Berlingske Tidende, 1826-11-10
Medens de mundtlige Underhandlinger angaaende min Reise varede, erholdt min Mihmandar, Mira-Jsmael, det Ærinde af Alaiar=Khan, at holde mig tilbage i Erivan til videre befaling, under det tilsyneladende Paaskud, at jeg maatte oppedie det Svar, som man havde i Sinde at meddele paa min Note af 9de Juli. Jeg har protesteret imod en saa aabenbar Overtrædelse af Folkeretten, idet jeg saavel skrev til Abbas Mirza som til den første Minister, og den Engelske Mission har jeg ladet underrette om den Tilstand, hvori jeg befandt mig. Derefter var enhver Dag af mit Opholdsted betegnet med en ny Nederdrægtighed. Man lod mig vide fra Alaiar=Khan, at, da Khanen af Talisch's Gemahlinde var bleven holdt tilbage som Gidsel, da Oprøret udbrød, vilde man beholde mig saalænge i Erivan, indtil hun var sat i Frihed, men at det dog var mig tilladt at løskjøbs mig, naar jeg vilde overlade den første Minister mit Sølvtøi og de endnu levnede Foræringer, som jeg ikke havde uddeelt. Man søgte, skjøndt forgiæves, at bestikke mine Dragomænd. Sardaren formaaede min Mihmandar, Mirza=Jsmael, til at forlange af mig Betalingen for en Transport Bomuld, som han førend Fiendtlighedernes Begyndelse havde sendt til Forhandling til Rusland, eller han vilde beholde nogle Personer af mit Følge som Borgen. Da han ikke kunde bestikke mine Dragomænd, tilkjendegav Sardaren sin Hensigt at beholde dem med Magt, da de begge vare fødte i Karabagh, som han allerede ansaae for en erobret Provinds, og en uadskillelig Deel af Persien. Jeg maatte skrive en heel Bog, naar jeg skulde gjøre Deres Excell. Regnskab for alle de Drillerier, som jeg maatte modstaae, og minArrestforvarers opfindsomme Aand daglig gav en ny Form, men som stedse vare beregnede paa at presse mig for Penge eller Effecter. Da jeg saae, hvorledes Tiden forløb, og intet Svar indtraf paa mine Skrivelser, og jeg erfarede, at den Engelske Mission havde forladt Schahens Leir, for at gaae Hr. Macdonald imøde, saa overtalede jeg min Mihmander til at modsætte sig Sardaren af ErivansAnmasselser, og at bibringe den første Minister, hvis Kreatur han er, at ved Schabens Afsky for Krigen, vilde Alaiar=Khans Fiender benytte sig af den første Leilighed, en tvivlsom Fægtning tilbød, til at styrte ham, naar han ikke forud var betænkt paa Freden, og at den eneste Middel til at afslutte en fordeelagtig Fred bestod i snarest muligt at lade mig afreise, fordi jeg havde personlig Jnteresse af at formaae vort Cabinet til et Forlig. Dette Middel lykkedes mig, og jeg har ham at takke for min Frihed g efter 25 Dages Fangeskab paa det usundeste Sted i Egnen af Erivanhvis dræbende Indflydelse har virket saa heftigt paa alle Jndivider af Gesandtskabet, saavel Herrer som Betienter, Lægen og hans Hjel vere indbegrebne, at Lieutenant Grev Tolstoi har seet sig nødt til at n være Sygevogter og lære Aarladning, for at kunne hjelpe de Syge Den ny Engelske Minister ved Hoffet i Teheran, Hr. Macdonald har ved sin Ankomst til Schahens Leer erfaret, at befalingen til min fri Reise allerede var udfærdiget; men af Frygt for ny Troløshed fra Persernes Side, har han troet det fornødent at forlange nye Firma ner, og ladet Major Monteith afgaae, for at vaage over, at de blev fulgte, jeg befandt mig imidlertid allerede i Tifiis, da denne Officeer is ankom til Sardaren af Erivans Leir. Vi ville ikke nedlade os til, efter Folkerettens Principer at prøv de den uværdige Behandling, som Fyrst Menzikoff har erfaret under er Erimans Mure. De Russiske Vaaben ville fuldkommen gjengjeldt til de Fornærmelser, som ere vederfarne Rusland ved dets Gesandte r. Person. Men jo mere man betragter de Begivenheder, som ere skil nu drede i de nu her af os bekjendtgjorte Depescher, desto mindre kan man forstaae enten den Persiske Premierministers Uforsigtighed eller i Schaben Svaghed, eller Forblindelsen hos Sønnen, der var bestemt 4 til, engang at bære hans Krone. For at beholde en Post, som han i stod Fare for at tabe, fremkalder Ministeren en Krig, hvis umiddel, 6 dare Følge er, undslettelig at paatrykke ham Troløshedens og Skam mens Stempel, og som nødvendigviis maa have hans Fald til endeligt Resultat. For ikke at vise nogen fast Villie, lader Schahen sig forlede til en Kamp, der er lige saa ulige som uretfærdig og hensigtsløs. Abbas Mirza, endelig, maa, for at understøtte en Svoger, sønderrive den Overeenskomst, der skulde forskaffe ham et Kongerige. Han selv løser Rusland fra dets Forpligtelser; han berover sig de Rettigheder, som det havde anerkjendt, og synter i dets Øine ned fra formeentlige Arving af den Persiske Krone til lige Classe med Mængden af de talrige Prætendenter som ved den nærværende Behersters Død ville gjøre hinanden Schahens Trone stridig. Jmidlertid beklager Rusland dog hiint Angreb. Det elsker Freden for meget, til ikke med Smerte at see Nødvendigheden til en Krig, men det kunde ikke ønske nogen Begivenheder, der vare meere skikkede til at vise Verden, dets bestandig loyale og rene Hensigter. Fyrst Menzikoff har været disses værdige Tolk; under de vanskeligste Omstændigheder har hans Opførsel bestandig viist den lykkelige Forening af Duelighed og Maadeholdenhed. J Farerne har han viist et ædelt Exempel paa Opofrelse og Mod. Den Engelske Charge daffaires og Gesandten ved Hoffet i Teheran have ved deres Opførsel indgydet Keiseren den meest levende Tilfredshed. Det var umuligt, bedre at gjendrive de Formodninger, som Jldesindede havde illet med at udsprede og Uvidende, med at antage med Hensyn til Ruslands og Engelands gjensidige Stilling i Henseende til de Persiske Anliggender, det var umuligt bedre at vise de Baand; som forene begge Stater, og Varigheden af de store Europæiske Hoffers fælleds Politik, hvis fortrinligste Maal. og høieste Belønning alene er en almindelig Fred.