Aarhuus Stifts-Tidende, 1846-06-03
Den Tale, hvormed Hr. Kammerraad Krarup aabnede Landmændsforsamlingen i Odense, indeholdt bl. A. Følgende: "De ere Alle, mine Herrer, hidkomne med Bevidstheden om, at ville fremme en god og ædel Sag – Alle ere vi forenede i den fælleds Stræben efter at befordre Agerdyrkningens og Productionens Fremskridt, paa det at Brødets Formerelse maa holde lige Skridt med Befolkningens Tilvæxt, og idet vi arbeide derhen, stræbe vi efter et stort og ophøiet Maal, thi saa vist som Føden og Klæder ere absolut nødvendige Betingelser for Menneskelivet og al menneskelig Velvære, saa er og den Videnskab, som lærer os at tilveiebringe dem paa den rette Maade, af høieste Vigtighed. Men kan dette nu staae fast som en uforkastelig Sandhed, saa maa det vel vække vor Forundring, at en Menneskealder ikke er forløben, siden denne Videnskab fandt Anerkjendelse. Der er end ikke henrunden mange Aar, siden Landoeconomien neppe kunde tillægges Navn af en Videnskab; thi man ansaae kun Landvæsenet for et mageligt Arbeide for det daglige Brød, som man udførte efter Fædres Slendrian uden al Beregning, uden al Eftertanke, og med den sletteste Oeconomi i Henseende til de anvendte Kræfter og Bekostninger. Sønnesønnen nøiedes gjerne med det karrige Udbytte af Jorden, som hans Farfader havde udbragt, og hørte han i senere Tider nogen heldigere Fremgangsmaade omtale, eller nogen Vei anprise til at aftvinge Jorden rigere Grøde, da hørte vi ham ofte indvende med et haanligt Smiil, at hans Fædre for ham fik Brødet ved at følge den gamle Vei, og at Jntet skulde formaae ham til at forlade den og underkaste sig alle de Anstrængelser, som den nye Agerdyrkning fører med sig. Men naar vi nu med Medynk og Smilen see tilbage til det lave Standpunkt, hvorpaa vort Landbrug endnu stod for faa Aar tilbage saa kunne vi vel glæde os over den nyere Tids Fremskridt; thi der er kommen en bedre Tid – en Tid, hvori den ældre Slendrian ikke længere kan tilfredsstille, men den er bleven afløst af en tænksom Stræben og en priselig Kappelyst iblandt danske Agerbrugere. Den gode Sa vandt sin Seier fra den Tid af, da Agerdyrkerne begyndte at indsee Manglerne ved deres ældre Methode, og at der gaves Fremgangsmaader, der vare nyttigere og hensigtsmæssigere end de hidtil fulgte, – kort – Seiren var vundet fra den Tid af, da Landmanden kom til den Erkjendelse, – at der var Noget for ham at lære. De første Fremskridt i vort Agerbrugs Praxis skylde vi vore sydlige Naboer – i det Ringeste tør jeg med fuld Forviisning sige dette om den Provinds, hvorjeg har hjemme; - Mænd fra hine Egne droge ind- og opsloge deres Boliger iblandt os, – og de af dem givne Exempler fandt hyppig Efterligning, baade i Henseende til en kraftigere Bearbeidning af Jorden, en omhyggeligere Vandafledning, og en flittig Anvendelse af hiint frugtbargjørende Stof, som vi hente fra den moderlige Jords eget Skjød og udbrede paa vore Marker, for at fremme en hurtigere Opløsning og en livligere Virksomhed af Jordsmonnets plantenærende Bestanddele. Disse Fremskridt vare af en ikke ringe Betydning; men endnu var ingen videnskabelig Sands bleven vakt iblandt Danmarks Jordbrugere. Det dæmrede først ogsaa hos os, da Straalerne af det Lys, som Agerbrugets store Reformator antændte for Tydskland – eller rettere forVerden - da Straalerne af det Lys, der var antændt paa Møglin, trængte igjennem ogsaa til os, og opklarede Mørket. Ja det var Albrecht Thaer, der dannede et landoeconomisk System - en landoeconomisk Videnskab, og blev ved sin Jdræt, sin Underviisning og sine Skrifter En af de Mænd, vi med Rette kunne henregne iblandt Menneskeslægtens