Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-01-02
Leipzig forsyner mit Meel, Fremmede blæser jeg ad." Klopstock. Alt i Alt du mig er, Ledsager i Fryd og i Smerte. Hvor mig forlader mit Sprog, taler du til mig endnu. Lessings Grav. Længe søgte jeg rundt, hans Grav jeg ikke har funden: Over den rugede Mulm, at end ei Mørket forsvandt. Adam Oehlenschlager. Dobbelt Original. - Hvad den Danske har siunger, det synger Atter den Danske paa Tydsk, men hvordan kalder man der 22) Ratschky. Ratschyl rim du kun reent, og du hevner den salige Gotsched Andre tilpas, og dig selv, kiøber dig Pøblen i Wien. Hans Sachs. Hans Sachs og et Genie, han handler med Nürnberger Bagværk, Spiser man meget deraf, Profit, saa faaer man Kolik. Schiller. Høie Sanger, du svandt, som en Genius, sukker vor Nutid. Havde han Bürger dog skaant!" græder den kommende Tid. Klamer Shmidt. Nær Gleims solbare Høi er og en vakker Portgang, Risler og yndigt en Bæk, ogsaa i Skygge kan gaaes. Julius von Boss. Skriver formeget han, Snak, For mig, og hver, der, som bør sig, Læser kun hvad der godt, skriver for meget han ei. Ønske. Vandrer, kommer engang du til Ottensen under hans Lindtræ, Græd paa Sangerens Grav der og en Taare for mig, *) Doppeltes Original. – Was der Dane ge sungen, das singet Wieder der Dane zu dentsch. Aber wie nen net man das, Om Historieskrivere og Historiographer. (Slutning; see No. 104 f. A.) Lige fra Saxo til Arild Hvitfeld eller fra Begyndelsen af det trettende til Slutningen af det sextende Aarhundrede, havde vort Fædreneland, ingen anden Krønike end Saxos, der kun gaaer til Knud den 6te, og Johan Svanings Historie, der i den ældre fulgte Saxo og i den nyere synes for partisk. Som historiske Samlinger har Hvitfelds Værk store Fortjenester og er umisteligt i Historiens Studium, men det er forfattet uden Critik, i en skjødesløs og kjedsommelig Stiil, fuld af Uagtsomheds, Afskriver- og Trykfeil. Fra Hvitfeld til Holberg har man havt adskillige enkelte Bearbeidere af Fædrenelandets Historie, og udmærkede Historiegrandskere, især i Gram, Schiønning og Langebek, men Holberg, hvis altomfattende Genie snart følte, at vi endnu savnede en læselig fædrenelandsk Krønike, der gik lige til de nyere Tider, leverede i sit bekiendte Værk (1732) den første egentlige danske Historie. Ligesom Historien selv kan man inddeele Værdien af dette Værk i tre Afdelinger. Den ældre Historie er udarbeidet uden synderlig Critik, den mellemste indeholder sjeldent andet end hvad man allerede veed, men i den nyere begynder han at vise, at ligesom Gienstanden laae ham nærmere, søgte han at behandle den med større Flid. Dog, hans lyse Aand og dybe Forstand skinne overalt frem. Hvor han ikke afskriver eller udskriver eller efterdømmer ligefrem Andre, seer man stedse den oplyste, upartiske og over alle verdslige og aandelige Fordomme lige ophøiede Tænker. Maaskee var det en Lykke for ham og hans Værk, at han skrev under Frederik den 4des Regjering, mueligen havde det savnet meget af sin Frimodighed, om han havde skrevet endeel Aar tidligere eller sildigere *). At han var den første, *) Endnu under Christian den Femte havde det maaskee ikke været den rigtigste Tidspunkt for en frimodig Histories Udgivelse. J det mindste maa man slutte dette af den Allarm, der gjordes over Molesworths bekjendte Bog, der skjænkede sit Folk en fuldstændig Nationalhistorie, som lod sig læse med Fornøielse, var en stor Fortjeneste, der ligesaa lidet som alle hans øvrige Bestræbelser for Oplysningens Udbredelse, kun lidet paaskjønnedes af dem, der burde været de første til at belønne den. Det danske Folk Bifald og Opmuntring var hans eneste, men skjønneste Løn. Medens Holberg saaledes var det danske Folks Historiograph, var A. Høier Kongelig Historiograph. Høier havde unægteligen store Fortjenester af den danske Historie, hvorom hans kurgefaste Danmark. Gesch., som han skrev fjorten Aar førend Holberg leverede sin Historie, tydeligen nok vidner. Hvorfor hans haandskrevne Frederik V. Historie blev henliggende utrykt, er begribeligt. Men at en dansk Historiograph udgav sine Skrifter paa Tydsk, lader sig kun undskylde med Datidens Smag for det Fremmede og Afsmag for det Jndenlandske. 1770 fik vi i J. H. Schlegel en Historiograph. Hans Arbeider i den nyere danske Historie, der som Udlænding - han var en Saxer af Fødsel – maa have været ham dobbelt vanskelige, og hans Bestræbelser for at studere sig ind i et fremmed Sprog fortjene Agtelse. Men at han, som dansk Historiograph, skrev Historien om der dog var skrevet i et fremmed Sprog og trykt i et fremmed Rige. Sum fortæller (samlede Skrift. T. J. S. 110) at dette Skrift opvakte saa stor Fortrydelse hos den danske Regjering, at den lod ved sin Gesandt i London klage derover hos Kong Wilhelm, og forlange Straf over Skribenten, men da Wilhelm svarede dertil, at han intet kunde gjøre derved, eftersom der var Skrivefrihed i Engelland, blev Gesandten hidsig, og forgik sig saavidt, at han sagde: at om Nogen i Danmark skrev saaledes som Molesworth havde gjort om Danmark, da vilde hans Herre sende ham slig en Skribents Hoved. Wilhelm smilede og svarede: M. a jeg sige Molesworth dette, at han kan føre det ind i et nyt Oplag af sin Bog de Danske Konger af det oldenborgske Huus paa Tydsk, var nu vel intet Nyt mere, men dog noget ganske besynderligt.