Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-08-09
For en føie Tid siden var det saa saare tillokkende for Hver, der eiede Penge, at kjøbe Jordegodser, deels for Vindings Skyld, deels ogsaa for Glandsens og Fornemhedens Skyld, der beherskede saa stor en Mængde, ødelagte saa saare mange Familier, og forvoldte saa store Uordener i Borgersamfundet. Men de allerfleste af disse Kjøb gjortes af Lykkeriddere paa Speculation; thi Exemplet havde godtgjort, at flere fra Nul af havde opfvunget sig til noget ret Stort. Skovene og Bøndergodset vare de Vehikler, hvorved det uhyre høje Maal maatte kunne opnaaes. Hvad Skovene anbelanger, da lagde Regjeringen sig imidlertid derimellem, og, til al Lykke for Landet endnu betids nok, gjorde disse Lykkeriddere en slem Brøk i Regningen; men saalænge endnu Forvirringens Periode gav Penge mellem Hænderne paa Godsernes Fæstebønder og desforuden indgød dem en temmelig Portion Forvovenhed og Dumdristighed, forstod man, ved alvorlige og strænge Forholdsregler, at formaae disse til, at kjøbe deres ifæstehavende Gaarde, for derved at erholde Uafhængighed og Frihed, hvilken Frihed disse Stakler siden have maattet bøde saa haardt for. Dog, stort er endnu Antallet af Dem, der forbleve i deres gamle Stillinger som hoveriepligtige Fæstebønder, der under nærværende Conjuncturer ingen Udsigter levnes til en bedre Skjebne, end taalmodig Underkastelse; men de føle dog rundtomkring i stort Antal, hvor ulykkeligt det er, at underkastes saamegen Vilkaarlighed, især om det er truffen i deres Lod, at have en haard og ubarmhiertig Godseier. For at gjøre Sagen ret beskuelig, vil jeg sammendrage nogle faa noksom bekiendte Træk, fremstillet i et Exempel. A. tilkjøber sig Gaard og Gods, eller, han har tilkjøbt sig samme, og udkaster en Plan, efter hvilken han troer, at kunne gjøre sig størst Fordeel saavel ved Hovedgaardens Trivt som ved Bøndergodsets kloge Benyttelse; derpaa ind studerer han sig, hvorvidt han kan gaae, uden aabenbar Brud imod de kongelige Anordninger, og end dertilmed fortjene Navn af Patriot; hvornæst han friskvæk begynder sine Operationer. Naar han farer grumt afsted med Bønderne ved Hoverietjenesten, heder det i vort nyemodens patriotiske Sprog: "De Kanailler og dovne Æsler skulle vænnes til Arbeid og Orden; jeg skal "lære dem, at aflægge den gamle Slendrian; men der maae skarp Lud til skurvede Hoveder. "De Kongelige Forordninger bør holdes, og Skovene maae opfredes, at Landet ikke engang i Tiden skal komme til at mangle Tømmer til Bygninger og Redskaber; men derfor bør og"saa Skovtyveriet exemplarisk afstraffes, trænge "Bønderne til Gavningstræ, kunne de kjøbe paa "de Skovauctioner, jeg aarlig lader afholde, eller ogsaa de beflitte sig paa, at plante og opfrede "det selv. Hegnsforordningen bør der holdes "over med alvorlig Strenghed, og de Bønder skulle mulcteres saaledes for Ufreds Skyld med "deres Kreature, at Lystenheden efter den dem "saa kjere Ævre kan forgaae. Fæsterne ere, ifølge deres Fæstebreve, forpligtede til, at vedligeholde deres Bygninger; Egetømmer af mine Skove og Muursteen fra mit Teglværk er jeg "forbunden til, at levere dem til Fornødenhed; men priset være mine Formænds Erfaring eller deres Forvalteres Snildhed, der klogeligen undlod, at tilføie, uden Betaling; thi skulle de ogsaa, saasnart jeg mod taalelig Betaling over"lader dem Egetømmer og Muursteen, uden Skaansel tilholdes, at istandsætte deres Bygninger, førend de usle Rønner styrte sammen over Hovederne af dem: Bedre for dem er det ogsaa, at boe vel, og mig geraader de vel opbygte og nette Bøndergaarde baade til Ære, og Gavn. Restancer vorde Bondens Ruin, og derfor skulle statueres nogle afskrækkende Exempler mod Lunkenhed i Betalingerne af Skatter og Afgivter til rette Forfaldstider." &c. &c. Den haarde Medfart, som nu ifølge heraf rammer de arme forknytte Fæstere, gjør Nogle af dem reent forsagte, medens Andre derved vorde forstokkede og oprørske; men i sidste Tilfælde heder det: "Der seer man Frihedsprædikanteres Værk, men naar Oprørsluen kun dæmpes itide ved exemplariske Afstraffelser, da vil Lysten til Opstand og Jnsubordination nok forgaae hos "det Pak." Han veed meget vel, at Fæstebønderne intet varmere Ønske nærer, end at een af deres Børn maatte faae Gaarden i Fæste efter dem, for at de hos disse kunne nyde Ophold paa deres gamle Dage; men hvor dyrt maae de som oftest ikke betale for at faae dette saa saare billige Ønske realiseret, deels med opskruet Jndfæstning, deels med forhøiet Landgilde. Og her ved denne Leilighed maae den arme Fæstebonde ret føle Vægten af Vilkaarlighedens haarde Jernaag. §. 