Corsaren, 1841-02-12
Høistærede Hr. Corsar. Det havde jeg saamænd ikke vovet at haabe for en Maaneds Tid siden, at det var Dem, jeg skulde søge Raad og Trøst hos i min Bekymring; men, da De forleden har udtydet Deres Motto saa smukt om, at det var en velvillig Haand, De ønskede, at Deres Læsere skulde udstrække imod Dem, saa slutter jeg, at De ligeledes vil udstrække en velvillig Haand mod Deres Læsere. Og til disse hører jeg, ja endog til den Klasse, der betaler dobbelt; thi, da min Stilling forbyder mig at sætte mit Navn paa andre Blades Abonnentlister end de privilegeredes, maa jeg kjøbe Deres Nummere enkeltviis. - Bare De dog var kommen strax med den Forklaring; saa havde jeg ikke havt nødigt at gaae næsten tre Maaneder i denne forsmædelige Klemme, hvori jeg er bestedt, mellem Embedseed, Kongelov, Samvittighed og Menneske- og Borgerpligter. Min Kokkepige forsikkrer, at jeg har tabt over et Lispund af min Vægt i den Tid, det kan hun godt see paa mig, siger hun. - Men om Forladelse for den lange Jndledning. - Ja, De ahner vel sagtens allerede, hvad det er, der piner mig: Det er den Embedseed, som jeg aldrig i mine Dage har tænkt Noget ved, førend dette allernaadigste Rescript kom, og saa al den Snak blev ført derom i Bladene. De maa da ikke troe, at jeg har undertegnet Petitionen; nei, jeg er en forsigtig Mand og har ikke engang underskrevet de Bedstes Adresse, thi, da min Titel er næsten militair, tænkte jeg nok, at det var ikke værdt at komme paa den Gallei. Nei, saa galt er det heller ikke! og en tro Embedsmand har jeg altid sat min Stolthed i at være, aldrig een Skilling har jeg forvansket af hans Majestæts Jndtægter; - jeg har da heller aldrig havt nogen af dem under Hænder, Gudskeelov. - Men der ere nu de indholdsrige Ord: "Jsynderlighed lover jeg alle mine Tanker og Jdrætter derhen at dirigere, at Hans Majestæts absolutum dominium o.s.v." og fremdeles : "ufortøvet at aabenbare, om Nogen noget Præjudiceerligt taler o. s. v." Bedste Hr. Corsar! De er ikke kongelig Embedmand; (De har vel ikke engang Kaperbrev, siden De allerede to Gange er bleven bragt op); hvis De var kongelig Embedmand, kunde De umuligt være i godt Humeur, som De siger, at De er. Jeg, som er kongelig Embedsmand, har ikke havt en rolig Time, siden jeg begyndte at tænke paa den Embedseed. De kan ikke forestille Dem, hvilke Collisioner en Mand som jeg kan komme i. Om bestandig Borgerlige", hvoraf jeg er Medlem, vil jeg nu slet ikke tale; saasnart jeg gaaer derhen, stopper jeg Bomuld i mine Øren, og taler med Ingen undtagen et Par forsigtige Mænd, der tie bomstille og spille Lhombre; og, naar den politiske Discurs bliver altfor høirøstet, lukker jeg mine Øine i; for jeg troer da, Jngen vil forlange, at jeg skal kjende Nogen paa Stemmen og angive dem. Men ikke engang i mit eget Huus kan jeg undflye den skrækkelige Collision. Der kom forleden Dag min Kokkepige hjem fra Torvet med en Gaas, som hun havde givet 7 P. for. Men det var jo forskrækkeligt dyrt, Maren, sagde jeg. "7 P. for saadan en Gaas!" - 'Ja,' svarede hun,,hvad skal man sige til det, Herre! Bonden sagde, at det var, fordi der gaaer saadan en skammelig høi Constitution af i Porten." "Consumption, Maren", rettede jeg hende, 'nævn ikke det andet Ord her!" - Ja saadan hedder det nok ogsaa", sagde hun;men det bliver der da snart en Forandring i, for, naar nu Stænderne samles igjen, saa gjør de nok en ganske anden Regjering, og indfører den norske Consumption, (var det ikke saadan, Herren sagde, det hed?)" Ti stille, Maren, for Guds Skyld!" skreg jeg; "Du kan gjøre os begge to ulykkelige med saadan Snak!" og dermed løb jeg ind for ikke at høre Mere; men mine Knæe ryste endnu under mig, naar jeg tænker paa hendes Ord. Hvad skal jeg nu gjøre? Skal jeg gaae hen og angive min Kokkepige for oprørsk Tale? Saa fik jeg jo Jngen til at tjene mig herefter, og i altFald var det kanskee