Berlingske Tidende, 1836-02-22
det hedder andrage Sagen for høiere Auto Forsamlingen med en Pluralitet riteter, antog af 61 mod 3, i Henhold til hvad forhen er yttret, at der istedetfor disse Ord bør sættes andrage Sagen for Cancelliet igjennem Overøvrigheden. Forsamlingen indstiller derfor allerunderdanigst: At i Stedet for de Ord i den næstsidste Passus: "dog at naturligviis Adgang til at andrage Sagen for høiere Autoriteter staaer Vedkommende aaben, sættes: "dog at naturligviis Adgang til at andrage Sagen for Cancelliet gjennem Amtet staaer Vedkommende aaben. Ad 5. 18. Det kan vel ei misbilliges, at Magistraten og Repræsentanterne først, som tvende forskjellige Autoriteter, hver for sig sentere om de i denne Paragraph omtalte Communalanliggender, thi naar de da begge komme til eet Resultat, saa er der saameget større Sikkerhed for, at dette er det rigtigste. Men naar det derhos bestemmes i nærværende Paragraph, at hvis de tvende nysnævnte Autoriteter, Byens Øvrighed og de eligerede Borgere, ei kunne blive enige, saa skal Sagen indstilles til høiere Øvrigheds Beslutning, hvorved maa antages at være meent Amtmandens Afgjørelse, saa er dette for det første een af de væsentligste at Amtmanden, Afvigelser fra det Princialene burde have Tilsynet, og dernæst tillintetgjør det, uden Hensyn hertil, for en stor Deel Communalbestyrelsens Uafhængighed, naar den ei selv skal kunne afgjøre de her omtalte reen communale Anliggender, som ikke ved nogen anden særlig Bestemmelse ere unddragne den communale Forvaltning. Det maa nemlig vel mærkes, at her i 8 18 ei er Tale om saadanne Foranstaltninger, der ere aldeles extraordinære, eller som have sær indgribende og vedvarende Følger for Communen, thi disse ere efter § 26 forbeholdte Cancelliets Sanction, men kun om de almindelige, om vi saa maae kalde dem, de løbende Communalanliggender. Skal Communalbestyrelsen kunne raade over disse mindre vigtige Anliggender, hvilket dog er Lovgiverens i Communalforholdets Natur. vel begrundede Øiemed, saa synes det ei naturligt, at Pluraliteten af Magistraten, eller, hvor den endnu skal vedblive at være en eneste Mand, denne skal have det i sin Magt, at unddrage Sagen den Afgjørelse, hvori alle Repræsentanterne og muligen en Minoritet af Magistraten (hvis den bestaaer af flere Personer) ere enige, og give det reent communale Spørgsmaal, som kun vedkommer de nærværende Medlemmer af Communen i det løbende Aar, under en høiere Øvrigheds Afgjørelse, om dette end, som vi i ethvert Fald, maatte tilraade, blev Cancelliet. Forsamlingen har derfor enstemmigen antaget, at det vilde være hensigtssvarende, at naar Byens Øvrighed ei var enig med Repræsentanterne om et af de her omhandlede Anliggender, saa skulde en mundtlig Conference finde Sted mellem Magistraten og Repræsentanterne, og med en Pluralitet af 49 mod 15 har man fundet, at, naar da 2/3 af samtlige Medlemmer erklærede sig for en vis Afgjørelse, skulde det derved have sit Forblivende, dog at den Kongelige Embedsmand, som stod i Spidsen for Magistraten, paa eget Ansvar maatte kunde standse Udførelsen af den tagne Beslutning, naar han mener, at den strider imod et bestemt Lovbud, i hvilket vistnok yderst sjeldne Tilfælde Cancelliets Decision snarest muligt maatte erhverves skulde Stemmerne i den gjennem Amtet. samlede Communalbestyrelse være saa deelte, at der ei var 2/3 Dele for en Mening, saa maatte Sagen altid gjennem Amtet indstilles til Cancelliets Afgjørelse. Ligesom Forsamlingen ei skjønner rettere, end at Kjøbstæderne herved fik en nogenlunde uafhængig Bestyrelse af deres egne løbende Communalanliggender, saaledes er der uden Tvivl ved hiint Forslag ogsaa tilstrækkeligen sørget for, at Statens Control med Com Forsam munen sikkert kan ventes udøvet. lingen maa i denne Henseende alene tilføie en bemærkning, der finder Anvendelse saavel med Hensyn til nærværende som flere Para 21 i det Kongelige Lovudkast, grapher især at Forsamlingen nemlig anseer det som en Følge af Forholdets Natur, at forsaavidt en Commune mod Formodning tilsidesætter den samme paahvilende Forpligtelse at vedligeholde saadanne Jndretninger, som tillige vedkomme Communens Forhold til Staten, saasom Veivæsen, Brandvæsen, Sanitets-Jndretninger, Politivæsen og deslige, tilkommer det Cancelliet, efter indhentet Erklæring fra Communalbestyrelsen og iøvrigt erhvervede Oplysninger og Sagens rette Sammenhæng, og i alt Fald efter Deres Majestæts erhvervede allerhøieste Resolution, at foranstalte de befundne Mangler af foranførte Beskaffenhed, afhjulpne. Hvad selve Spørgsmaalet om beslutningernes Gavnlighed angaaer, da vilde det just her blive til stor Fordeel for Communen, at Magistraten i alle nogenlunde betydelige Stæder, ved at tilforordnes enkelte Borgere, kom til at bestaae af flere Medlemmer, og saaledes erholdt Betydning ei blot ved sin store moralske Jndflydelse, men og ved sit Stemmetal, ligesom man og i de borgerlige Medlemmer af Magistraten almindeligviis vilde have særdeles paalidelige Mænd, som vare meere prøvede og erfarne end Massen af Repræsentanterne i Almindelighed. Dette er derfor ogsaa ovenfor under Litr. a til § 1 paaberaabt som en vigtig Grund for den af os anbefalede Omdannelse af Magistraten. Men selv i de mindste og de ubetydeligste Kjøbstæder, hvor Magistraten maaskee endnu indtil videre maatte bestaae af en enkelt kongelig Embedsmand, kunde dog vel den anbefalede Form for Bestyrelsen af de mindre vigtige i § 18 omtalte Communalanliggender. være anvendelig, thi om Byfogden i en slig end kun havde een Stemme, saa liden Bo vil han dog i Almindelighed have saameget større moralsk Jndflydelse paa Repræsentanterne.