Den Vest-Sjællandske Avis, 1828-03-08
Fra Constantinopel ere mangehaande Efterretninger indløbne. Firmanet af 12te Januar befalede at 27000 Catholske Armenier skulle forlade Pera og Galata; dog udvirkede den Østerrigske Jnternuntius at Oldinger fra 70 til 80 Aar og frugtsommelige Koner maatte have Lov til at blive. Flere tusinde ere bragte ombord paa Skibe og man saae Fædre bære deres Børn i Kurve paa Stænger og tile til Stranden. Deres Huse bleve strax besatte af Muselmænd og Soldater. Man havde kastet de rige Armenier i Fængsel og lagt Beslag, paa deres Huse til Fordeel for Fiskus. Alle disse Armenier vare saa hengivne til deres Religion, at de erklæde, at de hellere vilde døe MartyrDøden end nyde Altarens Sakrament efter de efter deres Formeening schismatiske Skikke. Den Østerrigske Jnternuntius afsendte Hr. v. Huusgar til Reis Effendi for at forestille ham at denne Forholdsregel streed imod den Carlovitzer Fredstraktat, som tilstaaer Østerrige Protektoratet over Katholikerne; men Reis Effendi, som frygtede for Kiaa Beys Skjebne, gav lutter undvigende Svar. Hr. von Ottenfels fornyede tre Gange sin Jntervention uden at udrette det mindste. J de sidste 8 Dage har der ingen Communication fundet Sted imellem ham og Reis Effendi og der tales endog om at han og den Preussiske Minister ville snart afreise. Hovedstaden er i det heele i en elendig Forfatning og alt Haab til en Udsoning er for Øieblikket forsvundet. Krisis har naaet den høieste Grad; paa den Asiatiske Side tænke kun de Forviste paa Hævn, og i Constantinopel tiltager Muselmændenes rasende Forbittrelse mod de Christne med hver Dag; da de bestandig blive ophidsede ved Firmaner og Hattischeriss, saa at man kan befrygte det værste. Man venter 100,000 Asiater til Constantinopel og deres Ankomst kan betragtes som Signalet til et grændseløst Anarkie. – Den Værdighed, skriver man fra Constantinopel under 27de Januar, som Porten har iagttaget under de sidste Begivenheder, er bleven krænket ved Forholdsreglerne mod Armenierne, som den ikke allene har forviist, men endog ladet forblive uden al Understøttelse, saa at allene andre Christne have maattet hielpe dem, og vil Porten ikke giøre nogen Forandring i dens tagne Forholdsregler, saa maae Udbruddet af en Krig med Rusland ansees for uundgaaeligt. Reis Effendi skal have sagt til en Dragoman, som gjorde ham opmærksom paa de Farer, hvorfor Porten udsatte sig i sin nærværende Stilling: hvortil disse Krog veie, hvortil denne Tøven, naar man eengang har fattet en Beslutning, Man vil overfalde os med Jld og Sværd; man vil ødelægge det Ottomanniske Rige og tøver kun med at udføre det: troer man at ville finde os ubevæbnede, En Proclamation, som skal sætte Curopa i Uro er intet videre end en befaling fra Storsultanen, til sine Tienere; den er ikke udstædet for andre og ingen andre burde have erfaret dens Jndhold. Havde man ikke den Hensigt at ville blande sig i Portens indvortes og vigtigste Anliggender, hvor ledes kunde man da bryde sig om et Document, som desuden er urigtigt afskrevet, for at giøre Porten en Forbrydelse deraf, Det er vist at Sultanen lader bygge et Pallads paa den Asiatiske Side, som bliver omgivet med Mure og Grave, hvor han vil begive sig hen dersom Constantinopel bliver beleiret. – Endvidere berettes fra Constantinopel under 29de Januar over Vien, at de vold somme Forholdsregler imod de Christne vedvare bestandig. Hr. von Ostenfels Forestillinger finde ingen Gehør og Sultanen synes at have fattet den Beslutning at ville overlade sig til sin Vrede. Hr. von Huusgar har havt paa nye lange og gientagne Samtaler med Reis Efsendi uden at udrette noget hos ham. Man paastaaer derfor, at den Keiserlige Kongelige Jnternuntiusses Stilling har for nærværende Tid meget tilfælles med den, som de tre Ambassadeures havde nogle Uger førend deres Afreise. – Endelig er følgende Efterretning ankommen fra samme Stad under 3de Februar med overordentlig Leilighed. Hovedstadens Tilstand bliver med hver Time mere betænkelig og de Christnes Forfølgelse stedse meere almindelig. Alt bebuder, at det vil snart blive værre, den Østerrigske Jnternuntius skal paa det bedste giøre sig Umage for at standse Forfølgelserne; men forgiæves. Man paastaaer, at Reis Effendi har vægret sig ved at modtage det sidste Forslag angaaende Grækenlands Pacisication med den Erklæring: at han ikke var meere istand til at forelægge den for Sultanen. J Pera svæve de Christne, ifølge denne virkelige anarkiske Tilstand, i en ubeskrivelig Uroe, selv for Gesandterne er denne Tingenes Tilstand ikke mindre end behagelig. Jfølge Efterretninger fra Smyrna af 29de Januar have lignende Proscriptioner der taget deres Begyndelse. Der skrives fra Vien under 25de Januar, at med de sidste sørgelige Efterretninger fra Constantinopel af 4de Februar skal som det hedder ogsaa være ankommen en Skrivelse fra Hr. von Ottenfels til Hs. Durchlauchtighed Fyrsten af Metternich, hvori han beder om paa nogen Tid at maatte blive permitteret fra sin Post. De Østerrigske Bankactier ere ogsaa faldne meget dybt og stode den 26de Februar til Jmidlertid har man dog nok endnu ikke opgivet alle Fredsforhandlinger, thi den 12de Febr. ankom Hr. von Canitz, Adjutant hos Hs. Kongelige Høihed Prins Vilhelm af Preussen, som for nærværende Tid opholder sig i St. Petersborg, til Vien, som Coureer derfra over Berlin. Han havde opholdt sig der i 8 Dage for at erholde videre Jnstructioner og er den 23de afreist fra Vien til Constantinopel. Man siger, at han skal overbringe et Preussisk Ulimatum til Divanet og at ifald det ikke bliver antaget saa skal den Preussiske Ambassadeur i Constantinopel Hr. von Miltisch forlade denne Stad. Ogsaa hedder det, at Keiser Nikolaus vil først oppebie Svaret paa denne Mission, førend han vil gribe til videre executive Forholdsregler, men de nyeste Begivenheder i Constantinopel synes at tillukke Døren for alle videre Propositioner.