JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-08-20
Skilderie af Kjøbenhavn. Doogtyvende Aargang. No. 67. J Etatsraad F. Thaarups Fraværelse redigeret af Chr. Thaarup. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Løverdagen den 20 August 1825. Mere om Retskrivning Til Hr. Prof. Rask. Roeskilde 1825 d. 14 Aug. Aldrig er jeg bleven behageligere overrasket, end da jeg d. I. D. sae det i Skilderiet aftrykte Brev til mig fra Deres Velb. Vel var jeg kort tilforn ligeledes bleven overrasket med et trykt Brev fra Prof. Molbech. Men ligesom jeg ikke kunde vente mig noget Behageligt fra den Mand, der pa en sa uværdig Made havde angrebet Dem, sa fandt jeg heller ikke Noget deri som pa nogen Made tilfredstillede mig. Det Meste var ikkun nye Anfald og Sidestød til Dem og Hr. Repp formodentlig, der i Lidskialf tog sa hardt fat pa ham, og som han (M.) ikke magter at gjendrive.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-08-20
Filosofia og Ortografia som det er urimeligt og unaturligt i Dansk at skrive Philosoph og Orthograph. Det første er Feil, fordi jeg naturligvis vil vide, hvorledes Romerne skreve disse Ord, og det sidste er galt, fordi Jngen, som blot har lært at læse Dansk, vilde kunne læse disse Ord, nar de vare skrevne saledes. Af det 1. Hovedstykke i Deres skarpsindige Afhandling er jeg fremdeles bleven overbeviist om at det er rigtigt at skrive se (videre) med ikkun ete, fordi dette danske Ord lyder just saledes som det latinske se (sig). Jeg har derfor besluttet for Fremtiden at kaste Et bortsavel af dette som af tusinde andre Ord, hvor det ikke bør sta for at betegne en Stavelse. Jeg skammer mig nemlig ikke ved at lære i min Alderdom, og ser med medlidende Smiil til Prof. M., nar han i sin fantiske Jver fremdeles vil kalde mig Ridderen Raske's Abe, Landsedrager og Bagfægter. Vel har jeg aldrig lagt mig efter enten gammel Dansk eller Jslandsk, men sameget skønner jeg dog, at Prof. M. deri er en Pygmæ ved Siden af Dem, ædle Ven, der har hele det lærde Epropas Agtelse; og nar jeg skulde sværge til nogens Fane, blev det vistnok ikke til Prof. Molbechs. Det var mig fare behageligt af Deres Brev til mig at erfare, at vor Christian IV, ikke var lært at bruge de darlige to Aer til at betegne Alyden, men tvertimod skrev forsta, na, gara. til at betegne hin Lyd. Vi kan altsa være visse pa, at da ikke den Tid blev almindelig brugt til at betegne Alyden. Jeg mener og, at Arsagen til at Tegnet a ikke blev almindelig indført hos os, da Høisgard gjorde opmærksom pa det, ene ma søges i, at han selv forsømte strax at betjene sig deraf, saledes som P. Syv gjorde, da han anbefalede vistædenfor fr. Ja selv vor ellers modige J. Baden vovede ikke at begynde med at bruge det af Frygt for en umbrarum custos, men hverken De eller jeg nu er mere bange for hin horror averni. Prof. M. skriver i en Tone og Udtryk, som man kun kan tilgive den fornærmede Mand, og dog ved jeg ikke rettere, end det var ham, som først angreb Dem i hans smukke Opsats: "om den ny svenske Skrivemade i dansk Skrift og pa en sa uædel Made vilde opvække Nationens Uvillie imod Dem. O, hvor han ma skamme sig, na han engang med koldt Blod. kan læse de Bitterheder han ogsa i Brevet til mig udgyder imod Dem!! Jeg havde endnu mere at skrive Dem til, men Tiden tillader det ikke i Dag. Maske far De snart Brev fra mig igjen. Lev imidlertid vel og elsk fremdeles og ynd Deres oprigtig hengivne. Anders Gamborg. Til Publikum.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-08-20
