Berlingske Tidende, 1830-11-05
Paris, den 27de Ocobr. Slutning af det i Mandags, No. 175 afbrudte Stykke. - Det er vel ogsaa Aarsagen, hvi de saakaldte Liberale for føje Tid siden toge deres Tilflugt til Calumnier, for at give deres Angreb paa Royalisterne desto større Vægt. De beskyldte nemlig deres Modstandere for at have taget Deel i Haandværkernes og adskillige andre Almueklassers Oprørsadfærd. Denne Beskyldning er dog, i det mindste ei endnu, ikke i nogen Maade beviist man er derimod aldeles paa den rette Vei, naar man søger den nærmeste Anledning til hine tumultuariske Optrin deri, at Almuen selv har skuffet sig i Henseende til sin egen Jnteresse. Fordi den havde væsentligst bidraget til at fuldende Julirevolutionen, troede den ogsaa at have større Ret til at høste dens Frugter end hiin Hær af Sollicitanter, der, higende efter de Embeder, som ved Revolutionen vare blevne ledige, stimlede til Hovedstaden fra Provindserne. Heller ikke skjønnede Almuen, at dens tumultuariske Adfærd vilde skabe den meer end den kunde gavne. J Øvrigt er det sandsynligt, at den Virak, som de liberale Blade offrede den ringere Almue, har bidraget noget til dennes Svindel. De Jnteresser, der gave Anledning til slig momentan Ophidseelse, vare af saa heterogen Beskaffenhed, at deres egne giensidige Modsigelser vilde været tilstrækkelige til at gjenoprette Ligevægten, dersom Regjeringen end Intet havde kunne lægge i den anden Vægtskaal. Men Ministeriet har ved denne Leilighed viist større Kraft end det liberale Partie selv tiltroede det. - Unægteligt er det, at adskillige af vore offentlige Blade forkynde Grundsætninger, der ufeilbarligen vilde ryste Frankrige dets Grundvolde, om de bleve almindeligen antagne. Jkke i følge Lovene, ney, tvertimod Lovene, ville de være frie; Staten betragte de ei som lovlig Friheds Organismus, og Kongens Person ei heller som dette organiske Legems Livspunkt, som dets Hjerte, men de opsatte Friheden i dens dadelværdigste Betydning, i den subjective Vilkaarligheds. De opmuntre til at danne Foreninger, hvis Hensigt er at opløse Statssamfundet og svække Regjeringens Anseelse. De angribe de Deputeredes Kammer under det Paaskud, at dettes Mandat er ugyldigt; men Redacteurernes sande Øjemeed dermed er blot, at opkaste sig til Nationens Repræsentanter, dersom Kammeret skulde vorde opløst, og da fra Tribunen proclammere deres Republicanisme med desto større Eftertryk. Udfaldet af Sagen med de politiske Klubber har tilfulde beviist, at det neppe vil lykkes det nuværende moderate Ministeriums Fjender, at styrte dette, for at sætte et liberalere, den hylder deres Principer, i dets Sted. Forgiæves søge de, at vildlede Almuen ved glimrende Løfter; forgiæves smigre de Nationens Forfængelighed ved at stille den høiere end Folket i den gamle Sparta, Athenen og Rom, og - for at bruge Rousseaus Ord - kaste det alt den libyske Ørkens Sand i Øinene. Pluraliteten af det franske Folk ønsker nu, omsider at kunne udhvilsig i lovmæssig Tryghed, og den Erklæring, som baade Mininisteren for det udenlandske Departement og Krigsministeren nyelig have givet i de Deputeredes Kammer, bebude dette Ønskes Opfyldelse. Den ny Regjering er, for at befæste sin egen Anseelse, nødt til at nærme sig det royalistiske Parties Anskuelser og Grundsætninger, og efterhaanden gjenoprette det Forhold imellem Konge og Folk, som den sidste Revolution har bragt aldeles af Lave, og hvis faste Grundvold er Legitimitetens Princip.