Viborger Samler, 1849-08-07
Fædrelandet, har atter aabnet en Række af Artikler (i Nr. 173, 176 osv.), hvis Formaal er at udtale alvorlig Frygt og Bekymring ihenseende til den Vei, vort nuværende Ministerium har fulgt i Fredsunderhandlingerne, og at fremsætte, hvor lidet der er vundet ved Fredsgrundlaget samt hvor stor Faren endnu er for, at Slesvigs Selvstændighed bliver til et Skalkeskjul for Slesvig=Holstenismen. Fædrelandet begynder med et Tilbageblik paa Bevægelsens nærmeste Anledning og minder os om, at det var den danske Nationalitet i Slesvig, vi kjæmpede for mod Tydsklands Anmasselser, men at dette Kampens Princip, denne Grundtanke priisgives, naar Slesvigs Stilling bliver saa vaklende og uklar, som Fredspræliminarierne synes at antyde. Fædrelandet" dadler Hr. Reedz for, at han har kunne lade passere et saa svævende Udtryk, som det om Opretholdelsen af Slesvigs og Holsteens materielle ikke politiske Baand, hvorunder Preussen muligviis kan skjule allehaande uberettigede Fordringer; ja Fædrelandet, holder Fredsgrundlaget for saa farligt, at vi derved vende tilbage til den forrige eller en endnu førgeligere Tilstand, end den, vi søgte at forlade." Hvortil alle disse Yttringer sigte, vil være klart for Enhver. Fædrelandets" Compas viser stadig mod Deelingen, som den nemmeste og sikkreste Afgjørelsesmaade. Men "Fædrelandet kan dog umulig nægte, at den letteste Vei, hvortil sandelig ingen Statskløgt kræves, og som ethvert Ministerium endogsaa uden al Dygtighed kan slaae ind paa, netop er at samtykke i Slesvigs Deeling, medens alle Vanskeligheder og Underhandlingernes tvungne møisommelige Gang hidrører fra, at man har villet undgaae Delingens store Ulykke. Jngen, der kjender Tilstanden i Tydskland og Hertugdømmerne af Erfaring, vil have kunnet vente, at strax eller ved nogle Aars Bestræbelser, Slesvig vilde kunne knyttes saa inderlig fast til Danmark, at enhver Tanke og Fare sydfra vilde være forsvunden; Jngen, der vil Slesvigs sande Vel, kan saa hurtig tye til det allerdesperateste Middel, som ovenikjøbet kun kan tjene til at forøge Fjendens Rovbegjærlighed. Vi ville ikke her gjentage, hvad vi tidligere have sagt i samme Anledning; vi advare kun paany mod Tanken om en Delings Nemhed og Sikkerhed; det kunde hænde sig, at det Snit, hvormed man vilde tilsikkre sig de danske Slesvigere, kunde have den modsatte Virkning af hvad man ventede. Vor Mening er, at Danmark ved at styrke den slesvigske Provindsialaand, som jo dog igrunden er dansk, i Modsætning til Holsten, rigtignok af en langsom og besværlig, men hæderlig Vei vil kunne naae det Maal, det har foresat sig, uden at ruinere Landet, som jo vilde skee ved en Deeling. Hvad der er syndet mod Slesvig i 400 Aar, kan ikke gjøres godt i eet, eller i ti Aar; men paa den bedrøveligste og uhæderligste Maade vilde Danmark skille sig fra sine Forpligtelser mod Slesvig ved at deele det. Af disse Grunde kunne vi ikke holde Fredsgrundlaget for saa ugunstigt, som Fædrelandet gjør. Det er jo klart, at Forbindelsen mellem Danmark og Slesvig ikke kan være saa inderlig og uden Forbehold, som om Danmark havde kjøbt Nordslesvig ved at priisgive Sydslesvig. Spørgsmaalet er for Øieblikket kun, og Fredsgrundlagets Bestemmelser ere af den Beskaffenhed, at de have opgivet nogen væsentlig Deel af Danmarks Fordringer og indrømmet Ting, der ere af stor Fare for Slesvigs danske Nationalitet og dets politiske Forbindelse med