JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-04-05
Den anden Mærkværdighed finder jeg i Underskriften, 25 Aar gammel, som vel seer lidt tosset ud, men dog kan blive ganske moersom, naar man indbilder sig, at det skal være den sammenlagde Alder af en Snees Aars-Unger i Literaturen, med en Abe=Pog til Oldermand, thi da ligger det Fine deri, at Tallet vel bliver meget høiere end mit, at see til, men at der i Grunden, fordi Aarene, saavelsom Hovederne, der lægges sammen, ere de selvsamme, kun kommer en Abecedarius ud af det Hele.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-04-05
Denne Abecedarius compositus er det nu Digteren i det Følgende prostituerer, ved at lade ham komme med sin Abe og lege min Skolemester. At alle Bogstaver og Tal, med Ab og Eb og fem Gange Ve findes præntede, synes vel overflødigt, da Abccedariussen tydelig stikker frem i hvert Ord, men det forhøier dog Jllusionen, og er et ganske sindrigt billede paa hvad de Smaa byde os som Maskerader og Contraster, Recensioer, logiske, æsthetiske og philosophiske Afhandlinger, hvormed de vil begynde vores Underviisning. forfra, og bilde sig ind, at det Ab og Eb, der er nyt for dem, skal ogsaa være det for os. Trykningen af alt det er upaatvivlelig ligesaa overflødig som Alphabetets her, da et Par Linier i Athene, med de Smaaes Navne under, kunde giøre Sagen klar, men derfor endes ogsaa Stavningen med fem Gange Ve, som jeg anseer forat sigte til det retmæssige Vee, hvormed et saadant Skolemester=Skab unægtelig maa ende, hvordan det saa gaaer.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-04-05
Nu følger den moralske Læse=Øvelse i Prose, der er som Fod i Hose, og falder ganske naturlig, naar man antager, at Digteren har lagt an paa, at fremstille en faderlig Dreng in puris naturalibus, i sin hele Kaadhed og Næsviished, Nøgenhed og Dumhed. Her spiller naturligviis Digteren de Smaae adskillige slemme Pud, som jeg kortelig maa pege paa. Et saadant er det unægtelig, naar han laden den Lille pukke paa, at han et Student, indkaldt til anden Examen og begyndende Skribent, thi man veed, at de smaae sædvanlig sætte en Ære i, aldrig at komme videre end til anden Examen, og aldrig at komme videre som Skribenter, end de mie, da de begyndte, ventelig fordi man ikke skal faae Anledning til at tænke, at hvad der voxer, er ikke stort endnu, og hvad der gaaer videre, har ikke naaet sit Maal. Denne meer end latterlige Fornemhed, hvorved de smaae, i al Magelighed, indbilde sig at vinde det Eneste de tragte efter Skin af Gentalitet og fødte Digtere, som ikke duer til nogen Verdsens Ting, kunde neppe giøres mere latterlig, end ved at lægges i Munden paa en Pog, der leger Skolemester for en Mand, som, skiøndt han ikke, efter Verdens Dom, har spundet Silke ved Brødstudier, dog, under dem har spundet, hvad de smaae vist for skal hænge sig i, end rykke over, og finde, at er det Væv, da er det dog en Spindel=Væn, som Fluer ei ustraffede skal gantes med. Et andet Puds, der falder endnu mere i Øinene, og knap behøver at peges paa, er det Digteren spiller de smaae, ved at tilstaae mig Anlæg til at blive en meget anseelig Slagter, thi det aabner kun bedrøvelige Udsigter for hvem der i mine Øine ere Kalve, om de saa end imidlertid naaede deres høieste Vext og rigeste Fylde. Jntet Under da, at herpaa følger et dybt Suk ved Betragtningen af det korte Livs Julemærker, og jeg skal aldrig nægte, det er mit Haab, endnu som Mand, at opleve den Dag, da de Smaae ere baade døde og begravne, saa Jngen