Berlingske Tidende, 1832-11-12
Haag, den 29de October. Det bekjendte officielle Hollandske Blad Journal de la Have, indeholder følgende Privatbrev fra London, dateret den 26de October. - Efter hvad man her hører angaaende Haager-Cabinettets Svar paa Berliner=Hoffets Forslag, oversendte ved Grev Dønhoff, til Modificationer i det Palmerstonske Udkast, havde Kongen af Holland samtykt i, ikke længere at paastaae Udøvelsen, af Vissitationsretten paa Scheldefloden, imod at Lastepengene bestemtes til tre Gylden i Stedet for een pr. Tønde. The Courier indlader sig ikke i Details, men gjør dog i Almindelighed den bemærkning, at Svaret vel vidner og en fredelig og forsonende Aand, men desuagtet ingenlunde kan fremskynde den ønskede Fred. Hemmeligheden ligger deri, at vore herværende Ministerielle kun ville høre tale om een eneste Muelighed af en hurtig Afgjørelse, nemlig naar Citadellet i Antierpen rømmedes, og heri have de ikke Uret, thi det vilde naturligviis være det Væsentligste, man kunde opnaae, saafremt Holland ellers nogensinde kunde beslutte sig til at skille sig ved dette vældige Skjold og saaledes overlade sig til sine Fienders Discretion. Selv de, der uden Ophør fordre dette, ere stundom saa aabenhjertige at tilstaae, at (Hollænderne, vilde handle meget taabeligt ved at give efter, saa længe de have noget Middel tilbage til at gjøre deres Vægring gieldende. Men netop dette anseer man for umueligt. J et engelsk Morgenblad læses, at Marskal Soult har yttret, at Feldttoget mod Antierpens Citadell kun skulde vare femten Dage; fem behøvedes nemlig til Marschen, fem til Citadellets Erobring, og fem til Tilbagekomsten til Frankrige. Vore Politikere holde dette Udsagn for et Pralerie, men mene dog, at Holland omsider maa nødes til at give efter. Jeg har svaret nogle af dem, at Citadellet vel ikke var uindtageligt, men at det i alt Fald ikke vilde være det Antverpenske Citadel, som man erobrede, thi da vilde et Antverpen ikke meere eristre. Dertil svaredes, at Hollænderne ikke vovede, at bombardere denne Stad. Jeg veed i Sandhed ikke, hvorpaa denne saa tillidsfulde Forsikkring grunder sig. Visselig ikke paa den Virkning, som man maaskee venter af en Blokade, der endnu ideligen omtales af de Ministerielle; thi man er temmelig vis paa, at den ikke vil skee. Selv et af Ministeriets Medlemmer skjemtede i Gaar hermed; jeg besøgde ham nemlig om Formiddagen; Taagen var saa tyk, at man havde maattet tænde Lys i Værelserne, for ikke at samle i et ægyptisk Mørke, hvilket herligt Veirlig udraabte han - til at blokere de Hollandske Kyster, - Endnu meer, hele Publicum veed saare vel, og Jngen nægter det i fortroelige Samtaler, at vor til de hollandske Kysters Blokering bestemte Flaade, som stedse blev holdet for saa frygtelig, ei allene i dette Øjeblik er ude af Stand til at udrette noget, men at den end ikke vil formaae det i hiint Tidspunkt, hvilket man almindeligen betegner som det, da hiin besluttede Forholdsregel skal iværksættes. Dette forekom mig saa paafaldende, at jeg lod mig det være særdeles magtpaaliggende, at udforske Aarsagen dertil, som ifølge alle eenstemmige paalidelige Udsagn er denne: at man ingen Matroser harDen engelske Marine har netop ikkun saa mange af disse, som behøves til deres Krigskibes Bemanding i Fredstider, men intet af Skibene har tilstrækkeligt Mandskab til at udføre en Krigsmanøver. Man har forsøgt, at raade Bod paa dens Mangel ved frivillige Enroulleringer, men dette Forsøg er ikke lykket. En tvungen Hverving, ved Matrospreisning, er ikkun i det Tilfælde lovligen tilladt, naar en Krig virkelig er erklæret, men dertil vil man neppe lade det komme. Vel er det sandt, at manhar bragt det saa vidt, at udsone den store Mængde Anskuelser med Tanken om en energisk og hurtigen virkende Fremfærd til at overvinde Hollændernes saakaldte Haardnakkenhed, men Ministerne selv ere overtydede om, at de til en ordentlig, og derfor naturligviis nogen Tid vedvarende, Krig aldeles ikke kunne regne paa Nationens Bistand. - Man vilde i Dag vide fra Paris, at den franske Armee ufortøvet skulde marschere ind i Belgien jeg havde Leilighed til at iagttage det ængstelige Jndtryk, som denne Efterretning gjorde paa nogle af vore Regjeringsmænd.