Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1837-05-21
Det anonyme Medlem af Trykkefriheds=Selskabet har saaledes i Nr. 55 af Stiftstidenden fremsat den Anskuelse, at det ikke alene er en religiøs, men tillige en juridisk Pligt for Præsten ikke blot efter Kundskaberne, men tillige efter Confirmantens Sindstemning, Aandsretning og aandelige Modenhed, at bestemme om Confirmanten bør antages eller ikke, og det er denne Mening, jeg har troet ikke at burde lade være upaatalt, fordi man ved dens Antagelse uden Grund aabnede Præstestanden en viid Mark for Vilkaarlighed. Om de Kundskaber, et Barn besidder, kan nemlig enhver ved Examination faae et temmelig tydeligt Begreb, men om dets Sindsstemning kan kun den, der i længere Tid daglig omgaaes med Barnet faae Kundskab, og det endda kun en meget ufuldkommen Kundskab, fordi Barnet næsten stedse reflecterer billedet af sin Omgivelse. Rægtede altsaa en eller anden Præst at antage et Barn til Confirmation fordi han fandt dets religiøse Kundskaber mangelfulde, da kunde man i dette Tilfælde letteligen controllere Præsten ved at lade Barnet examinere af en Anden, men hvorledes skulde man skaffe sig Overbeviisning om at Præsten havde Ret, naar han erklærede, at Barnet vel besad gode religiøse Kundskaber, men derhos en saadan Sindstemning at det ikke var modent til Confirmation, og hvorledes skulde Præsten selv skaffe sig en fuldkommen ubedragelig Kundskab herom i en vidtløftig Menighed. Spørger man endnu videre hvilken Sindsstemning Barnet da vel egentlig skal have under ConfirmationsForberedelsen, da ville vel, som jeg haaber, de Fleste svare, en naturlig, ufordærvet og barnlig Sindstemning men jeg er og overbeviist om at mange ville gjøre heelt andre Fordringer til Barnet, og, medens saaledes nogle ville fordre af Barnet hiin mørke Alvor, der banlyser hver Glædesyttring, og er enkelte Secters Særkjende, ville maaskee andre ansee den unaturlige Overspændthed, der besjæler de Fleste paa Confirmationsdagen, som den eneste rette Sindstemning og disse Hovedfordringer vilde atter nuancere sig saa uendeligt, at det ene kom til at beroe paa de enkelte Præsters øieblikkelige Sindstemning og ikke paa Barnets, om det kunde blive confirmeret eller ikke. Man vil maaskee indvende mig, at man ikke bør antage det som muligt at Præsten i en saa vigtig Embedshandling som den at afgjøre hvo der er værdig til at blive confirmeret, kan lade sig lede af andet end af urokkelige Grundsætninger; men de, der gjøre mig denne Jndvendning, vil jeg bede erindre den gamle Sandhed, at Mennesket allersnarest skuffer sig selv, og for mere end Mennesker vil dog vel ingen have Præsterne anseete, og for mit Vedkommende kan jeg derhos ikke nægte, at jeg ingensinde har kunnet finde nogen fyldestgjørende Grund for at ansee Præstestanden meere fuldkommen end enhver anden. Ansees det derfor med Rette for et Gode at de andre Embedsklasser ikke kunne handle vilkaarligt, maa det samme vistnok og være Tilfældet med Hensyn til Præstestanden, der efter det Ovenanførte ellers vilde komme til at handle aldeles ubunden. Jeg kan forøvrigt ikke andet end antage den Paastand, at Præsten foruden til Confirmantens Kundskaber ogsaa skal tage Hensyn til Sindstemningen, for i Virkeligheden at være temmelig intetsigende; thi vel har jeg hørt omtale Mænd, der uagtet de havde gode Religions=Kundskaber, dog vare meget irreligiøse, men ligesom jeg om disse stedse har betvivlet at deres Kundskaber have været gode, saaledes kan jeg ikke nægte, at jeg anseer det for aldeles utroligt at et Barn kan have gode religiøse Kundskaber og en saa religiøs Sindstemning (og om en anden skulde der dog vel ikke være Tale) at det er kunde confirmeres. Naar der endvidere tales om Aandsretning og Aandsmodenhed hos Confirmanten, da kan det vel siges, at disse Udtryk skulle tages aldeles relativt, men det forekommer mig dog som om der, ifølge det Begreb man forbinder med disse Ord, ikke vel kan være Tale herom hos Barnet og for meget mere end et Barn kan dog den laarige Confirmant ikke ansees.