Aalborg Stiftstidende, 1831-12-10
Blandede Efterretninger. Et Skrift af Adjunct Kalkar i Odense, Nogle bemærkninger om det lærde Skolevæsen i Danmark, (24 s.) har forladt Pressen. "Paa tvende Ting, siger Forfatteren af dette paa Sandhed, sund Forstand og Erfaring grundede lille Skrift, beroer fornemmeligen Skolernes Fremgang. først paa Lærerne, dernæst paa Methoden, og endelig paa en for de Unges Fattevne og Tidens Fordringer beregnet Sum af Læregjenstande. - J Henseende til Lærerne siger Forf. Vel veed jeg, at Graven i de forbigangne Tider dækker mangen fortrinlig og udmærket Lærer, hvis Minde lever i kjærlig Erindring hos Disciplene; men naar vi tale i Almindelighed, da tør jeg vel beraabe mig paa de Ældres Erfaring, og jeg tør frit spørge, kunde Pluraliteten af dem af Hørerne, der da vare Skolens Lærere, og hvis trange Kaar, ringe Dannelse, Mangel af udvortes Agtelse, moralsk og intellectuelle Brøst, ingenlunde satte dem blandt de Hædredes Klasse, kunde de sammenlignes med Pluraliteten af den Slægt, der nu beklæder Skolernes Lærerpladse. Dog mener Forf., at der burde bestemmes en Prøve for Enhver, som attraaede at blive Adjunct, i det enkelte Fag, der blev ledig ved en Skole; og blev det tillige bekjendtgjort, at en saadan Post i dette eller hiint Fag var ledigt (saaledes som der i den senere Tid fra Herlufsholms Skole skeer Bekjendtgjørelse om Adjunctposter), da vilde Forberedelserne til saadanne Lære-Embeder være bedre, Confluxen hyppigere, og Skolernes Tarv i det Hele fremmes mere." - J Henseende til Methoden, mener Forfatteren, at naar enhver Lærer vilde gjøre sig Umage for at lære Ungdommen tilgavns og ret solid det Materiale, hvorpaa den siden kan bygge videre, lægge sig efter Bestemthed og Nøiagtighed i sine Fordringer, Grundighed i Realia, Tydelighed i Udvikling, en passende Mellemvei mellem real og verbal Underviisning: da vilde det fremkalde Frugter i Tiden." Til Methoden høre ogsaa gode Skolebøger, og Forfatteren mener, at de, som nu bruges i vore Skoler, i Almindelighed holde Skridt med Tiden og have et afgjort Værd for de ældre. At skrive en god Skolebog, siger Forf., ger maaskee noget af det vanskeligste, der hører dertil ikke blot Kundskab og et practisk Blik, men en lang Erfaring og en rigtig Sands for quid dem og quid nondem. Man maa derfor undres over, at lærde Mænd ville nedlade sig til at declammere mod erkjendt dygtige Skolemænds Udgaver af Skolebøger, som om de vare skadelige, hvilket dog i Grunden er at præke et Slags Oprør i Aandens Rige i det Smaal!" - I Henseende til Læregjenstandene have nogle meent, at man i Underviisningen ikke tog Hensyn til Nutidens Krav, men herom siger Forf. at den danske Stat vaagent følger Tidens Fremskridt, vise de forskjellige Anordninger, der overeensstemmende med Tiden have forandret, udviklet og modificeret Skolernes Virksomhed; kun fremkunstle man ikke saadanne ved Theorier, der ikke have Erfaringens Vidnesbyrd. - Denne lille Bog, som ved sin sunde Sands og ved sit ubestukne Blik holder sig i tilbørlig Afstand fra alskens Ultraismus og Overspændthed, tør vi anbefale til vort lærde Skolevæsens sande Venner. I Litteraturtidenden kaldes den udkomne første Deel af Prof. Thieles den danske Billedhugger Bertel Thorvaldsen