Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-08-06
Den engelske Regjering havde begyndt at behandle den Landforviste paa St. Helen mindre grusomt. Tidenderne, især de franske, som man hidtil havde nægtet ham, lod man ham nu faae; stundom skrev han med egen Haand Anmærkninger paa Randen af de Blade, han turde beholde. Men ofte yttrede han dem blot mundtligen, og General Bertrand optegnede dem da. - Han spadserede stundom op til Toppen af en Klippe, og saae sukkende til den af de brittiske Øer vendende Side, med de Ord: "De lade mig meer end nok lide, disse Uhyrer, Havde de i det mindste ihiel*) Udaf: Recutil de pisees authentiques sur lecaptil de St. Helena, Vol. IV. Paris 1822. skudt mig, saa var jeg dog død en Soldats Død, En Dag, da Mad. Bertrand forelæste Ocipe, og han hørte følgende bekjendte Vers af Voltaire. Les prettres ne cont paa ce Hun rain penple pense. Notre credalite føit tonte leur science, (Eiere Præster det, en daarlig Skare tror, Paa vor Troskyldighed al deres Vid beroer.) gjorde han den bemærkning, at Voltaire havde anbragt dette i et Stykke, hvor netop Folkets Lettroenhed mod Præsterne retfærdiggjordes, da alle deres Orakler stadfæstedes. Som bekiendt var den store Corneille hans Yndlingsdigter; han talte ofte om Sørgespillet Cinna, hvis skjønne Simpelhed han beundrede. Da En erindrede, at den anden Act af samme kun havde to Scener, svarede han, det er sandt, men de indeholde et heelt Stykke. Han sagde ofte, jeg har gjort flere utaknemmelige end August; hvorfor er jeg ikke, som han, i den Stilling, at kunne tilgive dem. - Den Dag, Mad. Bertrand skulde forelæse ham en Tragoedie, pleiede han smilende at sige: "J Aften drage vi til Frankrig." – Hans Feldtoge i Jtalien vare ofte Gjenstande for hans Samtaler. Han lod sig gjerne forelæse de forskjellige derover forfattede trykte Beskrivelser, der fandtes i hans Bibliothek. Da Mad. Bertrand, engang slog op i een af disse Bøger, stødte hun tilfældigviis paa følgende Sted, som hun oplæste lydeligen: "Det første Slag, Bonaparte leverede, var ved Broen ved Lodi. Han viste stort Mod, og understøttedes fortræffeligen af General Lannes, der gik efter ham over Broen." – "Foran, raabte Keiseren, foran mig! Landes gik først over Broen, og jeg fulgte ham blot. Det maa strax forandres." Dette skeete ogsaa. Da Anmærkningen var skreven i Margen, lukkede Mad. Bertrand Bogen i, og Bonaparte fortsatte Samtalen paa følgende Maade: "J Slaget ved Arcola, sagde han, afgjorde Augereau ganske allene Fægtningen, i det han rev en Fændrik Fanen udaf Haanden, og med en Stentorstemme udraabte: Alle Tappre følge mig. - Men han behøvede ikke at skrige saa høit, de Tappre ere ikke døve; det beviste de paa Stedet. J disse to sidste Slag nedlagde 20,000 Polakker, der tjente i den østerrigske Armee, deres Vaaben. Jeg lod dem strax hverve til den franske Armee, og de dannede en Legion, som den ved min Generalstab ansatte polske General Dombrowsky til Commandoen over. Dombrowsky gik til Modena. Fyrsten, som ikke var i Krig med Frankrig, blev tvungen til at betale en Contribution, for at befrie sine Stater, fra Plyndring. Hovedqvarteret blev opslaaet i det hertugelige Pallads, da Hertugen var flygtet To Dage derefter leverede jeg og vandt Slaget ved Roveredo. Tractaten i Loeben paafulgte, og jeg sendte Gener. Clarke til Wien, for at fortsætte Underhandlingerne. Ved denne Tractat blev Venedig afstaaet til Østerrige, og jeg lod