Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1799-02-16
Vognmands=Befordring var nu ikke at faae for gode Ord eller Penge. Jngen torde vove sig ud med Folk eller Heste; de gode Bønders Beklagelse og Beemodighed derover bortes, og strax kom 2de unge Kiøbmænd af Faaborg, pleiede og opmuntrede dem, tilbød dem al muelig Hielp og Foranstaltning; Den ene, Simon Hempel, lod sin Karl spænde sine Heste for Chirurgus Hempels lille Kaneslæde, som var let baade at drage og bære: Simon Ploug lod sin Karl spænde sine Heste for sin Slæde med en blot Fiel i Midten, hvorpaa saa mange af Bønderne, som kunde rummes, kiørte foran, og nogle stode paa Kanen, saa at de kunne følges af og Mandskabet faae Hvile imellem Arbeidet, da de ellers ikke kunde udholde Retouren. Veien til og fra Faaborg var med bierge høi Snee aldeles tilsperret; De kiørte afsted over Tofter og Mølledam, og siden arbeidede sig mølsommelig igiennem under bestandig stærkt Sneefog og skarp Østenvind. De naaede den første Miil ved Østerhæsinge hos en udfløttet Bonde. Denne gav dem friske Heste. - De 11 Mænd havde paa deres Udtog givet Bønderne, hvor de kom forbi, deres Ærende tilkiende, og nu stode Bønder og Karle ved Byer og Gaarde beredte, til at følge og hielpe de Reisende frem. Fire Steder gaves dem friske Heste. De førte dem igiennem deres Hauger, Tofter og hvor best var; de fulgte dem, forsynede med Skovle, Ører, Jernstænger m.v., førte dem over dybe Grøfter høie steenhaarde frusne Grøftevolde, som de maatte brække Hul paa med Jernstængerne, over Gierder, hvor de med Ørerne maatte hugge Stavrene itu; mange Gange maatte Hestene spændes fra, Tøiet af dem, og føres en efter anden over og Slæden bæres over, krydsede dem saa frem over høie Bierge, Dale, og ofte over Sneedynger, hvor Hestene fank i til Ørerne, undertiden maatte baade Lægen og hans Førere gaae over Sneedriver, hvor de sank saa dybt ned, at de stode Fare for at blive der. Jsær ere de nye Veie, hvor Udskiftning er skeet, aldeles upassable, ganske med Sneebierge tilfyede. Endelig overvandt de alle Vanskeligheder og Farer, og naaede i 3 Timer til Gaarden i Sallingelunde. Her blev stor Glæde ved Lægens Ankomst; - - men, desværre! - alle de brave Folks Flid og Møie var forgiæves anvendt; Hielperen komfor sildig; den ulykkelige Kone laae allerede i Dødens Kamp Med al Jordemødrenes Arbeide og Anstrængelse havde de intet Got udrettet: Moderen var beskadiget og i fuld Koldbrand, Pulsen næsten borte, urørt hensov hun en halv Tim derefter. - Nogle af de samme brave Bønder, som nu kiende te noget til Touren, og flere friske Bønder befordrede Lægen tilbage samme Dag med lige Møie og Fare. De retskafne Folk fortiene vist nok, om ikke anden Præmie, saa dog samme Ære og Roes, som om Øiemedet var bleven opnaaet: at redde Konens Liv. Til Ære for Menneskeligheden fortiener det og ved denne Leilighed at anmærkes, at den i de ældre Tider herskende Fordom: ikke at ville i vanskelige Fødsels=Tilfælde, lade sig betiene af Mands=Accoucheurer, da de Fødende hellere tilsattte deres egne og Fosternes Liv, er nu saavel forsvunden, at man jevn lig seer endog Bønderne i deres Koners Fødselsnød at ile efter Accoucheuren, og at Naboe= og Gienboe=Bønder strax ere færdige for hinanden at jage afsted med Heste og Vogne saa at ofte paa hver Miil ere udstædte 4 a 5 friske Heste og Vogne, til Rede, og i en utrolig Hast bringer ham tilstæde. Erindring til Politiet i en vis Kiøbstad i Fyen. Bør en Forbryder, som har øvet Vold imod flere, som en saa befrygtet for sin Grumhed, at bekiendte redelige Mænd heller ville opofre alle deres Fordeele, end være i een Bye med ham, som ved Hiemtingsdom er dømt til Slaverie paa Livstid, have Friehed til at opholde sig paa Byens Tingstue, der rigelig forsynes med Lys og Varme, langt overflødigere end mange i den arbeidende Klasse ere forsynede dermed, gaae ganske løs og ubunden, have Selskab og anden Moroe, og kort: have det langt bedre end mange endog meget flittige Arbeidere i samme Bye, Kan et saadant Exempel opvække, Afskye og Frygt, for at begaae lignende Laster, naar de saa fordeelagtigen lønnes, og alle Aspecter giøre det mueligt for Delinqventen, uden Vanskelighed, at giøre sig usynlig, saasnart den endelige Dom, som bestemmer hans Skiebne, ei staaer ham an? – Nei - det kan endog, i visse Henseender, for enkelte være en Opmuntring dertil - og - er den gamle Maade at behandle Fanger paa, for yderlig haard; saa er dog nok ogsaa denne Maade at behandle Forbrydere paa, for yderlig lemfældig. I det mindste udkræver egen og andres Sikkerhed, i et Tilfælde som dette, Forsigtighed. Vilde dog den vedkommende Byes Politie tage den Sag i Overveielse saa man snart kunde publiceere priselige Anstalter trukne af den til dets Øiemmed; thi, i modsat Tilfælde, vil det tabe mange gode Borgeres Tillid, og paadrage sig selv Ansvar for de Følger det kan have.