Aalborg Stiftstidende, 1835-03-25
De udenlandske Blade ere opfyldte med Debatter, baade i de engelske Parlamenter og i de franske Kamre. Paal begge Steder have Ministerierne at kæmpe mod mægtige Op positioner, men endnu synes det engelske Ministerium at ville holde Kampen ud til det Yderste. Dog er det vel et ikke uvigtigt Beviis paa den offentlige Menings betydelige Vægt, og det engelske Ministeriums Agtelse for samme, at Marquien af Londonderry har nedlagt sin Post som engelsk Gesandt ved Hoffet i Petersborg, og, da dette, saa at sige, er den eneste Begivenhed af nogen Betydning, Poster har medbragt Efterretning om, meddele vi noget Udførligere om denne Gienstand. Forskjellige Attringer i Underhuset, foranledigede Marquien til at holde Conferentser med Hertugen af Wellington og Sir Robert Peel. Følgen af disse var, at han traadte tilbage, og den 16de Marts forkyndte han Overhuset denne sin Bestemmelse. Efter hans egen Paastand havde det ikke været Hertugen af Wellington, men Sir Robert Peel, som havde bragt ham i Forslag til Kongen. Han føiede til, at han, for sin Person, havde været af den Mening, at han vilde være istand til, som Gesandt ved det russiske Hof, at opfylde sine Pligter i begge Nationers Jnteresse, ved at knytte Baandet imellem dem end fastere. De Angreb, der vare skeete paa ham, havde ligesaalidet Han som hans Ven Hertugen havt nogen Anelse om men saasnart som han havde erholdt Underretning om de, ham angaaende, Discussioner i Underhuset, var det blevet ham klart, at der kun blev ham een Vei aaben, og at Pligt mod hans Souverain bød ham, under nærværende Omstændigheder, ikke at modtage den ham tiltænkte Post, da den Dadel, han hos en Deel af den lovgivende Magti(Underhuset) havde været Gienstand for, vilde bringe ham i en upassende Stilling, som Kongens Repræsentant ved et fremmed Hof. - Hertugen af Wellington forsvatede den skeete Udnævnelse, da Ansvaret ogsaa hvilede paa ham, som Udenrigsminister, og anførte netop Marquiens 9-aarigen Tjenestperiode, i hvilken han beklædte Gesandtskabsposten i Wien, og som Oppositionen havde havt saameget at udsætte paa, som et Beviis paa Marquiens diplomatiske Dygtighed. Desuden havde Ruslands militaire Stilling været en Grundsk mere til at ansee Valget af en saa udmærket Militair til denne Gesandtskabspost for meget hensigtsmæssigt. Jøvrige lerklærede Hertugen sig, paa det Bestemteste, imod Underhusets Jndblanding i Cabinettets Forret til at udnævne Ministre, hvilken Jndblanding saa meget mindre burde inddrømmes, som de ansvarlige Ministre have at gjøre begge Parlamentshuse og hele Landet Rede for, hvilke Personer de udnævne til slige Poster, hvilke Jnstructioner de meddele dem, og oven kjøbet for Maaden, hvorpaa disse Jnstructioner blive udførte. - Denne sidste Yttring foranledigede et Svar fra Marquien af Lansdowne. Han inddrømmede, at Underhuset ikke, i Almindelighed, burde udlade sig om en af Cabinettet foretaget Udnævnelse til en Gesandtskabspost, men han ansaae dog Huset forpligtet til at henvende sin Opmærksomhed paa ethvert Foretagende af Regjeringen, ved hvilket den Rolighed, som nu hersker i Europa kunde blive forstyrret. En saadan Bekymring kunde man, i nærværende Tilfælde, vel være berettiget til at nære, da det var bekjendt nok, at Marquens politiske Anskuelser, med al Agtelse for hans private Caracteer, ikke egne sig til at fremme Udviklingen af den nærværende Gjæring i Europa, paa en med det liberale Parties Anskuelser og den fremadstræbende Tids Fordringer overeenstemmende, Maade; at Marquien i det Hele ler imod Alliancen imellem England og Frankrig og imod det forrige Cabinets System, med Hensyn til den udvortes Politik, maatte ogsaa vække Bekymringer hos Enhver, som, netop i denne Politik og i hiin Alliances Vattighed, seer det eneste Middel til at vedligeholde den europæiske Fred uforstyrret. - Iøvrigt have Debatterne, nu, som hidtil, dreiet sig om den meere eller mindre faste Fod, Ministeriet ansees for at staae paa.