Aalborg Stiftstidende, 1844-11-09
J samme Øieblik som Directionen for den flensborgtønningske Jernbane har overvundet alle tilsyneladende Hindringer for dette statsvigtige Foretagende og i Tillid til den endelig erhvervede kgl. Sanction paa Statuterne, vil skride til at paabegynde Værket, fremkommer der, som et Lyn fra klar Luft, gjennem Börsen-Halle en Erklæring fra en Deel hamborgske Actionairer, med Huset Parish & Comp. Spidsen, om, at de ikke ville indbetale deres Actietilskud "megen ausgeubter Tauschungen und sonstiger Widerrechtlichteiten. Jernbanedirectionen har allerede ved et Gjenmæle det nævnte Blad paa den meest tilfredsstillende og værdige Maade, man kunde vente, tilbageviist hiin, iøvrigt ikke nærmere angivne, Calumni fra Parish & Consorter, og man tør vistnok ubetinget antage, at Jernbanedirectionen vil vide ad Rettens Vei at tvinge de Gjenstridige til Respect for deres egenhændige Underskrifter. De nævnte Protestanter havde i deres berørte Erklæring ymtet om en ganske usædvanlig Fremgangsmaade for at opnaae deres Øiemed. De ville nemlig indgive deres Motiver til Jernbanecommissionen, og de true saaledes med intet Mindre end, ved at indskyde sig under en dansk Statsautoritet, at ville unddrage sig de Forpligtelser, de paa den lovgyldigste Maade have paadraget sig til danske Undersaatter. Skjøndt man nu vel kan antage, at de Herrer, der ere fremkomne med Protesten, ikke ville lade det komme til det Yderste ved Rettergang, Execution eller vel endog Falliterklæringer at aftvinges de af dem selv, som myndige Mænd, paatagne Actietilskud, saa meget mere, som en saadan Mangel paa Ordholdenhed vilde berøve dem al Tillid saavel i Hamborg som andensteds, er det dog ikke utænkeligt, at de atter kunde sætte lignende indflydelsesrige Kræfter i Bevægelse som dem, der allerede tidligere saa længe har forsinket den flensborg tønningske Jernbane og stillet den i Skygge ved Siden af den altona-kielske. Men om end den mægtige Prindsstatholder endnu ikke skulde have opgivet sit ugunstige Sindelag mod den flensborgske Jernbane, holde vi os dog overbeviste om, at Regjeringen vil vide med behørig Holdning at afvise hine paatrængende hamborgske Speculanter med deres uværdige "Tauschungen und son stige Widerrechtlichteten". Ved Hjelp af den flensborgtønningske Jernbane vil det, efter Alt hvad man kan skjønne, lykkes at lede en Strøm af Verdenshandelen gjennem en dansk Provinds, uden at være given enten i det pengemægtige Hamborgs eller i det interesserede tydske Forbunds Magt. Jsær under de nuværende Forhold, da Regjeringens Foretagender i Henseende til Statseenheden underkastes en saa skarp og udtømmende Kritik, synes det at være i dens egen Jnteresse, at den ikke vakter i sine Forholdsregler med Hensyn til et Foretagende, der ved sin Fuldendelse vil danne et kraftigt Bindemiddel mellem Slesvig og Danmark. Endog fra det reent materielle Standpunct har det sin store Vigtighed, at der tilveiebringes en Jernbane tvers igjennem Slesvig. Man betænke den Mængde nye Forbindelser, som derved ville opstaae: allerede til næste Aar (altsaa endnu forinden Jernbanen kan ventes færdig) intenderes der stadig Dampskibsfart fra Tønning paa Bremen, London og Havre Beviis nok for, hvilken Virkning dristige Forretnings mænd vente sig af den nye Handelsvei. Og hvilken Virkning vil det ikke udøve paa Østslesvig og Smaaderne, naar Flensborg paa een og samme Tid bliver en østersøisk og nordsøisk Havn? Dens store Pengecapitaler kunne komme i behørig Virksomhed og dens tvende Banker, af hvilke Slesvigholstenerne, af Harme over Flensborgs Uimodtagelighed for deres Grundsætninger, have grundlagt den ene - ved en glædelig Jroni af Skjæbnen til Bedste for hele Statens commercielle Selvstændighed – vil faae Operationer nok at udføre og saavel directe som indirecte komme de omliggende mindre Handelspladse tilgode. (Kbhpst.)