Aarhuus Stifts-Tidende, 1819-09-07
Engelland. Færdige til at afseile paa første Vind ligger der i Sheernes Havn 15 Orlogskibe fra 120 til 25 Kanoner, 4 Fregatter og 3 Brigger. De engelske Aviser ere fyldte med Beretninger om Folketumulter, Folkets Nød og Landets Farer. Mange undskylde: den forvildede og nødlidende Almue, der ikke har saa aldeles Uret; Tusinde og atter Tusinde mangle Brødet til sig og fine, og Nøden udbreder sig stedse videre. Denne Nød betiener man sig af for at antænde Oprørets Flammer. - Den 25de August var der atter en Folkesamling, og det paa Smithsteldspladsen i selve Hovedstaden. Dagen iforveien havde Lord Sidmouth modtaget en Skrivelse saalydende : Mylord. Da jeg i Henry Hunts, Esquire, og Sir Ch. Wolseleyls Fraværelse er valgt til Præsident ved den Folkeforsamling som er ansat til den 25de dennes paa Smithsteld i London, saa ønsker jeg fra Eders Herlighed at vide, om det er Hs. Majestæts Min stres Hensigt, at forstyrre Folkets fredelige Sammenkomst paa denne Dag, og om Forsamlingen rolig uden noget militairisk Angreb, kan skilles ad igien Dr. James Watson. Om han erholdt noget Svar derpaa, vides ikke, men Forsamlingen gik for sig den bestemte Dag. Den var ikke af nogen Betydenhed, da neppe 5 a 6000 Mennesker, vare tilstæde. Fanerne som varede fra Talertribunet var re, til Hunts hæderlige Erindring, omvundne med Sør gestor. Mange Beslutninger bleve oplæste, deriblandt en Adresse til Prindsregenten og Regieringen, der opfordredes til, ved Edsvorne at undersøge Manchester-Magistratens og Soldaternes Forhold og straffe dem paa Liv og Død. Dernæst opfordredes Folket, som den bedste Dommer, naar deres Rettigheder krænkes og Landet tyranniskviis regirkes, til selv at udøve Ret og Retfærdighed. - Jmidlertid gik Alt dog temmeligen roligt af fordenne Gang. Men nu reiser sig et nyt Partie. Den saakaldte Folkeven, Sir Francis Burdett, der saalænge har været rolig, kaster nu Masken fra sig og viser sig i sin sande Skikkelse. Han har sammenkaldt en Forsamling i Vestminster, og i sin Proklamat om udtrykket sig saalunde: "Det var altsaa Svaret paa Folkets Supliker, at dræbe ubevæbnede og fredelige Mænd, lemlæste og nedbugge de svage Qvinder, Er det Engelland? Er det et kristeligt Land, et Frihedens LandEr det muligt, at kunne lade saadant gaae uhævnet hen Nei, hver Draabe engelsk Blod vil forbyde det. J Engellands Stormænd og Rigsmænd, ville J dog ikke opvaagne engang af Eders Dvale for at opretholde Eders Fædrelands Friheder og Rettigheder; ville J endnu længere være tause Tilskuere ved Synet af, at blodige Neros sønderrive Eders Møderskiød, Følger den almindelige Stemme, fordrer med høi Rest Retfærdighed og Erstatning, og stiller Eder i Spidsen for offentlige Forsamlinger giennem hele Kongeriget, for at væle det strækkelige og blodige Herredømme. Jeg foreslaaer i denne Hensigt en Forsamling i Vestminster, hvor jeg selv vil indfinde mig og tale Folkets Sag. Vil man derfor straffe mig med Døden, nu vel, man døer kun eengang, og aldrig bedre, end som Kæmper for sit Fædrelands Love og Friheder. Engelland venter at hver Mand vil giøre sin Skyldighed." - Denne Opfordring har vakt Regieringens Opmærksomhed, saa neppe nogen Forsamling i Westmistner vorder tilladt. - En kæmpestor Karl spadserede forleden Dag giennem Londons Hovedgader med en Plakat paa Hatten, hvorpaa der læstes: "Almindelig National-Reformation." Han gredes og førtes for Lordmajoren. Er jeg nu i Retfærdighedens Tempel, sig mig da, har jeg handler imod Loven, fordi jeg lader Oprørsstemmen lyde giennem hele Landet saa talt han, da han førtes frem for Retten. "Retfærdighed forlange vi raabte han, saa det gienlød over hele Hallen. Nægte J os Retfærdighed, da er Jacobinismen Ede nær." Uagtet alle disse Oprørsyttringer lod Magistrater, ham dog gaae, og aldrig saasnart var han igien paa Gaden, før han fæstede en nye Plakat paa Hatten.