Viborger Samler, 1840-11-30
Udenlandske Efterretninger. Frankerig. Efterat Barthe i Adressecommissionens Navn havde oplæst Adressen i Pairskammeret, tog Marquis de Dreux-Breze Ordet. Han udhævede især den Omstændighed, at Frankerig stod isoleret ligeover for de 4 store Magter, da den Alliance, der saalænge havde forenet Riget med England var bleven hævet saa pludselig og uventet. For første Gang var Frankerig berøvet den Jndflydelse, der tilkom det i Verdens Anliggenderne; man havde udelukket Frankerig af Nationernes Raad og nedværdiget det til en Magt af anden Rang. Med Statens moraiske Styrke maatte ogsaa dens materielle Kraft tabe sig. Da Julitractaten var afsluttet, havde det været Regjeringens Pligt at forlange Fyldestgiørelse for den dette Rige tilføiede Fornærmelse, hvordan Følgerne end vare blevne, thi Frankerig har mistet Alt, naar Æren er borte; – Jntet, naar Æren er reddet. Efter Tractatens Afslutning havde man burdet besætte Fæstningerne ved den belgiske Grændse, indtage en Stilling ved Rhinen og Alperne, og befale Flaaden, ufortøvet at begive sig til Alexandrien, istedetfor at forvise den til Grækerland. En saadan Beslutning havde maaskee truet den curopæiske Fred; men man vilde da have havt den store Fordeel, ikke at føre en Propagandakrig, men en Nationalkrig, en retmæssig Krig, og ingen Franskmand, af hvilken politisk Farve han end maatte være, vilde i dette Tilfælde have vægret sig ved at vove Liv og Blod for Regjeringen. Efter Marquien fremtraadte Charles Du piin, der søgte at godtgjøre, at man, naar man adspurgte Frankerigs materielle Jnteresser, vist ikke vilde sætte Frankerigs uhyre store Jnteresse i Occidenten paa Spil, for at erholde en ussel Skadesløsholdelse i Orienten, eller nogle illusoriske Fordeele i en lille Krog af den østlige Deel af Middelhavet. Frankerig, siger man, vil væbne 900,000 Md., og med disse tvinge Europa til at give efter Forglemmer man da, at Napoleon ogsaa havde væbnet 900,000 Md., at Østerrig og Preussen stode til hans Disposition, at 1/4 af Europa adlød hans Scepter, og at Napoleon dog døde paa St. Helena. Og er det Umagen værd at opgive Alliancen med Europa for at understøtte Mehemed Ali, der har frataget sin retmæssige Lehnsherre hele Provindser, der har tilbageholdt sin Lehnsherres Flaade, og der, om Lehnsvæsenet endnu bestod, vilde vorde erklæret skyldig i Felonie. Er denne Pascha virkelig en Potentat? Hvad bevise hans Seire over Sultanens slet displinerede, slet anførte Hær, Nu, da han har at kæmpe imod en europæisk Fiende, nu viser det sig, hvad hans Hær duer til. Der ere kun faa Hundreder af Englændere og Østerrigere paa den syriske Kyst; – Jbrahim skal have en fortræffelig Hær - 50,000, 60,000, ja 90,000 Md. stærk, men Kjendsgierning er det, at han med denne fortræffelige Hær ikke slaaer, ikke fordriver Fienden. – Taleren søgte dernæst at bevise, hvor frygtelig Paschaen udsuger Provindserne, og endte med det Ønske, at Frankerig ikke vilde taale, at han vedblev at tyrannisere de Provindser, man maatte være tilsinds at lade ham beholde. Dette sidste Thema udviklede Grev de Montalembert yderligere. Han paastod, at Frankerig, var grusomt skuffet med Hensyn til Mehemeds Fortjenester og Styrke. Hans Hovedtjeneste bestaaer deri, at hans Despotie er blevet uddannet til et System. Hans store Flaade, der er bleven forøget ved et afskyeligt Forræderi, vover ikke at angribe de faa engelske Skibe, der blokere Alexandriens Havn, og hans stærke Hær drister sig ikke til at angribe de faa hundrede ilandsatte Englændere og Østerrigere. – Taleren gjennemgik de forskjellige Ministeriers Politik i det orientalske Spørgsmaal, og dadlede disses overordentlige Frygt for Rusland og for en Collision med dette Rige, fremdeles den af Ministrene fulgte Taktik, der betragtede Uvirksomhed, Statusque-Systemet – for et non plus ultra af Finesse, og endelig Opoffrelsen af det tyrkiske Riges Jnteresser. - J Aaret 1833 kom Russerne til Constantinopel, i Aaret 1840 opløses den engelsk franske Alliance: disse Kjendsgierninger ere Resultaterne af denne Politik; Man har iøvrigt smigret sig med det Haab, at Frankerig ikke vilde staae isoleret, naar det kom til Krig, man har stolet paa Nationernes Sympathier. Men Polens Skjebne