Den Vest-Sjællandske Avis, 1826-01-10
(Denne Afhandling, som læses i Journal des Debats og som man i Paris med Føie antager at være forfattet af Hr. von Chateanbrand, da man veed at han er en flittig Medarbeider i denne Journal, fortiener Opmærksomhed, fordi han var en temmelig lang Tid Minister for de udenlandske Anliggender i Frankerige, og besad saaledes Leilighed til at blive underrettet om forskiellige Omstændigheder, hvilke ellers ikke naae til Publikums Kundskab.) Forsynet, saaledes hedder det deri, har tilføiet os et haardt Slag; Kronen er falden af et ungt Hoved, som efter Bonapartes Fald syntes at lede Europas Skjebne, en Monark Scepter er brudt, hvis Herredømme udstrakte sig over tre Verdens deele, hvis Soldater opsloge deres Leier ved den Østerrigske Grændse og i Nærheden af den store Chinesiske Muur, hvis Flaader i samme Øieblik kunde bedække Østersøen og giennembryde Bosphorus Skranker. Alexander var endnu meere end Keiser i Rusland. Han var tillige Stifter af den hellige Alliance, hvis Grundsætninger, der vare udsprungne af hans høimodige Hierte, syntes at love Europa et Aarhundrede fuld af Retfærdighed og Frihed; men snart blev den afledet fra sin sande Betydning. Den sande Retning af den hellige Alliance var sluppet dens Stifter ud af Hænderne, og en anden Aand end hans egen, dog ingen Hadets og Voldsomhedens Aand, besiælede det store Forbund; dog, saalænge som han levede blev dog den Muelighed tilbage, at han igien kunde tiltage sig det moralske Herredømme over Meningen i Europa. Keiser Alexanders Personlighed udmærkede sig ved mange ædle og herlige Egenskaber: et stort Maadehold, en oprigtig Modbydelighed for Krigen, det bestandige Ønske at anvende Mildhed og Overtalelse, en naturlig Tilbøielighed til ædelmodige Forholdsregler, en stor Begiærlighed efter at forøge sine Kundskaber, en uendelig kundskabsrig Hukommelse, en Aand, som var fortroelig med alle Aarhundredets Jdeer, med de constitutionelle Lovgivninger og selv med de philosophiske Systemer; men tillige stedse en overveiende Tilbøielighed til religiøse Tanker og Følelser. Saaledes var den ophøiede Eleve af Oberst la Harpe beskaffen i sin Ungdom, saaledes viiste han sig endnu dengang, da Paris blev første Gang besat i Spidsen for 20 fortørnede Monarker og for 20 forbittrede Nationer, hvis Hævn han allene eller næsten allene holdt. i Tømme. Han havde Jndflydelse paa vore første frie Jnstitutioner; han bidrog til at styre den blinde Jver hvormed man gjerne vilde have ladet Frankerige giøre et Tilbageskridt. Da Forræderiet paa Den Elba havde paa nye igien bevæbnet alle Konger, saa var Alexander igien den mægtige Ven af Bourbonerne og den Franske Nation. Endnu ere alle de Tienester ikke bekiendte, som han dengang beviiste imod os. Vi have havt Leilighed til at læse de Memoirer, hvori een af de dueligste tydske Generaler beviiste de Tydske Fyrster, at det var skammeligt og farligt at lade Frankerige beholde Elsas. Men Rusland afvendte dette Slag, da det paastod, at disse Provinser maatte igien komme tilbage under Østerrige, hvorved der opkom en Strid imellem Seiervinderne; Alexander var ogsaa den ivrigste Ven af den offentlige Frihed. Han holdt dem i Tømme som formedelst deres egne Feil vilde hævne sig paa Chartet. 