Da Prof. Molbech vedbliver at føre den af ham begyndte ortografiske Krig med Vaben, som jeg ikke er vant til at handtere, og paa en Made, som umulig kan lede til Sandhed, og derfor synes en Videnskabsmand aldeles uværdig: satror jeg at skylde Publikum og mig selv at afbryde den, savidt det star til mig, i det jeg henviser enhver, der er modtagelig for Grunde, til Bladet Hermod, og til min Skrivelse i Skilderiet Nr. 61, samt til 1. Hæfte af det nord.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-08-20
J et af disse Blade læste Undertegnede, forføje Tid siden, et Stykke om Geistlighedens Kaar siden Reformationen, hvorom heel Mange af dem, der staae i den taabelige Formening, at denne Stand, med Hensyn til dens Bestemmelse, i og for sig selv høi, med Hensyn til dens Dannelse, der kræver og, saa godt som andre Stænders, Livets Beqvemmeligheder; og med Hensyn til dens virkelige Værdighed, der er udisputerlig, naar Manden ellers er, hvad han bør, har det, uden Undtagelse, saare godt og, som Man siger, paa det Tørre, ej tykkedes saa saare vel, fordi hin Beretning modsagde aabenbart deres forudfattede, løse Begreber om denne Stand og lod dem see denne i et langt andet Lys, eller maaskee rettere, Skyggebillede, end de, i deres selvtillidsfulde Jndbildning, nogensinde havde troet.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-08-20
Jndsenderen, der er langt fra at modsige hin sanddru Jagttager, ønsker kun at berigtige hans Beretning, og maaskee med det Samme Disses Mening, ved efterstaaende ligesaa sanddrue Fortælling:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-08-20
J en af Siellands skjønneste Egne, ikke langt fra Jægerspriis, imellem Slangerup og Frederikssund, ligger et Præstekald, navnligt Snedstrup, der, med een eneste Kirke, regnes til de smaa i Landet. Den forrige Præst, hvis Binavn jeg vil lade begynde med Kaldets og nævne Hr. S., der, for ikke meget over et Decennium siden, var i Embedet – men havde ingen Børn, forstod den Kunst, at gjøre det lille Kald stort, og at efterlade sin Enke ei allene gjeldfri, men og i gode Omstændigheder. Hvorledes: Hører og mærker Eder det, J, som kunne og ville betræde den Vei, han gik Hans Duelighed og Virksomhed uforkrænket, eiede han kun yderst faa Bøger; Bibelen, det gamle og nye Testamente, Evangelitbogen, Palmebogen og hans Embedsbøger vare de vigtigste og næsten de eneste Skrifter i hans Bibliothek; det Øvrige var hverken Meget, eller havde noget stort Værd. Bohavet og Klædedragten stode hertil i det nøieste Forhold. Øconomien var aldeles bondemæssig, og det saaledes, at naar en og anden af Præstens academiske Venner, eller endog en heel Familie, høist sjeldent, besøgte Præstegaarden, levede Man paa samme Viis, som sædvanligt: kun et (Leer-) Fad, hvoraf Alle spiste Søbemaden; istedetfor Tallerkener, Træbrikker, hvorpaa Man, med en Kniv, skar Sullet; men førte det til Munden med Fingrene. Jngen Gaffel – maaskee ikke en eneste i hele Huset, den høist undværlige Kjødgaffel undtagen. J Haven udrettede Naturen Alt - Kunsten slet Jntet, og, naar de nødvendige KjøkkenUrter undtages, hvilke dog sparsomt plejedes, var den øvrige Deel af Haven et, ikke hæsligt, Vildnis. At Værelserne hertil stode i vedbørligt Forhold, vil Man let begribe, heller ikke kom det an paa, om en eller anden Rude var borte; dette erstattedes ved en Udstopning, eller høistens ved en formelig Trærude. J mange, mange Aar levede Manden her, og at han sjeldent kom til Nogen, Faa eller Jngen besøgte ham, vilMan slutte, det Første af hans Øconomi, det Sidste af den liden Tillokkelse, Folkene paa Stedet havde. Altsaa Jngen Børn - havde disse Præstefolk haft Nogle, vare de vist blevne anbragte enten som Avlskarle og Piger, eller i Lære og Tjeneste andensteds - vist nok ei usædvanligt og sine exemplo ; ingen Bøger, uden de allernødvendigste; ingen synderlige Møbler, intet stort Huusgeraad, ingen Selskabelighed, hvilken Kilde til Besparelse i alle Henseender! Hvo der kan og vil slaae ind i denne Levevis, over hvilket Kald vil han vel klage? Men jeg frygter meget for, at Flerheden af Geistlige ville forsmaae min Anvisning, og at selve theologiske Candidater ville udbryde, vestigia ter rent!" (Sporene kyse!)