kommer dem mere ihu. Purkens Klage over at jeg snakker, som om jeg havde Grød i Munden, saa han kun forstaaer det Halve, maa jeg pege paa, blot for at anmærke, det er paa en Maade vittig sagt, thi naar jeg snakker med de Smaa, har jeg ganske rigtig i Munden, hvad de har lidt høiere oppe, og nødes der til, just for at de dog kan forstaae det Halve, det Hele kan først med Tiden blive dem Ulart. Advarselen om ikke, for silde, at legge med tid og Lys og Satire, er saare naiv, thi at den, Purken kalder Tærsker og Slagter, ikke leger med Sligt, veed man, den Lille har da ventelig af Erfaring lært, hvad han ikke vilde troe paa sin Ammes Ord, og hvem der kiender Jule-Spøgen, husker vist baade paa Digteren og Brand=Majoren. (Fortsættes.)N. F. S. Grundtvig.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-04-05
Om Standsningen af den norske Trælæsthandel, især paa Engelland, og dens Jndflydelse paa det norske Pengevæsen.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-04-05
Naar Recensenten i Literaturtid. No. 12 s. d. A. paastaaer, at Trælasten, Norges Hovedrigdom, som det her kaldes, er gaaet ud af Circulation i Tidsrummet fra 1813 til nu, og søger Aarsagen til det norske Pengevæsens Forfald deri, at det paa samme Tid blev forøget fra 8 Mill. til 30 Mill., saa fortjener den første af disse Paastande saa meget mere en niagtigere Undersøgelse, som Mange, selv i Norge, synes at ansee Aftagelsen af Trælast handelen paa Engelland, som den vigtigste Aarsag til Pengevæsenets Forfald fra 1818, af at regne.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-04-05
Med den norske Trælasthandel paa Storbrittannien har det følgende Beskaffenhed. Uagtet de Engelske ansee det norske Tømmer for at være bedre end det, der bringes fra Canada, og det i Grunden ogsaa virkeligen er det, saa havde man, især under Krigen, hentet moget Trælast fra America. Under Standsningen af Handelssamfærdslen med Danmark og Norge var Prisen paa en norsk Planke stegen i Engelland til 1 GuineeDenne høie Priis vedligeholdt sig ligge til omtrent Aaret 1811. Aarsagen dertil var den Byggesyge i London, hvor det den Gang var en reen Speculation at bygge; de mange Krigs- og Handelsskibe Engellænderne havde sysselsatte paa Søen, og den liden Regning, man, paa Grund heraf, fandt ved at lade Trælast komme fra Canada. Da Handel og Skibsfart aftoge, og man fik saa mange Bygninger færdige, at der i London nu staae henved 3000 Huse og Gaarde ledige, saa trængte man kun saare lidet til norsk Trælast, og den engelske Regjering saa sig endog foranlediget til at belægge den med en høi Told, for at vanskeliggjøre dens Jndførsel. Uagtet det norske Træ ansees for bedre end det canadiske, saa søgte man allerede længe i Forveien, saa meget som mueligt at kunne undvære samme, skjøndt man temmelig sildigen udførte hvad en Skribent i den Anledning allerede havde givet Vink til i Aaret 1692. Allerede Molesworthasiger i sin Account of Denmark (S. 74.) "De Danske staae i den Tanke, at hverken de Engelske eller Hollænderne paa nogen muelig Maade kunne undvære den norske Handel for deres Skibsværfter; men dersom der blev gjort et rigtigt Brug af vore Plantager i Vestindien, vilde de maaskee finde, at de tage Feil." 124 Aar efterat dette er skrevet, føler Norge alt for meget, at Molesworth havde Ret, skjønt hans Landsmænd, først efter saa mange Aars Forløb, kom til Overbeviisning om Sandheden af hans Yttring. Engellænderne hente nu virkeligen meget Trælast fra Canada.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-04-05
