Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1827-11-30
Ved Valgene har Oppositionen seiret over al Forventning, og Treeprocent=Renterne ere alt faldne ved Frygten for Hr. Villeles Fald, da der kun gives de to Veie at vælge imellem, enten det nye Deputeert Kammers Opløsning paa ny eller Ministeriets Omstøbning. De Pariser Valgkollegier have alt med stor Stemmefleerhed valgt Dupont fra Eure, Casimir Perier, LasitteBenjamin Constant, v. Schonen, Ternaux Royer-Collard, Baron Louis og flere berømte Oppositionsmænd. Jkke bedre gaaer det i Departementerne, hvor Mænd som Keratry, Turckheim, Sebastian General Lafayette og Søn, Abbs du Pradt a. er mellem de Udkaarede og Man allene af 72 Valg tæller 6 paa Oppositionens Side. Distrikter, som tilforn stedse løde Ministrenes Vink, have denne Gang stemt for Oppositionen. Ved selv at ommelde dette Udfald, advarer Monitøren imidlertid de offentlige Blade for, ikke at triumfere for tidligt, da Man haaber, at de store eller Departements=Kollegierne igjen ville gjøre godt, hvad de smaae Kollegier have fordærvet. Jmidlertid, istemme alle Oppositionsbladene Seiersraab og Handelsjournalen begynder med et: leve Seine Departementets Vælgere!" Den liberalfindede Præsident det tredie Kollegium, Hr. Vassal, overøses med Roes for sin udviste Jver, hvorimod flere Præsidentere lastes for deres lovstridige Bestræbelse for at hindre Vælgerne fra at give deres Stemmer under lukt Laag. Da En af dem saaledes lod den opstilte Papskjerm borttage, holdt Vælgerne deres Hatte for Sedlerne, hvorpaa de skrev deres Stemmer. og I Boulogne vilde Præfekten formaae Vælgerne til at stemme i Ministrenes Aand, ved Løvte om et brøstfældigt Di ges Jstandsættelse; men de syntes (bemærker Koureren, kun at bekymre sig lidet om at drukne, og valgte en konstitutionel Deputeret. Da et andet Sted Præsidenten sagde til den afdøde Hertug la Rochefoucaulds ældste Søn Vi stole paa Dem, svarede Hertugen; Da tager De meget feil; thi aldrig vil jeg stemme for et Ministerium, som lod min Faders Liigkiste kaste i Dyndet! Dette for det liberale Partie saa heldige Udfald feiredes den 19de om Aftenen med Jllumination i flere af Hovedstadens Gader, hvorved det desværre! kom til et alvorligt Opløb, hvis Lige Man ikke har seet siden Revolutionens første Tider, og som ikke kunde dæmpes uden ved Hielp af den militaire Magt. J St. Denis-Gaden, og paa St. Vendome=Pladsen havde Pøbelen formelig forskandset sig bag Vogne, Tønder, Kurve a., hvorfra de kastede Stene og Sværmere, ja endog fyrede med Pistoler og Flinter. Begyndelsen skal være skeet af nogle uvorne Drenge, med at kaste Sværmere og slaae Vinduerne ind i et Huus, som ikke var oplyst, til hvilken Ende de havde deres Kjoleskjød fyldte med Stene. Forstæder nes Beboere rykkede stedse talrigere frem, og først Kl. 10 var den væbnede Magt stærk nok til at byde Tumultuanterne Spidsen. Da alle Formaninger intet frugtede, maatte der bruges Magt og Kavalleriet hugge ind. En Afdeling af de meest Forbittrede forskandsede sig atter, 4000 Hoveder stærk, bag en ny Barricade, som Jnfanteriet maatte storme, da Kavalleriet ikke kunde naae den. Saaledes vedblev Man at udjage Folket af en Forskandsning efter den anden indtil om Morgenen. Nogle af de værste Fredsforstyrrere, omtrent 90 i Tallet, bleve førte i Fængslerne og de Saarede til Hotel de Dien. Men næste Aften bleve Urolighederne endnu alvorligere. Thuillerierne og Tivoli=Gaden vare besatte med Garder, flere Qvarterer, kom i Oprør og nye Forskandsninger anlagtes, som maatte indtages med Storm af Linietropperne, hvilket ikke løb af uden Blods udgydelse. Endeel raabte: leve Keiserens hvortil Journal des Debats antager at de vare leiede, da Gens d'Armerne ingen Fortræd gjorde dem og