Jyske Efterretninger, 1767-10-02
Den giftige Munkehætte (Lurida terribiles miscen aconita noverce. Ovid. Aetam. L. 1. v. 147.) anvenNr. des des nu til Lægedom, og den dødelige Skarntyde (Cicutmaculasa) helbreder i vore Tider de elendigste og farligste Sygdomme. Af Planterne fortiener den vel ikke det sidste Sted iblant de ubehagelige og forhadte for Landmanden, som vi belegge med det Navn Bregne men mange af Jyderne Bragne; Da den paa mange Stæder voxer ikke i liden Mængde, saa skader den Marker og Skove, den tager Føden, Saft og Kraft fra Korn, Græs og andre Urter og Planter; Den qvæler og ødelegger dem. Landmanden har derfor vel Aarsag til at ønske denne Væxt langt fra sine Lukker og Eiendomme, han stræber og arbeyder paa at opgrave, oppløye, forbrænde, udrydde og ødelegge den. Af denne Plante findes udi Urte=Skrivernes Skrifter, under eet og det samme, eller og ulige og foranderlige Navne, adskillige Slags. Dette kan man see hos Caspar og Joh. Bauhin, hos von Haller, de Linne og andre, men fornemmeligst hos Plumier og Petiver. Vil man efter slaae Peder Kyllings Catalogus over de Danske Urter, da skal man der finde ikke mindre end 14 Slags af Bregne, som Danmark frembringer. Men iblant alle disse ere tvende de almindeligste, betydeligste, skadeligste, dog ogsaa igien til sit Brug de nyttigste og tienligste. Det forste Slags Bregne er da det, som vi kalde Han=Bregne eller Bregne uden Greene (eftersom den ikke er greenet som den følgende. Jblant vore Naboer de Svenske nævne Smaalændene den Traion; De Tydske kalde den Farnkraut ohne Schweige, Farnkrautmanlein, Wald=Farn, og Franzosen belegger den med det Navn kangere male: de Latinske Skrifter kaldes den tilig non rammosa. dentara. Casp. Bauhin. Pin. 358, Peder Kyllings Catalog Plant. indig. p. 44, og Marc. Mappic. Hist. Plant. Alsat. Fi lig vulgo mas dicta. Joh. Baub. 1. 737. Filig mapinulis cristatis. Villant Paris. 53. T. 8. f. 2. Polypadium fronde duplicato pinnata, foliolis ohusis, crennelatis, betiolo strigo. Hort. Cliffort. 475. Royen Lig ann. 4.9. Haler. Histor. Plantar. Help. 139. . 5. Linn. Linn. Flor. Spec. 846. Aftegningen paa denne Plante sees i Matthiol. Krauter=Buch p. 539, i Vaillant Botanic. Paris. Tab. I. Fig. 2, hos Plumier. Tab. IK. Fig. 2. Jeg kunde vel her give en vidtløftig Beskrivelse paa denne Plantes Skikkelse, men da dette vilde blive vidtløftigt, og maaskee til liden Nytte, vil jeg alleneste sige dette, at den ikke er saaledes greened som følgende, at den ikke voxen, saa høy som den, at den har Blade uden Stilk, som Diostorides skriver, og at den findes ved Veye, iblant Steene, men fornemmeligst i Skovene. Denne Bregnes Roder den, som man finder paa Apotekerne; Omendskiønt det andet Slags Bregnes Rod ogsaa sælges der saavelsom dennes. Dog hvor skadelig denne saavelsom al anden Slags Bregne er for Landmanden, saa er den dog i adskillige Tilfælde nyttig og gavnlig. Dersom en Haandfuld af dens rensede og smaaskaarne Rod sættes paa en halv Pot Viin, da bliver den et herligt Middel imod Vatersoet. ChomelSupplem. a l bistoire de plant. usuell. p. 145. Den samme kogt i Vand døder og driver Orme. Skulde man vel forestille sig, at Bladene skulle være tienlige for Børn, som ere beladte med den Engelske Sygdom. Den erfarne Prof. Boerhaave raader Aphor. 