Viborger Samler, 1848-05-30
Fra Kolding skrives under 28de Mai, Aften: "De fjendtlige Bagtropper ere Dags Eftermiddag Kl. 3 rykkede fra Christiansfeldt sydpaa." Endskjøndt enkelte Details af Nedenstaaende vil være vore Læsere bekjendt fra tidligere Beretninger, have vi dog troet at burde meddele Veile Av." Beretning i sin Heelhed. Deile, den 26de Mai. Som allerede meldt, ophørte igaar den fjendtlige Occupation af vor By og Egn, vi kunne imidlertid ei undlade nærmere at dvæle ved Details af denne i vor Byes Historie mærkelige Begivenhed. Den 2den Mai var man allerede her kommen til Kundskab om, at Fienden havde overskredet Kongeaaen, besat Kolding og skudt Forposter frem paa denne Side af Wiuf eller Blaakjær Skov. Af disse hørtes tillige, at de næste Dag havde ifinde at see til os i Veile. Da man saaledes var forberedt paa Fjendens Ankomst, var Alt i en urolig og spændt Tilstand; mange, især Damer, havde alt i Ugen tilforn forladt Byen, og i de sidste Par Dage havde de Bortdragendes Antal betydeligt forøget sig. Onsdagen den 3die oprandt. Fra Morgen tidlig af begyndte man at speide ud mod Bankerne sønden for Byen. Kl. 10 meldte nogle tilbagevendende Udsendinge, at Masser af fjendtlige Tropper, Cavalleri og Artilleri, nærmede sig. Det varede endnu en Stund inden nogen af dem kom tilsyne; thi Fremrykningen gik langsom og under idelig Udsendelse af Patrouiller til Siderne og noiagtig Gjennemsøgen af Skovene. Det Forreste af Fortroppen viste sig endelig i tvende Dragoners Skikkelse paa Bakken i Nærheden af Veirmøllen. Herfra observeredes især ud over Fjorden, snart kom flere Ryttere til Jblandt disse skal, efter hvad man siden erfarede, Prindsen af Noer, have befundet sig. Her indfandt sig hos Fienden en Deel Børn, der ei kunde oppebie hans nærmere Ankomst. Ja der skal og have været enkelte Voxne iblandt, som gjerne indlod sig med ham og gjorde sig til af at være SchleswigHolsteinere (ich bin in Flensburg geboren &c.). Til et Barn leveredes her det første Exemplar af den Wrangelske Proclamation; den blev strax bragt ned til Byen, og det havde paa de Fleste en beroligende Virkning at læse de skjønne Talemaader om "Sikkerhed for Personer og Eiendom", om Opfordring til ei at flygte, men rolig blive, da man var ligesaa sikker iblandt de ædle Tydske som blandt sine egne Brødre". Endelig rykkede de uvelkomne Gjæster ind i vor Bye; et Par Officerer, fulgte af en 3die, der udstrøede Proclamationer, rede til Amthuset. – Der var Prinds Waldemar, en Søn af Prinds Emil af Augustenborg, og Capitain Lesser. De communicerede en Skrivelse fra Wrangel, hvori han anmeldte, at ville occupere Byen og Egnen og have Qvarteer og Forpleining for sin Armee, i hvilken Henseende han ønskede, at Amtet vilde sende en Commission, der kunde afhandle det Fornødne. J sin Svarskrivelse herpaa udtalte Kammerherre Hoppe til Wrangel sin billige Jndignation over, at Generalen havde sat sig i Forbindelse med ham ved at sende En (Lesser) af den oprørske Armee, at det havde været ham mindre saarende, hvis en preussisk Officeer var kommen istedet. De ovennævnte Officerer fulgtes af en Esqvadron af 2det Dragon-Regi meent, et Jægercorps, en Bataillon og endelig nok en Esqvadron, hvilket alt anførtes af Hertugen af Glücksborg. Denne saavelsom Flere gjorde aldeles mislykkede Forsøg paa at hilse Folk, de mødte fra alle Sider Taushed, Ubevægelighed og stirrende Blikke, der strax bragte dem til at slaae Øinene ned og Kainsmærket til at træde frem. Det var en mærkelig Blanding af Følelser, der rørte sig i Hjerterne ved Synet