Aalborg Stiftstidende, 1838-05-12
med det mecklenburgske Fyrstehuus - en glædelig Begivenhed for Nationen, som den hilste med Udredelsen af et kongeligt Udstyr for det høie Par - fandt selv en Talsmand i et Medlem af den østlige Alliance, som giengjældte Tillid med Tillid. Da man for nogle Uger siden, ved en af de nu og da tilbagevendende ublide Berørelser imellem Syd= og Nord=Nederlandene, maatte frygte for, at der af en lille Gnist skulde blive en stor Brand, kunde derfor hiint Medlem skrive til Louis Philippe, at han overlod det til hans Viisdom at bilægge denne Stridighed, og strax efter kaldte Telegraphen den til Mosel ud commanderede Observations=Armee tilbage til dens Standqvarterer. Tvistigheden angaaende Grønneskoven blev bilagt i Mindelighed, og der synes nu blot at være et eneste Spørgsmaal Afgjørelse tilbage mellem Østens og Vestens Systemmer. Af England og Frankrig indeslutte den pyrenæiske Halvs i deres Sphærer kan ikke være Anstødstenen: idet mindste var den da ligesaa gammel som Methuetractaten og Freden til Utrecht. Anledningen til Uenigheden er derimod Maaden, hvorpaa de skulle optræde som Fødselshjælpere under de constitutionelle Veer, hvoraf Spanien og Portugal, paa Grund af deres Tronstridigheder og indvortes Adsplittelse, lide. Betragter man Sagen fra Folkerettens Standpunct, gjøre de ikke andet, end hvad i alle andre Magter gjøre, der i de Lande, hvortil de knyttes at fælles Jnteresse, søge at opretholde Jnstitutioner, der ere beslægtede med deres egne, eller idet mindste ikke stride imod dem. En Statsgrund, der endog retfærdiggjør Jnterventionen. Jkke for at vinde, hvad de ikke eiede, men for ikke at miste hvad der var deres Eiendom, sluttede de Qvadrupelalliancen, fordi Spanien under Don Carlos og Portugal under Don Miguel vilde være blevne Lodder i et andet System Vægtskaal. Ferdinand den Syvendes Testament, Cartaet og Estatutoreal var ikke af nogen anden Vigtighed for dem, end som en Bevaringsmiddel for deres Jndflydelse, skjøndt Frankrig stod Fare for, ved den saliske Lovs Afskaffelse at see den bourbonske Familietractat tilintetgjort, med mindre en af Louis Philippes Sønner fik sin Agnatrettighed clausuleret ved et forud bestemt Giftermaal. Qvadrupelalliancen havde i og for sig ingenlunde til Hensigt, at beskytte liberale Forandringer paa Halvøen, men uden at bringe Liberalismen med i Spillet, følgeligen uden Concessioner i dens Aand, kunde den ikke give den forandrede Successionsorden nogen Varighed og uvilkaarlig rakte den Revolutionen en hjælpsom Haand. Jkkedestomindre tyde ogsaa her Omstændighederne paa en mæglende Forsoning. Der synes nemlig hverken i Paris eller London at være Talen om nogen Understøttelse, der gaaer udenfor den hidtilværende uvirksomme Cooperation; man vil nok snarere gjøre mindre, end mere. Begge Hjælpelegionerne ere opløste, og efter al Rimelighed uden Haab om at vorde reorganiserede. Nogle Compagnier engelsk Artilleri og nogle Eskadroner polske Landsenerer ere de sørgelige Rester deraf. Jngen Fremmed vil føle Lyst til at lade sig hverve til en saa utaknemmelig Tjeneste, der ikke lover ham Andet, end alle mulige Savn, og ikke aabner nogen anden Udsigt for Soldaterne, - hvis de ikke blive paa Valpladsen eller komme til at lide Forbrydernes Død i Fangenskab, men derimod hugges til Krøblinger, efter at være bedækkede med Saar- end at blive transporterede til deres Hjem, hvor de maae anraabe den offentlige Medlidenhed, for at erholde deres tilgodehavende Lønninger. Skibsstationerne i Los Passages og paa Tajo formaaede ikke, medens Evans endnu kæmpede og Saldanha og Terceira fremtraadte, og formaae langt mindre nu alene at forskaffe Christinerne eller Chamorros Overvægten, og den franske Grændsespærring er ikke saa hermetisk, at Carlisterne ikke skulde kunne faae nogen Bistand fra