Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-05-13
Paa Chephalonien opholdt han sig i lang Tid, underhandlede herfra med Grækerne af forskjellige Partier og søgte at forskaffe sig en bestemt Virkekreds. Marcos Bozzaris, den tappreste af hans Correspondenter, faldt som bekjende ved et natligt Overfald paa den tyrkiske Leir, og nu gik Lord Byron til Mesolonghi. Da han landede der, havde han siden sin Afreise fra Chephalonien ikke været af sine Klæder, men sovet paa Dækket, øiensynlig i den Hensigt at ville hærde sig til et Feldttogs Strabadser. Den 1ste Januar svømmede han en halv Time. I Dragomestri udkastede han en raa Skizze til en suliotisk Krigssang, som siden blev funden blandt hans Papirer. Hans Forberedelser til at beleire Lepanto, Sulioternes Oprør, hans Forsøg paa idetmindste at bringe nogen mere Menneskelighed i Kampen, Tilveiebringelse af politiske Blade, Organisationen af Artilleriet og andre Planer gjorde ham hans Liv høist uroligt, medens Climatet, o. s. v. afholdt ham fra at foretage sine vante ynvede Legemsøvelser. Under disse Følelser skrev han nogle skjønne Linier til sin 36te Fødselsdag, og Gamba tilføier: Saavel af disse Linier, som af hans daglige Samtaler saae vi, at hans Ærgjerrighed og stolte Forhaabninger vare ganske rettede paa den græske Expedition, og at han havde fast besluttet, at vende seierrig tilbage eller aldrig. En Dag spurgte han sin tro Tjener Tita, om han tænkte paa at komme tilbage til Jtalien? Ja, svarede Tita naar Deres Herlighed gaaer derhen, saa gaaer jeg med." Da smillte Byron og sagde: Nei, Til al jeg forlader aldrig mere Grækerland; jeg vil ikke kunne undgaae Tyrkerne, Grækerne eller Climatet. Byron frygtede meget for at blive holdt foren almindelig Sværmer, skjøndt det virkelig var hans faste Beslutning at naae sit store Maal eller falde som Offer. Han greb ogsaa enhver Leilighed til selv først at le over det, som kunde synes latterligt i hans Stilling. Da saaledes Capitain York, der var kommen for at kræve Satisfaction, for Krænkelsen af det joniske Flags Neutralitet, tilbød sig at ville komme med sin Brig for Lepanto, for at tage de Flygtende, hvad enten det var Græker eller Tyrker, i Beskyttelse, sagde hans For Guds Skyld gjør ikke dette, thi naar mine Tropper vidste en Plads, hvor de vare sikkre, løb de allesammen fra mig." Han loe og skjemtede endnu en Tid lang med Capt. York om hans forehavende Militair=Commando, og bemærkede, hentydende til sin Lamhed, at han dog allerede besad eet Reqvisit til en General, han kunde idetmindste ikke løbe derfra. En anden Gang sagde han: Det er besynderligt nok, at Stanhopee, Soldaten, skriver med Liv og Siel imod Tyrkerne, og jeg Skribenten, fegter med Liv og Siel imod dem." - Byron havde stundom lange Besøg af Maurokordato; men deres Underholdning angik ikke altid Politiken alene. Jeg erindrer mig, at da de en Aften saaledes sad sammen, opstod en Art Væddestrid imellem dem om deres Kjendskab til den tyrkiske Historie. Moutokordato blev anseet for meget bevandret deri, og vilde sætte Byron paa Prøve med de ottomanniske Keiseres Genealogie. Naar Begge nu ikke, vare enige derom, fandt vi dog altid tilsidst, at Byron var den som havde Ret. Hans Hukommelse var i sandhed ogsaa beundringsværdig. Han fortalte derhos, at den tyrkiske Historie var en afde første Bøger, der som Barn havde forvoldt ham Glæde, og tilføier han kjeg troer, at den har havt megen Jndflydelse paa mit Ønske at see Levanten: ja maaskee givet mine Digte deres orientalske Colorit.