Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1842-08-18
J det 29de Møde (12te August) foretoges den foreløbige Behandling af Sagen betræffende Sognefoged Petersens Andragende om Lovudkast, angaaende Vildtskades Erstatning og Havers Undtagelse fra Jagtrettens Udøvelse. Som Referent for den nedsatte Comitee, (Ahlefeldt, Lehmann, Petersen, Buchwald, Sidenius), oplæste Lehmann Comiteens Betænkning, som efter en udførlig Udvikling af alle de Jagtretten og dens Begrændsning vedkommende Spørgsmaal, gaaer ud paa: At Forsamlingen vil indgaae med en allerunderdanigst Petition til Hs. Maj. Kongen om, at der maatte forelægges Stændernes næste Forsamling et Lovudkast, indeholdende nærmere Bestemmelser og Tillæg til Jagtanordningen af 20de Mai 1840, navnligen; 1. At Haver skulle være udelukkede fra Jagtrettens Udøvelse. 2. At det under Mulct maatte forbydes Jagteierne at have eller taale Krondyr eller Daavildt udenfor forsvarligen indhegnede Dyrehaver. 3. At der maatte gives nærmere Bestemmelser og Vildtskadens Erstatning, byggede paa de Grundsætninger: a) at Jngen kan fordre saadan Skadeserstatning, hvor han er jagtberettiget. b) At det er Jagteieren, der er pligtig at give Erstatning for den, paa hans Jagtterritorium tilføiede, Vildtskade. c) At denne maa have naaet en vis Betydenhed, forinden der for samme kan fordres Erstatning. d) At Adgangen til at erholde Erstatning gjøres saa let som muligt for den dertil Berettigede." Den under No 2 anførte Bestemmelse havde Comiteen i sin Udvikling foreslaaet at bringe saaledes i Udøvelse, at Jagteieren skulde betale en lempelig Mulkt til en offentlig Kasse (f. Ex. 3 Mk.) for hvert Stykke af de nævnte Dyrearter, som beviislig blev seet udenfor Dyrehaven paa hans Jagtgebet, dog ikke naar det var paa hans egen Grund eller paa en Tid, da Jorden er frossen. Om denne af Comiteen foreslaaede ganske nye Forholdsregel, der ikke saa meget sigter til at straffe Overtrædelsen som til at afværge Vildt skade, hedder det blandt Andet i Betænkningen; Betænkes det, at en saadan Bestemmelse ingenlunde vilde afskære den, der maatte sætte særdeles Priis paa at have Vildt netop af disse tvende Arter, at forskaffe sig dette Ønskes Opfyldelse, - betænkes det, hvor rigelig Tilfredsstillelse for Jagtlysten der bliver tilbage, selv for den, der maa give Afkald paa at holde Kron- eller Daavildt, – betænkes det, at en saadan Jndskrænkning fuldkommen stemmer overeens med Jagteierens egen Fordeel, baade som Skoveier og som Agerbruger, – betænkes det, at det, kun betingelsesviis fordrede, Offer ene rammer en Forlystelse, der, hvad enten man seer hen til dens Udøvelse eller til dens Udbytte, kun kan betragtes som Luxus, – betænkes det endelig, at det er høist reelle og væsentlige Jnteresser, for hvis Skyld dette Offer fordres, nemlig til Beskyttelse for Agerbruget, der er Landets vigtigste Jndtægtskilde, og for en talrig Klasse af Medborgere, som Lovgivningen netop for Jagteierens Skyld har berøvet det naturligste Forsvarsmiddel mod Ødelæggelse af deres ofte kun ringe Eiendele: saa troer Comiteen ikke, at der med Retfærdighed og billighed vil kunne gjøres Jndsigelse mod et Lovbud, der utvivlsomt ligger indenfor Statsmagtens retlige Beføielse." Discussionen ved den foreløbige Behandling af denne Sag, hvorunder Lehmann især i et udmærket Foredrag bekæmpede de mangfoldige af Godseiere og Jagtberettigede gjorte Jndvendinger mod den foreslaaede Lov, optager ikke mindre end 77 Spalter i Stændertidenden.