Aarhuus Stifts-Tidende, 1839-02-08
Af Nr. 2 sees det, at allerhøist bemeldte Hs. Majestæt under 31te August 1686 allernaadigst har forlenet Bülow med Bygholms Mølles gamle Privilegier og til den Ende anbefalet) Jndbyggerne i Horsens, deres Korn og Malt, paa denne Mølle og ingen andensteds uden Byen herefter som tilførn at lade maale. Er det da hermed beviist, at Bülog af Kongen var skjødet BygholmsMølle med den Rettighed, at befale, naar den eneste i Horsens daværende Mølle skulde nedbrydes, og med den Ret, at forbyde Horsens Jndvaanere at søge nogen anden Mølle uden for Byen, saa er det vel ogsaa vist, at Hr. Justitsraad Ræders Tale om, at Bygholms Mølle ingen Rettighed har til at paastaae Enemaling for Horsens, ikke finder Gjenklang hos nogen Mand, som ikke anseer en Konge ophøiet over den Pligt, at hjemle hvad han har solgt til nogen af sine Undersaatter. Ogsaa jeg kan nu, for saavidt den egentlige Strid mellem Justitsraaden og mig angaaer, nedlægge Pennen; thi jeg haaber med Beviser at have overtydet Publicum om, at min Tale i Stændersalen har været bygget paa en Grundsteen, Hr. Justitsraad Ræder er for afmægtig til at rokke, om han endogsaa, mod sit Princip, nok saa ofte tager til Gjenmæle mod mig; derfor kuns endnu et Par Ord angaaende Hr. Justitsraadens Optræden som Sagfører for Hr. Overkrigscommissair Holst. Vel indrømmer jeg, at denne Mands Sag kan behøve en god Sagfører, men at Justitsraaden for sin Ven kunde glemme sin Stilling som Dommer og overtage sig en Sagførers Kald, havde jeg ikke ventet. Dersom Hr. Justitsraaden troer, at Publicum vil tage mindste Rotice af hans yttrede Formening om, at Holst aldeles intet resikerer ved det Søgsmaal jeg agter at anlægge mod ham, saa overgaaer hans Selvtillid det høieste Begreb, jeg har gjort mig derom; thi det kan dog umuligen være ham selv ubekjendt, hvad alle Andre vide, at det ingenlunde høre til Sjeldenhederne, at de Domme han afsiger, efterat have hørt begge Parter, forandres ved Overdomstolene; hvad Tillid kan man da have til en Dom han fælder i en Sag hvor han endnu ikke har læst den Angrebnes Forsvar, – Udsætter han sig ikke herved i sin Jver for at komme i samme Knibe som fordum Hermann, von Bremenfeldt, Jeg anseer mig fornærmet af Overkrigscommissair Holst i den Grad, at jeg erkjender det for Pligt at sagsøge ham. Vel muligt jeg feiler, dette vil en Dom, afsagt af en anden Mand end Justitsraad Ræder, afgjøre; imidlertid forsikkrer jeg Hr. Justitsraaden for, at hvorledes Udfaldet af Sagen imellem Holst og mig end bliver, skal den komme til Publicums Kundskab; thi jeg har ikke mindre Agtelse for den offentlige Mening end Hr. Justitsraaden; men jeg kjender derhos den Pligt, der som Embedsmand paaligger mig, nemlig at sagsøge Enhver, der har villet plette mig eller min Færd, kuns Domstolene kunne med juridisk Virkning aftvætte den Plet Avind og Ondskab kaster paa Embedsmanden, og derfor kan jeg som Embedsmand ikke være enig med Justitsraaden i at sætte Publikums Dom over en Høiesteretsdom. Her er desuden den Omstændighed tilstede, at jeg intet hemmeligt har foretaget, som Publikum kan fordre analyseret; hvad jeg har sagt, kan læses i den jydske Stændertidende 1ste Række Nr. 50, 81, 86 og 2den Række Nr. 37, 38 og 39, og jeg kan ingenlunde indsee, at jeg fortihen skylder mig selv at gaae Holst's fornærmende Angreb imod mig imøde i offentlige Blade. Det er kuns Ord der ikke tages ad Acta og Handlinger der foregaae inden lukte Dørre, som Embedsmanden efter min Formening skylder Publicum at gjøre Rede for, naar slige Ord og Handlinger dadles i Publicum. Saaledes til Exem*) For deres Skyld som mueligen mene at det Ord, anbefale, kun indeholder en Anmodning og ingen Ordre, bemærkes: at dette Udtryk, efter den Tids Sprogbrug i Kongl. Reskripter findes synonymt med: befale. pel troer jeg Hr. Justitsraaden burde underrette Publicum om det Passerede under Repræsentant Valget den de i d. M. paa Horsens Raadstue; thi Rygterne ere herom heel forskjellige og i Sandhed ingenlunde delicate. Hvad der derimod er trykt i et offentligt Blad, som f. Ex. min Tale i Stændersalen i Anledning af Bygholms Mølles Privilegium, finder jeg ufornødent at tydeliggjøre i et andet Blad fordi man i en Epilog, der i enhver Henseende er for lille til at svække hvad jeg har sagt, har fornærmet mig. Under slige Omstændigheder forekommer det mig, at Fornærmeren rigtigst sigtes for Landets Domstole, og jeg tør haabe af et billigt Publicum, at det indtil Sagens Uddrag