Ribe Stifts Adresseaviser, 1847-11-01
I Anledning af den i psychologisk Henseende mærkelige Justitssag imod Arrestanten Huusmand Erik Hansen og hans Hustru, Arrestantinden Ane Kirstine Hansdatter, der sigtes for at have myrdet deres tre Børn, indeholder Fdrel." følgende interessante Oplysninger om Arrestantinden, der maa antages at have været den, som har lagt Planen til den begaaede Forbrydelse. J Arresten har hun nedskrevet sit Levnetsløb lige fra sit 5te Aar, og saavel af dette som af dHrr. Pastor Galschiøtts og Provst Brasens, efter Opfordring fra Retten, om hende og navnlig hendes religiøse Tilstand afgivne Erklæringer, samt af et senere optaget Reassumtionsforhør, fremgaaer Følgende. Hun er født i Tjæreby og kom, da hun var bleven voxen, i Tjeneste paa en Herregaard, hvor hun blev forført og fødte et uægte Barn, til hvilket en Smed udlagdes som Fader. Fra den Tid af havde hun hverken Tanke eller Hu til Religionen men hengav sig, for at bruge hendes eget Udtryk til Verdens udsvævende syndige Sværmerie. Nogen Tid efter blev hun første Gang gift med en Mand, der ikke længe efter Brylluppet hængte sig. Hun mærkede vel ved denne Leilighed, at Noget rørte sig i hende, og blev tungsindig, men da hun vidste sig uskyldig i det begaaede Selvmord, fik hendes Tungsindighed snart Ende, og hun giftede sig kort derpaa med sin nærværende Mand, uden at føle nogen egentlig Kjærlighed eller Agtelse for ham; hvem hun - som hun har udtrykt sig - betragtede som et Fæt, der dog ikke altid har været villig til at gjøre, som hun vil. Hun kom nu i de Helliges Samfunde, hvor hun fik 2 af de Troendes Bøger, næmlig Hjertespeilet og en Christens Himmelfart men i ingen af disse kunde hun, der atter havde begyndt at føle en religiøs Trang, finde ret Sammenhæng eller Rigtighed, og de ledte hende snarere i Tvivl. Hun kom da til det Resultat, aldeles at opgive Troen paa det evige Live. Om at der var en Gud til, tvivlede hun vel ikke, men hun blev fortørnet paa ham, da hun saae, at han lod hendes yngste Barn lide saameget. Efter i længere Tid at have gjennemgaaet svære Lidelser med dette Barn, vendte imidlertid hendes Tro tilbage og med denne tillige de Forestillinger, hun som Barn havde havt samt oftere hørt udtale, og der ogsaa i tidligere Tider, saaledes som Reskr. af 22 April 1768 bærer Vidne om, maae antages at have været almindelige blandt Almuen, næmlig at Børn ved Døden bleve umiddelbart salige, og at en Morders Synd udsones, naar han bekjender den og lider derfor. Hun sluttede deraf, at, naar hun dræbte baade det lidende Barn og dets Sødskende, derefter vedgik Forbryde sen, blev anklaget for den og straffet, frelste hun paa eengang Børnene og sig selv. Det var denne Forestilling, der bevægede hende til Gierningen, og det var tillige denne, og ikke Mangel paa Mod, der afholdt hende fra, som hun tidligere havde paatænkt at begaae Selvmord. Adspurgt af Præsten, om hun nogensinde havde bivaanet en Henrettelse, benægtede hun dette, men med Tilføiende, at den, der henrettes for sin Brøde, kommer i Guds Rige og bliver salige, hvilket hun allerede har vidst og hørt omtale for noget over 20 Aar siden, da Sognefoged Christen Knudsens Mordere i Frolund bleve henrettede og ved denne Leilighed, den 20de Psalme i Palmebogen (som hun kan udenad) blev afsjungen. Jngen af forannævnte Præster har fundet, at Arrestantinden kan betragtes som sindsforvirret, og imedens de begge ere enige i, at hverken Hade eller Heftighed eller noget lignende dadelværdigt Motiv har ledet hende til Forbrydelsen, mener dog Provst Brasen, at det ikke fornemmelig, er forvirrede Religionsbegreber, men derimod huuslige Sorger og de personlige Byrder, som navnlig hendes mindste Barn foraarsagede hende, der have bevæget hende til Gierningen, ligesom han, forsaavidt Pastor Galschjøtt har yttret, at hun har havt virkelig Kjærlighed til Børnene, heri er uenig med G., idet han gjør den, som det forekommer os, ikke urigtige bemærkning, at Kjærlighed ikke maa forvexles med en vis naturlig Omhed, hvilken Arrestantinden unægtelig har bevaret til det Sidste, idet hun endog svøbte sit Forklæde og Hovedet paa det ene Barn, førend hun druknede det, for at Vandet ikke skulde blive for kold for den lille Hans's Hovede.