JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Corsaren, 1841-06-25
I. Stiftsdamen. Comedie i 1 Act af Scribe. Man har sagt, at dette Stykke er usædeligt, og det maae vi forsaavidt indrømme, som det vilde være os umuligt at fortælle Jndholdet uden at risikere en almindelig Misbilligelse; men ikke destomindre maa det dog være sædeligt, eftersom Damerne havde indfundet sig ved denne anden Forestilling i saa stor Talrighed og under selve Forestillingen ikke et eneste Øieblik vendte Ansigtet bort eller holdt sig for Ørene – Stykket er altsaa som sagt, sædeligt. Men i ethvert Tilfælde - er det da ikke saa usædeligt som "Gabrielle de Belle-Isle." Men det har tillige en anden god Egenskab, der især i Damernes Øine maa gjælde meget, at det nemlig giver et skjønt Exempel paa blind Tillid og Tro, og det hos den største Tvivler af Verden, Hr. General Bourchagard. For 7 Aar siden har han havt det lille Eventyr med Stiftsdamen. Man viser ham nu en ung Pige paa circa 18 Aar. og siger: det var hende, og han troer det, skjøndt han dog lovformeligt blev viet dengang og altsaa maa have seet, at hans Kone var meer end 11 Aar gammel. Derpaa viser man ham en Dame paa 40 Aar og siger. "Det var ikke den unge Dame; men det var hende her," og han troer det fordi... o! den blinde Tro fordrer ingen Beviser; men een Grund har han dog. En Kone paa 10 Aar passer bedst til ham nu, da han har Podagra. At Stykket forresten er aldeles blottet for Gehalt og indre Værdi, ikke efterlader den ringeste aandige Tilfredsstillelse hos Tilskueren, er naturligviis ganske i sin Orden, da det er oversat efter et Lystspil af den Sort, hvoraf Franskmændene fabrikere en Snees om Dagen. De kunde gjerne fabrikere mange hundrede om Dagen; thi 2 a 3 unge Mennesker lave saadant et Stykke, medens de spille et Parti Billard; men de gjøre det ikke, og lovet være Gud derfor, thi ellers var nok ingen Magt istand til at frie os for dem. Med Hensyn til Udførelsen bemærke vi, at Madam Holst i Emilies Rolle havde særdeles Gavn af den Kulde, der erret almindeligt Særkjende for hendes Spil. Blandt Andet blev derved Scenen med Henri, da denne finder hende i Generalens Arme, ganske mesterlig. - Hr. Holst gav Spofficierens Rolle med det behørige Liv og Raskhed, og vi have kun at udsætte paa hans Spil, at han i sine Monologer aldeles feillagtigt henvendte sig til Publicum, hvilken Feil forovrigt er meget almindelig. J en Monolog skal man tale med sig selv og ikke fortælle Publicum fine Tanker.
Corsaren, 1841-06-25
II. Scapins Skalkestykker. Lystspil i 3 Acter af Moliere. Stykket selv er bekjendt nok, da det allerede for over et halvt Aarhundrede siden er blevet opført her. Ligesom det altsaa Ælde har Lighed med vor Holbergs Commedier, saaledes ligner det ogsaa flere af disse i Jndhold: To unge Mennesker forlibe sig uden deres Fædres Tilladelse; deres Tjenere hjælpe dem til at narre Forældrene, og tilsidst kommer det for en Dag, at de to Elskerinder netop ere dem, som Forældrene vilde tvinge de unge Mænd til at ægte. Scapin er derfor et Sidestykke til Holbergs Henrikker; men, saasom han er en Jtaliener, en Neapolitaner, er der større Liv og Fyrighed i ham. Og denne Scapin, denne Henrik med uendeligt Liv, Munterhed, List og Spidsbuberi, har faaet en fuldendt Fremstiller i Hr. Phister. Vi kunde have Lyst til at kalde Hr. Phisters Udførelse af denne Rolle classisk: uovertræffelig, et