Berlingske Tidende, 1783-03-10
Greven af Vergennes's Skrivelse til General Washingtion, dateret Versailles den 29de Julii 1782. Sir. Det er ikke i min Konges Navn, der er de foreenede Staters Ven og Allieret, endskiønt med Hs. Majestæts Forevidende og Tilladelse, at jeg nu har den Ære at skrive til Deres Excellence. Som en Mand, der har Følelse, som en som Foder, der føler den faderlige Kierligheds hele Styrke, tager jeg mig den Friehed, at stile min alvorlige Ansøgning til Gunst for en grædende Møder og Familie til Deres Excellence. Sammes Forfatning synes at være vor Opmærksom hed saa meget meere værdig, da de tage deres Tilflugt til en Nations Menneskelighed, der har Krig med deres egen hvilken de skulde have erholdet af deres egne Generalers upartiske Retfærdighed. - Jeg har den Adre, herhos at indslutte til Deres Excellence Afskrivten af et Brev, som jeg just nu har faaet fra Ladn Aspill. Hun kiender mig ikke, og jeg vidste ey heller, at hendes Søn var det ulykkelige Øster, som Lodden havde bestemt til Forsoning for en sort Forbrydelse, til hvis Hevn en foregaaende Retfærdigheds Vegring tvinger dem. Deres Excellence vil ikke læst dette Breviiden yderste Nørelse; denne Virkning har det frembragt hos Kongen og Gronningen, hvilke jeg meddelede samme. Deres Majestæters gode Hierte har opvakt den Forlængsel, at en ulykkelig Moders Uroeligheder maatte stilles, og hendes omme Kiærlighed sættes i Sikkerhed. Jeg føler, Sir, at der giver Tilfælder, hvor Menneskeligheden selv udkræver den største Strænghed, og maaskee er den nærværende just af dette Slage; men uagtet vi endog virkeligen antage Nepressalter som retfærdige, saa blive de dog stedse skrækkelige for dem, som ere sammes Offer, og Deres Excellences Karakteer er mig alt for vel bekiendt til, at jeg ikke skulde være overbeviist om, at de paa det haftigste vil ønske at kunne undgaae en saa ubehagelig Nødvendighed. Jeg maae endnu anføre en Punkt, Sir, som endskiønt den ikke vil afgiøre deres Beslutning desangaaende, dog har nogen Jndflydelse i samme. Capitain Asailler ustridigen deres Fange, men han hører til Antallet paa dem, som med de Kongelige Vaabens Hielp faldt i deres Hænder ved Horck Town. Vel kan denne Omstændigheddelte være nog uSkytsværn for ham, men den retfærdiggjør mig dog alligevel, at jeg tager mig den Frihed, at blande mig i denne Sag. Dersom det staaer i deres Magt, at tage dette i Overveielse, og see tilbage derhen, saa vil De dermed giøre noget, som Deres Majestæter ville fornøye sig meget over. Den under Afgills Fare, hans Moders Taarer og Fortvivlelse have vare Deres Majestæter paa der emplindtligste, og Allerhøistsamme ville see med Fornøyelse, at disse ulykkelige Folkerunne glimte et Skin af Haab og Trøst. - J det jeg søger at redde Hr. Afgiil fra den Skjebne, som truer ham, vil jeg ingenlunde give Dem Anledning til at udsøge et andet Slagtofter. Benaadelsen maae, i Fald den ellers skal foraarsaae en fuldkommen Fornøyelse, være aldeles fuldkommen. Jeg troer, ikke, at deraf kunne reise sig onde Følger. Det om den Engelske General ikke har været i Stand til, paa en saa pandigrisk Maade at afstraffe den skrækkelige Forbrydelseg har over De klage, som han vel vilde, saa har man dog allervel har sag til at troe, at han ved de kraftigste Forholdsreg er vil forebygge, at slige Forbrydelser ikke skulle skee herefter. Jeg ønsker oprigtig, at min Jntercession maa have en