Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1790-01-29
Min Oxe var en af de gamle Pihlosopher, mild Taalmodig beskeden forsigtig, (a) ikke nysgierrig efter det, som ikke kom ham ved, men som agtede det nyttige høiere end det skinende og satte alle sine overlæggelser i Viisdoms Øvelse. Maae i ikke nu tilstaae, at en Oxe meget vel kan være saadan en Philosoph. Alle de øvrige af Hjorden vare næsten af samme Beskaffenhed. Jeg ind( altsaa fornærmer ere jo Oxene, naar man kalder et toperagtigt og ubehøvlet Menneske en Oxe. lod mig i Samtale med dem, og en af de vittigste, der allerede havde ædt sig mæt af nogle fortræffelige Urter, var redebon til at svare mig paa mit Spørgmaal. Jeg forundrer mig over eder mine Vener sagde jeg til dem, i ere stærkere, end Menneskene og dog beqvemmer i eeder under deres Aag og Arbeide til deres Tjeneste. Ja hvorfor ikke, svarede Oxen mig: at Arbeide er ikke noget onde, det opvækker vores Appetit og vedligeholder vores Styrke og Sundhed; og til med, saa er alting imellem os og Men skene ikkun en Giengjæld, naar vi arbeide for dem, saa arbeide de igjen for os de lede os paa de bedste Enge og de vaage for vores Sikkerhed, og beskytte os imod de vilde Dyr, de bygge Stalde til os og samle Forraad for os til den Tiid naar det sneer og fryser. Er det da ikke billigt, at vi belønne dem for saa mange omsorger, i det vi ere den behielpelige i deres Arbeide. Men i ere meget enfoldige, svarede jeg troe i da, at Mennesket paatager sig denne omsorg af kjærlighed til eder, han ernærer eder og han feder eder til sin egen Nytte. Det kan vel være sagde min Philosoph; enhver seer paa og søger sin egen Fordeel. Man maae ikke saa nø ge agte derpaa. Naar en Ting tiener os til Fordeel, hvorfor skulde man da vel saa omhyggelig søge efter BevægningsGrunden dertil, dette er jo at aabne baade Port og Dør for utaknemmelighed, og at bringe det smukke Baand, som sammenbinder Giengiælds Pligterne, i Uorden. Hvad os angaaer da gruble vi ikke saa meget i vore undersøgninger. Menneskets omsorg for os er os nyttig og behagelig! vi tiene dem derimod i gen uden Modvillighed, uden Fortrydelse, ja endog med Fornøielse. Men Frieheden sagde jeg - O Frieheden, svarede dette frebenede Dyr; i som nedstammer fra Menneskene, have vel meget at snakke om Frieheden; hvormange tusinde Mennesker maae ikke være Slaver af et eneste Menneske, og undertiden, hvilket er det slemmeste, et Speil af hans Egensindighed, og et beklageligt Slagtoffer af hans Lidenskaber. Vores Hyrde sørger for os han tager sig lagt for at betage os vores Forraad og at lade os omkomme af Hunger. En ubarmhjertig Herre blant Menneskene derimod betager dem ofte deres nødtørftige underholdning, og bekymrer sig lidet om at række dem, som mangle alle Ting, deres Næring. Og dette er endnu det største Onde, at han undertiden forsamler mange tusinde Mennesker og fører dem an til at myrde andre, som ikke have gjort dem noget imod, ja som de ikke engang kjende, og aldrig have kiendt. Til saadan afskyelig Gierning har man endnu aldrig anført os. Hvilke Dyr af et Slag sønderrive eller døde vel hinanden uden Aarsag dette er et Raserie, som man allene finder hos Hundene, hvilke saaledes ere blevne fordervede ved en nærmere omgang med Menneskene. (Fortsettelse følger.)