Berlingske Tidende, 1807-08-28
Kiøbenhavn er en stor Stad med saanær 100,000 Jndvaanere, og Omstændigheder, som de nu værende, sætte Sindet i Bevægelse paa alle disse Hundredetusende, og alle dømme og tale derom, hver paa sin Viis. Ligegyldig kan det ingenlunde være, hvorledes dette skeer; thi bliver Manges Dom og Tale overeensstemmende, da handles derefter, og Handlingerne ere dog intet mindre end ligegyldige. Det er da nok ikke af Veien at drøvte enkelte Meninger, om nogle af de Omstændigheder vi nu leve udi- Vor Kronprinds, der i saa overvættes høi Grad fortiener, og unættelig ogsaa har al Folkets største Agtelse og varmeste Kierlighed, han ilede med forhavsende Anstrængelse og Skyndsomhed til os, fra den Lands Egn hvor hans Nærværelse er saa høist nødvendig; han anordnede, hvad fornødent og mueligt var og ilede med samme Hurtighed til bage til Stedet, hvor han ei kan undværes. Nu klage mange over, at vi Kiøbenhavnere savne den elskede Førstes Nærværelse, og Klagen kan komme af Hiertets Fylde, af den faste Tillid vi have til Tronarvingens store Siel og utrættelige Jver for Alles Vel. Klagen er da tilgivelig; men bør man ønske at Prindsen nu var i Kiøbenhavn, Saare visseligt og rigtigen forudseende var det, at han strax forlod Byen. Eller vilde man, at han, som alt vort Haab hænger ved, skulle blive der, hvor han inden til Dage var rundt om afskaaret fra al Danmark og Norge, fra det hele Europa, hvis Fyrster ære ham høiligen. Jngen Underhandlingen kunde da finde Sted; ingen Foranstaltninger udenfor Hovedstaden giøres; thi saa lumskelig var Anlægget gjort, at Sielland var omringet, inden man anede Mueligheder, af den vidunderlig overspændte Fordring, som man nu vil tiltvinge sig med Magt. Vilde man ønske, at den ædle Mand, der vaager for Dannerfolket mere nidkier end den drivtigste Borger vaager for sit Huus, at hans Virksomhed, var indskrænket til Kiøbenhavns Forsvar allene, Nei, lader os heller glædes over, at Haan, som hviler ikke, som forsømmer intet, at han kan virke ubehindret. Lader os skiønne paa den Jil, han kom med, og ordnede, og befor gede, hvad mueligt var, og da lagde sine Planer, sine befalinger i Hænderne paa Mand, hvis Troskab og Di lighed endog det sletteste Menneske neppe drager i Tvivl, Vel os at vor Bestyrer er omringet nær og fiern af den kiekke Dannerhær, og ikke af den treskelig handlende Fiendemagt. Ganske anderledes var det 1658 da hele Danmark var i Fiendens Vold, og Kiøbenhavn det eneste Sted endnu der kunde forsvares; da var det nødvendige og priseligt, at Fredrik den tredie blev tilstede, og hialt med at forsvare den eneste Levning af Dannerriget. - Fiendens Adfærd er en anden Gienstand for almindelig Omtale. De paastaae at komme som Venner, at ville bevare os fra at maatte give efter for en anden Magts Fordringer; de fare fredelig om i Landet, betale og betalerigelig hver den der heller sælger til dem end til sine Landsmænd; de dvæle med et Angreb, lade endog Skibe løbe ind i Havnen. Og hvad damme vi da derom? Hvad øn skeer Fienden vi maatte dømme derom? At Engelland er Ven af det danske Folk, det vil kun bevæge Regieringen at indgaae en billig Fordring. Og denne billige Fordring er af ingen Betydenhed, det forlanger kun den hele danske Krigsflaade, Landenes tryggeste, tidt prøvede Værn, kunden forlanger det sig udleveret. Og leveres den ikke, da vil de tage den med Magt ved at giøre sig til Herrer over Kiøbenhavn. Dette er Engellændernes venskabelige Fordring. Nu skal det hedde, de ere Venner af det danske Folk, de vise sig jo ogsaa saa fredelige, kun Regieringen have de at bestille med, Saa skal efterhaanden Tanken bilve almindelig, at Regieringen er et, og Folket er et andet. Stemningen skal blive hos de Fleste, at man burde tilstaae disse saa venskabelige Folk deres ring: Begiering, og lade dem tage og raade for Flaaden. Man kan ei vare sig at tænke paa den gamle