Indenlandske Efterretninger. J Onsdags begyndte den aarlige Udstilling af Elevernes og Andres Konstarbeider paa det Kongelige Academie for de skjønne Konster. De udstillede Arbeiders Tal beløber sig til 62, hvoraf følgende især udmærke sig: Af Hr. Eckertsberg, Medlem, 1) Mose, som lader det røde Hav træde tilbage og Pharaos Hær oversvømmes. Et Hovedstykke i Udstillingen. Man gjenkjender her denne Konstners i Rom modnede Genie. Tegning, Grouppering og Colorit ere lige fortræffelige. Jsær fortjener at lægges Mærke til de Kommende paa hiin Side Havet, Mandsfiguren med Koggeret, Qvinden med Barnet, Luftperspectivet, og overalt til det Udtrykfulde i hvert af de mangfoldige Figurers Ansigt. Konstneren synes ikke at have ladet noget at ønske tilovers, undtagen det skulde været det, at Mose, som Hovedperson, burde have været mindre at forvexle, med den lige ved ham staaende, underordnede Aron; 2) Raphaels Madonna di Foligno, en Efterligning. Glorien og det blaa Gevandt ere ganske fortræffelige; 3) sex forskjellige perspectiviske Stykker, i mindre Format, forestillende et Partie af Kirken St. Lorenzo fori delle mure i Rom(med en ganske ypperlig Belysning), Monte Aventino, Castellet St. Angelo, Klostergaarden ved St. Paul og St. Lorenzo, et Partie af det Jndre af Coliseum. Her har Konstneren viist at han ogsaa i dette Fag kan levere noget høist Udmærket. - Af Hr. C. D. Gebauer, Medlem, et temmelig stort Jagtstykke i denne ypperlige Konstners bekjendte Maneer. Stykket er fuldt af Liv og Kraft. Af Hr. S. Myginde et stort Landskab, forestillende et Skovpartie i Nærheden af Christiansfeldt, malet efter Naturen om Efteraaret. Viser sandt Studium. Det foranstaaende store Egetræer fortræffeligt. Qvæget er ogsaa skjønt, især er den brogede Ko ypperlig. - Af Hr. J. C. Dahl.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-04-05
et stort Bjergslot ved et Vandfald i en nordisk Egn, egen Composition. Røber Genie; men maaskee ikke i lige Grad Studium. Forgrunden, er især skjøn, Vandet fortræsseligt; men den grønlige Tone synes ikke at gjøre den bedste Virkning. - Et Natstykke, forestillende Frederiksborg, ved Maanelys. J det Hele et ret vakkert Arbeide; men Belysningen, synes skke at være den heldigste, da det er vanskeligt at skjælne om det er et Natstykke. Her havde Konstneren især havt Leilighed til at betjene sig af de Fordele, som den hidtil i dette Fag uopnaaete Arthus van der Neer anvendte til at give sine Maaneskinstykker Liv og Natur. - Af Hr. Harder, Eleve; to Landskaber, som opvække de bedste Forventninger om denne unge Konstner, og berettige ham til en Opmuntring, han hidtil skal have savnet. - Af Architect Hetsch, 17 forskjellige Stykker, der alle røbe en Konstner af udmærket store Fortjenester.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-04-05
Det Jndere af St. Lorenzo Kirken ved Rom, seet i Perspectiv, og Gaarden til Fængslerne i Florents, ere især ganske fortræffelige.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-04-05
J Odense er udkommet: Det nye Testamentes Beviser for at al Kirkeregimente, Disciplin og Kirketugt strider mod Jesu blide Lære, og at Lærerne i den apostoliske Kirke vare Menighedernes Tjenere og ikke deres Herrer og Regenter, af Dr. Gustav Ludvig Baden. Koster 3 Rbmk. indb. paa Adressekontoiret.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-04-05