3 Aar sildigere bevilgede han endog, saavel af Kiærlighed til de Franske som af Venskab for Hertugen, af Richelien, at den militaire Occupation blev forkortet. Hvoraf kom det da at dette tillidsfulde og ædelmodige Hierte siden efter blev opfyldt med Bekymringer, Mistanke og antog Maximer, som ganske strede imod hans tidligere Politik. Aristo kraternes Mødbydelighed mod Forhandlingernes Offentlighed selv i constitutionelle Lande; nogle Skribenteres Storpralerier og Opfordringer, deTydske Universiteters og Demokraternes Smaahedsaand; det udenlandske Polities eenfoldige Phantasmagorier, og nogle Parisiske Correspondenter, bragte først Alexanders Aand til at vakle; en Mand hvori Livfuldhed var forbundet med Fiinhed; et af hans Garderegimenters Jnsurreklion; de Liberales Spillopper i Neapel, de alvorligere Bevægelser i Piemont, uforsigtigt henkastede Yttringer fra de Franske Kamres Talestole, endelig de Cortes Forblindelser, alt bidrog til at forandre Keiser. Aleranders Synsmaader. De Revolutionaire, sagde man til ham, ville styrte Europa, hvor neppe Freden er bleven tilveiebragt, i en almindelig Krig; alle Deres ædle Ønsker for Thronerne ville blive forgiæves, naar De ikke tilbyde Deres mægtige Haand for paa alle Punkter at tilintetgiøre den udstrakte Sammenrottelse imod alle Monarker imod alle Throner, imod Dem selv. Saaledes bragte man en Monark til at antage et System, som var fremmet for hans Charakteer. En Aare slog endnu saa mægtig Alexanders Hierte, at det kostede hans nye Politik Møje med at svække den, nemlig Medlidenhed for Grækerne, en Følelse, som besimlede Alexander fra hans tidligste Ungdom af, som den ædle og aandrige Greve Capodistria, en født Græker, havde omhyggelig, næret hos ham, Det lykkedes at compromitere denne Minister og at bortfjerne ham, og fra dette Øieblik af blev hele Ruslands forrige Politik, den Russiske Nations eenstemmige Følelser, blev Keiser Alexanders personlige Sindelag, alt, alt blev opoffret for den foregivne Nødvendighed at vedligeholde Status qvo og Ligevægten imellem Magterne i det østlige Enropa. Jeg elsker Grækerne, sagde Keiseren, jeg beklager dem, jeg beder fordem, men jeg har troet at bemærke Revolutionen midt imellem Rækkerne af deres Faner, og jeg vil ikke hielpe dem. Dog har man Aarsag til at troe, at Keiseren ikke har misbilliget Grækeren Varvakis Reise, som havde samlet sig Millioner i Rusland; men den Maade hvorpaa Varvaki blev behandlet i Peloponnes, Høvdingernes sorte Utaknemmelighed mod en Landsmand, som var illet til dem med alle sine Skatte til det fælleds Forsvar, deres heftige Erklæringer imod enhver Monarks Regiering, endelig Varvakis Fordrivelse og Død sønderrev enhver Forbindelse imellem Rusland og Grækenland, Heri bestode de paa hinanden følgende Forandringer i Keiser Alexanders udvortes Politik. Hans indvortes Bestyrelse blev ikke meere den samme. Han har ofte beklaget at der ikke gaves i Rusland noget høiere end hans Villie, og at han ikke kunde grunde sine Bestræbelser til Civilisationens Fordeel paa den uforanderlige Basis af Love og Jnstitutioner. Hun yttrede dette iblandt andet i en Samtale med den aandrigste Kone i vor Tidsalder. "Siret svarede Frue von Stael Keiseren, "Deres Charakteer er en Constitution." Jfald saa er replicerede Aterander, saa er jeg da intet videre end et lykkeligt Tilfælde. – For at skildre Aanden af den indvortes Bestyrelse indtil Aaret 1824 laane vi følgende Sted af et nyeligt udkommet Værk: J det Russiske Rige hersker ikke, som i de Tydske Stater, Principet af et arveligt Aristokratie, endskiøndt Adelen tildeels bestaaer af Familier, som er meget