Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1843-09-18
Angaaende det holsteenske Arvespørgsmaal har Kölner Zeitung, ifølge Correspondenzblatt, nylig indeholdt følgende Skrivelse fra Holsteen. Der er hidtil endnu ikke blevet noget Nærmere bekjendt angaaende Forhandlingerne mellem vores, den hessiske og den russiske Regjering til Regulering af vor Thronfølge. Noget Officielt vil derom heller ikke blive meddeelt førend den mulig trufne Overeenskomst forelægges Hessens og vore Hertugdømmers Stænderforsamling. Ved denne Leilighed vil det engang staae Prøve, hvilke Fremskridt vi have gjort siden det forrige Aarhundrede. Dengang blev Thronfølgen opfattet som en Privatret, den hele Regentmagt som en Slags Eiendom; Regenten kunde efter Vilkaarlighed beslutte derover, bytte eller sælge Land og Folk som en Vare. Men nutildags har dette Forholds offentlige Natur udviklet sig klarere, Statsretten er traadt ud af sin Sammenblanding med Privatretten, og Fyrsten disponerer derfor ikke længer ad privatretlig Vei over Arvefølgen, men kun Loven, som er gaaet gjennem Kamrene, kan omdanne disse Statsforholde. Formodentlig ville Stænderforsamlingerne opfatte dette Arvespørgsmaal fra det nationale tydske Synspunkt. Til den Deel af Holsteen, som Rusland, i Tilfælde af at den nu regjerende Linie skulde udde, vilde gjøre Fordring paa, hører ogsaa Kiel; Kiels Havn er den bedste ved hele Østersøen, rummelig, beqvem, og af Naturen sikker; den er, som nylig er blevet sagt i et her udkommet Skrift, et af Tydsklands svageste Punkter, da en russisk Flaade i kort Tid kan bringe 20,000 Mand herhid, og i faa Uger sende dem ind i Hjertet af Tydskland. Hvo der er i Besiddelse af Havnen ved Kiel, behersker Østersøen og Nordtydskland. Dette foreliggende Spørgsmaal fortjener alvorlig at paaagtes i hele Tydskland. – Vi skulle ikke commentere videre over denne Skrivelse med Hensyn til, at den deri fremsatte Forudsætning, at det omhandlede Arvefølge spørgsmaal skulde blive forelagt saavel den slesvigske som den holsteenske Stænderforsamling, involverer, at Arvefølgen i Slesvig skulde være forbunden med den i Holsteen, og derimod ikke med Kongeriget Danmark, da dette er en Formening, hvis Urigtighed allerede er saa indlysende godtgjort, at den selv neppe i Hertugdømmerne længere fastholdes af Andre end saadanne Partimænd, der med Forsæt ville være blinde i denne Henseende. Den fortsatte Strid derom ansee vi derfor som temmelig overflødig og overlade den derfor gjerne til Andre. Men endskjøndt denne Formening tilstrækkelig antyder, at den omhandlede Skrivelse vel maa hidrøre fra en verstockter Schleswigholsteiner, saa er dog den deri fremsatte Betragtningsmaade af ethvert Arvefølgespørgsmaals Afgjørelse forsaavidt ret og sand som derved Folkets Ret vindiceres til selv at have Stemme og Andeel deri ved sine Deputerede, og fortjener derfor vel at fremhæves, ligesom ogsaa hvad Forfatteren anfører angaaende Udsigterne til Ruslands mulige Fordringer paa en Deel af Holsteen, og det saameget mere som Tydskland der unegtelig vil være ligesaavel interesseret som Danmark, hvorfor det netop maa være begge Lande magtpaaliggende, at Anskuelser om dette Spørgsmaal begrunde sig saa fast og afgjørende med Hensyn til en Forebyggelse heraf for enhver Priis, at alle mindre vigtige Qvæstioner derved træde tilbage som underordnede, og forene Alle til en fast uimodstaaelig moralsk Magt, mod hvilken ingen enkelte eller fremmede Prætensioner kunne gjøre sig gjeldende. Forhaabenlig dog er den Tid, hvor et saadant Spørgsmaals virkelige Afgjørelse kan komme til Anvendelse, endnu saa fjern, og forhaabenlig ville Nationerne inden den Tid, ved Opnaaelsen og Brugen af friere og folkelige Jnstitutioner og ved den derved opnaaede folkelige Selvstændighed, have lært saa godt at indsee deres gjensidige nøieforbundne Jnteresser, at dets Løsning derved vil blive langt mindre vanskelig og saavel for Danske som for Tydske langt mere tilfredsstillende, end man nu i Alminde(Kbhpst.) lighed antager.