Københavns Adresseavis, 1774-08-17
Med den hiortetakformige Træmosse (Lichenpaunastri) kan Haaret giøres smuk hvidt. Den voxer næsten paa alle Træer. Bladene staae ret op, ere flade, brede, forsynede med Fordybninger, oven paa blaalig grønne, neden under hvide og lodne, og derhos saaledes deelte, at de ligne Hjortetakker. Om mere Nytte af Mossene see Linn. Diss. sus muscorunan Annæmt. Acad. VII P. 370. Hvo som vil drive en lykkelig og fordeelagtig Qvægavl, der udgiør det andet nødvendige Middel til den menneskelige Underholdning, maa have Jndsigt i en Deel af NaturHistorien, som handler om Dyrene, paa det han kan vide, hvorledes Dyrene let formere sig, hvilke deriblant ere nyttige, hvilke skadelige o. s. v. Jeg vil giøre Begyndelsen med den Orden, som indbefatter de saa kaldte Huusdyr under sig, efterdi samme just have gjort sig undværligst for det menneskelige Kiøn. En Huusfader maa derfor kiende deres Natur, og af Skaberen, foreskrevne Ekonomie, saa og deres mulige Nytte, og de Planter, som de gjerne æder, eller een Art stedse lader staae for de andre o. sl. m., dersom han ikke vil, som desværre meer end alt for ofte tildrager sig, see sit Qvæg forringet og omkomme. Hornqvæget eller Malkeqvæget elsker gjerne fiidtliggende Steder (oca depresta), og deraf kommer det ogsaa at det bliver stort, sterkt og feedt paa Enge og Græssmarker, som undertiden blive oversvømmede, og giver da rigelig Melk ligesom det hollandske. Skarntyde (cicuta) og Munke (aconitum) ere stadelige for det, da det af begge Planter døer, dersom de ikke blive ødelagte og udryddede af Græsmarken. De Gamles Blodurt (herba sang vinalis) dræber endnu Køerne, naar de ikke unge ere vante til at vogte sig derfor, Men denne herba langvinalis er ikke andet, end anemosnemocosa, som de lade staae urørt, naar de ere opvoxne hos samme; men bliver Køerne, efterat de en Tidlang har søgt deres Næring paa Fælleden, hvor den ikke voxer, drevne ind i Skovene, hvor den hyppig treffes, saa æder de den, faaer Durkløb, Blodpissen, og bliver mavre. Hesterumpe, Skovgræs (Equisstun) æder de egentlig ikke; men er der ikke andet forhaanden, og de bliver nødte til at æde det, saa bliver de bortrevne af Udtæring, hvilket Hollænderne har vildet bemerke omkring Utrecht, Ved Strandbreddene, hvor Triglochin (Strand=Si græs) voxer, der er saa behageligt for dem, bliver de overmaade fede. At Kalve forhungrer i de Lykker og omgierdede Græsgange, hvor der intet voxer uden Gederams, Uimeræ, har Erfarenhed lært. Bliver Hornqvæget, som paa nogle Stæder skeer, tøy ret paa Græsmarken, og det tildrager sig, at det æder Æggene af Qvægstuer eller Bremse (Onstris) i sig med, saa tager det af, og døer tilsidst. Jeg vil ikke tale om, hvor meget Qvæget plages af Horsesluer, (Connops calcitrans- og itrita c.) naar det ikke bliver overladt til sig selv. For Faarene skikker sig allerbest de mavre, soelrige og saadanne Marker og Egne, som Vinden kan blæse frit over; derimod er det høyst skadeligt for dem, naar de bestandig skal staae i Stalden. Det Græs, som de helst æder, er Faaregræs, (Schaafschwingel, Festuca oring) hvoraf de tiltager meer end at nogen anden Plante, som er bekiendt i de Egne, hvor denne Plante voxer i Overflødighed. Heraf sees ogsaa Aarsagen. hvorfor Faarene gjerne opsøger de Stæder, hvor denne efter Anseelse mavre Plante voxer. De bliver ligesom af Naturen tilskyndede at gaae derhen, hvor de beste Foer planter for dem voxer, berøver man dem nu samme, saa taber de det muntre Udseende. Vi tilstaaer gierne, at Faarene ogsaa æder andre Planter, men da de ikke ere saa fødende for dem, saa har disse, som vi allerede har meldt om, meget forud for hine. Ligesom det nu forholder sig med Faarene, saa forholder det sig med alle andre Dyre=Arteer. Af alt dette kan nu enhver lettelig indsee, hvorledes mange naturlige Ting, som synes i sig selv ikke at bidrage, noget til vor Lyksalighed, nytter os dog langt borte eller middelbar. Endskiønt man ikke kan anvende disse mavre Planter til Spiisning, eller til nogen anden Nødtørfts Bestridelse for dette Liv, saa giver de dog et behageligt og nyttigt Foer for det Qvæg, hvis Kiød vi spiser, og med hvis Uld vi klæder os, og altsaa Midler, hvorved Livet bliver gjort os beqvemt og mageligt. Faarene bliver ofte syge, naar de drikker stillestaaende Vand, og man holder fore, at