riig paa faste Eiendomme, saa udøver den dog som Corporation næsten ingen politisk Magt, og udgiør hverken Provincialstænder eller nogen udeluklende priviligeret Stand. Den civile eller militaire Rang, som Kronen uddeeler efter Godtbefindende. bestemme det foriale Hierarkie; Fortjenesten kan hurtig hæve sig til Spidsen af Magten, og Sædvanen synes selv at holde de store Familier bort fiernede fra Ministerierne. Fødselen har mindre Jndflydelse end Formuen og denne igien mindre end Tikker og Statsembeder; med eet Ord: det er en absolut Regiering, hvori indtil Alexander Selv herskerens Villie kiendte ingen anden Modvægt end Frygten for Revolutioner. Men i dette Øieblik er den absolute Regiering bleven formildet veden stor Mands personlige Characteer, som i et Qvart Aarhundrede har der opstillet og befæstet alle forialeLegitimiteter. Ved hvor mange store Forholdsregler har ikke Keiser Alexander beviist, at han begreb Beskaffenheden af Jnstitutionerne i et legitimt Monarkie? Thi kan den Fyrste antages at være en Ven af den vilkaarlige Magt, som neppe har befæstet sig paa Thronen førend han forud ved høitidelige Forordninger tilintetgjør enhver befaling, som ikke er bygget paa Jndholdet af en Lov og som underkaster alle de nye Love, som skulle afsattes, Senatets Overveielse? Er den ædle Seiervinder en Fiende af constitutionelle Jdeer, som Herre over Polen sætter de repræsentative Jnstitutioner i Virksomhed, hvilke under det Franske Herredømme vare forblevne et dødt Bogstav, Mangler det Finlands Erobrer paa en oplyst Agtelse som Nationernes Rettigheder, som erkiender for sine nye Undersaatter baade en fremrykket Civilisation og en høi Grad af National-Følelse og giver dem Forsikkringen om den Rettighed at leve efter deres egne Love, Vil vel den Monark at den fornuftige Oplysning skal gaae tilbage, som dens Rige har at takke for saamange Almueskoler og Universiteter ere blevne indrettede efter den samme Plan, som lignende Jnstituter i de meest oplyste Lande? Som under sin Regiering faae at Antallet af Jndenlandske Skribenter og af de Journaler som blive skrevne i det Russiske Sprog forøges til det dobbelte, Frygter vel den Lovgiver for Meningernes Friehed, som paa den samme Tid, hvori han gjenopretter den nationale Geistligheds Værdighed beskytter med sit retfærdige Scepter enhver Troesbekiendte, ligeindtil den meest ubekiendte Sekt, forudsat at den hverken overgiver sig til at tragte efter Herredømme eller Bestræbelsen for at undertrykke andre, Er den Viise vel fremmed for Beskuelsen af den meest ophøiede Religions Philosophie, som imedens han vaager over det Troessamfunds Jnterresse, som ikke er hans egen veed meget godt at sætte Priis paa Vigtigheden af at opretholde Episcovatet og Dogmermes Reenhed i Ruslands evangeliske Kirke, hedder det ikke endelig selv at begynde den socale Reformation af sit udstrakte Rige fra Grunden af naar Forordninger blide udstædte, ifølge hvilke Antallet af de fri Bønder og af Grundeierne tiltager uden indvortes. Uroeligheder uden Uretfærdighed og under Betingelser saa betrygge hos disse nye Borgere Evnen til at giøre et rigtigt Brug af deres Friehed Saaledes staaer Alexander den 1ste lige saa høit over Peter den 1ste, som de aandelige Jnterresser i det borgerlige Selskab staae over de materielle. – Peter lagde kun Erundvolden til den militaire og udvortes Magt i hans Rige og kunde ikke heller lægge Grundvolden til noget videre. Han var