Ribe Stifts Adresseaviser, 1788-08-15
Petersborg, den 18de Julii. Den Kongelig Svenske Legations=Secretaire Hr. Schlaff har til det Keiserlige Menisterium indgivet en Note, hvoraf følgende er en fuldstændig Copie Kongen har i sin sytten Aars Regierings Tiid givet alt for mange Prøver paa sin Kierlighed til Fred og den Ombyggelighed, hvormed Hs. Majestæt har stræbt at underholde god Forstaaelse med sine Naboer, til at Kongen skulle troe det fornødent at bevise saa velbekiendte Følelser, hvilke saa mange Aars Hvile og Rolighed har tydeligen lagt for Dagen for den hele Verdens Øine. Kongen har overalt gjort sig Umage for at underholde Freden med Ruusland, som Han fandt at være vedligeholdt under hele Hs. Faders Regierings=Tiid; og uagtet den ne Magt gav Kongen ved sin Regierings Tiltrædelse de billigste Aarsager til Misfornøielse formedelst de igientagne Jntriquer, som Samme behagede at underholde imod Kongens egen Person, ligesom Den tilforn havde gjort imod den afdøde Konges Person i denne Regents sidste Leve=Aar, saa øbofrede dog Hs. Majestæt, sin billige Fortrydelse for den offentlige Rolighed, og troede at Keiserinden, som nu var forladet ved falske og overdrevne Beretninger, ville eengang blive oplyst ved Kongens eensformige Opførsel, og aabne sine Øine for sin sande Fordeel, og da lade Hs. Majestæts Sindelave vederfares Ret, og endelig høre op med at ville faae Uenighed og Urolighed imellem en Nation, der var igien forenet ved Kongens Mod, og som havde havdt den ædle Kiekhed at bryde, de Lænker, som dens Naboe havde beskieftiger, sig med at paalægge den, ved at underholde Anarchie og Uorden; en Epoque; hvori Rusland var overvældet med en byrdefuld, langvarig og blodig Krig, uagrer den blev ført med megen Lykke, erfarede Elendigheder af Hungersnød og Pest; blev sønderrevet i sin egen Barm ved et Oprør, som truede lige indtil Keiserindens Throne selv, hvor Moscau, skielvende forRebellerens Pugatschews Ankomst, fordrede en hastig Undsætning, og hvor Keiserinden, for at forskaffe samme, var nødt til at blotte sine Grændser, lade samme staae aabne og uden Forsvar; fulgte snart oven paa den Epoque, hvori Hun syntes beskieftiget med at giøre Kongens Throne vaklende, - Dersom Hs. Majestæt blot havde fuldt de Grundsætninger, som be stemmede Cabinettet i Petersborg dets Handlemaade saa kunde Kongen have gjort imod Rusland saadanne Skridt, der endogsaa kunde have faldet tilbage paa Keiserinders egen Person. Langt fra at overgive sig til de Følelser, der havde været undskyldelige, i Betragtning af alt det forbiegangne, haabede Kougen i en fuldkommen Rolighed at kunde ved en saa reen Opførsel overbevise Keiserinden og sine særdeles Fotelser, og de Grundsætninger, som Han havde foreskrever sig at følge i sin hele Regieringstid; ikke fornøiet med en saa fredelig Opførsel, og for ikke at forsømme noget til at udrydde ligetil den mindste Sæd af Animositet, som endogsaa Kongens lykkelige Fremgang kunde have efterladt sig i Keiserinindens Siæl, samt for at udslukke med det samme alt det nationale Had, som saa mange Krige havde antænt, søgte Hs. Mæiestæt ved et personligt Bekiendtskab at overbevise Keiserenden og sit Venskab og sin Artraae efter at vedligeholde Fred og god Forstaaelse imellem Sverrig og Rusland. - Kongen ønskede gjerne at opholde sig ved denne Epoque, hvis Erindring hans Hierte endnu elsker og fører tilbage i hans Hukommelse den føde og bedragelige Jllusion, hvormed Han i lang Tiid var forblindet, da Han troede at kunde ansee Keiserinden som sin personlige Veninde, dersom de Omstændigheder, der siden efter have udviklet sig, tillod Ham at erindre sig disse Øieblikke i Hs. Regieringstiid Kongen appellerer til Keiserinden selv, om Hs. Majestæt har for samt noget forat vise Hende personligen og den Russiske Keiserdømme sin Fortroelighed samt de fredelige og venskabelige Tanker, som Kongen ansaae for at være saa nyttige for begge Riger. Det er imidlertid midt imellem disse Beskiæftigelser, og imedens at Kongen ikke ophørte at giøre Regning paa den bestandige Eenighed, som Han troede at være saa vel befestet, at Keiserindens Minister tvertimod ikke ophørte ved sine hemmelige Anlæg, Taler og Handlinger at ville opvække den Uenighedens og Anarchiets Aand, som Kongen havde været saa lykkelig at qvæle ved sin Regierings Begyndelse, og som Keiserinden den Gang med saa megen Ombygelighed, havde stræbt at vedligeholde. Og imedens at Grev Rasumowsky saaledes søg te at foruroelige det indvortes i Staten, og forandrede sin hellige Caracteer, som en Freds Minister, til en Carcteer af den offentlige Roe ligheds Forstyrrer, troer