Man bemerker i denne Tid en ganske usædvanlig og heel paafaldende Stigen paa Thermometret, hvoraf mange ville udlede besynderlige Resultater. Reaumurs Thermometer har i disse Dage, i Solen, staaet paa 24 til 25 Grader, hvilket, efter de Jagttagelser, Anmelderen har gjort, næsten ikke har været Tilfældet i de allervarmeste Dage i afvigte Sommer. Anmelderen overlader det til Naturkyndige at undersøge Aarsagen til og de muelige Virkninger af dette Phænomen. Kun saa meget troer han dog for adskillige Læsere at burde anmærke, at man ved Thermometret ikke egentligen erfarer Størrelsen af Varmen selv, men ikkun Størrelserne og Forholdene af de Udvidelser, der skee ved Varmen, og hvis Forskjelligheder ikke forholde sig saaledes som Forskjellighederne af Varmen selv. Derfor fortjente et saadant Jnstrument heller ikke at kaldes Thermometer d. A. Varmemaaler, men snarere Thermoskop d. c. Varmeviser; thi det viser om Varmen er større eller ringere den ene, end den anden Gang.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-04-05
Under 7 Januar har Hs. Majestæt bifaldet, at Præsten ved den danske Kirke i London (hvor desuden meget faa Danske nu opholde sig siden Norges Adskillelse fra Danmark, maa hjemkaldes. Da imidlertid Statskassen saaledes kommer til at udrede Vartpenge til den hjemkaldte Præst, og foruden andet betydeligt Forskud for ovenmeldte Kirke, har siden Aaret 1816 udredt et Tilskud til Præstens Lønning af 100 Pd. Sterl. aarlig, saa skulle de hidtil svarede Bidrag af Kirkerne i Danmark og Hertugdommen fremdeles vedblive saalænge, indtil sumtlige disse Udgivter derved ere blevne Statscassen refunderede.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-04-05
Mariboe, den 31te Marts. Ved en Udflyttergaard fra Høifielde Bye, ikke langt fra Juellinge, er en stor Høi, hvor en Bonde i denne Tid fandt, i det han gravede Fyld, en ordentlig Begravelse. Den var ganske tillukket paa alle Sider med store Stene, og over den opkastet to Høi, i hvilken man alt for et Aar siden fandt Beenraden af et Menneske. J selve Gravstedet, der er meget smukt, og bestaar af 7 veltilhugne Stene, der dækkes af 2de store, fandtes 3de Hovedskaller med øvrige Beenrade, og 2de dito af smaae Børn. Alle vare de lagte med Hovederne mod Østen og, Benene mod Vesten. Af andre Oldsager fandtes Jntet uden en smuk Offerkniv, der destoværre blev brudt ved Opgravningen. Begravelsestedet selv var tillukt med 2de flade Stene. Jndvendig er det 2 1/2 Alen høi, 3 Alen bred og omtrent 5 Alen lang. At ovenmeldte Begravelse har været oprettet forrige og anseelige Folk, beviser de usædvanlig store Stene, især i den steenløse Egn. Hvad der ellers er mærkværdigt, er Bondens Fortælling om sin sorte Puddel, der altid har opholdt sig paa Høien og ikke forladt den uden naar Hungeren drev ham hjem. Det samme var og Tilfældet med en anden Puddel, som Bonden havde forflere Aar siden. Hans andre saakaldte Køterhunde have derimod slet intet ændset Høien. Ovenmeldte Puddel tilkommer derfor ogsaa egentlig Æren for Begravelsestedets Opdagelse; thi da man havde begyndt at grave Fyld, blev Hunden ved at kradse sig længere og længere ned, indtil den fandt Jndgangen. - Den 27de Marts ankom de første Vaarsild her til Mariboe. - J denne Tid er den saa almeenyndede og agtede Skolelærer, og Kirkesanger Brix i Schiørringe, ved Døden afgaaet, i sit 43de Aar. - J Aaret 1816 ere her i Stiftet 7 Ægteskaber ganske og aldeles ophævede. (Mariboe Av.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-04-05
