Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-04-25
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. Syttende Aargang. No. 34. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Tirsdagen den 25 April 1820. End nogle bemærkninger i Anledning af det i Skilderiet No. 14 og 15 gjorte For- og til de jydske Heders Opdyrkning. Frederik V. den Gode, han hørte det med Lyst, at Jyllands Hede skulde ei ligge hen og være eenlig Brokfugl eller hvislende Hugorms Bolig. Saa skrev vor forevigede Tyge Rothe Aar 1784 i Bogen: "Forklaring over Ønsket, at Kongen, især ved Premie eller Hjelp i Penge vilde skaffe Landboesagen nye Skik. Nu ere fulde 60 Aar henrundne siden Frederik V. den Gode, begyndte med Foranstaltningerne til Opdyrkningen af Alheden og Randbølheden i Midten af Jylland *),*) Den første Transport af tydske Kolonister til disse Heders Opdyrkning, ankom, 100 i Tallet, Aar 1759. Flere kom siden. De erholdt Skattefrihed, Dagpenge o. s. v. Men til Uheld var en stor Deel af dem uregjerlige, med dansk Kost utilfredse, dovne og i Agerdyrkning uvidende Folk. Nogle vandrede igjen bort som Kolonister til Rusland, Andre igjen tilbage til Tydskland, efterat samme havde faaet Fred. Ogsaa havde man begaaet den Feil, at bygge ikke alene samlede, men alt for store Byer, saa at man siden maatte til at udflytte Gaardene. 1764 vare der talt 160 Gaarde. Bekostningen med dette og dog ligge, paa denne Opdyrkning nær, de mange Tusinde Tdr. Hedeland endnu hen, og ligne endnu ganske Rothes nysnævnte melankolske Skildring af dem. Vel vil ingen Skjønsom forgjette eller oversee det Mangfoldige, der efter Frederik V. foranstaltedes under Christian VII's. Regjering til Landbosagens Fremme ved Udskiftninger, Stavnsbaandets Løsning o. s. v. Jmidlertid troer jeg dog at man kan, uden at træde Sandheden for nær, paastaae, at just under samme Konges, for Landbosagen saa heldige Regjering, lod man den beqvemmeste Leilighed til at føre vore Heder i bedre Brug *), gaae unyttet forbi, en Leilighed, der ikke saa let vil komme igjen. Upaatvivleligen Anlæg anslaaes for de første 6 Aar til over 3 Tdr. Guld. *) Jeg siger: til at føre dem i bedre Brug; thi ikke ere de ganske og uden videre overladte Brokfuglen og Hugormen til fri og uforstyrret Bolig. Nei, man afbenytter dem til Bagelyng, til Strøelselyng, til Over= eller Fladtørv, som man enten fører paa Bunden, af Møddingestedet, eller meget mere brænder paa Skorstenen, for med sammes Aske at gjøde. til Byg, og endeligen afbenytter man dem til Drift, især for Faarene. Men med Ret ansaae Rothe denne her anførte Afbenyttelse af Hederne, som ikke værd at nævne imod den, der kunde gjøres af samme. var Christian VII's. Regjering, lige indtil mod Enden af samme, ei alene for Landbosagen, men i det Hele, paa enkelte Uheld, som Christiansborg, Kjøbenhavns Jldebrand og Slaget ved samme Stad nær, den lykkeligste Periode, Danmark nogensinde har havt. Høistsamme Konge lykkedes det at vedligeholde den efter sine Formænd arvede 46aarige Fred, paa nysnævnte korte Dyst ved Kjøbenhavn nær, igjennem andre 41 Aar, lige indtil det engelske Overfald – en altsaa næsten hundredaarig Fred, hvortil nok faa eller maaske ingen Staters Aarbøger opvise Magen. Under Christian VII. blomstrede vor Handel og Skibsfart, især i den nordamericanske og franske Revolutionskrig, vore Vare havde en rivende Afsætning, Velstand, udbredte sig i Kjøbstæder og paa Landet, Godseierne vare rige