JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Jyllandsposten, 1841-01-29
Fædrelandet har kaldt os sammen; Fædrelandets Vel var stillet som Maal for vor Virksomhed. Det var ikke vor egen Mark, vi her skulde pløie og saae; det var alle Daners Mark, som vi skulde bearbeide, for at den kunde bære rige Frugter. Det var ikke vort eget Huus vi her skulde indrette til vort eget Tarv, det var det store Huus, hvori alle vore Landsmænd trygt og hyggeligt skulle boe. Det var ikke for vore egne Sønner og Døttre vi her skulde virke, alle Danske vare vore Sønner og Døttre, ogsaa de kommende Slægter vore Børn. - Gid da Tanken om Fædrelandet stedse levende maa have staaet for vor Sjæl under vor Virksomhed og maa have bestemt vore Jdrætter, Gid det maa kunne siges med Sandhed, at vi have elsket Fædrelandet og været det troe! Da vil den Almægtige have lagt Kraft og Velsignelse i vor Gierning. - Men have vi viist Troskab og Kjærlighed mod Fædrelandet, da have vi ogsaa elsket vor Konge, været Kongen troe; thi Konge og Fædreland skal ikke adskilles i vor Tanke, og den første Pligt for Folketingets Mænd er at give Fyrsten tilforladelig Kundskab om, hvad der kan tjene til Landets Gavn."J nogle Slutningsord udtalte Alderspræsidenten, Kammerraad Wulff, det som Forsamlingens tillidsfulde Haab, at den ædle, sit Folk elskende Konge vil opfylde de udtalte Ønsker, og i sin Viisdom føre sine troe Undersaatter en lykkelig Fremtid imøde og reise sig et uforglemmeligt Minde, en varig Bautasteen i deres Hjerter." Jndsendt Spørgsmaal fra Skanderborg Amt. Tilkommer en Amtmand Dispensation fra, eller er han maaskee hævet over Politi=Lovene; og er en Politimester, uberettiget til en officia at tiltale en Amtmand, naar han gjør sig skyldig i offentlige Politi=Forseelser, Dette Spørgsmaal ønskes besvaret af en Lovkyndig, isærdeleshed vilde det interessere meget, om Hr. Justitsraad Bye- og Herredsfoged Blichfeldt i Skanderborg - en Mand, der er ligesaa bekiendt for sin Selvstændighed som sine dybe Jndsigter i Lovkyndigheden – vilde indlade sig paa Spørgsmaalets Besvarelse. C. W.
Jyllandsposten, 1841-01-29
(Jndsendt.) Atter er der for kort siden bleven opslaaet Skamskrifter baade paa min og min Naboes Port, uden at det har været os muligt at komme paa Spor efter de Uslinger, som saaledes benytte sig af Nattens Skjul, for at udøve deres Mørkhedens Gierninger. Da disse imidlertid tillige indeholde krænkende Sigtelser imod Regjeringen, hvorfor de Vedkommende kunde paaføre sig haard Straf, griber jeg dette Middel, herved paa det alvorligste at advare imod disse gjentagne Nederdrægtigheder, idet man ikke skal undlade nogensomhelst Anstrængelse for at opdage Ophavet til disse slette Handlinger. en Borger i Veile.