Mønster for alle Skuespillere i denne Genre - og større Lovtale kunne vi ikke godt udsige over ham. Men Extremerne berøre hinanden - Hr. Overskou spillede sammen med Hr. Phister. Før vi imidlertid fortælle Hr. Overskou, hvor slet han spillede, ville vi bemærke, at vi ansee ham for en af de bedste eller maaskee den allerbedste Theoretiker ved Theatret. Hr. O. kunde efter vor Formening give Theaterdirectionen, Skuespillerne, og Skuespillerinderne, Dandserne og Dandserinderne, kort sagt: hele Theatervæsenet nyttige Lærdomme og Vink, ja meget vidtløftig og lærd udtale sig derover; men forøvrigt ligner han den berømte Polak, der kunde lære Andre at commandere en Armee paa 400,000 Mand, men selv ikke engang kunde commandere et Compagni. Hr. O. havde til sin Rolle som Argante taget Hr. Hass's Maneer og sit eget Organ, og kan der tænkes nogen uheldigere Mixtur? Men saa vilde han tillige være burlesk, navnlig i Scenen med Scapin og den falske Soldat; men Gud forbarme sig over denne Burlesthed: det var ikke Argante, det var Hr. Overskou, der blev burlest. Og dog - man kunde tydeligt see paa Hr. Overskou, at Jdealet for denne Rolles Udførelse stod klart for ham, men at det gik ham, ligesom det gaaer Anmelderen heraf med Musiken. Jeg kan høre de deiligste Melodier lyde for mit indre Øre og saa synger jeg dem; men de, som da tilfældigviis høre mig, paastaae, at jeg slet ikke synger men brøler. Naa, Herregud! Man maa være som Gud har skabt En. Derimod lader sig Jntet indvende. Herr Hansen junior, der gav Octavio's lille Rolle, vilde gjøre sig os forbundne ved at sige os, hvorfra han havde taget den "Smør"-Tone, hvori han næsten hele Tiden talte, og som syntes at skulle tilkjendegive, at han var en fornem ung Mand. Vi skulle i denne Henseende tillade os at gjøre ham opmærksom paa, at, skjøndt mange fornemme Folk tale med "Smør", behøver man dog ikke at tale med "Smør" for at agere fornem.
Corsaren, 1841-06-25
III. Feiltagelserne i Mørke. Farce. Denne Farce er bearbeidet efter en italiensk Original, det vil sige: Den er localiseret. Men Bearbeideren synes at have glemt, at man ikke kan localisere Alt, og at navnlig italiensk Temperament er nødvendigt for at motivere disse Nattebesøg af Elskere, ligesom det ogsaa er en mislig Ting at bygge Forviklingen i en Farce (der bør være Naturligheden selv) derpaa, at en Mand midt om Natten vil spadsere med alle sine Huusfolk fra Frederiksberg til Charlottenlund. - "Men", vil man indvende, "naar Farcen ikke blev localiseret, kunde den ikke opføres her." Ganske rigtigt; men hvo siger ogsaa, at den skulde opføres - lidt kunde vi dog gjerne lade andre Nationers Theatre beholde for sig selv. - Hvad Bearbeidelsen selv angaaer, da finde vi det kummerligt, at det eneste Comiske deri var Yttringer som: "Aa, jeg arme Conditor!" eller Jo, De er en fiin Conditor o. s. v. - En bemærkning til at charakterisere Farcen ligger formedelst dens Navn temmelig nær: Dens Antagelse var en "Feiltagelse ved høi lys Dag." Orchesteret udførte denne Aften tre Valtse, der lønnedes med et velfortjent Bifald.
Corsaren, 1841-06-25
Fest-Foreftillingen den 24de Juni. Svanehammen, romantisk Skuespil i 3 Acter af Henrik Hertz, og Sveitzerpigen, Ballet i 2 Acter af Taglioni. Alt med tilhørende Jubelraad. Vi høre ikke til Hoffet, have beller ikke indgivet Ansøgning om Billet - følgelig have vi ikke seet disse Stykker.
