Berlingske Tidende, 1809-09-15
Amsterdam, den 5te September. J Forgaars paa Kongens Fødselsdag bevidnede de Hr. Ministre, Kronens og Rigets Stor=Officerer, det Kongelige Huses OfficeretStatsraadet og alle høie Embedsmænd, Hs. Majestæt deres taknemmelige Følelser og Ærefrygt. Til Statsraadet sagde Hr. Majestæt : Mine Herrer, De nærværende Omstændigheder foraarsage, at jeg sætter en høi Priis paa Forsikkringen om Deres Følelser. Da jeg nu i 4 Aar kiender Deres ædle Tænkemaade, Deres Troskab og hengivenhed for Folkets og mi Tarv, som er og skal stedse være uadskillelig, saa tvivler jeg ikke paa sammes Oprigtighed. Jeg har seet Deres og Nationens Forhold, ikke med Forundring men med en behagelig Selvtilfredshed. Angrebet paa de zerunske Øer er en Ulykke, men jeg haaber, at vi skal giøre det godt igien. Den Overrumpling, for hvilken de ere Slagtoffere, blev forudseet; men ved den store Jnteresse, ved den store Kamp, som ved Vaabenstilstanden paa det faste Land er endt ved Dø nan paa en saa hæderfuld Maade for Frankrigs og min Broder Keise rene Vaaben, maatte man underkaste sig denne Fare, især da vore Tropper, som have ført vore Vaaben med saa megen Berømmelse i Tydskland og Spanien, vare fraværende. Dersom det er lykkedes mig i de første Uger efter det fiendtlige Overfald at dække den truede Deel af Grændserne og fornemmelig de vigtige Foranstaltninger i Antverpen, saaer den Jver, den fortreffelige Mand, den Jld, som de forskiellige Korps af min Garde og de Regimenter af Armeen, som befandt sig paa forskellige Pladser i Holland, har viist, der som jeg har at takke derfor, saa skylder jeg det fortrinlig til den fortreffelige Mand, der besieler alle dem, som bære det skiønne Navn af Franske. Keiserens og Seierens Genie og Aand synes endog at oplive i Farens Øieblik alle unge Conscriberede, som ere kaldte til deres Faner ; en beundringsværdig Følge af saa mange Hæders= og Undergierningers Aar. Med en største Studsen har jeg seet i denne kritiske Periode, hvad Hengivenhed for deres Fyrste og Kierlighed til Fødeland og Hæder formaaet over den franske Aand; da bliver enhver Sørmand i Øblikket Sok dat. Kanoneer ja endog Arbeidsmand, enhret Soldar bliver Søemand, Constabel, Skibs-Tømmermand, enhver Embedsmand Kriger. Jeg har i denne Deel af den store Nations Gebet, seet enhver Franskmand at forglemme sine Farer, sin Tilstand og ved Erindring om Keiseren og hans Navn forholde sig, som han selv havde været tilstede. Fienden har kunne overtyde sig om, at det Franske Sedet er ikke uden Forsvar og at man overalt igien finder den store Arme, hvor man ogsaa angriber den store Nation. Hvad os angaaer, da ere vore Forsvarsmidler færdige og siden vore tappre Legioners Ankomst fra Tydskland ere de fordobblede. Men vi maa fortsætte vore Udrustninger, vi maae formere dem og tilbageerobre Zeeland. De Byrder, jeg derved maae paalægge mit Folk, er det eneste varige Onde, som Fienden kan bevirke; thi uagtet hans store Overmagt til Søes maae hans Land=Expeditioner bestandig indskrænke sig til en Overrumpling eller Coup de Main. Et Folk, som staaer i Forbund med Frankrig, er for bestandig sikker og har ingen Fiende at frygte for paa det faste Land; men vi maa fortiene Keiserens Agtelse, Alliance og Venskab, ved selv at tilbageerobre pore Øer. Vi skylde vores Nations Værdighed og den Agtelse, som vi maa indgive vore Fiender selv, ikke allene selv bestandig at kunne forsvare vore Kyster og vort Gebeet, men ogsaa at medvirke til Scheldes og de nærliggende franske Grændsers Forsvar, for ikke at drage den store Armee bort fra sin Bestemmelse.