Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1844-10-21
Trykkefrihedsselskabet afholdt i Onsdags Aftes en extraordinair Generalforsamling for at tage under Overveielse, om der burde indgives nogen Petition til den roeskildske Stænderforsamling angaaende Trykkefriheden, og af hvad beskaffenhed den da burde være. En talrig Forsamling af Medlemmer var tilstede under Forhandlingerne, der dirigeredes af Statsraad Hvidt. Efterat Dispacheur Wesselv som Formand havde givet et Resumer, af Sagens Stilling, antoges det først eenstemmigt, at man skulde opfordre de roeskildske Stænder til Overeensstemmelse med Forordningen 28de Mai 1831. § 5 at indgaae til Hs. Maj. Kongen med en allerunderdanigst Besværing over det kgl. danske Cancellies ulovmedholdelige Fremfærd ved uden Lov og Dom at supprimere censurfrie Blade; dernæst antoges det ligeledes eenstemmigt, at opfordre Stænderforsamlingen til aldeles at fraraade, at det forelagte Udkast til en Trykkefrihedslovgivning emanerer som Lov, fremdeles vedtoges det eenstemmigt, at Forsamlingen skulde anmode Stænderne om, at de vilde petitionere og Ophævelse af de Bestemmelser, der vare Gjenstand for Petition til de jydsk Stænder. Til dette Punkt blev førend Afstemningen føiet det af flere Talere understøttede Amendement af Magister Monrad, at det skulde udtales i Petitionen, at man kun kunde vente de tilsigtede Forbedringer i Pressens Tilstand under Forudsætning af, at et nyt Ministerium afløste Kongens nuværende Raadgivere, der ikke kunde antages at have Folkets Tillid, og specielt havde viist sig ugunstig stemte mod Pressen. Taleren fremhævede fornemmeligt, at det kun lidet kunde gavne, hvormeget Hs. Maj. selv maatte være gunstigt stemt mod Pressen, naar de Mænd, som omgave ham, ikke deelte de samme Anskuelser, og at det altsaa kunde synes, at man kunde undlade at bebyrde Stænderne med en Petition, som man vidste for Tiden vilde blive frugtesløs, navnligt saalænge der ingen Forandring skete med de Personer, som paa Grund af deres Stilling maae udøve Jndflydelse paa de Vilkaar, under hvilke Pressefriheden tilstedes. Det var saaledes kun under Forudsætning af, at der skeete en Forandring i Kongens Raad, at der kunde ventes Resultater af Selskabets Skridt; men det maatte i saa Henseende vel bemærkes, at den Røst, som er udgaaet fra de jydske Stænders Forsamling, ikke kunne ventes at ville de hen, men derimod netop den roeskildske Forsamling vilde vinde i Styrke og Klarhed, og saaledes blive meer uimodstaaelig, saa at Hs. Maj. vilde omgive sig med et folkeligsindet Raad, med hvem det ikke blev Tilfældet som hidtil at Sporene af alle Andragender, som bleve indbragte i folkelig Retning, kun vendte indad, men ingen af dem saaes at vende ud igjen. Angaaende Udkastets Bestemmelse yttrede Taleren sig fornemmelig imod den mærkelige Regel, at Retternes Domme i Trykkefrihedssager ikke længer maatte publiseres gjennem Trykken, noget der maaskee meer end nogen anden Bestemmelse maatte bidrage til at stille Udkastet i et klart Lys og godtgjøre, hvor lidet gunstige de Mænd, der for Tiden udgjorde Hs. Maj. Raad, vare stemte for en fri Presse, og hvor lidt der kunde ventes nogen Forbedring, saalænge, der ikke skeete Forandring med Hensyn til Kongens Raadgivere. Dette Amendement, der vakte levende og længe vedholdende Acclamation, blev antaget imod 3 Stemmer. Endelig blev det eenstemmigt vedtaget, efterat flere Talere havde yttret sig desangaaende, at opfordre Stænderne til at tage under moden Overveielse, hvorvidt det kunde antages at stemme med Retfærdighedens Fordringer, at Justitiarius i Lands-Over- samt Hof= og Stads=Retten af de 5 i Pressesager voterende Assessorer selv udvalgte de 4, og hvilke Foranstaltninger der kunde træffes til en Forandring af denne Praxis, samt at indgaae med en Petition til Regjeringen desangaaende. Efterat slutteligen Forsamlingen eenstemmigt havde overdraget Selskabets Bestyrelse at træffe Foranstaltninger til Petitionens Jndsendelse til Stænderne, udbragtes der et længe vedholdende Leve for Forsamlingens Dirigent, Etater, Hvidt hvorefter Forsamlingen hævedes. (Kbhpst.)