Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1836-04-03
Frankerig. Paa Rente-Udsættelsen fulgte en anden Sag af Vigtighed, nemlig den overordentlige Kredit-Bevilling af 1,200,000 Fr. til hemmelige Udgivter, som den 25 Marts af de Deputerede blev antaget med 251 imod 9 Stemmer. Denne nye Seier for Ministrene vilde have blevet større, hvis ikke Seglbevareren Hr. Sauzet tildeels havde forsmaaet den Protection, Ordføreren for det afgaaede Kabinet, Hr. Guizot, i en pompos Tale ligesom tilsagde sine Eftermænd, hvorover flere Medlemmer af den doktrinaire Fraktion faldt fra. De interessante Debatter aabnedes den 24de af Legitimisten Hr. Laboulie, som stemte imod et LovUdkast, der var aldeles stridende imod en konstitutioner Regjerings Grundsætninger, da det i finantsiel Henseende satte Minister=Vilkaarlighed istedetfor Loven, og i moralsk Henseende aabnede Vei til Bestikkelse. Hr. Keratrysøgde at fremstille de hemmelige Politie=Udgivter som en sørgelig, men nødvendig Følge af den civiliseerte Tilstand, hvis onde Følger Man maatte antage med de gode. Det var Kammerets Pligt, at sikkre et Dynastie og en Trone, hvortil Frankerigs Skjebne er knyttet. Derimod meente Hr. Sade, at da de sidste Spoer af hemmelige Selskaber vare forsvundne og de vestlige Departementer beroligede, gaves der ingen særdeles Grund til at forøge de hemmelige Udgivter. Jndenrigsministeren Grev Montallivet gjendrev Hr. Laboulies Paastand, at Partierne nu vare reent undertrykte, og vilde intet vide om en ministeriel Majoritet siden Juli=Revolutionen. Hr. Dubage kunde imidlertid ikke indsee, hvilke Frugter Minister-Forandringen havde baaret; thi istedetfor en Amnestie og Rente Nedsættelse, som Man havde ventet af den, vilde Man nedværdige den første til en blot Benaadelse" og havde opsat den sidste. Nu fremstod Hr. Guizot og erklærede i et udførligt Foredrag, at ligesom han som blot Deputeret havde understøttet sine Forgjængere, vilde han understøtte sine Eftermænd, og fremfor Alt forsvare sin og sine fordums Kollegers Politik imod Bebreidelsen for, Tilbagegang og Haardhed." "Vi have intet at tage tilbage men bør tvertimod stedse gaae fremad (?). Det er den sande Tjeneste, Vi kunne yde Juli=Revolutionen, den jeg elsker og ærer saa høit som Nogen i dette Kammer." Derhos nægtede han alligevel ikke, i Anledning af September=Lovene, at have først udtalt Ordet Rædsels-Love, hvilket Udtryk fra det Øieblik var blevet stereotyp for hans Modstandere. Uagtet alle Nederlag ere Partierne endnu ikke uddøde a. Det vedholdende store bifald, som hans Tale vakte, gav Hr. Glais Bizoin Anledning til den bittre Bemærkning, at saa kunde Man jo give Hr. Guizot hans Portefenille tilbage, Hr. Odilon=Barrot og Hr. Pages optraadte til Forsvar for de mod Oppositionen fremførte Beskyldninger. Den Første erklærede, at fordi den havde givet efter, havde den ikke opofret sin Selvstændighed, og spurgte, om det var en Seier over Chartet Majoriteten fri rede. J 50 Aar havde enhver Regjering, som nærede Frygt for sin Vedbliven, begaaet Selvmord. Hr. Pages lod Guizot høre hans Flugt til Gent i de hundrede Dage og at han var vendt tilbage til Frankerig over dets ved Waterloo faldne Sønners Liig. Derpaa var det, at Seglbevareren, ved at omtale de nuværende Ministres Forsonligheds=System, søgde for en Deel at bestride Hr. Guizots doktrinairskonservative Anskuelse. Det vilde være daarligt, sagde han, at nægte Partiernes Tilværelse, men lige saa daarligt at overdrive deres Magt og derved tillægge dem en utidig Vigtighed. "Men - vedblev han - Vi ere hverken Ministeriet, af 11 Marts (Perriers), eller af 11 October (Broglie Guizots), men vi maa og bør kun være Ministre af 22 Febr. Kabinettet fordølger ikke sig selv dets vanskelige Opgave; at betvinge Lidenskaberne er ikke een Dags Værk. Frankerigs Ønske er Udsoning; det hører ikke meere Lidenskabernes Sprog og daglig bliver dette mattere" o. s. v. Hr. Thiers bifaldt derimod Guizot, og af det Hele seer man, at der hverken hersker en fuldkommen Harmonie imellem det nye Kabinets Medlemmer indbyrdes eller Kammerets Majoritet.