Den Vest-Sjællandske Avis, 1836-06-11
En russisk Armee kiender intet til de nye Theorier, hine revolutionaire Doktriner, som ruinere det Sublimeste som den menneskelige Aand har kunnet udtænke; den taktiske Eenhed af Krigere, som ere forbundne med hinanden ved Disciplin. Armeen er det russiske Monarkies Styrke og Repræsentant; den Støtte hvorpaa den borgerlige Orden er grundet, paa hvilken Keiserens Throne og hans legitime Magt sikker hviler. Store Tanker og Slutninger knytte sig til de staaende Armeer: Er der ikke ved dem kommen en Ende paa den barbariske Tidsalder, er Civilisationen ikke ved dem bleven nationaliseret. udkræve ikke Jndustrien, den frie Handel, Videnskaberne, Konsterne, ja Frieheden selv, Beskyttelsen af en imponerende væbnet Magt, for at kunne uhindret udvikle sig, Staaende Armeer ere en Basis for Nationens sociale Liv og en Garantie for deres Ære og nationale Uafhængighed. J Rusland, kiender man ikke de uhyre Bekostninger, som det konstilutionelle Regierings Princip medfører; Regieringen er der meget simplere og derfor langt mindre kostbar. Familiernes Lykke og indvortes Tilfredshed blive ikke forstyrrede ved Partie Qvæstioner eller ved nogen Tribune. Enhver passer frit sin Haandtering, iagttager sin Jnteresse, og selv de Mennesker, som ere de saakaldte Livegne, hvilken Tilstand efterhaanden bliver opløst, erhverve sig ofte en stor Formue, uden at det falder dem ind at løskiøbe sig af disse Forhold, (Menneskeer kunne vænnes til Alt, men alt det som Menneskeer kunne vænnes til, er derfor ikke et Gode). Frieheden er i Rusland en Sandhed og ingen Faktion. (Naar man er Livegen saa er manda rigtig nok ikke frie, men saameget er sandt, at man er i Rusland frie for de Voldsomheder og de Fornærmelser, som det ene Folkepartie begaaer mod det andet, eller Faktionister mod enkelte Personer der høres ingen Charivari, der forfølger ingen raae Pøbel de agtværdigste Mænd, eller slaae deres Vinduer ind, der er man i det mindste frie for det Despotie, som finder saa ofte Sted under de frie Statsforfatninger.) Dette sikkrer den indvortes Fred. J de demokratiske Stater bliver efter det fuldbragte Revolutions Værk Krigsmagten kun taalt, bliver underkastet snevre Grændser; men besidder ingen Stilling, som er bygget paa et Retsprincip (det er ganske rigtigt; i alle Friestater bærer man Frygt for Armeerne fordi det saalet kan lykkes for en Chef, som kan vinde deres Hengivenhed, saaledes som en Crommell og en Napoleon, at kaste Statsforfatningen omkuld. Ved den nye Indretning med Nationalgarder er det ved nogenlunde forebygget, men denne Indretning er i sig selv unaturlig og upassende til det borgerlige Livs Forhold og forfalder let af sig selv i fredelige Tider). Demagogerne, Agitatorerne, Statens og Folkets Tyranner (men det ere ikke alle Folkerepræsentanter, ikke en Washington eller Franklin, ikke en Greve Grev og Lord John Russel) indskrænke Aar for Aar Armeens Existence af Frygt for ved den at blive fordreven fra deres Usurpation; thi imellem en usurperet Magt og en legal militair Magt, finde, som Historien bevidner, ingen varige Sympathier, (Napolcons Exempel tiener til det fuldkomneste Modbeviis, ligesom Mehemed Alis i vore Dage. De militaire Chefer besidde kun en under. ordnet Rang i Staten; de besidde, naar de ikke beklæde andre Funktioner, kun en ringe Jndflydelse og nyde kun en ringe Agtelse, (kun den samme som andre Statens Tienere.) En Folketribun har Overvægt over enhver anden Jndflydelse (saaledes var det rigtigt nok i Athen, i en vis Tidspukt i Rom i Konventets Periode i Frankerige under Robespierre. men det er ikke Tilfældet i de nærværende konstitutionelle Stater. Hertugen af Wellington, Marskal Clauzel, General Jackson nyde en stor politisk Anseelse). Den militaire Løbebane derimod forbliver i en tienende og underordnet Tilstand hvor alle holde sig for at være frie, og Soldaten maa betragte sig som at leve i et vedvarende Slaverie. (Det vilde forebygges naar ogsaa Armeerne havde deres Repræsentanter, de vilde da betragte sig som Borgere, maaskee den bedste Repræsentations-Maade var ikke efter Distrikter; men efter de forskiellige Folkeklasser, og saaledes at alle Jnteresser bleve lige repræsenterede. Har nu engang en legitimStatsregiering samtykket i at dens Krigsmagt bliver indskrænket, hvorledes kan den da giøre Regning paa Armeens Bistand under Revolutioner, hvori Tøilen bliver løsgiven for de slemme Tilbøieligheder i Menneskenaturen. (Mon dette er sagt med Hensyn til Østerrige ved de nærværende Reductioner 2) Kommer nu hertil en kort Tienestetid, hvori den mindste Deel af Krigsfolkene forbliver ved sine Fah ner og den større er permitteret, saa kan ingen fast Forbindelse knyttes imellem Officerene og Soldaterne; thi til at knytte en saadan hører Tid og Vane, som en kort Tienestetid ikke kan forskaffe Den krigeriske Aand kan ikke udvikle sig. Disciplinen ikke erholde Fasthed, saa at de militaire Jnstiutioner komme til at staae tilbage for de politiske (dertil spores dog ikke noget i Frankerige og England. Det Høieste, som den menneskelige Aand har formaaet at opsinde, denne Disciplin, som holder en tusindfold sammensat stor Armee, sammen som eet stort Heekt, og regierer og bevæger den som en stor Eenhed, falder derved sammen og hører op at være.