Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1829-03-27
Storbrittannien. Emancipationsbillens anden Læsning naaede sig ikke den 17de og rimeligviis heller ikke næste Dag. Sir Knachthull, og Hr. Bankes talede imod, Skatkammerkantsleren og Lord Castlereagh for den. Men især gjorde en udførlig og sindig Tale, hvormed det nye Medlem for Newark, Hr. Sadler, debuterede, stort Jndtryk. Han bekjendte reentud at den protestantiske Forfatning i Engelland aldrig har været i større Fare, og uagtet det intet nyttede, vilde han blive den troe til Enden. Den store Masse af Folket, der ikke var saa uvidende eller bigot, som Nogle paastod, tænkte ligesaa. Jrlands Ulykke var ældre end Reformationen, den skrev sig fra, at det var et erobret Land, og Engellands Brøde var, stedse at have behandlet det saaledes. Emanci pationen vilde ikke berolige det. Man maatte give det menneskekjerlige Love, indføre et fornuftigt Fattigvæsen og en kristelig Opdragelse, skaffe Folket Arbeide o. s. v. "Jrland beder Eder om en Fisk og J give det, en Slange, om Brød, og J give det Emancipationen. Alle foregivne Garantier betyde intet, da en Katholik kan blive Førstemminister. Kongens Post skal, som det synes, blive protestantisk, men en bigot Katholik kan bane sig Vei til ham og blive Vicekonge over Kongen. Alle Undersaatter tilstaaes Samvittigheds frihed, kun Kongen ikke. Ham tage Ministrene ikke i Betænkning at udraabe for den eneste Slave i hele Riget. Vil Jngen Anden, da vil jeg optræde, og foreslaae, at Kongen ikke skal blive en Undtagelse fra den almindelige Emancipation og hans Religionsbekjendelse være lige saa frie som Andres. Fordi Hr. Peel har omsadlet, have de af ham forhen anførte Grunde imod Emancipationen ikke tabt deres Kraft i Landet, og det er nu for Ministrene den tungeste Opgave at besvare sig selv. Enhver seer Tingen fra sin Side. En siger, at Man har Jntet meere at frygte at Pavedommet, en Anden synes det saa farligt, at Man maa give efter for det; en Tredie siger, at dets Aand har forbedret sig, en Fjerde, at den er bleven uforandret. Et Partie troer at ville befæste den herskende Kirke, et andet haaber paa dens Fald. Men Protestantismen er Skiven, som alle disse Pile ramme. Den nuværende Tid er den minde passende, fordi det er forsilde. For vilde Man have modtaget Emancipationen som en Naadesbeviisning, nu som en retmæssig Fordring. Hvo har foranlediget Splid i Kabinettet? De, der gjerne vilde udstøde Enhver af Kongens og Landets Tjeneste, som ikke strax bifalder deres forandrede Planer. Gode Gud? Saa tale de samme Ministre, som for knap 2 Aar siden hang saa samvittigheds. fuldt ved den samme Sag, jeg nu forfægter, at de hver og En forlod Kongen, for ei at tjene under Emancipationens Beskytter. Hjertelig beklager jeg min Deel i det kunfor vel lykkede Forsøg paa at jage hiint ædle Offer (Canning) til Døde - en Ziir for Engelland og Verden, hvi Veltalenhed ikke havde sin Lige, hvis omfattende, kraftfulde Aand, lige udrustet med Kundskaber og Snille, havde ofret sig Fædrelandets Tjeneste. Og det var den Mand, med hvem de nærværende Ministre ikke kunde virke i Forening, af den samme Grund, som nu geraader dem til Skam Neppe fremviser Fædrelandets Aarbøger et afskyeligere Blad. Men Fred med hans Minde, Han sank; men hans Aand lever, og hæver sig triumferende over hans overlevende . . . . . .. hvad skal jeg kalde dem. Det maa Deres egen Samvittighed sige. Det brittiske Folk vil ikke meere