det give den franske Regjering 24 Mill. Under mine Feldtoge i Jtalien, føiede han til, skjændte Directoriet, og forsøgte at gjøre Forestillinger; jeg sendte det Millioner og en Madonna af Sølv; det taug, og min Armee forfulgte sit Maal. - Ved denne Leilighed bragte han den rige sorte Madonna i Erindring, som Marmont, efter Mantuas Jndtagelse, havde taget udaf V. F. Kirke i Loretto, og tilsendt ham. Af alle de Rigdomme, man havde fundet der, var denne Madonna det Eneste, som Bonaparte sendte Directoriet. Barras gav samme Dag en stor Di ner. Den sorte Jomfru blev sat paa Bordet; Directoren sagde smilende: Generalen har sendt os den vidundervirkende Statue, men han har viseligen beholdt Klæderne for sig selv." Massena svarede derpaa: "De vilde sikkert forbauses meget, mine Herrer, om denne Madonna pludseligen reiste sig, for at vende tilbage til Loretto." Directorerne gjorde sig en Stund lystige over Generalen; men man mærkede allerede, at de fem Herrer frygtede ham. "Jeg kjender Bonapartes Character, sagde Barras, jeg har udgrundet den; han vil, hvad han vil. Maaskee vil han bringe os til at underkaste sig ham, og sige til os, som Crommell: J ere intet Directorium mere, forstaae J mig, Jeg erklærer eder, at J intet Directorium ere mere. Forføjer eder bort, gjører Plads for Andre; Herren har valgt andre Redskaber." Da vil han lade os ved sine Soldater bortjage i Masse, lukke Dørene til Palladset Luxembourg, og lade Nøglerne nedlægge i Tuilleriernes Slot, for maaskee siden at overgive dem til et bevarende Sengt, i hvis Lod det ikke vil falde at bevare sig selv." - Denne Anecdot om Barras's Diner, hvortil Jomfruen fra Loretto leverede Deserten, blev afvigte Vinter fortalt af Fangen paa St. Helena. Den satte ham for nogle Minutter i godt Lune. Han mindede smillende om en Deputerets Motion, der paa den Tid foreslog, at give ham det Tilnavn den Jtaliske. - Grev M.. sagde en Dag, der udfordredes en Voltaires Per til at skrive en Napoleons Historie. Han svarede: ja, men jeg gav ikke, at han skulde skrive den som Ludvig den 14de Aarhundrede i særskilte Capitler, med Jndholdet over, thi det forekommer mig som en stor offentlig Plads, hvor man har henlagt de Stene, hvoraf der skal sammensættes et Pallads, fuldkomment tilhuggede og numererede. En kløgtig Hofmand sagde engang til Ludvig XIV. "De gjøre af Hr. Catniat en Kantsler, en General, Alt, hvad De vil, kun ingen Major." Bonaparte sagde: "Giør af Engelland en krigersk Nation, en handeldrivende Nation, Alt, hvad J ville, kun ingen stor Nation." Det er vist nok sandt, at Maaden, hvorpaa han blev behandlet af Fiender, han ansaae for stormodige nok til at kunne overgive sig til deres Beskyttelse, ikke meget egnede sig til at indgyde ham Agtelse. - Ofte tog han den lille Napoleon Bertrand paa Skjødet, og sagde, i det han viste ham Kjertegn; "Dersom min Søn var hos mig!" - Derpaa tilføiede han: "jeg vilde desuagtet ikke være lykkeligere; han vilde for Øjeblikke trøste mig, men naar jeg tænkte paa hans Fremtid!" - Han beklagede sig ofte over den Grusomhed, hvormed man lægger Hindringer i Veien for, at han skal faae Efterretninger fra sin Familie. J de første Dage af Februar bragte man ham, da han netop sad ved Frokosten, en tydsk Avis, der indeholdt en Artikel angaaende Erkehertuginde Maria Lovise. Han havde neppe aabnet Bladet, førend hans Øine faldt paa et Sted, der var det vigtigste for ham; han læste det med Taarer, og trykkede