Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-04-22
fra Toledo, Avila, Segovia og Valladolid befaledes at komme til Madrid. Paa den hellige Fordinands Festdag, der faldt paa Christi Himmelfartsdag, kundgjordes Festen. Med Henrykkelse ihukom Erkebispen Ferdinands store Jver, selv i egen høie Person at tænde det for Waldenserne oprettede Baal med det Riisknippe, han havde baaret paa sine hellige Skuldre. Om Eftermiddagen Kl. 3 lod Storinquisitoren behænge sit Huus med Tæpper og Blomsterkrandse, og den med Guld og prægtige Perler rigt besatte Troes Fane høitideligen vaie for Folket. Trommer, Piber og Skalmeier bebuddede den almindelige Glæde Derpaa kom alle til Jnquisitionen hørende Personer ridende i to Rader, efter deres Rang, og foran dem bares Jnquisitionens Fane. Toget begyndte fra Storinquisitorens Gaard. Han selv stod paa Balconen og bebudede Festen med følgende Ord: "Gjøres herved vitterligt for alle denne Stads og dens omliggende Egns Beboere, at denne Stads og Kongeriget Toledos hell. Jnquisitionsret d. 30 Juni d. A., som er en Søndag, vil holde en offentlig Auto da Fe paa denne Residentses store Plads, paa det Forladelsen for de Synder, som kun de øverste Præster kunne tilgive, og fuldkomment Aflad kunde komme dem, der hielpe ved denne Fest, til Gode, til den Ende skeer dette Udraab, og det offentligen, paa det Efterretningen kan komme til Enhvers Kundskab. Denne Kundgjørelse blev gjentaget af Toget paa otte forskjellige Steder i Madrid. Kongen ilede i største Skynding fra Lystslottet Buenretiro til Madrid, for midt iblandt Jnquisitionsbetjenterne at overvære Kundgjørelsen af en Religionsfest, der ikke havde fundet Sted i 50 Aar. Man anvendte Alt, for at gjøre Festen saa høitidelig som mueligt. Paa en stor Plads oprettedes et Theater af 190 Fods Længde og 100 Fods Brede Arbeidsfolkene, beherskede, som hele Nationen, af den blindeste Religionsiver, arbeidede med saadan Anstrængelse, at Bygningen var færdig i sex Dage; thi, i det de lode sig nøie med at tilfredsstille Naturens allernødvendigste Fornødenheder, og haabende for deres Arbeide at kjøbe sig Himlens høieste Løn, forsikkrede de, at de, for at fuldende et saa helligt Hverv, vilde, om der skulde mangle Træ, nedrive deres egne Huse. Snart vare alle Tilberedelser fuldkommen istand. Foran Kongens Balcon var et Amphitheater med 2530 Trappetrin for Jnquisitionsraadet og forandre spanske Raadscollegier, med et Altar ved Siden. Paa det øverste Trin stod Storinquis, torens Stol under en Tronhimmel, høit over den Kongelige Balcon. Paa Venstre var et Amphitheater for Forbryderne. (Fortsættes.) Den almindelig antagne Mening, at der i Tyrkiet endnu fandtes ubekiendte literaire Skatte, bevægede den engelske Regjering til at lade en i classisk, bibelsk og orientalsk Literatur velbevandret Lærd i Aaret 1799 følge med Grev ElginsGesandtskab til den ottomanske Port, og den venskabelige Fod, paa hvilken Engelland stod med denne, begunstigede Sagen. Man valgte til dette Hverv Hr. Carlyle, Professor i den arabiske Literatur ved Universitetet i Oxford. Under hans Ophold i Constantinopel, siger hans Ledsager Dr. Hunt, i den af ham forfattede Reise i Lilleasien, besøgte de begge alle Klosterne paa Prindsesse Øerne. Blandt de derværende Haandskrifter fandt de ikke et eneste Stykke af classiske græske eller romerske Forfattere, men adskillige Afskrifter af