Den Vest-Sjællandske Avis, 1829-05-26
Et privat Brev fra London af 29de April giver os vigtige Oplysninger om Tingenes Tilstand, i dette Land; den beretter: at mange offentlige Blade arbeide af alle Kræfter paa at udbrede den Stemning blandt Folket, at England bør svær res for al Tilførsel fra Udlandet, og de søge saavel at overtyde Jorddyrkerne som Fabrikanterne om, at de bør med foreenede Kræfter stræbe til dette Maal; da man nu føler Nøden i alle Folkeklasser, saa er det ikke umueligt at Folket kan tilsidst forenes om at tvinge Ministeriet til at antage saadanne Forholdsregier. Men om det endikke kommer dertil, saa maae man dog tilstaae at Tingenes Forfatning er saaledes beskaffen, at det er langt fra at Ministeriet hviler paa Roser. Man kan ikke nægte at Midlerne til at soutinere den Stilling, som Staten har antaget i de sidste 30 Aar stedse meere forsvinde; da Handel og Haandteringer vedblive at dale; Antallet af de ubeskiæftigede og derfor utilfredse Mennesker bliver stedse større og Resourterne til at bestride Udgifterne ved vor kostbare Statsbestyrelse blive derved ogsaa stedse vanskeligere at tilveiebringe. Selv Qvaterly Revier optager nu Artikler, hvori Reformer i alle Grene af Statsbestyrelsen, i alle Landets Jnstitutioner, selv ikke Kirken undtagen, skildres som uundgaaeligt nødvendige. Det hedder i det 78 St. af denne Journal: at saa vel havende Nationen end er, og saameget den end pleier at holde fast ved det hvortil den har vant sig, saa ere vi dog ikke længere i Stand til at bære unødvendige Byrder. Alle Stater ere struede op til en konstig Høide, hvorpaa de kunne ikke længere holde sig. Jmedens der ved Maskinernes og Redskabernes Forbedring produceres langt flere Produkter end tilforn, ere Millioner Hænder blevne ledige, og de, som besidde dem, falde det borgerlige Selskab til Tyngde; Byrden deraf bliver hvert Aar fungere og der udkræves de overordentligste Anstrængelser, naar den ikke skal aldeles nedtrykke os. Vi ere her i England stegne høit i Veiret fremfor alle andre Stater, og i vor Stolthed ere vi saameget mindre tilbøielige til at nedstige derfra og at indskrænke os, som dog er det eneste Middel til at redde os fra et dybere Fald. Vore Resourcer ere endnu umaalelige langt større end andre Nationers; men vi maae ogsaa vide ganske at benytte dem. Vore Colonier bør efterhaanden modtage vor overflødige Folkemængde, hvorved nye Afsætningssteder blive os aabnede. Vi maae indskrænke vore Udgifter; giøre en Ende paa alle Monopoler, og selv, dersom det skulde blive nødvendigt, accordere med vore Statscreditore, eller dog nedsætte Renterne. Hertugen af Wellington er overbeviist om denne Nødvendighed, og har beviist at han formaaer at sætte det igiennem, som han anseer for at være godt eller nødvendigt. Han vil vel snart prorogere Parlamentet; men kun fordi hans Forbedringsplaner ikke have naaet deres Modenhed, og han vil vist ikke lægge sig til at sove indtil Parlamentet atter kommer sammen. - En Hovedkamp forestaaer, nemlig om det Ostindiske Compagnies Octroi skal fornyes eller ikke. Compagniet har et meget stort Partie for sig, da mangfoldige Familiers Jnterresse er forbundet dermed, men Massen af Nationen er derimod, da man paastaaer, at Compagniet ikke høster 1 af den Fordeel, som dette rige Land kunde yde, naar det stod aabent for den private Speculation, da Afsætningen af Europæiske Fabrikater dertil saa kunde tage til i en uberegnelig Grad.