Jyllandsposten, 1841-01-29
(Jndsendt.) En Borger har i Randers Avis oplyst, at Hr. Procurator Jensen fuldtvel fortjente den ham beviste Hæder ved Siden af Oberst Brock, da Erfaring maa have skaffet ham en betydelig Jndflydelse, om den end- og ikke fremlyser af Stændertidendens Meddelelser, og desuden en høiagtet Deputeret har sagt "Meget vindes ved Omgang og Samtale udenfor Forhandlingerne. - Men efter denne Forklaring maa jeg nu rigtignok tilstaae, at naar en Deputeret har sagt dette, saa har jeg Jntet at sige, thi det er godt sagt. Fakkeltoget har altsaa gjeldt de udenoms Forhandlinger. Opfordring, Blandt de sidst ved Lands-Overretten i Viborg afsagte Domme, findes ogsaa en angaaende Hr. Exam. jur. Halling, hvori han tiltaltes for falskeligen at skulle have udfærdiget et Document, der er affattet som en Beretning fra daværende Tjenestekarl paa Friisholt, Carl Christian Olsen, om hvorledes denne skulde have været Vidne til, at en anden Karl, Johan Christian Nielsen, havde med en Jerngreb bibragt Halling er Hug, hvorved hans ene Arm blev brækket, og hvorhan er frifundet for Actors Tiltale, imod at udrede Sagens Omkostninger. Naar man betænker, at Hr. Halling i den Tid dette Overfald skeete var nærværende paa Friisholt for at paasee Arvingernes Ret, og at den Person, der skal have knækket hans Arm med en Jerngreb alt forud skal have været tiltalt i anden Anledning, saa kan man ei andet end ved denne Leilighed beklage, at det Offentlige kun altfor ofte skrider til justitiel Forfølgelse, hvor saadant formeentligt rigtigere burde have været tilbageholdt og undladt for Exemplets Skyld. Da denne Sag nu ved sin Publicitet har vakt meget stor Sensation, er det at ønske, at Hr. Halling, baade for eget og tillige for det Heles Vel, omstændeligen vil oplyse Sammenhængen af denne tilvisse mærkelige Sag, for at man deraf kan komme til Kundskab om, hvor ler man i Jylland, foruden at miste sine Lemmer, kan udsættes for værre Sammenrottelser. Middel mod Orm i Napssæd. Tandmanden kjender til den Skade, som Orm foraarsager i en Rapsmark. J Aar viser dette Jnseet sig ikke hyppigt; imidlertid viser det sig dog, og store Strækninger ødelægges derved. Paa Grev Larisch's Godser, hvor Rapssæden drives til en stor Udstrækning, bemærkedes for nogen Tid siden en stor Mængde Orm i Rapssæden, hvorimod forgiæves anvendtes alle hidtil bekjendte Midler. Endeligen faldt man paa, at udstrøe Melet af stødte Rapskager, og til stor Overraskelse fandtes efter nogle Timers Forløb, at Ormene i al Hast flygtede bort fra de bestrøede Steder og søgte til den tilgrændsende Mark. De vendte ikke tilbage til Rapsen. - Da dette Middel er saa simpelt og lidet bekosteligt, fortjener det at prøves. (Hdt.) Prophetie over 1841.
Jyllandsposten, 1841-01-29
(Af den Frisindede.)
Jyllandsposten, 1841-01-29
I Januar vil falde Snee, Som ingen blinde Folk kan see, Og hvis ei Solen tøet den har, Den ligger end i Februar, Marts vise vil et vrantent Smiil, Et Hofmands derimod April; Man Skaaler drikke vil i Mai Paa hvad betimeligt er ei. Hvorvidt os Juni er Skiærsommer, Derom maa Juli være Dommer; At varmt det bliver i August, Er ei endnu saa afgjort just, Langt meere sikkert er maaskee Septembermaaneds Balpare, Men bliver Høsten god i Aar, Stort Brød man i October faaet; Hvo i November lever herEr i December lige nær. Men: For Jisslag Himlen os bevare Hvis Værterne Asphalten spare Klapjagten ved Rugaard. Mel. Tegners Vikkinge-Balk. Det er stille paa Hav, Taagen trækker saa lave Over Kattegats bølgende Barm. Paa den stenede Strand. Tæt ved Kløfternes Rand Der begynder saa sælsom en Larm. Det er Klappernes Raab, Det er Jægerens Haab, Som opluer den mandige Lyst; Sne fra Eng og fra Mark Smykker Træernes Bark, Men det gløder i Jægerens Bryst. Rugaard, beliggende mellem Grenaae og Æbeltoft, er een af Jyllands skjønneste Borge. Hovedbygningen. sandsynligviis opført i Slutningen af det 13de Aarhundrede, udmærker sig ved klippefaste Mure og Taarne.
