Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1822-01-03
Ved Gjæsternes Møde blev Enhver især overleveret: et Velinpapiirs Expl. af Dags-Avisen, hvormed det andet Halvsekulum aabnedes, og i et Samlingsværelse fandtes de samlede Avis=Aargange indbundne, ligefra Begyndelsen af deres Udgivelse (3 Januar 1772) indtil Nu, opstilte. Midt paa Spisebordet, bestaaende af 64 Couverts, var anbragt en egen Platmenage, hvorpaa Rammen med Formen in natura af den nyfødte Dags=Avis, Alt nyt og forhen ubrugt, ) omvunden, med en smuk Blomstergurlande, var lagt istedetfor anden Opsats. Officinets samtlige Personale blev ligeledes beværtet i et Sideværelse. Fælleds deeltagende Glæde og Munterhed krydrede Maaltidet, og under almindeligt tredobbelt Hurraraab udbragtes først en Skaal for Hs. Majestæt Kongen og det hele Kongehuus, derefter afvexlende opgivne ved Hs. H. Hr. Biskop, Dr. Plum, og ved Adressecontoirets Eier, endeel andre, hvortil Dagen gav nærmest Anledning, og hvis omtrentlige Jndhold nedenunder vil findes anført, ligesom og Deres Excellencer Geheimekonferentsraad v. Bülow og Generallieutenant, Greve, af Ahlefeldt Laurvig, Stiftamtmanden, Hr. Kammerherre Cederfeld de Simonsen, og Flere af Gjæsterne godhedsfuld udbragte de hjerteligste Lykønskninger for Værten og Værtinden, hvis Pladser vare valgte imellem de tvende forhenværende Eiere af Adressekontoiret. Medens Selskabet endnu sad ved Bordet, indtraadte Officinets Personale, hvoraf Tvende, Christian Frederik Binau og Søren Tryde, der samme Dag med roesværdig Flid og Opførsel havde fuldendt deres Læretid, bleve optagne som Kunstens a) En ny Presse, som med Forskud af 300 Rbd, siden Foraaret har været bestilt i Hovedstaden til denne Fest, og var lovet til sidstafvigte August Maaned, er desværre, endnu til Dato ikke modtaget, hvilket her anmærkes som et nyt Bidrag til den Uefterrettelighed, hvorover Man saa ofte nødsages til, fra Udlandet at forsyne sig, og da naturligviis berøve egne Kunstnere Fortjenesten. Medlemmer. Derefter blev af de samtlige Typographer præsenteret Selskabet en pragtfuld trykket, indholdsriig og skjøn Sang til Bogtrykkerkunstens Priis.), indfattet i koulørt Omslag, paa hvis første og sidste Blads indvendige Sider fandtes aftrykt en kunstig Afbildning af en Presse og Skriftkasse, saavidt samme lader sig forestille af det hertil lidet beqvemme, Skriftmateriale. Bemeldte Sang blev af hele Forsamlingen afsjungen, hvortil nogle af Gjæsterne lagde den Godhed, at akkompagnere med passende Jnstrumenter. Flere muntre Sange, indleverede fra Vennehænder, bleve derpaa ligeledes afsjungne, som Man haaber Læserne med Fornøielse ville finde Slutningen af denne Anmeldelse tilføiet. Endnu bør anføres, hvad der udgjorde Bordets største Prydelse, nemlig en stor, smukt udarbeidet Sølvpokal, hvormed Adressekontoirets Eier samme Morgen paa en lige behagelig og rørende Maade overraskedes, som et ham uforglemmeligt Minde, kjærligen offereret af Byens samtlige Repræsentantere og overbragt ved Formanden, Hr. Borgerkapitain Breineberg. Hvor megen Vold Anmelderen end maa gjøre paa sig selv, tør han af flere Grunde dog ikke undlade her at anføre den ham vistnok langt over al Fortjeneste hædrende Jndskrift: Borgervennens Sören Hempels virksomme Borgersind, erkjendt af Byens Repræsentantere paa den tredobbelte Festdag i Odense, den 3die Januari 1822. Maa Byen aldrig mangle Mænd som Dig Da Ret og Dyd skal her bosætte sig!! Pokalen blev overborde indviet først af Eieren med den under No. 100 anførte Skaal, og som han føler sig usigelig bevæget af et saa talende Beviis paa Medborgeres overbærende Yndest og Velvillie, saaledes benytter han her Stedet til offentlig at tolke alle de hæderlige Mænd, hvorfra Gaven kom, sin varmeste Erkjendtlig heds Følelse, med den ustrømtede Forsikring, at har til sidste Aandedrag skal mindes deres store Godhed, og hans hele Fremtid være ofret den ivrigste Attraa efter svage Evne at virke til Brødres Held, med stadig Hensyn til det herved betegnede uopnaaelige Maal! Om Aftenen havde Trykkeriets Personale) endnu foranstaltet de af Trykkeriets Vinduer, som vende ind til Gaarden, oplyste, og dertil anbragt et meget smukt Transparent, forestillende Bogtrykkerkunstens Vaaben, hvorpaa den store Flakorn holder i sin ene Kloe en Vinkelhage og i den anden en Tenakkel med Avis=Titelen, hvorunder læses: Halvilvbr. IVBILEUM. Samtlige Eieres Navne læstes tillige i følgende Orden, saaledes som de have besiddet Adressekontoiret: C. G. Bjerring 1773. P. v. Westen 1779. F. Seidelin 1783. L. N. Faber 1792. Sören Hempel 1797. Ogsaa havde endeel Familier givet et forøget Beviis paa Deeltagelse i denne Borgerfest, ved godhedsfuld at illuminere deres