overvandt ved Taalmodighed, samt derhos varetog med ufortrøden Jver sine Embedspligter; de hans Opsyn anbetroede Klosteres og Fattigstiftelsers Midler bleve ved klog Sparsommelighed og nøie Jndskrænkning forøgede til det Dobbelte *). Ligeledes omtaler Historien Magister Peder Hersleb, som en sielden og ypperlig Regnskabsfører. Fra 1738-1757 beklædte han Bispembedet udi Siellands Stift, og i den Tid, skriver Zwergius, saae han visse publiqve Midler, ved god Oeconomie og nøie Tilsyn, at være voxne over en Tønde Guld *). Udi Mindetalen, som Professor J. Baden holdt over salig Geheimeraad Stampe, berettes iblandt andet, at da han, nemlig Stampe, i Aaret 17753 blev beskikket til Generalprocureur, saa tillod dette Embedes mangfoldige Forretninger ham ei at holde Forelæsninger over Lovkyndigheden; dog vilde han *) Pontoppidans Kirchenhistorie des Reich Dannemarck, 4 Th., S. 116-116. Siællandske Cleresie, 1 Tom., S. 392. Videre herom kan læses i den latinske Mindetale, der blev holdt ved hans dødelige Afgang, og har den Titel: Laus Propria B. Herslebio in funere honorario illi dicta 4 J. P. Anchersen, pag. 26. er ganske løsrive sig fra al Forbindelse med det Kiøbenhavnske Universitet, hvis Qvæstor han frivillig vedblev at være, hvilken Post han forestod udi nogle og tredive Aar, og i samme Tid bragte han ei allene de til Qvæsturet henhørende Ting og Sager, der vare geraadede i Vilderede, i behørig Orden, men skaltede og valtere derhos saa viselig og fordeelagtig med Universitetets Pengevæsen, at dets Legater og Stipendier nogle Aar førend hans Død havde faaet dobbelt Tilvært *). Endnu et Exempel paa en Mand, hvis Fortienester af de publiqve Penges Bestyrelse vel ei ere saa store, som forbenævntes, men som med priisværdig Omhyggelighed og Paapassenhed vaagede over, at betydelige Capitaler, hvis Opsyn var ham anbetroet, forbleve i god Behold. Aaret 1738 blev Henrich Gerner **), Præst til den Tid for Vaale Menighed i Norge, kaldet til Sognepræst for Frue Menighed i Kiøbenhavn, Stiftsprovst i Siellands Stift og Provst i Sokkelunds Herred, uden at have i nogen Maade ansøgt disse Embeder. Ved det første Tilbud vægrede han sig ved at modtage samme, foregivende, "at han forstod slet intet af Lov og Ret, da dog Loven siger, at Provsterne skal have Jndsigt derudi; han var nu for gammel (paa den Tid 38 Aar) til at lægge sig efter denne Videnskab, og de mangfoldige Forretninger, disse Embeder førte med sig, vilde ei heller levne ham den fornødne *) Laudatio in funere virri, dum visit, illustrissimi, excellentiissimi Henrici de Stampe. Han var en Sønnesøn af den berømte og lærde Biskop Gerner, der døde i Viborg 1701. - Om det Anførte finder man Underretning i Skrivtet: Nogle Mærkværdigheder, som angaaer Henrich Gerner, hans Vita og Fata m. v. Trykt i Kiøbenhavn, 177.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-09-17
Den bekiendte Niels Lembak havde og været Præst ved dette Kald, som han frasagde sig, da han ei fandt nogen Lyst til præstelige Forretninger, og blev derefter Sorenskriver, for Rommerige. Uden Tvivl var han Geerners Formand. Begge vare, ved forskiellig Digten og Tragten, brave og retsindige Mænd. Tid dertil." Ved igientagne Tilbud tiltraadte Gerner bemeldte Embeder, og i Aaret 1739, Marie Bebuddelsesdag, holdt han sin Tiltrædelsesprædiken. udi Frue Kirke. Nogle Dage derefter modtog han af Formandens Enke og hendes Laugværge det til Embedet henhørende Regnskab, og de Pengebeholdninger, som angik Siellands Stift og