Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-03-03
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. ade de des Rose Femtende Aargang. No. 18. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. tretage baaTirsdagen den 3 Marti 1818 Hjemmet. den Naar vi i vore Dage tale om Hjemmer, saa forstaae vi derved sædvanligen Hjemlandet eller Fædrelandet. Men vi mangle ganske et Ord, der udtrykker Engellændernes Home, om hvilket Dryden saa skjønt siger: Home is the sacred refuge of our lise Secur'd from all approaches but a wise. "Dette vort Livs hellige Tilflugtsted, trygt for alle Nærmelser, undtagen en Qvinde", det kjender vor Old intet mere til, og det gamle Fyndsprog: Alting frist, Hjemmet bedst, har ganske forandret sin oprindelige Bemærkelse. Hvad Hjemmet er, det føler kun den, som har et Hjem og som elsker dette Hjem. Den yndige Kreds, omhegnet af Kierlighed og Venskab, som ene er istand til at trylle os tilbage i hine patriarchalske Dage, da man havde en Guldalde, uden at kjende til Guldminer, den kjende de flest af Nutidens Mennesker neppe mere af Navn. Jntet er dem mere kjedeligt end deres Hjemkreds. Fader, Moder, Søn, Datter, alle er den lige forhadt. Uden for Huset maa Glædens Blomster søges i konstige Drivhuse, uagtet de hjemme groe i Huslighedens Beed saa fulde og friske, som de fremkomme af Naturens Haand. Ledene i Hjemmets Demantskjæde sønderslides meget tidligen. Hvert Lem af Familien vandrer sin Vei. Huusfaderen er aldrig saasnart kommet hjem fra sine Forretninger, førend han i Klubben søger den Moro, han i langt høiere Grad burde kunne finde hjemme, naar han vidste at danne sit Hjem til et sandt engelsk Home. Moderen sender allerede det diende Barn ud af Huset, for i Børneselskader ret tidligen at vænnes til at finde Tidsfordriv uden for Hjemmet. Datteren maa ud, naar hun ikke skal døe af Lede og Kiedsomhed hjemme, og Sønnen har neppe faaet Duun paa Hagen, førend Forældrenes Huus er ham det utaaleligste Opholdssted, som, Spisetiden ene undtagen, er ham et Fængsel, han ikke noksom kan flye. Hvor ganske anderledes gik det til i fordums Dage, før Klubber, med deres hele Yngel af tomme Morskaber, kom i Mode! Da var Hjemmet Mandens kjereste Opholdsted. Her sad han, omgiven af Sine, fri, lykkelig og tilfreds med sig selv. Faderen læste i en god Bog, Moderen syede, Døttrene strikkede, Sønnerne lyttede til Faderens Fortællinger og Erfaringer i Livet. Man gik tidlig i Seng og stod tidlig op, og nød huuslig Lykke og urokket Sundhed. Lad nu end være, at denne Kierlighed til Hjemmet ledte til Spitsborgerlighed og Hjemfødinghed, som gav vor Holberg saa meget Stof til sine Lystspil. Jeronimusserne og Leonarder skrive sig naturligviis fra denne Tidsalder, men det var tillige Redelighedens, Trofasthedens og Borgerdydens Tidsalder. Det var disse Jeronimusser og Leonarder, der frelste Kjøbenhavn fra Carolin. gers Overmagt, der hellere tændte Jld paa deres Huse end saae dem i Fienders Vold. Disse saakaldte Spitsborgere elskede deres Hjem. Her var det, hvor de store Dyder udviklede sig hos dem, som kun endnu gjenlyde i Qvad, og hvor den Jld, der luede for Fædrenelandet, fik sin første Næring. Disse Tider synes at være svundne, for aldrig at komme mere igjen. Slaaproker og Kassekinger vare den Gang Symboler paa Hjemmets Fred og Lykke. Nu ere de forsvundne fra dets Kreds, og man seer dem kun endnu paa Skuepladsen og Maskerader, naar man vil lee ad vore Fædre, som caracteristiske Levninger af gammeldags Jevnhed. Lykkelige Dage,