Kiøbenhavns Postrytter, 1791-09-12
Paris, den 26 August. Jo nærmere man kommer det Øyeblik, da Constitutionsacten skal overleveres Kongen, jo meere uliige blive Meeningerne om Maaden, paa hvilken dette vil skee, og Formodningerne om Kongens Forhold ved Actens Modtagelse. J Forgaars hedde det, at Commissionen vilde endnu samme Aften lade decretere, at Kongen skulde sættes paa frie Fod, for desto muntrere at tilbringe Ludvigs dagen i Gaar, saadant skeede ey allene ikke, men Slottet blev tvertimod stærkere besat, og de sædvanlige Glædes skud og Concerter fandt ikke Sted, ja Kongen saae paa denne Dag ingen andre end hans Huusbetiente. Han skal ogsaa med Uvillie have sagt: "Min Ulykke kan blot bringe dem til at rødme, som ere Skyld i den. Man har vel kunnet føre mig bag Lyset; men mine Hensigter have stedse været reene." – Man har især lagt Mærke til, at Kongens Miner forandres ved at see Hr. Fayette, og han skal adskillige Gange have sagt: "Jeg kan ikke begribe, hvorledes Fayette har kunne overtale sig til denne ubehagelige Post, han har hos mig." – J samme Tone omtrent skal ogsaa Dronningen forklare sig. Sidstafvigte Marie Dag (den 25de, forlangede Fiskerkonerne at indlades for at levere hende en Bouquet, Hr. Fayette spurgde Dronningen, om hun vilde tillade det? Hun skal i Vrede have svaret: De er jo eene den, der har Commando over Ind= og Udgangen i Thuillerierne. – Vist er det, at de gode Fiskermatroner maatte baade Mariædagen og Ludvigsdagen (i Gaar) smukt staae udenfor. Man vil da endelig forsikkre, at de rette Fiskerkoner vidste ikke det ringeste af denne Expedition, men at det har været andre godt Folk, som havde laant deres Navn, og af Hospartiet faaet 12 Livres hver, for at forklæde sig og forlange Audience med Bouquetten. Ligesom vore ivrige Jacobinere lydeligen dadle alle de Modificationer, som Commissionerne have bragt i Forslag til Kongens Bedste, saa have de ogsaa forlængesiden viist sig misfornøyede med den Maade, paa hvilken den nu fuldt færdige Constitutionsact skulde Kongen overleveres. Der siges nemlig, at der skulde erklæres Kongen, hvorledes det stod ham frit for, efter Behag at vælge sig en Stad i det franske Rige, for der i Roe at kunne overlægge, hvad han vilde beslutte. Hans nye ham formerende Garde, (som ikke skal være mere end 1800 Mand stærk, og ey bruges til nogen anden Tieneste) skulde ledsage ham til den valgte Stad. Jacobinerclubben paastaaer derimod, at Constitutionsacten bør forelægges Kongen i Thuillerierne, samt at han, om han endog i eet og alt accepterer den, bør pro forma nedlægge sin Krone, for, efter den aflagte nye Eed, igien at modtage den af Folkets Hænder. Videre have Jacobinerne foreslaaet, at Kongen ey længer maatte trække sin Livrente, siden en fuldstændig Civilliste er ham bevilget. Man beregner denne Livrente til tre Millioner Livres; og han har allerede, førend han kom til Kronen, havt en stor Deel deraf, da hans Arvepart efter hans Bedstefader, Stanislaus Leszinsky, blev anvendt dertil. J Henseende til de Kongelige Prindser har Nationalforsamlingen decreteret, at de skulle være qualificerte til alle de Poster og Embeder, til hvilke Kongen udnævner, Ministerposterne undtagne; dog skulle de ogsaa, paa Kongens Forslag og efter det lovgivende Corpses foregaaende Authorisation, kunde faae Commando over Landarmeen og Flaaden, saaog sendes i Ambassader." Ministerposterne nægtede man dem paa den Grund, at de ikke kunde have nogen Deel i Kongens Ukrænkelighed, naar de som Ministre maatte staae Nationen til Ansvar. Deres militaire Læreaar ville herefter blive haarde og lange, siden de fra neden skulle igiennem alle Grader tiene sig frem til Oberst lieutenanter; thi derfra kan Kongens hele Magt ey dispensere dem. – Da dette var afgjort, bragte Commissionerne Titelen "Prinds i Forslag for Kongens Forvandte. Præsten Monero sagde, at naar de endelig skulde hedde Prindser, saa maatte Ordet Prinds dog ikke staae foran men bag efter Navnet; det maatte f. Ex. ey længer hedde Prindsen af Conde, men Hr. Conde, fransk Prinds, J Førstningen loe man af dette Jndfald; men det vandt snart almindeligt bifald, og der blev decreteret: "at de til den eventuelle Tronfølge qualificerte Lemmer af Kongens Familie skulle føre det dem ved Fødselen givne Navn, med Tillæget, fransk Prinds, at Beviisene for deres Fødsel, Ægteskab og Død skulle overleveres det lovgivende Corps, for at henlægges til Forvaring i dets Archiv, og endelig, at Tilnavnet, fransk Prinds, hverken giver dem noget Privilegium eller unddrager dem fra de Love, som alle Riigets øvrige Borgere ere underkastede."