Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1810-06-23
Den gamle Rudolfs Raad blev imidlertid ikke hørt. Baade Hr. Wulf og hans Ægtefælle, syntes det saa rart, engang at kunne høre deres Christopher prædike, see deres Sivert kjøre som Grosserer i en Engelsk Karet og deres Jespers Bedrivter omtalde i Avisen. Christopher blev nu sat i den latinske Skole, hvor han skulde lære alt og i Grunden lærde intet. Han var flittig nok, men hans Forstand var en gold Jordbund, hvori intet vilde fæste Rødder eller spire, og hans Hukommelse et Sold, hvori det grove blev liggende og det fine faldt igjennem. Men ved utrættelig Anstrængelse og Nattevaagen, som nedbrød hans Sundhed, bragte han det dog saa vidt, at han blev Student og fire Aar derefter Hielpepræst hos en Landsbypræst. Jesper blev efter hans Forældres Bestemmelse sat paa et Handelscontoir, og efter at han havde været der i mange Aar, Fuldmægtig. Kun Sivert fulgte sin Tilbøielighed og blev Møllebygger. Lovise, den ældste Datter, blev fat i et Jnstitut. Her lærde hun Geographie og Orthographie, og Philosophie og saa mange Ting, der ende sig paa phie, foruden Syngen, Dansen, Brodering, Fransk, Tydsk og Engelsk. Hun havde et godt Nemme, og forstod i sit femtende Aar mere end hendes Fader og Moder, endskjønt alt hvad hun havde lært ikke var bygt paa nogen fast Grund. Men disse Spræng kundskaber gjorde hende ogsaa meget forfængelig og indbildsk, og stundom endog utaalelig. Hun loe sine egne Forældre lige i Ansigtet naar hun hørte at de udtalte et Fransk Ord urigtigt, og hun var ikke bange for at sige til sin Fader, naar han begik en historisk Feil, som ikke sjeldent var Tilfældet: hvor kan Fader dog snakke saa enfoldig"? Naar man for Spøg talde til hende om Givtermaal, sagde hun altid: "den Mand, jeg skal skienke min Haand og Hjerte, maa vær en Evig være en sin og cultiveret Mand, ellers tager jeg ham ikke, om han ogsaa sad i Guld op til begge Ørene." Henriette, den yngste Datter, havde, efter Forældrenes Mening, ikke saa godt et Hoved som Lovise, og derfor skulde hun ogsaa opdrages simplere, og ikke gaae i Jnstitutet, men i Kjøkkenet, og lære at koge, bage og stege. J sine Fritimer øvede hun sig imidlertid ogsaa i at læse, skrive og regne. Naar Lovise, var hjemme om Formiddagen sad hun paa Tronen i Vinduet og broderede eller syede, eller læste i en Røverroman, men ved hvert Sting, hun gjorde, og hver Linie, hun læste, saae hun ud paa Gaden. Hun forlod ikke sin Trone, førend Henriette havde dækket Bordet og anrettet Maden. Naar hun havde spist satte hun sig ved sit Claveer, spillede og sang derhos. Naar hun havde drukket sin Caffe gik hun ud, enten for at besøge Veninder eller gjøre en Promenade i Kongens Have, paa Volden eller i Gaderne. Naar hun kom hjem drak hun igjen sit Theevand, fatte sig ved sit Claveer eller paa sin Vindues=Trone. Om Aftenen gik hun i Besøg, spillede Boston, eller mørede sig med Conversation. Hun var næsten bestandig om just ikke pyntet, saa dog pyntelig klædt, og førend Kl. 11 om Formiddagen fik ingen Audience hos hende. Hun saae tækkelig ud, var meget beleven og blev derfor jevnlig indbudet til mange fornemme Selskaber, til Secretairer, Kammerraader, Cancellieraader, ja, endog stundom til Justits- og Etatsraader. Henriette derimod førte et ganske andet Liv. Om Formiddagen var hun i Kjøkkenet, om Eftermiddagen syede, stoppede og strikkede hun. Hun havde ikke gaaet i noget Jnstitut, var derfor et temmelig ucultiveret Fruentimmer, naar det kom an paa at synge, spille paa Claveer og parlere Fransk, men naar det gjaldt om at lave en god Ret Mad eller sye Skrædersyning, var hun i sit rette Departement. Hun var vel net og reenlig klædt, enten hun saa var i Kjøkkenet eller Stuen, men hun havde ikke lært at pynte sig saaledes som hendes Søster Lovise. Hun var en simpel huuslig Pige, saaledes som der fandtes Piger i Tusindtal for tredive Aar siden, men som i vore Dage ere blevne ligesaa sieldne som gamle Kroner og Rigsorter. Jntet Under at Lovise saamed et Slags