Adresseavis for Børn, 1779-09-29
Frue Wimsenborg. Det er vel sandt, dersom mannu kunde dog jeg haaber. Christian. Er min beste Broder alt død Hr. Elviin. Ja, beste Søn. Han har alt fuldendet sit korte Livs Løb. Ach vare vi saa lykkelige som han, Christian, Ach! min Frelser, Føer mig snart efter ham. Ach jeg bliver gandske afmægtig (man giver ham noget at lugte til og han kommer sig.) Frue Elvin. O Gud, gjør mig stærk til at bære det første Slag, og vente det andet af Dig uden Knurren. Hr. Elvin, til sin Kone) Beste, hold dig tilbage nogle Øieblik, din Sorrig bliver ellers for stoer, og er kun Din Helbred til Skade. Ellevte Optrin. Hr. Elvin. Poul, Ludwig, Henrich, Christian. Poul. Er Frederich virkelig allerede død, for Børn. Hr. Elvin, Ach ja, min Søn. Ludwig. Ach det gode Barn, Henrich. Hvor gjør det mig ondt, (De græder alle tre heftig. Hr. Elviin. Hold nu Eders Løfter, som J har gjort Dem. Alle tre. Ja det vil vist giøre. Henrich. Beste Christian, hav tusend Tak, at Du bevægede min Faders Hierte. Christian. Giør mig kun den Glæde, og følg efter mig. – Belønning nok Henrich. Det skal være min ganske Bestræbelse Poul, Maae vi da endnu ikke engang, see vores beste Frederich, Hr. Elviin. Gaae kuns derind Børn. Ludwig. Ach Ven, Du hvis Siæl allerede nyder Engle Glæde; hvor meget har vi ikke tabt i Dig Poul Uoprettelige Forliis! (De kysser endnu hans blege Haand og gaaer gandske bedrøvet bort. Tolvte og sidste Optrin. Hr. Elvin, Frue Elvin, Constantine, Christian. Constantine. Jeg arm Forladte. Jeg vil nu ikke gaae fra Din Seng, saa længe jeg endnu har Christian. Gud belønne Din systerlige Kiærlighed, men mine dyre kjære Forældre, græd dog ikke saa meget. Vores kiære Lærer lod os endnu i den sidste Skoletime, opslage det smukke Sprog. – Hans Siæl behagede Gud vel, derfor ilede han med ham af den onde Verden. Maaskee faldt han just paa det, paa det jeg kunde trøste dem dermed, over min og min Broders Død. Hr. Elviin. Hvor got mener Du det ikke med os, dersom vi kuns kunde fatte Trøsten! Frue Elviin. Du lille velsignede Trøster, Skal vi da ikke bede Gud om Din Helbredelse? Christian. Det er forgiæves. Hr. Elviin. Stille, han sover (han sover nogle Timer.) Constantine. Han sprætter ofte op Frue Elviin. Maaskee bedrer han sig i Søvne. Chri Avis. Christian. (vaagner op,) Hvad er Klokken, Hr. Elvin, Aatte, min Beste. Christian. Kun to Timer endnu, – og saa en Engel – jeg er overmaade mat Frue Elviin. Har Søvnen da slet ikke vederqvæget Dig. Christian, Slet intet, men Frelserens Ord vederqvæger mig. Jeg lever og J skal ogsaa leve. – Jeg ogsaa – ikke her men hidset. - De legger os dog i en Grav, Hr. Elviin. Det skal skee, dersom Du og skulde døe. Christian, Mit Blod klapper stærkt. – Ach beste Forældre, De qvæler mit Hierte, bedrøv Dem dog ikke saa meget, De har jo opdraget Sønner for Himlen. Gud belønne Dem og giengielde Dem den Taalmodighed, De har havt med Deres Christians Feil. Englereen vil De igien see mig. Ach Jeg kan ikke mere – lad mig nu ligge roelig Constantine, See hvor stille han ligger. Hr. Elviin. Han er, troer jeg alt død. – Ja vores beste Christian han er ikke mere – Himmel, denne Skjebne er for haard. Frue Elvin, Død – mine Børn. – mine Gud! – forborgne gode Børn Gud, staae os bie, Jorden har ingen Trøst for vore dobbelt saarede Hierter o Himmel, send din Trøst herved til dette beklemte Moderhierte denne forrigfulde Fader.