Berlingske Tidende, 1836-10-24
Paris, den 13de October. – Endskjøndt man i længere Tid her havde talt om en deelviis Amnesti for politiske Forbrydelser, saa vakte ikke desto mindre Bekjendtgjørelsen af nedenstaaende Beretning af Justits Ministeren til Kongen en glad Overraskelse: "Sire. Jeg adlyder Deres Majestæts Befalinger, i det jeg henleder Deres Kongelige Omsorg paa de politiske Domfældtes Skjæbne. Efter den smertelige Nødvendighed at fordrive Magt med Magt og at sikkre Fornuftens og Retfærdighedens Sejr, laa en stor Pligt paa os, vi maatte give Exempel paa en retlig Bestraffelse, for at holde de slette Lidenskaber, i Tømme og at sikkre Lovenes Udførelse, som den offentlige Fred; det var Deres Krones Ret, Deres Pligt mod Selskabet; og jo meer haardnakket Parti aanden bestred hine Ordenens væsentlige Betingelser, desto vigtigere blev det, at bringe den i Anvendelse mod troløse Grundsætninger, som ikke erkjende nogen anden Magt, end Styrken. Landets Justits havde sin Gang; for den selskabelige Moral er blevet gjort nok; den offentlige Orden har befæstet sig, og Alt lader haabe, at den ikke meer vil blive forstyrret ved hine strafværdige Angreb, der ere afmægtige mod en Regjering, som støtter sig paa de almene Jnteresser. Sire, Landets moralske Tilstand og en stor Deel af de politisk Domfældtes Sindelag selv, tillade nu at lade Benaadelsesretten indtræde paa en vis omfattende og upartisk Maade. Dog foreslaaer jeg ingen almindelig, ingen Amnesti uden Forskjel. En saadan Forholdsregel vilde af Factionerne blive fejret som Fornægtelse af hiin modige Retsførelse, der har viist sig saa stor midt i den borgerlige Tvedragt. Den vilde medføre det alvorlige Onde, at svække Dom menes moralske Virkning, at blande de Angrende med de endnu stedse Truende, og at stille den Ulykkelige, der beder om Naade, i lige Linie med den Strafværdige, der endnu stedse trodser Landets Justits og haaner den. Den Forholdsregel, jeg har den Ære at foreslaae Deres Majestæt, er billigere og meer politisk, den er ogsaa meer passende for den Justits, der gjør Forskjel, og fra hvilken man selv ved Naadesbeviisninger ikke tør fjerne sig. Deres Majestæts Hjerte er stedse beredt til ved Anger, ved Anraabelsen om Deres Naade, at lade sig røre ved et regelmæssigt Levesæt, men den haardnakkede Vedholden af Uordenens, Trudselens fordærvelige Grundsætninger er det Jntet skyldigt. Naar Naaden blindthen udøves, saa forøger den Forbrydelsen og foreviger Tvedragtens Aarsager; anvendt med Forsigtighed og Kraft til at gjøre Forskjel, frembringer den Anger, og medfører tidligere eller sildigere hiin Forsyning som ønskes saa levende af Deres Majestæt, men som kun kan antages af Dem som Følge af Underkastelse under Deres legitime Autoritet. Benaadelsesretten, forstaaet saaledes, er ikke nogen, Partiernes Fordringer gjort Tilstaaelse; tvertimod vil Frankerig deri see et Beviis paa Deres Regjerings Styrke, dens Tiltro til sig selv og Unytten af ethvert nyt Attentat. Kongen kan tilgive vildledte og forførste Mennesker, som indsee deres Feil; hans Regjering vil derved kun vinde i Styrke. Overbærenhed med Forgangenheden, Naade for dem, som anraabe derom; men derhos den faste Villie, nu som forhen paa en energisk Maade at undertrykke ethvert Foretagende, som har den offentlige Ordens Forstyrrelse til Formaal, disse, Sire, ere de Bevæggrunde, der have foranlediget mig til at forelægge medfølgende Fortegnelse paa benaadelser til Deres Majestæts Sanction. (Undert.) Persil.