JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-02-19
J ingen Hovedstad i Europa har Musiken flere Yndere og Dyrkere end i Kjøbenhavn; men Leilighed til at høre god Musik er, desværre, som Virkning af Tidsomstændighederne, i den nyere Tid bleven sjeldnere og sjeldnere. Det musicalske Academie er allerede for adskillige Aar siden ganske ophørt, det forenede musicalske Selskab saavelsom det venskabelige, Kongens Klub og Harmonien, have næsten ganske indskrænket deres Concerter, uagtet den sidste ikke allene er det ansee ligste Selskab i Kjøbenhavn, men ogsaa oprindeligen, fra dets Stiftelse af 1780, har været bestemt til et Selskab for Musikøvelse. Det var ogsaa her, hvor i Aaret 1809 Grunden til Selskabet for Musikens Udbredelse blev lagt af 70 Medlemmer. Stifterne vare afdøde Etatsraad Barens, Legationsraad Kirstein og af døde Justitsraad og Justitiarius Bagger. Allerede ved Aarets Slutning talte Selskabet 138 Medlemmer, som bleve optagne uden Ballotation, og kun havde et vist Bidrag at svare. Der blev givet adskillige Concerter i Harmonien, som overlod Selskabet sin Concertsal. Men det standsedes snart i sin Virksomhed, maaskee ved at miste to af Musik-Committeemedlemmerne, der tog sig ivrigst af det, Agent Dunzfelt og Justitsraad P.C. Bagger. Men i Aaret 1820 opstod dette Selskab igjen fra sin Aske, og, uden Tvivl, som en Følge af Klubconcerternes Forfald, blev det saa hurtigen fuldtalligt, at de, som ville høre dets Concerter, maa underkaste sig Ballotation, og at der nu ofte ere 20 til 30 proponerede til een vacant Plads. Selskabet fik det Kongel. Hoftheater overladt til sine Concerter, hvor, paa dets Bekostning, Theatret er smagfuldt indrettet til Orchester. Der gives hver anden Søndag en Concert, eller tolv Concerter hver Vinter, hvorfor hvert Medlem betaler 12 Rbdlr. i Bidrag, men kan medbringe to Damer. J afvigte Aar maatte der betales noget Tilskud. De musicerende Medlemmer bestaae af Musikelskere, og ved Concerterne lade adskillige for deres fortrinlige Sang bekjendte Damer sig høre. Medlemmernes Tal udgjør nu over tre Hundrede. Concerterne besøges saa stærkt, at Huset er altid fuldt, og at de, der ønske at sidde paa første Bænk i Logerne, maa indfinde sig en halv eller heel Time førend der aabnes.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-02-19
Det nye Fødselsdagsstykke Romilde og Constance er tredie Gang blevet opført i Fredags Aftes. Blandt Tilskuerne vare to Partier, hvoraf det ene ved stærkt, og det andet lige saa stærkt klappede. Gongonen kom frem, men om sider beholdt de Klappende Overhaand, og, som der siges, skal Stykket med det første gives igien. Det ene Partie paastaaer, saavidt vides, at det er kjedeligt og Musiken, paa en kelte Numere nær, som bleve applanderede, ikke original, men Reminiscencer af Rossini, og desuden af en nyere Skole, som vil fortrænge al anden Musik. Det andet siger: at Stykket, som Opera, ikke er kjedsommeligere end saa mangt et andet, der er givet med Bifald; at Musiken netop er af en Skole, som den bedre Smag i denne Konst gik ud fra, og at den Lighed, man troer at finde, er en meget naturlig Følge deraf, at Componisten har dannet sig i den Rossiniske Skole.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-02-19
J Aftes gaves, som Fastelavnsstykke Ulysses von Jthaca, om hvilken Comoedie Holberg selv siger, "at den gaaer ud over de smagløse, vanskabte, halvhundrede Aars Comoedier, som indbefatte et Tidsrum af 40 Aar. Scenen forandres uafladelig, de Store føre et opblæst og svulstigt Sprog, for at udmærke sig fra den gemeene Mand, der blæses i Trompeter, hver Gang Generalen kommer paa Scenen; Personerne ere i det ene Øieblik unge Mennesker, i det næste graahardede Oldinger. Hertil komme de idelige Anchronismer, de barbariske Navne, og andre desliTing, hvoraf Landstryggernes Comoedier vrimle."
