Berlingske Tidende, 1779-01-01
Cassel Maatz. . . . . Vierthel =. Coln Maatz. Dresden Kanne Frankfurt Maat, En stor Stad, physisk, moralsk, og politisk betragtet. Jet synes, at den Meening til alle Tider har hersket, at en stor Stad er et stort Onde, og at en Stats Hovedstadligesaavel, som Hovedet for Legemet, kan være for stor, Dog dersom man betragter de meget svage Grunde, man har givet for denne Meening, saa synes den at være meget slet grundet. Der gives adskillige Forordninger, som indskrænke Paris Omkreds, og forbyde at bygge uden for den foreskrevne Grændse, den første deraf er af Henrik den Il. Aaret 1549. Disse Forordninger ere fra Tid til anden fornyede indtil 1682, i hvilket Aar Ludvig den RIV udgav er Edict, sigtende til det samme. De anførte Aarsager ere, 1 at ved Stadens Udvidelse kunde Luften blive usund. 2) At Gadernes Reengiørelse kunde blive et stort og besværligt Arbeyde. 3) At Jndbyggernes formeerte Antal vilde forhøye Prisen paa Levnetsmidler, Arbeydsløn og Manufaktur Vahre. 4) At man vilde opfylde Pladsen med Huse, i Steden for Korn hvilket kunde foraarsage Dyrtid. 5) At man ved den Lyst Folk har til at drage til Staden, kunde blotte Landet for Beboere. Og endelig, at Besværligheden at regier saa mange Jndbyggere, kunde blive en Opmuntring til Røven og Drab. Disk, Disse Grunde for Staden Parises Jndstrækning inden øsse Grændser ere besynderlig svage. De vigtigste blant dem deholde kun en rigtig Slutning mod Tilladelse af Jndbygsernes Formerelse, den anden og fier de slutte kun mod Stadens Udvidelse, og disse ere høyst betydelige. Den først Grund, der anføres mod Stadens Udvidelse, er en fast Grund for dens Udvidelse, naar man antager, at Jndvaanernes Antal skal indskrænkes; thi det er et fortreffeligt Præservativ med sund Luft, at forhindre Folks Sammenpakning. Paris ind sager med samme Antal Jndvaanere, som i Henrik den IV. Tid, tre gange saa stort Rum, hvilket er meget nyttigt, saavefor Jndbyggernes Sundhed, som Beqvemmelighed. Vare de omtalte Forordninger blevne fuldførte, maatte man have ogt Husene i Paris, ligesom i den gamle Stad, et Stokverhver det andet, som det Babyloniske Taarn. Førend den stole Jldebrand 1666 var London ofte hiemsøgt af Pest; men sig den Gadernes Udvidelse og Husenes Formerelse har der ikke været i denne store Stad nogen anstikkende Sygdom, som fortiente Navn af Pest. Kort, de i de omtalte Forordninger anlagne Forholdsregler tiene lidet eller intet til det Ondes Forbedring, hvorover man beklagede sig; og skulde utvivlsom med get meere have foraarsaget det største Onde. Forholdsregler, le, man burde have valgt, ere disse, at indskrænke Jndvaagernes Antal og ikke Stadens Omkreds. Dronning Elisabeth i Engelland, som efterabede de Franke Forordninger, lod 1602 udgaae en befaling, hvori alle nye Bygninger tre Mile om London bleve forbudne. Jndledningen til denne Forordning eraffattet i disse Ord. "At han forud saae den store og mangfoldige Ubeqvemmelighed og Skade, som daglig hændes, og rimeligvis vil formere sig Staden og Forstæderne af London ved Folks Sammenløb, ikke allene af den Aarsag, at saa mange Mennesker besværlig legieres til at tiene Gud og lyde Hs. Majestæt, uden at sæt se nye Betientere, og give dem meere Anseelse; men og Eftersom man besværlig kan anskaffe Levnetsmidler og andre Nødvendigheder til billige Priser; og endelig, eftersom et saa stort Antal Mennesker, hvoriblant der ere mange Arme, som maae leve af Betlerie, blive bragte sammen i en Hob, simelig maae anstikke hinanden, da saa mange Børn og Befiente indsluttes i et Huus; saa følger nødvendigen, om Pest eller andre almindelige Sygdommer opkomme blant den, at det Onde maae udbrede sig i Staden og omliggendEgne til alle andre Deele af Riget. Der er i dette Forbud ingen dybere Jndsigt, end i de Fran ste Forordninger. Man merker i begge eens Slags Feiltageli, som bestaaer deri, at man indskrænker Stadens Omkreds, Steden for Jndvaanernes Antal. Det er vel sandt, at denne Indretning vilde have en bedre Virkning i London end Paris. Da der gives Steene i Oversted om Paris, kan man der opføre Husene til en anseelig Høyde; og de ere virkeligen saaledes opførte i den gamle Stad; men da der rundtom London ingen Steene ere, bygde man fordum Husene af Træ, og for nærværende Tid af brændte Steen; Materia lier, der ere for svage til høie Bygninger. Betragter man videre de særdeles Omstændigheder, saa slutter den første Jndvending, nemlig den alt for store Omkostning til at regiere saa talrig en Hob, vel imod Jndvaanernes Mængde, men ikke mod Stadens Omkreds. Og Jndvendingen er desuden altid tvivlsom. Endskiønt der gives mange Laster i en stor Stad, som udfordre Øvrighedens nøyagtigste Opmerksomhed; saa er det dog ved en vel indrettet Politie mindre bekosteligt, at regiere 600000 i en Stad, end lige saa mange i 10 forskiellige Stæder. Den anden Jndvending, nemlig Levnets midlernes høye Priis, sigter til Mængden, men ikke til Omkredsen. Desuden maae det i Elisabeths Tid, da Agerdyrkningen og den indvendige Handel vare i deres Barndom, have været, som det vil, saa er der for nærværende saae Steder i Engelland, hvor en ordentlig Mand kan leve lettere. Faren for anstikkende Sygdomme, som er den tredie Jndvending, er en unægtelig Grund mod Jndskrænkningen af en stor Stads Omkreds. Det er allerede oventil erindret, at London fra 1666, da man udvidede Gaderne og formerte Husene, aldrig siden er hiemsøgt af Pest. Var der blevet holdet over Forordningen, vare Husene komne saa nær paa hinanden, og Gaderne blevne saa smalle, at Pesten ofterskulde have indfundet sig end for 1666. Ministerne af Dronningens næstfølgende Efterkommere. vare ikke meere oplyste, end hun og hendes Ministrer. 1624 lod Kong Jacob bekiendtgiøre en Forordning mod at bygge i London af en anden Aarsag. Carl den l. udgav to Forordninger af samme Jndhold, den ene 1624, og den anden 1630.