Danske Mercurius, 1676-05-01
Den Danske Til den 1. May 1676. danmark. Mdet høyprissligt er, at store Konger blifve 2 Ved Landsens Ret och Low, och stedse der paa drifveSkønt den af Mennisken opskreven er och gjort, De der ey vige fra for lidet eller stoort: Langt større det er pris, at de den Low forsvare, som Gud har gifvet self; och ikke sig bevare Med falske Secters sverm: men stræbe slig ukrud Af Kirkens ædle Jord at fange luget ud Och det er det, hvor til vor Daner Konge sicter, det hand vil, at al prang lærdoms falske dicter Med deris afvelse slet skulle skaffes af Hvor der med sig forseer, hiemsøges skal med strafFa bort af sted ikkun med slige blandings vare, Som bane veyen til, i troen vild at fare. Thi hos som rører beg, sig let besmitte kand, Och af den skidne brønd ey klart opdrages vand. dig Kongen ruster ud af gandske magt och æfne. Dog ingen veed, hvor hand vil der med først henstæfne. Men hvor det gielde skal, da gifve Gud, det maae For hannem efter ynsk och lykkelig afgaae. Her Juul, som Øster paa med Floden skulde draget, Et velberustet Skib har fra de Svenske taget, Som Som de forløbe self, och vilde sat i brand Men Tiden sig for knap for dennem der til fand Et andet der hos laae, som och ey kunde verges, Hvorfor det stræbte fast, at Folket maatte bierges, Sig der med self anstak, och op i Lue gik: Saa Danmarck for sin Hjort nok der betaling fik Ey mindre gram och streng Vulcanus sig berede, Der hand det Aarlogs Skib, som Vestervig vist hede, For Svensken springe loed hen op i Luften stet: Och meenes, Skipperen var fuld, och voldte det. Vor Floodes anden rest, som er endnu langt støre, Paa Strømmen hafver sig udlagt, strax seyl at giøre, Den Søe-magt Holland har udgjort och skikket hid, Fra Sundet ventes op hvert øyeblik och Tid. Her Gyldenløve sig paa grendsen saa beganger, At Svensken altid der en blodig pande fanger. Hand Tosmarks Skandse-verk har vundet mandelig Och end vel mere faaer, om Lykken føyer sig. 3 Alt Folket nylig har af tvende Sogners Egne Til hannem hyldings eed aflagt paa Kongens vegne. Med sin belefvenhed och milde medfart hand Til sligt opvacte dem, och deres hierter vand. Med fjorten tusinde fuldtagne Mænd og Knecte, Paa spring hand rede staaer, och færdig er at fecte, Saa snart hand seer sig hold, och det kand skee til gan Ja Gyldenløve nok skal svare til sit nafn. 20 En farlig Jldebrand om Natter tid har været J Fredrichs Hald, och skal den gandske By fortæret: MenMen om Mordbrænderen (som fast i rytte staaer Skal hafve saadant gjort hand aldrig straf undgaaer. 11 Som Rydsslands gamle Czar har end sit lefnets dage, Den unge Czar sit bud med sørge bref och klage, Til Kongen hafver sendt. Men om hand och i sær Om andet handle skal det kand ey skrifvis her Tydskland. 1 At Philipssborg ved Rhin for hart af sted har taget Med skatning, rof och brand, det saa som hafver draget. Den Tydske krigs magt til at finde noget paa, Hvor ved slig ofverlast tilbage drifves maae. Mand derfor Passerne, som did hen gaae bemander, Och har i Sind, om der til raad och lempe stander, Paa Frandsken løs at gaae med vel en mægtig Har, Och en almindelig beleyring prøfve der. 2 Men hand sig der imod med hielp forgiæfs umager, Thi hvad hand sender did, det Tydsken alt hentager. Saa det vil nappes hart och skiære skarpelig, Om hand med væbnet haand skal giennemtrænge sig Pfaltz Neburg hertildags foruden krig har været, Men nu til Keyseren skal hafve sig erklæret, Och nogle tusinde stridbare Folk och Mænd Til Adelhoben sendt, oc flere lejer endTil Regenssborg er paa Frandsosens kram och vare Forbud opsat, och maae slet ingen der med fare, Saa vidt som Riget naaer. Ja Ja, ret lige saa Hvo self arbeyde kand, tør ey til andre gaae. 5 Nu Nu giøres trøst behof, om trøst er til at finde For Keyseren, som har sin ædle Keyserinde Ved Døden nylig mist. Dog see, hvad hielper det Hvad alle times skal, det bleef och hendes Ret. 6 Til Monchen været har vel stor en brand och lue Hvor ved Churførsten self begyndte fast at grue. De Frandske tienere, som hand har takket af, Och tiennistløse gjort, mand skylden der for gaf 1 At Stade skal ey hielp och lifs ophold tilsendes, Hun trint omkring vel fast til Lands och Vands berendes. Men til beleyrings verk mand ey vil træde ret, Før Kornet er i Jord, och Marken grøn er slet.