Aalborg Stiftstidende, 1829-11-07
Hvad den Selvkjerlighed angaaer, som man bebreider dem, saa maae man vel ikke tabe af Sigte, at Jfraliten, i hvad Land han endogsaa befinder sig, dog er uden Fædreneland. Han knyttes ei ved nogen fælleds Jnteresse til de Mennesker, med hvilke han lever. De have forskudt ham; kan man da tage ham ilde op, at han isolerer sig fra dem, Uden Fædreneland, har han ingen Patriotisme. Han nødes vel til at trække sig tilbage, at indslutte sig, saa at sige, i sig selv. Enhver Englænder kan sige: vor Nationalhæder, vor Armee, vort Land, vor Marine. Den Deeltagelse, som knytter ham til de offentlige Anliggender, er saa mægtig, at den ofte faaer den private Jnteresse til at tie: den er Selskabets Baand, det er den store Families Forbund. En saadan Følelse kan ikke være til hos Jfraeliten. Ham ere vore Love, vor Regjering, vore Sæder, vore Jndretninger, vor Fremskriden fremmede. Han seer i alt dette kun Nydelser for os, Jndskrænkninger for sig selv. Jøden i Rusland eller i Polen er hans Broder, men hans Naboe, Englænderen, hører til hans Undertrykkeres Slægt. Saaledes har den store ifralitiske Republik, som for Tiden er adspredt over hele Jordkloden, efterhaanden organiseret sig. Dette er den sande Nøgle, den sande Forklaring af Jødernes Characteer. Man sætte Christne, Mahomedanere, kort Mennesker af alle Nationer og af hvadsomhelst Troe i en lignende Stilling, saa vil denne Jsollering have de samme Følger. Frihed, Følelse af Uafhængighed, Bevidsthed om Statens Kraft begunstige alle moralske Dyder; de udslettes, saasnart Mennesket seer sig alene. - Da seer han blot endnu paa sin egen Fordeel. Hvorledes skal det da blive, naar man behandler ham som Fjende, naar man, saaledes som man har gjort med Jøderne, hindrer ham i at erhverve sig arvelig Eiendom, at sætte sig fast i Landet, at besvogre sig med sine Medborgeres J Europas fleste Lande har en grusom og barbarisk Politik berøvet denne Kaste sin Borgerret. Nu have dens samtlige Aandskræftet taget een eneste Retning, nemlig: at skrabet Penge sammen. De andre Veie havde man jo sperret for den. Ærens Veie, Krigerens Bane, at opoffre sig for et Fædreneland, at dyrke Jorden, alle disse Hjælpekilder havde man tilstoppet for dem og man vil dog endnu undre sig over, at Jøderne have drevet Aager, at de have draget Fordeel af de meenneskelige Svagheder, at de fremfor Alt have lagt sig efter at sammenskrabe rede Penge, en Eiendom, som let lod sig overdrage fra Een til en Anden, let lod sig ombytte eller bortfore, og som de kunde have Haab om at unddrage de Regjeringers Rovsyge, af hvilke de saae sig undertrykke!!! Det er altsaa vore christne Indretninger, man maae tilregne det, om Jacobs Afkom, en af de meest energiske og mægtigste Slægter, det menneskelige Kjøn har at fremvise, er udarter, under den Forfølgelse, som uopholdelig nedbøiede den. Da der for Jøden ei existerer nogen selskabelig Overeenskomst, saa har han maattet see sig i et nødvendigt og bestandigt fjendtligt Forhold til Selskabet. Han kunde ingen Jnteresse have for at berige eller forskjønne et Fædreneland, som ikke var hans; han har maaskee endogsaa troet, at han, ved at tage Revange og skader sine Fjender, ikkun hevnede den Uret, under hvis Tryk han sank til Jorden. Det Jndiviid, som forbryder sig imod Love, som beskytte det, har Jntet til sin Undskyldning, men den, over hvem Lovene svinge et uretfærdigt Sværd, synes vel berettiget til at værge sig. Ham er intet menneskeligt Hensyn i Veien, han fængsles af intet Baand til det almene Vel. Jo stærkere dette er, desto mere List og Behændighed behøver han, for at undgaae dets Efterstræbelser. Herfra hidrører det Tvetydige, de Rænker, man saa ofte har villet bebreide Jøderne; herfra hidrører den Mangel paa Medlidenhed, man har beskyldt dem for. At et Menneske, som er sat i en saadan Stilling, bedrager Regjeringen, laaner paa Pant, ødelægger hele Familier ved en uhyre Aager, samler sig store Skatte og slutter dem inde i sin Portefenille, kan man vel ei med Føie undre sig over. Behandlet med en grusom Haardhed, hevner han i det Smaae de Trængsler, som det hele Samfund paa andre Maader lader ham sukke under. Med deres hele Vægt hvile de paa ham; han hevner sig, saagodt han kan. (Fortsættes.)