Politivennen, 1806-01-01
Nogle Tanker til Landboens Nytte, indsendte fra Landet. Jeg bar nylig læst, at en Person i Laaland har til det kongelige Landhusholdningsselskab foreslaaet en Hakkelsemaskine, hvorved forekommes at beskadige Hænderne, nemlig at anbringe et lidet Tværtræ paa Kisten, hvorved forekommes, at Haanden ej kan glide frem. Samme Forslag holder jeg for ganske overflødigt, at anbefale, siden vor aarvaagne Regjering allerede for nogle Aar siden har ladet udgaae en Forordning af samme Jndbold, hvilken blev læst paa behørige Steder; men - paa samme Tid, som det er vitterligt nok at den ej efterleves, har man aldrig hørt, at dens Forsømmelse har paadraget Straf, eller at der er paamindet om dens Efterlevelse. Bestandig høres paa Landet, at uforsigtige Drenge skære deres Hænder fordærvede ved Hakkelseskæren, hvorved da samme vorde mindre skikkede til Krigstjeneste, medens dog Forordningens forsømte Overboldelse heri bar været Aarsag. Skulde slige Forordninger opnaae deres Hensigt, saa maatte - efter mine ringe Tanker - fra Rettens Side, især om Vinteren, engang imellem rekvireres og eftersees; den, som da fandtes, ej at have efterkommet Forordningen, skulde første Gang betale 8 ss. til Sognets Fattige, men anden Gang 1 Mk.; jeg forsikrer, at ingen skulde findes, at betale tredie Gang. Mindes jeg ret, existerer ligeledes en Forordning om de skadelige Fugles Ødelæggelse, men troer neppe, at den skadeligste af dem alle, nemlig Skaden, er i Særdeleshed deri bleven udmærket, skjøndt sammes uforskammede Røveri er saa almindelig bekjendt, det den udøver, ikke alleneste paa det Levende, men endog paa det Livløse, fornemmelig paa Ellinger, Kyllinger og Hønseæg m. m.; ja, deres Uforskammenhed gaaer endog saa vidt; at de stakkels Gaard- og Husmandskoner neppe kunne beholde deres Oste i Fred, for disse glubske Røvere: nær havde jeg forglemt at anmærke, at deres Rovsyge ogsaa strækker sig til Æble, Pærer og Kirsebær. Men, hvor let vr det ikke, at ødelægge disse Røvere i Bund og Grund, naar følgende Forslag ved en Forordning sattes i Kraft, nemlig at enhver Grundejer i April og Maj Maanederne skulde være forpligtet, at nedrive og ødelægge alle Skadereder, som fandtes paa hans Ejendom; men, paa det Forordningen skulde virke desto kraftigere maatte paalægges vedkommende Rettensbetjenterne, ved deres Skriverkarle og Drenge nøje at eftersee, hvorvidt Forordningen var bleven efterlevet; enhver som da befandtes brøstfældig skulde mulkteres for 1 Mk. til Sognets Fattige, og anden Gang dobbelt. At jeg ej nøjes med, at lade denne Rekvisition skee ved Segnefogden, grunder jeg paa Erfaring, siden jeg saa ofte er bleven overbeviist, at den ene Ravn ikke let hugger Øjet ud paa den anden; dog skulde samme paalægges, at eftersee ligeledes, hvorvidt Forordningen var bleven overholdt; men skulde samme ved Eftersynet have gjort sig skyldig i Partiskhed, maatte dem paalægges en Mulkt af 2 til 3 Mk., som meldt. Man vil maaskee indvende, at det Almindelige vilde ikkun beste liden Nytte heraf; men overvejer man, at, naar deres Forplantelse derved blev gjort dem umuelig, nødsagedes samme, at tye til en anden Egn nemlig Skovene; imidlertid undgik man dog derved alle ommeldte skadelige Røverier, som de udøve nu i deres hidindtil forundte Frihed. Jeg har ovenfor anmærket, at Nøden vilde drive Skaderne til, at søge Skovene; men, her kunde deres fulde Ødelæggelse iværksættes, naar man vilde følge hiin Tydske Fyrstes Exempel, som, da han havde bragt i Erfaring, at Skaderne endog Udøvede deres Røveri paa unge Harer, betalte sine Skytter 20 ss. for hvert Par Skadekler, hvorved da Hensigten blev opnaaet, nemlig at hele Landet blev befriet fra dette saa skadelige Utøj. Endnu kan jeg umuligen lade være uanmærket: den fordømmelige Vane, at baade Bønderne og deres Karle røge Tobak, paa Korn- og Hølæsse, ja endog, i Laderne og paa Foderloerne; maaske, der kan endnu af mange erindres, at for ongefær 50 Aar det halve Haderslev afbrændte, formedelst en Karls Tobaksrøgen paa et Læs Hø. Men at standse dette skammelige Uvæsen med eet, troer jeg, efter mine ringe Tanker, ved ingen kraftigere Midler, kunde bevirkes, end ved en Forordning. at ingen maatte understaae sig, at røge Tobak, paa fornævnte Steder; men, at enhver som handlede herimod, skulde betale 2 a 3 Mk., det halve til Sognets Fattige, og det halv. til Angiveren; jeg troer vist, at deraf vilde findes end flere, end af Brændevinsrekvirenter og Referenter. Der maatte og nøje sees til, at Forordningen strikte blev efterlevet, at den ikke som saa mange, hvor dette ej er Tilfældet, skulde blive uden den tilsigtede Nytte. Maaskee, der kunde findes de, som troe, at mine her gjorte Forslage ere saa ubetydelige, at de ej bør at ændses; men det tænkes vist ikke af fornuftige og erfarne Landmænd.