Politivennen, 1801-01-01
Forflag, vort Landeværn angaaende. Der siges, at det unge Mandskab, som skylder Kongen og Fødelandet den sædvanlige Krigstjeneste, er nu saa talrigt, at ethvert Nummer Rollerne kan i det mindste besættes med 3 Mænd, naar Nødvendigheden maatte fordre dettet for at faae alle disse øvede i Vaaben, og ved dette Tillæg af øvet Mandskab, give disse Riger og Lande en ny Styrke imod et fjendtlig Overfald, drister jeg i Kontinnationen af mit forhen gjorte Forslag om Landværn og Landværns Rekruter videre at foreslaae allerunderdanigst. 1) At den sædvanlige Krigstjeneste til Lands fastsættes til 7 Aar. Naar nogen har tjent i fire Aar, eller gjort fire Mønstringer, og følgelig kan ansees som vel øvet i Vaaben, da afgaaer han til Landværnen med denne Anmærkning i hans Afskeed at han efter fire Aars Krigstjeneste sendes nu til Landværnent dog med den Betingelse, at dersom Fornødenhed udfordrer videre Krigstjeneste af ham, inden han har fyldt sit B0te Aar, da forpligtes han til at gaae tilbage til det Regiment, hvorved han før stod, for der at tjene i de 3 resterede Aar af hans Krigstjeneste. Ved denne Indretning haves den dobbelte Fordeel. n) at ved denne kortere Tjeneste blive mange øvede i Vaaben, som ellers ej bleve vante dertil. b) at man i disse, som skylde Fædrelandet 3 Aars Krigstjeneste, har en Mængde Overkomplette for alle Regimenter, som man i fornøden Tilfælde kan indkalde. 3) Da man ingen sædvarlig Krigstjeneste kan vente af gamle Mænds Sønner, fordi disse i deres Fædres Levetid oftest opnaae de Aar, efter hvilke de ej kan antages til anførte Krigstjeneste, saa vil det være passende, at disse enten strax henvises til Landværnsmændene fre at øves i Vaaben, eller og blive ansatte til Landværnen, saasnart de have opnaaet de Aar, at de ej kan ansættes til den sædvanlige Krigstjeneste. Øver Gammelmand inden hans Søn har fyldt sit 36 Aar, og Ufred paakommer, da skal Sønnen gjøre 3 Aars Krigstjeneste ligesem de, der efter fire Aars Tjeneste ere afsendte til Landværnen. En vis Alder fastsættes, efter hvilken man ikke antager nogen til den sædvanlige Krigstjeneste. Saalænge det unge Mandskab er saa talrigt og Landet har Fred, synes det, at Mandskabet kan antages fra 20 til 25 Aar, da Mennesket i Almindelighed har naaet sin fulde Højde - efter 2f Aar skulde ingen antages til den sædvanlige Krigstjeneste, saalænge vi levede i Fred. Herefter kan ingen befries fra den sædvarlige Krigstjeneste ved Lodtrækningt men de, som allerede ved denne Maade ere blevne befriede fra Krigstjeneslen, indkommer strax i Listerne over Landværnsmænd, og forpligtes til at møde paa Exercer- Pladserne for at øves i Vaaben, og siden, om Fornødenhed fordrer det, forbindes de til 3 Aars sædvanlig Krigstjeneste. 6) Da de fleste af Landværnsmændene bestaae af Mænd, som i Fortiden ere øvede i Vaaben saa kunde det overlades til disses Offirerer eftek foregaaende Prøvelse, at indskrænke disses Vaaben-Øvelse til nogle Dage om Aaret, naar den, der var ej øvet nok i Vaaben, maatte blive ved at søge Exereeer Pladsen oftere. 7) Enhver, som endnu ikke har fyldt sit 44de Aar (for et Aars Tjeneste, var det ej Umagen værd at oplære en af den Alder) forpligtes til at møde paa de fastsatte Tider ved den Exercer-Plads, til hvilken han henhørte, for der at øves i Vaaben. Alle gamle Mænds Sønner, alle de, som 8) ved Lodtræfningerne blevne befriede fra den jædvanlige Krigstjeneste og alle de, som allerede have opnaaet den Alder, at de ej kan ansættes til samme, forbindes til paa egen Bekostning at anskaffe sig Landværns Kjolen, dog af Vadmel, og de ved Landværnen brugelige Pantalons af Lærred - maaskee Regjeringen for en fasisat Priis vilde overlade dem af SoldaterKlæde, imod Bevis fra en Landværns Officer, at det forlangte skulle bruges til Landværnsdragt. Stedet, hvor det var at faae, og Prisen paa samme, kunde da bekjendtgjøres i Aviserne til vedkommendes Efterretning. Da anførte ere befriede fra de Strabadser, og Udgivter, som falde i dens Lod, der gjør den sædvarlige Krigstjeneste, helst i disse dyre Tider, saa er det billigt, at de gjøre denne Bekostning. Landværnsmændenes Hatte kan Bondekarlen undvære, da han bærer desuden en rund Hat med Fløiels Baand og Spænde som ofte er en Foræring af hans lille Grethe eller af en anderledes kaldet Donna, og altsaa er mere skikket til at opflamme hans Mod i Kamp for Konge, Fødeland og Pige, end alle Fjederbuske, da dette, at bære Feder i Hatten, har ingen ærefuld Bemærkelse blandt Almnen. Det vil være nødvendigt, at Landvjersmændenes Vaaben forblive ved Kirterne i Vaabenhusene, hvor Exercerpladsen er, da man ellers mangler Vaaben til de mange Unge, som efter Planen skal øve sig i samme. Naar den tjenstgjørende Krigsmand (efter mit forhen gjordte Forslag i Planen til Landværning) i de 4 Aar han gjør Tjeneste ved Regimenterne, aarlig aftrækter 2 Rigsdaler for Gevær og Paerontaske - af haus sædvanlige Duser ved Afmarch til Regimentet) og samme Gevær ved haus Afskeed fra den sædvarlige Krigstjeneste, bliver hans Ejendom, saa faaer Landet en heel Krigshær klædt og væbnet med smaae Geværer uden videre Bekostning for det Almindelige. Allerunderdanigst Kirke Helsinge, d. 17 Maj 18o1. A. Holm. Sognepræst for Helsinge og Dessselberg Mienighed i Sjelland.