Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1779-12-31
Efter kort Sygdom hensov han i Herren den 6de Dec. 1779. En Ægtefælle begræder sin umistelige Mage, Hendes Sind følger ham paa hiin Side Graven. Venner af alle Stænder savne den Dydige, Som kiærlig deelte sig blandt dem; Hans aabne Siæl vidste hiertelig at elske og at tiene Dechant Tuckers i Gloucester, hans Tanker over den i Engelland herskende Bekymring for en fiendtlig Landgang. (Slutningen; see Nr. 52.) For det 4de, denne landede fiendtlige Armees March. - Vi komme nu til en nye Seene; thi da vi en Gang, for en Tild, have antaget, at alting var lykkedes efter vores Fienders beste Ønsker, og tvertimod al muelig Rimelighed; saa have vi nu at betænke, hvad Følgerne af denne forehavende March vilde blive, saasnart man kun antager, at der ingen Mirakler skeede til vore Fienders Fordeel, saa og at vi selv vare saa fornuftige, at vi lagttage de nødvendigste ForholdsRegler i at forsvare alt det, som var os kjært og vores eget En Armee paa omtrent 28000 Mand til Fods og 2000 til Hest, - thi i dette Tilfælde kan man rimeligviis ei formode, at de sidste ere i ringere Antal - med omtrent 1000 Tøy=Heste til Artilleriet, Proviant=Vognene, Bagagen, o. s. v. forlader nu de Forskandsninger, som den ved sin Landgang opkastede, og begynder sin Magt lige til HovedStaden, hvis man saa vil have det. I dette Tilfælde vilde Landgangs=Pladsen rimeligviis blive paa Kysterne af Esser, Suffolk eller Norfolk, paa den ene Side af Themsen, eller paa Kysterne af Kent, Sussex Hants eller Dørset, paa den anden Side, det er at sige, saa nær som de med Sikkerhed kunde komme til dette Riges Hoved Stad, og være saa nær, som Sagens Beskaffenhed tillod det, lige over for deres egne Kyster, med hvilke de bestandig maatte holde Communication. - Saasnart de nu havde tiltraadt deres March. vilde der nødvendig blive en merkelig Forskiel i Maaden at føre Krigen paa, thi saalænge de endnu vare paa Søen, maatte de, naar de havde en Landgang i Sinde, søge at undgaae en Trefning, men nu da de ere landede og have begivet sig paa Marchen, saa er det deres Fordeel at fægte, saasnart som mueligt, og vores Fordeel udfordrede nu det Modsatte, Forat giøre dette tydelig, at endog den allermeest uvidende kan indsee det, saa og for at rydde af Veien alle de Forsagtes Bekymringer, at vi skulde flye for vore Fiender, saa maae det være mig tilladt at giøre følgende Anmærkning af den Engelske Historie selv. Havde Harald ikke strax levert Hertug, Vilhelm af Normandsen et Slag, saasnart han var kommen paa Landet, havde Harald, i Steden for at fægte, alleneste indlagt sig i en Skjærmydsel med Fienden, og afsendt nogle faae udvalgte Tropper, for af giøre ham nogle faae enkelte Poster stridige, og imidlertid bestandig foruroliget ham, afskaaret ham hans bedækninger, betaget ham Qvarterer, og ikke ladet ham have Roe et Øieblik, enten Dag eller Nat saa havde Wilhelm seet sig nødt til at vende tilbage til sit Hiem, uden Titel af Erobrer, dersom han ellers havde været i Stand, til at foretage denne Tilbagereyse. Næsten ligesaadan vilde det have gaaet vores store Befriere, Prindsen af Oranien, hvis der ey paa hans March fra Exeter til London, havde stødt en stor Mængde til ham, som viseligen foretrak et indskrænket Monarkies milde Regiering frem for den, som hans Medbeyler søgte at indføre, nemlig en vilkaarlig og despotilk. Det er derfore øyensynligen vores Fordeel, ey at indlade og i nogen Trefning med Fienden strax efter hans Landgang, hvis vi ellers ei have nogen Aarsag til at formode. – og den tænker jeg at vi ci have, uagtet al vore Tiders Vanvittighed - at vore patriotiske Republikaner skulde i anseelig Mængde foreene sig med Franzoserne, og indføre en tyrannisk Regierings=Maade, ligesom Provincial= eller Land Congressens i Amerika, men heri forlader jeg mig til, at deres Frygt, skal holde dem i Rolighed, meere end deres Grundsætninger og Ære og Pligt imod Fædrenelandet. Og altsaa bliver ieg ved at paastaae denne Grundsætning, at det ved en Landgang, enten af Franzoserne eller Spanierne, skulde være vores Fordeel, at vi ei strax indlode os med dem i en Trefning. Det er allerede bleven anmærket, at Fienderne vilde giøre sig Umaae for, at lande saa nær som mueligt ved Hoved=Staden, og lige over for deres egne Kyster, med hvilke de bestandig maatte vedligeholde Communication, og det saa nær ved samme, som Sagens Beskaffenhed tillod. Følgelig maatte Landgangs=Pladsen ey være mindre end 70 Engelske Miile, og i det høyeste ey meere end 140 Mille fra Hoved Staden Vi ville antage et Mellemtal imellem begge, nemlig 105 Mile; men nu maatte der dog i det ringeste findes paa dette Stykke Land 10, maaskee 20 eller 30 Stæder, som allerede af Naturen vare faste, og lod sig saart saa meget befæste ved Kunsteen, at 3 eller 4 Batailloner, understøttede af 3 eller 4 Kompagnier let Rytterie eller Fodfolk; vare i Stand til at holde det ud imod den heele stendtlige Armee. Denne Forholds Maade at føre Krig med adskillige Poster eller Redouter, i Stæden for at lade det komme til et formeligt afgiørende Slag, foraarsager en fiendtlig Armee, som er landet, den allerstørste Skade, eftersom den veed, at den til Slutning maae derved blive reent ødelagt. Vi ville altsaa engang betragte Sagen videre fra denne Synds=Punkt. De faa ovenmeldte Engelske Batailloner drives nu ud af deres 1ste Post eller Redoute, de kaste sig derpaa i en anden, maaskee 10 eller 12 Miile derfra; det lette Infanterie og Rytterie udgiøre deres Bag=Tropper og dække deres Tilbage=March. Naar nu de Tropper, som befinde sig paa den anden Post have forenet sig med de Batailloner, som havde trukken sig tilbage og disses lette Bedækning, saa blive de derved stærkere, og derover giøre desto stærkede Modstand. Lad nu være at de maae trække sig tilbage fra den anden Post til den 3die, og siden til den 4de, 5te, 6te, og s. v., saa taaer dog deres Antal og Styrke altid til, imidlertid at Fiendernes Antal og Styrke idelig aftager, indtil endelig tilsidst Levningerne af denne store og frygtelige Armee, som er udmattet ved idelige Besværligheder, plaget af de lette Troppers stedsevarende Anfald, moedløs over det den ingen Ende seer paa sit Arbeide, udtømmet formedelst Mangel paa Priviant, svækket ved det Forliis, den i saa mange blodige Fægtninger har lidt, formindsket ved Desertion, Sygdom og alle andre Uleyligheder, som følge med en farlig Stilling, blive nødte til at overgive sig, som Krigs=Fanger, næsten ligesom Kong Carl den 12tes Armee maatte giøre ved Pultava, og for nyelig General Bourgoynes ved Saratoga.