Norske Intelligenssedler, 1808-04-22
Da det engelske Ministerium flere Gange har søgt at skuffe Nationens Lettroenhed ved den Forsikring, at Keiseren af Rusland i Begyndelsen aldeles ikke havde yttret ringeste Misfornøielse over Kjøbenhavnstoget, saa vil det maaskee ikke være uden Jnteresse at læse efterstaaende Oplysninger over en Samtale imellem Keiseren og General Hutchinson. Dersom der behøvedes noget nyt Beviis, hvor langt denne Monark er fra den Tænkemaade, som Hr. Canning ikke har undseet sig ved at tillægge ham, saa indeholde det tilfulde i det følgende: "Hs. Keiserl. Maj. - saaledes beretter Gen. Hutchinson - begyndte Samtalen med at spørge mig hvad jeg meente om vort Angreb paa Kjøbenhavn, Jeg svarede, at jeg var aldeles uvidende om de Omstændigheder, der havde foraarsaget det, men at jeg haabede, at den engelske Administration kunde retfærdiggjøre sig, og bevise hele Verden, at de Danske vare i Begreb med at forene deres hele Magt med de Franske, for at gjøre fælles Sag mod England. Hs. Keiserl. Maj. anmærkede, at jeg dog umuligen kunde være af denne Mening, dersom jeg vilde erindre de Samtaler, vi havde havt om Danmark i Bartenstein. J disse sagde Keiseren mig, at har havde anvendt al mulig Umage, for at formaae Kronprindsen af Danmark til at forene sig med Coalitionen imod Frankrig; men at Prindsens Svar stedse havde været tydelig og uforandret, nemlig: at han mange Aar har vedligeholdt et Neutralitetsystem, hvori han havde fast besluttet at vedblive, da hans Folk derved havde levet i en blomstrende og lykkelig Tilstand, og at ingen Bevæggrund nogensinde kunde formaae ham at afvige derfra. Hs. K. Maj. føiede til, at jeg maatte være tilstrækkelig bekjendt med Kronprindsens faste Caracter, for at vide, at intet var vanskeligere end at rokke hans Beslutninger, eller bevæge ham til at forandre en Handlemaade, som han engang havde antaget; og at han, Keiseren, var sikker at der førend vort Angreb paa Kjøbenhavn ikke existerte nogen Forbindelse mellem den franske og danske Regjering. Jeg sagde derpaa, at jeg troede Lord Gower havde overleveret det Keiserl. Ministerium en Note over denne Gienstand; hvortil Hs. K. Maj, svarede, at dette forholdt sig saaledes, men at Notens Jndhold var latterlig da den hverken indeholdt nogen tilstrækkelig Forklaring, eller noget Tilbud om Fyldestgjørelse, Hs. Maj. K. begyndte derpaa at tale om den store Bekymring som vort uforsvarlige Angreb havde foraarsaget ham, og at der aldrig var skeet noget Lignende, at, om en saadan Fremgangsmaade blev gjeldende, saa vilde alle de Forhold, som hidindtil havde bestemt Nationernes Forhold mod hinanden, gaae aldeles til Grunde, at enhver i saa Fald kunde gjøre hvad han fandt for godt. Hs. K. Maj. sagde mig derpaa i de bestemteste Udtryk, Tone og Maade, at han forlangte Fyldestgiørelse, tilstrækkelig Fyldestgjørelse, for dette uden al Anledning foretagne Angreb, at det var hans Pligt som Keiser af Rusland, og at han vilde have den. Han spurgte mig, om jeg torde vove at være af anden Mening end han over denne Gienstand. Han sagde fremdeles, at de høitideligste Tractater og Forpligtelser forbandt ham med Danmark, og at han havde besluttet at opfylde dem. H. K. M. lagde derpaa til, at han formodede, vil havde et Angreb paa Cronstadt i Sinde, at han ikke kunde forudsee et saadant Angrebs Udfald, men det vidste han, at han var bestemt, at gjøre Modstand indtil den sidste Mand og ikke at vise sig ganske uværdig til den høie Post hvori Forsynet havde sat ham, Jeg svarede H. K. M., at jeg havde al Grund til at haabe og troe, at vi ikke vilde gjøre noget Angreb paa Cronstadt. Han svarede, at han var belavet derpaa, og allerede havde taget sin Bestemmelse saaledes som han før havde sagt mig. Derpaa sluttede han Samtalen og gjentog med megen Eftertryk at han vilde have Fyldestgiørelse for Danmark.