Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1817-07-29
Forlangt Jndrykkelse. Med Bedrøvelse saae den unge Digter af Hr. Landsdommer, og Bye=Skriver S. L. Badens Jndrykkelse i Avisen No. 89, at her ingen Bistand tør ventes, hvilket smerter ham saameget mere, som han allerede var naaet til Enden paa anden Sang af sin i No. 88 belovede Epopee, ja, hvad endnu har mere at betyde, efter Nutids Brug havde et Par velklingende Mottoler parate, omtrent som ann Ved Næsten at blamere Man kan sig selv skamfere. Kan J skille Duer, fra Spyfluer. Til nogen Undskyldning vil han blot indskyde sig under sine Forgængeres store Exempler, thi ikke nok, at det er Hr. Bye Skriveren selv, som i sin foregaaende ultra-patriotiske, Betænkelighed har udklækket den nu saa vragede Jdee, naar han siger: hundre maae jeg mig at ingen af vore Dages Digtere have behandlet dette sørgelige Emne (Pengetrangen), de vel kunne aflokke Følelser og frembringe Virkninger fuld saa nyttig som hver anden Skildring af det menneskelige Liv Elendigheder; har Vi da ikke af vor udødelige Holberg selv et Lystspil paa den bedrøvelige Ellevte Junii, uden at har derfor er sigtet af Nogen for at spotte Medborgeres Nød have vi ikke endnu berømte Autorer, som sammenmænge, "Skæmt og Alvor, paa selve Skildtet, ja gjøre Salto mortale fra de helligste Materier til Gaasestien? Jkke heller havde Jndsenderen ventet at høre ilde for den bestedne Titel af ung Digters. Som Alder og Forstand ikke altid giøre Følgeskab i denne Verden, saa kan, Man jo være gammel af Aar, og endda neppe have betraadstedse har, Musernes Forgaard. Dog, den unge Digter, beundret Bye=Skriverens Dybsindighed, tiskhed og Conseqvenz, som hans drabelige dighed. hele Mening, kan ikke være to Meninger) vil tage Alt i de og endnu ikke mistvivle om, i Baden at finde en Mæren og Beskytter. Desuden synes hans Avertissement, skrevet i et forstemt Lune, og i et saadant er Mistydning baade mulig og tilgivelig. Man kan ikke altid være lige oprømt, og interdum dormitat bonus Hommerus. Anmelderens har saagar forsvaret Baden imod Flere, som af hans første Betænkelighed have taget Anledning til at troe, at Manden, fordømte gode Gjerninger, eller at Menneskelighed, nu var erklæret for Contreband paa vore danske Eylande, og forsikret dem: at Baden er saa god en Protestant, som Nogen, og maa have havt Bibelens Ord for Øine: at Mennesket ikke lever af Brød allenet; hvorimod Penge som bekjendt, er den Alt oplivende Soel, den nercus rerum o. s. v. Naar den unge Digter altsaa hellig lover og tilsiger, at ville lade den 11 Juni med samt alle Kasser - offentlige og private! - hvile i Fred, forsager han ikke om, endnu at finde Naade for Baden, ved at slaae ind paa hans egen Ban og ofte Clio og Saga sine Kræfter, ved at forsøge dem paa et stort Jeremiade=Digt over Danmarks tabt Lykke. For ikke at misforstaaes, vil han denne Gang hid sætte Texten til samme, ordlydende af den badenske Jndrykkelse i Jversens Avis No. 84, hvor det hedder: Danmark har engang været i den lykkelige Tilstand at det med Regjeringens Tilladelse har med ikke ubetydelig Bidrakunne kommet den ogsaa i Udlandet lidende Menneskelighed menes nok Menneskehed?) til Hjelp. Men desverre thi hvad nytter det at skjule Sligt for os, ere disse Tider nu ikke mere. At de engang igien skulle komme, om ikke for os saa dog for vore Børn i var eengang igjen den Engel skal lyse for os som saa trolig under Knudderne og Waldemarerne, under Kristianerne og Frederikerne har værnet om vort Fædreland, hvor Bolig, ville vi ønske og haabe. Saa vidner Bye=Skriveren. Men da det, som bekjendt, er Paradorernes Tidsalder, har en af disses Ordførere hvidsket Jndsenderen nogle smaae Betænkeligheder ved hans Plan i Øret, som han ønsker at kunne rydde af Veien, for at faae sine Landsmænd til at græde af Hjertensgrund. J dette Øiemed kan han neppe henvende sig til nogen bedre end den Mand, der blandt saa mange Beviser paa sin sjeldne Kombinationsgave nylig har argumenteret til allerstørste Eylden, hvor uretfærdigt, ulovligt, ja en Forbrydelse mod hele Natilonen, der bør afskyes fra Amager til Skagen, det Tiggerie, vilde være, at rykke hungrig Udlænding en lille Qvægelse, som da overalt vort Sølv og Guld alligevel nok kan medgaae til de utallige Fabricata og Produkter, hvorfor Vi dog nu engang skatte saa vel til de Fremmede, at efter Nathanson udvandrer for Kaffe og Sukker til Sjelland allene en heel Million Specier om Aaret. Men for at komme til Materien igjen, vil