Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1839-04-24
Efterat Hr. Generalkrigscommissair v. Riegels i et Følgeblad til Fædrelandet Nr. 38 paa en Maade, som vistnok med Føie kan kaldes usommelig, har tillagt den anonyme Forfatter til Artiklen om Embedscontoirer i Fædre som om hans Hensigt, landet No. 37 nædle Motiver - havde været at faae kuldkastet Hr. v. Riegels Kjøb af Snoghøi - har han i den Berlingske Tidende og Dagen for 16 d. M., ved at navngive mig som Forfatter til den anonyme Artikel i No. 37 og det ligeledes anonyme Gjenmæle i No. 39, ført følgende Beviis for, at Misundelse og urene Bevæggrunde skulde have styret Forfatterens Pen. Han veed nemlig, siger han, at en Onkel af mig *) var Liebhaver til Snoghøi, han har seet et Brev fra mig til den forrige Eier af Snoghøi, hvori jeg paa hiin Slægtnings Vegne gjorde ham det Spørgsmaal, om Hr. v. Riegels vilde antage en Bestyrer af Snoghøi, da i saa Fald hiin Slægtning kunde ønske indtil videre at overtage Forretningerne; og endelig vil han af flere paalidelige Kilder vide, at jeg skal være Forfatter til Artiklen om Embeds contoirer. Jeg vil overlade til Læserne selv at fælde Dom over den Mands Tænkemaade og Forstand, som paa saadanne Dato og navnlig paa Bytale og Rygter og at jeg skal være Forfatter til hiin Artikel - thi han veed det hverken af mig eller af Redacteuren af Fædrelandet - gjør et offentligt Angreb paa en Mand, som troer at have Krav paa Agtelse, i den Hensigt, som han ikke undseer sig selv ved at sige at ville gjøre ham mistænkelig i Publikums Gine. Jeg kunde rolig og med tans Foragt forbigaae et Angreb, der er saa lidet begrundet, og som bærer sin indre Characteer saa tydelig til Skue. Naar jeg ikke destomindre tager til Gjenmæle, da er det af Agtelse for mine Medborgere og for Offentligheden. Jeg vedkjender mig derfor herved Forfatterskabet til Artiklen om "Embedscontoirer i "Fædrelandet Nr. 37, og til Gjenmælet i No. 39, ligesom jeg med Hensyn til de private Details, som Hr. v. Riegels har offentliggjort: paa Ære erklærer, at Anledningen til at hiin Artikel om Embedscontoirer blev skrevet, ikke staaer i nogensomhelst Forbindelse med den Omstændighed, at hiin Slægtning ikke blev Kjøber af Snoghøi og at Materialierne til Artiklen have været samlede længe førend der blev gjort hiint Brud paa et Princip, som selv under det Forhold, hvori Hr. v. Riegels har forklaret, at Søe- og Landkrigscommissairen staaer til Districtets *) Vedkommende er forøvrigt ikke min Onkel, men en Beslægtet af min Kone, der efter et mangeaarigt Ophold i Holland i Fjor er hjemkommen til Danmark, hvor han vil kjøbe sig en Landeiendom, indtil saadant kunde skee, var det han tænkte at kunne finde Beskjeftigelse ved at bestyre Snoghøi. Beboere, i det mindste for det offentlige DecorumsSkyld burde holdes i Heyd, og som i al Fald ikke i den Grad burde tilsidesættes, at een Mand blev bestaltet Embedsmand i to Provindser. Hr. v. Riegels Angreb vil ydermere blive stillet i sit rette Lys, naar jeg fremdeles erklærer, at jeg har gjort hiin Slægtning bekjendt med de store Betænkeligheder, som ere forbundne med Besiddelsen af Snoghøi, og som jeg efter min Embedsstilling nøie maatte kjende, og at jeg aldrig har tilraadet, men tvertimod fraraadet ham enhver Handel derom til en Priis, der i nogen betydelig Grad oversteeg den sande Værdie af de til Snoghøi hørende private Eiendomme 1). Jngen som kjender mig kan troe, at jeg skulde nedlade mig til, som Værktøi i en Andens Haand paa saadan Maade som Hr. v. Riegels paasiger mig, at søge at faae ophævet hans Handel om Snoghøi, og Jngen vil, haaber jeg, tiltroe mig saadan Daarskab og Ufornuft, at jeg skulde skrive en Artikel i Fædrelandet for at bane Vei for den Mulighed, at Hr. Riegels's Handel kunde gaae ind, hvorved der da endnu for hiin Slægtning kun opnaaedes en Mulighed i at blive Eier af Snoghøi, og hvorledes skulde fremdeles alt dette kunne faae Skin af Troværdighed eller Sandsynlighed, da det angik en Eiendom, som jeg ikke kunde tilraade