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-08-20
Jndenlandske Efterretninger. Aalborg, d. 13 August. Fra London, Amsterdam og Hamborg meldes med denne Post, at Kornvare, især Byg, ere betydeligen faldne i Prisen. Det skjønneste Veir begunstiger Høsten i England, og eftersom der videre meldes fra London er der aldeles ingen Udsigter til, at fremmede Kornvarer vil i Aar blive tilladt at indføres i England. De der have tilraadt Landmændene at gjemme deres Beholdninger i den Forventning, at vi skulle faae høie Kornpriser, paa Grund af Misvext i Holland, England, o. s. v., vilde sikkerligen have handlet rigtigere om de havde oppebiet nogle flere Efterretninger fra Udlandet, da der desværre er kun Udsigter til at vi vil beholde de sædvanlige lave Priser.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-08-20
Viborg, den 15 August. Den ved den store Hede i Aar fremskyndede Høst er standset noget ved de sidste Dages Tordenregn, der dog i Løverdags og Natten derpaa forvandledes til en fiin gjennemblødende Regn med Blæst fra Sydost. Den tørstige Jord er derved giengivet Evne til at frembringe nyt Græs, der er saameget mere velgjørende, som det endog paa bedre Jorder var bort tørret. Kartoflerne ville og vinde ved denne Væde. De solgtes i Løverdags for 14 a 16 s. Skpn. Sorte Kirsebær for 5 a 6 s. Pundet.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-08-20
Blandede Efterretninger. Ved de i Werne i Vestphalen for nogle Aar siden foretagne Udgravninger bleve Ruinerne af en af Vandfloden omstyrtet Skov fundne. Hvad der gjorde denne Finding mærkværdig, var den Omstændighed, at man under de omstyrtede Træer fandt Knokler af Urverdnens uddøde Dyrarter, blandede med Knokler af Mennesker og endnu tilværende Dyrarter. Da man hidtil temmelig almindeligt har været af den Mening, at Urverdnens Dyreverden henhørte til en tidligere, før Mennesket forhaanden værende Skabningsperiode, saa synes det nævnte Factum, som modsiger denne Mening, ikke at være uden Betydning. Det samme finder Sted ved følgende: Man foretog sig i Fjor i Hamm en Udgravning i Anledning af en Slusebygning, og fandt da en stor og stærk menneskelig Pandeskal i en Dybde af 20 Fod og liggende umiddelbart paa Mergelen. Nu viser Mergelen sig som den egentlige Ur-Jordbund, paa hvilken vi almindeligen finde Resterne af Urverdnen og dens Dyrarter liggende. Hvad man har vundet ved disse Kiendsgierninger er: i det mindste Sandsynlighed for, at Vestphalen, allerede for de Vandfloder, i hvilke Urverdnenfandt sin Undergang, har været beboet af en egen Menneskeslægt. Herved er der alt aabnet en stor og rig Mark for Undersøgelsen, og en maaskee ganske ny Bane brudt for Menneskeslægtens hidtil saa eensidigt behandlede Urhistorie. Hvad der her først bliver at undersøge er: hvilken Menneskerace henhører den fundne Pandeskal til Hentyder dens charakteristiske Form paa en undergaaet eller en endnu forhaanden værende og med Jordens nuværende Beboere fuldkommen identisk Menneskeslægt? (Lesefruchte. 1825. 2 Bd.) Topinambour eller Jordæbler. (Helianthus tuberosus.)¬
