Den Vest-Sjællandske Avis, 1823-04-15
Andalusien ligger vel ikke paa den lige Vei for at komme fra Madrid til Lissabon; men jeg kunde ikke afholde mig fra at giøre denne Omvei for at see Vuggen til den Spanske Friehed; thi som bekiendt er den Constitution, som regierer Spanien, kommen til Verden i Cadix i 1812 og efter dens Død i Aaret 1814 er den opstaaet paa nye i Aaret 1820 i Flækken las Cabezas, nogle Mile fra Cadix. Virkelig kunde den heller ikke være bleven født i en meere pragtfuld Egn; Luften bestaaer ganske af Azur og Guld og Jordbunden er en Have af Orange-, Oliven- og Palmetræer, som næsten uafbrudt ere paa samme Tid bedækkede med Blomster og Frugter. – Andalusterne holde sig for Spanier; men jeg holder dem for at være Arabere; de ere af en høi og rank Væxt med sorte funklende Øine, tæt Skiæg og en Ørne-Næse, saa at de ikke kunne fornægte deres Forfædre; de ere begavede med stor Smidighed og lidenskabelig hengivne til Reenlighed og Elegance, ligesom Galanterie imod det smukke Kiøn; dertil ere de fulde af Fordomme og Livfuldhed, saa at de næsten ikke i nogen Henseende ligne Spanierne fra de øvrige Provinser; de ere næsten altid til Hest og trække bestandig bevæbnede omkring, snart i lovlige Forretninger og snart som Snighandlere eller ogsaa ofte som Røvere ligesaadan som Beduinerne. Deres Phantasie har et høit poetisk Sving og deres Sprog er billedrigt og hyperbolisk ligesaadan som Orientalernes. – Muulæseldriveren Anselmo, som ledsagede mig, spurgte mig engang, hvilken af de to Nationer der var den mægtigste den Spanske eller den Engelske; jeg svarede ham den sidste. De tager Feil min Herre, sagde han med Heftighed; thi naar Spaniens Navn nævnes saa maae alle Nationer zittre. – Ligeledes ere ogsaa Sæderne og Skikkene Arabiske; de lykke Jerngitterværk for Vinduerne erindre om den Orientalske Jalousie. De store Knebelsbarter, som Andalusierne bære; det Klæde, hvormed de sædvanlig ombinde Hovedet og Fruentimmernes Mantilles ere aabenlyst ikke andet end Repræsentantere for det lange Skiæg, Turbanen og Siøret, som Philip d. 2den i Aaret 1568 forbød de Arabere, som vare blevne tilbage i Andalusien at bære, Mahomedanerne have som bekiendt den Skik, at skrive Vers af Coranen over Jndgangen til deres Huse; paa samme Maade have Jndvaanerne af Porto, Saint Marie, Ciclana, Cadix o. s. v. forsynet deres Porte med Jndskrifter, som forresten ere Artikler af Constitutionen. Enhver vælger heraf sin Devise. – J den forrige Uge har jeg tilhest giort en Tour til Gibraltar. Jmellem denne Stad og Cadix gives der ingen anden Communication til Lands end en steenet Fodstie, som den Spanske Regiering siden Maurernes Fordrivelse har ladet være uforandret indtil vore Dage. Enhver, som betragter den Nethed, Livfuldhed og Frihed i Gudsdyrkelsen, som finder Sted i Gibraltar, maae finde sig tilbøielig til at tilgive England dette Rov, som det har begaaet mod Spanien i de foregaaende Aarhundrede. Denne Gigantiske Klippe, som er garneret med et talløst Artillerie, og som bedækker den ene Høide over den anden kan betragtes som det største Orlogsskib som England besidder. For kort Tid siden gave de Engelske Officerer i et af de høieste Gallerier et glimrende Bal til Ære for Skorpionerne paa Steenklippen, saaledes kalde Englænderne Beboerne paa denne uindtagelige Klippe. Den Engelske Regiering kan sammenlignes med Archimedes, der som bekiendt vilde være fornøiet med et Punkt hvor han kunde anbringe sine Hævere, for at sætte Himmel og Jord i Bevægelse; thi Gibraltar, Malta og Corfu ere tre saadanne Punkter, hvorfra England kan efter Behag bevæge det hele sydlige Europa. Gibraltar er stedse saa fuldkommen udrustet og beredet til Forsvar, som den skulde bestormes Dagen derpaa; der feiler ikke det mindste af hvad dertil udkræves. Det er derfor næsten utænkeligt hvorledes Gibraltar nogensinde kunde blive frataget Englænderne. Man maae derfore med Hensyn dertil beundre Spaniernes philosophiske Ligegyldighed i dette Stykke; thi de have saa aldeles forglemt dette Tab, at de slet ikke synes at tænke paa hvad de have for frygtelige Naboer, eftersom de ikke have forsynet Cadix med en eneste Kanon til sit Forsvar. – Den lille Stad Gibraltar er en Biesværm, hvori der opholde sig 15000 Jndvaanere. Jeg kalder den saaledes formedelst den uophørlige Bevægelse der er imellem dem, og som er en Følge af den Snighandel, som drives paa Spanien. Gaderne vrimle af Arabere, Marokkanere, Jtalienere, Spanier og Englændere, kort sagt Staden er et levende Prøvekaart paa de forskjellige Nationer. Min Afreise til Lissabon er bestemt til den 1ste Februar 1822. Jeg forlader nu Spanien uden nogen Bekymring, da jeg troer, at den Skye som truer med Udbruddet af en Borgerkrig fierner sig bort, i det mindste for nærværende Tid. Cadix, som truer at ville løsrive sig og erklære sig for en frie Hansestad har underkastet sig Regieringen, efterat endeel af Ministrene ere gaaede af. Det nye Ministerium vil behøve megen Fasthed og Veltalenhed; thi efter al Sandsynlighed ville ret vilde Grakker fremtræde i den forestaaende Cortes Forsamling. De Servile ere af den Mening, at de nye Cortes have ikke nødig at giøre andet end give befaling til at bestorme det Kongelige Slot. De Liberale fra 1812 ere paa deres Side ikke mindre i Frygt for, at de nye Cortes ville modificere Constitutionen og saaledes angribe den hellige Bygning, som de have opført i 1812. Hvad imidlertid Uenigheden angaaer imellem de Liberale af 1812 og de af 1820 saa ligger der egentlig ingen Fiendskab til Grunden derfor, men kun en Kappen om at giøre sig fortient af Fædrenelandet (Fortsættes.