Fabeli da Ulvene tilbøde Faareflokken Fred paa Vilkaar af at udlevere disse slemme Hyrdehunde. Hundene udleveertes, og hvad der blev af den ubevogtede Faareflok og af Hyrden selv det behøver man ikke at sige. Folk og Regiering, Regiering og Folk ere eet. Forræder er den der tænker anderledes. Hvad Regieringen foranstalter er til Folkets Vel; til Folkets Vel tilstaaer eller afslaaer Regieringen; og uhyre er den Fordring, at udlevere den danske Flaade til Engelland, og derved erklære sig mod Frankrig, der nu staaer i Forbund med det hele øvrige Europa. - Hos een eller anden kan reise sig den Tanke: Landmanden, som Fienden drager om iblandt, skaanes, skeer ingen Overlast, men Kiøbenhavns Jndbyggere maae døie mangehaande Møisommeligheder og Trængsler. Mue ligt det volder Klage hos den der ikke kan tænke længere ud end paa sig og sit Huus. Men, hvad forlanges, Flaaden. Og Flaaden ligger i Kiøbenhavns Skiød, Kiøbenhavn maa da forsvares, og forsvares nu, som i hine Tider, ved sine kiekke Jndbyggere. Og bidrager da Landmanden intet dertil, Er her blandt den ikke saa ringe Soldater, hob mere end et Regiment Fremmede, Ere ikke de andre Landmærd; og en betydelige Deel, Landmænd der al have udtient deres Tid, men nu som Landeværn hielpe af forsvare Kiøbenhavns Vorde og Havn. Om det ædle Borger ind fortjage hver Misundelse. Tanke, og hver Kleimodigheds les. svares maae Kiøbenhavn, og hos der endnu har Kraft i Arm, vil ikke unddrage sig fra at bidrage til dette Forsvar. Kronprindsen, var Fredrik, er sikke blandt os, men efter hans Anordninger skeer, hvad den skeer. Og maae da endelig Regenten være tilstede i en Fæstning, naar den skal forsvare sig godt og længe, Holdt er Dantzig, og ydermeere Kolberg sig saa længe, uagtet deres i Regent var langt, langt fra dem, Kiøbenhavn kan forvare sig, det har man seet tre, fire Gange, og Kiøbenhavn vil forsvare sig, og bekræfte den brave Pepmanns Jord: "Naar Kronprindsen kommer til os igien, vil han gjenkiende os, og kiendes ved os. - Fre digt Mod er i vore Soldater og freidigt Mod i vore Borgere, og ikke vil det dæmpes med Snak. Alligevel var det bedre, der snakkedes mindre og taledes mere. Jsær bør man kalde Snak, hvad vel stumdum høres af en og anden, at man kunde have gjort og burde have gjort det og det. Latterligter det, naar vi private Folk, der vel forstaaer os hver paa sin Haandtering, men ikke have lagt os efter Regieringskonsten eller Forsvarsvidenskaben, latterligt, naar vi ville vide bedre hvad der bør giøres, end de hvis Kald det er, at styre Regiering og Forsvar. Latterligt er det, men det er skadeligt tillige. Menig Mand kan høre saadan Snak, og derved blive vaklende i sin Tillid til Regieringen, og det er vist ilde. Tillid til børnet Folk altid have, om end Regieringen var langt fra saa klog og saa faderlig, som den danske. Godt og raadeligt var det da, at holde sig fra den taabelige Jndbildning, at forstaae Tingene bedre end de, der sattes til at bestyre dem. Heller ville vi føle taknemmelig Glæde ved at see, hvad det er gjort og foranstaltet mod det saa lønligen anlagte, og saa overraskende udførte Overfald. Og naar med dette Sind- og disse Følelser, da enhver gjør hvad han kan, da er Haabet klippefast, at den høistretferdige Sag vil vinde, under Bistand af Ham, i hvis Hænder Kongernes Hierter ere som Vox. Ham der leder Menneskernes Sind og Tanke som Vandbække. Abrahamsom. Under Fægtningen i Søndags, som i sit Slags var sielden, da Angreb og Forsvar for den største Deel skeete med Bomber, bleve de engelske Linieskibe norden for 3 Kroner, liggende i uforandret Stilling, paa et nær, som krydsede foran dem. Dog gjorde nogle af dem engang Seil løs, som om de ville lette. Det samme gjorde ogsaa i Begyndelsen de 4 engelske Linieskibe, der i nogle Dage havde ligget ved Sydenden af Middelgrunden, men ogsaa disse bleve liggende, skiøndt de havde Medvind til Kongedybet.