Jyske Efterretninger, 1768-10-14
Beskrivelse over Eile=Træers Forplantelse, Brug og Nytte. a Ellen er et meget skiønt og hastigt voxende Træ og derfor overalt særdeles nyttigt, saa fortiener det ey allene at være kiendt, men og tillige at blive opelsket. J gamle Tider gjorde man meget at Ellen, ja dens Fortræffelighed til Vand=Bygninger var i sær berømt for dens Uforgængelighed, naar den staaer under Vand. Dersom alle Landmænd kiendte ikkuns de ypperlige Egenskaber, der i sær ere ved Ellen, var det at formode, de vilde lade sig sammes Forplantelse og Hævd være høyst angelegen, da det vist nok er et Arbeyde, de kunde nyde Frugt og Nytte af lige saavelsom af anden Avl. Hvor smukt, smukt et Syn vilde det ikke give i enhver Bondebye at le mange Rader af Pile, Asker Eller og andre Træer paa de til ingen Nytte henliggende store og sumpige Gade=Pladser. Hvor stor Beskiærmelse vilde det ikke være for Huuse, ne imod Storm og Uveyr. Hvor let kunde man ikke inden faa Aar komme til at see en smuk Elle=Skov der, hvor man nu til sin største Græmmelse ikke engang seer et eneste Træ. Ol at man kunde dog udfinde et Middel til Sko vennes Opelskning. Men nu at komme til Ellen, da deeler den sig gierne i mange Greene og har efter Castanie Træers Art en brun Bark, som hos unge Træer har hvide Pletter, men naar Ellen bliver gammel, sprækker gjerne Barken. Paa Stammen finder man ofte stærke Knorter og Pukler, som Snedkere gjerne tage for de krumme og sammenløbende Aarers Skyld, og Dreyere opsøge, hvilke dreye Snuftobaks Doser, og andet deraf. Bladene ere temmelig runde, ikke spidse til Enden, stærk udtakkede i Randen, og imedens de endnu ere unge, ganske klæbrige at føle paa. Træet bær ordentlig faste runde men meget smaa Fyrre= eller rettere at sige, Gran=Tappe, thi Kiernene der ligne disse meere. I Stedet for Blomster frembringer det tidlig andre Tappe, som bestaae af trekantede Skiel, og under et saadant lidet Skiel finder man 3 Blomster. J Henseende til Høyden regnes Ellen til de middelmaadige Træer. Der gives baade hvide og sorte Elle, hvilket maae komme af Grundens Beskaffenhed, saa at de Elle=Træer, som staae paa tørt Land, have hvidagtigere Løv og Træe, men de ved Vand snarere mørkegrønt og tillige feedere Løv saavel som rødere Træe, hvilke sidste ogsaa voxe meget høiere end hine. Ellen voxer i Almindelighed paa vædskefulde Steder, saa og ved Kanten af Floder og Moradser, og findes den vel mangesteds i saadan Mængde, at den udgiør ligesom en liden Skov, men ey alt for meget, og det var at øn skee, at man meere holdte paa dens Hævd og Fortplantelse. Der gives intet Træe, som ey allene voxer saa hastig i Stammen til en skiøn Tykkelse og Høyde, men end og, naar det er afhugget, slaaer saa snart ud igien ved Stammen, og en til til Tieneste med nyt Træe. Dernæst har og Elle Træet det te besynderlige med sig, at det, som ellers den mindste Part af Træer giør, kan lide oven til en Moes Jord eller af middelmaadig Art, hvor vel den ogsaa kommer sort i en sandig, ja skulde og lade sig nøye med en steenig Grund, naar det ikkun i begge har Vædske neden fra. Det lader voxe skiønt Græs under sin Skygge, og naar det staaer ved Floder og Søer, ey allene forhindrer, at ikke Vandet skiærer alt for meget bort af Bredderne, men Fiskene holde sig og saa gjerne op ved dets Rødder imod Vand=Siden, hvilket maae komme af Barkens sammendragende Egenskab, og den nærsomme Saft og det bløde Træe, som er næst ved Barken. Og i Almindelighed elske Dyrene, saa vel firefodigede som vingede, til deres Føde af Plante=Riget alt det som har en sammendragende eller adstringerende Egenskab, og tager den største Næring deraf. Hvad nu Elle=Træets Fortplantelse angaaer, da har man tilforn, og endnu meener, at Ellen kan, ligesom Pile=Arter ne, fortplantes ved nedsatte Greene. Til den Ende tager man unge Greene, som have gode Knoppe eller Øyne, af halvanden til 2 Alnes Længde, skiærer dem af til det nederste Øye, og sætter