og formuende, deres Godser bleve udskiftede af Fælledsskab, Udflytningerne understøttedes af Statskassen, Bønderne bleve frie, bleve mange Steder hoverifrie eller Selveiere, og naaede en hidtil ukjendt Velstand. Men nok, i denne Statens lykkelige og kraftfulde Periode er det at jeg formener, man skulde ret have lagt Haand paa vore Heder, og især ved de da foretagne Udskiftninger, da Gaarde saavidt muligt skulde været udflyttede paa samme. Jordegodseierne vare i Almindelighed dengang, som sagt, rige og formuende. De paa Hederne udflyttende Bønder kunde, efter Omstændighedernes Beskaffenhed, ei alene være tilstaaet flere Aars Skatte, men og Landgilde frihed m.m. J. Enge var kommen i Forbindelse med Hedejorden og havde lettet dennes Opdyrkning, til hvilken Opdyrkning der allerede nogle Aar for Udflytningen burde været gjort Begyndelse ved Rydning, Brækning o. s. v. Nok fornuftige og planmæssige Udflytninger paa vore Heder, vilde forlængst have erstattet de til samme medgangne Bekostninger. At disse Udflytninger derimod ikke fandt Sted, er større Tab end man almindeligen forestiller sig, ja Tab i mange Henseender. For at oplyse Sagen og godtgjøre min Paastand, vil jeg tage til Exempel Byen Hjermind, *) Forordn. af 30 Novbr. 1751 tilstod jo, foruden andre Fordele, 20 Aars Skatte og bestandig Tiendefrihed. hvori jeg boer, med dens underliggende Heder; thi hvad der gjelder om samme, gielder meere eller mindre om vore øvrige Hedebyer. Til bemeldte By da, hvori der foruden Præstegaarden paa 52 Tde. Hartk. ere 17 Bøndergaarde, hver paa 4 Tdr., høre omtrent 600 Tdr. Land af Hedejord, Det Bedste heraf er en sammenhængende flad Strækning af ongefær 300 Tdr. Lands Størrelse, hvis Jordbund staaer lidet eller intet tilbage for Byens Jndmark, der i sidste Sommer blev taxeret fra No. 1317. Og hvo kan nu vel omtvivle et lykkeligt Udfald af Udflytninger paa denne Hedestrækning, med Tilstaaelse af nysnævnte saa betydelige Friheder og Fordeele? J det Sted skeete ingen Udflytning enten paa Hede eller Agerjord, men af bemeldte Hedestrækning bleve Præstegaarden tillagte 83 Tdr. Land af det Nærmeste, og en Mand, der boer i den modsatte Udside af Byen, henved 70 Tdr. Land. Denne Mand, der i Jndmarken fik en lang smal Strimmel Jord paa en 30 Tdr. Land, foruden andre mindre paa forskjellige Kanter langtborteliggende Lodder, skal nu i Bugter og Krumninger igjennempassere den hele By, skal passere paa slemme Veie hartad 2 Miil, for at komme til hiin sin herlige og største Lod, paa hvilken ene han, udflyttet, vilde kunde have bedre ernæret sig, end nu ved den og øvrige den han nu, da han derhos er Hoveriebonde til den 1 Miil fjerne Hovedgaard Ulstrup, har ganske maattet afstaae Brokfuglen og Hugormen Da man tildeelede denne Mand bemeldte Lod, kunde man jo, nær havde jeg sagt næsten ligesaa gjerne, have givet ham Anviisning paa een Maanen. De Øvrige begyndte vel med at opdyrke noget af deres Hedelodder, men fandt og for mange Vanskeligheder for sig, og giøre nu ingen anden end den ovennævnte Brug deraf. Jo hvilket Tab, og hvilket uopretteligt Tab, at manikke ved Udskiftningerne, saavel i Hedeegnene som Land og Rige over, anstrængede sig, for ved Udflytninger baade paa Heder og andre Udjorder, at gjøre samme saa frugtbringende som mueligt, hvortil Opmuntring blev givet i Udskiftningsforordningen af 23 April 1781 §. 