Jyske Efterretninger, 1796-08-15
Holbergs Levnets Historie er yderstemmerkværdig og underholdende, som ogsaa Manden selv var. J hans Tid og under hans Forfatning, efter en saadan Ungdom, har hen præsteret nalmindeligen meget, han rev sig selv frem udover sit Lands Tænkemaade, og blev vel i intet Fag en Stierne af første Størrelse, men allevegne en eenlig Stierne midt i den tykke Taage. Mange af hans Skrifter lade sig end i vore Tider meget godt læse, fornemmelig hans Kliim og hans Breve. Jblandt de gamle var te ham Plutarch og Kutian, Terenz, Grid, Jnvenal, Petran og Plinius, iblandt de Nyere, foruden alle gister skrivere, Grotting, Bayle, De flere, Mo flere. fleste; man seer Sporene deraf i hans edskrifter, i hvilke der ingensteds viser sig en dyb, men allevegne en lys, fyrrig, fornuftig, moralsk Aand. Bor Skribenterne være unavngivne. (Uddraget af Herders Dren Naar man ikke tør berøve Publikum nogen, Mening er engang den galeste, efterdi Staten, hvis en saadan Mening forekommer den falsk eller farlig, heller maae og Anledning til dens aabenbare Giendrivelse, paa det at Mørket til Verdens Fordeel kan blive overvundet af Lyset; saa kan Staten formedelst denne ubundne Frihed formedelst den Agtelse, som Staten selv viser Publikum da den intet tilbageholder, af hvad en Skribent frembringer til den, vel ogsaa fordre at enhver Skrivent, som finder for godt at bringe noget frem til Publikum, nævner sig. Og det endog i alle Skrifter, over enhver Gienstand; ei engang Recensioner over fremmede Bøger undtagen. Thi hvorledes kunde jeg have Ret til at forlange Anonymie, naar jeg trænger mig fremfor Publikum, og opløfter min Stemme til det? en frivillig Lærer for denne Tid og for Efterslægten maae man kiende; han maae ikke skiule sig, dersom Ret og i Aalborg. Sandhed er ham kier. En Mand, der taler offentlig, staaer inde for sit Ord; ellers kalder man ham en Poltron eller en Løgner. Med dette eneste lette, som mig synes, ikke uretfærdige Middel vilde der blive mangen Diervhed, mangen Klaffer forebygt, som nu blot søge Beskyttelse bag Anonymien. Hvor meget forsigtigere betænksommere vilde man ikke tale til Publikum, naar man vidste, at man ikke kunde tale til det uden egen ere eller Skam, Og fortiener Publikum, det ærværdigste Navn, der kan blive nævnet, alle Godes og 2d les Selskab ikke denne Agtelse? Enhver Skribent vil de blive foranlediget, at vise sig for det i den værdigste Skikkelse, at lade sin Stemme beskedent høre for dette store Tribunal; men derimod ogsaa standhaftigen forsvare, hvad han viseligen paastaaer; ærligen bekiende den af ham til Publikum mildte Sandhed. Hine Sladderhankerier, opsnappede Rygter, stiaalne Personaliteter, forgaae af sig selv; ingen ærekier Mand vilde staae offentlig til Torvs med saadanne Vare, som ere skiendige og ikke komme Publicum ved. J Grækenland og Rom undsaae ingen Skribent sig ved sine Værker: itiendt os behøver ingen Stand at undsee sig ved et Skrift, naar det er godt; Anonymie skulde ligesaa lidet den høieste som laveste Stand tilladt; overhoved de navnløsheden gielde for hvad det er, for Turengeleri, Biskiæmmelse, lumpent Haandværk, Poltrorerie. Hvo som taler til Publikum, tale som en Deel af Publikum, altsaa offentlig, med sit Navn.