Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1835-12-11
om det praktiske Borgerlis mangehaande Rørelser og Bevægelser; eller med andre Ord: fordi han ikkun har Lovens Bud for Øie, hvilket visseligen i dette Tilfælde er saare viist og godt, men derimod ikke seer eller kjender de Misgreb, den Lunkenhed eller feillagtige Fortolkning, eller vel endog de aabenbare Clusioner, som kunne indsnige sig under Anvendelsen. Jdetmindste ledes man snart til denne Betragtning, naar man seer, hvilken uheldig Skjebne det af Hr. Kancellieraad og Deputeret Hempel fremsatte Forslag om Landhaandværkernes Jndskrænkning i disses nu præjudicerende Virksomhed, med Hensyn til Kjøbstædernes Haandværkere, nylig har havt i Stænderforsamlingen, idet en saadan Petition til Majestæten, som den, Hr. Kancellieraaden, nær bekjendt med Forholdene mellem Kjøbstad og Landdistrikt eller Bøigd, og altsaa som fuldkommen Sagkyndig, foreslog, er bleven forkastet med 35 Nei imod 30 Ja. Dette synes tilfulde at vise, at Pluraliteten af de Deputerede enten ikke kjende, eller ikke ville erkjende de mislige Følger, den paaankede overhaandtagende Mængde Landhaandværkere have havt og fremdeles ville have paa Kjøbstædhaandværkernes ublide Kaar. Vel skjule de sorte og hvide Kugler for endeel de individuelle Stemmers mørkere eller lysere Sider; men foruden at det kan antages, at mange, idetmindste ikke faa, af Stænderforsamlingens Medlemmer, som mindre bekjendte med Provinds stædernes og Landlivets Forhold til hinanden, ikkun have Loven for Øie - ikke dens mislige Overholdelse - hvilken de maaskee ei engang ahne Muligheden af, mindst i den Grad, som denne, hist eller her, i Virkeligheden finder Sted, og hvorpaa det egentlig her kommer an, saa synes det fornemmelig heraf at fremlyse, at Kjøbstædernes Repræsentation ikke staaer i Ligevægt til den Modvægt, som man med Grund kan forudsætte hos de Landdistrikterne repræsenterende Medlemmer, i de Sagers Behandling, hvor Udfaldet kunde fremkalde forskjellige, eller endog modsatte Jnteresser, imellem Kjøbstæd=Jndvaaneres og Landbeboeres Rettigheder og Pligter indbyrdes; hvorfor det vistnok var saare ønskeligt, at saadanne Sager afgjordes enten af Kjøbenhavns Deputerede allene, eller af en Committee, hvorfra alle de, som paa nogen Maade kunde ansees interesserede, udelukkedes; eller og at idetmindste det Arrangement blev truffet, at Medlemmerne af de formodede forskjellige Farver bleve i Committeen lige paa begge Sider, saaledes, at naar den ene Side havde flere end den anden, disse flere da ved Lodtrækning udgik fra Stemmegivningen. Thi vanskeligen lader det sig dog antage, at alle vore Stænder=Deputerede skulde besidde en saadan Sielstyrke og Carakteerfasthed, at de i ethvert Tilfælde skulde være istand til at underordne deres Handlinger og ethvert Skridt i Forsamlingen alle mulige personlige og snæverhjertede Hensyn, saavel i Henseende til Villiens som til Jndsigtens Side; hvilken Fordring til de Deputerede vilde være det samme som at forlange, at de skulde ophøre at være Mennesker, ligesom vi andre, skjøndt vi dog ogsaa paa den anden Side troe, at der ere de deriblandt, som helligen have svoret til Uafhængighedens, Kaldspligtens og Sandhedens ærefulde Fane: At nu denne Vrimmel af Haandværkere, hvilke især i de senere Aar have faaet Concession eller Bevilling paa at drive deres Professioner paa Landet, foruden det maaskee endnu større Antal, som uden Berettigelse arbeide i Smug, aldeles undergraver Kjøbstædhaandværkernes som oftest eneste borgerlige Næringsvei, og at desaarsag disse i Almindelighed finde sig forarmede, stundom brødløse for sig og Familie, og det uagtet al Virksomhed og Anstrængelse; dette er en saa klart for Dagen liggende Sandhed, at Enhver, som vil umaae sig med at see med sine egne Øine, i en Hast kan overbevise sig derom. Og