21, ved Tilsagn, om Bygningshielp. Rothe antog, at der ialmindelighed maatte idetmindste udflyttes 1/2 af en By Men hvor mangfoldige Byer endog paa 1620 Gaarde gives der ikke Landet over, af hvilke blot en enkelt, eller slet ingen, er udflyttet, Man har her, ja endog i de mindre Byer, enten blot en Toft, eller en Strimmel af Lod i en høist ubeqvem Figur, eller ofte slet intet af sligt, ved sin Gaard, men maa over Andenmands Lod for at komme til sin. Man har 46, ja ofte flere, Lodder beliggende langt fra hinanden, i alle Verdens 4 Hjørner. Man kjedes, man trættes, man har hverken Lyst eller Leilighed til at anbringe Forbedringer, men lader det gaae i den eengang indførte Slendrian. Her er ikke at gjøre Regning paa Hegn, end ikke midt om Sommeren. Hvert Kreatur der rykker sig løs, overfarer let mange Mænds Lodder, og heri hvilken Kilde til evig Kiv og Strid, Ja, hvilken Møie og hvilken Tidspilde med at dyrke de langt borte og langt fra hinanden liggende Lodder, og ved om Sommeren at passe Kreaturene, og heri hvilken Kilde igjen til Skoleforsømmelse! Bønderne, som ved Udskiftningerne vare bange for at udflyttes, og glædede sig ved at kunne blive sammen i Byerne som før, fik snart Øinene op, og erkiendte hvor daarlig denne deres Glæde havde været. Hvor de imidlertid vare blevne Selveiere, udflyttede nu enkelte Formuende selv deres Gaarde, men dette lod sig vanskeligen og til liden Nytte gjøre, da det Hele nu eengang var forqvaklet. Men for at komme til vore Heeder igjen, da maa jeg tilstaae, at jeg ikke anseer nærværende Tidspunkt for gunstig til at lægge Haand paa samme i. Vilde man ikke gjøre det i hiin Periode, da man baade kunde og burde det, og Omstændighederne opfordrede dertil, hvor Faa vilde nu, endog med den bedste Villie, kunne det, nu, da man har saa Ondt ved at holde ved de engang opdyrkede Jorder. Jeg har selv, i det Mindre, gjort tvende Slags Forsøg med en anden og meere frugtbringende Anvendelse af den ovennævnte, Præstegaarden tillagte, Hedelod. Men jeg forsikkrer, at ihvor ubetydelige man end vil ansee disse Forsøg, om hvilke til Slutning et Par Ord, saa hvis jeg ikke allerede i de bedre Tider havde foretaget dem, vilde jeg nu, under de for Landmanden saa mislige Omstændigheder, umueligen have kunnet det. J Forslaget til Hedernes Opdyrkning, gives der vel til dette Øiemeds Opnaaelse, Anviisning paa en Tobaksskat, som alle Tobaksrøgere. skulde yde. At disse, saavelsom de, der bruge saa mange andre Luxusartikler, maatte ogsaa kunne taale at yde en Skat deraf, derimod har jeg, for min Part, aldeles Jntet at indvende. Men lode endog slige Luxusskatter sig til nogen betydelig Fordeel paalægge, maatte de, efter min ringe Formening, istedetfor for Øieblikket at anvendes til Hedernes Opdyrkning, snarere ønskes at indflyde i Statskassen, at denne igien kunde lette Skatterne for Hedeegnenes Beboere, og Andre, der for at tilveiebringe disse, ofte have Ondt ved at tilveiebringe Livets første Nødvendigheder. At Hedernes Opdyrkning iøvrigt skulde medføre de mange Vanskeligheder man har foregivet, modsiger min Erfaring. Naar man derfor saaledes snart har foregivet, at der i Hederne intet Vand er, snart igjen intet Brændsel, saa ere disse Foregivender ikke allene uden Grund, men Hr. Kammerraad Just har endog Ret, naar han i Viborg, Samler No. 34 henviser til de Gjødningsmidler, der til Hedernes Dyrkning gives i Hederne selv, og Resultatet bliver som han siger: Kan man skaffe Penge og sætte Hænder i Gang, saa vil Sagen kunne gaae an. (Fortsættes.)