Københavns Adresseavis, 1764-04-06
Fundne og opdagede Sager. Paa Politiekammeret i Kiøbenhavn er opleveret en blaaetærnet Lomme hvorudi en Banco=Seddel og nogle Penge, saa og et Par gamle sorte Silke Strømper, som er funden paa Gaden. Skiønheden og Bæstet. En Fortælling for Børn. (S. Nr. 35.) Hobrak ogsaa nogle Glas Viin, og da han derpaa havde taget Mod til sig, gik han omkring i en Deel store Værelser, som vare besadte med det prægtigste Boeskab af Verden. Ti sidst fandt han et Kammer, hvor der stoed en magelig Seng til en Person, og da det allerede var over Midnat; saa sandt vores Kiøbmand for godt, at slaae Døren i Laas, og legge sig i Sengen. Klokken var aterede ti, da han stod op igien, og han blev meget forundret, da han i Steden for fine gamle og fordærvede Klæder, fandt en nye og smuk Klædning liggende ved Sengen hos sig. Gandske vist sagde han, maae dette Slot tilhøre en god Trold Nymphe, som har haft Medynk over min slette Skjebne." Han saae ud af Vinduet, og der var slet ingen Snee mere, men de deyligste Blomster=Bede, og grønne Lyst=Huse, som ret fortrylled Synet. Han gik ud i den store Sael, hvor han Aftenen tilforn, havde spist, og han fandt Chokoladen færdig paa et lidet Bord som stod ved Vinduet; Han sagde gandske høyt: "Jeg er Den meget forbunden min naadige Trold Frue, at De har haft den Godhed at sørge for min Frokost, førend jeg reyser bort." Vores ærlige Kiøbmand havde nu drukket sin Chocolade, og ville hente sin Hest for at komme hiem. Da han gik igiennem et Lyst=Huus, som var omgroet med Rosen Træer, erindrede han sig at Skiønheden havde bedet ham, at bringe hende en hiem; Han søgte derfor en Green ud, som hængte ret fuld, og brød den af J det samme hørte han et Bulder og saae et saa forskrækkelig Udyr komme sig i Møde, at han var færdig at besvime. "Due er meget utaknemmelig, saaledes tiltalte Dyret ham; Med en brølende Stemme. Jeg har opholdet Dit Liv, og taget Dig in paa mit Slot, og for al den Omsorg jeg har baaren for Dig, har "Du villet stiele mine Røser, hvilke jeg agter høyere, end alt det der er til i Verden. Du skal bøde denne Misgierning med Livet. Jeg giver Dig en fierdendeel Time, at berede Dig dertil Kiøbmanden faldt paa fine Knæe, og sagde med sammensoldede Hænder til Dyret: "Ak naadige Herre, forlad mig, jeg tænkte ikke, at begaae en saa stor Misgierning mod Dem, ved at brække en Rose af, for en af mine Døttre, som har bedet mig derom. Jeg heder ikke naadige Herre, svarede Dyret ham; Mit Navn ler Bæstet. Jeg kand ingen hykkelske Hofligheder lide, jeg vil at man skal tale ligesom man tænker. Troe derfor ikke, at Du kand formilde mig med smigrende Hyklerier. Men Du har sagt, "at Du har Døttre; Jeg vil forlade Dig, med de Vilkaar, at en af dem, skal godvillig komme og døe i Dit Sted; Giør nu in ligen videre Omsvøb, reys strax, men giør mig først en Eed, at dersom Dine Døttre ikke vil døe for Dig, Du da selv vil komme tilbage inden tre Maaneder." Den ærlige Mand havde ingenlunde i Sinde, at opofre en af sine Døttre til dette fæle Udyr men han tænkte: "Jeg vil dog en Gang endnu have den Fornøyelse, at see mine Børn førend jeg døer." Han svoer derfor, at han vilde komme tilbage igien, og Bæstet sagde, at han nu kunne reyse naar han selv ville. "Men (saaledes blev det ved) jeg vil ikke, at Du skal gaae tomhændet herfra. Gak op igien i det Kammer hvor Du har sovet, der vil Du finde et stort tomt "Skrin; Du maae lægge deri alt hvad Du finder, som Du har Lyst til, jeg skal lade det bringe hiem til Dig; "Med disse Or forføyede Bæstet sig bort, og Kiøbmanden sagde ved sig selv : "Ska jeg da døe, saa har jeg dog den Trøst, at jeg efterlader mine Børn noget at leve af Han gik derpaa op paa det Kammer hvor han havde sovet, og da han der fandt en stor Mængde GuldStykker, saa fyldte han det store Skrin med dem, lukte det til og tog Nøglen med sig. Hun tog derpaa sin Hest ud af Stalden, og reed bort fra Slottet, med lige saa stor Bedrøvelse, som han var reden derind med Glæde. Hesten gik af sig selv den rette Vey igjennem Skoven, og i nogle faae Timer, var