Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-09-14
Den fik i Geheimeraad og Overhofmarschal Adam Gottlob Moltke, en Præses, der selv var Konstynder, og skjøndt det i Malerkonsten endnu ikke talte noget udmærket Genie blandt sin Professorer, havde det dog i J. M. Preisler en ypperlig Kobberstikker, hvis Lige man hidindtil ikke har havt i Danmark, og i J. F. J. Saly, en Billedhugger, der, hos os først i nyere Tider er blevet overtruffen af en Thorwaldsen. Hans Mesterstykke, Frederik den Femtes Statue til Hest paa Amalienborg, er og vil længe blive Kongestadens største Prydelse, og det var ikke, uden til stor Skade for den fædrenelandske Konst, at han efter at have forfærdiget denne Statue forlod Danmark. Selv den saa dadlelystne Ramdohr kan ikke nægte hans Statue sit bifald, men for dog at kunne have noget at udsætte, fortæller han, at Kongen sidder for dramatisk (?), at Hestens Hoved er for lille kuagtet et lidet Hoved dog i Almindelighed regnes blandt en Hest skjønne Egenskaber), at Halen sidder for dybt i Bagdelen, og at Skinkelen af det strakte Bagbeen er for tynd. Ramdohr er vist en stor Konstkjender; men hans Dadel synes at være alt for søgt og laconisk. - Allerede den første fædrenelandske Frugt af hiin herlige Konststiftelse, Portrætmaleren Peder Als, opvakte store og glimrende Forhaabninger om hvad man kunde vinte sig af dette Academie, og havde maaskee Venskab nogen Deel i den saa fordeelagtige Dom, den udødelige Winkelmann fældte over det Portræt, Als forfærdigede af ham i Rom, saa var det dog allerede nok, at en Konstkjender, som han, endog af Venskab, kunde sige, om den første danske Maler, det Danske Konstacademie havde tilkjendt sin Guldmedaille, "at der vare malet faa saadanne Portræter som dette, og at han, der vist ikke ganske offrede Venskab sin hele Overbeviisning, regnede ham blandt de bedste Malere. Andre fødte Genier fra den Tidspunkt var Landskabsmaleren J. P. Lund, Portrætmaleren V. Erichsen, og den danske Tenier P. Cramer. Uagtet Bataillemaleren J. C. Mandelberg var svensk af Fødsel, saa maa han dog regnes heriblandt, da han skyldte Danmark, hvis Konge lod ham reise udenlands, en stor Deel af sin Dannelse. Saaledes var Grunden lagt i den stolte Bygning, som siden har yttret saa stor og velgjørende Jndflydelse paa Konsten og Konstsmagen i vort Fædreneland. Meget var hidtil imidlertid skeet ved fremmed Hjelp, og Christian den Syvendes Tidsalder var det forbeholdent, at see den fædrenelandske Konst dyrkes, fremmes og forherliges ved lutter indfødte Konstnere. Øverst blandt disse stod N. A. Abildgaard, som Historiemaler, J. Juel, som Portrætmaler, C. Høier, som Migniaturmaler, Wiedewelt, som Billedhugger, og den i sit 41de Aar bortdøde geniefulde E. Poulsen, hvis Medlemsstykke, de 3 nordiske Rigers Forening, berettigede til store, men ved uheldige Omstændigheder, tidligen tilintetgjorte Forhaabninger. Abildgaard og Wiedewelt vare uden Tvivl de to lærdeste Konstnere, Danmark har eiet, og hvortil, mueligen, Europa, i den Henseende, har kun havt faa deres Lige *). Men ligesom Abildgaard fordunklede alle sine Forgjængere her tillands, som Historiemaler, saaledes for unkler Thorvaldsen alle sine Forgjængere, som billedhugger, ikke blot her, men i hele Europa, og gjør Canova(Fortsættes.) selv Rangen stridig. *) Wiedewelt forstod ikke blot de lærde, men ogsaa de fleste levende europæiske Sprog. Forfatteren heraf eier en af ham egenhændig skreven Samling artificibus Excerpaa, som han kalder den, hvori han har excerperet af 200 Bøger i syn forskjellige Sprog.