Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-05-08
Aarsagerne til denne besynderlige Slovhed ere forskjellige. Handel og Skibsfart, som altid frembringe Liv i de mangfoldige Sysler, ere nu ganske standsede. Kjøbenhavn er ikke mere den livfulde Handelstad, som seer sin Rhed bedækket med alle Nationers Skibe. Handelen, som overalt i Europa er i Aftagen, har især trukket sig bort fra vor Havn. Kjøbmandstanden synke med hver Dag, og af de gamle store Handelshuse ere kun enkelte tilbage, der have udholdt Tidernes Storm. Foruden Standsningen i de fleste Næringsveie, som Handelens Stilhed nødvendigen maa medføre, bidrager en anden Omstændighed endnu mere til at nedslaae mangfoldige Menneskers Mod. Priserne paa Livets fleste Fornødenheder staae aldeles ikke i noget rigtigt Forhold til Pengenes forbedrede Værd, og man paastaaer, at Kjøbenhavn er blandt alle Europas store Stæder den Stad, hvor Levemaaden i dette Øieblik er dyrest. J Gothenborg og Stockholm kan en Familie i denne Tid leve meget anstændigen ugentligen for 25 Rigsgjeldsdalere, som udgjøre i vore Penge omtrent 14 Rbdlr. ugentligen, eller 700 Rbdlr. aarligen. J Kjøbenhavn kan nu ingen Familie ikke engang boe ordentligen under 3 til 500 Rbdlr. Dette Misforhold i Udgivter og Jndtægter trykker især alle dem, der maa leve af fast Lønning, og dobbelt dem, hvis Næringsvei, som en Følge af Tidsomstændighederne, er standset. Det er at haabe, at der vil blive tænkt paa Midler til at standse dette Onde. Nøden blandt mange Familier, der ere komne til Agters under de mange i de sidste Aar indtrufne Omvæltninger, er virkeligen større, end man forestiller sig den. De Fleste holde ud, saa længe som de kunne, men hvad skal der tilsidst blive af saa mange Familiefædre, der med hver Dag gaae deres fuldkomne Undergang i Møde, Man siger nok: de bør indskrænke sig, de bør strække Tæring efter Næring, og ville de ikke det, saa maa de falde, naar de ikke kunne staae. Men ikke at tale om, at Næringen kan være saa smal, at Tæringen, hvorledes den end strækkes og strammes og bøies, aldrig vil være tilstrækkelig, saa er det ogsaa vist, at der udfordres nu saa meget til at forskaffe en Familie, naar Nærings veien eller Levebrødet ikke er af det glimrende Slags, det Nødvendigste, at en Familiefaders hele Kraft maa udtømmes derved. Vist nok ligger det i Sagens Natur, at enhver, som ikke kan staae, nødvendigen maa falde, og det staaer ikke i Statens Magt altid at sørge for, at hver Enkelt holdes paa Benene; men naar de Faldendes Antal er alt for stort, saa falder Byrden dog omsider tilbage paa det Almindelige. Har en Familie mistet sin Forsørger, det være nu ved en af Græmmelse foraarsaget Død, eller en ved Forarmelse frembragt fuldkommen Hielpeløshed, hvo er det da, som maa forsørge Børnene, Og forsørges de ikke, overlades de til deres egen Skjebne, hvad kan man da i Tiden vente sig af saa forsømte Skabninger: Efter Ævne at forekomme Forarmelse er derfor ligesaa hellig en Pligt for Staten, som at understøtte Fattigdommen, naar den allerede har indfundet sig. Vist er det, at Mangfoldige ved Uordentlighed, Letsindighed, Vellevnet og Glimresyge have selv forskyldt deres Skjebne. Speculations- og Caperperioden har ikke bidraget lidet til at vænne Mennesker af de simplere Classer til en Levemaade, der aldeles ikke passede sig for deres Stand. Men selv disse Sjunkne fortjene, om end ikke altid for deres egen, saa dog for deres uskyldige Børns Skyld, vor Medlidenhed og Opmærksomhed. Man belønner jo den, der trækker et Menneske op af Vandet, hvori det frivilligen har styrtet sig, hvorfor