Berlingske Tidende, 1800-01-27
Paris den 3die Januarii. Forrsættelse af en Skrivelse, som Borgemesterne og Sen tet i Hamborg under 16de December f. A., tilsendte vore Consuler. Paa samme Maade og med samme Forsigtighed blev Arresten forkyndt Barthelem Blackfirst. Først efter den ham forkyndte Arrest, og da han allerede var den reqvirerende Gesandts Fange, lagde han nølende Masken af og vilde pludselig holdes for en fransk Officeer, uden at give det ringeste Beviis derfor. Det er næsten unyttigt at anmærke, at naar Personer ved saa sildige og utilstrækkelige Erklæringer kunde undgaae Arresten skulde enhver, ved Forandring af sit Navn og Stand søge at undgaae den retfærdigste og retmæssigste Arrest. Det franske Gesandtskab tøvede ikke med, at reclammere dem som Officerer, der havde Bestallinger af Republiken. Gesandten har aldrig fundet for godt at betroe os disse Bestallinger, og har ikke engang givet os Afskrivter af samme; imidlertid skulde det dog øiensynlig have været af stor Nytte, at give os Midler i Hænder til at documentere og verificere den brittiske Regiering dens sande nærværende Forhold med Republiken. J det han ansaae maaskee som et Prærogativ, der fulgte med hans Gesandtskabspost, at fordre en ubetinget Troeværdighed for hvad, han officiel paastod, havde han i det mindste skullet betænke, at han derved retfærdigede den samme Paastand af den engelske Gesandt. Denne havde officiel erklæret dem for Undersaattere af Kongen af Storbrittannien; han havde selv først sagt det og paastod det. Han havde officielt givet de Navne tilkiende under hvilke de selv havde ladet sig. arrestere, og hos Jones havde man fundet en Kaarde med engelske Vaaben. Var det os tilladt efter Omstændigheder af en saadan Styrke hos den engelske Gesandts Erklæringer, at nægte ham billigviis al Tiltroe, og blot at tilstaae den franske Gesandt samme. Den engelske Gesandt fordrede, paa Efterretning om Republikens Gesandts Protest, desto ivrigere Udleveringen, føiede de heftigste Trudsler hertil, og lod os frygte for den største Vrede fra hans Regierings Side. Agtede Diplomatikere paastode, at alle disse virkelige Tildragelser og adskillige Exempler i Historien stærkt talede for den brittiske Regierings Reclamationer. Blandt Exemplerne beraabte man sig i Besynderlighed paa den bekiendte TrentsArrestering, der, skiøndt i russisk Tieneste, var efter den preusiske Ministers Reqvisition bleven arresteret i Danzig, og som preusisk Undersaat overleveret til samme. J det vi modstøde baade Engelands Trudsler og den hele Styrke af dette gyldig ladende Angument troede vi, at vi ikke paa nogen mere tilfredsstillende Maade for Republiken kunde handle, end at vi anfortroede denne deelicate Sags Afgiørelse til en Fyrste, som ved en Freds og Venskabs Tractat var forbundet med Republiken, og havde med os en lige stærk Jnteresse ved at lagttage og forsvare en nøiagtig Neutralitets Grundsætninger. Disse Grunde bevægede os til, at overlade denne Sags Afgiørelse til Kongen af Preussen, i hans Egenskab, som første udskrivende Fyrste i den nedersachsiske Kreds og Garant for det nordlige Tydsklands Neutralitet, saavelsom Kredsens Medudskrivende Fyrster. Det tilkommer os ikke Borger Consuler, at undersøge de Grunde, som have afholdt Kongen fra at afgiøre denne Sag. De veed, at Kongen, uagtet vore indstændige Ansøgninger, stedse lod samme uafgjordt.