Berlingske Tidende, 1815-04-28
Det til Parlementet stilede Budskab fra Prindsregenten af 5te dennes er just ikke skikket til at berolige Fredens Venner. Hs. Kongelig Høihed anfører, som Grund for de engelske Stridskræfters Forøgelse, de i Frankrig forefaldne Begivenheder, som skulle stride mod de bestaaende Tractater. Naar altsaa Engelland forøger sin Magt saa maa ogsaa Frankrig vaage over sin Sikkerhed. J Østerrig, Rusland, Preussen, i alle Dele af Tydskland og i Jtalien foretages en almindelig Bevædning. J Østerrig er Landeværnet bleven indkaldet. Stærke Troppeafdelinger gaae til Jtalien. Man veed endnu ikke om alle disse Tropper alene ere bestemte til at vedligeholde Jtaliens Rolighed, eller om de skulle gaae angrebsviis frem. - J Preussen, herster en stor Virksomhed forat sætte Armeen i Bevægelse. Alle Officerer ere indkaldte. - Kongen af Sardinien har ved sine og engelske Tropper ladet Monco besætte, da dog kun Frankrig har Ret til at holde en Besætning der. Vi maae derfor forlange en nærmere Oplysning desangaaende. J Spanien trækker en Armee sig sammen ved Pyrenæerne. Herved er at bemærke, at befalingen dertil kun blev givet paa Hertugen og Hertuginden af Angoulemes Forlangende. J Aaret 1815 saavelsom i Aaret 1793 kaldte altsaa de indfødte franske Prindser udenlandske Armeer ind paa vort Grund. Paafaldende er det, at af de Forenede Nederlandes Sonverain ere 120 franske Soldater og 12 Officerer, som kom fra Rusland, blevne anholdte. Hele Europa væbner sig. Mod hvem ere disse udrustninger stilede: Man nævner vel Deres Person, Sire, men man mener egentlig Frankrig, Den ugunstigste Fred, som de fremmede Magter nogensinde havde vovet at tilbyde Dem er den, hvormed De nu vil være tilfreds. Hvorfor ville de Allierede ikke længere vide af den Tractat, som de selv have fastsat i Chaumont og undertegnet i Paris, Frankrig vil ikke længere have Bourbonerne. Disse søge nu at ophidse de fremmede Nationer imod os. Om imidlertid, Sire, for nærværende Tid ogsaa Alt truer, saa ere dog endnu ingen Fiendtligheder udbrudte. Jngen Gierningssag beviser endnu noget Fredsbrud. Vi ere imidlertid indskrænkede til uvisse Formodninger. Efter et ubestemt Rygte, er der den 25de Marts sluttet en ny Overeenskomst i Wien. Er Diemedet af samme defensivt, saa vil Frankrig ikke beklage sig derover; men dersom den forholder sig anderledes, saa angriber man den franske Nations Uafhængighed. - Prindsregenten i Engelland erklærer, at han, førend han handler, vil være enig med de andre Magter. Alle disse Magter ere bevæbnede og raadslaae. Kun Frankrig, som er Gienstanden for disse Raadslagninger, fra hvilke det udelukkes, er endnu ikke bevæbnet. Under disse vigtige Omstændigheder, og formedelst den store Uvished angaaende de udenlandske Magter, hvis Forholdsregler ere meget foruroligende, blive ogsaa fra Deres Side, Sire, Forsigtighedsforholdsregler til Parisertractatens Opretholdelse nødvendige, og jeg troer derfor at turde henvende Deres Opmærksomhed paa de Forholdsregler, som Frankrigs Sikkerhed og Rationalærens Forsvar kræve. Undertegnet. Caulaincourt, Hertug af Vitenza, Minister for de udenlandske Anliggender. Følgende er det egenhændige Brev, som Napoleon ifølge Dags. moniteuren har skrevet til Souverainerne: Min Hr. Brøder J Løbet af forrige Maaned vil De have erfaret min Tilbagekomst til Frankrig, mit Jndtog i Paris og den bourbønske Families Afreise. Disse Begivenheders sande Beskaffenhed maa nu være Deres Majestæt bekiendt. De ere et Værk af en uimodstaaelig Magt, den eenstemmige Villie af en stor Nation, som kiender sine Pligter og sine Rettigheder. Det Dynastie, som igien var bleven paatvunget det franske Folk, passede ikke for det. Bourkonerne vilde ikke meere harmonere hverken med dets Sæder eller dets Følelser. Frankrig maatte derfor skille sig fra dem. Dets Stemme hid taldte en Befrier. Den Forventning, som bestemte mig til de storste Opoffrelser, var bleven skuffet. Jeg er kommen tilbage, og fra den Plet, hvor jeg først satte Foden i Land, har mine Undersaatters Kiærlighed ledsaget mig lige til min Hovedstads Skiød. Det første mit Hierte byder mig, er, at giengielde saastor Kiærlighed ved at opretholde en hæderfuld Rolighed. Gienoprettelsen af den Keiserlige Trone var nødvendig for de Franskes Lykke. Min kiæreste i Tanke er derved ogsaa at bidrage til at befæste Europas Rolighed. De forskiellige Nationers Faner ere afvexlende blevne forherligede af tilstrækkelig Hæder. Skjebnen har ladet store Ulykker følge paa store Seire. En skiønnere Kampplads er nu aabnet for Souveralnerne, og jeg er den første, som er rede til at træde inden for dens i Stranker. Efterat Verden er bleven givet Exempler paa store Slage, vil det for Eftertiden være desto behageligere ingen anden Rivalitet at kiende end den efter Freden, ingen anden Strid end den hellige Kamp for Nationernes Lykke. Gierne og med Aabenhiertighed i nævner Frankrig lydeligen dette Formaal for sine Ønsker. Holdende over sin Uafhængighed skal det være en uforanderlig Grundsætning for dets Politik strængt at agte andre Nationers Uafhængighed. Det som dette er Deres Majestæts personlige Følelser, hvilket jeg er saa lykkelig at troe, da vil den almindelige Rolighed være sikkret for lang Tid, og Retfærdigheden ene vil være istand til at bevogte de respective Landes Grændser. Jeg griber denne Leilighed a.