Aalborg Stiftstidende, 1830-12-08
Saaledes hedder det fra Lüttich, at Belgierne i Forening med 3000 Frivillige fra Løwen havde angrebet og slaaet Hollænderne efter en blodig Fægtning. Dette Rygte bekræftes endogsaa i en senere Skrivelse med det Tillæg, at man havde overrumplet den hollandske Leir, gjort mange Fanger og erobret en Deel Kanoner. Man angiver Tallet af de første til 2000 Mand og Kanonernes til 34. Om denne utrolige Fægtning vil man vel, om den virkelig har havt Sted, snart erfare det Nærmere. Meget tilfreds synes det revolutionaire Partie i det Hele ikke at være med Vaabenstilstanden. Den er vel ogsaa fra deres Side gjort Tropperne bekjendt, men man er langt fra at antage, at Freden vil følge saasnart, eller at Kampen nu er til Ende. Den engang vakte Nationalfølelse, at lie til Vaaben for Landets Uafhængighed kan og maa ikke kjønnes, hedder det, men den maa tvertimod stedse næres, medens man anvender alle Midler paa at opretholde Nationens Mod og understøtte dens Foretagender. Man mener, at maatte iagttage en Holdning, som kan indgyde Ærefrygt og erhverve Revolutionen, den Anseelse, som er nødvendig, naar man ved en Fredsslutning vil opnaae Fordeele. Man mener, at en Fred, som er ledsaget af Bestemmelser, der ere stridende mod Nationens Ønske, ikke vil kunne foreskrives af Magterne og er sikker nok paa, at Nationen, som nu engang er vakt, vil vogte sig for at slumre ind igjen. Jmidlertid synes Tiden nu at være kommen, da Magterne, som man i Congressen kalder de allierede Cabinetter, ville begynde at tale et Ord med. J Lüttich foruroliges man nemlig af det Rygte, at Rusland har erklæret Congressen, at det vilde erklære Belgien Krig, saafremt Familien Nassau blev udelukket fra den belgiske Throne. Man føier ogsaa til, at Frankrig ligeledes har meddeelt Congressen, at det ikke vilde komme Belgien til Hielp, hvis Nassauerne bleve udelukkede. Efter denne Meddelelse, medens hvilken Tilskuerne vare bortviiste fra Galleriet, i Kongressens Forsamlingssal, har Kongressen erklæret sig permanent. Dens Grunde, til ikke at tage Hensyn paa slige Erklæringer, have fornemmelig bestaaet i Frygt for, at man vilde gaae videre i sine Fordringer om den begyndte med at give efter for nogle af dem. Lod man sig i Dag overtale til at vælge Prindsen af Oranien, vilde man vel i Morgen blive anmodet om at knytte et nyt Baand med Holland, og derpaa vilde man vel snart erholde en officiel Forskrivt, i hvilken Form man skulde redigere sin Grundlov. Enhver nye Betingelse vilde blive et nyt Ultimatum og Enden paa saadanne successive Forhandlinger et nyt Trældoms-Aag. Jøvrigt har dette Frankrigs velmeente Raad, at man i det mindste ikke skulde udelukke alle Medlemmer af Familien Rassaufra Regjeringen, for at undgaae Krig med de fremmede Magter og at Frankrig ønskede, at man, om endog blot for Øieblikket, maatte udsatte denne Qvæstions Afgjørelse, vakt en frygtelig Larm i Kongressen, hvor Lidenskaberne ved denne Leilighed rasede med samme Magt og Tøileløshed, som i National Conventen i den første franske Revolution. Hvor friStemmesamlingen har været, kan man slutte deraf, at de ivrigste Demagoger erklærede dem for Fædrelandets Fiender, som stemmede imod den regjerende Families Uddelukkelse. Ved denne Bestemmelse synes nu imidlertid Loddet kastet og vi vende os til Efterretningerne fra de allierede Magters Stater, for der at see hvad der rimeligviis forestaaer.