Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1846-10-24
Jndenlandske Efterretninger. Med Hensyn til Værnepligtssagen har en Borger i Assens i Hempels Avis udstædt et Opraabtil alle Danmarks Kjøbstad-Jndvaanere, hvilket vi her skulle tillade os at meddele, med Undtagelse af en enkelt mindre vel motiveret yttring om at tvende navngivne høibegavede Kjøbstadeputerede, Lehmann og Abrahamson, skulde under Værnepligtssagens Forhandling i Roeskilde ganske have forglemt deres Forpligtelse til at varetage Kjøbstædernes Tarv, en Yttring, hvis Udgrundet hed Odense Byes høitagtede Deputerede, Kammerherre Abrahamson, i et følgende Nr. af Hempels Avis ogsaa tilstrækkeligt har godtgjort, i det han forøvrigt føier sin ved hans Jndsigt og rige Fylde af Sagkundskab vægtige Stemme til Borgerens Opraab. Dette lyder saaledes: "Som vi nu Alle vide, er det, ved den nylig tilendebragte Stænderforsamlings Virksomhed Roeskilde, ved Stemmefleerhed bleven afgjort, eller dog indstillet, at Kjøbstadborgernes Sønner herefter skulle være værnepligtige, lige med Bondens og Landmandens, eller med andre Ord: at det fremlagte Udkast til en Anordning om saakaldt almindelig Værnepligt er gaaet igjennem og indstillet til at udkomme som Lov, dog med adskillige Forandringer og Jndskrænkninger. Blandt Andet skal det være bestemt: at de Rige kunne løskjøbe deres Sønner fra Krigstjenesten mod 4 a 500 Rbd. Det bliver desværre altsaa kun de mindre Formuende Folks Børn af Kjøbstæderne, som skal bære Værnepligtsbyrden, og foren stor Deel Haandværkerens Sønner, som ikke uden Faderens Ruin kan undværes hjemme. Det første Skridt er altsaa gjort for at skille Kjøbstadborgeren ved et af sine vigtigste tilbageværende Privilegier, og neppe skulde dette have skeet, naar Kjøbstæderne havde været tilstrækkeligen repræsenterede, det vil sige i Forhold til de øvrige Samfundets Klasser, fornemmeligen Godseiernes og Bøndernes, hvis Deputerede vare dobbelt saa stærke i Antal, og vel tredobbelt saa stærke i Jndflydelse som Kjøbstædernes. Skal da nu den ældgamle, ved Aarhundreders Forløb hævdede Rettighed for Borgeren i Kjøbstaden, til at beholde sine Sønner frie for Udskrivning til den staaende Hær, for desto bedre at kunne uddanne disse til at vorde dygtige Borgere efter ham, kyndige og duelige Handelsmænd, Fabrikanter, Kunstnere og Haandværkere, skal da denne Kjøbstædernes ældgamle Ret, dette vigtige Privilegium, paa engang hæves og synke i Gruus, Skal da Kjøbstæderne i Danmark, efter at de nu nogenledes ere opbyggede og komne i Flor med deres Handel og Vandel, til stor Fordeel for Statens indvortes Kraft og til største Gavn for Landmanden selv, atter forfalde og gaae tilbage til Fattigdom og Armod, Thi hvo skal recrutere eller træde i Stedet for den nuværende Befolkning og Generation, naar dens unge Sønner nu skulle være Soldater, gjennemgaa den militaire Exerceerskole og Garnisonstjenesten i deres bedste Aar, deres feireste Alder, Hvilken betydelig hindrende og skadelig Jndflydelse vil ikke alt dette have paa disse Ynglingers Tænkemaade, Moralitet og Uddannelsen for deres Fag og deres Fremtids Skjæbne? Hvor forskjellige i Stilling ere ikke disse og Bondens eller Landmandens Sønner, hvilke tvertimod kunne siges at vinde ved Udskrivningen, idet de gjøre et Skridt fremad til Befordring af Nationens Civilisation og Cultur i Almindelighed, uden at tabe noget med Hensyn til deres fremtidige Bestemmelse som Agerdyrkere og Arbeidere i Landhuusholdningen, Dette skulde De betænke, som have fundet saa megen Behag i de Ord: "almindelig Værnepligt, hvilke synes velklingende, fordi de synes at tilkjendegive en vis Stræben efter at indføre et til Tidens og Oplysningens Fordringer svarende Ligheds-Princip, hvilket vistnok i og for sig er meget anbefalingsværdigt, rigtigt og godt, men som, misforstaaet, ogsaa kan føre