Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1807-11-21
Nu kommer jeg da til de store Anstødssteen, som især have ligget Rec. og Tilskueren i Veien. Det første Sted er nemlig det hvor Forf. førend Fiendtlighedernes Udbrydelse Side 9 siger, at de engelske Krigskibe, der bedækkede vor Rhed som en Skov, vilde have undt os det skjønneste Syn af Verden, havde vi ulykkeligviis ikke været underrettede om, at disse prægtige Mindemærker af brittisk Vælde (Valor) *) vare bestemte til at ødelægge vor Hovedstad og tilintetgjøre vor gamle Sømagt. Denne høist uskyldige Yttring kalder den fine Recensent en fiin, i ægte britisk Smag beregnet, Compliment. Men for at faae den til at klinge som en Compliment, over*) Oldet har, efter Johnson, to Bemærkelser; 1) personlig Tapperhed, og 2) Magt, Vælde. Sammenhængen viser, at det skal betegne Vælde, thi ellers havde Forf. betjent sig af det alminde sigt Ord boer, sætter han engerh med stolt, som her bør hedde pragtfuld; Valor, som her aabenbar betyder Vælde, med Tapperhed. Men det er ham ikke nok at saare Forfatterens Patriotisme; ogsaa hans Forstand vil han give et lille Pus. Denne Compliment, siger han synes Rec. ligesaa uværdig fra en Dansk Pen, som Tanken i sig selv er falsk - thi vedbliver han: Skibes (Krigskibes) store Antal bevise kun et Lands Overflod af Bygningstømmer". - Engelland har Overflod paa Bygningstømmer, Dette paastaaer en Veteran i Politiken og Atteraturen. Nu gaaer Rec. videre og laster atter Forf. for noget han ikke har skrevet - nemlig Anmærkninger til de Engelske Befalingsmænds Opraab til Sjællænderne, og skjender ganske forfærdelig paa den arme Mand, fordi han ikke har ladet Britterne erfare, at de ei maa holde os for det lettroende, tossede Folk, en Engelsk General skal have erklæret os for. - Hvor i al Verden kunde Forf. vide hvad en Engelsk General har erklæret os for - maaskee i Rec. Storstue, Fortællingen om Postfæstningerne, Sekamvene, Udfaldene og endelig Bombardementersiger Rec., men uden at anføre et eneste Beviis, er den ufuldstændigste, uordentligste og svageste af alle de udkomne. Den er langt under Dagbogen. - Paa Fortællingen om Bombardementet. nær, ere alle de øvrige Efterretninger fremsatte saaledes som de bleve og meddelte af den commanderende General, og alle indsigtsfulde Mænd ere enige om, at de Peimannske Proclamationer vare fortræffelig skrevne. Bombardementet kan og bør det tør jeg frit paastaae - Ret, ikke bedømme; thi under hele Beleiringen var han paa sin Gaard paa Frederiksberg og der kunde man vel see Bomberne i Luften, men ikke deres rædsomme Virkninger i Kiøbenhavn. En anden Anstødsteen, som fornemmelig har givet Rec. Anledning til at sige Forf. Dureteter, forekomme Side. Her hedder det nemlig, hvor Forf. begynder at beskrive Bombardementet ; Hvilken Skjændsel for Verden (hame to theord) sagde jeg til mig selv, da jeg Kl. 7 1/2 om Aftenen hørte Morterernes Torden bryde løs og saae en stor Brandraquet komme flyvende og dræbe i sin Flugt et stakkels uskyldige Barn, som fød i et Vindue lige for min Bolig. O. Britannien; udraabte jeg i min Fortvivlelse, Nationers Dronning! Moder til saa ædle, mandige Sønner, Er dette dit Værk. Man behøver ikke at være Professor i Æsthetiken for at indsee, at disse Udtryk i den Forbindelse, de her staae, og jevnførte med de foregaaende Ord Skjændsel ere den bittreste Jonie. Enhver i den Engelske Litteratur, ikke aldeles Ukyndig veed, at Digterne, især Thomson, har givet Britannien Epithet af Nationers Dronning; at Engelland gjør Paastand at være det; at Britterne i hele Aarhundrede have villet passere og virkelig ogsaa passerede for ædle, mandige Sønner, og endelig, at denne ironiske Maade at tale paa endog forstaaes af uciviliserede Mennesker. - Men Rec. har, som det lader, med velberaadt Huudrevet dette Udraab af sin Sammenhæng, for at kunne fortælle de lærde Tidenders lærde Læsere, at Forfatteren har villet sige sine Britter (!) en Compliment, For at krone Værket ender Rec. Side 639. sin Bedømmelse med den Forsikkring, at den Strickerske Opmuntring til de Hannoverske Tropper a. var det eneste (?) Dansken værdige han har fundet i den hele (?) Pamphlet, uagtet Kongens, Kronprindsens og Peimanns Bekjendtgjørelser, udgjøre denne Pjeces væsentlige Jndhold - - dog, nok om disse Usselheder! (Fortsættes.