Aarhuus Stifts-Tidende, 1815-08-26
Hver Dag spadserede Napoleon i Egnen af PortoFerrajo. Efter Frokosten mønstrede han gjerne det Troppekorps Man havde ladt ham tilbage, der vel kun var lidet; men dog, som Fremtiden lærte, stort nok til at styrte en Kongetrone. Han fordrede den yderste Nøiagtighed i Vaabenøvelserne. Bertrand veeg aldrig fra hans Side. Overalt stræbte han at hævde sin gamle Værdighed og Ære. Han var stolt af at kunne vise de Fremmede, der besøgte ham, at Skjæbnens tunge Slag ikke havde kunnet bøje hans Skuldre. Aftenen tilbragte han med sin Familie. Da han eengang spadserede med en Fremmed, kom Bertrand fra Havnen ham imøde med nogle Papirer, han holdt under Armen. Nap. Er det de parisiske Journaler. - Bertr. Ja, Sire. - Nap. River Man mig endnu dygtig ned. - Bertr. Nei, Sire! Idag er Talen ikke om deres Majest. - Nap. Nu, det vil vare til imorgen; det er en intermitterende Feber, snart skal den vorde lægt. - - - Fremfor alt søgte Napoleon at vedligeholde sine Grenaderers Kjerlighed. Som alle gamle Soldater vare de aldrig fuldkommen tilfredse. Han kaldte dem sine Brumbasser, og det lede de gjerne. Kort før sin Afreise sagde, ban til En af disse Soldater, Nu, Brumbasse, du kjeder dig. - Nei, Sire, men jeg morer mig just heller ikke. - Du har Uret; man maa tage Tiden som den falder; giv Agt, snart vil det vorde bedre. Den 26de Februar, Kl. 1 og Eftermiddagen, fik hele Garden Ordre, at berede sig til Bortreisen. Man hørte Skriget: Paris eller Døden. Kl. 4 vare alle ombord. Før de den 1ste Marts stege iland, bortkastede Keiseren Elbaks Kokarde og paasatte den trefarvede. Alle Soldater gjorde ligesaa. Napoleon tilbagelagde en Deel af Veien tilfods. Man marschette hurtigt, flere Gange faldt han, dog uden at tage Skade. Hans Grenaderer kaldte ham iblandt sig Jean de Epee. Da en af dem saae ham ganske frisk staae op igien, sagde han det er vel, idag maa Jean de Epee ikke støde sig; først maa han være Jean de Paris " Denne komiske Attring opvakte almindelig Latter Hvorfor lee nu mine Brumbasser, spurgte Napoleon, der loe med og havde hørt hiin Spøg. Ofte brummede de virkelig over de lange Marscher, han lod dem gjøre. Men naar de vare gjorte, sagde de gjerne: Jean de Epee er klogere end vi, den Marsch, vi har gjort, have vi nu ikke meere at gjøre. - Underveis saade nogle Bønderkoner til Grenadererne af den gamle Garde, naar J kommer gjennem vor By, saa gjør os den Fornøielse, at hverve vor Præst." Napoleon gjorde Alt for at vinde Soldaterne og lovede i Auxerre Kors og Belønninger, da flere beklagede sig: "De skylder os Kors, vi ere glemte, fordi vi ikke vare under Deres Øine. Dog have vi gjort vor Pligt. Napoleon saae en Ørnebærer, som var hædret med trende Ar. Og du, hvorlænge har du tjenten. Tre og tyve Aar, Sire. - Vi vare altsaa sammen ved Rivoli, hvor vi toge de syv Kanoner." - Ja Sire - Jeg seer, du er en god Soldat: hold dig brav - jeg skal sørge for dig. Slige Attringer vakte Enthusiasmus i Krigernes Hjerter. Selv uddeelte Napoleon til de Værdigste Æreslegionens forventede Kors. - Medens Napoleon med sin Armee marschette mod Fontaineblau, erklærede Kongen at han i sit tildfindstyvende Aar ikke kunde ende sin Løbebane bedre, end i det han døde for sit Folks Frelse. Monfieur og Hertugen af Berry, havde svoret paa Ære at døe Kongen troe. Det samme svor den hele electriserte Forsamling med Hænderne opløftede mod Tronen. Man hørte kun Ordene: leve Kongen, døe for Kongen, Kongen i Liv og Død, Man udkastede Penge i Hovedstaden, Man satte en Priis paa Napoleons Hoved, Man opfordrede Soldaterne til at forsvare Kongen. Prindserne skulde kæmpe i Phalangernes Spidse, gamle Mænd viiste sig blandt Kongens Tropper bevæbnede og kamplystne. - Hert. af Berry kom i Casernerne for at opmuntre Soldaterne, just da de spiste Suppe. Han tog en Skee, for at smage den. De kommer for sildig, Suppen er kold, sagde en gammel Soldat, hvis Skee han havde laant. I en anden Caserne udtrykte Hertugen sin Uvillie over at Væggene vare overmaalede med de Ord: Keiseren, leve. Forgiæves undskyldte Obersten sig. Ved Prindsens onde Lune forsvandt endelig hans Taalmodighed. Hvad ville De, at jeg skal gjøre, Monseigneur, hver Dag lader jeg Væggene vaske, et Qvarteer efter er de overmalede igien." Nogle fornemme Folk i Paris havde ført Soldaterne ud af Casernerne for at give dem at drikke, og snakkede med dem om deres sande Jnteresse. - Hvorover klage J, betaler ikke Kongen Eder godt; er J ikke lykkelige, J slaaes ikke meere; J. behøve ikke at frygte for at vorde lemlæstede eller myrdede paa Valpladsen."Det er sandt. Jstedetfor at I med Buonaparte stedse vare i Feldten. Han opoffrede Eders Liv og betalte Eder ikke. Kommer han tilbage, vil han endnu mindre betale Eder."Og om vi nu ville give ham Kredit, Vie . . . .- To Dage før Bourbonnernes Afreise, læste man paa Thuilleriernes Port: Keiseren beder Kongen, ikke at sende ham flere Soldater. Han behøver ikke - - Kongen forlod Paris 4 Dage efter flere. at han havde gjort hiin høitidelige Eed, og 3 Timer efter var Napoleon i Fontaineblau, hvilket han strax forlod for at drage ind i Paris. - En Pariser Journal persiflerte ret originalt den afvexlende Maade, hvorpaa Man i faae Dage udtrykte sig over Napoleon. Ødelæggeren har den 25de Februar sluttet en offensiv og defensiv Alliance, Man veed ej med hvem.