Berlingske Tidende, 1834-03-04
Hamborg, i Februar. - Hvad der for Øjeblikket meest sysselsætter vore Tanker, er nogle her boesatte og som Borgere, optagne Englænderes fremfusende, lovstridige og – i statsborgerlig Henseende utaknemmelige Opførsel. Gangen i denne Sag er følgende: Et Selskab af Engelske Kjøbmænd (de saakaldte adventurers of Hamburg), der allerede i Aaret 1406 havde erholde et Frihedsbrev af Henrik IV., fik i Aaret 1566 Tilladelse til at oprette et Vare=Oplag i vor Stad. Dette ophørte siden, men Selskabet vedblev at bestaae, og dannede et særegent Corps under en egen Courtmaster. – Da nu, i vor Tid, Stadens Selvstændighed, og følgeligen ogsaa dette Selskabs Vel og Existents, blev truet af Franskmændene, foranstaltede Magistraten, at Factoriet blev opløst, at sammes i Banken deponerede Eiendom 180,000 Mark Banco) blev, imod at stille fuld Sikkerhed udbetalt til Nogle af Selskabets Medlemmer, og at Borgerret, og altsaa Beskyttelse imod Fjenderne, skulde tildeles Selskabets samtlige Medlemmer. Da de Franske desuagtet gjorde Mine til, at confiskere Engelsk Eiendom, besluttede Staden Hamborg ogsaa at overtage denne, saaledes, at der i Stedet for denne blev betalt en Contribution, der siden blev reparteret paa alle Stadens Borgere. Liberaliteten og Høimodig heden i denne Fremgangsmaade blev almindeligen erkjendt, selv af den Engelske Regjering. Der var ikke videre Tale om Factoriet, det var og blev opløst (saa godt som det Factorie i St. Petersborg, der tilhørte det Britisk-Nordiske Selskab (en Green af det herværende); Hamborg havde betalt et tilstrækkeligt Æqvi valent derfor, Staden var og er desuden endnu liberal nok til uden Vægring at skjænke enhver Englænder, som nedsætter sig her, Borgerret i Staden, saasnart han indgaaer de Forpligtelser, der paaligge selv de Jndfødte. Hvo skulde under slige Forhold holde det for mueligt, at Nogle af de yngre her boesatte Englændere, der aldrig have været Medlemmer af Factoriet, men blot ganske simpelt, efter aflagt Eed, ere blevne Hamborger Borgere, – at disse vilde falde paa den Jdee, at reclamere Factoriets formeentligen krænkede Rettigheder, ja, at drive deres Arrogants saavidt, at henvende sig i et Bønskrift til Ministeren for de Udenlandske Anliggender i England, Lord Palmerston, med Klager imod deres egen Øvrighed, denne Stads Magistrat. Jndholdet af denne, i The Times af 8de (10de Januar d. A. in extens meddeelte Petition, er følgende: De i Hamborg bosatte Englændere ere siden 1814 blevne aldeles glemte af den Britiske Regjering. Siden Factoriets Opløsning i Aaret 1808 ere de blevne tvungne (compelled) til at søge Borgerret, endskjøndt de behandles som Fremmede, og ere underkastede personlig Militairtjeneste. De have gjentagne Gange henvendt sig til den Britiske Regjering, for at anledige Gjenoprettelsen af deres Privilegier, i Særdeleshed, da de i England etablerede Tydske Kjøbmænd nyde samme, – men forgiæves. De føle sig saameget mere krænkede, som de Forenede Nordamerikanske Fristater have siden 1828 erholdt disse Fordele for deres Statsborgere. Ved Ophævelsen af Factoriet beløbe sammes Fonds sig til 17,000 Pund Sterling, hvoraf meer end en Trediedeel var anbetroet Factoriet som Legat, formed rentefrit Laan at understytte unge Engelske Kjøbmænd, der vilde etablere sig i Hamborg. Gjentagne Forsøg paa, at bevirke en Erstatning af disse Penge, ere mislykkede, uagtet Regjeringen erkjendte vor Ret til disse Fonds, i det den tilstillede en i denne Anledning i Hamborg udnævnt Commission den Anviisning, atter at erholde hine tilbage (to recoves, og uagtet Kronens Retsførere i Aaret 1824 udtalede deres Mening saaledes, at Factoriet var et offentligt Jnstitut, og at Jngen af sammes enkelte Medlemmer kunde, efter Ret og billighed, tilegne sig dets Fonds. Desuagtet synes det mueligt, endnu at kunne redde Noget deraf. Den Sum af 80,000 Mark Banco blev af Senatet udbetalt til nogle af Selskabets Medlemmer; Senatet selv tvivlede aabenbart om Legaliteten i denne Udbetaling, og forlangte derfor Sikkerhed imod mueligen fremtidige Fordringer. En anden Sum paa 23,500 M. B. var, indtil for ganske kort Tid siden, i Senatets Hænder, men er, uden de her boende Englænderes Vidende og Sauction, bleven overgivet