vil suspendere sin Dom om hvo af Parterne der er Fornærmeren. Naar Hr. Justitsraaden formener, at det vilde genere mig at gaae Holst's Fremstilling af Sagen imode, saa tør jeg, uden at være ube steden, erklære, han undervurderer baade mit Mod og min Conduite. Nei, Hr. Justitsraad, dette vilde ligesaalidet genere mig som det vilde falde mig svært, hvis jeg dertil var kaldet, at begegne Hr. Overkrigscommissair Holstes Skrivt til det Kongl. Danske Cancellie af 7de Marts 1836, hvori han søger at overtyde Collegiet om, at det har handlet rigtigt i at meddele ham udvidet Maleret paa hans Vindmølle i Horsens, hvilken Skrivelse in originali ligger og har længe henlagt paa min Pult. – Slutteligen kuns denne lille bemærkning: af Hr. Justitsraadens Svar til Procurator Nyegaard i Aarhuus Stiftstidende No. 208 sees det, at Hr. Justitsraaden ogsaa har anbefalet Ansøgningen om en Hestemølles Anlæg i Horsens der skal være bleven bevilget den 15de Jan. 1830. At ogsaa denne Bevilling er stridende mod Bygholm, Mølles Privilegium skulde jeg formene, og maa saaledes ogsaa have bidraget til at nedsætte Bygholms Mølle i sin Værdie. Det er vitterligt for Enhver som er kjendt her paa Egnen, at Eieren af Bygholms Mølle paa den Tid hiin Bevilling blev givet formedelst pecunaire Affairer neppe havde Tid til at tænke paa at man skadede hans Besiddelse ved en slig Bevilling. Det vil vist nok derfor nu, da hine besværlige Tider ere forbi, være denne Mand kjært at erfare at Justitsraaden har anbefalet hiin Ansøgning for det rimelige Tilfældes Skyld, han faaer i Sinde at anlægge et Regres=Sogsmaal. Røde Mølle pr. Weile, den 28de Januar 1839. Christensen. Nr. 1. Gjenpart. Vi Christian den Femte af Guds Naade Kange til Danmark og Norge de Venders og Gothers, Hertug udi Slesvig, Holsteen, Stormarn og Ditmarsken, Greve udi Oldenborg og Deelmenhorst. Gjøre alle vitterligt: at vi allernaadigst haver solgt og afhændet, saasom vi og nu med dette vort aabne Brev allernaadigst skjøder og afhænder fra os og vore Kongelige Arve-Successores udi Regjeringen. i fornævnte vore Riger Danmark og Norge og til Jochum Werner von Bülow og hans Arvinger een vores afbrændte øde Mølle beliggende udi vort Land Jylland, Stiernholms Amt, Hatting Herred, Hatting Sogn, Bygholms Mølle kaldet, som udi fordums Tid da den har været ved Magt skal have skyldet Halvtredsindstyve Tønder Meel og Halvfemsindstyve Tønder Malt, men udi den første og ældste Matricul Ar. 1662 forfattet, taxeret og anslaget for Fem og tredive Tønder Hartkorn, hvilken forn. Mølle med al dens Herlighed, Eiendom, og Tilliggende, visse og uvisse Indkomster, være sig af Ager, Eng, Skov, Mark, Krat, Hede, Kjær og Mose, Fiskevand, Fægang, Tørvegryvt og Lyngslet, vaadt og tørt, inden Markskiel og udi aldeles intet undtagen i nogen Maade som foreskrevet staaer der nu tilligger og af Arrildstid dertil ligget haver, saavidt os haver været berettiget og bør dertil at ligge med Rette forn. Jochum Werner von Bülow og hans Arvinger skal have, nyde, bruge og beholde til evindelig Eiendom og sig saa nyttig gjøre som de bedst veed og kan og haver vi desforuden af sær Kgl. Naade allern, bevilget at han maa ligge samme Mølle under hans Hovedgaard Stiernholms Taxt, som med de Ethundrede og Femten Tønder 3 Skp. 2 Fdk. 2 Alb. Hartkorn den nu staaer for da bliver tilsammen som den herefter skal ansees og betragtes for Et Hundrede og Halvtredsindstyve Tønder 3 Skp. 2 Fdk. 2 Alb. Hvilke med lige Frihed, Høihed og Herlighed som andre priviligerede adelige Sædegaarde, efter vores ham paa den ommeldte forrige Taxt forhen allernaadigst meddeelte Brev af Dato den 30te October 1683 dets videre Formeldning haver og nyder; ligemaade haver vi og allernaadigst bevilget at naar han samme Mølle faaer opbygt og udi Brug skal den udi Horsens nu befindende Hestemølle, som af Morten Laurs, efter vores ham allernaadigst meddeelte Brev, udi Brug haves, om det ommeldte Joch. Werner von Bülow behager, afskaffes, efterdi samme blev dog formedelst Afgivtens Udeblivelse, igjenkaldet, imidlertid og ellers fremdeles skal de Vedkommende ei maa bruge den uden hans Minde. Forbydende alle og enhver herimod eftersom foreskrevet staaer at hindre, eller udi nogen Maade Forfang at gjøre under vor Hyldest og Naade. Givet paa vor Kongelige Residents udi Kjøbenhavn d. 30te December 1683. Under Vort Signet Christian. Brandt. Gjenpartens Rigtighed bekræfter. Rimb. Foreviist ved Auctionen over Bygholm d. 10de De With. cember 1830. No. 2.