Viborger Samler, 1831-04-19
Om Europas nærværende politiske Tilstand læses følgende Skrivelse fra det Preussiske af 31te Marts Spørgsmaalet og Krig og Fred giør, her som i Frankrig, Krav paa Enhvers Opmærksomhed; Jngen skjuler for sig selv, at den nærværende Tilstand er den værste af alle, og at Afgjørelsens Time, under hvilken Form den end vil komme, maa foretrækkes for den trykkende, for Handelen og Jndustrien lige fordærvelige, Uvished om den nærmeste Fremtid. Uagtet de franske Ministres Erklæringer synes det, at vi troe os paa Veien til et Brud med Frankrig, og tage vore Forholdsregler derefter, medens den uophørligen tales om de vedvarende venskabelige Forhold. Krigsrustningerne fortsættes med største Driftighed; vore Finantser tillade os at stille ni Armeecorpser, hvert paa 38,000 Pd., paa Benene, og at forsyne dem med det nødvendige Material. Belgiernes Haardnakkenhed i at hævde Besiddelsen, af Luxemburg maa efter den af Forbundsdagen fattede Beslutning, at tilstaae Kongen af Holland som Storhertug af Luxemburg den begjærede Hjælp, nødvendigen føre til alvorlige Forvillinger, da den franske Charg d'Affaires i Frankfurt uvist om af egen Drift eller i Følge erholdt Jnstruction) skal have gjort Jndvending mod hiin Beslutning, og andraget paa, endnu at opsætte det afgiørende Skridt, da der angaaende Belgien finder Underhandlinger Sted, og først at oppebidisses Udfald. Det er naturligt, at man ikke kunde tage nogen Notice af denne Begjæring og at det næsten maatte see ud som Vankelmod, at underkaste den luxemburgske Sag en ny Conference, efterat alle Midler til en mindelig Afgjørelse ere udtømte. Af Frankrigs større eller mindre Deeltagelse i den belgiske Jnteresse afhænger nu især Udstrækningen eller den hurtige Tilendebringelse af de af Belgierne selv provocerede Fjendtligheder. Vil det franske Ministerium skaane Europa for en almindelig Brand, saa maa det antage en bestemt Farve, erklære sig for Fuldbyrdelsen af de londonske Protocoller, og misbillige den belgiske Regents Proclamation til Luxemburgerne, der ligesaa letsindigt som forvovent forkaster Magternes Beslutninger, hvis Bestræbelser for at adskille de stridende Partier og forskaffe Belgien en selvstændig Tilværelse, som det egentlig aldrig for har havt, dog burde lønnes med mindre Utak. At det engelske Cabinet lægger Vægt paa de velgiske Anliggender, og uden Skye betragter dem fra deres sande Synspunct, torde en Meddelelse til Fyrst Talleyrand bevise, hvori Lord Palmerston ønsker at erfare det franske Ministeriums Anskuelser, og ganske simpelt spørger: Giver Frankrig Belgiens Regents, Surlet de Chokier's, Proclamation til Luxemburgs Jndvaanere sit bifald eller ikke, og er det i første Tilfælde findet, at understøtte den belgiske Regierings Pretensioner paa Storhertugdom met Luxemburg, da maa det ansee sig for udelukket fra Conferencerne over Belgien. Vil det fremdeles tage Deel i disse, saa vil det nøieste Hensyn paa de øvrige Medlemmers Beslutninger være nodvendige og enhver Afvigelse derfra en Troloshed. Ved denne simple Behandling af den sværeste diplomatiske Opgave opnaaes Løsningen hurtigt, og enhver Tvivl om Krig eller Fred hæves, hvis den nærværende franske Admidministration holder sig. Det franske Cabinet maa have erklæret sig herover, førend Luxemburgs militaire Occupation af Forbundet kan finde Sted. Vedbliver det ved sine hidtil fulgte fredelige Grundsætninger, faa vilde der vel være Haab om at undgaae Krigen, hvis ikke, da forestaaer en meget blodig Kamp. Alle i Sagen interesserede Magter bestræbe sig allerede for at opstille uhyre Stridskræfter; hvilke Anstrængelser, vil der da ikke først blive gjort, naar Krigen viser sig uundgaaelig? Preussen og Østerrig, tilsammentagne, have allerede for Øieblikket over 600,000 Md. og begge Riger kunne endnu bringe deres Stridskræfter til det Dobbelte. Hvilken frygtelig Magt vil da ikke blive samlet, naar ogsaa alle øvrige Forbundstropper blive stillede paa Krigsfod!