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-08-20
De Herrer Vauquelin og Chaptalhave i Paris i det K. Akademies Møde d. 17 Juli 1824 givet en Beretning om en Afhandling af Hr. Payen, hvori sidstnævnte forsikkrer at have fundet en Femtedeel Sukker i Jord æblernes ell. Topinambourernes Knolde. Ifølge heraf maatte Jordæbler ved tilbørligen ledet Gjæring give den største Mængde Brændeviin. Ogsaa maatte man af Stænglerne erholde megen Potaske. Det maatte altsaa lønne Umagen at anstille nøjagtige Forsøg, hvorved da denne Plante torde opvække større Opmærksomhed hos Landmændene. Saltet Hs.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-08-20
J de nye Annaler af det meklenborgiske Landhuusholdningselskab, Aarg. 1821, S. 1. o. s. bliver Jndfaltning af det friske Foder, især af Kløver, efter Forsøg i det Store og efter en sammesteds nærmere beskrevet Methode, særdeles anbefalet. De sammesteds angivne Fordele af denne Methode ere følgende: I. Man er ved at indsalte Fodret aldeles uafhængig af Veirliget, der saa ofte gjør Kløverets Behandling vanskelig. 2. Marken bliver hurtigere reen, kan altsaa ogsaa tidligere blive bestilt. 3. Saltet Foder er ikke udsat for Jldsvaade, lider ikke ved Frost, forraadner ikke, og fourageres heller ikke i Krigen. 4. Det er af betydeligt større Qvantitet og bedre Qvalitet end det Hø, som ellers var blevet deraf, og desuagtet 5. Behøver det, fordi det bliver indpresset, et lidet Rum til Opbevaring. 6. Arbeidet ved Høets Jndsaltning og dets Tørring er i det Hele temmelig lige; men ved ugunstigt Veirlig vil det sidste være meget betydeligere. Denne Sag synes flere Forsøg værd. Forbedring af Tællelys.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-08-20
Doktor Mangol i Frankrig har opfundet et Middel til at berøve Talgen dens lette Smelte lighed, og at forarbeide Tællelys, som han kalder bouge Sclerophtile. De ere saa haarde som Voxlys, brænde klart og uden Lugt, og 2 til 3 Timer længer end de sædvanlige, ja man kan gnide dem med Haanden; de blive desuagtet haarde, lugte ikke, og beplette ikke engang Trækpapir. Det gunstigste Beviis for disse Tællelys er vel dette, at man alt har transporteret dem til Brasilien, og at de selv under Linien have modstaaet Heden.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-08-20
Den sorte Poppel som Surrogat for Mahagonitræ.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-08-20
Man har fundet, at den hos os saa hyppigt forekommende sorte Poppel (Populus nigra) meget godt kan erstatte Mahagonitræet til smukt Snedkerarbeide; da den ved Slibning, Beitsning og Polering faaer et ualmindelig smukt Udseende, og beholder sin Glands endnu længer end Mahagonitræet.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-08-20
Slavehandel. Denne Handel vedbliver endnu stedse, kunat den, fordi den nu er forbudt, bliver drevet med større Umenneskelighed, end forhen. 1822. bleve 28,246 Negere bragte til Rio Janeiro; indskibede vare derimod 31,240; hvoraf følger, at 2994 vare døde paa Overfarten. J Bahia indførtes 8000. J kortere Tid end et halvt Aar bleve i Aarene 1820 og 1821 hundrede tusinde Sorte paa 424 Skibe fra 4 Floder Nord for Linien indbragte i Bugten ved Biafra.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-08-20
Kjøbenhavns Børs, den 19 August 1825. Hamburg 2 M.a vista 212. Species 214. Specier, solgtes til 12 Rbmk. 13 1/2 s. Bank-Disconto 5 pCt. Norske Speciessedler. pr. 100 Specier Svenske Sedler. pr. Rdlr. Rigsgjeld. 4 pC. Kgl. Oblig. (u. R.) Dito Dito. . . . . . . . Nationalbank Obligationer. (af Laanet 4 Febr. 1820) 103 1/2 104 Rbd. r. S. Dito Dito. . . . . . . .
