Jyllandsposten, 1838-06-04
Den kgl. Commissarius tilkjendegav, at han efter den Gjenstands Natur, hvorom her handledes, helst vilde aldeles afholde sig fra al Deeltagelse i Discussionerne desangaaende, men at han dog, i Anledning af enkelte Yttringer fandt sig opfordret til at gjøre et Par bemærkninger. Saa kjært det end maatte være ham, at Forsamlingen fandt Trang til at udtrykke sine taknemmelige Folelser i Anledning af den kgl. Kundgjørelse, troede han dog ikke, at det vilde blive mistydet enten af Kongen eller af Folket, om Forsamlingen desuagtet besluttede sig til ikke at udtale disse Følelser i den Form, der var kommen under Spørgsmaal; thi hverken Kongen eller Folket vilde have Anledning til at forklare sig dette af Mangel paa Erkjendelse af det, der er virket i Overeensstemmelse med Stændernes Raad og Petitioner, og det saa meget mindre som der kunde være mange andre Grunde, hvorfor Stænderne, med al Varme i disse Følelser, kunde finde denne Maade at udtrykke sig paa mindre passende. At Kongen havde givet Svar paa alle Stændernes Andragender, var iøvrigt Noget, som Allerhøistsamme stedse havde anseet som noget, der hørte til Jnstitutionens Væsen, ligesom det og hjemles i Anordningen 28de Mai 1831 8 5, og at Jndholdet og Tonen i den kongelige Bekjendtgjørelse havde vakt glade og taknemmelige Folelser hos Hs. M. troe Provindsialstænder, vilde vist være Allerhøistsamme særdeles behageligt, men vilde ogsaa uden nogen Adresse kunne komme til Hs. M. Kundskab. Dersom Sagen blot var betragtet fra hiint Synspunkt, skulde Commissarius imidlertid aldeles ikke have blandet sig i Discussionen; men da enkelte Yttringer, hvis han ei havde misforstaaet dem, syntes at gaae ud fra den Forudsætning, som om Forsamlingen skulde gjøre sig det til Regel, stedse ved Stændernes Aabning at udtale sig over hvad der i Mellemtiden siden den nærmeste foregaaende Samling fra Regjeringens Side var foretaget, enten med Hensyn til de under Stændernes Virksomhed hørende Anliggender, eller end- og i en større Almindelighed, saa kunde han ikke andet end være enige med dem, som fandt, at dette ikke stemmede med Jnstitutionens Væsen. En saadan Adresse, som man i enkelte constitutionelle Stater, dog ikke engang i alle, efter den foregaaende Throntale indgiver, har nærmest Hensyn til ved en af den ene Deel af den lovgivende Magt udtalt Overeensstemmelse eller Uovereensstemmelse med de af Ministeriet antagne Grundsætninger, enten at styrke det eller bevirke en Forandring i samme, og passer sig saaledes aldeles ikke til vor Forfatning. Dette kunde vist heller intet Medlem af Forsamlingen antage; men selv hvad der kunde udtydes saaledes burde udentvivl omhyggeligt undgaaes, og Commissarius var overbeviist om, at dette og vilde skee, hvis man besluttede at indgive en Adresse. At der med Taksigelsen kunde forenes Yttringer og Forhaabninger kunde der vel i Almindelighed Jntet være imod, men ordentligviis vilde dog vel Stænderne af Petitionsveien have et bedre Middel til at anbringe deres Ønsker. Forsaavidt der navnlig var talt om en Communalforfatning for Landet som Gienstand for et saadant Ønske, saa havde det ikke været hensigtsmæssigt fra Regjeringens Side at fremkomme med noget Lovudkast desangaaende, førend Communalloven for Kjøbenhavn og Kjøbstæderne i Hertugdommene var bragt istand, i hvilken Henseende Lovudkast nu sandsynligviis vilde blive forelagt Provindsialstænderne for Øestifterne saavelsom for Hertugdommene Slesvig og Holsteen. Men dersom Stænderne fandt Anledning til, af Petitionsveien at fremføre Yttringer og Ønsker angaaende Grundtrækkene for en saadan Communalforfatning, saa stod det jo samme