Berlingske Tidende, 1789-09-04
J Søndags vare kun faa Medlemmer af Adelen og Borgerne, men desto flere af Geistligheden tilstæde, hvilke sidste vilde have Artikelen saaledes affattet. Grev Mirabeau satte sig af alle Kræfter derimod, men det hialp ikke. Hr. von Clermont Tønnere fældte endog Taarer over sit Embeds Delicatesse ved denne Leilighed, og bad om sin Afskeed. Man havde gjerne villet have Artikelen saaledes som Hr. Castelland, foreslog den, nemlig saa lydende : "Jntet Menneske maae foruroeliges for fine religiense Meningers Skyld, eller forstyrres i Udøvelsen af sin Religion." Men denne Form blev den forkastet. Waage i Guldrandsdalen, den 9de August. Vel har vi i mange Sommere havt stærkere og overflødigere Regnend i denne, men dog veed ingen af de her nu levende Mennesker af saadanne gruelige Ødelæggelser at sige, som de der skede den 21de Julii d. A. Efterat det Dagen før havde regnet noget, blev Regnen heftigere, og mod Kl. 5 om Eftermiddagen opsvolmede Agerne og Bekkene saa hastigt, at de gik aldeles over deres Bredder og toge med sig alt forekommende af Huse, Agre og Enge. Fordervelsen ved de dermed forenede Fieldskred blev meget stor, og det førend Kl. 8 om Aftenen. J Hovedsognet er udgaaet 7 Gaarde med Huse, Agre og Enge; nogle ere mere end halv ruinerte, og nogle mindre. Ganske faa ere blevne ubeskadigede, og til mangsoldige Huusmændspladser er ikke engang Tegn, hvor de have staaet. J Anneret Sell ere af 60 Opsiddere 9 Gaarde i Behold, dog med nogen Skade. Alle de øvrige tilligemed de fleste Huusmandspladser ere enten aldeles udtagne af Vanden og Fieldskred, eller saaledes fordervede, at nogle aldeles ikke kunne forbedres, og andre ikke ophielpes i een Mands Alder. Hedals Anner har havt samme Ulykke; 4 Gaarde ligge aldeles under Gruus, Steen og Sand, men alle har følet den betydeligste Skade. Alle Broer ere borte og Veiene ganske fordærvede ; endog Kongeveien kan ingen reise. Henimod 150 Mennesker have ynkeligen sat Livet til Paa een Dag bleve 8 fra eet Huus begravne, og der vare endnu 2 under Ruinerne, som ei bleve fundne. Af alle Slags Kreature er en stor Mængde omkommen. Vore Agre og Enge, der saae ud som Urtehaver, ere forvandlede til de skræksomste Steen= og Sandhobe. De arme Mennesker have intet at opholde Livet med, og de fleste intet Huus mod forestaaende kolde Vinter, saa ingen, der ei kiender Fieldbygdernes Byrder, kan forestille sig den gruelige Jammer her er. Det blotte Syn vilde opvække Gosen og blødgjøre det menneskelige Hierte til Medlidenhed, at række disse Ulykkelige en hielpsom Haand i denne haarde Hiemsøgelse. Grue Præstegaard udi Sølløer, den 12te August. Dette Aar 1789 er os, som boe nær ved Glommen Elv, merkværdigt af Nød og Elendighed, formedelst Oversvømmelse 3de Gange efter hinanden: Den første strax efter Sædetiden den 21de Maji, som gjorde stor Skade, og foraarsagede mange Omkostninger med at udføre Kiøbmændenes Tømmer af Ager og Eng og andre Steder, at holde Lændse, at have Folk til Vagt Nat og Dag, derefter at sætte i Stand, de Gierder, som vare bortførte og rense Præstegaardens Enge, at Græsset kunde komme til at vore. Den anden Oversvømmelse, som indtraf den 4de Junii, gjorde atter Skade, paa endeel Agre; men den sidste, som begyndte den 22de Julii, og kom paa det høieste den 24de, og faldt den 25de, var den forfærdeligste, da vi saae for vore Øine den alleroverflødigste Guds Velsignelse paa Marken, uagtet den første og anden Oversvømmelse, og havde det allerbeste Haab til at være skadesløse ved en riig Høst af Korn og Høe. Vandet gik saa høit, som ikke af nogen kan erindres, fordervede Agre og Enge, løb ind i Præstegaardens Bygninger, om fyldte Kielderen i Hovedbygningen, og nedbrød Skorstenen, alle Gierder bleve i en Hast ødelagde, saavelsom store Styk ter af den fedeste Jord udbrudte og bortskyllede baade paa den nye og gamle Præstegaard, som bliver lidet igien af, saa at dette Tab med de foraarsagede Omkostninger, og dem, som endnu udfordres, kan beregnes til 800 Rdlr. Endeel i Menigheden har taget større, endeel mindre efter sin Tilstand, og endeel ingen Skade. Broer og Veie bleve ubrugelige, en Mængde Tømmer og Huse flød i Elven hver Dag, Engene, og andre Steder opfyldtes med Tømmer, Træer, afrevne Gierder, Jord og Sand med mere, Klæder og Madvahre, bleve fordervede, og man hørte den ynkeligste Skrig af Folk, som ikke vare sikkre paa Tagene af deres Huse; men der spørges sørgeligere Hændelser fra Guldbrandsdalen. Den barmhiertige Gud see i Naade til os, og saa mange Fattige, som har mistet alt, og nu intet har selv at leve af, eller at føde deres Creature med til Vinteren, og intet Sædekorn til Vaaren eller Penge at faae det for.