Aarhuus Stifts-Tidende, 1828-07-12
Handelstanden har aldrig kundet tænke saa ufornuftigt at ville danne en Stat i Staten; derimod er det dens inderlige Ønske og Attraae at blive hvad den uimodsigelig er og bør være: en vigtig Næringstand, i Staten". - At Bissekræmmeriet er ulovligt og skadeligt for det Almindelige, er notorisk. At Handelstanden derfor søger at hæmme dette Uvæsen, saavel til Gavn for Landmændene som for Handelsborgerne, fortjener vist ikke den Fornuftiges Daddel, - og kun Den som er ligegyldig ved Lovenes Overholdelse, eller imod hvis formeentlige Jnteresse Ophævelsen af dette erkjendte Onde strider, kan yttre den lave og foragtelige Mening: at Egennytte og Brødnid ere Bevæggrundene hertil. Det er bekjendt nok at Byens Handlende maa svare meget betydelige Afgivter til den Kongl. Kasse, medens 2 a 300 fremmede Dagdrivere gjennemstreife Landet med indsmuglede Vare hvoraf de svare slet ingen Afgivt. Disse omløbende Kræmmere, som aldeles ikke contribuere Noget til Staten, have ikke Andet at sørge for end det Nødvendige til Livets Ophold, og dette faae de sædvanlig i Kjøbet af Bonden, efter at de have snydt og bedraget ham med slette og uægte Vare. Bør nu saadanne Omløbere, hvis egentlige Vandel gaaer ud paa Bedragerie, taales, Og bør nogen god Statsborger forsvare dem. - Mon det ikke være bedre at de blive drevne ud af denne ørkesløse og for Staten skadelige Stilling, for at kunne i anvende dem til nyttigt Arbeide? De Handlende nægte aldrig, at de til enhver Kjøber sælge fortoldede og stemplede Vare (thi andre Vare kjender man ikke her i Byen), hvad enten det saa er til eget Brug eller til Forhandling; men jeg skjønner ikke, at et saadant tilladeligt Salg af tilladelige Vare kan give Bissekræmmeriet Næring. Det er eene og allene Landboer, ne som give dette Onde Næring, i det de indlade sig i Handel med disse uberettigede Kræmmere og huse dem istedet for at de burde anholde dem. Brænderie paa Landet er forbudet, og saalænge Forbudet ikke er hævet, bliver det naturligviis ulovligt og kan ansees som Tyverie saavel mod Staten som mod de Kjøbstædborgere der ere berettigede til Brændeviinsbrænde den, imod deraf at svare den paabudne høie Afgivt til Statens Kasse. Det kan ingenlunde nægtes, at Undersøgel, sen og Brænderiernes Tilladelighed paa Landet er et høist vigtigt Foretagende, men derfor har vores vise Regjering jo ogsaa nedsat en Kommission af kyndige og indsigtsfulde Mænd for nøie at overveie denne Gjenstand. Vi maa altsaa med Rolighed oppebie Udfaldet, og imidlertid som gode Borgere og Undersaatter holde os de gieldende Love efterrettelig. Hvad Jndsenderen af hiin Jndrykkelse (som ufeilbarlig maa være en Landmand) iøvrigt har anført om Landmændenes Stilling før og nu, for dermed at bevise deres nuværende trykkende Kaar, forholder sig just ikke, saa gandske rigtigt, og kunde vel bestrides; - men da det ikke kan være anbragt som noget Argument imod Kjøbmandsstanden, og vist nok maa have en langt høiere Tendents, saa finder jeg mig hverken beføiet eller competent til nøiere at indlade mig derpaa. Allene den ubillige Yttring: "at Landmandens lave Productpriser, ere alt formeget afhængige af den Handlendes Forgodtbefindende, fortjener, som usandfærdig, at gjendrives.