Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1775-10-13
Efter at jeg i Gaar Aftes havde begivet mig i mit Sovekammer, befandt jeg mig i en saa fuldkommen Sinds Rolighed, at jeg haabede ufeilbar at nyde den sødeste og roeligste Søvn. Mit Sind var gandske befriede fra alle Sorger og Bekymringer, og jeg vidste ikke at erindre mig den Tiid, jeg saa fornøyet søgte Sengen. Men før var ey Lyset slukt og jeg indslummeret i de behageligste Tanker, førend jeg syntes at vandre om i en angenem Dal, hvor der herskede den tauseste Rolighed. Alt hvad jeg hørte var en stille Raslen af den forbi rindende Bek. Jeg standsede, og hvor behageligt end Stædet var, skrekkedes jeg dog for dets Ensomhed. J det jeg saaledes overlagde hos mig selv, hvorledes jeg best skulle komme ud af denne Labyrinth, hørte jeg langt fra Lyden af den behagelige Hyrde-Pibe. Jndtaget af denne u kunst kunstlede Musik fulgte jeg Lyden, og fandt omsider noget borte fra Dalen en ung Hyrde og et Fruentimmer, over hvis Skiønhed jeg blev forhauset. De sadde under en Bierk, hvis bladefulde Grene forskaffede dette Hyrde-Selskab. en vederqvæggende Skygge, i den brændende Sommer=Heede. Jeg standsede og skiulte mig i den hosliggende Busk, da jeg frøgtede ved min Tilkomst at forstyrre deres Rolighed. Omsider saae jeg Thyrsis; thi saa var hans Navn, at lægge Fløyten fra sig og gaae bort for at opsøge Lammene, som havde fordybet sig i Smaaekrattet. En før var han borte, førend jeg stod op, og nærmede mig, for at beundre denne uskyldige Skiønne. Hun forskrækkedes ved min Ankomst, men da jeg forestillede, at jeg ey var kommet for at tilføye hende nogen Fortræd, gav hun sig tilfreds. Jeg spurgde da, paa hvad Sted jeg befandt mig og hvad Vey jeg skulde følge, for igjen at komme hiem; men i det jeg ventede paa Svar saae jeg en Mohr haste til os, geleidet af tvende andre, som vare belæssede med store Bylter. Hun blev forskrækket ved dette Uhyres Ankomst, og bad mig bevægelig beskytte hende for Overlast. Men hvor forbausede bleve vi, da desse Fremmede tiltalede os gandske høflig, og gave Hyrdinden tilkiende Aarsagerne til deres Komme, med følgende Ord: Dejligste, sagde han, eders Skiønhed ophøyer eder over alle de Fruentimmer jeg endnu har seet i de 3 Verdens Deele; hvor beklageligt derfor at saa fuldkommen en Skabning hidtil har manglet de Fordeele, der allerne formaaer at bringe. den til den yderste Grad af Fuldkommenhed, men ogsaa denne Mangel er jeg i Stand til at afhielpe. Han aabnede derpaa Bylterne og tog først uden prægtig Jndiansk Klædning, rød i Bunden og virket med gyldene Blomster. Jfør eder denne, sagde han, og tænk ei jeg lovede meer end jeg agtede at holde. Hun vægrede sig noget. Omsider overvundet af den Fruentimret medfødde Lyst til at behage, kastede hun til Side sin Hyrde Dragt og iklædde sig denne. Efter længe at have beskuet sig selv, sagde hun endelig: Omendskiøndt denne Klædning usigelig behager. mig, saa formaaer jeg dog ikke at kiøbe samme, da min Rigdom alene bestaaer i min Hiord. Ubekiendte Skiønne! gav Mohren til Svar, bekymres ey derfor. Jeg er ey egennyttig, og vil lade mig nøye med 6 af eders Faar til Betaling. Men hvor til nytter mig vel denne Klædning, sagde Hyrdinden, saa længe jeg endnu skal bære denne StraaeHat. Ogsaa denne Mangel vidste denne Fremmede at afhielpe, i det han fremtog et kostelig prunkende HovedSmykke. Efter at have skilt hende med den usynlige Straae-Hat, besmurte han hendes Hoved med vellugtende Salve; lagde dernæst hendes Haar i ziirlige