Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1812-03-17
Ved at sammenligne dette holsteinske Exemplar med det rostgaardske, som fra forrige Tider har været paa Universitetebibliotheket, seer man at dette bag blandt andet mangler det sidste Blad, som er i det lethraborgske, og som har følgende Final-conclusion, Luprima Paris par Estiene Mesviere, alhostel de Vendosme, presse Collegede Boncourt. 1552. R. Nyerup. alt an Slutningen af det Danske Fiske=Selskabs ske Historie. (See No. 67 og 68, samt min Erklæring i No. 82 f. A.) Saaledes løb da det første Aars Expeditioner af, hvor ikkun mødte idel Ubehageligheder, Tab for Selskabets Kasse, og megen Ærgrelse for enhver den, som indsage Planens Vigtighed og den sande Fordeel – for Hovedstaden, som og ialmindelighed for de Danske Provindser, naar den vel var bleven udført, og at ikke hemmelige Cabaler og undertiden Niddingsværk, som ikke sjelden lod sig tilkiende, havde styrtet den midt i sin bedste Drivtighed: da skulle Danmarks Fiskere ved en vedblivende Plans Udførelse af et redebon frivilligt Selskabs Bestræbelser, kunnet love sig Fordele, som de hidindtil manglede. - da skulde Hovedstaden ikke savnet en til daglig Huusholdning saa fornøden Artikel; men ther maatte den bedste Hensigt bukke under, allene for det første Aars mislykkede Forsøg. a. En, To. - og mange flere igjentagende Forsøg regnes i andre Lande endnu for Jntet; de læ corre, at oplyse Feil, for siden at undvige dem: de lære midlertidig Behændighed og prøvet Erforenhed; og Erfarenhed er over al Verden den bedste Lærmester. Hvorledes ville vel Konster og alle Fabrikvidenskaber seet ud, dersom begyndte mislykkede første Forsøg havde afskrækket, Sandelig, man nævne nok ikke nogenslags begyndt Vindskibelighedsgreen, som jo har havt saare mange mødende Besvær, men som alle ved standhaftig og ædel Vedbliven ere overvundne, og omsider har bragt Ære og Fordeel. Da jeg Aar 1800 nedskrev min Plan til et Dansk Fiskeselskabs Oprettelse i Kjøbenhavn, var Freden hos os endnu uforstyrret, - og ikke tabte jeg af Syne, at den ulyksalige Søkrig blev ført af de Tre til Fiskerie største Nationer i Europa, og som da, i flere Aar, ikke med Kraft havde fisket Fjern eller Nær. Fiskene i de store Have, paa de Nordsøiske og Hollandske Banker, maatte derved have formeret sig uforstyrret i uhyre Mængde; – have havt Tid nok til at voxe, og som Følge heraf, efter deres naturlige Jnstinkt, søge efter Føde i andre Farvande, – altsaa ogsaa at naae til vore Kyster. Min Slutning var ogsaa ikke rigtig; thi førend Selskabet endnu blev til, især i Aarene 1798 og 99, voye Kjøbenhavns Torve opfyldte med alskens Fiskesorter, fangne paa sædvanlig Maade af vore Halvdogns Fiskere, som udsætte deres Garn om Aftenen og trækker dem om Morgenen, og især viste sig, fra Cattegat indløbne, den herlige og store Helleflynder, oplagt og udskaaret ved gammel Strand paa 3 til 6 Lis punds Vægt, som blev solgt for 2 Mk. ert Pand, foruden Mængde af Sild, Torsk, Kabliau, Aborer, Gjeder, Pigvarer, Rødspetter og andre Flynder arter; – altsammen til taalelig huslige Priser, og foruden at nævne Fladstrands Østers, Makrel- og Hummer, til Sextendedeel ringere Priser end nu, og endda ikke at faae for Penge. Jeg har kaldet vore Fiskere Halvdogis, som de da ogsaa ere, thi sielden gaae Dage