Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-06-26
Vi see nu denne simple Almuesmand optræde som Contrahent med den rige og mægtige, eller i det mindste anseeligere, Godseier, hvem hiin stedse har været vant til at erkiende for sin høie Foresatte, betræffende en Bondegaards Fæste. Der ventileres sjelden længe ved en saadan Forening; thi Godseieren forelægger gjerne Vedkommende Fæstevilkaarene, saaledes som han selv har fundet for godt, at affatte dem, og disse blive næsten aldrig modererede eller forandrede efter den Fæsten des billige Ønske. Godseieren har stundom ikke Taalmodighed nok, til at høre paa Indvendinger og Modsigelser, hvilke, hvor grundede de end kunne være, dog komme ikkun fra en Bondes og Undergivens Mund. Det hypochondriske Herskab er ikke, i slige Tilfælde, den eftergivende Part, efterdi det har Erfaring nok for sig, at, omendskjøndt flere fornuftige Folk bortkyses ved, og ikke kunne eller ville indlade sig paa, de meest opskruede Fæstevilkaar, tilsidst dog kommer en Nar, derbidder paa Krogen, og betænker ei, at han derved bereder sig og Familie de usleste Kaar, de af et trykkende Fæste, hvilket sædvanligviis ender med Udsættelse og Bettelstav. - Der bliver altsaa Almindelighed intet andet tilovers for den, der attraaer at blive Besidder af en Fæstegaard, end enten at antage Fæsteløftet som det er, eller ogsaa aldeles at opgive det søgte Fæste. Man betænke derimod den Fæstesøgendes muelige Forlegenhed for Huusly til sig og Familie, og foren bestemt Levevei i disse næringsmagre Tider; at Agerdyrkningen i vort Fædreneland frembyder Opholdet for den talrigste Klasse af Undersaatterne, for Almueklassen nemlig, forsaavidt ikke Nogen af denne har lært Konster eller Haandværker, eller Enkelte have lagt Vind paa Studeringer; og at Concurrencen til Fæstestederne desaarsaa er meget betydelig. Man lægge endvidere Mærke til det ved Fæsteindretningen hyppigst forekommende Tilfælde, at en gammel Fader, eller Moderen som Enke, ønsker, i levende Live, at overdrage Fæsteretten til en Søn eller Svigersøn, for at kunne henleve sine sidste Dage i Ro, og hvor naturligt det er, at saavel Forældre som Børn nære den ivrigste Attraa efter, at disse maa forblive ved Fødestedet, hvor de billigen kunne vente, at høste nogen Frugt af hines Arbeidsomhed og sure Sveed. Jøvrigt er det klart, at det ligeledes i høi Grad maa interessere gamle Forældre, at nyde deres Underholdning og Pleie i Alderdommen af Børnenes egen Haand fremfor af Fremmedes. Disse Aarsager finde, i meere eller mindre Grad, Sted, fornemmeligen i den nuværende Tidsalder, da mange Bøndergaarde, ved Udskiftning og Udfløtning, have modtaget saa betydelige Forbedringer af den vindskibelige Fæster, medens andre, formedelst mindre Virksomhed, mindre Stræbsomhed, maaskee ogsaa mindre Evne hos Besidderne, staae paa et langt lavere Trin af Cultur, hvilket naturligviis maa medføre, at den voxne Søn, der i flere Aar var sin Faders eller Moders Medhielp ved Gaarddriften, og selv lagde kraftigst Haand paa de tunge Arbeider til Gaards og Grunds Forbedring, maaskee med saa megen meere Lyst, som han derhos nærede det Haab, engang selv at blive Fæster af Gaarden - langt heller ønsker Fæste paa Fødestedet, end paa Naboens eller en anden Gaard af lige Størrelse og Godhed, der desuagtet kan have en langt ringere absolut eller relativ Værd for ham. Disse Motiver friste derfor Mange, saavel Gamle som Unge, til at indgaae Fæsteakkorder paa de meest overspændte og haarde Vilkaar for Fæsteren, blot for at kunne see deres saa yderst billige Ønske opfyldt, at Besiddelsen, af Fødegaarden maa gaae over fra Forældre til Børn eller andre Nærpaarørende, og denne Bondens stærke Forkjerlighed til Fødestedet og dets Omegn, saavelsom det ovenfor omhandlede Øvrigheds- og Huusbondsforhold, i hvilket Godseieren oftest staaer til sin Medcontrahent, medfører, at Fæsteakkorder i Almindelighed ere langt mindre frie fra Fæsternes end fra Proprietairernes Side.