Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1815-08-15
at mit i Adresseavisen No. 118 indførte Avertissement saaledes kunde mistodes, som om jeg derved vilde kaste Skygge paa Øvrigheden, Embedsmændene og andre Odense Byes Jndvaanere, havde jeg ikke ventet; og at jeg, fordi leg paaankede hvad der efter min Synspunkt var urigtig anført i Stifters Aviser, derfor af en unavngiven Forfattet behandles med Haan, som den hos hvem fornuftig moder Eftertanke var fortrængt, hvis Raisonuement var Ufornuft, og hvis Forklaringer, Grunde og Slutninger vare mod sigende og spidsfindige, dertil byder Selvforsvar mig ikke at tie dog finder jeg det under min Værdighed at bruge saadanne Vaaben som de, hvormed jeg er angreben, ligesom jeg heller ikke er ubeskeden nok til at fælde Dom over min Modstanders Værd. Vant til i Kjøbenhavn ugentlig at see en Politie-Ven udgivet og at see bemærkninger over Kongelige Anordninger og Foranstaltninger offentlig fremsatte, uden at det der gjøres Forfatterne til Brøde at de enten paapege Mangler eller fremstille hvad der efter deres Formening kunde være rigtigt, i hvilken Henseende jeg endog kan fremføre til Beviis den nyelig i Kjøbenhavns Skilderie indførte Afhandling med Hensyn til Bank=Koursens Forandring, kunde jeg, der gjerne vil inddrømme, at jeg endog med den beste Villie kan feile, ikke troe i Odense at finde er saadan inhuman og killen Mand, som den der har besjæle min Modstander. Havde han ikke søgt mere i min Jndrykkelse end hvad den egentlig indeholdt, vilde han let kunde have seet, at min Hensigt var at berigtige Udtryk i en foregaaende Avis, som sandelig, i det mindste efter min Formening ikke vare danske Undersaattere til Ære. Naar Forfatteren dadler at jeg har ladet mig henrive af mine Følelser, vil jeg med Fornøielse inddrømme ham denne Sætning; men naar har benævner min Fremstilling af Sagen som et Produkt, og har NB. fiin Følelse nok til at kjende den nu gjængse Betydning af dette Ord, skylder jeg, næst at bemærke, at jeg ikke den 31 Juli havde gjort noget Forsøg paa at illuminere mine Værelser, og at altsaa Udtrykket Belysningsherre ikke kan falde paa mig, ligesom jeg heller ikke i den Henseende har nogen Brøde at forsvare, at rykke den Synspunkt nærmere for ham, som i det mindste har været den gieldende for mig, men som han enten ikke har villet eller med moden Eftertanke har kundet see, Jeg betragter en Avis som et Repertorium, hvoraf Udlændingerne igjen hente deres Efterretninger og Omdømme, Naar altsaa i en Avis indeholdes Udtryk, som ved en le tilgivelig Forseelse kunde være undgaaet en Udgivers Opmærksomhed, men ikke desto mindre kunde fremstille der danske Undersaat i et mindre fordeelagttet eys hos Udlændingen, troer jeg at burde følge min Følelse i at søge samme berigtiget. At jeg i saa Fald motlverer hvad jeg fremfører, kan, naar det siges paa en beskeden Maade, (og jeg troer at kunne smigre mig med i den Henseende ikke at have feilet vel ikke lægges mig til Last. Jeg agter min Konges Ønske ligesaa meget som hans befalinger men naar Hs. Majestæt har Grunde for ikke at give sit Ønske eller sin Villie Navn eller Form af befaling, kan da Undersaatten benævne eller betragte det som Saadan, f. Er naar Hs. Majestæt i offentlige Bekjendtgjørelser tilkjendegiver sit Ønske om Tarvelighed og indenlandsk Jndustrie, mon Domstolene og enhver ikke uoplyst Mand da ikke i Overtrædelses Tilfælde