Den Vest-Sjællandske Avis, 1830-01-30
Den, VestStællandske Avis, eller: Slagelse. Ugeblad. for den uden- og indenlandske Historie for Dagens vigtigste Nyeheder. Redigeret af Hr. Pastor Ridder Basholm. Trykt og forlagt af Peter Magnus Løverdagen den 30. Januar 1830. 16de Aar. Navardagen den 30. Jenuar 1800 med Kongelig allernaadigst Tilladelse, at forsendes med Brevposten i Danmark og Hertugdømmene. Chistendommens Udbredelse i Ostindien. (Af Personal Narrative of a Mission of the South of India from 1822 to 1828, by Elisab Hoole, IIIustrated with lithographie Plates."London, 1820, 215 Seiten in 8.) Bogens Jndhold angaaer Forfatterens geistlige Arbeider, den Maade hvorpaa de bleve oplagne af Hinduerne, hans Samtaler med Bra minerne o. s. v. Af Alting giver sig tilkiende at Resultaterne af Missionairernes Bestræbelser, ere overmaade ringe, og at Christendommens Udbredelse gaaer yderst lang som for sig. - Grundene hvor for Hinduerne vedblive deres gamle Troe, sige Forfatteren, ere just ikke vanskelige at udfinde Det menneskelige Hiertes naturlige Utilbøielighed til at lære af andre, hvilket ydmyger Menneskenes Stolthed, lige saameget som Evangelse yttrer sig hos Hinduerne; desuden gives flere særdeles Aarsager, hvorfor de hængt fast ved deres eget System: Deres Opdragelse er meget religiøs, og følgelig staaer deres tidligste Dannelse i Forbindelse med deres overtrøiske og afgudiske Religionstjeneste. Deres religiøse Jnstitutets Rigdom, deres store Templer, deres svære Vogne, hvorpaa Gudernes Billeder omkiøres, de utallige Folkemasser, som sammenstrømme ved deres glim ende aarlige Religionsfeste og Efter lignelsen af det almindelige Exempel kunne ikke andet end virke mægtigt paa de lavere og uopdragne Klassers Aand; imedens den inderligste Forbindelse af deres meest yndede Litteratur i enhver Green af deres Philosophie og Videnskab, virker til at giøre Jndtryk paa den mere Dannedes Aand, og saaledes at identificere den med deres Jnteresse og literaire Ære. Dertil kommer at de høiere Klasser sætte megen Priis paa Kastesystemet (eller Folkets Jnddeeling i Kaster, det vil sige i forskiellige Afdeelinger, saa at de Personer og deres Efterkommere, som høre til en Kaste kun maae drive een Næringsvei og afgive sig med en vis Beskjæftigelse), fordi det sikkrer dem en vis Grad af Superioritet og Anseelse, som er uafhængig af Personlighed og Besiddelsen af Rigdom og Kundskab. Man har ladet sig det være meget magt paaliggende, at de Hinduer som antage Christendommen, skulle opgive de særegne Skikke, som høre til at vedligeholde deres Kaste, og alle dermed forbundne Fordeele, hvilke udgjør en særskilt Deel af deres afgudiske System. Men hvad enten saa dette bliver forlangt af dem eller ikke, saa er en Hindu i det mindste fuldkommen overbeviist om, at han, naar han er Christen, bliver tilsidesat af sine Venner, adskilt fra sin Familie, sandsynligviis berøvet endeel af sit faderlige Arvegods, og udelukket af den Kreds, hvori han var vant til at leve. Der gives kun faa Personer, som ere stærke nok til at bringe disse Offere for Christendommen, selv om de ogsaa ere overbeviiste om dens Sandhed, og Pluraliteten vil opsætte Antagelsen af den til en bedre Kundskab og Overbeviisning er bleven saa almindelig udbredt, at hele Familier, Byer og Stammer paa eengang er eenige at forsage Afguderiet og søge efter at blive optagne i den christelige Kirke. Mange af de jeg har talt med, og som hyldede Christendommens Sandhed, have erklæret at de kun vente de paa en saadan Begivenhed. Man kan vel neppe tvivle paa, at dette tilsidst vil blive Tilfældet; men de Midler som hidindtil have virket her, ere utilstrækkelige til at beskynde saadanne ønskværdige og store Resultater. Man kan antage, om de Missionaire som sendes til Jndien, at en Deel af deres Formaal som er, at virke paa de Jndfødte, meget forfeiler sin Hensigt, enten formedelst Climatets skadelige Virkning paa Europæiske Constitutioner; eller fordi de ikke ere istand til at blive Landets Sprog saa fuldkommen mægtige, at de kunne benytte det med Friehed og Lethed, og derved at forskaffe sig en nøiere Forbindelse med Folket. Og saa nogle Tilfælde, hvor saadanne Fremskridt, ere gjorte, og hvor man har forskaffet sig de Jnd fødtes Fortroelighed, tilintetgjorde Bortfiernelse eller Døden de skiønneste Udsigter til Høsten, og de efterfølgende Arbeidere i samme Øiemed saae sig satte i den Nødvendighed, at gaae saaledes frem, som om Arbeidet nyelig var begyndt. De ansatte Missionairer finde store Vanskeligheder i at udvide deres Virkekreds iblandt Hedningerne, fordi de smaae Selskaber og Menigheder, som allerede have dannet sig, udkræve deres hele Opmærksomhed, imedens selv deres Arbeide hos disse ikke bliver saa virksomt og følgerigt som det vilde blive, naar man var i Besiddelse af flere og større Hielpemidler til at bygge Kirker, kiøbe Begravelsespladser og oprette og udbrede Drenge, og Pigeskoler. Det er naturligt, at det Spørgsmaal opstaaer hos de nyeomvendte Christne, hvad skulle vi tage os for med vore Liig, Mangel paa en Begravelsesplads i to missionaire Stationer, troer jeg at have afholdet mange fra at forene sig med os, da de derved afsondre sig fra deres egne Menigheder, uden i dette Stykke at forskaffe sig de behørige Fordele hos os. Hertil kommer, at Antallet af Missionairerne i Jndien er alt for lidet; thi vilde man endog regne alle Selskaber dertil saa er dog Forholdet ikke større end den Missionair imod en Million Jndvaanere. De ivrigste og bedst anvendte Anstrængelser maae derfor blive utilstrækkelige, selv ved den partielle Underviisning, formedelst den saa langt større Mængde af Jndfødte.