Aalborg Stiftstidende, 1835-06-13
De anklagede Defensorers Sag er paadømt af Pairskammeret den 4de Juni, efter at den i 7 Dage uafbrudt have beskjeftiget Retten. "Dommen, sige Journalerne, Her kun tildeels og tilsyneladende mild; men, prøver man den nøiere og med Apartiskhed (hvortil imidlertid hører, at have fulgt Debatterne in extenso og at besidde en fuldstændig Kundskab om de franske Jnstitutioner), saa vil den synes haard, tildeels barbarisk og i visse Puncter øiensynlig retsstridig, saavel med Hensyn paa den rationelle som paa den positive Lovgivning. Hr. Trolat, som har tilstaaet, at have anordnet Offentliggjørelsen af det bevidste Brev, er dømt til 3 Aars Fængsel og 10,000 Fr. Bøder; Hr. Michel, Brevets Forfatter, er sluppen med 1 Maaneds Fængsel og 10,000 Fr. Bøder og samme Straf er tilkjendt begge Journalernes Redacteurer, derr. Bichat og Jaffrenou. Den Uforklarligste i Dommen finder man dog at være, at Retten har dømt 2 Jndstævnede, som aldeles ikke have villet svare under Proceduren, hver af dem til 1 Maaneds Fængsel og 200 Fr. Bøder, den mindste Straf, som kunde have rammet dem, om de vare blevne over beviste. Samme Skjebne har den Deputerede Hr. Andry de Puyraveau havt, hvilken, som man vil erindre, skriftligt havde erklæret Præsidenten, at han ikke vilde møde. Bladet Tribunens Defensor, Hr. Garrut, brugte et Afsnit af en Tale, som Hr. Barthee for 11 Aar siden havde holdt til Forsvar for Journal du Commerce, til Text for sit Forsvar: "En Nations Frihed, havde hiin sagt, hviler paa to Støtter, paa et frit Valg af Nationalrepræsentanter og paa Trykkefrihed. Selv om den Første for en kort Tid, træder tilbage i Skyggen, er endnu Jntet tabt, naar kun den Sidste vedligeholdes i sin fulde uindskrænkede Tvangløshed. Falder ogsaa den, eller finder den blot Hindringer, da gives der hos et Folk kun Herrer og Slaver, o. s. v. I Løbet af Forsvarstalen, hvis Frifindethed og Diervhed vakte megen Sensation, bragte han ogsaa den bekjendte yttring af Ludvig Philip ved hans Tronbestigelse: "Nu ingen Trykkefriheds=Processer merel" i Erindring, og meente, at det var overflødigt at pege hen paa, hvorledes dette med saa mange andre Juli=Løfter, var blevet til Vand. Slutteligen erindrede han Pairerne om, hvor høimodigt han og hans republicanske Venner havde behandlet dem (Pairerne) efter Juli=Revolutionen, i hvilken de stode som Overvundne, og opfordrede dem til, nu, da de et Øieblik stode som Seierherrer, ikke at tabe denne Erindring af Sigte. Reformateurens Defensor, Hr. Raspail, greb Gemytterne dybest i Slutningen af sin Tale, da han skildrede Lidelserne i det Fængselsliv, som i de senere Aar den største Deels af de Mænd, som toge en virksom Deel i Juli=Revolutionen og ere blevne dens Grundsætninger troe, have maattet føre. Naar Deel, saa sluttede han, snart seer den ene, snart den anden af os, i sin blomstrende Alder, bæres til den tidlige Grav, da maa De erindre Dem, at det er Fængselsluften, ved hvilken deres utaknemmelige Regjering har brudt en Kraft, hvis første Daad var at hæve denne selvsamme Regjering paa Tronen, en Kraft, som Regjeringen selv gav den Retning, den nu forfølger som en Forbrydelse, medens æreløse Apostater synes at kunne gjøre sikkrest Regning paa Æreslegionens Orden. Denne Art Processer foranledige næsten altid dervere Yttringer under Proceduren, end dem, der oprindelig have reist Sagen.