Københavns Adresseavis, 1782-11-20
Ydmygst og hiertelig velmeent Gratulation til ming kiere Bedste=Forældre, Hr. Nicolai Rasmussen. Mad. Anne Marie Rasmussen, som efter 50 Aars lykkelig Ægteskab igien celebrerede deres Bryllupsdag den 20 November 1782. Offereret af Deres lydige Sønnesøn. N. C. Rasmussen. Ærværdige, Hvem er, som ikke ønsker Lykke, Til Deres Jubelfæst og glade Bryllupsdag, Jeg vilde gjerne med, jeg vilde Fæsten smykke; Mens og hvad vover jeg min Pen er alt for svag. Jeg vilde Blomster strøe om Deres Brude=Sæde, Jeg vilde sige Dem hvad i mit Hierte boer, Dett Blad lad vidne og min overvættes Glæde; Troe, over Deres Vel min Fryd er meer end stor, Den Tanke vist er nok, at kunde mig bestele: At see Bedagede (fra Dem jeg stammer ned) I Dag med sølvgraa Haar for Almagts Throne knæle Med Millioner Tak for alt hvad Dem er skeet. Vel kan min synlig Deel ey op til Himlen klyve, Dog fra min svangre Barm skal tusind Ønsker gaae, Ret ivrig disse skal igjennem Luften flyve For Deres Vel til ham, som alting kan formage. Ja Deres Bryllupsdag vor hele Slægt opliver, Og i mit Hierte en saa stor Forandring giør, At snart af Glæde jeg til en Apons bliver; I Dag jeg rimer, da jeg aldrig rim før. -Men først og sidst det skal i Dag mit Ønske være At han, som Dem har ført paa Deres Ungdoms Stie, Han og i Alderdom vil Dem paa Hænder bære, Og give at De her for Sorg og Nød er frie, - Naar De ey længer her skal Jubelaar betræde, Da gid De findes maae blandt Himmel=Borgere, J de Udvalgtes Land, og da med Jubel Glæde, J varig Fryd og Fred maae synge: Hellig Tre! Gedanken bey dem Ableven des Herrn Giesemann. Gebohren seyn, von Nichts zum Leben, Vom Richts zum Søyn gerufen seyn, Mit engelgleicher Kraft nach ewgem Glücke streben, Und dieses Glücks sich schan im Kampe hier zu frenWeich eine Seligen var storen. Oft manche Dornen dieses Gück, Doch nur den Weg versolgt, es kehren, Zufriedenhelt und Ruh zu uns zurck. Die Tugend blüht gleich jungen Rosen, Jm jugendtichen Angesicht, Gesundheit scheint ste liebrukosen. Und zittert vor der Zukunft nicht. Doch ach, sey tugendhaft, sey weise, Nichts hemmt des Schicksal harten Schlus, Die Jugend velkt zum schwachen Greise, Und reift dem Moder zum Genus Was weinet ihr, ihr Witrien, Walsen, And starrt in grauenvolle Grab? Dies ist die Bahn die jeder mus bereisen, Selbst Kønige senkt man hinab. - Jhr weint um Giesmann, - Sanfter skiesse Die Thrane, gonnet Jhm sein Glück, Nicht bange Klagen, Thronenguste, Nichts ruft ihn mehr zu euch zurück. Fruh rauschten mar des Todes Flugel, Um disses Aedlen Leben her; Fruh decket ihn der Tødeshugel, And ihr, for seuset: - er ist nicht mehr! Er ist nicht mer; er lies die Leiden Der Erde hinter seinem Flug, Umschwede vom Engel, der mit Freuden Jhn zu Jehovas Throne trug. Nicht diese Welt, nicht ihre kure Freden, Lohnt unsre Tugend, lohnet die Religion, Sie schwindet, und mit ihr die unzühlbaren Leiden Die taglich unserm Glücke drohn. Dort, dorten wehn die Sieges Palmen, Wo Tugend bey der Tugend wohnt; Dort, dorten jauchsen wir in Siegespsalmen, Wo Gott des Dulders Thranen lohnt. Nicht eine Thrane fliestet hier vergebens, Der Engel Gottes zahlet sie, Und geichnet sie in unser Buch des Lebens, Um tansendfach zu lohnen jede Müh. Store Sinds Gaver, medfødte indtagende Yndigheder, Religion, Fornuft, Gudfrygt og Dyder. gienskiende Kongelige Dyder, bildede,