Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-09-11
Hamborg har, ligesom et udgaaet Verdenslegeme, sin egen Dunstkreds, der er af saa materiel Art, at man ikke allene igjennem Lugten, men ogsaa ved Synet kan blive den vaer. Vant til klar, fri Luft, føler man sig ved Jndtrædelsen i denne tykke dampende Armosphære ligesom trykket og betynget, og de snævre, hæslige Gader, med deres dog høie, for størstedelen ilde byggede Huse, ere aldeles ikke egnede til at opmuntre Sindet; ligesom endeligen Trængslen af de meest forskjellige Mennesker, Vognenes Rasen, som, om de just ikke true at overkjøre, dog i det mindste overstænke Fodgjængeren, Sælgekjerlingernes Kandervelsk, over hvis Jndhold man forgjeves bryder sit Hoved, kan umueligt være synderlig indbydende for de Nyankommende. Handel, Handel, det er det, som overalt ved Ankomsten tilraabes os, selv ved vor Udstigen ved Bomhuset maa man i Forveien handle om Transporten af de medbragte Effecter med Dagleierne, naar man ikke vil blive behandlet paa det ubilligste. Vandrende Frugtkoner, Fiskekoner, Grønt handlere, Melkepiger, Lastdragere o. s. v., synge, skrige og hyle efter de besynderligste Melodier, og true at indstøde os Hovedet med Handel. Mæglere og Detailkræmmere skyde, drive og trænge sig mellem hverandre, og man seer paa Enhver, at han aldeles ingen Tid har og i største Skynding jager efter Erhvervet. Med Stød og Buler maa man ikke tage det saa nøje, og især synes Lützen brødrene ikke at agte et Albuestød i Siden for andet end en trohiertig Hilsen, som de ret ofte og gjerne ønske at anbringe. Der er ikke at tænke paa nogen høflig Modtagelse; ja mig forfulgte endog Skjebnen i den Henseende saa meget, at jeg ved det første Besøg, jeg som Ubekjendt aflagde Thalia ved en Prøve i Byens Theater, blev viist Døren. Selv Climatet har en grov og ildelunet Natur- og den, som ikke nøie lagttager her den bekiendte Regel: "J det smukkeste Solskinsveir tag Kappen paa, naar han i det smukkeste Veir en escarpinsforlader sit Huus, maa ofte i samme Qvarteer, vende, pidsket af Regn og Hagel, igjen tilbage Denne Veirligets Foranderlighed hidrører fra Hamborgs locale Forhold, thi liggende imellem Norde og Østersøen ved en betydelig Strøm, er det overalt omgivet af en fugtig Atmosphære og udsat for de kjæmpende Stormes raske Afvexling, hvortil endnu kommer, at ved den Ebbe og Flod, som Elben ved Nordsøens Jndvirkning lider, maa have en betydelig Jndflydelse paa Veirligets store Ustadighed. Naar Handelsaanden er Spiritus rector og Penge et sine qua non i Hamborg, saa maa naturligviis alt det øvrige rette sig efter disse to Hovedting, og man bedømmer denne Stad urigtigen, naar man bebreider den det, der flyder uforanderligen af Tingens Natur. Saaledes et denne Stads forunderlige og paa det besynderligste blandede Bygningsmaade ikke følgen af en almindelig fordærvet Smag, men den repræsenterer i sin Forskjellighed, ligesom de imellem hverandre blandede Moder blandt Mandfolkene, de sig i denne ved en Havn liggende Handelspladses besynderligt gjennemkrydsende Jndividuer fra de forskjelligste Egne og af de forskjelligste Nationer. Jøvrigt er Bygningsmaaden, saavelsom Hamborgs Beboeres Characteer (hvilket allerede Küttner har bemærket) aabenbart en Blanding af hollandsk og engelsk Maneer. Naar i den gamle Deel af Staden den egentlige Drivtighed har sit Hjem, saa har man derimod i den ny, nemlig ved den behageligen ved Binnenalster og med for største delen smukke Huse omgivne Jungferstiege at søge Moro og Adspredelse, og i Alsterpavillonen kan man tillige faae alle Slags Forfriskninger. Dette fører mig uvilkaarligen paa en anden Egenskab hos Hamborg, nemlig paa dets God Spisen god earing, saaledes som Hogarth behandler denne Gjenstand paa sit satiriske Billed Middagen. Hvor kan nægte at der spises godt i Hamborg, og hvor som ikke har en slet Fordøielse, løbe ei Tænderne i Vand, naar han, promenerende igjennem Gaderne, tilvinkes overalt af Østers, Aal, røde af kogte Hummere og de kostbare Søfiske af forskjelligste Art. Denne god enting, hvortil da naturligviis den gyldne Rhin- og brændende Portviin, (hvilken sidste man fortrinligen maa smaae ombord paa de engelske Coffardieskibe) kommer, er iøvrigt ogsaa kun en Følge af den Appetiten vækkende Handel, og den ægte Hamborger, som i Almindelighed først spiser til Middag Kl. 4, seer sig nødsaget til, at berolige den ikke Handel drivende Mave ved Frokost af hvert Slags. – Naar nu Handel og god enting i Hamborg aabenbart ere Hovedgjenstandene for Conversationen, saa gribe de dog som bydende i Konstens Rige, og man besøger sædvanligen f. Ex. Theatret, især om Aftenen, det er efter Middagsmaaltidet, for at fordøje deres good enting, og derhos at indlede og aftale en Handelsforretning. Ligesom paa Børsen opsøger ogsaa her den Handeldrivende Verden sig, men man vilde optage det meget ilde, om man ved overordentlige Leiligheder maatte kjøbe Adgangsbilletten for en høiere Priis end sædvanligen. Konsten finder derved ogsaa stedse sin Regning, den søger (i det mindste i Byens Theater) ikke efter Brød. Det forstaaer sig af sig selv, at jeg i alt det Anførte kun har tegnet det almindelige Physiognomie af det gode vakkre Hamborg, hvor jeg ikke skjøtter om at gjøre mig Fiender. Fortrinlig interessante enkelte Træk høre ikke til den offentlige Udstilling, men kun for de finere Kiendere; saaledes som jeg og i det Jndre af mange Huse forefandt høist dannede Cirkler, hvor Aand og Smag lede Underholdningen.