Jyllandsposten, 1841-02-16
Undertegnede agter igjennem Trykken at offentliggjøre Skiftebehandlingen efter min afdøde salig Fader, Ritmester og Proprietair v. Halling til Friisholt, et Bidrag til Kundskab om Justits, Politie og Skiftevæsenets Tilstand i Lysgaard, Hids og en Deel af Houlberg Herreder under Viborg Amt. Hertil finder jeg mig opfordret af mine Medborgere for det almindelige Vel, og desuden opmuntret ved den glædelige Tilstaaelse, der indeholdes i Fortalen til den nu gieldende Forordning om Trykkefriheden af 27de Septbr. 1799, at vor Konge under al borgerlig Frihed, som kan bestaae med Orden i Staten, men især Trykkefriheden, som det virksomste Middel til at udbrede Oplysning og almeennyttige Kundskaber, og som en for Menneskeheden velgjørende Sag. Bemeldte Forordning føier hertil i § 7: "at da Kongen aldeles ikke vil, at redelige og oplyste Mænd skulle hindres fra med Frimodighed og Anstændighed offentlig at tilkjendegive deres Tanker om hvad der, efter deres Jndsigt, kunde bidrage til at fremme det almindelige Bedste, saa skal det ei heller være nogen forbudt at yttre sin Mening angaaende, hvad han troer der kunde være at forbedre eller rette i Landets Love, Anordninger eller offentlige Jndretninger. Og i § 10 siges: "Fremføres i trykte Skrifter Beskyldninger mod de kongelige Collegier, Retter eller andre Embedsmænd, deres Embedsforvaltning angaaende, da skal Sagen Kongen forestilles, paa det Enhver, som findes skyldig, kan blive draget til Ansvar og fortjent Straf. - Hvad er det da for Snak, at Kongen ikke under Trykkefrihed? Men det er vel snarere enkelte skjødesløse og slette Embedsmænd, hvor disse findes, der ængstes for Trykkefrihed. Saadanne, som ansee deres Embeder kun at medføre Rettigheder for dem, men ingen Pligter – nemlig Ret til gode fede Sportler af Herreds-Beboernes Lommer - og som for Resten ikke bryde dem om andet end at fortolke Sportelreglementet paa den for dem fordeelagtigste Maade. – Af anførte bliver det klart, at vi har Ret til gjennem Pressen at udtale vores Mening om de bestaaende Love, Jndretninger og offentlige Foranstaltninger. Vi har Ret til ved den frie Presse at paatale og bringe for Lyset Misgreb af Authoriteterne, Forurettelser af Embedsmænd, at Klager over disses Adfærd ikke let kunne undertrykkes, men komme baade til Regentens og hele Folkets Kundskab, hvorved der kraftigen virkes mod Misbrug af Embedmagt, Sløvhed, Vilkaarlighed og anden Overtrædelse af Embedspligter; thi private Klager, derskal gaae igjennem de samme eller andre ligetænkende Embedsmænds Hænder, kunne muligen, naar de naae til Regentens Øre eller lægges for hans Øine, være indhyllede i et Taagestør – især naar Vedkommendes Svoger tildeels administrerer Øvrigheds-Embedet. (Herved sigtes dog ikke til Justitsraad Holms Svoger, nomina sunt odiosa.) Den frie Presse er et Riis, hvormed Statsborgerne kunne tugte slette og samvittighedsløse Embedsmænd, den er Munden, der fører Klage over enhver Forurettelse, den er en Sagfører, der overtager enhver Process, selv den Lavestes i Nationen mod den Høieste. Men den er ikke alene Klager, en Deel af Straffen ligger allerede i Klagen, thi den Mægtige, som ingen Hensyn holde tilbage fra Undertrykkelse og Forurettelse, indsages Skræk ved offentlig at blive brændemærket og til Gjenstand for Folkets Snak – derfor ere ogsaa i Lande, hvor Pressen har uforstyrret Løb, Forurettelser ved høie og lave Magthavere sjeldne. Den frie Presse laaner fremdeles enhver Jnteresse en Stemme; hvo der nogensinde har en Ret at gjøre gjældende, en Sag at forsvare, tør ved den gjøre Regning paa at vorde hørt, og Statsborgernes Rettigheder, ved herigjennem frit at udtales blive fægtede igjennem. Jo indbyder derfor til Subscription paa en Fremstilling af Skiftebehandlingen efter min salig Fader og nogle dermed i Forbindelse staaende Justits- og Politisager. Man tegner sig i Randers hos Udgiveren og udenfor hos samtlige Jyllandspostens Commissionairer. Randers, den 5te Febr. 1841. C. v. Halling.