Aalborgs Stifts Adresseavis, 1822-12-14
Kiøbenhavn. Under 29de November er emaneret en Placat af gende Jndhold: Da det er ulige Meninger underkashvorvidt det er tilladt Haandværkerne paa Landet i Aldelighed at bruge fremmed Hielp til Haandværkets Udøveleller om de ere indskrænkede til det Arbeide de med et Hænder kunne udføre, ligesom og en nærmere Bestemme er fundet fornøden med Hensyn til de Arbeider, der m. forrettes af Landsbye Tømmermænd, saa er allernaad fastsat som følger: 1 §. De Haandværkere paa Land der behøve enten Cancelliets eller Øvrighedens Beviltil at nedsætte sig, maae ei holde Svende eller Drenge u dertil at have Tilladelse, som kan meddeles af samme, thoritet der har meddeelt hiin Bevilling, hvilken Tillad dog i det høieste maae gaae ud paa at holde 1 Svend og Dreng. Ved en saadan Tilladelses Meddelelse bør iøvrigt sees paa den Søgendes Trang til, formedelst Al og Skrøbelighed, eller efter Haandværkets Beskaffenhed, have Medhielp, paa Antallet af Haandværkere, som des i Districtet, paa Fraliggenheden fra Kiøbstæd, 1 den Omstændighed, at Bønderbørn, som ere uskikkede Bondehaandtering, kunne blive anbragte til anden gavn Virksomhed, og til anden fra billighed og District, Tarv hentede Grunde, alt uden at Kiøbstædernes Jntere, derved tabes af Sigte. Da iøvrigt Grovsmede, H. mænd og Vævere kunne nedsætte sig paa Landet uden Bevilling, saa følger deraf, at de og uden Jndskrænknikunne holde hvilke Medhielpere de finde for godt. 2 Det skal være enhver Landsbye Haandværker uformetil deres Haandværks Drift, at benytte sig af Haand gere til saadant Arbeide, hvortil ingen Haandværks Ko skab udfordres, ligesom det og skal være dem tilladt, Jndskrænkning, at benytte deres Hustruers Børns Hil res Haandtering. 35. Den under H. 1 nævnte Til delse bør ikke nægtes dem, som, i de paa Landet efter Lovens 3 - 13 - 23 tilladte Haandværker, hidtil have have saadan Medhielp. 45. Det skal være de paa Lan et boende Tømmermænd, der, som saadanne, have Øvighedens Bevilling, for Fremtiden uformeent at forfærdige gindlægge samt indsætte Gulve, Lofte, Dørre og Vin buer og forfærdige simpelt Huusgeraad, saavelsom Liigkister, der blot ere sammenslaaede med Søm. Den Ene af dem, som den saakaldte Satire i den, i No. 152 af dette Blad omtalte, Piece: General Vaters og Lieutenant Caspar v. Haudegens Løgne og Eventyr". skulde træffe, nemlig Bagermester Müller i Skindergaden No. 13, forklarer nu i Politievennen, i Anledning af et ham tilstillet, anonymt Brev, hvorlunde han umuelig kan here den Tilsigtede, da Pjecen, efter hvad der staaer paa Titelbladet, er oversat af det Tydske, og han aldrig har været i nogen tydsk Fyrstes Tieneste, men derimod søgt at bise sig som agtværdig Borger i sit Fædreneland Danmark, som han i de sidste 21 Aar ikke har forladt. Skulde der mod, skriver han, Pjecen være original, som han ifølge Forlæggeren Hr. Beckens Uegennyttighed og Agtelse for Lovene ikke kan troe, da var det en skammelig Pasqvil, som bemeldte Forlægger som Boghandler og end mere som Hofboghandler vist ikke vilde nedlade sig til at udsælge. Han troer derfor, at den anonyme Brevskriver har havt til Hensigt at sætte ham og Skolelærer Rasmussen, Pjecens Oversætter eller Forfatter, skiøndt ubekiendte for hinanden, Haar sammen. Dette skal dog ikke lykkes ham, thi Bader Müller hæver sig over deslige anonyme Sigtelser. Og til Beviis paa sin Humanitæt, lover han til Slutningen, at, dersom blot den Deel af Brevet er Sandhed, at Rasussen er en fattig Landsbyeskolemester, vil han ugentlig forære ham et godt, velbagt Rugbrød, som han kan hente seller lade hente hos ham, saalænge til hans occonomiske Forfatning forbedres.