Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1796-03-12
Bord, Aar 1796. Num. 11. de To og Tredibte. Aargang. af Efterretning. fra dresseCortofter i Bergen. i Norge. Løverdagen den 12te Martii. be Adskillige Omstændigheder, og de mange Skiænke-Boder, som her, nu meere end tilforn, etableres, hvilke snarere til end aftager, maae lade formode, at deslige Brændeviins-Skiænke re maae være aldeles uvidende om den Høi-Kongelige Forordning af 8de Martii 1757, dens 5te Art., bekiendtgjort for denne Byes Jndbyggere, og indskiærpet ved offentlig omtrommet Placat af 30te Martii s. A., hvilken allernaadigst befaler: At ingen Vertshuusmand, Brændeviinsbrænder, eller andre i Kiøbstæderne, som fahlholder drikkende Vahrer, maae understaae sig, i deres Huuse eller Hytter til Fortæring at udsælge til indkommende Bønder fra Landet, samt til gemeene Folk og Arbeidere nogen Slags stærk Drik af Brændeviin og Aqvavitter, (Øll allene undtagen) og det under 10 Rdlrs. Straf for Verten eller den Sælgende, og 1 Mark for den Kiøbende, for hver Gang saadant befindes; dog at Bønder og andre fra Landet fremdeles her efter bliver uformeent, som forhen, i Byen af indkiøbe og hiemføre, hvad Drikkevahre de til eget Brug behøve. At ville nægte de ovennævnte Folke Classer, der, udsadte for Luftens Haardhed, og nærende sig af de simpleste Spiser, ja som oftest slet Kost, en vederqvægende Drik efter Udmattelse af tungt Arbeide, frem for andre, der kan nyde Liver Gode, naar de lyster, er ikke den vise Lovgivers, Hensigt, ligesaa lidt overeensstemmende med qvægelse ikke skulle kunne erholdes ved godt og kraftigt Øll, der muntrer Sindet, varmer og ved derqvæger Legemet, bedre end ved Brændeviinen, der vel pirker stærkere i første Øieblik, men forvirrer Hiernen, slapper Nerverne, forhærder Maven, og giør samme uskikket til Fordøielse, ja giør Mennesket omsider døsigt, kraftesløst, og afmarvet, som et Sceleton, foruden at det ødelægger den ringe ved Slæb og Træl fortiente Skiærv, samt har for Kone og Børn de sørgeligste Følger. Til en Forfriskning, maatte en Sopken nu og da kunne være nok, men fleere deslige paa en For eller Eftermiddag, eller maaskee i en Time, foruden en længere Hensiddende i Hytterne til Pimpingi Pægletal, er det høieste Misbrug mod titmeldte Forordning. Det være langt fra mig, at ville misunde den fattigste Deel af mine Medbrødre, der kun har faa Glæder i Livet, det Gode, han, uden sin og andres Skade, kan og bør nyde: men, da og disses muelige Lykkes Fremme ikke kan, ikke bør være mig ligegyldig, bør jeg ikke taale, at denne ved overflødig Brug af en hans ringe Skiærv, hans Helbred, ja hans med Kon og Børns Fremtarv og huuslige Glæde ødelæg gende Drik, forspildes, og endskiønt jeg ikke vil eller bør troe, at deslige foregaaer her paa Stedet, kan jeg dog ikke undlade, at bringe forbemeldte Høi-Kongelige Forordning med derpaa grundede Politie-Placat af 30te Martii 1757 i Erindring, med Tilkiendegivende: at Politiets Betiente er paalagt det nøieste Jndseende i denne Begivenhed, samt at de Skiænkere, være sig i Hytter, Bondestuer, eller andensteds, som befindes at misbruge Forordningens Hensigt, kan vente, uden Undtagelse og Skaansel, at blive anseet med de i Allerhøist samme fastsadte Mulcter, af 10 Rdlr. for hver Gang. Bergens PolitieKammer den 10de Martii 1796. Olsen.