Viborger Samler, 1836-06-07
Kjøbenhavn. Den bebudede Samling af Taler og Sange i Anledning af Festen den 28de Mai er udkommen den 1ste Junii. "Dagen" meddeler følgende simple og hjertelige Ord, med hvilke Etatsraad Ørsted udbragte Kongens Skaal: "Den Mand, som allerede begyndte sin Virksomhed for de store Statsøiemed i en Alder, hvori de Flestes Hu kun staaer til Forlystelser, og utrætteligt fortsætter den i en Alder, hvori de Fleste søge Hvile; den Mand, hos hvem den meest omfattende Hukommelse, som med Troskab gjemmer et langt og indholdsrigt Livs Erfaringer, parrer sig med den sunde rolige Forstand, der forsmaaer alt Blændværk, den retskafne og menneskekjærlige Mand, som hvis han tilhørte det private Liv, vilde søges til Ven af Enhver, der kjendte ham; Han er vor Konge, og hans lange Regjering bærer undslettelige Spor af hine Dyder. Aldrig kan Tanken dvæle ved hans Jdræt, uden at mindes om de mange, Friheden, Oplysningen, Nationalaanden begunstigende Foranstaltninger, som skyldes ham; og i samme Aand har han givet og Stænder indretningen, som allerede ved Prøve har godtgjort den Viisdom, hvormed den var grundlagt. Evigt skal Mindet om den uskatteerlige Gave bevares hos det danske Folk, Længe leve Kongen!" Med en herlig og kraftig Tale motiverede Secretair AlgreenUssing sin for Trykkefriheden udbragte Skaal. Han bemærkede, at det forløbne Aar havde været høist betydningsfuldt for Danmarks Trykkefrihed. Først omtalte han en mærkelig Trykkefrihedssags Udfald for Landets tvende høieste Domstole og disses derved beviste Tilbøielighed til i tvivlsomme Tilfælde at hylde liberale Grundsætninger. Dernæst Udkastet til en Anordning om nærmere Bestemmelse af Trykkefrihedens Grændser. Han viser, hvor ugrundet den temmeligt almindeligt udbredte Frygt var, at dette Lovudkast ei skulde være bleven Stænderne forelagt, hvorledes den roeskildske Stænderforsamling har udtalt, – hvilket Exempel han yttrer sin faste Overbeviisning om, at den Viborgske vil følge – hvad den anseerfor at være Folkets Ønske, at ingen yderligere Jndskrænkninger i Trykkefriheden maae finde Sted, men at man istedetfor nye Straffebud tvertimod ønsker Formildelse i de ældre. Hermed kan Kongen nu tilbagevise dem, der inden eller uden fra maatte anholde hos ham om nye Jndskrænkninger i Trykkefriheden. Hs. Maj. kan svare: "Jeg behøver det ikke, og mit Folk ønsker det ikke. Ladde Andre bruge det, hvis det hos dem er fornødent, Danmarks Konge har derikke behov." Fremdeles mener U. at den frie Aand i den roeskildske Stædertidende har væsenligt bidraget til at befæste og udvide Trykkefriheden. "Dog 2 slutter han - det er endnu ikke Stænder tidendens Jndhold i sig selv, der her er det Vigtigste, men det er et lille Ord, som knytter sig dertil; et lille Ord, fast usynligt, maaskee overseet af de Fleste, men dog af den største Betydning. Thi see, det var i Sagen og Stænderforhandlingernes Offentlighed. Der blev det sagt, at Stændertidendens nærværende Beskaffenhed især skyldtes den Liberalitet, hvormed den kongl. Commissarius udøvede den ham ved Anordningen anbetroede Myndighed. Hvad svarede da den kongl. Commissarius, Da svarede Commissarius: "at han ikke kunde tilegne sig nogen Ære herfor, da han, som Kongens Tjener, alene opfylder sin Herres Villie." "Alene opfylder sin Herres Villie." Mindeværdige Ord, som aldrig bør udslettes af det danske Folks Erindring! Og saaledes har Kongen ogsaa heri Kongeligt beskæmmet allede Lidettroende, alle dem, som fordristede sig til at sige, at det ikke var alvorligt meent med Stænderinstitutionen, at den kun var et Spil for Børn og et Gogleværk paa Væggen. Blev der da lagt nogen Baand paa Yttringsfriheden, Blev der ikke givet Forsamlingen Tid nok til at fremme alle dens Anliggender, Lagdes der nogen Vanskelighed i Veien for at bringe selv de ubehageligste Gjenstande under Forhandling, Var Talen maaskee ikke fri nok, hævede Røsten sig maaskee ikke høit og dristigt nok, og er der saameget som krummet et Haar paa Nogens Hoved derfor, Blev der lagt en Hængelaas for Forsamlingens Mund, eller var Meddelelsen ikke fri og bunden som kun muligt? Har Stændertidenden, som man meente, kun været et klapprende Skelet af tomme Ord, eller har den ikke havt Kjød og Blod og al den Kraft og Fylde, som der var i Forsamlingen selv, – Og alt dette har Kongen villet. Han har villet, at Stændertidenden skulde bære Vidne om Trykkefriheden i Danmark, at hans frie Mænds frie Ord skulle udgaae frit og uhindret til hans frie Folk. Og saaledes staaer det Dovrefield urokket: Kongen ynder Trykkefriheden. Dette har han i sin Ungdom udtalt; dette har han endnu i sin Alderdom bekræftet. Kongens Navn er saaledes ligesom voret sammen med Ordet: Trykkefrihed; det er derfra uadskilleligt, og der ligger, den største Borgen for Skrivefriheden i Danmark. Det er i denne glædelige Overbeviisning, at jeg tillader mig at udbringe en Skaal som jeg veed vil finde fuld Gienklang i denne Forsamling: "Leve Trykkefriheden"