lykkelig Folge. Den Tænkemaade, som foranlediger den, og som De ikke have ophørt at lade see ved enhver Leylighed, forsikrer mig, at De ikke vil være ligegyldig ved en Venindes Bønner, og Taarer, som ved mig tager sin Tilflugt til Deres Naade. At anraabe denne heder at hylde dens Dyd. Jeg har den Ære, med den fuldkomneste Agtelse at være a. s. v. - Veergennes. - Afskrift af Lady Asgills Brev til Greven af Vergennes dateret London den 18de Julii 1782. - Sir. Dersom det Franske Hoffes Høflighed tillader en Ansøgning fra en Fremmet, saa maa uden al Tvivl den Ansøgning, som kommer fra en Person, for hvilken alle ømme Følelser, som lade sig tænke i een og selvsamme Person foreene sig, blive gunstigen optaget af en Adelsmand, hvis Caratteer giø ikke allene hans Fædreneland, men endog den menneskelige Natur Ære. Den Tildtagelse, for hvis Skyld jeg vover at anraabe Dem om Bistand, er alt for nagende for mit Hierte til, at jeg skulde kunne opholde mig længe ved samme, der almindelige Rygte har formodentligen ogsaa allerede forkynd Dem den, og følgeligen giør sammes for mig bittre og smerte lige Beskrivelse nødvendig. - Min Søn, min eneste Søn, minikke mindre tappre end dyrebare Søn, elskværdig, men ikke meer, end han fortiener at være det; han er nu først 19 Aar gammel, blev Krigsfange i Yorkstovn ved den der skeete Capitulation og sidder for nærværende Tid fangen i America som den, paa hvilken Giengieldelse skal udøves. Skal den skyldige lide for Forbryderen. De forestille sig, min Herre, under disse Omstændigheder en Families Forfatning, De forestille sig mig - over alle Elendighedens Gienstande, jeg er omringet af Frygt og hiertenagende Kummer - ingen Ord kunne udtrykke min Fornemmelse, ingen Ord afskildre Scenen. Min Mand - blev faa Timer førend den ulykkelige Efterretnings Ankomst overgivet af sine Læger, og skulde under saadanne Omstændigheder ikke have været i Stand til at anhøre samme. Min Datter - ogsaa hun ligger syg, rasende i den hidsige Feber over hendes Broder, uden at have er god Time, for endnu at høre nogle trøstende og lindrende Omstændigheder. De forestille sig, min Herre, min ubeskrivelige Jammer, og Deres egne Følelser ville tale for mig. -Et Ord fra Dem vil, ligesom et Sendebud fra Himmelen, rive os ud af den Elendighed, der giør os rasende. General Washington, jeg veed det, agter Dem høyt. Kundet Ord fra Dem, at De ønsker, at min Søn maa komme paa fri Fod, og han vil strax give ham tilbage til sin utrøftelige Familie og dette Livs Lyksaligheders Nydelse. Min Søn er dydig er tapper nok, til at retfærdiggiøre dette Skridt. Hans Begierlighed efter Ære bragde ham til America. Han var født til Rigdom, Overflødighed, til Uafhængighed og de lykkeligste Udsigter. Jeg anraaber endnu en Gang Deres Godhed paa det ærbødigste, og anholder og Deres mægtige Jndfindelse til Bedste for Uskyldigheden, Retfærdigheden og Menneskeligheden, om at sende et Brev til General Washington fra Frankrige af, og om en Afskrivt af samme, paa det jeg herfra kan sende den til America. Jeg tilstaaer det, jeg beder om meget; men dette veed jeg, De maa opfyldt min Begiering eller ikke, saa ville de dog have Medlidenhed med den bedende Elændige, og dersom hendes Begiering skulde være en Forseelse, vil deres menneskelige Fornemmelses Taarer udslukke denne Forbrydelse. Min Bøn til Himlen er, at de aldrig maa behøve den Trøst, som fra Dem tør forventes af. - Asgill.