Corsaren, 1841-06-25
Af alle Herskere har Jngen saa meget yndet Yttringsfriheden som Kong Dagobert af Frankrig, om hvem der i Visen: "le bon roi Dagobert" fortælles: Kongen havde engang taget sine Beenklæder paa paa Brangen. Hr. St. Cloi gik hen til ham og sagde: Konge, Du har taget Dine Beenklæder forkeert paa. Over denne Misbrug af Yttringsfriheden lod Kongen ham ikke generalsistaliter tiltale, men svarede: Aa. bjælp mig da at trækte dem riglig paa.
Corsaren, 1841-06-25
"Kjøbenhavnsposten" har i sin sidste Artikel om Normalreglementet og Budgettet for 1841 gjort opmærtsom paa, at af de Besparelser, ved hvis Hjælp det beregnede Overskud af 2,400,000 Rbd. aarlig skal komme istand, ville nogle, ja meget betydelige Besparelser, først indtræde om 13 Aar, andre om 26 Aar og atter andre i et uberegnelig fjernt Tidsrum. - For dem, som undre sig herover, skulle vi tillade os at bemærke, at anderledes er nu engang ikke den progressive Reform.
Corsaren, 1841-06-25
"Dagen" har i disse Dage forsøgt at bilde Kjøbenhavnerne ind, at de længes efter Balparéet. Naar det er forbi, vil den formodenlig bilde dem ind at det slet ikke har været. - Jmidlertid - efter sin Anskuelsesmaade kan "Dagen" gjerne have Ret i at sige, at Kjøbenhavnerne længes efter Balparéet. Den regner nemlig efter Rescripiet om Minoritetsvota. - Samme Blad beretter, at Prume er ankommen hertil, og vedføier den Bemærkning, at Kjøbenhavnerne "nok ville vide at erstatte ham de store Omkostninger ved hans Sygdom i Berlin". Skulde man ikke troe, at "Dagen" havde vænnet sine Øine saaledes til at see brede Remme blive staarne af anden Mands Hud, at den nu selv vil forsøge noget Lignende?
Corsaren, 1841-06-25
"Aalborg Avis" havde blandt alle sine Rygter forleden fortalt et, der var fandt. I denne Anledning har Redacteuren, "som for Tiden opholder sig her i Byen", gjennem "Berlingske Tidende" erklæret, at Saadant aldeles strider mod hans Blads Principer, og at hans hidtilværende kjøbenhavnske Correspondent for denne Forseelses Skyld skal afskediges. Det kan man kalde Consequents.
Corsaren, 1841-06-25
Hr. Carstensen kan nu engang ikke svare os paa anden Maade end Børnene, som, naar man f. Ex. siger: "Du er et Fæ," svare: "Det kan Du selv være." Vi havde forleden paa en meget hønnet Maade fortalt ham, at han var en Klokker, og nu har han i sin sidste "Portefenille" svaret: "Corfaren" er selv en Klokker. Om dette end ikke er vittigt (hvilket det jo rigtignok skulde være), saa er det dog naivt, ja saa naivt, at kun Hr. Carstensens egen Overbeviisning om, at det er villigt, er naivere. Nu have vi imidlertid, besluttet, engang at sætte Hr. Carstensen i Forlegenhed, ved ikke at komme med noget Nyt, som han kan efterligne, men istedetfor holde os til Ordet Klokker (hvilket jo ogsaa er meest passende, naar man taler med ham). Vi skulle nemlig tillade os at henlede hans Opmærksomhed paa det mærkelige Uheld, der har rammet ham formedelst hans Beslutning at ville sende os en Klokke til Foræring. Den ironiske Skjæbne nemlig, som hørie de Ord, hvormed han ledsagede sin Beslutning: "Jeg vil sende den til en rigtig stor Klokker," bragte ham til (vide Portef. selv) at hænge Klokken om - sin egen Hals. - For at vise Hr. Carstensen, at vi gjerne kunne levere flere end een Bemærkning om een og samme Ting, medens han om flere Ting leverer een og samme (og dertil af Andre først brugte) Bemærkning, skulle vi fortælle ham nogle af de Yttringer, som forekom, da Redactionens Medlemmer talte sammen om Carillons Død. Et Medlem, som kom senere end de øvlige, sagde nemlig: Have J hørt Nyt? – Carillon er død. - "Aa," sagde saa en Anden, "den kan ikke være død, den har jo aldrig levet." - "Jo," gjentog den Første, "den døde af Sult, det er notorisk." - "Nei." raabte et Medlem, der imidlertid havde været ude i Byen og hørt Folks Mening om Dødsfaldet; "den døde af Ærgrelse over, at dens Vittigheder