Aarhuus Stifts-Tidende, 1837-04-29
J Aarhuus Stiftstidende No. 58 læstes en Beretning fra etsteds i Frankrig om et Menneske, der tilsyneladende død, dog var levende begravet. Selv det haardeste Menneske maa rystes ved denne Begivenhed, og opstaae maa den Tanke: Er dette muligt? Jandesværre, det er muligt, Huseland siger i sin Afhandling: "uber die Ungewisheit des Todes Side 6: "En tilsyneladende Død kan hverken blive sulten eller qvæles, thi han behøver hverken Næring eller Luft for at subsistere. Jngen hielpeløsere Skabning kan tænkes end Menneskeet, der antages at være død, uden at være det. O, skrækkelige Tankel. Maaskee ligger Du alt længe paa Sygeleiet henstrakt halv død, endelig taber Du Bevidstheden, medlidende staae de Tilstedeværende om Dig og stirre paa Dit lukte Øie. Man drager maaskee Din Hovedpude bort i den Formening at lette Dig Døden. Du tages maaskee ud af Sengen i den Tanke, at Du ikke kan døe paa Fjer, Du lægges paa Halm eller paa en Lodbænk, man vasker og pynter Dig, man lægger en Bog under Hagen paa Dig, og Noget paa Dine Øine, fordi Du ikke maa gabe eller stirre, og maaskee Du hører, at hvad der tales, uden at kunne give mindste Tegn, thi bekjendt er det, at Hørelsen er den sidste af Sandserne det forsvinde. Du ligger nu ene, Du frygtes, især naar det bliver mørkt, og Lægen har sagt: der er intet Liv tilbage. Da kommer Snedkeren, tager Maal af Din Længde, Begravelsesdagen berammes – Du hører det maaskee Altsammen. Du lægges i Kisten – men Du kan ikke endnu give mindste Tegn til Liv, og om Du end af og til kan røre et Fingerleed, det betyrrkes ikke. Begravelsesdagen kommer, Du hører Klokkerne ringe, Liigfølget samles, Kisten lukkes, og under Samtaler gaaer den største Deel af Følget bagefter Dig af Graven til. Du sænkes ned, og Jorden kastes til, Angesten bedøver Dig, Du bliver bevidstløs. Men Kraften vender maaskee tilbage, Du føler Dig indsluttet mellem snevre Brædder, og om end da Din Qval er kort, om denne Død kun rammer Een blandt Tusinde, at ingen Død kan være skrækkeligere. Allene Tanken derom maa bringe os til at gyse. Og hvo iblandt os have ei seet Liig, der saae ud som om de endnu vare Levende, Ledemodene bøielige, ingen Liiglugt, ingen blaae Pletter, intet Aandedrag, ingen ydre Varme, neppe blege, Øiet ei tilbagefalden, endnu klart, og dog alt otte Dage i denne Tilstand. Hvo blandt os kan afgjort sige, naar denne forlader Legemet, og saalænge den endnu kan være i sin Bolig, kan og Livet vende tilbage; thi den tilsyneladende Døde behøver ei Luft, ei Næring for at vedblive. Det vilde være en let Sag at fremføre en stor Mængde af Exempler paa Mennesker der ere levende begravne i Gravkapeller, hvor saadant tilfældigt opdagedes. Mon ei et dobbelt saa stort Antal ere begravne i Jorden, hvor saadant aldeles ikke er bleven bemærket eller kunde bemærkes: Sandeligen, Vi see i vore Dage saameget Godt foranstaltet; vi see Regjeringen ivrigt arbeide efter Folkets Ønske og til dets Vel. Lad os dog ogsaa selv arbeide til dette Maal! Lad os ved vore egne Foranstaltninger sikkre saavidt det er os muligt os selv og vore Medmennesker for det Grusomste af Alt, det nemlig: at vaagne op i Graven, der fortvivlet rive Haaret af Hovedet, og pines til Døde, forladt af Verden, uden Haab og Frelse!