Politivennen, 1809-01-01
Tanker om Sjællands, Lollands, Falsters og Møens Varetilforsel under en Blokade. Midlertid sliger Kursen hver Postdag i en uhyre Grad, der langt overgaaer hvad Frygten havde forestillet sig, og truer med at stige endnu videre. Og hvad tage vi da fra Hamborg i saadan Mængde, at der kunde være Grund til slig Kurs? Enhver Sagkyndig tilstaaer, at Hamborg erholder nu langt mere fra os end vi derfra hente. Kursen burde være til vor Fordel istedet for til vor Skade. Man besøge vor Børs, og see om der da forlanges en saadan Mængde Bankoat derved en saa overdreven Kurs kunde beføjes. Langtfra. Sogningen efter Bankohar aldrig været ringere. Kun upatriotisk Handlemaade (forhen noksom paapæget i dette Blad kan tænkes som den rimelige Grund til et Onde, der er af højst skadelige Følger for hele Staten, fordyrer i det uendelige enhver Artikkel, og bringer Fortvivlelse over den, som en vis Jndtægt er beskaaren for hans Evners Anstrængelse, over Embedsmanden, hvis Arbejd, der er Staten saa nødvendigt, ikke indbringer ham mere end for, medens enhver Fornødenhed koster dobbelt, medens Udsigten vækker det Spørgsmaal: Hvorledes vil det gaae naar Kursen bliver 300, 600, 900? - Ler man? da sige man os hvor vel en Grændse af sig selv vil fremstaae Hvad Sorg og Frygt maae den fremavlende Dyrhed have for den stakkels Enke, der kun har en lille fast Sum at sætte sit Haab til? Nu den ringere, Tjeneren, Tyendet, hvad kunne de erholde for deres Løn? En Tjenestepiges Løn for et helt Aars Arbejde, er bleven det samme som 1 1/2 Lispund Smør. Jkke den ringeste Art af Beklædning kan hun anskaffe sig, hvis hun ikke har andre Kilder. J Anledning af disse Betragtninger tor man opfordre enhver Sagkyndig til at besvare det Spørgsmaal: Kan - Forbud mod al Jndførsel fra Udlandet afhielpe denne overdrevne Kurs? Kan et saadant Forbud have mindste skadelige Følge for Landet, naar det læmpes saaledes, at Undtagelse skeer af de Varer Kongen selbehøver, de Varer der ere nødvendige for Apothekerne, og hvad andre Varer Kongen, paa bevist Nødvendighed, vilde tilstede Jndførsel for enkelt Gang eller i vis Mængde? Vilde et saadant Forbud ikke strax have til Følge, at der ingen Kurs blev, eller rettere en god Kurs? Videre spørges: Burde ej, hvis et saadant Jndførsels Forbud gjordes, Sønderjylland og Holsten ansees som Udland? Vilde ikke ellers den Lykke de besidde, at have faaet bedre Penge end vi, skade os i det egentlige Danmark, eller os paa disse blokerede Øer, som Talen egentlig er om? Saameget bør imidlertid tilstaaes, at Kursen ikke ene er Aarsag i Fornødenhedernes høje Pris. Pugeri og upatriotiske Spekulationer og Opkøb gjøre vældigen deres. Maaske vil det, som naturligt nok, falde nogen ind her at sige: det er dog afskyeligt at være en Puger, en landskadende, medborgerskadende Spekulant, en lumpen Opkøber og Fordyrer: en saadan elendig Karl kan dog vist ikke udeholde den hviskende Stemme. Du er dog en snavs Karl, et foragteligt Menneske, der ikke gavner uden dig selv; du lever jo ligesaa fuldt som Tyven paa andres Bekostning; du forstørrer Fædrenelandets Saar, og skaber Suk og Graad og Nød iblandt dine Medborgere, som du burde gavne." og maae ikke dette kunne afholde ham fra sin Udaad? Det maae jo dog være langt behageligere at være Handelsmand saaledes, at man ikke glemmer, at man har et Fædreland? Ja vel skulde man tænke, at slige af Samvittigheden givne Kindheste kunde formaae noget; men de Handlendes Tal er forstort til at lovlig Handelsfærd kan føde dem alle. Hvorledes vil den lovlige Handel her nu er og kan være kunne ernære ikke allene vore forhen havte Købmandshuse, ikke allene alle vore Jøder (thi paa yderst saa nær leve disse jo alle af Handelen), men en Mængde afskedigede og ikke afskedigede Handelskontor Betjente og de mange andre, der i den senere Tid have kastet sig paa Handelen, eller rettere paa Opkøberiet. Just da vi behøve langt færre Handlende end før, have vi faaet langt flere. Enhver ung doven Knægt, der ikke har lært noget, eller gider lært noget, troer at han ligesaavel kan være Opkøber som en anden. - Han kan jo ligesom Jødedrengene lade sig paa Aurioner tilslaae Varer paa Kredit; gaaer det da godt, saa vinder han jo, og gaaer det galt, saa tage Kreditoren hvad han kan faae! Hvad vil da alt dette sige? - At dette Opkøberi aldrig vil tage Ende, saalæt ge Handelen bliver et Overdrev, hvor enhver kan græsse paa som det lyster. - Udgiveren af Politivennen har paa et andet Sted hævdet den Sandhed, at der i en Stat kun bør være to Slags Handlende 1) den som i Mængder ind- eller udfører 2) den det udsælger til det daglige Forbrug. - Enhver der kalder sig Handlende, og ikke hører til een af disse to Klasser, er en Vandbi, et ikke blot unyttigt, men skadeligt Lem af Staten. Man spørger altsaa: Vilde det ej være højligt gavnende, om de Handlendes Tal indskrænkedes til et vist passende Antal, hvem den Levevej paa en ærlig Maade kunde yde et anstændigt og selv rigeligt Udkomme? Og var det ikke godt, om da den Regel galdt ved Varcauxioner, at Partier aldrig tisloges andre, end de berettigede Handelshuse eller de nedsatte Udsæl- Vandt Staten ikke herved kraftgere? fulde gode ærligthandlende Købmandshuse, og formuende Udsælgere, og bedredes ikke - Var det ikke den indbyrdes Kredit? tillige en Vinding, at den Mængde kristelige og jødiske Knægte, der nu drive Opkøberi paa Kredit, og ere uden tilstrækkelig Vederhæftighed til at drive ordentlig Handel, hindredes fra at beskæmme Handelsmands Navnet, at skade Medborgerne, i nødtes til at lægge sig efter nogen nyttig Maade at ernære sig paa? Sjælland, Lolland, Falster og Møen ere, Gud skee Lov, saa frugtbare Provindser, at de kunne, ved forbudet Udførsel af Levnetsmidler rundelig føde deres Jndbyggere og deres Krigsfolk, naar Korn og Fødevarer af velsindede Mænd indkøbes i rette Tid, for med anstændig Fordel at udsælges. Disse Øer have Brændsel nok i deres Skove og Tørvmoser, og naar formuende Borgere dertil vilde træde sammen, burde disse Fornødenheder ej nu komme uden lidet dyrere end forhen. Kunne sydske Smedde bruge Tørvkul, da behøves det ej, til vore at lade Stenkul hidføres. Der voxer dog vel endnu Uld paa disse Øers Faar. De have vel Steder, hvor Hør og Hamp kunne vore. Ville disse Øboer ej selv brænde Sten og Tegl og Kalk ved Hielp af Tørv, saa fortjene de at mangle. O at vi skjønnede paa vort Fædreland, og elskede det som det fortjener!