Frankrig, Jtalien og Norden. - J Portugal har Revolutionen nødet Englænderne til Virksomhed. Det meere fremadskredne Bevægelses parti søger at afryste deres Colonialaag, og, have de før været overmodige, saa er det nu paa Tiden, at de stramme Tøilen. - Da man i Lissabon pleier at rette sig efter Madrids Horizont, synes Cortes selv at føle, at de ere gaaede forvidt og have trukket sig tilbage ved Antagelsen af Tokammersystemmet og det absolute Veto. J Spanien er Regjeringens Anseelse voxet ved de mislykkede carlistiske Expeditioner til Arragonien og Castilien. Fleerheden af Cortes i 1837 valgtes i dens Aand. Den revolutionaire Moderantisme, der kom til Roret efter Optrinene i La Granja, har, efter at have lempet Gjenstanden for sin Hylding, Constitutionen af 1812, efter Aanden, i Estatuto real, maattet vige Pladsen for den doctrinaire Moderantisme. Martinez de la Rosa, Toreno og Cordova ere atter komne istedetfor Calatrava, Mendizabal, Arguelles og Sevane, Espartero holder blodig Justits over Ophavsmændene til de militaire Excesser, og Gobernadorgen har negtet den constituerende Kongresses Sæcularisationer den kongelige Sanction. De meere aabenbare Demagoger ere forstummede eller have gjort sig usynlige. Efterat der ligesom er gjort Bod for La Granja iværksætter Don Carlos nye Udrustninger imod Cbro, og i Madrid trøste de sig med en kraftigere Bistand fra Frankrigs Side; men Calatrava forsikkrer i Journalerne, at Sammendragningen af Hjælpetropper i Pau blev standset efter de østlige Magters Opfordring, førend man kunde vide noget og Sergeantopstanden, og gav Anledning til at Thiers traadte ud af Ministeriet. Efter Grev Moles seneste Yttringer for Pairerne har Frankrig, i Tilfælde af at Don Carlos bestiger Tronen, endnu ikke fattet nogen Beslutning, hvorved der ikke utydeligen gives at forstaae, at man ikke ved Qvadrupelalliancen er forhindret fra, at erklære sig for ham, hvis hans Anerkjendelse synes at være gavnligere, end Christines. Optager Deputeret kammeret endog en Paragraph. i sit Sessionsprogram, hvori det kaldes en Ulykke, hvis den opstod en Contrarevolution i Spanien, saa er det, ligesom dets ofte yttrede fromme Ønske for Polens Nationalitet, tomme Ord, som hverken røre noget udenlandsk, eller det indenlandske Cabinet. Spanierne gjøre vel i, at det efterhaanden falder dem ind, at søge at ende Borgerkrigen paa en anden Maade, end ved Hjælp af Qvadrupelalliancen. Hvis det er sandt, at man har indledet Underhandlinger med Baskerne og Navarreserne, for at tilbyde dem Stadfæstelsen af deres Fueros, naar de nedlægge Vaabnene - at man ikke engang er utilbøielig til at affinde sig med Don Carlos, i hvilken Anledning der skal være foreslaaet en Forlovelse mellem hans ældste Søn og den uskyldige Jsabella - vil man maaske have fundet en Udgang af denne Labyrinth. Øieblikket turde ikke være ugunstigt, thi de nordlige Provindser synes ogsaa at være kede af Striden; det castilianske og det baskiske, det geistlige og militaire Parti i Hovedqvarteret ved Amurrio lader til at være ligesaa uenig indbyrdes, som med Christinerne. Gomez, Villarea- og Zariateguy ere ude af Tjeneste, i Fængsel eller under Forhør. Den uerstattelige Zamalacarreguy er borte. Efter fire Aars Forløb, hvori denne ulykkelige Kamp har varet, der er saa rig paa Rædsler og saa fattig paa Heltegierninger, der væbnede Fader imod Søn, Broder imod Broder, og udsøgte sig endog vilde Hævnoffre hos det blidere Kiøn og den spæd Alder, længes Nationen efter No. De tusinde Saar, hvoraf den blødte, opvække Væmmelse hos den øvrige Verden - gik derfor Statskunstens lægende Balsom ikke blot maatte virke lindrende, men ogsaa virkelig helbredende, for at det sidste Bedrag ikke skal blive værre, end det første, hvis Saarene, der synes at være lægte, brøde endnu smerteligere op paa ny - Fædrelandet.