til Hr. Richard Pariss, der holder samme tilbage, til Fordeel for Medlemmerne af det ældre Factorie, med den Forpligtelse for samme, i det mindste at offre en Deel deraf til Opbyggelsen af en Episcopalkirke. J Betragtning af, at Hamborgs Regjering endnu er i Besiddelse af Steel-Hard i London, der blev indrømmet samme af den Britiske Regjering, som en Erstatning for de Engelske Kjøbmænds Privilegier og værdifulde Bygninger i Hamborg, hvilke nu ere dem fratagne uden nogensomhelst Godtgjørelse, og at de trække en betydelig aarlig Rente af hiin Steel-Vard; i Betragtning af, at Hamborgs Regjering trækker en aarlig Jndtægt af 15,000 Pd. St. fra den Britiske Post, imedens alle andre Magter have deres egne Postamter i Staden, at den Britiske Regjering saaledes har skjænket Hamborgerne en Sum, der, med de oplagte Renter, siden Ophævelsen af Factoriet, indbefattede, maa beløbe sig til 300,000 Pd. St. (1) – ere Undertegnede af den Mening, at Øvrigheden i Hamborg ikke kan vægre sig ved, paa den Britiske Regjerings Reqvisition, at stille begge Summerne paa 80,000 M. B. og 23,500 M. B. til de herboende Engelske Kjøbmænds Disposition; hvisaarsag de bønfalde Hs. Majestæts Regjering, at ville reclamere disse Summer af Senatet i Staden Hamborg &c. John Jackson, Thomas Carr, Thomas Beckitt, John C. Ramsden, Thomas Boyes jun W. Edyr, Secretair. Lord Palmerston, begavet med skarpere Dømmekraft end disse Herrer, erklærede dem herpaa : at de, som Borgere i Hamborg (de selv kalde sig residents, Residerende) havde at henvende sig til denne Stads Magistrat, som deres rette Øvrighed; og sendte tillige Documentet til denne Antoritet. – Jfølge dette Skridt bleve Dhrr. Borgere strax ind stevnede for Politiet, og ganske simpelt spurgte; om de havde undertegnet det dem forelagte Skrift og indsendt samme til Lord Palmerston, Og om de havde aflagt Borgereed i Hamborg Da ingen af begge Delene kunde nægtes, lod man dem uden Videre gaae igjen. Men nu delibereres der om, hvilken Straf man skal dictere disse Hamborger Borgere, der have aflagt den Eed: Jntet at gjøre til Skade, Alt til Gavn for Staden. For at kunne vurdere nogle af de i ovennævnte Skrift forekommende Klagepuncter, vil det være tilstrækkeligt at anføre Følgende: 1) De Ansøgende vare, som forhen er meldt, ikke Medlemmer af Factoriet; om de vare blevne det, ifald dette endnu havde bestaaet, derom kunde være Spørgsmaal. Saaledes havde de i hvert Tilfælde ingen Slags af Fordring paa ovennævnte Fonds, i det Højeste (efter den muelige Gjenoprettelse af Factoriet) blot noget Haab og en Andeel i hiin, i Bønskriftet omtalede, Understyttelse ved rentefrie Laan. 2) Jmedens man i Hamborg havde, under de vanskeligste Omstændigheder, tilstaaet Englænderne Borgerret, fandt man for Godt i England, at afslaae Tydskerne denne Ret (der kaldet Nationalisering), selv efter et nok saa langt Ophold, og at underkaste disse, om de end havde boet i England i 50 Aar, alle den berygtede Alienbills Jndskrænkninger; – imedens derfor den i Hamborg bosatte og som Borger optagne Englænder havde aldeles lige Rettigheder med Hamborgerne selv, maatte den i England bosatte Tydsker, foruden de almindelige Handelsafgifter, endnu betale Fremmedafgifter, scabbage dito o. fl. a. – kunde ikke blive Mægler – ingen Grundbesiddelser erhverve sig; – hans Ophold og, som en Følge af Ovennævnte, tillige hans mercantilske Eristents, var knyttet til Ministerens bon plaisix. Ja lykkedes det endog En eller Anden, ved særdeles Protection, at erholde Borgerret i England, da var det blot under en intolerant Religionstvang, – han maatte nemlig træde over til den Engelske Kirke. 3) Lige Rettigheder, lige Pligter, J Krigen mod Frankrige bleve de i England boende Fremmede tagne til Militsen, uden at være Borgere, eller uden derved at vorde det, altsaa Pligter uden Rettigheder. Her er enhver Borger forpligtet til at gjøre Militairtjeneste, altsaa ogsaa de ligeberettigede Englændere, naar de ville være Borgere; – men tvungne dertil blive de ingenlunde; og de gjorde vel i, om de med Hensyn hertil erindrede sig en i deres Fæderneland, selv i Nærværelsen af Fremmede, meget yndet Toast, nemlig: The land we live ! And may those that do not kke it – leave it London, den 22de Februar.