Almuevennen, 1844-12-04
(Fortsættelse.) Vi have imidlertid herved ingenlunde fordulgt os enten det mangesidigt Jndgribende og særdeles Vanskelige i en viis, retfærdig og tilfredsstillende Omordning i denne Retning af alle de herhenhørende Forholde, eller det lidet Sandsynlige eller Kimelige i, at vor ophøiede Konges nærværende Ministre, og Raad skulde kunne sinde Evne og Sind til at opfatte og udføre et Reformværk af dette Omfang og denne Betydning. Med Øiet paa vore Provindsialstænders Historie og paa den Valglov, der har begrundet deres factiske Sammensætning, have vi end ikke kunnet hengive os til noget særdeles Haab om, at nærværende Forsamlings Majoritet enten vilde være at formaae eller vilde finde sig istand til, paa en, Bondestandens og dens Venner fyldestgjørende Maade at antage sig denne Reform, og andrage den for Hans Majestæts Regjering. Men finde vi endogsaa i disse Betragtninger Foranledning til at frygte for, at man ikke enten her eller i Regjeringen for Øieblikket vil formaae i det fulde Omfang at vurdere eller fyldestgjøre Bondestandens, efter vor Overbeviisning saa vel grundede Fordringer, have vi dog troet, ikke derfor at burde undlade at movere dem allerede i denne Forsamling. Efter vort Kiendskab til Landalmuen hersker der nemlig blandt denne, og navnlig paa Sjælland, en ikke lidet bevæget og foruroligende Stemning, med Hensyn til de herhen hørende Spørgsmaal, og denne Stemning vilde neppe formildes eller forbedres, dersom Standens Repræsentanter paa dette Folkething undlode at udtale dens Ønsker og dens Trang. Vi have derhos antaget, at det maaskee ikke turde være aldeles usandsynligt, at i det mindste Nogle blandt dem i Forsamlingen, der ikke deele vore Anskuelser og Uholdbarheden af vor nærværende Landboforfatning, dog deels i Hensynet til denne Landalmuens velbekjendte Stemning, og deels i Hensynet til de nu Begunstigedes egen velforstaaede Jnteresse, muligen kunde finde en særlig Opfordring, til netop i dette Øieblik i det mindste noget at komme os imøde. Og det er i Betragtning heraf og i vor Fortrostning til, at det kun er Mangel paa tilstrækkeligt Lys, der hidtil har kunne standse denne store Reformsags fuldstændige Fremgang, at vi have været enige om, at det for Tiden vilde være rettest, at indskrænke os til, herved for den ærede Forsamling at andrage paa, at den vilde petitionere Hs. M. om at Allerhøistsamme snarest muligt maatte forordne en hensigtsmæssigt organiseret Commission til under fuldstændig Offentligheds Control og Bistand, at undersøge og derefter at foreslaae om de Forhold og Vilkaar, hvorunder Danmarks Bondestand i det Hele, og dens godsbundne Medlemmer i Særdeleshed for Tiden finde sig, med navn ligt Hensyn til, hvad der endnu staaer tilbage at gjøre for denne Stands endelige og fuldstændige Emancipation for Person, Eiendom og Virksomhed til virkelig Frihed og Lighed med Statens øvrige Borgere, samt at Allerhøistsamme derhos – med særligt Hensyn til det for denne Emancipation saa særdeles hæmmende i de nærværende Lehns- og Gods-Forhold deels foreløbigen vilde ved de Midler, der staae i Statstyrelsens Raadighed eller ligge indenfor dens Ressort, søge fremmet Fæsteforholdets Forandring til Selveiendom eller Arvefæste, og deels ved Suspension af de herhen hørende Lovbestemmelser standse al videre Oprettelse af Lehn, Stamhuse eller Majorater, indtil det ved den endelige Ordning af Landboforholdene i Almindelighed kan vorde afgjort, om, hvorvidt og hvorledes deslige Landbesiddelser fremtidigt kunne tilstedes. Efterat have oplæst Andragendet, tilføiede Landsoverretsprocurator Christensen. Jeg skal for Øieblikket intet tilføie til nærmere Udvikling af Andragendet, men indskrænke mig til at anbefale det til Forsamlingens Overveielse og Bedømmelse gjennem en Comitee.