Aarhuus Stifts-Tidende, 1841-08-07
(Jndsendt.) Dagen den 3die August er altsaa forbi, Himmelbjergets Lyng og Sand maa bære Vidne derom. J en Fjerdingveis Afstand mærkedes at man nærmede sig et Punct hvor en Mængde Mennesker samledes. Fra alle Kanter saae man Vogne fulde af Herrer og Damer, Ridende og Gaaende. Endelig stode vi da ogsaa af Vognen paa en aaben Plads i Nærheden af Banken. 2 a 300 Vogne af alle Slags bedækkede denne, og nu fulgte vi Folkestimlen, der strømmede hen af en smal Skovsti som førte ned i en Fordybning, og atter opad en dyb Sandvei, naaede vi en stor aaben Plads. Her saae det broget ud Telte med Flag og Vimpler, Telte med Skilter, Markskrigere, dampende Kaffekjedler, Brændeviinsudsalg, god Musik og uharmonisk Sang saaes og hørtes fra alle Kanter. Høiere oppe paa Toppen saaes en stor Klynge Mennesker, paa en Vogn stod en Mand og snakkede mod Vester, bevægede Armene convulsivisk, Sveden drev ned af Ansigtet, og med Bagdelen figurerede han mod Øster, snart høit, snart lavt, alt som han i en foroverbøiet Stilling med vidt opspærret Mund gjorde sine Tilhørere, begribeligt Nytten af almindelig Værnepligt. Mandens bedækkede Hoved, buskede Haar, frygtelige Begeistring, viste hans Jver for den Gjenstand han talte om, dog kuns faa Ord kunde opfattes for Støi. Nogle sagde:det var en Skolelærer, Andre en Gjendøber. Saasnart han var færdig og krøben ned, flux kom en Anden i Veiret. Medens atter Kredsen sluttede sig, slog en Markskriger paa sin Tambourin, og en hæs, falsk Stemme sang en Vise om en gruelig Tildragelse. Uden at lade sig forstyrre vedbleve Talerne; at høre hvad der blev sagt, var en Umulighed. Nogle loe, Andre snakkede høit, og endelig frembragtes et Hurraraab for alle Danmarks Qvinder. Nu hørtes en Valts og en Hob Bønderfolk dandsede nok saa net i Sandet. De Dandsende vare prydede med en Stump Baand af tre Farver (Hvidt, Blaat og Grønt); Man sagde, at de som bare dette Tegn havde betalt Musikanterne. Pludseligt hørtes en smuk Marsch, og et Musikkorps drog af Bakkens høieste Punct. Alt fulgte nysgjerrigen efter. Man sagde, at en ny Tale skulde holdes. En stor Folkekreds dannede sig, og fra dennes Midte hørtes af og til en Røst. De Nærmeste syntes, at hvad der blev sagt gik dem til Hjertet, de noget længere borte trykkede og puffede hinanden, og vare i en stor Bevægelse. Man raabte nu Hurra fra Midten af, og Resten raabte med, uden at vide hvorfor. Musik korpset brød atter op, og den største Deel af Folkehoben, der fulgte det, tørrede og gned Øinene, der fyldtes med Flyvesand. Det var et høitideligt Syn, at see saa Mange paa een Gang tørre Vandet af Øinene. Sielden tillades det Vinden paa dette ophøiede Punct at spøge med Damernes tynde, lette Klæder, og mangen yndig Figur var at skue, medens Bønderpigernes tykke Klæder bedre modstode de letfærdige Vindpust. Nu var man da atter ved Vogncathedrene, hvor Klyngerne standsede og nye Aandsproducter drog Opmærksomheden til sig. Viser mod og uden Betaling modtoges, og Folkelivet tiltog ved hver kommende Vogn. Nogle tusind Mennesker af alle Stænder og fra næsten alle Landets Egne betragtede hinanden, og mange gamle Bekjendte, der ikke havde seet hverandre i mange Aar, nøde her Gjensynets Glæde. Bøndernes ærlige kraftige Sprog og Haanddask hørtes overalt, medens Fornemmeres Blikke ligesom befølte hinanden og skjulte sig bag Cigarrernes blaae Dampsky. Da hørtes nogle Kanonskud, Nogle gamle Kammeler bleve forskrækkede, et Par Vogne væltede; man stormede paany afsted! Atter var der optraadt en begeistret Taler – Aanden var kommen over ham. Men en ny Valts tiltalte det muntre Landfolk og Taleren anstrængte sine Lunger forgiæves. I Teltene lød nu Glassenes Klang, og Dampen af Theevandsknegtene frydede mangen tørstig Hals. Dagen ilede saaledes bort i hurtig Fart, og Alle strømmede nu hen, for fra Bjergets Tinde at see Solen dale. En mørk Sky dækkede dens Skive; men paa eengang traadte den frem og belyste hele Scenen - det herligste Lys og de skarpeste Skygger begandede Alt. Hvilket henrivende Syn, Tusinde tier – Alt er lutter Øie Hastigt synes den majestætiske Klode at synke ned bag en tætved Horizonten staaende Skybanke, dens Kanter forgyldes og Straaleglandsen taber sig paa den dunkle Himmelbue. Alt beundrer det fortryllende Syn, og i høitidelig Stemning forlodes Himmelbjergets Tinde. De Ældre begyndte at drage bort – man paakkede sig sammen paa Vognene - der rulles afsted – medens lystige Dandse endnu lyde lisligt i den Unges Øre – klar træder Maanen, frem, titter venligt ned gjennem Løvet og belyser saa mangen lille Klynge, endelig mørkner tunge Skyer dens blanke Skive, og et Tusmørke omgiver det ret begyndende Folkeliv. O, lille Fugl, Fortæl mig hvad du saae idet du fra Busk til Busk paa lette Vinge ilede af Hjemmet! Reisende m. Paquetten Ørsted fra Kjøbenhavn: Cand. theol. Hald, Fru Heiberg, Frøken O. Møller, Studios. theol. Arnholtz, Fru Schaumburg m. 2de Sønner, H. Gjødvad, Optikus Dame, Madame Bergstrøm m. 2de Døttre, S. Lindberg, Farver Stark, Hattefabrikør, Bloch m. Søn, Jomfruerne Møller og Andersen, J. C. og A. K. Hoffenzitz, Conditor Præsterud, Farver C. Ravn, Bogbinder Thune, N. Erichsen, Slagter Schneider, Maler Henriques, M. Nielsen, Bundtmager F. Wunstedel, Garder Thiset, Landmændene Rasmussen og Jørgensen, N. Jensen. Med Jahnsens Paquet a 1 fra Kjøbenhavn: Jomfruerne Lund, Dragheim, Carstensen, Basse, og Tønning, Fru Lund, Hofjunker Bauditz, Adjunct Carøe, Madame Schiern, Handelsbetjent Topp, Skræddermester Geisling, Bankfuldmægtig Fabricius, Johan Gaarn, Snedkersvend Nielsen, Smedesvend Gottlieb, Tjenestepige Christiansen, Tjenestekarl Gildahl, Rasmus Olsen, Rasmus Petersen, Frederik Jensen, Svenning Poulsen, Skrædderlærling Michelsen, Jndsidder Søren Nielsen.