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-08-20
Hamborger Laan af 1819. Bmk. 3000 Dito Dito Bmk. 4000 6 pC. norsk Laan, ved Hambro & Søn. 4 pC. Dito nye . . . . . Asiatiske Actier . . . . . .- Rbd. Sedl. 52 163 Rbs. Tegn. Rbd. Sedl. 88 3/4189 i Banco. 110 3/4 111 1/4 i Sedler. 99100 Banco 99 3/4 100 Banco. 105 1/2 106 i Banco. 9898 1/2 i Banco. 89 1/2 90 i Sedler 3 pC. nye danske Oblig., 3 M. efter at samme ere udstædte. - L. Sterling. 1 L. Sterl. beregnet til 14 Bmk.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-08-23
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. Toogtyvende Aargang. No. 68. J Etatsraad F. Thaarups Fraværelse redigeret af Chr. Thaarup. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Tirsdagen den 23 August 1826. Skulde der virkelig være Fare for, at Lektor Hjort blev antaget at fegte for Sandhedens Skyld?
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-08-23
Forord. Nedenstaaende Stykke var skrevet til Jndrykkelse i Skilderiet, da Lector Hjort foregaaende Smaapiecer, imod Professor Howitz udkom, men, i Betragtning af at der kun var een Mening om disse Brochurer, lagde Jndsenderen det, som overflødigt, tilside. De imidlertid Lector Hjort nu har forøget Samlingen med en tredie Tomarkspiere, har Jndsenderen troet, at det dog maaskee ikke kunde skade, at lade Stykker løbe. Citaterne i samme ere, som en nødvendig Følge, udaf de ældste Flyvehefter: "Prøvelse af os.v. Det er ikke enhver Udfordring, som en Mand af Ære kan være bekjendt at tage imod, men der ere de, som den offentlige Mening fordrer, at han skal foragte. Det er udentvivl denne Betragtning, der har afholdt den Mand, hvem Lektor Peder Hjort paa en saa uværdig Maade har anfaldet i nogle nys udkomne Smaapiecer, fra i sit Ultimatum om Determinismen at tage nogen Rotice af denne Forfatter, idet han har indskrænket sig til at bemærke, at Forfatterens skrydende Maneer er altfor indlysende, til at den ikke skulde falde Enhver i Øinene, og at den Philosophie, hvis Kald er der leib hafte Moses" *), er en ganske anden, end den, han hylder. Men enhver Ting i Verden er en Janus med dobbelte Ansigter, og saaledes ogsaa denne. Thi er der end paa den ene Side i Forfatterens hele Skrivemaneer Saameget, der maa fritage for at gjendrive ham, og Saameget, der viser, at han vil blive straffet haardest, naar han maa døe hen uændset eller idethøieste kun roest af En af Dagens Petersener, er der dog paa den anden Side ogsaa Noget i samme, der opfordrer til, med nogle faa Ord at tugte hans overmodige Selvtillid, hans drengeagtige Skrivemaade, hans selvbehagelige Snakkesyge, hans skrydende Paastande og hans mystiske, nonsensikalske Philosophie. At Man ikke fører et egentligt Beviis for alt dette, har flere Grunde. For det Første er der sandeligen Meget i denne Verden, som Man tør fritage sig for at bevise, og deriblandt *) Mottoet i Johan Skotus Erigena. For ret at gjøre det genialt, er det trykt med røde Bogstaver. Hvilken skjøn Jder. og hvor dybsindigt.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-08-23
