Viborger Samler, 1783-05-12
Jblant de Exempler, som gives paa selsomme Virkninger af Forskrækkelse eller andre hastige og uventede Rerelser enten hos Menneskeet eller Kreaturet, vil man neppe fremstille noget besynderligere, end det, Hr. Maynard, Medicus i Toulouse, har indberettet til Videnskabernes Akademie. Tildragelsen er denne: Clande Chaudeson af omtrent 30 Aars Alder og af Profession Postfører i Langnede, var saa ulykkelig at vælte med en spansk Ambassadeurs Vogn. Hans Exellence, opvakt af denne aldeles imod den Spanske Gravitet, stridende Gierning, skienkte sin Postillon et PistolSkud. Skud for Umagen, hvilket spaltede den ene Finger paa Forbryderen, uden at giøre ham videre Skade. Men hvad skede, Karlen af sin store Forskrækkelse faldt i en stærk Daaning, som varede hele 2 Timer, under hvilken Tid, Pulsen, Ansigtet, Aandedrættet og Legemets Varme, vare ganske naturlige, men alle Lemmerne vare heel stive, og de yderste Ledemode ganske kolde. Han blev hiulpen; men denne Hændelse havde alligevel gjort saa besynderlig en Jmpression, at han stedse siden, saasnart han mærkede nogen Ulykke stod ham for, paa en Gang faldt i saa dyb en Søvn og Følesløshed, som berøvede ham alle sine Sandsers Brug. Al Frygt forsvinder da ganske, og han føler ingen Værk eller Smerte ved de største Plager. Dette har ikke een men mange Gange arriveret ham. J Aaret 1765, kort efter dette nysnævnte Tilfælde, blev samme Mand anklaget for en Livs Sag; han blev arresteret, og ført i Fængsel, i hvilken Tid Søvnen, især i de første Dage, gjorde ham et troe Selskab. Hele 9 Dage har man seet ham i en uafbrudt Søvn, og uden mindste Følelse. Han blev frigiven, og havde den beste Helsen i et heelt Aar. Men i Begyn af Aaret 1767, blev hans Processe andraget for Parlementet i Toulouse, hvilket dømte ham til levende at radbrækkes. Han var ikke saasnart bleven underrettet om sin Døds Dom, førend Søvnen saaledes overfaldt ham, at han forglemte baade Parlementet og dets Dom; og i hvorvel Medici forsøgte ved mange Slags Os Slags Applicationer at giøre ham vaagen, opvaagnede han alligevel ikke, førend efter 4 Dags Forløb, da man gav ham en god Boullion at styrke sig paa Hans Døds Dag blev derpaa berammet; men som han var ukyndig derom, saa befandt han sig saavel, at han endog gjorde et godt Maaltid samme Dags Formiddag Klokken 11. Men da han skulde udføres til DomStolen, og der forkyndes sin Dom, kom en saadan Frygt over ham paa nye, at han faldt om uden mindste Følelse eller Bevægelse. Det var paa denne Tid Hr. Maynard og nogle andre Medici bleve kaldede forat hielpe ham. De forsøgte Alt, hvad deres Konst kunde tilveiebringe, og da dette ei vilde hielpe, maatte man bruge andre Midler: Man gjorde dybe Skaar i hans Legeme, hvorved udkom omtrent 8 Uncer Blod, man heldede koldt Vand paa Hovedet, man kneb ham med Tænger, man indtrykte lange Naale i Næsen, man brændte ham paa visse Steder saa alvorlig, at Kiødet brast igien. Men alt forgieves. Mennesket sov endda i hele 14 Dage, uden at faae nogen Føde, eller at gjøre nogen Evacuation. Efter disse Dages Forløb aabnede han endelig Øinene, bevægede Lemmerne, talte nogle Ord, men uden at have mindste Jder om det, som var passeret. Han blev siden alt bedre og bedre. Hvorledes det siden er gaaet med denne Sovere, er ei bekiendt, videre, end at hans Døds Dom er bleven forvandlet til et evig Fængsel. Spørgs Spørgsmaal.