Berlingske Tidende, 1836-03-30
Den i Paragraphen opstillede Regel er ogsaa, som ovenfor bemærket, lidet stemmende med begge Parters Tarv, og kan, som det synes, blive lige ubillig for Godseieren og for Fæsteren. Efter Udkastet maa man nemlig antage, at de under Litr. a -e nævnte Handlinger i intet Tilfælde kunne, naar de begaaes 1ste og 2den Gang, virke Fæstets Forbrydelse, men at denne Virkning først indtræder 3die Gang. Denne Bestemmelse kan imidlertid blive høist ubillig imod Godseieren. Dersom en Fæster nemlig har i høi Grad mishandlet sin Eiendom paa en af de i Paragraphen nævnte Maader, gjort sig skyldig i flere af de eller vel endog der nævnte utilladelige Handlinger, ja maaskee i dem alle tilsammen, saa vilde Godseieren, efter den nu bestaaende Lovgivning, strax kunne tiltale ham til Fæstets Forbrydelse, og naar Forseelserne vare af en grov Natur, kan det ikke paatvivles, at Bonden ved Dom vilde blive sit Fæste frakiendt. Nu kan Godseieren derimod efter Lovndkastet ikke komme ham videre end til en Mulkt, og selv naar Bonden 2den Gang forseer sig paa lige Maade, kan han, hvor grov hans Brøde endogsaa maatte være, ikke ansees med høiere Straf. Dette er nu meget haardt for Godseieren og indeholder en Fæster, som Gunst imod en slet og uredelig denne ikke har nogen Ret til at fordre, og som ikke i sig synes hensigtsmæssig. Paa den anden Side skal derimod enhver endogsaa nok saa ubetydelig Forseelse af de ovenomhandlede ubetinget virke Fæstets Forbrydelse, naar Fæsteren 3die Gang gjør si skyldig i enten den samme eller nogen anden af de der nævnte Misbrug, og dette kan Committeen ikke andet end finde, at kunne, under særlige Omstændigheder, være en betydelig Skjærpelse af Lovens Bestemmelser i saa Henseende. Jkke at Committeen mener, at en saadan 3die Gang begaaet Forseelse ikke retmæssigen kan bevirke Fæstets Forbrydelse; den antager tvertimod, som nys anført, at allerede den første Brøde kan være saa stor, at den bør medføre denne Virkning. Men derimod kan man heel vel tænke sig Tilfældene saaledes, at Fæsteren, under den nu bestaaende Lovgivning, ikke vilde for den tredie Gjentagelse ved Domstolene blive frakjendt sit Fæste. Dersom en, iøvrigt ordentlig og paapasselig, Fæster har engang hugget noget ubetydeligt Gjerdsel i en ham tilhørende Skovpart og er derfor idømt en ringe Mulkt; dersom han, mange Aar derefter, har solgt et Læs Tørv af en hans Gaard tilliggende Tørvemose eller tilladt en Huusmand, at benytte en Tørvemasse, som han netop ikke selv har Brug for, og han derfor ligeledes er idømt en ubetydelig Mulkt, og dersom han endeligen, flere Aar derefter, forseer sig ved at afbenytte det Tørveskiær, som han er berettiget til at bruge, paa en Maade, der ikke stemmer med den Anviisning, der er givet ham af Godseieren, saa vil han nu, for denne sidste og i sig ubetydeligste Overtrædelse, blive fradømt sit Fæste, naar Udkastet skal tages tilfølge. Dette vilde imidlertid vistnok indeholde en høi Grad af Haardhed, og Committeen anseer det endog rimeligt, at Domstolene vilde være fristede til at undtage et saadant Tilfælde fra Lovens Regel, og, naar det kun paa nogen Maade var muligt, give den sidstnævnte Handling Lovlig hedens Præg, for saaledes at frie ham for Virkningen af Lovens Haardhed. Men hertil bør man ikke friste Domstolene. At Handlinger, der findes at kunne 1ste og 2den Gang afsones med en i og for sig ikke stor Mulkt, 3die Gang ubetinget skulle medføre Fæstets Forbrydelse, og altsaa, uden Hensyn til om den Skade, der ved samtlige Handlinger er paaført Eiendommen, maaskee er høist ubetydelig, berøve Fæsteren hans og Families hele Subsistents, synes ikke at kunne billiges. Den Bestemthed, som man har troet at tilveiebringe ved de saaledes angivne Regler, er hellerikke saa stor, som det ved første Øiekast synes. Som et Beviis herpaa skal Committeen, kun anføre den under Litr. b anførte Regel. Jblandt de Handlinger, der skulle kunne virke Fæstets Forbrydelse 3die Gang, nævnes