Ribe Stifts Adresseaviser, 1836-01-19
Udenlandske Efterretninger. Frankerig. Skjønnet den Røst, som ved Debatterne om Addressen i Pairskammeret lod sig høre til Gunst for Polakkerne, ikke egentlig førte til noget Resultat, da intet Amendement i denne Anledning blev bragt i Forslag, saa ansees den dog for et ikke betydningslost Tidernes Tegn. Saaledes opfattes Sagen af Journal des Debats, som yttrer, at nu, da den indvortes Rolighed er sikkret, ville Kamrene kunne henvende deres Opmærksomhed til udvortes Anliggender, hvorfor ogsaa den udvortes Politik vil spille en Hovedrolle i den nærværende Session. Begyndelsen, siger J. des Debats - er nu allerede gjort, og, skjønt dhrr. Tascher, Montalembert og Villemain ikke bevirkede, eiheller tilsigtede en Modification af Addressen, fandt dog deres Ord almindelig og udeelt bifald i Kammeret og maa derfor ingenlunde ansees for tomme og ufrugtbare; thi, om end Kammeret har troet, at maatte henstille denne Sag til Regjeringens Viisdom, er det dog godt, at der protesteres mod Overtrædelsen af bestaaende Tractater. Rusland selv - mener fremdeles hiint Blad - føler, at det har Uret, og dets heftige Sprog vidner om den onde Samvittighed. Desuden - hedder det videre - omfatter det polske Spørgsmaal et Moment, som endnu er langt helligere end alle Tractater, nemlig den krænkede Humanitets Rettigheder. Selv om ingen Wienere Kongresact talede for Polen, vilde dog Europa have Ret til i Civilisationens, i Retfærdighedens, i Ærens Navn at protestere mod en Politik, som gaaer ud paa methodisk at udrydde en høihjærtet Nation. -De uafhængige Blade kunne derimod ikke begribe, hvad der kan have afholdt Kammeret, dersom det virkelig interesserer sig for Polakkernes Sag, fra at indføre et Amendement, denne Sag angaaende, i Addressen. At sætte Tillid til Regjeringen, hvad de udenrigske Forhold angaaer, ansee de for en Daarlighed, da Regjeringen ofte nok har lagt sin Ængstelighed for Dagen. Kamrene maa derfor - mene de - sætte Tiltro til Regjeringen ganske tilside, dersom det virkelig er dem om at gjøre, at Frankerig skal indtage en værdig Stilling ligeoverfor Udlandet. Under Debatterne om Addressen, som iøvrigt blev antagen i uforandret Skikkelse, kom ogsaa de spanske Anliggender paa Bane, og det paa en Maade, som man ikke skulde have ventet. Medens nemlig den offentlige Mening hidtil har lagt Regjeringen til Last, at den ikke tog sig nok af den christiniske Sag, men taalede, at de spanske Carlister underhaanden fik Hjælp fra Frankerig, saa overvældede de legitimistiske Pairs, Dreux Brezs- og Noailles, Regjeringen med Behreidelser, fordi den havde anerkjendt Jsabella den 2den og ikke Carl d. 5te som den spanske Trones retmæssige Besidder. Det blev imidlertid let for Ministrene at tilbagevise disse Angreb. - Hvad Deputeertkammerets Addresse angaaer, da hedte det, at ikke blot Commissionens Medlemmer vare uenige om, hvad der skulde siges eller ikke siges i Addressen, men at ogsaa Ministrenes Anskuelser af, hvad der i samme burde foredrages, vare heelt forskjellige, og at navnlig ikke blot den nordamerikanske Sag. men ogsaa Polens Anliggender gjorde Enighed, vanskelig at opnaae. Addresseudkastet, som blev fremlagt d. 8de, bærer ogsaa tydeligt Præg af de divergerende Anskuelser, da den er affattet i tvetydige og svævende Udtryk og sat saaledes paa Skruer, at selv de hinanden modsatte politiske Partier kunne til Nød finde i den en Fremstilling af deres egne Meninger. Hvad Tvisten med Nordamerika angaaer, da indskrænker Addressen sig til at udtale Haabet om, at den vil vorde bilagt i Mindelighed. Hvad Polakkernes Sag angaaer, da bliver den affærdiget i følgende ubestemte Phrase: "vor Forbindelse med Engelland sikkrer Opretholdelsen af Rettigheder, som ved Tractater ere blevne helligede, og i hvis Opretholdelse Europas Ligevægt er interesseret" - Ord, der kunde synes at tyde hen paa eet eller andet alvorligt Skridt, dersom ikke "Fred og atter "Fred, var det Løsen, der ellers gaae igjennem hele Addressen. Formodentlig have Debatterne, om hvilke endnu ingen Efterretning haves, været levende.