Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1815-12-22
Efterretningen og Marskal Neys Dødsdom blev ved Telegrafer sendt til Strasburg og andre Rigets Egne. Følgende ere de nærmer, og tildeels opbyggelige Omstændigheder ved hans Henrettelse: Fra Kl. 3 om Morgenen var hans Bevogtelse betroet til Kommandanten i Paris, GrevRochechouart. Marskallen sov ganske trygt, da Pairs kammerets Sekretair, Hr. Cauchy, ved samme Tid indfandt sig, for at oplæse hans Dom. Da Denne vilde gjøre nogle Undskyldninger, afbrød Marskallen ham med disse Ord: Nin Herre, gjør Deres Pligt. Enhver maa gjøre sin. Læs De kun Ved Jndledningen til Dom slutningen raabte han utaalmodig: "Til Sagen! Ti Sagen!" Der hvor Loven om Kronens Arvelighed anførtes imellem Grundene, sagde han: Denne Lov kan ikke anvendes paa mig. Den er gjort for den keiserlige Familie. Da hans Titel blev oplæst, sagde han Hvortil alt Dette? Mikel Rey - og en Haandfuld Støv. Det er Alt!" Efter Dommens Oplæsning spurgte Sekretairen to Gange: "om han ikke ønskede en Geistlitil sig, men fik det afslaaende Svar: "Jeg behøver ingen Præst, for at lære et døe, Han bestemte Klokker, imellem 6 og 7 til at tage Afskees fra sin Kone og Børn"Jeg haaber - tilføiede han til Sekret iren - at De Deres Brev ikke melder Marskalinden, at jeg er dømt. Jeg selv vil underrette hende om min Skjebne. Hr. Cauchy begav sig derpaa bort, og Marskallen kastede sig i fuld Praklædning paa Sengen. Det er en Sandhed, at han strax sov ind Klokken 4 kom Marskal inden, ledsaget af sin Søster, Madame Gamon og 2 Børn, hvoraf det ældste kunde vær imellem 11 og 12 Aar. Ved Jndtrædelsen faldt den ulykke, lige Kone i Besvimmelse, hvorpaa fulgte Smertens Taarer. Afskeden var yderst rørende; ogsaa Madame Gamon laa paa Knæe for Marskillen. Børnene vare truse og søre, modige, men græd ikke. Marskallen talede længe, men ganske sagte med den. Derpaa reiste han sig pludselig, og bød sin Familie at forlade sig. Da han nu var allene med Vagten og gik ov og ned i Værelset faldt det en vakker Brenadeer ind at tiltrie ham saaledes: Norske, skulde De ikke tænke paa Gud i nærværende Øieblik, Det er altid en herlig Sag at være forligt med sin Gudt. Dette Ord rystede Marskallen, og efter en Pause sagde han: "Du ha Ret; ja! Du har Ret. Man bør der som ærlig Mand og som Kristen. Jeg ønsker at see Præsten ved St. Sulpice=Kirken." Den brave Grenadeer lod sig dette ikke sige to Gange. Præsten blev hentet, var i 3 Aarteer ene med den dømte, og ved hans Bortgang bed Marskallen at maatte see ham igjen i sine sidste Øieblikke. Han lovede det og kom atter Kl. 8 1/2. En halv Time efteromklædte Marskallen sig og tog en blaa Kjole og rund Ha paa. Da de kom til Vognen nødte han den Geistlige til at stige først ind sigende: "Jeg vil snarere end De være hist oppet. To Gensdarme-Officerer satte sig paa Bag sædet. Da Man kom hen ved Observatoriet, hvor Exetutionen skulde gaae for sig, blev Marskallen, der formodede at Man vilde have bragt ham til Grenelle, Sletten, noget overrasket. Han omfavnede derpaa sig Skriftefader, og gav ham sin Daase, for at tilstille Marskalinden den, samt nogle Guldstykker at uddeele til de Fattige. Med faste Skridt gik han nu hen til den bestemte Plads, og da han var nær ved Muren, vilde har tale om sin Proces og den afsagte Dom; men da Generalen, som havde Kommanden over Detaschementet, befalede Soldaterne at gjøre deres Pligt, sagde Marskallen til dem: "Kammerater, lige paa Hjertet!" Dette var hans sidste Ord. Hatten holdt han i den venstre Haand- og lagde den høire paa Brystet. Paa et Tegn af den kommanderende Officeer foldt han truffen af 12 Kugler. Paa Retterpladsen var neppe 300 Mennesker nærværende da Nængden var løbet April til Grenelle=Sletten. Et Qvarteers Tid efter blev Liget bragt til Hotel de la Martinite og næste Morgen Kl. 5 1/2 i en Ege= og en Blyekiste til Kirkegaarden paa en Liigvogn, lidsaget af en Sørge kareth og endeel andre Karether, efterat Nonnerne i Hittebørnshospitalet hele Natten igjennem havde bedes over Liget.