Viborger Samler, 1846-03-05
Nyeste Postefterretninger. Ostindien. Den mægtige Hær, hvormed Sikhs gik over Sutletsch – 80 a 100,000 Md., og 150 Kanoner, størstedeels af svært Caliber - vidner om at der her ikke tilsigtedes et simpelt Jndfald, et Streiftog for at plyndre, saaledes som flere tidligere Jndfald, men at man baade til Hensigt at vove Alt paa et Tærningekast, for om muligt at bibringe den britiske Magt et ødelæggende Slag. Det var Tei Sings Plan at trænge ind i Hjertet af det britiske Ostindien; Landeveien til Delhi var den nærmeste Vei for at naae dette Maal, og var det lykkedes Seiths ved en hastig Overrumpling at bemægtige sig denne Stad, da vilde Generalgouverneuren være bragt i en saa vanskelig defensiv Stilling, at den meest overhængende Fare for det britiske Herredømme turde have været at befrygte. Saaledes lader det sig forklare, at Sikhsindskrænkede sig til at observere den i og omkring Firuzpoor staaende britiske Division (8000 Md. under Gen. Littler), for ikke som det synes, at tabe Tid og Kræfter ved et Angreb paa disse, i stærke Forskandsninger staaende Tropper, og at de derimod ved Efterretningen omden britiske Hærs Anmarsch (af hvilken Hær imidlertid kun den større Halvdeel rykkede frem i Jilmarscher, strax afsendte en stærk Afdeling af deres Hær (30,000 Md.) for at angribe de ved forcerede Marscher udmattede anglo ostindiske Tropper. En Seier over disse vilde saavel have aabnet Sikhs Veien til Delhi, som ogsaa havt Overgivelsen af det engelske, under Gen. Littler staaende Troppecorps tilfølge. Paa den anden Side tør man antage, at Sir Henry Hardinge, – hvorvel Ønsket om at undgaae ethvert Skin af at gaae offensivt frem tør for en stor Deel have afholdt ham fra allerede ved den første Efterretning om Sikhs Jnvasion at forsamle hele den britiske Stridsmagt ved Grændsen (hvilket iøvrigt med Bitterhed er lagt ham til Last af en Deel af den ostindiske Presse og af Morn. Chron.) – har ladet sig bestemme ved den af ham erkjendte, af Fienderne udkastede Plan til fremfor Alt at have Veien til Deelhi for Øiet og at forbyde Fienderne denne. Men dette vilde paa Grund af Sikhsnumeriske Styrke have været umuligt, naar Tropperne havde været opstillede langsmed selve Grændsen; thi i saa Tilfælde kunde det være lykkedes de talrige fiendtlige Stridskræfter at trænge igjennem et svagt besat Punct og saaledes bane sig Vei ind i Hjertet af det store britisk ostindiske Rige. Muligt, ja endog sandsynligt er det imidlertid, at Generalgouverneuren for saavidt er bleven overrasket, som han vel ikke har abnet, at Siks i saa stor Hast og i saa store Masser vilde paa engang sætte over Sutletsch. – Af de officielle Beretninger fra General en chef Sir Hugh Gough og Generalgouverneuren kan endnu tilføies Følgende: Den 11te Decbr. blev det bekjendt i Umballah, at Sikhs havde sat over Floden; de i Staden værende Tropper satte sig strax i Bevægelse for at naae Busihan, hvor store Forraad af Levnetsmidler og Krigsmateriale vare samlede, og som ved sin Beliggenhed fornemmelig egnede sig til at tjene som Støttepunct for de Operationer, som Dækningen af Ludianah og Fruzepoor gjorde nødvendige. Tropperne tilbagelagde, vadende i dybt Sand, i 6 Dage og med saadan Jil en Vei af 130 Milles, at der neppe var Tid tilat lave Mad og til kort Hvile. Allerede i Wudninhørte man, at Sikhs havde detascheret et betydeligt Troppecorps, og den 18de, om Morgenen, stødte den britiske Avantgardes Kavallerie paa den fiendtlige Forpost, der trak sig tilbage. Kort efter Middag leirede det britiske Troppecorps, meget udmattet af Marschen, og især af Mangel paa drikkeligt Vand, sig ved og om Landsbyen Mudkih. Der vare tilstede en