Aalborg Stiftstidende, 1836-05-07
det danske Hofs accreditterede Minister hos Storhertugen af Oldenborg, havde boet i Eutin siden 1820. Han var saavel i sin egen Vandel, som i Fordringerne til sine Omgivelser, en Mand efter Klokkeslet og med stræng militairisk Accuratesse. Navnligen controllerede han sit Tiende, endog i de ringeste Smaating, skarpt og i en befalende Tone, iøvrigt var han en Herre, der betalte regelmæssigt, lønnede dem godt og aldrig behandlede dem brutalt. Næsten hver Aften pleiede han uden Ledsagelse at spadsere i Haven ved sit Huus og gjennem denne ofte endnu at promenere videre Denne Tour kunde vare en Time og derover, indtraf imidlertid Besøg eller anden Anledning, var det paalagt Tjeneren at raabe nogle Gange paa et bestemt Sted i Haven: Hr. Kammerherre!" Paafulgte intet Svar, saa var han ikke, eller vilde ikke være at finde. Søndagen d. 21de Fbr. 1830, i Frostveir og paa fasttraadt Snee, om Aftenen Kl. 7, fandt den sædvanlige Promenade Sted; men Klokken blev 11, og endnu var Kammerherren ikke kommen tilbage, skjøndt Tjeneren flere Gange havde gjentaget sit Raab i Haven, og man havde ladet spørge efter ham hos Bekjendte. Da gik Tjeneren Diedrich Wisser endnu engang ned i Havensk og indskrænkede sig nu ikke længere til at raabe, men søgte overalt omkring og fandt i den store søndre Gangsti, neppe 3 Skridt fra Huset, sin Herres blodige Lig. Han fortaugs det det for Familien, hentede Lægen og denne igjen nogler Øvrighedspersoner, hvorpaa Liget blev bragt ind i Kudsken Stue i Sidebygningen. Hjerneskallen var knust i over 200 Stkr., omkring Munden fandtes 5 Saar og paa Kjødet af Læberne Spor af en venstre Haands Negle, som vare trængtes igjennem indtil Tandbenet og som maatte hidrøre fra etvoldsømt Tryk, der havde sammenpresset den Døendes rallende Mund, medens Drabet ved gjentagne Slag var bleven fuldbragt. Gjerningen, udført paa en saadan Maadel og i en saa berørende Nærhed, maa nødvendigviis have besudlet Gjerningsmanden med Blod, og, hvis denne Omstændighed, saavelsom Sneesporene Søndag Nat, hurtigt var bleven opfattet og fulgt, kunde Undersøgelsen sikkert haves ledet til Opdagelse. Tvende Dage sildigere vare disse Ledetraade derimod tabte, og først da begyndte Undersøgelsen med Forhør over Kudsken Koch og Tjeneren Wisser. Vegge disse Personer, hvoraf Første nu er 31, Sidste 3 Aar gl., have kun rosende Skudsmaal, fra de Herskaber, den for have tjent, og de have, uden mindste Plet paa Rygte eller Vandel, aldrig været dragne til Ansvar for Forbrydelser, Forseelser eller Politiuordener. Christian Kocht var den Aften, Mordet blev begaaet, med sin Herres Tilladelse gaaet ud, og havde, da det var Aftenen for Fastelavns markedet, efter sin Stands locale Skik besøgt 5 eller 6 Værtshuse efter hinanden, men fortærede dog, maadeholden som altid, Lidet eller Intet. Under denne Værtshuustour gik han to Gange hjem, for, ifølge sin Kudske=Instructionsskriftlige Timeseddel, at passe Hestene. Paa Hjemveien var han ogsaa i Følgeskab med Flere, saa at han tilbragte hele Aftenen i Selskab; men, da han flere Gange skiftede dette, manglede den fornødne Minut=Præcision til deraf fuldstændig at bevise et Alibi. Jmidlertid har man dog den Bis hed, at mange Vidner i de forskjellige Huse have seet ham, som en rolig Tilskuer, uden Forvirring og uden Sindsbevægelse. Diedrich Wisser, ordentlig, sparsommelig og maadeholden ligesom Koch, men mere end hiin ovet i at tale med Overlæg, undertiden vel skarp i sin Dom og sine Udtryk, men langtfra ikke opfarende eller voldsom, opvartede hiin Søndag Aften i fuld Livree ved Thebordet hos Kammerherrkinde v. Qualen. Ifølge den i Huset herskende Accuratesse havde han ikke Tid til at bortfjerne sig saa meget som en Minut, og Wisser er den hele Aften heller ikke bleven savnet en eneste Gang paa sin Plads. Desuagtet ere begge komne i Mistanke og derved i et allerede sexaarigt Fangenskab, som Koch i April 1832 forgiæves søgte at unddrage sig ved Flugten. Undersøgelsen har alene været rettet imod dem; 130 til 140 Vidner ere blevne afhørte; hver af de Anklagede har maattet udholde 80 til 90 Forhører, og samtlige Forhandlinger fylde henimod 600 actmæssig beskrevne Sider. Man mener, at en strax i Begyndelsen uforsætligen skeet Anomali i Undersøgelsen sikkert har været til stor Skade, idet nemlig Justits=Cancelliet, i fine befalede ugentlige Indberetninger til Hoffet, med altfor stor Tillid havde yttret, at Undersøgelsen var paa rette Spor og at det ikke vilde feile, at man jo bragte Koch og Wisser til at bekjende. At træde tilbage fra en feil Bane, falder Mennesket vanskeligt, og den størst mulige Bestemthed i Beretningerne til Hoffet vil have fordoblet denne Vanskelighed og influeret væsentligt paa den hele Fremgangsmaades Omfang og Vedvaren.