Københavns Adresseavis, 1768-09-13
En Bonde er slet ikke bunden ved Kongel. Love og Forordninger, saaledes at han ikke kan paa egen Haand gyldigen contrahere med andre. Naar Herskabet faaer hvad det skal have, saa har samme slet ikke at beblande sig med Bondens Handel og Vandel; men hans Contracter som ere lov lige, har samme Uryggelighed uden Herskabets Samtykke, som en anden Mands Forskrivelser, see Danske og Norske Lov 5 Bogs 1 Cap. 1 Art, hvor der staaer: At NB. Enhver nemlig saavel Bonde som Borger, er pligtig at efterkomme hvis han med Mund, Haand eller Segl indgaaet har, og 3 B. 13 C. 16 Art. Det skal staae enhver Bonde frit for at sælge sine Vahre som han haver, og skal derover ingen Huusbond trænge nogen Bonde o. s. v. ctr. 17. Art. ibid. Jhenseende til Bygningen og Jorden allene, er Bonden saaledes indskrænket, saavidt han er en Leyer, deraf, at han maae ey leye bort deraf, at han skal holde den i Drift og Hærd, og at Processer des angaaende skulle anmældes for Herskabet, saa vidt Eyere. Hvad persona lig angaaer samt Bondens Mobilia, da er han en fuldkommen Person, kan bestyre sig selv og contraherre saa meget ham selv lyster. Sæden som han høster, har han fuld Disposition og Raadighed over, naar Huusbonden faaer sin Tiende og Landgield. Har han indgaaet det Fordrag med sin Præst at give ham en vis Penge i Steden for Nægen, saa maae dette Fordrag gandske sikkert staae ved Magt, og Huusbonden har slet intet dermed at bestille, enten at underskrive Contracten eller at kaste den over ende. Det er altid stort Besvær og stort Bryderie i sær for Bonden, at tælle Negerne. Ofte maae han bie med at kiøre, det ind, ja erponerer det baade en og anden Fare, forTællernes Udeblivelse. En Accord om en fastsat Penge afværger alt dette. Naar Bonden har indgaaet denne Contract, saa er det skeet i Hensigt at vinde derved paa sin Side enten det ene eller andet. Sæt endog at han tabte derved, saa, naar han ikke var ved en eller anden Tvang eller Underfundighed bragt dertil af Præsten, maatte Contracten dog være i sin Gyldighed enten den gik paa eet eller paa flere Aar, i hvor maver Høsten end blev. Contracten er en Hazard=Contract som gaaer ud paa et uvist Udfald, der af ingen kunde sees i Forveyen. Gevinsten eller Skaden, kan ingen tilskrives uden Naturen. Men naar nogen i sær skulde vinde ved denne Accord, saa blev det snarere Bonden, i det han ved Giødning og Rødning kunde meget forbedre sin Sæd. Og dette er noget, som han kan ved slig Accord meget encourageres til, i det han seer, at denne Forbedring, bliver ham ene til Gevinst. Svar fra en Præst paa samme Spørsmaal. Bonden er vel bunden saaledes, at han næsten maa sættes i en Classe med Umyndige, der staaer under Formyndere og raader sig ikke selv, og derfor kan vel og den Contract, som han uden sit Herskabs Tilladelse indgaaer med nogen, det maae være med hvem og om hvad det vil, gierne blive omstødt og kuldkastet af hans Hosbond, naar samme er Husbonden imod, og Husbonden ikke med sin egenhændig Underskrift har consenteret i Contractens Oprettelse; Men, er det Bonden tilladt efter Loven, uformeent af sit Herskab at sælge og afsætte alle sine Vahre, hvor og ligesom han til sin egen Fordeel og Nytte best veed og kan, og Proprietairen maae aldeles ikke der giøre ham nogen Forfang eller Hinder i mindste Maade; hvorfore skulde han da og ikke, uden at overtræde Lydigheds Lov, maatte contrahere med sin Præst og Præste=Korn Tiender, og den Contract ikke staae ved Magt, naar den er fordeelagtig for Bonden, og Bonden seer sig holden dermed, Jo! Bonden giør i saa Fald vel, at han slaaer til med Præsten om sin KornTiende for at blive frie for Tællingen der ansees ligesaa skadelig for Præsten som for Bonden; thi derved bliver Præsten ofte til sin store Skade meget forsinket, og maae ligge tilbage i sin egen Høst; men, dersom Proprietairen har et Horn i Siden paa Præsten, da giør Præsten til sin Securite dog bedre, at han, for at evitere Chicaner og Fortredeligheder, lader Bonden først forsyne sig med Proprietairens skriftlige Concense og Minde til Contractens Oprettelse; thi da er den uryggelig og maa holdes ubrødelig Svar paa det i No. 95, fremsatte Spørsmaal. Om det er got enten for Eieren i Særdeleshed eller for Publicum i Almindelighed, at Bøndergaarders Jorder, enten separat stykkeviis, eller samlet, sælges til particulaire Personer uden for Bondestanden uden Bygning og Besætning a. Er følgende indsendt: Vil Spørgeren være vis i sin Sag, og ikke forvildes af Meningen, bør han ikke være den første der griber til saadan Resolution, men heller see paa Exempler (om nogen gives af det Slags) da Frugterne af samme, om kort Tid vil tiene ham til det efterretteligste Giensvar; thi den gode gamle Mands Erfarenhed er og bliver dog vel den rette Lærre mester i alt, og naar Spørgeren følger samme, vil han og selv best skiønne om nogen af hans Bøndergaarde med Nytte kan deeles imellem flere Beboere eller ikke. At sapienti Følgende Spørsmaal forlanges solid og grundig besvaret: 1) Er en Tiende=Tagere forbunden og pligtig til at tælle med Bonden paa Søn= og Hellige=Dage, og hvorledes bør den Bondes Foretagende ansees, der imod Tiende=Tagerens Vidende og Villie, eller uden hans Minde og Samtykke selvraadig og egenmægtig tæller paa saadanne Dage, fører sin egen Afgrøde hiem, og lader Tiende=Tagerens Tiende blive liggende paa Marken at bederves og forraadne af Regn, eller at nedtrædes og opædes af Creature? 2) Er en Fæste=Huusmand paa Landet frie for at giøre Præsten den i Loven anbefalede Høst=Dag, fordi en liden Plet af den matriculerede Jord, hvoraf svares Tiende, er lagt til hans i Fæste havende Huus, og kan Jorddrotten, paa saadan Grund have Ret til at forbyde sin Fæste=Huusmand at gjøre Præsten en Høstdag?