Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1784-09-24
Efterretninger om den troe og ærlige danske Mand Hans Rostgaard. (See No. 34. 35. 36. 37. 38.) midlertid lod dog Peder sin Huusbond erindre, at han maatte tage sig i Agt, og fremdeles allene bruge Christopher Pedersens Navn. - Bostgaard tilkiendegav igien sin Tiener, at han var vel fornøjet med ham i denne Sag, men lod ham tillige forstaae, at han havde i Sinde, med første Leilighed at begive sig til Holland, hvilket dog ikke skeede; thi den ønskelige Fred, som herpaa blev sluttet den 27de Mai 1660, gjorde Ende paa alles Jammer. Dett, Rostgaard først tænkde paa, var at favne sin Hustru paa Kraagerup. Han fik og efter Ansøgning et kongeligt Pas den 22de Junii, at drage hiem og tiltræde sit forrige Embede; men kort tilforn havde Konge Friderich befalet, at hvad, som i Krigens Tiid var bragt fra Kraagerup ind i Kongens Kiøkken, skulde af Rentekammeret, betales Bostgaard. - Nu hørde man snart, at Rostgaard var i Live og kommen hiem til Kraagerup, hvorover adskillige Domme bleve fældede baade af de Danske og Svenske om hans og Hustrues særdeles kloge og listige Forhold i den forløbne Tiid og Tilstand. De Svenske fik fuldkommen at vide, at han var levende; thi da nogle af dem vilde føre over med sig til Skaane en Deel Qvæg og Heste, som vare tagne fra den fattige Bonde, fulgde Bostgaard med fleere efter dem, skilde dem ved Byttet, og lod enhver faae sit igien. - Som vor Rostgaard var iblandt dem, der i Krigens Tiid havde viist en besynderlig Troeskab, saa erfarede han og derover sin Konges Naade. 1661. bekom han kongeligt Skiøde paa Kraagerups Grund, og desuden 300 Rdlr. i aarlig Pension; ja, førend Aaret gik ud, blev han tillige Fiskemester over Kronborg, Lehn. Dette Embede forestod han troelig, blev dog anklaget for Kongen af den, som havde øverste Tilsyn over Fiskevæsenet. Kongen anhørde Rostgaards Undskyldning, og da han befandtes uskyldig, beordrede Høistsamme, at han aller ne skulde forestaae Amtets Søer, og den anden ikke meere have dermed at bestille, men dertil giøre ham Afbigt. En, som blev forlenet med Kronborgs Birk, vilde, at Bostgaard skulde ikke have videre Opsigt, som Ridefoged over Kronborgs Amt; men en kongelig befaling udkom hvorefter alting skulde blive i forrige Skik Aar 1667 fik han særdeles kongelig Ordre, og Jnstrux om Kronborgs Birks Forvaltning. Men jo meere Naade han nød, og jo større Fliid og Troeskab han anvendde i de ham anbetroede Bestillinger, jo meere voxede hans Misunderes Had og Avind, saa at der endog udkom et uforskammet Skandskrift om ham, hvori han endog beskyldes for halsløse Gierninger. Da samme Skrift blev kastet ind i Kongens Vogn paa Gaden, fik Bostgaard befaling at erklære sig derpaa, og derefter merkede man, at det ikkun var hans Uvenners Digt og Løgn. - Neste Aar døde hans behiertede og troefaste Hustru i hendes Alders 31te Aar, og 1670 forlod Konge Frederich 3die ved Døden sin jordiske Krone; men vor Rostgaard blev igien oplivet ved Christian den 5tes Mildhed, og Naade. Begge Konger tilligemed deres Dronninger og fleere af det kongelige Huus beviisde ham undertiden den Naade at komme til Kraagerup, og der end- ogsaa at modtage et lidet Aftensmaaltid. Da han havde siddet Enkemand i 2 Aar, indlod han sig i Ægteskab med Catharine Asmusdatter, en Enke af Forvalter Lorenz Pedersen paa Hirschholm, som 1671. fødde ham en Søn, der blev opkaldt efter Konge Friderich 3die, og var vor lærde Konferentsraad Friderich Bostgaard.