Den Vest-Sjællandske Avis, 1841-10-12
Nykjøbing den 3de October. Om den i forrige Numer af Avisen berettede skrækkelige Tildragelse i Kraghauge have vi senere erfaret følgende: Det var i Søndags Eftermiddag Kl. 3 1/2, at Huusmand Peder Virkets Søn, Hans, kom hjem, og ved Jndtrædelsen i Huset faae en fremmed Person, der, saasnart han fik Øie paa Hans, strax gjorde Mine til at flygte; men da han var bevæbnet, ansaae Hans det raadeligst at gaae afveien for ham, ved at kryde i en Krog i Forstuen, medens hiin slap ud af Husets eneste Udvei; thi alle Vinduer havde P. Virket, der efter Sigende har lagt sig Noget til Bedste, i De forsigtigen ladet forsyne med Jernstænger. Tyven slap saaledes ud, og forsvandt snart i den nærliggende Skov. Havde Haans, istedetfor at krybe i Skjul i Forstuen, tillaaset Døren udvendig, og derpaa gjort Anskrig, vilde Tyven ikke have været istand til at undflye og den senere paafulgte Ulykke vilde sandsynligviis have været afvendt, dersom Hans i dette Tilfælde havde viist nogen Aandsnærværelse. Nu gik Hans ind og fandt i Kjøkkenet sin Moder liggende paa Gulvet, bevidstløs og meget forslaaet. Efterat have hjulpet hende noget tilrette og i Seng, gik han bort for at skaffe Hjælp, hvorved da flere Folk kom tilstede, hvem han fortalte det Passerede. - Sildig om Aftenen kjørte Skolelærer Nielsen fra Nykjøbing, til sit Hjem Nørre Kirkeby. En Røgter fra Budderupgaard, som han havde tilladt at kjøre med, bad ham, da de kom igjennem Kraghauge, om at holde udenfor Peder Virkets Huus, hvor de faae Lys, da han vilde see til Konen, som man sagde var blevet pryglet. Da Nielsen selv vilde staae af Vognen, sagde Røgteren: "Nei, bliv De siddende, jeg har lettere ved at komme af;" hvorpaa Nielsen ogsaa forblev paa Vognen, medens den Anden gik til Huset. Her sad inde i Stuen Hans Virket tilligemed en Kone, der vaagede hos hans Moder. Faderen var gaaet tilsengs. Da Røgteren bankede paa Døren, der var tillaaset, spurgte Konen ham, hvem han var og hvad han vilde, hvortil han svarede, at han vilde see til Peder Virkets Kone, som han havde hørt var kommet saa galt afsted. Hans Virket tog derpaa sit Gevær, og efterat han havde undersøgt det, sagde han til den tilstedeværende Kone, at nu kunde hun aabne Døren, hvilket hun ogsaa gjorde; men neppe havde han seet Røgteren i Døren, hvorhen Lyset kastede sit Skin, før han udbrød: "Naa jeg kjender Dig; men nu kommer Du ret tilpas!" og affrede Geværet paa ham. Den hele Ladning traf Røgteren i Brystet, saa at han døde paa Stedet. At Hans, efter at have affyret Geværet, strax ladede paany, synes at vidne om, at han maa have befundet sig i en meget ophidset Sindstilstand, og at hans Phantasie har foregjøglet ham bestandig nye Overfald. Ved Skuddet blev Nielsens Heste løbske, men standsedes dog snart af en Mand, hvem N., der anede, at en Ulykke var skeet, formaaede til at følge med sig til P. Virkets Huus. Her fandt de hans triumferende over sin Daad, da han troede sig overbeviist om i den Dræbte at gjenkjende den Person, han samme Dag havde seet flygte fra Huset, og som rimeligviis havde mishandlet hans Moder. Med det ladte Gevær løb han strax til Nykjøbing og meldte det Passerede til Birkedommeren, Hr. Justitsraad Pontoppidan, af hvem han blev taget i Forvaring. Senere har han været tilstede ved en Obductionsforretning over den Dræbte, og skjøndt han skal være noget vaklende i sin Paastand at gjenkiende Tyven i denne, synes han dog ikke at vise nogen synderlig Bedrøvelse over sin Gierning eller Frygt for sin Skjebne. Han er iøvrigt et vel oplyst og skikkeligt ungt Menneske, men har dog tidligere flere Gange viist en til Afsindighed grændsende Frygt for, at de skulde blive bestiaalne. Moderen er endnu uden Samling og har ingen Forklaring kunne afgive om det formeentlige Jndbrud; at den dræbte Røgter skulde være Gierningsmanden, er der nok aldeles ingen Grund (Loll. Falst. St. Tid) til at antage.