Berlingske Tidende, 1834-05-31
Indenlandske Efterretninger. Det med Posten i Gaar hidkomne Følgeblad til Aarhuus Stiftstidende indeholder et Brev fra Statsraad Tauber i Hillerød til Krigsraad B., om Branden i Hillerød. Følgende er et Udtog. De kan troe, mine Venner, at Natten imellem 10de og 11te Mai var en rædselfuld Nat for os Alle her paa Stedet, lige fra den Tid af, da Brandklokken vækkede os om Natten Kl. 1, indtil den følgende Morgen Kl. 5, da Solen beskinnede Ruinerne af 54 nedbrændte Huse og Gaarde, og Skov og Mark rundt omkring vare Vidner til 500 huusvilde Menneskers Kalden, Raaben, Jammerskrig, Forbandelser over Menneskenes Uforsigtighed, Brandcorpsets slette og udisciplinerede Forfatning, de Adlydendes Jnsubordination og de befalendes Afmagt. Hvad der iøvrigt med billighed kunde siges om Sagen, var i disse Smertens Øjeblikke forglemt, nemlig at Vindens Heftighed og som en Følge deraf Jldens Voldsomhed overgik al Beskrivelse, at tilsyneladende Utjenstvillighed var grundet deri, at Enhver havde nok at skaffe med sit Eget; at Slotsgaden ved de paa begge Sider brændende Huse lagde hartad uoverstigelige Hindringer i Vejen for Sprøiterne i at komme den lærde Skoles Bygning og s. v. til Hjelp; at Straatagenes Mængde kastede Masser af brændende Halm og Rør selv til de fjerneste Steder af Byen; at A. T., selv hæderligen bekjendt for Virksomhed i sit Kald, ikke altid havde havt underordnede Embedsmænd af lige Virksomhed; og endeligen, at en begyndt, skjøndt ikke udført Forbedring ved Brand-Indretningen og Brand-Corpset ogsaa i en vis Henseende maatte komme i Betragtning. Alt dette var i Øjeblikkets Smerte forglemt, thi Ulykken gjør uretfærdig og eensidig i sine Domme. - Christian den Fjerdes stolte Bygning, den Kongelige Stiftelse, som i 200 Aar havde fostret saa mange Ædlinge i sin Midte, var den, som efter mine offentlige og private Forhold vedkom mig nærmest. Dennes stærke Bygningsmaade og det stedse nærede Haab hos mig, dog omsider ved Raaben og Udsendinge, at erholde noget Mandskab og en Sprøite til Hjelp, indgjød mig den Beslutning, at ville redde det Hele baade for det Offentlige og for mig selv, og - derfor reddede jeg saa godt som Jntet. Min yngste Adjunct deelte gandske denne Følelse af Pligtskyldighed med mig, hialp mig at bære Vand i Spande, paa Loftet, og at holde vaade Sengeklæder i Gavl- og Trappe vinderne, men understøttede af Brandcorpset og af Borgere eller Mandskab fra den uantændte Deel af Byen, som syntes reent at have glemt os i vor Askrog, bleve vore Bestræbelser ei. allene frugtesløse, men tilbagevirkede endog skadelig paa os selv. Allerede var Gymnastik-Skuret nedbrændt uden at gjøre Skade paa Hovedbygningen, og jeg trostede min Rednings-Fælle med, at et Qvarteers Standhaftighed vilde krone Værket med et lykkeligt Udfald, da et voldsomt Vindstød fra det store Brænderie i Naboehuset og sammes straatækte Udhuse, som grændsede næsten umiddelbart op til Skolebygningen, ved henhvirvlede Masser af brændende Straa paa eengang antændte den tilforn gloendehede Gangdør til Gaarden, sprængte Vinduerne i Qvistværelset, Corridoren og Trappegangen, og omspændte med sine Luer saaledes Trappen, at tilsom Flugt blev den eneste Redning for Livet. Flammerne fore nu ustandsede frem i det Jndre af Skolen. Det var ikke engang muligt at redde den lukte Kasse med Skolens