Ribe Stifts Adresseaviser, 1836-03-01
Storbrittannien og Jrland. D. 19de Febr. forefaldt i Underhuset mærkelige Forhandlinger Lord Dudley Stuart fremkom med sin forhen bebudede Motion, angaaende Forholdet til Rusland. Han androg paa at ansøge Regjeringen om at fremlægge for Huset følgende Documenter: Constantinopel-Tractaten af 8de Juli 1833, Petersborg-Tractaten af 29de Januar 1834, Correspondenten mellem den brittiske Regjering, det russiske Cabinet og Potten, angaaende disse Tractater, og endelig Correspondenten, med Rusland, i Anledning af denne Magts Forhold, mod Polen. Under Udviklingen af sin Motion samlede Lord D. Stuart alle de Bebreidelser, der i den sidste Tid, især af engelske Blade, ere gjorte mod den russiske Politik, hvilken han skildrede som herskelyg og farlig for hele Verden. Han viste hen til Ruslands indre Tilstand, hvor Alt var indrettet paa en militær Fod, saa at Folkets Lyst til Krig og Erobring derved næredes. Han erindrede om, at Rusland, for hvem nu alle Magter skielvede, var for 150 Aar siden et ubetydeligt Rige; at Katharina endnu kun havde hersket over 22 Mill., medens Nicolaus nu herskede over 50 Mill. Sjæle i Europa, uden at regne hans asiatiske Undersaatter; at hans Hær bestod af 700000 Md., hans Sømagt af i det Mindste 60 Linieskibe og Fregatter. Taleren udviklede dernæst de høist betænkelige Følger, som Tyrkiets Jndtagelse og især Dardanellernes Besættelse af Rusland maatte have; han pegede hen paa Muligheden af et russisk Angreb paa Engellands Besiddelser i Ostindien og af Persiens Erobring, ved russiske Hære; ja han paastod, at Udkast til disse Foretagender allerede laae færdige i Krigsministe. riet i St. Petersborg. Han kom efter alt dette til den Slutning, at Jntet uden en almindelig Krig kunde sætte Grændser for Ruslands Magt, og det saa meget mindre, som den tydske Toldforening var Ruslands Værk, udtænkt til dets Fordeel, og det ikke var umuligt, at dette Rige havde den Hensigt, at indlemme de tydske Stater i sine Slavoniske Besiddelser, underkaste sig Standinavien, forbinde sig med Holland og de nordamerikanske Fristater og hæve sig til den første Sømagt, som det nu allerede var den første Landmagt. Hvad man havde at vente, naar Ruslands Planer lykkedes, det saae man tydelig nok af den Maade, hvorpaa det havde behandlet Polen og Tyrkiet. Engelland ønskede Fred, men, i Tilfælde af en Krig med Rusland, vilde vistnok Jngen i Underhuset vægre sig ved at bevilge de nødvendige Midler til at hevne det undertrykte Polen. Dog vilde Lord Stuart ikke ind ville England i en Krig; men han holdt det for aldeles nødvendigt, at antage i de diplomatiske Meddelelser en fast Tone, for at lade Rusland forstaae, at Altion ikke frygtede Krigen, men var færdig til at slaae til, naar det gjordes behov. Efterat dernæst flere Medlemmer havde ladet sig høre, og blandt disse Hr. Attwood havde afgjørende erklæret sig for en Krig med Rusland, tog Lord Palmersion Ordet. Han inddrømmede de foregaaende Talere Ret i flere Puncter, navnlig erklærede han det for aldeles nødvendigt at opretholde Tyrkiet, som et uafhængigt og mægtigt Rige; men Ruslands Magt ansaae han ikke for at være saa farlig: thi ligesom den fornemmelig havde været en Følge af de øvrige europæiske Magters Uenighed, saa vilde disses Enighed være det bedste Middel til at sætte den Grændse. Angaaende de forlangte Documenter, erklærede Lord Palmerston sig villig til at fremlægge den førstnævnte Tractat; den anden var ikke bleven Regjeringen officielt meddeelt. Med Hensyn til Polen tilkjendegav han, at Regjeringen havde erklæret det russiske Cabinet, at den ansaae dette Riges nye Organisation for stridende mad Wienercongressens, Beslutninger. At fremlægge de til denne Sag hos tende Actstykker, vilde være nødvendigt, dersom Regjeringen tænkte paa en Krig; men da den ønskede at vedligeholde Freden, vilde Fremlægningen kun føre til større Forviklinger og gjensidig Forbittrelse. Han sluttede sit Forredrag med følgende Ord: Da Regjeringen i dette Øieblik ikke seer nogen fornuftig Grund til at frygte for, at Engellands eller Europas Fred vil vorde forstyrret: saa holder den det for sin Pligt, at gjøre Huset denne Erklæring. Resultatet af Debatterne var, at Lord O. Stuarts Andragende blev antaget, for saavidt Constantinopeltractaten af 1833 angik, men iøvrigt forkastet. Krakau. Efterat de tre Skytsmagters Befuldmægtigede i en Note af 9de Februar havde forlangt at alle polske Flygtninger, saavelsom og andre Magters Undersaattet, der maatte ansees som farlige Personer, skulde efter en Frist af 8 Dage bortfjernes fra Fristatens Grund; efterat Præsidenten og Senatet under samme Dato havde i al Ydmyghed besvaret denne Note og blot nedlagt Forbøn for dem, der, som Bosiddende, paa Grund af Familieforhold eller deres Eiendommes nødvendige Afhændigelse eller andre Omstændigheder, ikke i saa kort Tid kunde blive færdige til Afreise, og efterat endelig den fornødne Kundgjørelse af Skytsmagternes Villie var skeet: saa seer man nu, at den osterrigske General-Feldtvagtmester v. Trauensteinburg har, i dette Skytsmagters Navn, besat Fristaten med Tropper, og i en Proclamation af 17de Febr. tilkjendegivet, at dette er skeet for at udføre den Forholdsregel, som Fristatens Regjering ikke behørig har iværksat.