Kiøbenhavns Postrytter, 1795-10-12
Paris, den 25de September. Det første Skridt af den Crisis, vi befinde os i, siden Conventen har besluttet at fuldbringe Revolutionen, er lykkelig overstaaet, og vi have naaet det andet; men komme vi over det med samme Held, kunne vi fatte det meest grundede Haab for det tredie, den vedvarende Jndførelse af den endelige Constitution, i hvis beskiærmende Lye Frankerig lover sig paa eengang at nyde Roe og Friehed. Denne Constitution er nu næsten aldeles eenstemmig bleven antaget over hele Republiken, og Decreterne af 5te og 13de Fructidor med en gandske betydelig Majoritet. Det andet Skridt af Crisen bliver Aabningen af Valgforsamlingerne, og deres Undergivelse under Decretet om de to Trediedele i de Districter eller Cantons, der have forkastet det, og erklæret det et Jndgreb i Folkets Enevælde. Denne Gienstands Vigtighed – siger leidenske Avis, som vi udskrive her – æsker, at vi udførligen skulle giøre Rede derfor. Mødet den første Vindemiaire, første Dag af Republikens fierde Aar (23de September) førte Gomer Ordet i Decret-, Protocol-, og Archiv=Committeens Navn. Committeen overdrager mig sagde han – at forelægge eder Uddraget af Primairforsamlingernes Protocoller over hele Frankerig. Der er nogle Deele af enkelte Departementer, hvis Stemmer det ikke er mueligt at indhente (Vendeen, og hvad Chouannerne have inde). Efter to Aars Storme og Uveir, seierrigt udenlands ved sine Vaabens Vælde, indenlands ved Fornuftens Styrke, antager Frankerig en republikansk Constitution; det betragter denne Constitution som den veldædige Ark, der skal give det Roe og Lykke. Det er ugienkaldelig forbi, disse Factioners Herredom, der saa ofte bragde det franske Folk paa Bredden af Afgrunden. Det er ikke meere et anarkisk Selskab, ikke meere en sammensværgende Commune, Folket betroer sin vigtigste Tarv. Ulykker have oplyst det om de Oprørskes Anlæg af alle Slags, alle Dragter, alle Meeninger. Det er sine Repræsentanter, det betroer sig til; det veed, at J have grundlagt dets Friehed, dets Haab staaer til eder, og det skal ikke blive skuffet. Dets Fienders sidste Hielpekilder ere udtømte. Hele Frankerig har modtaget den Constitution, J have tilbudet det. Her afbrødes Taleren af Fryderaab, og det Skriig: Republiken leve, Nogle Communer, vild leedte af Fanatismen, føyede han til, have forkastet dette deres Lykkes Pant; ingen har erklæret sig for Tyran J have meent, at de, som have grundlagt Reniet. - publiken, vilde være nidkiærest for at vedligeholde den; jeg maae sige eder, at eders Decreter af 5te og 13de Fructidor ere blevne antagne af Majoriteten af de Franske; og hvis adskillige Primairforsamlinger ikke have udtrykkelig forklaret sig, viser den blotte Læsning af deres Protocoller, at deres Hensigt har været at antage denne gavnlige Forholdsmaade. Saa overtydet imidlertid eders Committee er, at man i disse Forsamlinger ikke har taugt om de tvende Decreter, uden fordi man har troet det ufornødent i Særdeleshed at antage dem, og, hvorvel denne umiskiendelige Hensigt, der ydermere bekræftes ved mangfoldige Breve, paa en Maade havde berettiget eders Committee til at regne disse samme Forsamlinger mellem dem, der have antaget Decreterne, har dog eders Committee ikke troet, at burde giøre det; den har intet foruddømt eller udtolket, og nøyeregnende over Maaden, hvorpaa den opfyldte det Kald, J have paalagt den, har den ikke landt Decreternes Antagelser talt andre, end dem, der formelig og udtrykkelig have erklæret sig. - Efter levende bifald sluttede nu Ordføreren med at sige Constitutionen tilhører ikke meere eder; den tilhører Enevoldsherren, der har sanctionneret den. Tolv hundrede tusinde Helte stride for at forsvare den. – Franske, lad os forene os at hædre Frieheden lad os blande vore Følelser. Lad os forglemme vort Had og vor Tvedragt. Lad os overgive Forbrydelsen til Retfærdighedens Sværd, lad os tilgive Vildfarelsen, lad os være et Folk af Brødre, Taleren, som levende bifaldtes, tilføyede endnu, at i det Regnskab, man aflagde, havde man ikke indført Hærenes Stemmer, fordi Protocollerne ikke angav de Stemmendes Antal, og havde de end angivet det – lagde han til – vilde J ikke give Fienden Hemmeligheden om vor Styrke. Udslaget af Beregningen blev: at af 6337.