Ribe Stifts Adresseaviser, 1793-09-20
Det har aldrig været nogen Skik, ved Begyndelsen af en Krig nøie at fastsætte, under hvilke Betingelser den skulde ophøre. Disse beroe, paa Omstændighederne. Vor nærværende Handelønheld var en Følge af de forrige Krige, men ikke af den nærværende. Skriget imod den nærværende Krig kommer enten fra Folk, som frygte, at vi kunne blive for lykkelige i mod Frankerig, og ønske, at det franske System og dets Grundsætninger maa blive indførte i dette Land; eller og fra eenfoldige og egen nyttige Folk, hos hvilke Privatfordeel har meere Vægt, end Statens. De Manufakturister, som klage, havde ved Modernes Forandring kundet lide samme Skade, og man maa ikke agte paa deres nærværende Tab imod deres tilkommende Gevinst. **)Hr. Withbread understyttede Hr. Fox, og paastod, at den kunstig opvakte Skræk havde bragt os til Krigen, og denne igien til Bankerotterne. Hr. Burke var derimod; han troede, at Spørgsmaalet var nu, om vi ville giøre Fred med Frankerig, og derved skille os fra Forbindelsen med alle andre Magter, og giøre dem af Venner til vore bitterste Fiender; om vi ville være saa utanemmelige at forlade dem, som have opofret deres Blod og Rigdomme, for at skaffe vor Bundsforvandtes Gebeet Sikkerhed, og befrie det fra en ubarmhiertig Fi 4) Denne Grund er meget latterlig. Forandring i Moder bliver aldrig borte, og just derfor maa Manufakturisten stedse pønse paa nye Opfindelser, for at anvende Modens Foranderlighed til sin Fordeel. 3) Er da den tilkommende Gevinst saa sikker, at man derfor ikke maa agte paa det nærværende Tab; og kan den Manufakturist, som ved det nærværende Tab bliver i Grund forarmet, giøre sig Haab om en tilkommende Gevinst, da han er sat ud af Stand til at anvende de Midler, som ere fornødne til at erholde denne Gevinst? endes Jndfald; " om vi ville handle saa i redelig, at trække vor bistand, som vi nyelig have tilstaaet, fra de Magter, hvilke, endskiønt deres Vaaben have en lykkelig Fremgang, dog endnu staae paa en farlig Post. Dette, sagde han, vilde være en Art af et saa urimeligt, forrædersk og utaknemmeligt Forhold, at Englændere, som han var forsikkret paa, ikke kunde nære slige Tanker. Han beklager Polens Skiebne; men det er qvindagtigt at skrige, hvor man ikke kan hielpe. Polens Bestræbelse for at give sig en fornuftig Constitution var skeet i Utide, skulde vi derfor begynde en Krig mod de mægtigste Stater, Ved andre Revolutioner i Polen har man jo været uvirksom, og Polen er for vor Jnteresse det samme, som et Land i Maanen. Vore Bundsforvandte have sat os i Stand til at redde Holland; deres og vore Bestræbelser have gjort, at vi nu saae her Du mourier som en Giest, og ikke, som han forhen vilde besøge os. Naar vi nu vare utaknemmelige, hvad vilde der da blive af, om Flandern og Holland paa nye skulde aabnes for Fienden, hvilke Helgene skulde vi da anraabe om at erstatte os vore Venners Tab? Vore Bundsforvandtes Forstørrelsessyge er for os ikke saa farlig, som Frankerig, og i Polen har ingen tabt ved Forandringen, ingen Geistlig har mistet Embedet. En Krigs Fortsættelse er heller ikke saa kostbar, som den første Udrustning; og vil man nu, da man 2de Gange har lastet Hr. Pitt for Udrustning, at han nu skal have udrustet sig, uden at indhøste noget, Han ind c) Hr. Burke har maaskee ikke betænkt, at Hollands Redning var en Nødvendighed, naar man vilde redde de østerrigske Nederlande, og at disses Redning, men ikke Hollands, var Hovedøjemærket for de østerrigske Armeer. lod sig derpaa i en vidtløftig Betragtning over Frankerigs nærværende Tilstand, fornemmelig i Henseende til dets indvortes Anliggender, og de formedelst det der herskende Anarchie udsprungne Optrin. Ved sine passende Anmærkninger bragde han Huset snart til Mishag, snart til Latter. Over den afskyelige Marats Seier og dens skrækkelige Følger udlod han sig i de meest rørende og syndigste Udtryk; men paa de for en Brissot, Egalite, Rolland, og Lebrun ikke beklagelseværdige Ulyksfælde, for ødte han den Vittighed og det Spotterie, hvormed han saa ofte har moret Huset. Og til hvem, spurgde han herpaa, skal man henvende sig om en Fred, Lebrun sidder i Fængsel, paa den Maade kan han vel ikke undløbe os; men det vilde dog være besynderligt at vente Breve, fra ham underskrevne i Friehedens 4de Aar. Claviere kan man ikke finde, Egalite er i Fængsel, Roland ligeledes *), og et Besøg hos hans Kone, den virkelige Minister, vilde maaskee opvække Mandens Jalousie, men henvendte man sig til Brissot, saa maatte vor Underhandler naturligviis lade det være sin for nemste Omsorg, at bringe sit Uhr, og hvad han bar i Lommerne i Sikkerhed. En Regieringsform maatte nødvendig først blive fastsat, og en Nation, som er indviklet i Krig med en anden, kan nødvendig fordre dette. Naar min Naboe stikker Jld paa sit Huus, har jeg altid, sagde han, Ret til at gaae ind og slukke; efterdi mit eget staaer i Fare. Er det vel ) Her tager Hr. Burke feil, som ofte, enten af Uvidenhed, eller maaskee med Forsæt. Roland sidder ikke fængslet, men har ved Flugten undgaaet fine Fienders Hænder. Udsigendet og Lebrun og Claviere er heller ikke saa ganske rigtigt.