Berlingske Tidende, 1831-12-12
Brüssel, den 30te November. To Efterretninger, der samtidigen ere hidkomme fra to forskjellige Kanter, have her i disse Dage været Gjenstande for alle Samtaler. Paa den ene Side giver Silkevævernes Opstand i Lyon og paa den anden det ny Laan af Eet Hundrede og Otte og Tredive Millioner Gylden, som Holland nyelig har aabnet, Anledning til de alvorligste Betragtninger. Til de fortvivlende Lyonske Silkevæveres sørgelige Tilstand, som har forledt denne ellers saa fredelige Classe af Arbeidere til de sørgeligste Udsvævelser, frembyder Belgjen meer end eet Sidestykke; i Frankrige har Revolutionen tilføjet Jndustrien Saae, men disse ere ikke ulægelige; her derimod har den Belgiske Revolution aldeles dræbt den; i Frankrige er Landet selv, med fine uudtømmelige Hjelpekilder, den Læge, der skaffer Smerten, hvis Convulsioner vi nu blive vaer, Lindring, men i Belgien mægter ikkun et Mirakel, at kalde den Døde tilbage til Livet. Ethvert Detail, som vore Aviser meddele om hine Skrækkens Scener i Lyon opvækker her en dobbelt ubehagelig Følelse: først Forfærdelse over det Skeete, dernæst Angest for det Forestaaende. Altfor tilbøielig er Brabanteren med sin Gallomanie, den opbrusende Valloner og den fanatiske Flander, til at efterligne fine lidenskabelige Naboers, Franskmændenes, Nyhedssyge og Ødelæggelseslyst, ingenlunde deres Aand- og Elskværdighed, thi denne kan hverken meddeles eller efterlignes. I Gent og i Lüttich, i Antverpen og i Verviers vente utallige brødløse Mennesker, med deres Familier, ængsteligen paa Freden med Holland, i det Haab, at denne atter vil skaffe dem Beskjeftigelse. Give Gud, at de ikke i deres Fortvivlelse maae gribe til de Brandfakler, hvormed deres ulykkelige Kammerader i Lyon have lyset for den. - J nogle Dage har man her bemærket, at Politiet tager meget alvorlige Forholdsregler; Patrouiller, ofte 70 Mand stærke, saavel af Militæret, som at Borgergaden, drage om Aftenen igjennem Brussels Gader. Ogsaa i Provindsialbyerne føjes lignende Foranstaltninger ; især synes de nødvendige i Gent, hvor Udbrudet af den herskende Misfornøielse kun med Møje tilbageholdes. Til de mange Misfornøjedes Organ, Messager de Gand, har nyelig den Avis, der i det flamske Sprog udkommer i Gent, sluttet sig; hvilket er et overtydende Beviis paa, at ogsaa de lavere Almueclasser, der ikke forstaae Fransk, nu høre til Oppositionen. General Niellon, der commanderer i Flandern, holder vel hiin i Beleiringstilstand, erklærede Bye under strængt Opsyn, men kommer det til Haand mænge, saa vil han ikkun være i Stand til at stole paa en rings Deel af sine Tropper. Vi haabede kun Lidet af den Hær, som vor ny Krigsminister, Hr. de Brouckere, har skabt og saa meget berømmet, men desto meer af Freden med Holland. Hvor uventet maatte da den Efterretning være os, at den Hollandske Regjering staaer i Begreb med at aabne et Laan paa Eet Hundrede, Otte og Tredive Millioner Gylden. Et saadant Project maa forhause os, naar vi mindes de mangfoldige Vanskeligheder, der møde det af os attraaede Laan af ti Millioner Gylden, og betænke, at den Sum, som vi, ifølge den af Conferentsen bestemt Fredstraktat, aarlig skulle udreede til vor Andeel af den Nederlandske Statsgjeld, netop kun er tilstrækkelig til at betale Renterne af hiint Hollandske Laan : Vel skulle af dette ny Laan Halvfemsindstyve Millioner anvendes