Aalborgs Stifts Adresseavis, 1823-01-30
Spanien. De før omtalte Noter, der den 6te Januar blev overgivet det spanske Ministerium af den østerrigske, preussiske og russiske Gesandt i Madrid, læses nu in extenso i Hamborger Correspondent. De ere udstædte af Fyrst Metternich, Grev Bernstorff og Grev Nesselrode og ere: Hovedsagen eens. De angive først Aarsagen til denne de forbundne Magters Fremgangsmaade, i det de fremstille den spanske Revolutions Begyndelse og Fortsættelse. Ved en militair Opstand, siger den preussiske Minister, aftvang Man en Souverain, der allerede var berøvet al sand Autoritæt og Villiesfrihed, Gjenoprettelsen af Cortesconstitutionen fra 1812, der, i det den sammenblandede alle Elementer og al Magts Udøvelse, og gik kun ud fra den Grundsætning bestandig og lovmæssig at modsætte sig Regjeringen, nødvendigviis maatte tilintetgjøre den centrale og formynderskabelige Autoritæt, der udgjør det monarkiske System Væsen." - "Jmidlertid, hedder det i den øster rigske Note, vilde en billig Ulyst til at røre ved et uafhængigt Lands indre Anliggender, maaskee have bragt Souverainerne til den Beslutning, ikke at udtale sig om Spaniens Stilling, naar det ved dens Revolution foraarsagede Onde havde concentreret sig, eller kunde have concentreret sig i Landets Jndre. Men dette var ikke Tilfældet. Denne Revolution har, endnu førend den kom til Modenhed, anrettet stor Skade i andre Stater. Ved den Gift, den har meddeelt i dens Grundsætninger og Exempel, ved dens fornemmeste Ophavsmænds Jntriguer har den frembragt Revolutionerne i Neapel og Piemont, den vilde sat Jtalien i Luer, truet Frankerig, bragt Tydskland i Knibe, naar ikke Magterne vare traadte imellem, og havde beskyttet Europa for denne nye Brand." - "Midt i den skrækkelige Tilstand, hvori Spanien er, siger den preussiske Minister, seer Man dets Souverain nedtrykt til en ubetinget Afmagt, berøvet al Frihed i Handling og Villie, som Fange i sin Hovedstad, adskildt fra alle endnu tilbageblevne troe Tjenere, plaget med idelige Fornærmelser, fra Morgen til Aften udsat for formastelige Angreb, mod hvilke Factionen, om det endog ikke var den selv, der opvakte dem, dog ikke formaaer at beskytte ham. Spaniens moralske Tilstand, er for nærværende Tid af den Art, at dens Forhold til fremmede Magter nødvendig maa forstyrre eller forandres. Lærdomme, der kuldkaste enhver selskabelig Orden, prædikes høit og beskyttes. Fornærmelser mod Europas første Souverainer fylde Aviserne ustraffet." - "Men, siger den øster, rigske Gesandt, for igjen at oprette disse forstyrrede Forhold, maa fremfor alle Ting Kongen af Spanien være fri, ikke blot personlig fri, som Enhver kan forlange det det, hvor Lovene herske, men saaledes, som en Souverain maa være det, for at kunne opfylde sit høie Kald. Og da er Kongen af Spanien fri, naar det staaer i hans Magt at gjøre en Ende paa hans Folks Elendighed, bringe Fred og Orden tilbage i hans Rige, og omgive sig med Mænd der ved Principer og Jndsigter ere hans Tiltroe værdige; naar han endelig istedet for en Regjering, som endog de, der fængsles til den af Egoismus eller Stolthed, maae ansee for undførlig, kan sætte en Tingenes Orden, hvori Monarkens Rettigheder ville kunne forenes med Nationens sande Jnteresse og alle dens Klassers legitime Ønsker" Den russiske Minister føier hertil: "Een Deel af Nationen har desangaaende allerede yttret sig. Den anden Deel behøver nu kun strax at forene sig med Kongen for at befrie og redde Spanien og anvise det en Plads i den europæiske Familie, der er saameget ærefuldere, da Man, som 1814, vil udrive det af en Militairusurpations ulyksalige Seier. Ligesom de 2 andre Magter viser og Rusland, at ingen lave, uegennyttige Hensigter har kunne lede Monarkerne til dette Skridt, og føier til: "Havde Hans Keiserlig Majestæt andre (end roesværdige) Hensigter, da vilde det kun afhænge af ham, og hans Allierede at gjøre Ende paa Revolutionen, og kunde den spanske Nation for Øieblikket forudsætte deslige fjendtlige Planer, saa maatte den finde Beviset derfor i Ligegyldighed og Uvirksomhed.""Svaret paa forestaaende Erklæring, vedbliver den russiske Minister, vil opløse Spørgsmaale af den høieste Vigtighed, Deres Jnstructioner sige Dem, hvad De har at gjøre, hvis den offentlige Autoritæt i Madrid forkaster det Middel, som De vil tilbyde for at sikkre Spanien en rolig Fremtid. Disse 3 Noter tilligemed den Franske bleve den 9de Jan. forelæst Cortes af Udenlandsministeren i Madrid, som derpaa tilføiede: "at, da disse Stykker intet bestemt Forslag indeholdt, saa havde hans Katholl. Majestæts Regjering ei heller troet, at den behøvede at svare kategorisk paa dette Væv af falske Forudsætninger, Skjældsord og Bagvaskelser, men den vilde i et Manifest fremstille den spanske Revolutions Historie og Regjeringens Forhold." Udenlandsministeren forelæste derpaa sine Jnstructioner til hine Hoffers Gesandter, hvoraf han havde meddeelt dem en Afskrift. Disse Jnstructioner indeholde Følgende: "Det vilde være Regjeringen uværdigt at svare paa de 3 Magters Noter, da de kun indeholdt et Væv af Skjældsord og Bagvaskelser. Den nøies derfor med at meddele dem dens Mening: 1) Spanien regjeres ved en af Keiseren af Rusland 1812 formelig garanteret Forfatning. 2) Spanierne proclameerte som Fædrenelandets Venner i Begyndelsen af Aaret 1812 denne Forfatning, der 1814 blot blev ophævet ved Magt. 3) Den constitutionelle Konge udøver fri den Magt, som denne Grundlov indrømmer ham. 4) Den spanske Nation blander sig ikke i andre Nationers Jndretninger og Regjering. 5) Hjelpen for alle de Onder, det kunne trykke den spanske Nation, kan kun søges hos den selv. 6) Disse Onder ere ikke en Virkning af Forfatningen, men foraarsaget af Fjender, der ville tilintetgjøre Spanien. e) Den spanske Nation vil aldrig tilstaae en anden Magt Ret til at blande sig i dens Anliggender. 8) Regjeringen vil ikke afvige fra den Bane, som dens Pligter, Nationalæren, dens urokkelige Troskab mod den 1812 beedigede Forfatning betegne den.