Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-09-01
Fra N. Jonge, der døde 1789 som Sognepræst til Allisløv i Sielland, og havde erhvervet sig hæderligt Navn, som en baade i sit Kald virksom, og som Skribent flittig Mand, udkom i Aaret 1783 første Deel af Kjøbenhavns udførlige Beskrivelse, i Qvart. Sandvig recenserede den i Lærde Efter. 1785 Nr. 27. - Af Manuskriptet til 2den Deel bevares paa det store kongelige Bibliothek et Hæfte, indeholdende 7de, 8de og 9de Kapit. af Skriftet. Hr. Overbibliothekar, Werlauff fik det paa en Auction heldigen erhvervet, og derved skaanet for den Forsvindelse, der uden Tvivl er bleven det øvrige Manuskripts Lod. Af dette reddede Hæfte har man, deels og for det meste i dette Tidsskrift, deels i Dagen (Nr. 56. og 64, deels i et Par Nr. af Morgenposten, (Nr. 154 og 155), alt for indeværende Aar, optaget alt det væsentligste, (noget sammendraget, da Jonges Stiil var slet og temmeligen vidtløftig,) og med forskjellige Tillæg, i dette Nr. er det sidste optaget. Dette Hæfte har været sendt Wiedewelt, som nogle Breve fra Jonge til ham vise, af hvilke man her giver nogle Uddrag til Skriftets Historie. 1. J Skriv. af 18 Oct. 1780, (altsaa endnu førend første Deel blev trykt), anmodede Jonge om Fortegnelse over de Wiedewelt ske Monumenter i Stadens Kirker og en architectonisk Beskrivelse over ethvert især. - 2. J J Meddeelte af Hr. Hof=Kobberstikker Lande. Skr. af 27 Dec. 1780 udbad han sig Efterretninger om Kunst-Akademiet; han takkede for de allerede erholdte Meddelelser, og beklagede, at han hos andre ikke havde fundet denne Promptitude. 3. J Skriv. af 11 Apr. 1781 takker han forde erholdte Efterretninger om Kunst-Akademiet, hvilke han i Januar havde bekommet, *) og yttrer Ønske om at, ligesom han ved Universitetet havde anført Seriem Profess, ved hvert Facultet, med kort biographisk Efterretning, og ligeledes ved Kirkerne om Geistligheden, saaledes vilde han ogsaa gjerne give Efterretninger om Kunstakademiets Professorer, hvortil han udbad sig Wiedevelts Veiledning. 4. J Skriv, af 6 Sept. 1786 takker han for den store Godhed, Wiedewelt havde viist ham, i at meddele ham alt fornødent Stof til hans Skrifts completteste Udarbeidelse. Han tilsendte dernæst Wiedewelt med lollandske Post det 10de, 11 og 12te Hæfte af den anden Tome af Kjøbenhavns Beskrivelse, som, hedder det, formedelst flere Mænds tilsendte Efterretninger, og nogle forefaldne vigtige Forandringer, er af mig ganske paa ny omarbeidet og reenskreven, med hosføiede ærbødigste Begjering, at Hr. Justitsraad vil bevise mig den Bevaagenhed, med nøjere Eftergrandskning at gjennemlæse dette lidet Volumen i sine Fritimer, og at Hr. Just. R. ville bevise mig tillige den store Godhed, at meddele mig sine Annotata paa et Papir, hvor der noget enten endnu skulde tilsættes, som var udelukket, eller noget af Feiltagelse skulde forandres, især om Hr. Just. R. finder den § om Akademiet, og den dertil føiede Efterretning fra Akademiets første Anlæg og dets Hr. Professorer med tilføyede Biographie tilbørlig udarbeidet af D. Vbheds eget Manuskript, og Hennings essai hist." – Naar Hr. Justitsraad har værdiget dette tilsendte Vo lumen sin nøjagtige Gjennemlæsning i Eet og Alt, og da behager at tilsende mig det med Posten, for at kunne begynde at trykkes og komme til Fuldkommenhed til Publici og Efterslægtens Nytte, saa har jeg en eneste Ting at udbede mig af Hr. J. R., (alt i det faste Haab, at Hr. J. Naar de havde været bevarede, vilde de have afgivet et godt Bidrag til den danske Kunsthistorie. R., som en stor Elsker af Lærdom, Studeringer, og Antiquiteter at conservere, ikke vil nægte mig, som har anvendt saa mangen Times Flid utrættelig at arbeide paa dette Skrift at faae, saavidt et Menneske mueligt være kan, rigtigt