Ringeagt ned paa den ucultiverede Henriette, som var beskeden nok til at tilstaae, at hendes Søster var en ganske anden Pige end hun, der hverken kunde synge, danse, spille paa Claveer eller parlere Fransk, og at det aldrig skulde fortryde hende om et saa cultiveret Fruentimmer som hun blev lykkelig og fornemt givt. Forældrene tvivlede heller ikke om at Lovise en gang vilde gjøre hvad man kalder et stort og rigt Partie, og saae hende allerede i Tankerne komme kjørende for deres Dør i en Karos med fire toppede Bæster fer og to galonerede bag. Om Henriette derimod gjorde de sig ingen store Tanker. Naar hun engang kunde faae en skikkelig Haandværksmand eller en simpel Embedsmand, der var istand til at føde en Familie, vare de meget vel fornøiede. Forældrene døde uden at see deres glimrende Planer opfyldte. Det de efterlode var saa ubetydeligt, at naar man regner hvad deres stadselige Begravelse kostede, toge de deres halve Formue med i Graven. Lovise havde adskillige Gange kunnet været ret godt givt, men hun var saa kræsen, og ingen var god, fornem og rig nok for hende. Hun mente at en Pige, som hun, der kunde danse, synge, spille paa Claveer, brodere og parlere Fransk, var en kostbar Juveel, som man maatte holde paa indtil der engang kom en Mand, der forstod at vurdere den. En anden Sag, tænkde hun, var det med Henriette, som ingen Ting havde lært og som manglede al Cultur: saadant et Fruentimmer, meente hun, kunde leve med hvem det skulde være, men en Pige, som kunde danse, synge, spille paa Claveer og parlere Fransk, kunde umuelig blive lykkelig, uden at hun fik en Mand, der var ligesaa cultiveret som hun, og besad de samme, om ikke flere Talenter. Men hvordan det nu var eller ikke, saa indfandt der sig en Mand, som kaldte sig Secretair Berg, af smuk Udseende, af en anseelig Formue, af ypperlige Hoved og fortræffelige Kundskaber, men saa følesløs, saa blind for den cultiverede Lovises Talenter, at han uden Betænkning gav den ucultiverede Henriette Fortrinet, og ægtede hende. Denne Secretair Berg var en underlig Patron, og fandt derfor et passende Selskab i den gamle Rudolf, der endnu bestandig med Liv og Siel hang ved sin afdøde Svogers Huus, og tog den inderligste Deel i Familiens Sorg og Glæde. Da Rudolf i Fortrolighed spurgte ham, hvorfor hans Valg just var faldet paa Henriette, sagde han: "hør min Ven, geg ærer Talenter hvor og hos hvem jeg finder dem. Men naar jeg tager mig en Kone, saa seer jeg paa ganske andet end de blotte Talenter. Mit første Spørgsmaal er: kan hun blive en god Huusmoder, Kan hun det, saa ere hendes Talenter, dersom hun virkelig har dem, mig velkomne, som Bitting, ikke som Hovedsag, kan hun ikke blive en god Huusmoder, saa bryder jeg mig ikke om hendes Talenter. Vil jeg fornøie mig med Musik eller Dans, saa gaaer jeg paa Comoedien, Concert eller Bal. - Lovise ansaae Secretair Berg for en dum Person, der ingen Sands eller Smag havde for Talenter og Cultur, men uagtet hun aldrig lod sig mærke dermed, bar hun dog fra nu af et hemmeligt Nag til hendes Søster, der, uden at kunne danse, synge, spille paa Claveer eller parlere Fransk, havde faaet en smuk og formuende Mand, som hun levede saa lykkelig med. - Det ene Aar gik bort efter det andet, og der indfandt sig ingen, som forstod at vurdere Lovises Talenter. Hendes gamle vragede friere vare alle for længe siden givte, og blandt hendes Bekiendte fandtes ingen, som følte Lyst og Kald til at ægte en Pige, der var vant til at leve stort, uden at eie andet end brødløse Talenter. Paa hendes Kinder vare Roserne blevne forvandlede til Lilier, og hvor megen Umage hun end gjorde sig for endnu at spille en attenaars Piges Rolle, lurede bag de gyldne Lokker dog nogle lumske Rynker, som lydelig syntes at raabe: "Du lyver"! - Langt om længe besluttede hun da, for dog eengang at blive givt, at ægte en Klodrian, som var døv, stum og blind for alle hendes Talenter og Yndigheder, men som eiede en Capital af 10,000 Rdlr., han nylig havde vundet i Classelotteriet. (Fortsættes.)