Velgjørere. Derfor er og hans Navn kjendt og høitagtet i alle Verdensdele, og det vil igjennem mange Aarhundreder ikke blive forglemt. Danmarks Landmænd kom det System, der var dannet af Agerdyrkningens udødelige Lærer, saa meget mere tilgode, som det vigtigste og indholdsrigeste af hans Skrifter - "Grundsætninger i den rationelle Landoeconom" – alt for 3 Decennier siden blev henplantet paa vort Fædrenelands Jordbund ved En af de talentfuldeste Mænd, der nogensinde helligede sine Kræfter til Reform af Danmarks Agerbrug. Naar jeg nu har udtalt den dybe Anerkjendelse af den udødelige Thaers Fortjenester, saa har jeg ikke frygtet for, at man skulde frakiende mig villie eller Evne til, rettelig at vurdere de af vore egne Landsmænds Bestræbelser, som ved Gierning, ved Tale eller Skrifter have stræbt at befordre vort Agerbrugs Fremme; nei, det ligger i vor Tids Aand og Stræben, at deres Jdrætter hverken ville blive overseete eller agtede ringe. Men ere vi derom enige, mine Herrer, at den Tid er ikke at søge nogen lang Aarrække tilbage, da Landoeconomien som Videnskab først blev grundlagt iblandt os og at der endnu er længe til at den begyndte Bygning naaer sin rette Fuldendelse saa er det langt fra, at denne Erkjendelse bør nedslaae os, og det saameget desto mindre, som Tidens Tegn tyde paa raske Fremskridt. Mange af de Lærde, der forske i Naturens uendelige Rige, have i de senere Tider henvendt deres Granskning paa det Materiale og de Stoffer, som henhøre til Agerdyrkningens Gebeet. De have alt ydet os vigtig Belæring, saavel om Planternes Ernæring som de Grundbestanddele, hvoraf saavel Værterne som Jordsmonnet bestaae; de have lært os, hvilke Stoffer Planterne uddrage til deres Næring, og oplyst os om Maaden, hvorpaa vi skulle udfinde, om vort Jordsmon har Mangel paa eller Overflødighed af disse Bestanddele, og herved have de jo givet os betydningsfulde Vink om de Midler, vi skulle anvende, og de Stoffer, vi skulle tilføre vore Marker for at fremme deres Frugtbargjørelse. Men er det især i de nyere Tider, at Naturforskningen har vendt sig til Agerdyrkningen – er det i vore Dage langt meer end forhen, at en Mængde af Europas høit anseete Lærde have helliget denne Sag deres Granskning, saa tør vi og af den kommende Tid love os Opløsningen af vigtige Problemer, der hidtil have staaet som undgranskelige Gaader. End ei den oplyste Landmand formaaer at følge den lærde Naturforskers dybe Granskninger og vanskelige Undersøgelser; men vi ville ile at tilegne os de for vor Videnskab vigtige Resultater, som Naturforskningen ogsaa i den kommende Tid vil opdage. Der er endnu en anden Kilde, hvorfra Landoeconomien som Erfaringsvidenskab skal finde en vigtig Tilvæxt – og det er fra Agerdyrkernes egne Iagttagelser, egne Forsøg og Erfaringer. – De have, mine Herrer, hidbragt et riigt Forraad af saadanne, som De ere rede at nedlægge paa Almeenhedens Alter, naar det først er prøvet paa Sandhedens Prøvesteen. Snart skulle vi da lytte til de belærende Raadslagninger, De ville fremkalde i denne Forsamling - snart skulle livlige Debatter gjenlyde i denne Sal. – og vi skulle og her finde det bekræftet, at Tanken, Jdeen og Opfindelsen, igjennem det levende Ords Vei, forplante sig hurtigere og opfattes klarere, end det paa nogen anden Maade er muligt. For vore aarlige Forsamlinger være det da en stor og vigtig Opgave, ikke blot at samle, men og grundigen at prøve de Jagttagelser, de Lærdomme og de Erfaringer, som her fremsættes – og at aflevere alt det, der er fundet værdigt til at stemples med Sandhedens og Uforkastelighedens Stempel som gode Materialier til den Bygning der endnu staaer ufuldendt iblandt os.