og fuldstændigt.) nemlig at Hr. J. R. vil gunstigst meddele mig sin Attest og Recommendation dette mit udarbeidede Skrift angaaende, hvorledes De. H. Vhed ved Gjennemlæsning in manuscripto befinder det at være af mig samlet og udarbeidet, med hvad Flid, og til hvad Nytte for Publicum og Efterslægten, i at frelse fra Undergang og Tidens alting fortærende Tand de mig af saa mange bekjendte brave Embedsmænd meddeelte authentique Efterretninger, og ellers de testimonia, som Hr. J. R. finder behageligst om Skriftet i Almindelighed at ville høigunstigst meddele mig, for at recommendere det, at jeg maatte nyde kongelig allernaadigst Forstrækning til den anden Tomes Trykning, ligesom til den førstes, hvilket mig allernaadigst er lovet.""Det foregaaende Hæfte, som indeholder det 77de, 8de og 9de Kapitel, hvori to andre vigtige Embedsmænd i Kjøbenhavn, formedelst mig tilsendte Efterretninger, have stor Deel, skal, (om Hr. J. R. forlanger at læse in manuscripto,) blive dem tilsendt, saasnart jeg faaer det tilbage igjen fra den gode Ven, jeg med samme Dags Post har tilsendt bemeldte Volumen, forat tillige erholde hans Recommendations Attest tilligemed Hr. J. R., for at følge med min Ansøgning om en allernaadigst Forstræknings Hielp til denne Tomes Tryk." Endeligen haves et Brev fra 15 Nov. 1786. til Wiedewelt, hvori Jonge takker for al den Umage og store Møysommelighed, Justitsraaden havde havt med at gjennemlæse, corrigere og tilsætte Additamenta til Manuskriptet." Jonge. fremsætter end videre Ønske om nogle Oplysninger angaaende de Wiedeweltske Kunstarbeider; og til Slutning anbefaler han sin Søn, som havde taget examen Artium og nu læser til examen juridicum. "Da jeg, siger han, i mine academiske Aar har dimitteret Mange (hvilket sees af Sal. Conferentsraad Kalls Fortale til den af mig fortsatte Holbergs Universalhistorie), saa har jeg selv informeret ham til Academiet, og nu manuducerer jeg ham til ex. jurid." Arter om Alheden. (Ved den Feide, som derom føres, maae det komme til Klarhed i en Sag, der i Fædrenelandets økonomiske Historie er af Vigtighed. Hr. Consistorialraad Bierregaards i sidste Nummer af dette Blad optagne bemærkninger, har i Hr. Pastor S.S. Blichers i Randers Avis Nr. 102 indførte yderligere Svar fundet Modsigelse. Det meddeles her ligeledes.) Deres Højærværdighed slutter med et Farvel til Alheden." Jeg havde troet, at Deres nylige Besøg der skulde bevirket et ganske andet Resultat; at De langt snarere efter dette Bekjendtskab vilde have kommet tiere igjen, og glædet Dem over hvad deres Øine - synes mig - maae have overbeviist Dem om. Men maaskee har De Grunde, hvorfor De ikke skytter om at see denne haabefulde Skov tiere. ") Jeg derimod fornyer gjerne mit Besøg, for at kunne glæde mig over det skjønne Anlæg, om hvis Beskaffenhed jeg ret meget ønskede at høre Fleres Mening. - Forstraad Bangs som jeg havde haabet, og De lader til at fryg**) - thi ellers behøvede De jo ikke at excipere imod den - faaer vi neppe; thi han undslaaer sig i en Skrivelse til mig for at offentliggjøre den; skjøndt jeg ikke indseer, hvorfor han ikke gjerne, uden at compromittere sig selv eller Andre, kunde sagt os Noget om Terrainet, om Climatet, om den *) Da Hr. Justitsraad Molbech nu ogsaa for nylig har beseet den, længes jeg efter Resultatet af disse hans Undersøgelser; enten det vorder saa eller saa troer jeg ikke at han enten kan eller vil tilbageholde det. Jeg har for gode Tanker om hans Sandhedskjerlighed til at antage, at hans forventede Erklæring vilde atter give Anledning til at mindes Ordsproget: Emanus manum larat!" Tier han, anseer jeg det som et Tegn paa, at han har fundet sig ført bag Lyset. *) Just da De indrømmer hans Kyndighed og Redelighed, er det saa paafaldende at De frygter hans Dom; De