støde flaut." - "Ja," sagde en Tredie, "jeg har længe tænkt paa at det vilde tage en gal Ende med Stakkelen. Tænk Eder: Han havde læst et Sted: Staaende Vittigheder blive flaue, og saa troede han at kunne realisere den modsatte Sætning: Staaende Flauheder blive vittige. Men et saadant Formaal laa naturligviis for høit for hans Kræfter - han arbeidede over sig og - maatte døe." - "De Lærde ville komme lidt i Førlegenhed ved dette Dødsfaldt," bemærkede en Anden; "thi det bliver nødvendigt at suspendere Ordsproget "de mortuis nil nisi bene" for en Tid og i dets Sted constituere "de mortuis nil nidi male". De maae give efter for Omstændighedernes Magt." - "Hør nu," raabte tilsidst et Medlem, "lad os høre op at tale om den Ting; thi, om vi ogsaa solgte Carillons hele Efterladenskab og Carstensen med, kom der ikke saa meget ud, at vi derved kunde faae den Tid, der allerede er medgaaet til Samtalen, honnet betalt."
Corsaren, 1840-11-27
En af vore Correspondenter, som for Tiden opholder sig i Mesopotamien, har tilskrevet os et Brev, hvori findes mangehaande interessante Notitser om Østerland. Vi indstrænke os for idag til deraf at meddele Følgende. Jeg kom forleden igjennem et lille Land, hvor jeg blev forestillet Fyrsten og af ham oftere indbuden til Hoffet. Der var jeg Vidne til en underlig Tildragelse. Fyrstens Skatkammer var tomt, og efter mange Overveielser i Ministerraadet (hvis Resultat var, at man ikke kunde faae Noget laant og heller Jntet røvet), blev det besluttet, at spare. Fyrsten gjorde selv Begyndelsen, idet han strax solgte alle sine prægtige Heste, men Dagen efter kjøbte han en ny Hest, der kostede ligesaa meget, som han havde faaet for alle de andre. Og Folket gik til Stalden, og det saae kun den ene Hest der, og det sagde: See, hvilken sparsommelig Fyrste vi have!
Corsaren, 1841-06-25
De ærede Abonnenter bedes at undskylde, at Bladet denne Gang formedelst flere sammenstødende Omstændigheder, hvoriblandt Trykningen med flere Farver, udkommer saa sildigt.
Corsaren, 1841-07-02
Charivari. Man har anket over, at vort forrige trefarvede Nr. var noget blegt trykt. Dette var ikke vor Skyld men hidrørte formodentlig fra, at disse Farver ikke kunde taale Luften her. - De falmede under Pressens Tryk. - Derimod ere de preussiske Farver (som "Kjøbenhavnsposten" kalder dem): Sort paa Hvidt, ligesom i deres Element, og ved Hjælp af dem kan man trykke ganske fortrinlig.
Corsaren, 1841-07-02
At Jngen af "Corsarens" Redaction blev erindret ved de sidste Ordens-Decorationer (hvorimod maaskee Adskillige af dens hemmelige Medarbeidere ere blandt de Hædrede), kunne vi finde rimeligt, da der om vore Fortjenester maaskee ikke er den samme Mening paa høiere Steder som hos os selv. Men at Hof-Marschallatet ikke viste os den Opmærksomhed at sende os Billetter til Balpareet, det finde vi underligt, i Betragtning af, at vi dog vise høie Vedkommende saa megen Opmærksomhed. - Havde Hof-Marschallatet ikke viist sig saa forsømmelig imod os, saa kunde vi saa deilig have leveret en Beretning om Balparéet, istedetfor at vi nu maae tie ganske stille derom. - Formedelst vort sidste Gildeparé (afholdt for et Par Dage siden, i Anledning af den høie Formæling) er der opstaaet en betydelig Meningsforskjellig, hed mellem Redactionen og Præsidenten. Redactionen panstaaer, at Kassen lider for meget ved slige Festligheder, og at man desaarsag bør holde inde dermed. Præsidenten indrømmer tildeels det Første, men vil ikke vide Noget af det Sidste, deels fordi han morer sig ved slige Ting, og deels fordi han stoler paa, at vi i den sidste Tid have faaet en god Credit, hvorhos han haaber, at Jndtægterne stadig ville blive større. Vi Andre more os desværre ogsaa og glemme derover Misligheden af Præsidentens Argumenter, saa at det bedrøvelige Resultat formedentlig bliver, at vi stadig give efter og saa tilsidst - dandse paa den tomme Kasse.
