Almuevennen, 1844-04-01
Procurator Christensen kunde ikke lade ubemærket, at det forekom ham at være næsten meer end vanskeligt for Communernes Repræsentanter at anbefale nogen endelig Afgjørelse af den foreliggende Sag. Han erkjendte visselig at Opinionen saa almindeligt og desværre, saa velbeføiet siden en lang Aarrække havde brudt Staven over Frederiksholms Arresthuus, at det vel neppe turde ansees for at være Tvivl underkastet, at disse Arrester ikke blot ikke tilfredsstille, men formelig staae i Modstrid til baade Menneskelighedens og Sikkerhedens første Fordringer. Hensynet hertil fordrede saaledes vistnok, at dette Arresthuus uden Ophold opgaves, og at et nyt og hensigtsmæssigere opførtes eller indrettedes. Om Tinghuuslocalet skulde han end ikke tale, da det, baade efter det nærværendes, for en værdig Retspleie næsten uanstændige, Beskaffenhed, og med Hensyn til den mindre betydende Vanskelighed ved, naar man bygger et Arresthuus, tillige der at vinde Localet for Tingholdet, forekom ham næsten selvfølgeligt, at man ikke vilde undlade ogsaa at sørge for Tilfredsstillelsen af dette Krav, navnlig paa en Maade at dette ikke i Fremtiden skulde være til Hinder for eller maaskee endog uforenelig med den Offentlighed og Værdighed, man ogsaa i den ydre Retspleie forhaabentligt tør see imøde inden en ikke altfor fjern Fremtid. Men paa den anden Side forekom det ham, at Spørgsmaalet ikke turde besvares eller afgjøres med blot og udelukkende Hensyn til hvad der fra Menneskelighedens og Sikkerhedens Standpunct maa anføres mod de nuværende Arrester. Paa en Tid da det, som allerede af Referenten antydet, meere og meere vandt Anerkjendelse i Folket, at den nærværende Retspleie i høi Grad trænger til store og omfattende Forbedringer, og at navnlig den criminelle Deel af samme, der nu næsten er aldeles blottet for betryggende Garantier, inden en ikke al for lang Tid kunde anordnes efter Offentligheds, Mundtligheds og Jury=Principet, og paa en Tid, da det af selve Regjeringen officielt var udtalt, at ogsaa den fra sit Standpunct – i det Mindste delsvis maatte anerkjende Trangen til en Forbedring og Forandring i den hidtilværende Retspleie for virkeligen at være forhaanden, hvorved navnlig Taleren bragte i Erindring Justitscollegiets Circulaire om en bedre Ordning af Landpolitiet og af Retsvidneinstitutet, – var det vistnok i sig selv ikke lidet vanskeligt og betænkeligt, at bestemme sig for saa betydningsfuldt og kostbart et Værk, som det omhandlede nye Ting og Arresthuus, og derved muligt foregribe eller maaskee endog umuliggjøre en eventuel alsidigt tilfredsstillende Ordning af Amtets offentlige Rets forvaltning. Det var derhos vel notorisk, at det danske Cancelli, der hos os fungerer som øverste Direction, over, og derfor tør ansees som rette Ansvarshavende for Fængselsvæsenet, ikke endnu havde fundet sig istand, til at oplyse eller anordne, hvilken Jndretning eller hvilket System der i det Hele bør være at følge ved de offentlige Fængsler, men det er dog med Hensyn til den under samme forlængst nedsatte saakaldte Fængselscommission ikke urimeligt at antage, at et saadant System med det første vil blive vedtaget og foreskrevet som Lov. Under disse Omstændigheder, og da end ikke Landets første Commune, Hovedstaden, hidtil uagtet sammes Fængsler vistnok ogsaa vare høist mangelfulde, havde seet sig istand til at afgive et Exempel, der kunde tjene til Veiledning eller Mønster for de mindre Communer, forekom det ham, at der vel kunde være Anledning for Amtet til at ønske, for Øieblikket, om nogenlunde muligt, at kunne opsætte Udførelsen af det projecterede nye Fængsel. Det var derhos klart, at baade Fugtigheden og Jndknebetheden af Terrainet ved Blaataarn gjorde det umuligt, der at opføre den fornødne Bygning, og Sagens Acter viste, at fem Aar vare hengaaede forgjæves med ligeoverfor at søge en beqvemmere Plads. Man havde end ikke i dette Øieblik den første Betingelse for Anlægget, Byggegrund og Fængselsystem. J Kjøbenhavn selv turde det nu vel overhovedet være næsten umuligt at erholde en tilstrækkelig luftig, høi og rummelig Grund uden en Bekostning, der vilde overstige det allerede svært forgjældede Amts Kræfter, og søger man Grund udenfor Kjøbenhavns Volde, møder ikke blot den Vanskelighed, at en tilstrækkelig solid Bygning indenfor Demarcationslinien rimeligvis ikke vilde blive tilstedt af de militaire Autoriteter, og at dens Opførelse indenfor denne Linie vilde berøve Amtets Beboere den overveiende Beqvemmelighed, næsten uden eller med saare liden Tidsspilde at kunne communicere med deres Øvrighed med samme Leilighed de røgte deres næsten daglige Forretninger i Hovedstaden. Birkedommeren i nordre Birk har endogsaa, og det vistnok, med nogen Føie, yttret det Ønske, at et formeligt Politi-Contoir eller Kammer indrettedes i den projecterede Bygning, men herved indsees det let, hvor væsenligt det var, forud at vide, ikke blot om Amtet, som af Raadet indstillet, fremtidigt skulde organiseres under een eneste Politimester i een eneste Politi-Jurisdiction, men ogsaa omBygningen kunde opføres paa Kjøbenhavns Grund eller maatte forlægges til Amtets. Efter en meere end femgarig Forhandling i Regjeringen af denne Sag, maa det desværre erkjendes, at den endnu den Dag idag staaer paa det selvsamme Punkt, eller ikke er rykket eet eneste Skridt videre fremad, end da Dr. Neergaard rørte op i den. Nu, som da, foreligger det kun, at de nuværende Arrester ere uforsvarlige baade efter Menneskelighedens og i Sikkerhedens Fordringer, men alle Betingelser, for øieblikkeligt at kunne forskaffe de ulykkelige Fanger deres gode og undværlige Ret, mangle fremdeles, saasom Plads, Plan, Penge osv. Men dele imidlertid Amtets Communer den almindelige Overbeviisning om det Umenneskelige og Uforsvarlige i at forlænge Bibeholdelsen af de nærværende Arrester over det absolut Uundgaaelige, er det under alle disse omgivende Vanskeligheder rigtignok ikke let at udfinde, hvorledes Communen rettest skal gribe Sagen an, for at sikkre den baade en rask og en ogsaa for Fremtiden tilfredsstillende Udførelse. Foreløbigt skulde Taleren imidlertid afholde sig fra yderligere at gaae ind herpaa, idet han tillige bemærkede, at han, som Raadets øvrige Medlemmer, havde været omhyggelige for at møde i denne Forsamling uden nogen forudfattet bestemt Mening om Sagen, eller noget meere særdeles Studium af den, for saameget mere at være under lige Vilkaar med Forsamlingens øvrige Medlemmer og saameget lettere at være modtagelige for hvad Discussionen, her maatte bringe tilstede.