Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1844-09-11
Dette Resultat maa efter min bedste Overbeviisning utvivlsomt statueres; men da man efter gammel Skik ogsaa bør tænke sig Muligheden af det Værste, skal jeg følge denne gamle Skik, og derfor gjennemgaae den paaankede Artikels Jndhold: Efter Actors Formening skal Regjeringens Foranstaltninger være omtalte paa en usommelig og utilbørlig Maade, og Artiklens Forfatter eller Forfattere skulde have søgt at opvække hos Folket ufordeelagtige Forestillinger og Begreber om det Forhold hvori Hertugdom merne i politisk Henseende staae til det øvrige Kongerige. Det Sidste var nu ingen Brøde, selv om det var urigtigt, naar det kun var skeet paa en tilbørlig og sømmelig Maade, og at det ikke skulde være skeet saaledes, er ei paastaaet. Forresten har nok Forfatteren aldrig tænkt paa det han her beskyldes for. Det er snarere det andet Parti i Hertugdommerne, end det hvortil Artiklens Forfattere høre, som paastaaer, at Hertugdommernes politiske Forhold til Kongeriget er ufordeelagtigt, og derfor tragter efter dette Forholds Opløsning. Jøvrigt vil det, for rigtig at bedømme Artiklens Jndhold, være nødvendigt, at man sætter sig ind i de politiske Forhold, og da erindre, at i Hertugdommerne ere tvende Partier, hvoraf det ene hader Alt hvad der er Dansk, og anseer Forbindelsen med Danmark som en Ulykke, og som Noget der snarest muligt bør ophøre. Det vil det danske Sprogs Udryddelse og Hertugd. Slesvigs Optagelse i det tydske Forbund. Det var dette Parti, der paa den noksom bekjendte, mildest sagt upassende Maade, haanede P. H. Lorenzen, da han i den forrige slesvigske Stænderforsamling vovede at tale Dansk. Det andet Parti derimod søger at værne om det danske Sprog, og forebygge Hertugdommernes Adskillelse fra Kongeriget. Dette Parti vil forhindre Danmarks Riges Opløsning og Søndersplittelse, og har til dette Øiemed stiftet en Forening, hvorfor Hans Nissen er Formand. Ved Rescript af 29 Marts d. A. befalede Kongen, at Tydsk skulde være den slesvigske Stænderforsamlings Forretningssprog, og at kun de Deputerede maatte tale Dansk, der ikke tiltroede sig tilstrækkelig Færdighed i at kunne udtrykke sig paa Tydsk. Dette Rescript, vatte levende Utilfredshed og Smerte overalt i den dansksindede Deel af Slesvig og Danmark (efr. den jydske Stænderforsamlings Adresse i Aar til Kongen, men Smerten maatte naturligviis foles dybest i Nordslesvig, hvor det maatte have de største Virkninger. De danskindede Stænderdeputerede frasagde sig deres Stilling som Saadanne, da de fandt det uværdigt at bruge et Sprog, som kun skulde tolereres. En Generalforsamling i den slesvigske Forening billigede disse Stænderdeputeredes Beslutning, og det paaklagede Stykke indeholder Extracten af det Passerede. Hvad nu da Jndholdet selv og Beskyldningen for utilborlig og usommelig Udtryksmaade angaaer, da er jeg overbeviist om, at Mangfoldige med mig have gjennemlæst denne Artikel uden i samme at have kunnet finde noget Anstødeligt, end sige noget Fornærmeligt mod Staten. Men man maa, naar man retfærdig vil bedømme Jndholdet, ikke rive Ordene ud af deres Sammenhæng, eller bortskjære Mellemsætninger, der ved deres Plads og det Heles Sammenstilling, betydeligt modificere de brugte Udtryk, man maa derhos erindre, at Artiklens Jndhold er udsprungen af ædle og patriotiske Folelser, af Fædrelandskjærlighed og af Uvillie mod dem der ville Rigets Sønderlemmelse. At det siges, at den naturlige Ret til i Stænderforsamlingen at betjene sig af hvilketsomhelst af de slesvigske Folkesprog, er undertrykt, indeholder ingen Fornærmelse. Kongen har i Rescript af 2 Decbr. 1840 til den slesvigske Stænderforsamling erklæret det for en, naturlig Ret" at betjene sig af det danske Sprog.