Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-03-17
En af de Mænd, som i en lang Række Aar gjorde denne Bestræbelse til sit Livs Formaal, var den ædle Grev Benjamin Rumford, hvis Opdagelse over Varmestoffens Meddelelse og Virkninger gjorde ham ligesaa agtet for den Lærde, som disse Opdagelsers practiske Anvendelse paa Jldstedernes Forbedring og hans Bestræbelser for lette Fødemidlers Tilveiebringelse og for Fattigvæsenets hensigtsmæssige Indretning. i Bayern, erhvervede ham alle Menneskevenners Kjærlighed. Efter 30 Aars Forløb er denne Mand næsten glemt, som Kantsler Nimeier synes at antage, der dog ei kunde undlade, at pryde den nylig udkomne 4de Deel af hans Reise ned Rumpfords Billede, og at meddele faa Ord høie Livets Nydelser for den fattigere Deel af om denne ædle Oldings senere Dage i Paris. Da imidlertid alle de gode Raad som Rump Nytte kunde anvendes. ford meddeelte langt fra ikke ere saa bekiendte, som de burde være, saa ville maaske Mange gjerne læse et Udtog af den Deel af hans Skrifter, som i Særdeleshed i nærværende Tid med Derfor meddeles her en lille Prøve: Rumpford yttrede, i Anledning af Fattigvæsenets Organisation i Bayern, om den saa Omstændigheder, Tyverierne blive hyppigere: tidt yttrede Grundsætning: at man bør være dydig, for at blive lykkelig, at den kunde ogsaa fremsættes i den omvendte Orden: "vil du gjøre den fattigere Deel af Menneskeslægten dydigere, saa maae du først gjøre den lykkeligere", og naar man tydeligen forestiller sig den Fattiges Stilling, saa kan man vist ei nægte, at Fattigdommen ofte foranlediger mange Fristelser; i Særdeleshed, naar den Fattige, uagtet alle Bestræbelser, ei kan faae Arbeide, for at erhverve det Fornødne til sin og Families Opholdelse. Kan man undre sig over, at under saadanne og at den Ulykkelige forstyrrer den borgerlige Orden, Derfor siger ogsaa Grev Schmettau. i hans i Göttingen kronede Prisskrift: "over de bedste Midler til at forebygge Tyverierne, at de Fattiges Forsørgelse med det fornødne Arbeide, til at kunne erhverve Livets Ophold, er det vigtigste af alle Midler imod Tyverier. Hvorledes Rumpford sørgede derfor i Mun chen, uden at bruge mindste Tvang, og hvilke behagelige Virkninger han sporede deraf, er saare interessant fortalt i hans Skrifters 1ste Deel 4de og 5te Kapitel. Dog dermed nøiedes han ikke; han tænkte dernæst paa de beste Midler, for at tilveiebringe Fødemidler for de Fattige, og anvendte hans videnskabelige Kundskaber til den Fattiges Fordeel, istedetfor at Videnskaber og Kunster sædvanligen kun afbenyttes, for, paa alle mulige Maader, at forhøie Nydelserne for den rigere og lykkeligere Deel af Menneskeslægten. Det var hans Paastand, at de Fattige aldrig selv vare istand til, at høste Nytte af Videnskabernes Fremskridt, naar ikke de Rigere dertil bød dem Haanden, og dette ser. Naar man vil sørge for Fødemidler for de Fattige, saa skeer dette sædvanligen, ved at samle Forraad af de Naturalier, som udgjør den Fattiges daglige Næring. Dette har imidlertid den ubehagelige Følge, at disse Fødemidler netop derved blive dyrere, thi naar den Ene af Spekulation, for at faae den høieste Priis, den Anden af menneskekiærlig Omsorg for de Fattige, samler de første Livets Nødvendigheder, saa kommer derved ikke allene meget mindre til Salg, men Opinionen om en forestaaende Mangel bliver derved mere opvakt, og mange kjøbe af utidig Frygt for, ei at kunde faae siden, var netop Hensigten ved alle hans Bestræbeldet de behøve hvorved Priserne stedse mere forhøies. Rumpford valgte en anden Vei, og søgte at udtænke Fødemidler, som indeholdt mere Næring, og kunde faaes for en lettere Priis, end de sædvanlige Fødemidler, og gjorde derved opmærksom paa Kogekunstens Vigtighed, thi kan der, som han beviiste, af det samme Material, produceres et ligesaa velsmagende og meere nærende Fødemiddel, ved en hensigtsmæssig