Corsaren, 1841-07-02
J Anledning af den Bøn, som - efter hvad i forrige Nr. blev berettet - Feen Frihed henvendte til en Konge angaaende Amnesti for Tale- og Trykkefrihedsactioner, komme vi formodentlig til at give Feen Frihed et Dementi, lig det, "Fædrelandet" i en lignende Anledning har givet "Den Frisindedet": At Feen Frihed nemlig har talt - i sit eget Navn. - Apropos! Siden Talen er om Noget, En har gjort i sit eget Navn, altsaa uden Competence, komme vi til at tænke paa Hr. cand. jur. Boyes Hurra for Hs. M. Kongen under Fakkeltoget, om hvilket Hurra der baade er blevet talt og strevet endeel. Vi maae imidlertid erklære, at vi ikke henhøre til dem, der fordømme Hr. Boyes Adfærd ved denne Leilighed - tvertimod synes det os, at Meget taler til hans Forsvar. Saaledes maa det nemlig erindres, at Hr. Boye, er cand. jur., og at han altsaa i sin fremtidige Carriere kan gavne Meget ved de Anstuelser og Competence-Spørgsmaalet, han hiin Aften gjorde giældende. Hr. Giødwad har jo netop anket over, at Hof- og Stadsretten ikke troede sig competent til at undersøge Lovligheden af den Cancelli-Handling, som han havde kaldt ulovlig. Naar Hr. Boye bliver Hof- og Stadsrets-Assessor, vil han ikke være saa ømsindtlig med Competencen. - Men dernæst har Hr. Boye en anden Undskyldningsgrund, som vi for vor Part maae tillægge en overordentlig Vægt. Han kan nemlig sige: "Hvorledes? Skulde jeg ikke, endog uden Competence fra dem, jeg repræsenterede, og hvis Følelser jeg havde at tolke, være berettiget til at udbringe et Hurra for vor Monark, for vor allernaadigste ophøiede Monark, for Uddeleren af al Naade, al Hædersbeviisning og alle Embeder, hvoriblandt jeg som cand. jur, navnlig maa fremhæve de juridiske? Jo, saamæn skulde jeg være berettiget dertil, skulde jeg." - Og deri har han ogsaa Ret, har han.
Corsaren, 1841-07-02
Den alt tidligere omtalte Poet, Peder Jensen paa Viby Mark, har ogsaa strevet en Sang betitlet: "Nationalsang om Constitutionen i Danmark", hvori han ganske lader, som om her var indført en Constitution, ja, hvad mere er, roser de herlige Frugter, den allerede har baaret. Det kan man kalde licentia poëtica! Som Prøve af hans Sang hidsætte vi Slutningen: "Nu vil jeg Nationen. Tilønske Fryd og Held Til Constitutionen, Fra vort Algodheds Væld; Vi aldrig den begjærte; Thi vi det ei forstod, Men af et kjærligt Hjerte Os Kongen den tillod. Thi bør vi høit at prise Den brave, gode Mand, For Alt, hvad han udvise Jmod sit kjære Land; Han lindrede vor Byrde, Han skjænkede os Fred, Han er den gode Hyrde, Det lød fra hvert et Fjed." Som sagt: Det kan man falde licentia poëtica!
