Viborger Samler, 1795-08-03
(Jndsendt.) Dupliqve til Herr. Landsdommer Doctor Baden, og forrige Birkedommer Lund. Ha jeg skrev Opfordringen i Samleren Nr. 18, til mine falske Angivere, forestillede jeg mig rigtig nok, at saa lidet som jeg kunde tvinge det fraværende Æsel ikke at skryde, kunde jeg vente at disse vilde tie. Dog havde jeg troet, de skulde holdt sig til Sagen, fremført Grunde og Beviser for deres Bagvaskelser, og ikke kommet med de meest uforskammede personlige Grovheder. Disse Udfald giør, jeg mod mit før havde Forset kortelig svarer til det Hele: At Hr. Doctor Baden forundrer sig, jeg saa længe har ladet beskyldninger, efter hans anonyme Piese om Jndstrandinger, sidde urørte uden at turde søgt ham som formeentlig Forfatter og erhvervet Frisindelses Dom, som den bedste Erstatning, dertil tiener, at, uagtet jeg ved Piesens Udkomme, strax, skiøndt frugtesløs, hos Hr. Randrue, som Factor ved det Viborgske Bogtrykkerie, ) skriftlig udbad mig Forfatterens Navn, og ved mundtlig Samtale med Hr. Doctor Baden forlangte hans Tilstaaelse om han var Authoren, nu først i sidste Foraar er bleven tilfulde overbeviist om hvo Forfatteren er til berørte Charteqve, den, ingen der vidste Datum paa de her skeete og deri ommeldte Jnd strandinger kunde tvivle om jo sigtede til Ryssensteens Forstrand og mig som Birkebetient, og altsaa heller ikke for kundet indladt mig derom. (Lunds Klage kiender jeg endnu kun af Rygtet) Hr. Landsdommer Doctor Baden troer, at jeg ved min Stiltienhed har tilbragt mig Publikums ufordeelagtige Begreb om min Ærekiærhed – men dette er kuns en indbildt Seier for hans æreskiændende Hensigter. Publikum dømmer vist ikke saa uretfærdig, og skiælner upaatvivlelig mellem ubeviislige Beskyldninger og vanærende Handlinger - disse sidste er det kun som pletter den Beskyldte, og da de ikke ere hos mig, bliver Pletterne og Beskiæmmelsen paa Beskylderne. Hvilken Publikums Dom Hr. S. Lund og vilde tilegne sig, samt for øvrigt begge efterlæse D. L. 6 B. 21de Cap. At Hr. Dr. ellers spørger, hvorfor jeg ei strax tog til Gienmæle ved den hæderværdige Domstoel, hvortil jeg var op*) Med Hr. Birkedommerens Tilladelse, Da jeg aldrig har lært Bogtrykkekonsten ex professo, saa er jeg ikke Factor her ved Bogtrykkeriet, men Jnteressent og Bogholder. Som Medinteressent kunde jeg ikke, uden de andre Hr. Jnteressenteres Samtykke, røbe nogen Forfatter, og ikke finder jeg mig pligtig, at svare enhver nysgierrig Spørgende, (Heele Landet kunde jo faae i Sinde at spørge,) hvem en Forfatter er, saalænge et Skrivt ei nævner Person eller Sted, hvilket var Tilfældet med ommeldte Pece; jeg kunde ikke drømme mig til, at den skulle angaae Baroniet Ryssensteen, eller at dets Rettens Betiente ville tilegne sig nogen af de Beskyldninger, den indeholdte. Randrup. fordret, findes heel forunderlig af en Lovkyndig, som veed den uundvigelige Regel, at den der sigter, bør det lovlig at bevise. Overalt er det en mod al Lov-Princips og Fortolkning stridig Sætning, at skyldfrie Mand skulde nødes at være Citant for ubeviislige Beskyldninger, som onde Caracterer, der intet havde at tabe, kunde opsmede. Hvad Embedsmand kunde da og være sikker for at indvikles i en Hoben, ja evige Processer. Overeenstemmende dermed har det Kongel. Danske Cancellie og tænkt, da det tilskrev S. T. Hr. Stiftamtmand Buchwaldt: at Cancelliet ikke reflecterede paa ubeviste Beskyldninger som maatte indløbe mod nogen Embedsmand. Og den svenske Philosoph Thorrild (med Hr. Doctorens Tilladelse at citere denne retskafne Autor) tænker og skriver i saa Henseende: det graverer ham ikke at nogen siger, han er en Skielm, saalænge det er usandt. Videre end dette, og hvad jeg i mit forrige har sagt mod Beskyldningerne findes ufornøden. Til Hr. Doctor Badens uden for Sagen anførte, havdes Anledning at svare en Hoben, hvis det lønnede Umagen, men som det ikke giør, bedes blot: Hr. Dr. ikke tilsørger sig nogen Sygdom for mig og min Jurisdictions Skyld. Jeg vil lade andre sige hvis Jurisdiction Hr. Dr. eller min endnu har havt meest Aarsag at beklage sig. Skiønt næsten ligesaa gammel Embedsmand, som han, er ingen af mine Embeds Handlinger bleven underkiendt, end ikke mig bevidst forandrede - de her svævede saa kaldede Tøfteløs- og Snesager (mig bekiendte) beviser i Henseende min Contra Parts, det Modsatte. At jeg har nævnet mig Læg, er ikke fordi jeg jo har troet og troer, i det Danske at kunde forsvare mig saa meget som fornødiges mod Hr. Doctoren, men fordi jeg ikke har lært latinske og græske Gloser eller disse Sprog, om en Lærd der vilde skrive mod mig. Det jeg ellers føler formegen Agt for Studeringer hvor de misbruges saa meget som af Hr. Landsdommer Doctor Baden, nægtes ikke. Min lille Ven Hr. Lund angaaende, siger jeg kun med mange andre ved Enden af hans Smørerie: Han vilde skrevet som en Gud, Men Resultatet blev som Stud. Og dernæst beder ham træde frem for Lyset med sine Beviser. Kastberggaard den 10de Julii 1795. B. Claudi.