Den Vest-Sjællandske Avis, 1826-11-11
Det hvide, lyse og smagfulde Slot hæver sig som en beskiærmende Genius over alle disse Naturens og Konstens Fortryllelser; betragtet saavel i Maanens Lys, som i Solens Skin, frembringer det en høist indtagende og oplivende Effect; Synet af det letter og hæver Sindet; selv dets Navn giør et behageligt Jndtryk, og den hvide og skiønne Marmorstatue i Slotsgaarden, som bærer Fredens Billede, indbyder til Roe og til Glæde. Hele Slottets indvortes Indretning som dets udvortes Form frembringer samme venlige og muntre Jndtryk, man seer strax at det er et Værk af den nyere Tidsalder, man øiner mindre Pragt end i Frederiksborg; men man føler sig omgivet med en meere forædlet og en simplere Smag. Foruden Gemakkernes egne lyse og behagelige Udseende er det mærkværdigste i Slottet Malerie Samlingen, som er meget talrig; endskiøndt mange Stykker ere ligeledes derfra afleverede til Museet og mange tomme Pladser sees paa Væggene. De bedste Stykker ere formodentlig afleverede dog er endnu meget skiønt blevet tilbage. Mangfoldige herlige Landskabsstykker ere i Behold og Samlingen er især riig paa Stykker af den Nederlandske Skole, som meere behager ved sin Originalitet end ved sin egentlige Skiønhed; dens mørke Colorit er ikke indtagende. En eindommelig Ziir for Slottet og som man ikke kan fratage det ere de mange og skiønne Loftstykker af den Danske Maler Cancellieraad Krock, man siger at hans Værd blev ikke paaskiønnet imedens han levede, hvilket ofte er Tilfældet; thi Menneskenes Domme bestemmes fordet meeste af visse fordumsfulde Meninger, som til en Tid bemægtige sig Siælen og siden afløses af andre. Jblandt de mærkværdige Malerier i dette Slot maae fornemmelig regnes en Portrait-Samling af den Brunsvigske Familie, et aandrigt Portrait af Keiserinde Catharina den 2den og fornemmelig et skiønt Malerie af Juul som forestiller Frederik den Stette, som Kronprins i hans unge Alder, Malerierne ere ogsaa Gemakkernes eneste Prydelse; thi det er næsten tomt for Meublement, og man seer ikke der saadant prægtigt Stuccatur=Arbeide, som i Frederiksborgslot, ikke heller er Gemakkerne her betrukne som i hiint Slot med rødt Fløiel eller med Franske og Danske Gobelins hvoraf disse dog have tabt deres Farver. Over Malerie-Samlingen har Justitsraad Abilgaard udarbeidet en Beskrivelse, som ligger til Eftersyn i Gemakker ne og ikke mangler Træk af hans satiriske Aand saaledes bemærker han ved nogle Stykker, at det eneste mærkværdige, som kan siges om dem ere at de ere malede af en Kammerjunker. Han har havt den Beskedenhed at udslette sit Navn paa de historiske Malerier, hvormed han har prydet den 35 (ikke 40) Alen høie Pragtsal, hvilken man synes i Henseende til Lysning og Høide at have gjort til en Modsætning mod Riddersalen i Frederiksborg. Disse Malerier forestille Her tors Død og Tilskuerens Følelse er ikke en i med Konstneren, som selv synes at have misbilliget dem. Haven er et majestætisk Anlæg, som blot trænger til at et Medlem af Kongehuset vil vælge det til et Sommeropholdsted for at modtage at den Forskiønnelse, som det har naturlige Anlæg til. Nu er alt dødt og stille i de herlige Alleer og udstrakte Skovpartier ligesom de Statuer, hvilke i dem og i Normandsdalen endnu bære Livets Billede, og den sørgelige Taushed, som hersker i disse paradisiske Lunde afbrydes allene af den evige Husen af Gartnerfolkene for at bortkyse Rævene fra den Gaard, hvori Fasaner ne opklækkes, eller af de Creaturers Stemmer som græse paa alle aabne Steder i Haven. Det er at beklage at saadanne skiønne Haveanlæg blot omgive Slottene og saadanne skiønne Konstsamlinger blot gjemmes i dem, hvor kun saa faae Menneskeer kunne have Adgang til dem; hvorfor har ikke enhver Kiøbstad sin offentlige Have og sin Malerie-Samling, hvorved Landets Konstnere kunde paa mange Maader virke til at danne Folkets Sands for det skiønne og til at opvække Eftertanke og antænde gode og dydige Følelser hos det; den Menneskelige Natur udkræver at der igiennem Sandserne tales til Forstanden og Hiertet og Skiønhedens Magt er stor over Menneskets Siæl, naar denne først engang er bragt til at have Følelse for den. Omgivne af Fredensborg skiønne Natur i en maaneklar Nat, i det roeligste og blideste Veir lig, komne tilbage fra en Spadseretour og indtagne af det herlige Syn af den hvide Pragt bygning, som roelig og majestætisk lig en høiere Aand, hævede sig over Skoven, bleve vi destoværre snart paamindede om, at det ikke var i Aandernes fredelige, over Lidenskaberne ophøiede Land vi befandt os; men at det var i denne halv dyriske Menneskeverden vi vare nedsunkne; vort Sovekammer var uheldigviis placeret over en Kroestue, hvor der blev sviret og tumlet langt ud paa Natten. Al Søvn blev forjaget; vi kunde høre hvert Ord, som blev talet. Hvilken Trumphen i Bordene, hvilke frygtelige Eeder, hvilke rædsomme Skieldsord, som snart gik overtil det vildeste Slagsmaal. Ufølsomme for alle Naturens Skiønheder kiende saa ofte Menneskene ingen anden Glæde end at nedstyrte sig i Lasternes Ruus. Lader os ikke klage over denne Verdens Ufuldkommenhed; den er meget for skiøn og god for Skabninger som Menneskene ere. Du bærer Fredens Navn og Minde herlige Pragt bygning; men naar bliver der Fred i det men neskelige Liv og i det menneskelige Hierte? Vi forlode Fredens Borg og begave os hen til Krigens. Herlig snoede sig Veien igiennem Skoven fra Fredensborg til Kronborg, smukke Udsigter aabne sig paa forskiellige Punkter; men Helsingøer tager sig ikke, uagtet dens Størrelse godt ud i en Frastand; behageligere er Synet ud over Sundet, som oplives af de hvide Seil og de ilende Skibe.