aabent, og Regjeringen turde der finde et velkomment Hjælpemiddel til en Lovs Udarbeidelse desangaaende. Spørgsmaalet, om en Adresse skulde indgives, blev derefter sat under Afstemning, og med 47 Stemmer mod 3 besvaret bekræftende. Efterat det dernæst var bestemt, at en Committee, bestaaende af tre Medlemmer, skulde nedsættes for at affatte Adressen, bleve hertil med Stemmefleerhed valgte: Etatsraad Brinck Seidelin, Tobaksfabriqveur Cand. juris Funder og Landsoverretsassessor Mith. Tak=Adresse. (Vedtaget i Mødet den 28de Mai.) Allernaadigste Konge! Deres Majestæts troe Provindsialstænder for NørreJylland tiltræde nu atter deres Forhandlinger. Den allernaadigste Bekjendtgjørelse ligger for os, og vore Medborgere vide, at Deres Majestæt med gunstig Velvillie har taget vore Betænkninger og Andragender i allernaadigst Overveielse, og at De med Tilfredshed har i Vore Bestræbelser seet Kjærlighed til Konge og Fædreland. Deres Majestæt tillade os at tilfredsstille Hjertets Trang, ved at tolke vore taknemmelige Følelser, idet vi sammentræde for at røgte vort vigtige Kald. Da vi sidst vare samlede her, erkjendte vi et nyt Pant paa Deres Majestæts Kjærlighed i den Stænderinstitution, De havde skienket Deres Folk, dog om den vilde bære de Frugter, vi varmt ønskede, laae skjult i en uvis Fremtids Skjød. Men nu vi anden Gang møde her, og skue tilbage over de sidst henvundne tvende Aar, nu oplives vort Haab, og vi glæde os ved mangen trøstefuld Vished; thi vore velmeente Bestræbelser bleve anerkjendte af vore Medborgere, vigtige i det borgerlige Liv indgribende Anliggender bleve oftere Gjenstand for Folkets Samtale, mange fandt billigere Bedømmelse end førend de i Stænderforsamlingerne vare fremsatte, modsagte, forsvarede og alsidig betragtede, og patriotiske Forfattere kaarede dem til Æmne for grundige Undersøgelser. Saaledes spore vi alt nu Jnstitutionens Jndvirkning paa Nationalaanden. Men hvad der fornemmelig skulde give Jnstitutionen Betydning var at Folket maatte ansee den indflydelsesrig paa Regjeringens Foranstaltninger; da vilde Luen den tændte i Folkets Hjerter ikke efter kortvarig Opblussen udslukkes, og Kjærlighed til Kongens Gave vilde være en god Borgen for en stedse fremskridende gavnlig Samfundsaand. Dette, Allernaadigste Konge, er skeet ved Deres Viisdom og Kjærlighed; thi Folket seer nu, at de Udkast til Love, som De allernaadigst havde forelagt os, have modtaget mange Forandringer og Tillæg efter vore Jndstillinger, og at adskillige af Folkets Ønsker, som vi tillidsfulde have frembaaret, ere bønhørte. Denne Deres Majestæts Agtelse for Folkets Raad har givet Jnstitutionen Betydning i den offentlige Mening og derved knyttet Baandet end fastere mellem Konge og Folk. Deres Majestæt kjender Folkets oprigtige Kjærlighed, til Dem: da Sygdom fængslede Dem til Leiet, sørgede det; da der fortaltes om Deres Smerter, leed Folket med Dem; men da det hørte, at den elskede Konge gjenvandt Sundheden, da takkede Alle den algode Gud, som havde hørt vore Bønner, og da Deres Majestæt neppe havde forladt Sygeleiet, for De med sædvanlig Virksomhed og ungdommelig Kraft atter arbeidede for Deres Undersaatters Vel - da beundrede Folket Deres Udholdenhed, og da ønskede det, at hver Embedsmand, hver Danmark Borger var i sit Kald saa nidkjær, saa virksom, saa opoffrende som Deres Majestæt paa Tronen. Det bedrøvede os vel, at den Standsning, Forretningerne leed ved Deres Majestæts Sygdom, foranledigede Dem til at udsætte Stændernes Sammenkaldelse over den Tid, som ved Lovbud er bestemt: Men Gud vil bevare Deres Majestæt sund og kraftfuld, og Jnstitutionens ophøiede Stifter vil fremtidig sammenkalde