ham at kjøbe. Hr. v. Riegels maa i al Fald finde sig i, at Præsumtionen er imod ham, da han taler sin egen private Jnteresses Sag. Hvad Graverende der skulde være i, at jeg, som ikke kunde troe, at Hr. v. Riegels, der er Embedsmand i Fyens 2) De Betænkeligheder, jeg maatte opkaste, vare følgende: Snoghøi Færgested har allerede tabt en Deel ved Strib og især ved Assens Færgesteders Opkomst, ved Dagvognen over Strib og ved Personposterne over Assens, og det er ikke at forudsee, hvilke yderligere Følger det kan have for Snoghøi, især efterat der er anskaffet et Dampskib mellem Assens og Aarøesund. En høist vigtig Betænkelighed er det, at Pakkepostens Gang, efter Dampskibets Anskaffelse, og da denne Route er betydelig kortere og følgelig mindre bekostelig end over Snoghøi og Kolding, muligt kan blive forlagt over Assens, enten ganske eller i det mindste forden Deel, som gaaer til Hertugdommene og Udlandet, hvorved der vil opstaae et meget stort Tab for Snoghøi. Endelig maa den høist vigtige Omstændighed tages i Betragtning, at man ved Kjøbet af Snoghøi kun bliver Eier af en Deel af Jorderne (af Hartkorn 4 Tdr. 3 Skpr. 1 Fdkr. 1 1/2 Alb.)med samtlige Bygninger; thi den øvrige Deel af Jorderne (af Hartkorn 7 Tdr. 4 Skpr. 2 Fdkr. 2 Alb.), Privilegium paa Færgefarten, udelukkende Ret til Vognmandsbefordring, Gjestgiverprivilegiet, Broen samt Rettighed til at hæve Bropenge, alt dette er Hans Mastæt Kongens Eiendom, som det ved særdeles personlig Gunstbeviisning blev tilladt den forrige Transportforvalter, om jeg saa maa sige, at lade gaae med i Handelen, naar han afhændede sine private Jorder og Bygninger; ellers vilde han heller ikke kunne have udbragt det Hele til, saavidt jeg veed, 26,000 Rbd. (der skal endog tidligere have været forlangt 32 a 36,000 Rbd. derfor); thi en saadan Priis overstiger langt Værdien af et Areal af ovennævnte Hartkorn med tilhørende Bygninger. Jeg vidste, at det var en ganske personlig Begunstigelse mod den forrige Eier, at han saaledes til Fordeel for sig selv har kunne overdrage Kongens Eiendomme. Saadan aldeles personlig Begunstigelse kunde og burde der ikke regnes paa, til betydeligt Tab for den kongelige Kasse, at ville blive nogen senere Eier af de private Jorder til Deel, og der er derfor, især i Tilfælde af et snart paafølgende Dødsfald, saastor Risico forbunden med Besiddelsen af Snoghøi, at jeg ikke kunde raade Nogen, og altsaa heller ikke en Slægtning, for hvem Hr. v. Riegels troer mig rede til at opoffre saameget, til at løbe hiin Risico ved at kjøbe Snoghøi til en Prus, der i betydelig Grad oversteg den virkelige Værdie af de private Eiendomme. No Stift, skulde kunne faae Tilladelse til at boe i Jylland, og da jeg staaer i personligt Bekjendtskab med den forrige Eier, efter Anmodning af hiin Slægtning, der dengang opholdt sig i Kjøbenhavn, tilskrev denne et Brev, hvori jeg gjorde det Spørgsmaal, om Hr. v. Riegels vilde anbetroe ham Bestyrelsen - det formaaer jeg ikke at indsee. Thi at Artiklen om Embedscontoirer skulde være skreven af Hevnesyge, fordi Hr. v. Riegels svarede, at han ikke kunde antage Vedkommende som Bestyrer, paa Grund af at han selv vilde boe paa og bestyre Snoghøi, det vil Hr. v. Riegels dog vist undsee sig ved at paastaae. Hr. v. Riegels er ikke stærk in logicis; han gjør nok stærke Spring, men det er netop det, man ikke skal, i Logiken. Min offentlig afgivne bestemte Erklæring, haaber jeg, vil hos enhver Retsindig betyde mere end Hr. Riegels ubeviste og ubeviislige Sigtelser. Mon den Mand veed hvad den sande Ære betyder, som letsindig vil lege Boltspil med Andres Ære, og hvad skal man dømme om den Mands Forstand, som ikke veed, at det er en mislig Sag at dømme om Folks Motiver? Naar Hr. Riegels ved denne Strid og ved den Maade, hvorpaa han fører den, nedsætter sig i sine Medborgeres Agtelse, maa han tilskrive sig det selv. Jeg for mit Vedkommende protesterer paa det bestemteste mod hans Beskyldning for, at jeg skulde have villet gjøre ham mistænkelig i Publikums Øine.