Aarhuus Stifts-Tidende, 1833-10-31
Jndtil vi i Havnen lander Holder Herrens Engel Vagt. Og den bange Vandrer skienker Han en Blomst saa underskjønDen sin Rod i Hjertet sænker Trøster Sjelen udi Løn. Slynget om Din Kongekrone, Den uvisnelig og skjøn Er Din Pryd paa Danmark Throne Og Dit Hjertes Fryd i Løn. Denne Himmelblomst, Fyrstinde! Naadig skjenkte Dig Din Gud, Evigt blomstrende den vinde Sig om Herrens Himmelbrud. Over Jordens Kyster tone Evighedens Underland, Der skal Troens Fyrste krone Atter Dig, hvis Troe var sand. Aarhuus, den 28de October 1833. M. Lindhard. Bortsmakkens Forliis ved Aarhuus i August Maaned sidst betræffende. Hvorledes skal jeg forstaae det, som synes mig underligt? Ja der ere mange forunderlige Ting i denne Verden heelt vanskelige at forstaae. Saaledes kan jeg Undertegnede slet ikke forstaae, hvorledes det hænger sammen med Børtsmakkens Forliis tæt udenfor Aarhuus Havn sidste i August Maaned dette Aar, endnu mindre kan jeg begribe, hvorledes dHrr. Jyder - Folk, der ellers ikke pleie at lade sig saa let skrives et i for u - ville lade sig nøies med saa tvetydige Relationer i en for dem alle vigtig Sag, som dem man nyligen har læst i Bladene om dette Skibs Forliis. Jeg for min Person har ingen videre speciel Jnteresse derved, og saaledes kunde man gjerne fristes til at rive mig i Næsen, at jeg smukt kunde holde denne fra Sager, der ei vedkomme mig; men dertil har jeg at svare: at vedkommer Sagen end ikke directe mig selv, der dog mener at være en god Christen om endog ingen Jyde, saa vedkommer den sandelig Jyderne, især dem Nord paa, og blandt disse har jeg mange baade Slægtninger og Venner. For deres Skyld - om man maaskee ikke vilde lade det gamle Ord: nil humanum a me alienum gjelde, formener jeg at være ikke alene forpligtet til, ikke heri at lade mig nøie med Snak, men endog berettiget til, som disses qvas Repræsentant her i Axels Stad, at æske nogen mere tilfredsstillende Oplysning af rette Vedkommende om dette høist ubegribelige Tilfælde. Til den Ende vil jeg kortelig yttre mine uskyldige og uforegribende Tanker og denne Begivenhed, og derefter tillade mig at tilkjendegive, hvad jeg qva Repræsentant, paa mine jydske Clienters, saavelsom paa alle øvrige danske Medborgeres Vegne, inplorerer at meddeles tydelig og sandfærdig Oplysning om af den eller dem, som maatte behage at gere re sig som – eller og virkelig være, det respective Færgelauas Repræsentant, Ordfører eller Procurator. Sagen er da kortelig denne: En Børtsmak, som imod Slutningen af August sidstleden tiltraadte den vante Reise fra Aarhuus til Kallundborg - for Færgelaugets Regning, men efter Nogles Mening for Jydernes eller Almeenhedens Risico, – forliste med Top og Tavl – som Sømænd sige – tæt udenfor Aarhuus, hvorved en stor Mængde Passagerer skal have tilsat Livet. Til al Guds Lykke befandtes dette vel at være, ikke tobenede, men kun fiirbenede Qvæg, som den ublide Skjebne beredte denne vaade Grav i Havets Bølger, saa nær ved Jyllands blide Kyst, men tragisk var Begivenheden dog unægtelig saavel i sig selv, som i sine Følger, hvad enten saa det respective Færgelaugeller Peer, eller Poul kommer til at føle Svien deraf derom ere vi vistnok Alle enige; og kan nogen god Mand nu oplyse mig det gaadefulde ved denne høist tragiske Begivenhed, da skal jeg paa egne og Almeenhedens Vegne visselig være ham saare takskyldig. I Aarhuus Stiftstidende læste man nemlig under 23 August den første Efterretning om meerbemeldte Forliis, med en spøgefuld Ende, til ligesom at formilde Skaalens Bitterhed for Peer eller Poul, paa hvis Risico Forliset formeentlig skeet eller rettere sagt for det respective Færgelaug, der dog nok til syvende og sidste, enten directe eller inddirecte, maa komme til at føle Svien deraf. Efter hiin Relation skulde Forliset være skeet i tykt og stormfuldt Veir, fordi den var sprungen en Planke i Skibet, hvorimod Skipperens Aandsnærværelse roses for at have sat Smakken ind imod Land. Men i et følgende Nr. af bemeldte Tidende har en Hr. Kjøbmand Jahnsen, paa det respective Færgelauge Vegne, under 3die Septbr. d. A. fundet sig foranlediget til at bekjendtgjøre: "at det ikke forholder sig saa, at en Planke i Skibet var