Berlingske Tidende, 1783-10-01
Een Uldkiømmer, navnlig Michael Lande, var deres fornemste Lovgiver. De indkaldte Humiliaterne til Florenz, for at undervise Folket i alle Slags Uld=Manufacturer, og indførte Silke=Avlingen. Da Handelen og Pengevexlingen af Mangel paa Guldmynter, hvoraf ingen meere vare slagne efter den Tiid fremmede Nationer faldt ind i Jtalien, blev ikke lidet vanskelig, myntede de Gylden af fiint Guld, og oprettede Vexel=Banqver og Oplags steder paa de fornemste Handelspladser i Europa og Levante. Mange fremmede Fyrster tillode endog, at hele Handelselskaber af Flodentinere satte sig ned i deres hertil beqvemme Stæder. J Frankrige og Engeland havde manen saadan Trang til deres Penge, at man ikke tog i Betænkning, at tillade dem 20 Procent. Deres største Fordeel vandt de paa Uldne Manufacturer; Klæde vidste de at give en særdeles Fiinhed og Fasthed; deres sorte Farve, som de satte paa Klædet, kunde man den Tiid, saavelsom nu, ikke giøre dem efter. Deres uldne Strømper, som bestode af kunstig tilsammensyet Tøy, bleve baarne i hele Europa. En Gade i Florenz, som hedde Via de Calzajuoli, var i gamle Dage særdeles opfyldt med Strømpe=Manufacturer fremfor andre i denne Stad. Allene fra Vie Callimara blev i Bye skriver Benedicti Tider, som var det 15de Aarhundrede, aarlig forsendt af Uldne Vahre for mere end 300000 Gylden. Florentinerne havde Uldvæveriet allene at tarke for, at de i det 14de og 15de Aarhundrede vare i Stand til at imodstaae Kongerne af Neapolis og Hertugerne af Malland, holde Ligevægten med Venetianerne, og bemægtige sig Republiken Pisa i Aaret 1406. Ved denne Tid var Johan de Medices i Velmagt, som var Fader til den berømte Cosmus, der lagde først Grund til den forunderlige Storhed, hvortil Huset Medices siden er steget. Han stod i Forbindelse med alle Florentinske Handelshuse, som vare adspredte hist og heri Europa og Levante. Han var den fornemste Vexelerer i Jtalien, og vandt umaadelige Summer ved Pengevexel paa Kirkemøderne i Basel og Kostnitz. Martin den 5te satte ham den Pavelige Krone i Pant. Balthasar Cossa (den afsatte Pave, Johan den 13de) havde ham at takke for sin Formue og Frihed i Kirkemødet til Kostnitz. Da han var flygtet til Florenz, overgav han ham sine Rigdomme til Bestyrelse, og beskikkede ham efter sin Død til Executor af sit Testamente, som forordnede, at anvende hans Eiendomme til milde Stiftelser. Han forskaffede sit Huus Folkets Yndest, da han allene satte sig imod og tilintetgjorde den gamle Adels Forehavende, at indskrænke det til offentlige Embeder dygtige Borgerskab til de 7 fornemste Laug, og udelukke de øvrige 14 derfra. Ligeledes gjorde han sig Folket forbunden ved at udvirke en Lov, i Kraft af hvilken Afgifterne bleve fordeelte paa de faste Eiendomme, omendskiønt han selv eiede de fleste. priviligerede. Handelshuset Medices blev ved Cosmus, en Søn af Johannes, endnu meget mægtigere. Ved sin udstrakte Handel var Cosmus mægtigere end store Fyrster. Da Alfonsus, Konge af Neapolis, indgik Forbund med Venetionerne imod Florentinerne, trak han ved Vexler saa mange Penge ud af begge Lande, at de af Pengemangel bleve tvungne til Fred Da han af Rinaldo Albizis herskende Partie blev forviist Landet, drog Handel og mange 1000 Menneskers Velfærd med ham til Venedig, og kom ikke igien, førend han blev kalde tilbage. Hele Folket gik ham i Møde som deres Lands Fader og gav ham Magt til at forbedre den borgerlige Forfatning Efter at han ved at forvise den Democratiske Regiering Fiender, igien havde forskasset Republiken indvortes Rolig hed, og ei allene forsonet Hertugen af Malland, som truede samme med Krig, men endog forhiulpet Frantz Sforza til at blive formælet med Hertugens