Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1815-02-21
Dronningen af Vestphalen vendte den 28 Marti 1814 tilbage til Paris, i Selskab med Keiserinde Marie Louise og de øvrige Medlemmer af Bonapartes Familie, efterat hun var flygtet fra denne Hovedstad. Hun kom tilbage, for at bønfalde om, at hendes og hendes Gemals Lod maatte blive bestemt. Det hedte, at man havde lovet hende et tydsk Fyrstendomme, paa den Betingelse, at hun skulde lade sig skille fra Jerome Bonaparte, men hverken dette Løvte eller hendes Families Opfordringer kunde formaae hende til at opgive sin urokkelige Beslutning, at dele enhver Skjebne med sin Gemal. Efterat ethvert Haab om, at forskaffe sig og sin Gemal en Tilværelse, var forsvundet, besluttede hun at reise, for igjen at forene sig med Jerome, der var gaaet fra Orleans til MottoBeuvron, og nedsætte sig tillige med ham i Schweiz. Hun forsynede, sig i dette Øiemed med russiske, østerrigske og bourbonske Passer. Allerede tidligere havde hun udbedet sig og erholdt af den russiske Keiser en General til Ledsager. Dronningen afreiste, ledsaget af Greve Fyrstenstein og Grevinde Bocholz, den 18de April fra Paris til LamottoBeuvron, hvor hun ventede endnu at træffe den forrige Konge. Paa Halvveien, i Stampes, erfarede hun, at hendes Gemal, der intet Øieblik troede sig sikker i Frankrig, allerede havde tiltraadt sin Reise til Schweiz. For at tage Veien til Schweiz havde hun et trefoldigt Valg: enten at vende om til Paris, eller over Fontainebleau, hvor Napoleon endnu befandt sig, eller, at tage en u brolagt Gjenvei, der stødte sammen med Auverre Veien. Hun valgte det sidste, og tilbragte den første Dags Nat i Toury. Her troede Brevskriveren allerede at have lagt Mærke til, at en guuPostschaise forfulgte Dronningens Vogne. Den 19de gik Reisen over Pithiviers til Nemours, hvor man maatte blive Natten over, eftersom alle Post heste vare requirerede for Napoleon, der næste Dag skulde komme her igjennem paa sin Reise til Elba ogsaa her blev den gule Postchalse Natten over. Ogsaa næste Morgen forhindrede Mangel paa Heste Afreisen. Forf. skildrer Napoleons Reise igjennem Nemours, der fandtes i denne lille By omtrent 1500 Mand af den gamle Garde, der vare deres forrige Hærfører hengivne. Da henimod Middag den Efterretning udbredte sig, at den afsatte Keiser vilde ankomme der om en Time, dannede Gardens Jnfanterie fra den ene Port til den anden en dobbelt Række, og et Detachement Cavallerie reed ham i Møde. Da Napoleon ankom udstødtes et lydeligt Jubelskrig. Napoleon sad med Bertrand i den første Vogn; efter ham fulgte i adskillige andre Vogne de fremmede Magters Generaler og den franske General Lefebere de Nouettes, der vare medgivne ham som Ledsagere. Napoleon var meget bleg og mørk, tvang sig imidlertid dog til at hilse Folket og Soldaterne. Ved Posthuse, hvor hans Vogn holdt, skal han have sagt til de Garder, der trængte hen til ham, "værer lykkelige, værer lykkelige, værer trofastere mod eders nye Fyrster!" Først om Morgenen Kl. 9. kunde Dronningen afreise; da hun nu ikke meere fandt nogen Aarsag til at undvige den skjønne Vei ad Fontainebleau, befalede hun, at tage denne Vei. Den forhen anførte gule Posichaise indhentede hende og forsvandt snart. Man lod hende Fontainebleau bie paa friske Heste; endeligen spændte man disse for hendes Vogn, hvori hun med Grev Farstenstein og Grevinde Buchholz sad; vor Autor var anvist en Plads paa Bukken. Vognen og med Lynets Hurtighed afsted, endskiønt Dronningen, ret som om hun abnede en Ulykke, vilde bie indtil de øvrige Vogne var forspændte. (Fortsættes.)(Polit. Journ.)¬