Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1774-12-16
Fabel. Søren Malling. Bæveren hos Hjulmanden. En Bæver, som første Gang var med at slæbe Træe til den Huusbygning, som efter hans Nations=Maade kan kaldes kunstig, indbildte sig nu, at besidde saadan Styrke i Bygnings=Kunsteen, at han vel ogsaa kunde være i Stand til at vise Feil og giøre Forslag til Forbedringer ved Menneskenes Bygninger. For herpaa til hans Navns udødelige Roes at giøre en Prøve, begav han sig, bebyrdet og tungt læsset med Viisdom, paa Reisen, og kom af en Hændelse først til en Hjulmands Bolig. Det adskillige Træeverk, som han saae ligge deromkring, bragte ham paa de Tanker, at her maatte boe en Bygmester, og da han i det samme blev Hjulmanden vaer, spurgte han ham, om han ikke var saadan en, der byggede Huuse eller Skibe, Han ønskede gjerne, at faae Leilighed til at betragte saadant Arbeide, og meente, at hans Betænkning derover skulde være meget nyttig for de Kunstforstandige. Hjulmanden svarede, at hans Kunst ikke strakte sig saa høit; thi han gjorde ikkun nogle Slags Vogne, hvoraf Menneskene betiente sig til deres Beqvemmelighed. Saa vidt ieg seer, (sagde Bæveren, som imidlertid havde seet paa de forarbeidede Træestykker der laae omkring) saa forstaaer du og ikkun at give disse smaa Ting en meget slet Fuldkommenhed. Alle disse Stykker, (blev han ved, i det han viiste paa nogle Hiul=Fæller) ere jo krumme, da det dog lod meget smukkere, om de vare lige. De andre Stykker, som ligger hisset henne, har saadanne uformelige Figurer og Jndsnit, at der umuelig kan blive gjort noget beqvemt deraf. Og hvilken Skade er det ikke for hiin Stang, at du har ladet den forbrændes i Jlden! Med hvilken Nytte havde den ikke kundet været brugt! Jeg merker, svarede Hjulmanden leende, at du har mange gode Lærdomme i Forraad for mig; men du vil maaskee kunde giøre dem begribeligere for mig, dersom du seer Feilene selv paa et Stykke af mit Arbeide, som er færdigt, hvilke har sin Oprindelse af det, som du nu har dadlet. Kom og følg med, føiede han til, og førte ham hen til en færdigstaaende Vogn, hvor han talede videre saaledes: Seer du nu, at sex saadanne krumme Stykker udgjør en fuldkommen Cirkel, naar man setter dem sammen, hvilken Figur er ligesaa fornøden til et Hiul, som det er umueligt, at erholde den ved lige Stykker, Seer du videre, hvorledes de andre uformelige Stykker passer i hinanden med deres Jndsnit, og til det Øiemmeed, de ere gjorte, har ikke kundet fordrage nogen regelmæssigere Figur, Seer du endelig, hvorledes Jlden ikke har skadet denne Stang, men ikkun tjent til, at skaffe den den fornødne Krumming? Har du nu Lyst, saa gak hen og underviis de store Kunstnere, som bygger Skibe, og Huuse, med den samme Jndsigt, som du har viist ved dette lidet Værk. Herpaa vendte Bæveren sig stiltiende om fra ham, og vandrede slutøret og med nedhængende Hoved den samme Vei tilbage, som han var kommen. Man den et billigt Navn af Daare maa indrømme, Som af en enkelt Deel, den han kun for sig har, Vil over Folkes Værk med Dadler=Tunge dømme, For Værkets Sammenheng og Maal ham kundbart var. Men sig, hvad heder den, som mod Alviished tretter, Og paa Naturens Løb og Verdens Bygning retter, Hvis store Jndhold er dog saa uendeligt, At intet Menneske har kundet fatte sligt: Jndfald. En Poltron tirrede en Officier, som havde Mod i Brystet, men lod som han ei mærkede det. Men anden Dags Morgen gik han til Poltronens Logis, fandt ham i Sengen og forlangte at duellere med ham. Stymperen blev forban set, og spurgte, om han vilde duellere med Folk i Sengen? Officieren svarede Nei. Ja, saa svarede Poltronen, saa staaer ieg ei op i Dag.