eneste Dotter, og herved forskaffet Republiken en betydelig Ven, begyndte han meere end forhen at bruge sine Rigdomme til sit Fædrenelands Velfærd og Ære. Han bygte Polatzer, stiftede Klostere og Hospitaler, oprettede Bibliotheker og mange andre for den største Deel endnu tilværende Mindemærker paa hans Ædelmodighed; ja gav det Aarhundrede, som kaldes i Literaturens og de smukke Kunsters Historie det Mediceiske, sin Begyndelse. Ligesom Florentinernes Handel og ved samme deres Rigdom var steget til det høieste i Cosmi Tider, saa var det og i Florenz den Gang ingen Mangel paa de Kunster, som kunde tiene de Rige til Pragt og Fornøielse - Cosmus dode 1464 i sit 76de Aar, efterat han i 31 Aar havde været Republikens Overhoved med største Berømmelse, og siden de første Aar af hans mandlige Alder Sielen for den Florentinske Handel, ja en Støtte for de igien oplevende Kunster og Videnskaber. - Han efterlod sin Søn Pietro en blomstrende Handel og umaadelige Rigdomme; men denne besad den kun i 6 Aar. Han døde i sin beste Alder. Hvad han formedelst sin svage Helbred og af Mangel paa Sielekræfter ikke udrettede i levende Live, det oprettede hans Søn, den pragtelskende Lorenzo. Eftersom hans Fader var svag af Helbred og af meget maadelige Siele=Evner, saa betiente han sig af tvende anseelige Borgere, nemlig: Lucas Pitti og Neroni Raadførsel, hvis Veiledning Cosmus selv forinden sin Død havde anbefalet ham. Disse vare falsksindede imod ham, og søgte at bygge deres Lykke paa hans Undergang. For at giøre ham forhadt hos Folket og andre Handelshuuse, og, for aldeles at forderve hans Handel, gave de ham det Raad, at indfordre al Gield. Herved tilføiede han sin Handel et føleligt Stød. Hans Søn, Lorenzo, som Republiken efter hans Død valgte til Regent, da han neppe var 22 Aar gammel, kunde ikke bringe sit Fædrenehuses Han deel i Orden, formedelst de farlige Omstændigheder, hvori Republiken blev sat ved Krigen med Pave Sixtus den fierde, og den Neapolitanske Konge, Ferdinand. Han forøgede meget meget mere den Forvirring, som herskede i hans Handelssactorier, ved sin overordentlige Pragt, besynderlig da han mange Maaneder opholdte sig i Neapolis. Han betalte end sig af sine egne Midler store Summer til Borgerne, som, medens Krigen varede, havde forstrakt Republiken Penge; og det kom saa vidt, at den Florentinske Handels Credi derved geraadede i Fare. Dette foraarsagede, at han at Kiedsommelighed til Handelen tænkte paa Midler til at forsøge sine Jndkomster ved Agerdyrkning og Jordbrug, og herpaa at anvende sine Capitaler. Dette Tilfælde, som giorde Florentinernes Handel ikke liden Afbræk, havde paa den anden Side de beste Følger. Florentinerne vare vante til at bygge sit hele Velfærds Haab paa Handelen. De forsømte derved saaledes Agerdyrkningen, at store Strækninger af Landet bleve, af Mangel paa det der staaende Vands Afledning, servandlede til Sumper og Moradser. Lorenzo lod store simpige Sletter i det Pisaniske og Volterraniske Gebet, samt ved Poggio a Cajono i det Florentinske, opdyrke. Herved forskaffede han ei allene sit Huus mange betydelige Jordegodser, men forbedrede og de dertil stødende Marker, og anspotede ved sit Exempel mange af sine rige Medborgere til Agerdyrkning og Jordbrug. Endnu manglede Husene paa Landet Pragt og Smukhed. Lorenzo lod i Poggio a Cajanoopbygge et prægtigt og overmaade smukt Lystslot, om hvis Behageligheder Angelus Polizianus har efterladt en smuk Beskrivelse i sine Værker, Ambra kaldet. Mange rige Handelsmænd fulgte hans Exempel, og anvendte store Capitaler paa deres Jordegodsers Forbedring og Oppyntning. Da de Pisanske Sletter ligge meget lavt, og have i mange Egne intet naturligt Afløb til Havet, saa