Tillavning, end det som tilberedes deraf, ved en ringere Kundskab i Kogekunsten, saa beroer en Stats Befolkning paa de Fremskridt Kogekunsten har gjort. Derfor, siger han, kan Befolkningen aldrig blive stor hos de vilde ucultiverede Nationer, thi hos dem ere Kundskaberne i Kogekunsten saare ringe; og derfor er Befolkningen stærkest i China, thi i intet Land er der anvendt mere Opmærksomhed paa Kogekunsten, og ingensteds ere Videnskaberne blevne mere almeennyttige end der, hvor Keiseren selv aarligen fører Ploven. Da alle Kjøkken=Operationer ere chemiske Operationer, saa ere de ogsaa en videnskabelig Behandling fuldkommen værdige, og dersom man vil forøge Livets Nydelser for de Fattige, saa kan jo ingen Slags Nydelser nævnes, som er mere almindelig end den, som beredes ved Kogekunsten. Et Beviis derpaa, at Fødemidlerne kan forøges ved de raae Materia liers Tillavning, fandt Rumpford allerede deri, at Bagerne i Bayern af 100 Pund Rugmeemaatte levere 149 Pund Rugbrød, (efter Mourier giver 184 Pund utørret Rug kun 230 Pd. Grovbrød) ligesom han ogsaa beraabte sig derpaa, at kogte Kartofler fede bedre Kreature end raae Kartofler, og at alle Landmænd i det sydlige Tydskland, som fede deres Kreature, eller vil fodre deres Kreature særdeles vel, koge en Slags Suppe til dem, hvis Hovedbestanddele, ne Vand, Klid, Meel, Kartofler og Roer, med i god Portion Salt, hvilke Næringsmidler, efter deres Formening, ingenlunde vilde giøre en saa velgjørende Virkning paa Kreaturene, naar de bleve ydede i deres raae Tilstand, som nar de gives kogte. Dog den Omstændighed, som meest vakte Rumpfords Opmærksomhed, var at den bayerske Soldat var saa vel næret, uagtet han kun fik en saare ringe Løn, og han undersøgte derfor paa det nøiagtigste, hvorledes den bayerske Soldat havde fundet Midler dertil. Da disse Soldater spiste i Selskab af 12 Personer, hvor en Underofficeer stedse var Forstander for Spiseselskabet, saa erholdt han nøiag lige Underretninger af flere paalidelige Underofficerer, om alt det Soldaterne spiste, og om Bekostningerne, som enhver Ret foraarsagede, hvilket alt specielt findes anført i Rumpfords Skrifter. Den første bemærkning, som disse Efterretninger foranledigede ham til, var: at flere spise lettere sammen end enhver af dem enkelt kan spise, hvilket ved de indsamlede Efter ninger allerede var beviist, uden at tage Hensyn paa den større Besparelse af Brænde, som finder Sted, naar een koger for et heelt Selskab, naar den dertil anvendte Tid sammenlignes med Summen af den Tid, som vilde medgaae, naar ethvert Medlem af Selskabet for sig allene beredede samme Maaltid. Derfor anbefalede Rumpford saa meget fælleds Bespis nings-Anstalter for de Fattige, og bragte det derhen, at 1200 Fattige bleve bespiste dagligen for den utrolige ringe Bekostning af 9 Rthlr. 1 Sr. 10 P. Hans Exempel virkede ogsaa paa mange Steder, og ei blot i Tydskland og England, hans Fødeland, men ogsaa i Danmark og i flere Lande har man i dyre Aar oprettet Rumpforske Suppe Anstalter, og derved bidraget meget, til at lette den Fattiges Trang. Paa det Spørgsmaal, hvad der egentligen. føder eller opholder det anmaliske Liv i Mennesket, giver Physiologien endnu intet bestemt Svar. Rumpford var meget tilbøielig til med Hypocrates at svare: "Alt hvad der smager vel, nærer, men tilstaaer, at man ei fuldkommen kan bevise det. At Vandet vel ikke er det eneste, men dog et saare vigtigt Middel, til det vegetabiliske Livs Opholdelse, er ved mange Forsøg beviist, og Rumpford antager, af gode Grunde, at Vandet ligeledes er et saare vigtigt Middel til det anmaliske Livs Opholdelse, og gjør opmærksom paa, at 2 Qvintin Salep, naar de ere opløste i varmt Vand, ere tilstrækkelige til at mætte et Menneske, og hans Bestræbelse gik nu ud paa, at finde det Material, som lettest kunde gjøre Vandet jævnt, eller kunde forvandle Vandet til en nærende Gallert.