Berlingske Tidende, 1836-02-10
Under Sagens endelige Behandling, ved hvilken Etatsraad Steenfeldt havde indstillet, at Forsamlingen vilde andrage paa, at Hans Majestæt Kongen vilde træffe saadanne Foranstaltninger, hvorved Udarbeidelsen af en ny Civil- og Criminel=Lovbog hensigtmæssigst og hurtigst kunde fremmes, bemærkede Proponenten yderligere, at Jngen i Forsamlingen havde negtet, at det var Folkets Ønske at blive sat i Stand, til selv at kunne lære at kjende sine Rettigheder og Pligter; kun var det blevet indvendt, at det var vanskeligt at udarbeide en Lovbog, der svarede til den intenderede Hensigt. Han vilde ikke modsige, at Retskyndige vare nødvendige, men han maatte dog holde for, at Folket i det daglige Liv burde kunne veilede sig selv ved Landets Love, hvilket for nærværende Tid ikke var muligt. Committeen havde formeent, at Lovgivningens Kilder ved en ny Lovbogs Udgivelse skulde tilintetgjøres, men han indsaae ikke Nødvendigheden heraf. Referenten yttrede sig udførligere over Sagen, idet han bemærkede, at Proponenten vel nærmere havde forklaret sit Andragende saaledes, at man først burde anholde om en ny Udarbeidelse af de Deele af Lovgivningen, som mest trængte til samme, og tilføiet, at det maatte være de Retskyndige overladt at navngive disse. Etatsraad Steenfeldt havde nu stillet Forslaget til en Petition saaledes, at der skulde andra ges paa at erholde en ny Civil- og en ny Criminel=Lovbog, og han havde altsaa netop paa eengang forlangt en heel almindelig Lovbog af Regjeringen. Han havde derhos anført, at det var et Stænderne værdigt Ønske, man udtalte, men skulde Stænderne udtale alle værdige Ønsker, uden at agte paa, om de for Tiden ere udførlige, saa vilde Forsamlingen efter Talerens Skjøn høiligen miskjende Betydningen af Petitionsretten. Det var t. Ex. Stænderne værdige Ønsker at Negerslaveriet afskaffedes, at Skatterne formindskedes, at Næringsfriheden løstes fra Laugsbaand o. desl., men Forsamlingen havde ei troet at burde gjøre slige almindelige Ønsker til Gjenstand for Petitioner, forinden man tillige kunde gjøre bestemte Forslag til deres Udførelse. Det var sagt, at man skulde petitionere Hans Majestæt om en almindelig Lovbog, for at han kunde lade Udarbeidelsen forberede ved at træffe de Foranstaltninger, hvorved Lovbogens Udgivelse hensigtsmæssigst og hurtigst skulde fremmes. Men ved at andrage paa slige Foranstaltninger burde man nøie betænke, hvilke disse Foranstaltninger skulde være. Proponenten havde antydet, at det nye Lov arbeide ei skulde overdrages en Lovcommission men Rigets Generalprocureur med nogle Arbeidere under sig. Herimod er af Committeen enstemmigen indvendt, at flere for Landets Jnteresser vigtigere Arbeider forestode Regjeringen inden næste Stænderforsamling, som ei kunne ventes heldigen fuldførte, naar de bedste Kræfter skulle anvendes til Udarbeidelsen af en ny Lovbog. Derimod var erindret først, at Forsamlingen ei skulde taxere Regjeringens juridiske Kræfter, men dette er efter Talerens Skjøn herdet samme som, at den ei skulde spørge, om dens Ønske for Tiden var udførligt. Referenten gik derefter over til særligen at omtale en ny Civillovbog og en ny Criminal lovbog. Udarbeidelsen af en ny Civillovbog er, som af Commissarius og alle Medlemmer, der havde talt, bemærket, et yderst vanskeligt Foretagende, som, fordrer Anvendelse af mange Kræfter og megen Tid. Nedsættelse af Lovcommissioner saaledes, at disses Medlemmer skulde beskjæftige sig med Lovarbeidet ved Siden af andre Forretninger, førte, som Erfaringen havde viist, et til Andet end til Tab af Tid, Penge og Kræfter. Lovcommissionernes Medlemmer uddøde efterhaanden, og hvad de for mange Aar tilbage havde faaet færdigt, var nu ei længere tilstrækkeligt. Skulde Arbeidet lykkes, maatte Statens første retskyndige Mænd næsten udelukkende beskjæftige sig med det nye Lovarbeide. Men at det vilde være skadeligt at henlede deres Virksomhed fra de materielle Jnteresser, som forTiden skulde ordnes, fra Landboforholdene, Communalforholdene o. s. v., til Udarbeidelsen, af en