Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-09-05
Naar man kommer til Frederiksværk kjører man igjennem lutter Skov, og man vilde snarere troe, at man befandt sig ved Ermelund eller Klampenborg, end i en Egn, hvor Sandflugten, engang har anrettet saa stor Ødelæggelse. Jkke langt fra Værket ligger Hovedgaarden, en smuk Bygning, med Overskrift over Indgangen: Arresødal. J den nederste Etage findes en skjøn Samling af Kobberstykker i Glas og Ramme, og deriblandt en betydelig Deel Portræter af berømte Mænd. J eet af Værelserne er en Kakkelovn omtrent af Skikkelse som Frederik den Femtes Statue paa Amalienborg. Man forbauses ved at finde her paa denne Plet, hvor fordum alt var øde og laae aldeles udsat for Flyvesandets Ødelæggelse, et Landskab, omgivet af Naturens største Yndigheder: Sø, Skov og høie Bakker. Men hvad der endnu mere maa sætte os i Forundring - en liden Stad, med vindskibelige Jndbyggere. Sandflugtens Historie i denne Egn hviler i et fuldkomment Mørke, men dog veed man, at en ny Ødelæggelse fandt Sted i Begyndelsen af det henvundne Aarhundrede, og først efter et halvt Aarhundredes Anstrængelse var man istand til at dæmpe Sandets Tilstrømmen fra Havet, hvorved Vandets Afløb fra Arres blev forstoppet. For omtrent 100 Aar siden - man formoder 1716 besluttede man at opgrave Afløbet fra Arresø og udgrave Vandet paa et Sted i den faste Jord som laae nærmest Jsefjorden, omtrent 3000 Alen derfra, og hvor, paa en Bakke nær, en god Strækning af lave Grunde havdes mod det færske og salte Vand. Ligesom man forhen drev her ved Vandets Kraft to Møller, saaledes blev nu den ny udgravede Canal brugt til et Mølleværk, og en Agat Slibemølle, som fandtes foran i Canalen paa samme Sted, hvor nu Gaarden og Bue broen er. Omegnens Oversvømmelse ophørte vel fra nu af, men Havet, umætteligt i at rive Alting til sig, borttager dog efterhaanden et lidet Stykke efter det andet af det faste Land, som er blandet med Sand og Leer. Leret opløses, Sandet gives Fastlandet tilbage, og den gode Jord er saaledes bleven skjult med Flyvesand. Dette sees paa mange Steder, hvor Vinden har drevet det bort, og Jorden er kommen tilsyne. Uden Tvivl havde der kunnet været gjort meget til Flyvesandets Dæmpning, foruden det, der allerede er gjort, dersom Bønderne med Jver havde villet medvirke dertil. Men, som det synes, ere de temmelig ligegyldige derved, fordi de ikke betales derfor, og de fleste af dem huske ikke paa, at et saadant Arbeide betaler sig med Renters Renter i Fremtiden. Bønderne tænke langtfra ikke med Genz, "at det borgerlige Selskab er et stort uforgjængeligt Heelt, der konstigen væver fjerne Aarhundreder i hverandre; nei, de tænke oftest kun paa sig selv og paa deres egen Tarv, uden at mindes hvad deres Fædre have gjort fordem, og hvad deres Efterkommere ere berettigede til at fordre som Giengield af dem. De svare som hiin Digter, da man paamindede ham, dog at gjøre noget for Efterverdenen, hvad gjør Efterverdenen for mig, Men denne Ligegyldighed for Alt hvad der vil skee efter os, stifter stor Skade, og man kan næsten sige her med Shakespear: de Gode, Menneskene gjøre, jordes med deres Been; det Onde overlever dem. Det Gode er sædvanligen egennyttigen beregnet efter egen Tarv, sjeldent planter man Træer, uden i den Tanke, selv at svale sig i deres Skygge, sjeldent opdyrker man en Jord, uden i den Hensigt selv at høste Grøden deraf, derimod borthugger man Skoven, uden at bryde sig om, hvorved Efterkommerne skulle varme sig i den strænge Vinter, og udpiner Jorden, uden at betænke, at der kommer en Slægt efter denne, som ogsaa skal leve deraf. En Lykke for den fordum saa folkerige Egn, i hvis Midte Frederiksværk ligger, er det, at dette vigtige Fabriksted saaledes er opvoxet i dens Skjød, hvorved den har tiltaget baade i Velstand, og Befolkning. Allerede i Aaret 1801 regnede man her 3,300 Sjele paa hver Qvadratmiil, og Befolkningen var saaledes siden 1794 tiltaget 600 Siele paa  Milen. Den første, der indsaae med hvilken Nytte Vandet i Arres kunde bruges til at drive store Værker, var Franskmanden Peirembert, under Frederik den Femte. Han kom til Stedet 1751, anlagde tre Sluser af de nuværende Vandværker, men som dog maatte ombygges af van Dockum. Han medbragte et Boerværk, som endnu haves, og en Boermester. Hans Plan med Værket vilikke videre end at levere smedede Jerncanoner, men allerede i hans Tid fik Stedet Navn af Frederiksværk, efter Frederik den Femte. Peirembert maa ikke have forstaaet ret at drive Værket; thi allerede fem Aar efter hans Ankomst, 1756, blev det med de faa daværende Jndretninger og en Strækning af 1600 Alen Land paa hver Side af Canalen og Jsefjorden overladt Generalmajor v. Classen. Denne Mand, hvis Hæder lever i hans Værker, gjorde dette Sted til hvad det nu er, en Ziir for Fædrenelandet og et uforgjængeligt Minde for sig selv som dets Stifter. Han forvandlede en Ørk til et Eden og et ufrugtbart Jordstrøg til et Opholdsted for adskillige hundrede vindskibelige Mennesker. Han lod den i det løse Sand gravede Canal omplante med Træer, hvis dybe Rødder fængsle Sandet, og hvis Skygge yder Ly mod Solen og Læ mod Vinden. Faa have saaledes som Classen vidst at forene det Nyttige med det Behagelige. Ved Gaarden staaer nu den skjønneste Skov med de yndigste Spadseregange.