Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1833-03-18
Den Klage, som man hører fra flere Egne af Jylland om Landprangerne og Brændeviins-Brænderierne paa Landet, høres ogsaa i Thisted, ja man fortæller endog at det skal være lykkedes enkelte Kjerlinger og Piger, udsendte fra Land kræmmerne, at snige sig ind i Byen og i Husene at faldholde deres Manufacturvahrer; at dette naturligviis maa være til megen Skade for Thisted Byes Handlende, der, efter hvad man maa antage, have fortoldet deres Vahrer, og desuden, da de skulle svare offentlig Tyngder og Afgifter, ikke kunne udsælge samme til saa billige Priser som Landkræmmerne, der ingen Afgifter svare, tilmed muligens indsmugle den største Deel af deres Vahrer, kunne leve som Bønder og tildeels ere i Besiddelse af Landeiendomme. er meget naturligt, og ønskeligt var det at der kunne træffes Midler til at forebygge dette Uvæsen; men saa gode Love vi forøvrigt have, saa er det dog vanskeligt med vores nærværende Lovgivning at sætte Grændser for denne ulovlige Handel, da Forprang af Landmandens Producter desuden ikke er denne formeent; thi endskjønt Cancelliet i Skrivelse af 7de Decbr. 1815 erklærer: at den givne Tilladelse at gjøre Opkjøb i Bondens Bor ikkun strækker sig til de Handelsberettigede, saa har dog Hs. Majestæt, Kongen, paa Cancelliets senere Forespørgsel, ved et særskilt Rescript af 3die December til Amtmanden over Thisted Amt, søgt at bortrydde den hos ham opkomne Tvivl med Hensyn til Placatens rette Mening, ved at befale Cancelliet at tilkjendegive Amtmanden: at Forbudet mod Jndkjøb af Landmandens Producter i dennes Hjem, er hævet ved Placaten af 25de Juli 1815. (Denne sidstnævnte Placat tillader nemlig Bonden Opkjøb af Landets Producter i sit Hjem, Naar nu Bonden sælger et saadant Parti Producter, og tiltusker sig igjen nogle Colonial eller Manufacturvarer, hvem kan da paasee at han ikke indkjøber Mere, end til eget Forbrug, og ei hemmelig driver en forbuden Handel med disse Vahrer i de omliggende Landsbyer. Landkræmmerhandelen har her i Amtet tildeels sin Oprindelse af flere Egnes lange Afstand fra Kjøbstæderne, af Kystdandelen, saavelsom ogsaa tildeels af den Opmuntring de Handlende selv have ydet og yde Landkræmmer-Handelen, deels ved at udsende Betiente og Drenge omkring paa Landet, og fra By til By udsælge deres Vahrer, og deels ved selv at holde mange Mennesker paa Landet, som have Udsalg for dem, mangen tig Gaardmandsson betroes saaledes for en 2 a 300 Rd. Vahrer, og naar han nu i et Par Aar har reist Land og Strand omkring, og erhvervet sig nogle Skillinger, reiser han selv til Ringkjøbing, ind kjøber Vahre for egen Regning, og etablerer et lille Udsalg i sit Hjem. At opdage, bevise og afstraffe Landkræmmerne for vedkommende Øvrighed, er imidlertid vanskeligere end nogen troer, thi Herredsfogden, der maa sidde hjemme og passe sine Forretninget, kan ikke altid vide hvor der foregaaer overalt i hans hele 5 a 6 Mile lange Jurisdiction, han kan kun paalægge Sognefogderne at paasee at intet ulovligt Udsalg finder Sted; men at disse, der næsten altid selv ere Bønder, ikke gjerne ville være Angivere mod maaskee deres egen Familie eller Bymænd, er meget undskyldeligt; og selv hvor Landkræmingen er angivet, hvor vanskeligt er det da ikke for Angiveren at skaffe Beviser, thi som Vidner optræde der den Anklagedes Venner og Bekjendtere, der gjerne anvende Alt, ja maaskee meere end deres Samvittighed tillader, for at gjøre deres Vidnesbyrd uskadeligt for ham; man havde saaledes her i Hillerslev og Hundborg Herreder for faa Aar siden Exempel paa at en