Aarhuus Stifts-Tidende, 1836-01-28
Casimir Delavigne's Tragoedie, Ludvig den Ellevte er et paa den danske Scene mærkværdigt Værk. Dets første Forestilling var en af det danske Theaters herligste Geniers Svanesang. Den afdøde Winsløw, der i faa Aar havde udviklet sig med en forhausende Vælde, som ved sit Genie og Studium vidste at bringe Publikum til at glemme de legemlige Fortrin, han ikke ved dem havde kunne skabe sig følte selv i sit sidste Leveaar sin voxende Svaghed og abnede sin nære Død. Med al den Lidenskab, han nærede for sin Kunst, higede han i sine sidste Dage kun efter at fremtræde som Ludvig den Ellevte. J denne mægtige Caracteer vilde han udfolde sin Kunstnerevne, for paa en værdig Maade at ende sin korte Bane; thi han yttrede selv, at en saa overordentlig aandig og legemlig Anstrængelse som denne Rolles Udførelse maatte koste ham, maaskee gandske vilde tilintetgjøre hans svage Kræfter. Han opnaaede sit Ønske, og den der saae ham hiin Aften vil aldrig glemme det frygtelige, kraftigt udmalede billede, der fik en egen Betydning ved hans egen Svaghed – det var sidste Aften han nød sit Livs høieste Lykke, at fremtræde paa Scenen. - To Aar efter gaves den anden Forestilling i Tirsdags, og den var ikke mindre mærkelig for den danske Skueplads. Hr. Krag, en ung, flittig Kunstner, der med Held, men uden noget Præg af Genialitet, har udført nogle betydelige Roller, og om hvis Talent Winslow ofte havde yttret en høi Mening, vovede at give denne Rolle efter en saa ypperlig Forgænger, og udfoldede i den et Talent der berettiger til de største Forventninger, og som lønnedes med et stormende bifald. Hr. Krag har i denne vanskelige Opgaves overraskende heldige Løsning givet et glimrende Beviis paa, at han er kaldet til snart at indtage en betydelig Plads paa den danske Scene. (Dagen.) Om en, som det synes først i den sildigere Tid i Hovedstaden opkommen dansk Jndustriegreen: "fordeelagtige danske Varelotterier, læses i Stockholms Aviser en just ikke anbefalende Artikel. J et af disse Lotterier var lovet Enhver som fik et saakaldet Nit en Guldring med 3 deri indfattede Rubiner." Hvorledes dette Løvte er bleven opfyldt, erfares af en nylig paabegyndt Retssag angaaende disse Nitgevinster. Der var nemlig bleven annonceret i Aviserne, at Guldringene vare hidkomne for at udleveres til vedk. Lodeiere. Stadsfiskalen Assessor Salomonsen blev nysgjerrig efter at see disse Ringe, og strax opdagede hans Falkeblik, at de, skjøndt meget blanke og velpolerede, manglede Prøvestempel. Formedelst denne lille Mangel ansaae Assessoren sig foranlediget til, paa Embeds Vegne, at "lægge Haand paa Ringene, 25 i Tallet. Ved Retten blev det oplyst, at Ringene kun vare af 9 K. 11 Grans Guldgehalt, istedetfor 18, som er det ringeste der maa forarbeides i Sverrig. Samtlige Ringe bleve forbrudte. - (Ogsaa her i Danmark var der i Slutningen af f. A. fra et Contoir i Pustervig Nr. 193 i Kjøbenhavn begyndt paa at organisere 3de Vare=Lotterier efter samme Maalestok, Nitterne bestode i enten 2 Servietter, 2 Pr. Kopper eller 2 broncerede Spillestager. De større Gevinster bestode i hele moderne Ameublements, Taffeluhre, Fortepianoer, Spisesteller, Dækketøier, og mange flere herlige Sager. Men da første Trækning var endt, skete Forbud derimod, og alle de som paa denne Maade, havde lovet sig nye Meubler for gamle bleve skuffede. Som bekjendt havde Etatsraad Falck andraget i den holsteenske Stænderforsamling om, at de mosaiske Troesbekiendere maatte i juridisk Henseende blive stillet paa lige Fod med Landets christne Jndvaanere, saa at de navnligen ligesom disse erholdt Adgang til Kjøbstædsborgerret samt til Advokatur og Notariat &c. Propositionen fandt Understøttelse fra flere Sider, men Mange udtalte sig ogsaa derimod. Saaledes bemærkedes: at man nu havde vigtigere Ting at beskjæftige sig med end de mosaiske Troesbekienderes Anliggender, og at hele Nationen havde et større Kra paa de Deputeredes Virksomhed end de i Landet boende Jsraliter. Herimod indvendtes, at en saa vig tig Sag som Jsraliternes Emancipation ikke burde afvises af Mangel paa Tid, og Proponenten gjorde opmærksom paa, at ogsaa denne Gjenstand hørte til hele Landets Vel, ligesom og den Kjendsgierning talte for Emancipationen, at Mosaiterne ville lide stort Afbræk ved Loven og Bissekræmmeri, men alligevel bleve Propositionen afviist da det kom til Stemmegivning. Som et Exempel paa at flere af Almuen ikke veed andet end at Øvrigheden, uden nogen Erstatning for Finderen, tilegner sig opdagede Oldsager, og for at give et Beviis paa det Modsatte i den Hensigt at opmuntre Finderne til at aflevere fundne Kostbarheder, bekjendtgjøres Følgende: Fæstebonden Sick paa Godset Depenau ved Kiel fandt i f. A. ved at grave en stor Steen dybere ned i Jorden, ved Siden af denne to Skaale og en Armring af det fineste Guld. Med disse Sager gik han til en Guldsmed, som bød ham en Dukat derfor, da han paastod, at det kun var forgyldt Tombak, hvilket Tilbud Bonden ikke tog imod. Ogsaa en Jøde havde misbudt ham. Da erfoer Forstanderen for Oldsagernes Opbevaring i Kiel denne Opdagelse, og han udbetalte Bonden derfor Guldets fulde Værdie med 147 Rd. 6 Sk. Courant og desuden 5 Rdr. for Jndleveringen.