Den Vest-Sjællandske Avis, 1839-05-09
Frankrig. J Deputeretkammeret yttrede Vedkommende sig den 30te April om Aarsagerne til, at Combinationen af det venstre Centrum slog feil. dette Møde, hvor næsten samtlige Medlemmer, me kun 2 Ministre, Dhrr. Tupinter og Møntebello, var tilstede, bekjendtgjorde Præsidenten, efterat han ved Lodkastning havde bestemt den store Deputation til at lykønske Kongen paa hans Navnedag den 1ste Mai at Hr. Dupin ønskede at give nogle Oplysninge om sin Deelagtighed i de sidste Ministerial=Arrangements. Hr. Dupin søgte at retfærdiggjøre sig imod den Bebreidelse, at han var Skyld i, at et Cabinet af venstre Centrum mislykkedes. Dog tog han ikke i Betænkning aldeles at overtage Ansvarligheden for de Kjendsgierninger, som havde ført til Underhandlingernes Afbrydelse. J denne Anledning omtaltes især 2 Spørgsmaal: det første angik Conseilspræsidentskabet, som Hr. Dupin efter nogen Vaklen havde erklæret paa ingen Maade og under ingen Form af ville antage. Det andet Spørgsmaal angik Majo riteten i Kamret. Hr. Dupin tvivlede ikke paa, at hans og hans Venners Meninger havde en stor Majoritet i Kamret for sig. Men nu syntes denne Majoritet at være bleven tvivlsom ved de Omstændigheder, som havde ledsaget Hr. Cunin-Gridaines Vægring (Hr. Cunin-Gridaine havde nemlig afslaaet sin Udnævnelse til Minister, saavelsom Dhrr. Soult og Teste, da Medlemmerne af det venstre Centrum ikke vilde optage Doctrinairerne med i Cabinettet). Denne Vægring fulgte efter en Beraadslagning af Commissairerne for Foreningen Jacqueminot, som nævnede sig befuldmægtigede af den hele Forening. Efter Hr. Dupin talte Hr. Pass, som sagde, at alle Hr. Dupins Colleger havde vidst ligesaagodt som han, at de 221 ikke vare den gunstige, men de haabede, at, naar disse saae, at det nye Cabinet kun ønskede Landets Velfærd, vilde de, med mindre de maaskee havde til Hensigt at hengive sig til en strafværdig, systematisk Opposition, slutte sig til dem. Jkke Kjærlighed til Magt havde bevæget Hr. Dufaure og hans Colleger til at modtage Ministeriet, men det Ønske at redde Landet og Kronen af en farlig Stilling, som alt varede 53 Dage, og som en videre Udsættelse kun kunde forværre. – Hr. Cunin-Gridaine forsikkrede derpaa, at han kun ledet af sin Samvittighed havde afslaaet Hr. Passy at træde ind i det af ham dannede Ministerium; thi Hr. Passys Liste havde ikke indeholdt Navnene Soult og Humann, og han vilde have anseet sig forloren i den store Række af parlamentariske, talentfulde Notabiliteter. Aldrig havde det været hans eller hans Venners Hensigt at opponere systematisk. Derpaa besteg Hr. Manguin Talerstolen, og nedlagte Udkastet til en Adresse, idet han ansøgte Hr. Passy om snarest muligt at bringe den paa Dagsorden. – Jfølge private Efterretninger fra Algier antager Alt der et krigerisk Udseende, idet de spændte Forhold imellem Abdel Kader og Generalgouverneuren, ifølge de omtvistede Grændser, endnu ere blevne mere indviklede ved Emirens Vægring at indrømme Franskmændene Gjennemmarsch til Hamza, hvortil Marschal Valde vil gjøre en Expedition, naar Regjeringen vil auctorisere ham dertil. J sine sidste Depescher forlanger nu Marschallen, af en af de kongelige Prindser, enten Hertugen af Orleans eller Hertugen af Remours, skal tage Deel i Erpeditionen, som vilde være den skjønneste af alle Felttog, som Armeen i Africa har foretaget. Colonnen vil gaae fra Agier til Constantine over Riban, Hamza og Jatif, og over Bugia vende tilbage til Algier. Dette er et snedigt Middel af Marschal Valde for at bringe sit Project, til Udførelse, idet han sætter Andres Ærgjerrighed i Bevægelse, for at fjerne de Vanskeligheder, den ministerielle Krisis lægger ham i Veien. Der forsikkres alt, at den af Marschallen forlangte Auctorisation nu ikke vil lade vente længere paa sig, og at Hertugen af Remours vil tage Deel i denne Expedition til Hama.