Huse paa det smagfuldeste. For saavidt muligt at stemme Hjerterne til Glæde paa denne ham saare mærkelige Dag, lod Eieren hos en Gjæstgiver anrette et godt og qvægende Maaltid for 500 gamle Huusarme, nemlig 26 af hvert Kjøn, størstedelen alle forhenværende næringsdrivende Borgere og Borger=Enker, som her efter foregaaende Tilsigelse med en priselig Orden og i indbyrdes Gammen besvistes med en god Kjødsuppe, derefter Kjødet, Gaasesteg og Æbleskiver, samt for hver et 8 Skillings Sigtebrød, 1/2 Bouteille Viin og Kaffe. Hvad de ikke kunde fortære paa Stedet toge de hjem med sig, og Hvo der formedelst høi, Aldereller Svagelighed var hindret fra personlig at møde, lod deres Portioner afhente. Disse gode, saaledes oplivede Sjæle lode ogsaa en munter Stemme høre i et lille hjerteligt Qvad, hvilket for Fuldstændigheds Skyld. findes imellem de andre Sange under No. 6. Flere Huusarme og Nødlidende, som ei kunde nyde Deel i hiin Bespiisning, bleve understøttede med Pengebidrag. Dog! Undseelse binder Anmelderens Tunge, aldrig følte han, hvis Valgsprog stedse var og er: bene vixit 1) Til vedvarende Erindring om, hvo disse for Tiden ere, skylder Man at tilføie deres Navne, nemlig: 1) Eierens ældste Søn, M. C. Hempel, (Faktor ved Trykkeriet) 2) Chr. W. Fahrenholz. 5) J. J. Hansen, Sættere. 4) C. F. Binau. 5) S. T. Tryde 6) J. Funch, 7) M. Larsen Tofter. 8) H. J. Rasmussen 9) S. A. W. Hartmann I Lærlinger. 10) Chr. J. Hansen, ani bene latuit, sig mere forlegen end denne finde. Endnu eengangigientager han, hvorlidet han kunde værubesteden nok til at føle sig i mindste Maade fortjent til saa megen Udmærkelse; thi har han end bestræbt sig for, ved enkelt Leilighed at virke til det Samfunds Vel hvori han har den Lykke at leve, Ol da var han jo saa rigelig lønnet ved den sine Medborgeres frivillige Yndest, den - han tør sige - Agtelse, det dyrebare Venskab, hvorpaa han allerede forud daglig har modtaget saa mangfoldige Prøver - den skjønneste, den eneste Løn, han nogensinde fandt det tilgiveligt at attraae og at ønske sig Men her, hvor Alle ligesom forenede medvirkede til at lægge deres Tilfredshed og hædrende Deeltagelse for Dagen, her, hvor den almindelig yttrede Velvillie langt - langt oversteeg hvad han nogensinde kund have fortjent, eller hvad selv de dristigste Forhaabninger, torde vente, hør, hvor Anmelderens Sjæl ligesom knuses under Ædelmodighedens Vægt, her var Kampen haard, enten Man skulde tale eller tie, indtil omsiden ogsaa formedelst Fleres gunstige Opfordring, den Betragtning seirede: at en slig Handling - der dog i sig selv blev hæderligere ved Deeltagernes Godhed end ved Stifterens Ordning tilhører Historien, og at ei lettelig enkelt Omstændighed lod sig afsondre fra Hovedsagen, uden at gjøre Brud paa Kjædens Heelhed. Desuden vil denne retfærdige Dommer, der veed, at Venskabet altid er partisk, sikkert ogsaa vide, at skjelne imellem det mere og mindre Væsentlige. Nok at Anmelderen, for den tilsyneladende Ubeskedenhed, at have opholdt sig saa længe ved sig selv behøver kun deres Tilgivelse, som ikke kjende ham nøiere, som han ogsaa behøver de Manges venskabelige Tilgivelse, dem han for det indskrænkede Rums Skyld, saa høist ugjerne maatte savne. Til endelig Slutning Anmelderens inderligste Tak, først og fortrinlig til det eviggode Forsyn, som saa kjendelig signede hans Virken og forundte ham at opleve denne skjønneste af hans Dage; dernæst til alle de Gode, og Ædle, som ved enten at bivaane Festen, eller ved paa saa mange andre med egen Uleilighed og Opofrelse forbundne elskværdige Maader, at bidrage til dens Forskjønnelse, eller ved at yttre deres overbærende Tilfredshed med det Hele, viste, hvor oprigtig de delede Husets Glæde. Jkke kan Anmelderen, som han burde og saa gjerne vilde personlig bringe Enhver, hvem han er det skyldig, sik Hjertes rørteste Tak. Flere Gange have Taarer qvalt hans Ord; thi - hvi skamme sig ved at tilstaae det? i sjelden Grad har en saa høitidsfuld Scene rystet hans Følelse og blandet en undtalelig Veemod i Glæden. Men Alle være de overbeviste om, at hans Taknemmelighed først vil ophøre med Livet, og med det oprigtige Ønske, at Mange af Læserne maatte opleve Avisens tilkommende 100 aarige Jubllæum, forener han Bønnen: at den maa kunne fryde sig ved samme Yndest den 5 Jan. 1872. Non potit mea mens, quin esset grata, teneri Sit, precor, officio non gravis fra pio. oven Skaalerne. 4) Ved Hs. Høiærværdighed Hr. Biskoppen: I. Vi have med Deeltagelse erindret Adressekontorets Stiftelse. Det fortjener denne vor varme Deeltagelse, fordi det har til Formaal, at udbrede Lys, og fordi dets Eier, vor hæderlige Vert, trolig stræber til dette Maal. Lys og Kundskab og Videnskabelighed leve!