Aalborg Stiftstidende, 1829-10-10
J en anden Skrivelse fra Wien af 28de September føier man til, at Porten kommer til at betale 90 Millioner Piastre (Piastren beregnet til 2/3 Keisergylden) i Krigsomkostninger, at England og Frankrig garantere denne Summas Betaling, og at den russiske Armee forbliver i sin nu indehavende Stilling, indtil Contributionen er fuldstændig afbetalt. Denne sidste betingelse er vel den bedste Garantie, især naar man betragter den russiske Hærs Stilling efter denne Postdags Efterretninger. Armeens venstre Fløi staaer nemlig i Midia i uhindret Communication med Eskadren i Sortehavet. Fra Rodosto ved Marmorghavet havde General Roth Ordre at operere imod Slottene ved Dardanellerne og det er rimeligt, at disse have været besatte, forinden Freden blev undertegnet. Armeens høire Fløi støtter sig nu til Archipelagus, hvor en Generalmajor Sievers den 7de September med et Detaschement, som fra Adrianopel er marscheret over Demotika og Trajonopoli, har sat sig i Besiddelse af Enos paa den Jordtunge, som udgjør den nordlige Bredde af Bugten ved Saros. Eskadren i Archipelagus, som allerede længe har havt Ordre, at være opmærksom paa Signaler fra Land, er strax ved dette Detaschements Ankomst traadt i Communication med Landarmeen og General Diebitsch's Adjutant Gardecapitain Muchanow er allerede ombord paa Briggen Telemak afgaaet fra Enos, for at overbringe Eskadrens Chef Vice-Admiral Grev Heiden Depescher fra Armeens Overgeneral. Naar man endvidere erfarer, at Hovedarmeen ved Fredens Slutning, saaledes, som det fremlyser af alle Efterretninger, har været rykket frem til Serai og Courlow, omtrent 6 til 8 Mile fra Constantinopel, saa vil man indrømme, at Hovedstadens Besættelse ikke længere var nogen Opgave for den seierrige Armee, men ene og allene er bleven forhindret ved Portens Jndvilligelse i alle Ruslands Fordringer. Fra London berettes fra 2den October, at en Pakke med Depescher fra den engelske Admiral Malcolm til den engelske Consul i Adrinaopel tilligemed Breve for den brittiske Gesandt sammesteds er opfanget af hiint russiske Detaschement paa dets Marsch fra Adrianopel til Enos og da man intet videre har erfaret om disse Depescher, turde de maaskee foranledige en Note fra det engelske Cabinet. Det er altsaa nu klart, at Sultanens Venner aldeles intet factisk Skridt have gjort, ligesaalidet, som de i Fremtiden ville gjøre noget til hans Redning ud af den mislige Stilling, hvori feilagtige politiske Beregninger have bragt ham. At Dardanelslottenes Occupation ved de franske og engelske Eskadrer, var et fabelagtigt Rygte, syntes allerede dengang, det blev fortalt, at være tydeligt. Nu yttrer Bladet Times sig derover i følgende Udtryk: "Fra Triest havde det urimelige Rygte naaet Paris, at de forenede franske og engelske Eskadrer havde besat Slottene ved Dardanellerne, for at hindre Russerne i at besætte dem". J Anledning af dette Rygte indeholder Bladet Constitutionel en lang Artikel, som har til Hensigt at godtgjøre: 1) At disse Eskadrer ikke havde kunnet naae Dardanelstrædet i den angivne Tid. 2) At de ikke, om de ogsaa vare ankomne dertil, havde kunnet bemægtige sig dem; og 3) at de ikke havde nogen tilstrækkelig Magt ombord for at forsvare dem mod Russerne, om de ogsaa, ved Tyrkernes Forræderie, vare komne i Besiddelse af dem. J hele Gangen af dette Raisonnement forudsætter Forfatteren af denne Artikel som en afgjort Vished, at en fjendtlig Stemning imellem Russerne og deres Allierede var til i sin fulde Kraft, at Rusland var fast bestemt til, af sit krigerske Held at drage alle de Fordeele, som en kortsynet Erobringsyge kunde yde det, selv om det stod Fare for, derved at geraade i Krig med det vestlige Europa, og at Frankrigs og Englands Regjeringer, som vare vedblevne at være uvirksomme Tilskuere af Kampen indtil Tyrkernes Krigsmagt var tilintetgjort, nu paa engang skulde have betænkt sig og nu, da deres Bundsforvandte intet mere kunne udrette, begynde en Angrebskrig imod Seierherren paa den blotte Formodning, at han vilde gjøre en uretfærdig Brug at de Seire, som de aldeles ingen Anstrængelser havde gjort for at forhindre. Paa bemærkninger af dette Slags have vi allerede eengang svaret ved at erindre om, at Keiser Nicolai endnu ikke har svigtet de høitidelige Forpligtelser, under hvilke han begyndte Krigen, og at fredsunderhandlinger under de forbundne Magters Mægling nu ere begyndte i Tillid til, at han anseer disse Forpligtelser dindende for sig. Der var altsaa aldeles ingen Nødvendighed i at desætte Dardanelslottene eller at beskytte nogensomhelst anden tyrkisk Fæstning imod russiske Troppers Angreb.