sine Læber paa de Linier, der vakte hos ham saa dyrebare Erindringer. Derpaa reiste han sig, uden at have afspist, puttede Avisen i Lommen, og vandrede allene omkring paa de ødeste Steder af Øen. Da to Timer derefter Gen. Bertrand og Greve Montholon traf ham, fandt de ham siddende paa en Klippe med Armene over Kors, og med eftertænksom og nedslagen Mine; Alting røbede, at han havde grædt meget. - Skakspillet, hvori Hr. v. Montholon og General Bertrand med sin Gemalinde deeltoge, tjente ham til Tidsfordriv. Men allerede adskillige Maaneder førend hans sidste Sygdom spillede han ikke mere. Paa den Tid havde allerede længe intet kunnet foraarsage ham nogen Glæde, og han betiente sig af ingen Adspredelse; han var stedse mismodig og i den dybeste Melancholie. – Napoleon var fleersidig dannet, og forstod, naar han kun vilde, at krydre hver Samtale. – Adskillige udmærkede Reisende, der, tilbagevendte til Eur pa, løb an paa St. Helena, lod ham bede om Tilladelse, at maatte besøge ham. Ofte lod han dem da næste Dag indbyde til sit Bord. Hans Huushofmester gjorde sit Bedste, forat beværte Gjæsterne; men al hans Omhyggelighed uagtet manglede en Dag dog en Ret. Da Napoleon blev dette vaer, sagde han med den elskværdigste Mine til Mad. Bertrand: "Endnu en Historie, Madam, Stegen mangler os." Jngen erindrede sig i dette Øjeblik, hvortil disse Ord sigtede, som satte ham i den Nødvendighed, at fortælle det. "Da Fru v. Maintenon, sagde han, endnu var Mad. Scarron, tjente hendes Huus til en Samleplads for Alt, hvad Paris eiede af Elskværdigt og Udmærket. Hertugen af Vivonne, Greverne af Grammont og Coligny, Charleval, Pelisson, Hensault, Marigny samledes der. Mad. Scarrons Maaltider vare, trods deres store Tarvelighed, en Gjenstand for Samtalerne i Paris. Hun fortalte der Anecdoter med saa stor Jnteresse, at Gjæsternes Appetit og Opmærksomhed, saa at sige, fængsledes. En Dag, da hun befandt sig omtrent i samme Stilling, kom hendes Huushofmester, og hviskede hende i Øret: "Endnu en Historie, Madam, Stegen mangler os." En vis Mand fortalte ham, at, efter et af hans Slag, en slet begravet Soldat rakte Armen frem, ligesom en Plante, det stikker frem af Jorden. Da fortalte han et Træk af Capit. MarionsSkibsmandskab, der lod alle de Vilde, som den ombragte, begrave saaledes, at een af deres Hænder stak frem af Jorden. Man fandt dette Billede frygteligt og skrækkeligt. "De vilde, sagde Napoleon, vise, at Europæerne ikke fortærede de døde Legemer." – Lady Lowe spurgte ham en Dag for Spøg, om hans Memoirer ogsaa ville faae en Dedication, han svarede med Furetiers Ord, der sagde, at Dedicationers Opfinder havde været en Tigger. Svaret ledte paa en naturlig Maade paa Belisar. "Ja, sagde han, denne romerske General var et berømt Offer for Utaknemmeligheden, og virkeligen - her afbrød han, blev tankefuld, gik derpaa ind i sit Cabinet, og skrev i adskillige Timer. - Ex=Keiseren studerede, saasnart han paa St. Helena havde indrettet Alting, med Jver det engelske Sprog. For ikke længe siden indlod han sig med Een i en temmelig haf tig Strid, fordi denne paastod, at dette Sprog i intet ligner de gamle Tungemaal. Da han ikke kunde overbevise sin Modstander, gik gan ind i sit Bibliothek og hentede Popes Oversættelse af Jliaden. "Her, sagde han, er et Beviis for, at af alle Sprog det Engelske nærmer sig det Græske meest. Pope er blandt alle (?) Skribenter den, der har oversat Homer bedst, (4) *).