Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1800-02-10
J Overhuset gav Statssekretairen den 28 f. M. saa haandgribelige Beviser for Krigens Nødvendighed og Retmæssighed, at Ministrenes Forhold med at afvise Buonapartes fredelige Tilbud blev billiget med 92 imod 6 Stemmer, Grenville gik ud fra den sørgelige Grundsætning at saa længe de franske Friheds=Jdeer, som bleve forkyndte i det berygtede Dekret af 1792, ikke ere total udryddede, er der for Europa, og for Engelland, ingen Sikkerhed uden i Krigen, som det eneste Midder til at forekomme et større Onde, og saalænge sligt et System ikke er væsentlig forandret, maatte en hver Monark væbne sig imod samme. Dette var, som han haabede, ei allene Ministrenes, men hele Portonens Stemme. Nu gjennemgik han de Krige, som Frankerig i 8 Aar have de ført imod ethvert Land, undtagen Danmark og Sverrig, og - sagde han - selv imod den ene af disse Stater, (Sverrig) antager det nu en krigersk Stilling, ligesom de begge have lidt mange Fornærmelser af Republikens Kapere. Derpaa viste han, at Historien af de franske Fredslutninger og Traktater var et Mindemærke af de sorteste Forbrydelser, hvilket Schweitz, Toskana Sardinien, Venedig, Genna, Rom, Neapel, Holland og Spanien tilstrækkelig havde folt. Preussen var det eneste Land, som Republiken, blot af egen Jnteresse, havde skaanet. Tilsidste angreb han Buonapartes personlige Karakteer, og paastod, at man ikke kunde forlade sig paa den Mands Oprigtighed, som i Aaret 1795 paanødte Frankerig den samme Konstitution med Kanoner, han nu selv saa nylig om styrtede med Bajonetten, og som ved Campoformid=Traktatens Bekiendtgiørelse i Paris lod sin Agent, Monge, sige: at den franske Republik og Engelland ikke kunde bestaae med hinanden. Alle udøvede Uretfærdigheder i Jtalien vare hans Værk, i Egypten havde han spillet den største Hyklers Rolle. Jngen kunde vide, hvor langt hans Liv skulde naae, eller hvor længe den Militair=Despotismus, han havde indført, vilde vedvare. Frankerig havde desuden stedse banet sig Vei til sine onde Planers Udførelse igiennem en Vaabenstilstand, og Buonaparte havde vist endnu ingen anden Hensigt, end at faae de franske Havne aabnede, for at faae de fornødne Krigs= og Handels=Artikler indført, de afskaarne Tropper tilbage, og saaledes forstærke sine Armeer til et nyt Angreb. Havde Engelland i Aaret. 1795 Mod nok til at giøre den seirende Fiende Modstand, saa maatte man ikke heller nu, da han er svækket og Maalet saa nærved at opnaaes, lade samme synke. - Jmod alt dette indvendte Hertugen af Bedford og Lord Holland, at Hovedøiemedet hvorfor endnu skulde opofres Brittiske Penge og Blod, dog var Monarkiets Jndførelse i Frankerig, hvilket han kaldte et vildt og ubesindigt Foretagende, da Ministrenes Kamp imod Jakobinismen kuns befæstede den mere. Men de vare ikke i Stand til at slutte en Fred, endskiønt Engelland lige saa lidt kunde stole paa sine Allierede, den desuden kostede store Subsidier, som paa sine Finantskilders Undtømmelighed, eller Jerlands Rolighed, det tilmed vilde være langt ædlere, at kappes med Fienden om at giøre Landene lykkelige, end at opfylde dem med Enker og Faderløse, som begræde deres Fædre og Ægtefæller. Folket, som i Løn ønsker Freden, og er nedtrykt under utaalelige Taxer, maae enten synke tilbage i et følesløst Slaverie, eller vaagne til Fortvivlelse. Slaverie eller en Statsomvæltning maatte blive den endelige Følge. Engelland havde ingen Grund til at bebreide Frankerig den Behandling, det havde viist imod neutrale Nationer, thi i Begyndelsen af Krigen havde det lige saa lidet respekteret Toskanas og Genuas Neutralitæt. At giøre sig en Fornøielse af at sværte Buonapartes personlige Karakteer, røbede kuns lave Siele, som vare misundelige paa denne overordentlige Mands store Talenter, hvorved han saa ofte havde vidst at tilintetgiøre deres Anslag. Oppositionen foreslog derfor, skiønt forgiæves, at bede Kongen underdanigst om, saa snart mueligt at aabne en Fredsunderhandling med den franske Republik, hvortil han 3 Gange (den 8 Decbr. 1795, den 17 April 1796 og den 28 Octbr. 1797) høitidelig har erklæret for Parlamentet: at han stedse var villig. -J Underhuset ere Debatterne i denne Sag nu Gange blevne opsatte, paa Grund af at Hr. Pitt, som det hedder er upasselig. Hr. Tierney har forgiæves yttret sin Uvillie over, at saa vigtig en Sag, hvorved de fleste Europæiske Hoffer vare interesserede, skulle udsættes for en Mands Sygdom. Galleriet var disse 2 Dage propper fuldt af nysgierrige Tilskuere og Hr. Fox var selv tilstæde i Parlamentet. Om Hr. Pitts Sygdoms Beskafsenhed er man ikke enig. Nogle holde det for en Forkiølelse, som har gjort ham saa hæs, at han intet ville kunne udrette med sin Tale. Andre udgive det for en Svækkelse i Underlivet, og atter andre for en politisk Sygdom, som de mange og tildeels uventede Depescher, der ere ankomne fra det faste Land, har foraarsaget.