Viborger Samler, 1776-08-26
Et par Egenskaber meere opdagede jeg først efter vor Forlovelse; hun havde en liden Ansats til tærende Syge og gik hver Søndag rigtig to Gange i Kirke. Vort Bryllup var lidet, vor Huus=Indretning paa den sletteste Fod, stemmet efter den ringeste borgerlige Smag; vort Bord var meer end maadeligt, næsten uselt, og siden efter virkelig ynkværdigt; Dekketøiet og Servisen blev forvaret med store Laase og kom aldrig i fri Luft; alt hvad som i ringeste Maader saae faae got ud, blev indelukt og giemt, og vi toge til Takke med de ringere Stykker, som under min tredie Kones Regiering havde været brugt paa Dome stik=Bordet. Endnu meere, Efter min kjære Egte fælles heftige Paastand maatte vi flytte ind i en Stue ved Jorden i Baghuset, hvilken tiente os til Dagligstue, Spisestue, Sovekammer, da de betrukne Værelser imidlertid bleve tillukte og nøie forvarede for Soel, Luft og Folk. Som en Elsker af Beqvemmelighed kunde jeg umuelig længe være tilfreds med sligt et Sneglehuus, uden indstændig at sukke efter et rummeligere, i sær var jeg krobbel over mit ganske Legeme, naar jeg om Morgenen opstod; thi vi sov paa de tykstoppede, Skippundtunge, og med slette Fier fyldte Dyner, som vore Piger tilforn havde lagt paa; om Natten reed Maren mig og Overdynen, gjorde min Krop om. Hinkede jeg hen til en Stoel og satte mig, fandt jeg ny Smerter, naar jeg reiste mig, og kunde ikke staae for Hofteve; thi vore Stole vare tre uudstoppede Træestole, der engang havde været grønne, med saa høie Been, at de syntes bestilte til de gamle Kiæmper i det forrettede Land, der skrækkede Jfraels Børn, og forfærdigede paa samme Tiid, de vare af hendes Sal. Herres Efterladenskab. - Jntet Under, at Manden døde saa tilig, naar han maatte sidde paa saadanne Stole, Træstole skal ikke tage mig af Dage. - og derpaa drog jeg Mm den. uden Opsættelse igien over i mine gamle Værelser. Hvad hialp det mig? Her fandt jeg det blotte Træ verk af Stolene uden Sæder, intet Speil, ingen Gardiner, alting saa tomt, som om Kroaterne havde plyndret det. Hvor ere alle mine Møbler, spurgte jeg. - De ere giemte, fik jeg til Svar. - Jeg behøver dem; de maae skaffes tilstede. – Gud bevare os, vil De ødelægge sig selv, Det skeer i Evighed ikke. De har endnu ikke glemt Deres forrige Kones uordentlige Levemaade. Min salige Mand - Havde da, svarte jeg, den salige Herre Blye i Stedet for Kiød, siden han kunde sidde og ligge saaledes, Den gode Mand var hærdet, - men for Fanden, jeg agter ikke at blive det - Slutningen af en meget lang Samtale i denne Tone blev den samme som Begyndelsen - mine Møbler vare giemte og de skulde blive det i Evighed. Jeg gik til mit Kontoir. - Hvorfor er det til spigret? raabte jeg. - Der ere vigtige Dokumenter derinde, - skulle Musene æde dem, Det maae absolut aabnes. - Der bliver intet af. - Derpaa skiltes vi fra hverandre. En Øxe hid! thi saa godhiertet, saa føielig som jeg var, naar jeg blev hoslig behandlet, saa kom jeg dog ved ringeste haard Omgang, ved ringeste Tvang i lys Lue, i sær naar det gjeldte om en af mine Skiødelyster. En En Øxe hid! Jeg skal slaae et Skab og efter et andet og søge saa længe, indtil jeg faaer al min Beqvemmelighed i Stand igien. Øxerne ere giemte. Saa lad Smidden komme. - Ja, hvem skulde hente ham, Jeg havde paa min Kones venlige Anmodning - i det mindste holdt jeg det i den første Egteskabs Heede derfor, aftakket mine egne Domestiker, og ladet mig, til al min Opvartning, nøie med en gammel udtæret Svigerinde af hende, der hellere vilde tiene for en usel Løn end sulte ihiel. Denne stod fuldkommen under min Kones Herredømme, og havde ikke gaaet et Skridt efter Smidden, om hun endog kunde mistet en Rynke for hvert. Denne Betragtning dæmpede min Hidsighed; alle Skabe bleve uopslagne, min Stue blev igien under Haanden lukket, og jeg ulykkelige Mand krøb igjen i mit Buur, klavrede op paa een af vore høi beenede Stole og spiste - en Vandsuppe pour tout Potage.