Viborger Samler, 1827-01-15
(Jndsendt.) *) Kiærre Uen og Søskindbaan! Mi Faaræller di holt mæ baade te Æer aa Læer, aa den gammel Diin læer mæ aa mi Søsken, som du ueed, aa løes, aa skryv. Rele nok uar a den uil lest aa dam. Jen Gong saae han te ma: "Pier, Pier, do gaae mæ snaar aa; De ka blyv en hual Kaal i di Dau, naa de saaen uil stræer Ja, uor Hæer ska ha Tak, aa Minnesken osse! A kunn mi Lærdom, aa ku skryp tosaanal som naaSouenfoued. Mæn, hua la old de no not mæ Der æ saamanne nøi Paafund no framfaar faer. A tinker man osse ska læer aa taael annerlæsens end no; Aa saa kared gaae lissom da di bogged Bavels 1) Samlerens Redaction har ikke villet nægte - uagtet Bladet nødig optager slige uendelige Controverser - Jndsenderen dette Stykkes Jndrykkelse, der i det Mindste beviser: At der endda itte hører liden Sproglundskab til at læse det Ram Jydske Sprog, der næsten seer ud som Malabarisk og endda indeholder kun en Deel Provindsialiamer og vist nok beviser, at de danske dobbelte Volaler høre til det Eiendommelige i Sproget, hvorpaa ifald det fornøden gjøres, kan gives mange Exempler. Taan; den Jæn ku it faastaae den Aaen - HuansAuld sæl de mi Hjatens Bruur, de æ, at A haar lost i æ Auisser, atui ska ha noi Baagstauer etter Suensk aa Jislansk Manier. Di næ nylle kommen po Gang fra Prefesser Rask i Kiøvinghauen. A haar løst noi ade hiir nøi Skrøvt paa Print; men Aka lit fostaaered, de giø mæ rein komfuus i æ Houed. A biir de om kiærre Uen, at do taaler mæ di Præist aa di Diin, aa sæier Mæ, hans di tolkes om ed - A haar spekleered læng oved; Mæn de e saa mi Avn som en Sliivstiin - Som A sæier, had ed dud Nøi, har ual di Prefessere dæ loued lang faer, lissoual kunn hitted aa de Samm. 3 sænner da osse en Uiis, A ha dæited om ed. Mæn, A biir dæ, du holler ed ve de siæl, huem dær haar skrøvvet en, for Auil it skiænnes mæ Nouen i at Auisser, de no a bloun Mooed. Hvæ Foul synger mæ si Næv - Aa uil di mæ nøi, saa ueed di huus A bour. - To i mi Baandom, ua der osse præistlæer Folk, aa da hvoer man eller saaen Nøi; Aa huuen sku mi Boen aa anner Folk, der haa læer dier Løsning, kunamsted, dæsom a Sallemboeg aa a Byvvel blov trut mæ saaen Skrøvt? De uol blyv en saavænd Trou, nærenssomsti di gall Tingester sku staa i Avessen aa æ Lærebaag - Ja, de æ ski som han saa mi salle Farbrer de ua Fæualter laant Synner und "Ad di lirker aa lirker saa læeng ve den gammel Tron, at di faavænner en, aa uil haaen Aaen indføer." Aa Jøsses benaar os, sit kom te, om saa it Tørken kommer, aa uanner hans Hæist i Uborre Søn, etter Sebelles Spodom - J to, dæsom de had du Nøi, huafor fek ui da it di Baagstauer fra gammel Tier aa Hjatens Falill? Ja, Gui bæier uos, A tinker ui blyvver Tørker aa Hie ninger Olsammen innen Ennen taar. Di nøi Baag staaer æ jon it bruit hætte Lans, fiin den kresten Tron blov indføer. Pas kun og hua A seier, Huitti had ui saamanne Kommeter, to noræ de snaar Jen huer Oer. Huafor had ui no tou taer Sommer i træk, Aa Dyertil, aa di stuer Uanfløier, ag den stuer Syggen Synner aa Ueister paa, saa Folken støvted som Fæl, Aa huarfor Mien Do bitte Bruur, æ Kierker ættgamm, aa æ Præist præiken Gus Uur saa taamm Stuel? Er et it foddi Trouen æ gall, aa di hyvlæer it æ jennig om hun di siæl uil, Aa, aa, ku di gammel Præister aa Besper sit op, da uil di rost mæ der Houeder - Gui sii i Naae te Uos Olsammen, da ønsker A. Faaual: skryv mæ agenst di Siønnest te ælle kom siæl, om de ka by sæ. A faablyver di ourigtige Søskindbaan aa Uen. Pier Chrensen Suerstieg. Duermøll den tolt Januari 1827. Te mi kiærre Uen aa Søskindbaan, Chren Aiesen Smei i Kikkenstrup. (hamæ en Uiis.) En nøi Lisse. aa bruug i di her uuen Uarens Tiier. Millod di. Ui alle di ælske lybsaalige Fræi, aa saa udre.)A loser imellemstaaen osse Auiis Gui fri Uos hun dær er aa løse, Om Tørken, om Russen, aa fraa Pariis, Aa saa om di grækiske Knose! Do ka trou Hiatens Brour, Di sæ lostigen snour, Aa siel uor Hære æ mæ Aftrour. Ja, Gui beuaare hver kresten Siæl, Fraa Undt aa Dæuellens Rinker Der æ saa Manne, der slaar Uos ihiell, Ja Folk de man oller tinker; Jen myvrer sii Uen, En Aan mæræ Pæen. Slaar nier baae Fienner at kiærreste Uen. Aa de ær it naak di Minnisker slaar, Di notidaus riir o Abeseien; Di knovne Baagstauer Afskeien faar, Aa Suenske ska sættes i Steien; Mæ hyvlære Brask, Di faar dieres Dask Enosse a jen Prefesser Rask. Uor Hære folaad ham den Synn saa stuur, De piiner mi Hiatte saa grumm; Ska Dansken da sættes i suenske Buur, Aa ei estimires en KrummiNei, Skam ta Mæ, Om Amjenner dæ; Uor Krestendom æ gode nok til AflæFaaddinæ Buuens Kjouel æ graa, Diæ don skaut som di Anner, Dæ spaanker i Uaren saa høvt aa Straa; Aa uonter di Græsk i der Panner, Saa trouer di dou, Aa Hærens Lou, Aa skyvter ei lætle Krestentrou. Dæffor de æ mi Mjenning enno: Huær skjøt sæ siæl mæ si Tooel, Der æ saa grandgivlig den Skrøvt imod, Som Ui haar lært i a Skovel!