Landmand, der var anklaget for ulovlig Handel, og hvem man med Vished kunne formode, at være skyldig deri, dog af vedkommende Politiemester maatte frikiendes, fordi der i 35 Vidners Udsagn ikke kunne faaes tilstrækkelige Beviis mod ham. Ei heller er det let at attrapere en saadan Landkræmmer, naar man ikke overraskee ham fabricold, thi de have deres Spioner overalt, selv i Stæderne; mange Gange ere de af gode Venner advarede, førend Herredsfogden eller Toldopsynet kommer, og ankomme disse til en Landsby, da er man vis paa, at der af Bønderne afsendes Stafetter til de omliggende Landsbyer, for at underrette deres Bekjendtere, der kunne have noget at befrygte, at Hine ere i Farvandet. Forøvrigt iagttage altid Landkræmmerne den største Forsigtighed, de sælge bestandig paa anden og tredie Haand, og de Udsendte tage sig i Almindelighed nøre i Agt for at røde, hvem de sælge forDe have sielden deres Vahre-Oplag paa eet Sted, men dette er af Forsigtighed fordeelt og saa vel gjemt hos Naboerne, at en Politie, eller Told Officiant selv ikke med de bedste Argusøine, er i Stand til at opdage samme. Det er imidlertid ikke sjeldent, at Landkræmmerne blive grebne med deres Kram og afstraffede, saaledes er saavel af Hr. Cancellieraad Luttzhøft i Hillerslev og Hundborg Herreder, som af Hr. Overauditeur de Fischer i Hassing, og Refs Herreder flere Landkræmmere grebne, og dømte i betydelige Bøder; men det gaaer med dem, som med Hydra: jo flere Hoveder man skjærer af, jo flere voxer der ud igjen. Gaae vi til, hvorvidt at Landkræmmerhandelen er fordeelagtig eller skadelig for Landmanden selv, da ere flere af de Landmænd, jeg har talt med desangaaende, enige i, at skjøndt flere Landbeboere kunne af Manufacturvahre kjøbe et eller andet maaskee 1/4 Deel ringere, end man kan kjøbe det i Kjøbstæden; saa har dog denne Snighandel en høist skadelig Jndflydelse paa Bondens Financer og Moralitet, thi man siger for et gammelt Ordsprog: " at Leilighed gjør Tyve!" og naar Bondens Kone, Piger eller Børn kunne til enhver Tid faae kjøbt alle Slags Luxusartikler, som tildeels kunne undværes, fristes de til at kjøbe allehaande unyttige Sager, der overstiger Mandens Evne, og ofte forledes Konen endog til at berøve Huusholdningen Et og Andet, uden Mandens Vidende, for at anskaffe sig Stads for, ja man har endog Exempel paa, at hun hemmelig har til dette Øiemeed brugt de Penge, som Manden skulle have anvendt til at betale sine Skatter med, saa at denne har været udsat for Udpantning. At Luxus i de senere Aar betydelig har tiltaget blandt Bondestanden, derpaa have vi de øiensynligste Beviser. Den eneste gode Side, Landkræmmeriet kunne have for Landet, er: at Landmanden selv i sit Hjem kan afsætte en Deel af sine Producter, at mangen fattig Bondekarl derved kan erhverve sig saameget, at han kan kjøbe sig en lille Gaard men naar man betænker, at det dog skeer paa det Almindeliges Bekostning, og at den største Deel af de omdrivende unge Mennesker, der opofre sig til det omstrøifende Kræmmerlig, blive motalsk fordærvede og liderlige Fugle, som siden sjel den due til den rolige Landmands Liv, saa er der langt meere tabt end vunden. Gaae vi derimod til Brændeviinsbrænderierne paa Landet, da ere de fleste fornuftige Landboere, jeg har talt med desangaaende, enige i at Brændeviinsbrænden er til Fordeel for Landmanden, og det synes ogsaa at være overeensstemmende med Billighed, at det tillades Bonden, at forædle sine Producter; hvormange Aar har det ikke været Tilfældet at Bonden formedelst de lave Priser ikke har kundet sælge sit Korn uden til en SpotPriis, og han