Københavns Adresseavis, 1772-06-03
Efterat jeg ved mine Franske, Danske og Tydske Ordbøger eller Dictionairer har stræbt at giøre disse levende Sprog mere almindelige hos os, til Lettelse for os selv indbyrdes, og til vort Sprogs Udbredelse blant Fremmede, har jeg ved Naturhistoriens Oversettelse og Forbedring tragtet at opvække mine Landsmænds Lyst til at undersøge Naturen, og at indsee nærmere vore og andre Landes naturlige Produkter og Fordele, og for at Lysthavende endnu der kunde gaae videre, har jeg ligeledes udgivet et chymisk Dictionaire; Jeg har deri ikke uden med største Fornøyelse erfaret mine Medborgeres Bifald, men endog i Gierningen seet, hvor vel mine Bestræbeller ere blevne optagne, hvorved de have tydeligen viist, at deres Smag og Jndsigt give ikke andre Nationers noget efter. Opmuntret af dette Velbehag, har jeg foresat mig at udgive Beskrivelser over Kunster og Haandverker, med de dertil fornødne Kobbere. Skal vi som andre Land kunne føre os ret til Nytte vore Landes naturlige Produkter, efterat vi have lært at søge og kiende dem, hvortil Naturhistorien giver største Anledning, maa vi see at bringe Kunster og Haandverker til den Fuldkommenhed, de kan komme, og hvortil de ere blevne bragte hos Fremmede, som nu hente hos os, og helst fra Norge, en Mængde raa uforarbeidede Materier, som vi siden gienniøbe saa dyre; og ved hvilket hedre Middel kan dette opnaaes, end ved at giøre almindelige blant os Kunster og Haandværker, som hidindtil ere næsten kun bekiendte af nogle Mestere, hvormange ere Fremmede, som sælge os dem saare dere, ja holde endog det meste dulgt for Landets Jndfødde. Dette Verk udgives i stor Oktav ligesom Naturhistorier, og trykkes med samme Skrifter, hver Kunst og Haandverk tykkes for sig selv og oplyses med sine fornødne Kobbere, ved hvilken Jndretning enhver kan lade indbinde i et Bind saa mange og faae ham lyster, og hver Kunstner og Haandværker kan med megen liden Bekostning blive Eiere af hvad der henhører til hans Fag. Prisen skal blive den samme som Naturhistoriens; Kobbernes Priis kan ikke forud bestemmes, der kommer det an paa Prænumeranternes Antal, men muligste største billighed, skal altid iagttages. Jmod mit Beviis betales forud 1 Rdlr. Vel regnes Agerdyrkningen ikke blant de almindelige Kunster, ikke desto mindre kan dog vel ingen nægte den at være en Kunst, endskiønt den nu kun øves af Bønder, som ikke bære Navn af Kunstnere, men denne almeene Tankebildning kommen deraf, at vi forvexle oftest Kunster og Haandverker med hinanden; thi hvad er Agerdyrkningen andet end den Kunst at dyrke Jorden, naar saa er, vil vel ingen undres over, at jeg foretager mig at udgive den blant denne Samling, og for at opfylde mit engang ved Leilighed givne Løfte, vil jeg først stræbe at fornøie mine Landsmænd med denne ædle Kunst, som med rette kan kaldes den første, den nyttigste, den meest vidstrakte og meest væsentlige af Kunsterne, for hvis Opfindelse Egypterne gave deres Ostris Ære, Grækerne deres Ceres og Triptole. mus, Jtalienerne Saturnus eller Janns deres Konge, som de satte blant Gudernes Tal for denne Velgierning. De største Mænd forlystede sig fordum med at dyrke Jorden. Cyrus den unge havde selv plantet de fleste Træer i sin Hauge. Hieron af Syracusa, Attalus, Philopator af Pergamo, Archeelaus af Macedonien, og en Mængde andre store Mænd vare Agerdyrkere, og roses derfor af Plinius og Beenophon. Hos de Romere var Agerdyrkningen Lovgiverens første og fornemste Gienstand, deres største Sejerherrer dyrkede Jorden, og gik lige fra Ploven til de største Embeder og Værdigheder, Cato studerte Agerdyrkningen, Cicero anpriser den naar han siger: Omnium rerum, ex quibus aliquid acquiritur, nihil eftagricultura melius, nihil uberius, nihil dulcius, nihil hos mine libero dignius. Og da vor allernaadigste Konge, som indseer de Tiders Lyksalighed, ikke alleneste befordrer og beskytter Kunster hos os i Almindelighed, men endog i sær antager sig Agerdyrkningen, bør vi ansee det for en Lov at bidrage efter Evne til denne H. v. Aphelen. højpriselige Hensigt.