Civillovbog, synes utvivlsomt, saa længe, Retstilstanden i Henseende til Mit og Dit er saa sikker og god, som Tilfældet er her i Landet. Det vilde være meget rettere, at Stændernes Forsamlinger beskjæftigede sig med hine materielle Jnteresser, end at de skulde anvende lang Tid med at skulle afgive Betænkning om en ny Civillovbogs mangfoldige Bestemmelser. sten der er desuden af Committeens Medlem, Secretær Ussing, anført en anden Grund som maaskee turde være den vigtigste, der kan anføres imod i nærværende Øieblik at andrage paa Udarbeidelsen af en Civilovbog, den Grund nemlig, at vi, med Hensyn til saa mange af de vigtigste Forhold, ere i en Overgangsperiode – som Alle haabe til det Vedre. Vore Landboforhold skulle saaledes uddanne sig, og mange Tusinde ønske Forandring af dem. Vore kirkelige Forhold ere i en tildeels sørgelig Spænding og Bevægelse; Næringsbrugerne, navnligen Haandværkerne, ønske større Frihed; Handel og Søfart ville ogsaa løsnes fra mange Baand. Alt dette erkjender enhver fornuftig Mand, alene at kunne iværksættes efterhaanden. O i denne Overgangsperiode vilde man firere Alt ved en ny almindelig Lovgivning, Det forekom Taleren, at ingen Tid er mindre skikket dertil end den nærværende. Langt mindre kunne der siges mod Udarbeidelsen af en ny Criminellovbog. Tilden trænge vi meere end til en Civillovbog. Dens Udarbeidelse er forbunden med mindre Vanskelighed; de almindelige Straffelove staaefor største Deelen kun i en fjernere Berørelse med den ovennævnte Bevægelighed i vort borgerlige og politiske Liv. Men dog er Arbeidet vanskeligt og omfattende, og der er endog nogle Materier, som staae i nær Forbindelse med den nysnævnte Bevægelighed. Taleren vilde blot nævne eet, vistnok et mærkeligt, Exempel. En ny Criminallov maa efter sin Natur optage en heel ny Presselov i sig; men Forsamlingen kan vist ei antage, at det i Øieblikket er den rette Tid til at tage nye ganske almindelige og omfattende Bestemmelser. om Trykkefriheden og dens Begrændsning under Overveielse. Hertil kommer endnu den Grund, at Forsamlingen, saavidt Taleren skjønner, kommer i Modsigelse med sig selv ved nu at petitionere om Udarbeidelsen af en heel ny criminel Lovbog, efterat den specielt har andraget paa en ny Tyvslovgivning Det af Justitsraad Salicath indgivne Andragende om en ny Tyvslovgivning indeholder nemlig, at Folket vel venter og ønsker en ny Criminallov, men at der ere saa mange Vanskeligheder forbundne med i Øieblikket at andrage paa et Værk af saa stort Omfang, at Stænderne helst maae indskrænke sig til at petitionere om, at en af de vigtigste Deele af Criminellovgivningen, nemlig om Krænkelser, af Eiendomsretten, først bliver tagen for og en ny Lov given, som stemmer med Retfærdighedens og Humanitetens Fordringer. Stænderforsamlingen har billiget dette; den har andraget paa, at en ny Lov om denne vigtige Deel af Criminalretten først maa udgaae, Kongen skal allerede herom have udstedt den fornødne befaling og altsaa billiget Stændernes Anskuelse. Det er da efter Talerens Skjøn ei conseqvent eller passende, at den nærværende Forsamling tilbagekalder sin tidligere Anskuelse, og nu andrager paa, at der maae træffes de Foranstaltninger, hvorved en heel ny Criminallovbogs Udarbeidelse hensigtsmæssigst og hurtigst kunne fremmes. Taleren tilføiede slutteligen, at han ei ubetinget vil erklære sig imod Proponentens Anskuelser; han antager blot, at man ei i nærværende Øieblik skulde andrage paa de paatænkte omfattende Lovarbeider. Naar først det vigtigste ovennævnte Savn i Henseende til vore Strafselove er afhjulpet, vilde Taleren i en følgende Forsamling stemme for, at der skredes til at samle og ordne alle Anordninger om Forbrydelser og Straffe, saa at en ny Straffecoder kunde udkomme; og dernæst kunde, efterhaanden som enkelte af de civile Retsforhold, saasom de kirkelige Forhold, Landboforholdene, de Værnepligt, Handel og Søfart, vedkommende Forhold komme til en vis Fasthed, nye almindelige Lovgivninger og samme emanere, og derved en bestandigt fortsat Uddannelse og Simplification