her, naar Fæsteren sælger eller paa anden Maade, anvender det indavlede Foder (Ho og Halm) anderledes, end til Stedets Vedligeholdelse og Gjødnings Tilveiebringelse, saaledes at han derved sættes ud af Stand til forsvarlig at gjøde sine Jorder. Dette sidste Tillæg er vistnok ganske i Lovens Aand og er bygget paa den i sig rigtige Grundsætning, at kun saadanne Handlinger, som væsentligen skade Eiendommen, bør medføre Fæstets Forbrydelse, men det giør, som man let seer, hele Regelen ubestemt, idet det nu i ethvert enkelt Tilfælde maa bedømmes, om Bonden ved slig Afhændelse er sat ud af Stand til forsvarligen at gjøde sine Jorder. Men dette maa ingenlunde ansees som nogen Ufuldkommenhed ved Regelen; det er netop en Fuldkommenhed, ved samme. Man er, ligesom ubevidst, vende tilbage til det ene Rette, og har ufrivilligt maattet indrømme, at i Tilfælde af den her omhandlede Natur maae de concrete Omstændigheder tages i nøie Betragtning, uden at man retfærdigen og billigen kan knytte Fæstets Forbrydelse til Salget af nogle Lispund Ho eller Halm, naar Eiendommen ikke derved har lidt nogen Skade. Efterat Committeen har taget samtlige foranførste Grunde under nøieste Overveielse, har den derfor troet at burde fraraade, at der gives en saadan nærmere Bestemmelse af Lovens Regel og Fæstets Forbrydelse paa Grund af Misbrug af Fæstestedets Tilliggende, som nærværende Paragraph indeholder. Der er i Committeen blevet ytret forskjellige Meninger om, hvorledes Regelen, hvis den skulde forblive, som Udkastet har opstillet den, kunde modificeres saaledes, at den meere kom til at udtrykke, hvad der efter Sagens Natur og Lovgivningens Grundsætninger bør gjælde i Tilfælde, som de omhandlede. Man har meent, at der vilde opnaaes en større Sikkerhed for, at Bonden ikke for i sig ubetydelige Overtrædelser, skulde uddrives fra Gaarden, naar det bestemtes, at den 3die Gang begaaede Forseelse kun da skulde virke Fæstets Forbrydelse, naar Bonden for enhver af de tvende foregaaende Forseelser, var bleven anseet med Marimum af den lovbestemte Pengemulkt. Det er imidlertid hermod indvendt, at Domstolene i saa Fald neppenogensinde vilde anvende Mulktens Marium, og at Bestemmelsen saaledes vilde blive uden Virkning. Det er derfor i dets Sted foreslaaet, at hiin Virkning skulde indtræde, naar Bonden for enhver af de to første Overtrædelser var anseet med en Mulkt, der idetmindste oversteg den halve Størrelse af den ved Loven reskrevne. Men man har ogsaa meent, at an ikke herved kom det Rette meget nærmere, dog i ethvert Fald Størrelsen af selve den die Gang begaaede Forseelse, hvorfor det netop at han skal fradømmes Fæstet, da ikke vilde faae nogen Jndflydelse paa Spørgsmaalets Afførelse. Det er ogsaa blevet yttret, at det ormeentligen kun burde være een og samme Forseelse, som i Gjentagelsestilfælde ubetinget skulde virke Fæstets Forbrydelse, men ogsaa denne Mening, der iøvrigt vistnok, hvor Forseelsen er begaaet i et ringe Omfang, har meget for sig, fandt Man dog, paa Grund af Ligheden imellem de flere opgivne Misbrug, at have sine Betænkeligheder. Committeen troer derfor, i Henhold til Alt, hvad den ovenfor har anført, at Regelen ikke kan angives paa den Maade, som Lovudkastet indeholder, men da det vistnok maa ansees ønskeligt, at Lovens Regel og Fæstets Forbrydelse formedelst Misbrug af Fæstestedet og dets Tilliggende gives en saadan nærmere Forklaring, som Sagens Natur og Forholdets Beskaffenhed tilsteder, til Veiledning for Domstolene i mødende Tilfælde, saa tillader Committeen sig at indstille til Forsamlingen, at Samme vil andrage paa: at der, naar en Anordning, som nærmere bestemmer Retsforholdet imellem Jorddrotten og Fæsteren, skulde udkomme, da, istedetfor nærværende Udkasts §. 5, maa indskydes en anden Paragraph, hvori der udtales den Sætning, at ligesom meget grove Misbrug af Fæstestedet og dets Tilliggende, ved at lade Gaardens Bygninger i betydelig Grad forfalde eller iøvrigt væsentligen forsee sig paa nogen af de i §. 