Jyllandsposten, 1840-06-09
Nyheds Post. Om Hofjunkere bemærker Kjøbenhavnsposten, Den Ret, som i det constitutionelle Monarchi indrømmes Regenten, til at besætte Æresposter, uddele Ordener og Værdigheder, finder sin væsentligste Anvendelse navnlig Frankrig og England ved Pairscreationerne. Disse Creationer ere adskillige fra den Sammensmeltning af det monarchiske, aristocratiske og demokratiske Element, der danner Grundprincipet i flere af de meest udviklede Statsretter, navnligen i de Stater, hvor Tokammersystemet er adopteret. J det absolute Monarchi, hvor alle Prærogationer, der i den constitutionelle Stat deles mellem Folket og Kronen, ere forenede i Regentens Person, er det en Selvfølge, at Monarken uddeler alle Ordener og Værdigheder. Men her er det ikke udtalt som Princip gjennem nogen Grundlov, at den fornemste Hensigt med Ordens- og Rangs=Creationer skal være at danne Modvægt mod noget demokratisk Element i Forfatningen. Det demokratiske Element er tvertimod overseet i Forfatningen. Regenten skal i sin Person repræsentere og udtale alle Jnteresser. Kronen lader efter Behag sin Glands bryde sig paa deres Isse, som Forsynet har ladet see Lyset under en høit staaende Stjerne. Og Erfaringen har tilfulde stadfæstet, at den absolute Regjering vinder, om ikke dygtige og talentfulde Talsmænd, saa dog sine ivrigste Tilhængere og de meest haardnakkede Forsvarere for det Bestaaende ved en splendid Straalendstrømning fra Naadens qvægende Sol. Allerede et Decennium efterat Danmark var indtraadt i de absolutistiske Staters Række, indstiftede Christian V. den skadeligste af al Slags Adel, nemlig en paa sideicommissariske Eiendomme grundet fendalistisk høiere Adel, Grever og Baroner, men man er ingenlunde bleven staaende ved denne høiere Adel, der foruden at være forlenet med alle de Privilegier, hvoraf den lavere Adel er i Besiddelse, derhos er udrustet med en Skare af Forrettigheder til stort Afbræk for Statssamfundets Vel i det Hele. Danmarks enevældige Herskere have tvertimod paa den anden Side af den lavere Adel dannet en Qvasiadel, en Embedsadel, som de have gjort deelagtig i en stor Deel af den fødte Adels Privilegier. Da Christian VIII. besteg sine Fædres Throne var det et Haab, som bevægede sig hos Mange, at han - den Første, der for 25 Aar siden frivilligen havde bundet sig ved den eidsvoldske Constitution, der banlyste al Adel fra Norge - vilde, ogsaa hvad Rangvæsenet angik, agte paa Tidsalderens Fordringer, og om ikke aldeles afskaffe al Titel-Rang, saa dog ikke udvikle dette System ud overden factiske Tilstand, hvori det befandt sig. Men dette Haab er glippet. Christian VIII. har ved den nylig afholdte Familiefest med Fædrenes rundhaandede Gavmildhed prydet - ikke Folkets, men det gamle Regimentes Mænd - med Ordener, Kors og Nøgler. Ved disse Raa dens Gaver skulle vi imidlertid ikke opholde os, til dem er man nu engang ligesaa vant i Danmark, som til det daglige Brød. Christian VIII. har ikke troet at burde blive staaende ved disse for Øiet synlige Decorationer - Kongen har kaldt tilbage til Livet en, som man troede, ligeledes forlængst uddød tom Titel ved at creere et Dusin Hofjunkere. Vi og Mange med os troede, at Danmark havde baade gamle og unge Junkere nok i den uoverskuelige Skare af Kammer-, Jagt-, Forst= og Ridejunkere. Vi have imidlertid feilet. Hvis der imidlertid endelig skulde creeres en nye Slægt af Junkere, da var det udentvivl hensigtsmæssigere at opvække Hofjunkere end Cancellijunkere fra de Døde, thi det tager sig unægteligt langt bedre ud at optræde som Junkere ved Hoffet, end at junkerere i Cancelliet."