Folkeraadet efter den Beslutning, som med Glæde modtoges af Folket. Ved Deres utrættelige Jver for Landets Vel er en betydelig Mængde Sager bleven bearbeidet til Forelæggelse for Stænderne. Deres Majestæt har allerede i Lovgivningen iværksat flere Forbedringer af indgribende Vigtighed, og ladet indlede Undersøgelser, hvis Udfald Folket med spændt Forventning imødeseer. Udgivelsen af Communalloven for Kjøbstæderne, som vi haabe en Communallov for Landet snart vil paafølge, Beslutningerne til Realunderviisningens Fremme, Deres Majestæts Omsorg, for en Filialbanks Oprettelse: dette og meere har Krav paa Folkets taknemmelige Paaskjønnelse. Deres Majestæt har fundet det nødvendigt, at lade et Lovbud udgaae, som Stænderne, i Tillid til Folkets sunde og besindige Omdomme og til den offentlige Menings Magt, samt i Betragtning af Deres Majestæts ophøiede Stilling, allerunderdanigst havde fraraadet; men de Formildelser, som Deres Majestæt til samme Tid har ladet indtræde i den for visse mindre Presseforseelser forhen bestemte livsvarige Censur, have desuagtet bevaret den Overbeviisning, at Deres Majestæt vil hævde Trykkefriheden, og at de med Folket erkjender den for et af Landets vigtigste Goder, uagtet nogle Misbrug uundgaaelig dermed ville være forbundne. Deres Majestæt har skjænket Stændernes Forestilling om Landets Finantser allernaadigst Opmærksomhed og erkjendt Nødvendigheden af en Besparelsesplan, og det glæder Stænderne, at De, Allernaadigste Konge, antager, at nye Statslaan ikke, saafremt ingen overordentlige Begivenheder maatte indtræffe, ville blive nødvendige, ei heller forøgede Skatter, som efter de sidste for Land og By uheldige, med Misvært forbundne Aar, for Jylland vilde blive en altfor trykkende Byrde. Deres Majestæt har allernaadigst tilkjendegivet, at nogle Besparelser ere iværksatte, og De vil ikke ophøre at henvende Deres Opmærksomhed paa dette Landets vigtigste Anliggende, saa at den rette Ligevægt mellem Statens Jndtægter og Udgifter kan blive tilveiebragt. Deres Majestæt er overbeviist om Nødvendigheden af Finantsernes Offentlighed, som vi tillidsfulde haabe at De vil give en til Stænderinstitutionens Hensigt svarende Form, uden hvilken Stænderne ikke ville være i Stand til vedbørlig at udføre det dem betroede vigtige Hverv. Med Længsel imødeseer Folket Beretningen om Finantsernes Stilling i 1836 og den bebudede Besparelsesplan. De Oplysninger, som Deres Majestæt maatte behage herom at bekjendtgjøre eller meddele Stænderne, ville de modtage med Taknemmelighed og efter Pligt og Samvittighed benytte til det Formaal, hvortil de stedse ville stræbe: Kongens og Folkets sande Lykke. Med dyb Alvor fornye vi vort Løfte, at vi i den betydende Virkekreds, hvortil vore Medborgeres Tillid har kaldet os, ville nytte al vor Erfaring, eendrægtige hæve vort Blik fra smaalige Hensyn og personlig Jnteresse hen til det almene Vel, og ingen Anstrengelse spare, for at udfinde hvad der er Ret; og hvad vi da erkjende for Ret skal udtale sig i vore Ord med al den Aabenhjertighed, Styrke og Varme, der egner sig for den, der elsker sit Fædreland over Alt, men tillige med den Ærefrygt og Beskedenhed, som kan fordres af den danske Mand, der taler for Folket til sin Konge. Da bliver vor Tale Gjenklang af de bedste Borgeres Meninger i de Samfund, der have nedlagt deres Haab og Ønsker i vore Hænder, og den vil huldrigt høres af Landets Fader. Med hjertelig Deeltagelse have vi modtaget Efterretningen om Forbindelsen i den kongelige Familie, og med det hele Folk bede vi til Gud, at han vil tildeele den sine bedste Velsignelser og at den maa vorde en riig Kilde til Glæde for Deres Faderhjerte.