Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-09-19
a. Man læser i Randers Avis Nr. 106 følgende: "Begge de værdige, lærde og sandhedstjærlige Herrer, som have skrevet imod den omhandlede Skovplantning, have beraabt sig paa min 1794 udgivne Topographie over Vium og Lysgaard Sogne, og derved paa en Maade opfordret mig til, at afgive min nu havende Cragtning om bemældte Skovsag. Nu vel da, hvi skulde jeg ikke følge dette Vink: For at faae den rigtige Anskuelse af Skov plantningen paa Alheden, maae man have den høistvigtige Sandhed for Øjne, at Skovanlæg ikke var Hensigt, men Middel ikke Hovedsag, men Besag. Alheden er en Strækning omtrent midt i Nørrejylland af meer end 4 Qvadrat Miles Størrelse, der laae bevoxet med Lyng - næsten uden al Brug og Afbenyttelse. Saa stort et Stykke Land veldyrket kan i de frugtbare Egne give Livsunderhold for flere end 6,000 Mennesker. For at gjøre denne store Strækning saa nyttig som mueligt for Fremtiden, hvilket var den egentlige store Hovedhensigt – blev den vise Plan lagt, at en Deel af hiin Strækning skulde opdrives til Jorddyrkning, og det Øvrige anvendes til Skovopelskning. Saasnart den første Deel af denne Plan var realiseret, og det saa godt, at et heelt Kirkesogn, som nu har over 450 Mennesker, var bleven anlagt; blev nu Spørgsmaalet; hvorledes man bedst skulde faae Skovplantning dreven paa den øvrige Alhedestrækning, Vilde nu Nogen herpaa give til Svar: "Jh det forstaaer sig selv; Man plante Skov paa nogle af de utallige Steder, som ere dertil langt beqvemmere, end Alheden; saa synes mig, at dette Svar passede netop som en knyttet Næve paa et blottet Øje. Der blev spurgt i Vester og svaret i Øster – spurgt om Et og svaret om noget Andet. Dersom det Ovenanførte er – hvad vistnok enhver Uindtagen ved nøiere Eftertanke vil tilstaae – den rigtige Synsmaade for den omtvistede Sag, saa falde jo alle de mange, vidt og bredt udtværede Betænkninger om bedre og ringere Jordbund, og om normale Planteskoler, bort af sig selv, som Alhede sagen uvedkommende; og da er det tillige klart, at Udtrykket: "betydelig Urigtighed, er netop det rigtige og fuldkommen passende, uagtet man deraf har taget Anledning til vidtløftigt og uopbyggeligt Skriverie. Men - det være nu som det vil med den anførte Synsmaade saa har dog denne Skovplantning væretalt for bekostelig. Dersom Nogen endnu skulde fortsætte dette ynkelige Klynkekvad, saa har jeg nogle velgrundede Moderindringer til Tjeneste; hvilke jeg dog helst ønsker at holde tilbage. Meget skulde det glæde mig, om denne min Anskuelse blev erkjendt som rigtig - endog af de to uenige Ordensbrødre, og disse derpaa erklærede hverandre Amnestie, og broderligen rakte hinanden Samfunds Højrehaand. Det skee! N. Blicher, udtjent Sognepræst." b. J Randers Avis Nr. 86 læses følgende: Jndsendt, der staaer saamange golde Bakker langs med Randersfjord og Gudenaae, i en Strækning af flere Mile. Deres Skraahed gjør dem uskikkede for Ploven. Jndsenderen troer, at en betydelig Capital vilde vindes, saavel for Egnen, som for hele Landet, naar disse Bakker bleve beplantede med Eeg, Bøg og Ahorn, og han drister sig tilat gjøre det agtværdige Huusholdnings-Selskab, for Randers Amt opmærksomt paa den Virkekreds, som her kunde aabne sig for Samme. c. J Aaret 1817 skrev afdøde Overførster, Bruel, nogle faa Ord om Skov-Anlæggene paa Alheden, i Skilderiet 1817 Nr. 45 S., 12. Den ligeledes afdøde Kammerraad Just havde yttret, at disse Skovanlæg vare mislykkede, og at det var en Følge af Jordbundens Ahl. Bruel bemærkede: at der var af de jydske Heder til Skovanlæg indfredet 3241 Td. Land, hvoraf de 2420 Td. vare besaaede og beplantede, og at i saa betydelige Strækninger kan findes nogle enkelte Tønder Land, i hvilke der er Ahl, men ogsaa der voxe Graner som oftest frodigen frem, naar blot Ahlen ikke staaer Overfladen nærmere end 8 a 10 Tommer, og denne ikke bestaaer i aldeles ufrugtbar Sand.