dem over en Alen dyb i tilbørlig vaad eller sumpig Grund. Men da Erfarenhed har lært, at deslige nedsatte Greene ere blevne grønne i 2 til 3 Aar, have slaaet ud rundt omkring som en Busk, og dog gangne ud igien, eller at man har faaet ikkun faa Skud og Stænger deraf, saa have nogle holdt det for bedre at fortplante Elle Træer formedelst Rødders Nedsættelse ved rette Tid paa moradsige Steder. Men allerbest skeer Forplantelsen med Frøet efter Naturens Anviisning. J denne Hensigt samler man Elle Tappe i October eller November Maaned, da Frøet er først modent, lader dem vel tørres, derefter binder dem i en Pose, og banker derpaa med en Stok, saa falder det smaae bruune Frøe ud i Mængde hvilket man om Foraaret blander i vaadt Sand, lader det en Tid lang blødes dermed, og siden udsaaer det paa deslige Steder, som have tilstrækkelig Vædske til Elle=Væxt. Gode var det, om saadanne Pladse kunde tilforn blive ophakkede Tt 2 at at ikke Frøet qvæles i Grønsvær og Moes. En saadan Plads af unge Elle=Planter maae da forvares for Fæ og vilde Dyr, da de siden paa tilbørlig Tid og Sted plantes 3 Alne fra hinanden, og naar saadanne Elle Træer have voxet i 15 til 20 Aar til forønsket Tykkelse (thi alt for meget gamle maae man ikke lade dem blive, ellers slaae de aldrig ud igien, saa blive de afhugne med et glat Skraa=Snit Da erfarer man med Fornøyelse, hvor levende et Væsen, Elle Træet er, Stammen slaaer ud i mange Greene, saa at der af mangen Stamme komme over 6 eller 8, af hvilke de beste bliver Aar fra Aar længere og tykkere, men de svagere staae tilbage og fortørres. Da har man en ret GuldGrube af godt Brænde. Der gives altid noget at skiære bort, men hvert tiende eller tolvte Aar kan man igjen afhugge altsammen og drage den skiønneste Fordeel deraf, og ere Elle Træerne ikke saa fortrædelige, som mange andre Træer, at man ikke torde afhugge dem efter Martii Maaned, uden at Stammens Kraft til at slaae ud igien skulde alt for meget svækkes. Og saadan en Elle=Skov bliver over 100 Aar paa Efterkommerne nyttig. Var der nu ikke andet ved Elle-Træerne at giøre, end at de saa hastig voxe til en saadan Tykkelse i Stammen, at den inden 10 til 12 Aar lader sig kløve fire Gange, og at naar Træet herefter legges Sommeren over i fri Luft, bliver saa tørt og haardt, at det ikke giver Bøge=Træet meget efter til Varme og heede Kul; Var der altsaa, siger jeg, intet andet ved Ellen at giøre, end at den forskaffede saa godt og overflødigt Brænde, saa fortiente den dog med al Flid at haandthæves og fortplantes; Men hertil gives flere og vigtigere opmuntrende Aarsager, som Efterfølgende skal vise, Nogle ville have befundet Elle=Løvet nyttigt til at fordrive Muus, naar det legges ved Kornet paa Lofterne, og at de klævrige Blade ere tienlige til at bortføre Lopper, naar de samles friske om Morgenen tidlig, og stroes paa Gulvet Men at tage de tørre affaldende Blade til Giødning, er ved til meere Skade end Nytte, og at ansee for et elendigt Hielpemiddel for Trængende, hos hvilke den eene Mangel rækker den anden Haanden. Dog skal disse Blade, naar de ere ere grønne, hielpe at gjøre Giødningen heed og geil. Til Forring for Faar kan de ikke heller anderledes due, end spæde, det er førend Faarene have smagt noget bedre Lov, thi man har fornummet, at de saavelsom Qvæg sielden gribe Elle Blade an til Spise, hvortil Aarsagen maae være deres Bitterhed og maaskee den resinense Lugt, som er dem modbydelige Jeg har sagt, at de stælden æde dem; Thi man har Exempel, at Qvæg undertiden i Moeser æder Elle=Blade, hvoraf Melken bliver bitter og sey og hvilke Faar der æde Elle=Blade, de agtes besynderlig for funde. Nogle holde dem for en særdeles Lægedom for Faar, hvorefter de trives meget vel, og fielden faaer nogen Sygdom. For Mennesker er endnu lidet bekiendt, hvad af Ellen er blevet anvendet til Lægedom. Tournesort roser vel, at nogle Alpiske Jndvaanere samle heele Sække fulde af Elle=Blade, tørrer dem vel, og reder