5 sub Litr. a nævnte Maader, kunne strax virke Fæstets Forbrydelse, saaledes kunne paa den anden Side mindre Overtrædelser af denne Art i Regelen afsynes med passende Mulkter (hvis Størrelse nærmere maatte bestemmes med et Maximum og Minimum, dog at Fæsteren, naar han 3die Gang gjør sig skyldig i en afde nævnte Arter af Misbrug, ikke letteligen skal kunne fritages for Fæstets Forbrydelse, medmindre samtlige af ham begaaede Overtrædelser maatte være af ringe Omfang og forøvede med langt Mellemrum, eller Omstændighederne iøvrigt maatte tale særdeles til hans Fordeel, i hvilket Fald han dog skal ansees med en forholdsmæssig høiere Mulkt end de tvende første Gange. Det maatte derhos tilføies, ligesom i Udkastets §. 5, at det er en Selvfølge at Eieren i alle Tilfælde er berettiget til at fordre Erstatning for den tilføiede Skade. Hvad det i Fordn. af 24de Juli 1822 omhandlede Tilfælde angaaer, da holder Committeen for, at dette, i Overeensstemmelse med Udkastet, 3die Gang ubetinget kunde medføre Fæstets Forbrydelse. For det Tilfælde, at Forsamlingen skulde bifalde Udkastets §. 5 paa den Maade, hvorpaa den er affattet, maa Committeen, med Hensyn til Mulkternes Størrelse, gjøre den bemærkning at disse neppe ere hensigtsmæssigt fastsatte. De ere nemlig bestemte fra 1 til 5 Rbdlr. Sølv første Gang, med Tillæg af et ligesaa stort Beløb for hver heel Tønde Hartkorn, hvormed Fæstestedets Tilliggende overstiger 1 Tønde, og fra 2 til 10 Rbd. Sølv anden Gang med et lige Tillæg for hver heel Tønde Hartkorn over den første Tønde. Men denne Mulkt synes ikke at staae i det rette Forhold til Forseelsens Beskaffenhed. Dersom en Fæstebønde paa 1 Tønde Hartkorn sælger 5 Læs Hør, og en Fæstebonde paa 10 Tønder Hartkorn sælger 1 Læs He, saa har den Første aabenbar gjort sig skyldig i en langt større, og for Fæstestedet skadeligere, Forseelse end den Sidste, men dog skal den Sidste, hvis det er 1ste Gang, straffes med et Minimum af 10 og et Maximum af 50 Rbd., imedens den Første kun kan ansees med respective unne afhjelpes lettere eller hurtigere end near Finants Mi 1 og 5 Rbdlr., og, hvis det er 2den Gang, straffes den Sidste fra 20 til 100 Rbd., hvorimod den Første kun straffes fra 2 til 10 Rbd. Heri synes nu ikke at være noget passende Forhold, og Committeen maa derfor indstille, at Mulkterne i alt Fald bestemmes til et vist Minimum og Maximum, f. Ex. 1ste Gang fra 1 til 10 Rbd., og 2den Gang fra 2 til 20 Rbd., uden Hensyn til Hartkornets Størrelse, der ikke her synes at komme i nogen særdeles Betragtning, hvorimod der bør sees paa Forseelsens Omfang, ligesom det overhovedet vel ikke er saameget Mulktens Størrelse, hvorpaa der i dette Tilfælde bør lægges Vægt, som den Fæstebonden derved givne alvorlige Erindring. om det Ulovlige i Handlingen og den dermed forbundne Virkning, naar en lignende Overtrædelse finder Sted tredie Gang. Ab S. 6. Committeen finder vel ingen særdeles Betænkelighed ved, at en Bestemmelse, som den heromhandlede, optages i Lovudkastet, hvis dette emanerer som Lov, men man maa dog tillade sig at ytre Tvivl om, hvorvidt det stemmer med Lovgivningens øvrige Grundsætninger, ved et Lovbud at ophæve et Contractsforhold paa Grund af en Forbrydelse, der ikke angriber dette Forhold. Dersom et analogt Retsforhold finder Sted, f. Ex. en Forpagtning paa 2 Personers Levetid, et Leiemaal paa 3040 Aar, o. s. v., vil dette ikke kunne fordres ophævet, fordi Forpagteren, Leietageren, o. s. v. dømmes til offentligt Arbeide for en længere Tid end 3 Aar, og det turde derfor vel være et Spørgsmaal, om der er tilstrækkelig Anledning til her at indføre en Regel, der vil være forskjellig fra, hvad der i analoge Tilfælde finder Sted. Saalænge Fæsteren sørger for at præstere, hvad der efter Contracten paa hviler ham, synes der ikke at være nogen aldeles tilstrækkelig Grund til at berøve ham Fæstet formedelst den af ham begaaede Forbrydelse. Tilfældet kan ogsaa være saadant, at dette vilde indeholde en mærkelig Haardhed.