Københavns Adresseavis, 1772-12-21
Pro Memoria. Den mindste Deel af de paa Landet omløbende Betlere ere syge eller Krøblinge; thi de forsørges gemeenlig frem for andre af Sognets Fattiges Casse, men den største Deel ere gamle og unge friske Folk og Børn, som paa andre Maader kunde erhverve deres Brød, naar dertil vare føyede fornødne Anstalter. De tvende Hoved Kilder til deres omløbende Betlen ere ufeylbarlig disse: 1) Den utidige Sammenløb imellem unge Folk, som ofte ere ikke 16 til 20 Aar gamle, og indgaaer i Ægteskab, uden at have det mindste at forsørge Hustrue og Børn med, hvoraf følger, at de enten maae tage et Huus, eller som Inderster sidde til Huse hos andre, og naar de bliver formedelst Mængden eller Dovenskab, Sognet eller Byen for stærk til Byrde, maae søge Livets Ophold i fremmede Byer og Sogner for sig og Børn. 2) Den anden Aarsag er Mangel paa Arbeyde og Nærings Veye for mange Fattige, da nogle kunde tiene, men gider ikke, fordi de ved Betlerie kan komme igiennem foruden, andre vilde gjerne tiene, men kan ingen Tieneste faae, da nogle i slige dyre Tider søger at behielpe sig, som de kan, og andre tager heller ugifte Folk i deres Tieneste formedelst den Paahæng af Vedkommendes Familier. Det synes derfor utilstrækkeligt til at hæmme Betlerie paa Landet, at alle omløbende Betlere i Følge den Kongelige Anordning skulde transporteres fra et Sted til et andet til deres eget Sogn, thi ikke at tale om, at slig Transport er baade Bonden og Vedkommende til Tids Spilde og Byrde, saa derforuden hverken vil eller tør Bonden sætte det i Værk, deels af Frygt for uforskammede Betleres Trusel, og deels af Medlidenhed, og giver dem heller noget for at blive dem qvit. Det var derfor got, om der til at forekomme Betlerie paa Landet blev føyet den Anstalt. 1) At de utidige Giftermaale bleve hemmede, og saaledes indskrænkede, at ingen blev tilladt at gifte sig, førend han uden at være Publicum til Byrde, kunde ved lovlige Nærings Veye forsørge Sig og Sine. 2) At i ethvert Herred blev anlagt et Fattiges Arbeyds og Anstalts Huus efter Herredets Størrelse for hvert Herreds Fattige, opbygt som en Bonde Gaard med Straa=Tag og klinede Vægge, hvori alle Herredets Fattige, som ikke kunde eller vilde tiene, saavel Gamle som Unge, skulde anføres til Arbeyde i saadanne Ting, som for enhver vare muelige og meest afsættelige i Bonde=Standen, saa at i samme Anstalt, altid kunde findes Vadmel, Heste Dækkener, Hampe=Sække, Reeb, Seeler, Strømper, Træskoe, Grimer med meere, som enhver Sted og Enn gav meere eller mindre Leylighed og Materialier til, og Bonden altid behøvede, og de Fattiges Hænder altsaa vænnes til at karte, spinde, væve, vinde, med meere efter enhvers Kræfter og Omstændighed, dog saa taalelig, som mueligt, at det ey skulde ansees som et Tugthuus, og dem derfor gives Klæde og Føde, samt de Flittigste noget til Belønning. Forskuddet saavel til Bygningen som til Redskaber og Materialier, maatte for det første bestrides, deels af Herreds Cassen, deels og ved en frivillig Gave af Geistlige og Verdslige i Herredet, hvortil vist nok ikke mange vilde findes uvillige, naar de derefter bleve befriede for Betlerie. 3) Til dets aarlige Vedligeholdelse, indtil det ved tilstrækkelig Afsætning kunne spare Publicum fra for store Byrder, maatte 1) alt det indløbe af Collecter og andet, som nu indgaaer i Herreds=Cassen, og dernæst at enhver Gaardmand i Herredet, i Steden for det, han ellers efter Forordningen. skal give Sognets Fattige, og desuden frivillig giver til omløbende Betlere, (hvilket sidste en viis troværdig Bonde har forsikret mig, for sig allene aarlig at kunde beløbe sig til henimod 2 Tønder Korn, naar han vilde skille det fra andet Huus brug) aarligen gav til Fattiges Anstalts og Arbeyds=Huus en halv Tønde Korn, som dog af vedkommende Sogne=Præster kunde lignes paa enhver efter