deres Lever bliver angreben af Jgelsegle, som opholder sig derudi, og som de ned sluger med Vandet, da de ofte styrter i Tusindetal af den Sygdom disse Orme foraarsager. Da nu disse Orme bliver dræbte med Saltvand, saa gaaer de Landhuusholdere ikke ilde tilverk, som om Foraaret og Efteraaret giver deres Faar Salt at slikke paa, og ved samme befrier dem fra disse Fiender. Der gives ogsaa mange Planter, som voxer i Moradser, og sumpige Steder, og ere høyst skadelige for Faarene, hvoriblant henhører Hesterumpe eller Skavgræs, (Equisetum) den smalbladede Hanefod, (anunculus flam muld, Beenbrud eller Skurgræsset, (Anthericum offifragum.) Vergis mein nicht, (Myosotis) og i Amerika den for Faarene skadeligste af alle Planter, Kalmin latifolig og angust folig. Der døer ogsaa mange Faar af Oestro ovino, som avles i Hiernen. Jndslutter man dem i en snever Stald, og nægter dem en frie og reen Luft, saa bliver de angrebne af Sygdom, i Fald man ikke forebygger det med tienlige Midler. Geder, som klavrer frivillig op paa de steileste Klipper og høyeste Biergel, og af denne Aarsag befinder sig overmaade slet i deres lavt liggende Vaaninger, elsker Lille Convall, (Convallaris.) Volverley, (rnica.) Steen mosser, (Lichenes) og andre Planter, som voxer paa Biergene. For Forandrings Skyld æder de meget gjerne det spæde Løv af Træerne, men døer af Munke, (aconitum,) da derimod Skarntyde (Cicuta) til største Forundring ey skader dem noget. Paa Landsbyerne ere de skadelige, siden de springer over Gierderne, og giøre stor Skade i Haverne; dog kan de ikke meere giøre saadanne Spring, naar man efter Anatomiens Anviisning beskadiger den Sene paa deres Bagbeen, formedelst hvilken de springer. Lappernes og Samojedernes Renødyr lever i de koldeste og blotte Biergegne, fornemmelig af den friske Rensdyr, mosse, (Lichen angiterinus). Deres Hovedsygdom og deres Død kommer af Rensdyrs Flue, (Oestro Tarandl., i sær naar de bliver indsperrede; men den Naturkyndige veed snart at fordrive samme. Hestene, hvilke vi for den nyttige Tienestes Skyld, som de giøre os, bruge næsten i ligesaa stor Mængde, som Køer og Faar, elsker skyggefulde Skove. I steenige og mavre Egne bliver de smaa og uanseelige, som vi seer paa de blandske Dværgheste, og paa Hestene i Mark, som derover spotsk kaldes ikkun Sandharer. De kan taale Munke, men Hægebærblade (Prunus Padus) æder de ikke, ja de kan ikke engang udstaae Lugten deraf. Curculioparaplecticus, som opholder sig ved Rødderne af et Slags Vand=Skarntyde (Phellandrium aquaticum) paadrager. dem et Slag, som koster dem Livet. Der døer om Sommeren ogsaa mange af Næsebremsen, (Onstrus nalalis, naar man ikke om Efterhøsten renser Svælget fra dens Larver, eller giver Hestene nogen fed og olieblandet Drik, som dæmper det Giftige hos disse Jnsekter, og qvæler Bræmsene i Maven. Hvo som vil holde de skadelige Dyr borte, maa have lært at kiende deres Egenskaber af Naturhistorien. Løverne skulde rive Menneskerne ihiel i Africa, dersom de ikke holdte Hunde. Hvænen, som der hyppig opholder sig, skulde ombringe Jægeren, dersom han ikke vidste, hvad han skulde slænge for den, hvilket den sønderriver med Tænderne. Ulven skulde ofte anrette Ulykke, og man skulde ikke kunne undgaae den, dersom ikke dens Hovedlidenskab Frygtsomhed var os bekiendt. Han understaaer sig neppe at anfalde Byttet i Skovene, frygter sig for en udspændt Line, og gaaer aldrig igjennem et Leed paa et Gierde, men springer heller over Gierdet. Ræven, som har en meget tynd Næse, kan man fordrive ved at stikke Jld i Krud, for hvilket han flyer og er mere bange, end for en Hund og en Slange. Flaggermusene, disse Kiøkkenfiender, kan man let fange med Skreppeborrer, i sær naar man giør dem hvide, og hist og her hænger dem op i den frie Luft, da de holder dem for Nat=Papiilioner, som er deres egentlige Foer. Tigere og Losser lade sig let lykke i Snarer ved Katte Urt eller Sisen Brandt (Nepetha cataria) og Marum, som man legger for dem, og de elske ligesom Kattene. Søekalve (Choca vituling) kan man dræbe med et lidet Slag paa Næsen, ligesom Harerne med et Slag paa Nakken. Vesseler kan man godt lokke til, enten med Lerkesvamp eller Æg Vildsviin kan man dræbe med Peber, og at de tamme ikke skal blive skadelige formedelst deres Rodning, behøverman ikkun at skiere en vis Seene over paa Trynen.