Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1806-06-07
Tillæg til det Foregaaende. J en Anmærkning Side 1061 har jeg søgt at forklare Aarsagen, hvorfor de gamle Danske just hvert niende Aar offrede i Leire 99 Mennesker a. Jeg har sagt det med saa faa Ord, som mueligt, fordi jeg forudsatte, at de, som det var om at gjøre, at forstaae min Mening, nok vilde forstaae den, og jeg vilde desuden kun give et Vink til nærmere Eftertanke. Men uheldigviis ere nogle Ord blevne udeladte af Manuskriptet, hvilket har gjort Meningen noget utydelig. Der staaer nemlig, at Nitallet har den Egenskab, at det, med hvilket Tal man end multiplicerer det, altid frembringer en Facit, som ni gaaer op i, istedet for at der skulde staae en Facit, som, naar dens enkelte Tal sammenlægges, ni gaaer op i F. Ex. naar 124 multipliceres med 9, saa fremkommer 1116, og naar disse fire Tal sammenlægges, fremkommer 9. Dette er, som enhver, der kjender det mindste til Regnekonsten, nok veed, en almindelig Egenskab hos Nitallet. Hvor stor eller liden en Sum man end multiplicerer dermed, frembringes altid en Facit, hvis enkelte Tal sammenlagte, udgjøre en Sum, som bestandig 9 gaaer op i Det er bekjendt, at Pythagoras tog hos Ægypterne Anledning til sin arithmetiske Theologie. For at gjøre den ubegribelig for Uindviede indhyllede han den i en mathematisk Jnd klædning af Tal. Han troede at have opdaget i Tallene og deres Forhold Naturens første Erkjendelsesgrunde, og denne hans Lære har siden forplantet sig, skjønt under forskjellige Skikkelser, hos andre Nationer.*) Saaledes har Syvtaller, endog i den Romerske Kirke længe været anseet for et helligt Tal, og Grunden til al Cabala bør søges i den Pythagoræiske Tallære. De gamle Ebræer brugte, ligesom Grækerne, Bogstaverne af deres Alphabet i den Orden, de fulgte paa hinanden, og lode det første Bogstav betyde een, det andet to, og saaledes indtil ti. Derpaa gik de over fra til til tyve, tredive &c., gav det følgende Bogstav Betydning af et Tal, der var ti høiere end det foregaaende, og vedbleve saaledes indtil 100 &c. Da nu Ordet Emet, som i deres Sprog betegner Sandhed, bestaaer af tre Bogstaver, der udgjøre 441, altsaa sammenlagte som enkelte Tal 9, saa brugte deres Skrivtlærde stundom dette Ord til at udtrykke det høieste Væsen. Det hele var en Allegorie, og skulde, efter de Tiders Smag, betegne, at Gud var Sandheden selv, og uforanderlig som denne, der under alle Skikkelser bliver sig selv lig, ligesom Tallet Ni, der aldrig forandrer sin oprindelige Egenskab. - Den, som kjender noget til Pythagoras's Tallære og øvrige Drømmerier, vil aldeles ikke finde denne Forklaringsmaade underlig Videre kan jeg, efter dette Blads Natur, ikke indlade mig i denne Sag. – Man seer imidler*) Endog den berømte Bossuet har villet bevise, at Dyret i Johannes Aabenbaring, 3 Cap., betegnede Diocletianus, fordi de Bogstaver, hans Navn bestod af, udgjorde 666, altsaa det Tal, Johannis anfører. Dette mystiske Tal har overalt givet Anledning til mange theologiske Grublerier. eld heraf, hvorfor man i Leire just offrede hvert 9de Aar 99 Mennesker &c., en Omstændighed, som ingen af vore Oldgrandskere, saa vidt jeg veed, hidtil har søgt at forklare, skjønt den dog ikke er saa ganske uvigtig.