ikke saa let at faae En, der var saa brugbar og villig, som hun er, saa det vilde gaae mig græsseligt nær, om jeg skulde miste hende paa den Maade. Men det er endnu ikke Alt. Jeg har længe pleiet at læse Adresseavisen hver Dag til min Morgenpibe, og glædet mig over, hvad Jetsmark dog var for en Dannemand, og hvorledes han og hans Medarbeidere kunde tørre de Liberale; men, saa traf det sig tilfældigviis, da jeg læste det Stykke om Danmarks blomstrende Forfatning, og om "Skipperen, man havde kjendt i tyve Aarl", o. s. v., at jeg kom til at tænke over det, jeg havde læst, og saa faldt det mig paa eengang ligesom Skjæl fra mine Øine, og jo mere jeg tænkte, desto tydeligere saae jeg det, at baade det Stykke især, og mange af de andre vare skrevne blot for at gjøre Nar! - Der staaer jeg nu atter i en Maade. – Skal jeg nu melde til Cancelliet, at jeg har opdaget en farlig, raillerende Tendents i Adresseavisen? - Saaledes byder min Eed mig jo; men hvad bliver Følgen? Enten troer Cancelliet mig, og saa bliver Jetsmark ulykkelig, som dog har virket saameget for Asylsagen og den moralske Fordærvelse; eller det høie Collegium troer mig ikke, og troer maaskee ovenkjøbet, at jeg selv vil gjøre Nar; og saa Gud naade mig! Ak, kjære Hr. Corsar, det bliver endnu værre. Sine Jdrætter kan en Mand da nogenledes passe paa og dirigere i den rigtige Cours; men sine Tanker: Gud bedre os! Der kom jeg forleden Dag til at kigge i Fædrelandet", (som jeg kan forsikkre Dem, at jeg ellers aldrig læser, naar Nogen seer det, siden den Tid, det blev forbudet Landcadetterne) ; men saa træffer jeg paa en Tale af Hans Majestæt Kongen selv. Den tænkte jeg dog, jeg kunde læse, uden at risikere, at mine Tanker fik en gal Direction; jeg læste og læste og blev ganske begeistret. "Det var kongelige Ord', sagde jeg ved mig selv, 'og det var kongeligt tænkt! Ja, i Norge har Kongen reist sig en Mindesteen, fast som Døvrefjeld, og stolt som det sneedækte Goustal" Saalunde løb mine Tanker i Gallop, indtil jeg pludseligt med Bævelse mærkede, at de vare lige ved at galloppere, tvertimod Eed og Pligt, ind i Liberalismen og Constitutionsønskerne. Og det var ved at læse Kongens egne Ord, mine Tanker kom saaledes paa Afveie! Hvorledes skal man saa vogte sig? – Og dengang, som sagt, fik jeg dog itide standset mine Tankers altfor dristige Gallop, og bragt dem i deres rigtige, gamle Direction; men ak, Høistærede, De kan ikke forestille Dem, hvilken Vaande en stakkels Embedsmand gaaer i! Om han ogsaa den hele udslagne Dag gaaer og huster paa sin Eed og Pligt; - hvem kan dog svare for sig selv om Natten, i Drømme! Jeg sværger Dem til, at jeg sover ind hver Aften med de reneste, Kongeloven meest hengivne Tanker; thi jeg læser mig altid isøvn ved Berlingsavisen; men desuagtet! Tænk Dem, just da jeg forleden var indslumret saa sødt ved den smukke Tale om Hs. kgl. H. Kronprindsens Jndtrædelse i Statsraadet, saa drømte jeg om Natten - Gud forlade mig min slemme Synd! jeg drømte, - dog, nei, jeg tør ikke engang fortælle Dem, hvad jeg drømte, for ikke at paabyrde Dem saa stort et Ansvar, allerhelst, da en af Deres Medhjælpere staaer ved Brandcorpset. Jeg er desuden ogsaa bange for, at jeg trætter Dem med den vidtløftige Skildring af min bekymrede Forfatning, som jeg dog aldrig vilde faae beskrevet fuldstændigt. Derfor slutter jeg, ligesom jeg begyndte, med den inderlige Bøn og Begjæring: Giv mig et godt Raad, eller sig mig idetmindste et Trostens Ord til Lettelse for min ængstede Samvittighed. Jeg vil være Dem taknemmelig derfor, det vil jeg; jeg vil ikke blot selv vedblive at kjøbe Deres Blad; men jeg vil ogsaa strængt forbyde min Kokkepige at læse det, for saa veed jeg bestemt, at hun baade abonnerer selv og skaffer Dem Afsætning hos alle fine Bekjendte. Modtag, Hr. Corsar, Forsikkringen om min ubetingede Høiagtelse. Deres ærbødige Tjener, Hase, virkelig Krigsraad.