Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1845-02-20
Til Advarsel især for Fodgiængere, som ved Nattetid passere Landeveien imellem Thisted og Skjoldborg, og, som en Art Sidestykke til hvad forhen i denne Tidende findes indrykket om natlig Overfald paa samme Vei - kan anføres: Sidstafvigte Markedsaften, Fredagen den 7de De. – som vi tilfældig i Følgeskab med en Mængde voxne Mandspersoner, omtrent 20 a 30 i Tallet. Langt fra at abne end den allermindste personlige Fornærmelse eller Over kast iblandt saamange vore Ligemænd, men derimod haabende under munter og uskyldig Samtale at gjøre Tiden og Veien kort, blandede vi os, efter deres egen Anmodning, i Reseselskabet. Saasnart vi vare komne lidt uden for Vesterhommen, faldt det, nogle af Selskabet ind, uden fjerneste Anledning fra vor Side, at ville more dem selv og deres Kammerater, paa vor Bekostning; idet de gjorde os til Gjenstand, for deres Tidsfordriv, paa en Maade, som stod i den meest afstikkende Contrast med den Sædelighed og Belanstændighed der pleier at være Tyboernes hæderlige Særkjende. Tvungne dertil af saamange, va ve vi i flere Timer udsatte for disses raa og æreløse Medfart, hvilken bestod i haanlige Udeladelser og Trudsler, Fodsvark, samt gjentagne Gange at nedstyrte os hovedkuls i Veigrøfterne osv. ja selv vore medbragte Effecter bleve ikke skaanede. Hvem og hvorfra de Paagjældende vare, nævne vi for denne Gang ikke; men ere derimod beredte paa, om fornødent gjøres, at gjøre Sagen anhængig af Justicien. Da vi endelig naaede bemeldte Skjoldborg, opløste de Sidste af Complottet sig til Høire og Venstre og forsvandt i Nattens Mørke. Om Bevæggrunden til en saa lav, uanstændig og ulovmedholdelig Opførsel paa offentlig Alfarvei, skulde være en forberedende Øvelse i tumultariske Optrin - som uforskammet Overmod forenet med Drengekaadhed - vilde foretage, er en Hypothese Tiden maaskee vil stemple, som en autoriseret Sandhed; i modsat Fald, bliver det Passerede, lig en Gaade, vi give enhver ærekjær og brav Yndling at opløse. P... C. Alle gode Gierninger have deres Løn i Følge med sig, siges der; og dette maae ogsaa jeg bekiende. Jeg læste nogle af de landoeconomiske Skrivter, og herved opvaagnede Lysten hos mig, til at indføre en deel af Vexeldrivten i mit Agerbrug, ved Dyrkning af Kartofler, Spergel og Raps, samt Brakning hertil, saavelsom til Rug og Hvede. Da jeg begyndte med at brakke, blev den første Følge heraf, at jeg blev spoltet og holdt for Nar af mine Naboer. Dette maatte jeg taale; men da jeg begyndte med Raps dyrkning, og mine Naboer saae, at det blev til Alvor med Hegn og Fred Aaret om, da brød først Uveiret løs baade over mig og Mit. Nu bleve min Hestes Haler og Man afskaaren til det bare Skind, og Dyrene førte over 1/2 Miil bort af Marken paa en anden Mands Eiendom, hvor de bleve optagne, og jeg maatte betale af dem efter Forordning. Endvidere bleve over 80 Favne af mine Kreaturers ny Hampereebstøirer ituskaarne saa smaat, at det længste Stykke ikke var 9 Tommer lang; og herforuden truedes jeg og Mine med endnu større Ulykker. Dette skeete Alt i September 1843. Vel søgte jeg at faae Udaads mændene opdagede, men da jeg er en fattig Mand, der mangler de nødvendige Midler til en skarp og længere Undersøgelse, og der tillige manglede klare juridiske Beviser mod de formodede Gierningsmænd, saa blev det mig umuligt at stemple disse Ufredshelte saaledes, som de burde. Til min Uformuenhed og Bevisernes Utilstrækkelighed, støttede mine Fjender vist nok ogsaa deres Haab om et godt Udfald af deres Heltedaad; og derfor vil vel neppe nogen troe, at de smillede ilde af min Sags Krebsgang.