Jyllandsposten, 1841-01-29
Fra alle Værelser, der vende mod Østen, har man, over en delig skovkrandset Jndsø, de meest maleriske Udsigter til Kattegattet, hvortil ogsaa Gaardens Marker og Skove umiddelbart grændse ialmindelighed med mægtige og dybe Kløfter, hvilke, naar Vinden er vestlig, afgive et luunt Skjulested for Vildtstanden. Ræven lister sig frem Til det skovkrandste Hjem, Haren flygter saa beenrap og sky Men bag Busk og bag Træ Fra det skjulende Læ Lyner Bøssens det dødende Bly. Tys - det rører sig hist! Mellem Ellenes Qvist, Kommer Bukken saa let som en Vind; Fly, men tag dig iagt! Kløgt og Kunst staae i Pagt - Bøssen flyver til Jægerens Kind. Og det tordnende Knald Varsler Død, varsler Fald – Hist ved Kilden er Dødssengen grøn! Sneen bliver saa rød - Som et Lyn var din Død, Held dig, Skovenes qvalfrie Søn. - Jægerskaren gaaer frem Aftnen vinker den hjem Til den gamle, den gjæstfrie Borg, Hvor det skjemtende Ord Ved det gjæstmilde Bord. Sletter Verdens Forvikling og Sorg. Held dig, gamle Rugaard! Fast, urokket Du staaer, Ei Du sank for Aarhundreders Vægt - Ved den smilende Skov. Søen bruser din Lov, Held med dig og din gjæstmilde Slægt Løfter bredfulde Maal! Alle Jægeres Skaal, Lad os synge og drikke med Lyst! Jagtens Gud i det Blaa Du vort Ønske forstaae, Alting lever og døer ved hans Bryst. F. Schiøtt.
Jyllandsposten, 1841-01-29
Nyheds Post. J Corsaren Nr. 12 læses et Brev, saalydende: Høistærede Minister! Folk sige om Dem, at Deikke vil erkjende Tidens Fylde, og ere meget vrede paa Dem derfor. Jeg siger derimod Jntet om Dem og er endnu mindre vred, fordi jeg engang har befundet mig i en aldeles lignende Casus, og derfor ganske kan sætte mig ind i Deres Folelser. Da jeg var en Snees Aar gammel, begyndte jeg at faae Skjæg, men vilde ikke erkjende, at Tidens Fylde var kommen, og vilde ikke barbere mig. Folk talte da ilde om mig og sagde, at jeg var et Bæst, ja nogle sagde saagar, at jeg var et Svinebæst; men jeg brød mig som sagt, ikke derom. Men tilsidst blev jeg dog nødt til at barbere mig alligevel." – Det hedder endvidere i dette Blad. Nogle vente af Aaret 1841 store Ting af følgende Grunde 41 er egentlig det samme Tal som 14; altsaa vil Kong Christian i 1841 gjøre det Samme for Danmark, som han gjorde for Norge 1814, nemlig give det en Constitution. Endvidere er der imellem 1814 og 1841 et Tidsrum af 27 Aar og 27 er et heldigt Tal, det er 3 Gange 9 og Holmens Ret; altsaa ville vi ogsaa af denne Grund faae en Constitution. - Corsarens Mening herom er denne: 41 er er akkurat det Omvendte af 14. Deraf følger, at det, som en Mand har gjort 181, vil han søge at vende om igjen 1841. - Derfor troer Corsaren, ikke paa nogen Constitution iaar.