til at betale en allerede i forrige Aar contraheret Gjeld og de Skalkammerbeviser, der ere i Omløb, men den hollandske Regjering beholder dog en meget stor Sum, omtrent Halvtredsfindstyve Millioner tilbage, hvorved den mægter, ei allene at haandhæve dens nuværende bevæbnede Stilling imod os endnu et heelt Aar, men ogsaa, dersom indvortes Uroeligheder i Frankrige, drage dette Riges Opmærksomhed bort fra fremmede Lande, mægler, atter at angribe os med seierrigt Held. Vel trues Holland med Englands Flaade, men ogsaa mod dette Angreb forbereder det sig alvorligen; Viis singen, Vrielle, Helden og flere Fæstninger, som beskytte Hollands Farvande mod Krigskibes Jndtrængen, sættes med Kraft i den ypperst Forsvarsstand, og dets "Mergeuser, ville, ligesom i det sextende Aarhundrede, atter aftrodse fine Fjender sit Søen fravundne Land. Som i det sextende Aarhundrede er Holland, ogsaa nu rustet til en Kamp paa Liv og Død, og med en høist passende Allusion minder Kongen af Holland i sin Adresse til Generalstaterne og Vilhelm den Første, hvis Navn han bærer og hvis store Egenskaber : Sindighed, Charakteerfasthed og Udholdenhed i engang efter nøie Overveielse fattet Beslutning, han og saa har arvet. Hiin første Vilhelm var det, der forstod at beskytte Hollands Selvstændighed og Integritet imod mægtige Fjender; men det var ogsaa ham, der allerede tidlig erkjendte, at de to Naboelande, Holland og Belgien, ikke, som det sømmer sig for Naboer, rækkede hinanden Hænderne, men vendte hinanden Ryggen, det ene mod havet, dets Element, og det andet mod Frankrige, dets aldrig opnaaede Forbillede. Det var Vilhelm den Første, der, efterat han havde grundfæstet de nordlige Nederlandes Forening, i de sydlige satte Brabants Hertugkrone paa Prindsstrant af Anjous Hoved, og anbefalede denne, til Mønster, sin egen Folkets Frihed agtende, Færd; - et Exempel, som hinberskesyge Franskmand hverken vilde, eller, i fine fanatiske, ved Alexander af Farneses Jntriquer ophidsede, Provindser kunde efterligne. Saaledes kom disse sidstnævnte Provindser atter i den Spanske Jnqvisitions Vold, men - havde de end havt Aandstyrke nok, til at vogte sig for den, - ingenlunde var det Vilhelm den Førstes Hensigt, at optage dem i fine heltemodige Provindsers Samfund; ved hiin hjertegribende Afskeed med Ege mont havde Oranien og Holland afsondret deres Skjebne fra de sydlige Nederlandes, og denne Skjebne blev stedse adskilt, saa ofte det end efter halvtredie Aarhundreders Forløb syntes, at en Forening atter var muelig. Hvor en saadan Adskillelse finder Sted i to Nationers Liv, der er Restauration umuelig ; hvad en indvortes Nødvendighed, hvad Gud selv har adskilt, det mægter Mennesket ikke at gjenforene. Det tilsyneladende Samfundsliv, som begge konstigen sammenføiede Dele i femten Aar have ført, maatte ile sin Opløsning imøde, om dette end kunde skee paa en anden Maade, end at dette iværksattes derved, at Belgiske Demagoger søgde, at benytte den til deres egoistiske Hensigter. Begge Landes administrative Adskillelse vilde været tilstrækkelig til at opfylde saavel Hollands som Belgiens Ønsker ; Begivenhedernes Løb har villet det anderledes. Tiden der mægtigen opløser alle unaturlige Foreninger, vil ogsaa afgjøre dette Spørgsmaal, om dets nyeste Værk Kongeriget Belgien i sin nærværende Skikkelse er bygget paa en konstig eller paa en af Naturen betinget Grund.