Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-10-11
Det mellem den 17de og 18de f. M. paa Rygen indstrandede, fra Livorno til St. Petersburg bestemte norske Skib de fire Søskende, havde Malerier og andre Konstarbeider inde, for hans Majestæt Keiseren af Rusland, hvoriblandt fortrinlige Arbeider af de Russiske Konstnere Bruni, Samanow og Eggiul, som Keiseren paa egen Bekostning lod besøge Rom. Man siger i Almindelighed saa stum, som en Fisk, men Cuveir omtaler en Fisk, som modsiger dette Ordsprog. Det er Maigre (SciaenUmbra, som gives i Middelhavet og paa de franske Kyster. Den er ikke der ualmindelig, undertiden 5 til 6 Fod lang, omtrent 60 Pd. vægtig og begavet med saadan Styrke, at den kan slaae er Menneske til Jorden. Naar de svømme i samlede Hobe, give de en Allarm eller et Brøl fra sig, som lokker Fiskerne derhen og er efter disses Beretning saa stærk, at de kunne høre denne Sang, som de kalde den, op fra en Dybde af 20 Favne Den bekjendte Epicuræer Mercier gjorte Bekjendtskab, med en Fransiskaner, som for at indsamle Penge var kommen til Paris. Denne bad ham, da han ikke kjendte hans Ædelyst, at han dog ville besøge hans Kloster, naar hans Vei faldt saaledes. Mercier lovede det og holdt ogsaa strax derpaa Ord. Da han var ankommen til Klosteret, førte den gode Munk ham ind i en Sal, satte for ham et Bord med smaae Klosterbrød, og forsikkrede, at han strax skulle bringe ham noget Varmt. Saasnart han var borte, spiste Mercier i Tanker op de 10 smaae Brød, saa at Munken da han kom tilbage med et Fad Lindser, fandt det tomme Fad, og sagde; det glæder mig, at det smager Dem, jeg skal strax hente mere Brød. Da han gik bort i denne Hensigt, gav Mercier sig i Færd med Lindserne og blev ogsaa færdig med dem, førend den tjenstfærdige Pater kom tilbage med ti andre smaae Brød. Nu, det er brav vi have Lindser nok endnu, jeg vil strax hente mere. Han gjorde det, og - fandt igjen Brødfadet tomt. Nu, sagde Munken, som ikke meere kunne skjule sin Forundring, det er sandt, De har en god Appetit. Hvor vil De nu reise hen?" "Jeg har, svarede Mercier, funden at min Mave ikke paa nogen Tid har været i fuldkommen Stand, jeg reiser derfor til næste lille Stad for at consulere en berømt Læge desangaaende. "Saa, sagde Fransiskaneren, da beder jeg Dem, dog at forskaane vort Kloster for Deres Besøg; thi de ville med fuldkommen frisk Mave være i Stand til at æde det reent op. Spører, Præst i Rechenberg i Franken, levede. i det attende Aarhundrede. Hans Præken, hvoraf Nedenstaaende er uddraget. er trykt 1720. Den blev holdt i Anledning af Bækkeners Udsættelse til Bedste for de Fattige, og Texten var Tob. 4, 22. Sørg ikke, min Søn, fordi vi nu ere fattige, o.s. v. Ved denne Leilighed erindrede han, at To bie Hustru ernærede den blinde Mand ved at spinde, (Kap. 2, 15.), og gjør derved et hæftigt Udfald. ei allene mod Bønderqvinderne, men fornemmelig mod sin egen Kone. "Min smukke Engel! saaledes tiltaler han hende: Gud bevares! Hvormange Alen Tøi har Du spundet til i Vinter," Aa hvad, - siger det Skabilkenhoved: Du har jo i Sommer seet det paa Blegen, saa behøver Du jo ikke at spørge derom?" - Tosse, jeg veed det nok, halvanden Alen mindre end Trefjerdedeel. Det er saameget man kan bøde en Skjorte med optil Navlen." - Derpaa tiltaler han sig selv; Hold, Vor Herre forlade mig, Gaaer Præsten saaledes sin egen Kone paa Livet, hvad vil han da gjøre ved Andres: "Ved at besvare sig selv, kommer ham til at fremlægge sin uskrømtede Troesbekjendelse betræffende det smukke Kjøn. "Qvinden elsker jeg af Naturen, naar hun er smuk, galant, artig, honet og pyntelig klædt, ligesom en smuk Hest, saa veed jeg nok at respectere hende, naar hun kan holde godt Huus, see paa Mandens Øine Alt, hvad han vil. Hal da leer Hjertet, naar Manden kommer hjem og møder saadan elske værdig Engel, der med de smaa sneehvide Hænder tager fat paa ham, kysser og klapper, sætter, en lille Steg og lidt Salat paa Bordet, flytter sig tæt hen til ham og siger: "Min Engel! Hvor vil han have, jeg skal skjære?" og andre slige honning= og sukkersøde Ord. Men naar en hoskiboski, roski, et gammelt Orgelværk, et forrustet Rivejern, et Murmeldyr, en Skændegjest, en Maaræske, er i Huset, som altid brumler: Mum, Mum, Mum, som slaaer den ene Dør efter den anden, som farer ud i Gaarden med Jldtangen og kaster den saa igjen hen i Skorstenen; som gjør et Fjæs, der seer ud som en Uglerede, som ikke lader andet komme paa Bordet en Suppe af salte Helvedpølen, som har et Gesigt som en Æddikebrygger, og hvad Satan det ellers hedder, saadan En kan jeg ikke lide. Angaaende Omvendelsen paa Sottesengen udtrykker han sig saaledes: "Mange Christne har den dumme Mening: Aa, naar jeg kommer paa Sottesengen, vil jeg gjøre Bod og blive gudfrygtigere, saa maa Præsten op om Natten, bringe Bægeret og Brøddaasen, og tale trøsteligt og smukt til Hr. Urian, saaledes at Satan ikke bliver Prior i Klosteret. Ja det er en Trøst, men en ussel Trøst. Af slig Trøst døer Smedens Kat, Du Daare, Mens du er frisk maa du blive skikkelig. Forbedre dig, mens du endnu kan synde. Naar du ligger der, strækker alle Fire i Veiret, og vræler som en stukket Væder: Mæ, saa vil der blive en Glæde, naar Satan kommer med det sorte Register, der fremstiller dine Synder regiment og bataillonviis for dig, naar den fæle Mand, Døden, griber fat i Sengestolperne, og gjør dig saa angest, at du løber af dit Skind, naar Luus og Muus skye dig, da vil du først huske paa, hvad den Gamle har præket. Har du ikke pakket, Noget i Troens og Taalmodighedens Sæk, o Herre, Je! saa seer det slet ud; saa faaer du en snavs Himmelfart; det vil gaae dig, som Skrædderen, der stikker udenfor Hullet." Gyllands Kundskabstidende Pag. 55.)¬