1489. at stoppe Dyner med adskillige Urter, hvoriblant Bregne er den største Deel, blandede med Byg Aune, og lade de syge Børn ligge derpaa. Det maa da være nok sagt om denne Bregne, som den mindre skadelige, men og tillige mindst til Nytte brugelig. Det andet Slags Bregne voxer saa vel paa tørre som fugtige Steder, ved Buske, paa Heder og i Marker, paa Bierge og i mager og tør Skov=Jord, og det undertiden i en temmelig stor Mændde. Vi Danske kalde denne Plante Bregne, slakt Ørn, Keyser=Vaaben, fordi, naar man skiær dens Rod over, viser der sig saa nogenledes en flakt Ørn, det Keiserlige Vaaben, derudi, De Svenske nævne den Ormbunka; De Tydske Farnkraut mit Zweigen, Farnkraut Weiblein, grost Farnkrant, Ros=Farn; De Franske kongere femelle eller kongere commune, og Grækerne tillagde den det Navn Theelysterie, som man kan læse hos Rr 2 Diopioscoridem Libr. W. Cap. 186, eller ogsaa Paris, da den forrige kaldes blechon eller Polychison. ibid. De Laatinske Navne ere Filix ramasalmajor, pinnulit obtuste nan dentatis. C. Baub. Pin. 375. Petr. Kylling. Catal. Plant. ind. H. 43. M. Mappir Hist. Plant. Alsat. s. 106. klig major en prior Trago, f. ramosa, repens. Joh. Baub. III. p. 735. Thehpteris Dioscorid. Rups. FlorJenens. Haller 342. tilix pinis ramorum timati, finnulis non dentatte. Hall. Hist. Plant, Helv. 133. 1. Pterie fronde supra decomposita, fol. pinatis lanceolatie, imis pinnatisidie, superioribus minarius. Hort. Cliffort. H. 473. Royen 497. Linn. Flor. Sv. 843. Skikkelsen af denne Plante sees i Matthiol. Krauter=Buch p. 539. C. Fuchs Cruydeboeck p. 227, hos Plumier Filic. 4. meric. p. XIII. T. V. f. 1. og andre. Denne Bregne kiendes ikke besværligen fra forrige, eftersom den groer høyere, er forsynet med Greene, dens Rod er tyk og lang hvorfor den er saa vanskelig at udrydde, thi det underste af den bliver som oftest tilbage, skyder nye Skud, og frembringer Urter, som tilforn. Den beste Maade at ødelegge dette skadelige Ukrud paa, var vel, efter Horatii gode Raad(hvor det kan lade sig giøre) at afbrænde den, om den ellers ikke skal overgroe alt. Neglectio urendakilig inascitur agris, siger denne Poet. Men da denne Væxt ofte tilføyer Landmanden saa megen Skade, saa er den paa den anden Side ikke til liden Nytte og Brug, om ikke just saa meget for ham, saa dog for andre; thi den tiener i Kiøkkenet, Bryggerset og Bagerset, i Vaskerhuuset og ved Blegen, i Staldene og Fæehuusene, i Glaspusteriet, Porcelains Fabriqven og Kalkbrænderiet, til Medicin indvortes og udvortes, til Brød og Føde. Den har og desverre maattet tiene, ja tiener maaske den Dag i Dag er, den eenfoldige og blinde Almue til Overtroe og Signerie. Mangel paa anden Brændsel har nødt adskillige Fol til at betiene sig af Lyng til at giøre Jld under deres Brygger=Vaske og andre Kiedler med, og til at hede Bagerovne ne ved dette veed enhver iblant os. Nøden driver vel undertiden til at bruge Halm i dens Sted. Bregnen giver en sterk Flamme og Hede fra sig, skulde man da vel ikke ogsaa kunde betiene sig af den til samme Brug, Overflødighed af den paa den ene Side og Mangel af bedre paa den anden nøder Folk paa sine Stæder til virkeligen at bruge den. Dette skeer ikke alleneste i Engeland, som Kajus in Hist. Pl. fortæller, det skeer ogsaa andensteds. Vil Landmanden give sine Heste og sit Fæe et blødt og reent Leye, saa strøer han under dem med Halm; Men da han ofte har stor Aarsag til at spare paa den, saa var det godt at han havde noget i dens Sted, som han kunde betiene sig af, og hvad kan vel være sundere og bedre hertil, end Bregne? Man seer jo Føl og Hopper i Skovene at legge sig i Bregnen, som paa et blødt og mageligt Leye, skulle den der vel forkastes som Strøelse i Staldenne under dem; Adskillige holde for, at den fordriver Utøy og Luus, som findes paa Creaturerne, de strøe den derfor under Sviin og Gies, som dermed ere plagede. Kunde man vel ikke bruge Bregne i Senge i Stedet for Halm, kunde den Fattige ikke giøre sig Dyner og Puder af den, Mueligheden sees af foregaaende.