maa jo altsaa vente, at den vil gaae Dem imod, eller er her en lille Modsigelse? formeentlige Ahl, om Jordbunden i det Hele, hvilket Alt jo ikke er hans Værk. Og da han kun har forestaaet Plantagen i en 14, høist 15 Aar, kunde han jo ogsaa gjerne have fremstillet Beskaffenheden af de Træer, som - ikke han - men hans Formænd have saaet og plantet. Nu, som det lader til, er baade mit Haab og Deres Frygt ugrundet, og endnu har Ingen offentlig holdt med mig, uden - Plantagen selv; men den staaer der og, som sit eget og mit tilstrækkelige Forsvar. Og ved dette Forsvar havde jeg ogsaa acquiesceret, hvis ikke Deres Sidste havde - sit venia verbo – vrimlet af Urigtigheder, og dertil indeholdt een for mig meget krænkende Imputation. Enten det nu volder Dem og Læserne Kiedelse eller ikke, finder jeg mig foranlediget til at ledsage deres Indrykkelse med rettende bemærkninger; og skulde Tonen synes Noget skarpere, da ville Man lægge Mærke til: at Den hidtil mod Dem Hr. Consistorialraad var mild og skaanende, og at De selv i deres Sidste først har intoneret i Dur. 1) Efterat have optegnet de Poster, hvori vi ere enige, siger De: "Her mangler kun, for i sidste Punct ogsaa at være blevet ganske enig med mig, at De skulde oprigtigt og reent ud have tilstaaet, at der neppe i det hele Land lod sig finde et til Træplantning slettere Sted etc. Havde jeg tilstaaet dette, skulde jeg have talt mod min Overbeviisning, og tillige røbet en stor Uvidenhed om denne Gjenstand. Jeg vil alene til et nærliggende Exempel henpege paa den langt større, og for største Deel langt slettere Hede vesten for Karup Aae, hvor Ahl eller Gruus af sletteste Slags jevnt hen findes tæt under Overskorpen. Men jeg maae ogsaa gjøre Dem opmærksom paa een Omstændighed, den Hede, hvor Skoven er anlagt, er Kongens Eiendom. Denne skulde Man altsaa, efter Deres Mening, have ladet ligge ubrugt, og derimod kjøbt af Private. En Udgivt, som er sparet; ej at tale om, at nogen betydelig sammenhængende Strækning vanskelig skulde have været at erholde, og Prisen i al Fald blevet opskruet i dyre Domme. - Fordijeg ikke vil indrømme Dem dette, involvere deres Udtryk den Beskyldning mod mig, at jeg ikke skal have talt oprigtigt og reent ud. Fordijeg ikke i Eet og Alt er enig med Dem, skal jeg ansees som den, der siger Et og mener et andet, Føler De ikke hvad der ligger i en saadan Beskyldning, og det endda af een Præst mod en anden, a) at deres egne Meninger ere saa rigtige og ufeilbare, at Jngen, uden forsætlig Benægtelse af Sandheden, tør modsige Dem, og b) at jeg har gjort mig skyldig i denne Brøde. Hvo er De, Hr. Consistorialraad, at De saaledes dømmer deres Broder, Og det for et Anliggende, som slet ikke privatim angaaer Nogen af os. Og det efter at jeg med Høflighed og i en ganske lidenskabsfriTone har yttret mig mod Dem - Dem der først oprippede en bilagt Controvers, Jeg har aldrig ymtet om eller tænkt paa, at De talte anderledes end efter Overbeviisning, hvorfor vil De da gjøre mig saa haard en Beskyldning, Hr. Broder, den bør De tage tilbage - idetmindste for deres egen Skyld. Og da vil jeg troe i bedste Mening om Dem, at De her ikke har meent hvad De har sagt; men nedskrevet disse Ord uden at forstaae deres Betydning. 