Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-11-26
Den i forrige Numer omtalte, nylig udkomne Bog, af Hr. Pastor H. C. Saabye, meddeler, blandt stere mærkelige Noticer, følgende om de grønlandske Frierier. Anstændighed vil, at en Pige maa ikke ville giftes, og at Forældrene maa ikke give deres Minde til hendes Giftermaal, men derfor tage og Karlene deres Piger med Magt. Nogle Venner følge Frieren, gaae ind i Huset eller Teltet, og uden Omstændighed, snappe Pigen, endog i Forældrenes Nærværelse. Ofte er hun uvidende om Frierens Kierlighed til hende; men om end ikke, saa maa hun dog gjøre al mulig Modstand, hvilken ikke sielden gaaer saavidt, at hun lader sig slæbe ved Haaret, og om hun vedbliver, ikke at lade sig reise og at følge, faaer endog et dygtigt Slag i Ansigtet. Naar hun endelig kommer i Frierens Huus, sidder hun bedrøvet, med udslaget Haar, og passer første Leilighed til at løbe bort; hun indhentes, og løber atter, og atter hentes. Dersom hendes Uvillie er forstilt, sørger hun vel endnu een eller co Dage, men derefter overgiver hun sig; kan hun derimod ikke lide Frieren, saa bliver hun ved at flygte, indtil han enten opgiver at lede oftere efter hende, eller, om han er rasende forelsket, bruger virkelig Tvang. J de ældre Tider skar Frieren under disse Omstændigheder, den gjenstridige Pige nogle Snit under Fodsaalerne, temmelig vis paa, at hun capitulerede inden hun igien kunde gaae. Nu bruge de vel ikke meere denne plumpe Maade at vinde en Pige paa; men jeg veed dog, at en Frier, endog i min Tid, truede sin Kjæreste, som flere Gange løb fra ham, med denne Straf for Gjenstridighed. Afskyer Pigen virkelig af en eller anden Grund Ægteskabet, og kan dog ikke undgaae det, saa afskærer hun i denne Nød sit lange Haar, og løber til Fields; men hun giver derved tillige Afkald paa hvert Ægteskab i Tiden; man undre derfor ikke over, at denne Manoeuvre er saare sjelden. Naar de urolige Frierdage ere forbi, og Pigen er bleven Kone, da indtager hun og Hustruens Plads paa Brixen, og forsyner Manden og Huset, som Kone, men er hans Moder levende, da vedbliver denne Bestyrelsen, og Konen er for saavidt ikke mere end Pige. Disse voldsomme Frierier kunne vi ikke tillade vore døbte Grønlændere; de overgive derfor og Præsten Sagen, og Fremgangs maaden er da almindelig følgende: Frieren kommer til Præsten, og siger: "Jeg vilde gjerne have mig en Kone." Hvem?" - Han nævner hende. - Har Du talt med hende?" Undertiden sige de: "ja, hun vil nok, men du kjender Menneskene;" oftere svare de: "Nei," - Hvorfor ikke?" - Det er vanskeligt, Pigerne ere saa peenes tal Du med hende. J dette Tilfælde kalder Præsten Pigen; hun kommer, og efter nogle ligegyldige Spørgsmaale begynder han Frieriet, som saa: "Nu er det vel paa Tiden at Du bliver gift." – "Jeg vil ikke gifte mig." - "Det var Skade; thi jeg har en Frier til Dig." Hvem?" - Præsten nævner ham. - Han duer ikke, jeg vil ikke have ham. - Nu opregner Præsten hans Dyder: han er ung, en god Forhverver, sidder rank i sin Kajak, kaster sin Piil sikkert og med Kraft, og fremfor Alt, han er from og elsker Dig. Hun høver opmærksomt, og hendes Mine siger: med Bifald, hans Roes, men svarer alligevel endnu, "Jeg vil ikke gifte mig, jeg vil ikke have ham." - "Ligemeget, jeg vil ikke tvinge Dig; jeg faaer nok en Kone til den raske Karl." Præsten tier nu, som om han ansaa hendes Nei for Hjertets Sprog. Endelig siger hun saate, med et Suk eller med Taarer i Ligesom Du vil, Præst!" - "Neil Øinne: ligesom Du vil; jeg vil ikke videre overtale Dig." Nu kommer med et dybt Suk et Ja, og Sagen er afgjort. (Fortsættes.)