Corsaren, 1844-08-23
En Krydstour med "Corsaren." Capitainen havde samlet alle Mand paa Skandsen og talede saaledes til dem: Lad os gjøre endnu et Kryds, Manne! Hvem veed, hvorlænge vi endnu ere samlede i denne Skude, hvor vi have døiet Ondt og Godt sammen. Kommer det nye Kaperreglement til at gjælde, saa vil jeg - Gud forlade mig det - hellere være Hofjunker end føre Commandoen her. Lad os trække et ordenligt Drag frisk Luft, mens vi kunne, og lad dem saa sætte os en Knebel i Flaben. Anders Styrmand. Det er fornuftig talt, Capitain. Senere kunne vi altid gjøre, hvad vi ville. Hvem jeg helst vilde have Fingre i, det er denne tykke hollandske Kuf, denne Berlingske, der leer saa glad i Skjægget. Lad ham tage sig iagt. For, gjør jeg engang Oprør - og det kommer jeg vel til, naar der ellers skal blive noget - og faaer jeg Magten, saa sværger og forbander jeg mig til, at hele Besætningen der ombord skal døe den forsmædeligste Død: de skulle blive stegte i deres eget Fidt. En af Besætningen. Men kunne vi da slet Jntet gjøre? Kunne vi ikke slaae klart Skib, slukke Jlden i Kabyssen og slaaes til sidste Mand. Capitainen. Jo, Ole, gu kunne vi blive slaaede til sidste Mand, det lover jeg dig for. Ole. Ja, men slaaes først. Commandeer, Capitain Capitainen. Ja vel, naar jeg er bunden til Mundingen af en ladt Kanon, saa skal jeg nok commandere: Fyr! En anden af Besætningen. Det duer Altsammen ikke. Nei, naar det virkelig skulde blive saa reent forbandet, saa har jeg taget min Beslutning, og den er urokkelig. Flere. Nul Og den er? Forrige. Jeg gaaer lige til Kongen.... De Andre (spændt). Og saa... Forrige. Og saa siger jeg til ham: Deres Majestæt! det vil jeg sige Dem: Tager De ikke det Reglement tilbage, saa.. De Andre. Saa.....? Forrige. Ja, jeg siger ligefrem: Tager De ikke det Reglement tilbage, saa faaer De, den Otordne mig! ingen Corsar meer. Det siger jeg! Anders Styrmand. Og naar Kongen saa siger: Ja, det faaer jeg finde mig i? Forrige. Saa svarer jeg frimodig: Gjør De kun det, Deres Majestæt; det er ogsaa det Fornuftigste, De kan gjøre. En Tredie. Det hjælper ikke. Nei, jeg gaaer til Prinds Ferdinand. Anders Styrmand. Hvad vil Du der? Forrige. Aa, hvad giør man ikke i sin Fortvivlelse? Jeg vil sige til ham: Deres kongelige Høihed! Jeg har nu sat hele min Hab' und Gut paa det Kort - læg et godt Ord ind for i os hos Deres Hr. Broder; skaf os idet mindste en Forbedring af 50 pCt. Capitainen. Det er forrykte Jdeer allesammen. Lad os nu ikke spilde Tiden med unyttig Snak. Hver Mand paa sin Post! Klar til at lette! Heis Anker! Op med Bramseil og Bovenbram! Klar ved de agter Kanoner! Lad Politiet faae en Salve, for at det kan høre, hvor meget vi gjøre af det. Fyr med de agter Kanoner! Skuddene dundrede ind over Byen, og Corfaren stod for en Pres af Seil ud forbi Trekroner. "Jeg kan ærgre mig sort", sagde Capitainen, "naar jeg seer det prægtige Vatteri ligge der saa uforberedt, at det er beredt til at tages af den usleste fjendtlige Kaper." Anders Styrmand svarede: Fjenderne tage det s'gu ikke saa let, Capitain. Men jeg var tilfreds, det var sikkret mod Vennerne. Hm! svarede Capitainen. Da vi - det var nemlig i Mandags - nærmede os Kronborg, mødte vi hele den russiske Flaade, der kom seilende ind fra Kattegattet. Capitainen stod paa Skandsen og betragtede alle disse Masser med det russiske Flag. "Manne!" sagde Capitainen, njeg er vis paa, at det, jeg tænker paa i dette Øieblik, det tænke J. Allesammen." "Ja, det gjøre vi, Capitain; vær kun rolig for det!" raabte Mandskabet. "Og jeg er vis paa, at det, jeg ønsker i dette i Øieblik, det ønske I Allesammen." "Ja, Capitain Fanden tage os, om vi ikke gjør." "Saa