Berlingske Tidende, 1834-01-14
Constantinopel, den 11te December. Jfølge en stor Divansforsamling er Portens Tolk bleven befalet at begive sig til den Engelske og den Franske Gesandt, for mundtlig at udtrykke Portens Forundring over Forøgelsen af de Engelske og Franske Flaader i Middelhavet, og for at erfare de Grunde, der kunde anledige saa overordentlige Forholdsregler. Svaret faldt ikke ud til Portens Tilfredshed. Den Franske Gesandt skal have erklæret: at den mislige Stilling, hvori Orienten nu er, tilligemed de sidste overordentlige Tildragelser, gjorde det til Pligt for enhver Regjering, at føje saadanne Anstalter, at den nærmeste Fremtid ikke skal overraske den uforberedt. Den Engelske Gesandt skal paa en laconisk Maade have givet Portens Tolk at forstaae: at hans Cabinet finder for godt at forstærke Stationerne i Middelhavet, ligesom Porten har fundet for godt, at indgaae en Tractat med Rusland. Dette Udfald skal have sat Divanet i en stor Forlegenhed, og anlediget samme til, efter modent Overlæg med de andre store Magters Repræsentanter, endnu engang at gjøre et Skridt, for nøiere at vorde underrettet om den Engelske og Franske Regjerings Hensigter. Til samme Tid er udstedt befaling til at sætte Dardanelslottene i tilbørlig Forsvarstilstand, og at vaage over: at intet Krigskib - under hvilketsomhelst Flag – løber ind i Canalen, med mindre det forud har erholdt Tilladelse. Ægypterne formere deres Tropper og Mehemed Alis Hær er talrigere end mangen Europæisk Armee. Man regner i dette Øjeblik 70,000 Mand regulaire Tropper, der allene staae under Jbrahim og fra Tid til anden erholde Forstærkninger. J Alexandrien synes man endnu stedse at række fremmede Raad et gunstigt Øre, vi troe, at disse ikke udgaae directe fra et Cabinet, men fremkaldes af Partiaanden. Disse Raad gaae ud paa ved uophørlig Bevæbning at trætte Porten, aldeles at ødelægge dens forvirrede Finantser, og saaledes at fremvirke en Reaction i Hjertet af det Ottomanniske Rige, der maatte geraade Mehemed Alt til Fordeel, uden at denne behøvede at anstrænge sig. Han synes troeligen at følge dette System, at anordne nye Troppe Udskrivninger under allehaande Paaskud, og at fordeele betydelige Stridskræfter paa flere Punkter, deels for at anvendes til hans idelige Erobringsplaner, deels for at tvinge Sultanen, til Modanstrængelser. Saaledes sætter han nu igjen 14,000 Mand regulaire Tropper i Bevægelse mod Yemen, under det Paaskud, at tiltvinge sig Udleveringen af en Yndling, der skal have berøvet den offentlige Skat en betydelig Sum og være flygtet til hiin Egn. Men Enhver troer, at det gjelder Erobringen af hiin rige Provinds, thi den foregivne røvede Sum er neppe stor nok til at kunne erstatte Omkostningerne ved en saa fjern Expedition. Det sydlige Arabiens skjønne Marker, der under det lykkeligste Himmelstrøg beskyttes af det røde Hav, den Persiske Havbugt og det Jndiske Ocean, ere altfor tillokkende, til at han ikke skulde bemægtige sig samme, tvertimod Storherrens Villie, hvem de fleste der boende Scheicher og Emirer erkjende for deres Overherre. Forberedelserne til denne Expedition skulle allerede være fuldendte, og Fleertallet af Tropperne allerede være brudt op imod Yemen, imedens Stiltanen først for nogle Dage siden er bleven underrettet derom fra Alexandrien og anmodet om sit Samtykke til dette Foretagende. Der bliver Jntet tilovers for Sultanen, uden at give dette Samtykke; thi den trædske Mehemed Alt handler først og beder derpaa om Tilladelse dertil, Jmidlertid skal Sultanen være lidet fornøjet over denne ny Vilkaarligheds-Handling; man troer : at han paa den diplomatiske Vei vil give Vicekongen sin Misfornøielse tilkjende, og Rygtet gaaer i at han hertil vil betjene sig af Hr. Duhamel, der er udnævnt til Russisk Generalconsul i Alexandrien, og staaer i Begreb med at reise didhen.