Aarhuus Stifts-Tidende, 1843-12-26
Det var et almindeligt Rygte, at England og Frankrig stod paa Nippet til at bestemme sig for en Jntervention i det ulykkelige Spanien. J een af Parises meest anseete politiske Kredse circulerede Afskriften af et Brev, som Dronning Jsabella egenhændig skal have tilskrevet sin Moder, Dronning Christine, og som samme Dag var overbragt fra Madrid ved en Gesandtskabs-Coureer. Af denne Skrivelse seer man, at Olozaga havde erklæret Dronningen, idet han forelagde hende Decretet til Kamrenes Opløsning (paa hvilket Datoen forresten skal have staaet in blanco), at han ikke vilde tale her som blot Conseil-Præsident; men tillige som Hs. Majestæts forhenværende Hovmester. Han forestillede hende da: at hendes Moder havde mistet Thronen, fordi hun havde fulgt sin egen Villie og ikke hørt Ministrenes Raad. Ved Erindringen om hendes Moder havde Jsabella begyndt at græde, og dette Øieblik havde Olozaga benyttet til at stikke hende Pennen i Haanden og tiltvinge sig den attraaede Underskrift. "Jeg behøver vel ikke – havde han derpaa sagt – at anbefale D. M. at iagttage den dybeste Taushed om det Skete; thi deraf vil Deres Thrones Existence være afhængig. Hvad jeg formaaer, det har D. M. Moder tilstrækkeligt erfaret. Lad hendes Exempel tjene Dem til stedsevarende Advarsel." Omendskjøndt dybt rystet ved denne Scene, havde Jsabella, eftersom hun fortæller i sit Brev, dog beholdt saa megen Fatning, at Jngen kunde mærk Noget paa hende ved Soupeen. Hun begav sig derpaa tidligere end sædvanligt til Ro; men da Marquisen af Santa Cruz troede, at Dronningen var upasselig, havde hun ladet vaage i Forværelset, og herfra havde man om Natten hørt Dronningen hulke Næste Morgen trængte Marquisen ind paa Dronningen, for at erfare Aarsagen til hendes Bedrøvelse og da Tronningen, uagtet alle Marquisens Bønner, ligefuldt vedblev at tie, lod man hendes Skriftefader, Patriarchen af Jndien, komme, og for ham havde Jsabella da omsider tilstaaet Alt. Skriftefaderen raadede hende, uforbeholdent at opdage det Hele for Narvaez, og Resten er bekjendt af Bladene. For at godtgjøre Utænkeligheden af at Olozaga virkelig skulde have vovet voldelig at tvinge Dronningen til at underskrive Opløsningsdekretet, anføres forskjellige Beviser paa den spanske Etikettes Strænghed fra Arilds Tid. Saaledes opfriskes nu ogsaa den bekjendte Anecdote, at Carl II's Dronning holdt meget af at ride, men at hun en Dag blev afkastet af en andalusisk Hest og af denne slæbt et langt Stykke henad Jorden, da hendes Fod blev hængende i Stigbøilen. Jngen af Hofmændene turde ile hende til Hjælp, saasom der var Dødsstraf for at berøre en spansk Dronnings Fod. Da raabte Carl 11 ud af et Pallads vindue, at man skulde frelse hende, hvorpaa en Kavaleer greb Hesten i Tøilerne og en Anden fik den kongelige Fod ud af Klemmen. Men efter denne Heltedaad - flygtede de. Kun efter Dronningens Forbøn benaadede Kongen de to Forbrydere, Dronning Christines Tilbagereise til Spanien er nu fast besluttet; alle Personer i hendes Suite havde faaet Ordre til at holde sig parate til Afreise om 8 Dage. Der ventedes kun paa to Deputerede fra det Bravolske Ministerium. General Narvaez vil paa hele Veien, Hs. M. skal passere, lade opstille Troppeafdelinger, som derpaa skulle estortere hende til Madrid. Øvrighederne ere allevegne paalagte, at vise hende kongl. Ære. Hun bringer 10 Millioner Fr. med sig i rede Penge. Marie Christine besidder meget Mod og Bestemthed og kjender Spanien meget nøie; tillige er hun fuldkommen indviet i Regjerings forretningerne, men alligevel – hedder det – vil hendes Ankomst bringe Gemytterne i ny Gjæring, og maaskee forvolde nye Revolutioner, thi hun har ogsaa et stort og mægtigt Parti imod sig. (Spaniens nuværende Premierminister: Gonzale; Bravo var for ikke længe siden Advocat, og det endog af tredie Rang. Han er kun 32 Aar gl.) Ætna's Lavastrøm styrter endnu afsted og anretter skrækkelige Ødelæggelser. Hele Omegnen er blodrød af den brændende Lava, og fra Bjergets Krater udgaae der sorte Røgskyer, blandede med Lyn i tusindviis, medens Jndbyggerne vandre fortvivlede omkring, og see deres skjønne Hjem fortæres i Bund og Grund. En uhyre Mængde Nysgierrige havde samlet sig fra alle Kanter, for at see dette rædselfuldtskjønne Syn, og de meente, dertil at have valgt sig en aldeles sikker Plads, nemlig paa et Sted, som ligger 6000 Fod over Havet; men hvilken rædsom Skræk betog dem, da der pludseligt i deres Nærhed fremstod et nyt Krater, hvorfra der udkastedes en Mængde flydende Lava, som tog sin Retning ligehenimod det Sted, Tilskuerne havde valgt sig. Alle flygtede naturligviis i den største Hast; men Lavastrømmen udbredte sig og styrtede frem med saadan Hurtighed, at henved hundrede Personer, blandt hvilke mange Fremmede, mistede Livet derved. Denne Lava var overordentlig tynd, og havde, ved sit første Udbrud af Krateret, en Bredde af 250 Fod. Beretningerne fra Bronte, Catania og Aderno give yderst sørgelige Skildringer af de forvoldte Ødelæggelser, hvorved Mennesker ere omkomne i Hundredeviis. Fra Bjergets Jndre høres en uafladelig Torden, og Jorden ryster trindtomkring. J en viid Omkreds flygte Jndbyggerne bort fra deres Hjem, thi ikke i Mandsminde har man fornummet et saa frygteligt Udbrud, som det nærværende.