Jyllandsposten, 1840-04-21
Foruden dette kan der ved Mæskekarret, efterat samme er maalt og stemplet, tilsættes en Forstørrelse, bestaaende af en tildannet løs Karm, der kan indrettes saaledes, at den i paakommende Tilfælde i et Øieblik kan borttages, hvorfor Brændeviinsbrænderne i Handelstæderne ofte ere blevne saggivne, og som paa Landet vel ingensinde vil kunne opdages. Men, hvad der endnu er meget værre, bestaaer deri: at det for et fraværende Toldopsyn vil være saare vanskeligt, eller vel endog umuligt, at kunne forebygge Brænding af ustemplede Kar. Toldvæsenets Historie mangler ikke Exempler paa, at der er blevet brændt af uberettigede Kar i Kjøbstæderne, hvor en daglig Jnqvisition bliver foretagen, og hvormeget lettere vil da dette ikke lade sig udføre paa Landet, hvor en friere Beliggenhed og meere uindskrænkede Lokaler dertil frembyde meget bedre Leilighed. Ja, det var endogsaa tænkeligt, at der hos Naboen, eller selv i længere fraliggende Steder kunde foretages Mæskning, som efter fuldendt Gjæring i Fou staaer kunde transporteres til Brændingskjeddelen; thi da det er enhver Landbo tilladt, at have en indmuret aaben Kiedel i sit saakaldte Bryghuus, og han tillig er berettiget til at have saa mange Kar, ham lyster, saa sees det let, at en saadan Mand, under Navn af at tillave Kreaturføde, aabenlyst kan mæske saa meget han vil, naar der blot intet Destilleerapparat findes paa Stedet, og det bliver saaledes usandsynligt, at et Told opsyn, som blot er een Miil fraværende, vilde være istand til at kunne forhindre Brænding af uberettigede Kar. Og om en saadan Fremfærd endogsaa for en enkelt Gang lod sig opdage, var en Gjentagelse derved ikke afværget; thi der savnes ikke Exempler paa, hvad der paa mange Steder voves, hvor meget mindre kan vindes. Det vil heraf være indlysende, at den nærværende Norm for Afgiften af Landbrænderier er meget mislig og leder til at fremkalde det Resultat, at det opkastede Spørgsmaal - om Afgiftens Besvigelse ved den nuværende Beskatningsmaade kan forebygges, maa besvares med et bestemt - Nei, Og da den høie Consumtion, bestaaende af c. 30 pCt. af Productets Værdi, der paahviler Kjøbstæds Brænderierne (som for øvrigt hvad Reguleringen deraf angaaer ogsaa kunde trænge til en Revision) nu controlleres godt, og temmelig regelmæssig indkommer i Statskassen, samt da denne Næringsdrift, der for Landboen forbliver en Bisag, er af stor Vigtighed for Kjøbstæderne, hvor den, ifølge Roeskildske Stændertidende, for 1835 Nr. 144149, er erkjendt for at have sit rette Hjem - saa taler ligesaavel Retfærdighed som billighed for, at Landbrænderierne ikke vedvarende begunstiges paa Kjøbstædernes og Statskassens Bekostning. Og dette kan paa Steder, hvor ingen daglig Control kan føres, kun ene forebygges derved - at hele Afgiften blev lagt paa Kiedelen, der i saa Fald maatte beregnes (ikke med 135 Rbd. for Tønden om Aaret, men) efter den Qvantitet Brændeviin, som dermed daglig kan tilvirkes, saalænge den er til Eierens frie Raadighed. Eller endelig - saafremt den nu vedtagne Beskatningsmaade, bestaaende af 56 sk. pr. Tønde af Mæskekarrets Rum, fremdeles uforandret maatte blive at tage til følge, dertil da burde knyttes den Bestemmelse: at Mæskekarrene ikke maatte være mindre end Kiedelens Jndhold 4 Gange, samt at ikke færre end 3 saadanne Kar til een Tid maatte indrømmes Eieren til fri Brug. Dermed ville Consumtionssvignaturligviis ingenlunde være ganske forebygget, men dog for en Deel indskrænket. Hvorimod et friere Valg af færre eller mindre Mæskekar vil medføre, at den Afgift, der vil indkomme af den Qvantitet Brændeviin, et saadant Brænderi producerer, ikke kan calculeres efter anden Maalestok, end den Samvittighed, Eieren i høiere eller mindre Grad maatte være i Besiddelse af.