Berlingske Tidende, 1784-02-23
Berlin, den 3die Februarii. Paa Danziger Magistratens Skrivelse af 23de Januarii, har Hs. Majestæt Kongen ladet give følgende Svar, Høy agtbare og Velvise, have faaet Eders Skrivelse, som J under 23de Januarii tilstillede Os. Vi see deraf, at J takke Os for Ophævelsen af Vore foranstaltede Repræssalier imod Eder, og at J paa en ubestemt Maade aabner Os Eders Tanker om den imellem Os og Eder til Vor største Mishag værende Tvistighed. Vi have ikke vendtet nogen Tak af Eder: Vi begiere ingen Eftergivenhed af Eder, og intet Offer af Eders grundede Rettigheder eller sande Fordeele; Vi forlange kun Retsindighed og billighed imod Vore Undersaattere. Paa en Maade, som Vi ikke kunde overtale Os til imod den svageste Naboe, have J ved Begyndelsen af forrige Aar berøvet disse en frie Passage igiennem Eders Gebet, hvilken dog ikke var Eder til mindste Skade, da J ubehindret have tilstaaet dem samme i saa mange Aar, og den J, omendskiøndt saadant ikke var, maatte efter billighedens Love inddrømme dem, fra den Tiid af, at Veer blevet retmæssig Overherre af Vestpreussen, og naar J vilde nyde de for Eder saa vigtige Fordeele af en frie Handel igiennem Vore langt større Stater, og paa den Os tilhørende Veixelstrøm. Vore Ministre have paa mange grundige og overbevisende Maader forestillet Eder dette og kun forlanget, at J lode alt blive ved det Gamle; men J have alletider svaret dem paa en ubestemt og tvetydig Maade, og imidlertid deels selv udøvet, deels tilladt Eders Pøbel at udøve alle optænkelige Voldsomheder imod Vore Undersaattere af alle Stænder. Vi kunde intet mindre giøre for Vore Undersaatter, Vor Værdighed og Vore Rettigheder, end lade Eder føle nogen Giengieldelse. Saadant er skeet gradeviis, for at give Eder al muelig Betænkningstid; men da intet vilde frugte, maatte Vi for det første lade Eders Gebet fra Landsiden af besætte med nogle Tropper; disse have der iagttaget den strængeste Disciplin, Orden og Afholdenhed, hvilket J selv have maattet erkiende. Da Hs. Majestæt Keiserinden af Rusland, Vor Veninde og Bundsforvandter, foreslog Os sin Megling, antog Vi samme, affærdigede Vore Befuldmægtigede til Eders Stad, og tilbød Os, der at drive Underhandlinger med Eder. Men da J ogsaa vidste ved alle Slags Konster at tilintetgjøre dette, have vi antaget det gjorte Forslag, nemlig: at forflytte Underhandlingerne til War skau, og medens alt dette er foregaaet, have Vi efte ladet Eder giøre skriftlige og billige Forslag til et ganske skadesløst Forlig, hvilke J endnu aldrig have værdiget et Svar. Da Hs. Majestæt den Russiske Keiserinde har venskabelig anmodet Os om at høre op med at indslutte Eders Stad, og da saavel denne store Fyrstinde som Hans Majestæt Kongen af Pohlen have endog ved en Note ladet Os forsikre, at De vilde tilholde Eder til at indrømme Vore Undersaattere en frie Passage igiennem Eders Gebet, uden nogen Jndskrænkning eller betingelse, indtil de Underhandlinger, hvori Samme ere Meglere, vare bragte til Endelighed; saa have Vi, af Agtelse og Venskab for begge disse Hoffer, og af en sand Drift til Skaansel og Medlidenhed over Eders paa Landet uskyldige Medborgeres Skjebne, kaldet Vore Krigsfolk tilbage fra Eders Gebet. J Stæden for at fyldestgiøre Vor billige Forventning, samt Eders Konges og Eders ligesaa store som hørmodige Beskytterindes Villie have J ladet Os tilstille en gandske kort og upasselig Erklæring, som aldeles ikke kommer dermed overeens, og som ikke indeholder mindre, end fem Jndskrænkninger, hvis Ubillighed og Utilladelighed Vore Ministre have betydet Eder ved Vor General-Major v. Eglofsteins Svar til Grev von Unrub. Nu tøve J og med, at sende Eders Befuldmægtigede til Warschau, under Forevending, at J vente paa Eders og det Russisk Keiserlige Hoffes befalinger, hvilke J dog noksom vide. Men i Gierningen søge J kun at undvige Forliigs Underhandlingerne, bringe den omtvistede Sag i Forvirring og Uvished, og at vinde Tiden, hvorpaa Skibsfarten igien aabnes, der synes Eder fordeelagtig. Om J heri handle ret og billig; om J handle klogelig og vel forEders Stad, det overlade Vi til Eders nærmere Overveielse. Vi have paa ovenmelte Maade ladet Eder ved General von Eglofstein giøre en ligesaa billig, som afgiørende Erklæring, hvorved Vi blive staaende og vendte paa hvad J vilde giøre da Vor Resident i Warschau har fuldkommen Forholds-Ordre og Fuldmagt at handle med Eder og at afgiøre Striden. Vi forsikre Eder endnu engang, ligesom ofte forhen skeet er, at Vi ikke have den mindste Hensigt til at undertrykke eller formindske Eders Stad eller Handel, efter dens Beliggenhed, og alle Omstændigheder, efter Vor Tænkemaade, og egne Fordele, ønske Vi intet hellere, end at bringe samme til mueligste Velstand; Men Vor Ret til den største Deel af Weixelstrømmen og Vore Undersaatteres Opholdelse og Fordeele kan Vi ikke aldeles opofre; Vi maae søge at forsvare det, som deres egen Underholdning, Eiendomsret, Billighed og den naturlige Beliggenhed har bestemt og forsikret dem, og hvormed Eders Stads og Handels Tilværelse, ja selv dens Flor meget vel kan bestaae, naar den kun ikke vilde tilegne sig det hele, og unddrage sine Naboer alt. Vi have ladet Eder giøre Forslag til Forliig, som fuldkommen komme overeens med disse Grundsætninger, og hvori Vi allerede saa meget mueligt have givet efter. Dersom J ville antage samme saa kunne J forlade Eder paa Vores Kongelige Ord, at dette Forlig ei allene hellig skal blive lagttaget og paa ingen Maade udstrakt eller udlagt til Eders Skade, men at det er og skal være Os høyst magt paaliggende, at befordre paa det beste Eders midt i mine Stater beliggende Stads Velstand, og at vise, at jeg er og forbliver Eder og Eders hele Stad med Hyldest og oprigtig Velvillighed hengiven. Potsdam, den 29de Januarii 1784. Friderich. Finkenstein. von Hersberg.