Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-07-01
Blandt de nyeste Opdagelsesreiser i Polar egnene er An Account of the Artic Regions with a history and description of the Northern Whale-fishery, by W. Scorresby, jun. 3 Vol. Edinb. 1820 een af de interessanteste. Forfatteren var saa meget mere Manden til at foretage en saadan Reise, som han i disse Vande allerede har gjort 17 Hvalfangst-Reiser, og han tilligemed de derved erhvervede autoptiske Kundskaber tillige forener et omfattende Bekjendtskab med den hele didhørende Literatur. Efter hans Mening er en Forbindelse til Søes mellem det atlantiske og indiske Occan uden for al Tvivl. Han slutter det af Søens sydlige Strømning ved Spitsbergen og den nordlige i Beringsstrædet; af den uhyre Mængde Jis, som, aarligen beløbende sig til 20,000 engelske Qvadratmile, naaer indtil Kysten af Grønland og overstiger den muelige Production af samme i Havene ved Spitsbergen i det mindste firefold, af den Mængde og Arten af det Drivetræ, som gjennemboret af Sydhavets Orme, findes paa Kysterne af Grønland, Spitsbergen og Jan Mayen sydligen strømmende; endeligen af den umodsigelige Kiendsgierning, at Hvaler, saarede af europæiske Harpuner i det stille Occan og bærende Eskimernes Steenlandser i Spækket, ere blevne fangne ved Grønland. J Henseende til Nordostpassagen troer Forf. at vel den nordlige Kyst af Sibirien overalt vandes af Jshavet, men at desuagtet en Fart ved samme er absolut umuelig, eller i det mindste, efter de enkelte med russiske Skibe gjorte Forsøg at dømme, vilde udfordre en Tid af 10 Aar, og dette er mere end nok til at opgive alle videre Forsøg af dette Slags. Opdagelsen af Nordvest=Passagen vilde for Handelen aldeles ikke være af nogen Nytte, men derimod desto vigtigere for Udvidelsen af vore geographiske Kundskaber. Smaa Skibe paa 80 til 100 Tønder anseer Forf. for de meest passende til et saadant Øjemed, fordi de, ved en ringere Masse, ere forholdsmæssigen stærkere og have mindre at befrygte af Vandet og Brændingerne. Lettest vilde Nordkysterne af America kunne bereises til Lands, især nu, da de der boende Folkeslag ere mindre fjendligsindede mod hverandre og man kan medtage Tolke fra de enkelte Stammer. Skriftets Recensent i Heidelberger Jahrb. vil imidlertid ikke underskrive denne Mening. Han troer, at allene den Nødvendighed, paa en fortsat langs med Kysten løbende Vei at omseile hver dyb Havbugt eller, passere den som hver større Flod, med Joller, hvilke enten aldeles ikke findes der, eller ere forsmaa til at føre Mennesker og Gods, især Levnetsmidler, Mangelen paa Brændsel; Ubekjendtskabet med de Folkeslag, man støder paa, og deres Charakters muelige Vildhed; endelig den værgeløse Nærværelse af nogle eller faa Europæere blandt en Mængde utæmmede Barbarer, der ikke tilfulde kunne fængsles ved Frygt eller Haab, alt dette er sikkerligen uoverstigelige Hindringer. Vel har Lieutenant Franklin tilbagelagt en Deel af denne Reise, men endt den har han endnu ikke, og det er derfor uvist om han nogensinde vil ende den lykkeligen. - Disse af Rec. befrygtede Vanskeligheder lode sig imidlertid hæve ved kraftige og ikke alt for oeconomisk beregnede Anstalter fra den Regjerings Side, som lod foretage en saadan Expedition. Deels maatte samme ikke bestaae af alt for faa Personer, deels maatte de medhavende Joller være saaledes beskafne, at de med største Beqvemhed kunde bruges til et saadant Formaal. J hvert Tilfælde stod det jo til Expeditionens Anfører, saaledes som saa mange have gjort, at vende om igjen, naar aldeles uovervindelige Hindringer, lagde sig i Veien for hans videre Fremkomst. (Fortsættes.)