Ribe Stifts Adresseaviser, 1809-04-01
Den nærværende Krig og Sverrigs haabeløse Forfatning havde allerede længe opvakt en almindelig Misfornøielse, der truede med et frygteligt Udbrud. Jsær havde Kongens ofte og høit erklærede Beslutning, aldrig og ikke under nogen Betingelse at ville indlade sig i Fredsunderhandlinger med Frankrig, forbittret Gemytterne. Sygdommene, der stedse toge meere Overhaand iblant Tropperne og især iblant Landværnet, som for det meste blev et Offer for samme, havde udbredt Rædsel over hele Landet. Nationens Misfornøielse steeg til det høieste, da Kongen pludselig forhøiede Krigstyret til det Femdobbelte. Dog skreg man endnu mindre mod det trykkende end mod det ulovlige i denne Forholdsregel. Allerede mod Slutningen af Februar viiste sig de første Symptomer paa den nærmende Opstand. Denne brød, først ud i den vestlige Armee. Den største Deel af denne Armee forsamlede sig under Oprørsfanen, udstedte en fyrig Proklammation og marscherede under Anførsel af Oberstlieutenant Adlersparre - der forhen havde ladet Gen. Cederstrøm, Grev Lovonstedt og flere Ofstcierer, som ei kunde vindes for Opstanden, arrestere. mod Stockholm, hvor den mod den ulykkelige Monark stiftede Sammenrottelse efter al Anseelse allerede havde gjort stor Fremgang. Først den 12te Marts blev Kongen underrettet om den oprørske Armees Anmarsch, som dengang efter en Marsch af 4 Dage allerede var ankommen til Ørebro. Han befalede strax, at den Kal. Familie og hele Hoffet skulde giøre sig færdig til at afreise med ham til Skaane næste Dag, at Garnisonen, der bestod af to tydske Regimenter, to Kyrasseer Escabroner og noget Landværn, ligeledes skulde brække op og at Borgerskabet skulde besætte alle Vagterne. Han selv begav sig om Aftenen fra Slottet Haga, hvor han indtil den Tid havde opholdt sig med Dronningen og de Kal Børn, til Staden, arbeidede hele Natten igiennem og forberedte alt til sin Afreise. Han forlangte, at der skulde udleveres ham to Millioner i rede Penge af Banken til at bestride Reiseomkostningerne. Den 13de om Morgenen bleve tre af det Kal. Slots Porte spærrede, alle i Staden tilstedeværende Officierer kaldtes tilKongen, og Hs. Maj. Afreise blev bestemt til om Middagen. Fra flere Sider gjordes Kongen de indstændigste Forestillinger om hans egen og Landets stedse voxende Fare. Jsær forenede Feldmarschal Klingsporr og General Adlercrenz sig for at besværge Kongen, at beslutte sig til de Forholdsregler, der ene formaaede at redde Landet. Den første skal til den Ende have gjort et Knæfald for ham. Men Kongen forblev urokkelig og viste sig meget opbragt og utaalmodig. Nu troede de Sammensvorne, at der ikke meere var nogen Tid at spilde. General Adlerkreutz, som Kongen havde bortviist med Pe tringer af den meest levende Harme, vendte tilbage til Kongens Gemak med fem af sine Adjutanter og med Hof marschal Silfversparre, erklærede ham, at han maatte arrestere ham i Nationens Navn og fordrede hans Kaarde af ham. Kongen greb sin Kaarde, og da denne var vristet ham ud af Haanden, tog han endnu et Par Lysestager og kastede dem efter de Sammensvorne. Paa hans Raab om Hielp mod Vold og Forræderie, opbrækkede Generaladjutant Melin, Capitainlieutenant GrevLøvenhaupt, Baron Akerhielm, en Kammerhuusar og en Lakai en tillukt Dør og trængte ind i Kongens Gemak De to første bleve arresterede og de andre bortjagede af de Sammensvorne, der i samme Øieblik, omtrent 30 i Tallet, styrtede ind i Gemakket. Kongen benyttede sig af denne Forvirring til at undflye gjennem den op brækkede Dør. Men de Sammensvorne løb efter ham, grebe ham nederst paa Trappen og bare ham op igien. Var han kommen til den store Slotsvagt, saa var han maaskee bleven reddet, og der var sikkert opkommet et skrækkeligt Blodbad. Slottet blev nu besat med Vagt paa alle Sider og alle Udgange bleve sperrede. Hertugen af Sødermanland blev udraabt til Kongerigets Regent; der hørtes ingen Stemme til Fordeel for Kongen, den offentlige Sikkerhed blev uforstyrret, Sagen var afgjort og endt førend den største Deel af Stockholms Jndbyggere vidste hvad der foregik. Der afsendtes Courerer, for at kalde de allerede afmarscheerte Tropper tilbage, og de beordrede Borgervagter bleve afbestilte. Om Eftermiddagen udstedte Hertug=Regenten nedenstaaende Proklamation. Denne Revolution har intet Blod kostet. Generaladjutant Melin, Oberstl. Martinau, Borgermester, Oldenburg, Grev Carl Løvenhaupt og Understatholder, Edelcreutz bleve i det første Øieblik arresterede, men endnu samme Dag igien løsladte. Næste Nat Kl. 1. førtes Kongen til Drattingholm under en stærk Cavallerie Eskorte. Han bevogtes der strengt af en talriig Garde; to Officierer opholde sig Dag og Nat i hans Gemak. Slottet er omringet med skarpladte Kanoner. Tropperne sammesteds staae under Hofmarschal Silfversvarres, Commando. Man siger, at Kongen senere har skullet føres til Gripsholm. Dronningen, som ved denne Leilighed har viist største Hengivenhed for sin ulykkelige Gemahl, har gjort de indstændigste Bønner om at følge ham i hans Fangenskab, men det er bleven hende aldeles afslaaet. Hun er forbleven paa Haga med sine Børn. Rigsdagen er udskreven til 1 Maji. Man forudseer, at den vil blive meget stormende. Regentskabet bestaaer, foruden Hertugen af Sødermannland, af følgende Personer, Feldtmarschal Kling sport, Rigsdrot Grev Wachtmeister, Generallerne Ste ding og Adlercreutz, Baron Ehrenheim, Admiral Lagerbielke, Statsekretair Lagerbielke, Grev Oxenstierna. Grev Ugglas er gaaet af og Feldtmarschal Klingsporr er bleven udnævnt til Overstatholder i Stockholm. Hofmarschal de Besche er bleven udnævnt til Slotshøvedmand i Stedet for den entledigede Baron Munck. Ellers har enhver beholdt sin Post og hele Ministeriet er bleven uforandret. General Adlercreutz bestyrer alle vigtige og afgiørende Forholdsregler, Den engelske Gesandt er forbleven i Stockholm som Privatmand og synes i denne Egenskab at ville oppebie sit Hofs befalinger.