og Nætter med, uden det skulde være til Sverrig i det sildigere Efteraar, efter Sild, som der kjøbes, og dette Udtryk, haaber jeg, ikke ansees for noget Haan imod dem, da det dog er roesværdigere at virke noget til Gavn, end ligge aldeles stille, mangen Gang har Hovedstaden ogsaa havt Godt deraf. De Hollandske Fiskeres Jndretninger, saaledes som de i de forrige Tider har havt dem, ere mig med nøiagtig Vished bekiendte af Sømænd, som selv have været med, at nemlig enhver Commandeur, som med flere eller færre Fiskefartøier udløber fra nogen Havn, maae i Følge Lovene som har til Formaal, ikke at sætte deres Fiskerianstalter i nogen Miscredit, møde med sit hele Mandskab paa den Stads Raadstue, hvorunder de henhøre, og der aflægge Eed: at de, naar de ere komne til de Flamske Banker, ikke udsætte deres Garn, førend Natten til St. Hans Dag, Kl. 12 slaaet; handler nogen Fiskecommandeur, herimod, straffes han haardeligen. Saasnart Fangst er gjort, vorde Silden sorterede, til Bedste, Mellem og Vraggods, nedsaltede hastigst og afsendte med hurtigseilende Buyser til Hjemmet, om Vinden bær til, eller til andre Havne, hvor Marked kan gjøres, da disse første betales godt, og Udrederne, naar det er til Stedet selv, vinder en Premie, det til Fiskeriet arbeidende Mandskab faaer, naar en god Fangst er gjort, en Dram Genever igen Spiseskee, og en Bistøit, til Opmuntring, og dermed lader sig nøie. Om alt dette forholder sig saaledes ved det Altonaiske Fiskeselskab, veed jeg ikke; her hos os behøves det ikke; men ønskelig var desforuden dette, om i vores mindre Fiskefangster, al Smaaesisk, Silden undtagen, bleve varligen tagne af Garnene, og satte i Frihed igjen, ligesom skeer med Ferskvandsfiskene, saasom Karper og Karudser, hvor de smaae fratages som Sættesiske i andre Damme. Maaske kunne det befrie de mindre Søvandsfiske, om Maskern, fik en større Dimension, hvorved de smaae ikke lod sig fange. Vid alle de Maader at fanske Fisk paa, vilde denne Jagttagelse være nyttig i Hensyn til deres Vext og Størrelse, og hvorhos jeg ønskede al voldsom Fiskefangst, især om Sommeren, saasom med Aaltjern, Hasker og slige Jnstrumenter forbudet, som ikkun Midler til at saare og ødelægge de smaae med de store, og ikke at komme til nogens Nytte. Denne Digresion, uden for det som egentlig vedkommer mit Formaal, endskjønt jeg fandt det passende her at læses, haaber og mig tilgivet. Jeg kommer nu igjen til Efterretningen om det D. Fiskeselskab; og da blev ved det sidste Formandsmøde den 29de Januarii 1804 besluttet: at Dhr. Jnteressentere, som havde indskudtfulde Actier a 25 Rdlr., skulde ha vedet halve tilbagebetalt med 12 1/2 Rd., for at ligegjøres med de øvrige. De, som havde gjort heel Jndskud, vare 46 i Tallet, til Beløb 575 Rdlr. og som af Beholdningen 12. 34 1/2 s., overtaget samme Dag af S. T. Hr. Justitsraad og Raadmand Pontoppidan, som daværende Casserer og en af Selskabets Formænd, skulle udbetales til Vedkommende, som samme maatte begiere. Selskabets Forsamlings=Protocol er imidlertid fra for mere end 4 Aar siden i Hr. Justitsraadens Værge, og derfor standser al videre Efterretning her. J hiin Mellemtid læser man offentlige Opfordringer om Selskabets Tilstand, og om det var død, - da Efterretning om dets Efterladenskab (see Politivennen 1899, 24de Junii, Side 10,232)