Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1837-01-30
Journal des Debats mener, at Juryen just ikke har lagt sig Sagen synderlig tungt paa Samvittigheden, da den kun behøvede en halv Time til Voteringen og da Resultatet i en saa kort Tid blev otte Stemmer mod fire. Konseilspræsidenten Grev Mole gjorde i Deputeredekammeret med god Grund opmærksom paa de Farer, som denne Kiendelse muligen vilde medføre i Henseende til en fremtidig overhaandtagende Jnsubordination i Armeen, naar visse Forbrydelser, saaledes kunne begaaes, uden at der paafølger nogen Straf, og der fremlyste af hans Yttringer, at Frikjendelsens første Følge vil blive et Lovudkast om at Militairpersoner, der have begaaet en Forbrydelse i Forening med Civile, skulle adskilles fra disse og ikke stilles for en Jury, men dømmes af en Krigsret. En anden mærkelig Yttring, som bekræfter den ovenfor fremsatte Mening om, at Frikjendelsen nærmest er foranlediget af Juriens Agtelse for Principet om Alles Lighed for Loven, forekommer i Assisepræsidenten Hr. Glorins Tale til de 12 Eedsvorne; her siger han, naar der fattes en af de Anklagede her ved Domfældelsen, naar en Prinds af høi Herkomst unddrages vor Bedømmelse, saa finder dette Sted, fordi Agtelse for alt Stort endnu lever i Frankerigs Hjerte, fordi Politiken har tvungne og retfærdige Undtagelser; fordi Frankerig tager Hensyn til deres Ulykke, der engang have bevogtet Frankerigs Værdighed, De ville derfor med mig ønske Dem til Lykke til at De have een Skyldig mindre at straffe, thi Deres Kald er smerteligt. Forresten udtalte Folkets Stemning sig alt i Forsamlingssalen, dengang Juren bortfjernede sig for at votere. "Frikjender dem frikiender dem, raabtes fra alle Kanter. Parquin og Thierriet protesterede mod disse Raab, da de maatte skade de Anklagede; og da nu Jurien atter viste sig og udsagde sit: ikke skyldig." da gik det saare romantisk til idet Parquin faldt i sin Broders Arme, og Barrot omfavnede Oberst Vandrey, hvem der kjærtegnede Enken Gordon, meldes ikke. De Anklagede bleve øieblikkeligen satte i Frihed, og den følgende Dag fandt paa en af Øerne i GISS Rhinen en Duel Sted, mellem Eskadronschefen Parquin og Oberst Tallandier, ved hvilken Leilighed den Første blev saaret. Der gik det Rygte, at flere af de undflygtede Medskyldige agtede nu frivillig at stille sig for Retten. I Deputeredekammeret meente General Bugeand, at de afrikanske Anliggender vare langt vigtigere, end de spanske; der udfordredes 45,000 Mand paa eengang, ellers kunde Kammeret endnu i 10 Aar votere 25,000 Mand aarligen og dog ikke komme til noget Resultat. Hr. Desjoberts angreb Marskal Clauzel og væltede hele Togets Mislykken paa ham; "og hvad vilde Man foretage sig," spurgte han, naar man havde erobret Constantineh: maaskee indsætte en Bei, saaledes som Man havde gjort det paa sex andre Punkter og af disse sex Beler var den Ene bleven opsnappet af Abdel=Kader, den Anden var vendt tilbage til Algier, den Tredie havde slet ikke forladt Algier, den Fjerde var bleven installeret jevnsides en Pyramide af afskaarne Menneskehoveder, den Femte havde endnu ikke kunnet komme til sin Residents medens den Sjette aldeles ikke havde kunne forlade sin; den Syvende endelig var Jussuf Bei, der kommanderede 40 Tyrker og 125 Muul æsler." Debatterne endtes, da Grev Mole gjorde opmærksom paa, at Marskal Clauzel ventedes til Paris om faa Dage og vilde medbringe de fornødne Oplysninger. - Krigsministeren oplyste, at General Rigny var stillet forden 8 Divisions Krigsret i Marseille. Da derpaa Strassburgerattentatet kom paa Bane, optraadte Hr. Dupin og bemærkede, at benaadningsretten ustridigt tilkom Kronen, men det var en anden Sag at unddrage et Menneske fra Justitiens Hænder, i første Tilfælde gik Kongen mellem Mennesket og Bøddelen, men i sidste mellem Mennesket og hans Dommer. Herimod indvendte Handelsministeren Martin, at der gaves Undtagelsestilfælde, saaledes førtes den skyldige Carl X i 1830 til Cherbourg og Kammeret selv havde billiget Regjeringens Fremgangsmaade med Hertuginden af Berry, men da traadte Hr. Dupin atter op paa Talerstolen og bemærkede, at den unge Prinds Bonaparte var dobbelt strafskyldig, fordi han tillige havde overtraadt Forviisningsloven; høist farligt var det at antage, at to Familier i Østen og Vesten ustraffet torde ødelægge Frankerig med en Krig; hvad ham selv angik, da vilde han ikke lade sin juridiske Forstand bestikke af store Ord om Nationalsympathie og Erindringer fra Keisertiden; Man maatte gjerne beskylde ham for Snæverhjertethed og han tilstod gjerne, at han ikke var En af hine olympiske Mænd, hvis hele Storhed bestod i at være ophøiede overden almindelige Menneskeforstand. Hans Princip var: Lovens Lighed for Allee. Adressen blev derpaa antaget med 242 mod 157 Stemmer, uden at Udkastet havde faaet anden Forandring end Odilon Barrots Amendement om Polens Nationalitet. Undersøgelserne om Meunier nærme sig deres Ende og Kommissionen har maattet opgive at udfinde nogen Medskyldige, da Meunier benægter Tilværelsen af slige og der aldeles ikke er truffet noget Spor af dem; han forsikkrer, at han har været ene om Planen og den tilskyndende Tanke havde paatrængt sig ham frivilligt og fastholdt ham som en des Dæmon; Følgen bliver da, at han med det første vil blive stillet for Pairsretten.