Aarhuus Stifts-Tidende, 1837-10-10
J Folkebladet No. 30–33 d. A. læses en Committee Betænkning til Forandring af Trykkefriheds=Selskabet Organisation, samt de Dicussioner som denne Betænkninhar fremkaldt i et Repræsentant=Møde. Jstedetfor at den lovgivende Magt var nedlagt hos Generalforsamlingen Kjøbenhavn, og Filialselskaberne, eller de udenbyes Medlemmer, ingen Stemmeret havde, uden forsaavidt som de der personligen vare tilstede, skal efter Forslaget for Fremtiden den fornævnte Magt overgives til et Repræsentant skab af 100 Personer, hvoraf de Filialselskaber, som bestaae af et vist Antal Medlemmer, skulle være berettigede til at vælge en eller flere Repræsentanter, som dog enten maatte boe i Kjøbenhavn eller være pligtige til at indfinde sig i Repræsentantforsamlingerne. Ved at gjennemgaae dette Forslag, paatrængte sig Indsenderen heraf endeel bemærkninger, og da han ikke er Medlem af Selskabet, skjøndt han erkjender at samme kunde blive, men hvad det ei hidindtil har været, høist gavnligt, saa vil han tillade sig her at fremføre nogle af dem til nærmere Drøftelse. Som den egentlige og motiverende Grund, hvorfra dette Forslag skulde gaae ud, er angivet Lighedsprincipet som efter det nu Bestaaende ei finder Sted, efterdi Generalforsamlingen i Kjøbenhavn har allene den lovgivende og bestemmende Magt; men af Discussionerne synes og saa at fremgaae, at man ikke har til Generalforsamlingerne den Tillid, som kan begrunde Forviisningen om, at Resultatet er Frugten af Overlæg og Jndsigt. Det forekommer os imidlertid, at dette Lighedsprincip aldeles ikke ved den foreslaaede Forandring er gjennemført, thi de Baand, som paahvile de udenbyes Medlemmer, at skulle vælge en Jndvaaner af Hovedstaden, er allerede i og for sig en Jndskrænkning, som medfører Ulig hed, og den bliver destomere følt, fordi Mængden umuligt kan have en saadan Kundskab til Medlemmerne i Kjøbenhavn og deres Anskuelser, at de med fuldkommen Overbeviisning kunne gjøre Valget paa dem. Kan denne Indvending endog med Føie gjøres ved Valget af Repræsentanter af de Kjøbenhavnske Medlemmer, maa den være end mere gieldende ved det, der foretages af de Udenbyes og den nærmeste Følge af dette Ubekjendtskab, synes at maatte blive en bestandig Jgjenvælgelse af de samme Personer. Men end mere skadeligt vil dette indvirke paa Interessen for Selskabet. Sikkert har den intetsigende Rolle som Filialselskaberne og de udenbyes Medlemmer hav spillet, været en vigtig Aarsag til, at Selskabet ei tæller et endnu langt større Antal Medlemmer udenfor Kjøbenhavn. De have nemlig hidindtil ikke kunne have mindste Jndskydelse paa Beslutningerne, og dette samme vil fremdeles blive Tilfældet, thi en Repræsentant, hvis Anskuelser man ei kjender, kan man ei heller have nogen Tillid til at han vil eller kan tale den ham overdragne Sag. Endelig gaaer tabt for de udenbyes Deeltagere den skjønne Leilighed til aandelig Udvikling, som Discussionerne give, hvilke allene blive de Kjøbenhavnske Medlemmer til Deel, og forsaavidt Selskabet har Almeenaandens Uddannelse til Øiemed, modarbeides dette. Vi skulde derfor være tilbøielige til at troe, at det vilde være hensigtsmæssigere, hvis Generalforsamlinger vedbleve og at Sager af Vigtighed der droftedes, men ikke at de saaledes som hidindtil allene skulde afholdes i Kjøbenhavn og disse være de ene besluttende. Vor Mening er, at enhver saadan Sag ogsaa skulde underkastes Bedømmelse og Botering af idet mindste alle Filialselskaber, hvilke man tillagde aliqudte Stemmer af 1-2 osv., f.Ex, i samme Forhold, som nu efter Forslaget Filialselskaberne have Ret til at vælge Repræsentanter. Filialselskaberne blive saaledes ei længere aldeles underordnede intet betydende Foreninger eller allene Posterpeditionscontoirer, men erholde en Deelagtighed i