Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-07-15
Nu begyndte han atter at synge: Jeg var i alle Zoner, J hvor jeg vandret hen, En Ven af smukke Koner, En Skræk for deres Mænd, Hei, Hurra, Trallera, Trallera Trallera! Han svingede i det samme med Hatten, og vedblev at skjænke i og drikke. Endeligen sagde han: "Troer Du maaskee, Broerlille, at jeg lyver? Eller mener Du - jeg er en Jacob v. Tybo, Troer Du det, saa gjør Du mig fan delig Uret. Jeg har aldrig været for at prale. Men hvad sandt er er sandt. Suum cuique siger Latineren - give the Devil his due Engelskmanden, og hvar Sit Jyden. - Men hvad er det – Du drikker jo ikke, min Jonathan? Du skal, tag mik tusind Diævler, drikke - ellers er Du en Hundsfor - en Cujon - en Spitsborger." – Nu begyndte Vinen at stige min gode Hr. Urian saa stærkt i Hovedet, at han tumlede om, og jeg fandt det raadeligst, at liste mig bort fra hans Side, og op paa Dækket igjen. Hvilket lærerigt Æmne til Betragtninger over Drukkenskab og dens Virkninger, fandt jeg ikke i denne berusede Hypochondrist, Blandt alle Laster forekommer mig denne at være den for Menneskets Værdighed meest beskjæmmende. Nebukadnezar forvandlet til Stud, kan i sit syvaarige Studeliv neppe have teet sig mere fæisk, end en ægte Dranker er istand til, naar Viindunsterne have forvirret hans Hjerne. Skulde det staae til mig, at vælge mig en Fiende, da nu eengang paa Jorden Mennesket, var det end en Socrates, ikke kan være uden en saadan - saa vilde jeg i det mindste ønske mig en ædru, thi heller falde i Tigeres og Hyæners Vold, end i en Drukkenholds Fiendehaand. Jntet er ham helligt, end ikke hans eget Menneskeværd. En Mand, som engang blev meget haardt fornærmet af en Dranker, sagde til denne mod Dem er jeg vaabenløs, thi Ædruhed kan ligesaalidet forsvare sig mod Drukkenskab, som Forstand mod Uforstand. Jeg svarer med hiin Qvinde, som Philip af Macedonien uretfærdigen havde dømt til at betale Pengebøder, jeg appellerer denne Dom til Philip, naar han er ædru Men i den lærde Verden lader dette sig ikke altid gjøre; thi der gives Philiper, som aldrig ere ædrue. Jmidlertid er det meget at beklage, at Himlens herligste Gave, Vinen, der er skabt til at fryde Menneskets Hjerte, og fordrive Mismods mørke Skyer, skal, saa skjændigen misbrugt, bidrage til Sundhedens Nedbrydelse. og Forstandens Forvirring. "Man har, siger Lichtenberg, saa mange Anviisninger til at dyrke Vinen paa den rigtige Maade, men endnu ingen til at drikke den tilbørligen. Den voxer kun godt under en blid Himmels Beskyttelse, og lignende Siele maa de have, som paa bedste Maade drikke den. - Det kan vel ikke nægtes, at Vinens Misbrug er næsten saa gammel som Verden; thi Noah drak sig fuld i Viin; i Valhal berusede man sig med Mjød, og Nordens Krøniker ere opfyldte med Exempler paa Fylderiets sørgelige Virkninger, endog ved Hofferne og blandt de Store. Sieldent endte noget Gjæstebud sig, uden at jo alle Gjæsterne vare beskjænkede og deraf flydende Misbrug fandt Sted. Men disse Leiligheder vare dog kun enkelte. Drik var ikke, som i vore Dage, blevet til en daglig Vane, og Drikkesorterne hverken saa mange eller mangehaande. Naar man drak saa drak man drabeligen, men det skeete kun i festlige Sammenkomster og ved sjeldne Leiligheder. Menig Mand kjendte endnu hverken til Viin, Aquaviter, Punsch og Finkel. Øl, og Miød vare hans eneste spiritusse Drik. Men Vee vore Kromænd om det gik Efter hiin gamle gode Skik! Nu er, om just ikke Drik, saa dog Pimpen, ligesaa nødvendig som det daglige Brød. Morgen, Frokost-, Middags-, Vesper- og Aften sopkener synes ordentligen uundværlige til Livets Ophold. Jntet Huus i Kjøbenhavn er frit for en Brændevinsskjænker, hos hvem Manden af ringere Classe kan tage en Hjertestyrkning, og anvende den sidste Skilling, han har fortjent, til at bortdrikke Forstanden, og brutaliseres som hiin babylonske Erobrer. Mangfoldige af de mere dannede Stænder have gjort deres Mave til et levende og vandrende Viinfad, som de fra det, de staae op, indtil de lægge sig, fylde med Drueblod, snart hjemme, snart i Viinkjelderen og i Klubben.