Jyllandsposten, 1839-07-09
Hoveriets Skadelighed fra flere Sider betragtet. (Sluttet.) Qvad derimod gode Udskiftninger istedetfor de saa jevnligen stedfindende slette, der gjøre Hegn og Markfred, ja ethvert Jordbrug besværligt, angaaer, da er der desværre kun ringe Udsigter til samme. Nei, det var, som jeg ved anden Leilighed har erindret, et Tab, der saa meget mere maa beklages, som det ikke let lader sig oprette, at man i Udskiftningsperioden, da Godseierne ei alene vare formuende, og endnu havde Træ nok, men derhos af Kongen understøttedes til Udflytninger, ialmindelighed ikke udskiftede bedre, og herved heller ikke tog Hensyn til mange af vore Heder. Bonden var dengang indtaget imod Udskiftning og især imod Udflytning, fordi han ikke indsaae sammes store Fordeele. Nu seer man ham derimod som Selveier hist og her selv at udflytte sin Gaard, uden dog nogensinde paa sin egen Bekostning at kunne faae den saa beqvemt liggende for sine Jorder, som han dengang kunde have faaet den for Jntet. For igjen slutteligen at komme tilbage til Hoveriet, hvorom Talen her egenligt er, saa glemme man ei, naar Ønsket i vore Dage saa stærkt udtaler sig mod dette, at selv for Aarhundreder siden opløftede, i Adelvældens og Aristokratiets Periode, Stemmen sig stundom endog fra sammes Midte imod Hoveriet. Saaledes var jo f. Ex. under Kong Christian den Fjerde baade Rigsraadet og en stor Deel af Adelen for at frigive Bonden ei alene fra Stavnsbaandet, men endog fra Hoveriet med. At Geistligheden og Borgerstanden da nærede samme Ønske, ligesom og siden ved Souverainitetens Jndførelse, maa forekomme os mindre uventet. Jmidlertid blev dog, hvad der her være mig tilladt at gjentage, Bondens Tilstand, paa de svage og korte Lysglimt under Fjerde Frederik nær, i det Hele taget uforandret den samme, lige indtil vor nu regierende Konge som Kronprinds begyndte at lægge Haand med paa Statsroret. Da først knustes for evigen de Lænker, hvori hine raae, ja vel barbariske Tiders Vold og List, eller hvad andet, havde smedet den danske Bonde, og gjort ham til anden Mands Eiendom. Ja fra den Tid af forundtes ham efterhaanden flere og flere Rettigheder og Fordeele. Saaledes gaves ham hans Jorder udlagte for sig selv, og frie Hænder til at dyrke dem efter bedste Skjøn, og for derhos at skaffe ham disse hans Jorder desto beqvemmere og nærmere beliggende, understøttedes hans Huusbonde til de fornødne Udflytninger – da bestemtes ei alene Grændserne for hans Hoveriarbeider, men Ønsker om og Opmuntringer, til sammes fulde Afskaffelse gaves, Ønsker og Opmuntringer, der nyligen bleve gjentagne - Adgang til Erhvervelse af Selveiendom lettedes og begunstigedes ham - Tiende paa Ageren afskaffedes, saavel forat hans Høst ei ubehageligen skulde forsinkes, som og forat, hvad hans Ager frembar, skulde komme hans Ager tilgode – ja, da gjengaves ham ei alene Frihed og Menneskerettigheder, tilstodes ham ei alene saa mange Fordele; men der føiedes tillige saadanne Foranstaltninger for hans Oplysning og Dannelse, der søge deres Lige, Foranstaltninger, der skulde sætte ham istand til at benytte Frihed, Rettigheder og Fordele til eget og hele Samfundets Gavn. Derfor skal og Sjette Frederiks Minde velsignes jo længer jo mere af de kommende Slægter, jo længer jo mere dansk Bonde nærmer sig hiint Maal, at vorde for sig selv og for Samfundet saa gavnlig Mand som muligt, og da sammenligne sin Lykke med sine Forfædres Kaar for denne vor eiegode Konges Tid. H. Bjerregaard.