Kiøbenhavns Postrytter, 1791-04-18
Den i begge Parlementshuusene forefaldne lange Debatte over det Kongel. Budskab den 28de Martii har, som man formodede, ikke været Ministeren til ringeste Hinder, i sin Plan, der blot gaaer ud paa at vedligeholde Ligevægten i Europa, hvormeget end Oppositionspartiet paastod, at Publicum først maatte overbevises om det Fornødne og Billige i Sagen, førend man besluttede at antage den. Saaledes brugte Oppositionen iblandt andet dette Argument: "Man har hidtil almindeligen troet, at Rusland var af alle europæiske Magter netop den, hvis Alliance og Venskab var Engeland allervigtigst. En Krig med Rusland, for at tvinge dette Rige til at slutte en for Porten fordeelagtig Fred, vilde være et meget urigtigt, kostbart og farligt Foretagende, da det desuden kunde være Engeland ligegyldigt, enten Rusland skiller Tyrken ved flere eller færre Stæder, og det snarere bliver Spørgsmaalet, om det ikke vilde være fordeelagtigere for Engelands Handel til det Middellandske Hav, dersom Constantinopel selv var i Russernes Hænder, Overalt vilde de med Farten i Østersøen ubenævnte store Engelske Skibe udsættes for megen Fare. Og i en Kriig med Rusland vilde der hverken være rige Øer, eller Potosiske Guldminer, eller Sølvflaader, som i en Kriig med Spanien, at erobre, da man i Guldets Sted vilde finde Jærn og Ørkener istedet for riige Biergværker. At ellers Engelland vilde tvinge det først af Tyrkerne angrebne Rusland til at give alle de Fordeele og Erobringer tilbage, som det i en Fireaars kostbar og blodig Kriig havde erhvervet sig, er en Fordring i en Tone som ingen Souverain uden største Uvillie kunde høre. Hertil kommer, at næsten hele Europa er af den Meening, at Engelland har lokket Porten til denne sidste Kriig med Rusland. Videre, at det ogsaa har raadet Kongen af Sverrig til Kriig, men ikke understøttet ham til rette Tiid, og endelig ladet ham, uden dets Vidende, slutte en sepera Fred, &c. Ministeren, Hr. Pitt, forsvarede sig i Underhuus saaledes: "Ligevægtens Vedligeholdelse i Europa er eet af de Forholdsregler, som man, selv i de meest oplyst Tider, ikke maa tabe af Sigtet, og endnu har Historie, aldrig fremviist nogen Tidspunct, hvori denne Forholdsregel var saa fornøden som nu. Det Russiske Riige haved usædvanlige Skridt ey allene udbredet sine Grændser i Europa altforvidt, men er nu ogsaa virkeligen i Begreb med at tilintetgiøre en heel Nation, og udviide sine Erobringer over Assens riigeste og frugtbareste Provindser. Disse Omstændigheder maatte for Engeland, som en handlende Stat, være saa vigtige, at de nødvendigen maatte vække det af den Slummer, to Aars frugtesløse Forest linger havde dysset det i, og bringe det til en kraftiger Virksomhed. Til vor Søemagts Formeerelse forbindes vi ved de med store og mægtige Nationer indgaaede høytidelige Tractater. Deraf dependere vore væsentligste Bestræbelser som en handlende og stridbar Nation. Den store Naturlov, Selvforsvar, har givet Anledning til Foreeningen imellem os og andre Stater, og den os derved paalagte Forpligtelse retfærdiggjør de foretagne Udrust nings Foranstaltninger, siden disse ere det eneste Middel, hvorved Foreningen ikke kan haandhæves, og man desuden maa see derhen, at Engelands Allierede, Kongen af Preussen, ikke faaer en altfor mægtig Naboe. – Ministeren vandt i begge Huusene Seyer, og de af ham i Forslag bragte Addresser bleve i Overhuuset antagne med 88 Stemmer imod 33, og i Underhuuset med 228 imod 135. - Uagtet Greve Fitzwilliam, med den med Preussen 1788 sluttede Alliancetractat i Haanden, i Overhuuset godtgjorde 1) at Storbrittannien hverken efter Bogstaven eller som nogen Følge af bemeldte Tractat var forpligtet til at tage Deel i Fiendtlighederne, for at tvinge Rusland til at afstaae det Erobrede til Tyrken, og 2) at de Russiske Vaabens lykkelige Fremgang ingenlunde var nogen tilstrækkelig Grund til at begynde en Kriig med Rusland, bleve dog begge disse Poster med 94 Stemmer imod 34 forkastede.