Odense, d. 1 April. Sidstafvigte Søndag ved Middagstid blev Odense Bye sat i Skræk ved det frygtelige Brandraab. Jmidlertid viste den samme Beskiermelse, som i saa mange Aar har hvilct over vor Bye, sig atter i dette Tilfælde, saa det, Gud skee Tak! blev ved den truende Fare. Jlden, som var opkommen fra et Bryghuus i Dr. Eicheels iboende Gaard paa Vestergade, ved Afkog ning af noget Fidt, slog op igjennem en Loftaabning og naaede Spærværket i Gavlen, der støder til Nabogaardens Baghuus, som da ogsaa var i øiensynlig Fare. Til al Lykke var Vinden, som ellers var op paa Byen, ikke meget stærk, og ved vort raske Brandfolks som øvrige Tililendes forenede Anstrængelse fik Man endnu itide Bugt med Jlden. (Hempels Av.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-04-05
Aarhuus, d. 25 Marts. Den Luftballon 4 la Montolffer, som Hr. Paulsen i Gaar lod opgaae, steeg ret skjønt, og saa høit, at den ikke kunde øines; den skal være kommet ned ved Holme. Miil herfra.) At Danmark ogsaa kan producere Tusindkonstnere er Hr. Paulsen et Beviis paa; hans Konster i Almindelighed, dog fortrinligen hans Ballanceerkonster, udfører han med en sjelden Præcision og Lethed, og fortjener at sees. (Aarhuus Av.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-04-05
Hovedgaarden Kiersgaard, beliggende 2 Mile fra Viborg, er i disse Dage solgt underhaanden af Enkefrue Cancellieraadinde Schou til Hr. Agent Buchvaldt i Viborg for 15150 Rbd. N. V. - Samme Gaard solgtes i Aaret 1802 for 13,000 Rdlr. D. C. (Viborg Samler.)J Slagelse Avis No. 39 erklæres de i Skilderiet Nr. 8 s. d. A. fremsatte Grunde for Ønsket angaaende Markeders Afskaffelse, for ensidige. At Markeder, siger Referenten, tjene i de smaae Kjøbstæder til at forskaffe mange Artikler for en lettere Priis, og selv til at faae mange Ting tilkjøbs, som ellers ikke kunne overkommes, er unægteligt; de kunne give Anledning til Misbrug, men det kunne alle Ting, og det gielder ogsaa kun om enkelte Mennesker. Sviir og Slagsmaal paa Markeder lader sig meget godt forhindre ved et virksomt Politie, som Redakteuren veed af Erfaring i den Bye, hvori han boer, men hvad der især taler for Markeders Vedligeholdelse er at disse Folkeforsamlinger ere Folkeforlystelser, hvori Nationaliteten giver sig tilkiende, og som man ikke bør berøve Almuen; og at Markederne ere et almindeligt Samlingsted, hvor de langt fra hinanden boende Landboere kunne træffe og faae hinanden i Tale." - Næste Gang nogle Erindringer, herimod.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-04-05
Kjøbenhavns Børs den 5 April. Formedelst Helligdagen noteredes ingen Cours i Gaar.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-04-05
Blandede Efterretninger. J Christianta bleve d. 19 f. M. offentligen opbrændte af de i Aaret 1814 udstedte Regnskabs Pengebeviser, som af Rigsbanken ere blevne ombyttede med Rigsbankanvisninger, 1, 810, 703 1 Rbd. og 9 Stykker uindbundne Bøger, indeholdende afbenyttede Blanquetter til 50 Rbd. S. af samme Slags som ovenanførte.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-04-05
Christiania, den 16 Marts. Torsdagen d. 27 Marts, om Formiddagen Kl. 10, vil Commissionen for Rigsbanksedlernes Optælling og Tilintetgjørelse paa Aggershuus Fæstning udenfor den Port, som vender ud til Slotsbryggen, foretage den i Loven om Pengevæsenet af 14 Juni 1816 befalede offentlige Opbrænding og Tilintetgjørelse af de til denne Tid af Commissionen eftertalte Rigsbanksedler, til Beløb 4,210, 133 Rbdlr. 3. Sk., samt af de til Rigsbanksedlernes Forfærdigelse hørende Apparater.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-04-05
