Berlingske Tidende, 1836-08-25
(Fortsættelse.) Brændeviinsbrænding kunde nu da vist aldrig tilstedes uden Afgivt, da Statsindtægterne ikke vilde taale et saadant Afsavn, og kunde det endog det, burde Productionen dog alligevel ikke være afgivtsfri, thi skal Skat paalægges nogen Jndtægtskilde, og dette er jo absolut uundgaaeligt, bør det vist skee paa en Artikel som Brændeviin, der ikke alene ei er nogen Nødvendighed for Menneskets Subsistence, men endog af den Beskaffenhed, at den, misbrugt ved overdreven Nydelse, som ofte skeer, uendelig meget nedbryder Menneskets Sundhed, for ikke at sige nedværdiger det under Dyret, samt forkorter dets Levedage; og, jo billigere", i Handels sproget talt, denne Drik kan erholdes, jo større ufornødent Forbrug maa man vist ogsaa altid kunne tænke sig deraf. Her kan altsaa ikkun være Spørgsmaal om Tilladelse for Brændeviinsfabrikation paa Landet, imod en betydelig aarlig Afgivt til Statskassen, og hvem skulde vel nu da forundes en saadan? – De fleste Agerdyrkere vilde ønske sig den, for de, hvis Eiendomme, ligge langt fra Kjøbstæderne eller Ladepladse, taler Begunstigelsen i høiere Grad, end for de, som boe nærmere derved; men hine ogsaa ordentligviis fjernere fra Told opsynet, hvorved dette vanskeliggjøres, hvilket heller ikke bør tabes af Sigte, for de større Jordegodseiere, som skatte og skylde meest til Staten og dens Commune indretninger, taler Begunstigelsen ogsaa meere end forden mindre Jorbruger 9, endnu mindre for Landbohaandværkere med Jord og Huusmænd, men hvor er Skillerummet imellem de Større og Mindre, Man fremsætte dette med saa stor Statsklogskab og Retfærdighed man end vil, Mange ville dog troe sig tilsidesatte, og har endog, ikke sandt nok ogsaa, den aller ubetydeligste Jorddyrker ikke en ligesaa stor naturlig Ret til at forædle sin Kornoverflødighed 9: gaaer det ikke her som med den Rige og Fattige, at en Skilling i den Enes Haand ofte har større Betydning end Hundreder i den Andens Derfor bør efter min Formening, enten alle og enhver Jord dyrker have Tilladelse til Fabrikationen, eller slet Jngen; derved alene undgaaer man Misundelse, Moralisten sige om dette Ord hvad han vil, faae ogsaa Enkelte et saadant Monopol, vil man kunne befrygte, at de ligesom ville udhøkre Tilladelsen til Andre i deres Nabolag, for paa denne Maade igjen at erholde endeel af Afgivten, istedetfor som man maaskee vil forestille sig, angive Overtræderne, noget Lignende er før seet; men fik Alle uden al Betingelse Tilladelse, maatte Afgivten vel reparteres paa Hartkornet, og da kom de, som ikke vilde bruge denne Fabrikation (der dog vist ikke blev saameget Faa) ligesaavel til at contribuere til Statskassen, som de, der gjorde det, hvilket synes ubilligt. Ja gaaer man nøiere til Sagen kan det vist ikke være Statsbestyrelsen ligegyldigt, om den eller de, der befatte sig med en Metier som denne, forstaaer sig derpaa eller ikke; at Tabet, om Manden ikke gjør det, falder meest paa ham selv og Familie, er naturligt, men gaaer det vist ogsaa ud over Staten, saa sandt som dennes Vel stiger og falder med dens Jndividers i Almindelighed. Heller ikke er eller kan det være Staten ligegyldigt, om de, som befatte sig dermed have hensigtssvarende Apparater dertil eller ikke; nei, hverken tilbørlig Kundskab til denne chemiske Processes vigtige Udførelse eller Midler til at udføre den, bør mangle, for at Productionen skal kunne lønne sig og Beskaffenheden ikke blive til en skadelig Drik, være sig for Brugerne selv eller for de, som kjøbe deres Overflødighed, hvorved Staten, ellers ligesom tillod, at der solgtes giftige eller skadelige Ting for uskadelige og det lige for hver Mands Øjne, hvilket Enhver ikke har Kjendskab til at vogte sig for, og vist lidet vilde harmonere med de for Sundheden saa ombyggelige Grundsætninger, som etableres i Placaten af 29de Marts 1814 om havarerede Spise- og Drikkevarer, de paabudne Forsigtighedsregler ved Gift udsalg m. fl. Lovbestemmelser. En notorisk Sandhed er det og, at ikkun betydelige Brændeviinsbrænderier, kunne betale sig og være hensigtsmæssige, men hvorledes kan man vel tænke sig disse allevegne, selv endog hos den mindste Jorddyrker, Betragter man de høist ubetydelige smaa Kobbertøjer, som mangfoldige, især i Jylland, er, i Besiddelse af og den Dag i Dag, bekjendt nok, tillader sig at bruge, ej at tale om de flere Andre, hvis Hatte ikkun bestaae af brændt Pottemagerleer med gamle Bøssepiber, alt som oftest anbragt i en Træramme, til deres almindelige Bryggerkjedler eller Gryder, da have vi her en Forsmag paa hvad vi under en almindelig Brændeviinsfrihed fremdeles kunne vente os paa de mindre Steder, skjøndt jeg gjerne derfor vil troe, at nogle enkelte hensigtsmæssige Tøier vilde anskaffes paa Herre og andre store Gaarde, forsaavidt man ikke allerede har dem; imidlertid fik ved en saadan Tilladelse vist ikke ret mange Apparater den Størrelse og Beskaffenhed, som vi helst maatte ønske.