Viborger Samler, 1821-03-26
(Hermed følger Tillæg.)¬ (Forlangt Jndrykkelse.) Det var mig, som i Samleren Nr. 35 gjorde det Spørgsmaal om Debitor fortjener at dadles, eller Creditor at ynkes: og jeg er denne Debitor. Creditors Navn kan endnu være Læseren ligegyldigt. Jeg vil altsaa betegne ham ved R. Det var kommet mig for Øre, at Mange, som dømte om den Tildragelse, hvorpaa Spørgsmaalet hentyder, vare saa uvidende om dens Sammenhæng at de endog troede, at jeg slet Jntet havde afbetalt paa den oprindelige Kjøbesum. Derfor ansaae jeg det passende at berigtige denne Vildfarelse, for at bevæge dem til at domme om igien; siden intet Menneske tør trodse sine Medmenneskers, grundede, eller ugrundede, Dom. Dertil fandt jeg Navn ufornødent, da De som vide Tildragelsen og interessere sig for den letteligen uden det ville i Spørgsmaalet gjenkjende mig. Og Andre maatte Tingen være ligegyldig, eller vel endog kjedsommelig Men da den simple Sandhed, jeg i spørgende Form og uden Hensigt til at saare noget Menneske tilkjendegav, har saaledes afficeret Vedkommende, eller maaskee Uvedkommende, at De have fundet sig bevægede, til Skade for min Credit og Agtelse, at fordrei- og forfalske Historien, saa haaber jeg, at Bladets Læsergodmodigen ville undskylde, at jeg trætter Dem med følgende Berigtigelser og udførligere Fremstillelse, for hvis Sandfærdighed i Et og Alt jeg har de uimodsigeligste Beviser ihænde. Contraspørgeren vil, at jeg ei har sluttet Handelen med min Creditor, men med Dennes Kjøbere. Manden sigter herved til 3de Mænd, (hvoraf den En Hamler No. 37. var Sælgerens Commissionair, og den Andens Bo forlængst, efter Tidernes og Omstændighedernes Medfør, har været insolvent, og altsaa ei bedre end om han, for at tale i Contra spørgerens Kraftsprog, var løben fra en Handel, hvilke, dog i Fælledskab med mig, først havde kjøbt Ejendommen. Men saasom man havde den Godhed helst at vilde unde mig den: saa blev det mig strax foreslaaet, at dette Jnteressentskab skulde gaae ind- og jeg derimod allene kjøbe Eiendommen. Dette skeede det vidner baade Contract og Skjøde. Og enten lyve saavel Sælgeren, som de gode Mænd der have underskrevet til Vitterlighed eller min Vedderpart, naar han, for at gjøre sig og sit Parti reent, vil bilde Folk ind, at jeg ikke har kjøbt at min Creditor. At Kreditor strax kjøbte sig en ny Eiendom efter daværende Priser: Et ganske sandt. Men det Argument, man derfra vil hente, er ei alene i sig selv maadeligt, men det er endog sandt kun for det Halve. Thi det, Creditor kjøbte, var en mindre Ting, som kostede kun 12500, da derimod det, han havde solgt, var en større, der kostede, som tilforn sagt er, 28000. Altsaa fik han tilovers, 15500, som da var kuns circa 2500 Specier, men nu er circa 7300. Og da den større Eiendom, i den Tilstand, hvori den da var, nu neppe vilde have gieldet 800 Specier mere end den Mindre, saa er det klart, at hans rene Vinding ved Tidens Omvæltning, udgjor den nu betydelige Kapital af 4000 Specier. De 4000 vare for Mobilier, hedder det. Det var dog kun 3000. Men jeg kan ikke indsee, hvad man vil med denne Anmærkning. Thi hvad enten det var Mobilier, eller Jmmobilier, saa bliver Resultatet jo Et og det Samme naar der spørges om, hvad Sælgeren har vundet, og Kjøberen tabt. "Disse Mobilier ere solgte af Debitor." Oja, men saaledes at det, jeg havde taget for 800, gik nu igjen for 80; det, jeg havde taget for 200, gik for 19 a 20; og det, jeg havde taget for 100, gik for 6 a 7. "Debitor har desuden fra den faste Eiendom solgt: for 9000. Ja det nægter jeg ikke. Men denne Sum har jeg og ganske oprigtigen regnet fra mit Tab Thi jeg har paa den øvrige Eiendoms Jstand, sættelse anvendt 14 a 15000; men fordi jeg derfra, for Kortheds Skyld, i Tankerne drog hine 9000, angav jeg Bekostningen kun til 6000 som det endelige Product. Da min Vedderpartaler med en, maaskee ham egen, Suffisance om Sagen: saa antager jeg, at han ikke kan være