Ribe Stifts Adresseaviser, 1847-02-09
Om Skudsmaals Pagtegning. Paa Grund af den Jndflydelse, som Tyendet har saavel paa det huuslige Liv som paa Samfundsforholdene i det Hele taget, har Staten givet særegne Love for at ordne og betrygge Forholdet mellem Huusbonde og Tyende og navnlig anordnet Skudsmaalsbøger. J disse har Loven gjort det til Pligt for Huusbonden at give Tyendet et saadant Vidnesbyrd, som det fortjener, ligesom den i modsat Fald drager ham til Ansvar, ja i paakommende Tilfælde paalægger ham Skadeserstatning, saavidt tredie Mand, forledet ved et falsk Skudsmaal, har taget Tyendet i sin Tjeneste og derved lider Skade. Men idet nu de aller Fleste efter bedste Evne søge at omgaae og skuffe Loven, er det ikke blot denne man krænker og tredie Mand man bedrager, men det er fremfor Alt Tjenestefolkene selv, man gjør en ubodelig Skade. Thi det kan umuligt være Andet end at denne Uskik maa have en høist demoraliserende Jndflydelse paa Tyendet. Ved at see hvorledes der drives Gjæk med Loven, maa det da ikke tabe at Agtelse for den, naar de, der maaskee dagligen af deres Foresatte have modtaget Jrettesættelser for Mangel paa sand Troskab og for Uskikkelighed, modtage deres Skudsmaal og der opdage det Gamle, tjent mig tro og skikkelige, hvad Andet maae de da tænke, end at hine Bebreidelser enten ikke have været Andet end Talemaader eller ogsaa blotte Udbrud af Graven hed og ondt Lune, ubevislige Yttringer, som man vel har vogtet sig for at bringe paa Papiret. Hver Gang de blive rettesatte kunne de altsaa i deres Hjærte lee deraf, thi, sagte indenfor de fire Vægge blive disse Bebreidelser mellem Vedkommende og gaaer det dem forvidt, ja saa kunne de gribe til den meget priselige Skik, det sidste probate Middel, at sige - Tjeneste kunne de sagtens faa Skudsmaalsbogen anbefaler dem jo. For de gode Tjenestefolk maa det være meget ærgerligt og saarende for deres Retfærdighedsfølelse og Sandhedskjærlighed at see deres Skudsmaal saa omtrent eenslydende med de slette Tjenefolk. Vel hører man ofte indvende, at det ikke godt gaaer an at følge den rene Sandhed i Skudsmaalsbøgerne, saasom man ikke tør skrive Andet, end hvad man kan bevise. Meget rigtigt, man skal tilvisse ikke skrive Andet, end hvad man kan bevise, og det ikke blot fordi man ellers kan drages til Ansvar, men frem for Alt, fordi det kun er Sandheden, man her, som allevegne, ene bør følge. Men vilde man kun skrive Alt hvad man kan bevise, da vilde Skudsmaalsbøgerne visseligen saa et ganske andet Udseende og blive langt paalideligere, end de nu ere. Hvorofte skriver man ikke nu i disse saakaldte Skudsmaalsbøger hvad man langt mindre vilde kunne bevise, end det, man undlader at skrive, af Frygt for ikke at kunne bevise det. Sandheden lader sig nok bevise; var man kun mere nidkjær for den gjorde man sig maaskee færre Betænkeligheder. Man hører dernæst, og vel som øftest, den Yttring, at det er Synd i Skudsmaalsbøgerne at omtale Tyendets Feil, da de saaledes maaskee vilde finde stor Vanskelighed ved at faae ordentlig Tjeneste. Men denne Paastand kan Jndsenderen kun for saavidt give Medhold som det er ganske vist, at naar under den nuværende Tingenes Tilstand en ærlig Mand engang vil skrive et ærligt Skudsmaal og omtale Lyderne tilligemed Dyderne, da vilde et saadant, maaskee i sig selv hel lemfældigt Skudsmaal dog i Sammenligning med alt det intetsigende Tøieri, som i Almindelighed skrives, tage sig meget værre ud end det egentlig er; men blev det almindelig Skik altid at skrive sandfærdige Skudsmaal, saa vilde disse ikke blive seete med Forstørrelses Briller, men blive tagne for hvad de ere. De vilde da efter deres Bestemmelse blive en sikker og paalidelig Kilde til Tjenestefolkenes Bedømmelse; de vilde blive disse en Advarsel mod dadelværdig Opførsel og en Spore til at gjøre sig fortjente til en Anbefaling, som da vilde staae til Troende. Det er grunden en kuris Paastand, at det er Synd at omtale Tyendets Feil, man skulde dog ansee det for at være soleklart, at Synden her ligger i den Række af usandfærdige Paategninger, hvormed man undergraber Tyendets Velfærd og ikke i at følge Sandheden, hvormed man netop vilde befordre samme. Hvorofte har denne simple Sag ikke været alvorligen drøvtet, hvor beredvillig har man ikke været til at erkjende det Uværdige og Fordærvelige i de usandfærdige Skudsmaal, hvor almindeligt har man ikke netop i en Forandring i denne Henseende seet et kraftigt Middel til at virke gavnligt paa Tyendet – og dog bliver man ved det Gamle! - Der indgaaes i vor Tid saa mange Foreninger i forskjellige Retninger, – hvorfor er man aldrig falden paa at stifte en Forening, hvis Formaal var at virke til, at Skudsmaalsbogerne kunne opfylde deres Bestemmelse?