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-02-19
Uagtet", siger Udgiveren af Holbergs udvalgte Skrifter: "de von Qvotenske Haupt- und Statsactionen, mod hvilke dette Stykke egentligen er stilet, for længe siden ere hensovede, er dog den meget sunde og rigtige Critik, dette midt i sit Galskab indeholder, ingenlunde upassende eller ufornødent for vore Dage; og skulde især den nægte Shakespearianisme, der paa senere Aar saa meget tager Overhaand i Tydskland – som med saa mange tydske Smitter har været Tilfældet – ogsaa faae Jndpas hos os, vilde man vel have føie, i Mangel af en saadan ny tydsk Comoedie, lempet efter vore Tider, at ønske os den gamle i Kraft, Hævd og Hæder, og apostrophere Holbergs Skygge, omtrent som hiin Viismand Socratis: O sancte Holberg, ride pronodis!" Dette blev skrevet 1804. At vi siden den Tid have faaet og endnu stundom pines med Slegfredbørn af Shakespears Muse, hvortil den rette Barnefader nok er Kotzebuanismen, veed Enhver, og kan man med Føie sige, hvad der saades 1723 i en Nytaarsprolog, der tillægges Holberg, om de von Qvotenske Stykker, at der sees Nu Kjæmper, nu Beleiringer, Nu Jomfrurov og Krige; Nu En, der af Fortvivlelse Sig Livet vil fratage; Nu Folk, omskabt til Steen, til Træ, J Luften gloend Drage.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-02-19
Blandt de danske Konstproducter, der kunne sættes ved Siden af de udenlandske af samme Slags, fortjene de fortræffelige Sabelklinger, som smeddes og ciseleres paa Frederiksværk, at nævnes. Som en Prøve paa, hvad dansk Konstflid formaaer at frembringe, gjemmes paa Rosenborg Slot en saadan Sabel med Paaskrift: Jeg blottes kun af Christian til Værn om elskte Fødeeland. 2 Apr. 1801. Gud og den retfærdige Sag.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-02-19
Ribe, d. 15 Februari. Den 29de Novbr. f. A. lidet over Middag, forulykkedes paa Oxbye Strand en Brig fra Hull, ladet med Tran, Steentøi, Uld= og Bomulds=Tøier, bestemt til Rotterdam. Skibsmandskabet bestod af 5 Mand og som Passager var et Fruentimmer, født i England, men gift med en Kjøbmand i Amsterdam. Skibet stødte paa Strand med saadan Fart, at det strax løb fuld af Vand, Mandskabet søgte at redde sig i Baaden, men denne borttog en Styrtesøe. Paa Stranden vare vel Folk, men Jngen saae Muelighed i at komme de ulykkelige Skibbrudne til Hjelp. Kl. 2 Efterm. resolverede Skibscapitainen sig til at svømme i Land og det lykkedes ham. Kl. 3 slog Bagdelen ud af Skibet, Skibsdrengen fattede et Stykke Vrag og kom lykkelig i Land paa dette. 3 Mand og Fruentimret vare endnu tilbage paa Vraget i Dødsangst indtil Kl. 7 Aften; da besluttede 4 Karle fra det saakaldte Blaavand, som ligger vesterst i Oxbye Sogn, rørte af de Ulykkeliges Skrig, at vove Alt for at redde dem og satte sig til den Ende i en Baad, med hvilken de ogsaa vare heldige at naae Vraget. De 3 Mandspersoner vare snart indskibede, men Fruentimret havde i Angsten klattret, op i Mærset, og bundet sig fast ved Masten, og nu var hun saa udmattet af Kulde, at hun ikke kunde hielpe sig selv løs. Vraget laae paa Siden og kunde overskylles af Bølgerne; desuagtet vovede Ungkarl Søren Jensen Hvidberg sig paa det, entrede op i Masten og bragte Fruentimret, som var maalløst, med sig ned i Baaden. Man arbeidede nu til Land