Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-05-07
Endnu Noget om den geistlige Stands Stilling og Kaar, samt Midlerne til Forbedring for den. (Slutning; see forr. No.) Saaledes er da i en Række af 300 Aar. den geistlige Stands Stilling stedse forværret ved de forhen anførte Aarsager. Saa meget maa man imidlertid sige, at havde Geistligheden vedblevet at være ugivt, indtil vedkommende Pastorat havde faaet et saadant Tillæg, at en Familie derpaa kunde have ernæret sig, saa vilde jo nok de stedse stigende Paalæg og Omvæltningerne i deres Foresattes Embedstilling blevne haarde og trykkende; men da behøvede ogsaa kun en eenlig Mand lidt, og det stod da til ham, aldeles at sætte Tæring efter Næring, og i alt Fald, naar han ikke havde havt mere til Underholdning af Embedet, kunde han have aabnet sig en anden Næringsvei. Men den givte Mand med Familie maatte tage Hensyn paa Familien, blive ved sit Kald, lide og synke, og med ham tusinde uskyldige Familier, som for disse Lidelser, kunde have været forskaanede, hvis Geistligheden. havde holdt sig sin Stilling for Øine, og ikke, i det mindste ved Reformationen, sat en stor Deel af sin Rettroenhed i deres Givtermaale. Jeg maa derfor søge Hovedaarsagen til den geistlige Stands nuværende trykkende Kaar i at den ikke vilde, eller mueligen endog, da det første uforsigtige Exempel var givet, ikke kunde vedblive at være eenlige, da deres Jndkomster ikkun dertil vare indrettede, men ingenlunde til at ernære Familie og opdrage Børn. Den vilde og, baade fra den lærde som fra den moralske Side, kunne virke langt mere og langt kraftigere til sin Bestemmelses Opfyldelse. Men da dette ikke hører herhid, vil jeg derom tie til anden Leilighed. Efter saaledes at have fremsat min, Jngen forgribende, men paa tilstrækkelige historiske Grunde byggede Mening om Oprindelsen og Fremgangen til Geistlighedens trange Kaar, og næsten tør jeg sige haabløse Stilling, thi den kjendes ikke og ansees følgelig heller ikke for saa ringe som den virkeligen er; tillader jeg mig og at fremsætte, hvad jeg efter mere end 30 Aars Erfaring formener at kunne tjene til dens Frelse. Først anseer jeg det ønskeligt, at alle de Byrder, der ere lagte paa den i en lang Række af Aar, maatte om mueligt hæves, og at en grundig og gjennemgribende Reform i den Henseende maatte iværksættes. Hertil regner jeg det store Tab af fri Bopæl, saavel paa Landet som i Kjøbstaden. Strax at refundere dette Tab, er umueligt, men ligesaavel som der er gjort saa meget for Skolelærere og for ordinerede Catecheter i denne Henseende, formenes det og, at der, uden alt for stor Byrde for Communen, kan gjøres noget for Præsten. Sagen synes mig ikke at have store eller uovervindelige Vanskeligheder. Dernæst maatte alle Skatter og Afgivter, som hvile paa deres Embedsløn ning : Tiender, Jorder, Bopæle, visse og uvisse Indkomster, enten dem aldeles eftergives, eller dog lempes i Forhold efter deres Jndtægter og de verdslige og militaire Embedsmænds Afgivter af deres Gager og Lønninger. Den tabte Skifteret, der har havt en ublid. Virkning paa de geistlige Mænds Efterladte, maatte dem igjen forundes, og hvad de have uretmæssigen tabt, maatte dem igien, saavidt skee kunde, refunderes. Selv da var der for Præsterne intet tilovers, endog som ugivte; thi hverken deres Tiender eller Jorder eller øvrige tilfældige Indkomster have nogensinde været saa ringe i sand Værdie, som de nu ere, og Udsigter til Kornvarernes høiere Priser ere der ikke og komme neppe i Hast igjen. Det er barnagtigt og tillige skadeligt at smigre Nogen dermed. Den upartiske og kyndige Grandsker vil let kunne indsee, at Geistligheden selv med disse Immuniteter ikke engang nu havde saa meget, som de havde ved Reformationens Udbrud, og følgelig, at der end- og da ved de fleste Kald ikke var at tænke paa at ernære nogen Familie. 2. Vilde det være ønskeligt, at det blev samtlige Præster paalagt, ikke at indlade sig i Ægteskab, naar de ikke foruden det, der nødvendigen maa antages at behøves til deres Bopæls Vedligeholdelse eller Leie, og til Bosættelse for en eenlig Mand, og det til hans Ophold aarlig Fornødne, havde en reen og sikker Jndtægt af 400 Rbd. Sølv. Det er vist den mindste Indtægt, hvoraf en Familie kan ernæres hjemme; er der mange Børn, og skulle flere Sønner holdes ved Universitetet, saa vil dette ikke engang være tilstrækkeligt. 3. Vilde det være ønskeligt og for den geistlige Stands Vel af uberegnelige Fordele, at samtlige Bispeembeder, efterhaanden som de bleve ledige, indgik, og det dem Tillagte blev samlet til en Hovedcasse, hvoraf de meest nød trængende Præster kunde faae et anstændigt og passende Tillæg. Det har før været foreslaget, at ophæve Bispestolene, og jeg skjønner, ikke rettere, end at jo disse Embeder baade kunde undværes, og at tillige en ikke ringe Fond kunde samles til den egentlig gavnende Classe af de geistlige Embedsmænd, nemlig Præsterne. Samtlige geistlig verdslige Affairer vilde og ret vel kunne bestyres, erklæres og tilendebringes desuagtet. Skulde Bisperne fra Lærdommens Side ansees uundværlige, med Hensyn paa en Vaagen, over den rene Lærdom og Forhindring for den vildfarende, saa maa der behageligen bemærkes, at ikke alle danske Biskopper have været lærde Theologer, og vi have det theologiske Facultet, hvis Erklæringer med Hensyn paa Lærdomme, ville være af samme Gyldighed som Bispenes, og ligesaa sikkre at forlade sig paa. Det er mig desuden ikke bekiendt, at Biskopperne i Almindelighed, enkelte gives vel, men de ere faa, have virket synderligt til den geistlige Stands Velvære. Jeg vil kun nævne Svane, der bevirkede det store Tab af den fri og af Kirke og Menighed vedligeholdte Bopæl, og selv Balle, der i mange af sine Erklæringer, som ligge trykte for Alles Øine, aldeles glemte Præstens Stilling. Men han havde jo og kun været 1/2 Aar Præst, og kjendte altsaa af Erfaring kun lidet til Standens, allerede i hans Tid temmelig haarde Trængsler. Han sørgede meget for Enkerne, det var hæderligt; men han udledte Hielpen til dem fra de allerede næsten udtømte Kilder, og forøgede Geistlighedens Byrder mere end han lettede dem. Han synes heller ikke at have talt med Kraft mod de mange projecterede skadelige Indretninger, der førte megen Nød over den geistlige Stand. Mangel paa grundig og tilstrækkelig Kundskab om Præstestandens Stilling, Trængsler og Lidelser, vildledte denne ellers høist agtværdige Mand. Bispecontoirerne vilde ved samme Leilighed og kunne afskaffes, og det de koste at underholde, lægges til den forhen nævnte Fond.