Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1842-04-04
De to vigtige Sager og Bladenes Postforsendelsesret og Stændernes Udvidelse ere endnu ikke afgjorte, den sidste skal være underkastet homoopathisk Cuur, imidlertid ansee vi det for et heldigt Omen for den, at Ørsted er kommen ind i Statsraadet. Den hele Historie i Viborg Avis og Hunden, der opdagede den svenske Greves Morder, a. er Usandhed fra Begyndelse til Ende. "Skal Danmark ind under det tydske Forbund?" Under denne Overskrift har Fædrelandet meddeelt en læseværdig Artikel, i hvilken Spørgsmaalet er besvaret med at udtale den Overbeviisning: At Danmark ikke vil ind under det tydske Forbund." Da vort Blads Rum ikke tillader os at gjengive Artiklen i sin Heelhed, maae vi indskrænke os til at meddele et Brudstykke, som vi haabe vil give vore Læsere Lyst til selv at gjøre sig bekjendt med den. Spørgsmaalet, hvis Besvarelse Artiklen har gjort til sin Gjenstand, overfører den til Slutning paa Kongen og Regjeringen, idet den tilføier. De kunne ikke have anden Tanke, end den, der behjæler hele Nationen; thi de ere ikke blot en Deel af samme, men de ere dens Repræsentanter – navnlig i enhver Berøring med Udlandet. Nationens Selvstændighed og Ære er deres, dens Underkuelse og Skam er deres - de ere eet med Folket. Hvor meget der end i enkelte Puncter kan være dem imellem, saasnart det gjelder det Hele og Store, saa ere alle smaae indre Uenigheden, glemte, saa ere de een Sjæl og eet Legeme, eet i Sindelag som i Maal. Men selv om vi vilde betragte Kongen og Regjeringen som et særskilt Moment, hvorledes vilde da Sagen fremstille sig, Nuer Kongen og hans Regjering souverain - den erkjender ingen anden Herre over sig, uden Gud alene, og hvorledes Kongen end deler Magtens Udøvelse med sit Folk – om med et Embedshierarchieller med et Folkeraad – om efter et skrevet Forfatningsdocument eller efter en hævdet Praxis Alt det er en indre huuslig Affaire, som ikke vedkommer nogen Anden. Lige over for Udlandet er enhver uafhængig Stats Repræsentant souverain, - i denne Forstand gives der f. Ex. ingen souverainere Souverain, end Dronningen af England. Træder Kongen ind i det tydske Forbund, selv saaledes som det nu er, saa bliver dette hans Herre, saa bliver han nødt til at lystre dets Villie. Hvad det har at betyde, ville vi i saa Fald snart faae at see. Saa spørges der lige saa lidet, om Kongen er Trykkefrihedens varmeste Ven, som der spørges om det cidevant danske Folk elsker denne Frihed, saa spørges der kun, om det tydske Forbunds Love byde Trykkefrihed eller Censur. Svaret kjende vi Alle. Om vi skulle have Fred eller Krig, afgjøres ikke af Kongen, men i Frankfurt, om vi skulle vende vore Vaaben mod Øst eller Vest, mod Syd eller Nord, afgjøres ikke af Kongen, men i Frankfurt, – ja endog den, der skal føre den danske - eller hvad man vil kalde den - Hær, bliver sendt os hertil og ikke blot vi - selv vor Konge maa lystre. Saaledes stiller Sagen sig alt nu, efter de nuværende Forhold. Men hvorledes vilde det ikke blive, hvis Forfatterens Jdeer, der baade i sig ere smukke og aabenbar have Fremtidens Forjættelse i sig, bleve til en levende Virkelighed, hvis Tydskland udviklede sig til en virkelig Statseenhed, til et samlet Rige med een Statsvillie og fælles Politik. Hvorledes dette skal skee og under hvilke Former, siger Forfatteren ikke, men at det er det Maal, hvortil han, hvortil efter hans Mening hele Tydskland stunder, det siger han med tydelige og bestemte Ord. Hvad blev saa Kongen af Danmark, En Strandbaron i det nordlige Tydskland. Hvad blev saa den danske Regjering, En Kredsregjering med en vis foreskreven Myndighed i visse den anviste Sager. Hvad blev Danmarks Høiesteret; En Kredsret med Appel – maaskee til Wetzlar. Kun En vilde vinde, og det blev Prof. Scheel; thi saa fik han fuldt Huus paa sine Romerretscollegier – at sige, hvis han vilde holde dem paa Tydsk. Her seer nu Justitsraad Reiersen, at naar vi bekæmpe dette Forslag, saa skeer det ligesaa meget i Kongens og Regjeringens, som i Folkets Jnteresse. – Vi ville dog for Løiers Skyld som et enkelt Exempel paapege een af Conseqventserne af et saadant Skridt. Danmark skulde altsaa blive Tydsklands Admiralstat. En ret pæn Titel. Det vilde blive lidt Kandervelsch Tydsk, der blev talt paa Holmen og i Nyboder – Kuunten Sie mich nicht Fas kriegen auf die Eiermacher von dieses Farzeug. - men det gav sig nok i Enden naar der kom røde Streger paa Rygstykkerne for hver Grammatikal. Altsaa Danmark er Admiralstat og her i Kjøbenhavn ligger den tydske Flaade. Tydskland maatte være brav galt, om det betroede en saa kostbar Eiendom til en Provinds, hvis Troskab i det mindste i nogle Aarhundreder vilde være meget tvivlsom, og som tillige, som Forfatteren meget rigtigen bemærker og udvikler, er udsat for fjendligt Overfald. Altsaa maa Kjøbenhavn blive en tydsk Forbundsfæstning med tydsk Garnison, Commandanten i en Fæstning er stedse en mægtig Person, især naar Fæstningen ligger i et fremmed Land, og den egentlige Herre i Kjøbenhavn blev altsaa den tydske Generallieutenant. Skulde nu den Ulykke indtræffe engang, at Endeel af Holmens Folk smurte nogle af de tydske Soldater, saa vilde Commandanten sikkert tage de vedbørlige Forholdsregler – og maatte gjøre saa. Og blev der saa under al den Misnøie, disse Forholdsregler maatte fremkalde, engang et Opløb, f. Ex. naar en eller anden meget anseet Borger, for at statuere et Exempel, paa Halmtorvet skulde afstraffes, fordi han ikke havde været høflig nok mod en tydsk Underofficeer, saa vilde Commandanten tage yderligere Forholdsregler – og maatte gjøre saa. Vi ville nu overlade til Enhver, selv videre at udmale dette billede, og kun spørge, om der i disse Antydninger er noget Vilkaarligt, noget Overdrevent, noget blot Usandsynligt. - Dog, der behøves ingen Detail, for at levendegjøre den Erkjendelse, at Danmark ikke kan komme ind under det tydske Forbund, og at hvad enten vi ved Danmark forstaae det danske Folk, eller den danske Konge og hans Regjering, bliver det lige sandt: Danmark vil ikke."