og alle 4 Forulykkede bleve efter nogen Pleie igjen raske. De Personers Navne, som udøvede denne ædle med egen Livsfare forbundne Handling, ere Brødrene: Ovennævnte Søren Jensen Hvidberg, Ungkarl, Juel Sørensen, og Peder Sørensen, samt Jørgen Christensen; de 3 sidste ere gifte. - Den Keiserlige Russiske Statsraad, Dr. og Ridder Johan Christian Dahl, er død i Nicolavitz i Departementet Cherson ved det sorte Hav af Brystvattersot. Han har gaaet heri Ribe Skole, var født i Drengsted, udi Døstrup Sogn, hvor hans Fader var Herredsfoged.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-02-19
J Løverdags Formiddag Kl. 11 blev Misdæderen, Morten Jonassen henrettet i Varde. Hans Endeligt var opbyggeligt og rørende. Med frie modig Rolighed gik han sin Død imøde og udstod sin Straf.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-02-19
J Viborger Samler af 13 Februari læses følgende: (Meddeelt.) 1) De denne Vinter vedholdende Storme af Vesten, have gjort megen Vold paa Kysten ved Agger, under Thisted Amt. Havet har vedholdende gaaet meget høit, under hulet Bankerne, som derefter ere nedfaldne, atter ved nye Storme bortskyllet det Nedfaldne, og siden igjen nedskaaret Mere. Hvoraf er en Følge, at nogle Beboeres Huse staae paa Pynten, i Fare for ved nye Storme og Vandets Stigen, at falde i Havet. De fattige Beboere formaae ei ved egen Evne at fløtte dem, saa de ere i en høist beklagelig Forfatning. Ogsaa Banken ved Agger Kirke er nedskaaren, saa der nu kun ere faa Alen fra Denne til Havstranden. 2) At Rapsæden ei skulde kunne trives i Jyllands nordre, kolde Egne, er en ugrundet Paastand. Til Beviis herfor bør anføres, at Hr. Proprietair Eyber paa Ørum i Thye har flere Aar gjort Forsøg med at saae baade Vinter- og Sommer-Rapsæd. Den Sidstnævnte har han - formedelst Mangel paa Hegn og Markfred – især fundet passende - og saaede saaledes i Foraaret 1820 omtrent 20 Potter, Sommer=Rapsæd i saavel 2 Tønder Bygsædeland, hvorefter han nu har avlet 21 Tdr. Da denne Sæd er afsætligere end – for Tiden - de andre Kornarter, og betales i Hamborg undertiden med 10 Rdlr. S. H. C., er det indlysende, hvor fordeelagtigt det vilde være, om denne Sæd almindeligere udbredtes. Kreaturene vrage ikke Halmen, og blandes Frøhusene med Avner, æde Køerne det med Begjærlighed, hvilket synes at hæve enhver Tvivl om denne Sæds Nytte.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-02-19
Fastelavn kommer af det tydske Fastabend eller Fastelabend; den saakaldte Fastelavnsløben har sin Oprindelse fra Hedningerne, som, Bacchus til Ære, havde bestemt adskillige Dage, hvori de gjorde sig lystige med Æden og Drikken og alskøns Udsvævelser. Da i Begyndelsen ogsaa de Christne indfandt sig ved saadanne Lystigheder, saa forbød Kirken dem. Den hellige Augustinus formanede de Troende til at forsamle sig i Kirken og faste Allerede den 62 Trullaniske Canon forbød 692, de Christne al Sammenkomst og offentlig Dans, Formumming og satirisk Paaklædning paa Bacchusfesten. En romersk Kirkeforsamling (743) lyste Anathema over dem, der forlystede sig Pave Benedictus IX. anordnede, at al Dans i den sidste Fastenat ikke maatte vare længer end indtil den halve Nat af Askeonsdag. Han paabød at i formummet Dragt ingen maatte lade sig see offentligen og endnu mindre i Kirken, og