Aalborg Stiftstidende, 1838-07-19
Belgiskehollandske Anliggender. I Debatterne om samme i de Deputeredes Kammer sluttede Montalembert med følgende Yttringer: "Man vil underkaste Kong Wilhelm en Befolkning, som i 8 Aar har befundet sig i Jnsurrections=Tilstand mod ham. For Lim burgs og Luxemburgs Forbindelse med de øvrige belgiske Provindser tale 5 Aarhundreder. Hvor er der i Europa en Forbindelse, der er saa gammel. - Og nu forlanger man ikke blot Fuldbyrdelsen af de 24 Artikler, men ogsaa af Wiener Kongressens Bestemmelser mod Frankrig. Man giør blot af Fjendskab mod Frankrig Fordring paa, at Storhertugdømmet Luxemburg skal gjenoprettes. Holland bringer det til at udvirke det tyske Forbunds Jndvilgelse, men under den Betingelse, at hverken Arlon eller nogetsomhelst andet Punct, maa befæstes. Hvorfor paalægger man ikke det hollandske Luxemburg den samme Forpligtelse? Fordi Belgien er Frankrigs Bundsforvandt. Dernæst bringer Kong Wilhelm os ogsaa det nassauiske Huses Agnaters Jndvilgning, som man havde forbeholdt sig. Men - behøver da de paagjældende Folkeslags Jndvilgning slet ikke at reserveres Paa nogle tyske Fyrsters Indvilgning venter man taalmodigt i 5 Aar, men om at erhverve 300,000 Jndvaaneres Minde til, hvad der skal skee, derom bekymrer man sig slet ikke. Og disse Jndvaanere ere vore Brødre, vore Naboer; de ere dog i alt Fald Mennesker, som man ikke tør sælge eller skakkre bort som almindeligt Qvæg, Bortskakkre? Ja vist, thi det er ganske klart, at Holland ikke vil beholde det lidet Stykke af Luxemburg for sig selv, men senere sælge det til Belgien for en Deel af Statsgjælden eller, hvad der vilde være endnu værre, bortbytte det til Preussen, for at smedde nogle ivrige Catholiker under det preussiske Aag." (!) Talleren gik nu over til at drøfte Preussens Adfærd mod Erkebispen af Coln og beklagede den Ligegyldighed, med hvilken det franske Cabinet lod hine voldsomme Skridt imod Catholikerne, saa nær Rhingrændsen, gaae upaatalte hen; een eneste Note fra Hr. Molt vilde have forøget Frankrigs Jndflydelse meer end 3 vundne Slag. Tro ikke, at jeg sukker efter den gamle Rhingrændse; jeg ønsker ikke Erobringen af en eneste Landsby, jeg vil kun, at der ikke ved Rhingrændsen maa være en eneste Hytte, i hvilken man ikke veed, at man boer ved Siden af en stor Nation, under hvis Beskyttelse man kan sove roligt. Jeg har sagt det meer end eengang; jeg er Juli=Revolutionens varme Tilhænger, jeg er Huset Orleans oprigtigt hengiven og ønsker ikke at opponere i nogen Maade, men jeg er fast overtydet om, at Revolutionens Værk ikke bliver fuldendt eller Dynastiet fast grundet, førend vi, ogsaa imod Udlandet, have antaget en med Nationens Ønsker og vor hele Stilling meere stemmende Politik, først da vil Frankrig igjen indtage den Stilling i Europa, som tilkommer det, og udøve hiin moralske over vægtige Jndflydelse, som det udøvede under Henrik den Fierde, under Ludvig den Fjortende og selv engang under Restaurationen. Denne Tale optages ved flere Steder med lydeligt Bifald; men den Beskeed fra Ministeriets Side, den sigtede til at fremkalde, fandt Mole sig ikke beføiet til at give. Han besteg vel, efter Opfordring, Tribunen, men nøiedes med at sige: "De ville indsee, at jeg herpaa Jntet tør svare og at jeg selv maae tie der, hvor jeg maaske kunde nære samme Sympathier som Taleren. Kammeret vil begribe, at jeg, i et Øieblik, da Conferentserne skulle aabnes paany i London, vilde støde an mod Klogskabs alleralmindeligste Regler, om jeg forud vilde yttre mig over disse Conferentsers Gjenstand. Jeg beraaber mig paa det engelske Parlaments Exempel, som aldrig tillader sig Paatrængenhed mod Udenrigsministeren, naar han holder Tilbageholdenhed for Pligt. Jøvrigt er det fornærmeligt at troe, at Frankrig skulde være fjendtligt stemt mod Belgien, men vort Venskab for dette Kongerige skal meere bestaae i Daad end i Ord, og Ord kunde let lægge hindringer iveien for vor Frihed i at handle.