Sokkelunds Herred; "men hvor forskrækket blev jeg ikke, hedder det, da ikke mindre end 25 Protocoller og Regnskabsbøger, desuden en græsselig Mængde af Obligationer, Documenter og Breve, tilligemed nogle Tusinde Rigsdaler rede Penge blev frembaaret og lagt paa Bordet for mig; men da jeg siden selv fik ret Jndsigt i Tingene, og lagde Haand derpaa, saae jeg, at Vanskeligheden var ikke saa stor, som jeg i Begyndelsen, forestillede mig." Da Gerner Aar 1748 blev beskikket til Præst ved Brødrekirken i Neusalz udi Schlesien, og derhos til Jnspector eller Provst for de lutherske evangeliske Brødremenigheder i Preussen, saa, forinden han forlod Hovedstaden, gjorde han for de dertil Committerede, Etatsraad og Professor Kall, og Etatsraad og Professor Nissen, tilbørlig Rede og Rigtighed for de publiqve Penge, som han i sin Embedstid havde havt under sin Administration, og der i Alt beløb sig til nogle og Halvtredsindstyve Tusinde Rdlr. dansk Courant. Gerner har imidlertid statueret Exempel paa, at en Mand med en ærlig og redelig Tænkemaade, og ved en forsigtig Adfærd, kan med heel ringe Jndsigter i Lovkyndigheden og Cammeralvidenskaben have betydelige Pengesummer under Hænder og administrere samme vel. At de publiqve Penge, administrerede af ham, ei fik nogen Tilvext, hidrørte vel derfra, at Omstændighederne ei tillode det, eller og han troede, at det gjordes ei fornødent. Den Dag i Dag ere Meningerne om den bedste Bestyrelsesmaade af de publiqve Midler deelte. Nogle Administratører ere ei nøiede med at see samme blot conserverede, men giøre sig al Umage for deres Forøgelse og Formerelse Tid efter anden; Andre mene det at være nok, naar de for Haanden værende faste Fond og Capitaler kuns kunne forblive i god Behold, deres Tilvext holde de ei for nødvendig, angivende til Grund: "Jo flere af Nutidens Trængende, der kan blive hiulpne, og jo rigeligere de kan blive understøttede, desto bedre, lad enhver Generation forsørge sine Fattige." Unægtelig er det Omstændighederne, der bør bestemme, hvad Fremgangsmaade der helst bør følges. Jmidlertid synes det mig ei at være af Veien, saavidt som det lader sig giøre, at efterfølge Forfædrenes Exempel, der ved adskillige Leiligheder viste, at de tænkte ei allene paa den nærværende, men og paa den tilkommende Slægt, og derfor ved betydelige Capitalers Bortskienkelse føiede den Bestemmelse til, at en Deel af Renterne skulle opbevares til Hoved stolens voxende Forøgelse.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-09-17
At Enkelte i forrige Tider ved Administrationen af de offentlige Midler, have taget galt afsted, og holdt ilde Huus med samme, derom taler og Historien. Pontoppidan beretter i sine Annalers 4de Deel, S. 37, at da han var Kongelig dansk Hofprædikant, og derhos, som Meddirecteur af Fattigvæsenet *) over det hele Danmark havde idelig Leilighed til at kiende sammes Tilstand, saa begyndte han, i Følge Ordre fra høiere Sted, paa at giøre en Samling af alle forHaanden værende Gavebreve, Testamenter &c., for at bekiendtgiøre samme offentlig ved Trykken, og derved at forebygge Misgreb og Underslæb i Bestyrelsen af de Fattigvæsenet tilhørende Midler. Det blotte Rygte herom satte Adskillige i Skræk, og havde, blandt andet, til følge, at en Snyder, der en Tid lang havde siddet inde med en betydelig Capital og dulgt samme, kom frem dermed og derhos med al Beredvillighed erstattede, hvad Skade og Tab der var indløbet i lige lang Tid ved dens Tilbageholdenhed. Pontoppidan, der 1748 blev kaldet til Biskop over Bergens Stift, beretter, at han blot anfører denne Anecdote, forat bevæge en og anden Mand, som dertil var skikket, at fuldføre det begyndte Arbeide, som han var bleven forhindret fra. Dette Ønske blev opfyldt og iværksat af Conferentsraad og Amtmand J Aaret 1735, d. 25 November, blev Pontoppidan kaldet til Hofpræst, og d. 2 Decbr. samme Aar til Meddirecteur for Fattigvæsenet. Schrøckhs unpartheyische Kirchenhistorie.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-09-17
