Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1844-01-13
Jndenlandske Efterretninger. Districtslæge Nyrops i forrige N. omtalte og i Rand. Av." indrykkede Forsvar for hans Fremgangsmaade i Sagen mod Homopathen Lund i Kjøbenhavn lyder saaledes: "Mit Svar paa Hr. Procurator Callundanns frække og usandfærdige, svulstige og sentimentale Jnserat i Randers Avis No 203 troer jeg bedst at kunne afgive, idet jeg med faa Ord, dog med ufortjent Skaansel, fortæller den sørgelige Roman, hvori den noksom bekjendte Procurator paa Mors spiller Hovedrollen, og hvori jeg i mit Embede som Læge desværre er bleven nødt til at deeltage. – J Mai 1842 fik jeg Madame Calundann under Behandling for en Øiensygdom med Blindhed, af en ondartet Natur. Uagtet Curen i Begyndelsen gik saa heldig, at hun fuldkommen fik sit Syn igjen, faldt hun siden efter tilbage, hvorfor jeg i Juli Maaned atter fik hende i Cuur og behandlede hende indtil sidst i Septem der, da hendes Syn igjen var meget forbedret, men Curen langtfra tilende. - Paa denne Tid var Apothekerregningen løbet noget op, og da Hr. Apotheker Begtrup (en Svoger til Hr. Nyrop) af gode Grunde nødigen vilde udlevere flere Medicamenter paa Hr. Procuratorens Regning, fandt denne paa det beqvemme Raad, at give sin stakkels Kone under Qvaksalveren Lunds Hænder, da han saaledes kunde faae fri Cuur. Ganske mod sin Villie befandt Patientinden sig under homopathisk Behandling indtil Sommeren 1843. Efter hendes Udsagn til mig havde hun ingen Tro til Curen, men lod sig blot overtale af sin Mand og dennes gode Ven, som Begge indbildte hende, at hun blev bedre, uagtet dette ikke var Tilfældet. Da hun endelig fattede den fornuftige Beslutning at reise til Kjøbenhavn, bad hun mig at medgive hende en udførlig Beretning om hendes Sygdom, hvilket jeg lovede paa den Betingelse, at hun overlod mig Lunds Breve. Villig hertil gav hun mig Tilladelse til at skrive til hendes Datter, og opgav mig Stedet, hvor Brevene laae, NB. i hendes egne Gjemmer. Hun befandt sig den Dag her i Byen, for næste Dag at reise til Kjøbenhavn. Saaledes kom jeg paa en aldeles lovlig (!) Maade i Besiddelse af omtalte Breve, i den Hensigt at forfatte en Sygehistorie (!); men da jeg nu fandt flere Yttringer, hvormed den usle Qvaksalver angiver min Behandling som Grund til Patientens Øiensvaghed, erklærede jeg næste Dag for Mad. Calundann, at jeg umulig kunde taale denne Beskyldning og havde isinde at oversende det kongelige SundhedscollegiumBrevene, hvorfor jeg ikke kunde tilbagelevere hende dem strax. Heri fandt Mad. Calundann sig, skjøndt jeg maa tilstaae det, meget nødigen, da hun frygtede sin Mands Vrede. At jeg endnu ikke har tilbagegivet de blot laante Breve er af den gode Grund, at jeg endnu ei har faaet dem tilbage fra Sundhedscollegiet. Efterat Mad. Calundann var hjemkommen fra Kjøbenhavn besøgte hun mig strax og takkede mig i de venligste Udtryk for min stedse beviste Omhu for hende og for min Cuur, om hvis Rigtighed hun nu var bleven overbeviist ved at tale med de berømteste Øienlæger i Kjøbenhavn. Tillige bad hun mig om Tilladelse til igjen at turde consulere mig, uagtet hun nok vidste, at hendes Mand hverken havde erlagt Lægehonorar ei heller betalt mig for de mange Befordringer, jeg selv havde afgivet paa Reiser til hende. – Naar jeg nu tilføier, at det ifølge min Jnstrux som Districtslæge er gjort mig til Pligt, at indberette ethvert Tilfælde af Qvaksalveri, haaber jeg, at enhver Fornuftig vil finde min hele Adfærd forsvarlig og daddelfri.