Viborger Samler, 1832-08-17
Allg. Zeit, indeholder følgende Skrivelse fra Paris af 28de Juli, "Man erindrer maaskee de Forestillinger, som General Schramm den 6te Juni gjorde Kongen, at han, saalænge Gjæringen blandt en Deel af Folket endnu var saa stor, ikke burde begive sig til det Jndre af Staden, hvorpaa Ludvig Philip da skal have svaret: General, Morderens Haand vil zittre, naar han sigter paa sin Konge." Lignende og endnu mere trængende Forestillinger bleve som man siger, igaar Aftes gjorte Ludvig Philip; man anraabte ham, ikke at bivaane Revnen den 29de Julii, og for denne Dag af forlade Tullerierne; thi Carlisterne havde bragt en Deel af Hofbetjenterne, der endnu skreve sig fra Carl X. Tid, ind i deres Jnteresse. Der vare Menneskeer i Staden, der have erholdt 50,000 Franes af Hertuginden af Berri, og hvis Hverv var, paa Gaden, ved Revnen eller ogsaa i Slottet at gjøre et Angreb paa Kongens Liv; disse vilde endog forsøge paa at kaste Krudt i Slottets Afløbsrender (Egoute), og hermed sprænge den hele Bygning i Luften. Fremdeles skal man have forkyndt Kongen, at Republicanerne i hiint Øieblik opsatte en Anklage imod ham, ifølge hvilken Hs. Majestæt af de tre Millioner hemmelige Fonds havde beholdt en heel Million for sig selv; af de andre tvende Millioner havde den afdøde Perier udgivet 560,000 Fr.; de øvrige 1,440,000 vare forsvundne uden alt Spor. Da Ludvig Philip laante Øre til disse bemærkninger, uden endog at svare eet Ord dertil, saa skal man herved have faaet Mod til, endnu at gjøre ham andre Forestillinger f. Ex. følgende, Det var betænkeligt, hvor ofte og hvor nøiagtigt Carlisterne i den senere Tid havde været underrettede om det franske Cabinets hemmeligste Hensigter; dette lagde man især tvende Mænd til Last, Hr. Duquere, forhenværende Geheime secretair hos Hertugen af Angouleme, nu Secretair hos Handelsministeren, Hr. Argout, fremdeles Hr. Breton, forhen Secretair hos Hertugen af Maille, Capitain for et Compagnie af Carl X Livvagt, og nu Bureauchef for de Julidecorerede. Man henvendte sig til Kongen med den indstændige Bøn, dog endeligen at ville fjerne sig fra de Personer, der kunde blive farlige, saavel for Varigheden af hans Dynastie, som for hans Popularitet, og derimod at slutte sig til den Mænd, der stedse havde meent det oprigtigt med ham og Julirevolutionen. Man talede blandt Andre om Laf sitte. Her brød Kongen paa eengang Tausheden, og skal, med en Forbitttelse, som han aldrig for i sit Liv har viist, have udstødt de groveste Bebreidelser, mod Laffitte. Han var et letsindigt, dovent, forfængeligt Menneske, der ikke kunde gaae i sin Seng om Aftenen, uden at have faaet sit Partie Piqueeller Jmperial; han var ikke skikket til at lede Affairerne, og af Hævn, fordi man havde frataget ham sin Post, havde han opkastet sig til Dynastiets Fjende og var Overhovedet for en ny hemmelig Regiering; men man skulde vel, naar Kamrene i Novemder samledes drage ham til Ansvar. Hermed endte Samtalen. Man vovede ingen ny Forestilling, og Ludvig Philip forlod Salen. - Mod de Uroligheder, som man havde forudsagt til den 23de, trax Ministeriet meget stærke Forholdsregler. Man gav i den sidste Tid Soldaterne et nyt Slags smaae Sabler, som Folket kaldte Coupe choum (Kaalasskiærere). Disse Sabler eller Knive kom for det Meste fra en Fabrik, hvori Marschal Soult skal være Jnteressent. For at forøge Troppemassen i Hovedstaden, og fordi man frygtede den blandt en Deel af Besætningen herskende Aand, lod Regjeringen endnu en Dusin Cavallerierregimenter rykke ind fra de tilgrændsende Departements. Blandt de Militaire, med hvilke man var utilfreds, nævnes Exobersten for den 25de Regiment, Hr. de Rossi. Da Marschal Soult før sin Afreise til Badet forlangte Oplysning af ham om de Rygter, der vare i Omlob omhans Regiment, skal Hr. de Rossi frimodigt have svaret, at han i Tilfælde af en fornyet Kamp med Borgerne, ikke kunde gjøre Regning paa sine Sol datter ; og da Hr. de Rossi desuden beskyldes forved sin Jndflydelse i Krigsretten at have bevirket den Dom, hvorved en Sergeant Dumoulin, som man vilde tillivs, kun blev dømt til eet Aars Fængsel, saa afsatte man ham. - Ligesom Julifesten, saaledes skal ogsaa Prindsesse Louises Formæling med Kong Leopold fuldbyrdes uden al ødsel Pragt. Det parisiske Borgerskab er meget utilfreds med denne Simpelhed. Kjøbmændene, Huus- og Caffeværterne beklage sig, at man lader en saa god Leilighed til at drage Fremmede til Paris, gaae ubenyttet. forbi. Dette er det første Exempel paa Utilfredshed, med Ludvig Philip hos Juste Milieu=Partiet. Den arbeidende Classe, Murere, Haandlangere o. s. v. udgyde sig i lignende Klager. Man havde faaet saa store Løvter om de betydelige Bygninger, hvilke den nye Regjering vilde opføre, og disse Løvter vare ligesaa snart glemte som de politiske. Hverken Louvre eller Triumphbuen bleve tagne under Arbeide, og paa Monumentet paa Bastillepladsen tænkte man ikke mere; om den nye Facade paa Tullerierne havde man vel kun talt, for at finde et Paaskud til de berygtede Grave og Gittere, fort Ludvig Philip gav ikke saa mange Penge ud for sin Yndlingslidenskab, Bygvæsenet, som Carl X for sine Jagthunder, Hvor Pengene bleve af: Om de gik til America Hundrede slige Spørgsmaal beskjæftige Befolkningen, og bidrage næsten ligesaa meget til den almindelige Misfornøielse som de vedvarende Rygter om en sig nærmende Krig."