Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1813-10-12
Odense, d. 8de October. Paa Odense Mikketsmarked sidstafvigte Tirsdag vare Priserne op- og ned. Vel var der fra Politiets Side foranstaltet Borgervagt, for at hemme ulovlig Forprang, som vist havde sin store Nytte; men de Rænker, Vindesygen kan udtænke, ere utroelige. Det er saaledes deres Fordeel, som have sluttet Kjøb til høie Priser, at conservere disse; man saae derfor flere Bønder kjøre tilbage med deres Korn og Smør, fordi der var hvisket dem i Øret: at Varerne nok igjen vilde stige. Ved paa anden Haand at lade sine egne Varer betale overdrevent, kan ogsaa samme Hensigt opnaaes. Man vil saaledes have seet, at en Mand fik 60 Rdlr. for Halvettingen af sit Smør, medens hans Neboer solgte deres for 20; men nu naturligviis strax omsaalede. - Dog muligt, at Man paa Enten forregner sig. (Hempels Av.) Ørlandet i 1804. (Fortsat, see No. 81.) Da de ingen Hor avle, saa gjøre de ogsaa, især i de sildigere Tider, da Hørren er bleven saameget kostbar, kun lidet Linned. Deraf at de ogsaa forhen for det allermeste forarbeidede fremmed og temmelig godt behandlet Hør, kan det komme sig, at her, hvor lidet net og elegant man end for Resten er, bærer smukkere, smere og hvidere Linned, end man i Almindelighed seer oppe i Bygderne, hvor man behandler det slet, saa det tjener mere til at afgive Blaar end Materiale til taaligt Hørlærred. Fornemmeligen sysselsætter sig dog her Huusfliden med at spinde til den Mængde Fiskegarn, her bruges, at knytte, tilberede og flikke dem. Dette angaaer især de store kostbare Sildenødter. - ForResten garver man selv Læderet til ei alene Skoe og Støvler, men og til de Læderklæder, hvori man her til Søs er klædt fra Jssen til Fodsaalen. Hvad lidt man bruger af Smede, Snedker- og Tømmermands=Arbeide forfærdiger man selv. Men Baadene kjøbes for det meste fra de skovrige Nabo bygder, skjøndt her og af disse stundom bygges nogle, og, som det synes, bygges vel, overeensstemmende med deres Hensigt. - De Varer, som Handelen, her udenfra maa forsyne Jndbyggerne med, ere: 1) Korn, hvoraf dog neppe selve Ørlandet i nogenlunde almindelige Aaringer behøver Tilførsel, men hvormed det sikkerligen kunde forsyne de mindre dertil skikkede Egne aarligen med flere tusinde Tønder, dersom Jndbyggerne mindre gjorde Re ning paa, at deres Sildefjorde med liden Møre skulde give dem, som deres Forfædre, alt hvad de behovede. Dog Kornavlen er i Opkomst. - 2) Brændeviin. Uagtet Ørlænderen ikke er drik fældig, saa er han dog, med hele Verden i den vildfarende Overbeviisning, at der hører uvægerligen Brændeviin til, for at udholde Luftens Raahed i det stedsevarende Sølv. Alligevel inde i Landet brænder man, Forbudet uagtet, selv alt det Brændeviin man forbruger, har det derved bedre, fundere, for meget ringere Priis og i alle Henseender med større Fordeel, end ved at kjøbe det; og, hvad derved er det bedste, forbruger endda mindre deraf. - 3) Salt. Heraf er Forbrugningen meget betydelig, da det bruges, foruden i Huusholdningerne, ogsaa til den Mængde Fiskevarer her fanges og saltes. Da man til Fisken bruger det fortegraa, franske Salt, saa bruger man ogsaa dette til Huusbrug. Dette torde hielpe til med at bevirke den her gjængse Skidenfærdighed, der ei kan have uden skadelig Virkning paa Sundheden, hvilket den gustne Ansigtsfarve bevidner, hvorvel denne har tillige noksom Grund i det raa, fugtige og tagefulde Clima, og i de ureenlige Sysler, man har at fare med. - 4) Hamp til Fiskegarn og Jler eller Touge eller færdige Garn med Tilbehør - samt hvad der for Resten hører til Fiskeriet, Kroge, Liner, Jernbolte til Sænk, eller, som der kaldes, Jernstene, ogsaa Foustager til at nedlægge Fisken i. - Alt dette faae Fiskebønderne letteligen paa Credit hos Kjøbmanden, som siden betaler sig med Afregning i Fiskeleveringen. 