Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-02-24
De norske Bønder og Fattige ville ikke spise Caniner; de indbilde sig, at disse ligne Katte. Ethvert Land leverer Exempler paa Indbyggernes Modbydelighed for visse Fødemidler. Araberne spise Græshopper, men forundres over, at andre Nationer holde af Østers, Krabber, Hummer. Hvo kunde formaae en Engelskmand, siger Forf., at spise en Rotte eller en Jgel? Jmidlertid ere disse dog en lækker Spise i de Lande, hvor Indbyggerne ikke have samme Fordom. Den synderlige Smag at nyde Rotter, have adskillige Forfattere urigtigen paastaaet at have været herskende blandt de gamle Romere, men det var Markmusen, ikke Rotten, og spises endnu af Jtalienerne, der kalde den Chiro efter det latinske glig, der udgjorde en Ret hos Romerne. - Lovene angaaende Giftermaal vare i Norge blevne forandrede kort førend Dr. Clarkes Afreise. Enhver Bondefødt skulde tilforn være Soldat; og de, der vare af Sømandsfødsel, Efter denne kunde intet Mandfolk Matros. gifte sig, uden et af Sognepræsten undertegnet Vidnesbyrd, at han var istand til at ernære Kone og Familie. En Bondekarl kunde vel førend han var indrolleret, gifte sig, uden at fremvise et saadant Vidnesbyrd, men han udsatte da Kone og Familie for at omkomme af Sult, naar han siden blev indrolleret, og Forældre vilde ikke tillade deres Døttre at gifte sig, uden Udsigt til Udkomme. Denne Foranstaltning var en stor Forhindring for Befolkningen, og Aarsag til dens ringe Tilvæxt. Den viste ogsaa, hvorfor de lavere Classer befandt sig i en bedre Forfatning, end der kunde ventes af Jordbundens Ufrugtbarhed. Stiftsamtmanden, (Governor) klagede for Dr. Clarke over denne Lovs Forandring, og sagde, at Bønderne nu vilde gifte sig, uden Udsigt til at kunne underholde en Familie, at følgen heraf vilde blive, at flere Mennesker vil fødes, end Landet kan ernære. Forf. er af den Mening, at adskillige Omstændigheder gjøre, at Norges Befolkning i en ringe Grad bør tiltage. Deriblandt regner han den store Mængde Græsgange, i Sammenligning med de Jorder, hvorpaa der kan avles Korn; alle Manufacturernes maadelige Tilstand; den Skik, at Kjøbmændene tilhandle sig store Skovstrækninger, for at beskytte det voxende Tømmer, hvilket forhindrer at opdyrke Landet og bringe mere deraf under Ploven. – Forf. besøgte ogsaa Kongsberg. Det eengang her fundne Stykke gediegne Sølv af 600 Pd. Vægt, anseer Forf. for det største, der nogensinde er fundet, det af Brogniart omtalte, fra Schneeberg i Mismu bragte undtaget. Uagtet den danske Regjering havde et betydeligt Tab derved, bliver Gravningen dog fortsat, for at sysselsætte et stort Antal Indbyggere, som ellers vilde savne alt Udkomme. Der er ikke færre end 14,000 Familier, som middelbart eller umiddelbart maa leve af Værkerne. - En halv dansk Miil fra Magnor gaaer gjennem Skoven en Vei, der betegner Grændsen mellem Norge og Sverrig. Forf. forbausedes over Synet af denne Stræknings Indbyggere, der vare alle klædte i Sort, og over Landets usle Udseende. Det foregaaende Aar havde der hersket blandt dem en Dortid, større end de ældste Folk kunde mindes. Mennesker frelstes fra Hungersdød ved at spise Barkbrød og Syreskræppe Rumer acetoca. – J Dalekarlien bemærkede Forf. Ligheden mellem Ceremonierne ved et af denne Provindses Jndbyggere høitideligholdt Bryllup og de gamle Grækeres Sæder, hvilket vidner om en fælles Oprindelse, nemlig fra Østen. - Upsals Universitet fandt Forfatteren i en høist maadelig Tilstand. Aftelius, nyligen hjemkommen fra sin Reise, var vel ansat som Lærer paa ti Aar, men ved hans Forelæsninger fandtes kun et halvt Dusin kluntede Ynglinger, hvoraf den ældste ikke kunde være over 14 Aar. Den Gienstand, han paa een af Forelæsningerne foredrog, var Linnæus's, Superba Palmarum Samibin, og den hele Jnteresse, Tilhørerne syntes at tage deri var, at de længtes efter de Øjeblik, Professoren kastede en Palmegreen iblandt dem, som de gramsede efter, begierligen ønskende, at kunne skjære en Spadserestok deraf. Ved de chemiske Forelæsninger, som en Broder til Ovennævnte holdte, vare 20-30 Studenter, men han læste saa lavt og uhørligt, at end ingen opmærksom Tilhører kunde forstaae ham. Den største Deel af Auditoriet var uopmærksom, og sad der mere for Formalitets Skyld, end for at nyde Undervisning. Deres skjødesløse Dragt og Væsen gave dem Udseende af Haandværksvende. Da Hr. James var i Upsal, fandt han Linnees fordums Høresal optaget af en Marionetspiller, der gav Forestillinger af Don Juan, til Morskab for svenske Bønderfolk, der stimlede til fra Markedet. En Student paa Upsals Gader er ikke bedre klædt end en Tømmersvend i Engelland. Enhver studerer hvad ham tykkes. Om Eftermiddagen er en offentlig Kielder den almindelige Samlingsplads. Der mangler aldeles paa Disciplin, Energie og Kappelyst, og Alting synes at tilkjendegive den gradvise Undergang og Opløsning af det, som Stillingfleet kalder den store og hidtil uopnaaete Skole for Naturhistorie. Universitetets Lærere ere deelte i fire Classer: Professorer, Assistenter, Magistri docentes (eller privilegerede Lærere, og en Deel Personer, der give Underviisning i de nyrre Sprog, Ridning, Dans, Maling, og Musik, disse sidste kaldes magistri artium, equestnium et cultiorum. En Fegtemester bekjendtgjør sine Forelæsninger saaledes paa Latin, Johannes Meier, Palastræ Ath letter Præfectus, artem arma dextre tractandi, et strende vibrant, eos docebir qui stam expetunt mannductionem. - Domkirken i Upsala er en af de skjønneste Kirker i hele Sverrig, uagtet den indbefatter mange Gjenstande og Monumenter, der, med deres Hensyn til Landets Histore, ere interessante, findes dog ingen mærkværdigere end Linnees Grav. Jndskriften er ossa caroli, 2 Linne. J et lidet Capel er der oprettet et Gravmæle til hans Hukommelse. Det er udført i Porphyr og har den Jndskrift: Carolo a Linne, Botanicorum Principi, Amici et Discipuli.