Aalborg Stiftstidende, 1836-04-21
Bladet Times meddeler, af et Brev fra Constantinopel, Efterretning om et Actstykke, som Dagens politiske Conjuncturer længe have ladet ane. Det bestaaer i en Notte fra den russiske Gesandt, Hr. v. Buteniew, til Porten. Han gjenkalder i dens Erindring den sørgelige Stilling, hvori den befandt sig før Slaget ved Koniah (hvor Russerne hialp) og fremhæver isærdeleshed den Kulde, med hvilken den engelske Regjering dengang vægrede sig for at yde den nogen Hjælp mod Mehemet Ali. Han udhæver det Krav paa Portens Taknemmelighed, som Rusland siden den Tid kan synes at have. Det er Porten bekjendt, siger han, med hvilken Misnøie de engelske og franske Hoffer optoge Efterretningen om den i Unkiar=Jskelessi sluttede Tractat. Da den ottomanniske Port var sin Undergang nær, havde disse Regieringer viist den største Ligegyldighed, men de saae skjæbt til en Tractat, der havde til Hensigt, at sikkre Portens Forsvar Fremtiden mod enhver Fjende og fandt sig foranledigede til at protestere imod den. Porten vil erindre, at Keiseren af Rusland langtfra at tage Hensyn paa denne Protest, meget mere sanctionerede Tractaten, ved at erklære, at han, om han kom i det Tilfælde at handle efter dens Stipulation, aldeles vilde ignorere hiin Protests Tilværelse. Cabinettet i Petersborg beklager at have bemærket, at Porten nu fornægter de værdige og faste Principer, som hidtil leddede den, og tvertimod anvender alle mulige Midler paa at vinde Englands og Frankrigs Venskab, at den endogsaa, hvad der er uhørt i Rigets Annaler, holder stadige Gesandte ved begge Hoffer og meer end eengang igjennem disse har gjort Andragender, som, hvis de vare blevne kronede med Held, vilde have bidraget til at løsne, om et ganske at sønderrive de Venskabsbaand, som for nærværende Tid saa heldigt forene begge Riger." Hr. v. Butenien, erklærer sig bemyndiget til at meddele Porten, at Keiseren finder dens Adfærd mod England dadelværdig, da dette Cabinets Politik ene og alene gaaer ud paa, med Hensyn paa Drienten, at tilintetgjøre den bestaaende Alliane mellem Rusland og Porten; at Keiseren finder den fornærmelig og utaknemmelig mod Rusland, hvis nærværende Spænding med Cabinettet i St. James fornemmelig, om ei ene og alene, hidrører fra Keiserens Intervention til Sultanens Fordeel, og fra de Forpligtelser, han indgik, dengang han, i Farens Stund, samlede sine Tropper omkring den ottomanniske Trone. Hans Keiserlige Majestæt, hedder det tilsidst, har med Forhauselse bemærket, at Sultanen, uden at agte paa sin sande Fordeel og døv mod ethvert venskabeligt Raad, har bemyndiget den engelske Regjering til at aabne en Forbindelse ved Dampskibe paa Euphrat og end mere befordret dens værgjerrige Hensigter med Egypten, ved at udstille et Firmantil Vicekongen, et Firman, som, naar det gunstige Øieblik er kommet, kan tjene til at give et engelsk Angreb paa denne Statholder et Anstrog af Tractatmæssighed. Efter forgiæves at have advaret Sultanen for de Farer, han udsætter sit Rige, for, ved at give efter for den brittiske Regjerings Fordringer, føler Keiseren sig nu forpligtet til at underrette Porten om, at Rusland ei vil forblive nogen rolig Tilskuer, hvis der, paa Grund af hiint Firman, skulde opstaae en Kamp mellem England og Mehemet Ali, og at Rusland da, ved Omstændighedernes Magt, vilde see sig bragt i en Stilling, som ikke længer vilde tilstede Muligheden af de nu med Porten bestaaende venskabelige Forholds Varighed.