Aarhuus Stifts-Tidende, 1846-05-02
Engelske Blade meddele følgende curieuse Historie: Lady Jenny Mallington, den sidste Spire af en riig og fornem Familie, gjaldt for En af Londons første Skjønheder, men var den forfængeligste og egen sindigste Skabning i Verden. Hendes Stolthed, hendes Vildhed, hendes Mangel paa Qvindelighed fordunklede alle de udvortes Fortrin, hvormed Naturen havde udstyret hende. Hendes Tidsfordriv var at ride, jage, skyde, fægte, drikke, hvori hun ikke veeg for nogen Mand. Derhos havde hun de galeste Jndfald og Luner, stundom tilbragte hun Sommermaanederne i Sengen, hvorimod hun i den slette Aarstid gjennemstreifede Skoven. Alligevel fattedes det hende hverken paa Selskab eller paa Tilbedere. Blandt disse var Lord Lovemore, en ung Mand paa tredive Aar, med et fortræffeligt Hjerte og en meget dannet Forstand. Han gjaldt for den elskværdigste Selskabsmand i London. Hans eneste Feil var, at han holdt af stærke Drikke, og at han ikke altid havde Kraft til, at beherske denne Lidenskab, skjøndt han ofte gjorde sig de bittreste Bebreidelser derover. Han forelskede sig i Lady Mallingion, besøgte hendes glimrende Fester og hialp med at trække hendes Triumphvogn. Men da han lærte at kjende hende, drog han sig lidt efter lidt tilbage, og lod sig tilsidst ikke meere see hos hende. Det harmede hende, og hun besluttede at hævne sig. Men hvorledes, Det var Spørgsmaalet. At myrde ham med egen Haand - denne Ære holdt hun ham ikke værdig. At lade ham ombringe ved Snigmordere det var ikke engelsk. Efter lang Grublen faldt hun omsider paa den galeste Tanke, en menneskelig Hjerne nogensinde har udruget, og iværksatte den strax paa følgende Maade. Hun fik fat paa En af de saakaldte Resurrection-Men, hvis Haandværk, som bekjendt, bestaaer i, om Natten at skjæle Liig kort efter deres Begravelse og at sælge dem til Anatomer. J Almindelighed faae de 4 til 6 Guineer for et Liig. Men denne Haandtering er forbunden med stor Fare, da der er sat høi Straf derpaa, og det lykkes sjeldent, eftersom Gravenne strængt bevogtes. Den rige Lady gjorde Aftale med En af disse Mænd og nævnte ham Tid og Sted, da han kunde afhente et Liig. Derpaa indbød hun Lord Lovemore til Aften næste Dag Lorden kom, hun modtog ham venligt, og gik tilbords med ham. Vinen, som var bestemt for ham, var blandet med narcotiske Jngredientser, og det varede ikke længe, for hun havde den Fornøielse, at see ham ligge bevidstløs paa Gulvet. Nu blev han afklædt iført en Liigskjorte, stukket i en Sæk og overgivet til Opstandelsesmanden, som, uden at bekymre sig om hvis Liget var, har det til Doctor Carver og falbød ham det. Doctoren havde just Selskab hos sig, lod blot Sækken aabne, for overfladisk at besee Liget, betalte det med fire Guineer, lod binde for Sækken igjen, og stillede den i en Krog af Værelset. Morgenen efter lod han Liget tage ud og lægge paa Anatomibordet for at skride til Sectionen. Da han nu befølte Legemet, for at overbevise sig om, at det ingen udvortes Læsioner havde lidt, bemærkede denne ædle Menneskeven, at der endnu var Livsvarme i Hjertet og i Puls aarerne; han anvendte derfor Alt, for at gjenoplive dette Menneske, der, efter hans Mening, var bleven begravet som Skindød. Det lykkedes ham. Hvo skildrer Lordens Skræk, da han slog Øinene op, og saae sig, aldeles nøgen, ligge paa et Bord fuldt af Knive, Længe kunde han ikke befinde sig paa, hvad der var foregaaet med ham; men omsider gik der dog et Lys, op for ham. Han forlod London samme Dag, og er endnu ikke vendt tilbage. Lady Malington har i disse Dage aflivet sig ved et Pistolskud. Hr. Duncan, en brittisk Reisende i Afrika, har fortalt i et af sine sidste Breve til Hjemmet, at Kongen af Ashantee havde moret ham med en Revue over 6000 qvindelige Tropper, hvis Vaaben, Udrustning og militaire Holdning vakte hans Forbauselse.