Viborger Samler, 1846-02-26
Storbritannien og Jrland. J sin Tale i Underhuset den 16de Febr. udviklede Sir Rob. Peel, at den hidtil førte Debat fornemmelig gik ud paa at opstille Regler for den Fremgangsmaade, han som Fører for et stort Parti havde at iagttage og dernæst at anføre de Midler, hvorved en stor Nationalcalamitet kunde forebygges og Landets Handelspolitik for Fremtiden ledes. Hvad det første Punct angaaer saa vilde han strax indrømme, at han ikke kunde gjøre Krav paa Navn af en Partifører; han havde anseet det for sin Pligt at hæve sig over alle Partihensyn i de nuværende Øieblikke, hvor en stor Deel af Befolkningens Existents staaer paa Spil, og kun at beholde for Øiet sin Pligt imod Fædreland, og Souverain. At en beklagelsesværdig Calamitet forestod om en ikke fjern Tid, naar man ikke tog de stærkeste Forholdsregler derimod, derom var han næsten overbeviist. Allerede i sidste Efteraar havde han erkjendt dette; dog mistvivlede han ikke saalænge han kunde gjøre Regning paa sine Collegers Bistand. Men da han ikke længere turde gjøre Regning paa denne, resignerede han. At Lord John Russell ikke havde kunnet bringe et Ministerium istand, turde man ikke tilregne ham; han havde lovet Ministeriet Russell den samme Hielp, som Russell nu lover ham. Sir R. Peel oplæste Brevet til Dronningen, i hvilket han havde givet hiint Tilsagn, og udbredte sig med Vidtløftighed angaaende hans for Lord Russells Reformer gunstige Forsætter og Hensigter, for derved at svække de drøie Bebreidelser, Lorden i sin sidste Tale havde gjort ham. (Men disse Bebreidelser, angik, som bekjendt, ikke Sir R. Peels nyeste Forhold, men derimod hans systematiske, halsstarrige, blinde Modstand imod alle Whigsforholdsregler, og hvilke Forholdsregler han, som Kronens Minister, netop har drevet igjennem ved de af Premierministeren saa slet behandlede Whigs.) Hvad deTorier angik, der havde unddraget ham deres Tillid, saa kunde han ikke dadle deres Bevæggrunde; thi han antog at de meente det oprigtigt med deres Fædreland, og at de for Alvor troede at hans Forslag true Landets Jnteresser. Men han paa sin Side kunde ikke lade sig skuffe ved Skildringer af Landets Tilstand; han vilde kun sige, at, forinden Mai Maaned indtræffer, ville endog hans Modstandere komme til den Overbeviisning at han som Minister vilde have krænket sine helligste Pligter, naar han vilde fremture paa den Vei, som Agriculturisterne foreskrive ham. Derefter meddeelte Ministeren en paa officielle Jndberetninger baseret Skildring af den stigende Nød i Jrland, og erklærede at det under saadanne Forhold vilde være til største Skjændsel for Regjeringen og Agriculturisterne, dersom Kornlovene ikke afskaffedes. Overalt gjorde Kartoffelsygen, som man ansaae for at være standset, de meest rivende Fremskridt, saa at man allerede nu ikke vidste hvorledes man skulde præservere det fornødne Forraad af Lægge-Kartofler. For nu i det mindste i denne Henseende at gjøre det Mulige, da der aabenbart ikke kunde gjøres Regning paa at indføre Lægge kartofler i tilstrækkelig Mængde fra Udlandet, saa søgte Regjeringen ved at anskaffe Kornforraad og anlægge Korn magaziner, fra hvilke Korn enten til billige Priser eller aldeles frit udleveres til Folket, ikke at formindske Forraadet af de til Udsæd bestemte Kartofler, og til samme Tid drog Regjeringens Omsorg for at sætte under Arbeide de af Parlementet bevilgede offentlige Bygninger, for at give de fattigere Classer Leilighed til at kjøbe Korn og opbevare Kartofler til Lægning. Men alle disse Bestræbelser vilde tilintetgjøres, saafremt man vilde bibeholde Tarisen paa Korn: en saadan Fremgangsmaade vilde under de nuværende Conjuncturer brændemærke Grundbesidderne. J Slutningen af sin Tale gjorde Sir Rob. Peel Huset opmærksomt derpaa, at flere europæiske Stater, allerede begyndte at indsee Nytten af et friere Handelsystem, at saaledes til Ex. Sardinien og Neapel begyndte at slaae ind paa den rigtige Vei; at Preussens hidtilbestaaende Handelsystem var rystet (J can tell Fou that Prussia is already shaken), og at Frankerig ønsker at følge det af England givne Exempel. - Førend Huset den 17de Febr. skred til Fortsættelsen af Debatten om Kornlovene, reiste Dan. O'Connell sig og androg paa Nedsættelsen af en Comitte, der skulde undersøge den sørgelige Tilstand i Jrland og aflægge Huset Beretning derom. Han understøttede sit Andragende ved at oplæse officielle Beretninger om den ved Hunger bevirkede Nød, en Tilstand, der er saa meget mere skrækkelig, som en Hungersnød aldrig indtræffer i Jrland uden at ledsages af ødelæggende Febre. Derfor var hurtig og omfattende Hielp fornøden, og man skulde derfor ikke tøve med at beskatte dem, der havde Evne, og der altsaa ogsaa vare forpligtede til at lindre Folkets Byrder. Saa fortjenstlige ogsaa de af Regjeringen trufne Forholdsregler vare, saa vare de dog ikke virksomme nok til at afhielpe Nøden. Han foreslog desaarsag at belægge Jndtægterne af de faste Eiendomme med en Skat, der var indbringende nok til at lindre Nøden; man skulde kun paalægge de sig i Udlandet opholdte Grundbesiddere (the absentees) en Skat af 30 a 40 pCt. af deres Jndtægter, og betynge de andre Grundbesiddere med en Afgift af 10 pCt.