af vor Lovgivning efterhaanden opnaaes. Et Medlem erindrede, at det ikke var første Gang Retslærde ikke havde ønsket nye Lovboger, og Aarsagen hertil var ikke vanskelig at forklare, siden de efter Udgivelsen af en ny Lovbog befandt sig paa et terra incognita. Committeens Majoritet havde i nærværende Tilfælde fundet en vigtig Støtte i en af Tydsklands berømteste Videnskabsmænd. Hvad denne Mand havde udtalt med nærmest Hensyn til Tydsklands Lovgivning, var dog ikke ganske anvendeligt paa vor Lovgivning, der utvivlsomt var langt fuldkommere end hiin. Ønsket om en ny Lovbog i Danmark var heller ingenlunde noget nyt, og Gavnligheden af den syntes ogsaa forlængst at være bleven erkjendt af Regjeringen, idet der allerede i Aaret 1737 blev nedsat en Commission til at udarbeide en saadan, fordi, som det i Rescriptet desangaaende hedder, Lovgivningen allerede da ikke fandtes at være svarende til sin Hensigt. Senere havde forskjellige Commissioner i dette Øiemed været nedsatte, og nogle af disse havde ikke lidet bidraget til at fremme bedre specielle Love. Saavidt vidstes var senest i Aaret 1800 en Commission bleven nedsat til at udarbeide en ny Criminellov, og de i denne Anledning udfærdigede Rescripter lagde tydeligt for Dagen, at Regjeringen havde erkjendt det Mangelfulde i den bestaaende Lovgivning, og at der altsaa endnu, da ingen ny Lov var udkommen, virkelig maatte være Trang til en saadan. Taleren ansaae det iøvrigt for at være klart, at det ikke havde kunne være Proponentens Hensigt, at Lovgivningen, saaledes som den i Tidernes Løb havde udviklet sig, nu skulde kunne sammendrages i et saa lidet Værk som Christian den Femtes Lovbog; men han maatte tillige formene, at Storrelsen, som det maatte være fornødent at give den nye Lovbog, heller ikke her kunde komme i nogen Betragtning. Slutteligen beklagede han, at hverken Proponenten eller det Medlem af Forsamlingen, der havde understøttet hans Forslag, havde yttret sig om Maaden, paa hvilken Forslaget passende kunde realiseres. J denne Henseende var han af den Formening, at det vilde være hensigtsmæssigt at overdrage Arbeidet til een Mand, som da kunde udarbeide visse Afsnit mellem hver Stænderforsamling; han holdt tillige for, at det kunde være gavnligt at lade disse Udkast trykke og betimeligen forud uddele, for at enhver Sagkyndig kunde have Leilighed til at afgive sin Bedømmelse over samme. Den Jndvending mod Forslaget, at vor Tidsalder skulde være altfor bevægelig, kunde Taleren ikke ansee for gyldig, idet han haabede, at det Liv, som ved Provindsialstændernes Jnstitution var blevet fremkaldt, vedvarende skulde lede til Udvikling af de bestaaende Forhold. Overalt holdt han for, at Love til ingen Tid kunde ventes at ville blive uforanderlige, forsaavidt de skulde svare til Tidernes Fordringer, og han saae saaledes ingen Nytte i at udsætte det paatænkte Lovarbeide; hvorimod han formeente, at der jo før jo heller derpaa burde begyndes, for at Tilendebringelsen ikke skulde blive altfor længe udsat. Et andet Medlem bemærkede, at det forekom ham, at der herskede en Misforstaaelse i denne Sag. Det syntes nemlig, at man havde villet antage det for Proponentens Hensigt at andrage paa en total Reform af Lovgivningen. Dette var imidlertid ingenlunde Tilfældet. Proponenten havde alene troet, at Forsamlingen burde petitionere om, at Lovene, der nu fandtes adsplittede i en stor Mængde Forordninger, Placater, Rescripter, J Collegialbreve, af hvilke ikkun den mindste Deel var gieldende, maatte blive luttrede fra alle ophævede Bestemmelser, ordnede og sammendragne i et Værk. Han antog derhos, at forsaavidt Forsamlingen ved sine Deliberationer over Sagen maatte komme til det Resultat, at det virkeligt maatte være et almindeligt Ønske blandt Folket, at Landets Love saaledes maatte blive simplificerede i Omfang, den da vilde have tilstrækkelig Anledning til at antage sig Forslaget. Han var overbeviist om, at Forsamlingen vilde handle i Folkets Aand, hvis den maatte beslutte at petitionere om, at Forslaget maatte blive taget til Følge.