Berlingske Tidende, 1836-03-22
Naar Statsgjelden paa denne Maade gjøres til en fra Finantserne aldeles adskilt National gield, naar den fireres til en ufravigelig Størrelse, der ikke maa kunne overskrides, uden at Rigets Stænder derover have afgivet Betænkning da Optagelsen af ethvert nyt Laan, hvor dette ikke skeer til Afbetaling af et ældre ufordeelagtigere Laan, nødvendigviis maa føre til Forøgelse i Skatterne og de offentlige Byrder, naar der tillægges Statsgjelden visse faste og tilstrækkelige Jndtægter, som, efter en rigtig Plan, skulle anvendes til dens Forretning og Afbetaling; naar Gjelden sættes under hele Nationens Garanti, og sammes Forvaltning overdrages Mænd, udvalgte af Folket selv, hvem det, i Lighed med hvad der er foreskrevet for Bankens Bestyrelse, under Embeds og Æres Fortabelse, paalægges at vaage over, at Gjelden forrentes og afdrages efter de Regler, som derom maatte blive bestemt, og naar der endelig aarligen aflægges et offentligt Regnskab, som viser Statsgieldens Størrelse, og dens successive Formindskelse: da staaer det til at haabe, at Danmark, uagtet Størrelsen af den Gield, der nu trykker Landet, snart vil vinde en Fasthed ogsaa i denne Deel af dets Pengevæsen, som vil bære velsignede Frugter for Fremtiden. Dette er heller ikke, som Nogle maaskee ved første Øiekast kunde synes, noget saa nyt og uhørt, at det ikke i en monarchisk Stat kan ventes opnaaet. Jeg skal i den Anledning for det Første gjøre opmærksom paa et Factum, som viser, at noget Lignende for ikke mange Aar tilbage har været paatænkt her i Landet. Da nemlig Rigsbanken i Aaret 1813 blev oprettet og grundlagt med en Opoffrelse af 6 Procent af alle faste Eiendommes Værdi, var det netop Hensigten, at dette Nationalinstitut ogsaa skulde tjene til Sikkerhed for Statsgieldens Afbetaling; thi man oversaae den Gang ikke, at Statens Finantsvæsen ikke var tilstrækkeligt betrygget derved, at den circulerende Pengemasse ikke i Mængde kunde forøges, naar en anden Deel af Statens Pengevæsen, nemlig de kongelige Obligationer, kunde forøges, uden tilstrækkelig Garanti for, at Staten kan tilbagebetale eller i det mindste forrente den Gield, der saaledes stiftes. Derfor var det, at det i den 10de § i Fundationen for Rigsbanken af 5te Januar 1813 bestemtes, at naar Banken engang i sin Tid opnaaede, at dens rede Sølvfond stod i lige Forhold med Massen af dens circulerende Sedler, og den følgeligen ikke meere behøvede Jndtægterne af sine da endnu udestaaende Fordringer, skulde den anvende sin hele saaledes overskydende Formue til Statsgieldens Afbetaling. Renterne af de Obligationer, som paa denne Maade indløstes, skulde i 10 Aar efter Jnddrivelsen vedvaren de tilsvares af Finantserne, for, i Forening med Bankens fremdeles overskydende Jndtægter, at anvendes til Statsgieldens desto hastigere Afbetaling. Det var i Forbindelse med dette Lovbud, at det noksom bekjendte Rescript, af 5te Januar 1813 bestemte, at et aarlig Budget, hvori Statens Jndtægter ere bragte i behørig Ligevægt med Udgifterne, skulde ved Trykken bringes til offentlig Kundskab. Ligesom imidlertid den sidstnævnte befaling om et aarligt Budgets Kundgjørelse blev tilbagekaldt i Aaret 1816, saaledes er den førstnævnte Bestemmelse om Bankens Medvirkning til Statsgieldens Afbetaling ikke optagen i Octroien for Nationalbanken af 4de Juli 1818, og den er saaledes bleven uden Virkning. Man seer imidlertid deraf, at det engang har været paatænkt, at Statsgjelden skulde sættes i nøie Forbindelse med Banken, et Jnstitut, hvis Væsen nødvendig fordrer, at Statsgjelden til Pengevæsenets Betryggelse maatte drages ud af al Berørelse med Landets Finantser, fireres til en ufravigelig Størrelse og sættes under den samme National-Control og undergives den samme Offentlighed, som for selve Banken er foreskrevet. Dog vi ville paa et andet Sted søge Beviset, for, at Statsgjelden uden Betænkelighed kan i en monarchisk Stat paa den foreslaaede Maade adskilles fra Finantserne. Vi ville søger det paa et Sted, som Jngen vil finde fordægtigt. Vi ville søge det i Preussen. Da dette Lands Statsgield, som en Følge af den langvarige Krig, hvori Riget havde været indviklet, var voxet til en frygtelig Høide, tog Kongen af Preussen i Aaret 1820 den kjække Beslutning at sætte Statsgjelden, paa den Maade som ovenfor er foreslaaet, under Nationens umiddelbare Bestyrelse. Dette er et af de mest lysende Punkter i Preussens Historie, og den preussiske Konge har derved gjort sig evig fortjent af sit Folk og givet et Exempel, som man maa ønske, at alle Potentater vilde efterfølge. Det vil neppe være Forsamlingen ukjært, da Spørgsmaalet netop er, om en lignende Foranstaltning