Almuevennen, 1843-08-02
Det er vistnok de fleste af Eder velbekjendt, at det idag er 55 Aar siden at den mærkværdige Forordning af 20de Juni 1788 om Stavnsbaandets Løsning udkom, hvilken for en stor Deel løste Bondestanden af det uhyre Trældomsaag, hvorunder den i flere Aarhundreder, havde sukket. Det maa derfor fremkalde baade alvorlige og glædelige Fornemmelser hos os, naar vi betragter, at der dengang var Statsmænd og Ministre ved Regjeringens Side som vare sande Bonde- og Menneskevenner, ja store, ædle og herlige Statsmænd og kjærlige Herskaber tillige, som selv paa deres egne Godser, først gjorde store Opoffrelser for deres egne Bønder, og viste ved den Frihed de frivillig gav dem fra Trældom, og ved de Jndretninger de gjorde til deres Bedste i Fremtiden, et Exempel paa hvorledes en forbedret Tilstand for Bondestanden og hele Landalmuen var af stor Vigtighed og til største Gavn for Fædrelandet. De Mænd der især virkede saa kraftig for denne store og vigtige Sag, og hvis Navne vi med Høiagtelse, bør mindes, vare: Grev Andreas Peter Bernstorf, Grev Reventlou og Grev Schimmelmann om disse Mænd kan man sige at de toge deres Bønder under Armene, og løftede dem af Trældom og Armod op til Frihed og Velstand, og hævede dem af Uvidenhed og Raahed til Oplysning og Sædelighed. Nu kan J nok tænke, at da der arbeidedes derpaa, da gik det den Gang, som det gaaer endnu, at der var mange Godseiere og Flere, som vare de bittreste Fjender og Modstandere af Bondestandens Løsning af Stavnsbaandet, Befrielse fra Hoveriet, Oplysning og Frihed; og disse forenede sig om at staae Planen og Forordningerne til Bondestandens Udløsning af Trældom imod; Men saa var der igjen foruden de foranbenævnte ædle Mænd, tillig iblandt Skribenterne og Høiesterets Assessorerne en Mand, hvis Minde ogsaa bør være os helligt, og denne Mand var Conferentsraad og General-Procureur Christian Colbjørnsen, han talede og skrev saaledes imod Modstanderne og til Forsvar for Landboe-Sagen og for Forordningerne til Bondestandens Vel og Bedste, at de maatte tie for den Sandhed og Ret, som belyste og dømte deres igjennem saa mange Aarhundreder selvtagne, Tyran-Rettigheder over Bondestanden. Dog havde neppe dette, af disse store og ædle Mænd paabegyndte Værk blevet drevet igjennem, dersom ikke bøisalig Kong Frederik den 6te – der dengang som Kronprinds, i sin sygelige og svage men gode Faders Christian den 7des Sted, tog kraftig Deel i Regjeringen havde af sit ædle Hjerte og ved sin Kongelige Magt og Kraft understøttet og fremmet Sagen. Derfor vil ogsaa – for alle de store, gode og ædle Handlinger, som han har udført og udrettet for Danmark – hans Navn mindes i hver ædel Dannemands Hjerte saa længe Historie og Historieskrivere ere til. Frederik den 6te har saaledes ved Stavnsbaandets Løsning og Vornedrettens Ophævelse, og ved en forbedret Underviisning i Almueskolerne, virket saare meget til Borgernes, Bøndernes og hele Landalmuens aandelige som timelige Tarv og Bedste, men fornemmelig har han ved Anordningen af 28 Mai 1831, da han lagde Grunden til den Jndretning som vi kalde Provindsialstænderne eller Folkeraadet, ret hævet os af vores Umyndighedstilstand, da han derved gav os Frihed til, at vi nu kan, og tor, lade vores Stemme høre saaledes, at den kan trænge ind for Thronen, og det – naar vi blot selv vil – med lige saa stærk og kraftig Stemme som nogen af de andre Klassers. Vimaae derfor af Hjertet ønske, Medborgere, at fornuftige og kraftige Folkerøster maatte lyde paa ethvert Sted i By og paa Land i hele Danmark, ja visselig maae vi ønske at der, ikke alene i Hovedstaden og de større Steder, hvor der findes saa mange ædle og folkeligsindede Mænd, men ogsaa i hvert et Sogn, i hver en Landsby, maae findes dem der for deres mindre oplyste Medborgere ville stræbe at skildre Landets Trang, Folkets Ønsker, Folkets Savn og Folkets Haab, og der da af dem der høre derpaa, maatte blive oplyste Danske Borgere, der ved at aabne deres Øine og Fornuft, for deres Rettigheder som Statsborgere, maatte