og hans Værker, af udvortes Anseelse et af de skjønneste, der ikke blot i Danmark, have forladt Pressen, og af indvortes Gehalt et af de vigtigste, som vor Literatur har frembragt. Det var først ved Afskeden fra Rom og Thorvaldsen, da Denne yttrede. "Jeg beklager, at Jngen endnu har tænkt paa min Biographie, at Hr. Thiele blev greben af den dristige Beslutning: at knytte sit Navn som Biograph til Nutidens største Kunstners. Med Grund - hedder det videre - kunne Vi acqviesere ved det af Thiele antagne Datum, at Thorvaldsen er født i Kjøbenhavn den 19dt Novbr. 1770. Ved den Forfatteren af Hr. Prof. Magnusen meddeelte Stamtavle er det og beviist, at Bertel Thorvaldsen nedstammer, dog ikke paa Sværdsiden, men igjennem qvindelige Sidelinier, fra Kong Harald Hildetand. Ved imidlertid at bemærke, hvorlidet en Mand som Thor kjendte Ord af Napoleon. Det er noget større at stifte et nyt Dynastie, end at nedstamme fra et gammelt." Jblandt: saa mange flere for Jagttageren mærkelige og elskværdige Træk i vor Thorvaldsens Biographie, tillader Rummet her blot at optage et Par. Fregatten Thetis (hvorpaa den udødelige Kunstner gjorde Overreisen til Jtalien, der medtog Skulpturens Cæsar, medtog ikke Cæsars, Lykke. Den lettede Anker den 20de Mai 1796; men ved Begyndelsen af Aaret 1797 havde Thorvaldsen ikke naaet Jtaliens Fastland. Han var endnu paa Malta, hvorfra han paa en aaben Baad gik til Palermo, og derfra, med Paketten til Neapel. Her stod han i Kunstens Fosterland, i Naturens Paradiis; men uden Venner, uden Bekjendter og uden at forstaae Landets Sprog. Hjemveen havde nær drevet ham ombord igjen, for at vende tilbagetil Danmark, men Undseelse og Pligtfølelse holdt ham tilbage. Den 8de Marts 1797 ankom han til Rom, og denne Dag har han siden kaldet sin anden Fødselsdag Dog ogsaa her skulde et overraskende Tilfælde binde ham for stedse til Kunstens Hjem. Hans forlængede Stipendiitid var udløben. Han havde imidlertid fuldendt sin nye Statue Jason i overnaturlig Størrelse og det (som den hæderkronede Meddeiler Canova erklærede) i en ny og gra dios Still." Men Jngen tænke paa at bestille sig et Exemplar af det beundrede Kunstværk. Overvældet af Lovtaler, men med alle Lommer tomme, tænkte Kunstneren for Alvor paa Hjemreisen, og havde allerede indpakket sin Kuffert, ja surret den fast paa Vognen, da hans Reisefælle, Billedhuggeren Hagemann fra Berlin, af Mangel paa Pas, maatte udsætte Reisen til næste Dag; og hvad skeer - netop paa den Dag da Afreisen blev forhindret, fører en Leietjener den rige Banqvier, Sir Thomas Hope, til Thorvaldsens lille Studio; og Hope, en ligesaa kunstforstandig og liberal som rig Mand, spørger Kunstneren, hvormeget denne Statue, udført i Marmor, vilde koste, og da den beskedne Mester - glad ved den uventede Udsigt til at udføre sin Billedstøtte - svarer 600 Zechiner, indvente Hope, at dette jo var en Spotpriis for et saadant Arbeide, og tilbød at ville betale 800. (En Zechin 3 Rbd. 91 1/2 s. rede Sølv. Dette Øieblik var det afgjørende i hans Liv, hans Gjenfødelse i Kunsten. Fra nu af traadte han frem paa sin berømmelige Kunstnerbane, og hævdede ved hvert nyt Arbeide, end mere den høie Rang, som selv hans Modstandere omsider ikke længer kunde gjøre ham stridig.