Ribe Stifts Adresseaviser, 1848-03-14
En nylig i Kiel stiftet Borgerforening har i en Hast faaet et betydeligt Antal Medlemmer. Denne Forenings Bestyrelse erholdt d. 7. Marts en Skrivelse fra Politiautoriteterne, hvori dens Møder forbydes saafremt politiske Spørgsmaal der forhandles, for man dertil har faaet Tilladelse fra høiere Autoriteter. Om Aftenen erklærede Bestyrelsen, at den var af den Anskuelse, at Foreningen havde Ret til at forhandle ethvert Anliggende og at Forbuddet var lovstridigt. Denne Erklæring blev optagen med almindeligt bifald og man besluttede kun at vige for Magten samt tillige at gjøre Politiet opmærksom paa Faren og Ansvaret ved en Jndblanding fra dets Side. Ridderskabets Deputation (Reventlou Preetz og Hahn-Neuhans) ere d. 9. Marts komne tilbage til Kiel fra Kbhavn og skulle være særdeles vel tilfredse med deres Modtagelse og det paa høiere Steder mod Hertugdømmerne udtalte Sindelag. "Die Danen in Holstein, denne forhen omtalte schleswig-holsteinische Commedie, som er bleven opført paa St. Paulli-Theatret i Hamborg og som skal være et infamt Makværk, er – ifølge Flyvep. - senere bleven forbudt af det hamborgske Senat, som krænkende for Nationalvenskabet. 23 Gaardeiere og Præsten i Rynkeby og 19 Gaard eiere fra Birkende og Revninge Sogne have i Fyens Avis ladet indføre følgende Erklæring: Ved Erfaring, overbeviste om Nødvendigheden af, at Folket selv, især i vanskelige Tider, erklærer sig om Fædrelandets Anliggender, have vi undertegnede Bønder og Landboere besluttet at udtale, hvad vi med Vished vide at være vore Standsfællers Anskuelser og Ønsker paa vor Egn, idet vi tillige opfordre vore Brødre i hele Fædrelandet til at gjøre det Samme, for at alt Folket kan enes, og staae fast sammensluttet og Fædrelandet og Kongen. Vi erklære altsaa, at vi ikke indsee rettere, end at Alle, som boe i Danmark, ere danske Undersaatter, hvad Sprog de end tale; vi betragte derfor ethvert Forsøg af danske Undersaatter, paa at sønderlemme Danmark, som Forræderi mod Fædrelandet. Vi erklære, at vi ansee en Rigsforfatning, ved hvilken Sønderjylland ikke fastknyttes til Moderlandet Danmark, og aldeles løses fra Holsten, idetmindste under Sagernes nuværende Stilling, for værre end ingen. Danmark til Eideren - det er vor Mening; Danmark til Eideren, – er Folkets uomtvistelige Ret; vi haabe, at Danmark til Eideren er Folkets uforanderlige Ønske. Vi erklære, at om endog den ved Reskr. 28. Jan. d. A. anordnede Forsamling af erfarne Mænd kommer istand, saa kunne vi dog, da Gud har sat ethvert Folk til at dyrke og vogte sit Fædreland, ikke med Rolighed og Tillid overlade en saadan Forsamling den endelige Afgjørelse af det Spørgsmaal, om Danmark skal være til eller ikke være til, først, fordi Danmark er ikke forsvaret, men i større Fare end nogensinde før, ved en Forsamling, i hvilken Undersaatter af et tydsk Forbundsland have lovlig Stemmeret i det danske Folks Anliggender, medens Kongerigets 1,300,000 Jndvaanere efter Loven ikke repræsenteres stærkere end Hertugdømmernes 800,000, dernæst, fordi denne Forsamling ikke er udkaaret umiddelbart af Folket til udtrykkelig at gjøre denne Gierning; og endelig, fordi Folkefriheden ikke er betrygget ved en saaledes sammensat Forsamling. Det eneste Middel til at forebygge Danmarks Undergang og opfylde Folkets billige Krav see vi derfor i en almindelig Rigsforsamlings snareste Sammenkaldelse, kaaret efter en udvidet, liberal Valglov; og vi slutte os saaledes med Varme og med Glæde til dette, af Overlærer Dr. Paludan-Müller i Odense nylig gjorte Forslag. Jdet vi derfor herved tiltræde dette, have vi besluttet Alle som Een at undertegne den Petition desangaaende, som vi forvente snarest muligt udstædet. Sluttelig et Ord til Eder, vore Brødre af Bondestanden, overalt i Danmark. Efterdi de Begivenheder, som ryste Europa, ikke vente, indtil vi ere beredte, have vi ikke villet nøle, indtil vi fik det hele Landvalgdistrikt, hvortil vi høre, sammenkaldt; de er ikke Mængden af vore Underskrifter, men Sandheden af vore Ord, hvortil vi støtte det Haab, – ja den indtrængende Opfordring, at J ville følge vort Exempel; hurtigt maa Folket enes; derfor maa enhver Kreds selv om den er liden, offentlig erklære sig; udtaler Eder da, og slutter Eder til Petitionen og Rigsforsamlingen, Nøler ikke, Brødre Tiden trænger paa Er Folket først enigt indbyrdes. – da er Kongen enig med Folket, og da kan vort Fædreland, næst Guds Hjælp, tage imod sin Fremtid.