Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1773-10-29
En kort Historie af Handelen fra de ældste Tider indtil de nyere. Ven nu maae vi vende vore Øyne til den anden Deel af Verden. Ved Midten af det trettende Aarhundrede, blev oprettet et Forbund imellem mange andre Søestæder, eller i det mindste saadanne, som ikke laae langt fra Søen. Dette Forbund sigtede gandske allene til Handelen, hvilken de søgte at befordre og udbrede derved, at de droge til sig en stor Mængde Folk, af hvis forskiellige Hensigter og Kundskaber de bemøyede sig at drage Fordeel. Endskiøndt de Tydske Stæder, paastode den første Rang i det Tydske Hanseatiske Forbund, optoge de dog i samme Forbund mange andre Stæder, saavel i Frankerig, som i Engelland og Nederlandene, hvilket alt dog skede uden Tab i Anseelsen, og uden Svækkelse, Overherrernes Rettigheder, som de stode under; Dette Forbund havde sine Love, Forordninger og Retter, som med ligesaadan Agtelse bleve lagttage ne, som Søe-Lovene hos Rohdierne, hvilke man i de gamle Tider holdt for de dueligste Søemænd, og efter hvis Forordninger Grækerne og Romerne rettede sig. Det Hanseatiske Forbund steg i kort Tid ved de umaadelige Rigdomme, som det forhvervede sig, til til en saa stor Magt og Anseelse, at endog Prindser af blot Agtelse og Beundrig begiegnede dem med en oprigtig. Erbødighed. J Særdeleshed behøbede nordiske Prindser immer deres Credit og laante hos dem anseelige Summer. Stormæsterne af den Tydske Orden, som da regierede i Lifland, erklærede sig for Beskyttere af det Hansegtiske Forbunds Rettigheder. Alting gik ikke allene efter Ønske, men endog bedre, end man ønskede; og Tydskland, som fornøyede sig over Hanse=Stædernes Lykke, ansaae dem saaledes, som en duelig Gartner betragter visse vare Væxter, omendskiønt han selv ikke haver plantet dem. Kongerne af Frankerig og Engelland gade ogsaa det Hanseatiske Forbund adskillige Frieheder; de befriede deres Skibe, i Skibbruds Tilfælde, for alle Admiralitetets eller private Personers Fordringer; de befalede, at man ingen Tiid skulde forstyrre deres Skibsfart, og dette gieldte endog om den Tiid, naar Frankerig, var indviklet med Krig, med Keyseren. eller de nordiske Prindser. Kort, i hine ulykkelige Krige, som man kalder Korstoge, holdt man sig fornemmelig til Hanse-Stæderne, og de hialp altid de undertrykte Christne med Penge og Skibe. Det er forunderligt, hvorledes disse Stæder, som laae saa vidt fra hinanden, og tilhørte adskillige Herrer, hvilke undertiden vare indviklede i aabenbare Krige, og altid vare misundelige paa hinanden; det er, siger jeg, ret forunderligt, hvorledes disse Stæder vare i Stand til at foreene sig tilsammen, og leve i saa nøye en Forbindelse. Men da dette Forbund havde gjort dem meget rige og mægtige, saa kan man begribe, at de bleve trodsige og stolte, og at de understode dem ikke allene at begiegne Souvergine Herrer, som deres Lige, men og at bekrige dem, og det mere end en gang med god Lykke. Saadan Opførsel gjorde adskillige Prindser meere. opmerksomme paa den Fare, som et saadant Forbund kunde drage efter sig, og paa de Fordeele, som deres egne Stater naturligviis vilde have, naar de igien bragte til sig den i det mindste for en Deel til andre overladte Handel, og det var, med faa Ord, Aarsagerne til det Hanseatiske Forbunds jævnlige Aftagelse.