af den indrykkende Fiende, man følte sig sønderslidt af Harme over Forræderne, over at see dem som Fjender der har vore egne Uniformer, samt vor Konges Navnechiffer rundt omkring, anførte af en af vort Kongehuses Nærbeslægtede; af ydmygelse og Frygt, for hvad der skulde skee; man havde en ikke ganske uklar Forestilling om, hvad et preussisk Æresord muligen vilde sige. Tropperne bleve imidlertid i største Orden og Rolighed fordeelte i Qvartererne. Denne Dag og den følgende gik hen, uden at noget mærkeligt passerede. Den 5te Mai anmeldtes flere Troppers Ankomst og der fordredes Qvarteer – en sex Værelser med Kjøkken a. for Prindsen af Noer. Tillige indtraf Efterretningerne om Wrangels rædsomme Requisitioner, der var en sand Brandskatten, saaledes som Fienden ogsaa selv efter sit Blads Udsigende vilde have dem anseet. Samtidig erfarede man, at en Friskare paa 500 Mand efter Prindsen af Noers udtrykkelige Begjæring skulde indqvarteres her. Denne Dag var den værste vi havde under hele Occupationen. Det var en Følelse, hvis Bitterhed jeg aldrig før har prøvet: at see Prindsen af Noer, vor Dronnings Broder, en Søn af en dansk Kongedatter, en dansk General, Ridder af Elephanten &c., som Fjende at holde sit Jndtog i vor Bye. Som om Top maalet ei var stort nok, reed han nogle Timer efter sin Ankomst atter uden for Portene, for at sætte sig i Spidsen af den indrykkende Rantzowske Friskare, hvis Ødre bragte Alle til at gyse, og Nervesvage til at besvime. Det var af ydre Udseende Pragtexemplarer af Schillers Røvere. Det viste sig imidlertid siden, at deres Opførsel var aldeles upaaklagelig, at mange dannede Mænd befandt sig iblandt dem, der troede at fægte for en retfærdig og skjøn Sag, for et undertrykt tydske Folks Befrielse; Hertugdømmernes Historie kjendte de ikke, men det havde forundret dem at finde, at saa meget af Slesvig var dansk.) Samme Dag ankom det Zastrowske Corps fra Ribe Egnen over Foldingbro. Byen var nu saa overfyldt af Jndqvartering, at man neppe kan giøre sig nogen Forestilling derom; her var en 5 a 6000 Mand. Denne umaadelige Masse vakte, hvad ei var underligt, Frygt for Uordener, og denne Frygt styrkedes ved enkelte Udbrud, som nu og da hørtes, saaledes hørte man en Frivillig sige til sine Kammerater: "Hente Abend get der Spektakel los." Man kunde ei vide, hvad Betydning slig Tale skulde have. Om Aftenen mellem 7 og 8. udbrød Jldebrand. Den sluktes imidlertid strax og saavel Simple som især preussiske Officerer toge virksom Deel i at standse den. Commandanten, en preussisk Major Steiber, sørgede imidlertid paa det omhyggeligste for Ordenens Vedligeholdelse. Vagter og Patrouiller bleve om Natten fordoblede, og efterat de Frivillige, som klagede over ei at have været i nogen Bye, siden de forlode Rendsborg, havde muntret dem lidt med Viin og Sang, blev Alt dog lidt hen paa Natten roligt. Den følgende Dag begyndte man allerede at varsle om, at de Frivillige skulde drage bort. Det var noget man gjerne saae; det skal imidlertid have givet Anledning til en noget heftig Scene mellem disses Anfører, en bayersk Baron og Prindsen af Noer Om Søndagen holdtes her Gudstjeneste paa en Mark udenfor Byen; en Feltpræst fulgte Armeen. Om Eftermiddagen afreiste Friskaren, og man syntes noget lettet. Alt havde imidlertid efter Prindsen af Noers Ankomst faaet ligesom et andet Anstrøg. Den humane preussiske Major maatte som Commandant give Plads for den slet ikke humane Capt. Lesser; den før temmelig ugeneerte Samfærsel med Landet blev ved flere Forholdsregler meget hæmmet. (Fortsættes.)