Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1846-12-17
Jndenlandske Efterretninger. Aarsagen til at den slesvigske Stænderforsamling er gaaet fra hinanden have vi allerede ovenfor antydet. Vi skulle ikke destomindre under denne Rubrik give et kort Referat af de Forhandlinger, som staae i Forbindelse med denne Begivenhed. J Mødet den 13de Novbr. forelagde Præsidenten en Skrivelse fra den kgl. Commissarius, der gik ud paa, at Hs. Maj. allern, havde bestemt Fortolkningen af Stænderanordningens 850 saaledes, at Comiteevalgene til de kgl. Udkast altid skulde gaae forud for Valgene i Anledning af private Propositioner, den foreløbige Behandling af hine altid forud for den foreløbige Behandling af disse, den endelige Forhandling af hine altid forud for den endelige Forhandling af disse, og endelig Jndleveringen af Betænkninger over hine altid forud for Jndleveringen af Petitioner over disse. Under den Discussion, som i Anledning af denne Meddelelse opstod mellem Præsidenten og Commissarius, erklærede den Sidste endvidere, at han først kunde modtage Petitioner støttede paa Privatandragender, naar samtlige Betænkninger over de kgl. Udkast vare indkomne. Da Præsidenten, efter at have udviklet sine Grunde derfor, negtede at tage den af Commissarius i Kongens Navn meddelte Fortolkning af 8 50 til Følge og gik over tilden fastsatte Dagsorden, indløb i Mødet den 17de November en ny Skrivelse fra den kgl. Commissarius, hvori han tilkjendegav Forsamlingen, at han ifølge allerhøieste Rescript af 14de f. M. var befalet til overhovedet slet ingen paa nogen Privatproposition begrundet Petition at modtage og indsende til Kongen, naar den ovenangivne Fortolkning af § 50 ikke ved dens Forhandling var tagen til Følge. J Mødet den 19de kom denne Sag til Discussion i Forsamlingen, og paa nogle faa Medlemmer nær erklærede hele Forsamlingen sig enig med Præsidenten i hans Vægring, hvilket havde til Følge, at den kgl. Commissarius erklærede ikke at kunne bivaane de Møder, hvori Privatpropositioner mod det kgl. Bud forhandledes. Forsamlingen fortsatte da sine Forhandlinger uden Commissarii Nærværelse, tilendebragte navnlig 3 private Andragender og indsendte Petitionerne i disse gjennem Præsidenten til Commissarius, fra hvem der den 3die December tilkom Forsamlingen det Svar, at, da man har fremturet paa den betraadte fra Loven afvigende Bane, saa maa han negte Modtagelsen af de ham tilstillede Petitioner, hvilke han hermed tilbagesender. Derpaa har Hertugen i Mødet den 4de de erklæret, at, da den af Regjeringen antagne Fortolkning af § 50 modstrider Ordenes klare Betydning saavelsom den hidtidige Praxis; da Stænderforsamlingen ved denne Fortolkning er hindret i sin hele Virksomhed og vil tabe enhver Betydning for Landet; da endelig de lovlig forhandlede Petitioner ere tilbagesendte af Commissarius, og Petitionsretten saaledes ikke blot er truet, men factisk tilintetgjort, kan han ikke længer forene det med sin Pligt at tage Deel i Forsamlingens Forhandlinger, saalænge Petitionsretten ikke igjen fuldstændig anerkjendes, da han havde yttret dette, forlod han sit Sæde og stillede sig bag Barrieren. Efter at Hamckens havde afgivet en lignende Erklæring, forsikkrede Commissarius, at Regjeringen ikke vilde indskrænke Petitionsretten og udtalte sig om Agitationen i Landet. Jensen erkjendte Petitionsretten for krænket, men foreslog at indgaae med Petition desangaaende til Kongen. Men 34 Medlemmer, blandt hvilke ogsaa den nye Regjeringsraad Rumohr, tiltraadte som sagt Hertugens Erklæring og forlod Salen, saa at kun Jensen, Nielsen, Jepsen, Lorenzen, fra Lilholt og Petersen fra Dalby forbleve paa deres Pladser tilligemed Præsidenten (Steffens var iforveien afreist).