Viborger Samler, 1779-07-12
(Slutningen af No. 27) Piger og nogne Dyder ilegne sig hos den for sin Samvittighed omhyggelige Siel de beste og vigtigste Betænkninger og Bestræbelser, og de indtage ofte saa meget i Mennesket, at der bliver lidet tilovers til at befinde sig paa, hvordan de behageligst kunne iverksættes: og en om Ee. Sam Samvittighed kan undertiden maaskee urigtig, det man ikke vil nægte holde et Menneske fra at indlade sig i saadanne Omstændigheder, der muelig kunde bidrage til at giøre et Foretagende yndigt. Mange alvorlige Tanker kunne være levende i Sielen: Opmærksomheden paa det Uomgængelige og Betydeligste kan være saa stærk, at den ei kan deles paa fleere Gienstande, og Frygt for at forsee sig i sit skyldige Forhold, naar man ville lægge en Art af Tækkelighed til, enten ved ligesom at berømme sig selv og fordre Gud til Agtpaagivenhed, eller og ved at give Anseende af, at man sigter til Vidnernes bifald, denne Frygt kan ofte ligesom binde Mennesket, at det kun tænker paa at gjøre det, som er tilbørligt, ubekymret om at udstaffere det til at opvække Behag, Vi ville til et Exempel fremsætte den Dyd at give et nødlidende Menneske en Almisse, som derhos føler sin ynkværdige Tilstand, og desuden plages af andre Gienvordigheder. Det er en Dyd af et medlidende Hierte og af ædle Bevæggrunde, m.v., at understøtte saadan en Trængende, at gjøre det med et mildt Aasyn, og at pryde Gaven med en venlig Tiltale. Der er dog vel ogsaa de, der kunne giøre, og giøre det virkelig, med saadanne Manerer, der kunne giøre dem elskte for det samme. Men det kan ofte hænde de sig, at den Fromme, der har ligesaa got, og undertiden bedre, Gemyt, ikke er i den Stilling, at den kan ziire sin virkelige Medlidenhed og Gavmildhed med glade og venlige Gebærder og Tale. En nedslagen Forfatning over eet eller andet Sorrigfuldt: Noget Bekymrende, den har at tænke paa Dens Vædskers og Safters Blanding, eller en ubehagelig Spending i dens Seener, eller noget saadant kan foraarsage, at den ved sin Hielp ei forskaffer sig den muelige Tækkelighed, omendskiønt den virkelig giver af det allerfrommeste Hierte. Her er vist noget Manglende i saa roesværdig en Gierning, og det var at ønske, at dette Ufuldkomne maatte borttages, men det er her i Livet ikke mueligt enten alle Tider eller i de fleeste Tilfælde at vogte sig for alle Pletter: de kunne uformodentlig, skiønt imod Villie, bekommes. Lader os tage en geistlig Mand for os (Man vil jo dog saa gierne have med den Stand, at bestille.) En Mand kan have det beste Øie mærke, og ikke ansee sit Embede bare som et Levebrød, men af yderste Kræfter stræbe at forrette Guds og Forløserens Ærinde, kan og besidde den nødvendige Duelighed, sparende ingen Fliid til ret at anvende denne Duelighed ved alle Leiligheder. Men uden for sit Embede er denne Klecke ikke oplagt til at tal. ret meget: Han er af et indgetogent Væsen, er ikke en Ven af de fleeste Selskaber. Vel ingen Hader af som melige og fornødne Fornøielser, men meget sparsommelig i dem: taler anstændig og oprigtig med enhver, men vogter sig for alt det, der kan have Anseende af Smiger: ærer enhver efter sin Stand, men holder sig heller uden forend overskrider de rette Grændser: haver Sæder, der langt fra ere umilde, men dog nærmest Adstadighed, siger sin Meening, naar det udfordres, meere ligefrem, end just den yderste Nødvendighed kræver, o. s. f. Det var giørligt, at adskilligt i denne Opførsel kunde forfiines: men Manden er saa indtagen af sit Kalds Værdighed, og saa bange for selv at støde an i noget, og for at blive andre et Anstød, at han ikke har Tiid og Sind til at betænke sig paa Yndigheder. Men derover er denne Geistlige ikke ret elsket, ei alleene af letsindige og vellystige, men endog ikke af nogle veldannede men for kiælne Gemytter. Saaledes kunde man igiennemgaae fleere Mennesker og fleere Arter af Stænder. - Det er nu vel ikke mueligt andet, end at enhver, der mærker paa, hvad der møder den i Verden, jo kan indsee, hvilke Følger dens Opførsel haver, og at det maa giere Jndtryk paa dens Gemyt. Det kan vel ei heller feile, at mangen en Fristelse jo endog Haders endog hemmelig anfalder den, at den skal formilde noget af det Alvorlige, og beslitte sig meere, paa det Behagelige. Mon ikke mange have ladet sig overrumple i denne Kamp, og efterhaanden, først lidet afvigende, have forladt Dydens rigtige Bane? – Hvad Valg skal da et Menneske giøre? Hvad skal det agte nyttigst og sin Bestræbelse meest værdigt, enten at være saa findet og saaledes at handle, at dets Vandel maa agtes overeensstemmende med Guds og alle andre billige Love, eller saaledes, at det kan forsikre sig om at tækkes, (Resten følger.)