ligesom Senge deraf, imellem hvilke, naar de forhen ere blevne vel varmede, de lade saadanne Syge efterhaanden svede, som ere værkbrudne, og have lidt meget af kolde Flod Gigt og Hofte Vee. Uden Tvivl ere de paa høye Bierge, voxende Elle Træer kraftigere hertil. Jblant de Midler, som legges under Fodsolen til at fordrive Sygdomme, regnes Elle Blade. Man har et Exempel af en Person, som formedelst frisk Elle-Blade under Fodsolerne blev befriet fra en meget hæftig Gigt, og hvo som er plaget af stærk Ford Sved, raades at legge friske Elle=Blade i sine Sko under Fødderne; Men her spørges, om det altid er raadeligt at bindre den Gang, som Naturen selv søger, da saadan Vædskes Fordrivelse fra det ene Sted kan drage et langt værre Tilfælde efter sig paa et andet. Med Elle=Barken kan uldet Garn og Vadmel farves sort paa denne Maade: Man tager Elle=Bark, kaager den med Vand, og dypper det uldene Garn derudi. Nogle tørre først Barken i Solen, og naar den skal bruges, lade de den blødes et par Dage i Vandet, og kaages siden en halv Dag, hvorefter den kastes bort. Herpaa tages det, som ligger paa Bunden af Slibesteens Trug hos Smede, og legges i samme Vand, som Barken er bleven kogt udi, hvilken tilforn er siet derfra, man lader det saa koge noget lidet, og Tt 3 legge legger siden det uldene Garn deri, som da maae koges en Time tilsammen, hvorefter man tager det op. Paa nogle Steder i Skaane optages en fortbrun feed Dynd i Ellebeegjort, naar dertil skaffes Ege= og Elle=Bark i den ProMoeser, med hvilken Bønderne farver uldet Tøy ganske portion, at af den første tages dobbelt imod den sidste, hvilken Bark udkoges med nogen Victriol, hvorpaa Tøyet, som skal sværtes, legges i den reengjorte Detoet og vel blødes samt vendes, siden afskylles det i rindende Vand og hænges ud at tørres. Ligeledes findes i nogle Moeser og Kiær til Farven, og kaldes Jord=Sværte; J denne kan al et Slags sort Jord, som er ganske feed, men noget blakket lehaande uldet Tøy, efterat den er blandet med VictriolAllun og Smiddieskæl, farves sort, men Tøyet maae legges tillige og paa engang i Kiedelen til at koge. I Almindelighed er Elle=Barken med Bresilie og Victriol tienlig til at ver den en brunrød Farve, hvormed Fiskerne i Nordland, sværte Skind med, og naar den blandes med Fiilspaan, gi farver Fiskegarn. Laplænderne tygge den indvendige rød Læder og Skind en rød Farve, ved at smøre Spyttet frisk, Bark, at Spyttet deraf bliver rødt, hvormed han giver sit paa. Herudover seer man hans Skoe, Buxer, Bælte, og alt hvad der er gjort af bare Skind, at være rødt. Men saa nyttig vi have seet Barken er, saa overgaaet dog Træet samme. Det er vel sprød, brækkelig og glat, og næst under Barken bliver det hvidere Træe kastet bort, saa eller den inderste brune Deel af store Stammer bliver an som det ingen Bestandighed har til Bygning, men Kiernen vendt til Grund=Pillere under Huus, efterdi det ganske seen imodtager Forraadnelse; Og dette er det berømte saa nyt tige Træe, som tiener til Grund for saadanne Bygninger. der uforgængeligt, men forvandles ogsaa til Steen. Jnd som sættes i Vand, hvor det ikke allene bliver i mange Tivaanerne i Venedig have derfor ikke frygtet for at sætte den meget store Broe, som paa deres Sprog kaldes de Rialto største Deel af Staden paa Elle=Stolper, ey at tale om den standighed. Af berørte gamle Fundamenter i Venedig op hvilken ogsaa maae takke Elle=Træet for sin langvarige Begraver man efter Ulyssis Aldrovandi Vidnesbyrd, meget til Steen forvandlet Elle-Træe, hvilket giver meget gode Slibesteene til Knive. Saadant har man og fordum fremviist i den berømte Calccolarii i Verona hans Naturalie=Kammer fra den Steen hærdende Flod Sarnoved de Neapolitanske Grændser, og formedelst Poetisk Arbeyde holdt i Amindelse til de sildigere Tider. Men deslige Pæle af Elle Stammer maae slaaes friske og med deres naturlige Saft ned i Vandet, ellers drager de noget af Luften til sig, som imodstaaer Varigheden.