Kongeriget, Fædrelandet, støtter sig til den bekjendte Artikel i Preussischer Staatsanzeiger", som fortolker Betingelserne paa tydsk Viis; men, om vi end antage, at hiin Artikel er af officiel Oprindelse og kundgjør den preussiske Regjerings Paastande og Hensigter, kunne vi dog ikke lade os skræmme til at troe, at vor Regjering vil samtykke i en eneste af hine Jndrømmelser, som Preussen har den Uforskammet hed at fordre. Vi veed jo Alle af Erfaring, hvormeget Tydskerne fordre; de fordre Jylland og Halvdelen af Thorvaldsens Museum og understøtte det med ligesaa fyndige Grunde, som det preussiske Regjeringsblad understøtter sine Fordringer. Men hvor ubegrundede og taabelige disse Fordringer ere, vil man kunne see af den indsigtsfulde Critik, som en kyndig og høiagtet Medarbeider af Dannevirke" har leveret i Bladets Nr. 24. Der kan neppe være Tvivl om, at hiin preussiske Artikel snarere har sigtet til at dæmpe Oprørernes Harme, end til at give en authentisk Fortolkning af Fredsbetingelserne, saaledes som Preussen vil have dem forstaaede. Det forekommer os, at vi have Grund til at nære Haab om en gunstig Afgjørelse af hele Sagen, da Preussen har maattet give efter i det væsenligste Punct, Slesvigs Adskillelse fra Holsten; thi den ufeilbarlige Conseqvents deraf er, at hverken Preussen eller Tydskland beholder nogen Ret mere til Slesvig og ingen fast Grund har, hvorpaa det fremdeles kan støtte sine Anmasselser. Preussen har høstet Vanære tilgavns af denne Krig; Preussen, maa have følt Umuligheden af at kunne udrette noget for Slesvig-Holstenerne og er vistnok kun betænkt paa at trække sig langsomt tilbage. Vi tvivle ikke paa, at vor Regjering hævder Danmarks Ret til en constitutionel Forbindelse med Slesvig og vi holde det for aldeles usandsynligt, at Preussen begynder Krigen tredie Gang, naar det seer, at Danmark ikke viger en Fodsbred. Jndrømmelsen angaaende de materielle Baand, der forene Slesvig og Holsten, er betænkelig, men der er tilføiet, at de skulle opretholdes saavidt muligt, hvorved der altsaa ikke indrømmes meget. Vi ere langtfra at paastaae, at Slesvig=Holsteenismen ved Fredsgrundlaget er knækket i sit inderste Væsen, men at den har faaet et slemt Stød, derom overbevise os de tydske Blade. Et Slesvig, hvori ikke Holstenerne kunne raade, ansees af Tydskerne for saagodtsom tabt. Det gjælder kun om, at vort Ministerium, med Kraft forfølger de Fordele, det nu har vundet og især sørger for, at den midlertidige Regjering i Slesvig ikke kommer i slesvig-holstenske Hænder. Regjeringens nuværende Opgave er ligesaa vanskelig, som et DelingsMinisteriums Opgave vilde være let; den behøver Nationens usvækkede Tillid til sit byrdefulde Hverv og vil nyde den, saalænge det viser Energi og Bestemthed i sine Forholdsregler. (Dvk. I Anledning af det i Art. XII af Vaabenstilstandsconventionen omtalte Jnterims-Flag for Slesvig circulerer i Sønderborg en Petition, der agtes sendt omkring saavidt som muligt. De Underskrevne, slesvigske Skibsrhedere, Skibsførere og Sømænd, for hvilke det vilde være en dybe og inderlig Sorg om de imod deres Ønske og Villie skulde føre et andet Flag end det danske, henvende sig der til Hs. Maj. Kongen, om det ved et Kongeligt Ord maatte blive dem tilsagt, der efter frit og veloverlagt Valg og Ønske ville vedblive at fare under Dannebrog, at giøre dette under Vaabenstilstandens Tid, uden at der herfor bliver lagt dem Hindringer i Veien.