Aalborg Stiftstidende, 1838-07-24
Min kjære Laity De skal altsaa staae frem for Pairsretten, fordi de med høimodig Opoffrelse har paataget Dem at fremstille Omstændighederne ved mit Foretagende, at forsvare mine Hensigter og tilbagevise de beskyldninger, hvis Gienstand jeg har været. Jeg kan ikke fatte, hvad det er for en Vægt, Regjeringen vil lægge paa at undertrykke dette lidet Skrift. De veed, at, da jeg bemyndigede Dem til at bekjendtgjøre det, var det mit eneste Formaal, at afvise de feige Skumlerier, med hvilke Regjeringens Organer i de 5 Maaneder, jeg henlevede i Fængslet og paa Søen, har overøst mig. Min og mine Venners Ære fordrede, at det blev beviist, at det ei var nogen taabelig Exaltation, der førte mig til Strasburg. Man vil i Deres Broschure see en ny Sammensværgelse, skjøndt den tvertimod retfærdiggjør mig imod den Bebreidelse, man har gjort mig, nogensinde at have deeltaget i en Sammensværgelse, og skjøndt der strax paa de første Sider, erklære, at vi, med at offentliggjøre de Omstændigheder, der angaae mig, have tøvet næsten 2 Aar, paa det Gemytterne kunde være roligere og man saaledes kunde dømme uden Had eller Fordom. Hvis, som jeg gjerne vil troe, Pairs retten besjeles af Retfærdigheds=Aand, hvis den er uafhængig af den udøvende Magt, saaledes, som Forfatningen vil det saa er Deres Domfældelse en Umulighed, thi jeg kan i blive træt af at gientage, at Deres Skrift ikke er nogen ny Opfordring til Oprør, men en simpel og sandfærdig Fremstilling af en Kjendsgierning, som er bleven forvansket. Jeg har i Verden ingen anden Støtte, end den offentlige Mening, intet Andet at holde mig til, end mine Medborgeres Agtelse; bliver det mig og mine Verden umuligt at forsvare mig mod uretfærdige Skumlerier, da maa jeg erkjende min Lod for den grusomste, der kan tænkes. De kjender mit Venskab for Dem altfor vel til, at De ikke skulde i hvor smertelig den Tanke maa være mig, at De skulde kunne i blive et Offer for Deres Hengivenhed; men, veed ogsaa at Deres ædle Caracteer vil gjøre Dem muligt, med Resignation at lide for en Sag, der er Man vil et sporge Dem, saaledes som det nu allerede, nogle Journaler, hvor da det Napoleoniske Parti er. De kan svare: "Partiet er intetsteds, men Sagen er overalt. Partiet er intetsteds, thi mine Venner ere ei traadte sammen i Corporationer, men Sagen har sine Tilhængere overalt; fra Haandværkerens Værksted til Kongens Conseil, fra Soldatens Caserne til den franske Marschals Pallads, Republikanere, Folk af Juste milien-Partiet, Legitimister, Alle, der ønske en stærk Regjering, virkelig Frihed og at Nationen indtager en imponerende Stilling, alle Disse ere Napoleonister, enten de saa ville tilstaae det eller ei, thi Keiserdommets System var ei en bastardmæssig Efterligning af den engelske eller amerikanske Constitution, men den bestod i Revelutionens Grundprinciper, modificerede efter en vel ordnet Regjerings Tarv; det vilde Hierarchi i Demokratiet, Loyalitet i Lovene, Belønning for Fortjeneste, kort, det var en pramidalsk Colos paa en bred Basis og med et høit opreist Hoved. Erklær De kun, at det, da jeg nu tildeelte Dem Bemyndigelse til at offentliggjøre Skriftet, ei var min Hensigt, nu at forstyrre Frankrigs Rolighed eller paany at oppuste de neppe slukte Lidenskabers Flamme, men alene at vise mig for mine Medborgere i min sande Skikkelse og ikke i den, et eensidigt Had har iført mig. Men, naar engang de nærværende Magthavere skulde blive styrtede af Partierne de sidste 50 Aars Erfaring tillader os det mindste at ansee dette for muligt, og naar disse, som i 23 Aar have vant sig til at ansee Regjeringsmagten med Ringeagt, begynde at undergrave den selskabelige Samfunds Bygning, da vilde maaske Napoleons Navn kunne tjene til et Nødanker for Alt, hvad Frankrig endnu besidder af virkelig Storfindethed, og sand Patriotisme. Af denne Grund ligger det mig, som De veed, paa Hjerte, at Ørnen fra 3die October (Straf burger=Opstandens Dato) bliver uplettet, skjøndt den maatte sammenfolde sine Vinger, og at man ikke sætter Keiserens Broderson i Classe med almindelige Eventyrere. Man vil uden Tvivl, spørge Dem, hvorfra De har de Paastande, De fremsætter, Dertil kan De svare, at de komme fra mig og at jeg, paa min Ære, erklærer at kunne opstille troværdige Mænds Garantiet for deres Sandhed. Lev vel, min kjære Laityl jeg vilde endnu haabe paa Retfærdighed, naar Øieblikkets Jnteresse ikke var Partiernes eneste Moral.