Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-06-09
J Fru Staels efterladte Værk: Consideration sur lesuprincipeaux Evenemens de latrevolution francaise findes nogle interessante Betragtninger over Napoleon. "Jeg saae Bonaparte, hyppigen langt fra at indgyde mig Tillid, gjorde han mig stedse meere red. Dunkelt følte jeg, at ingen Sindsbevægelse kunde virke paa ham. Han betragter et menneskeligt Væsen som en Giernings sag, eller som en Ting, aldrig som hans Lige; han haver ligesaalidet som han elsker, for ham gives ingen anden end hans Jeg, alle øvrige Skabninger ere Tal. Hans Villies Styrke bestaaer i hans Egenkierligheds uforstyrrelige Beregning. Han er en dygtig Skuespiller, Menneskeslægten er hans Vederpart, som han har besluttet, at gjøre mat. Hvad der lykkes ham beroer ligesaa meget paa de Egenskaber, der mangle ham, som paa de Talenter, han besidder. Hverken Medlidenhed eller Tilbøielighed, hverken Religion, eller Begeistring for nogensomhelst Jdee, er istand til, at aflede ham fra hans Hovedretning. Til hans Fordeel er han hvad den Retfærdige er for Dyden. Var hans Formaal godt, vilde hans Nrokkelighed være rosværdig. Saa ofte jeg hørte ham tale, blev jeg truffen af hans Overlegenhed; alligevel havde den ingen Lighed med indsigtsfulde og dannede Mennesker, saaledes som Studierne eller Selskabet danne, hvorpaa Engelland og Frankrig kan levere Exempler. Hans Underholdning viser en Tact for Omstændighederne, som Jægeren har Spor af Vildtet. Ofte fortæller han paa en meget interessant Maade politiske eller militaire Begivenheder af hans Liv. J saadanne Meddelelser, som et muntrere Lune tillod, har han endog nogen italiensk Jndbildningskraft. Desuagtet formaaede intet at beseire min uovervindelige Utilbøielighed for Alt hvad jeg lagde Mærke til hos ham. Jeg følte i hans Siel et koldt, skjærende Sværd; jeg følte i hans Aand en dyb Spot, for hvilken intet Stort, intet Skjønt, end ikke hans egen Hæder kunde bestaae, thi han foragtede den Nation, hvis bifald, han ønskede, og ingen Gnist af Begeistring blandede sig i hans Trang til at sætte Menneskeslægten i Forhavselse. - Jeg saae Bonaparte adskillige Gange i Paris i Mellemtiden fra hans Tilbagekomst fra Jtalien og hans Afreise til Ægypten, det er mod Enden af Aaret 1797, og aldrig tabte den Beklemmelse sig, jeg følte i hans Nærværelse. Jeg fad engang ved Bordet imellem ham og Abbe Sieus. Jeg betragtede Bonapartes Ansigt opmærksomt, men ligesom han opdagede iagttagende Blikke paa mig, forstod han at betage sine Øine hvert Udtryk, som om de vare af Steen. Hans Ansigt var ubevægeligt, et ubestemt Smil undtaget, som han, paa Lykke og Fromme, kaldte paa sine Læber, for at vildlede enhver, der vilde iagttage de ydre Tegn paa hans Tanker. Hans Ansigt, den Gang endnu magert og blegt, var temmelig behageligt; siden efter er det blevet førere, hvilket klæder ham meget ilde. Da han er liden af Væxt og dog har en lang Overkrop, saa saae han langt bedre ud til Hest end til Fods. Overalt klæder ikkun Krigen ham. Hans Adfærd i Selskab er tilbageholden uden Frygtsomhed; han har noget Ringeagtende naar han samler sig, og noget Gemeent, naar han er ugeneret; det Ringeagtende klæder ham bedre, derfor forsager det ham aldrig. (Fortsættes.) Fur Hernn Heinrich Hesse. En ist kaum zu erwarten, das Jemand sich die Mühe geben werde, den Gesang des Künstler. (?) Paars, welches und am 1sten Juni in einem Concert - divertirte, "wahrhaft zu recenstren, wie Herr Hesse es so bescheiden, erst für sich, dann for seine Fran, verlangt; mithin bliebe die in No. 45 dieses Blattes eingerückte Aufforderung unbeantwortet, während sie doch nicht ohneVerdienst ist: den sie zeigt uns Herrn H., den wir als Sanger und Schauspieler bereits zur Genge kennen, nun auch als Mann von Bildung, Belesenheit und Witz. Da wir aber glauben, das Hr. H. nicht eden eine Recension verlangt, sondern nur Belege, warum man in seinem Concert so wenig applandirt und so viel gezischen har, so wollen wir im diese nicht vorenthalten, wenne es gleich nicht so leicht ist, seiner Aufforderung, genge zu leisten, als fast jeder glauben mag, der dem genannten Concerte beymonte - denn, wenne wir ausnehmen: 1) das der Bocks Triller (term. techn. for das Mäckern, worauf Mad. H. sich viel einzubilden scheint), womit wir in jedem Gesangstücke mehreremale regaliet vurden, nichts weiter ist, als eben ein Triller, wie er nicht seyn soll, und 2) das Mad. H. ihre Rouladen aufwarts auf har statt a macht, und abwart mehrere Töne verschlukt (namentlich in der Scene der Amenaide, wo sie zweymal bey einer und derselden wieder holten Stelle 1/10 Noten mit Pausen, und die Pausen mit Athemholen ausfüllte).