Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1847-05-17
Til en lollandsk Bonde" Dit Maal røber Dig, Du est en Galilæer, Dette tænkte jeg strax, da jeg igaar, inden jeg tog hjem fra Torvet, modtog Avisen endnu vaad og læste dit smukke Forsvar for Forslaget om Nedsættelse af Lønnen for vor Selskabs Forretningsmænd. Jeg veed nok, at man ikke skal tale om Folks Motiver; men dette behøver jeg virkelig heller ikke her, thi som sagt: "dit Maal rober Dig". Jeg vil kun benytte Søndagen til at svare Dig nogle Ord paa din urimelige Tale. Har Du aldrig hørt, at en Arbeider er sin Løn værd, Det, mener jeg, er saaledes at forstaae, at ethvert Arbeide bør lønnes i Forhold til den Anstrængelse, den Dygtighed, den Opoffrelse og det Ansvar, det kræver og medfører, og ikke ene efter den Tid, det medtager. Tør Du vel nægte, at vort Selskab umulig kan bestaae, naar ikke dets Bestyrelse er overdraget Mænd, der med Kyndighed og Dygtighed til den Art Forretninger forbinde Jver og Jnteresse for Selskabets Vel, Og kan Du nævne mig Mange iblandt dets Medlemmer, hvilke jo næsten udelukkende bestaae af Bondestanden, som ere i Besiddelse af de to førstnævnte af disse Egenskaber ved Siden af deres Dygtighed til jævn Bondemandsgierning, eller som, om de virkelig besidde dem, da have saamegen Tid tilovers fra denne, at de kunne og ville paatage sig slige Forretninger, Du taler og Ødselhed; jeg synes Du skulde skamme Dig for at nævne det, naar Du veed, hvor let det er for Enhver, som vil tænke en Smule, at indsee, Du taler i Taaget. Nei, vel er dit Ord endnu et Trylleord for en stor Deel af Bøndernes Øren; men det skal ikke daare dem dennegang, det skal ikke blænde dem, saa at de byde de endnu faa dygtige Mænd af Standen, de have at sætte til Bestyrere af et saa vigtigt ibland deres Velfærdsanliggender, hvad man kan kalde Skam til Tak, og derved nedbryde deres Jnteresse for Selskabet og gjøre dem det umuligt at arbeide for det med Jver og Anstrængelse, hvorved det rigtigt vilde ende med, som er Falsters Bonde" har sagt, at det opløstes og vi igjen maatte tye til Herremændene. Om et saadant Udfald af Sagen vilde være Dig kjært, veed jeg vel ikke bestemt, men de veed jeg, at kommer der først Sprækker og Skaar i vor Selskab ved at de raske og dygtige Bønder trække sig tilbage fra det eller dets Ledelse, saa lykkes det ikke at klinke det sammen igjen, om vi saa havde nok saa mange det lige Klinker dertil, det tør jeg give min Salligheds Ef paa og det med frelst Samvittighed. Hvad den Barmhiertighed mod de fattige Huusmænd angaaer, Du brammer med at ville vise, da er det med den kun slet bevendt, en fattig Huusmand, som assureret for 100 Rbd., vil efter dit Forslag kunne spare aarlig - en heel Rigsbankskilling. Ei, Du barmhiertige Christen, faae Du Skam for det, Du kalder Barmhiertighed! Hvad en Bonde, som jo ikke behøver at begjære Noget af Barmhiertighed, kan spare, er i det Allerhøieste (for en Assurance sum af 4000 Rbd.) 40 sk. om Aaret. – Det havde ellers været billigt, at siden Du har fortalt, at Formanden har imellem 4 og 500 Rbd. i Løn, Du da tillige havde fortalt, hvilke betydelige Forretninger, der efter Lovene paahville ham, at han selv maa afholde Udgifterne ved Reiser omkring til Brandstederne o. s. v. og at han har saa store et Penge-Ansvar, at man endog har foreslaaet det Tillæg i Lovene, at han skal stille Caution for 2000 Rbd. Hvis Du ikke veed, hvorledes Forretningsmændene ere lønnede i det større – det saakaldte Herremændenes – Assuranceselskab, skal jeg dog sige Dig, at dette Selskab har en Regnskabsfører, der alene som saadan nyder 1 1/2 s. af hvert 100 Rbd., uagtet Summerne der ikke gaae under 500 Rbd. og flere ere paa 70,000 Rbd., og dertil har Formanden Diæter for hver enkelt Forretning, han udfører. J vort Selskab, hvor Formanden tillige er Regnskabsfører, og hvor Summerne aldrig ere over 4000 Rbd., de fleste langt under, lønner man disse Functioner med 1 s. af hvert 100 Rbd. Tænk Dig nu Forskjellen, Hvorledes synes Du nu at det Forslag seer ud, at denne ene Skilling skulde afknappes til en halv Aa, lad os dog være Mennesker, Tænk, mine Standsfæller, paa Eders Ære saavelsom paa Eders retforstaaede Vel, og lad Eder ikke daare af saa smaalige Hensyn, som den snilde lollandske Bonde, stræber at vække hos Eder. Og Du, min lille Contrapart, kryb Du i Skammelkrogen; thi Du har virkelig slet ikke fort Dig kjønt op i denne Sag. En Bonde i de mindre Landeiendomsbesidderes Brandforsikkringsselskab. Er Taxten for Dragerne ved Vordingborg og Gaabense Færgesteder ikke lige høi paa begge Steder, Jndsenderen heraf, der for faa Dage siden passerede dem begge med en Vogn, blev ved Vordingborg Færgebro affordret 24 s., men ved Gaabense kun 18 s. Det er just ikke første Gang at en saadan Uovereensstemmelse finder Sted. En stadig Reisende.