2) Nu videre. De undtager i anførte Passus, som slettere Terrain end Alhedeskovens a) Vesterhavets Sandklitter og Jndlandets Moser. J Henseende til de Første skal jeg ikke modsige Dem, da jeg aldrig har været der, men hvordanne de nu er eller en, saa har Man i Thye i flere Aar beplantet disse - det vil vise sig, om her atter er gjort et Misgreb, og det i al Fald et langt større end hiint første. Hvad de Sidste angaaer, da tilstaaer jeg oprigtigt og reent udi jeg mener, at flere af dem ere fortrinlig skikkede baade til Agerdyrkning paa irsk, hollandsk og frisisk Maade, og ligesaa til Skov, f. Ex. den store Graamose, som tilhører Kongen, og som har en saare fordeelagtig Beliggenhed, da det lidet Vand, der blot om Vinteren staaer om i Kanterne, let kunde afledes. Denne Mose er, med flere, fortrinlig skikket til Skov af El, Birk, Røn, Ulkrykke og andre Fugtighed elskende og fordragende Træer. Dette kan godtgjøres ved Erfaring; jeg kan vise den Mose, hvor Granrødder (ikke som i andre ligge; men) staae paa Roden, kjendligt afhugne paa Stedet, og det 1 Alen og dybere under Overskorpen. 3) For at bevise Ahlens Tilstædeværelse nær Overfladen i Plantagen, beraaber De Dem paa den afdøde Skovrider Michelsens Erklæring for 30 Aar siden; og mener, at den løse Sand siden den Tid af Vinden kan være hendreven og lagt sig over Samme; til Exempel anfører De Kumpedals Plantagen. Herved bemærker jeg a) at i hele Steendalgaards og Ulvedals Plantager er der kun lidet Sand i Overfladen; at denne ikke saaledes omblæses, langt mindre bedækker noget Sted; og at blot i Ulvedals Plantage findes et Par smaa Pletter løs Sand af anførte Beskaffenhed, alle tilsammen vist ikke af et Par Skjepper Lands Størrelse: Ahlen er overalt hverken nærmere eller fjernere fra Overfladen, end den altid har været; b) med Sanden i Kumpedal forholder det sig saaledes: J Aaret 1783 – om jeg ikke meget feiler kom Jordbrand derude. En stor Strækning afbrændte. Overfladen blev til Flyvesand. Ahlen blottedes, udsattes for Luftens Paavirkning, forvittredes, og blev til Sand. Denne dæmpedes med Strandhavre, og de sammendrevne Sandhobe (nu bevoxede med Lyng, efterat Strandhavren er gaaet ud) have dannet sig mange Aar førend Træplantning her begyndtes. 4) De mener, at Phalæner først i den senere Tid have indfundet sig i Plantagen. Det er mange Aar siden afdøde Overførster Bruel forsøgte at lade dem afpille, samle i Hobe og opbrænde. 5) De benægter, at Granerne i Plantagen ikke ere af den Beskaffenhed og Størrelse, som jeg angiver – herfor skylder De Beviis; thi Deres blotte Paastand gjælder ikke mere end min – behag at maale dem, Jeg kunde vel anføre Hr. Forstraad Bangs Eragtning; men den vil De jo ikke antage. 6) De mener: "at det havde været mere hensigtsmæssigt, at optage hiin Strækning med sit Underlag af Ahl og slet Bund, ligesom den øvrige Alhede, til Agerdyrkning." En forunderlig Mening, at den Jordbund, der var for slet til Skov, skulde have været god nok til Agerdyrkning! den faaer De neppe Mange til at bittræde, den modsatte er almindelig antagen. 7) De taler om Planteskolers Oprettelse. Uden at benægte disses Gavnlighed, maae jeg dog bemærke: a) at Saaening paa Stedet er sikkrere, og fører hurtigere til Maalet; og b) at Saadanne i al Fald borde anlægges paa aabne Steder, hvor Vind og Sol har Adgang; men ej i Skygge, og allermindst i stærk Haugejord, hvor Planterne forkjæles, løbe rangelvorne op, og derfor hyppigen gaae ud, naar de omplantes i ringere og aabnere Terrain. 8) De bemærker, at jeg urigtigt har anført de store Stormes Tid. Det indrømmer jeg uden videre Undersøgelse, naar en Skov blæser overende, kan det være ligegyldigt, om dette skeer den 10de eller 11te April. Det er her om Factum og ikke om Datum at gjøre - det Første har De ladet staae. 9) Endelig har De gientaget villet paadutte mig deres Mening, ja for at lette Overgangen lagt mig Ordene i Munden. Det er forgiæves, Hr. Consistorialraad, Vel har hverken overdreven Roes af Andre, ei heller egen idelig gjentagen Selvroes saaledes forvænt mig, at jeg skulde ansee mig selv for infallibel, men paa den anden Side har ligesaalidt Miskjendelse, vrang og uretfærdig Bedømmelse saaledes forknyttet mig, at jeg ikke skulde torde beholde og bekiende mine egne oprigtige Meninger. Hertil kan ingen menneskelig Magt tvinge mig.