Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1837-12-19
Nykjøbing. Redactionen har, for dog nogenlunde at bøde paa den Mangel af Offentlighed, eller Rapport mellem Bestyrelserne og Borgerne, som, saavidt os bekjendt, paa flere Steder viiste sig under udarbeidelsen af Communal-Regulativerne, og for, saa meget det stod i vor Magt at oplive og vedligeholde Jnteressen for dette almeenvigtige Anliggende, efterhaanden søgt Oplysninger og disse Regulativers Jndhold, og derefter overantvordet dem til Publikum, ihukommende Ordet: at Noget er bedre end slet Intet. Ved disse Meddelelser, have vi afholdt os fra alle specielle Bemærkninger, deels fordi vi ikke kunde have de dertil fornødne Kundskaber og hver enkelt Steds Localiteter, og deels fordi det vilde være os kjærere og Regulativernes Drøftelse udgik fra de i Sagen nærmest interesserede Jndivider, – Borgerne selv. Vi fremstillede kuns det reent Factiske, og vide hellerikke at have overtraadt de os selv saaledes foreskrevne Grændser ved Beretningen om Hovedpunkterne i Regulativet for Nakskov. At det ikke kunde undgaae vor Opmærksomhed at man ikke der ønskede enten Kæmnerregnskabet eller en Extract af samme publiceret ved Trykken, er saare naturligt, deels fordi dette Ønske, som en anden Journalist (Pastor Gruner i Helsingøersefterretninger") ved denne Leilighed har udtrykt sig, er noget uovereensstemmende med Tidsaanden, og deels fordi det ikke synes at harmonere med Bestemmelsen i Communal=Anordningens 26de 5 der, om vi ikke feile, netop befaler Regnskabets eller ExtractersTrykning, hvad og var overeensstemmende med Stændernes Forslag. Vi tilføiede derhos, at Magistraten, efter Forlydender i enkelte Deele, og navnligen med Hensyn til dette Punkt, havde været af en fra Repræsentanternes afvigende Formening. Dette har foranlediget en af Byens eligerede Borgere Hr. Kjøbmand C. Engel til i Lollandsposten at oplyse Publikum om Motiverne til hiin beflutning, hvilken han selv præsumerer at have vakt mange Andres Forundring. Det skeete, siger han, ikke fordi man mindre her end andre Steder vidste at vurdere Offentlighedens Nytte, men alene af aldeles bekonomiske Grunde, de samme som bevægede Bestyrelsen til, ikke at antage lønnet Kæmner, hvis Forretninger som hidtil skulde udføres af Borgerne som andre borgerlige Ombud. At indføre Besparelser, hvor disse ere mulige, og ikke maa underordnes andre Hensyn, kan vistnok ingenlunde misbilliges, men vi maa dog bemærke, at Beregningen over Omkostningerne ved Regnskabets Trykning in extenso upaatvivleligen er vel høit anslaaet, og hvad det andet Punkt angaaer, at, naar Borgerne vil paatage sig uden Vederlag at udføre Kæmneriets Forretninger efter den Forøgelse, disse nødvendigviis maae modtage efter Communal=Anordningen, da bærer dette et glædeligt Vidnesbyrd om ægte Borgersind, det man ikke kan andet end ønske efterlignet af andre Steder, om man end paa den anden Side maa erkjende det billigt, at den Borger, der paatager sig Arbeidet, tillægges en aarlig Renumeration af i det Høieste f. Ex. 100 Rbd. til i fornødent Fald at lønne en Assistent. Og hvormeget var ikke allerede derved sparet hvor man attraaer faste Kæmnere med en aarlig Løn af 3 til 400 Rbd. selv i Byer af 2den og 3die Rang? – Jndsenderen i Lollandsposten oplyser os dernæst om, at man, for i en endnu fuldstændigere Grad at fremme Publicationen af Kæmnerregnskabet end skee kunde ved Trykningen af Extracter, agter at henlægge Afskrifter af Regnskabet ikke alene paa Raadstuen men ogsaa paa flere offentlige Steder. Vi ville ikke her indlade os paa en Undersøgelse om hvilken af disse Fremgangsmaader der har Fortrinet, men kan, i Henhold til vor tidligere Yttring ikke troe andet, end at Cancelliet, naar Regnskabernes eller Extracternes Bekjendtgjørelse ved Trykken er befalet ved Lov, ikke herfra propria autoritate kan meddele Dispensation. Naar endeligen Jndsenderen berører vort efter Forlydender og anseer det utroligt, at Magistraten, efter i Forening at have underskrevet Regulativet med Repræsentanterne, har officielt gjort Bemærkninger mod det af den samtlige Bestyrelse vedtagne Forslag, da tør vi ikke andet end med Jndsenderen ansee dette for virkelig utroligt, saa meget mere som Magistraten, i fuld Erkjendelse af den Oprigtighed den er sine Medborgere skyldig, og i intet Tilfælde meere end netop her, letteligen maatte indsee, at slige Jnsinuationer paa høiere Steder ville blive anseete for en Rullitet, og ingen Notice deraf blive taget. Vi have derfor hellerikke noget Øieblik, efterat vi virkeligen havde hørt, at der i enkelte Punkter var opstaaet Meningsforskjellighed mellem Magistraten og Repræsentanterne, kunne henføre dem andetsteds end under de foreløbige Discussioner, og eiheller formode andet, end at Magistraten ved disses Slutning var traadt over til Majoritetens Partie, i andet Fald vilde den sikkerligen ikke have underskrevet Forslaget, men vedføiet dette dens Separat=Votum i selve Forsamlingen. Slutteligen maa vi forsikkre den ærede Jndsender, at vi ikke ansee, eller vil have hans Jnserat anseet som noget Angreb paa vor omhandlede Artikel, – det vilde i al Fald være et Angred paa sagesløs Mand, – og at tvertimod de os af ham meddeelte Oplysninger have været os meget velkomne som stemmende med vort Ønske, oftere at finde Leilighed til at vexle Meninger med vore Medborgere i lignende Sager, Communalvæsenet vedkommende.