skulle dog alligevel udrede sine sædvanlige Skatter og Udgiftet. Desuden er i vore fugtige Klima en større Qvantitet Spiritus nødvendig, for at kunne bevare den arbeidende Agerdyrkers Sundhed, og i den hede Sommerstid eller under Høstarbeidet, hvor der drikkes saameget, tildeels sle brygget Øl, er en Snaps imellem nødvendig, for at han ikke skal paadrage en Sygdom; men at den saa a mindelig bekjendte hyppige Brændeviinsbrænden paa Landet, maa ruinere Kjøbte brænderierne, er høist naturligt; thi den alt for svære Consumption af 14 s. pr. Skjeppe Malt, gjør det der umuligt at brænde Brændeviin, medens Landmanden uden Afgift kan destillere og sælge sit Brændeviin til en langt ringere Priis, og at en stor Deel Brændeviin indsmugles i Kjøbstæderne fra Landet, og saaledes ogsaa Thisted, er vel neppe at betvivle, da Toldvæsenet i en aaben By ikke med den største Aarvaagenhed kunne forhindre dette. Det synes derfor afdet Foranførte at være ønskeligt: at Consumptionen paa Malt blev tildeels ophævet, og at det blev tilladt overalt paa Landet at brænde Brændeviin, mod at en passende Afgift blev lagt paa en ver Brændeviinskjedel. At forøvrigt den ulovlige Brændeviinsbrænden hersker i flere Egne af Jylland, seer man ogsaa eeraf, at det klages i Randers Avis over at Landbrænderierne ere istand til at forsyne med lavere Priser, ikke alene Egnen, men endog afsætte en Deel af deres Produt til Smaastæderne, hvor det, i det Store, faldbydes til Kjøbmændene, billigere end de selv kunne producere det." – Naar nu, som sees af alt Foranførte, en forbuden Handel med alle Kjøbmands Artikler finder Sted paa Landet, tilligemed Brændevunsbrænden, hvoraf skal da Kjøbmanden og Kjøbstædbeboeren ernære sig, da det netop ere disse Næringsgrene at han skal leve af Følgen er, at han ikke kan give den arbeidende Klasse noget at fortjene; selv er det ofte kun Crediten, der holder Kjøbmanden iveiret, og erfor maa den fattige Kjøbstædkræmmer (som der skrives i Randers Avis) tage Posen, paa Nakken og vandre med lidt Kram omkring paa Lander for at fortjene Brødet til sig og Sine. Næringsløsheden i Kjøbstæderne er ogsaa større end man tree, saaledes ere af Thisted Byes 25 a 30 Brændeviinsbræderier kun 3 a 4 Gang, og dette hører man ogsaa er Tilfældet i de fleste andre jydske Stæder; – dette maae jo være til stor Skade for Toldintraderne; mon det derfor ville være fordeelagtigt for Kongens Kasse, om Consumptionen paa Malt blev nedsat til det Halve. At forøvrigt Qvæstionen om Brændeviins Brænderierne paa Landet og i Kjøbstæderne maae medføre stor Vanskelighed, sees deraf: at Resultatet af den i Kjøbenhavn i denne Anledning nedsatte Commissions Forhandlinger, endnu ikke ere komne til almeen Kundskab; flere af de danske Provindsers hinanden modstridende Jnteresser kunne maaskee her komme i Collission, imidlertid et saameget vist, at saavel i Sverrig som Norge, hvor Kornavlen er utilstrækkelig til at ernære Landets Folkemængde, har Regjeringen dog tilladt Brændeviinsbrænden paa Landet, mod en vis Afgift. Vel ville det ikke være saa let, at holde Control med Brænderierne paa Landet, men var Afgivten ringe, ville Bønderne hellere, for med Sikkerhed, at kunne brænde, betale denne, end udsætte sig for en anseelig Mulct; og de, der havde Tilladelse, dertil, ville da angive dem af deres Naboer, der brændte uberettiget. Forøvrigt er Forfatteren til Alt hvad her er anført om Landkræmmere og Brændeviinsbrænden, paa Landet, langtfra ikke Agoist nok til, at ansee samme for ufeilbar, det er kun hans ringe individuelle Formening, for hvilken Læserne ville behage at ansee samme.