Politivennen, 1805-01-01
Forslag om Glasskaar paa Gaderne. (Efter Jndsendt) Jeg saae i Dag en Mand, som ved at finde en i Stykker slagen Flaske midt i en Gade, hvor den baade for Mennesker og Heste laae meget farlig, gav en Soldat en Drikkeskilling for at tage dem op og henlægge paa Fortoget i en Krog. Det var at ønske, at der maatte findes flere ligesaa ædeltænkende Mennesker, eller at enhver, uden at skamme sig, vilde tage dem op, og lægge dem hen paa et Sted, hvor de ikke kunde gjøre Skade. Da Glasstumper er en Artikel, som til Nytte kan bruges og sælges til Glasmagasierne, saa var det at ønske, at enhver vilde samle slige Glasstumper, og at der kunde findes Anstalt til Jndsamling paa et Sted, af de Stumper, som ved Efterladenhed fandtes i Gaderne, og som kunde blive dem Fattige til Fordeel, og selve Tingen igjen til Nytte. Udgiveren kan ved denne Lejlighed, ikke undlade at igjentage den Forundring, han alt i en af de første Politivennens Aargange har yttret over, at saamange Dagdrivere vi have, der for at faae det Nødvendige til en Mave, der er virksommere end dens Ejer, heller stjæle eller tigge, end opsamle de mange endnu brugbare Ting, som her udkastes af Husene paa Stadens Gader. J enhver stor Stad, hvor den dekonomiske Aand ikke hersker, og hvor det tillige, som i vort Kbhvn, skorter paa oekonomiske Kundskaber, vil det ikke fejle, at jo den arbejdsomme og ufortrødne Opsamler rigelig saaer sin Umage betalt, end sige erhverver et ustraffeligt Livsophold derved. Hvilken Mængde Been, Glasskaar, Skind og uldne Lapper, Aske og søed, foruden at nævne mange flere Ting, der kunne nyttes, sees ikke hver Dag Udslængte paa Kbhvns Gader? Kun Linnedkludene optages og knap engang disse. Om Glasskaar er det bekjendtgjort, at de købes i hundredepundviis til Fabrikkerne i Norge. Vel gives ikke meget derfor, især for det grønne og mørke Glas, men naar man betragter Mængden der bortkastes, og denne beløber sig vist for Kbhvn allene til 1000 Centner om Aaret, saa seer man dog at noget kunde fortjenes paa Opsamlingen. Det var ogsaa at ønske, at det oftere averteredes, at slige Glasstumper købtes og til hvad Pris, samt hvor de modtages, ligesom og at de kunde modtages paa flere Steder i Byen, for at spare paa Bæringen af slige tunge Vare. Alle Skindlapper, gamle Børster, Horn og uldne Kilde kunne bruges i Limfabrikerne. Her var det at ønske at ogsaa fra disse Fabriker maatte bekjendtgjøres hvor slige Opsamlinger kunde modtages, samt hvad man vilde give derfor. Der er nu allerede skrevet saameget hos os om Benenes store Nytte til deraf at koge den skjønneste Suppe, naar de forud ere stødte fint og koges længe under luft Laag ved sagte Jld, at man burde troe denne Sag var kommen saaledes til Almuens Kundskab, at den log derefter med Glæde, da 1 Pund Been giver ligesaamegen kraftig Suppe og Næring som 5 til 6 Pd. af det bedste Kjød; men det er langtfra, thi ellers vilde vore Gader ikke saaledes vrimle af Been i Fejeskarnet, hvoraf de siden af Hundene bortslæbes, ofte ind i Husene og paa Trapperne, eller ogsaa udkøres af Skarnagerne. Det gaaer med denne som med saa mange andre herlige Opfindelser. Man udstøder Glædesskrig derover, skriver Bøger derom, men derved bliver det, ingen bringer Tingen i virkelig Gang. Det var derfor at ønske, at en ganske kort og meget forstaaelig Underretning om Maaden, hvorpaa alle slags Been ferske og salte eller røgede, endog om de have ligget paa Gaden, kunne anvendes af Fattige til Næring. Først naar den Fattige har saadan for ham iværksættelig Kundskab, tør man vente at han bruger dette gode Fødemiddel, og den der nu vel vilde optage en Skinke af Skarnet, rense og bruge den, vil da ogsaa optage de bortkastede Been, naar han veed, at 10 Pund Been give ligesaa god og behagelig og mere fødende Næring end den bedste Skinke. Uagtet Bøgeaske købes dyrt nok af dem, der bruge den, udkastes dog meget deraf. Jeg vil ikke tale om Aske af Fyr, El og Birk der bortkastes i alle kjøbenhavnske Husholdninger som reent ubrugelig, hvilket endnu mere er Meningen om Aske af Tørv og Stenkul, skjøndt alle disse Askearter ere brugelige som Gødning, og skjøndt det maaskee var muligt at sagkyndige Mænd kunde opgive endnu andre Nytter deraf. Ogsaa her fejler det paa Underretninger, der kunne bruges af Almuen. Sod er et Gødningsmiddel, som i England købes dyrt og i Kbhun kastes paa Gaden. Herved var altsaa ogsaa noget at fortjene. Det vil ikke fejle, at jo Landmændene, der nu forsømme den rige Gødningskilde Kbhvn tilbyder dem for intet, med Tiden, og ved nogen blandt dem gratis uddelt Underretning, ville bringes til at købe disse Artikler, men de kan ikke købe Dem, førend der er nogen, som vil samle Dem til Salg. Nu da intet Exempel lyser, da ingen Underretning vejleder, maae man med Ærgrelse see mangen Dagdriver, mangen Fattig, der gjerne bøjede Ryggen for af Skarnet at optage en Kobberskilling, fordi de vide dens Nytte, gabende eller klynkende vandre forbi saamange Skillinger, der i Skikkelse af Glasskaar, Lapper, Aske, Sod, Been, Horn eller deslige ligge dem for Fødderne. J Amsterdan seer man aldrig nogen af disse eller andre Affald ligge paa Gaderne. Der samle Tjenestepigerne sig et Udstyr deraf. Her ville de ikke engang samle de linnede Klude, som vore Papirfabrikker dog betale saa dyrt, ja for hvis Samling de endog have udsat Premier, end sige at de skulde give sig af med de her nævnte Artikler. J Amsterdam bliver man ikke nødt til med Muddermaskiner at optage Murstene, eller Mursteensbrokker, eller Brostene o.s.v. af Kanalerne som her. Der seer man Mennesker ikke allene ernære sig, men lægge Penge op, ved den hele Dag igjennem med lange dertil skikkede Redskaber at opfiske disse og andre Ting, der ligge paa Bunden for at selv at faae Penge derfor, medens Andre have Gavn deraf. Dog, som sagt, det mangler vor fattige Almue ikke blot paa Erhvervsomhed, det mangler den paa Kundskab om mange Tings Brugbarhed og Egenskaber. Ypperligt vilde det være, om Landhusholdningsselskabet, ved dets sagkyndige og patriotiske Mænd, lod skrive en kort Hielpebog for den Fattige i Kbhvn, et eller to Ark stor, hvori gaves de her omtalte og flere nyttige Underretninger, og at af disse Hielpebøger uddeltes til alle Soldater, alle Matroser, alle Tjenestepiger, alle dem, der faae Understyttelse af Fattigvæsenet, alle Vejsenhusog Opfostringsbørn, alle Børn i Fattigskolerne, og alle dem desuden, der kunne være tjente med at høste Kundskab deraf.