Politivennen, 1804-01-01
Noget til Giensvar paa det i no. 297 Fremsatte. Om Garnisonslivet, som byrdefuldt for Bøndersønner. (Efter Tilsendt.) Forfatteren, der allene tager Hensyn paa Bondesønner, røber ikke i det mindste nogen Medlidenhed for Huusmænd og Tienestekarle, hvilke dog i anførte Hensigt ere vel mere at beklage, da disse ikke alletider have oplagt, eller kunne oplægge sig saa meget, som kunde være klækkeligt til at leve af saavel fra som ved Hiemstavnen, og mindre kunne vente sig 20 a 40 Rd. tilsendte. Jmidlertid bliver det dog en Sandhed at en Bondekarl, være sig en Sjællænder, Jyde eller Fynboe o.s. v., som vil og kan arbejde, jo kan, i de mig bekiendte 2de Garnisoner i Sjælland, Kbhvn. og Helsingør, gjerne faae Arbejde og fortjene mere end sin Sold. Jndlændingen, naar han er duelig, foretrækkes sædvanlig Udlænderen. Jeg vil allene anføre et blant flere bekiendte Exempler som er hændet mig selv. J Foraaret fik jeg 2de Karle i Jndkvartering. For at besørge mit Arbejde gav jeg dem ugentlig 3 Mk. og Kosten daglig, desuagtet gjorde de deres Tjeneste, nød deres Sold 28 ss. ugentlig og deres Brød hver 4de Dag, som de solgte for 14 ss. havde følgelig over 1 Rdr. ugentlig. Disse bleve efter nogen Tid ved Lodkastning frie og kunde marsere hiem. Den ene vilde blive hos mig i Tjeneste, men da han ikke var aldeles fri, vilde jeg ikke beholde ham. Jmidlertid rekommenderede disse mig 2de andre, som skulde være ligesaa gode og villige som de selv havde været. Men uagtet jeg gav disse, skiønt jeg kun havde lidet Arbejde for dem, det samme som hine, i Formening at beholde dem til Høsten var forbi, fandt jeg dog betydelig Forskjæl og da Høhøsten kom, mig bedragen. Thi, uagtet jeg for ringe Arbejde havde fødet og lønnet dem i 6 Uger, forlode de ved Høstens Nærmelse min Tjeneste og satte mig i ikke liden Forlegenhed. At sligt er hændet vide mine Medborgere er en Sandhed. Jeg haver nu atter 2de fra 20de October. Disse faae Kosten de Dage, de ikke ere paa Vagt og de Dage de kommer af Vagt og 24 ss. ugentlig, Naar en tienstgiørende Soldat faaer daglig 2 Gange Brændeviin, Øll efter Behag, sine 3 gode Maaltider, og ugentlig 24 ss. foruden sin Sold og sit Brød, mon saadant ej kunne synes tilstrækkelig om Vinteren for 6 a 7 højt 8 Timers Arbejde. Hvorvidt nu disse ville, naar Foraaret og Sommeren kommer og mere Markarbejde forefalder arbejde hos mig for Kost og 3 Mk. ugentlig, og desuagtet forrette deres Vagter derom vil Tiden overbevise mig. Jeg har blot herved villet giøre hiin Forfatter opmærksom paa, at enhver Borger, der sidder i Næring og lidt Avlings Drivt, sikkert vil søge at holde sine Jndkvarterte til Arbejde og Fortjeneste, hvorved han mindre udsætter sig for alt for megen Løben og Renden og andre Ubehageligheder, og hvormed Karlene i alle Henseender ere bedst tjente. Langt fra at jeg vil miskjende hiin Anmælder tør jeg dog forsikkre, at ligesom det er et enkelt Tilfælde, at en Bonde Søn har faaet 40 Rd. tilsendt fra sin Fader, der maa være en riig Mand og Sønnen en doven Krabat, der heller søger Ovnen eller vant til at suppe hendriver hele Dage, en Kroestue, og hvortil sindes meer Lejlighed i en Købstad end paa Landet, - tor jeg dog forsikkre, siger jeg, at man hverken i Kbhvn. ej heller i Helsingør, som er et langt kostbarere Levested end hiint, endnu har havt noget Exempel paa, at en Soldat som har kunnet og har villet arbejde, har staaet Fare for at fulte ihiel. Jeg tør derfor gjerne paastaae, at et Kontoir, af den foreslaaede Jndretning, vil i Hovedstaden være upassende og i Helsingør ganske unødvendigt. Enhver Landsoldat, endog Siællænderen, vant til Landoekonomie og huuslige Sysler, vil stedse blive foretrukken den Fremmede, men maa han kun ikke glemme at man i Stæderne troer at han kan være vel tient med 3de gode Maaltider, og ikke vente at blive opvartet med 5 til 6 Maaltider, der alt formeget nærmer sig Fraadserie.