Alten und Neuen Testamentes 4ter Theil, de Hofman, der fra Aaret 1756-1765 udgav udi 10 Tomer: Samlinger af publiqve og private Stiftelser, Fundationer og Gavebreve, som forefindes i Dannemark.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-09-17
Nuomstunder er det ei at befrygte, at Legater og andre Gaver, som godt Folk give til Fattigvæsenet, skulle falde, som Ordsproget lyder, i den forkeerte Lomme. Reglementet af 5 Juli 1803 og senere Anordning befaler, ei allene aarligen at indberette til vedkommende Amtsdirectioner Jndtægterne og Udgivterne til de Fattiges Forsørgelse, men endvidere er det Fattigcommissionerne paalagt, derhos at anmelde, hvad Capitaler og Legater Fattigcasserne eie, og hvad Sikkerhed der er givet for Udlaanet, saa og at fremlægge de udstædte Obligationer til lovmæssig Paategning. Herved er tilstrækkelig sørget for, at hvad Midler og Penge een og anden Fattigkasse er i Besiddelse af, ei forvandskes, eller bliver Ødselhed, Egennytte og Vindesyge til Føde og Fordeel. H. C. Clausen, Præst paa Fanøe. Den indbyrdes Undervisning.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-09-17
Jndenlandske Efterretninger. Placat af 4 September 1822, angaaende Tiende Rettighed af Sandflugts-Jorder. Vi Frederik den Siette, af Guds Naade Konge til Danmark, &c., gjøre vitterligt: At Vi, i Overeensstemmelse med de Grundsætninger, som indeholdes i Vor Anordning af 8de Januar 1810, ville, med Hensyn til Tiende Rettighed, af Sandflugts-Jorder i Vort Rige Danmark, allernaadigst have fastsat, som følger: I. Opdyrkede Sandflugts-Strækninger, af hvilke ingensinde forhen har været svaret Tiende, fritages for bestandig for Tiendes Ydelse.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-09-17
2. Sandflugtstrækninger, der forhen have været dyrkede, eller anvendte til Eng, Græsning eller deslige, men ere blevne ødelagte ved Sandflugt, og derefter opdyrkes, fritages for Tiendes Ydelse i 20 Aar, fra det Aar at regne, saadanne Jorder første Gang bære Sæd. 3. Grændserne for de, ifølge den allerhøieste Forordning af 19de Septbr. 1792 i Fred lyste, Sandflugts-Strækninger, eller de saakaldede Frednings-Linier, skulle tjene som Grændser i Henseende til de Jorder, der, som indtagne fra Sandflugten til Dyrkning, skulle nyde Tiende Frihed paa den ovenanførte Maade. 4. Jøvrigt vil det have sit Forblivende ved Bestemmelserne i allerhøistbemeldte Forordning af 19de September 1792.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-09-17
Hvorefter alle Vedkommende sig allerunderdanigst have at rette.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-09-17
Efter officielle Angivelser er der fra Begyndelsen af November 1820 til Slutningen af October 1821 udført fra Danmark og Hertugdømmene til fremmede udenrigske Stæder følgende afgivtsfrie Varer: 213,330 Tønder Hvede, 497,660 Tdr. Rug, 611,783 Tdr. Byg, 336,025 1/2 Tdr. Havre, 23, 607 Tdr. Boghvede, 13,701 Tdr. Ærter, 16,432 Tdr. Vikker og Bønner, 3,085, Tdr. Hvedemeel, 7,392 Tdr. Rug- og Bygmeel, 47 1/2 Tdr. Boghvede- og Havremeel, 7,072 1/2 Tdr. Byggryn, 33,926 1/2 Tdr. Malt, 2,097 1/2 Tdr. Boghvede- og Havregryn, 1,214,588 Pund Grubbe- og Perlegryn, ialt 1,766, 117 Tønder Kornvarer (607,619 Tdr. mere end i det foregaaende Kornaar). - desuden 6, 174, 152 Pund Smør og 1, 115,639 Pund Ost.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-09-17
