Berlingske Tidende, 1831-10-31
Haag, den 12te October. Det er en sand bemærkning, at Holland, i de sidste par Maaneder, har forandret sig saare meget i udvortes Henseende. Meningerne vare deelte. Man misbilligede vel høiligen og almindeligen den Færd, hvorved den Belgiske Revolutions foragtelige Ophavsmænd vanærede sig selv; men Hollænderne - med deres gamle republikanske Stolthed og vante til en Talefrihed, der, ved sin Sindighed, forbunden med en særegen Haardnakkenhed, overgaaer endog Englændernes saa meget priste Frimodighed, - vare aldeles ikke tilbøielige til at skienke alle Regjeringens Forholdsregler deres bifald. Den oprigtige Hengivenhed for Kongehuset, der grundede sig mindre paa fordums Erindringer end paa Folkets sunde Forstand og den politiske Regeneration i Aaret 1818 hindrede ikke aabenhjertige og energiske Yttringer og selve den Kongelige Families Medlemmer. Af let forklarlige og med Dagens Begivenheder sammenhængende Grunde var Prindsen af Oranien Hovedgienstanden for hine Yttringer. Denne ubehagelige Tilstand svandt for et eneste Ord af vor ærede og elskede Konge"Fremad!" sagde han, og ei allene den egentlige Armee, men ogsaa en talrigere af Borgere i alle Folkeclasser, der tildeels hørte til de anseeteste og rigeste Familier, fulgte denne Opfordring. Alle flokkedes med Tillid om den Chef, som Kongen udnævnte. Dette Valg har umodsigeligen afgjort Seieren. Havde end de særdeles delicate Forhold, hvori Prindsen af Oranien befandt sig, i Henseende til hans politiske Færd givet Anledning til en Mængde hverandre modsigende Meninger, saa var man dog aldeles enig om hans udmærkede militære Talenter. En ædel Fortroelighed og en ridderlig Charakteer, disse kostelige Egenskaber, som hverken Studium eller Erfaring erhverver; hiint roelige Mod, der forbereder Sejeren; hiint sikkre Overblik; - Alt dette begeistrede vore Tappre og betryggede dem Seieren over en paa mange Steder langt overlegen Fjende. Thi med Føje lode vi haant om den Paastand, hvormed nogle Be giske Blade ikke bluedes ved at besmykke Belgiernes Nederlag: at vi, uden at de anede det, havde overfaldet dem med overlegne Stridskræfter. Nei, i mange Maaneder samlede de deres Regimenter, hvilket deres saakaldte Regjerings Vilkaarlighed gjorde meget lettere og mindre kostbart for dem end for en saa regelmæssig Regjering, som vor er, der blot kunde gaae tilværks ved langt somme og kostbare lovlige Midler. I lang Tid drillede de os vistnok meer ved Trudsler og Røverier end ved Vaabenbaad; de talede uophørligen om deres Planer: ikke om hvorledes de vilde gjøre os Modstand, og med væbnet Haand forhindre det lovlige Herredømmes Gjenoprettelse, men om hvorledes de vilde angribe os, fælde os, underkue Holland og forjage vor Konge!! Desuden var, som vi med afgjort Vished tør paastaae, et langt større Antal af Udlændinge blandt dem end under vore Faner. Paa den anden Side ville vi ikke ydmyge Belgierne med beskyldninger for Feighed; disse fortjener et Folk i Masse aldrig. Blandt de Officeerer, der førte Belgierne til Kampen, har visseligen meer end een følt den Sags Uværdighed, som han maatte forsvare, 1 og disse fortjene vor Medlidenhed, ikke vort Had. Navnligen ville vi afsondre de faa Uslinge, der først opløftede Oprørsfanen: Uslinge i Ordets hele Betydning, der deels hørte til PødelensAfskum, deels ved den skammeligste Jmmoralitet og de forvorpneste Laster nedværdigede den Plads, som deres Byrd anviiste dem i Samfundet: Nidinger, som Cicero skildrer os Catilinas Bundsforvandte. Fra hine i høieste Grad fordærvede Mennesker adskille vi Almuemassen, et i mange Henseender godmodigt Slags Mennesker, men uvidende og overtroiskt, som de udenlandske Regjeringer, der i 60 Aar fulgte efter hverandre i Belgien, ikke mægtede at civilisere. Denne Masse, som man ingenlunde kan frakjende Mod, havde efter nogle forbryderske Medborgeres Opfordring, grebet til Vaaben med samme Letsindighed, hvormed de bortkastede disse, saasnart Fjenden, eller rettere sagt, saasnart den lovmæssige Magts hevnende Arm nærmede sig. Majoriteten af Belgierne har under de sidste Begivenheder vistnok ikke erhvervet sig mindste Ret til Samtidens Agtelse, men den upartiske Efterslægt vil mindre bebreide Belgierne deres Nederlag paa Valpladsene ved Hasselt og Løwen, end den totale Mangel paa Energie og Borgermod, hvormed de underkastede dem en udædisk, fornem og ringe, Pøbels Herredømme. Denne Frighed paatrykker i Særdeleshed Brusselerne Skjændsels undslettelige Stempel. Hvilken Fremtid Skjebnen end bereder dem og Belgierne i Almindelighed, være sig ved Vaaben eller ved en Overeenskomst imellem de store Magter, thi Belgierne selv faae vist ikke Lov til at afgjøre den; - med Modbydelighed ville deres Efterkommere betragt disse skjændselfulde Scener i Belgiens Historie!