Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1832-03-19
Redigeres, trykkes og udgives i Odense, af Søren Hempel, Kancellieraad. Mandagen. 10 Marts 183. Jndhold. Om Krig og Fred (Pavens Protester imod det franske Hielpetog, Østerrigsk Troppesamling ved Rimini Jtalien (Almindelig Enthusiasme for de Franske). Frankerig (Søevæsenets Organisation. Debatter om den udenlandske Politik. Carlistiske Komplotter). Om Krig og Fred. Paven synes for Alvor vred, og vare hans Trudsler meente kunde det see ilde ud for den saa længe overholdte europæiske Fred. Som en Løbeild udbredte Tidenden om Anconas Overgivelse til de Franske sig i Rom, og skjøndt Man i hele to Maaneder havde været beredt derpaa, ophørte alle offentlige Lystigheder, ja endog et Bal hos den franske Ambassadeur, hvortil alle Tilberedelser vare gjorte, og en Fest, som den østerrigske vilde have givet i Anledning af sin Monarks Regjeringsjubilæum. Selv den Første var bleven ganske overrasket ved denne Begivenhed, ja General Cubieres blev det ikke mindre ved sin forsinkede Ankomst til Rom. Den hedder endog, at Paven, som ikke meere holder sig sikker Rom, vil forlade Landet, hvis der ikke snart gives tilfredstillende Erklæringer fra Frankerigs Side, og at han da vil opfordre alle Biskopper til at erklære den hele katholske Verden, at den maa komme ham tilhielp, da han betragter sig som en Fange m.m. Kardinal-Statsekretairen har den 25 og 26 Febr. tilstillet den franske Ambassadeur hele to Noter, hvori han paa det kraftigste protesterer imod denne Krænkelse af det pavelige Gebeet. J den første kaldes det et svært Attentat paa Pavens Souverainetet, som han er overbeviist om, hverken kan være skeet paa de Franskes Konges eller hans Regjerings Befaling, hvorhos han gjør den ansvarlig for alle Følger af det Brud paa Qvarantaine Anstalterne, som den franske Regjering har tilladt sig, og forlanger, at dens Tropper, der ere indtrængte som Fiender, Ancona, øieblikkelig igjen rømme samme, foruden billig Fyldestgjørelse. J den anden Note føres Klage over Oberst Combes Adfærd i at lade stille Vagt for den pavelige Delegats Dør, og forbyde ham at tale med sine egne Betiente, medens han opfordrede en østerrigsk Stabsofficeer, som befandt sig i Fæstningen, til at udvirke dens Overgivelse, og derhos lovede, at i saa Fald østerrigske Tropper skulde vise sig i Nærheden, maatte de pavelige Tropper med Vaaben og Krigsforraad tage Veien til Rom, dog paa vilkaar, ikke at føre Vaaben, hverken for Østerrigerne eller nogen anden Magt, imod de franske Tropper. Hs. Hellighed har imidlertid ei allene ikke ratificeret, men aldeles forkastet Kapitulationen, og givet alle sine Tropper, med Undtagelse af Politie-Soldaterne, saavelsom Deelegaten, befaling til, øieblikkelig at forlade Fæstningen og Staden Ancona &c. Deelegaten har faaet befaling at drage til Osimo og Tropperne skulle slaae en Sundhedskordon omkring Ancona. Lazzarini og Prinds Ruspoli ere derimod beordrede til Rom, for at forsvare deres Forhold. Den Sidstes Jnstruction skal nemlig have gaaet ud paa, heller i Nødsfald at lade Fæstningen tage med Magt, end indgaae nogen Kapitulation. Denne lyder overalt ikke saa fredeligt, som Hr. Perrier, vil have den anseet for, da Oberstl. Ruspoli først efter et gjentaget Krigsraad fik dette til at stemme for Citadellets Overgivelse, hvorhos bemærkes, at de af Østerrigerne besatte Stæder uden Kapitulation have aabnet dem Portene. Man vilde endnu vide, at de franske Tropper ogsaa have besat Pesard og Recanati. Siden Anconas Besættelse er ved Moden sammentrukket en østerrigsk Jnfanterie=Division, som herfra er beordret til Rimini, hvoraf Rygtet strax har villet udlede et Angreb paa Ancona, skjøndt Man er temmelig vis paa, at Wiener=Kabinettet kun i tree Tilfælde vil lade det komme til Fiendtligheder, enten 1) hvis de Franske ikke rømte Kirkestaten til samme Tid som Østerrigerne, eller 2 hvis de understøttede Jnsurgenterne imod Paven, eller endelig 3) hvis de vilde tvinge den hellige Fader til at indføre en Forfatning liig den franske i sine Stater. Dette stemmer ogsaa med den Forsikring fra andre Sider, at efter de store Magters Beslutning skulle saavel de franske som østerrigske Tropper med det første rømme Pavens Stater, Østerrig, skal endog have paataget sig at mægle imellem Frankerig og den opbragte Pave, hvori Bladet Temps finder et nyt Beviis paa, hvor Meget Man frygter for en Krig, og hvormeget Frankerig kunde have vundet, hvis det strax efter Revolutionen havde ført et til Nationens Værdighed svarende Sprog. Hvor idelig den franske Minister Præsident fører den gode Forstaaelse i Munden, er dog hiin pavelige Protest en ubestridelig Kjendsgierning, og Ordet gik i Paris, at de russiske, østerrigske og preussiske Gesandtskaber i Forening havde indgivet en Protest, hvori forlanges, at den franske Besætning ufortøvet skal kaldes tilbage fra Ancona. For at kunne gjøre dette med Ære er det ventelig, at Kapitain Gallois selv skal have forlangt sin Gienkaldelse, og Man strides blot om, enten han eller Oberst Combe skal paatage sig Skylden for at have overskredet deres Jnstruktioner.