Jyske Efterretninger, 1823-12-18
Af et til London ankommet Privatbrev fra Madrit af 10de Novbr. læser man i de offentlige Tidender: "Den 4de Dennes midt om Natten blev Ri go ført ud af Seminario de las Nobles til Fængsle de la Corte, og efter at her den følgende Dag Kl. 12 Sententsen var bleven ham forelæst, sendte ma ham med nogle Munke til Bøn i Capellet. Et Bor med et Krusifix blev opstillet i Gaden lige overfor Fæng let, for derpaa at imodtage de Frommes og Barn, hjertiges Offer til Bestridelsen af Begravelse og Messelæsning. Nysgierrigheden var stor for at see de Mand i hans sidste Timer, hvis Navn i trende Aa havde lydt over heele Europa, men de bleve ikke tilfredsstilte, thi han omgaves uafladeligt af Munk Allerede Kl. 9 om Morgenen den 7de November, var Veien fra Fængslet til Galgen fyldt af Mennesker, Riego havde bedt om, at der kun maatte være Span ste Linietropper tilstæde ved Executionen, desaarsag fandtes kun nogle faae Franske Piketter opstillede ved Gadehjørnerne, og ingen royalistisk Volontair var at see. Kl. 12 1/2 førte man den ulykkelige Mand ud af Fængslet. Han saae bleg og indfalden ud, og gav neppe Tegn til Liv. Man havde trukket hans tjole af ham, og iført ham en Haardugs Sloprok, som var sammenholdt med en Snor om Livet. Hans hænder og Fødder vare lænkebundne. Man satte, ham paa en med Maatter belagt Karre, og en Munk satte sig paa hver Side af ham. J hans Haand stak man ham et Kobberstykke der forestilte Korsfæstelsen avallerie aabnede Toget, derpaa Konstabler. Christi billede paa Korset, den af en Æsel trukne Karre, en Mængde Geistlige Munke, og til Slutning atter Cavallerie. Balkonerne vare fyldte med Tilskuvere, men i nogle Huse, og det i de bedste, hvis Besiddere havde været Riegos Venner, var Jngen af se. Den største Taushed herskede, og ikke et eneste fornærmende Ord var at høre. Af Riego var kun lidet at see, da hans Hoved hvilede paa hans Bryst, og han kun en eller to Gange løftede sine Øine paa den Munk, som uafbrudt talte med ham. Ved Galgens Fod løftedes han ud af Karren og stilledes paa det første Trin, hvor han skriftede. Da han havde end dette, løftede man ham op paa Stigen, næsten ligeop til Spidsen, og medens Bøddelen slog Rebet omhans Hals, talte Munken til de Omkringstaaende og bad om deres Tilgivelse som Riego maatte have fornærmet idet han selv tilgav alle sine Fjender. Trosartiklerne bleve nu oplæste for ham, og da man som til Ordet Jesus Christus, blev han stødt fra Stigen. Et højst barbarisk Skuespil blev nu forestillet, skjøndt det forkortede den Ulykkeliges Lidelser, Bødlen sprang op paa Riegos Skuldre, bedækkede hans Ansigt med et Klæde, tog det snart bort igjen og svang det med Triumph i Luften som et Signal til at Folket skulde raabe Vive el Rey. Af mange Tusinde skeete det kun af nogle Hundrede, og af meget Faa blev det gjentaget. To Karle hang sig derpaa ved Riegos Fødder, saa at hans Dødskamp maae have været meget kort. - Om Aftenen blev Liget skaaret ned og begravet paa Campe Santo. "Hvor de Mægtige ere faldne!" syntes at staae paa hver Mands Læber. Han, som i Aaret 1820 blev kaldet den udødelige Helt, Santisimo og Emperader, var Dag bleven ført til Galgen som den gemeeneste Forbryder. Riego døde ikke med Heltemod, men han opgav sin Aand som en sand Bodfærdig. Saalunde sige Munkene. Paa det Bønskrift som han havde skrevet til sin fordums Kongelige Ven om Naade, havde Fersinand kun svaret, at Loven maatte have sit Fremme.