skulde den, der, smittet af Andres Exempel, blændet ved let vunden og uvant Rigdom, har styrtet sig i Fordærvelsens Afgrund, mindre fortjene vor Medlidenhed. - Dog, hvorledes hielpe i en Tidspunkt, da de til Hielp Trængende ere saa mange? Hvorledes hielpe saaledes, at Hielpen kan være af nogen Varighed og af virkeligt Gavn, Jeg føler, hvor vanskeligt det er at besvare dette Spørgsmaal paa en fyldestgjørende Maade. Je vil, saa godt som mueligt, søge at besvare det med en Allegorie. En ædel Vandrer møder i en Skov ti Mennesker, som stønnende bære deres Byrde paa Ryggen. De standse ved hvert Skridt, og yttre Tvivl om, at de nogensinde ville naae Maalet for deres Bestemmelse. De bede Vandreren om at lette dem deres Byrde; men deres Byrde er for svær og deres Tal for stort Dog, Vandreren er en Menneskeven, og føler Nødvendigheden af at hielpe de Arme. Mine Venner, siger han eders Byrde er tung, og skal J naae Maalet af Jer Bestemmelse, saa er det nødvendigt, at J bære den med Taalmodighed. Alt hvad jeg kan gjøre for Jer er bedre at fordele den. Han bandt Bylterne op, fordeelte dem efter et passende og rigtigt Forhold og paatog sig selv at bære, hvad der forekom ham at være for meget for de Ti. Paa denne Maade kom de ved Byrdens kloge Fordeling, og de unødvendige Tings Henlæggelse i Skoven, til Afhentelse paa en beleiligere Tid, til deres Bestemmelsested. i Meddeelt.) I Theatrum mechan, moliner, der er at ansee som 9de Tome til Leupold store Værk, findes nogle særegne Betragtninger, som man ikke venter at finde i et Værk af den Natur. "Det kan ikke nægtes – siger Forf. paa det Sted, som handler om Papirmøller – at Papiret alt for meget misbruges, i Særdeleshed iblandt os Christne, da vi derimod læse om Tyrkerne, at naar de finde et Stykke Papir paa Gaden, hvilket af Vanvare er tabt, strax løbe hen og tage det op, i den Tanke at naar deres Mahomets Navn stod paa samme, dette da ikke maatte trædes under Fødder og vanhelliges. Skeer sligt hos disse Folk, ligesom af Overtro og Enfoldighed, saa maa man dog tilstaae, at de i denne Henseende overgaae mange Christne, som vanhellige saa meget Papir paa allehaande Maader, om og deres Skabers eller Frelsers Navn staaer derpaa; hvorfor og en gammel Theologus, den salige Scriver, saavel over Papirets Nytte som Misbrug, i sin Andagtsbog meget smukt raisonnerer herom, naar han siger: "dette nyttige Verktøi i det menneskelige Liv, Gjemmestedet for alle Kunster og Videnskaber, alle Regjeringers Tjener, Underhandleren i al Handel og Vandel, den menneskelige Siels anden Hukommelse, den varige Støtte for et udødeligt Navn: har sin Oprindelse af forslidte Klude, som man ellers ikke vide at betjene sig af, men som man efter en vis Tilberedelse ikke behøver at blues ved at forelægge Fyrster, Konger og Keisere. Men Skiændsel er det, at den Høieste saa lidet takkes for denne nyttige Opfindelse, og at saa meget reent Papir besmittes og besudles med turene gudsbespottelige Lærdomme, Vildfarelser og Bedragerier, falske Contracter og Regninger, ublue og forargelige Udtryk Jeg erindrer mig og herved min Gud, mit Legemes Opstandelse, naar Sjelen har forladt samme, skulde det vel være bedre end en fordærvet sønderreven Klud, naar man iler til Jorden med det, hvor det fortæres af Ormene og bliver til Støv og Aske, Men kan Mennesket ved sin Kunst, af turene Klude gjøre saa reen og nyttig en Ting som Papiret er skulde Du da ikke ved Din Magt igjen kunne bringe mit forgjængelige Legeme frem af Jorden, herliggjøre og forklare det, som et skjønt reent Papir. Held den, som da findes indskreven i Livets Bog.