Ribe Stifts Adresseaviser, 1789-05-15
Det er vist, at Gustav den Tredie har angrebet Rusland, uden desangaaende i Forveien. at have raadført sig med Preussen. Porten gav nogle Penge dertil, man betiente sig at det første Paaskud det bedste, og Erklæringerne til Rusland vare forfattede i en Tone, som hidtil ikke har havt Sted imellem kronede Hoveder. Fordringerne vare saa overdrevne, at den store Friderich i Spidsen af sine seierrige Hære, der eiede et fuldt Skatkammer, og bekiendt for een af de største Feldtherrer, aldrig skulde have vovet saadant. Gustav blev Souverain - den Svenske Flaade slog tappert, men ikke afgiørende; og efter alt hvad der var foregaaet, maatte Sverrig vinde lutter afgiørende Slag. Man spillede Commedie med Flaget af et erobret Skib, slog til Ridder, og holdt Triumph under aaben Himmel, ja man taalede endog om erobrede, Preussiske Flag, som vare tagne af en Coffardie Brig. En offensiv Krig var begyndt tvert imod Rigets Love, uden Senatets Minde, en Deel af Armeen i Finland satte sig derimod. Den første Fæstning paa Veien til Petersborg, lod sig ikke erobre, Landtropperne gik Krebsgang, Flaad en blev indsperret, og den Trusel, at der ikke skulde blive Steen paa Steen i Petersborg, blev uopfyldt: Efter Frederich den enestes Død sigtede Gustav ikke meere paa Norge, men paa Finland. Catharina forlangte den tractatmæssige Hielp af Danmark. Derimod havde Preussen og Engeland først intet at indvende Skibene bleve udrustede, og da man troede, at Danmark i det mindste behøvede 18 Maaneder for at kunde lade sig see i Feldten, trængte 12000 Normænd ind i Sverrig under Commando af Landgreven af Hessen, en Svoger af begge Kongerne. Denne Prins svarede til den Mening man havde gjort sig om hans krigeriske Talenter, og som Frederich den Store havde opdaget hos ham. I den ubehagelige Høstens Tid, marscherede han igjennem Veie, som man holdt for at være utilgiængelige, og for at holde de til Grændsernes Forsvar bestemte Corps borte uden Sværdslag, gik han selv med 7000 Mand til Venstre, og sendte Generalmajor Grev Schmettau med 5000 Mand til Høire, saa at de havde lagt alle Passer tilbage, da de igien traf sammen. Et Corps Svenske vilde giøre General Mansbachs Avantgarde af 3 Batailloner Veien stridig, og dette Corps blev tillige med alle Officiererne fangen, alle Kanonerne tagne, og de Norske havde kun 5 Døde og 10 Saarede. Førend Grev Schmettau, som var paa Anmarschen, kom paa Pladsen, var alting forbi. Den Norske Armee udmerkede sig paa forskiellige Maade. Prinsen af Hessen kunde vælge Stabsofficierer, og der var ikke een eneste Generallieutenant ved Armeen; dette var Aarsagen, hvorfor Grev Schmettau, som Generalmajor, var den Høistcommanderende efter Feldtmarskalken. Armeen begik ingen Excesser, i Fiendens Land, betalte alting med rede Penge, og tog intet uden det, som tilhørte Kongen og ikke Undersaatterne, naar enkelte Sol datere begik nogen Ulempe, blev Skaden strax, erstattet med rede Penge. Alt dette er positiv sandt, Modpartiet maae nu skrive og sige hvad de ville. - Den tredie Besynderlighed ved Armeen var denne, at Kronprinsen af Danmark, uden at anmasse sig nogen Commando, uden Equipage, uden Kiøkken, uden Talt og uden Vogn reed som Volontaire ved Tropperne, og derved opmuntrede Soldaterne til at udhulde alle Møisommeligheder, som han selv deelte med dem. Paa denne Marsch kunde i 3 Dage ingen Dagage medføres, og Kongens eneste Søn leed taalmodig Hunger og Tørst.