Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1812-08-07
(Af Alt. Merk. og Hamb. Corresp.) Paris d. 24 Julii. Udtog af den store Armees 6te Bulletin. – Willn, den 11te Julii 1812. Marschal Prindsen af Emühl rykkede den 8de Julii ind i Minsk. Han forefandt sammesteds betydelige Magaziner med Meel, Havre, Klædningsstykker &c. Bagration var allerede ankommen til Novoi-Swor gien; men da han saae, at man var forekommet ham, afsendte han befaling at opbrænde Magazinerne: dog Prindsen af Emühl levnede ham ikke Tid hertil – Kongen af Westphalen var den 9de i Novogrodeck; General Regnier i Slonien. Magaziner, Bagage-Transporter, Apotheker, enkelte eller afskaarne Folk faldt os hvert Øjeblik i Hænderne. De russiske Divisioner drage omkring i disse Egne, forfølges overalt, tabe deres Bagage, opbrænde deres Magaziner, tilintetgjøre deres Artillerie og lade deres Pladse uden Forsvar. - General Baron Colberhar i Willeika erobret et Magazin med 3000 Centner Meel, 100,000 Centner Tvebakker &c., og forefundet en Casse med 20,000 Franker i Kobbermynt. Alle disse Fordeele koste den Franske Armee næsten ikke en Mand. Siden Feldttogets Begyndelse tæller man ved alle forenede Corpser neppe 30 Mand Døde, 100 Saarede og 10 Fangne; medens vi allerede have taget 2000 til 2500 Russere til Fanger. – Førsten af Schwarzenberg er ved Droghikschin gaaet over Bug, har forfulgt Fienden i hans forskjellige Directioner, og bemægtiget sig adskillige Bagagevogne. Førsten af Schwarzenberg roser den Modtagelse, han finder hos Jndvaanerne, og den patriotiske Aand, der besieler disse Egne. – Saaledes staae, 10 Dage efterat Feldttoget aabnedes, vore Forposter ved Düna. Næsten hele Litthauen, der tæller 4 Millioner Jndbyggere, er erobret, Krigsbevægelserne toge deres Begyndelse ved Overgangen over Weichsel. Keiserens Planer vare fra denne Tid demaskerte, og der var ingen Tid at tabe ved deres Udførelse. Ogsaa har Aenen, siden Overgangen over denne Flod, giort stege Marscher, for ved Manøvrer at trække sig til Düna; thi der er længere fra Weichsel til Dünna, end fra Düna til Moscau og Petersborg. – Det synes, som Russerne concentrere sig ved Düneburg; de vise deres Hensigt, at oppebie os og levere os et Slag, inden de vende tilbage til deres gamle Provindser, efterat de uden Fægtning have forladt Polen. - Heden er bestandig meget stærk. – Folket i Pole reiser sig fra alle Sider. Den hvide Ørn er plag overalt. Præster, Adelige, Bønder, Fruentimod, alle forlange Nationens Uafhængighed. Bønderne ere særdeles misundelige over den Lykke, Storhertugdømmets Bønder, der ere fri, nyde; thi man sige hvad man vil, saa ansees Friheden af Litthaverne for det første Gode. Bønderne udtrykke sig med en saa levende Veltalenhed, der neppe synes at tilhøre det nordiske Clima, og alle besseles af det Haab, at Enden paa Kampen vil være deres Friheds Gjenerholdelse. Storhertugdømmets Bønder have vundet ved Friheden, ikke fordi de ere rigere, men fordi Godseierne ere nødsagede til at være maadelige, retfærdige og menneskelige; thi i modsat Fald forlade Bønderne deres Eiendom og søge bedre Godseiere. Den Adelige taber intet; han er blot nødsaget til at være retfærdig, og Bonden vinder meget. Det maa have været en fød Nydelse for Keiserens Hjerte, paa hans Reise igjennem Storhertugdømmet at have været Vidne til de Glædes- og Taknemmelighedsbeviser, som Frihedens Velgierning opvækker hos 4 Millioner Mennesker. – J Litthauen er decreteret 6 nye Jnfanterie-Regimenter, og Adelen har tilbudet 4 Cavallerie-Regimenter.