Viborger Samler, 1781-07-09
DEN. BOREER. AMLER. Sr. Landagen den 9 Julii, NB. ken af Zehra. (En Samtale) ler til en grædende Kone.) Hvad fattes. vi græder du, arme Kone, Enken. Enken. Ja, J maa vel kalde mig arm. Dette Æsel, denne tomme Sæk, og de Klæder, jeg har paa, er alt det, jeg nu eier; alt det andet har Fyrsten taget fra mig. B. Fyrsten, hvad eiede du da? E. Den lille Bondegaard, der henne. Det var alt mine Forældres, og min Mands Forældres Efterladenskab. O Gud, al min hidtil havte Lykke og Modgang var denne ensomme Hytte. Der er baade jeg og min Mand født; Der voxede vi op, elskede, og giftede os; der døde han, og døende befalede han mig, aldrig at sælge det, men at see at bringe det paa vor Søn, der er Soldat, og maaskee dette Øyeblik strider i Krigen for Fyrsten, medens han giør mig og ham til Staaddere. B. Men hvorfor tog Fyrsten den fra dig, E. For at bygge sig et Lyststed derpaa. B. (rørt, ved sig selv) Eneste, gode Gud, du gav ham saa mange Lyststeder, og han tager fra een af sine Medmennesker, hendes eneste Bopæl, for at faae et Lyststed endnu. (høit) Hvad fik du derfor, E. Intet. Først bød han mig lidet til Opladelse, men da jeg afslog det, fordi det slet ikke var tilkjøbs, saa tog han det med Magt, som han ei kunde faae at kiøbe. B. Har du ei beklaget dig for ham, E. Om jeg har - O jeg har grædt, bedet, paa mine Knæe har jeg bedet - sagt, hvad Smerte, og Angest, og Fortvivlelse kan sige, og han har (hun tier). B. Jkke hørte dig E. (grædende) Stødt mig fra sig! B. (seer til Himmelen) Almægtige, han er din Statholder, og støder dem bort, som kuns bede om Retfærdighed, om Menneskelighed, da du, i det høieste stiltiende, afviser vore uretfærdigste Bønner Kone, giv mig dette Æsel, og denne Sæk, paa nogle faa Øieblik, og følg mig, men langt fra. Jeg vil forsøge, hvad jeg kan udrette; jeg gielder noget hos Fyrsten. Hvor er han nu E. Nu er han just paa det Stykke Jord, som jeg ellers kaldte mit - Men hvad vil du med det Dyr og den Sæk. B. Lad mig om det, og kom: ( han gik til Fyrsten, og sagde.) Mægtige Fyrste over alle Rettroeende. Fyrsten. Velkommen, Baskir, Nu har jeg ikke seet dig saa længe ved mit Hof. Hvor kommer du fra B. Fra en fattig Kone, den der for eiede i F. (alvorliig) Tys, jeg gietter, hvad der skal følge derpaa, og det gidder jeg ei hørt. Lad den Ulydige nu lide for sit første Afslag - Hvad var jeg, naar jeg ikke havde at befale over mine Undersaatters Liv og Gods. B. Det har du vist; du er deres uindskrænkede Herre her paa Jorden. Den fattige Kone beder ei heller om, at faae sin forrige Eiendom igien; men kuns om en ringe Afmindelse deraf. Ville du vel tillade lade mig, at fylde denne Sæk med Jord af denne Ager, F. Hiertelig gierne, om det var saa ti Sække. Her ligger opgravet Jord nok. Jnden kort Tiid skal du ikke kiende dette Sted meer, thi see, her skal bygges et prægtigt Sommerhuus; der vil jeg lade anlægge et Vandfald, og her et Taarn, hvorpaa man skal kunde oversee den heele Egn. B. (som fylder sin Sæk) Saa? - Nu er jeg færdig. Nu har jeg endnu een Bon til dig, mægtige Fyrste, som er mindre end min første. F. Saa sig frem. B. Vil du ikke hielpe mig denne Sæk op paa Æslet, F. Raser du? det skikker sig bedre for mine Tienere. Kald paa een af dem. B. Nei, jeg beder dig selv meget om denne Naade. Nægt mig den ikke. F. Taasse, den er jo for tung for mig. B. For tung? Er denne eneste Sæk alt di for tung, hvilken uendelig lille Deel er den Jord her i Sækken, af denne Mark, vi staae paa, og den er g dog for tung? Hal Herre, og du skælver ei for den Dag, da du skal staae for din og alles vores Overherre, og giøre Regnskab; da ikke aleene denne Sæk, men denne heele Mark vil ligge paa dig, med alle de Slotte, Vandfald og Taarne, som du vil bygge her, og - hvad der endnu meer vil trykke dig, vædet med alle de Taarer, som den Ulykkelige fældede, Her paa Jorden er du Herre! Dit Vink døder, og et Ord af din Mund kan giøre tusinde elendige, men der kommer en Tiid, da du er ei meer end een af de ringeste. F. Af de ringeste; B. Nei, jeg tog feil - Dit Fortrin bliver din Straf. Du kunde røve meget; men du vil og komme til at bøde for meget. Vi andre skal aflægge Regnskab for vores Eiendom aleene, men nu for alles vores. Lev vel, og tilgiv mig. (vil gaae, F. (i det han holder ham tilbage) Tilgive dig, Takke, takke dig vil jeg i Ord og Gierninger. Kald Enken hid! Denne Mark høre hende igien til fra denne Time af, og til Betaling for hendes Taare, desuden dobbelt saa meget af mine paagrændsende Eiendomme. Og du, forlad aldrig mit Hof; jeg vil rigelig belønne dig. Vi Fyrster skulle altid have en Lærer hos os, der holdt os fra at at giøre Uret Vær du herefter min! Efterskr. Om man sat Herremand i stedet for Fyrste, Bonde for Enke, Hoveri og Hovmark, for Krig og Lyststed, a. kunde man vel i Henseende til det halve eller alt finde Mage til denne Historie i nogen Krog af - - Vittige. Vittige. Jndfald. Henrich den Fierde, en Prinz, som var meget prompt i at give Svar, var en Dag i Paris og saae der en Mand gaae forbie, som havde et ganske sort Skiæg, men sneehvid Haar, denne kaldte han til sig og spurgte ham; hvoraf det kom, at hans Skiæg var sort og hans Haar hviid; Sire svarede han, det kommer deraf, at Haarrt er 20 Aar ældere end Skiæget. Fy for Skam, sagde Kongen, der løb jeg anDe NB.