Corsaren, 1843-01-27
Hr. Redacteur! Ved en af de uhyre Bulletins, som ankomme: til Paris fra Africa, og som næsten ere ligesaa uendelige som Krigen, har De sikkert erfaret, at et dristigt coup de main har bragt Abd-elRaders Moder og Datter i vore Hænder foruden endeel Kilogrammer tyrkisk Tobak. - Det Hele betragtedes som en god Prise, især Tobakken. Man triumpherede af al Magt, man troede et Øieblik at have gjort et stort Coup. Men i det Hele var der ikke noget Stort derved, undtagen det skulde være Abd-el-Kaders Moder, der holdt sine gode 5 Fod og 11 Tommer. J denne Anledning sender jeg Dem nogle Oplysninger ifølge de Rygter, der cirkulere i Armeen. De forringe imidlertid ikke i ringeste Maade det Fortjenstlige ved et coup de main, der var ligesaa dristig udtænkt som rask udført, og hvis Ophavsmand, den brave General Changarnier, man blot behøver at nævne; men de fremstille Resultatet i en anden Skikkelse. Jeg fortæller, som jeg har hørt, og kan kun garantere for vore Soldaters Mod. Vore Soldaters Mod er en Virkelighed; det Øvrige er en Feiltagelse, skjøndt den brave General Changarnier og hans hele Corps var overbeviist om, at det var en Virkelighed. Hvorfor er det nu en Feiltagelse? Der gives jo Philosopher, som lære, at Alt i Verden kun er en Forestilling, Jntet er virkeligt. Hvorfor har Regeringen ikke indført denne Philosophi blandt den africanske Armee, ligesom den har indført Religionen, "fordi det, uden at Soldaterne ere gode Christne, vil være dem muligt at dæmpe Mahommedanernes religiense Antipathi." Denne Philosophi er virkelig en kostelige Philosophi. Hvorfor ansætte ikke alle Regeringer Mænd af denne Skole ved deres Finantsvæsener? Finantsvæsenerne vilde staae sig godt derved. Men jeg gaaer fra Sagen; jeg vender tilbage og fortæller den historisk. Adelaide Tourniquet, Grisette fra Estrapadepladsen i Paris, elskede Narcisse Veautrain. J spørge mig maaskee, hvad Sammenhæng der er mellem Jfr. Tourniquet, Hr. Veautrain og denne Episode af den africanske Krig? – Taalmodighed! Ville J vente lidt, skulle J faae det at vide. Jfr. Tourniquet elskede altsaa Hr. Veautrain, og hun ventede ham en vis Aften for at følge med ham til Galleriet i Theatre de la gaiteda hun, istedetfor den forventede Billet, erholdt et Brev, hvori hun underrettedes om, at Narcisse ved høist uventede Omstændigheder var bleven installeret i den africanske Armee og nu var reist til Toulon, for at afgaae til Africa. Smerten overvældede hende i en Dag, Skinsygen i to, Kjærligheden arbeidede i tre Dage, og da hun endelig ikke meere kunde holde det ud, anvendte hun samfulde otte Dage og Nætter til at samle sig nogle Penge, og næste Morgen afreiste hun til Provence. Fjorten Dage derefter tog hun sig en lille Forfriskning hos en Tracteur i Algier, og Tafiaens Kraft vækkede Kjærlighedens Kraft hos hende. Hun søgte overalt Narcisse Veautrain, og hun mistvivlede allerede om at finde ham, da en Tambourmajor, som kjendte lidt til hende, fortalte, at han var i Oran. Den næste Dag skulde netop et Regiment drage ud paa en Expedition, og i det ivrige Ønske at træffe sin elskede Narcisse begav Jfr. Tourniquet sig til Obersten, for at bede om Tilladelse til at følge Regimentet som anden Marketenterske. Hun erholdt Tilladelsen. Første Marketenterske modtog hende med aabne Arme, glad over at have et Væsen, der kunde paatage sig Noget af hendes byrdefulde Omsorg for Soldaterne. Man marscherede afsted. Paa Marschen maatte Colonnen udholde et drøit Angreb. Anden Marketenterske Jfr. Adelaide tilligemed første Marketenterske i samt en Snees Soldater, bleve tagne tilfange af Araberne. Soldaterne bleve gjorte et Hoved kortere; men de to Damer bleve i det Hele taget skaanede. J Begyndelsen frygtede de for, at man ogsaa skulde afskjære dem Hovedet; men man indskrænkede sig til at afskjære dem Tilbagetoget. Under Forvirringen, der fulgte efter Overfaldet, havde de to Damer mistet deres Klæder, og, da de senere intetsteds vare at finde, gavman dem arabisk Fruentimmerdragt paa. Lad os nu for et Øieblik begive os til Algier, til Gouverneurens Palais. Hertil var ankommet en Depesche fra General Changarnier, at han, efter i lang Tid at have forfulgt en Trop Arabere, der med overordenlig Opmærksomhed escorterede to arabiske Damer, som ikke godt kunde være Andre end den ældre Md. Abdel-Kader og Jomfru Abd-el-Do., havde overfaldet dem og lykkelig erobret de høie Skjønne. Han havde nu den Ære at sende Gouverneuren Abd- el-Kaders Moder og Datter med deres Følge. General Bugeaud var gaaet dem imøde i Vestibulen. J høitideligt Tog nærmede sig de Fangne, men i samme Øieblik som de nærmede sig Gouverneuren, styrtede Abdrel-Kaders Datter i hen til en Soldat, som præsenterede Gevær, og idet hun tog Sløret bort, raabte hun: "Narcisse Veautrain"! "Adelaide Tourniquet"! sagde Soldaten. De kan tænke Dem Hr. Bugeauds og hans Stabs Overraskelser ved Synet af de fyrige Omfavnelser og Kys mellem Abd-el-Kaders Datter og en gemeen Soldat. "Det lader til, at vore Soldater have sat sig fastere i Arabernes Gunst, end vi have troet," sagde Gouverneuren med et listigt Smill. Moderen brod den Overraskelsens Taushed, der var fulgt herpaa, idet hun gik hen til en gammel Grenadeer, trak ham i Knebelsbarten og sagde: God Dag George Lapaillasse! "Det bliver bedre og bedre, sagde Gouverneuren, den Gamle er ligesaa god som Datteren". Tak, Moer Bertouillet, velkommen hjem, raabte Grenaderen, der nu kjendte sin kjære Marketenterske. Gjenkjendelsen blev almindelig; og Gouverneur-General Bugeand stod med et bistert Ansigt "Hvad gjøre vi nu med Depeschen, vi sendte til Paris? Vi maae da gjenkalde den, hvidskede hans Adjutant til ham. "Hvad jeg skrev, det skrev jeg," svarede General Bugeand harmfuld.