et Hurra for det! Et rigtigt Hurra, Manne!" Mandskabet istemte et Hurra; men der maa have været en eiendommelig Tone i dette Raab; thi en russisk Officier paa det nærmeste Linieskib greb uvilkaarlig til sin Dolk. Det gik videre, op gjennem Kattegattet, om Skagen og ud i Vesterhavet forbi Jyllands og Slesvigs Kyster. Ole Baadsmand stod og stirrede gjennem Kikkerten paa Landet Schleswig-Holstein. "Hvem der var en Schleswig-Holsteiner!" sukkede han; "saa kunde man dog skjælde Regjeringen ud af Hjertenslyst, og i Mangel af Andet var det ogsaa en Fornøielse, naar Galden er bleven saa stor." Skibet skar rask gjennem Nordsøen, og de hollandske Kyster skimtedes i det Fjerne. "Det er et mærkeligt Land, dette Holland", sagde en af Mandskabet; "der har nylig en Konge holdt op at regere uden at være død." "Det var de ostindiske Coloniers Skyld", bemærkede Capitainen; der gik for lidt af deres Indtægter i Statens og for meget i Kongens Kasse. Stænderne kunde aldrig begribe, hvorfor disse Jndtægter vare saa smaae, førend Kongen tog sin Afsked. Kongen havde det saadan underhaanden med Gouverneuren, J forstaae vel? Jo, jo, for en Konge er det en rar Ting at have Colonier og en god Gouverneur og ikke aflægge Regnskab." Hele Mandskabet samlede sig paa Dækket, da Skibet nærmede sig Canalen mellem England og Frankrig. Det er med underlige Følelser, man seiler mellem disse to Lande; hvert Øieblik synes man at kunne vente at blive knust, naar de fare i Totterne paa hinanden. Capitainen udstrakte Haanden mod Frankrig og sagde: Der skal vor Trykkefrihed afgjøres! Der skulle vi see efter Vinden for eller imod en Constitution. Hjemme staae vi og gloe paa Stænderne; det er som Folk, der ville spaae Veiret og see mod Nord, naar Vinden er Syd! Lad een Mand der lukke sine Øine imorgen, een Mand, Gutter, een eneste Mand, og saa vil jeg være et Afskum, om vi iovermorgen høre Tale om Trykkefrihedsloven. "Skal jeg gaae iland og gile ham en ordenlig en?", spurgte en af Mandskabet, idet han trak Trøien af. "Jeg skal lade Dig surre til Kanonen og gi'e nogle ordenlige Kat", sagde Capitainen; "kom ikke med de Nykker. Nei, den Mand, maa Vorherre selv tage eller lade tage." "Men det er jo noget Underligt, det Hele", sagde en Mariner. "Ja, det er dette hersens Diplomatik", svarede Capitainen. "Er Du da Diplomat, Capitain?" spurgte en af Matroserne med et beundrende Blik. "Nei, jeg er ikke, Søren; men man veed ikke, hvad man kan blive paa sine gamle Dage." Anders Styrmand sagde:"Kjøbenhavnsposten siger dog, at et Folks Skjæbne ikke afhænger af en enkelt Mand, og kalder det feigt at troe det. Kjøbenhavnsposten siger, at et Folk selv bestemmer sin Skjæbne. Kjøbenhavnsposten siger, at Folkets Villie er dets Lov. Kjøbenhavnsposten...." Capitainen. Seer Du, Anders! Naar der nu ligger en Mængde Linieskibe og Fregatter og Brigger her ligeoverfor hinanden, og Admiralen commanderer Fyr, saa fyre de. De, som ikke ville lystre den enkelte Mand, kunne jo lade være; men saa lader den enkelte Mand dem hænge enkeltviis op under Raanokken. Men bliver Admiralen rørt af et Slag, og den Næste i Rangen tager hans Plads, og det er en Mand, som ikke vil commandere Fyr, saa bliver der intet Slag af - forstaaer Du det?" "Der ligger England! raabte en Matros; der sidder O'Connel fangen." "Ja, og der nede mod Syd ligger Spanien. Det har blødt i mange Aar for Friheden, og nu har det dog ingene, svarede Capitainen. "Men, Capitain, har saa ikke Berlingske Ret i, at vi hjemme dog have det nok saa godt som noget andet Sted?" "Ja, svarede Capitainen, der er kun den Forskjel, at hjemme kniber det for os, saalænge Regeringen vil, her kniber det kun, saalænge Folket vil."