Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-08-26
Da Valget af de Lemmer, man optog der, var den Side, fra hvilken Stiftelsen fik sit saa aldeles udmærkende Præg, vil jeg, ved nummerviis at meddele Hovedbeløbet af hans Fortælling, give Læserne et, som jeg mener, klækkeligt Begreb om samme Stiftelses statsgavnlige Øiemed. Nummer I. - Et ungt Menneske med gamle Lader, Blæk paa Lintøiet og et, naar han nærmede sig Andre, høilærd Nedseende, en Philosophus udi egen Jndbilding. Strax efter Udgivelsen af nogle almindelige Sætninger, dem han havde agter offenligen at forsvare for Doctoratet i Lægekunsten, havde han faaet, istedetfor en Doctorhat, det ham tjenligere Ophold her indtil videre. Siden Forstanderen meddeelte os et Aftryk af hine, kan jeg, ved igjen at levere dem her med ordret Nøiagtighed, give Lysthavende, en klar Forestilling om billigheden i Forfatterens Jndspærrelse. De vare følgende. I. "Et ægte medicinskt System maa være excentriskt. 2. Etsaadant Systems Excentrisk heds Ligninger formere dets Jndhold 3. "Parabelen er al Naturforsknings Symbol"Alt Organiskt staaer under Ellipsens Schema 5. "Sensibilitet og Jrritabilitet ere begge den organiske Ellipses Brænd puncter, deres Organer ere de Radier, der gaae fra disse Brændpuncter til Circumferenzen". 6. Productionskraften er den irritable Vinkels DiagonalSygdom er den organiske Mag. nets Jnclination. 8. "Sygdomsphænomenerne maae construeres efter Løftestangstheorien. 9. Den organiske Proces er, i følge sin Tendenz, den reent omvendte af den chemiske." 10. Lægen, som Læge, skal træde op, hverken som Tjener af, eller som Herre over Naturen, men som Natur selv. II. Han er, som saadan, Lys i den høiere Potenz, den anden Sol, desaarsag Apolls Mythus", 2. "Paa Physikens tre Kategori ers delphiske Trefod staaer Lægen som begeistret Pythia og Guddommens Repræsentant, Efter dette første og talende Bekjendtskab morede det os naturligviis dobbelt at høre, rum Tid endog, paa denne vidunderlige Viismand, der med en ligesaa uforglemmelig som ubeskrivelig Gamalielsmine holdt os en Forelæsning; dog efter forud at have gjort os opmærksomme paa, hvorledes det ei er givet Alle, at trænge igjennem deres Udsprings Dunkelhed, deres Opdragelses Tørke, deres Forholds sammengroede Gjærde, og udgyde over et grødefuldt Agerland den befrugtende "Straale netop, der maatte saa lang en Tid brydes i et ureent Moradses tykke Dunster Forelæsningen var denne. "Da jeg antager Dem, mine Herrer, for Mennesker, der ikke "Selv vide, om de troende erkjende, eller erkjendende troe, bør jeg medgive Dem et Par Ord til Beroligelse. Det menneske"lige Væsen er en uendelig Causalitet, der udvikler sig i det Endelige, Jkkecausale, en vor"dende Gud. Dette er Menneskets Eenhed, "Jndividualitet; og Alt, hvori denne Eenhed de"ler sig, indeholder som hver Talbrøk et Dobbelt, en Nævner, der altid betegner Selvheden, den uendelige Causalitet, og en Tæller, der udtrykker det Frembragte, eller Frembringelige, "det Endeliges Forhold til Selvheden. Denne "Dobbeltnatur er kjendelig i hver Evne, som i "hver Jdee. Jdeen om Sandhed betegner den uendelige Causalitet, tænkt med Hensyn til al endelig Viden; om Hellighed, samme med Hensyn til al endelig Villen; om Salighed, samme med Hensyn til al endelig Fornæmmen. Da Eenheden allerede har i sin Nævner, i