Berlingske Tidende, 1807-01-09
Skrivelse fra London, den 27de Decbr. Efterat den kongelige Commission havde holdt Talen ved Parlamentets Aabning, stod Grev Yersey frem og gjorde Forslag til Takaddressen. Han sagde: at det var hans sikkre Haab, at Samdrægtigheds Aand herskede i Landet, og saa inderlig Folket end kunde ønske Freden, saa maatte det dog kun vare en Fred, der kunde bestaae med Nationens Ære og Værdighed; og i modsat Tilfælde vilde det sikkere bestemme sig til endnu størte Opofrelser. Den kuldkastede Fredsunderhandling var umiddelbar bleven styret af en Mand, som frem for alle andre var den dueligste dertil formedelst sin omfattende Aand, fine store politiske Jndsigter, elskværdige Tænkemaade og fredelige Grundsætninger. Engellands Hielpekilder vare store; den Tanke, at ingen anstændig Fred havde været at erholde, maatte stemme til Krigens eftertrykkelige Fortsættelse. Saae man til det faste Land og betænkte, at Preussen endnu for gandske kort Tid siden havde havt en meget talrig Armie, at det hovedkulds havde styrtet sig i Kampen, og at denne hele store Armee var i nogle faa Dage bleven tilintetgjort, saa kunde man ikke andet end beklage, at det havde søgt sin egen Undergang. J Verdens storie kiendte man ikke nogensinde et saadant Uheld, og for Engelland blev intet andet tilovers end at beklage Preussens kortsynede Politik, som man for sildig saae at have været fuldkommen frugtesløs; Engelland havde paa sin Side, skiøndt uden Nytte, gjort alt, for at afvende Ulykken; men Preusserne havde styrtet sig i Faren og havde afslaaet vor Hielp. Lord Hawkesbury, der nu fremstod som Ministrenes Modstander, dadlede Forholdsreglen at ophæve Parlamen, tet, som vil var en nødvendig Førret for Kronen, med hvoraf man blot maatte giøre Brug i vigtige Tilfælde Han dat lede derpaa de nuværende Ministres hvervingsystem, og da han kom til det faste Lands Anliggender, beklagede han, at der ikke havre været nogen directe Communication som Engelland og Preussen paa en Tid, hvor vi havde net hielpe denne sidste Magt; vel var Lord Morpeth, oven sendt i et Ærende til Kongen af Preussen, men var leven nødt ved Omstændighederne, at vende tilbage. Mi rene maatte retfærdiggiøre sig i Anledning af denne Sin se, og deres Forhold mod Preussen fortiente en Under gelse, om alt var skeet, hvad der burde skee til vor Allierses Bistand. Premierministeren, Lord Greenville, tog nu Ordet. Em sagde : Den ædle Lord Hamkesbury er paa en besynderlig Maade i Vildfarelse især angaaende vort Forhold med Preussen. Slet ingen Communication kunde bestaae imelsom Preussen og Engelland, som Lord Harkesburg har anført, havde man viist Tilbøielighed dertil i Berlin, saa vilde man have søgt at benytte den. Man har gjort alt for at bevirke en forønsket Overeensstemmelse, saasnart der fra Preussens Side sporedes mindste Lyst dertil; men denne Magt har aldrig viist nogen Bredvillighed til at give Entilland Godtgiørelse eller viist nogen Bestemthed til at modsætte sig Frankrig. Sagen er ligefrem denne : Preussen har fra den ene Maaned til den anden smigret sig med det Haab, at det kunde ved Opoffrelser og Eftergivenhed ikke allene sikkre sig sine Arvestaters Besiddelse, men endog sine nyAqvisitioner; først i det sidste Øieblik styrtede det sig i Fiendtligheder med en Mangel af Forsigtighed, som var lige saa meget at dadle, som dets forrige Ubestemthed og Sikkerhed var uforklarlig. Sikkert giør jeg ikke disse Bemærkninger, for at vise Glæde over disse tilintetgjorte Forhaabninger og over en underknet Magt, hvis Opretholdelse vi saa væsentlig maa tage Deel i; men naar man, som skeet er, udspreder Urigtigheder, saa er det min Pligt at retfærdiggiøre vor egen Caracteer i Henseende til en saa vigtig politisk Gienstand og det ikke allene for Engellands men for hele Europas Øine, som maa vide og være overbeviist om at saasnart vi blot sporede Preussens Tilbøielighed til at forandre sit System, forglemte vi alt det Forbigangne og nærmede os vor Allierte. Paa et Sted i sin Tale spørger Lord Hawkesbury, hvorfor kom Lord Morpeth tilbage, hvorfor blev han ikke, hvorfor søgte han ikke at opfylde Hensigten af hans Sendelse? Jeg vil besvare dette Spørsmaal med et andet Spørgsmaal. Jeg spørger, hvor skulde han da blive, hos hvem skulde han blive, Kongen af Preussen, blev jo ikke, den preussiske Armee ikke heller; skulde da Lord Morpeth af blot Ærekierhed have blevet tilbage paa Valpladsen, efterat hvert Haab at opfylde Hensigten af hans Sendelse var tilintetgjort, og virkelig har man fra preussisk Sibe hverken før eller efter Slaget ved Aucrstadt. viist Tilbøielighed til at opfylde Hensigten af hans Sendelse. Den udenlandske Secretair erklærede i Underhuset, at Preussen slet ikke havde Lyst til Overnekomst med Engelland. Efter det kongelige Budskab af 29de April var Baron Jacobi bleven i Engelland til den 15de August ; men havde ikke gjort noget Forsøg til en Udsning. Da GeneralKnobelsdorf, efter Luchesinis Tilbagekaldelse, kom til Paris, gjorde han slet ikke Visit hos Lord Landerdale, og der hedte det endogsaa, at Misforstaaelsen imellem Frankrig og Preussen var paa den Punkt at blive billagt lige til den da Napoleon afreiste fra Paris til Armeen. Den 19de Septbr. havde han en Skrivelse fra Gesandten Thornton i Hamburg med et indlagt Brev fra Baron Jacobi, hvori denne sidste melder sin nærforestaaende Tilbagekomst til Engelland; men da han kom. vare hans Forslag paa ingen Maade tilfredsstillende ; imidlertid blev dog Embargen paa de preussiske Skibe, Blokaden for de preussiske Havne og de preussiske Skibes Condemaation ophævet.