Berlingske Tidende, 1824-06-07
Hs. Majestæt Kongens Proclamation. Portugisere, Eders Konge forlader Eder ikke; han søger blot at restie Eder fra den Skræk og Angst, der betog Eder; at bringe den offentlige Rolighed tilbage igjen, og at sønderrive det Slør, der endnu skjuler Sandheden for Eder; i den visse Forventning, at denne hele loyale Nation vil, naar han kalder den, forene sig, forat opretholde Tronen, og gjøre en Ende paa denne Meningernes og overspændte Lidenskabers Kamp, der omsider har foraarsaget det meest fordærvelige Anarchie, og truet Regjeringen med fuldkommen Opløsning. Min Søn, Jnfanten D. Miguel, der nylig har indlagt sig saa megen Berømmelse ved den af ham foretagne heeltemodige Handling, er, henrevet af fordærvelige Indstydelser, og bedraget ved troløse Raad, gaaet saavidt, at han har foretaget Handlinger, der ene og alene burde være udgaaede fra min souveraine Autoritet, naar de skulde ansees for retfærdige og nødvendige, Attentater imod den Kongl. Magt, der ikke taaler at deeles. Om Morgenen, den 30te April, vare alle Tropper under Vaaben, og man saae min Søn at forlade mit Kongl. Palads, for at stille sig i Spidsen for dem, og, uden mit Vidende, lade arrestere et meget stort Antal Jndividuer af alle Klasser, der beklæde de første Værdigheder i Staten, og hvoriblandt mine Ministre og nogle Personer af mit Kongl. Huus ogsaa befandtes. Man saae det Pallads, som jeg beboede, omgivet af bevæbnede Folk, eller snarere forvandlet til et Fængsel, og i flere Timer var al Adgang til min Kongl. Person forbudt. Man saae dem endelig gaae saa voldsomt frem, at det i de sidste Dage nærmede sig til en erklæret Rebellion, saa at alle de Europæiske Souverainers Gesandter ansaae sig nødte til, formelig at protestere imod Krænkelsen af min Konal. Anseelse. En saa forvoven Beslutning, der truede at medføre de fordærveligste Følger, en saadan Misbrug, af den Tillid, som jeg havde sat til min Søn, forklaredes og und skyldtes ikke med andet, end Formodningen om en Sammensværgelse, der, om den end havde havt nogen Grund, dog ikke kunde retfærdiggjøre en saa uhørt Fremgangsmaade. Da jeg imidlertid ønskede, endog med de største Opofrelser at vedligeholde den offentlige Rolig, hed og den gode Forstaaelse imellem alle Medlemmer af min Kongl. Familie, saa fandt jeg for godt, ved mit Decret af 3die dennes at befale, at der skulde udnævnes Dommere, for at gaae lovformelig frem imod de Anklagede, og tilgav min Søn, at han saaledes havde overskredet sin Myndighed, i Haab om, at, naar Tingenes lovlige Gang paa denne Maade igjen var bragt tilbage, de revolutionaire Forholdsregler da vilde ophøre, og Orden og Rolighed efterhaanden igjen indfinde sig. Men der skeete intet af alt det, som mit faderlige Hjerte saa inderligen ønskede: tvertimod vedvarede Arresteringerne, ligesom ogsaa de i Infantens Navn udstædte befalinger, der for det meste vare undertegnede af ubekjendte Jndividuer, som aldeles ikke havde nogen Andeel i Regjeringen. Besluttet til at gjøre en Ende paa denne offentlige Forargelse og den Nedværdigelse af den fornærmede Kongl. Anseelse, der sigtede til mine troe Undersaatters aabenbare Skade, og da der ikke gaves noget Middel til at kundgjøre min Kongl. Villie eftersom jeg saae mig omgivet af Factionister, der dedroge min Søn, og allerede den 30te April forsaae sig imod min Frihed, fattede jeg for at undvige en Kamp, der med Hensyn til den Portugisiske Nations erkjendte Troskab dog ikke kunde være tvivlsom, den Beslutning, at begive mig ombord paa det heri Havnen for Anker liggende Brittiske Linieskib, (hvorhen ogsaa de Europæiske Souverainers Gesandter have fulgt mig) for aabenbart i at vise mine loyale Undersaatter min Forfatning, og at opfordre dem til mit Forsvar, saafremt det skulde gjøres nødvendigt. Efterat have erfaret mine Ministres og kyndige, gudfrygtige og troe Tjeneres Raad, har jeg besluttet, selv igjen at overtage Autoriteten som Generalissimus over min Kongl. Armee, og at afskedige Jnfanten Don Miguel, som Armeens Høistcommanderende, hvortil jeg havde udnævnt ham, og jeg forbyder følgelig alle Øvrigheder og alle i og enhver af mine Undersaatter at adlyde bemeldte Infants befalinger eller dem, der udkomme i hans Navn, under Straf af at behandles som Rebeller imod den Kongl. Magt, der af Guds Naade, alene tilkommer mig. Portugisere, disse ere de første Forholdsregler, som jeg har taget. Jeg har dernæst beskjæftiget mig med at udstæde hensigtsmæssige befalinger, for igjen at sætte de Uskyldige, som disse vilkaarlige Proscriptioner have truffet, i Frihed, og at straffe dem, der maaskee virkelig ere skyldige og indviklede i de hemmelige Selskabers Planer. Jmod de sidste skal man gaae frem efter Lovenes Strenghed; Dyd og Løyalitet befries, og Lasten straffes. Soldater, jeg gjor Eder ikke Bebreidelse fordi J have adlydt den Chefs Stemme, som jeg havde givet Eder, og altsaa have opfyldt Eders Pligt. Denne nerfarne Chef henreves uvilkaarlig ved troløse Raad der ganske strede imod hans naturlige Karakteer og hans barnlige Lydighed. Jeg har igjen frataget ham den Magt, til hvis Misbrug skændige Rænkemagere, uden offentlig Karakteer forledede ham. Jeg befaler Eder, ene og alene at anerkjende min Kongl. Magt, i Kraft af hvilken jeg byder Eder, at indskrænke Eder til Eders Militairpligter, ikkuns at bruge de Eders Troskab betroede Vaaben til min Tjeneste, og at adlyde de Chefer, som min Kongl. Villie har stadfæstet eller udnævnt. Ved denne Proclamation stadfæster jeg disse sidste i den Magt, som de beklæde, for saa vidt som jeg ikke har befalet det Modsatte, og befaler Alle og Enhver paa det nøiagtigste at efterkomme alt, hvad de Øvrigheder, der i Fremtiden i skalle befale over Eder, maatte byde i mit Kongl. Navn. Undersaatter af enhver Rang og Stand, holder Orden og overlader Eder til Haabet om, at Eders Souverain igjen vil tilveiebringe den offentlar Rolighed, Retfærdighed og Sikkerhed. Onbord paa det En Kongen.