Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1812-03-28
Skrivelse fra Hr. Søren Studenstrup. Min kjere Peter, Jeg sender herved vor Gaasedreng Mads som Estaffette, for over Hals og Hoved at underrette Ham om, at Han for Guds Skyld endnu ikke maa sælge de 2000 Tønder Hvede, jeg i Foraaret sendte til Kjøbenhavn. Jeg har ligeledes pr. Estaffette skrevet til Svendborg, at de 1200 Tønder Rug, jeg der har liggende, indtil videre skulle forblive der paa Oplag. Det tegner til, at en Tønde Hvede vil komme paa 80 Rdlr. og en Tønde Rug paa 70 Rdlr., og det er altsaa for det første ingen Tid nu at skille sig ved det, man har. Naar kun de Herrer Kornhandlere ville være enige, saa gik det nok, men der er sans comparaison ikke saa megen Harmonie iblandt dem som iblandt Skomagere og Skrædere. Det har længe nok skaaret mig i mit Hjerte, at Kornvarerne saaledes skulle gives bort for en Slik. 12 Rdlr. for en Tønde Hvede - var det noget, Man siger nok, at det kjere Brød er noget, som enhver skal have, og derfor maa være billigt; men jeg siger: just fordi det er noget, som enhver skal have og maa have og vil have - just derfor skal det betales i disse ugudelige Tider. Hans sentimentale Udtryk i hans Skrivelse af 14de dennes hove mig derfor aldeles ikke, min kjere Peter. Fordi vor Herre, som Han siger, lader Hveden og Rugen voxe paa Marken, og lægger Regn og Solskin til for egen Regning, skal man derfor reent give den bort, Nei, leben und leden lagen, siger Tydsken, og det er et fandt Ord. Forleden havde jeg et lille Tractement i Anledning af min gode Kones 65de Geburtsdag og vort kjerlige Ægteskabs 27de Aar; men veed Han hvor meget dette tarvelige Maaltid for 42 Personer kostede mig, 1300, skriver Tretten hundrede Rigsdaler udi Dansk Courant. Ja, hvad mener Han, for en lumpen skindmager Hare maatte jeg betale 9 Rdlr. Da jeg sidst lod komme et nyt Shawl for min Elsemoer, maatte jeg betale Kræmmeren 750 Rdlr. Da jeg forleden var i Kjøbenhavn og vilde have mig en Komedielosie, ikke for mig selv, men for min Værtinde, som er et Verdens Barn, begjerte man ligefrem 8 Gange saa meget for den, som den havde kostet i gamle Dage, og Folk, hvor jeg kom, raabte paa, at 1 Rdlr. er kun 1 Mark, Kommst du mit so, so komm ich der so, siger Tydsken, og det er et sandt Ord. Skal jeg betale mine Harer og Shawler og Komedieloster saa uchristelig byrt, saa skal min Trode andre ogsaa betale mig min Hvede og Rug derefter. Hvad den Fattige angaaer, da bliver han hverken fattigere eller rigere, om han betalere i Mark eller 3 Mark for sit stakkels Brød, og Fattige maa der jo desuden være til; thi hvis der ikke gaves Fattige, hvor skulde jeg og mine Lige og overalt Folk af et nobelt Gemyt have Leilighed til at vise deres Sjenerøstte og ædelmodige Hjertelav? Hvor mange vilde da vel kunne forskaffe sig den himmelske Salighed ved Goddædigheds Udøvelse. Nei, min kjere Peiter, tak Han Gud, at der gives Fattige. Hvorledes vilde det vel ellers de hisset ud med os arme rige Syndere, Vedlagt sender jeg Ham en Anviisning paa 4 Tønder Rug, som Han behageligst kan lade sig udlevere fra mit Pakhuus i Kjøbenhavn. Af denne Rug kan han lade bage 200, Suurbrød og 350 Rugtvebakker. Disse behage han at lade uddeele blandt 50 af de meest Trængende i St. Hans og det almindelige Hospital i forestaaende Paaske Helligdage, saa de Stakler kunne opsende deres Bønner for mig til Himlen. Men jeg maa derhos bede Ham, at sørge for, at Giverens Navn tilbørligen og efter Sædvane anmeldes i Aviserne. Jkke fordi jeg bryder mig noget derom, men for Exemplets og Ordenens Skyld. - Betræffende de 100 Sider Flesk, jeg i afvigte Sommer sendte Ham, da gjør det mig meget Ondt, at de ere blevne sure. Det bliver derfor nok bedst, at Han seer at blive af med dem medens det endnu fryser; thi Ulykken kunde let arrivers, at Veiret forandrede sig til det bedre, og naar der kommer ny Tilførsel, saa veed Han nok, at Folk ere kræsne og kaste med Nakken ad saadanne Varer. Men de 120 Fjerdinger, Smør maa Han endnu holde lidt paa. At det er blevet lidt gammelt, der skal Han ikke bryde sig noget om. Han kan jo allenfall see at faae en af de Bønderkjerlinger, der befatte sig med Smørhandelen i Kjøbenhavn, til at sminke det lidt op, omHan ogsaa skulde betale Hende nogle Rigsdaler, for Umagen og Uleiligheden. Naar det, som jeg haaber, endnu vil vedblive at fryse saaledes et Par Uger, saa er jeg viis paa, vi ville faae vore 10 Mark for hvert Pund Smør. Men høiere skal Han ikke søge at drive det. Min Svoger Jeppe Jepsen har vel bebreidet mig, at jeg fordærver Priserne, og svoret paa, at han vil aldrig være ærlig, om han sælger det Smør, han har liggende i Kjøbenhavn, under 3 Rdlr. Pundet, om han saa skal lade støbe Lys af det. Men min Svoger, jeg burde ikke sige det, da vi ere saa nær i Familie sammen, er just ikke det man kalder en Patriot. Nei, der er Maade med Alting, det har altid været mit Valgsprog. Jeg fordrer ikke andet, end hvad ret og billigt er. - Med Mads Gaasedreng, beder jeg mig tilbagesendt følgende gudelige Bøger til Trøst og Opbyggelse i disse ugudelige Tider: 1) De Bedendes aandelige Kjæde. 