Ribe Stifts Adresseaviser, 1798-02-02
Løresettelse af Fortællingen som Forbienget Leucas, som (see Tillæget den 23de Jan. 1798) Guieren Diggoras blev indtaget i sin Kokkepige, mange Gange betragtede han Biergets Afgrund, men Madet mangledet. Han vendte tilbage til den allerkiereste Kokkepige, og Dagen efter var hun hans Kone. Eurica, en Paphisk Pige paa mitten Aar, brændt af Kierlighed til Eurikates. Hun blev saaret i Sprinret, men kom sig dog igien. Dette var den tolvte Gang hun havde sprunger. Hesparus, et ungt Menneske fra Tarent, og forelsket i sin Herres Datter, bruknede, da man ikke kom ham hurtig nok til Hielp med Baaden. Den Lisbiske Sapha, forelsket, i Phavn, som til Apols Tempel ganske suchvid klædt, som vilde hun have gaaet ind i Hummens Helligdom. Paa Hovedet, bar hun en Myrthekrands og i Haanden et must kalsk Jnstrument af egen Opfindelse. Efterat have sungen en Hymne til Apols Ære, hængte hun Krandsen paa den ene Side af Alteret, og Harven paa den anden. Derpaa Slog hun efter de Spartanske Piges Mode, fine Klæder tilbage, og midt iblandt Tusinde uroelige Tilskuere, som ofrede Ønsker for hendes Redning, nærmede hun sig dristig Forbier gers Pynt, hvor hun, efterat have gientaget en Stan te af hendes egen Composition, som man ei kunde høre for den lange Afstand, nedstyrtede sig selv fra Klippen med en overordentlig Behiertighed. Man og Tilskuere faae hende falde i Havet, uden at komme op igien fra Vandet; andre derimod forsikkre, at hun aldrig engang kom til Vandets Overflade, men blev i Faldet forvandlet til en Svane, og fløi i denne Figur giennem Luften. Aleus den berømte lyriske Poet, som havde været dødelig førelsket i Sapho, kom endnu samme Aften til Forblerget Leucas og vilde have sprungen for hendes Skyld. Da man havde underrettet ham om hendes Spring og at Legemet ingensteds, var at finde, begræd han sin Gudindes Fald og gjorde vad denne Leilighed sin hundrede og fem og tyvende Ode. den aarligt at havde sal. Caroes vansmægtede og henvisnede i sin Af ders Blomster, over at see sig foragtet af Melina, som han elskede for høit, Han sprang og brækkede Halsen, for i det mindste at aftvinge hende een Medlidenheds Taare, som hun dog ikke gav ham villen Achenais havde lagt sig efter det Hebraiske for at behage en ung Jøde der var kommen til Ahrenen, men da hun kom efter at han lagde sig efter det Grædske for at behage en gammel riig Kielling, sprang hun og omkom i sit Fald. Miresine havde forladt Verden, for intet at elske uden de udødelige Guder. Hun havde paa sin gammel Alder maattet friske den Ulykke at blive for gadt i en af sine Slaver, der var saa ugudelig og uskiønlem, at snige sig bort fra sin gode gamle Frues kielne Omfavnelser. Uagtet hendes Hiertesorg, troede hun dog at kunne have beroeliget sig, ved at sidde i sin Eenlighed og nynne smaae Hynner til Enderne; men idelige Vapeurs overbeviiste hende om det Modsatte, hun sprang, for ikke at plages meer af disse lumpne Vapeurs. Den eengiede og pukkelryggede Auaris, forang af Fortvivlelse over at have seet den delige Zirca døe af lutter Kierlighed til ham i en, efter hans Meening, ubetydelig Sygdom. Farfadus lod sig see paa Forbierger, ganske udmattet af Strabadsen. Han havde gjort hele Reisen til Fods lige neden fra Bierget af, og var over behængt af Fruentimmerpynt. Commandanten af dette hellige Sted traadde frem imod ham; for at hindre at han ikke skulde gaae over de Grændser, inden hvilke det var de vanhellige formeent at komme, da han ingenlunde formodede, der kunde være Kierlighed, langt mindre en mandig Beslutning i et Menneske, der udmærkede sig ved Qvinde stads. Farfadus kundgiorte, han kom for at springe. I springe, sagde Commandanten. Ja svarte han, Jeg brænder for den ubilligste lille Qvinde, man har seet. I Tanke at skulle nyde hendes Person, gik jeg ombord. Den trettende i denne Maaned var jeg paa Paphos. Efterat hun der er kommen tilsatsraadføre sig med Lægen Syros, har hun adskillige Gange gaaet mig forbi, uden at værdige mig endog kuns et blot Øiekast. Hun er nu i sit femtende Aar, og jeg kommer at springe, for ei at chagrineres af mine Rivalers Jmpertinence. Her dreiede han sig med en ziirlig Vending omkring paa sin lille nysselige Fod, og begyndte at hæve sig for at springe; men Commandanten, der var en alvorlig og Haandfast Mand greb ham, saa at sige, i Flugten og kastede ham i et Morads, hvor man lod ham have Tid til at anstille alvorlige Betragtninger overden Uforskammenhed, at ville dræbe sig med en saa pedantisk Mine.