Aarhuus Stifts-Tidende, 1798-03-21
Den 7de September udløb fra Tunis adskillige Corsarer, som sidst i December igien kom hiem med 6 Priser, af hvilke 4 vare neapolitanske, og 2 venetianske, alle tagne i den adriatiske Bugt. Saa saare som Pachaen fik Tidende herom, lod han den onetianske Flagstang tage ned, og forkyndte Consulen, at Freden var brudt og at han havde Krig. Den franske Republiks Consul Devoize begav sig strax hen paa Bardo, (det Huus, hvori alle Regieringssager foretages, og giorde Forsøg paa at bilægge Tvistigheden, og anførte som Grund for sin Mellemhandling, at Venetianerne i dette Øieblik paa en vis Maade vare under fransk Beskyttelse, men Pachaen gav ham intet andet Svar, end dette: Venetianerne selv have for nærværende Tid intet Flag. J tage alt hvad de eie til Lands, og jeg tager hvad de have til Søes." Den franske Consul sagde Paschaen adskillige Sandheder, og paastod heftig sin Mening. Pachaen afviste alle hans Forestillinger, og vilde ikke indlade sig i dem. Siden fik man at høre, at nogle franske Fregatter havde i Søen sadt efter hans Corsarer, men disse have undveget dem. Her ligger nu paa Rehden tre franske Fregatter og en Brig. Eskadre Chefen har Ordre, at reclammere bemeldte tvende venetianske Skibe, som ere tagne i den adriatiste Bugt, hvis Herrer de paastaae at være, og i hvilken de have forbuden Pachaens Corsarer at løbe ind. Et af disse samme Priisskibe mødte siden en fransk Fregatte i Søen, som tog det op og bragte det til Corfu. Eskadre-Chefer udleverede de Tyrker, som vare ombord paa dette Skib, og fordrede Venetianerne tilbage. Pachaen vilde ikke udlevere dem, men lovede at betænke sig paa det. J dette Mellemrum fik nogle af hans egne Slaver Leilighed til at flygte hen til de 3 franske Chalupper, som laae i Bugten, og kom siden ombord paa Fregatterne. Pachaen, som paastod at de vare bortførte og ikke af sig selv rømte, fordrede af Chefen at de skulde udleveres. Chefen gav sit Æres Ord, at Slaverne skulde blive tilbagegivne, naar Venetianerne bleve udleverte. Dagen derpaa sendte Pachaen alle Venetianerne til Chefen og fordrede sine Slaver tilbage. Chefen spurgte derpaa hel Mandskabet paa Fregatten ad, om der var nogle Slaver ombord. De svarede alle i den største Forundring nei, at der ingen fandtes. Kort derpaa kom Chefen i Land, Pachaen lader ham kalde, og bebreider ham hans Mangel af Ordholdenhed, men da Consulen vilde forsikkre ham, at der virkelig ingen saadanne Slaver fandtes ombord, og at, hvis det saa forholdt sig, de da strax skulde blive ham sendte, eller at han i manglende Fald skulde faae Betaling for dem, spurgte Pachaen ham: "Hvorpaa grunder du det som du der siger, Paa Chefen. Ja, men kan ogsaa Chefen selv love saadant noget, Nei, det er Matroserne som skrive Love ombord. For Eftertiden skal jeg aldrig troe nogen Officeer i Republikens Tieneste. Jeg skal tvertimod før troe et halvt Ord af en Konges Sendebud, fordi han baade har Magt til at give og holde sit Løvte. Jeg vil ingen Penge have. Min Eiendom vil jeg have." Enden paa dette blev, at Consulen og Chefen maatte betale Slavernes dobbelte Værdie, thi da de engang vare under Flagets Beskyttelse, saa havde Pachaen ikke meere Ret over dem, Chefen og Consulen havde engang nægtet at de vare ombord, og da det følgelig ikke gik an at udlevere dem, vilde de heller erstatte dem i Penge. En engelsk Kaper kom ind paa Rehden med et spansk og et fransk Skib, men de franske Fregatter tog dem strax tilbage.