Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-03-04
Hertugen af Berrys Morder undkom vel i Øieblikket efterat han havde fuldbragt sin Misgierning, men blev øieblikkelig eftersat, og gre det paa Hjørnet af rue Colbert og rue Richelien, lige for Operahuset, hvis isolerede Bygning vender mod fire Gader. Mordet skede i rue Rameau, hvor Indgangen er, som fører til den kongelige Families Loge. Blandt flere, som forfulgte Morderen, var den Skildvagt, der i den ulykkelige Time havde Post ved Operahuset i Rue Ramean- og som præsenterede Geværet for Hertugen i det Øieblik, Mordet skete. Af denne Soldat og af en Opvarter fra et Caffehuus, der standsede og holdt ham, blev Morderen grebet og ført i Vagten i Operahuset. Han viste den høieste Grad af Koldblodighed og Ligegyldighed, som et Menneske i en saadan Situation kan lægge for Dagen. Et Øieblik sagde han, efterat han var kommen i Vagten: jeg troer jeg faaer ondt - og forlangte et Glas Vand. Man bragte ham dette, og den korte, blot fysiske Alteration, der formodentlig mest har været en Virkning af Flugten og Paagribelsen, gik strax over for ham. En Læge følte hans Puls, den slog fuldkommen rolig og naturlig. Han blev paa Stedet taget i Forhør, først af Politiepræfecten, Grev Angles, siden af Premierministeren, Grev Decazes, og hans Svar røbede en saadan Grad af Kulde og roligt Overlæg i at udføre det blodige Forsæt, som kun Fanatismens fire Jdeer kunne frembringe hos en Morder. Han erklærede, og er hidtil uforanderlig bleven ved sit første Udsagn, at han ingen Medskyldige havde, at aldrig nogen har tilskyndt ham til hans Gierning; at han ikke havde noget personligt Had eller Fiendskab til Hertugen af Berry, men at han holdt Bourbonerne for Frankrigs største Fiender, og af denne Grund allerede for 5 Aar siden havde fattet det Forsæt at tage dem af Dage. Paa Hertugen af Berry var hans Valg først faldet, fordi han var den yngste, og den, af hvis Ægteskab man kunde vente sig Familiens Forplantelse. Han havde flere Gange og i flere Aar forgjeves søgt Leilighed til at dræbe Hertugen, og havde mere end en Gang passet ham op ved Operaen og paa Jagten. Hans Alder er omtrent 40 Aar, hans Navn Louvel, hans Aasyn mørkt og alvorligt. Han er Sadelmagersvend, og arbeidede i Kongens Stald, hvorhan ogsaa tjente under Napoleon, men blev, foren eller anden begaaet Feil, afskediget, og paa Grund af at han derved under den forrige Regjering havde lidt Uret, igjen taget i Tieneste. Hans Mester gav ham et godt Vidnesbyrd, og havde intet at udsætte paa ham; efter dennes Udsagn levede han meget stille og afsondret fra alle sine Kammeraters Selskab, fortjente godt sit Udkomme, var meget ædruelig og ødede aldrig det Erhvervede. Efter Alt, hvad man hidtil har erfaret om dette Menneske, kan der neppe være Tvivl om, at han ikke er Redskabet for en Conspiration, men at egne fanatiske Jdeer have drevet ham til dette Mord. Hertugens Liig blev en Time efter hans Død bragt til Louvre i den samme Fløi af dette Slot, hvor ogsaa Henrik IV Liig var udstillet. Gjennemgangen i Louvre og Tuilerierne spærredes; alle Comedier og offentlige Maskerader ophørte samme Dag, en Politie=Anordning forbød Masker at vise sig paa Gaderne, som her i Caravallet nu og da finder Sted, den hvide Fane (som dog egentlig man kalder den graae paa Tuilerierne, og andre kongelige Bygninger, varede paa halv Stang, og Paris havde paa een Dag faaet en kjendelig forandret Skikkelse. Netop i Parisernes lystige Dage, Fastelavnsmandag og Mardi gras (Hvidetirsdag) ophørte al Lystighed; intet Spil, ingen Sang, ingen Charlataner og Harlekins (dem undtagen, der ikke vise sig for Penge) paa Gaderne; tusinde Selskaber og Baller afsagte, alle Theatre og Fjælleboder, lukkede. Pariserne, for hvem, ligesom for Romerne, Skuespil ere ligesaa vigtige som Brødet, komme maaskee til i en heel Uge, ja muligen længere, at undvære al Commedie. Det almindelige Tab, som Handels- og Nærings-Classen i Paris, Entrepreneurerne for offentlige Forlystelser, og Andre Vedkommende lide i disse Dage, regner man til mere end een Million Francs om Dagen.