Kraften, Uendelighed, men søger samme i sin Tæller, i Udviklingen, saa kan den ei under nogen Fremskridning vinde fuldstændig Eenhed, men altid kun en formindsket Brøk Det skal være mig saare behageligt, om Læserne kunne, bedre end vi, nytte dette Viismandens Par Ord til deres Beroligelse! Nummer 2. - Denne anden Vanvittige havde, som Embedsmand i Førstens Stater, som Oppebærer af visse til Landets Skatteindtægter, hørende Penge, og som Bestyrer over endeel Umyndiges og Fattigvæsens Midler, tilsat i neppe fem Aar en Sum af et Par Tønder Guld. Saa forrykt havde han været, at ofte, og det uden mindste Tegn til Eftertanke, eller Smule Spor af Undseelse, havde han anvendt paa eet eneste Gilde, eller i føie Timer ved et Spillebord kastet bort, Hvad mangt et Sogn kummerligen, stundom endog efter hans Foranstaltning med Jnd komsten for solgte Sengeklæder og pantsat Linned, havde sammensanket eet heelt Fjerdingaar, eller Hvad mangen en Umyndig skulde Aar og Dag mættes, klædes og opdrages for. Ja, saa forrykt havde han været, at, hvor utroligt det end maatte synes, havde han ret roligen taget til dette fremmede, dette Medborgernes, dette Statens Gods, roligen som til sin egen, sin lovlige og frit anvendelige Eiendom. Desaarsag havde og Gemakkerne i hans flere Gaarde og Landhuse været udmaiede, været ulige prægtigere end den tarvelige Førstes egne; desaarsag havde de fineste Vine funklet i Perler, klare som Diævleøine, udaf Glassene paa hans med Sølvtøi overbetyngede Borde; desaarsag havde hans Frue og Frøkener, allevegne at møde, brammet med Klæder af Fløiel og Atlask, desaarsag havde egne Rideheste været Rettighed for hver grøn Pog, der kaldte sig hans Søn, desaarsag endeligen havde hos og paa ham Alt været massivt, kostbart, og Jntet let, Jntet godt Kjøb uden hans Samvittighed. Uagtet denne teerlige Stadsen havde vakt, fornemmeligen de to sidste Aar, vedbørlig Opsigt rundt om i hans Nærhed; uagtet man i alle Huuskredse, og selv paa alle offenlige Steder der tidt og ofte havde, i Anledning heraf, opgjort det dog kun simple Regnestykke, hvorlunde hver Den, der har 700 Dalers lovlige Jndtægt om Aaret og ligefuldt lever som en Anden, hvis Jndtægter ere 7,000 Daler, nok maa til hine lovlige 700 have 6,300 andre, uagtet Klager af og til vare blevne høi mælede, flere og flere, dem han, hvergang de naaede til ham, havde lang Tid forstaaet, men tilsidst ikke magtet at qvæle, uagtet alle disse Vink og Peeg, alle disse ufeilbare Julemærker, havde det i denne Nærhed dog været Vedkommende, som havde hverken seet, eller hørt, eller erfaret, fø endeligen Rygtet, aabnet Frelsens Vei gjennem høiere Departementer, trængte sig, sort som Handlinger, hvis Budskab det bar, ligge til Førstens Øren. Da blev og flux ei alene Patienten selv indspærret i Daarekisten, som afsindig, som ikke istand engang til længer at skielne mellem det simple Mit og Dit, som Samfundet farlig: men alle tause, blinde, døve Vedkommende i Kildens Nærhed bleve, som Mennesker, der selv havde tabt Sandsen for Alt udenom sig, og der altsaa vare et godt Stykke inde paa Veien til Galskab. givne Plads i fire Værelser, ved Siden af hans under Nummerne 3 til 6. Smitten havde dermed været hævet, videre Sygdomstilfælde af den Art vare ei forekomne, og, tilføiede Forstanderen, Helbredet havde vundet i Fasthed over hele Landet. (Fortsættes.)