Jyllandsposten, 1841-01-29
Khvnsposten slutter en Afhandling om den danesk Stat i Aaret 1840 med følgende mærkelige Ord: – "At Christian den Ottende – langtfra at udvikle Stænderinstitutionen i dens raadgivende Characteer, endsige at ombytte Absolutismen med constitutionelle Statsformer - har i sit første Regjeringsaar sluttet sig til og fortsat sin Forgængers Regjering; dette var altsaa det Resultat, hvortil vi ere forte ved Tilbageblik paa de Begivenheder, der have været de meest fremtrædende i det til bagelagte Aar - vistnok ikke det Resultat, som de danske Borgere, der med saa stor Jubel og Enthusiasme hilsede den nye Konge ved hans Thronbestigelse, havde ventet. Men vort Tilbageblik lærte os tillige, at en stor og mægtig Trang, til politisk Fremadskriden, en Trang, som er frembragt for Thronen gjennem Folkets lovmæssigste Organ, Stænderne - har givet sig lydelig tilkiende, og det er just derfor, at Aaret 1840 vil staae betydningsfuldt i vort Fædrelands Aarbøger.
Jyllandsposten, 1841-01-29
Vælgerne i de jydske Kjøbstæders 2det Valgdistrict, have ved de nu tilendebragte Valg lagt for Dagen, at de levende erkjende og paaskjønne den udmærkede Dygtighed og Frimodighed, hvormed dets Deputerede have i det henvundne Sexennium røgtet deres ansvarsfulde Kald. Justitsraad Fleischer og Cancelliraad Funder ere Begge - den Forste m. 141, den Anden m. 139 St. - gjenvalgte, og skulle altsaa atter i de næste Aar pryde den jydske Stændersal. Ligesom vi ere fuldt forvissede om, at man trindt i Landet vil erkjende, at bemeldte Valgdistrict vanskelig kunde have udkaaret sig tvende værdigere Repræsentanter i de forestaaende, for Danmarks Fremtid saa vigtige Stænderforsamlinger; saaledes vide vi, at vore Ord ville finde almindelig Gjenklang, naar vi ønske, at den Kraft og det djærve Mod, hvorpaa disse hæderværdige Mænd have aflagt saa mange Prøver, ingensinde maa svigte dem, at de i heldige Resultater af deres utrættelige Virken maa finde den Løn, som stedse vil være dem den kjæreste, Af dette Blad udgaaer to Nre, ugentlig, som betales med 1 Rbdr. 1 Mk. Qvartalet. Subskription derpaa modtages i alle Provindsens Boglader.
Jyllandsposten, 1841-01-29
Trykt i Aarhuus Stiftsbogtrykkerie.
Jyllandsposten, 1841-02-02
anovposten. Udgivet af et Selskab. Redigeret af C. G. Clausen. de Aarg. Tirsdag d. 2. Februar 1841. No 9. Maa trykkes. Fleischer.
Jyllandsposten, 1841-02-02
Nyheds Post. J Anledning af at den "Berlingske Avis, fornylig bemærkede, at Hs. Majestæt Kongen, i Erkjendelsen af det Gavnlige, at H. K. H. Kronprindsen ikke blot i en særskilt Embedsstilling, men ved at tage Deel i de Forhandlinger, der omfatte Statens Tarv i Almindelighed, gives Leilighed til endmere at virke med Hs. Majestæt til Fædrelandets Hæder og Vel, som er det eneste Formaal for Hs. Majestæts allernaadigste Bestræbelser, har beordret H. K. Høihed fra nu af at tage Deel i det Geheime Statsraad, – anførte Khuusp.: Vi mindes ikke længe at have læst Noget, som med Hensyn til den lave Smiger og det elendige Kryderi kunde sammenlignes med ovenstaaende berlingske Stykke. Vistnok vil Enhver, som ikke er blottet for al Jnteresse for Fædrelandets Anliggender, inderlig glæde sig over denne Bestemmelse af Hs. M., men vi vilde bedrage os selv, hvis vi af Hs. K. Høiheds Deeltagelse i det Geh. Statsraads Forhandlinger for det Første vilde vente noget Udmærket og Stort eller, som