Michel Montaigne levede fra 1532 til 1592, altsaa i Frederik d. 2dens Tid og i Begyndelsen af Christian d. 4des Regjering. Da han saa fuldstændigen skildrer i sine Forsøg, sin Tidsalders Sæder, der neppe have været de paa den Tid i Danmark herskende aldeles ulige, saa viser os hans ypperlige Bog, ligesom i et Speil, hvorledes det for to til tre Hundrede Aar siden i mange Henseender, ogsaa har seet ud i vort Fædreneland, og vi kunne maaskee finde hos ham Meget, som vi forgiæves søge hos vore egne Historieskrivere. Af dette Blad udkomme ugentlig to Numere.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-04-05
J Følge Kgl. allernaadigst Tilladelse, forsendes det med Brevposterne, og kan bestilles paa alle Postcontoirer. Her i Staden modtages Subskriptionen hos Bogtrykker Höeckes Enke, i store Helliggeiststrædet No. 144.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-04-05
Kjøbenhavn. Trykt hos P. H. Höeckes Enke
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-04-08
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. 2000 Ro Fjortende Aargang. No. 28. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Tirsdagen den 8 April 1817. Pegepind til den ny Abc. (Slutning; see forr. No.) Dette kan være nok til en Prøve paa, hvordan de smaa faae deres Text læst i Prosa, og nu komme vi da til Rimene, hvorom Folk siger, at skulde Noget i Abeceten være vittigt, maatte det være dem, men jeg vil, for Digterens Æres Skyld, haabe, de skulde være yderlig dumme, en Parodie paa de Smaaes rimede Grovhed, lette Satire, fine Vittighed, og overalt paa deres komiske Poesie. Man kunde om disse Ting eller Uting skrive en ganske artig lille Afhandling, men her maa det være nok, at pege paa, hvordan de smaa bære sig ad, naar de vil være vittige. At de har Barnet, kun ikke det artigste, som en Rose i Ærmet, og som en Kiærminde i Kalve=Krydset, kan man umuelig tvivle om, maar man seer, hvor tro og udelukkende de copiere det efter Naturen, thi hvem har ikke mærket, at paa og for de Smaa snakker Alting, og at de snakke frisk væk om Alting, baade Løst og Fast, op ad Stolperne og ned af Væggene, hvem har ikke seet dem med stor Fornøielse tutte i en Flaske, eller brumle, i en Støvle, og da vilde sig ind, de vare forfærdelig vittige, hvem har ikke hørt dem, naar de fik Utak, og kaldtes med deres rette Navn, vare kjækt, det kan du selv være, nei du er uartig, du er en Abckat, du er det Altsammen selv, og du skulde have Dada, o. s. v. o. s. v. Hvem er saa ubekjendt med Modens og Athenes Børn, at han ikke veed, de i Alskens Tittighed ligne hinanden paa et Haar, saa at, naar man læser de Smaaes Bøger, finder man sig indtryllet i Amme-Stuen, og naar man kommer udenfor en Amme=Stue, veed man ikke ret, om Smaa=Folkene derinde Diotere eller declamere, forfatte, eller øve sig i at læse. Hvem veed endelig ikke, at det times saavel de blot eloqvente, som de tillige literaire Smaa, at der stundum falder dem et Ord af Munden, som vi maae smille ad, enten fordi det, naar de selv forstøde det, virkelig var vittigt, eller fordi det i en anden Forbindelse, som just falder os ind, vilde være det, eller fordi det lægges i Munden paa en Flaske, en Støvle, en Kjødpølse, som vi i en Hast synes har bragt det vidt, naar den blot faaer Munden op, eller endelig fordi det er reent splittergalt. Med disse unægtelige bemærkninger for Øie, skal man vist finde, at ligesom det Umælendes Vittighed blev stillet til Skue i Julespøgen, saaledes er de Smaaes Vrængerie her sat i Gabe=Stokken, og det er ret passende, at lade Purken betjene sig af gamle Riim, thi saaledes veed man de Smaa har for Skik, at tage Andres Vers, gjøre dem gale, og saa give dem ud for original Satire.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-04-08
