Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1809-09-30
Norge Walløes. enhver Byd han overdriver: Gudsfrygt udarte til Skindbellighed, Elekjæsbed til Hiormed, Beskedenhed til Flanhed ei f. v., er en Sandhed, Erfaring bevidnes, Nutidenne Kjøbmænd i Bergen have i en utilgivelig Gred overdrevet den Nordboen medfødte Beskedenhed og viist en Eftergivenhed, der næsten grændser til Flauhed, de have taalt Fornærmelser længere end det sömmer sig en værdig Borgerkasse af det norske Folk. Bergensernes Fiskehandel med Nordlændingen er den Anstödesten, Enhver, der koneygge en Pen, bar troet sig berettiget at beklikke. Uden nogen eller tilstrækkelig Undersögelse - forestillende sig ved Bergens Handelsmænd endnu hine Hansestædernes Udsendinge, der, uden Samvittighed, og ligegyldige ved Maaden, berigede sig paa Nordlændingens Sved have eensidige, eller ondskabsfulde, eller kaade Skumlere og kyndige Skribenter tillagt og tilskrevet Bergenserne alt hved Afskyelige, der kan tænkes og siges om saadanne Blodsuere, og fremstillet dem, som Menneske-Samfundets Vandbier, eller (med Forfatteren i Kjöbenhavns nyeste Skilderie No. 38, for 1808) som de under Handelssaget sukkende Menneskers - Hye ner Sammenrapsende Lexicographer, törstige og saltne Avisskrivere, betiende Reisebemærkere, ephemmeriske Dögnbladsamlere; je, enhver Skribler, der nogenlunde kunde indvikle denne Materie i sit Kram, ber skreget, den Ene over den Anden, om den Ager og det Blodsueri, der hersker blandt Bergene Kjöbmænd og den patriarkalske Naturenfoldighed hos Nordlændingen, de have tilregnet Bergenserne al den Elendighed, der er Fölge af Nordlændinger, blide Himmelegn, ofte ubeldige Fiskeri og dettes urigtige Behandling, Mangel paa Skove og Jordemon, hans Letsindighed o. s. v. Den ene Avisskriver kappedes med den anden om hvor der mest dumdristig kunde staae sig til Ridder paa Bergensernes Bekostning, og mest vederstyr, gelig afmale det Handelssag, disse have paalagt Nordlændingen, Stolende paa, at liver, som kjender noget til Tingen, indsaae det Uretfærdige heri, have Bergenserne foragtet slige Ukyndiges ubjemlede Anmærkninger, og have til alt dette - tiet, - tiet maaske til egen Skade, og Tid efter anden udsat deres Forsvar, maaskee i den Tanke, at ethvert Bjæs ikke fortjente Opmærksomhed. Skumlerens Tunge er bleven troet, Bagraskelsen har vundet Hærd; Kjöbmand i Bergen og en aagrende nedrig Kjöbmand er bleven anseer som enstydige Ord, som uadskillelige Ting. Medborgere i endnu er Tid til Retfærdiggjörelse. Endnu findes Mænd, der prøve forend de troe, og ei lade sig forblinde af umodne Skribleres og Projectmageres brogede og vind fulde Sæbeblærer og Luftkasteller; Mænd, der kjende det Egne i vor Handel - en Handel aldeles ulig alle andre Stæders i Norge, og faare vanskelig at bedømme, formedelst dens fra Arildstid fulgte Vedtægter - Mænd, der adskille Indvidet fra det Hele og ej agte Manden, efter Kappen For saadanne Mænd bør vi retfærdiggjöre os, hvis der ikke, formedelst vor Taushed, skal opstaae hos dem den Tanke, at vi efter Ordsproget, tie og samtykke. Vi mangle ikke blandt os Mænd, som kunne före en vor Sag og vor Aand værdig Pen, skarp mod Skumleren og oplysende for den om vor Handel Ukyndige. En saadan Pen opfordrer Ære, Pligt og Medborgere.