Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1811-07-13
Ved lykkelige Handelspeculationer, Eiendommes Salg med stor Fordeel, men især ved Caperiet ere ualmindelig store Summer komne i Menneskers Hænder, der troe, at deres Penge aldrig kunne faae Ende. Jngen Ting synes at være dem for dyr, fordi de have faaet deres Penge paa en let Maade. Komme de paa Auctioner, saa ere de altid de Høistbydende; komme de i Kramboderne, saa er ingen Ting dem for dyr eller kostbar, og det gamle Ordsprog, naar Tossen kommer til Torv, saa faaer Kræmmeren Penge, gielder her i sin hele Udstrækning. Det er disse Mennesker, som ved deres grændseløse Glimre og Nydelsessyge og Luxus fordærve og forhøie Priserne for andre. Aagerie ved Producters og Fornødenheders Salg kan ikke andet end forøge Dyr heden, og er en sædvanlig Følge af synkende Moralitet. Ved Aager forstaaer man i Almindelighed ulovlige Renter, men man kan gjerne udvide dette Begreb til enhver Vinding, hvorved Contrahenten nødsages til at lade sig det Kjøbte, især naar det kan betragtes som een af Livets første Fornødenheder, enten raa eller forarbeidet, betale over den lovbestemte Priis. Et Exempel skal oplyse dette. Den, som slutter med en Bager en Accord om en vis Qvantitet Korn til Brødbagning, og lader sig det saaledes betale, at Bageren, der, for at ernære sig og Sine, efter alle Udlægs Fradragelse, maa have en reen Fordeel af 6 PC., nødsages til at tage en Fordeel af 8 PC., naar han skal kunne bestaae ved denne Jndkjøbspriis, de, ikke skal være tvungen til at angribe sin Grundcapital, – han tager 3 PC. mere i Fordeel end han burde og aagrer i egentlig Forstand med sit Korn. Det samme gielder her om enhver anden Artikel, der undgaaeligen hører til Livets første Fornødenheder, f. Ex. Slagterqvæg, Brændeved &c. En anden Sag er det med Speculationshandelen, der er en egen Handelsgreen, og underkastet stor Risico, endskjønt alt hvad der hører til Livets Fornødenheder aldrig burde være nogen Gjenstand for Speculation, det Tilfælde undtagen, hvor man i Nødens Tid med stor Risico søger at skaffe en eller anden manglende Fornødenhed ind i Landet fra andre Steder. Men der, hvor Moraliteten eengang er siunken, der har man intet andet Formaal end sin egen Fordeel der seer man med Ligegyldighed Bageren og Slagteren tvungen til at lade sig deres Varer betale over den lovbestemte Priis, og handle mod deres Villie uredeligen; der har man Paaskud nok til at besmykke sin Egennytte. Dette Slags Aager fremstaaer allerførst hos Producternes Dyrkere og Fremavlere. Den mindste Kulde i Veiret, den svageste Udsigt til en mindre rig Høst, den ubetydeligste Søgning forøger strax Aageriet og driver Priserne i Veiret, uden at nogen Dødelig kan finde mindste antagelige Grund dertil. Dette strækker sig næsten til de fleste Smaahandlere. Aldrig saasnart lakker det af Syltetiden, førend man forhøier Prisen paa Sukkeret, og saaledes gaaer det med de fleste andre Ting. Et Pund Smør vilde sikkerligen i afvigte Foraar have kostet 2 Rdlr., om Naturen ikke lykkeligviis havde sørget for, at denne saa vigtige Artikel ei taaler at gjemmes meget længe. Den dummeste Bondekone veed at fremføre Undskyldninger for, at hun lader sig sine Varer betale saa dyrt, og en Karl, som hele Aaret igjennem ikke giver 50 Rdlr. ud til Fornødenheder, han maa kjøbe af andre, og hvis hele Jndkjøb, naar han kommer til Kjøbstæden, bestaaer i en Kande Tjære, to Pund Sæbe, noget Caffe og Sukker og nogle Snurrepiberier fra Jsenboden, raaber paa Pengenes Slethed og den store Dyrhed paa alt hvad man skal have, naar han er ublu nok til at forlange 10 Rdlr. for et usselt Læs Tørv, der er opstablet efter alle Mathematikens Regler, og som en Archimedes selv ikke havde kunne lagt med større Oeconomie og Snildhed.