Den Vest-Sjællandske Avis, 1831-11-01
Dagens vig Redigeret af Pastor Ridder Bastholm. Trykt og forlagt af Peter Magnus. 17de Aar. No. 88. Tirsdagen den 1. Novbr. 1831. Med Kongelig allernaadigst Tilladelse, at forsendes med Brevposten i Danmark og Hertugdømmene, Et Døgn under den hede Zone. Jeg veed ikke om det gaaer Læserne af dette Blad, som det gaaer mig selv; jeg er træt af at høre og at tale om Pest og Cholera, Oprør, Krig, Mord, Blodsudgydelse, lidenskabelige Optrin, Religions-Sværmerie, Religions=Had og Religions Forfølgelse. Siælen higer efter Roe, Betragtning, Fred, Venskab; Overbærelse, Kiærlig hed og Andagt. Lader os et Øieblik forunde det saalænge foruroeligede Gemyt Hvile ved at overlade os til Følelse for Naturen, Lader os vederqvæge vore Siæle ved at skue i det Speihvori den guddommelige Mand aabenbarer sig Vi ville vælge dertil en af de skiønneste Afdelinger, følge med den berømte Brasilianske Lærde og Naturkyndige, Ridder v. Martius, paa hans Reise til Brasilien, og deels hans Følelser, hvortil han overlod sig i et Døgn den 16de August 1819 da han opholdt sig i Staden Para ved Amazons-Flodens Udløb ikke langt fra Linien. Lad en Skildring af hiin henrykkende Naturpragt være et Forbud for os paa de Glædes følelser vore forklarede Aander maaskee eengang skulle modtage, naar de efter Døden kunne hæv sig over Jordkloden, og Guddommens Storhed i en himmelsk Glands kan fremlyse af dens Værker for vore forhøiede aandelige Evner. Bastholm. 31te October 1831. Reise in Brasilien, 3 Theil, 1831. Hvor jeg her er lykkelig, hvor dybt og inderligt bliver ikke her saa meget forstaaeligt for mig, som jeg tilforn ikke kunde fatte. Dette Steds Hellighed, hvor alle Kræfter harmonisk samvirke og ligesom stemme sammen i en Triumphsang moedner Følelser og Tanker. Nu troer jeg bedre at forstaae, hvad det vil sige at være Naturens Historieskriver. - Jeg fordyber mig dagligen i Naturens store, uudsigelige og roelige Liv, og formaaer jeg endog ikke at fatte den i al dens guddommelige Lærerighed, saa fylder dog Ahnelsen om Guddommens Herlighed mit Hierte med Glædefølelser, hvilke tilforn vare mig ubekiendte. Klokken er 3 om Morgenen, jeg staaer op af min Hængekøie (brugelig i hine Egne); thi Søvnen flyer fra mit bevægede Sind; jeg aabner Vinduet og skuer ind i den bunkle, men skyefrie Nat. Høitideligen funkle Stiernerne og Floden glimrer i Gienskin net af Maanens nedgaaende Lys. Hvor Hemmelighedsfuldt og stille ere alt omkring mig Jeg gaaer med Blendlygten ud i den kjolige Veranda (Søilegangen omkring Huset) for at betragte mine fortroelige Venner: Træerne og Buskene, som staae omkring min Boelig; Mange sove nu med tæt sammenfoldede Blade, andre som sove om Dagen, staae nu roelige med udbredet Løv i den stille Nat. Kun faa Blomster ere aabnede; kun J sødtduftende Paulinie=Hækker hilse paa den Vandrende med den fineste Vellugt; og Du høie Manga med Dine mørke Skygger, beskytter mig med Din tætte løvrige Krone mod Nattens Dug. Store Natsommerfugle, flagte som Spøgelser under det forførende Skin af min Lygte. Bestandig stærkere giennemvæder Duggen de forfriskede og duftende Enge, og Nattens fugtige Luft lægger sig paa de opvarmede Lemmer. En Cicade, en Husets Beboer lokker mig med sin girrende Lyd tilbage til det, og holder den Lykkelige, halvt Drømmende, med Selskab, imedens han venter paa Dagens Komme, og som bliver holdet vaagen af Moskitoernes Surren, af Oxefrøens Lyd, som har Lighed med Paukernes og af Giedemalkerens (caprimulgue, en Natfugst) klagende Skrig. Kl. 5 seer jeg rundt omkring mig Morgenen, dæmre (Solen staaer sildig op under Linien).