strax skjelver imellem hvad der er Kongens Ønske og hans bestemte befaling? At den Kongelige Bekjendtgjørelse var kommer til almindelig Kundskab, forinden der tænktes paa Jllumination, har jeg selv anmærket, at jeg ikke har betragtet den som en Ulydighed det saare haardt Udtryk i denne Sag) om Odense Jndvaanere handlede derimod, har jeg fremstiller mine Grunde for. Enkelte agtværdige Mænd have, efter at min Jndrykkelse var skeet, yttret mig deres modsatte Mening i denne sidste Henseende, og, skjøndt ei overbeviist, bør jeg derfor troe at jeg har feilet; men jeg maae erindre, at de af den unavngivne Forfatter opregnede følger af Uorden ved en Jllumination ikke ere specielle med Hensyn til Aftenen der 31 Juli, men naar Huus-Jlluminationer, som jeg fuldelig indrømmer, at der ikke existerer nogen befalende Lov for betragtes som borgerlige frie Handlinger, vil disse følger kunne befrygtes ved enhver Leilighed, hvor saadan Høitidelighed skeer, og vi have nyeligen havt Tilfældet, hvor det ved en almindelig Jllumination gaves enkelte paa offentlig freqventerede Pladser liggende Privatpersoners anseelige Bygninger, der ei vare illuminerede, og ved hvilke Publikundog havde samme Respekt som for illuminerede Vinduer. Grunde af dette Slags forekomme mig, for at bruge Jndsenderens eget Udtryk, at være til Forargelse; i det mindste indeholde de ikke nogen Kompliment for Odense Publikum eller dets Polities Kraft. Jkke har jeg Grund til at troe, at forfatteren ved hans Udtryk om vildledte og raad vilde Undersaattere har villet gjøre Hentydning paa mig; thi kan et Avertissement, indført 8 Dage efter Kronningsdagen, vildlede Undersaatterne og hvad der var det rigtigste for den at gjøre paa den omhandlede Aften: Naar jeg i Slutningen af min forrige Jndrykkelse giver dette Steds Politiemmester en saa bestemt og med Hensyn til Sagen qvæstionis saa udtrykkelig Deklaration, maatte jeg troe at jeg ikke kunde mistydes for Hensigten at fornærme, - en Hensigt, som jeg hverken med Hensyn til denne Embedsmand eller nogen Anden, i hvo det endog er, kunde have, At jeg havde ønsket, at Opmærksomhed og fornuftig moden Eftertanke, i Stedet for nu at kaste sig paa mig, havde været henvendt paa Urigtighederne i det af mig paaankede Avertissement, hvoraf en Udlænding kan udled1) at en Deel af det danske Folk betragter en Lysfortæring som et Offer den giør sin Fyrste; og 2) at er Embedsmands Foranstaltning skal være nødvendig for at danske Søefolk skal ved Flagning paamindes om hvad de skylde en Regent som Vores; - at saadanne Udtydninger som den danske Nation sandelig ikke fortjener, havde været forebyggede, og at Anledningen dertil i det mindste ikke fra den ene Avis havde været overført til den anden, dette følte jeg, og jeg undseer mig ikke ved at tilstaae, at jeg ikke vil ombytte denne Følelse med Jndsend reens modue fornuftige Eftertanke. Frit tør jeg see enhver Mand under Øie, ubekymret og fra hvilket Skjul Man vil sigte paa mig, men at jeg i denne Sag skulde spilde et Ord mere, vilde jeg ansee for Ufornuft. Dog for at give den anomme Forfatter Leilighed til at udvikle sin modne Skarpsindighed, fremsættes det Spørgsmaal: hvilke Exempler giver Historien os paa, at det i Danmark er ved saadanne Leiligheder skeet Jlluminationer, som have afgivet tvetydige Beviser paa Hjertets Følelse?" - Odense den 14 August 1815 Gottschalck, Kancelliesekretair og Stiftsreviser.