Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1810-08-28
Udenlandske Efterretninger. J Ørebro Tidning af 15 Aug, læses følgende under Overskriften: "Reflexioner angaaende Thronfølgen. (Jndsendt.)" Paa det vigtige Æmne, som paa dette Rigsmøde forekommer, at udvælge en Thronfølger efter vor aldrig noksom savnede Kronprinds Carl August, er hver Svensk Borgers Opmærksomhed fæstet, og Spørgsmaalet angaaer ikke heller mindre end vor Fremtids Bestand og Tilværelse som selvstændig Stat. Man omtaler i Almindelighed flere, som Spørgsmaalet er om, men her er hverken Stedet at anstille en Sammenligning mellem disses personlige Værd, eller at forklare hvem den almindelige Stemmes Ønske synes at bestemme. Vi indskrænke os i vor Dom ene til visse almindelige Reflexioner over nogle af disse. - Forfatteren mener, at det ikke kan nægtes, at ved Kongen af Danmarks Udvælgelse dannedes useilbar en større Stat, hvis forenede Kræfter i samme Grad skulde udgjøre et stærkere Forsvar mod fiendtlige Angreb, end hvert Rige for sig selv kunde tilveiebringe, men at en souverain Konge ikke vel kunde forlade sit eget Rige og hidflytte som Kionprinds. - Høisalige Kronprindsens Broder, Prindsen af Augustenborg, vedbliver Forfatteren, er almindelig elsket og er bekjendt for at besidde store Dyder. Hvor behageligt skulde det ikke være det Svenske Folk, paa ham at kunne overflytte samme oprigtige Kjerlighed, som det bar til hans elskede Broder, Men - mon Sverrig kan ansees at være saa uafhængigt, at det ikke behøver Beskyttelse og Forsvar af en større udenlandsk Magt? visselig ikke; og kan der vel i dette Tilfælde blive Spørgsmaal om nogen anden Magt end Frankrige, hvis naturlige Bundsforvandt Sverrig bør være, Vil vel Frankriges store Keiser med det Svenske Folk samtykke i dette Valg, og stemmer dette Valg overeens med hans egen Jnteresse, som maa være den eneste Grund for hans Bevaagenhed at skienke os sin Beskyttelse? Have vi fuldkommen Anledning til at troe, at han hellere bifalder dette Valg end noget andet, Man kan i nuværende Forfatning ikke vente at en saa bybtseende Regent som han, skal bestemt erklære sin tydelige Villie eller Ønske, men han har derimod fuldkommen Rettighed til, af det Svenske Folk at vente, at det af sig selv bør mærke Gangen af hans Politik, og i det mindste gaae ham i Møde, om han med Gaven, af et frit Valg tillige lader følge et ikke utydeligt Vink om hans Ønske, hvilket ikke kan være ubekjendt for alle. Maa det indrømmes, at Sverrigs Vel trænger til en fuldkommen Feltherre, og at dennes Virksomhed kan indskrænkes og modarbeides, om Feltherren og Kronprindsen ikke forenes i een Person, saa spørges, besidder Prindsen af Augustenborg saa store militaire Talenter, at han kan baade organisere og anføre den Svenske Armee paa en Maade, som fuldkommen opfylder dens Bestemmelse? - Om man ved denne Ledighed var blottet for alle andre Udveie, end den at søge at hielpe sig frem med Gisninger, saa faaer af alle muelige Gisninger den allermeest Sandsynlighed, at Keiser Napoleon helst skulde ønske sin Broders Svoger, Prindsen af Ponte Corvo, til Sverrigs Kronprinds. Slægtskabets Attractioner skulde der forene sig med Politikens og egen Jnteresse, saa meget mere som i denne Prindsens Person forenes den store Statsmand, den store Hærfører, den velgjørende Menneskeven og den kraftfulde, modne Mand, som formaaer at regiere uden at kunne misledes. Men mon man behøver at veilede sig gjennem blotte Gisninger, og mon ikke baade Keiser Napoleons og Prindsens fælles Ønsker ere satte i et nøiere Lys end Gisningers Vildraadighed ene formaaer, Skulde det vel være umueligt, at som Erkjendtlighed for den frivillige Opfyldelse af Ønsker, som den trodsede, uimodstaaelige Magt snart skulde kunne forvandle til befalinger, en betydelig Sum kunde af Prindsens store Formue indsættes i den Svenske Banque; at de Pommerske Domainer kunde afhans egen Formue indløses, og at ved hans Jndflydelse den Svenske Handel kunde faae et friere Løb, Den, som kan gjendrive disse Mueligheder, prøve det! Vi troe imidlertid, maaskee med stor Grund, at disse Mueligheder snarere nærme sig til Virkeligheder. - Prindsen af Ponte Corvo er født 1763. Som Helt har han beseiret Naturens egen Kraft. Som Statsmand har han bidraget til Frankriges Vel, uden al Egennytte. Som Seiervinder har han været en Skytsengel i Hannover. Som Menneskeven skal han velsignes end- og af Svenske Fanger. Som enkelt Mand er han maadeholden, uden al Yppighed eller forfængelig Pragt, og efter samme Grundsætninger opdrages, hans 11 aarige velartede Søn. Vil man indvende, at han ei er født af høi Stand, saa svarer jeg, at de successive Trin, han var nødsaget til at gaae for at komme til den Høide, paa hvilken han nu staaer, gjorde ham nærmere bekjendt med Forfatningen af alle Stænder, i en Stat, og den egen Fortjeneste, som opløftede ham fra den ene Høide til den anden, maa være saa meget større, som han ei kunde regne paa nogen Bistand af den medfødte Ret til Lykke, som Fordomme og Vanen, ofte ufortjent, tilkiende den høie Byrd. - Af Religion er han ei Katholik, men Protestant. Han skiller sig saaledes ganske lidet og blot i visse ubetydelige Omstændigheder fra vor antagne Religionslære, og Overgangen fra hans til vor er saa umærkelig, at den ei, uden alt for stor Ukyndighed, kan give Anledning til den mindste Dadel. - Snart at kunne lære det Svenske Sprog, er, med hans Kundskaber, ganske let, og maaskee lettere end for vore fordums Tydske Prindser Frederik og Adolf Frederik, hvilke, uagtet deres første Ukyndighed i vort Sprog, vare velgjørende Regenter over et Folk, som endnu velsigner deres Minder. Gustav IV. vil endnu en Tidlang opholde sig i Sachsen.