uvidende om, at Jstandsættelsen umueligen kan i hin Tid være udført med enten 6000, eller 10,000, og at han altsaa godt har forstaaet min Liqvidation i Tankerne. Men har han det, saa har han jo ikke handler redeligt i det han stilede paa, at faae Folk til at troe, at mit Tab i Grunden var hele 9000 mindre end jeg angav. "At Debitor for mindre end 2 Aar siden, ved en vis Anledning, ønskede sin Forskrivning taget forfulde Er ogsaa Sandt. Men jeg veed sandeligen ikke, om jeg skal antage denne bemærkning for en Ros, eller en Daddel. Thi det, at vilde honorer, sin Forskrivning forfulde, er dog vel aldrig lastværdigt, Hidtil har jeg desuden, Gud skee Lov, ogsaa virkeligen honoreret den forfulde. Thi den er nu indfriet indtil 2000 og nogle løbende Renter, som først forfalde i næste Snapsting, og som jeg slutter at Vedkommende anseer for en sikker Fordring; siden De holde saa haardt an paa mig. "At han skadede Creditor for mere end 2000." Jeg raadede, i en vis Anledning, & til at sælge nogle Eiendomme i Aaret 1819. Han tog paa mit Raad, og solgte, men fortrød det siden, og kjøbte Eiendommene, imod mit Raad, tilbage med en Opgieldt af omtrent 2000. Nu gad jeg nok see de Tilfælde, at nogen fast Eiendom nu var værdt hvad den gjeldte 1819, og især den Mand, som nu vilde gjøre saadant Bud paa Rs Eiendomme, som det jeg raadede til at antage. Men er dette rigtigt, saa havde jeg jo gavnet ved mit uforgribelige Raad hvis han havde blevet det tro, og er det altsaa alen Dem, der raadede ham til at gjøre dets Resultat om, der have skadet ham for de nævnte 2000 eller maaskee mere. Min Vedderpart, hvis dobbelte o. s.v., o. s. v. og "qvit for det Første, synes at vise, at der ligger ham endnu flere Aabenbaringer paa Hjertet, kan maaskee give den allerbedste Oplysning om, hvis Raad min Creditor fulgte, da han tilsatte bemeldte 2000. "At han (jeg) har betalt de 4000 ved en usikker Obligation Kan gjerne være. Thi hvilken Obligation er sikker nu Men hvi tog man da imod saadan Obligation. For at gjøre vel imod mig Ja vist, nu kalder man Folk til Forligelseskommissionen for at gjøre vel imod dem. Og der var det at man tog Obligationen for god. Den var det ogsaa den Gang, og nu sømmer det sig ikke, at præk mere over denne Text. "At han endnu skylder henimod 10000. Jeg skyldte nyeligen - 9000 - Men naar min Creditor nu faaer min Kjøbers Obligation, som har skal tage god, for de 7000 - og den er skreven - saa skylder jeg, som forberørt, kun 2000 og nogle løbende Renter. Min Sælgers beholdne Vinding, og mit ren Tab lader sig endeligen bedst bedømme ved følgende Opgiørelse, hvorved jeg dog intet Hensyn har taget, til de i 4 Aar rigtigen betalte, og i det 5te betalende, Renter, der, beregnede af den hele Kjøbesum, imidlertid alene udgjør ikke mindre end 7000 Rigsbankdaler. i har faaet af mig: 1) rede Penge omtrent = 7300 Dl. Sedl. 2) Dito = = 3) Dito . 4) Dito . 5) Dito 700 Spec. til Beløb circa 1800 6) Den fornævnte Obligation paa 4000, som nu maaskee kun er værd 3000 7) Han skal endnu have = = = 2000 Dette udgjør 20000 Naar nu derfra drages, hvad han gav for den nye Eiendom, han igjen kjøbte = = = = = 12500 bliver igjen til hans rene Fordeel 1) Forskjellen = = = 7500 Dl. 2) Sidstnævnte Eiendom, som dog endnu er værd = Om hernæst Creditor omsidder, maatte komme til, for de 7000, han endnu har indestaaende i den mig solgte Eiendom, at tage denne tilbage, saa har han dog fremdeles vundet: 3) de store Forbedringer, jeg har iværksat paa den, og som unægteligen fordobler dens Værd. Jeg vil i disse Dage kun anslaae dem til 12 Deel af hvad samme har kostet mig eller . = 3000 Dr. i alt 12500 Dl. i beholden Fordeel, der synes mig ret vakker for den Uleilighed, den har kostet. Jeg har derimod tilsat: 1) Fornævnte afbetalte . 