Jyllandsposten, 1840-07-17
Nyheds Post. - J den Erklæring, som Studenternes Repræsentant skab for nylig afgav til det akademiske Senat, hedder det blandt Andet: "Det akademiske Senat har i Bekjendtgjørelse af 16de f. M. erklæret, at det har fundet sig foranlediget til at ophæve Studentersamfundet. Senatet har herved overskredet den Myndighed, der kan antages at være det hjemlet. Den naturlige Ret til at danne Samfund, for ved lovlig Anvendelse af forenede Kræfter at opnaae lovlige Øiemed, er ikke indskrænket ved noget gjeldende Lovbud, ei heller i sin Udøvelse betinget ved Nogens udtrykke lige Samtykke. Ophævelsen af et ikke lovstridigt Samfund maa derfor, hvad enten den betragtes som en Act af Lovgiveren, eller af det øverste Statspoliti, formeentlig henhøre under Statens høieste Autoritet. Over Studenter, ne er der ved Universitetslovene hjemlet Senatet en vis Myndighed. Dennes Grændse er ingenlunde med Bestemt hed angiven, lang Praxis har gjort Retsforholdet end mere tvivlsomt. Men Loven indeholder intet Bud og den nærmeste Fortid ingen Praxis, der har kunne overtyde os om, at der er hjemlet Senatet Magt til at formene Studiosi at indgaae Foreninger med lovlige Formaal eller med Andre at deeltage i saadanne. Over Candidaterne har Senatet ingen Myndighed, at disse ei heller træde i noget Retsforhold til Senatet ved at vorde Medlemmer af et Samfund, der fører Navn af Studentersamfund og forhandler akademiske Anliggender, behøver intet Beviis. Senatet har selv erkjendt dette i Skrivelser af 3die Febr. og 23de Mai d. A. - Men det hele Samfunds Retsforhold kan ikke være at bestemme efter et Navn, der vitterligen bruges i videre og engere Betydning; ei heller efter dets Forhandlingers Gjenstand, hvilken staaer aaben for Enhver; ei heller efter den Afhængighed, i hvilken Nogle af dets Medlemmer muligen maatte befinde sig. Samfundets Retsforhold hviler paa den samme Basis, paa hvilken Adgangsretten for dets Medlemmer er grundet. Denne Basis er, som forhen bemærket, ikke Studium ved Universitetet, men akademisk Borgerret, erhvervet indenfor Grændsen af 12 Aar. Senatet kan derfor ikke have nogen Øvrighedsret over Samfundet som saadant, end mindre Magt til at decretere dets Ophævelse. Ifølge denne Erklæring indløb fra Politidirecteuren til Samfundets Repræsentantskab en Skrivelse, som i vore Blade har været offentliggjort, hvori Samfundets Bestaaen ei kan erkjendes, hvorpaa Repræsentantskabets Formand atter blandt Ander giensvarede, efter at have opgivet Repræsentanternes Navne, at den af Politidirecteuren citerede Cabinetsordre, hvorefter Samfundet maatte ansees ugyldigt, alene omhandler Klubber eller saadanne Selskaber, hvis Formaal er, ved stadige Sammenkomster i et dertil bestemt Lokale at forskaffe deres Medlemmer selskabelige Forlystelser, men Studentersamfundets Formaal er alene paa ordnede Møder at afhandle Studenteranliggender. Denne Forening kan følgelig ikke betragtes som en Klub, men maa henregnes til saadanne Associationer, som f. Ex. Trykkefrihedsselskabet, det pædagogiske Selskab, Musikforeningen osv., der i enkelte Møder afhandle mere eller mindre specielle og bestemt angivne Anliggender og om hvilke der i vor Lovgivning Intet er bestemt. Repræsentantskabet har ikke kunnet overbevise sig om, at saadanne Associationers Bestaaen afhænger af Politiets Godtbefindende, men maa formene, at de intet ulovligt Skridt have foretaget eller givet nogen grundet Mistanke om at attentere et saadant, ikke kunne ophæves uden ved en ny Lov eller ved en allerhøieste Resolution. Førend Repræsentantskabet derfor tager nogen endelig Beslutning, skulde jeg udbede mig Deres Høivelbaarenheds Erklæring, om De i det Tilfælde, at Repræsentantskabet sammenkalder Samfundet til en Generalforsamling, vilde beslutte