Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1783-03-21
Tanker ved en Vens Grav. Min Vei, ledsaget af en Tænkende, faldt for faa Dage over de Dødes Grave, iblandt disse udmerkede sig en nye Grav, det aandede mig at spørge, hvis Levninger derudi, hvilede, min Ledsagere svarede mig, Støvet af din og min Ven, salig Hr. N. D. Wamberg, forhen Klokker, og Catechet ved St. Hans Meenighed her i Odense, en af de stille i Landet, Redelighed for Gud, oprigtig Kierlighed mod Næsten, Aarvaagenhed i sit Kald, Flittighed i al sin Gierning, Taalmodighed i sin og sines Lidelser, Virksomhed uden Støi i sin liden Kreds, besiælede alle Nr 178 Rbd. hans Handlinger, Kort sagt, opfyldt med mange Kierligheds og Retfærdigheds Frugter, blev han optagen, som et Neeg, der er kommen til Moedhed; Han døde, og med Abraham blev begravet i en god Alderdom, elsket af sin Gud, savnet af sine førgende Efterlevende, og æret af alle Retsindige, blandt hvilke, hans Minde lever til Vilsignelse, som Fader, som 52 Aars Lærer, som Ven, som duelig Borger, og som sand Christen, ved hvis grundige Underviisning, ustraffelige Vandel, og lærerige Exempel, mange Gamle og Unge ere bragte paa Dydens Vei. Han fik sin Naadeløn med Arbeiderne i Viingaarden, da det lakkede mod Dagens Aften, og haabefuld i Troe og Tillid til Forsoneren, indgik i sin Herres Glæde. Jeg hørte med Opmerksomhed - jeg tav, og i min dybe Tavshed, ønskede den Sallige til Lykke. Mine Tanker samlede sig, og - fuld af Føelsomhed over Livets Forfængelighed, sukkede jeg, i det mig stuntes, fra denne Ærværdiges Grav, at høre: jeg vil hellere vogte Døren, ved Herrens min Guds Huus, end længere være til Huse i de Ugudeliges Paulluner. Historisk. Paa den Tid da Schach Jehan regierede i Jndostan, havde Kongen af Persten sendt en Ambassadeur til det Jndostanske Hof. Denne Gesandt var en dygtig Mand, meget forstandig, og som stedse havde sin Herres Ære og sit Fædrenelands Velfærd for Øinene. Da han havde sin første Andiense, vilde de overtale ham til at hilse Monarken paa Jndiansk Maade, men Gesandten var ingenlunde at formaae dertil, da denne Slags Hilsen var i hans Øine alt for ydmygende. Han hilsede da paa persisk Maade, og bukkede Hovedet ned, i Steden for at lade sig falde til Jorden. Schach Jehan blev meget forbittret over denne Stvithed, og besluttede derfor at hevne sig paa ham ved den første Leilighed. Kort Tid derefter skulde Gesandten atter have Andiense; Schach Jehan befalede da, at Porten til Andiensstedet, som i deres Sprog kaldes Lam Kas, skulde tillukkes, og i dens Sted kun en liden Laage eller Lem, som var anbragt underst paa samme, staae aaben, hvorigiennem et Menneske ikke kunde gaae, uden han skulde bukke Hovedet ned til Jorden og krybe igiennem paa Hænder og Fødder, paa det Gesandten, naar han kom igjennem samme, skulde imod sin Villie have hilset Schach Jehan paa en Maade, der var nok saa ydmygende som den Jndiske. Da dette nu var iverksat ankom Gesandten, men saasnart som han saae denne Laage, merkede han strax det Puds man vilde spille ham, og derfor i Steden for at krybe ind med Hovedet forud, vendte han sig om og krøb baglends ind; Schach Jehan, som stod inden for, og nu blev ret forbittret over at hans Anslag Slog ham feil, raabte til Gesandten: Mener du at du kommer ind i en Asenstald, Herpaa svarede Gesandten, uden at vende sig om: Hvem skulde troe andet, naar man seer saadan en Dør.