det var saa lurvede Karle, at de vel neppe kunde betale den Praas, som brændte i deres Lygter, ligesom den og forsikrer, at det var 150 pialtede Uslinger, som begyndte Optøierne den sidste Aften; og ved deres Skrig vilde tvinge Borgerne til at illuminere. Efter Monitøren bleve de Militaire ved deres Angreb modtagne med en Steenhagel og der skjødes paa dem ud af Vinduerne. Flere Soldater ere ogsaa saarede af Stene og Kugler og flere Oprørere, blevne et Offer for deres Forvovenhed. J endeel Huserere alle Vinduerne indskudte. Konstitutionel gjør opmærksom paa: at i Engelland vilde Ministrene, efter et saa afgjort Stød, strax have taget deres Afsked; i Frankerig, derimod bie de, indtil Man bortjager dem, og de ville ikke faae længe at bie. Handelsjournalenbeskylder Politiet for at have forstyrret Festen, ved at lade Gens d'Armerne galoppere gjennem Gaderne, og taler om flere dræbte Borgere og brave Huusfædre, som ere haardt saarede. Til Slutning siger den: "Massakren var igaar(den 20de) skrækkelig: Mængden er adsplittet; paa St. Denis-Gaden er ikke en levende Siel mere. Jlden af Smaageværerne ophører. Det er Midnater Monitøren og Gazette slutte derimod deres Beretning saaledes: 3de Borgere, som ere Venner af Orden, kunne, rolig forlade sig paa Øvrigheden, der vaager og ikke vil tillade, at den offentlige Rolighed ustraffet forstyrres. Udfaldet af Valgene giver iøvrigt Dagbladene rigeligt Stof baade til Ind- og Udfald. Jdag - siger Pandorg har Folket arbeidet med Ministrene. Trøflerne (Jesuiterne) og 3 Procenterne ere faldne. Ministerier, har ludslidte Klæder. Man har derfor sendt dem det stærkeste Casimir og de skjønneste Ternaux. En af det omsendte ministerielle Pjecer er betitlet: den politiske Orthopædie, for at rette det Krumme. Nogle Prælater, - siger Journ. d. Debats - have opfordret Frankerig til at træffe kristelige Valg. Øieblikket, da Hjerterne endnu banke af Fryd over Navarinoslaget, vilde ogsaa være slet valgt til tyrkiske Valg. Sandrægtighed gjør stærk, det have de franske, engelske og russiske Flaaders Forening lært Ost &c. Da Hr. Ternaux mødte forValgkollegiet vægrede han sig ved at aflægge den befalede Eed, om Troskab mod Kongen, og Lydighed imod Chartet, og Lovene, uden under den Jndskrænkning, at han kun tænkte sig den Deputerede, han gav sin Stemme, efter Charte valgt paa som Aar. Da Præsidenten ikke vilde modtage en slig betinget Eed, har Hr. Ternaux nu ladet sin Retfærdiggjørelse indrykke i Koureren, og gaaer der løs paa den i Engelland saakaldte parlamentariske Almagt, hvorved Vilkaarlighed og Despotisme nu i over 30 Aar har ført Herredømmet. Efter at have omhandlet Jakobinerne med røde Huer under Konventet, Jakobinerne i Uniform under Bonaparte og endelig vore Dages Jakobinere i Præstedragt, som af lutter Barmhiertighed, skikke Folk til Helvede, erklærer han, aldrig at ville høre til et Deputeert=Kammer, hvis første Akt ikke blev en Anklage imod Ministrene, som have forbrudt sig baade imod Kongen og Nationen, idet de foreslog en Lov i en Monarks Navn, som vil det Gode, der strider imod hans Eed og krænker Nationens Ret. J et Efterskrift erklærer han endnu, at han under de røde, blaae og sorte Jakobinere kun forstaaer Koryphæerne og Partihøvdingerne. Koureren drager Rygtet i Tvivl, at Censuren atter skulde indføres den 30 d. M., da Loven har tilstaaet Borgerne Pressefriheden til Sikkerhed, saa længe Kammeret er opløst, og jubler over dens nylig beviste Almagt. Handels journalen har ogsaa nogle Tal beregninger, der ikke falde saa fordeelegtige ud som Moniterens. For 10 Aar siden havde efter samme Paris 75 Huse, som handlede i det Store med Kolonialvarer, nu kun 7 til 8; af Fallitter forekom i Aaret 1824 kun 263, i Aaret 1826 derimod 636.