Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1840-02-28
Blandinger. J Mai 1838 læstes i en Provindsialavis følgende Artikkel, hvoraf denne Tidende dengang ikke tog nogen Notits, men som netop nu torde læses med Jnteresse, efterat Budskabet og Stiftsprovst Clausens dødelige Afgang har naaet hertil: "Den høifortjente Clausens Resignation har været ledsaget af Handlinger, der i lige Grad ere hædrende for ham og for hans Venner. Den 30 April indfandt samtlige kjøbenhavnske Præster sig hos ham, for at sige ham deres Embeds-Farvel. Den ærværdige Provst Holm var Ordfører ved denne høitidelige Leilighed. Ogsaa Fædrelandets Digterfyrste bidrog til at forskjønne den rørende, dybtgribende Fest; han havde skrevet: "Frue Menigheds Afskedssang til sin mangeaarige Lærer, Stiftsprovst Clausen." Universitetet har hædret Jubeloldingen med et Doctordiplom. Men meer, end ved Ord, og ved Sang, og ved Diplomer, er Clausen hædret ved det Eftermæle, som, ikke blot i hans hidtilværende Menighed, ikke blot i Frue Provsti og i Siellands Stift, men i hele Danmark, knytter sig til hans Navn, og vi maae betragte det som en Løn herovenfra, at det forundes ham, i levende Live at være Vidne til dette Eftermæle. Clausen er en Præstesøn fra Carlum i det Slesvigske, og for 61 Aar siden er han dimitteret fra Horsens Skole, der med Stolthed nævner ham blandt sine gjæveste Fostersønner. 1789 begyndte han sin geistlige Bane som residerende Capellan i Maribo; 1796 forflyttedes han til Kallundborg; 1797 blev han udnævnt til anden Capellan ved den Kirke, hvis troe og uidkjære Præst han har været i samfulde 41 Aar, og skjøndt dette Tidsløb, i politisk og religiøs Henseende, har været saa bevæget, som intet Andet, er Han dog stedse bleven sig selv liig! Det var som anden Capellan ved Frue Kirke, han, paa Reformationsfesten 1804, holdt hiin navnkundige Prædiken om den Opfordring, vi, i de nyeste Religionstildragelser, finde til at betænke, hvor lykkelige vi ere ved vor fornuftige Christendom. Den frimodige Prædikant havde deri, efter Embedspligt, revset Tidens slette Sæder, især dens Jrrelegiøsitet, uden Personsanseelse, men ogsaa, uden at nævne eller pege paa nogen enkelt Person. Kjøbenhavns Politimester, Etatsraad Haagen, som allerede eengang før havde anklaget Clausen, indsendte ogsaa denne Prædiken (der i Trykken var udkommen hos K. H. Seidelin) til det kongelige danske Cancellie, i den Formening, at Taleren havde, imod Forordningen af 27 Septbr. 1799, dadlet Statens fornemme Embedsmænd og stillet Regjeringens Jndretninger i et ufordeelagtigt Lys. Cancelliet sendte Prædikenen, ledsaget af denne Anke, til Biskoppens og Præstens Erklæring. Biskop i Sielland var dengang Balle, og vi behøve ikke at bemærke, at hans og Clausens dogmatiske Synsmaader vare saa forskjellige, som muligt. Men Balle erklærede: "Før vil jeg ophøre at være Biskop, og før vilde hele det gudfrygtige Borgerskab i Kjøbenhavn komme i Bevægelse, før et Haar skulde røres paa den brave Clausens Hoved for denne Prædikens Skyld! Clausen frikjendtes, som Man af den danske Regjering kunde vente, og blev 1808 Lærer i Homiletik og Katechetik samt Med Døet directeur ved det kongelige Pastoralseminarium med Prædikat af Professor, 1811 Sognepræst til Frue Kirke og Stiftsprovst i Sielland, 1812 Ridder af Dannebrog, 1814.