Berlingeren udtrykker sig, Fædrelandets Held og Vel særdeles Fremmende; thi dette vilde være at tillægge H. K. H. en Statskløgt og Erfarenhed, hvoraf han umulig nu kan være i Besiddelse, da han først skal begynde paa den egentlige Praxis i dette Gebeet. Der siges i den Berlingske uden al Anledning, at Fædrelandets Vel er det eneste Formaal for Hs. M. allern. Bestræbelser; men hvor har vel tvivlet herom, Forudsætter vel den Berlingske en saadan Mistillid til Hs. M. redelige Hensigter hos dens Læsere? Dette synes utroligt, vi maae da forudsætte, at det skal være et Forsøg paa at sige Hs. M. en allerunderdanigst Compliment, hvilken naturligviis, som alle den Berlingskes Maneuvrer, er falden temmelig keitet ud. - Hvis denne lille Kritik kunde bidrage til, at "den Berlingske herefter tog sig i Agt for slig lav Smiger, der ikke mindre støder et dannet Publikum, end den maa være krænkende for Kongehuset – hvis det nævnte Blad herefter vilde aflægge den pompose, ceremonielle Hofstiil og tale i et mere populairt Sprog - da vilde den sikkert ikke saa idelig blive Gjenstand for Latter og Spot, som hidtil har været Tilfældet. Af dette Blad udgaaer to Nre, ugentlig, som betales med 1 Rbdr. 1 Mk. Qvartalet. Subskription derpaa modtages i alle Provindsens Boglader.
Jyllandsposten, 1841-02-02
Trykt i Aarhuus Stiftsbogtrykkerie.
Jyllandsposten, 1841-02-05
Flands,
Jyllandsposten, 1841-02-05
Af das Gewerbeblatt für Sachsen, have vi i sin Tid optaget en Anecdote, der havde til Hensigt at vise, i hvor ringe Grad den danske Bonde formaaer at dømme om vort Lands Forfatning. Vi tilføiede det Ønske, at den delige Historie maatte tjene Vedkommende (Magisteren &c. &c.) til Bestyrkelse i deres Tro. Om dette vort velmeente Ønske er blevet opfyldt, er os ubekjendt; men derimod vide vi med Vished, at Mange have ønsket bemeldte Anecdote gjendrevet paa en værdig Maade paa rette Sted, og kjært er det os derfor at kunne meddele vore Læsere følgende Skrivelse til Redactionen af "das Gewerbeblatt, i tro Oversættelse: Nr. 37 af das Gewerbeblatt für Sachsen vom 10. Septbr. indeholder blandt "Curiosa, en lille Artikel, hvori der som tilforladelig Anecdote og som en Prøve paa de danske Bønders Jntelligents fortælles, at disse i et District havde nægtet deres Underskrifter paa en Petition om Skattebevillingsret, fordi de stode i den Formening, at Kornpriserne bleve bestemte af Kongen, og at den nuværende Konge vilde lade de høie Priser uforandrede; det synes endog, som om de skulde sætte Misværten i fremmede Lande i Forbindelse med Sagen.
Jyllandsposten, 1841-02-05
Som Spøg, der fortælles om en enkelt Bonde, kunde dette være en ganske god Vittighed; – men for Alvor og om Bønder i Almindelighed er det en grov Usandhed, som ikke bør blive ugjendreven. - At De vil indestaae for Anecdoten, betyder vel med andre Ord, at De anseer Deres Kilde for tilforladelig; thi jeg tør vel forudsætte, at De selv er lidet bekjendt med vore sociale og politiske Forhold. - Vor Regjeringsforfatning er, som bekjendt, absolut monarkisk, liig den preussiske, dog have vore raadgivende Provindsialstænder større Jndflydelse og meere politisk Betydning, ogsaa bliver Pressen her benyttet langt friere, da vi ingen Censur have og Presseforseelser stedse maae afgjøres ved Landets Domstole. Ønsket om en friere Forfatning er imidlertid ikke blevet fremmed for vort Land, er almindeligt