Corsaren, 1843-11-10
Breve fra Udlandet. Hr. Redaction! *) Fredag Nat. Jeg kan ikke faae Sovn i mine Øine. Paa Torsdag fylder jeg mit 24de Aar. I 13 Aar - thi 1830 vaagnede jeg til Bevidsthed, tout C'un coup, som vi sige her, en Aften, da min Fader under Maaltidet fortalte, at Pariserne havde forjaget en Konge - i 13 Aar har jeg ønsket og bedet til at kunne see Paris. Hvert Foraar, naar Jsen brød op, gik jeg ud paa Toldboden og saae ud over Vandet, indtil Hjertet var nærved at briste af Længsel. Jeg har aldrig misundt noget Menneske Noget; men tidt og mange Gange har jeg ønsket at være i den simpleste Matrosdrengs Sted, naar jeg saae ham gaae ombord for at seile til Syden. Og nu er jeg her. *) Jeg bruger dette Udtryk for at tilkjendegive, at jeg skriver til Eder alle, hvem Redactionsforset nu er paalagt. Paa Fredag bliver det et Aar siden jeg om Aftenen sagde til min Familie: Idag om et Aar vil jeg være i Paris, om jeg saa skal tigge mig dertil. Nu er jeg her. Begriber J nu, at jeg ikke kan sove? Naar den fangne Fugl flyver ud af Buret, troer den vist i det første Øieblik, at den kan flyve op til Vorherre selv i Himlen, saa stærkt slaae dens Vinger. Jeg har ogsaa været en fangen Fugl, i hele Aar har min Sjæl været kuet af stærke Lænker, der have trykket uudslettelige Mærker i den - nu er jeg ude af Buret, jeg er ude af Buret! - - - - Om Paris svarer til mine Forventninger? Jeg har naturligviis endnu seet for lidt af den, til at kunne gjore mig selv Nede for dette Spørgsmaal, men jeg har aldrig et Øieblik troet, at jeg vilde fole mig tilfredsstillet. Jeg vidste meget godt, at det man egentlig vil see, seer man ikke med legemlige Øine. En stor Mands Legeme er ikke sammensat af hans Bedrifter. Jmidlertid, der gives Steder, hvor de henfarne Tiders Aand hviler saa umiskjendelig, at man næsten kan fole den med Hænderne. Da jeg kom op paa Toppen af Vendøme-Søilen, talte jeg længe med den gamle Jnvalid, en Soldat af Napoleons Garde, med een Arm, som havde Vagt. Tilsidst bad han mig om at trædet hen og stotte Ryggen mod Jern-Nækværket. Jeg troede, at det var for ret at føle Rystelsen at de nedenunder kjørende Vogne; men, da jeg stod der og uvilkaarligt oploftede Dinene, saae jeg Napolcons Bronzebüste skue ned paa mig. Uvilkaarligt, som ved en electrisk Bevægelse, tog jeg Hatten af. Den gamle Soldat gjorde ligesaa, idet han pegede derop og med næsten religios Andagt sagde: Oui, s'est I'Empereur. Den gamle Karl havde været med Ham ved Jena, ved Austerlitz, ved Moskwa, ved Leipzig. Jeg har af gode Grunde strengt inddeelt mine Udgifter, og i min Pengepung bærer jeg kun een Dags "Lønning". Men jeg tømte hele i Pungen i den Gamles Haand, og efter lang Vægring tog han imod Jndholdet. Derfor har en Soldat af Keiser Napoleons gamle Garde to glade Dage, og derfor har jeg idag ikke spiist til Middag. Ogsaa Place de la Victoire, saae jeg i Formiddags. Forestil Eder Amalienborgs Palaier rykkede lidt tættere sammen i en Kreds, i Midten Ludvig den 14des Rytter-Statue, og Husene, der danne Kredsen, besaaede med BronceAnnoncer i samme Stil, som J see dem i Journal des debats, og J have Place de la Victoire. Men, hvad der greb mig paa denne Plads, var Ludvig den 14des Statue. Hvilken Majestæt og Ynde, hvilken Herskerkraft er der i dette Aasyn og denne Holdning! En saadan Despot kunde jeg tiene. Det er nu engang min Natur, at jeg kan hengive mig med Liv og Sjæl til en Aand, der er stærkere end min, ja lyde den slavisk, men at mit hele Jndre revolterer imod en Aand, der ikke betvingen min, og som kun ved den materielle Magt kan foreskrive mig Love. Derfor har jeg aldrig kunnet losrive mig fra Kjærligheden til Napoleon, derfor kan jeg aldrig blive nogen consequent Politiker: Republikaner under een Hersker, loval, jaservil, under en anden, under en stor Monarch, - lykkeligviis staaer jeg ikke Fare for at blive servil. Men nu vil jeg dog gaae tilsengs; endnu blot Et. Naar jeg beskjæftiger mig med Tanken om Eder, og især naar jeg skriver Eder til, bliver min Tanke dansk, og jeg har bagefter Vanskelighed med at faae Tænke- og Tallemaskinen til at komme igang paa Fransk. Da jeg for var i Theatret, sad foran mig to Drenge, der hele Tiden snakkede. Flere "Chuts" hjalp ikke; tilsidst blev jeg utaalmodig og vilde tiltordne den Ene et "Vær rolig!" Men jeg greb feil og sagde istedenfor "Restez tranquilles": restez debout!" (bliv staaende). Hvad. gjorde nu den forbloffede Dreng? Han reiste sig op og blev staaende under hele Forestillingen. God Nat! Løverdag Aften. Af Beranger er en ny Samling Chansons under Pressen. Ved Beranger er, som J vel veed, det Mærkelige, at han ikke har sunget, siden den forrige Konge blev forjaget. Om hans nuværende Sang betyder noget, eller om det blot er i Anledning af min Ankomst, skal jeg lade være usagt. - Og hermed for denne Gang Farvel! Denne Dag indtil Dineen har jeg tilbragt i høist interessant Selskab; nu skal jeg i thedtre frangais og see Momsll. Rachel som Noxane i Bajazet" (Høre J? Og det er endnu kun Smaating), og iaften, naar jeg kommer hjem, gjør jeg mine øvrige Breve færdige og forsegler dem; thi ellers voxe de op til en heel Bog. Efterskrift. Sig til ***, at jeg har været hos Mr. A., og at jeg takker ham for Brevet til denne Herre. Han og hans elskværdige Kone modtoge mig, ikke hoflig - det er ikke Ordet- men hjertelig, som en Slægtning, en Broder. Det gjorde mig godt. Mit danske Hjerte trængte dog til en Smule Hjertelighed, efter det forunderlige Liv, jeg har ført.