Kiøbenhavns Postrytter, 1796-11-11
London, den 21de October. Det hedder nu at Lord Malmesburys første Forretning i Paris bliver at spørge, om Directoriet ogsaa vil modtage en keiserlig Gesandt, for at handle om en Almeenfred, Skulde dette blive bevilget, maatte Malmesbury først oppebie dennes Ankomst, inden noget videre blev foretaget, men skulde man staae paa at slutte en Separatfred, vilde Medottationen strax blive afbrudt, (efter hvilke Tidender. den læde det engelske Folk ved Malmesburys Afgang yttrede, vel torde være utidig man som alde. forenedig Plekværdigt er det derhos, at st paa samme Tid, di Ministrene aabne en Fredsunderhandling med Frankerig, udkomme, to forskiellige Udgaver af Edmund Bur res saalænge truede Pamphlet mod en kongemordisk Fred. Naar man overveyer, at Sir Burke var ved Ministrene faaet en betydelig Pension, og med dem lever paa en fortroelig Fod, opvækker det desmere Eftertanke, naar man seer ham med al en levende Jndbildningskrafts Jld at ivre mod en Fred, som Ministrene dog love at vilde tilveyebringe, og man vilde vanskelig kunde forklare sig dette, da han tillige giver Ministrene de største Lovtaler, i det han ivrer mod denne deres Plan, hvis han ikke tillige i sit Skrift ikke utydelig gav tilkiende, at Ministrene selv ikke var for denne Fred. "Ministrene siger han blandt andet – ere meget at beklage. De Forholdsregler, de gribe, ere ikke egentlig deres; de rette sig ikke efter de i Underhuset offentlig givne Stemmer, men efter Majoritetens indre Sindelag. Minoriteten har alt længe talt Folkets Stemme, og for at hindre den at faae Overmagt i Huset, er det nødvendigt at tage den Fredsforslagene af Munden (der høre vi altsaa ham selv, hvad have vi nu videre Vidnesbyrd behov) Det er ude med os siger han end videre i denne sin mærkværdige Pamphlet – det engelske Folk søger i en udenlandsk systematisk Fiende en Sikkerhed, det ikke meere kan finde i sin egen Patriotismus og Mod. Det betroer den brittiske Constitutions Garantie til Kongemorderes Sympathie. Sikkerlig, vi fortiene at tabe, hvad vi ikke længer kunde handthæve, Navnet af en Nation",Et andet Sted paastaaer han udtrykkelig, at Frankerig, ikke vil indgaae, uden en Separatfred med Engelland (1) End er Beviis paa Ministrenes liden Tilbøyelighed til Fred, er det den 18de October af Pitt i Underhuset skeere Forslag til Forholdsregler mod den forehavende franske Landgang. Vel kunde et saadant forvovent Foretagende – efter Pitts Paastand – ikke endes, uden med Fiendens Skjændsel og Undergang. Midlertid maatte der føyes Anstalter til at qvæle en saadan Plan enten i Fødselen eller Udførelsen. Dertil foreslog han endnu at hverve 15000 i Kirkesognene til at complettere de regulaire Regimenter, samt til Søemagten, formeere Milicen med 60000 Mand, hvoraf dog, for ikke at skade Vindskibeligheden, kun 10000 skulde have Mondur og Vaaben; forøge det regulaire Cavallerie 20 Kr. med 20000 Mand, der skulde fordeles paa de 200000 Luxusheste, der holdtes i Engelland, saa at hver der holdte til Heste og derover, skulde stille een af hver til; de, der holdte under til, skulde slaaes sammen, og levere en Rytter og Hest af ti. Paa denne Maade kunde man lettelig tilveyebringe 20000 Mand, som Kongen da kunde danne i Corps, og give Officerer. Ogsaa af Skytterne haabede han at udtage 7000 Mand, og overalt at faae 100000 Mand paa Benene. Oppositionstalerne vilde ikke vide af den overhængende Fare at sige, og Sheridan meente, at Ministeren havde, som sædvanlig, gandske andre Hensigter med at vække denne Skræk, Det forekom ham, som Ministrene blot paa en skiult Maade søgte igien at oprette Regimenterne i Vestindien, og paa St. Domingo, som Climaret og den gule Feber havde ødelagt. Dundas haabede, det nærværende Parlament vilde træde i det forriges Spor, og