Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-02-08
Om Aanden og Methoden i St. Petri Menigheds tydske Skoler. Næsten halvandet Aar ere henrundne siden den Tid, Herr Dr. Kochen ved den sydske Real Borgerskoles Begyndelse yttrede hine apostoliske Ord: Er Sagen af Gud, saa vil den sikkerligen bestaae. Et Aar svandt hen, og den første offentlige Examen blev holdt ved St. Michelsdag i f. A. Den anordnede almindelige Skoledirection var bleven indbuden af St. Petri tydske Skole-Commission, at beære samme med sin Nærværelse. Men uheldigviis indtraf denne offentlige Prøvelse netop til en for de geistlige Herrer Medlemmer af velbemeldte Direction meget ubeleilig Tid, desstørre var derfor Vedkommendes Glæde, da i forrige Uge et af mig personlig kjendt og agtet Medlem deraf aflagde i Skolen det saa længe forventede og saa inderlig ønskede Besøg, - et Besøg, der maatte være mig saa meget mere kjerkomment, da netop denne Mand fuldkommen besidder de Egenskaber, som udfordres til at bedømme, hvorledes Aanden og Methoden i en vel organiseret Skole bør være. Jmidlertid blev og dog ved nogle Spørgsmaale og bemærkninger leder til den Formodning, at ikke alle de, hvis Mening om denne vigtige Sag kunde være af Vægt, have saa fordeelagtige Begreber om Skolens Aand og Methode, som dens Bestyreres rene Hensigter, Flid, og - man tør vel lægge til - Kundskaber, berettige dem. til at haaber og ønske. Kun for disse, men ei for de ist nok meget faa Personer, der nedlode sig til, hemmeligen og paa een uædel Maade at angribe Skolen, meddeles følgende Underretninger af mig, som er betroet den specielle Jnspection ved den tydske Real Borgerskole for Drengebørn. Foranderlige og forskjellige – thi hvad er ikke her paa Jorden underkastet Forandringer vare til alle Tider St. Petri Kirkes og dens Skolers Skjebne, og maatte jeg ikke frygte for at ledes alt for langt fra min egentlige Hensigt, vilde jeg kunne Hevise det ved en deels sørgelig, men deels ogsaa glædelig Skildring deraf. Os alle bekiendte og i frisk Minde ere i det mindste endnu hine frygtelige Dage af Bombardementet i Aaret 1807, og ikke blot, hvad den tydske St. Petri Menighed, dengang tabte i Henseende til Eiendom, omendskjøndt det ikke var ubetydeligt, men Menighedens tilsyneladende Opløsning, Medlemmernes Adspredelse og den deraf flydende Nødvendighed at maatte søge andre Menigheder, hvis Sprog var af en ganske anden Beskaffenhed, end de hidtil havde været vante til – alt dette hørte især til det saa følelige Tab, denne Menighed, der før stod ved egne Kræfter, maatte see sig hjemsøgt af. En Mand, i Ordets fulde Betydning, var nødvendig, for igjen at samle det Adspredte, og paa ny at forbinde det til et Heelt. Hvad St. Petri Menighed i denne Henseende har faaet i Herr Dr. Kochen, derom vidner hans hidindtil viste Virksomhed - derom vidner Menighedens ualmindelige, ved saa mangfoldige Leiligheder yttrede Agtelse og Kierlighed imod den fortjente Mand. Hvad fremdeles Menighedens Skoler have vundet ved ham, dette kan jeg bedst skjønne, da det blev min lykkelige Lod, for den største Deel af samme at kunne virke og arbeide med min hele Siels og Legemets Kraft. Og skulde maaskee denne min Yttring for Øieblikket synes partisk, saa vil dog - det haaber jeg - Fremtiden engang fuldkommen og velsignelsesriig retfærdiggjøre alt det, jeg i denne Henseende, uden Tilbageholdenhed og af mit inderste Hjerte, følte mig forpligtet til at nedskrive.