vores Kiøbmand hiemme i sit lille Huus igien. Hans Børn samledes strax omkring hed og Glæde, med hvilken de toge imod ham, saae paa dem, og brast udi Graad. Han holdt den Rosengreen i Haanden, hvilken han havde taget med sig til Skiønheden "See der, sagde han til hende; tag disse Roser, de vil komme din ulykkelige Fader dyrt at staae han fortalte derpaa sin Familie den bedrøvelige Tildragelse, som ham var hændet. De to ældste Døttre gave ved denne Fortæling, et stort Skrig fra sig, og gjorde den Der. yngste mange spodske Bebreidelser, fordi hun ikke græd. seer man hvad saadan et lille Dyrs Hovmod kommer af Sted. Hvorfor bad hun ikke om Klæder som vi, Ney Jomfruen skulle have noget for sig selv. Det er hende som foraarsager vores Faders Død, og hun har ikke en Taar at fælde Skiønheden, svarte det var meget unyttigt; hvorfor skulle jeg vel græde over min Faders Død, Han skal ikke omkomme. Siden Udyret vil tage imod en af hans Døttre i Steden for ham, saa vil jeg overlade mig til at dets Grumhed; Og jeg vil holde mig for meer end lykkelig, da jeg ved at døe kan have den Glæde at frelse min Fader, og give ham et Beviis paa den ømme Kierlighed, jeg bær til ham. Ney min Søster (saaledes toge hendes Brødre Ordet) du skal ingenlunde døe, vi vil gaae hen, og so lige dette Udyr op, og vi vil omkomme under dets Kløer, dersom vi ikke kan dræbe det, Ak! Giør Eder intet saadant Haab, saarede Kiøbmanden; Dyrets Styrke er saa stor, at J slet ikke tør vente at vinde Seier over det. Jeg er ret ude af mig selv, ved at høre Skiønheden tale saaledes, men jeg vil ikke lade hende døe for mig. Jeg er gammel, og har ikke meget mere af min Levetid tilbage, jeg mister derfor ikke, uden nogle faae Aar af den, saaledes, at det slet ikke er mig imod at døe, uden i Henseende til eder, mine kiere Børn." Skiønheden sagde "Jeg forsikrer dem min Fader, de skal ikke gaae til Slottet, uden mig; De skal ikke kunne holde mig fra, at følge efter dem. Endskiønt jeg er ung, saa er dog intet som binder mig saa stærk til dette Liv; Og jeg vil heller ædes af dette Udyr, end døe af Sorrig, naar jeg evindelig skulle savne dem." Uagtet alt hvad i man forestilte hende, saa blev dog Skiønheden uforanderlig ved det Forsæt, at ville reyse til det fortryllede Slot, og hendes Søstre var enderlig glade derover; thi denne yngstes skinnende Dyd, havde gjordt dem meget misundelige over hende. Den stakkels Kiøbmand var saa fuld af Bedrøvelse, over det, at han skulle miste sin Datter, at han ikke en Gang tænkte paa den Kuffert, som han havde fyldt med Guld. Men da han havde lukket sig inde i sit Kammer, for at legge sig til Sengs, studsede han ved at finde den bag ved sin Seng. Han besluttede ikke at lade sine Børn det vide, at han var bleven riig; Thi saa ville hans Døttre til Byen, og han havde i Sinde at de her paa Landet; dog betroede han Skiønheden denne Hemmelighed; Hun fortalte ham, at imedens hans Fraværelse, havde de havt Besøgelse af adskillige Adelsmænd, og at der var to blandt dem, som elskede hendes Søstre; Derfor bad hun sin Fader at han ville gifte dem; thi hun var saa dydig, at hun endda elskede dem og af Hiertet tilgav dem alt det Onde, de havde gjordt hende. Disse to slemme Døttre gned deres Ørne med Log for at komme til at græde, da Skiønheden og hendes Fader reyste bort. Men Brødrene græd af Hiertet, ligesaa vel som Kiøbmanden. Skiønheden allene græd ikke; thi hun ville ikke forøge deres Smerte. Hesten gik Veyen lige til Slottet, og om Aftenen, saa de det oplyst, ligesom første Gang. sten var gandske allene i Stalden, og den ærlige Kiøbmand gik med sin Datter ind paa den store Sal, hvor de sandt et meget prægtig anrettet Taffel, dekket til to Personer. (Fortsættelsen følger.)(Dette er taget af Madame Marie le Prince de Begumonts Magazin for Børn, som er udkommen i disse Dage i Dansk ved den Mumske Boghandlings Forlag, hvor den sælges for den forhen bekiendtgjorte Priis; den faaes og hos Bogbinder og Boghandler Priis i Silkegaden i forskellige Slags Bind og til forskellige Priser, saasom til 3 Mk. 4 Sk., 4 Mk. 8 Sk.