Den Vest-Sjællandske Avis, 1821-08-14
– Der meldes fra Wien under 1ste August at Hr. Valpole er den 23de Julii ankommen dertil med en Sendelse fra det Kgl. Storbrittaniske Hof. Hans Ærinde skal være af stor Vigtighed, og man troer det har Hensyn til Begivenhederne i Tyrkiet; og i Journal de Paris siges: at man troede i Wien at England havde paa den formeligste Maade tilbudt sin Mægling; Østerrig skulde i Begyndelsen have understøttet det deri; men at det nu synes at den Østerrigske Regiering har siden den Tid foretaget si store Forandringer i sin Politik, og at den nu mere end nogensinde tilforn er eenig med Rusland. Den østerrigske Armee som samler sig ved den Tyrkiske Grændse skal udgiøre 100,000 Mand, hvorved det er en Fordeel, at Høsten skal i Aar være faldet meget godt ud i Ungarn. Den Østerrigske Keiser, og Keiserinde have ifinde at ville foretage sig en Reise til München. Andre Efterretninger ville sige: at det Wienske Cabinet har gjort et nyt Forsøg paa at ville bilægge Uenigheden imellem Rusland og Porten. Den Russiske Keisers Adjutant, Generallieutenant von Schuvalov, er ankommen fra St. Petersborg til Berlin, med en vigtig Mes sion, der som man troer angaaer disse Begivenheder. Saavidt kan det politiske Blik trænge frem og ikke videre, men man troer at i en Tid af 8 Dage vil det Slør, som nu bedækker de Tyrkiske Anliggender, blive opløftet. – En Handelsefterretning som man har fra Leipzig, at Porten allerede skulde have givet efter for Ruslands Forestillinger, og at alt skal være bielagt i det Gode imellem begge disse Magter, er for gammel, og af en for usikker Kilde til at den kan troes; derimod hedder det i Journal de Francfurt, at Grev v. Gabrige, første Secretair ved den Franske Ambassade ved det Russiske Hof, er som Coureer fra St. Petersborg ankommen dertil, og man nu veed, at alt beroer paa det Svar som Porten vilde give paa det Russiske Ultimatum. Den Ottomanniske Regiering er vistnok tilbøielig til at anvende alt for at undgaae Krigen; men det er Spørgsmaal, om den har Magt nok til at holde sine Undersaattere i tilbørlige Skranker. Kun med den største Uroelighed betragter man (som det hedder Mueligheden af en Krig hvis Varighed og Følger for hele Europa ikke ere til at beregne. – Fra Rusland selv hører man aldeles intet undtagen en Efterretning fra Odessa, men som kun naaer til 13de Juli, og som melder at 16 rige Grækere vare den 2den Juli brevne korsfæstede i Constantinopel, og at deres Koner og Børn bleve langsomt brændte for deres Øine; om Baron Stroganoffs Skjebne vidste man intet. – En vigtig po mist Betragtning er kastet ud i Publicum uden at dens Kilde er angiven. Den er af en meget berøligende Jndhold, og synes at være af Russisk Oprindelse. Det hedder deri, at det Russiske Hof var aldeles uvidende om Udbrudet af den Eræske Jnsurrection; at den ganske misbilligede den, og at den sikkert i hvorledes ogsaa dens Armees og Nations Stemning maatte være, vilde have urokkelig holdet over Freden, naar ikke Porten deels af en Svaghed og deels af en stupid Hovmodighed, som kun lader sig sammenligne med dens Nationers stuvide Barbarie, havde ladet sig forlede til et Forhold imod den Russiske Ambassadeur, som hans Hof saameget mindre kunde lade være upaatalt, som hans Forhold har været saa aldeles feilfrit, og som han har vidst at forbinde Maadehold med Fasthed, i Langmodighed med Værdighed, og derved fortiener den ubetingede billigelse som er bleven ham meddeelt ved de nyeste Jnstructioner. Disse Jnstructioner ere blevne meddeelte alle allierede Hoffer, og udentvivl har General Schuvalovs Mission til Berlin derpaa Hensyn. Havde Rusland biefaldet Grækernes Opstand og ønsket nogen Anledning til Krig med Porten, saa kunde intet have været meere velkommen end de Fornærmelser, som ere tilføiede, saavel dets Ambassadeur, som endeel af dets Undersaattere; ligesom de mangfoldige Overtrædelser af de alleerede gieldende Traktater. Men istedet for en Krigerklæring, og istedet for strax at give Ordre til at aabne Fiendlighederne, saa har Baron Stroganof blot faaet befaling til at forlange Satisfaction inden 8te Dages Forløb, og Østerrig og England, hvilke Stater ere meest interresserede ved Portens Vedligeholdelse, ere blevne af Rusland selv opfordrede, til at mægle Sagen. Desuden ere Ruslands Stridskræfter langt fra at være forberedede til et Angreb paa Tyrkiet. Tvertimod har man kun for nyelig begyndt at forstærke og concentrere dem i de sydlige Provinser. Alt dette beviser endog for den uindviede Jagttager: at Rusland ikke egentlig vil Krigen. Ogsaa er ikke heller alt Haabet opgivet og Fredens Vedligeholdelse, da det Østerrigske og Engelske Gesandtskab, hvis Regieringer fortrinligen ere interresserede ved Portens Opretholdelse, endnu have i den sidste Tid, og især den Engelske, erholdet en større Agtelse af denne Magt. – Men skulde ogsaa dette Haab forsvinde, saa indgyder dog den Russiske Politiks Maadehold og de mæglende Magters Viisdom den Tillid, at dersom det ogsaa blive fornødent, aldeeles at rense det Europæiske Fastland for de Mahomedanske Usurpateurers Aag, at det dog skal blive mueligt at bestemme de befriede Provinsers Skjebne, paa en Maade som kan tilfredsstille alle modstridende Jnterresser. Vanskeligen vil dette Formaal lade sig opnaae, ved at realisere Keiserinde Catharines Plan, som gik ud paa igien at oprette det Østerlandske Keiserdømme; derimod synes der, at der allerede i den Adskillelse, som finder Sted imellem de forskiellige Græske Nationer, og i de umiskiendelige Vanskeligheder, ved at forene deres beterogene Bestandeele til et Heelt uden at lade et nyt Tyrannie træde istedet for det Gamle, ligger en Henpegning paa, hvorledes Landets Organisation i Fremtiden kan dannes, med Hensyn til dets Tilstand i de gamle Dage, og dette saa meget meere, som at Spiren til Jalousie imellem de store Europæiske Magter, kan derved paa det sikkreste forebygges, og det tillige derved kunde blive lettere at forskaffe Midler til at tilfredsstille de forskiellige HandelsJnterresser, som kunde lide under de forestaaende Forandringer: (Saameget kan man vel sige med Sikkerhed, at Fred kan der ikke blive imellem Rusland og Tyrkiet, med mindre Porten stiller Garantie for sit Forhold, og som kun derved kan skee, at den enten indrømmer visse Provindser, for sine Græske Undersaattere. allene, eller at den optager en alliceret Armee i sine Stater indtil en fuldkommen indvortes Orden tilveiebringes; thi blotte Løfter fra Portens Side kunne ikke hielpe noget, og den formaaer selv ikke at holde dem. Men den beqvemmer sig vanskelig til at tilstaae en saadant Garantie, og derfor bliver der formodentlig Krig. 135,000 Mand staae i Moldan under Jussuf Pascha).