Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1806-10-20
Det vilde være overflødigt at opregne Alt, hvad Napoleon har Preussen at takke. Preussen var den første Magt, som erkjendte ham. Jngen Løvter, ingen Trudsler havde været i Stand til at rokke dets Neutralitet. Alt hvad en god Naboes Pligt kunde foreskrive, var hele 6 Aar, igjennem overflødig bleven opfyldt. Endnu mere Preussen, agtede en tapper Nation, som ogsaa fra dens Side havde lært at agte Preussen i Krig og Fred. Det lod dens Over hoveds Genie vederfares Ret. Det holdt fast ved hine naaturlige Forbindelser, som giver begge Riger meer end en fælleds Jnteresse. Napoleon tænker ikke meere paa disse Tider. Preussen havde taalt Jndfaldet i Kurfyrstendommet Hannover. Heri havde det gjort Uret. Ogsaa var dets første Hensigt, at modsætte sig samme. Det tilbød sig dertil for Engelland under Betingelser, som dette afslog. Man maatte nu det mindste være betænkt paa, at gjøre dette Foretagende uskadeligere, ved at betegne Frankerig en Grændse, som det ikke maatte overskride. Napoleon indgik højtidelig, ikke at gjøre Indgreb i de Nordlige Staters Neutralitæt og ingen af dem at tilføje Vold; men især ei at skride til nogen Formerelse af de i Kurfyrstendommet værende Tropper. Neppe havde han indgaaet disse Forpligtelser, før han brod dem. Det er Hvermand bekjendt, hvorledes Si Fr. Rumboldt blev voldsom bortført. Det er Enhver bekjendt, hvorledes Hansestæderne bleve tvungne til Kontributioner under Navn af Laan, ikke for deres egen Jnteresse, men ret som om Frankerig havde været i Krig med dem. For den første af disse Forurettelser nøiedes Kongen med en ufuldstændig Satisfaktion. Af den anden tog han ingen Rotiz, fordi Frygten hindrede Søestæderne fra at føre Klage derøver. Kongen saae meget vel de uhørte Offere, han bragte Freden; men endnu stedse var denne Freds Vedligeholdelse hans Hjertes inderligste Ønske. De andre Hoffers Langmodighed forgik for hans. Krigen brød ud paa Fastlandet. Kongens Stilling blev, med Hensyn til hans Forpligtelser, tungere end nogensinde. For at afholde Frankerig fra at formere Tropperne i Hannover, havde han lovet, intet Angreb at tilstæde paa samme. Russerne og de Svenske belavede sig paa sligt et Angreb. Fra nu af faldt hele Byrden af Preussens Forhold til Frankerig, paa hiint, uden at det høstede mindste Fordeel deraf, og ved en besynderlig Jndvikling af Omstændighederne syntes Preussen, som var upartisk og vilde have blevet neutral, ikke at være det meere, til Skade for de allierede Magter. Al Fordelen af denne Preussens Stilling var for Frankerig, og Kongen truedes daglig af Kollisioner, der vare lige saa skrækkende for ham som afgjørende for Udfaldet af NapoleonePlaner. Hvo skulde have troet, at netop det samme Øjeblik, hvori Kongen gav den franske Regjering de stærkeste Beviser paa sin Fasthed og et sjeldent Exempel paa troe Opfyldelse af den engang paatagne Forpligtelse, vilde blive valgt af Napoleon til at tilføje Preussen den føleligste Fornærmelse. Hvor husker ikke det Anspachske Gebeets Betrædelse, som gik for sig den 1 Octb. f. A., uagtet Land=Regjeringens og de Kongelige Ministres høitideligste Jndsigelser! Flere Aar igjennem vedvarede saaledes den mærkværdigste Væddestrid imellem det Maadehold, som tilgiver Alt, og den Redelighed, som bliver det givne Ord troe til Enden paa den ene - og Magtens Misbrug, Trodsen paa en forførisk Lykke og Vanen kuns at regne med denne, paa den anden Side. Kongen erklærede derpaa den franske Regjering, at har ansaae alle sine Forbindelser med den for opløste. Han satte sine Armeer i en til Omstændighederne passende Forfatning. Han havde nu fuld Overbeviisning om, at der for Frankerigs Naboe kun gaves et eneste Sikkerheds Underpant, en paa faste Grundvolde bygget, og af alle Magterfælleds garanteret Fred.