Aalborg Stiftstidende, 1833-05-20
Tyskland. Under Overskrift: Vore Universiteters Fremtid, indeholder Hamb. Neue Zeit. følgende Betragtning: Den Bodsdragt, som skal dække de tyske Universiteters ædle Lemmer, vil ikke blive forsmaaet af dem, hvis man, agter at gjøre den til en Nationaldragt, thi de holde sig ikke for nogen Undtagelse fra den almindelige Skrøbelighed ved menneskelige Indretninger; men at paatage sig Skylden, for hele Verdens Synder, dertil troe de sig ikke kaldte og jeg tvivler meget om, at de i dyb Ærbødighed vil nedsvælge al den Medicin, som man hver Postdag tillaver for dem Dagbladene, før man har overtydet dem om, at de virkelig ere saa farlig syge. Troer man, at Motion er dem tjenlig saa forlænge man Ferierne istedetfor at forkorte dem, men hvis man for at forandre Luften vil bringe dem ind i Hovedstædernes Armosphære, saa forundre man sig idet mindste ikke over, hvis de begynde at betragte deres Læger med vantroe Øine. J intet Tilfælde kan de betale de Millioner, som Reisen vilde koste, thi Raadet er, om ikke godt, dog dyrt, med mindre man kunde have Haab om, at gjøre den studerende Ungdom, ved sammes hyppige Nærværelse i Hovedstædernes Stænderforsamlinger, for bestandig keed af Politik ved Overmættelse. Strax da jeg havde læst om Begivenhederne i Frankfurt, og havde overvunden den første Uvillie over det Skjændig og Tomme i det hele Væsen og over det frække Spil, der her dreves med eget og Andres Liv, forudsaae jeg ogsaa, at mange et Øie længselfuld vilde lede efter Studenter blandt Gjerningsmændene, og at ogsaa nogle vilde findes, var desværre sandsynligt nok. Thi vore Studenter, omtrent 16000 Tallet, er et stedse disponibelt Mandskab i den tyske Verden, og dette er den Alder, i hvilken man allerlettet opofter sin Personlighed, saavel for gode som for slette Øiemed, og denne Stand er den, der, fordi den lever for Øvelsen af Aandens Kræfter, ogsaa heftigere angribes af alle den aandelige Attraaes Sygdomme, end nogen anden. Nogen Tid vil imidlertid vel hengaae, inden Ungdommen vænner sig at med den Tanke, at Friheden er et positivt Gode, der strax lader sig haandtere og nyde, medens den dog egentlig bestaaer i Bortfjernelsen af skadelige Hindringer og kun er nyttig under den Betingelse, at vi forstaae at fylde det tomme Rum med en værdig Virksomhed. Den af dem, som nu her har forseet sig, han vil komme til at bøde stræng og smerteligt, og hvis mange Studerende ere indviklede i Planen eller sammes Udførelse, saa ville ogsaa mange komme til at lide derfor, og har feige Ophidsere luret i deres Skjul, fordi de hellere vilde vove det hidsige Ungdomsblod lend deres eget, saa vil ogsaa deres Time komme. Men at overføre det, som Enkelte have forseet sig i, paa alle Studerende, Lærlingernes Brøde igjen paa Lærerne, og det som man falskelig bebreider disse, paa Læreanstalterne overhovedet, vilde være uretfærdigt, og skulde den Plan lykkes, at forblænde Magthaverne i den Grad, at de fordømte istedetfor at undersøge, og ødelagde hvad der ikke staaer i deres Magt at gjenoprette, saa vil Efterverdenen klage over, at Tysklands sidste Stolthed er sjunket og glemme det Ødelagtes Skrøbeligheder over dets Lidelser. Thi heraf tør Lærerne ved de tyske Universiteter rose sig imod deres Modstandere, at hverken Tallet paa Videnskabernes erkjendte Fremmere er aftaget blandt dem, ei heller deres Jver i at forretrække det Grundige for det Glimrende, naar man anstiller en Sammenligning mellem Tiden