til de største Vildfarelser og Uretfærdigheder. Hvad om vi nu paastode og beviiste, at dette Ligheds Princip allerede er indført og iagtaget i den hidtil bestaaende Tingenes Orden, Vi paastaae det og skulle bevise saadant. Naar Krig opstaaer, bør hver Mand værge og stride for Fødeland og Arnested, Slægt og Venner, og Jngen forskaanes, som er vaabenfør og dygtig til at stride. Dette er almindelig Værnepligt. Men ikke Enhver kan stride paa eens Maade; Enhver maa have sin bestemte Post, og sin bestemte Virkekreds. Forsvaret selv udfordrer en saadan Fordeling og Anvendelse. Hvo tor nu paastaae, at Kjøbstæderne hidtil have været frie for, i Krig at have bidraget til Landets Forsvar, og i Fred at have gjor sig skikkede og duelige dertil, Have disse Kjøbstæder ikke overalt deres Borgervæbning, Brand- og Politi-Corpser, Er det ikke fornemmelig Kjøbstæderne, fra hvilke Mandskabet udtages til Søkrigstjenesten, Er det ikke især derfra at Orlogsflaaden faaer sine Søkrigere af alle Slags til Skibenes Besætning, Have Landdistricterne – de saakaldte Solimiteer – nogensinde leveret 1 af 10 af Kjøbstadbefolkningen, Er Søkrigstjenesten ikke dobbelt besværlig og farlig at ansee mod Landkrigstjenesten, Hvo var det, som offrede Liv og Blod til Landets og Rigets Forsvar paa Kjøbenhavns Rhed i Aaret 1801 paa Blokskibene? Hvo vovede Livet meest i Krigsaarene 1807 til 1814 Hvo besatte Fæstningernes Volde, Batterierne og Kanonbaadenne i samme Tid, Var det meest af Borger= eller Bondestanden, Hvad vidne Historiens Aarbøger, Hvo har det, som i den farlige Krigsperiode 1657–1660 bidrog til Rigets og Fædrelandets Frihed og Frelse? Hvo var det, som saa mægtigen modstod den svenske Kong Carl den Tiendes Angreb paa Kjøbenhavn i Aaret 1659, Det var Borgere. Hvo bidrog meest til at forsvare Hovedstaden ved Engellændernes ventede Anfald i Aaret 1807. Det var Borgere. Hvo var det som fornemmeligen tog Deel i den foregaaede store Forandring i Regjerings-Forfatningen under Frederik den 3die, og som bevirkede, at den af ham underskrevne haarde Haandfæstning blev tilbagegiven eller tilintetgjort, hvorimod dens Konge overdroges fuld Souverainetet? Det var Borgere. – Har Kjøbstaden Nakskov i Lolland ikke givet os et lysende Exempel paa hvad der kan udrettes af Borgere, naar de ere sande Patrioter og enige, Sandeligen vi behøve ikke at skamme os over vore Forfædres Bedrifter, her eller andetsteds. - Men Eet ville vi endnu gjøre opmærksomme paa, nemlig at Kjøbstæderne og Landdistricterne ere underkastede meget ulige Vilkaar, i Tilfælde af en opstaaet Krig; thi hvor meget mere ere ikke Kjøbstæderne udsatte for Ødelæggelser og Tab imod Landdistricterne, Hine ere udsatte for Bombardement, Beskydning, Opbrændelsen af deres tælbyggede og sammenpakkede Vaanings= eller med kostbare Handelsvarer opfyldte Pakhuse, eller vidtløftige til Fabriks- og anden Næringsbedrift indrettede Bygninger. Hvad har Landdistrictet med sine eensomt og adspredt liggende Gaarde, Huse og Hytter at sætte i Vove imod Kjøbstæderne, i Tilfælde af Krig, Lidet eller Jntet! Derfor kan det ingen ubillig Byrde for Landmanden kaldes, at hans Sønner i Særdeleshed udskrives til Soldater ved den staaende Hær, thi Ligheds=Principet, i Henseende til Landets Forsvar til Lands eller Vands og militair Organisation i Krigs- eller Fredstid, er paa mange andre Maader udjevnet. Betragter man nu Sagen med et klart Blik paa alle Forhold i Statsbestyrelsen, saa komme vi til det Resultat, at det er en Vildfarelse, naar man har formeent og villet godtgjøre, at Værnepligtsbyrden hidtil har paahvilet Bondestanden alene, uden at Borgerstanden har havt til, eller modsvarende Byrder at bære, baade personlige Præstationer og reelle Contributioner, til Exempel Consumtions=Afgift, Jnqvarteringsskat, Bygningsskat, tvungen og høiere Brandskat, Brolægnings, Lygte- og