Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1831-10-03
De i de Deputeredes Kammer den 21 og 22 Septbr. forefaldne Debatter, som dreiede sig om Oppositionens Fordring: at det ved en parlamentarisk Undersøgelse skulde afgjøres, om der var Grund til at anklage Statsraadspræsidenten eller ikke, antoge en saa heftig og lidenskabelig Karakteer, at de maatte gjøre et ubehageligt Jndtryk paa alle gode Borgere, og Oppositionen overskred i den Grad Grændserne for Velanstændighed i deres Beskyldninger mod Ministrene, at det ogsaa blev disse umuligt at undertrykke enhver Yttring af krænket Æresfølelse. Casimir Perrier forlangte selv en bestemt Afgjørelse, udtalte endnu engang Grundsætningerne for det af ham fulgte System, nemlig: Opretholdelse af Freden, forsaavidt Frankerigs Sikkerhed og Ære, tillod det; Bekjæmpelse af enhver Propaganda, forbunden med Mægling til Gunst for alle ved politiske Forhold Ulykkelige, samt den Overbeviisning, at Udlandets Anliggender kun bør komme i Betragtning, naar de gribe ind i Statens egen Jnteresse. Han samlede nu de af Hr. Mauguin fremsatte Klagepunkter, og vedblev. "Det er en let Sag at bebreide Regjeringen Mangel paa Kraft, naar Man intet undlader for at berøve den denne Kraft, naar Man prædiker om Ulydighed for Embedsmændene, om Jnsubordination for Armeen, om Vold for Folket overhovedet, og behandler Retgjeringen efter Julirevolutionen som en offentlig Fiende. Hr. Salverte viste fornemmelig, at Frankerig burde have staaet Belgien, Pohlen og Jtalien bi imod dets Fiender, Østerrig, Preussen og Rusland, da det var Tid. J Norden - sagde han - jubler Man nu Warschau, Warschaul, hvortil Hofmændene svare: "Paris, Paris, og Gjenlyden heraf naaer til Holprood, hvor Carlisterne i vild Forblindelse gjentage: "Paris Paris, Hr. Maugnins Anke at de spanske Flygtninge under Hr. Guizots Ministerium vare berøvede de Vaaben, hvormed Man kort iforveien selv havde forsynet dem, undskyldtes med, at Forholdet i til det spanske Hof gjorde det nødvendigt. Da Taleren paastod, at General Sebastiani havde forsikret de italienske Flygtninge om at ville opretholde Grundsætningen og Jkke-Jndblandelse, erklærede Ministeren det for Logn, hvorfor enkelte Stemmer endog fordrede ham kaldt til Orden; men Hr. Mauguin forlangte blot en formelig Undersøgelse. Han beskyldte endvidere Bestyrelsen for at tilsigte en tredie Restauration, og anførte i den Anledning ikke allene, at Ministeriet, da General Lafapette lod sætte paa Fanerne Ordene: Frihed, Lighed, offentlig Orden!" udslettede Ordet, Lighed, men at Legitimitetens Skaber (Calleyrand) vedblev at være Gesandt i London, at af de tvende Ministre for det Indre Grev d'Argont var offentlig Underhandler for Car& paa Raadhuset, og den Anden, Casimir Perrier, hemmelig Underhandler, hvorfor han haardnakket vægrede sig ved at undertegne Afsættelsesakten. Begge Ministrene afgasaa tilfredsstillende Forklaringer herover, at Hr. Mauguin maatte tildeels erkjende at have feilet. Endelig beskyldt han ogsaa Statsraadspræsidenten for at have været vidende om visse Personers Nærværelse i Paris af det napoleonsk Dynastie, og denne nødtes da til at tilstaae, at den forrige Dronning af Holland (Hortensia) og hendes Søn, som havde taget Deel i den italienske Jnsurrektion, havde seet sig nødte til at flygte til Frankerig. J Paris var Sønnen bleven syg, og den ulykkelige Moder, som aabenbarede sig for Kongen, erholdt Tilladelse til at blive, indtil Sønnen var helbredet, imod at begge skulde begive sig lige til Engelland, hvilket ogsaa skete. Ministeren erklærede sig vel her at hav handlet imod Lovens Bogstav, men troede under saadanne Omstændigheder at burde agte den Mands Navn, hvis Billedstøtte Kongen havde ladet opstille paa Vendomepladser og denne hans Forklaring blev modtaget med almindelige Bifald. Hr. Dupin anførte blandt andet, at da der i afvigte December blev gjort Kongen Forslag til at opløse Kamrene og antage en diktatorisk Magt, svarede han: "Man kan angribe mig i mit Pallads eller skyde mig i et Opløb, men til en meenedig Konge vil Man aldrig gjøre mig, og dog blev under de sidste Uroligheder foreviist et lithograferet billede, forestillende et vist Hoved ved Siden af to Ministres (Perriers og Sebastianis) Hoveder, med Underskrift: For Høiforræderie." Paa beskyldningen for, at han skulde have raadet Kongen til at ophæve Koustitutionen, svarede Lafapette det samme som 1792 for Nationalkonventets Skranker: "det er usandt. Hr. Casimir Perrier takkede især Hr. Odillon=Barrot, fordi han ikke havde deeltaget i de skammelige Beskyldninger imod Ministrene. Saaledes fortsattes Debatterne i hele to Dage, da endelig flere Medlemmer yttrede sig imod en saa unyttig Anvendelse af Kammerets kostbare Tid. Nogle vilde uden videre gaae over til Dagens Orden; men paa Hr. Gannerons Forslag blev det endelig, efter adskillige Jndvendinger, antage med det Tillæg: "at Kammeret var aldeles tilfredsstillet ved de af Ministrene givne Erklæringer, og stolede paa deres Omhu med Hensyn til at bevare Frankerigs Værdighed, i dets Forhold til Udlandet. Ved Afstemningen var der 221 Stemmer for og 136 imod Forslaget, skjøndt LafaySeSe ette uden Sky fremviste sin sorte Kugle. De ministerielle Blade juble naturligviis over den tilfægtede Seier, medens Oppositionsbladene neppe formaae at skjule deres Harme. Den 23 Septbr. fremtraadte Hr. Laurence med et nyt Angreb paa Ministrene i Anledning af den indre Bestyrelse; men ogsaa dette blev, efter et Forsvar for dem af Hr. Thiers, afviist, og Man gik over til Dagens Orden. Allerede tidligere havde Hr. Beranger forelagt Kammeret, Forslaget til en ny Lov om Pairværdigheden. Pairerne skulle ifølge dette udnævnes af Kongen paa Livstid, og til denne Værdighed kunne kun ophøies Præsidenter for de Deputeredes Kammer, Deputerede, Marskaller og Admiraler, Generallieutenanter og Viceadmiraler, Ministre, Gesandter, Statsraader, Præfekter, Mairer o. s. v., alle under visse Betingelser og efter et vist Antal Tjenesteaar. Tvende Deputerede klagede den 21 Septbr. over ikke at være blevne respekterede af Nationalgarden under den sidste Tumult; men dette blev anseet som et Tilfælde, der under slige Omstændigheder ikke burde komme i Betragtning. Ved Forslaget om Carl Xs og hans Families Forviisning viste Hr. Briequeville, at den samme Lov burde ligesaavel anvendes paa disse Personer, som paa Napoleons Familie. Hr. Berryer var den eneste, som talede til Fordeel for, den ældre Linie af Huset Bourbon.