Jnfanteriedivision under Gen. Sir H. H. Smith, to Jnfanteriebrigader under Generalerne Sir J. M'Castill og Gilbert, fem Detaschementer ridende og to lette Batterier Fod=Artillerie, samt een Cavalleriedivision, bestaaende af det 3die Regiment lette Dragoner, Generalgouverneurens Livvagt og 3 ostindiske Cavalleriereg. Kl. 3 rykkede Sikhs - 15000 a 20000 Md. Jnfanterie, ligesaameget Rytterie og 40 Kanoner - frem til Angreb. For at give sit Jnfanteri Tid til at formere sig, sendte Sir H. Gough først Rytteriet og strax derefter Artilleriet imod Fienden, som posterede sit Jnfanterie og Cavallerie bag en lille Skov i den iøvrigt ganske flade Egn, og aabnede derfra sin Jld. Da det britiske Jnfanterie kunde rykke frem til Angreb, fik Cavalleriet befaling til at falde Siks saavel til høire som venstre Side i Flankerne, medens Artilleriet aabnede sin Jld imod Centrum. Denne Manoeuvre lykkedes fuldkommen; 17 Kanoner faldt i Briternes Hænder; Sikbs kastedes fuldkommen paa Flugten; og de vilde have lidt et endnu fuldstændigere Nederlag, saafremt ikke det indtraadte Mørke havde forhindret det. Jblandt de Døde befandt sig Generalerne Sale, hvis Laar blev knust ved et Drueskud og Mastill, der blev skudt gjennem Brystet. Det tredie Dragonregiment mistede af Døde og Saarede 95 Md., deriblandt 5 Officierer, og 125 Heste. (Privatefterretninger fra Bombay tilføie, at Sikhs, endskjøndt haardt medtagne, vendte Dagen efter tilbage forat bortskaffe deres Døde og Saarede, og de bleve ikke forstyrrede af Englænderne, der indsaae at Sikhs vare for stærke og for godt forsynede med Artillerie til at det engelske Troppecorps turde haabe med Fordeel at angribe Fienden. Briterne oppebiede Forstærkninger, og holdt sig den 19de og 20de rolige i deres Leir.) - Den 21de forstærkedes de fremrykkende Englændere ved Gen. Litt lers 5000 Md. stærke Troppecorps, ved to europæiske Regimenter og ved en lille Afdeling svært Artillerie; men Fiendens numeriske Overlegenhed var endnu meget stor og for Englænderne saa meget mere farlig, som Sikhshavde et meget talrigt, størstedeels af svært Skyts bestaaende Artillerie, imod hvilket Briterne kun kunde stille let Feltskyts. Fiendens forskandsede Leir var dannet i Form af en Rhombeide; de kortere Sider vendte modSutletsch og Muldih, de længere imod Ferozepore (Ferozepur, Ferozepor, Firozepuhr) og Sletten, midt i Leiren befandt sig Landsbyen Fruzescha. Englændernes Angreb aabnedes den 21de i tvende Slaglinier, af hvilke den første dannedes af Divisionerne Littler, Gilbert og Wallace, den anden af Divisionen Smith og Cavalleridivisionen; Artilleriet dækkede Flankerne af det paa Parallelogrammets tredie Side rettede Angreb, en Jnfanterie brigade udgjorde Reserven. De fremstormende Briter og Seapoys modtoges af en heftig Kanonild, udflynget af mere end 100 Kanoner, hvoriblandt 40 af det sværeste Kaliber; ikke desmindre lykkedes det Briterne at blive Herre over en Deel af Forskandsningerne, og soutenere sig i Besiddelsen deraf, da Natten gjorde Ende paa den blodige Kamp. Jmidlertid var General Littlers Division kastet tilbage, - en Følge af den paniske Skræk, der bemægtigede sig det 62de Reg. af de kongelige Tropper samt de indfødte Regimenter, for hvilke hiint kgl. Reg skulde tjene som Mønster; ogsaa led det 3die Reg. kgl. Dragoner, som ved et Angreb var geraadet midt ind i Jlden fra et maskeret Batterie, et saare stort Tab (150 Md., deriblandt 9 Officierer). Hele Natten igjennem havde de britiske Tropper ei alene at lide af Kulde og Tørst, men ogsaa af Fiendens stedse fornyede Jld, saa at endog midt om Natten 2 Regimenter maatte opbydes for at tage et svært Skyts, der anrettede særdeles megen Skade.