Aarhuus Stifts-Tidende, 1837-02-28
Med overordentlig Jnteresse maa man i bemeldte lille Skrift følge Kunstnerens Liv fra de Dage, da den fattige Dreng og Yngling deelte sig mellem Kunsten og den Hielp og Bistand han var sin trængende Fader skyldig; igjennem hans Manddoms Aar, da Jordens Mægtige viste ham en Udmærkekse uden Lige, og indtil hans Livs Aften, da den 66aarige Olding endnu skaber med Ungdomskraft, men under af sin Lykke og al sin Hæder stedse i sit Hiertes Dybde bevarede Længslen efter det Land som har hans Vugge, til hvilket hans Huendnu levende staaer, og som han ønsker at efterlade de sjeldne Skatte, der ere Fostre af hans Aands forbansende Fylde, at de der som hans Biograph siger –, maatte forblive samlede til Lyst og Glæde for hans Landsmænd og til hans eget Eftermæle iblandt de kommende Slægter." Og disse Skatte ere mangfoldige; thi hvor utroligt det end maa forekomme dem, der mene, at det var ikke Umagen værd at reise et Museum for en halv Snees Figurer, saa har dog Thorvaldsen fuldendt et Antal af to hundrede Værker (og mangt et Værk indeholder mangfoldige Figurer), og det foruden Busterne (Portraiter af Hoveder), der beløbe sig til et Antal af flere Hundrede. Og af alle disse Værker er, deels i Marmor deels i Gibs, allerede Halvparten indenfor Danmarks Grændser, hvor de tildeels ligge skjulte, og Landet vil neppe kunne modtage det Øvrige, saafremt ikke en særegen Bygning indrettes til at optage og samle vor berømte Landsmands Værker. Forlangte Jndrykkelser. "Om Communevæsenet i Danmark, af L. C. Reckelmann, er et nysudkommet Skrift, der, dybt indgribende i Tidens Forhold, har Fordring paa enhver Fædrelandsvens Opmærksomhed. Forfatterens Embedsstillinger som Borgemester, Byfoged a. have givet ham speciel Anledning til nøie Bekjendtskab med Communevæsenet. Dette i Forbindelse med Æmnets Vigtighed vakte Lyst til at behandle det, og neppe skuffes Forfatteren i det Haab, at hans i dette Skrift nedlagte Erfaringer og Anskuelser ville foranledige Diskussioner, hvoraf det Rette vil fremgaae. Forordet slutter med følgende bemærkning: "Den gjensidige Kjærlighed, som hos os i en sjelden Grad finder Sted imellem Kongen og Folket, vil, som jeg haaber, paa en tilfredsstillende Maade jevne de Collisioner, som uundgaaelig maa finde Sted ved Bestemmelsen af Stats= og Commune=Autoritæternes gjensidige Myndighed og Raadighed, og ligesom Kongen, som Giver af de liberale Jnstitutioner, hvorfra Man seer Forslaget til en hensigtsmæssig Commune-Organisation imøde, maa antages, at ville indrømme Communerne Alt, hvad der kan skjønnes at være dem tjenligt, for saavidt det kan bestaae med Statens Vel, saaledes vil ogsaa Folket have al Grund til at holde sig overbeviist om, at, om dets Repræsentanter maatte indskrænkes i deres Autoritæt til Communernes Bestyrelse meere end det maatte findes passende for dets Tarv, en saadan Jndskrænkning kun vil anvendes som Følge af Kongens høiere Anskuelse om hele Statssamfundets Vel." – Skriftet begynder med en kort historisk Recit, for saavidt Communevæsenets Organisation og Forvaltning i Danmark angaaer. Den vidner og et grundigt Studium af Kilderne ligefra Tacitus indtil Forordn. 28de Mai 1831. Om en selvstændig Anskuelse af de historiske Forhold findes et stærkt Vidnesbyrd i følgende Yttringer: "Det er aldeles ugrundet, hvad der i Almindelighed paastaaes, at Souverainitetens Overdragelse har foranlediget den Sløvhed og Mangel af Jnteresse for offentlige Anliggender, som i Aarhundreder har fundet Sted. Hvad Statsanliggender angaaer, da indtraadte denne Sløvhed fra den Tid, Folket ophørte at møde bevæbnet paa Lands thingene, og saaledes at imponere Adel og Geistlighed. Fra den Tid, Folket, ifølge sine fredelige Sysler, forhindredes fra, i Masse at deeltage i de offentlige Anliggender, formindskedes dets Anseelse, som Stand, og inden føie Tid havde det aldeles mistet sin Stemme i Statens Anliggender først fra Sonverainitetens Jndførelse kan Man, saa forunderligt, ja høist paafaldende det end maatte synes, antage, at der fremspirer nogen Almeenaand i Danmark, idet man nu, da Kongens og Statens Jnteresser vare sammensmeltede, ansaae Staten personificeret i Kongen, og Massen af Nationen, i Tillid, til, at Kongen, ifølge heraf, hverken kunde eller vilde Andet, end Statens eller sit eget dermed i Forbindelse værende Vel, koncenterede sine Jdeer og Statens Vel i Kongens Person, der saaledes blev det første almindelige Foreningspunkt, som det danske Folk nogensinde har havt for almindelig Statsinteresse.