Aalborg Stiftstidende, 1845-11-11
Aalborg, den 11te November. Idet vi henlede Opmærksomhed paa det ovenfor indeholdte Cancellicirculaire, finde vi det ganske naturligt, at Cancelliet ikke kunde forblive rolig Tilskuer til de for Eiendomsret og Eiendomssikkerhed faretruende Bevægelser, som i den sidste Tid have fundet Sted for at tiltvinge en Løsning af Fæsteforholdet, fremkaldte af Personer, der vel uden egentlige slette Bevæggrunde eller at kunne fortjene at betegnes som "slette", meer af forvildede og misledede Begreber om Eiendomsret have søgt ligesaa at mislede Bonden ved Fremgangsmaader af saadan Natur, at det høiligen har forundret os at noget Presseorgan har kunne skjænke dem sin bifald. Men paa den anden Side maa det ogsaa overraske naar Cancelliet, ved Siden af at indskjærpe Øvrigheders Aarvaagenhed med det Forrefaldende og med at lade Personer, som maatte gjøre sig skyldige i falske Forestillinger og forlede til vilkaarlige Bevægelser, tiltale, saaledes som Lov og Anordningerne hjemle, har udstædt Forbud imod Forsamlinger til dette eller lignende Æmners Discussion; thi ikke at tale om at Sagen selv herved intet vinder og Stemningen ikke beroliges ved Forbud, saa kunne vi ikke forstaae at bringe dette i Samklang med Statsborgernes naturlige Associationsret, hvis Benyttelse vi antage for lovlig og hvis Misbrug i den ene eller anden Retning altid aabnet Øvrighed og Statsmagt tilstrækkelig Leilighed til Paatale og eventuel Afstraffelse. Associationsfriheden staaer i den nøieste Forbindelse med Discussionsfriheden og at hæve den første eller paalægge den en Politilænke, vil være at tilintetgjøre eller dog betydelig svække en af de moralske Garantier, som enhver Stat, hvad enten den hviler paa en constitutionel Forfatning eller ikke, behøver til Udviklingen af den offentlige Mening, naar denne skal have en Værdi og ikke dens Betydning og Styrke gaae tabt for Statslivet. Vi ansee ikke Jndskrænkningen af Associationsfriheden i det foreliggende Tilfælde for at være den, der kan have nogen praktisk skadelig Følge, men det er dog Principet der rokkes og det er Farligheden heraf og dens Conseqventser som vi troe, bør lægges paa Hjerte. Vi behøve blot at gaae til Tydskland for at see, hvorledes Associationsfrihedens Ophør kun forøger Gjæringen og vi kunne heller ikke troe, at Hs. Maj. Kongen, som giengav Hertugdømmerne Associationsfriheden, skulde ønske at see nogen Foranstaltning indført eller benyttet i Kongeriget, der hermed kommer i Strid. Heller ikke indsee vi, at Foranstaltninger, der gjøre Forandring i Undersaatternes, det være ved Lov bestemte eller nedarvede, Rettigheder, kan føies uden at have været prøvet af Stænderne. – Hvad den exalterede Bondeagitation angaaer (som ogsaa har været forsøgt her i Egnen, selv paa Godser, hvor et velvilligt Forhold, stedse har været fremherskende), da troe vi, at denne forresten af sig selv vil tabe sin Betydning, thi den danske Bonde er for oplyst og lovelskende til ikke at skulle kunne indsee, at lovlige Rettigheder ikke ved Vold eller Trudsler, men kun af den fredelige Jndrømmelsesvei kunne indløses, og viere overbeviste om, at enkelte Fusentasters Forsøg paa at rokke Bondens sunde Fornuft ville strande paa denne selv eller i alt Fald ved de Skyldiges Tiltale og Afstraffelse tilstrækkeliger blive viste indenfor deres Grændse.