Berlingske Tidende, 1836-03-02
Hvad der i det Foregaaende er anført om Nytten af Fyr afgiver ogsaa Beviis for Nytten og Nødvendighed af Vagere og Sømærker i vore snevre med bundløse Grunde opfyldte Farvande, hvorved det bør bemærkes, at disse Mærker ikke alene ville tjene til Veiledning for den Søfarende i Almindelighed, men ogsaa for Lodserne i Særdeleshed. Med Hensyn til de Steder, hvor Fyr og Mærker ønskes oprettede og Vagere udlagte, da har Agent Bruun til de første foreslaaet Hirsholmene og Fornæs, og Capitainlieutenant Sandholt endvidere Refsnæs, Hes selven, Sprogøe og Hielmen, samt Va gere paa Skagens Rev, paa Dvale grundene, Rimen, Naveren, Kalke grunden, Renæs, Bolsakken og Ha steens Grund. Forsamlingen har ogsaa erkjendt, at Fyr og Mærker maatte ansees for ønskelige paa alle de forannævnte Steder, men da dette ikke forventes at kunne opnaaes paa eengang saa har den troet at burde udhæve dem, der ansees for de nødvendigste, til hvilke hører Fyr paa Hirsholmene, Fornæs, Sprogøe og Refsnæs, samt Tønder og Mærker i Læssøe Rende, paa Bolsakken og ved Refsnæs. Om end ikke den Sum, der af de indkommende Fyrintrader er normeret til Fyrs Anlæg og Vedligeholdelse, øieblikligen skulde kunne forslaae til Oprettelsen af de attraaede, saa har Forsamlingen dog troet, at dette ikke vilde lægge nogen særdeles Hindring i Veien, eftersom Deres Majestæt vistnok vilde finde det retfærdigt og billigt, at en Deel af det betydelige Overskud, som Fyrpengene skulle indbringe den kongelige Kasse, blev anviist til hiint oprindelige Øiemed. Dette kunde maaskee i alt Fald skee som et Forskud paa samme Maade, som de Bekostninger skulle være udredede, der ere foranledigede ved Blusfyrrenes Omdannelse til Lampefyr, hvilken Omdannelse imidlertid vil medføre en saa betydelig Besparelse, at Fyrkassens Udgifter, i Fremtiden ikke ubetydeligen ville formindskes, naar det første Udlæg til den forandrede Jndretning er indvundet. Forsamlingen giver sig den allerunderdanigste Frihed at vedlægge det Kort, der har været brugt under de Forhandlinger, som i Anledning af den omhandlede Gjenstand have fundet Sted, tilligemed disse. Henhold til alt Foranførte tillader Provindsialstændernes Forsamling sig allerunderdanigst at indstille :At Fyr maae oprettes paa Hirsholmene, Fornæs og Hesseløen; at Sprogøe Fyr maa holdes stadigen tændt; at en Lanterne, indtil fyr kan vorde oprettet, maa tændes paa Refsnæs; samt at Tønder og Mærker maae ansakken og ved Refsnæs. Sagen angaaende Provst Birch, Andragende om den nye Matriculs Jndførelse. (See denne Tidende Nr. 6364 og Nr. 7274). Det ovennævnte Andragende, som Provst Birch har indgivet til Stændernes Forsamling, er af følgende Jndhold: Nærværende Andragende indeholder Forslag til en Petition om, at det Skyldsætningsarbeide, som allerede for mange Aar siden efter vor allernaadigste Konges befaling begyndtes, og i mange Aar med betydelige Bekostninger fortsættes, men om hvis Resultat nu intet høres, maatte saaledes fremskyndes, at den store Klasse af Statsborgere, som efter det deres Eiendomme og besiddelser paalagte Hartkorn betale Skatter, og Afgifter, præstere offentligt Arbeide og Reiser, og overhoved udrede det største Bidrag til Statens Fornødenheder, maatte ved en ny Matriculs Jndførelse see dette betydelige Bidrag paalignet efter en i Forhold til Jordernes Beskaffenhed ligeligere og derfor som det synes ogsaa bestemtere og billigere Maalestok end den, som den nu gieldende Matricul afgiver, alt i Overensstemmelse med det ved Forordning af 1ste October 1802 44 givne Tilsagn, og de der antydede Regler, anvendte paa senere udkomne Anordninger, i Besynderlighed Forordningen af 15de April 1818. At Hartkornet nu efter en høist ulige Maalestok i alle Provindser er de forskjellige Jorder og Eiendomme paahvilende, er os alle vitterligt. Ligesom der gives magre og ufrugtbare Egne, der ere belastede med et høit Hartkorn, saaledes