Viborger Samler, 1816-12-07
Vi maatte nu reise hjem med lange Næser og fiiingen Datter med; der ville og have behøvedes en 6 Bivogne for at føre alle de Hatte, Tylskraver, Kjøler, Baldragter og Pyntsager, som hørte hende til At vi med tunge Hjerter forlode Hende, kan Dutroe. At lade hende tilbage i Selskab af lutter Narre og Fjantinder, maatte jo smerte os. Et par af hendes fortroligste Veninder Frøken B. og R. vare især dem, der forskruede hende Hovedet. Alle de danske og tydske Romaner og Komoedier, der kunde skrabes sammen, laae de og tyggede hende for, saa at man ligesaa got kunde tale med en Bibsdukke som med Caroline om fornuftige Ting. Kom derimod noget ret Fantastisk paa Bane eller taltes det om de Lærdes Kjævlerier og Galvanisme og Magnetisme, o. s. v. saa var hun ret hjemme og lo Munden løbe som et gammelt Møllehjul. Kor sagt vi saae os berøvede den os fordum saa kjer Caroline. Et halvt Aar derefter, da vi allermindst drømt derom, i det afskyeligste Sneefog af Verden, stod Caroline og Frøken Cousine i vor Stuedør og slog en Skoggerlatter op. Det kaldtes Overraskelsen. Hun foregav, at en Keedsommelighed eller et saakaldet Anstød af Nervesvaghed havde nødt hende til, at stige ned af Glædehimlen, for dog engang at indaande sin Fødebyes Luft. Efterat min Kone og jeg i de første 8te Dage havde maattet lægge Ørerne til noget flaut Sludder om Møder, ne, Manererne og Tonen i Kjøbenhavn og faaet at see alle disse kostbare Erobringsapparater af Klæde og Hatte og Pynt, som de bragte med sig, blev der befalet Baller og Gjæstebudder. Dette var ikke efter min Kogebog; thi i vor Sahl var ikke dandset i mange Aar, og de Gjæstebudde vi havde givet, vare saa faa og tarvelige, at de ikke ville friste en Stadens Gudinde. Dog, det maatte saa være, og hele Huset blev saa uroligt som en Klubstue, saalænge indtil alle vor lille Byes Dandsende og Balgivende og Æde lystne vare istand til at gjøre Giengield - Saalænge denne Sværmetid varede gik alting meget got. Men da man ikke hos os er oplagt eller formuende nok til at traktere og figurere; saa indtraf en fæ Keede i Carotines og Cousinens Siele. - De begyndte at paastaae Hjemreise. Der indløb i ald denne Paastaaenhed et Brev fra Kierresten Hr. Dumreich, hvori han tilkjendegav mig paa en temmelig tydelig og Caroline paa en mere indklædt Maneer, at han var mæt af hendes Flani- og Higen efter Tant. Han lod hende forstaae, at naar hun ikke ville bestemme en vis Tid til at holde Bryllup maatte han give Slip paa hendes sikkeblede Haand, da han ville bosætte sig som gift Mand eller og søge sin Lykke andensteds. Disse Breve virkede forskjelligt. Hos Caroline noget Hovedpine og Eftertanke, hos Cousinen Spydighed, hos min Kone og mig Bedrøvelse. Vi forestillede hende en ung Piges Stilling, der forkasten en selvvalgt Friers Tilbud - og den Bebreidelse, det engang i Tiden ville være hende, at see den Lykke hun ubesindigen forkastede, vorde andre til Deel. Det lod, som om den forhen os saa hengivne Datter, endnu engang satte sig for ikke at bedrøve os. Hun forsikrede under mange Taarer, at hun oprigtig elskede Dumreich - men, at hun syntes det var saa fælt at givte sig. Det kunde nu ei være andet, end disse Romanheltinders Jndskydelse fra Staden; thi en Pige med hendes Talent, for Selskabelighed, ville det ikke som gift falde vanskeligt at moere sig, naar Munden, som her var Tilfældet, var formuende og gjerne undte hende de saakaldte Adspredelser. Efter nogle Timers Suur seen, Sukken og Græden, blev da Hr. Frieran giver den Besked, at hun om et Fjerdingaar ville kron hans Ønsker. Nu fik hun med eet ganske travit. Først lod hu os nu vide, at alle vore Meubler, skulle enten sættes op paa Loftet eller sælges, da de ikke vare værd at see paa. Husets Vægge, Vinduer, Lofter og Dørre burde nedrives og moderne Sager sættes i de Sted; thi ellers passede heller ikke der de nye Mahognie Meubler og Speile og Divanborde a. som skulle forskrives fra Kjøbenhavn. Da mine Jndkomster gjorde de allergyseligste Jndsigelser mod denne Fordring og min Kone holdt mere af sit gamle Klaveer end af et nyt Fortepiano. mere af Skatoller, af Eeg end af et Mahogni Dito, mere af sit Flise, bord og Sofa, end af Divanen og Divanbordet; saa bleve de allerfleste Punkter i denne Traktat ikke alkorderede. Jeg lod de to Evadøttre Æren for Underhandlingerne; men i Hensyn til Artiklen om Sølv Armstager, nye Sølv Desert=Knive og Skeer, Kjøbenhavns Porcellains Spisestellet og Mahognistolene over heele Huset, tog jeg min faderlige Myndighed i Agt, og protesterede paa den allerkraftigste Maade af (Resten følger) Verden.