havde Pisanerne af denne Aarsag i forrige Tider forskaffet sig samme ved dybe Kanaler. Disse vare i Aaret 1475 som og tyve. Men siden den Tiid, at Florentinerne havde bemægtiget sig Pisa, vare de blevne tilstoppede af Skarn, og det ellers saa frugtbare Land tildækket med Moradser. For at hemme dette Onde, oprettede de i Pisa den Florentinske Republik i Aaret 1473, efter dens Overhoved Lorenzo's Raad, en dertil egen Magistrat, under Navn af Officio de Fossi, hvis Forretning var, at have Opsigt lover, at de gamle Kanaler holdtes aabne. Lorenzo gav hertil et opmuntrende Exempel, da han paa egen Bekostning lod fra Floden Serchio indtil Arno=Floden ved Pisa grave en dyb Grav, Fosso di Rippatratta kaldet, hvori Vandene udgade sig, som komme ned der fra Biergene og Høiene, til de Pisanske Badsteder. Hidindtil manglede Florentinerne egne Saltilder og Allungruber. Begge disse Fornødenheder maatte de kiøbe af Volterranerne og det Romerske Kammer. Derfore bemestrede de sig Staden Volterra i Aaret 1472, lefter en listig Plan, hvortil Lorenzo havde givet Udkastet Fordelen var meget betydelig, som Allunværkerne bragte deles Handel og Farverier, hvorved de Florentinske Tøier og Klæde udmærkede sig fremfor alle andre. Allunværkerne ere vel gaaet ind igien, men hvad Saltet angaaer, da maatte Volterranerne fra den Tiid giøre aarlig til Florentinerne 30 Leverancer, hver til 170640 Pund, og hvert Pund for omtrent en Heller. For nærværende Tiid høre de under Stor hertugens Jndkomster, som overlader sine Undersaattere. hvert Pund for omtrent 3 Kreutzer. Allerede i Aaret 1015 meldes der om disse Saltverker. Der ere i alt 13 Kilder, hvoraf kun 4 bruges. Hundrede Pund Vand fra alle Kildertilsammenblandet, give 32 Pund fiint og hvidt Salt. J 8te Blypander kunde 258 Centner Salt blive tilberedet inden 24 Timer. - Jmedens Lorenzo ved væsentlige Fordele, som mindre ere underkastede Lykkens Forandring, end Handelen, lagde en varigere Grund til sine Medborgeres Velfærdt, lod han heller ikke noget Middel ubrugt til Kunsters og Videnskabernes Befordring. - Lorenzo de Medices døde i Aaret 1492, i sit Alders 44de Aar. Han efterlod iblant Folk en saa høi Tanke om hans Statsklogskab, at man almindelig troede, at de Gienvordigheder, hvormed Jtalien efter hans Død blev hiemsøgt, aldrig skulde have rammet den, dersom han havde levet længere. Neppe tvende Aar efter hans Død blev hans Søn, Pietro, som holdtes mistænkt for en hemmelig Forstaaelse med den Franske Kong Carl den 8de, forviist Staden; og kan havde denne i November Maaned 1494, da Fransoserne rykte ind i Florentz, forladt denne Stad tilligemed sine Brødre, Johan og Julian, førend Folket, forenet med de Franske, stormede løs paa den af dem ellers saa elskede Mediceiske Families Huse, og berøvede dem alle deres kostbare Meubler, Bøger, Oldsager og Kunstværker, som med usigelige Bekostninger og Møie vare blevne samlede. Lorenzo de Medices Død foraar agede hans Huus uendelige Gienvordigheder, Republiken Florenz dens hele Undergang, og Jtalien store Trængsler. Lorenzo holdte det for en uryggelig Grundsætning, at Republiken Florenz intet havde at frygte af nogen Fiende, saa længe den vedligeholdte det Forbund, som han havde oprettet med Hertugen af Malland og Kongen af Neapolis. Men hans kortsynede Søn, Pietro, forledede Republiken til at skille sig fra Ludvig Sforza, for at behage den Neapolitanske Kong Ferdinand; hvorved den paadrog sig de Franskes Had, som kaldte hin til Jtalien, og Pavens, samt Vennetianernes Fiendskab, med hvilke han havde indgaaet Forbund, Staden Pisas Frafald, og store Krigsomkostninger, for igien at erobre den, samt et dødeligt Saar for deres Handelshuse i Lyon. (Fortsættelsen følger.)