Almuevennen, 1842-09-28
Stænder-Forhandlinger. 6. Om Vildtskades Erstatning. (Fortsat.) Om og Jagteierne vilde bortskyde deres store Vildt, eller anvende betydelige Summer paa Anlæggelsen og Vedligeholdelsen af Dyrehaver, saa vilde de Jkke-Jagtberettigedes Klager dog langtfra ikke ophøre, thi der var jo endnu tilbage, Raadyrene, Harerne, da meget omtalte, ondskabsfulde Ræve, ja Touren vilde vel tilsidst komme til de uskyldige Agerhøns. Han androg derfor paa at der ikke skulde indgives nogen Petition til Kongen i denne Sag, og skulde en saadan alligevel blive indgiven, forbeholdt han sig at foreslaae tre Tillægsbestemmelser. Efterat dernæst Justitsraad Harhoff havde protesteret imod, at det paa nogen Maade paalægges Politimesteren paa Embedsvegne at virke med Hensyn til den omhandlede Gjenstand, lod Etatsraad Neergaard det grove Skyts spille med sin fulde Kraft imod Comiteen. Hvad Havers Undtagelse fra Jagt angaaer, da var det værd at lægge Mærke til, at der i den senere Tid, hvor Klager ere saa almindelige, kun to Gange er indkommet Klager til Rentekammeret, nemlig fra Eieren af Vordrufgaard og fra Eieren af Edelgave, og der troede han laae et Beviis paa, at Godseierne i denne Henseende iagttage Conduite. Det falder vist aldrig nogen Jagt eier ind, selv at gaae ind og skyde i en Have, men han lader i Almindelighed Vildtet uddrive af Haven ved en Klapper, og da skyder han det, og dette er en for Haven uskadelig Fremgangsmaade, som han ofte har brugt i sin egen Have. Den Forklaring Comiteen har givet af Begrebet om en Have er meget ubestemt, og kan godt passe sig paa et Jordstykke der kun meget uegentlig kan gives Navn af en Have Hvis Comiteen havde indskrænket sig til at foreslaae at der ikke maatte skydes i Haver, hvis den havde gjort til Betingelse, at disse skulde ligge nær ved Gaardens Bygninger, hvis den havde nærmere bestemt, at de skulle være omgivne med lovligt Hegn, hvis den endelig havde gjort den Fordring, at de skulde være veldyrkede, da skulde han ikke havt Betydeligt at indvende, men saaledes som Forslaget er løseligt henkastet, og da det vilde berøve Jagteieren al Jagt i enhver Have, kunde han umueligt gaae ind paa det. Men meere vigtig var den anden Deel af Comiteens Forslag. Den havde gjort sig sær Umage for at dens Forslag skulde see mindre ubehageligt udfor Godseieren, end det i Virkeligheden vilde være, men han skulle oplyse, at det i sig selv var meere ufordrageligt, end og Comiteen ligefrem var gaaet den Vei at erklære Kron- og Daadyr for fredløse Naar det hedder i Comiteebetænkningen at Lovgivningen netop for Jagteierens Skyld har berøvet en talrig Klasse af Medborgere det naturligste Forsvarmidmiddel mod Ødelæggelse af deres, ofte kun ringe, Ejendeele, saa protesterer han imod, at Lovgivningen i mindste Maade har berøvet Nogen sin Jagtret, tvertimod er denne Ret ved den seneste Jagtanordning, bleven betydelig udvidet. Naar Comiteen fandt, at Forbudet imod at holde Kron- eller Daadyr udenfor Dyrehaver ikke skulde ansees overtraadt, om end et saadant fandtes udenfor, saalænge det kun holdt sig paa den Grund Jagteieren selv bruger (hvilken Undtagelse jo aabenbar var i Godseiernes Jnteresse) saa siger Reergaard, Jal Naar man kunde give Kron og Daadyrene Ordre til at holde sig paa et vist Sted, da kunde noget Saadant lade sig høre; men hvorledes skal nogen Jagteier kunne holde dem i sin Skov eller Mark, Veed da ikke Enhver som har Vegreb om Jagt, at et Dyr ikke opholder sig bestandig i en enkelt Skov, men at navnligen Krondyrene spadsere Sjælland rundt i et Par Dage. Den Maade og de Regler Comiteen foreslog for at paalægge Godseierne de Mulcter der skulle erlægges naar de ovennævnte Dyr lode sig see udenfor Dyrehaver, fandt han saa upractisk, at ikke een Tanke der lader sig udføre, naar det antydes at Jagteieren kan lade et Dyr bortskyde i det Øieblik det trædet ind paa hans Grund skulde han næsten troe, at Comiteen tænker sig hans Eiendom beskyttet af en lille Armee. Hvorledes skulde det være mueligt for en enkelt Skytte paa et Areal af nogenlunde Udstrækning, at nedskyde et Stykke Vildt strax, da der dog kan medgaae flere Dage og Uger, inden han, endog med Hjelp, kan faae et Dyr skudt, Naar Comiteen taler om den Fordeel Jagtretten netop i dette Tilfælde yder i det videste Omfang, saa spørger han om det kan kaldes en Fordeel, at lade Skytter og Skovbetjenter jage Nat og Dag, forfulgte med Tremarksmulcter, for om mueligt at faae et enkelt Dyr nedskudt, saameget var vist at han for sit Vedkommende med største Fornøielse overlod den hele Fordeel af saadan Jagt til den som den ærede Committee vil befuldmægtige til at tage imod den. Det er ogsaa noget ganske Eget, naar Comiteen taler om at opfostre Vildtet. Vildt opfostres dog ikke som tamme Dyr, af bestemte Personer; det lægges til i Moser, Moradser og paa eensomme Steder, og fordeles siden omkring i Landets Skove, saa at ingen bestemt Person ialmindelighed kan siges at have opfostret det for sin Regning. Comiteen havde anført, at det stedse stod i Jagteierens Magt at befrie sig for alt Ansvar ved at overlade Jagtretten til vedkommende Jordbrugere, og at det for den som ikke selv bryder sig om Jagtretten maaskee vilde være den simpleste og beqvemmeste Maade til at undgaae enhver Forvikling; hertil siger Neergaard, det er gandske vist det simpleste Middel til at undgaae alt Ansvar at overlade Fæsterne Jagtretteen; thi saa er den hele Ret forbi. (Fortsættes.) Af dette Blad udgaaer et Nummer om Ugen, som betales med 24 s. hvert Qvartal. Ligeledes udgaaer i Forbindelse hermed: "Kjøbenhavns Amts Landcommunal-Tidende", der leveres Amtets Landbeboere uden nogen forhøiet Betaling, hvorimod de af Bladets øvrige Abonnentere, som ogsaa ønske at erholde denne Tidende, betaler samme med qvartaliter. Man tegner sig for Bladet, hos samtlige Boghandlere i Provindserne, og i Kjøbenhavn hos Redacteuren, Klædeboderne Nr. 101, 2den Sal over Gaarden, hvor Bidrag til Bladet ogsaa indsendes.