Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-06-07
Undersøgelsen om hvad der er brugeligst, er theoretisk, den maa grunde sig paa Iagttagelser; men ligesom man i Naturvidenskaberne søger at samle mange Jagttagelser under almindelige Sætninger, saaledes kunne og de enkelte Punkter i Skrivebrugen samles under visse Sætninger, der, forsaavidt som de finde practisk Anvendelse, kunne kaldes Regler. Om disse alle kunne udledes af eller henføres til een Grundsætning, kan ikke 2 priori vides; men man maatte ved Forsøg kunne afgjøre det. De hidindtil gjorte Forsøg synes ej at lede til at antage det for Sandsynligt. Derimod kan det vel lykkes at bringe de forskjellige Sætninger under visse Klasser. Dette skeer beqvemmest efter Beskaffenheden af de Betingelser, under hvilke visse Tegn eller deres Sammenstillinger bruges. Enhver speciel Sætning i en Lærebygning over Skrivebrugen maa indbefatte to Momenter, nemlig 1) Angivelsen af et eller flere Tegn eller og af en vis Classe af Tegn, som bruges, og 2) Angivelsen af een eller flere Betingelser, under hvilke disse Tegn bruges. F. Ex. i den Sær ning: "K-Lyden foran v udtrykkes ved g indeholdes: 1) Tegnet g bruges, (Betegningen, 2) naar a) K Lyden høres, og b) V. Lyden følger efter. (Betingelsen.)J den Sætning: Et stumt e skrives i Enden af Verber paa i, og u, 9, aa og 2, i Præsens Infinitivi," indeholdes: 1) de, de, neye, aae eller de bruges, (Betegningen,) 2) naar a) i, o, u. 9, aa eller høres b) i Enden af et Verbum, og c) dette staaer i Præsens Infinitivi Activi. (Betingelserne.)Alle saadanne Betingelser kunne henføres til visse Klasser, efter de Begreber, hvortil der i dem tages Hensyn. Disse henhøre undertiden til Ordenes Lyd, undertiden til Ordenes grammaticalske Beskaffenhed (Ordklasser, Bøinings-Former m. m.) undertiden til deres Oprindelse, undertiden til den Plads, en vis Lyd har i Ordet, som den staaer i Begyndelsen, Midten eller Enden) eller til de Lyde, der gaae foran eller følge efter, undertiden til ingen af Delene. Saaledes foranlediges man til at sige, at Retskrivningen grunder sig paa Udtale, paa Etymologie, paa Analogie eller paa blot Vedtægt. Naar nemlig betingelsen for en vis Betegning ligger alene i Ordets Lyd, pleier man at sige, at denne Betegning grunder sig paa Udtalen, f. Ex. naar det hedder: hver Gang M-Lyden høres, skrives m. Naar en væsentlig betingelse for en vis Betegning henhører til Ordets Oprindelse, siger man, at den grunder sig paa Etymologie, f. Ex. Tegnet bruges i Ord som komme af det latinske Sprog, og som der have Bogstavet c. Naar en Betingelse for et vist Bogstavs Brug tages enten af Ordets grammaticalske Beskaffenhed, eller af den tilsvarende Lyds Plads i Ordet, eller af de foregaaende eller efterfølgende Lyde, pleier man, temmelig vilkaarlig, at sige, at Betegningsmaaden grunder sig paa Analogie, f. Ex. "i bruges (uden Fordobling) naar a) der høres en lang J Lyd, og b) Ordet er et Eiendoms-Pronomen."(Grammaticalsk Beskaffenhed.) Ligeledes: see bruges, naar a) en lang E Lyd høres, og b) denne ender Ordet. (Lydens Plads.) Ligeledes: en skrives, naar a) N-E Lyden høres, og b) K-Lyden følger efter. (Efterfølgende Lyd.) Naar en vis Betegning ikkun er anvendelig i et enkelt Tilfælde, og den altsaa ikke kan indbefattes under nogen almindelig Sætning pleier man at sige, at den grunder sig paa blot Vedtægt, f. Ex. Talordet 8 skrives otte, (ikke aate) 30 skrives tredive, ikke træddeve) o. des.