blandt de Dannede og finder ogsaa Anklang hos Landboerne. Men - om vi end ansee os for modne dertil maae vi dog ønske, at bringe en Forandring i Regjeringsformen istand paa en rolig og lovmæssig Maade, derfor bleve Petitioner om Skattebevillingsret og en constitutionel Forfatning indsendte til Provindsialstænderne, for gjennem disse at blive indstillede til Kongen. Hvor disse Petitioner circulerede paa Landet – saasom paa Øerne Laaland, Falster, Langeland og i Jylland – bleve de underskrevne af Pluraliteten af Bønderne. Naar disse i enkelte Districter vægrede sig, gjorde de det af forskjellige Grunde Enten fandt de, at de ikke havde Jndsigt nok til at bedømme de forskjellige Forfatningers Værd, eller de frygtede ved en Forandring at see Kjøbstædboernes og Godseiernes Jndflydelse fremmet til deres egen Skade (en Frygt, der vel lader sig forklare, naar man veed, hvormeget den sidst afdøde Konge har gjort for Bønderne); eller, hvad der hyppig var Tilfældet, Modstanden udgik fra et religiøst Parti, der blev ledet af nogle Soldater. En saa stor Dumhed og Uvidenhed som den, hvorfor den danske Bondestand beskyldes, tør jeg dristig paastaae findes ingensteds her. Jeg kjender Landfolket i Rigets forskjellige Dele, jeg kan af egen Erfaring sammenligne det med det i andre af Europas civiliserede Lande og jeg veed, at det saa temmelig staaer paa samme Punct af Jntelligents. Efter hvad der i dette Land er gjort for Folkeunderviisningen ved gratis og selv tvungent Skolebesøg, kan det heller ikke være anderledes.
Jyllandsposten, 1841-02-05
Jeg haaber, at De vil indrykke min Berigtigelse i Deres Blad; dette er en simpel Retfærdighed imod en bagtalt Deel af det danske Folk, det er i Deres eget Blads Jnteresse, hvis Anseelse ikke bør formindskes ved saadanne Vildfarelser, det er endelig i Deres Nations Jnteresse, som sandelig ikke gjør sig undet ved den hyppige Udbredelse af feilagtige Beretninger om os.
Jyllandsposten, 1841-02-05
Bruunshaab ved Viborg i Danmark, den 26de Novbr. 1840. N. P. Bruun." Redact, af das Gewerbeblatt, glæder sig over, paa denne Maade at see en Vildfarelse berigtiget, som den øste af en Kilde, den ansaae for authentiisk. Uforsætlige Krænkelser ved Pressen bære deres Lægemiddel i sig, Muligheden til Gjendrivelse; kun hemmelig Bagvaskelse er en snigende Gift.
Jyllandsposten, 1841-02-05
Saavidt vi erindre har alt tidligere Bondestandens djærve og høitagtede Talmand: Kammerraad Drewsen taget til Gjenmæle mod den her omhandlede Anecdote.
Jyllandsposten, 1841-02-05
Skolelærerbibliothek. Fyens Stifts Skolelærere have forenet sig om i Odense at oprette et Bibliothek, der nu er saa vidt ordnet, at der allerede skeer Udlaan derfra til Medlemmerne. Bibliotheket bestaaer alt af omtrent 300 Bøger, fornemmelig pædagogiske og didactiske Skrifter, hvoriblandt flere nye fortrinlige Værker, som velvilligen ere skjænkede dertil. Contingentet er 1 Rbd. Sølv aarlig og 1 Mk. ved Jndtrædelsen. For Skolelærerne, hvis trange, for ikke at sige usle Kaar kun tillade dem at opoffre noget ganske Ubetydeligt paa den Lecture, hvoraf deres Fremadskriden, med Tiden er saa ganske betinget, maae Jndretninger af denne Art være særdeles ønskelige. Det er os bekjendt, at Lærerne her i Provindsen føle i høi Grad Savnet af saadanne Bogsamlinger, og desaarsag have alt i flere Herreder dannet sig Skolelærer-Læseforeninger; men vi tvivle paa, at