Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1778-03-09
Eftersom nogle Anonym (nævnede sig Vimen intet videre haver umaget sig med at forøge seneste Adresse=Efterretninger med urigtige Satzer, og et uventeligt Spørsmaal, nemlig: om enten Hr. Conducteur Christie eller jeg er berettiget til at holde Grundemaalings Forretninger med videre; saa maa det holdes mig tilgode, at jeg, som dertil meener mig fuldkommen berettiget, anseer det for ligesaa inconvenable, som ufornøden i disse Adresse=Efterretninger at indlade mig i nogen Penne-Krig desangaaende, men, naar ikkun bemeldte Anonym behage at giøre mig deres Navne bekiendt, skal dem ikke mangle paa vedkommende rette Sted den fornødne Besvarelse. H. B. Forman. Til Forfatteren af Provinzialbladene. De har altsaa tilstaaet, at det er GudsSøn, De har sat mellem Socrates og andre Vise, og at De der har sat ham, hvor han ikke burde staae. De veed, at han forbyder Trætte, og dog trætter De, og det endda til en slet Sags Forsvar og Christi Navns Vanærelse. Gud og Mennesker staae tilsammen som Himmel og Jord, som Nat og Dag, det er som de meest ulige Ting, man burde nævne; Men Soerattes og Christus staae i deres Note som Ligemænd, og det er just det, som er modbydeligt for enhver christelig Læser, Socrates, Christus og de faa Lærere efter dem kunde endnu til Nød passeret; thi dette havde Socrates tilfælles med Christus, at han var Lærer. Men i Viisdom ere de hinanden saa ulige, som den blide Soel og min dunkle Midnats Lampe. Viisdom er en Ypperlighed, hvor Graden maa iagttages, hvor den ene kand være saa meget visere end den anden, at de aldrig bør staae i Ligning med hverandre. Hvad er Viisdom ved Siden af Alvidenhed, og Socrates ved Siden af Christus, Læs Bibelens Rangforordning, saa skal De bedre vide at arrangere deres Folk, end de hidtil har giort; thi enhver kand see det er en Overilelse, naar De siger den har ingen. Læs 1 Cor. 1, saa seer De det rette Forhold mellem den guddommelige og verdslige Viisdom, altsaa ogsaa mellem Christus og Socrates. Det er ellers ikke deres største Brøde, at Socrates staaer først, og det var slet ingen, dersom de skrev en Chronologie eller Historie; men da De i en liden Note nævner et Par Philosophi Kær Forup, saa kunde De gjerne sætte den fornemste først, uden at nogen skulle laste Dem, for Anachronismus. Christus og Belial staae, nævnte paa en Linie, men som gandske modsatte og de meest stridige Ting, og derfor berettiger det ikke Dem at giøre Christus og Soerates til Kammerater. De to bør ikke nævnes paa een Dag. Dette heder paa Latin: Immane, qvantum diserepant. See nu veed De ogsaa dette til en anden Gang. Christus siger, man skal giøre det Gode man kan; Nei, det siger Christus slet ikke, og det gjorde nu intet til Deres Sag, enten han havde sagt det eller ikke; thi De anfører i deres Note ikke just hvad Christus og Socrates have sagt, men de anfører noget, som skal være Kiernen af alt hvad de have sagt. Og i saa Fald er dette, at giøre det Gode man kan, et Dovenheds Sprog, et mat og intet betydende Udtryk, som ikke er Socrattes end sige Christus værdigt For at svare til alt, svarer De til intet altsaa heller ikke til Kristus med K. De beste Tyd ske skriver ikke Dansk, og de Danske, som skrive Christus med K. ere ikke de beste, ikke de fleste ikke saa mange, at deres Auctoritet forslaaer mod Golii Grammatica, som efter seeneste Skole-Forordning skal bruges, og der staaer A. valet. Ch. Det er lidet værdt at disputere om Ord, og allermindst om Bogstaver: Dog maa De tilstaae mig at pludselig Forandring i bekiendte Navne har sig Vanskelighed. Kunde de selv trække en Vexepaa mig, og De begyndte deres Fornavn med K., saa retournerte den just derfor med Protest Slutningen af Oversættelsen, afbrudt i No. 8.