Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1845-11-15
Spanien. Cortes ere indkaldte til den 15 December. Tydskland. Danmark og Stormagterne. (Sluttet, see sidste Torsdagssavis) Men til dette skjønne Forbund bringer det egentlige Danmark (Øerne, Nørrejylland, Jsland og Færøerne) paa 2500 Qvadratmile kun en Kraft af 1,360,000 Mennesker; Norge tæller paa 5838 Qvadratmile 1,250,000 Menneskeer; Sverrig, paa 8124 Qvadratmile 3 Millioner. Disse 5,610,000 Mennesker, adspredte paa 16,462 Qvadratmile, i hvor kraftige, trofaste og paalidelige, snilde og dygtige de end monne være, og hvor inderlig de tre Rigers Forening maatte blive, ville alligevel ikke være tilstrækkelige, hverken til Beskjærmelse eller til Trods, de give endnu ingen fuldkommen Stemmeret. Nogen betydelig Folkeformerelse paa den for Størstedelen ufrugtbare Jordbund kan Man ingen Regning gjøre paa; paa Guld og Sølv fra Colonierne heller ikke, thi de ere ganske ubetydelige og tælle langt fra ingen halv Million Beboere. Det er derfor, at Danmark søger at styrke sig ved paa det Jnderligste med sit eget Stats- og Folkeliv at sammensmelte Hertugdømmet Slesvig med 164Qvadratmile og 350,000 Jndbyggere, samt Holsten-Lauenborg med 185 Qvadratmile og 500,000 Jndbyggere. Men derved vilde Skandinavien endnu bestandig kun opvoxe til 16,811 Qvadratmile, i det Allerhøieste med 6,500,000 Beboere, Man skuffe sig ikke. Heller ikke de forslaae til at beskytte den egen Arne imod en graadig Nabo, end sige til at udøve Jndflydelse paa Verdensbegivenhederne. Skjønne Forhaabninger er det vel; ærefulde Forhaabninger; men, reent ud sagt, ogsaa kun Forhaabninger. Derfor er det for Danmark baade bedre og ædlere, at gaae Retfærdighedens og Venskabets Vei, at overlade det tydske Slesvig=Holsten til Tydskerne (!) og ikke saaledes at foragte. og tirre den mægtige Broders godmodige Taalmodighed, men meget mere stræbe at bevare hans Venskab, som den kosteligste Juveel. Og dette er ogsaa Sverrigs og Norges Mening. Ja, i Sandhed, der gives for Danmark, for hele Skandinavien, en sikker og langt ædlere og bedre Vei til i fuldt Maal at opnaae Alt hvad de med saamegen Længsel attraae. Og denne ene Vei er betegnet baade af Historien og af Tingenes Forhold, ja vi kunne næsten sige at Forsynet selv. Skandinavien slutte sig, tro og mandig, til Tydskland, til Tydskland, der ved Bloddet og Sproget, ved Religion og Sæder, som ved urgamle Erindringer, saa inderlig er sammenvoxet med det, der deeler dets Frygt og Bekymring, Ønsker og Forhaabninger. De tre skandinaviske Riger indtræde i de tydske Kongers, Fyrsters og Fristaters Forbund! De behøve ikke at skamme sig ved at sidde tilraads i det tydske Forbund, at arbeide og kæmpe med det. De behøve ikke at skamme sig derved; thi, aabenhiertig tilstaaet: det tydske Statsforbund vil inden 30 Aar ere omme ligesaameget trænge til dem, som de trænge til os; thi hvad vi aldeles mangle, det besidde de, og hvad vi i fuld Maade have, fattes de. De have Orlogsflaader og Orlogshavne, vi Krigshære og Pengemidler. Deres Krigskibe, deres Søfolk, deres Capitainer og Admiraler, fra Arilds Tid deres Haab og retfærdige Stolthed, vilde da udgjøre Kjærnen, den bedste Deel af den tydske Sømagt. Uden dem er dog en tydsk Flaade neppe Andet, end et fromt Ønske eller dog et vanskelig opnaaeligt Maal; med dem saa let at erholde, thi allerede besidde de c. 4000 Kanoner paa Søen, medens Østerrig neppe endnu tæller 600. Tydsklands og Skandinaviens forenede Flaader vilde ikkun overgaaes af Engellands i Skibenes Antal, i Sømandsdygtighed neppe af nogen. Tydskland og Skandinavien stod da, baade tillands og tilvand, sikker og stor, i of- og defensivt Forbund. Et nyt, kraftfuldt Liv, saaledes som det vel neppe engang i Keiserens Tid gjennemstrømmede disse Lande, vilde da, opfriskende, styrkende og opmuntrende, gjennemtrænge alle Forhold; Agerdyrkningen, Jndustrien, Handelen vilde faae et nyt Opsving; Skattebyrden kunde, ved de staaende Hæres Formindskelse, lettes; Jndkomsterne ved Verdenshandelens Udvidelse forøges. Med eet Ord: uden os ere Skandinaviens Hænder bundne; uden Skandinavien er vor høire Fod lammet. Skandinaviens Maal er nøie forbundet med vort Held; det maa deele Ondt og Godt med os. Det vælge nu selv; med os et i Stormen stærkt Skib, uden os en læk Baad! Maatte disse fromme Ønsker, der have deres sikkre, sandfærdige Grund i Historien og i de politiske Forhold, og som ere meere eller mindre levende i Alles Hjerter, ikke forgiæves være udtalte, foragtede af den kloge Verden, tilsidesatte af smaalig Skinsyges Jndflydelse! Maatte dog Mændene af Jndflydelse paa begge Sider af Østersøen vel betænke, hvad i Tidernes Løb vore Sønner og Sønnesønner ville sige, hvad Historien vil dømme, naar Alt maaskee er - for sildigt. Den ideale Opfatning af Statsforhold har ei alene sin dybe Berettigelse ved Siden af den egenkjærlige, verdenskloge; den bør meget mere være Grunden til og Maalet for al politisk Tænken og Stræben; det er den, som i afgjørende Øieblikke har skabt store Mænd og store Nationer; den bliver stedse Historiens. Gaae tilgrunde og fordærves maa Alt hvad som ei er gjennemtrængt og besjælet af den, saa fast og trygt det end synes at staae.