Viborger Samler, 1843-12-30
De ærede Læsere ville værdige mig deres Opmærksomhed et Øieblik, Min Kone leed under en næsten total Berøvelse af sit Syn, forenet med hæftige Smerter og Rivninger, Søvnlokhed, gloende fra Øinene udstrømmende Billeder og Umodtagelighed for Lysets Paavirkning. J længere Tid befandt hun sig under alleopathisk Behandling; men viste der sig endog Bedring, saa var den hurtig forbigaaende og Onderne vare de samme. Gjennemlæsningen af nogle homoopathiske Skrifter havde hos mig vakt en høi Jnteresse for Homeopathien; dens fattelige Grundsætninger og dybe Sandheder, dens Udbredelse selv under skarpe Forfølgelser dens Underværker og dens Anerkjendelse af mange berømte Mænd, tiltalte mig med høi Røst og levendegjorde og bevarede hos mig den Overbeviisning, at denne Methode – som jeg af mit Hjertes Fylde vil ønske maa hastig udvikle sig til Menneskelighedens Held – ville kunne dringe min Kone sit Helbred tilbage. Under faa Dages Ophold i Kjøbenhavn i September 1812 hørte jeg fra flere Sider Homsopathen Hr. H.C. Lund anprise som en Mand, der med et ædelt Hierte forbandt stræng Retsindighed, der med den reneste Velvillie, forenede den sjeldneste Uegennyttighed; der i sit Fag forenede ypperlige Kundskaber med Kiærlighed til deres Anvendelse og som havde reist sig den store Opgave, at offre sine Kræfter, og sin Tid for en Videnskab, der skulde brede Velsignelse og Lykke over Menneskelivet. Jeg søgte denne herlige Olding, og jeg fandt hos ham Deeltagelse og Trøst. Efter min Hjemkomst forlod min Kone aldeles den alleopathiske Methode, og hun indtog Tid efter anden i yderst ubetydelige Dosts de Sukkerportioner, Hr. Lund godhedsfuldt havde givet hende. Brugen af dette Middel havde den velgjørende og paafaldende Virkning, at efter kort Tids Forløb var Søynløsheden forsvunden og inden 2 Maaneder vare tilbagelagte vare næsten alle de egentlige Smerter hævede; dette var allerede en betydelig Vinding, der maatte forpligte os til Taknemmelighed mod den ædelmodige Mand, som ei alene med Uegennyttighed, men tillige med Ufortrødenhed, Omhu og Opoffrelse kom os imøde Ogsaa min Kones Syn var meget opklaret; hun kunde i korte Mellemrum see Gjenstandene omkring sig, men hun leed idelig under den Ulykke, at hun ikke kunde taale Skjæret af Dagens eller Aftenens Lys Taalmodigheden, som vi saa ofte favne, svigtede hende, stedse beskjæftiget med den Forestilling, at en Reise til Hovedstaden, vilde virke helbredende for hende, blev Opnaaelsen af dette Ønske, ved nogle velgjørende Menneskers Bistand, gjort mulig Hun ankom der i Juli Maaned d. A., og ved Hs. kongl. Majestæts og Andres Bevaagenhed opholdt hun sig i 4 Maaneder paa Frederiks Hospital, hvor hun, under berømte Lægers omhyggelige Behandling, saae sig givet en betydelig Bedring, og for endeel befriedes fra de Smerter, Lysskjæret beredte hende; men der er ei Lidet tilbage endnu for at hun som Huusmoder, skal kunne forrette sin Gierning. Jeg maa her erindre, at hun ved sin Ankomst til Kjøbenhavn adresserede sig til Hr. H. C. Lund, og at ligesom han stemte for, at hun skulde søge Hospitalet, saaledes viste han sig deeltagende, velvillig og tjenstfærdig, og forpligtede os derved end mere til Hengivenhed og Tak. J særdeles høi Grad nærede og nærer jeg disse Følelser for ham, og det gjorde derfor et voldsomt Jndtryk paa mig, da jeg paa mine Bedrevelsers lange Dag den 19de Aug. d. A. paa een Gang modtog i Nykjøbing 3de Breve fra ham, hvori kun