Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1782-05-10
Juridisk. Carl, Hertug af Burgundien, hvis Stater vare meget vidtløftige, gav Claudius Rhynsolt, som havde viist sig tapper i Krigen, Gouvernementet af Hovedstaden Geldern. Neppe havde Rhynsolt taget det i Besiddelse, førend han kastede Øinene paa en meget kiøn Kone, hvis Navn var Japhira, som var Poul Danvelt, en riig Kiøbmands Ægtehustrue der i Staden. Han anvendte alle Ting forat snige sig ind i hendes Huus, men da hun merkede, hvortil han sigtede, gjorde hun sig al optænkelige Umage for at undgaae de Snarer, som han satte for hende. Gouvernøren, som vel indsaae, at han paa denne Maade ikke kunde opnaae sin Hensigt, lod Manden kaste i Fængsel, under det Skin, at han holdte en hemmelig Breveret med Hertugens Fiender. Man anlagde Proces imod ham; men Dagen førend hans Henrettelse løb Japhira til Guvernøren, for at bede om Naade for ham; hvilken denne afslog, naar hun ikke vilde opfylde hans Ønsker. Konen ilede fuld af Bestyrtselse til hendes Mand i Fængslet, fortalte ham de 296 R. hvad der var foregaaet, og hvilken haard Kamp imellem hendes ømme Kierlighed til ham, og den Længsel at redde hans Liv, hun havde at udstaae. Hendes Mand, som skammede sig ved at sige det tydelig, som Dødens Frygt indgav ham, dog gav han ved nogle Ord tilkiende, at han ikke vilde holde hende for vanæret, ifald hun gjorde noget, hvorom han var overbeviist, at det var imod hendes Villie. Hun begav sig derfor den følgende Morgen tidlig til Guvernøren, og overlod sig til hans Villie. Rhynsolt gjorde hende mange Complimenter over hendes Skiønhed, og glædede sig allerede derover, at han i Fremtiden ubehindret kunde vedblive denne Omgang med hende; han bad hende med en grusom smillende Mine at hente hendes Mand af Fængslet: Men, blev han ved, I maa ikke tage det ilde op, i fald jeg har taget saadanne Forholdsregler, at han ikke i Fremtiden skal hindre vores Sammenkomst. Disse Ord sagde hende allerede i Forveien hendes Mands Skiebne, som hun fandt død i Fængslet, eftersom Rhynsolt, havde ladet hans Hoved afhugge, Fuld af Bedrøvelse, begav hun sig hemmelig til Hertugen af Burgundien, og i en skriftlig Klage gjorde ham den hele Sag bekiendt. Hertugen læste Klagen, og Fortrydelse og Medlidenhed bevægede sig i hans Bryst. Rhynsolt blev fordret til Hoffet og fremstillet tilligemed Japhira. Hertugen spurgte ham om han kiendte denne Damme. Saasnart som han var kommen sig lidt igien af den Skræk, som dette Spørgsmaal, havde foraarsaget ham, sagde han, at han vilde tage hende til Ægte, i Fald Hans Høihed ansaae dette Skrit som en billig Fyldestgiørelse for hans Forbrydelse. Hertugen syntes at være tilfreds dermed, og lod Ægtevielsen foretages. Herpaa sagde han til Gouvernøren: J har maaskee kuns gjort dette af Frygt for mig, og jeg vil aldrig troe, at J har mindste Kierlighed for eders Kone, hvis J ei tillige 297 Rd. giør et Testamente, at hun skal være eders eneste Arving. Denne Forskrivning var Gouvernøren strax færdig med. Hertugen sagde da til Damen, i det han overleverede hende dette Document. Der er nu intet mere tilbage, end at jeg skal sætte eder i Besiddelse af de Midler, som eders Mand har foræret eder, og strax derpaa lod han Rhynfolt halshugge, og satte hende i Besiddelse af aldt hans Efterladenskab. Fortsættelsen om Urters og Rødders Tørrelse. (See Nr. 16, og 18.)Man giør en Ramme, som passer lige paa Ovnen, og overtrækker den med grovt Lærret, og der oven paa lægger man Urterne paa en lang Linnet Dug, som skal tørres. Over Ovnen hænges en tæt Stige, hvor paa man sætter de Sager, udi et Sold eller Ramme, som ere tagne af Ovnen; og endnu ikke ere ret igiennem tørrede, naar man frygter at de ellers skulde forbrændes. Mange Slags Urter sætter man strax der heen til at tørres, og nogle blive der ligesaa gode, som paa Ovnen. Urter og Blomster, som læt tørres; saasom: Rosenblade, Kiørvel, Petersillie=Blade, Sinep, a. som og Sukkerærter, dem tørrer man i Mængde baade got og beqvem, udi en varm Stue, en Badstue, som varmes uden Røg, og paa en Kølle, a. Hvide Gevæxter, som Blomkaal, Marven af Brokoli, Rødløg, Rockambol, Redikker, Peberrod a. maae, uden at lade