Den 12te d. M. solgtes ved 4de og sidste Auction General=Krigscommissair v. Schmidten tilhørende bekiendte Eiendom, Bakkegaarden kaldet, beliggende ved Valby, neppe en halv Miil fra Kjøbenhavn, med Hartkorn 3 Tdr. 1 Skpe. 1 Fdkr. 1/2 Alb., til Landsoverrets-Procurator Weidemann for 10,600 Rbdlr. Sølv. Denne Eiendom hører unægteligen, især i Henseende til Udsigten, blandt de skjønneste i Egnen af Kjøbenhavn. Fra Hovedbygningen har man den meest fortryllende, den nordlige og vestlige Deel af Sjælland, og fra den store, ypperlige Hauge ligeledes Hovedstaden, Amager og den svenske Kyst. Førend Krigen blev Eiendommen betalt med 16,000 Rdlr. D. C. eller henved 13,000 Specier, men da var den langt fra ikke i den Stand, som nu.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-09-17
Blandede Efterretninger. Den persiske Schach.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-09-17
Da P. Amedee Jaubert, der, efter Napoleons Befaling, var reist til Persien, med hvilket Rige Keiseren ønskede at komme i venskabelig Forbindelse, skulde i Aaret 1805 have Audience hos Schachen, blev han, førend Solens Opgang, afhentet ved Afsendinger. Foran samme red et talrigt og glimrende Rytterie, og Slaverne bare paa Fade de for Schachen bestemte Foræringer, bestaaende af Vaaben, Stoffer og Klenodier. Porten til Palladset er ligesom en Fæstning, beskyttet af Grave, over hvilken man lader nedgaae Broer. J den første rummelige Slotsgaard vare Soldater, adskillige Canoner og hvide Heste, der tilhørte Schachen, og hvis Manker, Haler og Fødder vare prangeguult overstrøgne. Paa en Stage sad Hovedet af en nyligen henrettet anseelig Person. J den anden Gaard maatte Jaubert stige af Hesten, og blev modtaget af Ceremonie mesteren, der holdt en lang, stærkt med Ædelstene besat Stav af Guld i Haanden. J Sahlen fandtes adskillige høie Personer, der kun ved et Gitterværk vare skilte fra Tilskuerne. Da den af Astrologerne bestemte Time til Audiencen endnu ikke var kommet, bragte man imidlertid Piber og Forfriskninger. Derpaa førtes Jaubert igjennem en lang Allee til Audiencesahlen, der hvilede paa en 8 til 10 Fod høi Muur. Schachen befandt sig paa sin Trone i en saadan Afstand, at man neppe kunde kiende ham. Den første Compliment gjordes, saasnart Raden af de med Øxer og Sabler forsynede Drabanter var aabnet. Bag disse stode nu efter deres Forretningers Vigtighed, Mirzas, Kahns, Golam Chachs og andre Hofvetjenter, alle klædte i Skarlagen. Ceremoniemesteren trak nu sit Fodtøi af, og sagde med lydelig Stemme: "Fyrste, Du, som er større end Himlen, Kongers Konge, Gienskin af den Allerhøieste paa Jorden, den ringeste af Dine Slaver fører til Din hæderglimrende Trone, Folkeslagenes Tilflugtssted, en Franskmand, der nærmer sig den med Hilsener og Breve, som indeholde Ord, der ere ligesaa mange Perler fra Venskabets Hav. Schachen, der hidtil havde siddet ubevægeligen, sagde nu, Vær mig velkommen." Herpaa nærmede en Viser sig Jaubert, og førte ham igjennem en Gang under Terrassen, ind i Audiencesahlen selv. Væggene af samme vare prydede med Arabesker og Jndskrifter i gyldne Bogstaver paa hvid Grund.