Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-09-20
Paa andre Maader kan man næsten ikke forklare sig den Smagløshed, der især i de senere Aar har hersket ved vort Theater og alle de Ubetydeligheder vi ere blevne hjemsøgte med, trods det tænkende Publicums lydelige Mishag, ja trods Pibens skingrende Lyd. Man har ordentlig kjæmpet for en slet og vanartet Smag, og synes ligesom at bortskræmme alt hvad der røber Talent og Sands. Fraregner man nogle enkelte gode Stykker, som lykkelige Omstændigheder ligesom med Magt have trukket frem paa Skuepladsen, saa kunne de senere Theateraar næsten ikke opvise andet end maadelige Oversættelser af endnu maadeligere Originaler. Som det er gaaet med Stykkerne er det ogsaa gaaet med Skuespillerne og Skuespillerinderne. De bedste af dem ere de, som endnu høre til den gamle Stamme, og som Conjuncturerne have levnet os. De tilkommende ny ere ofte ikke andet end mislykkede Copier af de gamle, som sjelden indvortes Trang, men den ubetydelige Løn, Theatret giver, har lokket ind paa denne vanskelige Bane. Man forfærdes over at see hvilke Poder, der ofte afløse en Schwarz, Rossing, Mad. Preisler, Jomfru Winther og alle de sande Konstnere, der engang udgjorde den Danske Thalias og Melpomenes Stolthed. Aarsagerne hertil vilde ikke være vanskelige at sige; men saa svage Jdeer jeg, som Jndivid, hidtil har gjort mig om de nuværende Bestyreres Konstsmag og Konstfølelse, ligesaa stor og uskrømtet en Agtelse har jeg for dem som Mennesker. Jeg er overbevist om, at det er deres oprigtigste Villie, at fremme den gode Smag i Skuespil, at opsøge og opmuntre det skjulte, beskedne Talent; at tilsidesætte Fordomme, som aldrig er skadeligere end i Konstens Rige, at forjage alt forhadt Privilegiumsvæsen fra en Republik, hvori ikke Prædilection, Venskabsforhold, Familieforbindelser, Titel og Authoritetsanseelse, men Genie og Talent allene, bør bane Veien til Fortrin. Men jeg vil ikke undersøge, hvorvidt de i Gjerningen have udført denne Villie. Enhver, som kjender vort Theater, dømme, Hvilket Genie er fremkommet under den nærværende Bestyrelse? Hvilket godt Stykke – naar jeg undtager et eneste, der blev præsenteret paa en Fløiels Hynde – er i de sidste fem Aar frem spiret paa vore Theaters golde Bund Jdelig læser man Bekjendtgjørelser om forkastede Stykker, aldrig hører man, at et anonymt Stykke er bleven antaget, og antages det engang eet, saa veed hele Byen og formodentlig ogsaa Directionen Forfatterens Navn længe forend det opføres. Skulde da alt Eenie være uddød i Dannemark, Skulde det Land, som har frembragt en Holberg, Ewald, Wessel, Olufsen, være saa fattigt paa dramatiske Genier, at det nu maa søge alle sine Konstproducter hos en liden privilege ret og udkaaret Kreds, Skulde denne Kreds indbefatte alle dem, Naturen har givet Ævne til den dramatiske Digtekonst, ligesom Videnskabsselskabet indbefattede alle dem, der formaaede at skrive en Lovtale over den store Sum, *) Skulde alle de anonyme Stykker, som nu i en Række af Aar ere indkomne til Directionen og som alle *) Man spurgte engang et af dette Selskabs Medlemmer, hvad der var Aarsag til, at det, dets gjentagne Jndbydelser uagtet, ikke har seet sig istand til at faae en Lovtale over Suhm, som det kunde tilkiende den udsatte Belønning? "Det kommer deraf svarede Manden ganske troskyldig, "at alle de, der ere istand til at skrive en saadan Lovtale, ere Medlemmer af Selskabet, og dette har netop betinget sig, at ingen af dets Medlemmer maa skrive den." uden Forskjel ere forkastede, være saa slette, at ingen af dem fortjente at opføres med samme Retsom de mange maadelige Oversættelser, man har opvartet os med, Skulde de alle være saa genieløse, at ingen af dem eengang røbede Anlæg, der fortjente, om ikke andet, saa dog et opmuntrende Svar. Det vilde være sørgeligt om man skulde nødes til at besvare disse Spørgsmaale med ja. Jeg kjender ikke den nærværende Directions Maade at bedømme eller lade bedømme *)de indsendte Stykker. Men fra de forrige Directioners Tid er mig nogle caracteristiske Træk bekjendte. Førend det endnu ved et Kongebud var blevet bestemt, at Stykkerne inden en vis Tid skulde være bedømte, henlaae de i hele Aar hos Directionen, og stundom døde Forfatteren bort, uden at erfare sit Stykkes Skjebne. Tilsidst opdyngede disse henliggende Arbeider sig saa meget, at man engang ordentlig maatte foretage en Renselsesfest. J Jeg siger med Forsæt, lader bedømme, og Grunden til denne min Formodning kan jeg documentere. Naar Directionen forkaster et Stykke, saa svarer den efter følgende, næsten havde jeg sagt, Formular: "Det indleverede Skuespil – have Censorerne ikke fundet af den Beskaffenhed, at det kan antages til Opførelse paa Theatret. Directionen giver sig derfor den Ære herved at tilbagesende Dem Stykker."