Norske Intelligenssedler, 1774-06-01
Norske Jntelligen No. 22. Onsdagen den 1. Junii 1774. Udaf Breve fra London den 29de April. Ved den rige Stof til politiske Samtaler og Skrifter, som vore Amerikanske Colonier giver, formedelst Tvistigheden med vor Regiering, leverer den nu og en sælsom Tildragelse i Connecticut, ikke langt fra Boston, der er værd at blive bekiendt. Beretningen derom er denne: Et Fruentimmer, navnlig Polly Bakker, der femte Gang havde bragt et uægte Barn til Verden, blev fordret for Retten, at dømmes for sin Forbrydelse, efter Loven, i Følge hvilken alle Qvindfolk, som fødde uægte Børn, skulle betale Penge-Bøder, og i Mangel deraf, straffes paa Kroppen. Men da hun kom i Sahlen, hvor Dommerne vare, talede hun til dem paa følgende Maade: et Tillad mig, højstærede Herrer, at tale nogle Ord til mit Forsvar. Jeg er en ulykkelig og fattig i Datter. Jeg har ikke Raad til at betale nogen Procurator, som kunde forsvare min Sag; dog skal jeg ikke længe opholde dem. Jeg smigrer mig ikke med, at de i Dommen, som nu skal fældes over mig, viger fra den givne Lov; alt hvad jeg kand haabe, er, at de ville have den Godhed og bemøje sig ved Regieringen udvirket, at jeg maatte blive befriet for Bøderne. Det er nu den femte Gang jeg for lige Omstændighed triner til denne Ret: Tvende Gange har jeg betalt store Bøder, og to Gange udstaaet en offentlig og skiændig Straf, fordi jeg ikke kunde betale dem. Alt dette kand være overeenstemmende med Lovene, jeg vil ikke heller stride derimod. Men der gives undertiden ubillige Love, som derfor afskaffes. Undertiden strænge Love, som staaer i Lovgiverens Magt at eftergive Dommerne noget af Fyldbyrdelsen. Jeg tør sige: at den Lov jeg dømmes ved, i sig selv er uretfærdig, og i Henseende mod mig alt for skarp. Aldrig har jeg endnu fornærmet nogen, og jeg fordrer mine Fiender at sige, om jeg har gjort Ont enten imod Mand, Qvinde, eller det mindste Barn. et Tillad mig, et Øjeblik at glemme saadan Lovs Tilværelse, Men paa den Maade fatter jeg ikke et heller, hvori min Misgierning bestaaer, Jeg har med Livs Fare bragt 5 smukke Børn til Verden. Jeg har næret dem med min egen Melk. Jeg har med mine Hænders Arbeide fortient Føden til dem, og jeg kunde udrettet meere, dersom mig ikke var berøvet Evnen ved at betale 2 Gange Bøder. Er det da en Misgierning, at formeere de Kongelige Undersaatter, sær i et Land hvor virkelig er Mangel paa Jndbyggere, Jkke har jeg forføret nogen Mand til Utroskab mod sin Kone, ej heller nogen ledig Person. Aldrig er mig tillagt nogen strafværdig Gierning, og naar nogen har over mig at klage, er det vor Præst, som ikke har faaet sit for Ægtevielsen. Men er det min Skyld, Jeg te beraaber mig paa dem selv, mine Herrer, De vil uden Tvivl troe, at jeg har en sund Fornuft et og er overtydet om, at Ægtestanden er lyksaligere, end den jeg nu er i. Jeg har altid ønsket at blive gift og ønsker det endnu, ja jeg tør forsikkre, at ville ligesaa vel opfyldt Huusmoders Pligter, som nu en Moders Frugtbarhed. Jngen kand sige, at jeg har vægret mig for Ægtestandens Jndtrædelse; men meget heller overgav jeg mig til den første, som gjorde mig dette Tilbud. Jeg var den Gang endnu ung, og eenfoldig nok, at betroe Æren til min Forleder. Han besvangrede mig og lod mig sidde. De kiender alle denne Forleder. Han er for nærværende Tiid en Magistrats Person, og pleier sidde ved deres Side. Jeg havde haabet, at han ogsaa i Dag som Dommer var tilstæde, for at bevæge dem til Medlidenhed mod en Ulykkelig, som ved ham var saa; og havde han iagttaget dette, skulde jeg ikke beskiæmmet ham med at aabenbare vor Bekiendtskab. 1) See den Altonaiske Mercurius No. 75. den 12te Maji 1774. Har jeg nu ikke Aarsag at besvære mig over Lovens Uretfærdighed? Min Forleder, den første et Aarsag til min Ulykke, er kommen til Anseelse og Magt, samt ophøjet under den Regiering som straffer min Uheld med Bøder eller Tugtelser. Man kand forekaste mig, at jeg haver overtrædet Religionen; men, naar jeg har forsyndet mig mod Gud, da lad ham ogsaa straffe mig selv. Mine Herrer, De har stødt mig ud af Kirkens Menighed. Er dette ikke nok, Hvorfor skal et til den Helvedes Straf, som De troer oppebier mig i den anden Verden, endnu lægges Bøder er eller anden Tugt, De forlade mig, højoplyste Herrer, disse Betænkninger. Jeg er ingen Guds et lærd: Alligevel kand jeg neppe troe, at en saa gruelig Misgierning er deri, at jeg har givet delige et Børn Liv, som Himmelen har begavet med fornuftige Siæle, og som tilbeder den. Naar saa et danne Love skulle sættes, der gjorde denne Maade til en Misgierning, maatte det være for dem, som ved deres Exempel forderver sit Huusfolk, og giør unge Piger, som jeg har været, ulykke lig, ved at leve paa en Maade, som giør dem beskiæmmet og foragtet, i hvilken jeg er geraadet. Det er dem, som egentlig forstyrrer den offentlige Rolighed, og deres Forseelser burde stærkere holdes under Lovens Tvang, end de Almindeliges. Denne saa siældne Tale havde al den Virkning, som Poly Baker kunde vente. Dommerne efterloed hende Bøderne, og hendes Forleeder blev saaledes rørt ved Efterretning om Sagen, at han tvende Dage derefter tog hende til sin ægte Hustro, som han 5 Aar før havde levet i Utugt med.