Aarhuus Stifts-Tidende, 1835-01-01
Stændervalget i det 2det Holst. District for de mindre Landeiendomsbesiddere, der som bekjendt er faldet paa Mænd som alt forhen vare i andre Districter blevne valgte til Suppleanter, er ikke bleven anerkjendt paa allerhøieste Sted, saa man i Heide seer et nyt Valg imøde. Om hvorledes Livet føres i det nordligste Grønland faaer man et temmelig anskueligt Begreb i tre Breve fra Pastor Østergaard paa Colonien Upernivik, i Sommeren 1834. J det første Brev hedder det - - "Du kan troe, det er et forunderligt Liv, under kummerlige Omstændigheder, at gjennemleve et heel Aar, uden at have et eneste dannet Menneske, med Undtagelse af min Kone, nogensinde at tale med, og en altfor pludselig Overgang fra mit kjøbenhavnske Studenterliv. Hele den Sphære, hvori jeg levede og bevægede mig der, ligger nu bag mig som en blot Erindring. Upernivik er ogsaa det eneste Sted, der saaledes er afskaaret fra hele det øvrige Land. Vi leve paa en lille Øe midt i det svælgende Dyb, med en Kjøbmand og 7 danske Matroser. Kjøbmanden, som bestyrer Stedet, er en Grønlænder, og veed ikke andet af Danmark at sige, end at hans Moder fødte ham der, og reiste strax her til Landet, hvor han da er opdragen, og har med Sproget tilegnet sig hele den grønlandske Slendrian; forresten et godt, jævnt, ærlig Menneske, der har viist os al Forekommenhed. Men saaledes leve vi adskilte fra hele den øvrige Verden, som paa et Skib der svømmer paa Oceanet, kun at dette kan møde andre Seilere, og man kan faae Efterretning, om ikke anderledes, saa dog ved Signaler; men naar vi ville tale med andre Mennesker end Grenlændere, maae vi reise 10 Mile til Anlægger Prøven, hvor vi træffe - en Matros, der ifjor blev gjort til Underassistent og er Stedets Bestyrer. Vor udvortes Stilling har hidtil været saa kummerlig, at jeg, i min Frihed, har maattet beskjæftige mig med forskjellige, til Livets Fornødenheder henhørende Ting for at værge om vor Tilværelse her i en yderst forfalden og allevegne utæt Træbolig, ved en saa uforholdsmæssig lille Brændedeputat, at jeg maatte smaa kløve og næsten tælle Pindene til Kakkelovnen, for at vi ikke skulde være udsatte for at fryse og sulte i Foraaret; hvilket Du bedst kan begribe, naar jeg fortæller Dig, at Kjøbmanden i en ny og tæt Bolig har i samme Tid forbrugt 6 Gange saa meget Steenkul og 2 Gange saa meget Brænde, saa jeg bogstavelig har frossen, ei min Stue i Vinter, end paa mine Reiser, hvor under 230 N. Kulde har siddet hele 10 Mile ud i Eet paa en Hunde-Slæde paa Jsen. Og dog have vi kun havt Varme i et lille Kammer, 4 Alen i Fiirkant, hvor min Kone tillige daglig maa koge al vor Mad, hvor vi maae have Vugge, en stinkende Grønlænderinde, og alle de Ting, Frosten andetsteds vilde fordærve, og endda Bord, Stole, Sofa, en Bogreol o. s. v. Hertil kommer, at fra den 21de November til den 28de Februar havde vi bestandig Skudderne lukkede, for Lys maatte vi behielpe os med bare Tran, der ikke godt vilde lyse i de Lamper, vi havde. Først den 10de Februar begyndte Solen i Middagsstunden at pippe frem over Jorden. Men, uagtet vi af Mangel paa Brænde kogte Vand i det lille Kammer, var det dog saa koldt derinde, at Ølflasker bundfrøs om Dagen, mindre end 2 Alen fra Kakkelovnen. Og dog har Herren maget det saa lykkeligt for os det første Aar, at Vinteren aldrig har været saa mild som denne, midt i Februar, da Kulden var strængest, havde vi 270 R." - Men vi maae henvise vore Læsere til Dansk Ugeskrift No. 1456, hvor Udtog af de tre interessante Breve ere meddeelte af Hr. Laurent, Cand. theol. Odense, 26de Octbr. Efter nogle Dages maadeligt Frostveir, hvorved Kanalen tilfrøs, men Aaen ikke, undtagen i dens Bugter og Overflydninger, slog Veiret i Gaar lidt over Middag pludseligt om til Tø og Regn, med sydvestlig Vind; Maanens sidste Qvarteer var indtraadt 24 Timer tidligere. Førend de faa smukke klare Frostdage, vi nylig havde, blæste temmelig stærke Vinde fra Norden og Vesten, der til enkelte Tider forstærkedes til Storme, ja have endog foren 14 Dages Tid siden havt den orkanagtige Styrke, at kunne kuldkaste en heel Lade paa Nordkanten af Fyen. - Spaadommen om en forestaaende stræng Vinter har saaledes atter faaet et Knæk. (Jv. Av.)