Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-08-06
Sjællands Nord Pynt. De uoverseeligen, med langsomt stigende Forhøininger lidet varierende Sletter, som udgjøre Blistrups, Veiby, Ramløse og en Deel af Helsinge Sogne, vidne, ved det de frembringe, om god Jordsmon. Uagtet det meste er leerig Grund, saaes Hvede ikkun hos Præsten i Veiby. Denne ligger maaskee 3 til 4000 Skridt fra Havet, lidt eller intet beskytter ved de temmelig høie Banker langs Kysten for den al Vegation fiendtlige Nordvest; alligevel har Præsten, Hr. Sørensen, en stor Have, ei alene fuld af Mængde Jordfrugter i trivsom Overflod, men og besat med en stor Deel Frugt- og Skovtræer, der klogeligen anordnede og anlagte, intet havde lidt af den Beliggenhed, der ansees ellers som uovervindeligen farlig. Jeg nærmede mig fra Østen de ildespaaende Bakker, der deels begrændse, deels bestaae af den Flyvesand, der saa meget er bleven berygtet ved den Ødelæggelse, den gjorde og truede med, og ved de alvorlige Anstalter der føiedes til dens Dæmpning. At der i denne Egn har været en Herregaard, som hedde Asserboe, vel og en Kirke ved Tidsvilde, som nu i Følge Sandflugten ikke længere ere til, veed man; - Sagnet vil, at i det mindste Kirken skal heel og holden staae indhyllet i den opfløine Sand, og saa ganske har denne tildækket hele dette Jordstykke, og forandret dets forrige Skikkelse, at man ei engang kan paavise Stederne, hvor denne Kirke, denne Herregaard eller de flere Bønderbyer, som vel tillige skal være undergangne, have staaer. Saa stor, som ved første Øiekast synes, kan imidlertid den saaledes med Sand tildækkede, ja endog den dermed blot beskadede Strækning ikke have været. En 7 til 8000 Alen fra Vest til Øst langs Havet er dens høieste Længde, og neppe over 4000 Alen syd ind i Landet bag Ramløse og Tiberke Kirker naae de nu for det meste dæmpede Flyvesandbanker. Denne synes at have opfyldt de østlige Dale og Fordybninger mellem de faste Leer brinker, der nu støde til Sandegnen og formodentligen engang udgjorde Grændsen mod den Fjord, som da løb ind fra Kattegattet, hvis Jndløb er tilstoppet med Sand, men hvis Jndre endnu er til som Lands, under Navn af Arresø. Neppe har hele den Strækning, der nu viser sig som Sandklitter, men kun en i Nord og Syd eller fra N. V. til S. O. løbende Strimmel af den, nogensinde været dyrket Land. Sandslugten er nu nogenlunde dæmpet, en Deel af det sydostlige er endog beplantet med Skovtræer, som, om ei love at blive til ordentlig Skov, dog udgjøre en Samling af temmelig store Buske, der bedække endog nogle af de for Stormen, meget udsatte Bakker. Paa disses vestlige Side er imidlertid Plantningen mislykket, og Marhalmen eller Hielmrøret det eneste, der binder det flygtige Jordsmon, og giver saavidt Læ, at andre Græsarter endog hist og her udbrede sig. - Men ræddelig er imidlertid denne Egns Udseende; thi hvor de meget høie Flyvesandbanker ophøre, begynder den store Lyngslette, Asserboe Overdrev, som saa kjendelig er den forrige Fjord, nu opfyldt med Sand, der efterhaanden, som den er bleven tør, er blæst hen til Siderne, hvor den ødelæggende har bedækket de tilstødende Høider. Denne Lyngslette, mod Nordvesten begrændset ved Havet, over hvilket den kun opløfter sig et Par Fod, men mod Vester med Melby Sogns disse næsten lignende golde Sandbakker, viser i en Strækning af mere end en Miil intet andet end de brune Lyngtuer, med smaae Vandpytter, inden en Kreds af Flyvesand. Det er kun paa hiin Side Sletten, i Læ af de vestlige Banker, at denne Ørk af Frederiksværks Eiere er begyndt noget lidet at bebygges. Skjøndt meget nær ved Begyndelsen af denne fælle Egn ligger Landsbyen Tisvilde i en vakker liden Dal eller Fordybning omgiven med meget frugtbare Høider, men strax udenfor den paa Sydsiden seer man det Monument, som skulde betegne ikke at Sandegnen nu var, men at den havde været der; thi allerede 1738 lod man i en høi Søndsteenstøtte udhugge, at Egnen var ab arena rum incursu feliciter liberate, atque ad pristinam culturam revocata *) – og det ei alene i latinsk Lapidarstil, men endog paa danske ja paa tydske Riim, pristina cultura **) har man dog ikke oversat. Her voxer virkelig kun Elymus arenarius, andre Sandværter, tyndt nok, og daarlig Skov. Lidt længer Vester især ud ved Havet, er *) Lykkeligen befriet fra Sandslugten og giengivet til dens fordums Cultur. *) Fordums Cultur. Grændsen mellem den faste gamle Grund og Flyvesandsegnen meget nøie og skarpt bestemt, da det østre dyrkede Land er god feed Leerjord, det vestre blot og har fiin Sand, der i det mindste til nogen Dybde, bedækker Leergrunden.