Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-06-19
Da jeg har bragt i Erfaring, at de hollandske Vaffelbagere, som nu igjen ere komne til Kjøbenhavn, have i de forrige Aaringer gjort saa stor og udmærket Lykke, og jeg derhos har ladet mig fortælle, at man i Danmark under alt Udenlandsk fremfor noget Jndenlandsk, hvilket ogsaa er, om just ikke politisk, saa dog cosmopolitisk eller ved densborgerligt, saa har jeg besluttet, i næstkommende Kildetid at oprette en engelsk Pandekage Boutique i Dyrehaugen. Vel veed jeg, at man ogsaa i Danmark forstaaer at lave Pandekager men det har dog ikke den Art, som i Engelland, og jeg er overbeviist om, at enhver Mand af Smag vil finde mine Pandekager langt superbere end de hollandske Vafler, aldenstund den herskende Smag nu er mere for det Engelske og Franske end for det Hollandske, hvilket sidste, hvad Ost og Ducater anbelanger, kan være meget godt, men ellers er meget simpelt. Jeg tvivler derfor ingenlunde paa, at mine engelske Pandekager ville blive foretrukne de hollandske Vafler, thi ei at tale om, at der ligger noget Gemeent og Plumpt i det Ord Vaffel, da enhver veed, hvad varme Vafler &c. have at betyde i et vist Konstsprog, saa ere Pandekager ogsaa ganske passende til Nutidens Smag Der ligger noget saa Betydningsfuldt i en Pandetage, at Franskmændene have valgt den til Ordsprog, og, som bekjendt, sige: quel bryst pour une omelette, – hvilken Allarm for en Pandekage! – hvormed de ingenlunde ville nedsætte en saadan Kages Velsmagenhed, men blot vise dens Uskyldighed og Lethed som Føde. En Pandekage er ogsaa Kronen for alle Kager, ligesom den upaatvivleligen, historisk betragtet, er den ældste blandt alle. Den er, som mange af vore Digter arbeider, vore Philosopher og vore Rigmænd, let bagt, let fortæret og let fordøiet. Jeg kan uden Selvroes sige, at saaledes, som jeg bager mine Pandekager, skal ingen gjøre mig det efter; de er, saa tynde som et Flor og saa gjennemsigtige som et Glas, hvorimod de hollandske Vafler, ved deres bataviske Tykhed og Uigjennemsigtighed røb deres Herkomst fra et Folk, der, som Digteren siger: "boer lidt under Havet. For at skaffe mine Pandekager end større Afsætning og et høistæret Publikums Bifald, maa jeg herved forsikkre, at jeg ikke tager en eneste dansk Jngredients dertil: Melet er engelsk, Æggene lagde af tydske Høns, Sukkeret kogt i Frankrig, Vandet, hvormed Deigen tilberedes, spansk, Correnderne portugisiske, og Brændevedet, hvorved de bages, italiensk. Men ikke nok, at alle Jngredientserne og Hielpemidlerne til Bagningen ere udenlandske, men selv den Kone, der bager Kagerne, og den Pige, der lægger dem paa Fadet, ere fødte Engellænderinder. Udsalgsboutiquen er forfærdiget i Engelland, og forsynet med engelske Jnd skrifter og Sindbilleder. Den bliver foran paa Bakken, og har til Overskrift: Magazin of en lish Paneskes. Prisen for hver Pandekage er 8 s. Vel veed jeg, at man i Danmark sælger dem maaskee for 2 s.; men det høistærede Publicum, haaber jeg, vil betænke, at der er ligesaa stor Forskiel paa engelske Pandekager og paa danske, som paa engelsk Alle og dansk Øl, mellem hvilke sidste Afstanden er saa stor som fra A til Ø. Desuden er jeg bleven underrettet om af omreisende Virtuoser, Konstberidere, Linedansere og Taskenspillere, at i Danmark intet recommanderer en Konstner mindre end billige Priser, og at det eengang er Skik og Brug der, at betale det, som i Hamborkoster 2 til 4 Groschen, og i London 6 Pence, med 5 til 6 Rbmark. Det være langt fra mig at gjøre Forandringer i gamle gode Skikke, og jeg tager derfor ikke i Betænkning at lade mig betale mine Pandekager med 8 tz. Stykket, haabende, at dette ei lidet vil tjene til deres Anbefaling.