Berlingske Tidende, 1801-11-23
J Overhuset fremstod strax Erstatssecretairen Steeriis- og forlangte for desbedre at kunne bedømme Præsiminairerne en Afskrive af alle de Tractater, som til Krigens Ende var sluttede imellem Frankerig, Spanien og Portugal uden at Engelland havde været indbegreben deri. Den gamle Lord Thulew og Storkanteren beriste ham, at denne Fordring, var uregelmæssig og efter lang Ventiletion tem Lord Romne. 3dene : endelig til Orde, som foreslog Takatte sin til Konges med den Forsikkring, at Overhæftet kraftigst rine understede Kongens Anstrængelin for at tringe Præliminale en Fader. delse. Han sagde, et den endte Krigsarde Ler været en Forstarkrig for Engestand, som enrig kunde bere fort den heldigere. Det britiske Med og Standbarlighed erfalde al Forrentning ; men Krigen havde bragt Nød og Trængsel over alle Folkekasser, kostet Strømme af Bledegadere Pengesummer. De Kongelige Ministre havde ansaa er at maatte følge deres for 2de er i berer de ste Krigs den af 1755 26; og den Amerskanske) es havde ralg: Seirens Time, Ægyptens hæderinde Enkring, for et ad virke en anstændig og paria Fred saa meget næe, som der franske Regierings nyere Striet viiste at de af samme forden verede sværmerske Grundsætninger var lagt et Side og deres Forplanteise slet ikke var at besee. Ved de forrige Fredsslutninger vare de fleste Erobringer sigeledes givne tilbage. Cetion og Trinde, som man ra behør, vare rigtige Gienstande, og naar man tillige 23de Frede Lykke i Vægtskaalen, saa vilde Præliminairerne sikkert dre. billigede. Lorderne Spenter og Steenille, som talte imod Fredevarsted, at man ikke skalle bare tilbagegive det 2de HæksForbierget heller taalt at Penaal i Stamen end Herredømmet over Amssansedenende Franske. EndesandSeiervindinger vare saa store er det hørde kunne sorterede Betingelser for sig og sine Allierte Lars Sommilraasei Særdeleshed: at Freden faae Landet i store Frændsen. Krigen blev ved. Den var raaarende for Engeland. Dat. store mægtige Frankerigeholdt alle for Eftbringer, men tid det ligesaa mægtige Engelland maatte takkestafet see Man opoffrer Portugal giver Frankerigste stindisk Bildelser indage, hvor de kan opstileen frygteligen pask Arme og underholde Imrigner med de derværende Lindsforstærkan giver Capelbage, der, som blev Militairstation var høist vigtig for vore Transporter til Ostindien. Martiniqve var ligeledes vigtig. At Ministrene ikke troede Freden, viiste deres Tilstaaelse, at fredsetaten i Vestindien maatte være stærk. Havde de gjort Fred af Frygt for fransk Landgang, saa kunde Frankerig snart gientage denne Trudsel og derved tilpresse sig af os, hvad det vilde. Engelland gav ved Freden Colonier Handel og Skibsfart tilbage til Frankerig og fik derfor blot Frankerigs gode Løvter. Derpaa havde man selv under den Kongelige Regiering aldrig kundet giøre sig Regning. I Giennemsnit havde man neppe i 10 Aar havt Fred med Frankerig, som stedse vilde benytte sig af vor indvortes Misfornøyelse, og det sidst forefaldne i Hovedstaden, hvor Jacobinerne vist overdreven Glæde over Freden, vare Beviser paa Engellands Fare. Storkanzieren erklærede: at det var urimeligt at sige, at den franske Regierings nærværende Grundsætninger vare farlige. De liggede endog vor egen Regiering. Statssecretairerne Hobort og Palham talte ligelegges med Efertrytil Fredens Forsvar. Takaddressen blevendelig bevilget med 114 mod 10 Stemmer.