Berlingske Tidende, 1753-12-28
Danske Kiøbenhavnske Hos Ras ost Aa Ave AwAwAWAAAAAAwAAwAAVAAwFredagen, den 28 Decembr. Adva& de Aars Slutning paa den sidstleden begyndte Arabiske Moralske Historie om Hassan. Hans Søn Aubbeker, som succederede ham, blev ved visse Folk, som ansaae mig med Foragt og Misundelse, ophidset imod mig, hvorudover han paa een Gang betog mig min Pension, og gav Ordre, at man skulde vise mig ud af Palaiet, mine Fiender efterlevede denne Ordre saa nøye, at jeg inden 12 Timers Forløb fandt mig midt paa Gaderne i Midina fattig og uden Venner, til Skam og Spot for alle Mennesker, men derimod endnu indtagen af Vellyst og Hov moed. Jeg besværger dig, foragt mig ikke i dit Hierte! Du, som aldrig ved nogen sørgelig Forfarenhed har lærdt, hvilken Ulykke det er, at miste et Gode, som man tilforn har nydet, Ach Gid det var ikke mig, for hvilken denne Lectie har været skreven paa Forsynes Tavler, Jeg kom fra Medina til Mecca, men jeg kunde ikke løbe af mit eget Skind. Ach, hvilken Forskiel er der imellem de 2de Slags Tilstand, som jeg har seet mig udi Jhukommelsen af den ene og den anden er liige bitter for mig; thi Fornøyelsen af begge Deelene er nu borte for mig. Efter at Hassan saaledes havde endt sin Historie, vreed han sine Hænder, og udøste sine Taare i Strømme viis. Omar biede indtil Bedrøvelsen hos Hassen nogenledes havde sadt sig, hvorpaa han tog ham i Haanden, og talede til ham paa følgende Maade: Min Søn du har endnu meere Formue i dine Hænder, end enten Almalie kunde give dig, eller Aububeker taget fra dig; Propheten kalder mig til at forklare for dig den Lectie til dit Levnet og Forhold, som han har givet dig, du har i forrige Tiider ikke for anden Aarsags Skyld været fornøyet i din Fattigdom og i dit Arbeyde, end fordi, du var saaledes vandt til disse 2de Omstændigheder, og fordi du ingenlunde kunde vente dig gode Dage og Overflødighed; men efter at du har lærdt at kiende disse gode Ting, har Fattigdom og Arbeyd ikke meere smaget dig: Du har gjordt dig Forhaabning om aldt det der var mueligt, og den, der vil giøre de Forhaabninger til intet, der eengang have indtaget hins Hierte, han er ulyksalig. Dersom din største Længsel havde staaet efter Paradisets Forlystelse, og dersom du havde troet, at du formedelst et godt Levnet og Forhold, kunde forvisse dig om dens Besiddelse saasom det var umueligt for dig at opnaae et større Gode i denne Verden, saa havde du ikke baaret Fortrydelse over, enten et mindre Gode var blevet dig tilbuddet eller ikke. Den Fornøyelse, du en Tiid lang haver nydt, var intet andet end en Dale for din Siæl og den Nedslagenhed, der er kommen paa dig, kand tiene til at sætte den i Bevægelse igien. Stat da op og tak Gud for aldt det der er dig vederfaret, sæt din Forhaabning til den, der allerne kand opfylde alle de Ynsker, som Fornuften kand giøre, og krone din Siæl med Lyksalighed. Hen still dine Forhaabninger til det Gode, i hvis Ligning den heele Verden har intet meere at betyde, end en eeneste Draabe i en heel Spandfuld Vand, eller et Soelegrand paa en Veye skaal. Vend om igien, min Søn til dit Arbeyde, der skal du finde den ønskelige Fødde, og din Søvn skal blive sød og roelig igien, din Fornøyelse skal have den Fordeel, at den er vanartig, siden den ikke er grundet paa det, som du besidder i denne Verden, men paa det som du forventer i Himmelen. Hassan i hvis Hierte en Underviisnings Engel indprentede Omars Raad, at hen, det snareste han kunde, og kastede sig ned udi Prophetens Tempel, Freden tiltog igien udi hans Siæl ligesom Straalerne af den opgaaende Soel, han vendte med Glæde om igien til sit Arbeyde, hans Gudelighed tog til og blev ham ligesom en Vane, og saaledes blev hans sidste Dage lyksaligere, end de først havde været.