Den Vest-Sjællandske Avis, 1829-02-03
Den Russiske Regiering, som ikke selv kan deele sine Bagvadskeres Visioner, har indviet det Offentlige i de Hensigter, som den havde for Øie da den bestemte sig til denne Krig, og den har offentligen bekiendtgjort dennes oprindelige Aarsager og tilsigtede Maal Rusland har blot grebet til Vaaben, for at opnaae simple og naturlige Resultater, der langt fra at kunne være farlige for Europas Ligevægt, ville være gunstige for dets Handels-Jnteresse; det har blot grebet. til Vaaben for at hævne Tractater, der vare traadte under Fødder, og for at forskaffe sig Opreisning for aabenbare Fornærmelser. Den Russiske Regiering har uden Forbeholdenhed vedgaaet dette, for at bervlige sine Naboer med Hensyn til deres Jnteresser. Kunde ten derefter paa Lykke og Fromme ville styrte sig over Byzancert, Den havde et Sekulums Erfaring for sig om Maaden, hvorpaa Tyrkerne føre Krig, og kunde den da være uvidende om, at det vilde blive en Krig, hvori hele Befolkningen flygter, saasnart Fienden nærmer sig, for bevæbnet at forene sig i store Vaabenpladse, hvor den giør en kraftig Modstand, Var Spaniens Exempel ikke endnu i saa frisk Minde, at Rusland deraf kunde overbevise sig om at et Land, hvori enhver Mander Soldat, ikke falder for eet Jndfald, 250,000 gamle Franske Soldater have oversvømmet den iberiske Halvøe uden at kunne holde sig der, og Spanien tilbød dog langt flere Hielpemidler til Underholdning og en langt mindre krigersk Beforkning. For viis til ikke at drage sig det Forbigangnes Erfaring til Nytte, vilde Rusland ikke have udsat sig for Faren af en Jnvasions Krig i et saa ugiæsteligt Land, selv om Krigens erklærede Øiemed ikke havde gjort det til Pligt, at bringe Li 8 vægt mellem dens mulige Tab og de Fordeele, som skulle opnaaes ved denne. Rusland fandt det kun overeensstemmende med sin Plan, for det første, at besætte Fyrstendømmerne og der at fik tre sin Armees Stilling, ved at bemægtige sig de to Fæstninger, der vare nødvendige for at forskaffe Armeen Vinterqvarteer, og for det andet at udstrække sine offensive Operationer saa langt som muligt, for desto snarere at bevæge Porten til Underhandling paa en Basis, der ikke længere kan være nogen diplomatisk Hemmelighed, siden den er udviklet i de høitideligste Erklæringer. En Armee, der i Virkeligheder var 115,000 Mand stærk, og der efter Fradrag af Jkke-Combatanterne udgjorde en Masse af 85000 Combarantere, gik i Enden af Mai over Donau og Puth. Naar man paa den eene Side tager Hensyn paa den opererende Armees Styrke, og paa den anden Side paa Krigstheatrets Beskaffenhed, der giør to divergerende Operationslinier uundværlige, naar man endvidere bringer i Anslag Udstrækningen af det Terrain, som skulde besættes, og Antallet af Fæstningerne, som enten skulde mæges eller blokeres, saa er det øiensynligt, at den Russiske Armee, naar den var trængt fremets Foden af Balkan, i det høieste kun vilde være 45000 Mand stærk. Hvorledes skulde denne lille Armet, som endnu havde Varna at erobre, og en forstantset Lein paa 40000 Tyrker ved Schuminat observere kunne have plantet sine Faner paByzantes Mure, uden at udsætte sig for de største Tab. Hvorfor og for hvilken Fordeels Skyld skulde den vel frivilligen have underkastet sig en saadan Fare, Var ikke en klog og forsigtig Krig tvertimod den eneste, som stemmede overeens med det ved kiendte Øiemed og med Ruslands politiske Stilling mod det øvrige Europa. Keiseren kunde ikke være uvidende om, at naar han lod 30,000 Mand tilbage som Odservations-Corps, og sendte en Masse af 50,000 Mand imod Pravodi, vilde han kunne trænge frem til Ados, og lade Varna og Schumlaligge bag ved sig. Han skulde da være ankommen til Plainerne ved Faki og Adrianopel med i det høieste 30,000 Mand, hvoraf dog endnu mone fradrages de Detaschementer, som vare nødvendige til at sikkre hans Etapper, og til at besætte Burgas. Men selv under den Forudsætning, at denne ringe Armee kunde have været tilstrækkelig forat indtage Rummeliens Hovedstad og for at tru Keiserdommets, saa maae vi dog spørge,, om de 30,000 Mand, som vare blevne tilbage mellem Balkan og Bucharest, ville have været tilstrækkelige for at holde ex erobrede Fæstninger, for at besætte Moldau og Wallachiet, for at holde de talrige Garnisoner i Widdin, Rusischuk, Gjorgevo og Silistria i Tømme, og endeligen for at modstaae Huusseins hele Armee, der laae stærkt forstandset i Leiren ved Schumla, samt holde det Corps paa 20,000 Mand Stangen, som Capudan Pascha samlede til Varnas Forsvar. Enhver fornuftig Militair vil svare, at dette vilde have været umuligt. Naar altsaa Observations=Armen maatte have været større, saa vilde Marschen mod Adrianopel med 20,000 Mand ikke have været andet end et farligt coup de main, selv betragtet fra det blot strategiske Synspunkt, men en saadan Overrumpling vil endnu forekomme som et langt farligere Vovestykke, naar man bringer i Anslag, hvor vanskeligt det vilde have været, at sikkre Troppernes Underholdning i Rumelien og Bulgarien, saalænge Varnas Jndtagelse ikke havde betrygget en Provianterings-Bane for Armeen, der maatte regne paa at faae alle sine Forraad fra Odessa Aden just at besidde store statistiske Kundskaber, veed enhver, at Bulgarien og Rumelsen ere fan de Ørkener, og at naar disses svage Befolkning flygter og tager alting med sig, kan en Armee ikke holde sig der i 24 Timer, med mindre den fører alt, hvad den behøver, med sig En saadan Armee maae være end sand vandrende Colonie, forsynet med Alt, hvad der bruges, lige indtil Steenkul for at faae en Hest beslaaet eller de nødvendige Reparationer gjorte, som det uhyre Train dagligen behøver. Den nøieste Kundskab til Vanskeligheden ved Forpleiningen maatte bestemme Keiser Nicolaus til ikke at overlade noget til Tilfældet, saalænge han ei var Herre over Varna, og Erkiendelsen af Silistrias Vigtighed for at sikkre Armeen Vinterqvarterer maatte giøre ham dette til en Lov, ikke at rykke frem til Ados, førend hiin Fæstning var indtagen.