Den Vest-Sjællandske Avis, 1830-07-03
Den 6te October 1815 gav Prinsregenten sit personlige Samtykke til den hellige Alliance; men den Brittiske Statsforfatning tillod ham ikke formelig at tiltræde den. Paa samme Tid overtog han Formynderskabet over de Brunsvigske Prinser og Hertugdømmet Brunsvig. - J Marts 1816 bekiendtgjorte Prinsen sin Datters Prinsesse. Charlottes Formæling med Prins Leopold af Sachsen-Coburg. Hun var dengang 18 Aar gammel og Arving til det mægtigste Rige i Europa. Hendes Fader havde først bestemt Kronprinsen af Nederlandene til hendes Gemal; men foruden andre Aarsager, som vare til Hinder for dette Partie, saa havde Prinsessen besluttet ikke at ægte nogen anden Person end som kunde svare til hendes Tilbøieligheder og hun erkærede, at hun ikke kunde indlade sig i ægteskabelig Forbindelse med Kronprinsen; derimod havde hun i Stilhed udvalgt sig en anden Mand, som vel havde tænkt mindst derpaa, nemlig Prins Leopold af Sachsen-Coburg; han var dengang 24 Aar gammel, udmærket ved sin legemlige Skiønhed og udvor res Forhold, og var som Russisk General i Keiser Alexanders Følge da denne i 1814 kom til England, hvor Prinsessen af Valts da lærte at kiende ham. Da hendes Fader nu forlangte at hende, at hun skulde erklære sig for en Mand af hendes Rang, saa nævnede hun Prinsen, hvilken strax blev hentet ved en Coureer til London; han ankom hurtigt dertil i Midten af Februar 1816, og indgik denne høie Forbindelse, hvorved Udsigten til den Brittiske Throne blev ham aabnet. Den 2den Mai gik Formælingen for sig; men faa Maaneder derefter begyndte Prinsessen at blive sygelig, og den 5te November 1817 blev hun forløst med en dødfødt Søn, som voldte hendes egen Død faa Timer derefter. Dette Dødsfald tilintetgjorde paa engang Haabet om at faae en Linie af det Sachsiske Huus forplantet paa den Brittiske Throne, og da man bragte Prinsregenten Efterretning derom, saa blev han saa bestyrtset derover, at Lægerne maatte to Gange aarelade ham for at forebygge et Slagflod. Ogsaa var hele det Engelske Folk i høi Grad bedrøvet over denne sørgelige Tidende, da det havde elsket den Afdøde i en overordentlig Grad. Jmidlertid vare høist farlige Uroeligheder udbrudte i alle Stordrittanniens Provinser, som Regieringen kun formaaede at undertykke med megen Møie. Aarsagerne til denne Misfornøielse blandt Folket vare mangfoldige; men Hovedaarsagen dertil var dog den heftige Rystelse, som Nationens Velstand havde lidt efter Freden ved den pludselige Afbrydelse af en uhyre Consumption og af en stor Fabrikvirksomhed. Tillige tyngede større Paalæg end nogensinde tilforn paa Folket, som desuden holdt sig for at være paa en uproportioneret Maade repræsenteret i Parlamentet, og tildeels for at slet ikke at være det, og tillige at være undertrykket af Rigdommens og nogle faa herskende Familiers Aristokratie. (De indvortes Forhold i Storbrittannien ere omtrent endnu de samme; men Erobringerne i Ostindien, Sydamerikas Uafhængighed, Jrlændernes Emancipation, Ophævelsen af endeel Skatter og Afbetalingen af noget af Nationalgielden have lettet betydeligt). Disse Uroligheder gik saa vidt, at man endog vovede et Anfald paa Prins-Regentens Liv. Hanhavde nemlig besluttet at ville aabne Parlamentet i egen Person i Aaret 1817, og havde den 28de Januar begivet sig fra St. James Pallads til Parlamentet. J hans Vogn, sad tilligemed ham Hertugen af Montrose og den opvartende Kammerherre Lord James Murrai. Han kiørte nu under en Bedækning af Livgardere til det bestemte Sted; da han kom igiennem Parken saa blev han modtaget med forskiellige Yttringer deels af Bifald og deels af Misfornøielse. Da man er vant til Saadant i London, saa fortsatte han rolig sin Vei og holdt i Parlamentet sin Tale for at aabne det med en Aandsnærværelse og Fatning, hvoraf man ikke i mindste Maade kunde formode hvad der var mødt ham paa Touren dertil; men paa Tilbagetouren havde Folket endnu forsamlet sig i langt større Mængde i Gaderne end tilforn, og da Toget kom igiennem Mall, saa udbrød den store Hobs Misfornøielse i Voldsomheder, ledsaget af de heftigste Skieldsord. Skarn, Sand og Stene bleve kastede paa den Kongelige Vogn og paa Livvagten. Fra mange Sider lød Raabet: ned med ham, ned med Livgarden til Hest, Tillige bleve to Kugler skudte løs paa Vognen, som formodedes at være fra Vindbøsser da man ikke hørte nogen Lyd; men ingen af Kuglerne saarede, undtagen at en Splint af det knuste Glasvindue fløi i Ansigtet paa Lord Murray. Saaledes forfulgt kiørte Prins regenten til St. James Palads, hvorfra han kiørte tilbage til Carltonhuse, sin sædvanlige Boepæl. (Fortsættes.)