Berlingske Tidende, 1783-07-21
Riga, den 15de Junii. J Gazette de la Have meldes følgende: Brevene fra Petersborg lade os endnu bestandig i Uvished, om der bliver imellem os og Tyrkerne Krig, eller ikke. Skulde de sidste vægre sig ved at efterleve fuldkommen Tractaten af Kainardgi, og blive ved at underholde og taale Urolighederne i Crim og Cuba hvilke ere farlige for vor Sikkerhed saa maae vi vel nødes til at fordrive Vold med Vold. J alle Tilfælde giøre vi de nødvendige Udrustninger. Keiseren har ligesaa stor Re til at ønske en frie Fart for Donau og Ungern, som vi for Cherson, Ukraine og andre vore Provindser. Han ligesaa lidt som vi, har Skibe nok til Kystfarten og Handelen, som vil opkomme af denne Frihed. Altsaa ere de Nationer, hvis Skibe tiene til Kyst= og Fragt-Farere, ligesaa meget interesserede, som vi, ved denne Handelens Formerelse, og vil giøre sig ligesaa store ja større Fordeele deraf end vi. Skulde altsaa denne Krig finde Sted, saa er dette en Krig for det almindelige Beste. Dersom nu en Nation af alt for stor Partiskhed skulle tilføre vore Fiender, Ammunition og Hielp, vil man i Petersborg altid finde Leilighed til at hevne sig derfor ved Told=Paalæg og andre Operationer. De Europæiske Magters Opførsel imod os ved denne Leilighed, vil blive en Prøvesteen for det politiske System, som de i Fremtiden ønske at blive antaget af os. Vor store Monarkinde har i forrige Krig, som vist skulde have løbet anderledes af, dersom Hun og Hendes Allierte havde taget Deel deri, antaget en fuldkommen Neutralitet, hvorfor hun og med Rette kan vente at ingen Enropæisk Magt staaer Mahomedanerne bie. Høystsamme vil ikke forlange andet af Tilskuerne for sine Skibe, end det, som hun kunde bevilge endog sine Fiender. Vand, Luft, og det nærværende Øiebliks Nødvendigheder; og skulde nogen af Lune eller Partiskhed afslaae dette, saa er hun allerede vis paa, at finde samme, ikke allene paa denne, men endog paa hiin Side af Strædet ved Gibraltar. J Jtaliens Havne og paa sammes Kyster venter man os med Utaalmodighed. Vi have beriget dem i vore forrige Krige. Hvor skulde nu fradømme vore Floder den Ret at seile derhen, Hvor skulde sætte sig imod dem, uden ved denne Fordring paa en udelukkende Ret til Vandene, at antænde en endnu almindeligere Krigslue, end den forrige, som endnu ikke ret er slukket? Skulde Turbanen imod al Formodning og Rimelighed finde Venner i Europa, finde vi vel og nogle, og hvad skulde man da vinde ved at forandre eller udvide Skuepladsen, Skulde vore Armeer derfor ikke ligefuldt rykke ind i det Tyrkiske Gebet? Det Middellandske Hav er det andet Occanus, der er felleds for saa mange Folk, saa det skulde være en Fordom, om den ene eller anden vilde holde sig for Herre over samme. Det er ikke, som vor Østersøe et tillukket Hav, hvor alle dertil grændsende Nationer paa en læt og upartisk Maade kunde forhindre, at begiærlige Armateurs, ikke paa en unyttig Maade begaae Fiendtligheder, naar ingen af disse Nationer er indviklet med i Krigen. Dette System skader ingen som ikke hører hiemme ved denne Søe. Oceanet, den Middellandske Søe grændser til 100 forskiællige Folkeslag, hvilke alle have en lige Ret, at seile, drive Handel og føre Krig paa deres Vande. Engeland og Keiseren af Maroeco, til hvis Eiendele, Strædet ved Gibraltar støder, have aldrig tænket paa at erklære en Passage for tilsperret, som ikke Naturen selv har lukket, hvorhen de ikke kan naae med deres Kanoner, hvor Strømmene selv forhindre at stationere Skibe, og som fører os hen til vore Fienders Strandbredde. Vore Floder kunde altsaa, naar de ville, hiemsøge vore Fiender paa deres Grund og Jord; vi ville i denne Krig holde fremmede Nationers Gebet i Ære, og søge vore Fienders Kyster, naar vi skulde finde det for godt Dog nei, vi ville hellere haabe, at Freden skulde blive holdt vedlige, og at en god Aand skulde saae Seier over Ottoman nerne, og de blive bragte til et billigt Forlig.