før hiin store Rystelse i de selskabelige Forhold og den nærværende og da det vel anstaaer for dem, der saaledes angribes, at føle sig selv, saa skye de heller ikke en Sammenligning mellem det, de selv have udrettet og enhver anden Virksomhed, og opfordre endog dertil, uden at tilskrive Resultatet, af hvilket de ingen Skam vil have, nogen anden Fortjeneste, end netop deres Kalds Værd. Thi hvo der fra een eller anden Side er trængt noget indi Videnskabens Dybde, kan ikke vende om for at søge sin heneste Lykke paa Livets Overflade, ja han staaer meget mere Fare for at blive meere end billig fremmed for Livets Forhold og har man ogsaa i enkelte Tilfælde bemærket det daddelværdige Modsatte, da var dette Handling af Enkelte, ikke af Videnskabens Formænd eller den hele Corporation. Vel mangler det heller ikke paa synderlige Tilfælde i Videnskadernes Rige, men en sund Rod vil dog ogsaa formaae at lovervinde disse. Saaledes er paa en Tid, da Overbeviisningerne vakle, Thenologien af sig selv vendt tilbage til sin oprindelige Værdighed. Jurisprudencen har betraadt den historiske Forandringer standsende Vei, fordi den fandt samme, ikke fordi den blev den paa nødt; ogsaa Philosophien har bekvemmet sig til at bo menneskelig blandt Mennesker, og man hører mindre end tilforn om de Underværker, som et nyt ene saliggjørende System formaaer at fremkalde blandt dets Tilhængere. Jeg udtaler kun min afgjorte Overbeviisning, naar jeg siger at ogsaa Politikens haardt anklagede Videnskab allerede begynder at overvinde sin Crisis, idet den i Begyndelsen alt for stærk greben af Phænomerne i en Meget lovende, men Lidet holdende Tid, i de sidste Aar med tiltagende Sindighed har uddannet sig efter de virkelige Omstændigheder, og hyldet Erfaring og Jagttagelse. Men dette skylder den netop dens fædrelandske Erfaring og fortrinlig Stændernes Forsamlinger saavel i det Gode og Dygtige, som i det Forkeerte der er udgangen fra disse. Thi dette er just bleven klart, at Tilstanden og det Personlige bør afgive Maalestokken for Alt hvad der i Henseende til politisk Frihed kan stræbes et ter, ikke derimod hvad man ved Excerpering samler af fremmede Constitutioner, og at, fra enhver Synspunkt betragtet Ret til fri Prøvelse af Landets Anliggender stedse bliver den egentlig virksomme Grundret, og langt vigtigere end det Spørgsmaal, hvorvidt Stænder bør gaae med deres Ja eller Nei. Vi kunde nævne een Stænderforsamling, i hvilken Meningernes Storm lagde sig netop derved, at den frieste Deliberation var tilladt, saa at tilsidst Alt forenede sig i den Overbeviisning, at Vedligeholdelsen af Regjeringens Kraf dog meest tilfredsstillede de forskjellige Partiers Fordringer, Men Vildfarelsen hos Mange af de Mægtiges Raadgivere, for hvilken der allerede ofte er bleven haardt bødet, bestaaer netop deri, at de mene, at Undersøgelsen maa indskrænket for at blive sikker, medens meget mere Maadehold er Resultatet af enhver Undersøgelse, og Opgaven følgelig bestaaer i at forvandle den tomme Snak til en Undersøgelse, og af gjøre denne grundig; aldrig vil vi heller frafalde den Paastand, at Universitetsdannelsen mere end Noget Andet har bidraget til at vedligeholde den Agtelse, som den grundig Tanke endnu stedse nyder i Tydskland, og den med Moralen nøie beslægtede Sandhedsfølelse, som endnu aldrig har ladet det komme saavidt, at Partiaanden har kunnet benytte alle Midler til sine Hensigters Opnaaelse, kort til at bevare den bedre Deel i Nationaliteten. F.