Formue, saaledes at den Summa kom ud, hvilket noget nær skulde være klækkelig nok til de Fattiges Underholdning, ja vel paa sine Steder give nogen Overskud til Anstaltens Beste. Derimod skulde ey allene alle fattige og omløbende Betlere, henvises og transporteres til Herredets Anstalts og Arbeyds Huus, samt alle Lediggængere, som vare Præsterne bekiendte i deres Sogner, men endog derfra paa Forlangende kunde anvises Tieneste Folk af de Unge, som vare vandte til Arbeyde. Det er bekiendt, og noget, som Lütken i sine occoromiske Tanker for længe siden har viist, at slige Fattiges Anstalter, i Holland ere i Flør, og hvorledes Hollænderne kiøber i store Partier adskillige for os ringe og ubetydelige Materialier, indtil Penneflere fra Norge og Dannemark, hvilket af deres Fattige, endog Krøblinge og Blinde, forarbeydes til sit Brue, og derefter føres tilbage og kiøbes af os selv, og hvorfore skulde ikke sligt være practicabelt hos os Selv, og de Penge med fleere spares, naar der vare ordentlige Indretninger, hvor Vedkommende kunde henvises dertil. De for faa Aar siden anlagte Frie Skoler i Kiøbenhavn havde en ringe Begyndelse, men indbringer nu Nytte og Fordeel baade for de Unge selv og Publicum, og ligeledes vilde vel og slige Fattiges Anstalter og Arbeyds Huuse paa Landet i Fremtiden vise sin Frugt, naar de først bleve begyndte og alvorlig understøt tede, i Særdeleshed ved Afsættelse i Kiøbstæderne ved deres Oplager, omendskiønt de ligesom alle nye Anlæg vilde have nogle Vanskeligheder af Begyndelsen. Til Directeurer og Forstandere derover burde ey sættes andre end ærlige og bekiendte Embedsmænd, i Særdeleshed, Herreds=Provsten, Amts Forvalteren og den Præst, i hvis Sogn Anstalten var anlagt, som burde giøre Publicum den Tieneste for intet, og have Omsorg for de Fattiges fornødne Pleye og skikkelige Omgang, samt aarlig revidere Anstaltens Regnskaber, og indsende samme enten til Amtmandens eller Stiftets Øvrigheds Approbation, og i øvrigt giøre nyttige Forslag til Anstaltens Beste efter dens Evne og Leylighed. Af Betientere, som skulde lønnes, burde allene være en gift Mand, hvis Hustrue skulde anføre Qvinderne og Pige, børnene, og han Mændene og Drængene til deres Arbeyde, og derfore forstaae de i sig selv ikke saa vanskelige Handteringer, som hørte dertil; han burde tillige være Anstaltens Occonomus, og holde en Karl og Pige under sig, om det var fornødent, men ingenlunde være af anden Stand end BondeStanden, da hans Løn derefter kunde bestemmes, og ham for Fliid og Troskab loves en Præmie eller anden Friehed til Opmuntring; han skulde staae under Directeurernes Opsigt, beskikkes af dem, og i befunden Utroskab eller Efterladenhed til Anstaltens Skade, af dem iligemaade uden nogen Proces og Vidtløftighed afsættes. Den Jndvending som kunde giøres herimod, i Henseende til Bygningens Bekostning med meere, er af ingen Betyden. hed, thi naar Proprietairen, paa de Steder hvor der ere Skove, vilde udvise noget til Bygningstømmer, og hvert Herreds Bønder bleve anordnede til at giøre de fornødne Reyser og Tilførsel med Lier, Steen og andre Materialier, ligesom ved Coloniernes Anlæg paa de Jydske Heder, saa bleve Omkostningerne just ikke saa store Derimod blev Fordeelen 1) denne: At det som nu af Landets Fattige fortæres uden nogen Vederlag, det blev dog i nogen Maade giengiældet ved deres Arbeyde, og Publicum befriet fra Betlere. 2) Slige Anstalter, naar de komme ret Drift, kunde ey andet end blive Landets indvortes Fordeel, og give nyttige Fabriqver af sig, som vel paa sine Steder i Tidens Længde, ved Proprietairers og Patrioters Hielp, kunde saaledes forandres og forbedres, at vel ogsaa andet end foranførte, kunde der forarbeydes til Landets Brug, for mindre Priis, end paa de Fabriqver, hvor Vedkommende i en Hast vil berige sig, ja vel og noget afsættes til Fremmede. Den 13 December 1772.