Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-05-04
Prof. Rask har, efter Forlydende, allerede gjort meget vigtige Opdagelser i Texten af dette Manuskript. Der findes deri blandt andre et Sted, som Anquetil du Perron har oversat urigtigen, men som det kommer saa meget mere an paa, som den Jdee om en Underverden, man falskeligen har tillagt Perserne, ene, eller i det mindste for størstedelen, synes at grunde sig paa Anquetil du Perrons Vildfarelse. Af hine 33 Manuskripter ere 19 forfattede i Zendsproget, de andre i Pehlwis. Blandt disse findes meget gamle Exemplarer af næsten alle Dele af Zendavesta, hvoraf vi ville opregne de vigtigste: En Vendidad, hvoraf Halvdelen bedærvet, og den anden Halvdeel læselig. En Pundeheshe i Pehlwi, skreven i Aaret 1330, næsten heel igjennem læselig. En Jzeshne i Zendsproget med en Oversættelse i Pehlwisproget, skreven for 300 Aar siden og temmelig vel bevaret. Naar man fra dette Exemplar skiller de fremmede Dele, som man sædvanligen har indblandet i dette Værk, saa vil det blive vigtigere end alle de andre, man eier, for Textens Critik. Oversættelsen i Pehlwisproget er maaskee den eneste, der er til. Det er det samme Manuskript, hvorom Anquetil du Perron taler i sin Zendavesta, naar han (T. 2, S. 74) siger: "Jzeshne er oversat i Sanscrit og Pehlwi. Af den anden Oversættelse kjende Perserne i Indien kun et Exemplar. Dumshid Destur Mobed troer man besidder dette Exemplar, og alligevel har han sagt mig, at han ikke eier det mere." Wishtesp-Yesht, som Anquetil du Perron ligeledes beklager, ikke at have fundet, er fuldkomment vel bevaret. Den er skreven i en Dialect, der er en Green af Zend, og mueligen kunde være Persernes gamle Sprog, naar man betragter Zend som Medernes gamle Sprog. Naar dette virkeligen forholder sig saaledes, saa kunde dette give Oplysninger om det ubekiendte Sprog, hvori de Persepolitanske Jndskrifter ere forfattede. Et lidet ufuldstændigt Manuskript i Pehlwisproget med en persisk Oversættelse, som fører den Titel Pendnameh, vil maaskee forsaavidt være mærkværdigt, fordi Bogen Desatir citerer en Pendnahme, som det fjortende Stykke, der er skrevet i det gamle ubekiendte Sprog. Det er altsaa sandsynligt, at dette Manuskript, naar det virkeligen er skrevet i Pehlwisproget, hvilket hidtil endnu ikke er afgjort, vil give Oplysning om den hidtil omtvistede Oprindelse og Authenticitet af Desatir. Thi Artiklen, som vedkommer samme, i Heidelberger Jahrbüchern (Jan. 1823) har endnu langtfra ikke hævet de Tvivl, som Silvester de Sacy i Journ. des Savans (Jan. og Febr. 1821) har vakt om denne Gjenstand. Alle disse Manuskripter befinde sig nu paa Universitetsbibliotheket. Den anden Deel af Samlingen, bestaaende af 24 Numere, har Hensyn til en Green af den gamle indiske Literatur, som hidtil næsten var ganske ubekjendt i Europa. J den vestlig for Ganges liggende Deel af Jndien taler man adskillige Sprog, der igjen lade sig deele i to store Classer, hvoraf den ene er beslægtet med de europæiske Sprog og den anden med Middel og Nordasiens. Den første Classe, som indbefatter de egentlige saakaldte indiske Sprog, nedstammer fra det gamle Sanscrit, den anden eller de malibariske Sprog, nedstammer fra de Damuliske. Hvad den første Classe angaaer, da have de dertil hørende Sprog en forskjellig Jnteresse, efter de forskjellige enkelte eiendommelige Hensyn. Sanscritsproget, som det ældste, er ogsaa det uundværligste for den, der sysselsætter sig med grammaticalske Undersøgelser. Palisproget yder en Jnteresse af anden Art; Buddhisternes samtlige hellige Bøger ere forfattede i dette Sprog, og deres Literatur indeholder ogsaa historiske Bøger af temmelig stort Omfang. Dette Sprog er meget gammelt; thi adskillige hellige Bøger, som det overleverer os, ere forfattede kort førend Buddhismens Jndførelse paa Ceylon, eller kort efter Buddahs Død, hvilken Begivenhed synes at hænge sammen med Buddahs Aera, der begynder 543 før vor sædvanlige Tidsregning. Buddah var altsaa en Samtidig af Zoroaster, og Pali, næsten i samme Epoche som Zend, et levende Sprog, paa samme Tid, hvor de attiske Forfattere blandt Grækerne begyndte at danne en egen Green. Jndtil Portugisernes Ankomst til Indien havde Ceylon altid været Buddhismens fortrinlige Sæde. Fra denne Øe af udbredte Religionen sig til Ava, Birman og Sian- og med samme det i Tidens Løb uddøde Palisprog, som det hellige og de Lærdes Sprog, over samme Lande. (Fortsættes.)