Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-06-15
Blandede Efterretninger. Rædselsfuld Forbrydelse i Jurabjergene. Natten mellem den 13 og 14 Maj. kom to unge Mennesker, den ene af 24 Aars Alder, den anden af 26, fra Flækken Achet i Sognet Saint Juriciaire, nogne til Stedets Præst, angivende, at de for en overhængende Fares Skyld flygtede til ham. Pigen aabnede Døren, udstødte ved Synet af disse Mennesker et Skrig af Skræk og tog Flugten. Den Geistliges Broder, som tilfældigvis befandt sig der, stod op og mødte paa Trappen Præsten, som endnu ikke havde lagt sig men ved dette Syn grebes ogsaa begge af Skræk Præsten kjendte imidlertid de unge Mennesker og bevidnede dem sin Forundring. Han vilde, sagde han, gaae til Naboerne og hente Klæder til dem. Men næppe havde han banket paa, da han hørte der kaldtes om Hjelp. Naboen ilte med sin Kone til. De to Rasende vare i Haandgemeng med den Geistliges Broder. Man styrtede sig mellem de Kjæmpende. Den ene af de to havde grebet en Øxe, som Tilfældet gav ham i Haanden, og de Slag, som han gjorde dermed, ere skrækkelige. Konen, som var løbet til, blev næsten død nedslaaet; et andet Hug traf Naboens Hoved, der ligeledes faldt, og kom ud af Stand til videre Værge; et tredie truede den Geistliges Hoved, der dog undveg samme, og Slaget traf den anden Morder. Nu blev Kampen en Bryden, Mand mod Mand. Præsten et kraftfuldt Menneske, blev endeligen saa vidt Herre over sine Modstandere, at han fik kastet dem begge ud af sit Huus. Ved Larmen kom flere af Landsbyens Beboere til. Morderne toge Flugten; men den, som havde erholdt et Hug af Øxen, tabte Kræfterne, og han styrtede sig i en Grav, hans Broder naaede det faderlige Huus og lagde sig rolig til Sengs. Man ilte til Arinthod, som laa i en ringe Frastand. To Gensd armer bleve afsendte og begave sig til det betegnede Huus. De traadte ind. Mennesket som de vilde hæfte, greb den ene i Struben, søgte at qvæle ham og brak et af hans Been, i det han kastede ham baglænds paa en Bænk. Nu trak den anden Gensdarme sin Sabel og stødte den Morderen i Livet, der øieblikkelig opgav sin Aand. Man havde bemægtiget sig hans Kammerat, der var blevet liggende i en Grav. - Naboen, som fik et Slag med Øxen er ikke død, men han er faldet i en Delirio, og forlanger uafbrudt sin Kone. Begge de unge Mennesker høre til en velhavende Familie, og man veed som sagt ikke, hvad Bevæggrund af Hævn eller anden Lidenskab, der kan have antændt deres utrolige Raserie. (Da Gjerningsmændene vare tvende, saa bortfalder den Forklaring, som ellers saa let paatrænger sig, at det har været Vanvid, der har ført dem til deres udøvede Forbrydelser.)(B. d. B. H.) Hvorledes opnaaer man Over-Commanden. Under denne Overskrift læses i Courier des electeurs følgende: Enhver beskjæftiger sig med Toget til Afrika og ingen ahner maaskee Motivet, som har bestemt den. Man søge ikke Aarsagerne i Deyens hidsige Overilelse, i Folkerettens Krænkelse eller i nogen slig Ankepost. - Det vilde være forgiæves Møie. Det vor Consul givne Øre sigen, den vort Flag mødte Skam vilde endnu længe være bleven ustraffet, dersom Helten af Montmartre, Marskal Marmont, ikke engang havde fattet den Tanke, igjen i Afrika at faa de Laurbær, til at blomstre, som han i Frankrig har afbladet. J denne Hensigt udkastede han Planer og forelagde dem; – hvem – Helten af Waterloo. Proditor proditorem fricat – og saaledes tænkte begge Tidens ærefulde Helte i Forening paa Erobringen, af Algier. - Hertugen af Ragusa sagde til Hr. Bourmont. De er Minister, maa De, at mit Udkast bliver antaget; jeg overlader det til Dem, og De vil have den hele Ros af Følgen!" – "Og de, svarede den snilde Exellenz, De har havt den første Jdee til denne Krig, De maa være Over-General." Derpaa omarmedes begge de trofaste Venner og gave hinanden tusinde Forsikkringer paa Hengivenhed. Planen blev forelagt Ministerraadet og eenstemmigen antagen. Alt er rigtigt, sagde Krigs-Ministeren til Hertugen af Ragusa, De har gjort Feldttoget med til Ægypten; De kjender Araberne; og da, hvorom handler det fornemmeligen, Om en stor Beleiring; De er Artillerie-Officier, gjør De dem beredt til Afreisen. Marskallen skyndte sig, anstillede de møisomme ligste Undersøgelser, anskaffede sig de nødvendige Materialier, gjorde alle fornødne Anstalter, betegnede selv de Generaler, som han vilde medtage og bar sit Arbeide til Bourmont. Meget smukt svarede Exellenzen smilende og med et Haandtryk Fjorten Dage derefter læste Marskallen Moniteuren. Kongen udnævnte til Over-General for Expeditions-Armeen sin kjære Hengivne, Greven af Bourmont. Hertugen af Ragusa var anført Stjernen af Montmartre var blegnet for den af Waterloo. Begge Generalerne havde igjen opført Fabelen om Ulven og Ræven og Hr. Bourmont havde faaet Prisen derfor.