Sprøiteskat, foruden mange andre Afgifter til Stat og Commune, langt høiere end Landmanden kjender til disse Skattebyrder. – Ja Medborgere og Collegaer i Rigets øvrige Kjøbstæder, det er Tid at vi tale paa vor Sag og vor gode Ret; thi vi have ingen flere Rettigheder at miste, naar vi skulle bestaae. Nogle have vel allerede gjort deres Reclamationer til Roeskilde Stænder, men de forslaae ikke. Forsamlingen var os ikke gunstig nok, vore Jnteresser vare ikke tilbørlig iagttagne, fordi Kjøbstædernes Deputerede vare for saa og kunde ei opveie den Modvægt, som de andre Stænders Repræsentanter kastede paa Vægtskaalen. Nogle af Jndstillingerne indkom maaskee for til dig, mod Forsamlingens Slutning, bleve maaskee hverken ændsede eller engang læste. Lader os da med forenede Kræfter, Alle som Een, andrage vor retfærdige Sag for den nu forestaaende Stænder=Session i Viborg, til NørreJyllands ærefrygtbydende, frifindede, respectable og dygtige Stænder, bestaaende af Landets bedste og af Retsfolelsen besjælede Mænd. Men lader os ikke engang blive derved, men lader os tillige, i den fuldeste Tillid, henvende os directe med Petitioner og talrige Underskrifter til vor milde og stræng retfærdige allernaadigste Konge og Arveherre selv, om vore Aarhundreder gamle Rettigheders Haandhævelse, personlige Rettigheder, der ere langt ældre end Adelens Privilegier, og lader os frimodigen udtale vor Fortrostning, at førend disse Adelens meget yngre Privilegier og Forrettigheder falde, kunne vi ingenlunde troe, at Hs. Majestæt vil berøve os, som fribaarne Kjøbstadborgere, de os fra umindelige Tider tilkommende Rettigheder og Friheder. Vi kunne med Tryghed stole paa, at Kongen, som har lige megen Kjærlighed for alle sine Undersaatter, i sin høie Viisdom bedst vil vide hvad der tjener til Enhvers sande Gavn og sikkert bønhøre os. - Jeg antager, siger Kammerh. Abrahamson i Slutningen af sine bemærkninger til dette Opraab, den ærede Jndsenders Mening at være, at enhver dansk Mand bør værne om Landet mod Fjenden og dertil itide gjøre sig duelig, kun at det skeer paa saadan Maade og under saadanne Betingelser, at Kjøbstadmanden ei faaer et ulige haardere Tryk, end Landboeren i Almindelighed, hvilket vil blive Tilfældet, hvis han paa samme Maade skal opfylde Værnepligten, det er gaae ind i Armeens Linie, Krigs reserve og Forstærkning. Heri ere vi, han og jeg, fuldkommen enige, Hovedpligten kan opfyldes i sin Tid og Kjøbstædernes Befolkning ikke faae det ulige haardere Tryk, naar Kjøbstæderne, overeensstemmende med min i Stændersalen udtalte Paastand og aldeles i Overeensstemmelse med hvad jeg alt i en Række af Aar, baade privat og tjenstlig, baade i Samtaler og ved offentlige Leiligheder, hvilket vistnok vil være i mange af mine Medborgeres Erindring, har udtalt, faae deres egen Væbning, lig det som Lovudkast foreslaaer for Kjøbenhavns Vedkommende. – Fremdeles er jeg fuldkommen enig med den ærede Jndsender af Opraabet, at man derom directe bør henvende sig til vor allernaadigste Konge, der fremfor os Alle, vil vort dyrebare Fædrlands sande Vel, der elsker os Alle lige høit, og som i Kjærlighed og Viisdom sikkert vil tage ethvert Hs. Majestæt muligt Hensyn til særlige Forhold, hvor saare mange Beviser have vi ikke paa det modne Overlæg, der gaaer forud for enhver af vor ophøiede Monarks Beslutninger, Ogsaa jeg troer dette den rette Vei, og alt for 14 Dage siden, nemlig under 2den d. M., har jeg desaarsag givet mig den Ære at seende et udførligt Andragende om denne for Kjøbstædernes Velfærd vigtige Sag til Odense Byes Communalbestyrelse, (eet Exemplar nemlig til Magistraten og eet til Borgerrepræsentanterne) og jeg lever i det Haab, at den meget ærede Communalbestyrelse vil værdige mit Forslag den Opmærksomhed, som jeg troer, at det med Hensyn til Kjøbstædernes Velvære fortjener."