har følet enhver Velvillighedsfølelse for Frankerig. Kun da vil Frankerig atter erholde sin moralske Jndflydelse i Europa, naar det griber til Vaaben for en Sag, hvis Retfærdighed er indlysende. Pelet (de la Lozere), Finantsminister under Thiersministeriet, søger at forsvare det aftraadte Cabinets Politik. Han giver en kort Oversigt over de ørientalske Anliggender indtil Slaget ved Ni sib, og erklærer, at det var Frankerig, der affattede Noten af 27de Juli 1839. Ved denne Note bestemtes paa en uigienkaldelig Maade Frankerigs Politik. Senere fandt til Skade for Frankerig en Tilnærmelse Sted imellem England og Rusland. Men var den Omstændighed, at England skilte sig fra os, en Grund for os til at forandr. vor Politik, Var det retfærdigt, efterat Frankerig havde sanctioneret Resultaterne af Slaget ved Nisib, at det nu vilde deeltage i en Coalition, for at tilintetgjøre hine Resultater, – Dyb Taushed hersker i Kamret, da Guizot reiser sig. Throntalen, siger han, er et tro Udtryk af det nu bestaaende Cabinets Politik. Han gjendriver den Paastand, at Frankerig skulde have indgaaet Forplitelser med Hensyn til Paschaen. Naar Rustninger endnu finde Sted, da skeer det, fordi Magterne, ved at fuldbyrde Tractaten af 15de Juli, muligen kunde henrives til at gaae videre, end de selv vilde. Disse Forholdsregler ere Præventivforholdsregler, men have ingen anden Betydning; "thi, tilføiede Taleren, vi troe paa Freden, vi arbeide paa at beholde Fred, og der bestaaen vor Politik." Dernæst yttrede Taleren, at den af de fire Magter fattede Beslutning, at handle uden Frankerigs Medvirkning, var en manvais procede, men var desuagtet ingen Fornærmelse. Hvad har England gjort, Flere Gange har det opfordret Frankerig til at slutte sig til dets Politik, og først efter gjentagen og formelig Vægring fra Frankerigs Side har det besluttet sig til at underskrive uden Frankerigs Deeltagelse. Man har sagt, vedblev Taleren, at Frankerig vilde miste sin hele Jndflydelse i Europa, naar det ikke begyndte Krig. Men den Tid er forbi, at Krigen er et Middel til at erholde Jndflydelse. Man tale ikke om blodig Fyldestgjørelse, om Hevn; man lade Frankerig leve og trives rigt og roligt i Frihedens Skjød, og det vil være mere sikkert paa sin Jndflydelse, end naar det fremkalder til sin Bistand den materielle og brutale Magt. – Da Montalembert, bebreidede Guizot, at han (Guiz.) attraaede Freden til enhver Priis, erklærede Guizot, at han aldrig vilde have en Fred, der kjøbtes for Frankerigs Vanære. Paragrapherne om Spanien gave ogsaa Anledning til en Debatte, der ligeledes aabnedes af Marquis de DreuxBreze, der formeente, at Begivenhederne i Spanien vilde berede Frankerig langt alvorligere Forlegenheder end det orientalske Spørgsmaal; de i Orienten stedfundne Feil lade sig enten oprette ved en mere national Politik, eller ved krigerske Resultater, men den Vending, Sagerne have taget i Spanien, har compromitteret baade Nutiden og Fremtiden. Den pyrenæiske Halvøe kan kun være Frankerigs Forbundne eller Fiende. Spanien til Ven, og Frankerig er stærkt, endog da, naar det har hele det forbundne Europa imod sig; Spanien til Fiende, og Frankerigs Sikkerhed er udsat for Fare: Napoleon er et Beviis paa denne Sætnings Rigtighed. Det er lykkets England at tilintetgjøre Juliregjeringens Jndflydelse i Spanien. Det moderate Parti – det franske Parti – har maattet bukke under for det exalterede, det engelske Parti. Frankerig maa enten nu - saaledes som i Restaurationens Tid – optræde imod Revolutionen; men det vover ikke Frankerig, det forbyder dette Riges politiske Stilling og dets egen Revolutions Principer, eller og erkjende Juntaerne og Esparteros Dictatur. Det er det sørgelige Alternativ, til hvilket Tractaten af 16de Juni 1834 har bragt Frankerig. Til Slutning fremkommer Taleren med et dristigt Forslag. Frankerig har tilgode hos Spanien 60 Mill. Fres, en Sum, Madrids revolutionaire Regjering aldrig vil betale. Lad Frankerig besætte Mahon (paa Menorta), og det har da, i Tilfælde af en Krig med England, et ypperligt Punct i Middelhavet. Man klæde og bevæbne desuden de 30000 spanske Flygtninger, der med Frankerigs moralske Bistand snart ville udrive det monarkiske Spanien af Revolutionens og Englands Aag.