Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1781-04-27
Efter at have her i Oprigtighed opfyldt de anddommelige Hensigter, indgik vor Skoles værdige Hoved og vise Nr. 258 Rdlr. Bestyrer til sin evige Bestemmelse. - Reppe truede den upartiske Død at udkaste sin visse Lantse, førend Han færdig, ja længselfuld ilede den med smillende Øiekast i Møde. Men er det Pligt, at ære den saavel fraværende som nærværende Fortiente, efter Hans Fortienesters Værd, skulde man da i bebreidende Følesløshed fordølge en Anchersens fortiente Roes, da Han har begivet sig til Lyksalighedens evig grønne Egne; blot er død, for at blive udødelig. O! hvilken yndig Leilighed her for en Musernes Yndling, med værdige Farver og i fuld Afbildning at skildre saa stor en Mands stældne Fortienester. - Jngen hykkelsk Roes, ingen overdreven Lovtale behøves. - Den nogne Sandhed bør, ei høitravende, men med jevne Skridt, træde frem og tale. Ofte skrives, den sande Fortieneste til Fornærmelse, Lovtaler over dem, der neppe vare Besiddere af Fortienesters Skin, og hvis Navne Rygtet har besluttet, snart at overhylle med en evig Nats Dække: - men kunde vi end være de uskiønsomste Tilskuere af en Anchersens Fortienesters Høide, saa skulde dog Rygtet paa sit Tempels Alter indgrave hans Navn med Bogstaver, som end ikke Tidens Magt skal kunde udslette. - Men hvo kiendte en Anchersen, og henrykkedes ikke af Hans Fortienesters Beundring: - Thi var Han ikke udrustet med de Talenter og Dueligheder, og prydet med de Egenskaber, som ere høie og ædle Siæle egne, og som udgjøre den store og Verden nyttige Mands Karakter, – Var ikke Hans heele Liv en Kiæde af prøvede Dyder, - Dyder, som udmærke den ægte Christen, den omme Fader, den retskafne Borger, den duelige lærde og aarvaagne Forstander. Længe at have besiddet et Embede, vil man og skrive paa Fortienesternes Liste; - men er Embedet med Skiødesløshed og Utroeskab forvaltet, hvilken for det dødelige Øye igiennemseelig Række da af Forargelse og Forstyrrelse og Fordervelse. - Hvilket Ansvar, Men hvor høie og glimrende blive da deres Fortienester, som med usvækket Mod og negennyttig Aarvaagenhed have a 250 R. ført deres Embede. Hvilken Strøm af udflydende Vilsignelser. - Og hvilken uskatteerlig Samvittigheds Roes, der omsider modtages af hine evige Glæder, - Men hvo tør rose sig af, at have opfyldt sit Kalds Pligter med en saa hellig Jver, med en saa utrættet, ja beundringsværdig Flid og Troeskab, som vor Anchersen, Og kunde langvarig Besiddelse af et Embede give Fortieneste, hvor faa Liige havde da Han, som i en Nestors Alder var formedelst sine fortrinlige Egenskaber vor Skoles høitidelige Ziir. - Som allerede ni Aar siden helligholdte sit vel forte Embeds Jndelsest: - Da Han gik af Fegt pladsen, omgivet med Laurbærkrandsen: - Da man saae Ham, med en Siæl fuld af glade Henrykkelser, at opløfte sit af Lov brændende Hierte til den naaderige Himmel for dens troefaste Bilstand. Alvorlig Flid og oprigtig Troeskab foreskrives og som Huusholderes og Forstanderes Hovedpligter: - Statens Vel forbinder dertil, og Skriftens guddommelige Myndighed befaler dem. - Og just disse hellige Pligters nidkiære og afbrudte Opfyldelse have ophøiet vor Anchersen til sit værdige Fortrin, gjort Ham fortient af Staten, og vil forevige Hans Navn. - En reen og ædel Hensigt besiælede alle Hans Handlinger; men en mageløs