el gives der langt bedre og frugtbare St. er, med et lavere Hartkorn ; der gives nin, endog saadanne, hvorpaa aldeles intet, eller godt som intet Hartkorn hviler. saa Der gives neppe nogen Landmand, som jo herpaa kan meddele oplysende og stadfæstende Exempler. J min Egn gives Byer, som have ikkun 7 Tønder Land middelmaaJord til en Tønde Hartkorn, medens dig. der gives andre, som have det dobbelte Antal, ja indtil 30 a 40 Tønder gode frugtbare og muld-lerede Jorder. Der gives Gaarde paa 12 Tønder Hartkorn, som ikkun kunne holde 8 Køer, medens neppe en Miil derfra i samme Pastorat ere Gaarde paa 2 a 3 Tønder Hartkorn, som holde det samme Antal Kreaturer, og hvor Jordtillægget er ikke blot større end hines, men af en langt fortrinligere Bonitet. Kjøbstaden Assens har omtrent 5 Tønder, Land, og Middelfart 8 a 10. Vi undersøge ikke Grunden til denne saa ulige og som det nu synes regelløse Fordeling af Hartkornet, men bemærke ikkun, at paa dette Hartkorn paalignes Jordbrugernes Skatter, ikke blot den fornemste og betydeligste, Landskatten, men saa godt som alle de øvrige, saasom Afgiften til Amtsrepartitionsfonden, tildeels ogsaa de meere specielle, men ei ubetydelige Communeafgifter, saasom Fattig g Skoleskat. Thi at Fattigreglementet af 5te Juli 1803 og Skoleanordningen af 29de Juli 1814 paabyde, at de ved disse Anordninger befalede Bidrag skulle lignes ikke blot paa Hartkorn, men paa Formue og Leilighed, kan vanskeligen efterkommes, og bør maaskee heller ikke efterkommes i nogen betydelig Udstrækning. Cancelli-Skrivelserne af 5te December 1818 og 27de August 1835. synes og at angive den Hovedregel, at hvor Yderne alle have Hartkorn, skal dettes Størrelse, uanseet dets forskjellige indvortes Værdi, bestemme Afgiften. Saaledes forklares i det mindste disse Cancelli Skrivelser, hvorfor man og i Communer, i hvilke man ved Skole- og Fattigafgifternes Paaligning hidtil har tripleret det lave Hartkorn, for at gjøre det mere ligt med det høie, nu efterat Cancelli-Skrivelse af 5te December 1818 er gjentaget ved den senere af 27de August 1835, ikke længer troer sig berettiget til denne Fremgangsmaade, medens man tillige maa erkjende, at Uligheden meget vanskeligt udjevnes, ved at paalægge de Ydere, som have det lave Hartkorn, et Bidrag paa Formue, fremfor dem, som have det høie Hartkorn, eftersom enhver saadan Ligning paa Formue bliver et odiøst og usikkert Foretagende, der let kan lede til Vilkaarlighed, og har desuden altid den Mangel, at den saaledes paalignede Udgift ikke i Forveien af Yderne kan calculeres. Men, kan det da ikke tilstedes de vedkommende Fattig- og Skolecommissioner at triplere det Hartkorn, som, vitterligen for Alle, ogsaa for Yderne, er 3 eller 4 Gange saagodt, som andre Yderes i Commen, uagtet det ustridigen maa antages, at det lavere Hartkorn giver for dets Brugere bedre Leilighed til at bære Skatter og Afgifter enddet høiere, og maa det derhos erkjendes misligt, at bedømme de forskjellige FormueForhold, hvor ikke blot Skinnet ofte bedrager, men hvor enhver Jndkiggen er skuffende og uvelkommen, saa bliver Følgen, at Hartkornet, saadant som det er antegnet i Matriculen, bliver for Jordbrugerne den fornemste, og somoftest den eneste Maalestok ligesaavel for Paaligningen af de vigtigste Communal-Afgifter, som for Udredelsen af de øvrige Skatter. Det er imidlertid denne Beskattelsesmaade paa et høist ulige Hartkorn, som synes uretfærdig, og derfor ikke sjelden vækker Uvillie, en Uvillie, der ligeledes yttrer sig imod de offentlige Foranstaltninger, til hvis Fremme Afgifterne saaledes paalignes og vi kunne vel ikke undre os over denne Uvillie; thi skulde ikke enhver Statsborger bære Byrden i Forhold til de Fordele, Eiendomme og Rettigheder, hvoraf han er i Besiddelse. Ordsproget er gammelt: at hvor, som har Herligheden, bør og bære Besværligheden. Ønsket har derfor i mange Aar været almindeligt, og synes