Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1847-01-20
Jndenlandske Efterretninger. Af en særdeles læseværdig sammentrængt Oversigt hver de i Østifternes og Jyllands Stænderforsamlinger Behandlede Sager, som indeholdes i sidste Nr. af "dansk Folkeblad, meddele vi følgende bemærkninger og Edporneretter. Den i Anledning af Trykkefrihedssagen, de viborgske Stænder nedsatte Comitees Majoritet havde udstillet, at man skulde henlede Hs. Majestæts allerhøieste opmærksomhed paa Jndførelsen af Edsvorneretter i Trykkesihedssager, som et folkeligt Retsinstitut, der netop i disse Fager synes fortrinlig skikket til at yde Regjeringen og Folket den rette og ønskelige Retsgarantii. Denne Jndstilling er bleven forsvaret med Talent og Styrke af Jespersen, medens den kgl. Commissarius og Larsen have bekjæmpet den; Resultatet var, at den blev forkastet (34 Stemmer mod 16). Det kan ei være andet End glædeligt, at Discussionen er reist angaaende denne saa vigtige Sag, om man end maa beklage et Resultat, der er fremkaldt ved saare ufyldestgjørende Grunde. Bang og Larsen have ei indladt sig paa Bedømmelsen af Eedsvorneretten i Almindelighed; de have endog indrømmet, at den, Alt vel overveiet, muligt maatte foretrækkes for vore nuværende Domstole i de almindelige criminelle Sager; men de have bestridt det gjorte Forslag af følgende Grunde: 1) Det vilde efter deres Mening være misligt at afgjøre Sporgsmaalet for Trykkefrihedssagers Vedkommende, uden at undersøge det i Almindelighed, hvilket hverken Tiden eller Forsamlingens Evner vilde gjøre muligt. 2) Det vilde stride mod det monarkiske Princip at indføre Edsvorneretten i Pressesager. 3) Eedsporneretten er farlig for Uskyldigheden i almindelig eriminelle Sager, medens de Edsvorne ei ville haandhæve Loven i politiske Sager, idet de dømme efter et subjectivt Skjøn. 4) Skulde man med Conseqvents gjennemføre det Princip, at den Anklagede ei skulde kunne gjøre Jnd gelser mod Dommerne som partiske, maatte man i visse Tilfælde, f. Ex. hvad de communistiske Bevægelser angaaer, være nødsaget til at gaae saa dybt ned i Folket, at man i meget slette Dommere. 5) Man hører almindelige Klager over de Edsvornes Valg i de Lande, hvor de benyttes; – Exempel afgiver den O'Connellske Sag. Vi maae, idet vi berøre disse Jndvendinger Punct for Punct, atte os i stor Korthed, hvorvel de fremsatte Paastand, give Anledning til mange Betragtninger. 1) Det er vistnok rigtigt, at man ei, naar man vil indføre Edsvorne retten, burde indskrænke dens Jndførelse til Trykkefriheds siger, men ogsaa burde anvende den i criminelle Sager; hen Jndstillingens Modstandere gaae jo netop ud fra, at der kunne anføres ganske andre Grunde for og imod Pedsvorneretten i Trykkefrihedssager end i andre Sager, hvorledes kunne de da finde det urigtigt, at Spørgsmaale, behandles for sig med Hensyn til disse Sager, Her var ogsaa blot Spørgsmaal om at give Anledning til en stærmere Undersøgelse af Sagen fra Regjeringens Side, og dertil maatte Stænderne dog vel kunne ansees combetente. Som Jespersen rigtig bemærker, er det ogsaa hanskeligt at sondre Retspleien, hvorunder Trykkefriheds loven skal haandhæves, fra selve denne Lov; thi uden betryggende Domstole svinder Trykkefriheden snart. 2) Naar man siger, at Edsvorneretten strider mod det monarkiske Princip, opstiller man en vistnok urigtig Lære og hvad Monarkiet er. Det constitutionelle Monarki modsættes vel det absolut, men begge modsættes Republiken, og man maa danne sig feilagtige Begreber om en constitutionel Monarks Myndighed, naar man ei vil betragte den anderledes, end en republicansk Præsidents. Det monarkiske Princip yttrer sig i de constitutionelle Stater, ved det arvelige Princip, ved Monarkens Veto, ved hans Ret til at opløse Kamret, ved hans Myndighed til at erklære Krig og slutte Fred, ved hans Valg af Dommerne o. s. f.; i alle disse Henseender er Monarkens Stilling væsentlig forskjellig fra en republicansk Præsidents Edsvorneretten hører nu netop hjemme i de constitutionelle Monarkier, 9: i Stater hvor det monarkiske, skjøndt ei det absolut monarkiske, Princip er fremherskende; den bestaaer i England, Frankrig, Belgien, Portugal, Grækenland og Brasilien, Stater, der ei kunne frakiendes Characteren af Monarkier. Den bestaaer endog i de tydske Rhin provindser, der tildeels have en uindskrænket monarkisk Forfatning. Man glemmer ogsaa, ved at tale om at Folket bliver Herre over Loven, een Ting: Vil man i Sandhed uafhængige Domstole, blive ogsaa de faste Stats dommere Herrer over Loven; de maatte altsaa, naar Jnd vendingen var sand, ogsaa tilintetgjøre Monarkiet; Forskjellen blev kun den, at Monarkiet bøiede sig for regjerings valgte Dommeres, og ei for Folkets, Myndighed. Troer man derimod ei, at afhængige Dommere kunne bestaae under den monarkiske Forfatning, da udtaler man ingen god Dom over denne. 3) At de Edsvorne ere farlige for Uskyldigheden, er en saa ny Lære, at den virkelig trænger til at motiveres meere, for at tillægges nogen Vægt.