5) Caffe, som især i de sildigere Tider meget skal være kommen i Brug blandt Almuen, og som de maa betale dem, der hermed forsyne sig i Kjøbstaden, med 72 s. til 1 Rdlr. Pd. - 6) Noget lidt Stads, især Silke= og Bomulds=Tørklæder og nogle Baand. Dette er ogsaa næsten alt, og her fuldt saa lidet, som Stadsen fordrer noget andet Steds. Et Silketørklæde om Halsen og et dito i Haanden, hører der til ethvert velklædt Almues=Fruentimmers Dragt; med samme af Cattun kan man og hielpe sig. Kommer dertil nogle Alen Baand paa Huen, og til Kantninger, og maaskee lidt fint Lærred eller Netteldug, saa er den hele Pynt færdig. Her bruges ingen af de Sølvspænder, Ringe, Maller o. desl., intet Silketøi til Livstykke, neppe til Huer, som ere nedvendige andensteds, og Mængden seer man nøiet med en Tarvelighed, som kun Armoden, kan have for skrevet, men som er saa gjængse, at muntrende og berigende Vindskibelighed har derved, at man er længer føler nogen trængende Nødvendighed til hvad man mangler, en kraftig Spore mindre til at anstrænge sig. - 7) Træ til Bygningstømmer og anden Huusfornødenhed er og paa selve Ørlandet en Mangel, som man maa supplere ved at tilkjøbe sig dette fra Nabobygderne saavelsom Baadene. Men dette tiltusker man sig fra de nærmeste Præstegield, fra det indre afSkjørn, som dog ogsaa hører Ørlands Præstegield, til, fra Stadsbygden, Aafjorden og Hevne. - Til at forskaffe sig disse og vel nogle ei betydelige flere fremmede Varer, har man at udføre: 1) fornemmeligen og næsten ene Fiskevarer. Naar Fiskeriet slaaer ind, er det saa aldeles nok til at opfylde alt hvad Ørlandets Jndbyggere trænge til, at det er næsten uforklarligt, at de ei overhovedet ere rige Folk, medens her er næsten ingen engang nogenledes velhavende. Men Jndtægten kommer saa hovedkulds, saa ganske med eet; de ere saa lidet vante til at eie meere, end hvad der neppe eller netop strækker til, for at fyldestgjøre den arme Nødtørvt, at de deels bortødsle, deels lade sig bedrage for saa meget, at de inden stakket Tid ere ligesaa fattige som før. 2) Noget lidt, som deres Qvæg giver dem i Overskud, fra hvad de selv behøve af Fedevarer, Smør, Ost, Talg, Huder, Skind og Uld, som vel og aarligen nogle Heste, der gaae til de andre Bygder. 3) Maaskee noget ei ganske ubetydeligt for Multer, og Tyttebær af deres Fieldmyrer, som her frembringe dem i stor Overflødighed. - Paa Fiskeudførselen nær ere de andre Udførselsartikler ikke betydelige. De kunne være det langt mere og flere kunne de være. Agerdyrkningen, dreven som der der kunde drives, vilde ei allene hæve deres Trans til fremmed Korn, men gjøre andre skatskyldige til deres gode Jordbund. Fædrivten kunde ogsaa afgive meget mere end den giør, saavelsom deres Faareflokke. Endog deres Moser kunde give en vigtigere Udførsel, som der primler i dem af en saadan Mængde Beccasiner, Brokfugle o. desl., som neppe noget andensteds, medens man saa gode som slet ikke betjener sig aff denne Jagt. Jmidlertid er dog Jagten paa Ryper og andet Fuglevildt i de indre Fieldbygder bleven for Fjeldbonden en temmelig vigtig Jndtægtskilde, siden man, ved at bringe dem i Mængde til Marked, har gjort dem til en Nødvendighed for Ryfylkets Luxe, ja endog til en Udførselsartikel, hvormed Giestebudsbordene, endog i det fjerne Dannemark, nu saameget forsynes. (Handels-Tid. - Fortsættes.)