8. Fæsteindretningen gjør ogsaa hiint Forhold misligt derved, at den sætter Skranker for Grundforbedringer, og overhovedet stiller mægtige Hindringer i Veien for de meest lønnende Foretagender ved Avlsbruget, baade nu og fremdeles. Vel seer man enkelte Fæstere, under veltænkende Godseiere, drevne af Ærekjerhed, at hæve sig over Mængden; men Hvoriblandt disse beklager sig ogsaa ikke over det usikkre i deres Stilling med Hensyn til Kone og Børn, om Døden for tidligt skulde kalde dem: Af gode Landmænd er det for længe siden erkjendt for en afgjort Sandhed: at et Landbrug, uden forudgaaende nødvendige Grundforbedringer, aldrig hæver sig over det Middelmaadige; men Grundforbedringer kunne ikke udføres uden Forskud, som først om længere eller kortere Tid atter kommer tilbage med Renter og Rentes renter. Det er en notorisk Sandhed, at Fæstebønder i Almindelighed saare sjeldent og meget ugjerne foretage sig betydelige Grundforbedringer: men hvad andet mon der vel ogsaa kan ligge tilGrund derfor, – uden Hvad, som ogsaa allevegne af Fæsterne indvendes: "Hvem veed, om vi opleve den Dag, da der kan høstes Fordeel deraf. - Hvo er os Borgen for, at vore Børn da efter os komme til at nyde Godt af vore Forbedringer. - Har ikke Erfaringen desværre viist os, at netop disse Grundforbedringers skjønne Frugter, f. Ex. en velindhegnet og herlig dyrket Mark, forbedrede Enge, suffisante og skjønne Bygninger a., enten maatte gjenkjøbes i dyre Domme af Børnene? - eller, hvad "endnu værre er, at de bleve Fremmede til Deel, f. Ex. Godseierens mangehaande Betjentere og "Domestikker," Ofte finde Godsejere paa, at bortfæste slige forbedrede Gaarde ved offentlig Auction, for ret at gjøre sig Fordeele derved; men isaafald vorde Børnene som oftest stødte derfra, og maae ofte med tomme Hænder og sorgfulde Hjerter vandre ud i den vide Verden, aldeles berøvet Frugterne af de hensovede, kjere Forældres paa fremmed Eiendom anvendte Capitaler og Flid. Som dybt grundet i den menneskelige Natur er det en afgjort Sandhed, som Erfaringen noksom stadfæster: at nærværende Fæsteindretning netop ligesom tvinger Bønderne til at blive ved det Gamle, og gribe efter de smaae og hastigkommende Fordele, i det de trøste sig med det bekiendte Ordsprog. En Fugl i Haanden er bedre end ti i Skoven. §. 9. Kaster man nu derpaa Øinene til den skjønne Side ved Fæsteindretningen, nemlig: naar en ædel og menneskekierlig Godsejer bort fæster Gaarde ikke som til Tienere, men som til Børn, han i Ordets ædle Betydning saa gjerne og faderlig ville lede fremad til Forædling, Velstand og Lyksalighed; da dvæler man saa gjerne ved slig Stordaad, og udmaler sig i Tankerne lutter Skjønhed og Harmonie. Ja, Gud være æret, Danmark ejer endnu mange Godseiere, hvis Sjeleadel fordunkler langt flere end sexten Ahner, og som, udrustede med Kundskaber og Erfaringer, og begavede med Energie og Gavnelyst, agte at lede deres Fæstebønder frem til Oplysning, Forædling og Lyksalighed, utrættelige end selve under de største Hindringer og Besværligheder; men - Hvad øiner man dog alligevel her i Baggrunden? - Sandelig, høist sjeldent det Frydefulde, man med Grund kunde forvente. Utaknemmelighed, Vranqvillighed, Ulyst og Træghed blandt størstedelen af Fæsterne kjølne omsider Godseierens ædle, uegennyttige Gavnelyst, Nærved at forbande disse Fæstere, slige forblindede Daarer, vender man atter med dyb Veemod sit Blik bort derfra, som fra et høist tragisk Skue. De Skildringer, jeg baade her og hisset opstillede, have stærke Skygger; men ere dog tegnede med Sandhedens Pensel, der førtes af Erfaringens sikkre Haand. §. 10. "Hvi spørger man nu med Billighed, "hvi maa da Hoveriet og Fæsteindretningen nuomstunder, fremfor i ældre Tider, have gjort Forholdet imellem Godseiere og deres hoveriepligtige Fæstebønder saa saare misligt: Grunden dertil maa sikkerligt søges i den fremskridende Oplysning; thi Jngen kan nægte, at Hoveriet og Fæsteindretningen, som Levninger fra Lehnssystemets Dage, maa staae i stærk Contrast med fremskridende Oplysning og Forædling, borgerlig Frihed og Lyksalighed. hine Mørkhedens Dage vare vore Bønder stupide, dovne, lumske Slaver, som Fæsteindretningen satte i det rette Forhold til Godseieren, og et strængt Hoverie fandtes da at være det passeligste Middel til at vænne dem til begyndende Agerdyrkere, ligesom ogsaa, naar Stok og Hundepidsk ikke vare tilstrækkelige Argumenter, da Træhest, Gabestok og Tyvehul i sin rette Orden. Det er et Særkiende paa en lav Grad af Cultur blandt et Folk, at det sjeldent kaster Blikket længere ud, end til det Nærværende; men at det, ved tiltagende Oplysning og Forædling, fornemmeligt seer hen til Fremtiden; desaarsag forekommer Fæsteindretningen nuomstunder de fleste saa modbydelig, fordi den betager dem Udsigten til en lys Fremtid. Heri troer jeg Grunden maa søges til al den Utaknemmelighed og Vrangvillighed, som ofte saa uformodentlig findes hos Fæsterne, og som maa omsider kjølne endog de ædleste Godsejeres Jver for deres Fæstebønders Oplysning, Forædling, Velstand og Lyksalighed.