For at nu Jngen skulde tage Feil af Digterens Hensigt med Versene, har han meget aabenhiertig kundgjort den i Fortalen, som lyder saa See her, Barnlille, vises dig Hvorledes Grovhed ofte spildes, Lær nu at være skikkelig, Og ei af Arrighed forvildes! Saatidt du husker Versene, Saa vil dudig anstændig tee. Hvor sandt og træffende dette er sagt, vil jeg nu pege paa, i det jeg mønstrer bemeldte Riim, og jeg vil da først trække det ud, der burde være Fløimand, fordi det giver os Grebet paa dem alle, følgende nemlig: En Tosse skriver paa hver Side En halv Snees Skjældsord maa J vide, thi i Skiældsord bestaaer aabenbar alle Rimenes Vittighed, naar de skal anvendes paa mig, og det viser at Digteren, som da før er bemærket, har særdeles Anlæg til at spille de Smaa, thi de stakkels Børn, som ikke veed Forskiel paa Høire og Venstre, veed naturligviis ikke, at hvad der, sagt til dem, kan være en meget lovlig Omskrivning af deres rette Navn, sagt til Andre kun er tomme Skiældsord og grove Ukvemsord : Ord, som ikke passe sig i deres Mund, eller paa dem de siges til. Denne Forskiel mellem Øge Navne (Kenninger) og Ukvemsord, synes overalt Mange, ihvor klar den er, ei ret at kunne finde sig i, og jeg vil derfor oplyse den med et Exempel, taget af det første Abc-Riim, naar man kalder dem der efterabe Andre, det være nu Göthe, Tiek, Oehlenschlager, Calderoni, eller hvem man vil, Abekatte, da er det et Øge Navn, som de ved egne Fortjenester have erhvervet sig, og altsaa bør tilegne sig, fremfor enten det Navn de fik i Daaden eller i Arv, naar man derimod kalder dem Abekatte, der Jngen efterabe, da bliver vel Ordet det Samme, men Forbindelsen gjør det til et tomt Skiældsord, som kun en arrig Dreng kan bruge. Kun for saa vidt da, som det er i den rette Mund, er dette Ord i Abe=Rimet paa sit rette Sted; men om Digteren har tænkt sig Drengen saa uvorn, at han vilde kalde Præster Abekatte, naar de holdt sig til deres Bibel, skal jeg lade være usagt; kun det vil jeg sige, at vover nogen Dreng at komme ud med Sligt, da skal jeg see til at lære ham, det er af de Dage, da Drenge kunde slaae sig til Ridder paa dem de kaldte BibelRyttere.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-04-08
Det andet Riim er desværre alt for sandt, thi man kan gjerne betragte de smaa og meget Andet i vor Tid, som lutter nyt Galskab, der maa takke Bindet, hvoraf man rev Bibelen ud, for at det endda paa en Maade kan holde sammen, og det vil jeg formode er Digterens Mening, men naturligviis ikke Drengens, hvis Mening det upaatvivlelig er, at skiælde mig ud for en Bibel-Forkvakler, som han dog ikke behøvede at lede saa lavt for at finde. J Øvrigt kunde det gamle Riim med langt mindre Forandring, kommet til at indeholde en langt trøsteligere Sandhed, den nemlig, som jeg vil haabe Historien snart paa Ny vil stadfæste:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-04-08
J velberedte Kalve-Skind, Kan Biblen herlig bindes ind. Det tredie Skiældsord skal være Criticus, og det veed man da nok, jeg er alt for ueritisk til at turde tilegne mig i den Forstand, hvori det for Andre kan være et ganske passende Øge Navn. Det fjerde Skiældsord er en Drage, som skal findes ved Gammelstrand, hvad den har at gjøre i vor Gade veed jeg naturligviis ikke, men i en Drengemund er den hjemme, uden dog vel at skrække ret mange.