udaandedes et fortørnet Hjertes Bebreidelse og Harme. J det første, dat. 30te Juli, forekaster han mig den Skjændselsdaad, at jeg havde været nedrig nok til at indsende til Retten i Kjøbenhavn de Breve, jeg fra ham havde modtaget. Jeg begrev ikke Aarsagen til denne skrækkelige Beskyldning. J det andet, dat. 8de Aug., berig tiger han det første derhen, at han nu har erholdt Vished, om, at Brevene ere indsendte fra Districtslæge Nyrop i Nykjøbing her paa Morse; men forstærker iøvrigt Bebreidelserne fordi han maatte antage, at Jndsendelsen grundede sig en til hans Ødelæggelse sigtende Aftale mellem Angiveren og mig. Det var mig aldeles uforklarligt. J det 3die Brev, dat. 9de August, der var Svaret paa et Taknemligheds og Erkjendtligheds Brev, jeg under 6te f. M. havde indhændiget ham, recurrerer han til sine forrige Breve, yttrer sin Forundring over, at jeg den ene Dag kan rose og takke ham og den anden stræbe efter at befordre hans Undergang og ønsker sig en fuldkommen Oplysning. Jeg begred Jntet af det Hele. Ved min Kones Afreise bleve de Breve, hvormed den kjære Olding havde beæret mig - og som hidtil vare i hendes Besiddelse, fordi hun ofte, ved at lade sig dem forelæse, fandt Beroligelse og Opmuntring - bevarede i et tillaaset Gjemme, hvor jeg satte det udenfor enhver Tvivl, at de ogsaa hiin Dag maatte forefindes, da jeg følte mig forvisset om, at jeg ei siden de første Gang bleve nedlagte havde rørt dem, og end mindre tilladt Andre at røre dem. Greben af pinende modsigende Følelser, tilte jeg til mit Hjem og til mit Gjemme; men - Brevene vare borte. Da forklarede min Datter, der bestyrer mit Huus: at der anden Dagen efter hendes Moders Afreise fra Hjemmet hun opholdt sig nemlig i og ved Nykjøbing i 2 Dage – kom 1 en ridende Expresse fra Districtslæge Nyrop med et Brev til hende hvori han: "beder sig Hr. Lunds Breve tilstillede betegner Stedet, hvor de ere bevarede, foregiver at de ere ham nødvendige ved Affattelsen af en Beretning om hendes Moders Sygdoms Tilstand og at det var paa hendes Samtykke Begjæringen grundede sig." og efter denne Anmodning blev i min Fraværelse Brevene udleverede. Nu faldt Bindet mig fra Øinene og den afskyelige Gaade var løst. Ufortøvet søgte jeg i et Brev til Hr. Lund at retfærdiggjøre mig hos ham, hans ærede Svar af 2den Septbr. var mig beroligende, og Dagen derpaa tilskrev jeg herværende Justitsbetjent saaledes: Velbaarne Hr. Justitsraad By- og Herredsfoged Kummelhoff, Ridder af Dr. Ærbødigst! Deres Velbaarenhed vil upaatvivlelig indrømme, at en snedig Jndtrængen i en Andens Gjemmer og Tilsnigelsen af en Andens Breve i den fornedrende Hensigt, derved at kunne bringe Ulykke over en tredie Mand, er en faa alvorlig Krænkelse af Statsborgernes billigste "Retligheder, at Justitien skylder den Fornærmede sin ivrigste "Beskyttelse og lader det være en Ære for sin Stræden, at kunne bestraffe en Gierning, der vistnok maa vække almin ydelig Forbittrelse og Afskv. Borgerens Breve og hans Gjemmer ere hans Helligdom; ethvert andet, end, under visse Betingelser, Authoritets Angrebet paa denne Helligdom, er et Brud mod Samfundet langt farligere end Ty dens, fordi her tillige saa let begaaes et Snigmord paa Næstens Ære og Navn. Aldeles imod mit Vidende og min Villie har man af min Gjemme borttaget en Deel "Breve, som i Løbet af det sidste Aar vare mig tilskrevne fra Homopathen, den retskafne, menneskekiærlige Doctor "Lund i Kjøbenhavn, der ligesaa uegennyttig som ufortrøden