han at kunde i sine Rapporter forestille Kongen, som den der havde de fiendtligste Hensigeer imod Rusland. Kongen skulde imidlertid have Ret til at paastaae at de igientagne Tilbud om Tieneste og Mediation som Hs. Majestæt ved sin Minister havde ladet giøre og at igien tilveiebringe Fred imellem Rusland og den Ottomanniske Port, skulle have burdet overbevise Keiserinden om Kongens Lyst til at bielægge de opkomne Uenigheder; en Lyst, der sandeligen er meget forskiellig fra den at ville forstyrre Noeligheden. Men da Kongen ikke kan kiende Keiserindens Cabinets Udsigter og Hemmeligheder, saa kan Hs. Majestæt heller ikke dømme uden efter Virkningerne om de Grundsætninger, som styrer samme Cabinet og da Kongen fra den ene Side har seer den Russiske Ministers Omgangsmaade lige til det inderste, og fra den anden Side Keiserindens Tilberedelser og overhovedet denne Fyrstindes Demarcher og Vendinger for at saae Uenighed imellem Ham og een af Hans Naboer, en Hanglemaade som Hs. Majestæt forbeholder, sig ved en anden Leilighed at omrale; saa har Kongen ikke kundet andet end bruge den Forsigtighed, som de Pligter der paaligge Hans høie Stand, Æren, Statens Fordeel og Hans Folkes Sikkerhed fordrede og at aabne, med den Hastighed og Eftertryk, som er en stor Magt værdig, alle de Ressoureer, som Hands egen 17 Aars Forvaltning har forskaffet ham. Det er under disse Omstændigheder og da Kongen gjorde Regning paa at komme til en endelig og afgiørende Forklaring med Keiserinden, at Grev Rasumowsky har kronet sin hele fornærmende Omgangsmaade, og i en Ministerial Note, forfattet i de underfundidste Talemaader, under Venskabs Skin vover at ville adskille Kongen fra Nationen, har appelleret til denne, og har under den speciense, Forevending af Keiserindens Venskab for Nationen villet bryde de hellige Baand, som forener Kongen. med Sine Undersaatter. Hs. Majestæt har kuns seet paa hvad Han skyldede sig selv, sit Folk og den offentlige Rolighed, i at skille sig ved Nærværelsen af en privat Man, der, i det han misbruger Folkeretten, hører op at have Ret til at nyde samme, og naar Hs. Majestæt endnu i ham respecterede den Caracteer, som han har misbrugt, og har, i den Handlemaade, som Kongen skyldede sin Ære, brugt al muelig Skaansel; saa troer Hans Majestæt, endnu at have givet en nye Prøve paa sin Høiagtelse for Keiserinden og paa den Ærbødighed, som Kongen bærer for Folkeretten. Under disse Omstændigheder er det at Kongen har begivet sig til Finland i Spidsen af sin Armee, og at Han fordrer et afgiørende Svar, som skal bestemme Fred eller Krig, og her ere de Conditioner, hvorpaa Kongen tilbyder Keiserinden Fred 1) At Grev Rasumowsky bliver paa en exemplarisk Maade straffet for alle de Jntriquer, som han uden Nytte har underholdt i Sverrig, og som har forstyrret deel Venskab, den Fortroelighed og gode Forstaaelse, som var imellem begge Riger, paa det andre hans Lige maae for bestandig tabe Lysten til at blande sig i et afhængigt Riges indvortes Affairer. 2) At Keiserinden, for at holde Kongen skadesløs for de Udrustninger, som Hans Majestæt har været nødt til at giøre, og som det ikke er billigt, at Hans Undersaatter skal bære, afstaaer til Kongen og til Kronen Sverrig for evig al den Deel af Finland og af Carelien, tilligemed Gouvernementet og Staden Kexholm, saaledes som de bleve afstaaede til Rusland ved Fredslutningerne i Nye stad og Abo, og igien retablere Grædserne til Systerback. 3) At Keiserinden antager Kongens Mellemhandling for at forskaffe Hende Fred med den Ottomanniske Port, og at Hun giver Hs. Majestæt Fuldmagt til at tilbyde, Porten en fuldkommen Afstaaelse af Crim, og at retablere Grændserne efter Tractaten af 1788, eller om Hs. Majestæt ikke kan overtale Porten til Fred paa disse Vilkaar, da at tilbyde denne Magt at retablere Grændserne, saaledes som de vare før Krigen 1768, og at Keiserinden, til Sikkerhed for sit Tilbud forriveien desarmerer sin Flode, og kalder tilbage de Skibe, som allerede ere udløbne i Østersøen, trækker sine Tropper tilbage fra de nye Grændser, og tillader Kongen. at blive bevæbnet indtil Fredens Slutning imellem Rusland og Porten. Kongen venter et Ja eller et Ney, og kan ikke antage den mindste Modisication, uden at handle imod sin Ære, og sit Folkes Fordeel. - Dette er det, som undertegnede har den Ære efter Kongens Ordre at tilkjendegive Hans Crellence Hr. Vice=Cancelleren, hvilken han beder at denne Minister vil behage saa snart mueligt at lægge Keiserinden for Øine, paa det at han ufortøvet kan oversende Svaret til Kongen sin Herre. St. Petersborg den 1ste Julii 1788. Gierf Schlaff,