Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-01-30
desværre har nu det aandige Liv en passiv Caracteer; det forhøier ikke Aandens Kraft, men kun dens Undfangelighed, dens Bevægelighed, dens Nydelser, mere Phantasiens, end Fornuftens Herredømme *). Derfor forøger der kun, istedet for *) Ogsaa i physisk Henseende er det mærkværdigt, at Kotzebues tragiske Fremstillinger virke, som vi dagligen see, saa stærkt paa Nutidens Mennesker, især paa det andet Kiøn. Det er ikke den blide, rolige Veemod over at see Uskyldigheden, lide og døe, men det er hine Hjertet sønderslidende, unaturlige Theaterkonstreb, som f. Ex. See nen med Barnet i Johanne Montfaucon, Jndmuringsscenen i Korsridderne &c. Man seer i vore Skuespilhuse ved saadanne Leiligheder Pigebørn at virke styrkende paa det Physiske, Spædheden, og Pirreligheden, Mangelen paa Holding i samme, istedet for ved Aandens Kraft at afholde en Mængde skadelige Jndflydelser, frembringer det tvertimod en ny, Verden syggjørende Aands- og Følelsespotencer, som Legemet maa bukke under for. Den værste Følge af denne Forhøielse af Receptivitet med Formindskelse af Kraften, er den nu saa almindelige Hengivelse til Følelserne, endog i det Physiske, hvorved det netop bliver til noget Virkeligt. Det, som vi hyppigen, især hos Qvindekjønnet, kalde Nervesvaghed, er oprindeligen ofte intet andet, end fra Ungdommen af, at give efter for hver opstaaende Sygdomsfølelse, at lade den have frit Spil, og ikke opbyde derimod nogen Aandskraft, hvorved den ofte kunde overvindes i sin første Fremkomst. "Overpirring. Jeg forstaaer derved den Vane, fra Ungdommen af, at bruge pirrende Ting, der vække Nerverne, og derved volde den tredobbelte Skade: at holde det Hele i en unaturlig Spænding, at avle Sløvhed og Overpirring, og endeligen at frembringe Trangen til stedse nye Pirremidler. Heri ligger Hovedforskjellen imellem den gamle Verden og den nye. Man tænke kun paa Caffe, Thee, Tobak, de mangfoldige Kryderier, som den gamle Verden intet kjendte til; men især Brændeviin, der er bleven en Fornødenhed for Mennesker af alle Classer. Hvor faa Mennesker leve nu egentligen af og ved sig selv, men ved noget, som vækker og ansporer dem, deres Liv, er altid en konstig Tilstand. - Dette gielder ikke blot om de høiere Stænder, men ogsaa om den almindelige Mand. Brændeviin er blevet til en saadan Fornødenhed i Livet, at man endog for ramme Alvor har paastaaet, Armeerne kunne uden samme ikke existere, ikke udholde Strabadser, ikke have noget Mod. - Jeg gad nok vidst, hvor Spartanerne ved Termopyle, Alexanders Soldater paa deres lange og høistbesværlige Marscher igjennem Jndiens paa 8 til 10 Aar slæbe, og voxne Fruentimmer, der ellers ved de meest rørende Scener i Jfflands Skuespil ere kolde, hulke og græde. Upaatvivleligen staaer denne overdrevne Ømfindtlighed, der kun kan pirres ved Yderligheder, i nøie Forbindelse med den overvettes Pirrelighed, Huseland Overs. klager over. og Libyens Ørkener have taget Mod fra? Sandhed, dersom dette virkeligen forholder sig saaledes, da vilde en saadan Armee mod en nyere, der var lammet ved dens Mangel paa Brændeviin, være det bedste billede paa Forskjellen imellem den gamle og nye Verden. - Og betænke vi, hvor overordentligt den hyppige Nydelse af Brændeviin, virker paa hele Organisationen, saavel fra dens physiske, som aandige Side, hvorledes den endog kan forstyrre det Høieste og Aandige af samme, saa troer jeg ikke at sige for meget, naar jeg paastaaer, at denne Drik blandt de physiske Agentier, er eet af dem, der vare meest indgribende i den nye Verdens Messe, og meest berøvede samme den physiske Uskyldighed. "Merelnatur, mere Konstighed ved Livet overhovedet. - Jeg giør kun opmærksom her paa det nu saa almindeligt blevne siddende Liv, paa Efterladelsen af Bades Brug og Hund culturen, den unaturlige Klædebragt, Opfindelsen, af Moden, der ene tilhører de nyere Tider, og som bestandigt tvinger os til at gaae over fra den ene Vane i Klædedragt og Levemaade, til den an ben; Forvandlingen af Dag til Nat, og omvendt, saaledes, at vi snart ville spise Middagsmaaltidet ved Midnat, eller, som en vis Forfatter udtrykker sig, nu først ved Midnat komme til Forstand.