Den Vest-Sjællandske Avis, 1817-04-17
J det Østerrigske var Luften ligesaa mild, i den keiserlige Park ved Wien fældede Hiortene allerede deres Takker i Januar, som pleier at være et Forbud paa Foraaret, og ellers ikke indtræffer førend i Marts. Men har af ældre Optegnelser seet, at det ikke har tildraget sig siden Aaret 1747, hvilket Aar ud mærkede sig ved et meget tidligt Foraar og en rigelig Høst, og som allerede var til Ende inden Udgangen af Junii. – J Frankerige havde Veirlige samme Beskaffenhed som i Tydskland og i de danske Stater. Der blev berettet derfra, at ved det milde Veirlig, som indtraf i Januar og Februar, blev meget Korn indhøstet paa Markerne, og indbragt i god Stand, hvilket man ved det overhaands Regnveir i Efteraaret havde ladet ligge deri den Tanke, at det ikke kunde reddes; (det synes at være lidt ubegribeligt) ogsaa fortælles derfra, at i de Pyrenæiske Bierge paa Sydgrændsen af Frankerige har Veiret havt en ganske anden Beskaffenhed, da saavel der som i Nederlanguedoc ikke var faldet en Draabe Regn i 7 Maaneder. Heeden var der ligesaa stærk i Januar som ellers i Juni, men paa hin Side af disse Bierge i Spanien skal det have været en overordentlig streng Vinter. – Fra Savoien fortalte man, som fra Frankerige, at man havde i Januar heldigt indhøstet det Korn, som man i Efteraaret havde forladt paa Markerne (men der ere kolde Biergegne, Sneen kom tidlig og bedækkede Sæden). Men den Væde i Luften, som udgiød sig i Vintermaanederne i store Regnstrømme over Sletterne, styrtede sig i Januar i mægtige Sneemasser, over Schveitserlandets Alper, disse sank siden, som frygtelige Laviner, ned i Dalene, og anrettede store Ødelæggelser. Man bemærkede, at saavel i deschveitseriske som i de tyrolske Alper, afløste sig store Klippestykker fra de himmelhøre Bierge, sank ned i Dalene med forfærdeligt Bulder, og de store og rundt omkring adspredte Steenmasser spærrede Passagerne. Saaledes jevner sig efterhaanden alting i den moderlige Jords Skiød, dens Overflades Høider og dens fornuftige Beboeres Forskielligheder. Paa det store Bernhards Bierg, som Napoleon eengang oversteeg med sin Armee, bleve 6 Mennesker begravede under en Snee-Lavine; det Kloster, som ligger oppe paa dets Høide, mistede alle sine Hunde, som Munkene bruge til at oplede de forulykkede Reisende, de bleve qvalte under Sneen. – Stige vi over Alverne ned til Europas sydligst liggende Land, til det skiønne Jtalien, saa høre vi Vinterens usædvanlige Mildhed at beskrives med de meest fortryllende Farver, i Februar stod Kornet allerede i Dræ paa Markerne ved Verona; Mandel og Pferskentræerne blomstrede, Viinstokkene skiøde deres Spirer; Lærkerne og Kramsfuglene lode deres Sange lyde over Markerne; der vare alle Tegn til et frugtbart Aar og en tidlig Høst, saaledes udgyder den Altforbarmende med faderlig Haand sin Velsignelse i Naturens Skiød, naar han ved for et Øieblik at unddrage den sin Bestyttelse, har villet bevæge Støvets letsindige Beboere til at henvende deres Tanker til ham. Tidlig paa Vinteren, i Begyndelsen af Dec., var der falden en uhyre Mængde Snee i det nordlige Jtalien; det samme var Tilfældet i Constantinopel; Sneeveiret varede der i flere Dage. Denne Kulde maae have svaret til den strænge Vinter, som begyndte hos os i Slutningen af December, men siden saasnart ophørte; thi i Kuldens Hiemsted, i Ruslands vidt udstrakte Stater, var det samme sieldne og ubegribelige Vinterveirlig, saaledes skrev man fra Reval i Slutningen af December: at Luften var saa usædvanlig mild at Fiorden var endnu slet ikke tilfrossen, den 15de Januar stod Thermometret i Petersborg 2 Grader over Frysepunktet. Man klagede over at Veirliget var saa mildt, at Transporten af Kornvarer fra det indre Land af og til Søestæderne blev derved forhindret, som ellers sædvanligst og lettest skeer og Vinteren i Slæder og paa de tilfrosne Floder. Samme Veirligt vedblev Februar igiennem, saa at de ældste Folk ikke kunde mindes en saadan Vinter. J Polen var det ligesaa beskaffent: det var ideligt Regnveir. (Det er mærkeligt, at den Kulde, som vi havde hos os i November, paa samme Tid ogsaa viiste sig inde i Asien, som i Staden Tiflis i Georgien.) Det er begribeligt, at i England, som end ger mere vestlig end det øvrige Europa, havde samme Vinter-Veirligt; ogsaa derfra blev klaget over den uophørlige Regn, og den Skade, som Floderne foraarsagede ved deres Oversvømmelser.