Berlingske Tidende, 1820-11-20
Den 7de blev der i Overhusets Commission paa Grev Liverpools Andragende - tvertimod den sædvanlige Fremgangsmaade - ikke handlet og Billens Conclusion, men om Jndledningen. Lord Shaftesbury, som Præsident, forelæste enhver Phrase for sig, og i Grev Liverpool foredrog de Forandringer, som fløde af Vidnernes Forklaringer. Nogle foranledigede Debatter; men til Slutningen i bleve de alle antagne uden Stemmegivning. Derefter kom man til Conclusionen (Straffe=Clausulen) og Punctet og Egteskabs=Stismissen foraarsagede en lang Debatte. Erkebiskoppen af York sagde: han kunde ikke give sit Minde til denne Clausul. Ægteskabet var ikke en blot borgerlig Forening men en religiøs Forbindelse, hvorfor han tog Guds Ord til Rettesnor ved at forkaste Clausulen. Jøvrigt, skiønt han som Lovgiver, 3 talede mod Billen, maatte han dog ifølge Vidnesbyrdene uden Betænkning sige: at naar han blev opfordret til at sige sin Mening e blot som Dommer, vilde han erklære Dronningen for skyldig. Jmidlertid havde han dog aldrig dadlet de foreslagne Forholds se regler, og bad ogsaa endnu, at Deres Herligheder aldrig i deres Li maatte komme til at beklage, at de nogensinde ere dem forelagte - Biskoppen af Chester sagde: Han havde, da Ægteskabsbruddet syntes ham beviist, stemt for den anden Læsning; skiønt kuns under et den Forudsætning, at Skilsmissen blev forkastet. - Erkebiskoppen, af Canterbury: Han saae sig forpligtet at sige, at Stilsmisse paa Grund af Ægteskabsbrud ikke vare imod Guds Lov, hvilket han er gjorte sig Umage for at bevise ved Citationer af Skrifter og ældre og Rettergangstilfælder, og stemte for Stilsmissen. - Biskoppen af Wørrester stemte imod Clansulen. - Biskoppen af Claudaff for samme, ligesom ogsaa biskoppen af London, der ikke kunde finde nogen Grund til at udelade den. - Grev Landerdale: Clausulen maatte bortfalde, fordi den ikke stemte med Jndledningen, og Kongens ikke kunde paastaae den, uden at ogsaa Hans Opførsel blev under. søgt, ifølge den almindelige Ret, som han i dette Tilfælde var underkastet ligesaa godt som Dronningen. - Lord Darnley forkastede Clausulen saavelsom hele Billen. - Grev Donoughmore stemte for Clausulen. - Grev Harrowby sagde: Han fandt en stor Meningsforskjellighed angaaende Clausulen saavel mellem Prælaterne som Juristerne; hans egen Mening havde fra Begyndelse. af været: den Statsmarme, som havde gjort Processen nødvendig, var ikke anvendelig paa Skilmissen, hvortil hverken Guds eller Husets Love i almindelige Tilfælde berettigede. - Grev Fitzwilliam forkastede Clausulen i en lang dale: Lovgivningen, sagde han blandt andet, havde intet at bestille med at blande sig mellem tvende Ægtefæller, naar hverken den ene eller den an en havde forlangt dens Mellemkomst. - Grev Liverpool erindrede Huset om, at han fra Begyndelsen af havde anseet tilmisse-Clansalen for uvæsentlig: men bestred i et langt Foredrag den Mening, at det skulde være umuligt at afsætte Dronningen, uden at opløse Ægteskabet; f. E. paa Grund af Feldne kunde Afsættelse uden Stilsmisse finde Sted. - Lord Cantsleren fandt, at Skriftsteder vel kunde modtage en lovmæssig Fortoltning, og ofte havde taalt en saadan. All. Lorder, som havde stemt for den anden Læsning, havde ogsaa stem for Antagelsen af Billens emenderende Jndledning, og tillige erkiendt Dronningen skyldig. Han viste, at det vilde være lovmæssig grusømt for det Kongelige Ægtepar, i Forbindelse med Dronningens uundgaaelige Afsættelse dog at lade Ægteskabet vedblive som gyldigt med de dermed forbundne Forpligtelser, og foreslog en Udsættelse, for at erfare de ham omgivende indsigtsfulde Mænds Mening. - Denne blev besluttet til i Forgaars.