sprungen, hvilket uden Tvivl ogsaa vilde have været alt for galt, om det respective Færgelaug havde benyttet sit indbringende Monopol paa en saa skjødesløs Maade til Forøgelse af de stakkels Jyders Resico der ved hiint Monopol nok hidtil ere afskaarne fra selv bedre at sørge for deres Tarv i saa Henseende. Derimod oplyses Publicum om at Forliset alene var foraarsaget ved en hidtil ubekjendt Steengrund, af ubetydeligt Omfang, midt i Farvandet, som vel 100 Gange forhen havde været befaret af Smakkerne, men som Skibet dengang hændelsesviis stødte paa, og hvortil det overordentlige Lavvande, som dengang existerede, muligen kan have bidraget noget." Ved denne officielle Bekjendtgjørelse maae altsaa Jyderne ansees beroligede for, at det Skib, de hidtil vare nødte til at betroe deres Velfærd og stundom deres Liv, just ikke har været i en saa miserabet Tilstand, som ovenanførte forudgaaede Avis=Relation destoværre maatte lade befrygte; men derimod maae det dog ikke synderligt kunne tjene til deres Broligelse, af sidstnævnte Hr. Jahnsens Bekjendtgjørelse at faae den ubehagelige Vished, at de Folk, der styre Skibet paa Overfarten, ikke vide bedre Beskeed i et Farvand, de ideligen befare, end at de midt i Farvandet kunne støde paa en Steengrund, som skulde være dem ubekiendt. At noget saadant kunde hænde danske Søefolk i vaagen Tilstand, maa forekomme de Fleste meget besynderligt, saameget mere, som Lavandet den Dag langt fra kan have været overordentlig, hvilket Hr. Jahnsens sidste Bekjendtgjørelse mener, eftersom samme Dag Forliset skeete, 2de Smakker kunde afgaae fra Aarhuus, hvilket Lavvandet i Havnen vitterligt ikke saa sjeldent gjør umuligt. Heller ikke findes Søfolkenes Aandsnærværelse just at have viist sig saa særdeles roesværdig, eftersom dem har manglet Conduite til at kappe Tougene, hvormed de gode fiirbenede Passagerer vare bundne, hvilket kunde være skeet i faa Øieblikke, og disse da rimeligt selv ville have vidst samtligen ved Svømning at undgaae den dem beredte vaade Grav, hvilket 2de af dem et Par Timer efter Strandingen vare heldige nok til, Men hvo kan forlange at man skal tænke paa Fæ, hvor det gjælder og Menneskers dyre Liv, Hiin præliminaire Avis=Relation er da nu omstødt ved velbemeldte Hr. Jahnsens officielle Bekjendtgjørelse af 3die Septbr.,men denne vil ved nøiere Eftersyn neppe kunne betragtes anderledes, end selv laborerende af betydelige Mangler, især for hvem der veed, at Veiret paa ovennævnte Tycho Brahes Dag var saa beqvemt, at den heldige Smakke kom til Kallundborg i omtrent 7 Timer, og at den uheldige, ved at tage Coursen sydligere, altsaa neppe midt i Farvandet, ventede, som en bekjendt god Seiler, maaskee at vinde Luven og næste Dags Retour-Fragt fra sin tidligere Medbeiler, naar ikke den formaledidede Steen var bleven kastet den i Næsen - sikkert af den skadefro og ondskabsfulde Havguds egen Haand i et slet Lune. – Jeg finder mig saaledes paa mine kjære Jyders og Fleres Vegne, aldeles foranlediget til endnu ærbødigst at udbede os en 3die Berigtigelse af Efterretningen om dette fatale Forliis, og kan heller ikke indsee andet, end at det respective Færgelang selv maae være allermeest interesseret i, at give Publikum den fuldstændigste Oplysning om nævnte Forliis; da ellers den slemme Uskik, som allerede Flere skal have begyndt at indføre, at drive deres Qvægdrifter over Land, hvorved endeel af dets jydske Fidt for Kjøbenhavnerne bort smelter, let kunde befrygtes at tage aldeles Overhaand, til Skade for det respective Færgelang og Kjøbenhavns Lækkermunde – eller endnu værre, en og anden klygtig Jyde vil og kunne komme paa det Jndfald, at tillægge sig egne Transportfartøier for at føre Qvæget directe her til Hovedstaden - ja hvor let kunde det ikke stikke dem, at skillinge sammen til et beqvemt Dampskib til saadan Transport, hvilket der før har været Tale om, og som Nogle ville mene vel kunne været det rette – derved vilde det ærede Færgelang dog neppe komme til at spinde Silke, men dets Monopol lettelig blive bortdampet, hvilket sagtens Flere i vore fordærvede Tider ville lee af – naturligviis til saare Indignation for hver Rettroende, saavelsom for Vedkommendes tres humble serviteur. Mogensen.