Aarhuus Stifts-Tidende, 1844-08-14
Fædrelandet. Kjøbenhavn, den 10de August. Det kan ikke være andet, end at Kongens Besøg i Nordslesvig, maa virke meget velgjørende, saavel paa Stemningen i denne Deel af Landet, som især ogsaa paa Hs. Majestæts egen personlige Overbeviisning om de herskende Misforhold og om Midlerne til deres Afhielpning. Det er derved kun at beklage, at Kongens Ophold der har været saa kort og at hans Besøg kun har udstrakt sig til den nærmere Omegn af Haderslev. Man kunde i saa Henseende vel endog ønske, at det havde behaget Hs. M. for længere Tid at tage Residents f. Ex, paa Gram Slot, der ligger midt inde i den danske Deel af Slesvig, og hvor Kongen, fjernet engang fra alle tydske Embedsmænd og Aristokrater, ganske som en landsfaderlig Regent kunde selv høre Folkets egen Stemme og gjøre sig umiddelbar bekjendt med dets Trang og med Retmæssigheden af dets Fordringer. Hvad der i saa Henseende kan være skeet ved den haderslevske Reise, kan vel ikke være meget; men man maa dog haabe, at det derved fremkaldte Jndtryk ikke vil blive udslettet, forinden det har havt sine gode Følger, der imidlertid med Hensyn til Sprogstriden dog aldrig kunne blive tilfredsstillende uden ene ved en uforbeholden Jndrømmelse af det Danskes lige Ret med det Tydske (Khvnsp.) i enhver Henseende. De jydske Stænder ere samlede, og af den Maade, hvorpaa de ere traadte op, lader det ikke til, som Apotheker Dahlerup udtrykker sig, at de have isinde at spilde Tiden med faare Ord eller Complimenter. De have saa at sige En som Alle, og Alle som Een, kun med nogle Variationer, erklæret, at der hersker en almindelig Misstemning i Provindsen, og som Hovedaarsag dertil have de angivet, at Nationen er af den Mening, at Kongens Raad ikke med Kraft og Klogskab har varetaget Statens Jnteresser i Hertugdømmene. Ogsaa her er man af den Mening – og vi tør forsikkre om, at det ikke kun er nogle enkelte ildesindede Bladskrivere", men den store intelligente Deel af Folket – ogsaa her er man af den Mening, og har længe været af den, at det er beklageligt, at Regjeringen synes ikke at være paa det Rene med, hvoraf den danske Stat bestaaer, at den synes at være i Uvished om Arvesuccessionen, og at den synes at staae i den, vi tør vel kalde det, ulykkelige Jndbildning, at Slesvigholstenerne kunne vindes, naar man bare klapper og smigrer dem. - Den kongelige Commissarius har, efter Pligt og Evne, besvaret de heftige Angreb paa Bestyrelsen, men det er kjendeligt, at Angrebet, alt som han kom til den Erkjendelse, at det ikke gik ud fra en enkelt Mand, men fra den hele Forsamling, har overvældet ham. Det er ikke uden Deeltagelse, at vi skrive dette; thi Navnet Anders Sandøe Ørsted har hidtil havt en god Klang i Nationens Øren, og der er kun Faa, der saaledes som han, paa Grund af sin rige Kundskabsfylde, sin Embedsdygtighed, og sin personlig godmodige, elskværdige Characteer, har besiddet den almindelige Tillid og Agtelse, og det gjør os derfor ondt for den høitfortiente Mand, at han skal see denne ved et langt og hæderligt Liv velerhvervede Tillid og Agtelse stykkeviis nedbrudt, fordi han nu, da han stunder til Graven, uheldigviis er kommen i en Stilling, som – han ikke er voxen. Som kongl. Commissarius er Ørsted – vi tør fast sige - uopnaaelig, og man skal have ondt ved at finde en Mand med hans uudtømmelige Masse af Kundskaber, hans altid rede Hukommelse, hans beundringsværdige Arbeidslethed og hans store dialectiske Talent; men som Statsminister, især under vanskelige Forhold, hvor Lærdommen og Dialectiken ere mindre nødvendige, mendesmere Kraften og Bestemtheden, bliver man mere og meere enig om, at Ørsted ikke er paa sin Hylde. Han har nu fortolket og tvivlet saalænge, at Tvivlesyge er bleven til hans anden Natur, og det synes virkelig, som om denne lærde, skarpsindige og høit begavede Mand ikke er istand til at have en bestemt Mening om Noget. Men veed han da ikke, at der gives Spørgsmaal, som man fra sin Side aldrig maa lade komme under Behandling? Hvad mon han vilde sige om en Præst, der talede saalunde: "Jeg har hørt af Velunderrettede, at det skal være utvivlsomt, at Gud igjennem Christus talede til Menneskeslægten, og det skulde være mig kjært, om et Beviis i denne Retning kunde tilveiebringes; men hidtil have andre Velunderrettede paastaaet det Modsatte." Hvis nu Menigheden erklærede, at denne Præst kunde de ikke bruge, til ham kunde de ingen Tillid have, da han ingen Tillid havde til sig selv, vilde da ikke Ørsted være enig i, at Menigheden havde Ret? Men har ikke Ørsted udtrykt sig omtrent saaledes og Arvesuccessionen og Statseenheden, Bør det sig for en dansk Statsminister at tvivle derom, Lad de Andre tvivle saameget de vil, for Kongens Raad maa den Sag være saa klar som Solen, og dets Mening skal udtales stærkt og bestemt for hele (O. Ths. Av.) Verden.