Aalborg Stiftstidende, 1844-07-13
Udlandet. Af det engelske Underhuses endelige Forhandlinger Anledning af den bekjendte Brevsag meddele vi Følgende: Til Hr. Duncombe's Motion af 2den Julii, at en Special-Committee skulde udnævnes for at undersøge Beskaffenheden af de Love, som omhandlede Breves Anholdelse og Aabning af General-Postamtet, og Maaden, hvorpaa denne Rettighed er bleven udført, og dernæst afgive Huset Beretning om sine Anskuelser og bemærkninger i denne Henseende, stillede Sir James Graham, som Regjeringens Organ, det Amendement, at dette Hverv ikke skulde overdrages nogen Special-Committee, men en hemmelig Committee, og Amendementet blev efter nogen Discussion antaget Det Jnteressanteste af Forhandlingerne er den Tale, hvormed Hr. Duncombe ledsagede sit Andragende. Han erklærede, at han nu som for blev ved sin Paastand, at om det end ikke kunde betvivles, at Statssecretairerne, ifølge Lovene havde Ret til at aabne Breve, var dog i den senere Tid i General-Postamtets saakaldte hemmelige eller indre Bureau (Secret or inner office, denne Ret mangfoldige Gang bleven misbrugt, en Misbrug, hvorfor iøvrigt ikke alene Jndenrigsministeren, men det hele Ministerium maatte være ansvarligt. Nu havde denne Misbrug fundet Sted i hele 2 Aar, og man turde antage, at der i den Tid var bleven aabnet flere Breve, end i de foregaaende 10 ja 20 Aar. E. alene enkelte Breve, men hele Postsække, fulde af Breve, bleve skikkede til det hemmelige Bureau, hvor man forøvede disse Mørkets Gierninger; der bleve de fordægtige Breve aabnede og afsendte til Jndenrigsministeriets Bureau, hvor man saa tog Afskrift af dem og sendte dem tilbage til det hemmelige Bureau, der atter forseglede dem og i denne Skikkelse lod dem aflevere til Brev-Sortererne. Det var noget ganske Sædvanligt, at der netop i det Øieblik, at Jrlands-Posten ankom, indfandt sig et Bud fra Jndenrigsministeriet og lod sig udlevere de fra Cork eller Dublin ankomne Postsække; jo han (Taleren) vidste fra paalidelig Kilde, at selv Breve, den vare adresserede til de fremmede Gesandter, pleiede at blive aabnede og læste af Jndenrigsministeren. Forøvrigt syntes den Maade, hvorpaa det engelske General-Postamt gik til værks, at være ganske charakteristisk, thi i andre Lande, f.Ex. i Østerrig og Jtalien, blev ethvert aabent Brev atter forseglet med Regjeringens Segl, men i England gik man saa lumsk tilværks, at man omhyggelig søgte at skjule Brevets Aabning. Hvad de Breve angik, som nærmest havde fremkaldt Debatten (Hr. Mazzinis, havde Sir Graham vel nægtet at afgive nogen Erklæring om de vare blevne aabnede paa den sardiniske Regjerings Begjæring, hvilket Sir Wellington ligefrem havde benægtet i Overhuset, men Publicum var kun lidet tilfredsstillet ved denne Erklæring saameget mere som en Correspondent i Morning Chronicle havde tilbudt at ville bevise, ikke alene at Brevene til Mazzini vare blevne aabnede paa den sardiniske Regjerings Forlangende, men at der endog var meddeelt den Afskrifter deraf. Det var forresten ikke et Brev, – som Sir Graham paastod – der var bleven aabnet, men idetmindste 5060; ja under Arbeiderurolighederne i Aaret 1842 var Principet blevet gjennemført efter en endnu langt større Maalestok; thi dengang havde alle Postembedsmænd i Fabrikdistricterne Ordre til at anholde alle fordægtige Breve og sende Jndenrigsministeren Afskrifter deraf, en Forholdsregel, der aabenbart nødvendiggjorde en Jllusion af Loven, som paabyder en speciel befaling for hvert enkelt Brev, der skal aabnes. Hvorlidet man i Udlandet anede det engelske General-PostamtsFremgangsmaade, fremgik af et netop samtidig indtruffet Brev – som Graham uden al Tvivl maatte have læst fra en Søn af Admiral Bandiera til Mazzini, hvori hin ønsker denne tillykke, fordi han lever i England og tør gjøre Regning paa de engelske Postembedsmænds Discretion, en Lykønskning, der besynderlige Jroni af Skjæbnen - netop indtræffer i samme Moment, som maaskee 5060 Jndivider, paa Grund af det engelske Ministeriums Meddelelser til den østerrigske Regjering, vansmægte i østerrigsk Fængsler; thi i Østerrig kjender man, som bekjendt, ingen Habeas Corpus-Act. Efter alt dette syntes det ikke muligt, at Ministeriet længere kunde være bekjendt, at forskandse sig bag sin fornemme Taushed; thi overalt i Publicum her skeede den moralske Overbeviisning, at stygge Misbrug havde fundet Sted, og det var unægteligt ganske i Publicums Jnteresse, at Post-Amtet fik sit Renomme restitueret; under alle Omstændigheder gjorde Tingenes nærværende Stilling Krav paa en nøiere Undersøgelse. Herpaa tog Sir Graham Ordet, for at stille sit ovennævnte Amendement. Han maatte tilstaae, at Sagen havde vundet en saadan Betydning, at man maatte betragte den som et Spørgsmaal imellem det engelske Folk og Regjeringen, der berørte vigtige Nationalinteresser og satte Folkets Nationalfølelse i Bevægelse skjøndt den ved Pressens Overdrivelser havde tabt en stor Deel af sin Betydning. Tiden var nu kommen, da det var nødvendigt, at faae Sandheden, den fulde Sandhed og Jntet andet end Sandheden" for Lyset. Han stemte derfor for den nøiagtigste og fuldstændigste Undersøgelse af den omtvistede Ret, og han var fuldkommen overbeviist om, at Resultatet vilde godtgjøre, at han ikke i mindste Maade havde overskredet Grændserne for sin lovlige Myndighed. Jmidlertid maatte han andrage paa, at der nedsattes ingen Special=Committee, men en hemmelig Committee, af hvis 9 Medlemmer de 4 skulde høre til det ministerielle Parti, de 5 til Oppositionen. Efter nogen Ordvexling blev Sir Grahams Amendement uden Afstemning antaget. Et Medlems Forslag, der havde til Hensigt, at indlemme Duncombe i Committeen, blev med stor Pluralitet forkastet. Ogsaa i Overhuset have lignende Forhandlinger fundet Sted. Her var det Grev Radner, der androg paa Nedsættelsen af en Specialcommittee, og understøttede sit Forslag med Argumenter lig Hr. Duncombes; men Resultatet blev det samme som i Underhuset og en hemmelig Committee blev nedsat for at tage Sagen under Overveielse.