at Markskrigere ikke skulde opføre deres Løier under Gudstjenesten. Han beraabte sig paa den Beskrivelse, Biskop Gratianus havde givet over disse Lystigheder i Kirkeforsamlingen 1595 i Ameria, hvori denne siger, at Ugen imellem Septagesima og Quadragesima, som Kirken kun i stor Hemmelighed holder som Sørgedag, ikke allene forvandles til en urimelig Glædestid, men endog bestemmes til almindeligt Galskab. J denne Constitution fortæller Paven ogsaa en Anecdot, som Keiser Ferdinand den Andens Gesandt hos Soliman den Anden beretter, om en tyrkisk Minister, der i Fastenstid havde opholdt sig i et christeligt Land, og efter sin Tilbagekomst til Constantinopel fortalte, at paa visse Dage af Aaret Catholikerne ere reent gale, og først komme til deres Forstand, igjen ved den skjulte Kraft af et vist Støv, som strøes dem paa Hovedet, hvormed han sigtede til Askens Paastrøelse om Askeonsdagen. – Fastelabend betegnede egentligen alle Mands Faste aften eller den store Fastenat. Danske Lov VI. 3. forbyder al Fastelavnsløben. Jmidlertid ere visse Slags Fastelavnsspil dog endnu i Brug
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-02-19
Blandede Efterretninger. Udtog af en Skrivelse fra Christiania af 10 Februari. Folk paa 80 Aar mindes ikke en saa mild Vinter, som den indeværende. Vi have næsten idelig Regn og Slud, og ingen Snee Veiene ere ufremkommelige, og derved standse Handelen meget, som desuden er i en bedrøvelig Forfatning.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-02-19
Efter en tabellarisk Oversigt i allg, volitAnnalen, 4 B. 3 H., f. 1821, har Storbritannien til den franske Krigs Bestridelse paalagt Skatter og gjort Laan til et Beløb af 500 Mill. Pund Sterling (over 4000 Mill. Rbdlr. red Sølv.) Den røde Obelisk, som engelske Reisende have bragt fra Øen Philde over Nilen, er ankommen til Deptford, hvor den skal opstilles paa den yngre Banks Gods. Det er den første, der er bragt til Engelland. Den er 22 Fod lang, og Fodstykket 2 Qvadratfod tykt. Den har i Prolomæus's Tid, og maaskee tidligere, staaet uden for Templet paa Philoe. Omtrent 30 engelske Mile N. for Nuahewah, een af Marquesas-Øerne, fandt Capit. Powel, fra Skibet Dronning Charlotte, paa Spidsen af en Klippe en Mand, der, ligesom Robinson Crusøe, havde levet 3 Aar paa samme, og som han tog med sig. Denne Mand havde tilligemed 4 andre begivet sig did 1814 fra Nuahewah, de hørte tilet americansk Skib, og skulde samle der visse Fier som de Jndfødte paa Øen sætte stor Priis paa Baaden strandede, og 3 af deres Reisefæller omkom siden af Hunger, eller rettere af Tørst, da der paa Klippen ikke gaves andet Vand end Regnvand. Den fjerde blev nogle Uger hos ham, men besluttede siden at svømme paa et Vrag af den sønderknuste Baad, og sandsynligviis druknede. Han selv søgte at redde sig udaf sin sørgelige Forfatning ved en Flaade, han forfærdigede, men Forsøget mislykkedes, og han mistede Midlet til at gjøre et nyt. De havde medbragt Jld fra Nuahewah, og hans største Sorg var nu stedse at vedligeholde den. Men en Dag, da han var gaaet for langt bort derfra, sluktes hans Jld, og han vilde ikke kunde tændt den igjen, dersom der ei var blevet ham nogle Krudtkorn og Brudstykker af et Gevær tilovers. Hans eneste Føde bestod i Fisk og Blod af Fuglevildt. Hans døde Kamraters Hierneskal tjente ham til Drikkekar. Et blot Tilfælde gjorde, at Skibet Dronning Charlotte opdagede ham, thi Klippen var bekiendt for at være ubeboet og ufrugtbar. Men da man om Natten saae Jld der, udsendte man en Baad, som bragte Fieldboen ombord paa Skibet. Capit. Powel førte ham til Nuahewah, hvor han blev overgivet til en Europæers Omsorg.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-02-19
