Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1807-09-27
Nyeste. Skilderie af Kjøbenhavn. hos Peter Fjerde Aargang. No. 100. Udgivet og forlagt af J. Wersel, trykt i Kjøbenhavn, hos P. H. Hdeeles Enke. Søndagen den 27 September, 1807. Kjøbenhavn betragtet som Fæstning. GuiDe fleste og stærkeste Fæstninger ere fra ældre Tider, og for en stor Deel anlagte efter Van hans System. Jonsten at forsvare Fæstninger har ingenlunde holdt Skridt med Konsten at angribe, ødelægge og indtage dem. De Franske især have i deres langvarige Krige efter Revolutionen bragt Beleiringsvidenskaben til en utrolig høi Fuldkommenhed, og næsten ingen Fæstning, hvor stærk den af Naturen eller Konsten end har været, har i de nyere Tider kunnet holde sig. Mantua, Kehl, Garta, som vare sande Kjæmpeværker, maatte i kortere eller længere Tid dog overgive sig. Ved Udhundring Bombardement og Storm, maa de fleste befæstede Stæder kunne tages i en Tidsalder, hvor intet Ødelæggelsesmiddel er saa vanærende for Menneskeheden, at jo Statskonsten finder det tilladeligt. Med Tiden vil Ødelæggelses- og Myrde konsten naae en utrolig Høide, og hvo veed om den Græske Jld ikke midt under Europa Fremskridt i Oplysning endnu vil blive benyttet i Krigskonsten. Jo mindre Fæstningerne kunne forsvare sig under Angrebskonstens bestandige Stigen, desmere indlysende bliver det, at vore Fædre handlede meget urigtigt i at befæste en saastor Handels og Residencestad som Kjøbenhavn der indbefatter Statens første Skatte, hvis Tilintetgjørelse ved et Bombardement ere uerstattelige. London hverken er eller vil nogensinde blive nogen Fæstning, thi de Engelske have altid indseet, at en saadan Stad maa og bør kunne forsvares udenfra, ikke indenfra Paa Søsiden har Kjøbenhavn næsten altid og især i de senere Aar havt sit bedste Værn, fordi det fra umindelige Tider af har været et Rov for Sørøveres Landgang, som vore ældste Forfædre, ubekjendte med Krigskonsten, søgte at afværge ved at nedramme Pæle og Bjælker i Bugterne. De Landgange, som fra Frederik den Første indtil Christian den Tredie, bleve foretagne paa denne Øe, fuldførtes alle uden Modstand, og Landets Jndtagelse var altid en umiddelbar Følge deraf. Men Christian den Fjerde, søgte at bøde paa denne Mangel ved Forsvarsanstalter, som beskyttede Sjælland mod fjendtlige Landgange. Det var Elementerne, som banede Carl Gustav en Vei til de Sjællandske Kyster, Kun over Jsen i en stræng Frost kunde han over Smaalandene komme fra den ene De til den anden indtil han fik Fodfæste ved Vordingborg, og hans Vovestykke kunde endda have mislykket ham, hvis det havde staaet i Frederiks Magt at handle efter sit eget Hoved, hvis Regjeringsformen ikke havde været svag og Rigsraadets Medlemmer egennyttige Godseiere. Det var, siger Terlon, Frederiks Hensigt, at gaae den Svenske Konge strax paa Klingen med de Krigsfolk, der vare for Haanden, medens den sjendtlige Magt endnu var svag, hvilket almindelig er Tilfældet med enhver Fiende i Begyndelsen af hans Landgang. Frederik kunde endog have angrebet de Svenske i Kjøge selv, hvor de havde samlet deres hele Krigsforraad, og ved et eneste lykkeligt Foretagende gjort Ende paa Krigen. Var han end bleven afslaaet, havde Hovedstaden dog endnu tilstrækkeligt Mandskab til sit Forsvar. Men man kjender hine Tiders Tænke= og Handlemaade; Mangel paa Energie, Klogskab og Erfaring paa den ene Side; Jndbildskhed, Egennytte, Foragt for Videnskaber og Oplysning, uovervindeligt Had til Troners Støtte fornuftig Trykkefrihed, caracteriserede hiint Aarhundredes Store. Under saadanne Omstændigheder var det endog et reent Vidunder, at den uforsagte, men fra mange Sider bundne Konge frelste sin Residence. Jngen vovede i saadanne Tider at fremkomme med en fornuftig Yttring, naar den stred mod de Mægtiges Mening, eller at laste noget, som i Staten blev foretaget, om han end nok saa fuldkommen følte sig overbevist om dets Skadelighed. Den Kloge og Sagkyndige tang, thi alt hvad der tillodes ham at yttre var – et Suk Hvor Adelsaand har fæstet saa dybe Rødder, og Oplysningen staaer paa saa lavt et Trin, der haanes sædvanlig Borgerens Raad og Vink. Han er en Træl, af hvilken man kun fordrer blind Lydighed og Taushed. Først i Nødens Dage, da Kjøbenhavn beleiredes, lærte man tilbørlig at skjønne paa sand Borgerværd og at indrømme Kjøbenhavns kjekke og trofaste Borgere den Agtelse, de saa høilig havde gjort sig værdige tilfor Kammerherre Scheel har allerede for 22. Aar siden med megen Føie sagt, at Sjællands Sikkerhed i Krigstider altid er meget tverydig saa længe Indbyggerne saavel i Stæderne som paa Landet ikke paa første Vink kunne udgjøre en veløvet Krigsmagt, der i egentlig Forstand strider pro aris & patria. Det ligger saa at sige i Gabet, siger han, for hvert fiendtligt Anfald, og indbefatter dog Kjærnen af Riget. Disse Grunde bevægede Frederik den Fjerde til Oprettelsen af sin fortræffelige Landmilits" Men Tiderne have mærkelig forandret sig Den Stykke, som en Fiende nu omstunder kan modsætte os, er langt større end fordum. Man kan kjøbe eller, hvad der er det samme, hverve saa mange Soldater man vil i disse krigerske Tider, naar man kun har Penge til at betale dem med. J saadan en Periode er det maaskee betænkeligt, at modsætte Folk, hvis Forlis den snedige Politik ikke anseer for andet end et simpelt Pengetab, Landets Familiefædre og de Mennesker, som deels udgjøre, deels kunne komme til at udgjøre Statens Stotte, og hvis Forlis maaskee drager større Onder efter sig end et tabt Feldtslag.