hos os kunde ventes indført, korteligen at erfare, hvorledes dette blev udført i Preussen. Efterat de fornødne Opgjørelser og Liqvidationer af Gjelden vare skeete i Aarene fra 1815. til 1820, blev den rentebærende Statsgield i det sidstnævnte Aar opgjort til 180,091,720 preussiske Thaler. Renten af denne udgjør 7,637, 177 Thaler, og Afdragsfondet bestemtes til 2,505, 850 Th. eller tilsammen 10, 143,027 Thaler. Til at afholde dette Beløb er engang for alle henlagt visse Jndtægter, fornemmelig Jndtægterne af Domænerne og de kongelige Skove samt Salt-Revenuerne. Det blev derefter ved en Anordning af 17de Januar 1820 bestemt: at Statsgjelden ikke maa overstige 180,091,720 Rbd.; at hvis i Fremtiden nye Laan skulde blive nødvendige, maa dette kun skee efter Jndkaldelse og Samtykke af Rigstænderne (ikke Provindsialstænderne); at hele Statens Formue og Jndkomst og først og fremmest Jndtægterne af Domænerne og de kongelige Skove stilles til Sikkerhed for Statsgjelden; at disse Jndtægter ufravigeligt skulle anvendes til Gjeldens Forretning og Afdrag paa samme, og visse bestemte Regler følges i Henseende til Gjeldens Afbetaling. Endelig blev der oprettet en fra alle andre Stats- og Finants-Forvaltninger uafhængig Bestyrelse, under Benævnelse Hauptverwaltung der Staatschulden", som det blev overdraget at vaage over Statsgieldens Forrentning og Afbetaling, og hvilken Forvaltning blev gjort ansvarlig for, deels at Statsgjelden ikke overstiger den anførte Sum af 180,091,720 Thaler, til hvilket Beløb den igienkaldeligt er fastsat, og deels at Statsgielden punktlig forrentes og afdrages. Den er forpligtet til aarligen at aflægge Regnskab for den tilkommende Forsamling af Rigets Stænder, og indtil disses Jndførelse træder Statsraadet i sammes Sted. Jndtil Rigstænderne komme sammen, skal en Deputation af Magistraten i Berlin tage de indløste Statsobligationer i Forvaring og deponere dem i Kammerretten, og førend deres Nedlæggelse blive de indfriede Obligationer tilligemed Statsgjeldsbestyrelsens Regnskab offentlig bekjendtgjort. Præsidenten og de øvrige Medlemmer i Statsgjeldsforvaltningen blive tagne i Eed af Justitsministeren i Overværelse af en Deputation af Magistraten i Berlin, Børsforstanderne og de Ældste for Kjøbmandstanden. Det ved Finants ministeriet existerende synkende Fond gik med samtlige dets Effecter over til denne Statsgjeldsforvaltning. Jdet der saaledes var sørget for tilstrækkelig Sikkerhed, regelmæssig Forretning og successive Afdrag paa Statsgjelden, befalede Kongen af Preussen, at hele Statsgjeldsvæsenet ufravigeligt skulde forblive indrettet paa den nysnævnte Maade. J Forbindelse dermed udgik under samme Dato en Cabinetsordre. hvorved Stats-Udgifterne bleve fastsatte til 50,863,150 Thaler, hvilken Udgiftssum paa ingen Maade maatte overskrides. Statsministeriet skulde derhos ufortøvet sammentræde med den saakaldte Generalcontrol og undersøg om der ikke ved Reduction i Autoriteterne og iblandt Embedsmændene saavelsom ellers i Militære og Civil-Forvaltningen kunde gjøres. endnu andre Besparelser, hvilket Kongen antog at maatte kunne blive Tilfældet. For at Enhver kan blive fuldstændig underrettet om Finantsernes sande Tilstand, og overbevise sig om, at der ikke fordres mere i Afgifter, end den virkelige Nødvendighed kræver til Vedligeholdelsen af den indvortes og udvortes Sikkerhed og Opfyldelsen af de paadragne Forpligtelser, blev det derhos fastsat, at der hvert 3die Aar skal kundgjøres et Finantsbudget. Siden hiint Aar er Statsgieldens Afbetaling i Preussen ufravigeligt skeet paa den ovennævnte Maade. De indfriede Obligationer og Statspapirer blive nedlagte i en Jernkasse i Kammerretten i Berlin. Nedlæggelsen skeer i Overværelse af en Deputation af Statsgjeldsbestyrelsen, en Deputation af Magistraten i Berlin og en Deputation af Kammerretten. Kassen er forsynet med 3 Laase, af hvilke Statsgjeldsbestyrelsen har Nøglen til den ene, Magistraten til den anden og Kammerretten, hos hvem Kassen beroer, til den tredie. Nummerne paa alle de indfriede og deponerede Statspapirer blive offentlige bekjendtgjorte, saa at de derved ere at ansee som annullerede og ikke mere kunne sættes i Circulation. Tillige bliver den Protocol, som optages ved Obligationer nes Deponering, offentligen bekjendtgjort. Det er derhos paalagt Kammerretten, at beholde de saaledes hos den deponerede Obligationer i Bevaring, indtil de tilkommende Rigstænder maatte bestemme, hvad der skal foretages ved de indløste Statspapirer, saa at disse under ingen Omstændigheder maae overgives Andre end Statsgieldsforvaltningen og Magistraten i Berlin i Forening eller ogsaa de tilkommende Rigs stænder.