Den Vest-Sjællandske Avis, 1835-10-17
Hvad Forfatteren behager at kalde ubetænksomt Forslag, giver han dette Navn, fordi han enten ikke kan eller ikke vil tænke og tale upartisk herover. Er dette ei Tilfældet i England og flere Steder, uden at befordre Fattigdom, og den hele Forandring bestod i, at Bonden, naar han var ærlig og drivtig, blev ved Gaarden med sin Familie, som forhen, men som Forpagter; var han ei det, kom han bort, hvilket han i dette Tilfælde ogsaa burde som Fæster. Disse patetiske Udraab af Hr. Fr. ere derfor vist ene og alene beregnede paa at tilrane Bonden endeel af Godseierens Eiendom, og blende Mængden med den Armod, som Bonden formeentlig er i, og især ved det Foreslaaede at hæve Fæsteindretningen vilde komme i. Han skriver: "at det er natuligt, saalænge de store Hovedgaarde skulde beholdes uddeelte;" han skulde føie til, saalænge det tillades Folk at eie meere, end at de til Nødtørft derfor kunde fødde og klæde sig; thi Staten har ligemegen Ret til at fratage mig min Jord og mine Penge at deele ud. J dette Tilfælde altsaa, da han ei kan faae Godserne udparcellerede, tillader han dog at Godseieren maa beholde nogen Hielp. Vilkaarligheden, som han omtaler, er Hoveriets Følgesvend, og som han selv hylder, da han giver Staten Ret til ganske at disponere over al privat Eiendoms Fordeling, er her netop paa Bondens Side, der kan chikanere Godseieren uendelig, imedens denne ikke kan tillade sig den mindste Vilkaarlighed. Endvidere siges: "at naar Bonden skulde have ret Nytte af Hoverie-Friehed, skulde dette Extraarbeide bestemmes til nogle faa Spanddage fordeelte paa flere Aarstider. Han veed ei, eller lader som han ikke veed, at Hoveriet er bestemt). Skal da Godseieren ei have godtgjort de Spand- og Gang dage a. han nu vil have ham frataget, Da han lod Bonden faae sin Gaard saameget lettere i Jndfæstning, Landgilde a. før han fik disse? Hvad han siger om, at Godseieren aldrig maa savne Arbeidskraft, da han har Huusmænd, saa er dette jo indlysende ei nok i Høsten og til Giødnings-Udkiørsel og Korn- og Fedevarers Bortkiørsel. - Den anden Hr. Reformator der fremkaldte Giensvaret, som denne Herre angriber, vilde ei engang tillade, at der maatte være Huusmænd, men kaldte disse Trælle. Den Skygge han søger at kaste over Godsernes Bestyrelse, fordi Bonden ei kan give Sikkerhed, viser at han ei forstaaer hvad han taler om, eller vil tale Sandhed; thi Godseieren har, som viist, ei engang Sikkerhed for det Bonden allerede Betroede; hvorledes skulde han nu faae denne for det mere Betroede, Hoveriepenge, som det tydeligen er viist, vilde være høist byrdefuldt for Bonden at præstere, hvorfor ogsaa mange Bønder ei vilde være hoveriefrie, naar de skulde give virkelig Eqvivident derfor, det vil sige, saameget som de selv ville have for at giøre Arbeidet for Godseieren. Til at giøre meere for Fæstegodset end høist nødvendigt, har der forhen kun været megen liden Opmuntring, og Hr. Fr.s Yttring over Godseiernes Eiendomssikkerhed, skulde endnu mindre opmuntre dertil Jeg troer nu her at have sagt nok, i det jeg henviser til hvad herom er skrevet i det Hele, men især til det i Dagen og flere Blade indrykkede Stykke om Forslag til Stænderne, og det ligeledes i forskiellige Blade indførte Stykke, betitlet: "Mere om Forholdet imellem Godseier og Bonde, og navnlig om Hoveriets Afskaffelse, for at giendrive denne Forfatters eensidige Anskuelser, der tildeels allerede ere giendrevne i det om denne Sag forhen Skrevne; som i Danmark ei kan see andet end Bønder og deres personlige Fordeel, og for at vise for dem, som let hen bedømme Tingen, det Vrange og Eensidige i hans Anskuelse og Rulliteten af de Beviser hvormed han mener at have slaaet os af Marken, for at forsvare sin Sætning: "at Hoveriet til enhver Priis bør betages Godseieren;" ja han vilde endog derved have fremtvunget, at alle samlede Godser skulde udparcelleres Gud skee Lov, at vi have en retfærdig, viis og god Konge og Souverain, der er Fader for sit hele Folk, og vist har sine øvrige Undersaatter ligsaa kiær som Bonden, og ei vil taale saadanne Krænkelser imod nogen Stand, da vi Alle, ligge for Loven, og bidragende til Statens Vedligeholdelse. og som lige kraftigt maae beskyttes af denne. Vi antage, at der for Tiden ere saa vigtige fædrelandske Anliggender, hvortil alle Statens Borgere kund og burde virke med Samdrægtighed, for at hielp Fædrenelandet og opfylde Landsfaderens Ønsker, at der nu ei skulde spildes Kraft ved at vække Misfornøielse, fordi den ene Stand vil lukkrere paa den andens Bekostning. Enhver Godseier giver vist med Glæde mere end hans Hoverie er værd, naar han kan undvære det, til Afdrag paa Statsgielden eller Sligt, til hele Statens eller Kongens sande Vel men ei fordi Hr. Fr. ei kan taale samlede Godser, eller for at en Sognefoged Niels Mortensen (der beviser ved sine Sager, hvor vanskeligt og kostbart deer at faae Ret over Bonden) eller Morten Hansen og Hans Larsen og Konsorter kunde berige sig ved at bryde en frivillig indgangen Akkord, hvilke tvende sidstnævnte Lolleker begyndte med den nu omhandlede Hoveriefrihed i deres Annonce i Lollands og Falsters Stiftstidende f. A., ophidsede af en af de Mange, der føre patriotisk Tale, imedens de kun tænke paa at forurette baade Bonde og Godseier til deres egen Fordeel.