derved faae Frimodighed og Tillid til dem selv, til paa lovlig Maade, at modstaae, og stræbe efter at løsrive dem fra al Vilkaarlighed og Undertrykkelse. Men destoværre er der hos en stor Deel af os endnu kun vakt liden eller ingen Sands eller Takt for eget og Medborgeres Vel! Thi den er af mange indfuget med Modermelken, den usle Troe, at Bondestanden kun er født til at adlyde og være Slaver for Aristokrater, Godseiere og flere, at de ikke selv er dannet til at modtage nogen Oplysning eller Kundskaber, men at det kun er de høiere Klasser der skal tænke, tale og handle for dem, og med dem, som de lyster, uden at de tør lade dem mærke med at de er misfornøiede, meget mindre aabne Munden for at paatale deres Ret. Derfor hører man altfor ofte, naar Andragender, af oplyste og tænksomme Mænd blive bragt paa Bane, der angaaer Fleres eller det Heles Vel, det Ordsprog: "Hvad kan det bielpe!" eller ogsaa omde har Jndsigt i at det kan hielpe, saa siger de dog: "Jeg vil ikke have med det at bestille eller give min Stemme dertil, eller underskrive derpaa, thi saa faaer jeg Unaade af mit Herskab, Forvalter eller Sognepræst, og faaer de Andre Ret saa faaer jeg med. Men kan noget være meere tankeløst eller dummere end saadanne Yttringer, De Mennesker der saaledes taler og handler de har ingen Fornuft, eller rettere, de bekymrer dem ikke om at udvide eller oplyse den; de boer ganske tilleie med deres Tænkekraft, og deres Undertrykkere har dem ganske i deres Ledebaand. De tager slet ikke i Betænkning, at de ved at unddrage sig fra at stemme med de Mænd der taler, skriver og vidner Sandhed og hvad der stemmer overeens med Retfærdighed og Billighed, skader baade dem selv og deres Medborgere, de tænker slet ikke paa, at hvor de Enkeltes Stemmer kun er som en Rost i Ørkenen, der er Manges i Forening, af stor Vigtighed og Betydning. Lader os derfor, Medborgere, af al Kraft stræbe efter at oplyse og uddanne vores og andres Fornuft, ved at læse og holde nyttige Bøger og Skrivter, der saa ofte tilbydes os for en meget billig Betaling; lader os kun indsee, at Folkets Erkjendelse af hvad der er Ret og Gavnligt, det er en Magt som Jngen saa let kan modsætte sig. Lader os ikke henfalde i Sværmernes og Jndbildningernes Rige, og troe, at Alt i Danmark er som det bør være, og at ingen Forandring, eller Forbedring, enten ikke kan gjøres, eller behøver at foretages. Lader os kun ikke hengive os til disse phantastiske Drømme, men lader os som sindige og betænksomme Dannemænd holde os til den sande og ubedragelige Virkelighed, Lader os ikke troe Folkeoplysningens og Frihedens Modstandere, der søge at forføre os ved deres smigrende Væsen og Tale; der ved at fremstille sig som sande Bondevenner, søger at indbilde os, at Vi skader os selv, ved at paatale vores egne Jnteresser, at vi blot skal lade de andre Stænder udtale dem for og virke i Landets Anliggender, og vi skal blot bekymre os om at pløie, saae, høste og betale alt af hvad Skatter, og Afgivter disse vores meere oplyste og dannede Medborgere – som vi maae bøie os saa dybt for – finder for godt at paalægge os, lader os ikke troe dette, men lader os af yderste Magt og Kraft, med Oplysningens og Fornuftens Vaaben, tilbagevise og bekjæmpe slig vildledende Tale, lader os betragte saadanne Mænd som afskyelige Folkeforførere, og ikke som Bondevenner, Naar vi saaledes, Medborgere, stedse meere og meere opmuntrer og veileder hverandre til at stige i Kundskaber og Oplysning, og i Enighed og Samdrægtighed bestandig slutter os tættere sammen for at befæste os selv, til med Standhaftighed og Udholdenhed og uden at blive trætte, at møde og overvinde Hindringerne for vor Frihed og Selvstændighed, der vel ere store og mange, naar vi blot som oplyste og kraftige Mænd ere paa vor Post, og staae som en Muur imod det mægtige Adels- og Godseier-Element, der er reist imod os, da vil Frihedens herligste og glædeligste Frugter sikkerlig skjænkes os og vore Efterkommere naar Høsten kommer, hvilken visselig ikke længe vil udeblive.