rette sig efter hine forgyldte Veirhaner, som idag vise paa Sandhedens Polarstjerne og imorgen vende den Ryggen. Jeg veed, hvor dyrebar den protestantiske Forfatning er alle Engellænderes Hjerter. Jeg lovede at forsvare den, da Man sendte mig hid, og jeg agter at holde mit Ord. Den vil leve, endskjøndt dette Huus, engang dens Vugge, nu truer med at blive dens Grav. Gaaer den under; nu saa kalder jeg Gud til Vidne, Folket er uskyldigt. Betænke Vi endelig Husets Kompetenz i denne Sag, da har det ingen Ret til, uden Folkets Samtykke at skride til slig en Modrevolution. Den protestantiske Konstitution blev indført ved et eget Konvent, og uden samme Formalitet har Jngen Ret til at berøve Folket den. Parlamentet er hverken berettiget eller kompetent til at forandre Konstitutionens oprindelige Grundformer, ligge saa lidet som Vi have Ret til at udstrække vor Post paa Livstid eller gjøre den arvelig. Sæt, at Vi bleve enige om, at ophæve det repræsentative System, eller Jurys! Endnu tydeligere ere vore Fuldmagter indskrænkede i Henseende til den protestantiske Konstitution. Derpaa aflægge Vi en høitidelig Erklæring, og min er for nye til, at jeg kunde have glemt den, om ogsaa Andre have gjort det. Vi have følgelig ingen lovlig Magt til at aabne Dørren for Papisteriet. Dertil har Folket ikke skikket Os hid. Dets Stemme lyder i dets talrige Bønskrifter, &c. Saaledes vilde det være den største Ubillighed, at udlede enhver Betænkelighed i denne Sag fra Uvidenhed eller blind Jver, aldenstund den gamle Læremester, Historien, bedste kan sige, hvor ofte Religionen brugtes som et Skalkheds Skjul, for verdslige Hensigter, og Man veed, paa hvilke Piller Præstevælden i den katholske Kirke støtter sig, saasom Coelibatet, hemmeligt Skrifte, Aflad a.; aldenstund Man veed, hvor uafladelig den stræber at herske over Regjeringerne og danne en Stat i Staten. Derfor Hæder Hver den, som efter sin Overbeviisning fremmer en god Sag; men dobbelt Hæder den, som ikke letsindig, eller blot for at hylde det Nye, sætter Menneskehedens allerede dyrekjøbte Goder paa Spil! Hiin Frygt maa det vel og tilskrives, at Man ikke har fundet det overflødigt, i den nye Bill at forbyde alle katholske Processioner og Ceremonier paa det strængeste, og i det trykte Expl. anfører en Regents Post i Kongens Fraværelse blandt dem, som ikke maae besættes med nogen Katholik. Ogsaa begynde selv de lavere Klasser at behandle Protestanterne som Overvundne, hvorpaa de irlandske Frugtsælgersker have givet Exemplet ved at svare Politiet, der ikke vilde tillade dem at spærre Gaden for Andre: "Hertugen af Wellington har sagt Os, at Vi ere ligesaa gode (men derfor ikke bedre) som J. Han fægter for Os og Vi give Jer og Lordmajoren Fanden." Ja! de stakkels Æblekjerlinger vare saa henrykte over Emancipationsbillen, som om Paven selv var kommet hertil. J Leedshar den bekjendte Cobbet i opslaaede Plakater bedet sine Landsmænd erindre: at i de katholske Tider var der ingen staaende Hær i Engelland, og dog erobrede det Frankerig. Den katholske Klerus underholdt de Fattige, Enker, Faderløse, Syge, Skoler &c., (vel at mærke af Tienderne og Kirkernes øvrige Jndkomster, som dog vel gik fra Folket!). hine lykkelige katholske Tider kjendtes hverken til Fattigskat eller Arbeidshuse (men desbedre til Jnqvisition, Tortur og Baal!), saalidet som til Skatter paa Øl, Malt og Lys, eller Nationalgjeld. Engellændere, betænker det, og J ville da handle som Ret er!