Hr. Burchell, en Mand af stor Formue, har af ægte Jver for Videnskaberne, i hele 5 Aar reist i det Jndere af det sydlige Africa, og er trængt 1100 engelske Mile frem imod N. og N. O. fra Cap af. Det lykkedes ham, at samle overordentlig vigtige Gjenstande, og gjøre bemærkninger, der allerede vilde være blevne bekiendte, dersom han ikke var saa yderst nøiagtig, og vilde selv ordne Alt, førend det udkommer i Trykken. Hans Hensigt var, at reise fra Capstadt til Benguella eller St. Paul de Lando, de portugisiske Colonier paa Vestkysten, og derfor at vælge den længere Vei igjennem Mellem Egnene; men hans Folk vilde ikke ledsage ham længer. Disse bestode blot af adskillige Hottentotter. Jkke en eneste Hvid var hos dem. For det meste havde han og hans Ledsagere intet andet at spise end det, de med Flinten kunde forskaffe sig paa Jagten. Brød havde de aldeles ikke, ofte ikke Salt, stundom manglede de endog Vand og Foder for deres Stude. De andre Besværligheder vare utallige. Skjøndt stedse blandt Vilde, vidste han dog at erhverve sig deres Tillid, en Omstændighed, man ikke erfarer uden Forundring. Hvad han saae (og hvor meget saae han ikke) er ganske nyt for Europa. Han tegnede Portraiter, naturhistoriske Gjenstande &c., og hans Tegninger beløbe sig til over 500. Hans Samlinger i Zologie og Botanik ere langt større end nogen Reisende nogen finde har gjort. Over 40 Huder af store fiirføddede Dyr har han foræret det brittiske Museum, hvor de, som man siger, allerede i fire Aar have ligget unyttede og ukiendte. Blandt de nyere Dyr, som Burchell iagttog, er Rhinoceros simus af overordentlig Storhed. Otte Hottentotter havde nok at bære paa Hovedet, førend de fik det paa Vagnen. Man skjød adskillige Giraffer, hvis Kjød tjente de Reisende til Føde. Elephanten træffes hyppigen i det Jndere. Løver ere der overalt. J det Hele er Landet fladt; Sandet bliver ofte saa hedt, at selv de Jndfødte ikke kunne gaae derpaa uden Fodbedækning. Busch mændene ere de farligste blandt de derværende Folkestammer. Forbi Hottentotterne træffer man et Folk, der ligner Caffeerne. Disse Africanere, boe i store Stæder under mægtige Høvdinger. Den største Stad, som B. saae, indbefattede omtrent 800 Huse og 5000 Jndbyggere, nordligen gives der endnu større. Burchell har den Fortjeneste, at have indført Kartofler iblandt dem, som han selv lagde, og nogle Maaneder derefter saae groe. For at gjøre Tuskhandel med disse Folk, behøver man især kun Glascoraller og Tobak, de vare meget forhippede paa at ryge og snuse. Jo længer han reiste, desto interessantere forekom Folkeslagene ham. De vare store og velbygte; deres Sprog fuldt af Vocaler og blødt. De kjende intet til Skrift, intet til Religion. Deres Næring er Melk, holcus caffrorum, Rødder, Kjød af Hornqvæg, og Vildt. Deres Huse ere nette, runde, indvendigen deelte i forskjellige Afdelinger. De kaldte Hr. Burchel Monarri. Han var saa berømt blandt de Vilde, at man vidt og bredt komtil ham. Den følsomme Ulv.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-02-19
