Den Vest-Sjællandske Avis, 1833-06-01
J en Deel af Sommeren herske saa farlige Fe bere i Charleston, at mangfoldige Jndvaanere forlade Staden; mange af disse begive sig da til Sullivans Øen, som ligger i Bugten, andre til de biergfulde Egne i Syd Carolin, hvor Luften er meget sund, og mange udvandre til de nordlige Egne, til Saratogas Sundhedsbrønde, eller til Naboestaterne. - Den 4de Marts foretog jeg mig en stor Lystreise for at tage Landet i Omegnen i Øiesyn, hvoraf en stor Deel er sandfuld. Landeveiene ere paa nogle Steder meget slette, som komme af, at de blive fordærvede af de svære Bomuldstransporter, som bringes paa Vogne til Staden. Landskabet oplives imidlertid af de smukke Floder, som giennemstrømme det. Det Jndre af Carolina er i mange Egne biergfuldt og meget malerisk, nogle Armee af Alleghan Bierget er 3-4000 Fod over Havet. Tavlebierget (Table mountain), en Granitklippe, som paa de tre Sider er ganske nøgen, er den høieste af dem alle. En stor Mængde af de skiønneste Træearter sees i Nærheden af Charleston, især de altid grønne Egetræer, som ere bedækkede med en lang nedhængende Mosart (Tillandsia usneoldes) saa ofte de staae paa en fugtig Jordhund. Man stopper Madratser med dette Mos; Qvæget æder det gierne førend Græsset begynder at groe paa Engene. Mosset berøver Træerne deres Næring og afholder Solvarmen fra dem. Min Kudsk var en frigiven Neger; han giorde mig en frygtelig Beskrivelse over den Behandling, som han og alle Sorte maae udholde i denne Stat, de maae saa være Friegivne eller Slaver. Han pleiede ellers engang om Aaret at begive sig til Nyeyork, nemlig paa den Aarstid naar Jndvaanerne forlade Charleston; men for nogle Aar siden har Øvrigheden befalet, at naar en Frieneger forlader Staten, eller kun gaaer over Grændsen, saa maae han aldrig komme tilbage; han maae nu blive der, da han har Kone og Børn, og det kommer ham for, som han levede i en Arrest. Jngen Frieneger fra andre Stater maae nedsætte sig i Staten. Loven tillader ikke at de Farvede, selv naar de ere frie, maae nyde Underviisning; de kunne ikke for Retten aflægge gyldige Vidnesbyrd mod de Hvide; deres egne Saaer afgiøres ved Fredsdommere, og de Eedsvornes Ret gielder ikke for dem. Slaverne ere endnu værre farne, deres Vidnesbyrd gielder ikke mod de Hvide, men den ene Slaves Vidnesbyrd mod den anden. Jeg havde Leilighed i Charleston til at iagttage Slaveriets sørgelige Virkninger. - Min Værtinde behandlede, som sagt, dagligen sine Slaver paa en høist barbarisk Maade, uagtet Erfaringen havde lært hende at en Slaves Mishandling havde nyeligen nær kostet hans Herre Livet; denne slog sin Kok, en stærk Karl, saalænge til han tabte Taalmodigheden; han faldt over denne, og gav ham et saa diervt Slag, at han var nær død deraf; Slaven tog Flugten og man hørte aldrig siden noget til ham. Min Værtinde pryglede engang een af sine Slavinder saalænge til hendes Kræfter ikke tillod hende at blive ved dermed; hun befalede Ferguson at fortsætte Straffen i et andet Værelse; men han gav Slavinden et Vink, hun skraalede af fuld Hals imedens han bankede paa Væggens det rygtedes imidlertid og han fik sin Afskeed. Den Dag da jeg forlod Huset erfarede jeg det grusomste Træk af denne qvindelige Diævelinde, Kokken, en stor og stærk Karl, skulde bære min Bagage; han kom til mig med Taarerne i Øinene og fortalte mig at han for faa Øieblikke siden havde faaet et saa voldsomt Øresigen, at han nær vor faldet i Afmagt. Da jeg beklagede ham, saa sagde han, at han brød sig kun lidet om en saadan Mishandlig; men hans hele Liv var fuldt af Qval; thi for to Aar siden var han med Kon og to Børn frembudt til Salg paa Torvet i Charlesion; Værten havde kiøbt ham; men en anden Mand havde kiøbt hans Familie, og endskiøndt han levede med dem i den samme Bye, saa fik han dog aldrig Lov til at see den; man vilde prygle ham ihiel om han blot gik til Enden af Gaden. Lader en Slave sig i mindste Maade mærke med Opsætsighed, saa sender hans Herre ham hen til Stadsarresten, hvor Profosser, hvilke ogsaa ere Negere, give ham saamange Pidskeslag, som hans Herre forlanger. - Slaver blive ofte solgte paa Torvet i Charleston. Jeg var to Gange Øievidne til at de Ulykkelige græd bitterligt, fordi man skilte dem fra deres Slægtninge og Venner, saaledes blev den ene Gang et Fruentimmer paa 17 Aar skilt fra sine Forældre og Paarørende; dette møder ikke sieldent; endskiøndt man i det Hele taget sørger for at Familierne blive sammen. (Det er en almindelig Erfaring at Slaverne behandles langt haardere i Friestaterne end i de despotiske Stater- Det er besynderligt at Negerne have til alle Tider været saa villige til at lade sig giøre til Slaver. Med de Amerikanske Vilde har det derimod aldrig villet lykkedes; et paafaldende Beviis paa Raceforskelligheden i Menneskenaturen.)