Berlingske Tidende, 1754-09-27
Extract af et Brev fra Berlin af 21 Sept. Paa Landet her omkring Staden, saa og paa endeel andre Stæder, har yttret sig en Sygdom, som formedelst sin Særhed forvilder mange, saa de ikke veed, til hvilken Classe de skal henføre den, helst siden Tilfældenere ligesaa usædvanlige som pludselige. Patienterne blive paa eengang befaldne med det hæftigste Bug-Vrid, de fornemme til en Kravlen eller Op- og Nedløben udi Arme, Hænder og Fødder, hvilke paa de fleeste imod deres Villie sammenkrympes saaledes, at de kand hverken bruge Fingerne paa Hænderne, eller Tæerne paa Fødderne, eller rette dem lige ud, hvorpaa der bliver en Følesløshed i bemeldte Deele tilbage. De fleeste fornemme til Hovedsvimmel, Tunghed og Dorskhed i Kroppen, saa at de undertiden snakke over sig, eller dog ikke ret kand befinde sig. Somme faae en Slags faldende Syge, andre klage over intet andet end Hiertens Angest, og rase derhos, hvilke vel ogsaa den 4 og 7 Dag døe. Men ligesom jeg nu allerede for mange Aar siden udi meere end een Prorenz har havt Leylighed at observere deslige Sygdom, og alt den Tid nøye har undersøgt dens Aarsager; saa er det faldet mig des lettere, at angive den rette Aarsag til den nærværende. Nemlig det befindes, ligesom den Tid saa ogsaa nu, at de Folk alleene befaldes med denne Sygdom, som have spiist af det Brød, hvilket er blevet baget af den nye Rug, hvor iblandt findes meget Brandkorn. Dette ere langagtige Korn, omgivne med en fiin sort Hinde, som sidde udi Axenligesom de andre Korn, alleeneste at de staae længere frem. Det er en Sygdom i Kornet, og en Virkning af det skadelige, onde, ustadige Veyerligt, og af den saa kaldede Honning-Dug. Disse sorte Korn falde lættere ud, end de andre gode Korn, hvoraf det ogsaa skeer, at, naar Kornet oplegges i Laderne, udgjør denne Brand-Rug gemeenlig den største Part af de udfaldne Korn; men Folk paa Landet ere vante til at tørre det udfaldne Korn i Loen, og bage Brød detaf, hvilket de da æde i sig med des større Begierlighed, og i større Mængde, vel ogsaa mens det er varmt, og ikke ret udbaget, som de holde det for Nyt af Aaret. Dette Brand Korn har deels et dunstigt og flygtigt Væsen hos sig, som indtager Hovedet stærkere, end det raae Opium, deels indeholder det i sig et skarpt bidende Salt, som forvolder i Nerve=Hinderne de hæftige Sammenkrympelser, Smerter, og Jnflammationer. Saadant har jeg ved foretagne Chymiske Forsøg den Tid klarligen godtgjort, og agter i sin Tiid at handle udførligere derom. Denne Brand=Rug giver meere Meel, end den anden, hvorudover Almuen ikke sælder der af: men Meelet seer blaaeagtig ud, og Brødet, som deraf bages, synes ogsaa sorteblaat, og har en meget ram Smag og Lugt. Men denne Sygdom, eller Virkningen af dette Brand=Korn, er ikke saa ubekiendt, saasom derom findes adskilligt udi medicinske Skrifter og Journaler, hvor den gemeenlig henføres under Titel af en Slags Morbo spastico, eller spastco convulsivo sepidemice graffante, eller Motibus paflicis vagis, ligesom den paa de Stæder, hvor den tilforn har yttret sig, kaldes Kravle=Sygen eller Krompe=Sygen. Da imidlertid dog denne Sygdom, eller dens Aarsager, ikke paa alle Stæder ere bekiendte, j der endogsaa ere de Medici, der ikke have oplevet sligt; saa er det en Tieneste, man skylder Publico, at give offentligen Efterretning derom, og i Tide advare enhver for Skade, samt at erindre dem, som finde i deres Rug man ge deslige sorte Korn, at de lade Rugen med Agtsomthed sælde, førend de skikke den paa Møllen. Ja det giøres endogsaa fornøden, at de kaste det afsældede Korn bort, og hverken bruge det til Brændeviins=Brænden, eller til at give Qvæget, saasom ogsaa Creaturene blive syge deraf, men Brændeviinen som deraf tillaves, stiger hæftig i Hovedet, og giørde samme, eller vel ogsaa saadeligere Virkninger, som Kornet selv. (Resten skal følge)