dem viisne det aller ringeste, strax friske bringes paa den heede Ovn; saa bliver de kiønne og hvide, ligesom de vare friske, lader man dem i forveien viisne, saa bliver de bruune, og seye i Kaagningen. De Ovne hvor udi, eller hvor paa Frugten bliver tørret ved Rhinstrømmen Neckar, Main a. har jeg endnu ikke seet, ikke heller været i stand til at bekomme nogen 298 Rdlr. Afridsning af dem. Men formodentlig bliver de her til velskikkede og beqvemme, eller og kan læt blive indrettet der til. Det visseste er, at de bliver byggede saaledes at Brænden kan svares: da den paa de Steder ikke er at bekomme for læt Priis. B. Puimarets Forslag, som forrige Aar kom for Lyset, om at tørre Korn, ved at gjøre Bagerovnene flade oven paa, samt forsyne dem med en liden Kølle, eller tørre Kammer, har bragt mig paa de Tanker, at tilraade Politien, at dette Arbeyde skulle overlades Bagerne, efter som en Bagerovn Aar ud og Aar ind aldrig er kold, paa det at bemeldte Tørring kan iværksættes med den samme Heede, der ellers gaaer bort uden Nytte. De fattige Folk samler vilde Urter, og sælger dem til saadan en Bager, og ligeledes giør Urtemanden, af det han har tilovers. Den Huusmoder, som hverken kan, eller vil tørrede Urter, som hun behøver til sin Huusholdning, skikker det som hun selv har avlet til ham, og lader det tørre. At tillave Commissions Gods af Urtetvebakker, skikker sig best for Bagerne. Ved Solen tørres og Urterne meget vel, og blive skiønnere, end paa nogen anden Maade, undtagen, efter den almindelige Fordom, at Kraften skal trækkes ud af dem, man kunde ellers bygge der til besynderlige Tørre=Redskaber. Og det kommer særdeles vel tilpas udi Sommer Maanederne. Men for at forsyne en Flode og Armee, saalænge med dette Nærings=Middel, indtil Arbeydet i Almindelighed kan drives, at man ikke aleneste udi alle Kiøbstæder, men og saa udi Mængde kan bekomme tørrede Urter til Kiøbs; og for i en Hast snart at kunde udbrede denne Konst, i blandt Soldaterne, Huusmanden, og Bageren, saa blev en af Regieringen oprettet Fabriqve, det beqvemmeste Middel til, at befordre dette almindelige Nærings=Middels Brug, udi hvilken man med Flid vexer 299 R. elviis til Arbeidet skulde bruge Folk af alle Skibe, og Regimenter, og fra alle Provintzer, Samt og at foranledige Bonden til det samme, at han skal forsyne sig med tørrede Urter, vil best lade sig giøre, naar Fabriqven ellers udskikker en Deel Folk, for at samle og tørre tamme og vilde Urter i Provintzerne. Tillige vilde det være et got Middel imod Jldebrand, samt spare en Deel Brænde i Sommer=Maanederne, at anlægge og indføre udi enhver LandsBye, en almindelig Tørre=Ovn, forsynet oven over med en Kølle, eller Tørre=Kammer. Til meget stort Arbeyde, bygger man lange Ovne, og Køller over samme, uden paa disse sættes Rammer, for at man ikke skal besværes af Heeden. Ovnene blive, som før er sagt, opførste af Tegl steene, og for at spare Bekostninger, i steden for at sammenbinde dem med Jerngjorde eller Baand, vil jeg vise en vis Fordeel: Jeg har nemlig for et Aar siden seet en Dørptisk Muurmester opsætte en Ovn af Teglsteene, som kuns blev forbunden med et trefierdeel Tomme bredt Baand, af unge Lindetræers Bark, og for kort siden har jeg fornummet, at bemeldte Baand har gjort den selv samme Tieneste som et andet af Jern. Naar det Lærret forbrændes ikke, hvormed man pleyer at overtrække Ovnene, langt mindre forbrændes da en Træebark, som er indføyet udi Muuren. Man kan i Mangel af Lindebark, (som dog neppe kan indtræffe, uden paa øde Steder) dertil bruge lige saa vel Pile. Bark, eller bøyelige friske kløvede Spaane eller Baand af Esketræe. Jmellem et hvert Lag Steen lægges saadan et Baand foran paa Kandten, og Enderne stikkes igien under, som forskaffer en fuldkommen Fasthed og Forbindelse til en Ovn. Hvem der betragter denne Omstændighed, hvorved Opnene paa en beqvem Maade kan anlægges, samt at man udi en varm Stue paa Rammer og i Solen kan tørre en R 300 R. R. Mængde Urter, kan lætteligen giøre den Regning, at dette Arbeyde ikke er kostbart, og kan drives med saa store Qvantiteter som man vil ønske sig, og enhver kan have Evne og Leylighed til. (Fortsættelsen følger.) Jndfald.