Corsaren, 1841-07-02
Dreven af reen Menneskekjærlighed har Opfinderen af denne Recept troet at burde hjælpe paa de Mange, hvis poetiske Lidelser i denne Tid saa ofte have skaaret ham ind i Sjælen. Da Manden er liberal, og altsaa hader Monopoler, tager han ikke i Betænkning at opoffre sin egen Fordeel for det almindelige Bedste: Recept til en Leilighedsvise. Tre fire brændte Hjerter Man støde ganske smaae, En halv Pægl bittre Smerter Strax hældes maa derpaa. Nøiagtig man afveier Nu i en tør Salvet. Fem Pund Forglemmigeier Af bedste Qvalitet. Et Fjerdingspund Kjerminder Og Roser efter Smag Var heller ei til Hinder Paa saadan Helligdag. Tag trende gode Barme, Vel fyldt med Graad og Smiil, Spid over langsom Varme Dem paa en Elskovspiil. Fem Pægle Taarer magter Du vel at faae istand - Det kommer paa en Slagter J Pølsetid ei an. Tolv alenlange Sukke, Tre fede Engle smaae Du i en vadsket Krukke Med alt det Andet slaae! Spandeer et Par Zephyrer! De sælges efter Vægt, Er altsaa ikke dyre, Men gjør dog brav Effect. Rør i en halv Pot Fløde Af Musers Mælkespand For tre Mark Aftenrøde Saa hurtig, som Du kan. Ei heller maa Du staane Ti, tolv Lod Eviggrønt - Lidt Skin af Sol og Maane Det lader ogsaa kjønt. Af Ha'er og af Af'er Du tager to Dusin, Melerer vel og hakker Dem derpaa ganske fiin. Det Hele nu Du stiver Med en Gelee af Riim, Der loges, til den bliver Saa seig, som Snedkerliim. - Bemeldte Sager væltes Nu i et dygtig Fad, Hvor det forsvarlig æltes Som andet Pølsemad. Naar Deigen saa er kløgtig Behandlet, kom i Hast Den i en Form, som dygtig. Besmøres med Bombast; Nu staaer der kun tilbage At dække Formen til, At den i trende Dage. Kan staae ved sagte Jld. Er vel tilende disse, Bør man servere strax Og - voila! en Vise Af allerbedste Slags!
Corsaren, 1840-11-27
Naar Folk blive adlede, holde de, som vor Holberg fortæller, op at være ærlige og velædle og blive høie og velbaarne. Godseier Mylius har havt den Lykke at undergaae denne Forandring, endog før han blev adlet.
Corsaren, 1841-07-02
"Fædrelandet" har sagt, at Længsel efter friere Former bidrog til at forkorte Oberst v. Prangens sidste Dage. - Vi have længe gaaet og tænkt paa, at der maatte være noget Tærende ved Frihedslængslen, siden vi have seet, at den modsatte Længsel gjør tyk og fed. - Da der allerede er død et Par Medlemmer af den store Militaircommission i Odense, og da man godt kan risikere, at endnu Flere døe, inden den har tilendebragt sine Arbeider, saa skal det være paatænkt at nedsætte en Commission til i saadanne Tilfælde at complettere Militaircommissionen. - Dersom vi i denne Sag havde nogen Stemme, vilde vi raade til, at Completteringscommissionen kom til at bestaae af unge Officierer, for at man kunde være saa lidt som muligt udsat for at komme til at nedsætte en Completterings-Commission til at complettere Completterings-Commissionen.
Corsaren, 1841-07-02
Pressen har i disse Dage vundet en Seir: Grune og Liunge ere ved Høiesteret blevne kjendte frie for at afhøres som Vidner om, hvo "Kjøbenhavnspostens" Medarbeidere ere. - Dette er, som sagt, en Seir, som Pressen har vundet; thi Pressens Seire bestaae i at undgaae Ulykker. - Vi forstaae os ikke ret paa Aarsagen til, at Hof. nei, det er sandt: han er kun simpel Birkedommer, uden Hof foran - altsaa, at Hr. Birkedommer Normann saaledes forfølger "Den Frisindedes" Udgiver i Anledning af Artiklen og Jndsamlinger i Lyngby. Vel vide vi, at han vil have opdaget, fra hvem disse Jndsamlinger ere udgaaede; men hvorfor vil han dette? Vil han drage Jndsamleren til Ansvar for Indgreb i hans Ret?
