Norske Intelligenssedler, 1764-03-21
Sedler Jntelligen fordske J No. 12. Onsdagen den 21. Martii 1764. Fra en smuk Haand ere vi i disse Dage bleven beærede med et Brev. Vi holde det alt for godt, til allerne at læses af nogle faae, og vi troe at Forfatterinden tillader os dermed ligeledes at fornøye vore Læsere. Her er det: Mine Herrer Tænkende. Hvorfor skriver De ikke noget til Lærdom og Advarsel for vort Kiøn, Dog opretter hvad De har forsømt, indrømmer nogle Blade, eller allerne et lidet Rum i dem for de Smukke, Materier kand aldrig fattes; thi hvad kand man ikke sige om Fruentimmeret: Jeg vil her meddeele Dem nogle af mine Tanker. Maaskee der, kand findes noget, som fortiener at læses med Overveielse. Vores Kiøn har et stort Fortrin for Mand-Kiønnet. Den maatte være en forskrækkelig Suurmule der vilde giøre os sligt stridigt. Naar vi udviser i vore Gierninger Forstand, Artighed, Sæder, saa kand vi derved sætte vores Ret i ufornærmelig Sikkerhed. Heri forseer sig dog mange av os, eller der begaaes strax i den første Ungdom en Forseelse med dem, saa de siden vil have Møye at forsikre sig endogsaa de allermindste Fordeele af deres Fortrin, Man forsømmer at bruge paa den rette Maade deres Siæls og Gemyts Kræfter. Det er bekiendt, at Fruentimmerne fornemmelig skal opdrages til Huuslige Gierninger, i det mindste hører man dette flittig nok at blive repeteret, hvilket ogsaa er gandske godt, eftersom de med Tiden dog skal paatage sig Huus-Væsenets Byrde. Men jeg veed just ikke hvorfor man vil fradømme en Person af dette Kiøn den Ret, at blive underviiset ei allerne i de første Grunde til Viisdom, sær om Naturen har begavet hende med den hertil fornødne Beqvemmelighed. En ung Pige har jo af Skaberen ligesaa vel bekommet fem Sandser og et naturligt Vid, som en Dreng. Skiønsomhed til at dømme, mangler de jo heller ikke. Giv kun i et Selskab Agt paa deres Samtaler; Faa af dem som kommer paa Tale ere saa lykkelige at undgaae deres Domme; de kand altsaa ikke mangle Dømme-Kraft. Besidder nu Fruentimmerne Vid og Forstand, saa seer jeg ikke hvorfor de ey maa lære at bruge dem. Kunde man ikke indrette deres Anførsel saa klogelig, at sligt ikke hindrede fra at lære Huusholdning, Søm, og andre Forretninger, Hvad kand være elskværdigere, end et fornuftigt Fruentimmer, det bør skattes des høyere, eftersom man sielden finder saadanne Siæle, som søger at rive sig løs fra Kiønnets almindelige Enfoldighed. Hoved-Aarsagen, hvorfor man finder saa mange udannede Fruentimmer, bør vel søges i Forældernes Efterladenhed, hvilke gemeenlig lidet eller intet bekymrer sig om deres Døtres Siæls og Gemyts Dannelse. De fleeste ere ikke skikkede til at indsee Nødvendigheden af dette. Lucilia er avindsyg, naar Hun hører berømme Leonoræ, fornuftige Datter, men Hun forglemmer alligevel at Hun kunde lade sin egen opdrage paa selvsamme Maade. Her er ingen Mangel paa naturlig Evne, ej heller paa Formue til at bestride Omkostningerne; men Hun tænker allerne som mange andre Mødre; Studeringer er noget som tilkommer Drenge-Børn, de skal engang med dem fortiene sit Brød. Hvad hielper det en Pige, at hun giør sig Umage for at lære Videnskaber, Det bliver Hende aldrig saa vel betalt som en Mands-Person; Hun bliv jo aldrig enten Præst eller Dommer. Hvad har hun da meere for al sin Møye, end den smule Berømmelse: Hun har og studeret, læst mange Bøger o. s. v. Om man i denne Post berømmer min Datter, eller ej, kand være lige meget: Hun blier alligevel nok gift; Et dumt Fruentimmer er dog gjerne den beste Kone. Men sligt er i mine Tanker ingen gyldig Undskyldning. Der er en stor Forskiel imellem at være lærd, og at vide meere og hvorledes man kand forbedre sin Forstand og Villie, end hvad en langsom Erfarenhed lærer. Et Fruentimmer behøver just ikke den høyeste Grad af Lærdom, men Poesie, Veltalenhed, Sprog, Sæde=Lære, HovedGrundene til den verdslige Visdom, Geographie, og noget av Historien, ere Ting hvorom et Fruentimmer, foruden en grundig Kundskab i Religionen, kand bemøye sig med stor Nytte. Derimod at giøre som Laura, og intet andet foretage sig end at skrive Bøger, er at drive Sagen noget for vidt. Et høylærd Fruentimmer i hvert Seculo, er nok for et Land at fremvise som en Raritet, og et Beviis paa Muligheden. Meere tør jeg maaske en anden Gang lade Dem vide af mine Tanker. Jeg forbliver stedse Mine Herrer Tænkendes Christiania. Flittige Læserinde. den 15 Martii 1764. Lucinde. Himmerig og Helvede i Mennesket! Alt, alt, hvad Himlen eyer, hvad Helved mangler kun Det indbefattes kort, et Ord det trykker ud; Lyksalighed! - - - :Mon Himlen da allene lyksalig er: Mon Dievlers Bolig kun indslutter al Ulykke, Ney, ney og Menneske! den gandske Jordens KredsEn Samling er af begge tøe. Der kand du see: et Himmerig, Nest ved et Helved bygt, som vexelsviis omskivtes. Der seer du mangt et Helvede Jklæd med Purpur, Fløyel; Hans tykke Bug, hans røde Kind Man skulde troe bar Vidne om sand Lyksalighed. Dog ney, det ikkun Blendverk er Nu da - hvad fattes her, ey Guld, ey Ære-Stand, En - - (Min Geist ey meer gad nævne, Hvad da? Hengivenhed, Som med Taksigelse antar hvad Himlen skikker; Selv Dievle ikke stort meer fattes kand! Dog hvad min Geist, du ej fornøden har Om Jorden langt at løbe; Du i dig selv Kand stundum Himmerig og stundum Helved finde. - - : - Naar hersker hver i sær Naar du hengiven er, oplovtet over Timer Du føler Englers Lyst; Skiønt Hoben dømmer dig i en ynkværdig Stand. Naar du misnøyet er, naar stedse noget fattes, Naar du ved Skiæbnens Deel, kun ideligen væmmes, Naar som du stønnende beklemt av Lidelser, Som du med Ømhed seer en haabløs Mængde tumler Naar - - : A. - - - jeg neppe meere kand - . - - Dit Helved fælt nok er Men holdt, min Geist, er du ey skabt Til fuld Lyksalighed? Jo vist - - , nu da - hvi er du ulyksalig? Mon Midler mangler vel, til dig i Roe at sætte, Ney vist Forsynet selv, Tid, Ævighed og Død, Du alle bruge kand! Vær ulyksalig da, du Misfornøyede; Føl Helved længe nok. Forsynet ikke bør av dig tilrettesættes, Det er dit eget Værk. Den Plet, hvorpaa du staaer, er den ey nok For dig, ey skab da selv du Utaknemmelige.