Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1834-03-24
Engelland forsamles Man, fordi Man er Engellænder, og frie, i Frankerig, fordi Politiet tillader det. Jsær dadlede han Kommissionens Tillæg om Straf for HuusEierne, hvorved hele Frankerig stiltes under Politiets Opsyn. Først under Napoleon var den despotiske Artikel 291 kommet ind i Straffe=Lovbogen, som nødvendig under hans mistroiske Regjering. Hvad maae de fremmede Magter tænke om Landet, Man forfulgte Selskaber, for at dræbe Friheden. Til Revolutioner brydes først Banen, naar de offentlige Lidelsers Maal er fuldt a. Efter ham besteeg Hr. Guizat Talerstolen og oplyste først, at han rigtig nok havde været Medlem af Selskabet Hjelp Dig selv," men det var den Gang, da slige Selskaber forekom ham nødvendige til at standse Regjeringens Bestræbelse for at undergrave Valgfriheden, og fordi bemeldte Selskab havde forhjulpet Nationen til Kammeret, af 1827, som allene havde erhvervet sig Udødelighed ved den bekjendte Adresse af de 221. Jkke for stedse vilde nærværende Lov blive nødvendig; men han haabede, at den Dag vilde komme, da den igjen kunde afskaffes (!). Skylden for den maatte ene tilregnes Regjeringens Modstandere – et Partie, som gjorde sig skyldig i moralsk Forgiftelse, medens det førte Frihed, Lighed og Fædreland paa Læben. Det var dem, som hindrede Regjeringen i at skride frem paa Frihedsbanen og tvang den til at opgive sine Indlingsdrømme. Jøvrigt vilde han ikke prædike politisk Jndifferentisme eller formene retskafne Folk at interessere sig for det almene Vel. Jkke heller vilde han nægte, at der jo baade imellem Carlisterne og Republikanerne gaves Folk, som meente det ærligt; men Resten, som vare Arvinger af Konventet og Klubberne, kaldte han Revolutionens caput mortum." Ved Revolutionen af 1789 var alt Titel= og Monopol=Aristokratie forsvunden, og at befrygte Tyrannie af Regjeringen holdt han for urimeligt, da den ikke kunde fornægte sin Oprindelse; men sand Fremskriden lod sig kun finde i Orden o. s. v. Hr. Viennet, fandt ogsaa Loven nødvendig, naar Man ikke vilde erklære ag Sto Revolutionen permanent, og beraabte sig paa Washingtons Yttringer imod politiske Foreninger. Tre Dage efterat Hyldings-Eeden var aflagt til Ludvig Philip havde en af Revolutionsmændene fra 1793 (formodentlig Merlin af Thionville) i Fortrolighed sagt ham: "J have sluppet Anarkiets Tiger løs, bliver lykkeligere end Vi, og forstaaer at tæmme den!" Digteren Lamartine talede imod Loven og tog tillige Legitimisterne i Forsvar mod Ministeren Hr. Guzot. Bedre forstod Napoleon at samle alle Partier omkring sig. Unægtelig maatte enhver Regjering være betænkt paa sin Sikkerhed; men dertil vare nye Tvangslove, hvergang Man anede mindste Fare, utilstrækkelige; heller tænke Man paa at oplive Kunstfliden og sysselsætte Kræfterne. Denne Feil havde alle Minister=Systemer i de sidste 15 Aar gjort sig skyldige i. Han saae kun en Nærmelse til et absolut Monarkie i den forelagte Lov og vilde tvertimod have Selskabsretten udtrykkelig beskyttet ved en Lov. Af modsat Mening var Hr. Remusat, som paastod, at de politiske Selskaber søgde at stifte en Stat i Staten, og med Gevær i Armen ventede paa den tilkommende Revolution. Frankerig var, efter Manuels egen Tilstaaelse, intet Land for Sammensværgelser, men vel for Opstande. Alle Sammensværgelser havde intet udrettet imod Restaurationen; derimod havde Juli=Revolutionenreddet Frankerig (1).Hr. Bignon meente, at Man burde vogte sig for at indføre Jnqvisitionsaanden paa en Tid, da flere Kabinetter pønsede paa Midler til at standse Nationernes fremskridende Bevægelse, og beklageligt vilde det være, at see den af Juli-Revolutionen fremgangne Regjering optræde som den hellige Alliantses Bundsforvandte, i et Korstog mod Nationernes Rettigheder. Jngen Regjering burde mindre end den franske lade sig beherske af Frygt, hvorfor selv den kraftfulde Casimir Perrier ikke var frie. Snarere burde Man søge at samle hele Nationen til eet stort Selskab, med Deputerede, Pairs og Ministre i Spidsen, som Tilfældet var i Engelland 1690. Derved vilde baade Henrik Vs Tilhængere og de foregivne Republikanere synke tilbage i deres Jntet. Sluttelig bemærkede han, at han ogsaa under Restaurationen havde angrebet alle lignende Love. Vel gik de igjennem, men vare forud brændemærkede paa Talerstolen. Regjeringen maatte vogte sig for, at det ikke skulde gaae den ligedan; thi aldrig afsværger en Nation sine Rettigheder længer end for et Øieblik." J samme Aand talede Hr. Merilhou. Ved Mødets Aabning - sagde han - var Alt roligt omkring Os. Trontalen, Adressen, Kongens Svar, Ministrenes Taler - Alt bebudede den atter opblomstrende Velstand, den befæstede indre Fred, Lovenes regelmæssige Virksomhed, Lydighed imod Øvrigheden. Hvad er forefaldet siden, Har Man bedraget Os dengang, eller vilMan bedrage Os nu, Eller er det sandt, at Man har lovet de fremmede Regjeringer at undertrykke Selskaberne, som en Garantie imod Revolutionsaandens Fremskridt, Jeg havde drømt mig en anden Fremtid for Juli-Revolutionen, og ikke forudseet, at den vilde blive strængere end Keiserriget, meere mistroisk end Restaurationen." Efterat endnu nogle Flere, saasom Hr. Dumont havde talt for og Hr. Sade imod Loven, sluttedes den almindelige Forhandling og den over de specielle Artikler skulde begynde den 17 Marts. En Skrivelse fra Berlin udsætter ogsaa paa dette Lov=Udkast, at Attentater som begaaes af Selskaber imod Statens Sikkerhed, skulle dømmes af Pairskammeret, som stridende imod det antagne Princip i den franske Lovgivning, at Enhver saavidt muligt skal dømmes af sine Ligemænd. Et andet Spørgsmaal bliver, hvorledes Regjeringen vil kunne bringe Loven i Udførelse imod en usynlig Magt; thi den betydeligste af de politiske Foreninger i Frankerig, Menneskerettighedernes Selskab, er udbredt overalt, og skal i Paris allene tælle over 10,000 Medlemmer. Flere Fængslinger og Huussøgninger ere i de sidste Dage foretagne hos Pariser Borgere. Hos En af dem borttog Man flere Skrifter af bemeldte Selskab og et Par Pistoler; hos en Anden opsprættede Man endog Madratserne, for at søge efter oprørske Skrifter, men fandt intet. En Skrædders Død, som en Følge af de bekomne Saar i Opløbet den 23 Februar, har givet Enthusiasmen ny Næring. Hans Begravelse, hvorved Man havde truffet store Forsigtighedsregler, løb imidlertid af i Stilhed, og der havde kun indfundet sig 4 til 500 Mennesker.