prakte min Kone sin velsignelsesrige Hjælp under hendes Øiensygdom; og skulle de troe det og kunne De, uden at "forfærdes, høre det? Disse Breve ere fra Districtslæge Nyrop i Nykjøbing overantvordede i Rettens Hænder i Kjøbenhavn, hvorved han har bredet Sorg over en ædel Oldings Dage og bevirket, at jeg hos denne sjeldne Mand, hvem min Kone og jeg skylder faa uendelig Taknemmelighed, er betragtet som en Nedrig, der til Løn for hans kjærlige Bestræbelser kunde begaae det Niddingsværk, at være hans Angiver, stille ham blot for Domfældelse og som Basis "for denne Skændsel fremlægge de Breve, hvormed han i "Overmaalet af sin Kjærlighed og Godhed havde beæret mig. "Jeg maa herved ærbødigst bede DVelbaarenhed qva Criminal-Dommer ufortøvet at indlede den samvittighedsfulydeste Undersøgelse til Oplysning om Midlet hvorved Maaden hvorpaa og Hensigten hvori Districtslæge Nyrop har tilvendt sig mine Breve og saaledes krænket min hellige Ret, skændet min Ære og bragt Ulykke. Sorg og Græmymelse over den hæderværdige Doctor Lund, for at Lovens "Overtræder derefter kan see Loven anvendt paa en Handling, der i mine Øine er saa lav og saa lumpen, at den Hunægtelig maa vække den meest beføiede Jndignation. "Maatte De i deres Stilling til Districtslæge Nyrop finde gen svækkende Hindring for deres Virksomhed i nærværende "Anliggende, da udbeder jeg mig derom deres Meddelelse, for at jeg gjennem vedkommende Authoritet kan foranstalte en Sættedommer beskikket. – Mariesminde, den 3die Ærbødigst Calundann. "September 1818. Svaret var følgende: J tjenstligst Svar paa Deres Velædelheds Skrivelse til mig af 3die Dennes, betræffende nogle Breve i Anledning af deres Kones Sygdom, maa jeg herved underrette Dem om, at disse Breve efter Districtslæge Nyrops Angivende af deres Kone ere ham tilhændede til Brug under Udar"beidelsen af en Sygehistorie, som han havde lovet at medgive hende til Kjøbenhavn. Efterat have læst Brevene, og deraf erfaret, at disse indeholdt Beskyldninger imod ham, havde Nyrop underrettet deres Kone om, at han ønskede at indsende dem til Sundhedscollegiets Bedømmelse og dertil erholdt deres Kones Samtykke. Skulde De efter denne Oplysning ønske at foretage noget retligt Skridt imod Hr. "Nyrop, er det en Følge af mit Forhold, at De maa anholde som en Sættedommer til Sagens Behandling. Ærbødigst Kummelhoff. S. T. Hr. Procurator Caludann. Min Kones Erklæring blev mig nu nødvendig, og den indløb i Slutningen af Septbr. Hun skrev: "Jeg har rigtignok givet mit Samtykke til, at Districtslæge Nyrop maatte lade Brevene fra Hr. Lund afhente hos Laura, da Han foregav, at de vare ham nødvendige for at kunne medgive mig hertil en Beretning om min Sygdom, og jeg ikke mahnede, at der var Noget derunder; men han modtog dem med det udtrykkelige Løfte, at ville tilbagelevere dem igjen til mig den samme Dag. Nyrop har aldrig yttret for mig, at han vilde sende Brevene til Sundhedscollegiet og det saaledes Skete er aldeles imod min Villie og mit Sam lykke. Samme Aften, som Brevene vare ham leverede om"Dagen, gik jeg til ham, for at faae dem tilbage; han undskyldte sig med, da han havde Fremmede, at han er i Øieblikket havde Leilighed til at oplede dem, men at han skulde ysende dem her til Byen til mig, idet han lagde til: at jeg jo heller ikke brugte dem, og derfor kunde det jo ei skade. Sagen er yderst ubehagelig og det gjør mig inderlig ondt, at Norup har misbrugt min Tillid. Kjøbenhavn, den 22de Septbr. 1823.