Københavns Adresseavis, 1773-08-10
Dersom Planterne, efter Anviisningen under Nr. 6, set tes noget tæt, saa skal man, i sær naar de ere først voxne noget i hinanden, ikke saa let have at befrygte, at Ukrydet derudi, skal tage Overhaand, efterdi Jordbunden før faaer Skygge, og Ukrudet bliver qvalt ved de affaldende Løv. 14) Men da der i Førstningen dog bliver adskillige Steder ledige tilovers, som har Luft, hvor Ukrudet tager Plads; saa er det en Hoved=Fordeel, at man i den første Efterhøst, efterat Beplantningen er skeet, belegger Plantagen en halv Fod høyt med Løv, som man henter af Skoven. Man har megen Nytte at vente heraf, thi først giver det de nye plantede Sager Beskyttelse og Læe imod Frosten, og opvarmer Jordbunden; for det Andet fordriver det hvad Ukrud der mueligt skulde ville komme op, for det Tredie forsk ffer det Plantagen den beste Næring, naar det har ligget i nogen Tid og er blevet til Jord, og endelig for det Fierde holder det Jordbunden løs, saa at man med let Umag kan udluge det Ukrud, som maaskee opvoxer derudi. Det er derfor og got hvert Aar at bringe saadanne Løv derpaa, indtil Planterne ere voxne saa store, at de selv kan forskaffe denne Fordeel. 15) Ved Forplantningen maae man see derhen, at ingen Plante skal med Tiden skygge for meget paa eller vel endog qvæle den anden. Man maae derfor vide, hvor høyt omtrent enhver Plante voxer. J Mangel af egen Erfarenhed og andres Efterretninger kan man raadføre sig med den Millerske Haugebog, hvor det anmerkes, hvor høyt hver Plante omtrent voxer, endskiønt saadant lider en stor Undtagelse, eftersom et Træe bliver sat i god eller slet Jord, eller paa saadant et Sted, som er passeligt for det. 16) Fornemmelig maae denne Regel lagttages, naar man planter saadanne Træer og hinanden, som bliver immer grønne, og som fælder Bladene. Hr. Duhammel og andre raader, at man skal skille dem fra hinanden og paante hvert Slags for sig. Men herved taber begges Anseelse, og den Plantage, som fælder Blade, beholder slet ingen Anseelse om Vinteren. Begge kan og uden Skade forbindes med hverandre, naar man ikkun lader de høyest voxende Granne= og Furre=Træer blive derfra, eller seer derhen, at de høytvoxende Plage=Træer kommer til at staae paa den nordlige Side, og at der ingen Planter bliver satte hos dem, som kan tage Skade af de affaldende Pigger= og Naale Blade. I store Plantager kan man ogsaa hist og her beplante smaa Pladse med lukter immer grønne Sager, som giver en Afdepung, der falder got i Øynene. 17) Naar Geoex er fra varmere Lande skal i Plantager og Lyst=Skove vænnes til den her værende skarpe Egn, saa kan man ikke forlange, at de strax i de første Aar skal holde ud uden al Bedekkelse. Men paa det at man heller ikke ved alt for kielen Omgang skal forderve dem, saa maae man efter hver Plantes Fæderneland dømme om dens Ryg og Opvartning. En Plante, som har hiemme i de østlige Provintzer i Nordamerica, lader sig uden megen Omhyggelighed vænne til vort Clima, efte di det der værende Veyr ligt er næsten ligesaadant som det her værende, efterdi ogsaa der, efter Hr. Kalms Vidnesbyrd, indfalder sterkt Natte=Frost i Maji Maaned. Don findes der ogsaa nogle af de Nordamericanske Træer og Ymper, saasom Diospyros, Bignonia Catalpa. Anona trilobe, der ere kieldere, end mange Vexter fra Sydcaroling, hvilket er fornemmelig at tilskrive den meere svampede Træe=Art. Hr. Ridder af Linnee, saavelsom Miller anfører ved hver Plante sammes Fæderneland, som kan efterslaaes. Man maae altsaa anderledes behandle de kelne Vexter, end saadanne, som kommer fra koldere Egne, eller setter et fastere Træ. Ved disse er det tilstrekkeligt, naar de i de første Vintere, eller saa længe, indtil Planterne har rodsærstet sig og ere blevne haarde, bliver tildekkede ved Roden, med Løv og Blade, raadne Sang=Spaaner, eller gjennem brændt Garver=Bark, og at Stammen i det første Aar bliver omvunden med Halm. De, som ere noget kieldere, maae, foruden en god Bedekkelse ved Roden, endda beklædes paa Stammen med tørre omvundne Løv og Halm, eller med Straa=Maatter. Eftersom disse Planter efterhaanden bliver sterkere og haardere, bliver dem immer givet mindre Bedekkelse, indtil man ende lig, naar man merker, at de ere uemfindtlige imod Kulden, overlader dem til deres Skiebne, ligesom de indenlandske, uden videre bistand (a)