Obligationer, men da disse alle af Forstanderskabet vare paategnede at tilhøre Stiftelsen, er ved dem intet andet Tab aarsaget, end hvad en Mortifications=Dom koster. Derimod gik hele Skole bibliotheket op i Flammer, paa et Par hundrede Bind nær, som deels vare udlaante, deels af mig udtagne til Privatbrug; fremdeles hele Archivet, alle Skolens Protocoller, en Deel af Disciplenes Bøger og Apparater, et Bibliothek for underholdende Læsning for disse i deres Fritimer, som af mig var stiftet for et Aars Tid siden, deres hele af dem selv bekostede Landkort-Samling, med meget mere. Det var et rædsomt mærkeligt Moment, da Bibliotheket brændte, thi et Flammehav udgjød sig derved saagræsseligen, at Kjøbenhavnerne, som saae det fra Byen af, troede at Jlden maatte være i Lyngby. Jlden nøiedes omsider med dette sidste og største Offer. Den standsede midt paa Mørkegaden, og omgik heldigviis Præstegaarden, der ligger paa en isoleret Plads, omgivet af tvende Gader og tvende Smaahaver. Ved dennes Redning reddedes ogsaa Overlærer B's Eiendoms=Gaard, der beboes af hans Moder og Søstre, samt tildeels ConsumtionsJnspecteurens Huus, der ved Branden ikkun mistede et Par Fag i den nordvestlige Ende. - Elendigheden her overgaaer al Beskrivelse. Trende Mennesker ere indebrændte, nemlig den rige Mosait v. H., der formedelst Sindssvaghed var i Kost hos Enken H., og efter at han var ført ud paa Gaden, ubemærket løb ind igjen i det brændende Huus og skjulte sig i sin Seng, hvorhan omkom; fremdeles en Smedekone og en gammel Vægter; to Andre ere døde af de Lemlæstelser, som de fik ved Branden. - Ved Siden af lysende Beviser paa Menneskekjerlighed viste sig under denne Jldebrand desværre ogsaa, som ved slige Leiligheder alt for ofte finder Sted, Træk af Ligegyldighed, Ladhed, Raahed og Tyvagtighed, især hos Landboerne fra Kulsvier-Egnene, som vare indkaldte til Brandhjelp. Men, vi dvæle hellere ved de mange og skjønne Beviser paa Velgjørenhed, som den almindelige Nød har givet eller vil give Anledning til, og nævne her med takfulde Hjerter det Navn, som i Nødens Time lyder først fra alle Læber, Navnet: Frederik den Sjette. Underrettet ved en Deputeret og vor Nød, hialp strax den ædle Konge, ikke med Ord, men i Gierning, ved gjeblikkeligen at sende en Gave fra sig Selv og Hs. Majestæt Dronningen, ved i enkelte Deele at love Skattefrihed for de Brandlidte i et vist Antal Aar, ved at beordre nogle af Rentekammerets Committerede til at besigtige den afbrændte Deel af Byen samt at gjøre Forslag til Gaver, fra de Kongelige Skove, og endeligen ved at befale, at adskillige Værelser paa Frederiksborg Slot skulde indrettes til Læsesale, for den lærde Skole, indtil en ny Skolebygning vil kunne vorde opført. Saaledes er da under den ædle Frederik Vi, uden alt smaaligt Hensyn til Hof=Etikette, Christian des praktisk gavnlige Aand atter udtalt paa disse Steder. Atter skulle efter hans Fundatses Bydende ustraffelig Choral och Danske Psalmer lyde paa Slottet. Endnu et Par Træk af privat Velgjørenhed, før jeg slutter dette Brev. De vakkre Helsingøerere have sendt en Gave til vore Brandlidte af 3 a 400 Rbd. og af en egen Drift organiseret en Committee, som har sat sig i Forbindelse med den herværende til videre gavnrige Foranstaltningers Udførelse, og som jeg hører, ville mange Byer, fjern og nær, følge dette gode Exempel.