Aalborg Stiftstidende, 1829-09-26
Viceadmiral Riccord, som er stationeret ved Tenedos, og med hvem General Roth nu let har kunnet sætte sig i Forbindelse, har erholdt befaling at understøtte Landarmeens Operationer, og det er ikke usandsynligt, at han gjør et Forsøg paa at passere Dardanellerne, naar han har erholdt Vished om General Roths Ankomst til Rodosto. Denne Gjennemgang kan saameget lettere skee, som den hele tyrkiske Flaade ligger ganske rolig i Havnen ved Bujukdere og viser en Uvirksomhed, som om der herskede den dybeste Fred. Spillet maa nu altsaa ansees vundet, og det saa meget mere, som den eneste Frygt, man endnu kunde have, om nemlig General Diebitsch ogsaa virkelig var stærk nok til at vove sig ind under Hovedstadens Mure og der give sig i en eventuel Kamp med en fortvivlet Befolkning, nu ogsaa synes hævet. En Skrivelse fra en tydsk Officier, som befinder sig ved den russiske Armee, beretter nemlig, at Armeen talte 40 til 45000 Combattantere, da den gik over Balkan, og at de Forstærkninger, som den siden har trukken til sig, deels fra Donauen, deels fra de forskjellige Punkter paa Kysten, i det mindste kan anslaaes til 40000 Mand. At den russiske Feldtherre altsaa er rykket mod Adrianopel med ikke mindre end 80000 Mand, har altsaa største Sandsynlighed for sig. Denne Armee befinder sig i bedste Tilstand, er rigelig forsynet med alle Fornødenheder og til den Aand, som besse ler den, kan man bedst slutte sig af de Fremskridt, den har gjort. Den Aand derimod, den tyrkiske Arme har viist, giver ikke synderlig Grund til at formode, at den, selv om den faaer Hielp af Hovedstadens Befolkning, vil kunne lægge Armeens Fremrykning synderlige Hindringer i Veien. Til den Modløshed, som i de seneste Sammenstød med Fjenden ligesom har caracteriseret den tyrkiske Soldat, maa man vel fornemmelig søge Grunden i hans blinde Troe paa Fatalisme (forudbestemt Skjebne), en Troe som ved det aldeles feilslagne Forsvar maa have faaet saamegen Næring. J sin store Nød har Sultanen og hans Divan da nu ogsaa afsendt en Deputation til General Diebitsch, for at formaae ham til, nu, da FredsUnderhandlingerne allerede ere indledte, at standse med Fjendtlighederne, og ikke at angribe Hovedstaden, da den ved de russiske Troppers Nærmelse vilde være udsat foren almindelig Opstand og den største Fare. Deputationen skal have erholdt det cathegoriske Svar, "at det ganske kom an paa Porten selv at gjøre en Ende paa Blodsudgydelsen og at redde Hovedstaden; at Keiseren af Ruslands Erklæring ved Krigens Begyndelse var hele Verden bekjendt, og at det der var tydeligt nok sagt, at de militaire Operationer vilde blive fortsatte indtil den fuldstændige Udsoning var skeet, om ogsaa tyrkiske Commissairer imidlertid ankom til Hovedqvarteret for at underhandle om Freden. Han vilde altsaa ikke stikke Sværdet i Skeden, forinden den russiske Nation havde erholdt den fyldestgjørelse, som den gjorde Fordring paa for den den tilføiede Ulempe. mes i England, sees af et læseværdigt Stykke i Bladet Times, saalydende: "Russerne ere i Adrianopel og kunne let og uden Modstand rykke frem til Hovedstaaden; en Afdeling af den russiske Hær i Asien er paa Veien til Scutari ved den sydlige Bredde af Marmora Havet ligeoverfor Constantinopel. Det er derfor ikke det europæiske Gebeet, eller Mahomedanernes Leir, som man stundom har kaldt det, hvorfra man nu er i Færd med at fordrive dem, men det er det hele Rige i Orienten, som udgjør Tyrkiets Liv og Væsen, der er oversvømmet. Vil Storherren trække sig tilbage over Bosphorus, finder han ikke en Fæstning mere, hvori han kunde sikkre sit Harem og sine faa øvrige Skatte, ikke en Provinds, over hvilken han kunde herske fri og uforstyrret. Det er endnu ikke Tid at undersøge, hvilken Jndflydelse denne omfattende uforønskede Omvæltning sandsynligviis vil have paa Christenhedens Anliggender og dens Politik. Først maa man see hen til, hvilken Form Levningerne af det tyrkiske Rige nu vil antage. Med Grund kan man tvivle paa, at Ægypten under den snilde ærgierrige Barbar, som har det i Besiddelse, længe skulde forblive under den afklædte hjelpeløse Monarks Aag, som, ifald han endnu en Maanedstid beboer Serallet, ikke længere boer der som Herre, men som Lehnsmand under en anden Lehnsherres Tvang. Ere Dardanellerne tagne i Besiddelse og fuldstændigt befæstede, hvo er da Herre over Marmora=Havet, Bosphorus og det hele sorte Hav, Vi ønske ikke at skabe nye Vanskeligheder, eller at forstørre dem, der allerede finde Sted, idet vi sammenligne Muligheden at en Modstand mod Russerne i dette Øieblik med den, der maaskee fandt Sted, da Krigstheatret var ved Donau-Floden. Coalitioner ere maaskee vanskelige at bringe i Stand, og ofte vovelige, selv om de lykkes til et vist Punkt. Maaskee var ogsaa Tyrken, dengang han var en Fjende frygteligere, end han nu er, vanskelig at haandtere og lidet nyttig som Allieret. Men det er at haabe, at den russiske Keiser vil blive de Grundsætninger troe, han ved Krigens Begyndelse formelig forkyndte og under dens hele Løb bestandig har erkjendt, og saaledes bliver ethvert Spørgsmaal om de forbundne Magters Jndblanding med Magt under Øieblikkets Crisis overflødigt. Det kan ikke feile, at deres Gesandters Mægling vil virke til Fredens Gjenoprettelse, saafremt man ellers kan forlade sig paa, at Keiserens Hensigter virkelig ere saa maadeholdende og beskedne, som de gjentagne Erklæringer lade formode.