Ribe Stifts Adresseaviser, 1801-12-15
I et andet Brev hedder det: "Vist nok vil følgende Fortælling ikke giøre det Jndtryk paa Dig, som paa mig, der var Øievidne dertil. Skrækkelig var altid den Forestilling, jeg gjorde mig om et Slag, men aldrig saa afskyelig, som det nu forekommer mig. I Gaar Morges Kl. 9 var endnu alt roligt. Jeg ville reise med et par franske Officerer til Mastricht, for at see Beleiringen langt fra, men Kl. 10 kom Rygte om, at den franske Avantgaarde paa 4 Steder var slagen tilbage af Østerrigerne. Om Middag blev slaget Generalmarsch, og nogle Regimenter maatte ud. En Mængde Blesserede i den gyseligste Forfatning bleve indbragte. Blodbadet skal have været skrækkeligt, 8000 Mand døde paa begge Sider. Om Eftermiddagen, da vor Garnison var afmarscheret, bleve vi rolige, men Kl. 7 om Aftenen, da man troede, de ville holde sig, begyndte Retiraden formelig. Jngen Borger torde lade sig see paa Gaden, Husene maatte oplyses, og saaledes varede det, under det frygte ligste Skrig og Hurlumhei, til Kl. 6 1/2 i Morges. Jeg og de fleeste vare oppe hele Natten. Endelig Kl. 9 kom omtrent 100 Skarpskyttere. Under et stort Tilløb og det bestandige Udraab, vivat Keiseren, bleve de førte paa Torvet og Frihedstræet nedrevet. 20 Franske, som endnu vare tilbage i Byen, bleve skudte paa Gaden. 3 franske Husarer, som ville redde sig i Galop, bleve skudte for Panden af 4 Skarpskyttere, som vare posterede ved Porten. Neppe 20 Skridt derfra kom 2 Borgere slæbende med en Franskmand og bragte ham hen til en Skarpskytte. Denne tog med ganske koldt Blod sit Gevær, og expederede ham til sine Fædre. Kl. 10 kom 1500 til 2000 Franske igien ved en anden Port, hvilken de skiød og med 2 Kanonskud, og rykkede igiennem Byen henad en anden Port, hvorfra Østerrigerne endnu var en Fierdingvei borte. Nu rømte atter de 100 Østerriger. Franskmændene stillede sig oppaa Volden, opplantede der 4 Kanoner, og 2 i den Gade jeg boer. Til Kl. 11 1/2 blev de stille. Nukom da den østerrigske Avantgarde anrykkende, og Musketilden begyndte græsselig. Dette varede uophørlig til Kl. 2 1/2. Derpaa begyndte Kanonerne at spille, og alle Huse i Byen, at ryste. Endelig sloge Franskmændene Generalmarsch, og nu kom 6 Kanoner ansætteende, med hver omtrent 50 Mand og løb og jagede, saa fort de kunde. Lige under mine Vinduer kommanderede den franske Officeer de 3 sidste Kanoners Mandskab under de kraftigste Eeder, at de skulle giøre Halt. Men ikkun 40 til 50 kunde han brintil at staae med fældet Gevær. Jeg hørde at disse bade Officererne, de dog maatte tillade dem at flygte, da dog 40 Mænd ikke kunne modstaae en heel Armee, men Officererne vare ikke at overtale. Nu raabte da en Gemeen, ganske høit, kom an Kammerater, J see vi kan ikke redde os fra Døden, lad os da værge os paa Fransk og agte os lykkelige at kunde døe for Fædrenelandet. Nu kom de Østerrigske Skarpskyttere og begyndte at fyre. Omtrent 10 Minuter bleve de 40 Franske staaende, men da de ingen Redning saae, løb de til Torvet, bukkede sig need, og skiøde saaledes i bøiet Stilling 2 Gange bag ud efter sig. Fortvivlelse var malet i deres Ansigter, og de forsvarede sig som Rasende. Lige uden for vor Dør ligge 4 døde Franske og 1 død Østerriger. J alle Gader ligge Døde. Den anden Martii glemmer jeg aldrig. De Flygtendes gruelige Skrig, de Døendes Jamren, Kanonernes Torden, alt dette gjorde en gyselig Blanding. I Dag gik jeg paa Posthuset; Paa Veien did laae 21. Døde, 16 allene i vor Gade, alle udplyndrede indtil Skiorten. Paa Torvet ligger en ung overmaade deeligPige af 17 til 18 Aar, i sit blotte Linned, med en Kugle igjennem Ryggen. Hun saae at en østerrigsk Skarpskytte skiød hendes Fader. J sit Hiertes Angest udraabte hun: Ach Gud, min Fader, J Øieblikket skriger, en anden Østerriger: bie kun gaae du og med din Fader og i det samme skyder han hende.