Viborger Samler, 1842-12-10
Viborg Stænderforsamling. Et og fyrgetyvende Møde. (Om en Adresse til Kongen betr. den danske Nationalitet i Slesvig; forts.) Proponeten tog Ordet og erklærede, næst efter at yttre sin Sorg over at den kongelige Commissarius ikke havde følt sig saa ubehageligt berørt ved nogen af alle de Sager, han havde havt at behandle i Stænderforsamlingerne, som ved den nærværende, at det ikke var den enkelte Handling, at den Deputerede Lorenzen var bleven forbudt at tale Dansk o. s. v., som han (Proponenten) især havde urgeret – thi dette var kun den Draabe, som endnu manglede i Bægeret, for at faae det til at flyde over – men at det derimod var hele Tendentsen i de slesvigske Stænders Forhandlinger, den hele Stræben af et vist Partie, som især i de senere Aar var traadt frem med større Bestemthed, hvilken han havde troet at man paa ingen Maade kunde lade gaae upaatalt hen. Jdet han fremdeles havde omtalt Folkets Beredvillighed til at bringe ethvert Offer, havde han ingenlunde næret noget Tanke om Borgerkrig; thi Gudskeelov var hiint Partie ikke saa stærkt, at den behøvedes Bajonetter og Kanoner for at holde det i Ave; men Folket kunde gjerne erklære sig villigt til at bringe Offere, uden at dette just behøvede at forudsætte voldsomme Midler, villigt til f. Ex. at afsee adskillige Goder, for derved at opnaae større Harmonie mellem Kongerigets og Hertugdømmenes Lovgivning om visse Gjenstande. Han havde ved at bruge Udtrykket "kraftige Forholdsregler ikke tænkt paa Krig, men kun villet antyde, at hiint Parti paa en meere alvorlig Maade, end hidtil var skeet, maatte vises tilbage indenfor sine rette Skranker. – Oberst Brock formeente, at saasnart det var Folkets Repræsentanter tilladt at gjøre Forslag til Foranstaltninger, som kunde være til Landets Gavn, altsaa ogsaa til saadanne, som kunde afværge dets Skade, saasandt maatte det være Forsamlingen tilladt at indgaae med en Forestilling til Kongen i den foreliggende Sag; thi der handledes hverken om meer eller mindre end om en Separatisme, en aldeles ubegrundet Adskillelse af en betydelig Deel af Staten fra det øvrige Statslegeme. Slesvig havde ikke større Ret til at være forbunden med Holsteen, fordi de eengang havde staaet i Lehnsforbindelse, end t. Ex. Vendsyssel havde, fordi det i sin Tid var pantsat til Grev Geert af Holsteen; thi Pantet var forlængst udløst, ligesom hiint Lehnsforhold var hævet. Slesvig havde stedse udgjort en Deel af Danmark, paa samme Maade som Vendsyssel eller Lolland og Falster. – Den kgl. Commissarius troede ikke, at der var Tale om en saadan yderligere Adsplittelse, og fandt det ubetimeligt at tillægge den slesvigske Stænderforsamling, hvad der kun var blevet yttret af enkelte Medlemmer, det være sig nu i eller udenfor en Comitee. Man ønskede ikke i Slesvig, at dette Heringdømme skulde træde ud af den Forbindelse, med Danmark, hvori det gjennem Aarhundreder har staaet, men frygtede kun for, at det skulde komme i nærmere Forbindelse med Kongeriget. Og uimodsigeligt var det ogsaa, at det ikke staaer i samme Forhold til Danmark som f. Ex. Lolland eller de øvrige af den ærede Deputerede nævnte Provindser; man behøvede blot at læse Kongens Titel for at see, at Slesvig er et for sig bestaaende Land, der ikke udgjør en integrerende Deel af Kongeriget Danmark, skjøndt vel af det danske Monarchie. Auditeur Roulund formanede til, at man uden Frygt og Tvivl, uden utidigt Hensyn, som han kaldte en fjendtlig Aand der gik gjennem Livet, burde gaae derhen, hvor Pligt og Ære kaldte, Følgerne maatte saa blive hvilke de vilde. - Oberst Brock bemærkede, at det ikke var fra vor, men fra Hertugdømmenes Side at Sagen var stillet paa Spidsen, og at vi ikke gjorde andet end toge til Gjenmæle; hvilken Mening Oliemøller Schytte tiltraadte, idet han kaldte det foreslaaede Foretagende blot defensivt og overhovedet et saadant, som for enhver dansk Mand var ikke blot værdigt, men endog Pligt. Jngen af vore Brødre i Hertugdømmene, sagde han, vil kunne paavise den mindste Jntension hos os til at danisere, hvad der oprindelig har været tydsk, vi have blot villet holde paa den Rest af Danskhed, der endnu findes i Slesvig, og jeg skulde troe, at vi have været og endnu ere i vor gode Ret, naar vi af al vor Kraft holde derpaa; thi i Tidernes Løb er der gaaet saa meget tabt, at det er paa høie Tid at modsætte sig yderligere Jndskrænkning af den danske Nationalitet. – Den kgl. Commissarius fandt, at hvad der ikke lidet havde bidraget til at fremkalde den i Slesvig herskende uvenlige Stemning, var den fiendtlige Stemning mod Hertugdømmene, som igjennem Pressen havde udtalt sig, og navnlig den Paastand, at Slesvig burde incorporeres i Danmark. - Godseier Tang gjorde den bemærkning, at hvis Slesvigerne og Holstenerne havde glemt, hvor Danmarks sydlige Grændse gaaer og hvor Tydsklands hører op, saa kunde de læse sig det til over een af Rendsborgs Porte, hvor der staaer: "her ender det romerske Rige. – Justitsraad Fleischer gjorde Forsamlingen opmærksom paa, at der i 1811 under 19de Jan, udkom et Rescript til den slesvigske Overret, hvori det tilkjendegaves at være Kongens Villie, at i de til Slesvig hørende Districter, Amter og Byer, hvor der blev talt dansk, skulde ogsaa det danske Sprog lidt efter lidt indføres ved Gudstjenesten, Skoleunderviisningen, i Retterne og offentlige Anliggender. Men, tilføiede han, nu viste det sig, hvor lidet Lovene formaae, naar deres Udførelse ikke skeer under streng Opsigt og Control. De udgivne Forordninger befordrede ikke alene ikke det danske Sprog i Slesvig, men man arbeidede endog til samme Tid i det sydlige Slesvig paa det Jvrigste paa at udrydde det danske Sprog. Tydske Præster, Klokkere og Skolelærere i denne Deel af Slesvig formanede uophørlig Bønderne, at de skulde tale tydske med deres Børn fra Barndommen af; ved Skoleunderviisningen blev naturligviis det tydske Sprog talt og lært, ja Skolelærernes Jver gik endog saa vidt, at de dadlede, ja endog straffede Børnene, naar de erfarede, at disse udenfor Skolen havde talt dansk. Ved den fortsatte Kamp imod det danske Sprog er det kommet saa vidt, at dette fra Sliens Bredder og i den sydlige Deel af Angeln næsten er blevet fortrængt og udryddet. Det danske Sprog i Slesvig omfatter 167 Kirkesogne med 170,000 Jndvaanere, men hvoraf dog kun 117 Kirkesogne have Gudstjeneste og Skoleunderviisning i det danske Sprog; det tydske Sprogdistrict udgjør 79 Kirkesogne med 142,000 Jndvaanere. Der synes altsaa selv med Hensyn til Folkemængden i Slesvig, ingen Anledning at kunne være forde Tydsktalende til at fortrænge det danske Sprog. –