Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1810-09-06
Foruden det forhen Meddeelte (see No. 113) af Forhørerne, som efter den Svenske Konges befaling ere afholdte i Anledning af den ædle Kronprinds Christian, Augusts beklagelsesværdige Død, ville følgende Omstændigheder formodentlig endnu interessere Danske Læsere: Hoflakaien Anders Nordberg forklarede iblant andet, at han før Prindsens Afreise fra Hovedstaden havde hørt sige, at man vilde faae Prindsen af Veien; at Prindsen havde befundet sig vel paa Reisen, indtil han kom til Gjestgivergaarden Aaby ved Nordkjøbing; her spiste han af den Mad han medbragte fra Stokholm, hvorefter han begyndte at faae Opkastninger og voldsomme Brækninger, som vedvarede i flere Dage. Kammertjeneren Niels Almløf og hans Kone, Kammer=Vagtmesteren Lorenz Lindstrøm og Lakairn Jens Nielsen, en Nordmand erklærede ogsaa alle eenstemmigen, at Rygterne om Anslag imod Prindsens Liv vare komne dem for Øren: og at H. K. H. vel fra Norge havde medbragt nogen Hoste. men derimod ingen Svimmel, eller nogen Upasselighed af det Slags. - Af Prindsens Haandsekretair Kullbergs afgivne skrivtlige Erklæringer fortjener Følgende især at bemærkes: Det oftomtalte Rygte om Sammensværgelsen, kjendte han saa meget mere som han efter det Forholhan stode til Prindsen, fik hvert Øieblik Spørgsmaal, om Sammenhængen dermed. Uagtet han i en Samtal med Kullberg og Rigsstænderne udlod sig meget tydelig med, at han vidste der existerede et Partie, som var ham imod af Misfornøielse, hvortil han forgiæves søgde Aarsager i sine Handlinger, da han endnu blot spillede en aldeles passiRolle, røvede han aldrig nogen Mistanke om Stempling imod hans Liv, hvortil K. antager som Grund, at en Fyrste med saa ophøiede Egenskaber og saa rene Hensigter aldrig kunde fatte en saadan Tanke. Derfor sagde han og en Gang til K., da de talede om denne Gienstand, er det Nationens Røst, der har kaldet mig hid, hvilket jeg smigrer mig med, saa frygter jeg, tryg ved dens Tillid, ingen enkelte Kabaler; er Tilfældet, imod min Formodning, det modsatte, behøver man ikke at gjøre sig stor Umage, jeg vil da for Ati Verden ikke være Konge i Sverrig. Den blotte Glands af en Krone forleder mig aldrig, Kullberg talede kun lidet med Prindsen om hans Sundhed, da han havde mærket, at han ikke holdt af at underholde sig om dette Emne. Angaaende Rygterne om de Forsøg, der vare gjorte paa at ende med Gift Prindsens Dage erklærede og Kullberg, at de vare ham komne for Øren; og overalt var Udførelsen af ethvert saadant Foretagende meget let, da Prindsen foragtede enhver saadan Mistanke, og tog sig ikke det allerringeste i Agt; saaledes stod hans Frokost bestandig paa et Skatol, hvor enhver af hans Folk kunde komme til den, og man lagde da ofte en Serviet over den indtil Prindsen kom og spiste den. Major Forsell forklarer i sin skrivtlige Erklæring, at den 24, 25 og 26 Marts udspredtes allerede det Rygte, at et Partie, der var misfornøiet med Prindsen, havde villet dræbe ham med Forgift, men som mislykkedes. Da Prindsen paa sin sidste Reise havde klaget over sin aftagne Sundhed samt Svimmelhed, og Majoren spurgte, naar han først havde mærket denne Sygelighed, svarede han: de mange kummerfulde Nætter, jeg tilbragte sidst i Norge, have sikkert lagt Grunden til samme. Oberstlieuten. og Overadjutant Holst erklærede, at i Norg havde Prindsens Sundhed været meget stærk, men siden 1808 havde han undertiden, især siden han røg meget Tobak, været plaget med Qvalmer, hvilke i Sommeren og Høsten af Aaret 1809 gik over til ofte indtræffende Brækninger, og nogen upasselighed i Maven. Sandsynligt er det, at dette naturlige Anlæg til Sygelighed forværredes ved den Ligegyldighed, Prindsen altid viiste for sin Sundheds Opbevarelse, ved hans Ulyst til al Brug af Lægemidler, og endelig ved det haarde Levnet, han førte paa hans Feldttog, da han deelte alle hans Soldaters Møisommeligheder. Angaaende Prindsens Distraktion, at han ei kjendte sin Broder, Hertugen, i Ramløsa, fortalte Grev Sparre, at en Aften stod Prindsen og talte med Hofstaldmesteren Grev Frølich og Hofmarskal v. Platen; Hertugen stod noget derfra; Prindsen seer stivt paa sin Broder, tager Hatten af, og gaaer nogle Skridt, henimod ham med Spørgsmaal og hvem han var, Hertugen spurgte med nogen Forundring om han ikke var kjendt: og Prindsen, som efter et Øiebliks Betænkning kom til sig selv igjen, loe hjertelig over denne Distraktion. Ved Afreisen fra Ramløsa sagde Prindsen til sin Broder med Udtryk af den ømmeste Følelse: naar faaer jeg nu min Broder at see igjen. Om Skilsmissen mellem begge Brødrenpaa Helsingborgs Toldbod siger Sparre, at neppe Nogen kan forestillesig det Jndtryk, den gjorde paa de Tilstædeværende: blot de, derkjendte Prindsens folsomme Hjerte, kunne tænke sig hvor meget et saadant Øieblik maatte røre hans ved Upasselig heder endnu følsommere Nervesystem. Lieutenant Hesteskoe, som afreiste fra Abo i Finland den 17 Mai med Pa af den Russiske Øverstbefalende, General Winter, forklarede at ved Passets Udleverelse hos bemeldte General havde er af hans Skrivere eller Adjutanter spurgt ham, hvorfor har nu vilde reise over til Sverrig, og om han ikke vidste, at Kronprindsen var død pludselig paa en Reise til Skaane? (Dette troede man altsaa at vide der den 17de, og Dødsfaldet indtraf først den 28de i den anden Ende af Sverrig!) Paa sin Overreise til Sverrimødtes han ligeledes af Efterretninger om Prindsens Død.