Aalborg Stiftstidende, 1840-12-08
Med Glæde er det herfra bemærket, at der i en Artikel i Aalborg Avis om de forestaaende Stændervalg ogsaa er henledet Opmærksomheden paa vor vakkre, indsigtsfulde og frisindede Medborger og Formand for vor Borgerepræsentation. Hr. Apotheker Dahlerup. At denne Mands Valg, som Deputeret vil være i høi Grad ønskeligt, behøver neppe for dem, som kjende ham, udforligere at udvikles, ligesom hans charakteerfaste, selvstændige Virken og uhyklede Frisind ogsaa i en større Kreds, end den, vor Byes og Egns Gebeet omfatter, vil være bleven bekjendt. Men for at opnaae dette Valg, idet mindste fra det herværende Valgdistrict, vil det ogsaa være fornødent, at man herom forener sig i større Samdrægtighed, og da det er bekjendt, at Dahlerup ved sit Frisind og sin Selvstændighed i den herværende Embedstand, som tæller ikke faa Vælgere, har vundet Meningerne imod sig, tjener disse Linier som Opfordring til enhver frisindet Mand i de med Thisted i det 8de Valgdistrict forenede Byer: Nykjøbing, Skive og Ribe at man der vil forene sig med Thisteds selvstændige Beboere om Valg af Dahlerup til Deputeret ved Stænderforsamlingen. Thisted, den 4de December 1840. Om Røre i Folket En Deputeret har i Stændersalen i Viborg, ved at producere et Andragende om Skattebevillingsret fra flere hundrede Borgere i en stor jydsk Stad, yttret, at endeel af Andragerne vel neppe have været sig bevidste, hvad de underskreve. At en Mand, der har henlevet en lang Tid i Folkets Midte, kan fremkomme med slige yttringer og oplyste Borgere, maa virkelig forundre, saameget mere, som rede, hvis man antog at andet, end hans rene Overbeviisning har motiveret denne Attring. At en høitstaaende og i alle Forhold meget agtet Mand udtaler en saadan Mening, er virkelig meget nedslaaende. Vil man saaledes frakjende Borgerne i Stæderne sund Sands til at bedømme hvad de foretage sig, hvad maa da Bonden føle, som ialmindelighed ansees for mindre oplyst, Og hvad maa selv mange af de Deputerede tænke om de paa dem skete Valg? Jeg for min Part, uagtet kun simpel Landmand, følte mig meget indigneres ved at læse denne Yttring i Stændertidenden. Jeg indseer, meget godt, hvad statsretlige Garantier og Skattebevillingsret er, og jeg kjender mangfoldige Bønder, der vide hvad disse Ord ville sig. Men ligesom jeg har et ret ret klart Begreb herom, saaledes indseer jeg ogsaa meget godt, at saadanne Jnstitutioner ville have Jndskrænkninger i den absolute Regjeringsform til Følge. Alligevel skulde jeg dog troe, at ingen Undersaat kan forsynde sig i at bede Kongen om, hvad han anseer tjenligt til Landets Gavn, Mig forekommer det aldeles klart, at der i den paa vort lidet Fædreland hvilende uhyre Statsgjæld, - der nu i 26 Fredsaar ei alene ikke er formindsket, men endog foro ger, ligger en stor Opfordring til alvorlig Eftertanke, Det er oplyst, at Skatterne i Danmark udgjøre 5 Rbd. pro persona, og man har villet hente en Trøst for os derfra, at de i nogle Lande, navnlig i det rige England, ere meget større. Jeg finder ingen Beroligelse i denne Sammenligning, saameget mindre, som intet Land paa Jorden vel har saa store Ressourceer, som England fortiden er i Besiddelse af. Danmarks Statsgjæld, fordeelt paa 2 Millioner Mennesker, saavidt bekiendt, Kongerigets og Hertug dommernes Folketal, - udgjør 60 Rbd. pro persona, over og ikke under, og antager man, hvad vel kan være rimeligt, at neppe den halve Deel af Jndividerne kunne svare endog det allermindste deraf, saa hviler den paa den anden halve Deel med 120 Rbd. pro persona. Sæt at en Mand er Familiefader for 10 Sjæle, og hvor Mange ere ikke dette, saa hviler, efter denne Beregning, 1200 Rbd. af Statens Gjæld paa hans Hoved. Sæt at en saadan Mand har begyndt sin Virksomhed med betydelig privat Gjæld, men ved redelig Flid, stræng Oekonomie og Guds Velsignelse har afbetalt den, maa det da ikke være ham en alvorlig Tanke, at han endnu staaer i en saa uhyre Debet til Staten. Seer man hen til Tidens Tegn paa, at en stor Statsindtægt, Øresundstolden, maaskee snart vil blive betydeligt nedsat, om ei ophævet, saa finder jeg deri, nyt Stof til forøget Bekymring. Betragter man endvidere, at Statsudgifterne ingen anden Begrændsning, have, end Kongens Personlighed, da har Statsraad Hvidts Ord, som den Deputerede, Oliemøller Schytte, saa passende har citeret, sikkert fundet levende Gjenklang, som hos mig, saa hos Mange, og jeg maa nu spørge, om det er med eller uden Grund, at der er et Røre, en Bevægelse i Folket? Eller troer man, at det danske Folk er saaledes henslumret i Dorsthed og Ligegyldighed, at det ikke mere bekymrer sig om sit Vee og Vel: Jo, sandelig, der er et Røre i Folket, det er vist, og Tvivleren maatte, synes mig, glæde sig over den ægte danske Sindighed, hvormed dette Rore fremtræder. Jngen kan have større Kjærlighed til Fædreland og Kongehuus og lovlig Orden, end jeg; men jeg seer ingen Garanti for Fremtiden i den nærværende Tingenes Tilstand, og jeg er ikke begavet med et saa lykkeligt Phlegma, at jeg kan finde nogen Trøst deri, at det vel nok bliver godt i min Tid. Endskjøndt jeg veed at sætte tilbørlig Priis paa den Almægtiges Forsyn, saa finder jeg dog heller ingen rigtig Trøst i den Høiærværdige Deputeredes Yttring, at sætte Alting til den Kongernes Konge, der stedse styrer Alt til det Bedste, thi den samme gode Gud har jo sagt: "I Dit Ansigtes Sveed skal Du æde Dit Brød, og visselig lægge vi Hænderne i Skjødet, faae vi neppe Brød til Os og Vore. - Jeg kan saaledes ikke komme til andet Resultat, end at der i den nærværende Tingenes Tilstand ligger den stærkeste Opfordring til at bede om: statsretlige Garantier, Skattebevillingsret og Besparelser i alle Statshuusholdningens Grene, og jeg kan ingenlunde faae i mit Hoved, at Deherrer Deputerede af Embedstanden skulle behøve at være i Besiddelse af, endog den allermindste Smule, preligiens Clasticitet, for at anbefale saa velgrundede Andragender og Bønner til vor oplyste og ædle Konges Overveielse. Den, der dølger Sandhed, begraver Guld, og den Deputerede, der af nogetsomhelst Hensyn vilde lade sig lede til at modarbeide og undertrykke en saa stor Almeenheds Ønsker og Forhaabninger, han har hverken Øie eller Hjerte for det almene Bedste, og han burde ikke sidde i Stændernes Raad. En Landmand.