Den Vest-Sjællandske Avis, 1833-03-23
Da man var kommen forbi Bassin d'Artois, sagde Dauphine til Hr. d'Urville, det er 2 Aar siden at man for min Skyld, lod Vandet løbe herind. Hun saae efter et Skib og spurgte Captainen om det ikke har Navnet Due de Bordeaux, ja, Madame, svarede han; men nu hedder det Friesland. Da Great Britain var kommet ud i rum Søe, saa lod det som at Synet af Rheden og Skibets Maneuvrer adspredte den Kongelige Familie. - Da Krigskibet la Seine, med det trefarvede Flag nærmede sig, saa sagde Dauphin til Hr. d'Urville, hvorhen dette Skib agtede sig, Det følger med os Monseigneur svarede Captainen. Prinsen gik strax hen til Kongen og fortalte ham det: denne spurgte Captainen derom, som forklarede ham: at la Seine skulde ledsage ham til deres Bestemmelsested og le Rodeur til Spithead. Meget besynderligt svarede Kongen; baade han og den Kongelige Familie vare misfornøiede dermed og befrygtede en Deportation. - Bed at betragte Skibets skiønne Bygning og Takkelage, kom Carl den 10de i Samtale med Captainen og Nordamerikanerne, og sagde: at de maatte takke Frankerige for deres Storhed. Meget sandt, Sire, svarede Captainen, de maae takke deres Broder Ludvig d. 16de for en stor Deel af deres nærværende Velstand; det er en af de hæderfuldeste Daad af hans Regiering. Captainen formeente at sige Kongen noget Behageligt. Men han svarede, uden at lægge Mærke dertil; dette var en Feil, en af Ludvig den 16des største Feil, og lefter nogle Sekunder tilføiede han med et Suk, men hvor har ikke begaaet Feil i sit Liv. - Hr. d'Urville begav sig bort. Hertuginden af Berri var Søesyg; men udviiste megen Standhaftighed under denne Ubehagelighed. Næste Morgen, fik de Øie paa Øen Whigt; den tager sig meget smukt ud ved sit livfulde grønne Udseende, sine ynderige Landskaber og Mængden af sine Lystgaarde og giorde et behageligt Jndtryk paa de høie Reisende. Ak, sagde Hertuginden af Berri sukkende, alle disse Herligheder erstatte dog ikke Tabet af vort smukke Frankerige. De Reisende vare meget utaalmodige for at komme i Land; endelig efter 24 Timers Seillads kastede Skibet Anker ved Portsmouth. Strax efter kom Baade til Skibet med Levnetsmidler. Nogle Engelske Officere kom ombord; Carl den 10de sagde til dem: dette er Lønnen for mine Bestræbelser for at ville giøre Frankerige lykkelig; jeg har forsøgt paa alle muelige Midler for at tilveiebringe Rolighed og Orden i Riget; men Oprørerne have styrtet mig og nødt mig til, i Forventning af bedre Tider, at frasige mig Kronen, til Fordeel for Hert. af Bordeaux. - Den Høistkommanderende i Portsmouth, Sir John Campbell, kom nu ombord forat tilbyde Kongen sin Tieneste; efter Aftale med ham sendte denne Hertugen af Cholseul til London for at underhandle med den Engelske Regiering. Hr. d'Urville lod nu komme et Dampskib, som skulde buxere Skibet til Cowes; dette er meget galant af dem Hr. Capitain, sagde Dauphine; Børnene hoppede af Glæde og Princesserne takkede ham. Carl d. 10de giorde Regning paa en meget velvillig Modtagelse i Portsmouth; men den Franske Consularagent Wanderberg raadte ham fra at gaae i Land, fordi Jndvaanerne vare fulde af Enthusiasme for Juli Revolutionen, og høist forbittrede mod Kongen og havde beklædet deres Huse med Pasqviller. - Dampskibet kom og efter 5 Qvarteers Forløb kastede Escadren Anker i Comes. Princesserne og Børnene gik strax i Land, men Kongen og Dauphin blev ombord til Svaret kom fra London. Hertugen af Ragusa beklagede sig for Hr. d'Urville over sin haarde Skjebne; da han var bleven nødt til at forsvare en Sag, som han i Hiertet afskyede; han havde haabet at kunne undertrykke Oprøret og han vilde derpaa have betient sig af sin Jndflydelse for at formaae Kongen til en anden Fremgangsmaade. Han fortalte, at han havde sin Koffert opfyldt med Manuskripter, og at han vilde udarbeide sine Memoirer. Marskallen, siger d'Urville, dømte meget rigtigt og forstandigt om Carls sidste og Ludvig Phillips første Ministre Han talte og Carl den 10de med megen Taknemmelighed og Agtelse, men var forbittret paa Dauphin. Da han tog Afsked fra dem, kyssede han Kongens Haand, som omfavnede ham med megen Hiertelighed. Dauphin rækkede ham nu ogsaa Haanden; men Marskallen modtog den paa en negligeant Maade og holdt den noget tilbage Marskallen gik i Land i Portsmouth, hvor mange Mennesker omringede hans Vogn og raaate: Julirevolutionen leve! – Dauphin, som ofte loe, tog fat i Kioleknappen paa Lieutanant Lottin og sagde: ikke sandt, jeg seer meget oprømt ud; men jeg er ikke altid saa oprømt.