Kjøbenhavns Børs, d. 19 Februari. Cours. Hamb. 2 M. 247, a vista 250. Spec. 249. - Specier solgtes til 14 Rbmk. 15 s. Obligationer (med Renter fra 11 December 1821) 74 1/2 a 76. Nationalbank-Obligationer (af Laanet, den 2den Februari 1820) 97 1/2 a 98 Rbdlr. r. S. (uden Renter) eller 122 Rbdlr. Sedler pr. 100 Rbdlr. r. S. Norske Rigsbanksedler 12 3/4 Svenske Sedler 60 1/2 s. - Disconto 6 pC.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-02-19
Authentisk stadfæstet paa Analogie og god Vedtægt grundet, for de med det franske Sprog Aand bekiendte Læsere tilfredsstillende, Gjendrivelse af Kand. Borrings Ankeposter, ihenseende til mine grammatiske Skrifter, skal med det Først offentliggjøres. Da i nærværende Blad hverken Rummet eller Formaalet tillader at optage meere af denne Materie, saa udgives hiin Gjendrivelse særskilt, tilligemed en kort Besvarelse af et vigtigt Spørgsmaal nemlig følgende: Hvorledes bør den ideologiske Grammatiker forholde sig angaaende saadanne enkelte Punkter, i hvis Henseende bekiendte Authoriteter, Stemmer ere deelte, f. Ex. angaaende: Etes vou la dame en question? Qui Mr., cest moi (jelsuis, &c.), vingt un (vingt et un) o. s. v., Göttsche.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-02-19
Kjøbenhavn. Trykt hos J. H. Höeci¬
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-02-23
J Anledning af det Spørgsmaal, som nyligen igjen er bragt paa Bane, om man skal skrive Jordemoder eller Gjordemoder, læstes allerede i Skilderiet for 1806 No. 82 en anonym Sprogbemærkning (forfattet af den daværende Conferentsraad og Justitiarius i Høiesteret Jacobi. Forf. er af den Mening, at man bør skrive Jordemoder, fordi denne Skrivemaade er brugelig i alle Lovgivninger, og fra umindelige Tider har været gjængse i Danmark og Norge. Oprindelsen til Ordet udleder han deraf, at hos vore hedenske Forfædre, ligesom hos Romerne, den Nyfødte nedlagdes for Faderens Fødder paa Jorden – en Forretning, den vise Kone, der havde hjulpet den Fødende, rimeligviis udførte - paa det han kunde bestemme, om Barnet skulde optages, eller overlades til sin Skjebne. Heraf kunde vore Forfædre ligesaavel kalde den vise Kone Jordemoder, som de Tydske af samme Aarsag kaldte hende Hebamme, af heben (løfte og Amme.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-02-23
J Oldtiden fik den i Barnsnød hielpende Qvinde Navn af Lysmoder (Liosmother), fordi hun bragte den Nyfødte til at skue Lyset. Gudfader og Gudmoder opkom i de første christne Tider i Norden, fordi hine bragte Hedningsmanden, der blev døbt, til et nyt Liv, hvoraf opstod et aandeligt Slægtskab. De Geistlige, som formedelst de mange ved Daaben forekommende vigtige Spørgsmaale i de Tider, havde Opsigt over Fødselshielperinder, afskaffede det Ord Lysmoder; men ligesom de havde optænkt Benævnelsen Gudmoder for den der bragte Barnet til Himlen, saaledes nedsatte de Lysmoder til Jordemoder, fordi hun bragte Barnet til Jorden. Gjordemoder er saa meget urigtigere, som et Gjord i Oldtiden hedte Linda. Jndfald. August den Stærke, Konge af Polen og Churfyrste af Sachsen, havde engang, ved en Landdag i Dresden, de fornemste