dens Aand, hans personlige Storhed traadte istedetfor alle Jnstitutioner og Love, naar han fremkaldte Konsterne og Videnskaberne til sin Tieneste saa fremkaldte han dem kun som Vasaller og som nyttige Hielpetropper. Alexander har derimod begrundet sin Nations moralske og borgerlige Magt. Han gav den en Europæisk Aand og en Jntelligens. Han forberedede sine Nationer til den mandlige Alder og skabte Elementerne til det tilkommende moderate Monarkie. Peter er en Colos iblandt Czarerne; men Alexander slutter Rækkerne af Czarerne og Kongernes Række begynder. - Men i det Øieblik hvori dette sandfærdige Malerie af Keiserens administrative Grundsætninger blev udkastet i Paris, lod denne Monark sig mærke med i Petersborg, at han var tilbøielig til at modificere dem i en om ikke modsat, saa dog i det mindste meget forskellig og gandske overordentlig Betydning: En lovmæssig Orden, en god Justits, lige Beskyttelse for alle Undersaatter, de Livegnes Befrielse, Bøndernes Velfærd, Religions Friehed, den frie Discution af Planer angaaende Statsbestyrelsen, alt det vilde Alexander endnu fuldkommen. med den hele Fylde af sit velvillige Hierte; men ikke længere den ringeste politiske Forandring, ikke den mindste Nærmelse til Jdeerne af et moderat Monarki. Czaren, det gamle Rusland, den hellige Græske Kirke, disse tre Tanker skulde opfylde og beherske Alt. – Følgeligen ingen Udbredelse af Oplysningen i de lavere Classer; officielle Taler imod den ombyggelige Opdragelse af uformuende Børn. (Forfatteren sigter til den Polske Minister Mostovskis Tale paa den sidste Polske Landdag.) Jndskrænkningen af offentlige Forelæsninger; Forbud mod Jndførselen af nogen udenlandsk politisk Bog; Forbud mod at reise i fremmede Lande, især for at studere der, ugunstig Modtagelse af dem, som kom tilbage fra frie Lande. Alexander syntes at troe, at han maatte holde at den aande lige Bevægelse tilbage, som han selv havde forbiulpet til at frembringe, og at han paa nye maatte indslutte Russerne i en vis intellectuel Sphære. Een af Grundideerne i dette System var at anlægge militaire Colonier, som skulde underkaste Beboerne af de Jorder, som tilhøre Grundeierne en militair Disciplin, og som naar man vilde vedblive at fortsætte denne Indretning vilde frembringe bevæbnede Nationer, som kunde være beredte til paa nye at begynde Middelalderens store Vendinger. Denne nye foriginate Tanke beskiæftigede Alexanders Aand i den Grad, at han ikke hørte gierne mere tale om den Europæiske Politik, hvad enten han følte en virkelig Modbydelighed derimod, eller han troede at maatte antage dette Skin. Midt under disse Beskjæftigelser bortkaldte Forsynet denne Monark, som var saa mærkværdig, ja i mange Henseender saa skikket til at opvække Forbauselse og hvis lange Regiering vil stedse udgiøre en stor Epoche. Hans Død kan blive en Kilde til meget store Begivenheder i Polen, Grækenland, ja i hele Europa. Ere vi forberedede dertil hvilken Rolle ville vi, hindrede ved de ulykkelige Finance-Operationer, spille i Europa. (Der kan være noget i denne Yttring. Man sporer tydelig heri Hr. v. Vileles Antagonist.) Man lovede Fred og assurerede Nationernes og Souverainernes Liv, ligesom de ikke stode i Guds Haand. Jnden faae Maaneders Forløb er Amerika bleven republikansk, Brasiliens Skjebne er bleven forandret; Ruslands Keiser er død; og er det Alexanders Efterfølgers Villie, saa kan han forandre Europas Politik og Nationernes Skjebne.