Norske Intelligenssedler, 1778-03-25
En efter anden av os havde ved jævnlige Besøgelser med Fliid bemærket denne Underviisnings Fremgang hos de første Lærlinge. Med særdeles Hastighed skeede Formeerelsen af deres Begrebe, hvilke de vel blot udtrykkede ved Skriven, men de iagttoge i disse Skrivelser en Rigtighed, som endog er var hos dem, der kan høre og tale, og med lige Læthed benyttede de sig at trykkede og skrevne Ord, som Tegn av et Slags Begrebe. Vel ansaae Hr. Heinicke selv den Tiid Talen som en Sag, der vanskelig var at bibringe dem, og den første af hans Lærlinge har efter nogle Maaneder forladt hans Underviisning, uden at kunne naae dertil, saa stor endog hans Fremgang, var i de ham meddeelte Kundskaber. Dog, neppe havde Hr. Heinicke sagt os, at han og nu skulde være Mester av en Methode til at meddeele Talen; som vi og formærkede en lykkelig Anvendelse af den samme (Methode) hos hans derefter antagne Lærlinge. Jblant disse har hidtil, efter en ey endnu fuldkommen to Aars Underviisning, Frøken von Vietinghoff, en Datter av Hands Excellence, den Russiske Hr. Geheimeraad, gjort den største Fremgang. Dog, vi haver og seet meer end een Lærling hos ham: i Særdeleshed Frøken von Reyersen fra Kjøbenhavn, Jomfru Thomsen fra Husum, Jomfru Klockmann fra Schwerin, de unge Herrer Hardt, Mackeprang og flere, som i de to første Maaneder viiste en bedre Prøve i at tale, end man nogensinde kunde have ventet. Det er vel saa, at denne deres begyndende Tale er aldeles ey saa skarp artikuleret; men, der kan ey heller anderledes formodes, end at de sildig benyttede Sprog-Organa (eller Tale-Redskaber) maae længe beholde en vis Ubøyelighed, og at den Dødfødde, der kun føler, men ey hører, at han selv taler, maae have Tiid, inden han kan gjøre Underskiel imellem denne Følelse, og før han lærer ved denne Følelse paa behørig Maade at beqveme eller tilpasse Tale-Redskabernes Bruug. Og seer man herpaa et tydeligt Beviis paa Hr. Heinickes Lærlinge, hvilke meget klarere articulerer det, som de oftere har udtalet: i Særdeleshed Bordlæsninger &c: end det, som for første Gang bliver dem forelagt at oplæse. Frøkenen von Vietinghoff har tydeligere udsagt hendes Bordlæsning, end mange voxne Børn. Men for Underviisningen har denne begyndende Tale endog en dobbelt Nytte. 1) Hans Lærlingers Siæl, hvilken, saaledes som den Hørendes Siæl, tænker ey anderledes end under bestemte Tegn, bekommer nu til de tvende med hinanden saa nær overeensstemmende Tegn for Begrebene, nemlig de trykte og skrevne Bogstaver, et tredie ganske forskjellig, som virker paa Følelsen. Det skulde blive alt for vidløftigt, udførlig at ville vise den Nytte, som denne Tegnenes Forskjellighed paa adskillige Maader for Begrebene haver, i Henseende til at den udvider en saadan Siæls Evner og Formue. 2) Den Døvstumme lærer nu og at agte paa de Talendes Munds Bevægelse, og blot ved denne (Bevægelse) forstaaer han adskilligt hastigere, og det uden at behøve, at det skal skrives for ham. Lærerens Underviisning bliver altsaa derved meget lættet, og det er klart, at hos en Mand, der kan lære de Dødfødde saa meget hastigere, end andre, kun noget at tale, den ganske Underviisning langt meere maa frugte, end naar man dermed forhaler Aar efter Aar, eller og aldeles ikke vover sig dertil. Og sætter dette den Stumfødde i Stand, saa meget før at tage en vedvarende Andeel i den sælskabelige Omgang. Ved vores forenede Besøg, hvorav dette Vidnesbyrd er en Følge, satte Frøken von Vietinghoff os uden Ophør i Forundring, i det hun ved vore Samtaler, i hvilke vi slet ikke tænkte at give hende nogen Andeel, gav os tilkjende, snart ved Tegn snart i hendes Sprog, at hun meere forstoed derav, end maaskee mangen een, som kun er tunghøret, skulde have forstaaet derav.