Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1819-09-14
Skipper. Skipper. Thomsen Sønderborg Horsens Svendsen Haderslev Kongelsk Aalborg. Bladt dito Miang Sønderb. Horsens Jensen Bogense Hadersleb Foss Kolding Kjøbenhavn, Rasmussen Odense Kolding Tornøe Odense Sønderb. Jversen Flensborg Samsøe Block Lybek. Horsens. Brodersen Hersens Sønderborg Panck Aalborg Kolding. Weile Callesen dito Sønderborg, Klestrup Kiel. Bragh Aarhuus Sønderborg Moldt Rørwig dito dito Hansen Drammen Kolding. Petersen dito Kragh Middelfart Fridericia Sørensen Samsøe Flensb. Matzen Flensborg Weile Ohlsen Odense Faaborg. udsend t. Paa en Tid, da en ukristelig Bitterhed og Forfølgelse mod Jøderne spores i forskjellige Europas Lande, endog hos os troer Jnds det Pligt at giøre alle fine christne og danske sindede Landsmænd opmærksomme paa efterfølgende Ste af vor fortjente Pastor Grundtvigs Skrift: Til Fædre landet om dets Tarv og Fare, Kh. 1813, en lille Bogsom i flere Henseender kunde fortjene nu at blive almindelig læst J Anledning af den Jødefeide, som da førtes i Litteraturen, udlader Forfatteren sig blandt andet saaledes (S. 47 ff: Behøvedes der, foruden Graadigheden mod Stat og Næste endnu Vidnesbyrd om vort ukjerlige og egennyttige Sindelag da er det Skriget mod Jødenne, et Skrig, der aldriopstod uden naar man var i Sind hvad man beskylder Jøderne for. Jeg vil vist ikke forsvare den Kræmmeraand, der har besat dette ulykkelige Folk, det kan ikke nægtes, at mangfoldige iblandt dem drives af den lumpneste Egennytte, at sel de Bedre maa have ondt ved at betragte sig som Lemmer af et Statslegeme, de hverken ved Herkomst, Tro eller Sprog synes knyttet til. Saare nenig har jeg altid været med dem, som vilde indlemme dem i Borgersamfundet, saalænge de enindlemme sig selv i Menigheden. Men desuagtet kan jeg kun med yderste Mishag høre den ligge saa ukjerlige som bagvendte Tale, nan længe om dette Folk har ført i Husene og nu fører paa Prent. Den stadfæster ogsaa, hvad der er ligeftem vist, at vor Old kun er tolerant i hvad den anseer for Smaating, i de Ting, der angaae Gud og Menneskenes Sallighed, og selv her er den kun tolerant mod sig selv, mod Vantroen, ingenlunde mod Troen; men i de Ting, den sætter nogen Priis paa, saasom i Henseende til Penge og Penges Værd, er den saa intolerant som mueligt; thi Folk kan hverken taale selv at miste Noget eller see at Andre have Noget: Alt hvad de ikke selv har, tykkes dem at være i slette Hænder. Derfor bagtales den Rige, derfor udsues den Fattige. Det er ikke nyt, at give Jøderne Skyld for alt Ondt: thi det er gammelt, at gjøre sig selv reen og skyde Skylden paa Andre, det er ikke nyt, under daarlige Paaskud at forhaane og udplyndre det arme Folk, vel i hvert europæisk Land har der siden Christi Tid været en uchristelig Tid, da man har sig saaledes ad, men at det kun og i en saadan er skeet, vidner Krøniken. Kun i en uchristelig Tid lægger man saadan Vægt paa Penge, at man for deres Skyld vil støde i Basunen, kun i en saadan faae Jøder Leilighed at berige sig, derved nemlig, at Hver kun søger den største øieblikkelige Fordeel, derved, at mange Fattige formedelst de Riges Udarmhiertighed falde i deres Hænder; derved endelig, at Overdaadighed og Vellyst driver Mange til dem; i en saadan Tid maae de blive rige, fordi de ere de bedste Regnemestere, nøies med den mindste øieblikkelige Fordel, ere de tarveligste og flittigste. Her er ikke Rum til at undersøge, hvorledes en Stat af Christne bør ansee og behandle Jøderne, men bemærke maa jeg, at de, der selv aldrig tre sig som Lemmer af