Corsaren, 1841-07-02
Det Theater-Personale, som for Tiden giver Forestillinger paa Vesterbro, kalder sig: Det Storhertugelige Mecklenborg-Strelitzer Hoftheater-Selskab. Fore de ogsaa denne store og lange Titel hjemme?
Corsaren, 1841-07-02
Det kunde maaskee for nærværende Tid interessere Læserne at erfare følgende Begivenhed, som vi meddele efter det franske Blad Le Charivari. - En Mand i Paris, en Deputeret, var, som saa mange Andre. indstillet til at benaades med Æreslegionens Kors, og, da dette (naturligviis) blev tilstaaet, sendte, ved en anderlig Feiltagelse, baade Justits- og Indenrigsministeren ham Ordenen, saa at han altsaa fik to Kors. Charivari anstiller nu en dybsindig Undersøgelse over Naaden, hvorpaa han bør bære sit Kors, og kommer endelig til det Resultat, at, siden han lige har faaet et Par, bør han bære dem i - Ørene.
Corsaren, 1841-07-02
Kongelig Naade. Hs. Majst. Kongen har i Anledning af sin høie Gemalindes Fødselsdag allernaadigst skjænket 52 Slaver Friheden og forundt 3 Andre Opreisning paa deres Ære. - Hvor disse tre Slaver maae være blevne glade, da de fik deres Ære igjen! Paa Nicolai Taarn brændte Jlluminationsaftenen 4 Blus, hvert vendt mod sit Verdenshjørne. Eet brændte, som om det ikke blev ordentlig pleiet - mat, døsigt og forkuet. Det var Nordens Blus! Dette til Efterretning for den Herre, der var sat til at passe det.
Corsaren, 1841-07-02
Literatur. "Brage og Jdun". Sommerheftet 1841. Abonnenternes Forespørgsel: "Hvor bliver Brage og Jdun af?" har Hr. Barfod i dette Hefte mødt med det Contraspørgsmaal: "Hvor blev Dannebroge af?" efterat dette Spørgsmaal i et halvt Aars Tid har spurgt: "Hvor bliver min Fortsættelse af?"
Corsaren, 1841-07-02
Theatret. "Dagens" Fenilleton har yttret den Formening, at Aarsagen til Publicums Hyssen af Hr. Taglioni under den anden Opførelse af hans Ballet for en stor Deel hidrørte fra det Buk, hvormed Hr. T. mødte Hysningen af en enkelt Dands. - Vi troe imidlertid at komme Sandheden nærmere ved at mene, at Hysningen næsten ene hidrørte fra den Buk, Hr. T. havde begaaet ved at bringe sin Ballet paa Scenen.
Corsaren, 1841-07-02
Dhrr. Forfattere, hvis Bidrag i den sidste Tid ere blevne benyttede, og som ikke have afhentet de i denne Anledning indlagte Billetter, gjøres herved opmærksomme paa disse. Jfølge Anmodning fra Dhrr. Boghandlere som distribuere Corsaren her i Byen, gjøre vi de ærede Abonnementer opmærksomme paa det Vanskelige i, at Alle kunne faae Bladet paa eengang, hvorfor vi bede dem, der boe noget afsides i Byen, at undskylde, at de maaskee faae det en Timestid senere end de Øvrige. Ved det sidste Nr's Distribution var der noget større Ophold, foranlediget ved, at Trykningen gik saa langsom, og vi gjentage desaarsag vor Bøn om Undskyldning for dette extraordmaire Tilfælde. Vi tilføie, at, skjøndt det i visse Maader er smigrende for Redactionen at erfare, at Nogle endog udskjældte Boghandlerne for hiint Opholds Skyld, maae vi dog ønske, at man vil være lidt meer billig eller ogsaa, naar allerede Nogen skal skjældes ud, vil lade det blive - os.