Bukler, og bestrøede igien desse med hvidt meelagtig Stov, hvorpaa han paasatte hende denne usædvanlige Prydelse. Jndtaget i sig selv tilbød hun ham frivillig atter 3 Lam, og hermed var Mohren fornøyet, dog viiste han at hun endnu manglede meget. See her, sagde han, andre Sager, som tiener til at pryde Hænder og Fødder, ey heller fordrer jeg for desse meer end 3 a eders Hiord; og dem tilstod Cicilie ham gjerne. Men endnu ikke nok, sagde denne Sorte, her har jeg noget andet, som ey alene vedligeholder Legemets forhen var min Lyst og eeneste Glæde; Anseelse, men ogsaa ere behagelige for og nu faldt Hyrdinden ham ind i Talen, Ganen. Han gav hende derpaa for- og fortaalte hvad som var hændet; Beskiællige Urter, Rødder og Blade etc., væget ved de Taarer, som fløed need som hun deels skulde æde, deels kaage i over hans Kinder, faldt hun ham om Vand og siden drikke; hun prøvede Halsen og tilstoed hendes Forseelse; Ci denne usædvanlige Føde og mistede atcilie, forfængelige Cicilie, svarede han ter 6 af sine skiønneste Lam. Endelig hikkende, forlad mig og lad i det mind rakte han hende og kostelige, skiønt ste Thyrsis ubehindret udgyde sine Taa skrøbelige Kar, hvori desse Sager skulle rer. Den Kierlighed jeg bar for dig, bevares, og lod sig ogsaa herfor vel beer forbandet af mit Hierte, efterdi du tale. Men nu begyndte hun allerede at har forskiærset din deylige Hiord og din mærke en Slags Kiælenhed, som før egen Uskyldighed, ved at hænge ved var hende ubekiendt, og hendes Kinder fremmede Folkeslags Yppighed og Fortabte efter Haanden noget af sin behafængelighed. De faa tilbageblevne gelig Rødme. Jeg bebreydede ham Faar skal jeg herefter alene vogte; tag dette, strax gav han hende en Æske bort med denne Fremmede, jeg er og fyldt, som han kaldte det med Sminke, vil ikke længer være din Thyrsis. Din og lærte hende dermed efter Behag at nærværende Gestalt, er mindre end be giøre Ansigtet rødt eller bleegt. Efterat hagelig i en Hyrdes Øyne, som efter denne Heslige med en smigrende, skiøndt sine Forfædres Skikke har Afskye for falsk Latter havde taget Afskeed, og la fremmede Nationers Daarlighed. Jeg det bortdrive de tilbyttede Faar, kom er desuden en Hyrde og ingen PrindsThyrsis tilbage med sin Hyrde=Stav i Min Formue utilstrækkelig til at underHaanden, nynende paa en Hyrde-Viise. holde en Fyrstinde. Desse bevægelige Han kiendte hverken mig eller hans Ord, som jeg syntes blev frembragt Hyrdinde, hvorfor han tiltalede mig med ynkværdig og klagende Stemme, med følgende Ord: Ven, sig mig om gik mig saa til Hierte, og satte mig i du ey har seet min Hyrdinde, som jeg saadan Uroe, at jeg vognede af min just paa dette Sted har forladt. Her Søvn, og saae at Solen alerede beer jeg, svarede den forklædde Citilie. gyndte at skinne igiennem mine Vind Ja dette skulde du vel indbilde en anden, svarede Thyrsis, med dig har min Pige, ver. slet ingen Lighed. Kiender da ey Thyr sis længer min Stemme, raabte hun til ham, saa bør dog min gamle heslige, 18 Søndag efter Trinitatis prædiken. Klædning, som ligger ved min Side, formodentlig: kunde overbevise dig om, at du i mig Høymesse. Aftensang. seer din elskte Cicilie; Thyrsis forhauset Dom K. Hr. Provst Jrgens. Hr. Angell. og sat i den inderligste Bedrøvelse, ud Frue=K. Hr. Mag. Wittrup. Hr. Parelius. brød da med disse Ord: Himmel, hvad seer og hvad hører jeg. Stemmen er Jndpasserede. mig bekiendt, men hvor forandret Personen; du er en meer den Cicilie, som Hr. Jnspecteur Pettersen fra Christiania. Efterretninger for Publico.