Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-06-07
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. Fjortende Aargang. No. 45. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Løverdagen den 7 Juni 1817. Om Overdaadighed og Anordninger derimod. (Fortsættelse; see No. 43.) Guld og Sølv, siger den bekjendte Arndt, i eet af hans nyeste Skrifter, ere kun et Tusk middel i Handelen og have kun som saadant deres Værd. Men de ere intet absolut Gode, som mange troe, og et Land kan være ualmindeligt rigt paa Levnetsmidler, paa alle Livets Goder paa Dannelse, paa Kundskaber og paa gode Love, uden at det har meget Guld og Sølv. Som Penge repræsentere Metallerne kun selskabe lige Forhold, og dertil kan Selskabet ogsaa bruge andre Tegn, der finde deres Garantie i Selskabets Tilstand, og ikke umiddelbar i sig selv, i deres Metalværd H. - Engelland har viist dette, da det i mange Aar sendte alle ædle Metaller til Udlandet, og brugte, uden at spore nogen Forstyrrelse i sine indere Forhold, Papirpenge som Tuskmiddel. Et Folks absolute Rigdom bestaaer i Udviklin*) Hos Kafferne vare tilforn Kastespyd, og ere nu, efterat de bleve bekiendte med Europæerne, Kobber, Messing og Glascoraller, Landets Penge; de stige og falde ligesom Papiirpenge. (S. Die Kaffern auf d. Sudkaste v. Africa, v. J. Ch. C. Alberti, 1815. gen og Mængden af selskabelige Forhold, og dets Handelsbalance kan, efter almindelig Mening, være en Tidlang meget ugunstig, det kan sende en større Mængde ædle Metaller til Udlandet, end det faaer fra samme, og dets indere Velstand, dets indere Udvikling, kan alligevel være i Stigen. - Spanien blev fattigt, fordi Selskabet der, forført af Americas Guldkilder, blev saa dorsk, og tabte alt indere Liv, og Agerdyrkning, Handel og Haandværker næsten mangle alt indvortes Liv. - Aldrig vil det lykkes Spanien at fremkalde Konstflid, naar det ikke frembringer en større Mængde Levnetsmidler ved en virksom Agerdyrkning, og ved denne en større Folkemængde, der kan drive den. For Levnetsmidler, siger samme Forfatter, kan man faae Alting i Verden; Guld, Sølv, Ædelstene og enhver Vare paa Jorden, da alle Mennesker ville leve, - og Menneskeslægten overalt i 20 Aar fordobbler sig, naar den kun har Levnets midler, hvorved da Befolkningen allevegne er et Maximum, og kun ved Mangel paa Levnetsmidler hindres fra, at følge den Trang til Formerelse, der ligger i den. - Engellands frugtbare Bund, den simple Agerdyrkningsvidenskab og den fiskrige Søkyst, gjøre, at 2/3 af Landets Jndbyggere er tilstrækkelig til at avle for sig og de øvrige 3/4 Levnetsmidler, hvorved disse 3 have Tid og Leilighed til at lægge sig efter Konster og Haandværker og Skibsfart, og mod Guld, Sølv og andre Varer, som de for deres Fabricater tilbytte sig hos andre Nationer – at tiltuske sig af deres Landsmænd, Hvede, Fisk, Øl og alle Levnetsmidler, thi i almindelige Aar behøver Engelland ingen Frugttilførsler fra Udlandet. - Af dette Exempel seer man, at man kun behøver at avle mange Levnetsmidler, for at fremkalde en Befolkning, der intet har at bestille paa Aarene, og som forvandler Korn og Hvede til Fabricater, for hvilke den hos andre Nationer igjen tiltusker sig andre Fabricater, andre Producter, Uld, Appelsiner, Viin og alle Sydens Frembringelser, og hos sine Landsmænd igjen Korn og Hvede." Gjøre vi disse Betragtninger anvendelige paa vort Fædreneland, saa finde vi, at Guld og Sølv ikke bør frembringes hos os ved utidig Pugerie og cynisk Afsavn, men at de bør søges i Landets naturlige Rigdomskilder: Agerdyrkning, Handel og Skibsfart. Meget er Agerdyrkningen bleven forbedret hos og i de sidst henrundne tyve Aar, men endnu langt mere kan den forbedres. Dog, kun lidet vil al Forbedring frugte, saalænge vi ikke stræbe at behandle vore Sædevarer saaledes, at de, uden Fare for at fordærves paa Veien, kunne udsendes. Men dette kan ikke være vanskeligt, naar visalvorligen lægge Vind derpaa, og beklageligt vilde det være, om den tilfældige ualmindeligt stærke Afsætning paa Kornvarer i det sidste Aar, skulde gjøre vore Landmænd ligegyldige i den Henseende. Handelen bør opmuntres og saa meget som mueligt forskaanes for hindringer. Jo friere den kan være, desbedre; thi intet taaler mindre Lænker end Handelen. Den Mening, at vi kunne undvære den; at den indfører skadelig Luxus, er falsk. Vist nok kan den misbruges og er den bleven misbrugt; mueligen har Fordelen, naar man blot seer hen til Pengevindingen, ikke altid været saa stor, som man skulde troe. Men for en Stat som Danmark, hvor Fabrikvæsenet ikke kan trives og hvor heller ikke alle Folk kunne være Jorddyrkere, er Handelen nødvendig, om ikke til andet, saa dog til at sætte Menneskene i Virksomhed. Dens Vigtighed sporer man hos os ved alle Leiligheder; den er ligesom Spiralfjeren i et Uhr. Blomstrer den, saa er der Liv i alle Næringsveiene, ligger den, saa ligge disse ogsaa. Exempler herpaa har man nok af netop i denne Tid.