Staten uden naar den skjenker Noget, ere høist ubeføiede til at anklage Jøderne fordi de ei heller tre sig som Statens Lemmer; bemærke maa jeg, at den gudfrygtige Jøde lige saa lidt kan bedrage eller forrette Nogen, som Nogen, kan det, i hvem Gud raader. De Jøder, som drives af Egennytte, have netop samme Tro, som de Fleste i Landet, troe i Hjertet kun paa sig selv og Verden, ikke paa Gud; og den hele Forskjeller, at de blues ved at bedrage hinanden indbyrdes, og søge at neddæmpe Samvittighedens Straffetale ved at iagttage den udvortes Gudstjeneste. Frit kan man da paastaae, at der hos Jøderne i det hele er mindre Ugudelighed mere Følelse af Samvittighed, ligesom der er mere udvortes Tugt, end hos mange af de Forsamlinger, der nu kaldes Christne, og at dersom Jøderne bleve som disse, bleve de værre end de ere. Eller mener man, at naar Jøderne bleve døbte, bortkastede Ærbødigheden for Moses og Profetterne tilligemed deres gudstjenstlige Skikke, bleve lige saa vantroe Agerdyrkere, Haandværkere, Kjøbmænd og Embedsmænd som Mange af vore saakaldte oplyste Christne: de da skulde blive mindre egennyttige, mindre hielpe til at udsuge og udmarve Staten, Jeg maa spørge hver alvorlig Mand, om han virkelig mener, vort Pengevæsen vilde blive bedre, hvis manfordrev alle Jøder; eller om der dog ikke er Folk i Tusindtal, som vilde, uden mindste Betænkning, søge Vinding paa samme Maade som de, og faae den, naar Mesterne i Haandværket vare borte, Og blev det da bedre, Er det dog ikke langt harmeligere, naar Staten, besviges og undergraves af dem, der kalde sig dens Børn, langt harmeligere og skammeligere, naar de, som kalde sig Christne og Brødre, som have Herkomst, Tungemaal og udbortes Vilkaar tilfælles, naar de bedrage og opæde hinanden. &c. Saavidt Paster Grundtvig. Til denne sanddrue Talle maa Jnds. endnu lægge den bemærkning, at naar en Stat engang har tilladt Jøderne at boe Landet, skylder den dem nægtelig Sikkerhed for deres Personer og Eiendomme, ligesaavel som andre Fremmede. Men billiger Nogen, at Voldsomheder af Pøbelen udøves imod dem, bør han betænke, at han selvsnart kan være i samme Fare, som Jøderne: thi sættes først Agtelse for Love og Øvrighed tilside, da er Jngen længer sikker, efterdi enhver, selv den retskafneste Mand, har altid sine Uvenner og Fjender. Men derfor lev vi i ordentlige Stater under Lov og Konge, for at Jngen skal tage sig selv til Rette mod Andre, eller ustraffet angribe og skade Endelig forsaavidt Hadet mod Jøderne især næres paa Grunaf vor Courses senere Forværrelse, bør følgende bemærkes, Det er bekjendt, at deels Landets heldige Udførseler af Korn og Fedevare i de senere Aaringen, deels det Sølvlaan, som vor faderlige Regjering fornylig gjorde for at hjelpe en stor Deel af Undersaatterne, have bragt betydelige Summer af rede Sølv ind i Landet. En naturlig følge heraf var, at Sølvets Priis maatte, som enhver Vares, hvoraf der er Overflod hurtigen falde, og bringe Bankosedlerne næsten til Pari. Nr. er denne Aarsag ophørt, og Sølvet gives efterhaanden ud til de mange fremmede Vare vi forbruge; ogsaa formindskedes under en Pari=Kours Bankens Kraft til at inddrage Sedler. Koursen maatte derfor, naar ei uafbrudte heldige Omstændigheder og særdeles gunstig Handel vedblev for Landet, nødvendig igjen dale noget; indtil Banken ved fortsat Jnddragelse efter Fundationen igjen successiv hæver Sedlerne mod Pari. Det er da lige saa daarligt som uretfærdigt at give Jøderne Skyld for det som har sin Grund deels i Tingenes naturlige Gang deels i de store Forbrug af udenlandske Frembringelser.