Aalborg Stiftstidende, 1833-05-20
Den 27de April er den som Stats- og Videnskabsmand engang saa berømte Hertug af Dalberg død paa sit SloHernsheim ved Vorms af en smertelig Leversyge. Ved Omstændighedernes Magt blev han Fransk, da hans Godser i den første Revolutionskrig tilfaldt Frankrig, og fungerede her i de betydeligste Statsposter, som Pair af Frankrig, Statsminister, Ambassadeur i Vien, Turin a. Mengerier a. bleve reent ødelagte. Brev af v. Strombeck. (Denne Statsmand af høi Rang i brunsvigsk Tjeneste skriver dette interessante Brev, der giver Oplysninger om Landets Stilling paa den Tid, den mærkelige Slots brand (den 7de Septb. 1830) fandt Sted, til en Embedsmand i lige saa høi Stilling i Preussen.) Jeg saae den røde Lue rase over Kuplerne af det prægtige Slot. Det græsselige Syn, at see den udødelige Carl Wilhelm Ferdinands Bolig tændt af fortvivlet og formastelig Haand, maatte jeg opleve! Jeg styrtede mig ind i Ho den for at opfordre til Redning, men umulig kunde saadan Anstrængelse tilveiebringes, der kunde standse en saa frygtelig Jld. En saa stor Mand, som Deres Excellence, kan det ikke være ligegyldigt, at kjende Tilstanden af et Naborige. Selv den Deel af Folket, som kaldes Pøbelen, har en Følelse af Retfærdighed. Saares denne Følelse da maa han omkomme af Sult, og saa have saadanne Udbrud til alle Tider været Følgen. J fire Aar er Brunsvig, Staden og Landet, stedse sjunken dybere. Statsforvaltningen syntes kunat have til Hensyn, at drage den muligst største Pengevinding ud af Landet. De ledige Embeder, især i Justitien, bleve ubesatte; det offentlige Bygningsvæsen blev standset, og ikke mindre Forsiculturen; Statens Embedsmænd bleve meget vilkaarlig behandlede, flere afskedigedes; et hemmeligt, Alt udspionerende Politie blev organiseret; Brevene paa Posthuset bleve brækkede; de ædleste Mænd forviste og krænkede; derimod sattes Mennesker af ringeste Slags ved Roret. J Spidsen for Forretningerne stod en med Titel af CancellieDirecteur udstyret Skriver, der havde det Hverv, at falbyde Domainerne og gjøre dem i Penge, derefter forvandle disse til engelske og spanske Statspapirer. Disse Foranstaltninger voldte nu, at Enhver, der kunde forlade Landet, gjorde det. Saaledes blev Staden øde, Eiendommenes Værd sank ned under halv Priis; thi ogsaa de Fremmede, der ellers gjorde Brunsvig til deres Opholdsted, savnedes; selv unge Embedsmænd søgte Ansættelse udenfor Landet. Man saae ingen Hielp i denne Tingenes frygtelige Stilling, thi hvor kunde vel søges Ret herimod. Saaledes steg da Utilfredsheden daglig, og udgjød sig endelig i hyppige Skandskrifter, hvoraf 24 fandtes i een Nat. Men hvad der især satte Kronen, paa Værket var Forhaanelsen af Folkejammeren ved et høitideligt Fakkeltog af tvungne Subalterne og Beskrivelsen heraf i Aviserne, som et Tegn paa Brunsvigernes Held og Velgaaende. Dernæst, Forberedelserne til at ville drive Folket fra hinanden ved Kartetscher, hvis det, som Talen gik, vilde bringe Overjægermester v. Sierstorff et jublende Vivat ved hans forventede Tilbagekomst. Kanonerne bleve kjørte fremden 6te, og derfor steg Forbittelsen til det Høieste; var dette ikke skeet, saa havde man endnu længe bøiet sin Nakke under Aaget. Synet af Kanonerne, Munitionen Karrerne, de uddeelte skarpe Patroner, Garnisonens Forstærkning, satte nu det hungerlidende Folk i Fyr og Flamme. Nu først kom det meest levende i Hu dets tidligere Velstand, en Carl Vilhelm Ferdinands Tider, og følte ti Fold sin nærværende Jammer; nu udtømte sig det frygtelige Folkeraseri, som Deres Excellence kjender. Resultatet af upartisk Prøvelse er: Gjerningen er afskyelig og efter Lovene høist strafværdig; men den følger paa naturlige Forhold, som ogsaa Historien lærer, at saadant Oprør stedses fandt Sted, naar et udhungret Folk var bleven bragt til det Yderste. J Brunsvig vare maaskee 4000 Mennesker, i der lede Mangel paa Fortjeneste, fordi der ikke byggedes forsk offentlig Regning og fordi de velhavende Familier forlode Staden. Hine hørte daglig tale om Uretfærdighed, om grændseløs Vilkaarlighed; der behøvedes da ei engang Kartetscher til at opildne deres Vrede. Nu er Alting roligt, men skal Roligheden være af Varighed, skal der ikke midt i Tydskland vedblive et farligt Brændepunct for Utilfredsheden, saa er det nødvendigt at see Lovmæssighed og Retfærdighed gjenoprettet i Brunsvig.