Beslutningerne i samme Forhold, som Selskabet i Kjøbenhavn. Herved vilde Lighedsprincipet vorde aldeles tilfredsstillet, thi at Hovedbestyrelsen maatte forblive samlet i Kjøbenhavn, kunde som det mindre vigtige, ei forstyrre det. Herved vilde ogsaa unægteligen alle de øvrige Mangler og Jndvendinger, hvilke foran ere anførte mod det omhandlede Commiteeforslag, bortfalde, og det er ei at tvivle om, at en levende Interesse, hvis den nogensinde og ved noget kan fremvirkes, maa kraftigen udvikle sig. Herved vil endeligen ogsaa Partiaanden, hvis denne Dæmon skulde indsnige sig, vorde tilintetgjort, og man vil erfare, ei allene hvad der bevæger og rører sig i Kjøbenhavn, men hvad der er hele Landets Anskuelse og Ønske. Og blev det nu derhos fastsat, at Generalforsamlingen først skulde holdes i Kjøbenhavn, hvor den største Jntelligents er, hvor altsaa Sagen kan antages at ville vorde meest alsidigen discuteret og drøftet, samt at Forhandlingerne derefter bleve en rundelig Tid inden de øvrige Generalforsamlinger bekjendtgjorte i Folkebladet, da staaer det vistnok til at haabe, at Resultaterne ville vorde lige fornuftige og almeen ønskede. Et Par Ord om en Urimelighed. Der gives nogle Forkeertheder, hvilke fra en forsvunden Tid endnu vedhænge den studerede Stand," fra hvilke denne ei har formaaet at løsrive sig, og som ikke lidet bidrage til, at man just ikke er saa meget villig til at indrømme denne Stand den høie Dannelse og Aandsfrihed, paa hvilken saamange af dens Medlemmer, paa Grund af deres classiske Dannelse, troe at kunne gjöre Fordring. Den allerforkeerteste af disse Forkeertheder, nemlig det latinske Sprogs Brug i Proclamata og Rettens Udfærdigelser, behøver man vistnok kun at nævne, for at overbevise Enhver om, hvilke haandgribelige Daarskaber, man kan vænne sig til ved dagligen at have dem for Ginene. Der er imidlertid en anden af disse forældede Synderligheder, som jeg her skal tillade mig at henlede Opmærksomheden paa, da den ved sin aabenbare og offentlige Fremtræden ligeledes maa give den Fordomsfrie mindre fordeelagtige Tanker om det aandelige Trappetrin som den studerede Stand indtager. Jeg mener den latterlige Uskik, at man i mange Tilfælde, naar man vil ofsentliggjøre sine Tanker, dertil vælger et Sprog, som netop de Allerfærreste forstaae: det Latinske. Det er dog virkelig næsten mere end en urimelighed, at bekjendtgjöre at man ved en eller anden höitidelig Leilighed, som angaaer alle Borgere i en Stad eller et Land, vil holde et Foredrag over selve denne almeeninteressante Gjenstand, – og saa at holde denne Tale paa et Sprog, som neppe en Tiendedeel af dem forstaaer, hvem netop Talen angaaer. Særdeles stødende har det forekommet mig ved Skolehöitideligheder hvor alle Disciplenes Forældre, og øvrige Skolens Velyndere, indbydes, at Rector, eller Hvemder nu holder Talen, til at fremsætte sine Tanker vælger et Sprog, som han veed, at Størstedelen af disse Indbudne ei forstaaer. Er Det, som bliver foredraget, ikke værd at höre, saa var det vist meest passende at tie dermed, er det derimod værd at høre, saa er det jo godt om saa Mange som muligt fik det at vide, og man kan altid gjöre sikker Regning paa, at der her i Landet ere Flere tilstæde, der forstaae Dansk uden at kunne Latin, ene Latin uden at kunne Dansk. En saadan Scene minder mig altid om Ræven, der böd Storken til Gjæst; og det Mærkeligste er, at baade Den, som indbyder, og De, som indbydes, betragte det som en Hörlighed. – Davar dog sandelig Storken langt klogere, Jeg har nogle Gange hørt sige, at denne Skik blev iagttaget for at give Handlingen Höitidelighed." For at give Handlingen Høitidelighed! – En Tale, som vinder i Høitidelighed ved at tabe sin Forstaaelighed!!! Kan der tænkes nogen afsindigere Grund til Bibeholdelsen af en urimelig Skik, V. L.