Dem til, ved Politiets Magt, at formene os dens Afholdelse." Erholdt "Folkebladet tidligere mange Skoler for dets Eventyr og Fabler, seer man nu, at den akademiske Borger ei engang kan taale, at Bladet udtaler det folkeligste af alle Ønsker, hvortil bemeldte Borger dog selv har givet Anledning. Han bemærker nemlig i Søndagen: "Da jeg med Ungdommens friske og levende Følelser, med varme og indtrængende Ord talte mod den Misbrug af Pressen, der saa meget maa skade alle gode Kræfters Udvikling i mit Fædreland, ventede jeg mig ingen Roes; men mindst ventede jeg, at det Folkeblad, der hver Dag lader de foragteligste Misbrug af Trykkefriheden hengaae upaatalte, skulde ile med at tildeele mig, der har stræbt at paatale Pressens Misbrug, en aldeles uretfærdig Correction. – Det er indlysende, at den egentlige Hensigt af denne Artikel i Folkebladet ikke saa meget er den, at tildele mig en offentlig Correction, som meget mere den, at benytte nogle Ord af mig, som Bladet har fundet, ikke vare uden oratorisk Kraft, til et Opraab til Nationen og saaledes paa min Bekostning og ved Hjælp af mine Ord, paa den nemmeste og mindst anstrængende Maade at give sit Bidrag til den liberale Journalistik. Efter de mangfoldige Underskrifter, hvorved Kjøbenhavns Borgere have bevidnet de 35 Borgerrepræsentanter, deres uskrømtede Tak for Affærdigelsen af den Adresse, som disse overrakte Majestæten i Anledning af Kronningen, vil det nu vise sig, hvorvidt Grosserer Borgen – som var imod Adressens Jndgivelse – vil finde sig foranlediget til at udtræde af denne Forsamling, da han, ifølge saadan Bevidnelse, maa finde sig overtydet om, at han qva Repræsentant ei har opfyldt sine Committeenters Ønske. Det er nu et almindeligt Ønske, at man, som det i et af vore offentlige Blade er yttret, maatte see Navnene paa de 1145 Borgere, som have underskrevet den Adresse, der blev fremlagt i den Gyldendalske Boghandling, da det altid for det hele Publikum maa være af stor Jnteresse at vide, hvo de bedste Borgere ere i Landet. Ønsket om en Communallov for Landet udtaler sig stedse mere og meere blandt Landalmuen, som først ved en saadan Lovs Emanation seer Enden paa den Umyndigheds Tilstand, som i nærværende Tider er dobbelt qvælende, hvor Kjøbstædeboeren dog som Borger i Staten, er et medvirkende Led i egne Sagers Afgjørelse, medens Landboeren under Nutidens Forhold i Eet og Alt er afhængig af Embedsmændenes Forgodtbefindende, af hvis Erklæringer enhversomhelst Udførelse af deres Andragender og Begjæringer beroer. "Bondevennen, bemærket i denne Anledning meget rigtigt: "J Fattig= og Skolevæsenets Bestyrelse have Landmændene vel ogsaa hidtil havt Ret til selv at vælge sine Repræsentanter, og den egenmægtige Embedsmand har derfor de fleste Steder let kunnet faae Medhjælpere, der blot skreve under paa hvad han bestemte. Ved den bebudede Communallov tør man derimod vente, at Landmændene ville faae samme Ret til selv at vælge sine Repræsentanter, som Kjøbstædborgerne nu have. Desuden tør man vel og vente, at andre Sager, der hidtil alene ere bestyrede af Øvrigheden, og hvorved saamange Misbrug ere begaaede – f. Ex. Veivæsenet, Frireiser eller Kongereiser, o. des. – nu ville blive underlagte den af Communen valgte Bestyrelse." Da Kongen nu har befalet, at et Udkast til en saadan Lov skal forelægges Stænderne i Roeskilde, kan den vel med Grund snart ventes, især da Commissarius allerede forrige Gang berettede, at en saaadan Lovgivning var i Værk, som imidlertid senere ei stadfæstedes. - Dhrr. Major Jnqversen og Kammerraad Dalgas have nu atter bekjendtgjort, at den Jdee ei er opgiven om Opførelsen af en Mindestøtte for Frederik den Sjette. Den dertil udseete Plads har man fundet paa Skanderborg Slotsbakke, hvortil høiere Approbation forventes.