Corsaren, 1841-04-16
Et Læge-Besøg. (Folkeaanden ligger farlig syg; hans Kone følger Lægen ud og spørger denne paa Trappen, om der er Haab. Lægen trækker paa Skuldrene.) Madammen. Saa Hr. Doctoren veed slet ikke noget Raad? Er der da slet ingen Redning? Lægen. Jeg kan ikke give Dem anden Trøst end den, at Sygdommen ikke er dødelig. Han kan leve mange Aar endnu; men Sygdommen vil, det frygter jeg, aldrig forlade ham. Et saadant Tilbagefald er i Almindelighed incurabelt. Han var heller ikke forsigtig, da han for et Aars Tid siden blev rask, han har anstrængt sig over Evne. M. Hvad er det da egentlig for en Sygdom, Hr. Doctor? D. Det er Sovesygen. M. Ak! Hvor kommer min arme Mand til den? Det er jo en fornem Sygdom, har jeg hørt.... L. Sygdom, Madam, er hver Mands Herre; den kjender ingen Persons Anseelse. M. Men troer Hr. Doctoren da ikke, at der er et eller andet Huusraad; det pleier jo at hjælpe, naar Doctorerne ikke kunne Mere. L. (vred.) Troer De, at der gives nogen Hjælp, naar Lægens Kræfter svigte? (for sig) Men maaskee har Konen dog Ret: Man kunde anvende reent sjælelige Midler. (Høit.) Dog, jeg vil vise Dem, at jeg ingen Umage sparer; jeg vil forsøge det Yderste. Har Deres Mand nogen kjær Ven?.... M. Ja, der er nu Hr. Lehmann, om ham talte min Mand, medens han var rask, fra Morgen til Aften. L. Herligt! Saa fortæl ham nu, naar han vaagner lidt op, at Lehmann er kommen i Ulykke og maaskee vil blive dømt til at henrettes. M. Ak! det hjælper ikke. Det fortalte vor Nabo ham allerede i Forgaars.... L. Raa? Og hvad sagde Deres Mand? M. Ja, han reiste sig rigtignok op i Sengen og slog i Dynen og sa'e: "Det var som Fanden!" og saa talte han derom med vor Nabo en Times Tid; men saa kom Sygdommen igjen over ham. L. Hm. - Holdt han ikke tidligere af Bladene? M. Jo, dem læste han uhyre ivrig. L. Fortæl ham da, at de døie meget Ondt i denne Tid, at "Kjøbenhavnsposten" og "Fædrelandet" ere blevne dømte i store Mulcter, at deres Redacteurer ville blive stillede for Criminelkammeret, og at der paa et af disse Blade tilligemed "Corsaren" nylig er skeet en heel Deel Beslaglæggelser.... M. Ak! det fortalte vor Nabo ham igaar; men det havde slet ingen Virkning. L. Hm! Er der ellers Intet, som Deres Mand tidligere holdt af? M. Jo, Theatret var han en Nar efter. L. Har De da fortalt ham Spectatlet med Bournonville? M. Ja, og det muntrede ham op en heel Dag; han blev uafladelig ved at spørge, og den Dag troede jeg virkelig, at Sygdommen var gaaet over; men nu seer De Hr. Doctor.... L. Ja, saa gjentager jeg det. Der er ingen Redning! Jkke engang Bournonvilles Historie kunde oplive ham rigtig! Nei, der er slet ingen Redning (høitidelig) Eet Middel var der rigtignok, men Vorherre bevare mig fra at forestrive det uden alle Vedkommendes Samtykke. M. (grædende.) Ak! kjære Hr. Doctor! Sig det dog, forlad ikke min arme Mand i hans Ulykke. L. Det er en altfor haard Cuur. M. Ak, ingen Cuur er for haard, naar det gjælder Ens Helbred. L. Nu vel! Han skal have Spændetrøien paa.... M. Min Gud! Er det saa slemt?! L. Og pidstes med Nelder.... M. Ak, Herre Jemini! L. Og sættes Blodkopper.... M. Jh. Du min Frelser! L. Og saa skal der trampes paa ham.... M. Nei, veed De hvad, Hr. Doctor. Det skal aldrig i Evighed skee! L. Men det maa skee, ellers bliver han ikke rask. J den sidst forløbne Uge har viist sig den Mærkelighed, at "Dagen" i 4 Dage ikke har syndet, nemlig: Skjærtorsdag, Langfredag, 1ste og 2den Paaskedag. Men det var ogsaa Helligdag, og den kunde ikke komme til at synde.