hvorledes skulde dette kunne være anderledes, saalænge Kjøbstædhaandværkerne skulle svare Consumtion, en betydelig Afgivt, især for de større Familier, som Landhaandværkerne ikke kjende uden af Navn, og desuden mange Slags Skatter og Tyngder til Statens Kasse og til Kommunen af Næring, som de næsten aldeles savne, og med eet Ord, som Kjøbstædborgere, uden at have eller nyde de Rettigheder, som forhen tilkom og hævdedes dem 2 Jkke vide eller indsee vi, hvad denne omhandlede Haandværksfrihed paa Landet, som gaaer Haand i Haand med et næsten tøilesløst Land- og Forprangerie, kan bevirke til det Almindeliges Vel; men vist er det, at derved gaaer Haandværkstanden i Kjøbstæderne - forsaavidt den ikke allerede er gaaet - samt Langs=Indretningerne i Almindelighed - tilgrunde. Og faa ere vel de Amtmestere, som ikke maae tilstaae, at de haardt føle Tidens Tryk – mange ere de, som ere høilig forarmede, - mange ere ogsaa de, som allerede ere bragte til Bettelstaven, - Op derfor, J Standsbrødre og Medborgere. Det er nu høi Tid, at gjøre det sidste Forsøg paa at redde os selv, vore Hustruer, Børn og hele Familier, fra den os truende Lod, Armod, Nød og Elendighed, idet vi gjerne vilde arbeide, men finde os af den fiendtlige Tidsaand gjorte næringsløse. Nu er Tiden kommen, at vi med Energie bør paatale vore Rettigheder, i Samfundet og som Kjøbstædborgere og Kjøbstædhaandværkere, Vi sige Rettigheder, fordi de grunde sig paa en Lov, som Kongen har givet os til vort Forsvar, men som ikke saaledes bliver overholdt. - Have end Stændernes Forhandlinger ikke svaret til vore tillidsfulde Forventninger og til vort grundede Haab; saa lader os trøste os med, at vi endnu have een Gud, een Saa Troe, een Konge. – ja, en Konge, som vil og kan lette enhver af sine Undersaatters Lidelser, naar disse ere ligesaa beviislige som uforskyldte. - Betænker, at Haandværkstanden - vor Stand – er den næsttalrigste i Staten, Lader os da broderligen forene os om, i Bønskrifter til Hans Majestæt, vor allernaadigste Konge, at gjenindsættes og haandhæves i vore lovlige Rettigheder, som Kjøbstædhaandværkere, imod de Parvenues i Landdistrikterne, som have fortrængt os, og true os med total Ødelæggelse, Lader os skynde os med vort Forehavende, og strax iværksætte det byeviis, langsviis eller for samtlige Kjøbstæder i den hele Provinds, – Og da kan ikke feile, at Landsfaderen vil lytte med Opmærksomhed til den talrige Haandværksklasses billige Klage, undersøge den, finde den høilig begrundet, og idetmindste successive afhielpe vor Trang og vore Trængsler. - Lader os ei ved denne Leilighed skye, at tage Bladet fra Munden; ikke nedlade os til lavt smigrerie, men ligefrem sige vor Hjertens Mening, at det ikke er Loven, der er os imod - da den meget mere just taler for os – men at det er Manglen af Lovens nøie Overholdelse, i Overeensstemmelse med den Aand, der hersker i dens vise og velgjørende Bud, hvilken vi maae beklage os over; at det fornemmeligen synes at hidrøre fra en alt for stor Redebonhed fra Overøvrighedernes Side til at uddeele Bevillinger og Concessioner til Haandværksdrift paa Landet, ligesom i Fleng og paa Kjøbstæd haandværkernes Bekostning, at den nuværende Næringsløshed har ramt os og Kjøbstæd=Jndvaanerne i det Hele, da den Ene altid lider med den Anden; at Politiets Foranstaltninger til at hemme uberettiget Næringsbrug, for det meste overalt ere slappe og uvirksomme, som en Følge af Tidsaandens Frihedsskrig og Frihedssværmerie i alle Foretagender, Handeler og Vandeler o.s. v. - Hvad Stænderne ikke have villet tilstaae os, at tage vore Besværinger under Overveielse og speciel Prøvelse, det tør vi da vente af vor allernaadigste Konge og Landsfader! Hurra for vor souveraine Konge! Snedkernes Langshuus i Assens, den 9 Decbr. 1835. Oldermand, Bisiddere og samtlige Amtsmestere.