Viborger Samler, 1848-01-24
Udenlandske Efterretninger. Frankerig. Af de Talere, der have taget Ordet i Pairskammeret til Fordeel for det sprængte Sønderbund, maa udhæves Grev Montalembert. Greven dadlede Ministeriet, fordi det først havde opmuntret og senere svigtet Sønderbund. Ved Radicalismens Seier i Schweiz truedes Europa nu af en ny Jnvasion af Barbarer – nemlig af de Liberale. Han sammenlignede de Liberales Færd i Schweiz med de sidste Rædselscener i Galizien; paa begge Steder var man gaaet umenneskeligt frem, paa begge Steder havde man paataget sig Maadeholds-Masken. Jtalien truedes, og Tydskland var allerede smittet af Schweiz's Exempel, og som et Exempel anførte han Straus's "Leden Jesu." Derefter udkastede Taleren et skrækkelig Billede om de Rædselscener, hvori de Liberale havde gjort sig skyldige efter deres Seier i Schweiz; hvorledes de havde forjaget Ordens Broderskabene, paalagt dem Penge straffe, undertiden større end deres hele Formue; de ædle Munke i St. Bernhard Hospitzet havde man bestiaalet, udplyndret og bortjaget; Druey havde i Canton Waadtforbudt al Gudstjeneste; Pressefriheden var undertrykt Valgretten var krænket; de helligste Rettigheder traadte under Fødderne. Endelig havde man grebet til det meest forhadte Middel, – til Confiscation, en Straf, som endnu kun fandt Sted i 2 Lande. Allerede havde det, der havde fundet Sted, fundet Gjenklang i Frankerig, og ved Reformbanketterne havde man jublet over Landdagens Seier og hædret samme under Benævnelsen af den europæiske Radicalismes Seier. Derefter gjorde Greven et bittert Udfald paa Lamartine, der gjorde Historien til en Roman, og forgiftede Folkets Hjerter og Gemytter. (Levende Bifald). Man priser Radicalismen, men Radicalisme var intet Andet end den til Yderlighed drevne Despotisme; den var intet Andet end politisk og religiøs Jntolerance; Radicalisme var en systematisk Foragt for Menneskeheden. Men Humaniteten var høiere og mere end alle Partier, og han (Montalembert) var stedse bleven Humaniteten og Friheden tro. - Hamb. Correspd. tilføier: "den veltalende Greves Tale vakte Sensation; Guizot gnider fornøiet sin Hænder, og Ministrene udraabe hver Gang, at den ædle Greve fortæller om en ny af de Liberale begaaet Udaad i Schweiz: Tres bien, tres hien!" J Slutningen af sin Tale angreb Montalembert ogsaa den engelske Udenrigsminister (Lord Palmerston), Patronen og Protectoren for Schweizerliberalerne. "Lord Palmerston, sagde han, har ombragt den store Kolettis; han har overalt forraadt Friheden; han beskytter i Schweiz Anarchiet, saaledes som han nærer og understøtter det i Grækenland og i Spanien. Men ustraffet kan dette ikke gaae hen, og Gjengjældelsens Time vil ogsaa komme for England. Han kom derefter til at omtale Ministeriet Guizots Politik; han erkjendt dette Ministeriums gode Hensigter; det havde udviklet en ypperlig Theorie; det havde fremmet Landets indre Velstand, revet Masken af de Factiøse, der, fældede til Jorden, grebe til de meest fortvivlede og forbryderske Midler, for om muligt atter at komme til Kraft; men Ministeriets svage Optræden i den udenlandske Politik havde ikke svaret til dets Hensigter. Ministeriet havde viist sig svagt i Krakau, svagt i Ferrara, svagt i Schweiz. Rask, kraftfuld Jntervention havde været det franske Ministeriums Pligt, og denne Pligt havde det forglemt. - Han endte sin Tale med de Ord: "Radicalismens Banner, som J have beseiret i Aaret 1831 og 1834 i Paris og Lyon, vaier atter høit og seierrigt hiinsides Jura og truer Frankerig. Jeg besværger Ministrene om at fatte en fast energisk Beslutning og at vise saaledes at Kraft og Behjertethed ikke blot findes hos det Onde. Under levende Bifaldsyttringer forlod han Tribunen, og Guizot erklærede nu, at han vel ikke deelte aske de Meninger, den ædle Greve havde yttret, at han mavnligen protesterede imod de Bebreidelser, som Greven havde gjort Ministeriet, men at han ydede sin varme Tak for de store og nyttige Sandheder, som han havde yttret om Schweiz. (Meget godt Meget godt.). - Mødet afbrødes; Pairerne danne en Halvkreds om Ministrene af converserende Grupper. Kongens ældste Søn - Hertugen af Nemours gaaer hen til Greven og synes at ønske ham til Lykke, ogsaa Cantsler Pasquier og Hertugen af Broglie complimentere Taleren. – Mødet aabnes atter. Grev d'Alton Shee forlangte Ordet for at gjendrive Grev Montalembert, ogsaa Cousin protesterer med Kraft imod denne Bagvaskelse angaaende Schweizerregjeringen. Desuagtet voteres af Kammeret Trykningen af Montalembert Tale. Derimod omtaler Børsenhalle" at Ultramontanismens veltalende Forsvarer i Pairskammeret, Grev Montalembert, holdt en saa begeistret Tale, at Kammeret, hvori saa mange udlevede gamle Herrer sidde, blev saa henrevet at det allerede vilde beslutte Trykningen af Montallem berts Tale, da det endnu itide lykkedes Cousin at omstemme Kammeret, der ved et Decret om Talens Trykning vilde have erklæret Montalemberts Tale for det officielle Udtryk af Kammerets Mening med Hensyn til Edsforbundet.