Troeskab adlede dem alle. - Lyksalig den Stat, hvis Embedsmænd tænk og handle, som en Anchersen. Han oversaae sine Pligters vilde Omkreds; Han saae dem og føelte deres Vægt; men aldrig kiølede en fri Betragtning af deres Opfyldelse Hans Hierte; thi Han stod, Tiden viselig inddeelt til hver, altid omgiørtet til deres Fuldbyrdelse; fuldbyrdede dem med den meest brændende Nidkiærhed; - og hvor tabte Hans Siæl sig i hellig Glæde efter deres lykkelige Fuldbyrdelse. Hvor varm og oprigtig var ei Hans faderlige Omhue for de Ham betroede Unges sande Velfærd, – For deres Fremgang i de grundige og skiønne Videnskaber, - Med den helligste Jver søgte Han under de ædle Kundskabers nøisommelige Biebringelse, selv opflammet af Religionens Nr. 26 R. Jld, at give dens hellige Sandheder dybt Jndtryk paa deres Hierteer. - Med de meest levende og stærkeste Farver afmalede Han stedse for dem Dydens himmelske Yndighed; Lastens sorte Afskyelighed, og den Fordervelses Afgrund, hvori den nedstyrter sine blinde Tilbedere, for at bevæbne dem mod Vellystens smigrende Tillokkelser: og for at afskrække dem fra i hendes fortryllende Skiød at inddrikke den søde, men hemmelig giftede Drik. Unægtelig var Han i Gudsfrygt og Oprigtighed og Troeskab og Flittighed og Bestandighed det ædelste, ja ei allene Disciple, men og Lærere det følgeværdigste Mynster: Unægtelig var Han i disse Dyders standhaftige Udøvelse et stort og skinnende Lys; hvorfor Han og, liig den opstigende Soel i sin majestætiske Glands, skal skinne gjennem Evighederne. Jkke mindre gjøre Hans ved utrættet Flid og lærde Undersøgelser forhvervede dybe Jndsigter, udstrakte Lærdom og Veltalenheds Styrke Hans Navn udødelig Ære. - Disse have skaffet Ham Rang blandt Landets store og nyttige Lærde, ligesom de uskatteerlige Velgierninger, med hvilke Han i sit Fag har gavnet Verden, have givet Ham Plads imellem Menneskeslægtens Fædre. Thi Han opofrede sin Flid paa Lærdommens Alter, ei for at glimre med den; ei for at stifte sig et evigt Navn: -Men for ved dens Lys at forædle sit Hierte. - For, overbeviist og Skole Embedets vigtige Indflydelse paa Staten, i sin lærerige Underviisning at udsaae den i sine Disciplers Bryst, paa det den maatte fremspire, blomstre, og i i sin Tid bære de for Staten og dem selv yndigste og gavnrigste Frugter: - For at udbrede den i nyttige Værker; Værker, der bære Præg af Hans i Sprogkundskaben udbredte Jndsigt, og Vidne om det lærde Arbeide, der oplivede Hans virksomme Siæl - endog, indtil Han stod færdig at gjøre det vigtige Skridt ind paa Evighedens klarskinnende Grændser. Daarligt, om jeg vilde befrygte, at en Achersens Æres Glands ved disse matte og svage Træk kunde fordunkles; da den end ikke af den tykkeste Taage paa den blege Misundelses fæle Pande skal kunde formørkes: – Og Han skal ei mangle sin værdige Lovtaler, der bestraalet af Videnskabernes Gudinde skal sætte Hans skinnende Fortienester i deres fulde Lys. Daarlighed, eller op til Viisdom: - Men hvor hæl Thi fra Lærdom gives jo ikkun et Trin, enten ned til dommens herlige og himmelske Skatter, - Derfor bør vi dig opsvinget, prangede Han ved værdig Anvendelse af Viis Navn staae høitidelig opskrevet i Rygtets ærefulde Op flette Ham de fortiente Ærekrandse. - Derfor skal Hans tegnelse, og Hans Efterroes blomstre iblandt os til sildigste Slægter! Odense den 26de April 1781. J. Karup. Historisk.