disse, enkeltstaaende og uden Understøttelse, kunne virke med tilbørlig Kraft. Ve have bragt i Erfaring, at Conferentsen for Aarhuus og Omegn derfor skal være betænkt paa, i Løbet af indeværende Aar at virke for Stiftelsen af et Bibliothek, grundlagt efter lignende Bestemmelser som det fyenske, og det er at ønske og haabe, at denne Plan vil møde velvillig Jmødekommen og fornøden Understøttelse ikke blot af Conferentsens Medlemmer, men ogsaa af Mænd udenfor samme. Til Hr. Cimbrer! (See Bladet Dannevirke No. 55.) Motto: Dein einfaltiger Gedanke, so lange Du thn bewaryst, ist ein Gefangner Dir. Sprich ihn aus - und Du bist ein Gefangner ihm! God Morgen, Hr. Cimbrer, Med Glæde har jeg i Dannevirke No. 55 og Jyllandsposten No. 7 læst Deres grundige Gjendrivelse af Hr. Walthers Artikel om Grundeiendommenes nuværende og tilkommende Værdi Ja, De har fuldkommen Ret: Jylland er en Ørken, en af Naturen forbandet Halve, given til Priis for rædsomme Elementer; hvor, for at bruge Deres smukke Ord, Vesteen= og Nordvestvinde (som de ukyndige Tydskere tildeels holde for et Opiat til at meddele atmosphærisk Frugtbarhed) forkrøble og forstyrre al Vegetation; hvor Sommeren kun fire Uger giver Varme, og hvor forresten Kulde og Blæst herske hele Aaret; hvor intet Korn tilbørligen kan modnes; hvor Hestehandelen, som De saa klart beviser, snart gandske vil ophøre, og hvor Vesterhavets giftige Taage paa Landets vestlige Deel forgifter enhver Plante &c.
Jyllandsposten, 1841-02-05
Det er en Skam, at Hr. Walther, som er en Tydsker, vil gjøre os blind med seende Øine og indbilde os, at Jylland er et af Gud velsignet Kornland, der mægtigt hæver sig ved Agerdyrkningens Cultur, og hvor alle Eiendomme, ogsaa de, som nogle gale Mennesker have kjøbt i denne Tid, endnu ville stige til høiere Priser. De bemærker meget rigtigt, at den høieste Ukyndighed og Svaghed har ledet de Handeler, der i de sidste syv Aar ere sluttede her. De siger endvidere i saa skjønne og klare Ord: "Vandet ligger høit i de jydske Jorder, og disse ere altsaa kolde og vandede." Denne fra dybe Tanker udsprungne Beviisgrund ville Tydskerne ikke kunne overvinde ved deres Spade og Nivelleringskunst, og dog har det gasconnadiske Folk endnu ikke tabt Modet til at komme til os og ruinere vor Agerdyrkning. Hr. Walther taler ogsaa om vor tiltagende Population; men for Pokker, hvo er vel Skyld i, at vore Forfædres Grundsætninger til en maadeholden Population nu ere blevne forandrede? Det er de tydske V., og ingen Andre, Vi kunne nok selv populere os paa en fornuftig Maade; men de Satans Tydskere er det just, der ikke alene i de res egne Familier opklække saameget unyttigt Børnetøi, i vort Fædreland, men ere desværre ogsaa desuden saa slemme efter vore smukke Piger o. s. v. Jkke sandt? Jeg talte netop igaar Hr. Walther i Randers og spurgte ham, om han ikke vilde give den Cimbrer Svar; men, tænk engang, Manden begyndte at lee høit op og sagde endeligen: "Nei, den Cimbrer er en for udmærket Schop til at jeg tør bruge Pennen imod ham." Nu nu, tænkte jeg, Hr. Walther høiagter Dem dog og er endda høflig imod Dem; thi det Ord Schops eller Schoppe, betyder i Tydskland et høit anseet Dommerembede. Jeg troer snart, at Hr. Walther kjender Dem. Aldrig kan jeg glemme Deres Dybsindighed, naar De siger: "Vandet ligger høit i de jydske Jorder, og disse ere altsaa vandede." Farvel Hr. Schøps! Peder Lassen.