Indsenderen fremføre nogle af de Ankeposter, Man har gjort imod Waldemarernes og Knudernes Tiders Lovprisning frem for de nærværende. Først har da bemeldte Tvivler paastaaet, at Storhed og Lykke ikke burde forvexles, som Frankerigs Exempel i vore Dage har lært under, Gudmennesket, Napoleon - for, at blive ved et af hans Tilhængeres YndlingsudtrykFor dernæst at vælge en vigtig Epoke af Danmarks Historie da, uden at miskjende, hvor høit Riget steeg i politisk Vælde og Anseelse under de to første Waldemarer og Knud den Vi, finder Tvivleren dog i hiin glimrende Periode (fra Aar 1157. til 1222) saa Meget, som han mener ikke harmonerer saa ligemed indvortes Lyksalighed, som for blot at nævne nogle Kjendsgierninger: a) Under Waldemar 1 Oprøret i Skaane (en Datids dansk Provinds), hvilket ikke standsede før flere 1000 Bønder, vare nedsablede, meest i Anledning af Tienden, den Kongen gjerne vil de, men ikke kunde erholde sin Erkebispes Samtykke til at eftergive Bønderne; Toget til Sverrig, hvori mange Danske opofredes for Usurpatørerne Henrik Skateler og Sønnen Magnus; ei at tale om de flere end Snese Seire, der behøvedes til at standse Sørøverierne, som (fr. Badens Danmarks og Norges Handel og Næringsveie fra Oldtiden til Nutiden. S. 34, havde taget saaledes Overhaand, at Handelen var i den jammerligste Forfatning: - om de flere Forsøg paa at snig myrde den elskværdige Waldemar, - om den Overmagt, hvortil de privilegeerte Stænder, efter alle historiske Vidnesbyrd, steeg i hans Regjeringstid, paa Agerdyrkningens, Handelens og andre borgerlige Næringsveies Bekostning. b) Under Knud VI udbrød en nye Opstand i Skaane under Harald Skræng, som det kostede Blod at stille. Senere lod Biskop Waldemar i Slesvig sig udraabe til Konge, hvorved Riget blev hjemsøgt af nye Borgersplid. Selv efter den for de Danske saa ærefulde Vendiske Krig, holdt Venderne sig langt fra ikke rolige, hvilket gjorde betydelige Krigstyr nødvendige: ligesom de undertvungne Dithmarskere, samt Stæderne Lybek, og Hamborg bestandig pønsede paa igjen at løsrive sig. c) Waldemar 11 med Tilnavn Seier (vedblev Tvivleren) havde allerede i den første lykkelige Halvdeel af sin Regjering flere fatale Tvistigheder med Holstenerne, med de schwerinske Grever, med den frigivne Biskop Waldemar og med Keiser Otto, hvortil kommer det store Nederlag, de Danske ledLæneslaget, da han med en anseelig Krigshær vilde understøtte den svenske Kong Sverker. Og siden, hvor rædsomt styrtede han ikke fra Lykkens høieste Spidse til den dybeste Elendighed, faldt i sin uforsonligste Fiendes, Greven af Schwerins Fangenskab, maatte med sin Søn vansmægte 3 Aar i Bolt og Jern, langt borte fra sine Stater, blev vel omsider frigivet eller løskjøbt for 45,00 lødige Mark Sølv; men hvilken Sum nødsagede ham til at paalægge sine Undersaatter en saa trykkende Skat, at nogle Historieskrivere antage, at de siellandske Bønder fra den Tid bleve vordnede, fordi de ei kunde udrede den. Derefter leed Waldemar endnu det store Nederlag ved Bornhoved; de fleste af de erobrede Lande og Stæder med heele Østersøen faldt fra hans Scepter; men endnu mere end ved Alt dette topmaalte han Ulykken og gjorde Ende paa en Herlighed, der ikke havde varet stort over 1/2 Seculum, ved sin sidste Daad, som bestod i Rigets Deling, hvoraf paafulgte dets Svækkelse og nye Borgerkrige og Elendigheder, Dette er saa omtrent hvad den unge Digter maatte anhøre, og hvoraf den suurrige Tvivler vilde uddrage den Slutning: at hine Tildragelser ikke just vidne om nogen saa reen og ublandet Lykke, at Man skulde ønske slige Tider tilbage. Jndsenderen giver hvad han har faaet, ikke omtvivlende, at disse og flere Anstødstene i Hr. Bye=Skriverens øvede Haand ville forvandles til lige saa mange Ædelstene. Derved vil han meget lette Planens Udførelse for den unge Digter, som da, henreven af Erkjendtlighed, uvilkaarlig vil udbryde: bag breden Rygl. sidder jeg saa tryg. Endelig vil Hr. Baden sikkert forbinde sig Mange, som intet Mismods Skraal hidtil har kunnet berøve den skjønne Troe: at, trods alle Gjenvordigheder og Trængsler, ere Borgerfrihed og Borgersikkerhed og Borgerlykke rodfæstede for Secler under en Femte Frederiks, en Syvende Christians og en Sjette Frederiks vennesalige Scepter, ved at vise: i hvilken Forstand og med hvad Ret det af ham kan siges, at den Engel, som selv under Christia nerne og Frederikerne værnede om vor Boligt nu er saa reent bortveget, at Vi blot have Haabet tilbage, at den igjen vil lyse for vore Børn -