Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1827-05-07
Storbrittannien. Endelig er det nye Ministerium blevet fuldstændigt og skal Man slutte til dets Dygtighed fra den Tid og Møie dets Frembringelse har kostet, maa Man ønske det lang Varighed, Afgjørelsen skeete saa sildig om Aftenen den 2 April, at den ikke kunde optages i Hoftidenden; men efter Times ere de Udkaarede nu Følgende: Canning første Lord og Skatkammerkantsler, Viscont Goodrich (Hr. Robinson) Kolonial-Minister, Huskisson, Bexley og Palmerston forblive paa deres hidtilværende PosterMarq. v. Anglesea bliver Over=Feldttøimester, Hertugen af Portland Seglbevarer, Lord Harrowby Præsident i Konseilet, Lord Dudley Udenrigs=Sekretair Hr. Wynn Præsident i det Jndiske Amt, Lord Lyndhuust Storkantsler, Hr. Bourne Indenrigs=Sekretair Hr. Scerlett General=Sagfører, Sir Leach (hidtil Vice=Kantsler) Stats-Archivarius, Hr. Hart Vicekantsler, Sir Mackintosh Dommer-Advokat, og Hr. W. Lamb Statssekretair for Jrland. Hertugen af Devonshire har antaget Hofværdigheden som Lord=Overkammerherre og Sir Tindal bliver General-Sollicitor. Endskjøndt Underhandlingerne med Lord Landsdowsaaledes synes mislykkede, ventes der endnu at ville blive en Plads for ham i Kabinettet. En naivere Tilstaaelse for dens ministerielle Rettroenhed, hvilke Grundsætninger der end ere ovenpaa, kunde Koureren ikke give, end ved den Erklæring: at Hr. Cannings blotte Jndbydelse var noktil at holde med hiint forhenværende Medlem af Oppositionen. Dog har samme Tidende, istedetfor med andre Blade at sparke de dalende Styrere, beklaget, at Staten skal savne Mænds Tjeneste, hvis hæderlige Liv eet eneste Feiltrin, ikke kan fordunkle. Den i flere Blade meddeelte Brevvexling imellem Dhrr. Wellington og Canning erklæres ogsaa for et uægte Produkt. Morning Chronicle udtrykker, sig derimod saaledes om Ministerforandringen: "Med de Torys Haab er det forbi, og de, som endnu for faae Dage siden troede sig stærke nok til at tvinge Kongen til Kapitulation, ere nu forladte af den hele Verden. Paa et andet Sted hedder det: siden Huset Brunsvig besteeg Storbrittanniens Trone, kjender vort Lands Historie ingen Kabale, liig den, hvortil Vi have været Vidner, og der maa være lige saa omfindtlig for Kongen som krænkende for den Statsmand, hvem Fyrstens Villie udnævnte til styrende Minister. De udtrædende syv Ministre have ikke taget deres Beslutning med oprigtig Hensyn til Statens Vel; men allene af Utilbøielighed for Hr. Canning og hans nærvætrende System. Det er bekjendt, at Hs. Maj. ikke var personlig stemt for Hr. C., men at denne Mands Bestyrelses System var saa nøie knyttet til Rigets Velfærd og Rolighed, at de begge vilde sættes paa Spil ved en Afvigelse fra samme. Jsær roses Canning, fordi han ved Hertugen af Clarences Udnævnelse til Storadmiral har udbredt nye Glands over Søemagten og viist, hvilken Forrang denne Nations Øiesteen tilkommer. Hertugen af Wellingtons Udtrædelse som Generallissimus er vel et Tab for den offentlige Tjeneste; men lykkeligviis har han kun beklædet denne Post i nogle Uger, og besidder vel Armeens Agtelse, men intet mindre end dens Kjærlighed. Geistlig heden er ogsaa vundet for det nye Ministerium ved den Forsikring, som Kongen nylig gav Erkebiskoppen af Canterbury og Biskoppen af London ved en Audients: at det er Hs. Majestæts uforanderlige Beslutning at beskytte den protestantiske Kirke i Riget.