med hvert Aar at blive almindeligere og lydeligere, at den nu 150 Aar gamle Matricul maa saasnart som muligt, dog maaskee rettest med en forud forkyndt passende Frist, blive afløst af en ny, og derved en retfærdigere Maalestok blive given for de Jordbrugerne paahvilende Skatter og Afgifter. De indgribende og bekostelige Foranstaltninger, som Regjeringen i Begyndelsen af dette Aarhundrede traf til en ny Matriculs Forfærdigelse, tilkjendegiver ogsaa fra Regjeringens Side en Erkjendelse af Trangen til en retfærdigere. Maalestok, ligesom ogsaa Forordningen af 15de April 1818, hvorved Landskatten paabedes, og hvorved man ligesom fra en anden Grundsætning vendte tilbage til den, at Hartkornet skal være Maalestokken for beskatningen, maatte vække en sikker Forventning om, at hiin Trang ikke længe vilde vedblive at være uafhjulpen; men at det ved Forordningen af 1ste October 1802 § 44 givne Tilsagn vilde blive opfyldt. Denne vigtige Sag synes imidlertid ikke i de senere Aar at være fremmet, medens endog aldeles modsatte Anskuelser af Retfærdigheden og Gavnligheden af en ny Matriculs Jndførelse have søgt at gjøre sig gieldende. Heller ikke kan det nægtes, at ogsaa denne Sag har tvende Hanker, hvori den kan gribes; kan, fra forskjellige Synspunkter betragtet, vise sig forskjelligt. Man pleier saaledes at indvende: A. At en ny Matriculs Jndførelse vilde være en Uretfærdighed imod den, som har tilkjøbt sig Eiendommen med et lavt Hartkorn, og af denne Grund betalt en saameget høiere Kjøbesum. Kan denne Jndvending end ikke ganske og aldeles afvises, saa synes den dog for en stor Deel at maatte bortfalde, naar vi antage, at Jngen bør kunne kjøbe sig fri, meere eller mindre, for den almindelige Deeltagelse i de Udgifter, hvilke fordres af Staten, der forsvarer ham og hans Eiendom, hvoraf han er et Medlem, ikke blot med Rettigheder men ogsaa med Pligter. Har han derfor calcule ret paa en saadan Afgiftsfrihed, og derfor kjøbt sin Eiendom dyrere, da tykkes mi han faaer tage Skade for Hjemgield og bære sit Onde, som en Følge af hans, om vi end ikke ville sige ulovskikkede, saa dog mindre eftertænkte, Calcule. Det maatte derhos betænkes, at den nye Matriculs Forfærdigelse har været under Arbeide i henimod 40 Aar, og at det i dette lange Tidsrum har været vitterligt for det ganske Land, altsaa ogsaa for enhver eftertænksom Kjøber af Landeiendomme, at dens Jndførelse forberedes, og at den rimeligviis vilde komme. Den voldsomme Jndgriben i Eiendomsretten, som man med Føie maatte kalde det, hvis den uden saadant fleeraarigt Varsel var bleven antagen og indført, og Skatteligningen derefter paa buden, maa derved for størstedelen ansees ud jevnet, og skulde end Nogle desuagtet ved Jndførelsen komme til at lide et Tab, hvorpaa de ikke have kunne berede sig, da maatte det vel komme i særdeles Betragtning, at saadanne Besiddere ere ikkun enkelte og faa imod det øvrige store Antal jordbrugende Statsborgere, som nu savne og attraae en Skatteligning, der kunde ansees retfærdigere. end den nærværende, og derfor ønske, haabe og bede om, at det begyndte og fremskredne Matriculeringsarbeide maa paaskyndes. Men ogsaa for hiin Enkelte, som paa Grund af Kjøbslutninger tidligere end Forordningen af 1ste October 1802 maatte ansee sig indtil Fornærmelse brøstholden ved en ny Matricul, kunde maaskee en billig Eftergivelse, indskrænket til et vist Aaremaal efter de forhaanden værende Omstændigheder, finde Sted, uden noget Tab for Staten, som vilde kunne søge fuld Erstatning i Skatterne af det Hartkorn, der maa udkomme ved Skyldsætningen af de Strækninger, hvilke hidtil aldeles intet Hartkorn have baaret, og som altsaa ville udgjøre en additionel Deel til Landets hidtilværende skattesvarende Hartkorn, hvorhos dog bemærkes, at saadanne til Dyrkning optagne eller inddæmmede Strækninger maatte vedblive at nyde den dem anordningsmæssig tillagte temporære Skattefrihed.