Corsaren, 1842-11-11
Jtalienerne. "Det italienske Operaselskab fra Kjøbenhavn" er nu kommet tilbage hertil og har begyndt sine Forestillinger paa Hof-Theatret. Vi byde Dig høitidelig velkommen i Kjøbenhavn, o! "italienske Operaselskab fra Kjøbenhavn." O, "italienske Operaselskab fra Kjøbenhavn"! Dobbelt kjærligt hilse vi Dig, fordoblet lyde vore Bravoraab, vore da capoler, vore Fremkaldelser, i fordoblet Antal strømme Blomsterne ned over Dig; thi deels have vi nu Ovelsen fra sidst, deels er der nu flere da capoler og Fremkaldelser, som skulde anvendes paa vort eget Theater og paa vore egne Sangere, men som vi maae bære hen til (der, eftersom de bist ikke tør modtages - deels endelig have vi nu en Taknemmelighedspligt at opfylde mod Eder. Have vi ikke hædret Kjøbenhavn ved at anlægge dens Titel, ved til Løn for vore Bravoer, vore Blomster, at kalde Eder gitaliensk Operaselskab fra Kjøbenhavn", ligesom Lakaien anlægger den Herres Liberi, i hvis Brød han træder? Have J ikke baaret Kjøbenhavns Navn til fremmede Egne og bragt Folk i fjerne Zoner til at tænke: "Kjøbenhavn, denne Stad i Nordlysenes Land, paa hvis Beboere vi troede, at selv de herligste Sangkræfter ikke kunde gjøre Jndtryk - dette Kjøbenhavn maa tvertimod, efter hvad vi nu høre, være overordentlig let modtageligt for Jndtryk." Man pleier at forevige fortjenstfulde Handlinger ved Medailler o. desl. Vi have ingen Medailler at slaae; men vi have dog en Maade at forevige Eders Handling paa, Eders Velgjerning imod os, Eders skjønne Navn, "det italienske Operaselskab fra Kjøbenhavn." Det skal fra nu af fastsættes som Regel, at Alt til Literaturens og Kunstens Rige henhørende skal benævnes efter det Sted, hvor det har gjort Lykke. Hvilken skjøn Opfindelse! Paa den Maade er det, at vi ret forevige Eder, at vi sikkre os, at J altid og overalt, hvor J komme hen, ville kalde Eder "det italienske Operaselskab fra Kjøbenhavn." Endnu engang da: Velkommen! Velkommen J relske Nattergale! Nattergale - ja, det er det rette Ord. Hvorfor F r ere vi dog ikke faldne paa at kalde Eder saaledes før Alle sige det jo. Torre, Du er en Nattergal, hører Du? Du brøler lidt, det gjør Jntet, saa er Du en brølende Nattergal. - Forconi, Signora Forconi, De er en Nattergal. Hører De? Paa Ære, De er en Nattergal. Det kan ikke hjælpe, De skal saagu være en Nattergal. De er for det meste lidt hæs og detonerer lidt - siger Jntet, vi tage det ikke saa nøie. Rossi, De er en Nattergal, Nattergalen synger for elskende Hjerter. Men vi have ikke Tid til at nævne Eder Alle, vi tage det paa Slump, J ere min Siæl og Sallighed alle Nattergale. J skulle ikke bryde Eder om vore Critici, J skulle heller ikke bryde Eder om, hvad vi selv maaskee senere ville sige. Thi, seer J, vi have faaet følgende besynderlig Grille. Dengang J sang paa Vesterbro, kunde man bedømme Eder ganske hensynsløst. Men nu have J faaet 3,000 Rbd. forud udbetalt, og Hoftheatret har kostet flere Tusinde at gjøre istand for Eders Skyld. Nu ville vi ved hver Sang beregne, om den er det værd, den koster for Ex. Bonden i Jylland, som ikke faaer det Ringeste at høre af Eder. Nu ville vi bedømme, om J ere rigtige velske Sangere. Naar en Mand paa Fingeren bærer en Blyring med en Steen i, saa seer man ikke paa Stenen; men lader han den sætte i Guld, saa spørger man, om den er ægte.