Jyllandsposten, 1840-04-07
(Forlangt Indrykkelse.) Naar Haaret falder af Dit Hoved, Naar Tanden svinder af Din Mund Naturen holder, hvad den loved Og varsler om Din sidste Stund! Atter har Gud forundt Dem et Leveaar, Hr. Hans Frederik. - Men hvorledes har De anvendt dette Aar, – Saare gjerne havde vi lykønsket Dem paa Deres Fødselsdag; men det var os umuligt, – vi kunde det ikke, naar vi kastede Blikket ikke blot paa Deres henvundne Livs Vandel, men i Særdeleshed paa Deres senere Færd, der tydeligen viser, at De vedblivende lukker Øie og Øre for de umiskjendelige Vink, for de klare Røster, der raabe høit om den legemlige Opløsning, der med hurtige Skridt nærmer sig, om den store Regnskabstime, der snart skal komme. Tryg og rolig fremturer De paa Deres vanlige Vei, hvor Deres Omgivelses Frygt eller Foragt staae som sørgelige Træer hvis bladløse Kroner ikke formaae at beskytte eller beskygge Deres syndefulde Hoved. Ak! vi have seet det, vi have erfaret det og vi sige det her med Sorg"De er, alle Paamindelser uagtede, endnu idag den samme Hans Frederik, De altid har været." Desaarsag bliver De ogsaa den Første, som vi offentligen bør advare, tilrettevise og formane. De maa nemlig herved vide, at ikke Faa af Sandheds og Retfærdigheds Venner have dannet et trofast og urokkeligt Samfund, hvis Medlemmer indbyrdes ere forbundne og forpligtede til, med Aandens forenede Evner og Kræfter at røre og ryste de Syndere, som Lovens Arm endnu ikke har ramt eller muligen ikke kan ramme. Og for at De kan forstaae, at vi fuldtvel kjende Dem og Deres hele Færd, saa ville vi her, dog indtil videre uden at nævne Deres egentlige Stamnavn, kort og klarligen lade nogle Scener af Deres hidtil førte og velbekjendte Levnet fremtræde for dette Blads Læsere. Maatte nedenstaaende Skildring tjene til at vække Deres Eftertanke, Hr. Hans maatte den medvirke til Deres høistfornødne Omvendelse og Forbedring, da skal det meget glæde os, dersom De saaledes frier os fra den Ubehagelighed, at gribe til alvorligere Forbedringsmidler. Tidligt blev De, Hr. Hans Frederik, ansat som Retsbetjent i en Kjøbstad, og ligesaa tidligt greb Hovmodets Dæmon Dem i sine Arme og De gjen gieldte trofast hans Favnetag. Deres utrolige Arrogance yttrede sig i utallige Nuancer og var stedse forbunden med en mageløs Myndighed og Uforskammethed i Tone og Adfærd. Til Exempel undsaae De Dem aldrig ved at bruge agtværdige Borgere til Deres Tobakspibestoppere, naar De beærede Klubben med Deres stadige og anmassende Nærværelse. Men Hovmod staaer altid for Fald - De maatte altsaa nødvendigviis falde. Efter at De havde destileret de fremmede Midler, som vare Dem anbetroede, blev De naturligviis suspenderet. Nu begyndte Deres Afmagtsperiode, der var saavel skikket til alvorlig Eftertanke. Men De benyttede den ikke, og Deres lange Suspensionstid uagtet, ved blev De den myndige Tone, spillede grand chevalier, holdt Ridehest, gjorde Gjæstebud osv. Af Frygt eller af Jnteresse gjorde man rigtignok store Opoffrelser, for Deres Skyld. Af Frygt, fordi De i Deres Velmagt altid var rede til at regalere dem, der paadroge sig Deres Unaade, enten med verbelle eller reelle Jnjurier. Af Jnteresse, fordi visse Folk vare vante til i Deres imponerende Person at see al Dommer- og Embeds-Myndighed forenet. - 20,000 Rbd. bleve sammenskrabede til Deres Redning og en dygtig Advocat, plaiderede Deres Sag saa vel, at flere af Deres betydelige Gieldsposter bleve annoncerede og betragtede som privat Gield. Dog Deres Sygdom var for stor og alle Helbredelsesmidler bleve forgiæves anvendte. Deres Afmagt tiltog og De sank i Dvale. Jmidlertid troede Mange, at det vilde blive bedre med Dem, dersom De atter engang maatte vaagne. Men at dette Haab i høieste Grad er skuffet, dette føler De vistnok selv og det veed desuden hele Deres Omgivelse. Saaledes var da det første Afsnit af Deres mærkelige Levnetsløb. Som Øvrighedsperson havde De udspillet Deres Rolle og forlod i Sandhed Scenen uden allermindste Applaus. Af synderlig Gunst og Naade blev De atter vækket af Deres dybe Dvale. De vaagnede som Skriver og sidder nu i et meget godt, mageligt og indbringende Embede. Men hvorledes De comporterer Dem der, Hr. Hans Frederik, det skulle vi ret strax faae at see.