understøtte Ministrenes Forholdsregler, hvorved de havde beskiærmet Riget mod indvortes og udvortes Fiender, og hvorfor de saa rigelig havde fortient Nationens Tak. (O, den utaknemmelige Nation) Den Mistanke, at Hensigten blot var at lave sig til Offensivoperationer, var for saa vidt grundet, som disse torde blive fornødne, hvis Fienden ikke ved den Negotiation, der skulde aabnes, vilde give billige og retfærdige Fredsvilkaar Gehør. (Og da det nu staaer til det engelske Ministerium selv at bestemme disse billige og anstændige Fredsvilkaar, seer man let, at Offensivkrigen ligefuldt er for Dørren de For vilde heller ikke troe paa Farens Virkelighed; ogsaa meente han, at det forrige Parlament havde tilføyet Landets sande Friehed meere Skade, end nogentid skeet var fra den Tid, Parlament og Friehed blev til Der var for truet med Landgange, uden at slige Tilberedelser vare gjorte; men den sande Hensigt var nu kommet for Dagen. Ministrene vilde erklære offensiv Krig, mod Frankerig, naar det ikke gik med Freden efter deres Ønsker. J øvrigt beroede Engelland største Sikkerhed, paa Folkets Mod, Ministrenes Ansvarlighed, og Parlamentets Aarvaagenhed. Saalænge ingen Lænker lagdes paa Constitutionen var der ingen Fare; men indrømmede man Kronen en uindskrænket Magt, blev Engellands Styrke stedse svagere, og de levede maaskee herefter blot for at beklage Friehedens Levninger, og Ulykkens Mindemærker. De bedste Hielpekilder vare Almeenaanden og Lovene, og begge vilde han raade enhver god Fyrste at aare høyt. Plet svarte vidtløftig og med Varme; paastod, som sædvanlig, at denne Krig, som For ikke frygtede for at kalde diævelsk i sin Beskaffenhed, og fordærvelig i sine Følger, var blot Selvforsvar, og maaskee den første i Verden, da en stor Nation midt i dyb Fred og Lykkens Flor opkaldtes at beskiærme Verdens Constitutioner, antage sig sine Allierede, og forsvare sin egen Friehed og Uafhængighed. Just af en fortvivlet Fiende med ud rømte Kræfter var et Forsøg, som Landgangen, meest at formode. gust Bugt, For gientog sin Paastand, men forbeholdt sig der videre, til Billerne virkelig foretoges, og ere alt de tvende første tvende Gange forelæste. (Om ellers Faren for en Landgang er saa aldeles ingen, som Oppositionen giør den, vil man, efter at have læst det nyeste Stykke af Archenholtzes Minerva, maaskee drage i Tvivl, ogsaa hedder det i Frankerig selv, at Hoche er bestemt til et saadant Tog, Fag endnu da at J det irlandske Parlament har Generaladvocaten paa Grund af samme de Franskes forehavende Landing, og de mange Landsforrædere foreslaaet at suspendere Habeas corpus acten, hvilket ogsaa, Hr. Ponsonbys Modsigelser, og Tvivlsmaal om Faren uagtet, vedtoges, med 130 mod 7 Stemmer, da Kronadvocaten fremstilte dette Forhold som nødvendigt, siden mange hemmelige Selskaber i Jrland havde sammensvoret sig at omstyrte Constitutionen, og hielpe de Franske ved en Landgang. Om det og er et probat Middel herimod, at man med 149 Stemmer mod 12 har afslaaet det Forslag, som af Gratkan kraftigen understøttedes, at give Catholikerne fulde Borgerrettigheder, er et andet Spodsmaal. da Paris, den 21de October. Foruden - hedder det i en Skrivelse fra Cadix – at en anseelig Flode her er udløbet, ere vore Tropper i Rochuusleyren meget talrige, og ventes paa Øyeblikket til at understøtte Foretagendet til Søes. De franskes Eskadre i Toulon er færdig til at løbe ud; Corsica reiser sig mod de Engelske, næsten alle Jtaliens Havne ere dem tillukte; de toge, men for seent, 15 Skibe fra Middelhavet, for at opsøge Richery; men faae ingen anden Fordeel af denne Fart, end endnu at see Ruinerne af deres Anlæg ryge. J Brest og Vies singen bemandes ikke mindre anseelige Floder. Nord, og Occan-Kyst Armeen see et Foretagende imøde, hvis Vigtighed hæver deres Mod.