Aarhuus Stifts-Tidende, 1841-02-19
Vi have atter tabt en af vore fortjente og høit agtede Medborgere. Justitsraad Raadmand Th. Münter er i Løverdags død af Typhuus i sin kraftfuldeste Manddomsalder. Det er ikke alene som Raadmand, at han har udviklet den gavnlige Virksomhed og den Godmodighed i Characteer, som længe vil gjøre hans Savn tungt for dem, der stode ham nær. Men ogsaa Døvstummeinstitutet, Fødselstiftelsen, Siellands Stifts geistlige Enkekasser og flere offentlige Jndretninger ere hæderlige Vidner og hans ufortrødne Jver, Nidkjærhed og Forretningsdygtighed. - Det særdeles Forhold, hvori han stod som Censor, har ved flere Leiligheder givet os Ret til, og gjort os det til en behagelig Pligt at omtale en Tact og Humanitet, hvorved han vidste at forene ægte Liberalitet med nøiagtig Pligtopfyldelse i en saadan Stilling. – Ved hans Død vil Communens Repræsentanter atter, uventet hurtigt, faae Leilighed til at udøve Valgret til en Raadmandspost. (Brig. Td.)– J Slutningen af 1839 udkom en lille Bogmed følgende Titel: "Erklæring fra os underskrevne Medlemmer af vor danske christne Menighed i Anledning af det forehavende Forslag til en ny Alterbog og et nyt Kirkeritual. Til Trykken besørget og udgivet af R. Ottesen, Gaardmand." Skriftets Text er kun 15 Sider, men derefter følger et Par tusinde Underskrifter af Forskjellige, ordnede efter Provindserne og Sognene. Den første Underskrift var Skolelærer og Kirkesanger N. Sørensen og Hustrue, blandt de efterfølgende Gaardmand Rasm. Ottesen. Under et Forhør har Sidstnævnte forklaret at han egentlig ikke var Skriftets Forfatter, men at det var skrevet af Rasm. Sørensen, R. Ottesen. var anmodet af Magister Lindberg om at sætte sit Navn paa Titelbladet som Udgiver, fordi N. Sørensen var dømt under Censur i en Sag mod Pastor Bastholm. Paa Gruund af dette Udsagn beordrede Amtet Rasm. Ottesen justitialiter tiltalt for Overtrædelse af Forordn. 27de Septbr. 1799 § 16. Ved Underretten (i Slagelse) blev Tiltalte, for paa Titelbladet at have udgivet sig for Forfatter og derved forsætligen at have omgaaet bemeldte Forordnings Bestemmelse i § 20, dømt i en arbitrær Straf af 50 a Mulct og 1 Aars Censur. Landsover- samt Hof= og Stadsretten har derimod (13de Febr.) aldeles frifundet Rasmus Ottesen og bestemt at Actionens Omkostninger skal udredes af det Offentlige. (Dan.)- Høiesteret har stadfæstet de i begge foregaaende Instantser afsagte Domme over Joh. Chr. Bruun, der for begaaet Mordbrand er tilfundet at have forgjort sin Hals. Han havde nemlig sat Jld paa et hans Broder tilhørende Huus i Erritzøe under Veile, Amt, saa hele den øverste Deel afbrændte. Han havde udført Gjerningen for at hielpe sin Broder udaf en Strid Denne havde om Huset med Erritzøe Bymænd, men forsikkrer, at Broderen var aldeles uvidende om at han havde gjort det, førend Dagen efter Branden, da han tilstod det for ham, hvilket dog Broderen har benægtet. At de i Huset tilleie boende Folk, som alt vare gaaede tilsengs da Jlden udbrød, ikke indebrændte, kom deraf, at de tillende Bymænd itide fik dem advaret og ud af Huset. Naar Lovens 6622 byder: "Hvo, som overbevises at have villet ombragt Nogen med Forgift eller i andre Maader, haver forbrudt sit Liv da have vel alle Jurister været enige i, at dette Lovbud, som betingelse for sin Anvendelighed, forudsætter, at Attentatet er rettet mod en levende Person men i Theorien have Mange hyldet den Mening, at der kun kunde være Spørgsmaal om, hvad Giernings manden i denne Henseende fra sin Side antager og det altsaa blot var tilstrækkeligt, at han stod i den Tro, at den Person, som han vilde ombringe, var levende, selv om det senere maatte findes, at han i denne Henseende havde taget Feil, idet i saadant Tilfælde dog et Drabsforsøg maatte siges at existere. Efter denne Mening maatte saaledes det ovennævnte Lovbud til Ex, anvendes paa den, der gjennemborede en Person, som han antog for at sove, skjøndt denne Person i Virkeligheden alt, inden dette skeete, var død.