2) De Udvalgtes Krone. 3) Hans Nielsen Hauges samtlige Skrifter. Han er saa god at lade dem indbinde i Kalveskind. Hans særdeles bevaagne Søren Studenstrup. Opfordring til Hr. Molbech. Pr. Molbech ville meget forbinde mig og flere uindviede, om han i den ny Udgave af sine Ungdomsvandringer, som dette Skilderies No. 22 giver Haab om, nøiere ville forklare sig over følgende kantisk mørke Udtryk 1) Hvorledes kan Sielens Opløsning i Andagt og Tilbedelse forbindes med Legemets Beskæftigelse til samme Tid med at beskue Oldtidens Mindesmærker, Se Ungdomsvandringerne S. 121. 2) Hvad er det for et Lyses Aabenbaring, hvoraf Hr. Molbech har set et Glimt paa Møns Klint - og hvorledes forstaar jeg det, at han paa Aandens Straalevinger naaede Klippens Tind? Se S. 122 3) Hvorledes kan jeg og som Hr. M. i Farum Egnen - saa at føle det evige Liv i dets skønne jordiske Aabenbarelse? S. 167. 4) Hvor finder jeg den hellige Kilde, hvorfra Livet. - efter Hr. M. Forsikring - udstrømmer, Samme S. 5) Hvorlunde kan man ved at grandske i Oldsager komme saaledes til at leve i den levende Følelse af Guddommens hellige Nærhed, som Hr. M. vil have levet ogsaa i Farum - der maa være et mirakuleust Sted. S. 163. 6) Hvem er kaldet og udvalgt til at hæve sig til det Oversandselige, og døde alt det Menneskelige, S. 221. 7) Hvad er det for Nattens Aander, som kogle i de mørke Skoves dybe Skygge, S. 313. Jeg har reist meget og reist om Natten og ganske ene, men har aldrig set dem, maaske fordi jeg er fød paa en Onsdag. Men da nu ikke alle have den Lykke, saa ville Hr. Molbech, gjøre sig fortjent af Publikum ved i den ny Udgave af sine Ungdomsvandringer at give en lille Underretning om, hvorledes man i mødende Tilfælde har at te sig mod disse Aander. 8) Hvorledes kan hos den, der føler for Menneskeværd, Synet af stridende og faldende i Strømme af Blod svømmende Kæmper - hvorledes kunne de barbariske Blodofferes gispende Dødssukke opvække en høitidelig underligtskøn Virkning, 9) Hvorfor er Skumringen hilligere end den klare Dag, Samme Side. 10) Hvilke ere de Anelser, som faas ved Sagarnes Læsning - og hvilke de høie og blege Skikkelser, som bevæge sig i Oldtidens mørke Baggrund, S. 378. Jeg har - skønt vist nok med ganske andre Blik end Hr. M. - baade læst alle de trykte Sagar, og beskæftiget mig med Oldtiden fuldelig saameget som han, men aldrig mærikket til slige Anelser, saa lidet som til Hr. M. Aander, der atter her komme frem. 11) Endelig forstaar jeg ikke Hr. M. Beretning om hans Ankomst til Jonstrup. Et skønt harmonisk Kor lød ham i Møde, som han traadte ind i Gaarden - en højtidelig Sang tonede stærkt og højt i Nattens dybe Tavshed - det hele blev ham en andagtsfuld Hymne - og naar han kommer ind i Stuen finder han et talrigt Selskab saa muntert som i en Hoppedans, der dog synes upassende med Stemningen under en andagtsfuld Hymne. S. 372. Hvorledes skal jeg forklare mig alt dette, Dog - Hr. M. tilstaar selv, at hans Siel var stemt i en romantisk Tone. Men slig Tone sømmer sig ikke for en Historieskriver. Mange flere saadanne mørke Udtryk i Ungdomsvandringerne trænge til Forklaring, men nyde hine Hr. Molbechs Opmærksomhed, undgaa disse det vel ikke heller, og jeg er overbevist om, at det oplyste Publikum da vil vide mig Tak. J denne Overbeviisning ler jeg og derfor af Uartigheder, som nok saa grove desuden kun lidet bide paa en 25 Aars gammel slidsindet Tingstud. Med Hr. M. Udsigter til at kunne gjøre en lige Reise i andre de danske Provindser, som den Ungdomsvandringerne indeholde, ønsker jeg vort antikvariske Studium til Lykke, da jeg tør smigre mig med, Reisen for samme ikke vil blive uden Udbytte. Derimod beder jeg Fædrenelandets gode Genius vaage over, at Sværmere som Hr. Molbech. og desværre flere vore Dages gode Hoveder aldrig maatte sættes i Stilling, hvor de som Lærere i en Kirke eller Skole eller Universit umiddelbar kunne virke paa den Unge, hvis baade Hjerte og Hoved i Bund og Grund saameget lettere fordærves af deres for Staten og Kirken lige farlige Sværmerier, som de indhylles i et Sprog, der for den Unge og Uerfarne skjuler Giften. Gustav Ludvig Baden.