21000 Dl. 2) Ved eget Tilskud repareret og bygget for er 27000 Rbd. uden derfor at have faaet Værdi til saameget som 27 Skilling. Fortjener nu jeg at dadles fordi jeg, efter saa uhyre en Opoffrelse, nu benytter det allerlovligste Middel i Verden til, at redde mig ganske ud af denne fatale Sag? Jøvrigt indseer nu Enhver letteligen, at Misforholdet mellem min Creditors beholdne Fordeel og mit rene Tab kommer deraf, deels at han kom igjen ilde afsted med det Halve af min Kjøbesum, og deels at Eiendomme i Almindelighed for Øieblikket ulykkeligviis ere trykkede ned til omtrent 1/2 Deel af den virkelig Sølvværd, de forhen havde. Nu er jeg i det Mindste for denne Gang færdig med den Person, som fandt at det truende Navn, qvit for det Første, klædte ham. Men naar Alt skal qvittes, saa maa jeg dog endnu sige: at min Sælger neppe, efter sin Pligt, kunde have givet mig lovligt Skjøde i Terminen 1817, naar jeg ei selv havde sat ham istand dertil, og at jeg altsaa vel dengang og den Tid kunde man dog allerede tildeels øine hvad Skjæbne, der forestod den sidst forbigangne Tids Kjøbere, især dem, der havde kontraheret i Navneværdi) kunde have gaaet fra Handelen, om jeg havde villet; samt: at af de foranmeldte 21000, hvoraf de 19000 forlængst ere betalte, er en stor Deel betalt under pari Cours uagtet den ei var forfalden, og at man endnu slet Jntet har qvittet mig for den Opoffrelse, jeg, af Beredvillighed mod min Creditor, gjorde ved saaledes at lade mine Penge blive anvendte til hans Sølv gjælds Betaling efter slig Cours medens min egen Sølvgjæld blev staaende. Naar Alt skal qvittes, saa maa jeg tillige sige at jeg tilbød min Creditor selv Eiendommen for den samme Sum, jeg nu har solgt den til, det er: 8000, med Tilføiende, at jeg, om han ei slog til, vilde see mig aarsaget, i Medfør af Forliget, paa hans Risico, at sælge til den Første den Bedste, og at Creditor dertil svarte: at han paaingen Maade kunde entrere i mit Tilbud eller Forslag. Derpaa lod jeg ham foreslaae, at udnævne et Par forstandige og upartiske Mænd til som Voldgivtsmænd at decidere vor Differance efter billigheds og Velanstændigheds Love. Men man lod mig svare: at dette skulde aldrig skee. – Saadan Respect har mit Modpartie for disse Love! Endeligen traf jeg med min Creditor, paa hans Raads Approbation, saadan Overeenskomst, at han skulde have Eiendommen tilbage for de nævnte 8000 Men hvad skeer, Raadet forkaster Overeenskomsten aldeles, og det uden at bringe nogetsomhelst andet fredeligt Forslag paa Bane. Først efterat jeg havde grebet de Forholdsregler, som disse haardnakkede Væggringer for ethver muligt mindeligt Arrangement paatvang mig, yttrede man sig om Muligheden i, af Eftergivenhed, at kunne modtage Eiendommen for de 7000. Menda jeg nu havde en anden Liebhaber, hvis Obligation for disse 7000 min Creditor, som sagt, skulde tage god, istædetfor min, og som endvidere vilde for 1000 give mig en Obligation, hvis Værd, om den end i Øieblikket er ringe, meget muligen kan stige siden; saa mente jeg ikke at burde tage imod saadan Eftergivenhed. Og det saameget mindre som sidstnævnte Obligation i det Mindste betrygger mig mod den dobbelte Krænkelse, at jeg ligesom jeg kjøbte i den galeste, ogsaa solgte i den modsatte galeste, Tid. Thi hænder nu det Sidste, det er: hæve Eiendoms=Priiserne sig igjen blot saameget at det, som for en Snes Aar siden i forfalden Tilstand gieldte circa 7000 Rd. Sl. H. Courant, nu maae i udmærket god Tilstand gjælde 8000 Rbdlr. Sedler, som for nærværende Tid er omtrent lige med 4000 Rd. S. H. Courant, saa har jeg dog dette ene Tusinde Daler reddet. Og Gud spar os dog Haabet til, eller i det mindste Muligheden af, en saadan Forandring! Thi ellers maa endnu mange flere fortvivle. Og naar Alt skal qvittes: saa, da jeg nu har fordristet mig til at meddele mit Navn: maa qvit for det Første der dog vel aldrig skulde være den samme Mand, hvis Ære jeg, ukaldet, forsvarede tilforn, da Andre haardt antastede den? – naar han igjen viser Tænder imod mig, være saa ærlig at vise mig og vore fælleds Læsere og Dommer hvem han er. Viborg, den 26de Marts 1821. Rod.