Jyllandsposten, 1839-05-13
Wan seer i offentlige Blade det Spørgsmaal opkastet, om der iaar er Grund til at reservere de Fat rige Korn, i hvilken Anledning vi, uden herved at have til Hensigt vidtløftigen at gaae ind paa dette Spørgsmaal, finde os tilskyndede til at bemærke, at en slig Reservation formenes aabenbar skadende, saalænge man ei henvender Blikket paa en for enhver Commune isærdeleshed langt vigtigere Gienstand, nemlig: "at sætte de Fattige istand til ved egen Virksomhed at fortjene Brødet. Naar en Landcommune saaledes vil indsamle et Partie Brødkorn a. i den Tanke maaskee at see dette Veldædigheds-Offer paaskjønnet af Fattige, da er dette ofte kun et Middel mere til at pleie disses Magelighed og befordre den Ladhed, der, som bekjendt, er prædominerende hos Fattigklassen i vort Land; og det formenes rigtigere, at Communen indkjøbte et bestemt Partie Karter, Spinderokke, Uld og Hør, samt gjorde Udvei for et frit Locale i Sognet, hvor slige arbeidsføre, omløbende i Fattige fik Leilighed til selv at erhverve det Brød, som saamange af Landets vindskibeligste Borgerfamilier, under nærværende trykkende Omstændigheder kunne have ondt nok ved at tilveiebringe. En Skjændsel, som den, at den arbeidsføre Fattige tør driste sig til at forkaste tilbudet Arbeide, burde ei taales, og herpaa finde vi idelige Exempler over hele Provindsen. Fattigcommissionen i Randers berettede nylig, hvor skammeligen mange hjulpne Fattige understode sig til at sammentigge Penge, der som oftest kun bleve benyttede til Jndkjøb af Kaffe og Brændeviin. J Viborg saae man for endeel Aar siden et gavnrigt Bomuldsvæverie af den dristige Fabrikeier Hr. Salomonsen etableret, som i denne næringsløse Bye og Omegn daglig kunde have beskjæftiget flere hundrede Fattige, hvilket var den forrige Stift amtmands ivrige Ønske, som i dette Øiemed foranledigede Hr. Salomonsen til at flytte bemeldte Fabrik fra Hovedstaden hertil. Enkelte agtbare fattige Familier, som flittigen afbenyttede den Fortjeneste, Fabriken aabnede, paaskjønnede i høi Grad dennes Tilværelse; men det var langtfra Tilfældet med Mængden, af den fattige Klasse. Fabrikeieren, som i denne næringsløse Egn troede at kunne vinde Hænder, der skulde kappes om Arbeidet, forregnede sig aldeles og maatte om sidder, for ei at lade Fabriken aldeles standse af Mangel paa Arbeidere, forskrive disse fra Hovedstaden og andre Steder; men da disse Forsendinger vel som oftest vare fordærvede Folk, vanskeliggjordes end mere Fabrikens heldige Fremgang, og Ubehageligheder og Trætter kunde under saadanne Omstændigheder ikke undgaaes, især naar Byens daværende Politiøvrighed, paa hvis kraftige Foranstaltninger ved slige Leiligheder skulde bygges, næppe var af den Art, at den for Fabrikherren, var den meest trøstende. Efter et Tab af en saare betydelig Capital maatte derfor Hr. Salomonsen lade det Bomuldsvæverie ophøre, som i Viborg kunde have beskjæftiget 2 a 300 Fattige daglig. – Fra Aarhuus hørtes fornylig samme Klager: Uldfabriken sammesteds har stedse manglet Arbeidere, hvorvel Kludeopplukningen dog her er saa mageligt et Arbeide, at selv den svage og kraftløse Fattige derved kan erhverve sit Udkomme, da det blot udfordrer en jevn Armbevægelse, medens Arbeidet forrettes i rolig siddende Stilling uden mindste Legemsanstrængelse; men det gik her som hist, den dovne Fattige vilde hellere i Ørkesløshed bortslentre Tiden end arbeide, hvorfor det Rygte i adskillige Aar endog blev udspredt af Fattigklassen, at der intet kunde fortjenes ved denne Fabrik, medens de Flittige dog tjente to Mark daglig. – De samme Klager løde tilos fra Aalborgegnen, hvor det fornylig anlagte Glaspusterie ligeledes skal have havt Vanskelighed ved at erholde duelige Arbeidere, hvorfor man ogsaa der var nødsaget til at forskrive disse fra Udlandet.