Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1838-10-12
Blandinger. Kjøbenhavnsposten indeholder en omstændelig Beskrivelse af den Fest, som i Hotel d'Angle terre fandt Sted til Ære for Thorvaldsen, og som bivaanedes af henved 300 Herrer og Damer, der, da de reiste sig for den under en Trompetfanfare, ledsaget af Festordnerne Clausen, Collin, Heiberg, Hetsch, Sager, Thiele og Weis, indtrædende Thorvaldsen, frembøde et ligesaa smukt, som imponerende Skue. Til Rungs herlige Melodi: "Herr Peder kasted Runer over Spange, afsang Forsamlingen derpaa i fuldstændigt Chor en af Hr. H. P. Holst forfattet Sang, hvori det blandt Andet hedder: Tilsøes Normannen med det blanke Værge, Til Syden drog, det skjønne Land at hærge Han risted røde Runer, En blodig Seiersskrift, Og Templer og Pauluner, Bar Spor af hans Bedrift! Konstens Glands, stolte Gudeskarer, Sank i Gruus, knuste af Barbarer Sank i Gruus. Dog hvad den vilde Søn forbrød i Tiden, Det har en anden Søn udslettet siden; Han risted store Runer: En evig Marmorskrift, Og Templer og Pauluner. Bær Spor af hans Bedrift. Meislen klang Alt, hvad grumt forødtes Fjernt i Tid, straalende gjenfødtes. Meislen klang. Vide Og atter vaagnede ved Meisellyden De skjønne Guder i det fjerne Syden. Og Syden henrykt fattede Hvad gudbesjælt var skabt, Og følte, det erstattede Hvad længst engang var tabt, Sydens Folk selv det maatte sande, Laurens Green vandt de om hans Pande - Laurens Green. Efterat derpaa Enhver havde indtaget sin Plads, holdt Prof. Clausen en Tale, hvori han med saa og sande Træk skildrede Kunstens og navnligen den bildende Kunsts velsignelsesrige Jndflydelse paa at forædle Menneskenaturen og forskjønne Menneskelivet, og ønskede den livsfriske og ungdomsvarme Olding mange og gode Dage og at Himlen, vilde holde Hævd over hans mange over hele Europa spredte Værker, at de bevarede for barbarisk Haand og Elementernes Ødelæggelse endnu for den sildigste Efterslægt maatte bære Vidne om hans Liv og Virken. Til Musik af Hartmann blev dernæst afsjungen et Chor af Grundtvig, hvorpaa Oehlenschlager betraadte Talerstolen og reciterede et af ham til Thorvaldsen forfattet Digt, hvis Motiv var hentet fra Kunstnerens Modtagelse paa Rheden. H. C. Andersen fremsagde et Digt: "Jason og Argonautertoget. Efterat dernæst et Digt af Heiberg var blevet afsjunget, reciterede Hr. H. P. Holst et andet, hvori han havde behandlet en virkelig Tildragelse af Thorvaldsens Liv. Mismodig og nedbøiet havde Thorvaldsen nemlig forladt Rom og søgte nu paa Slottet Montenero ved Middelhavets Bredder at udføre Jdeen til hans berømte Gruppe "Amor og Psyche, som længe havde foresvævet ham, men som det ikke havde villet lykkes ham at udføre. Omsider vandt han Seier og det skjønne Gudepar var netop blevet fuldendt, da Lynilden slog ned i Slottet; sønderbrudte laae alle de Statuer, hvormed Salen var prydet, men urørt stod Amor og Psyche, for hvis majestætiske Skjønhed selv Zeus havde bøiet sig. Ved den skjønne Fremstilling af denne mærkelige Tildragelse lykkedes det Hr. Holst uden at nævne eller tiltale Thorvaldsen, paa en ligesaa gribende som fiin Maade at apotheosere Kunstneren, idet han ligesom flyttede sine Tilhørere hen i fjerne kommende Tider, da en virkelig Begivenhed af Thorvaldsens Liv vilde blive besjungen paa samme Maade som de Myther, der ere os Tilsidst besteeg, overantvordede fra Hervernes Tid. Grundtvig Talerstolen og fremsagde et Digt Ving=ThorsHammer, der i hans originale og fuldtonige Vers seirede ved Fredens Bedrift, den Hammer, som Thorvaldsen havde faaet i Arv fra Vaulundur og som han havde brugt til at aande Liv ind i det Døde, ikke som hiin Brennus's Hammer, hvormed den nyeste Verdenserobrer havde knuust Millioner og slaaet sønder og sammen de døde Rester af en undergaaet Tid. Selv var han en Eremit, bemærkede Digteren, der ikke skjønnede stort paa Forskjellen imellem en Kampesteen med Runer og en Marmorstatue; men høit begeistret for Nordens Aand og dens Bedrifter, havde han med Stolthed og Glæde fulgt ligesom de gamle Normanner og deres Seierstog saaledes den nye Vanlundur paa hans straalende Bane. Et Slutningschor, ligeledes af Grundtvig, udtrykte i et Par raske Træk Hovedideen i al hans Talen og Virken - en herlig Hedenold, fuld af Daadkraft og Poest, en 68 Secler, da Døden herskede ved latinske Dødbidere og nu et atter vaagnende nordisk Liv i og ved Frihed for alle gode Kræfter og ved det levende Ord. - Efter Bordet, hvor Thorvaldsens Skaal, blev drukket til en Sang af Hertz, ledsagedes han hjem til sin Bopæl, og Selskabet skiltes ad i en Stemning, der tydelig vidnede om, at Enhver henregnede denne Aften til de nydelsesrigste Timer, han havde oplevet.