Adresseavis for Børn, 1780-06-28
(Fortsættelse af vor Reysendes Begivenheder paa Landet. See No. 24.) Jeg kunde, som mældt ikke holde mig længer i Skjul. Jeg loftede Drengen op paa mine Ax og kolde ham. Han kunde omtrent være syv paa ende Aar gammel. Den Gamle faae til om mig og sukkede. Min ærværdige Gamlefader, sagde jeg, jeg har der bag ved denne Busk hørt paa Dem, og jeg har i mit Hjerte velsignet Dem, imedens Dehar holdt Samtaig med dette Barn. Jeg hører, at De er i fattige og elendige Omstændigheder 2 Hvorledes er De kommen derudi, – Ved Ødsel Avis hed og et lastværdigt Levnet er jeg ikke bleven fattig; men jeg er kommen i denne Elendighed formedelst lastværdige og skarns Mennesker, som har forkortet Livet for denne min Sønnesøns Fader og Moder, ved at gjøre dem Harme og Græmmelse og har berøvet mig al min Formue og Eiendom. Hvor boer De, Gamlefader, – Jeg boer i en liden Hytte i den Bye, som ligger hisset henne. Den Hytte kjøbde jeg for Resten af min Formue Mine Dages Ende er ikke meere langt borte, men for dette arme Barn, O Gud, hvad skal der blive af ham. - Han græd. Vær De roelig, ærværdige gamle Fader, saade jeg. J Eftermiddag vil jeg besøge Dem, og høre Dem fortælle mig Deres Historie. Jmidlertid giver jeg Dem den Forsikring: at dette Barn skal have fundet sin Fader igien. Jeg vil fra nu af være hans Fader, og at besørge hans Opdragelse, skal være mig en Pligt. Han saae stivt paa mig. O Gud, raabde han, med sine Øyne opløftete til Himmelen, saa findes der dog endnu gode Mennesker i Verden, Og du min Fader i Himmelen, du har hørt min Bøn, Jeg kan ikke tale for Glæde. Barnet betragtede mig med Taarerne i Øynene, kysde min Haand, og sagde: Papa, skal jeg nu kalde Dem Ja du skal, min Søn, jeg vil være det. Eftermiddag kommer jeg hen til dig i din Hytte, og henter dig hjem til mig, og jeg vil ligeledes sørge for din Bedstefaders Pleye. Med disse Ord forlod jeg dem, men vendte mig om igien, og saae hen til dem, og jeg saae, at den gamle Mand laae paa sine Knæ og bad. – Han bad i Naturens store Tempel, hvor han havde lært sin Sønnnesøn at kjende Gud, og uden Tvivl takkede han nu den Algode for sit naadige Forsyn. Jeg fortsatte min Spadseregang videre, hen til en Park, som jeg ofte pleyer at besøge, naar jeg for Børn. opholder mig i denne Egn. Den er omgivet af en tyk Underskov, hvis Skygge saavelsom det klare og friske Vand i Parken gjorde samme til et behageligt Badested. Jeg fik derfor og Lyst til at bade mig her, og gik ind imellem de tykkeste Buske, for at klæde mig af, for at give mig denne baade Siel og Legeme styrkende Fornøyelse paa saadan en varm Dag. Jeg var næsten gandske afklædt, da mig tydes, at jeg hørde en grædende Lyd med en afvexlende talende Røst. Dette gjorde mig nysgierrig; og jeg listede mig, saa sagte som mueligt var, hen til det Sted, hvor Lyden kom fra, og jeg hørde nu lydelig en Fruentimmerost, som sagde: Der – lig der, du Syndens Barn, lig der, og lev eller døe, mig skal det være ligemeget. Du er dog kun et Vidnesbyrd om min Skændsel, og slet intet mere. Ach see, hvor det syndige lille Noer smiler. – O, smiil ikke, du arme Barn, Her begyndte hun bitterlig at græde, og sagde derpaa videre. O, hvor ømt vilde jeg trykke dig op til mit Bryst, om jeg kunde legge dig paa din Faders Arme - om jeg kunde sige: Du er nu Fader – tag det hen til dig, det smilende Pigebarn, Ach, du trykker og kryster det ihiel, kom hid med det, giv mig det, giv mig det hid igien. - O hvor vilde jeg da glæde og fornøve mig over dit Liv. Men han er borte, din Fader, han har forladt dig og mig - han har dræbt os begge ved Mangel og Skændsel. Ogræd ikke, du lille Pige jeg vil ikke dræbe dig, ney jeg vil ikke; græd dog ikke saa ynkelig. Du skal leve og du skal nok faae en Forsørger; om end din skændete Moder kan aldrig finde nogen mere. En kjerlig og omsindet Vandringsmand vil tage dig op. Kom, lad mig legge dig nok engang op til dette Bryst, og nu velsigne dig Gud, at du maae blive klogere og frammere, Her lagde hun end din bedragne Moder." Barnet ned, og sprang ud i Vandet.