Stænder ved sit Taffel. Naturligviis manglede der ikke paa Champagner. En Page, der opvartede Kongen, kaprede ved denne Leilighed en Flaske, og puttede den i Kjolelommen, hvilket ret godt lod sig gjøre, da de derværende Kjoler – for at tale med Jean Paul – endnu ingen s. v. Rumpefinner havde, der neppe formaae at give et Tørklæde, end sige en Flaske, Qvarteer. Ulykkeligviis søger Pagen forgjeves at skille sig ved den forige Jndqvarterede. Ved hans store Embedsiver bliver hiin rebelsk, og i det han vil præsentere Kongen en Tallerken, springer Proppen af Flasken, og Champagnerstraalen oversprøiter Monarkens puddrede Alongeparyk. Kongen sender Champagnertyven paa Stedet bort – for at hente en tør Paryk, og raader ham, da han kommer tilbage, ikke at slæbe deslige Flasker saalænge omkring med sig; thi, tilføiede han godmodigen: "Monsieur Page, Champagner Viin er ikke Dresdner Øl.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-02-23
En lignende Historie fandt Sted i nyere Tider. En stor Monark traf paa Slottet en Kokkedreng, der vilde bortslæbe en Fisk, han havde skjult under Trøien. Men til Ulykke stikker Corpus delicti noget frem oven og neden til J det Monarken irettesatte den forbløffede Dreng, sagde han omsider til ham: "Naar Du i Fremtiden skjæler Fisk, saa tag enten en kortere Fisk, eller en længere Trøie paa."
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-02-23
Jndenlandske Efterretninger. Nationalbanken har opsagt til Udbetaling næstkommende 11 Juni Termin de af den forrige Rigsbank udstedte Obligationer for Jndlaan i Sedler og Tegn, som nu svare 5 pCt. Renter, og ere betegnede med No. 1701 til 2600; dog kunne de fremdeles blive indestaaende i Banken til 4 pCt., naar man melder sig inden Udgangen af April Maaned. Ligeledes opsiger den de paa Hamborger Bco. lydende Obligationer til Udbetaling næste Termin, hvormed Renterne ophøre. Efter Bankens sidst kundgjorte Regnskab skylder den for Jndlaan i Sedler og Tegn, 3,318,488 Rbdlr. 41 s., og i Bcomk. 143,700, eller 96,800 Rbd.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-02-23
Blandt de Sieldenheder, som det Kgl. Konstkammer i den nyeste Tid er blevet beriget med, hører en prægtig Hucha eller indiansk meget lang Tobakspibe af Sølv, og forgyldt, med mangfoldige slebne Glasperier, og hvilende paa et Leopard skind. Den er hidsendt fra Dr. Wallich i Calcutta, i Aaret 1820, og skal have tilhørt den afdøde Nabob af Luknan, efter hvem den kom i en engelsk Obersts Hænder.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-02-23
Den berømte tydske Skuespildigter F. M. Babo, der døde d. 6te d. M. i en Alder af 66 Aar, er hos os især bekiendt af Strelizerne, oversat af D. F. Staal 1793, og Borgerlykken, overs. af F. Schwarz. Det første Stykke, der i sin Tid blev givet ofte og med fortjent Bifald, har i de sidste Aar været aldeles henlagt, medens man, indtil Mæthed, gav Stykker af langt mindre Værdie. Den ved Goethes Götz v. Berlichingen allerførst, for 50 Aar siden, vakte Smag for Ridderskuespil, fornyede Baboigjen ved sin Otto v. Wittelsbach, der drog en heel Skare maadelige Ridderstykker efter sig, og som vel er oversat for, men ikke opført paa, vor Theater.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-02-23
Odense, d. 19 Febr. Paa Marsviinsagten.