Viborger Samler, 1842-02-24
Udenlandske Efterretninger. Frankerig. Ducos's Forslag gaaer ud paa at sætte den anden Liste over de Eedsvorne i Forbindelse med Valglisterne. Ducos selv udviklede sit Forslag i de Deputeredes Kammer. Han beklagede, at Kammeret snarere syntes tilbøieligt til ubetinget at afvise ethvert Reformforslag end underkaste det en alvorlig Drøftelse. Nylig havde Remusat meget rigtigen bemærket, at Restaurationen styrtedes, fordi den viste afgjort Uvillie imod enhver, selv imod den mindste Reform, og kun med Smerte kunde man see Juliregjeringen betræde den samme Bane, fra hvilken den kun eengang paa en saare hæderlig Maade var afvegen, dengang nemlig, da den bebudede Amnestie for politiske Forseelser. Taleren søgte derefter at gjøre Kammeret opmærksomt paa det af ham gjorte ForSlags Nytte, Hensigtsmæssighed og Nødvendighed. Allerede tidligere havde Montalivet som Jndenrigsminister andraget paa en Adjunction af Capaciteterne, og Andragendet var billiget af den i denne Anledning nedsatte Commission, der bestod af Mænd som Royer Collard, Humann, de Sade, Girod de Ain, Pelet de la Lozere og Beranger. Taleren udhævede dernæst Juryens ophøiede Betydning; til Juryen havde Statssamfundet paa en vis Maade overdraget sin souveraine Magt, – denne Magt der raader over Borgernes Liv og Eiendom. Og desuagtet havde Lovgivningen sat den Eedsvorne langt nedenfor Vælgeren. Man anførte imod Forslaget, at det befordrede hidsige og desaarsag farlige Capaciteter til Vælgere. Men denne Jndvending var tom og intetsigende: i Frankerig havde Capaciteterne stedse understøttet den offentlige Frihed, aldrig vilde de handle anderledes. Territorial- og Penge-Aristocratie havde aldrig reddet et Land, for Talentets Aristocratie skjælvede alle andre Aristoratier. Ducos citerede et Sted af en Tale, Humann havde holdt under Restaurationen, og i hvilken Tid han havde erklæret det for en Art Conisme (?) at negte Medlemmerne af Jnstitutet, Officiererne af Sø- og Landmagten, Notarerne o. fl. A. Valgcapaciteten. Til Slutning erklærede Taleren, at Antagelsen af hans Forslag kun vilde være den endelige Opfyldelse af et af de mange Løfter, Chartet fra 1830 havde givet. – Jndenrigsministeren, Duchatel, bekæmpede Forslaget. Han erindrede Kammeret om, hvor ofte det allerede havde modsat sig en Valgreform, siden Aaret 1831 var Vælgernes Antal forøget betydeligt. En Lovgivning, der kunde fremvise saadanne Resultater, var ikke retrograd. Hensigten med Forslaget var enten at indgribe dybt i det bestaaende Valgsystem og forandre Majoriteten, eller ogsaa angik det kun en uvigtig Modification. Var det første Tilfældet, vilde han befæmpe det af al Magt; i det andet Tilfælde var det uklogt at røre ved Jnstitutionerne, naar det kun angik et ubetydende Resultat. Vistnok turde man ikke forblive i nærværende Stillestaaen; Fremskriden var en Betingelse for Frankerigs Jnstitutioner; men til saadanne Experimenter var Landet ikke roligt nok. Vilde maaskee Arago til Fordeel for det fremlagte Forslag opgive den almindelige Stemmeret, Vilde Odilon-Barrot lade sig nøie med Ducos's 20,000 Vælgere, istedetfor de 800,000 Vælgere, han ellers fordrede, Mornay talte for Forslaget, og erklærede, at det kun var Ministerens Hensigt at skrække Kammeret. Ved Slutningen af hans Foredrag traadte Marschal Soult ind i Forsamlingen. Ministeriet, siger le Temps, synes at være tilsinds at give det af Teste fremlagte Jernbane-Forslag den meest omfattende Udstrækning. Nogen Modstand er bekæmpet; mange Stemmer ere vundne, og i det sidste Minister conseil skal det være besluttet at forlange af Kammeret den fornødne Credit for strax at kunne paabegynde Banen fra Paris til Strassburg. Denne Linie skulde da sættes i Forbindelse med Banen fra Paris til Marseille over Mühlhausen, Dison, Chalons og Lyon. Dette Rygte, havde vundet næsten officiel Consistents. Man vilde ogsaa vide med Vished, at der i samme Conseil var besluttet at udføre 3 andre Jernbanelinier, fra Bordeaux, til Bayonne, fra Viergon til Orleans og fra Creil til Compiegne. Assiseretten har domfældet Journalen National, der paa Grund af den ansvarlige Gerants, Delaroches, ved varende Sygdom atter havde forlangt Udsættelse. National er in contumaciam dømt til 1 Aars Fængsel, og en Mulct af 4000 Fres.