hører udentvivl det, at Smørerier ere Smørecier, for det Andet har det arme Publikum virkeligen allerede maattet døie saameget indeterministisk Jargon, at det reent vilde være at hugge Hovedet af dets Taalmodighed, hvis Man uophørligen vilde vedblive at plage det med samme Suurdeig, og for det Tredie er der med Hensyn til denne Forfatter selv saa aldeles ingen Forbedring at vente, at en Kritik, der gik ud herpaa, maatte ansees som aldeles ørkesløs. Thi, for Himlens Skyld, hvilken Forbedring kan Man vente af et Menneske, der taler i myndig Tone med om en Lære, om hvis første Grunde han endnu, efter Alt hvad der er skrevet om samme, er faa uvidende, at han endnu bestandigen antager, at der gives mange Slags Nødvendighedslærer (1ste Hefte Side 16, 2det Hefte Side 34), ikke indseende, at der kun er een eneste Nødvendighedslære, den nemlig, efter hvilken Menneskets Villie betragtes som Noget ved Aarsager betinget", disse Aarsager være nu forresten, hvilke de være ville – Hvilken Forbedring kan Man vente af et Menneske, der endnu har Dristighed nok til at tillægge sine Modstandere den Absurditet, at de ansee Nødvendighedslære og Tyrketro for Et og det Samme (1ste Hefte Side 43), da det dog er klart nok, at Tyrketro ikke er stort Andet end en Slags Jndeterminisme, da den netop antager, at Virkninger kunne indtræde uden naturlige Aarsager (Ultimatum Side 16-17) *) - Hvilken Phi*) J sin nyeste Piece vil Lektoren gjøre Determinismen til Jødedom og Pharifæertro (Side 32 og 52), og hans Beviisførelse er bogstaveligen denne: Jøderne troe paa Loven (se den mosaiske). Deterministerne troe paa Loven (se. Naturens). Ergo, ere Deterministerne Jøder. Vide Erasmus Montanus. Min Tro skal jeg ikke gjøre Jer til en Haane, Peer Degn. Hanen galer.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-08-23
Endnu et Par Ord om det mislige Forhold imellem Godseiere og deres hoveriegjørende Fæstebønder. (Fortsættelse; see No. 64.) II. Maaden, hvorpaa hiint mislige Forhold imellem Godsejere og Fæstebønder bedst og sikkrest ophæves, og Fordelene derved. §. 12. Det er en noksom erkjendt Sandhed: at man lettere kan paavise Feil og Mangler, end rette hine og afhielpe disse: at man hurtigt kan nedbryde det Gamle, men langsomt eller aldrig igjen opbygge noget bedre Nyt. Men denne Sandhed fortjener vistnok tilfulde at lægges paa Hjerte, naar Talen er om saa vigtigt et Nationalanliggende som dette. Ved mine Anskuelser deraf søgte jeg og ideligt, at beholde den i levende Erindring; desaarsag anseer jeg ikke heller min Mening, der dog hverken er fra i Gaar eller i Dag, for at være ufeilbar, men underkaster den Kyndigeres Dom, og fremsætter den med Beskedenhed her i dette Blad, der meddeler Skilderier saavel af Staten, som af Hovedstaden, og har meddeelt endeel Anskuelser over samme Æmne, forhaabende, Sagen endnu maatte komme under ret alvorlig Drøftelse. §. 13. At jo hiint mislige Forhold, som Hoveriet og nærværende Fæsteindretning forvolder, snart bør ophøre, derom nærer et oplyst Publicum saavelsom hver Fædrelandsven ingen Tvivl, thi vil jeg da i det Følgende fremsætte min Mening om Maaden, hvorpaa jeg troer, at en saa vigtig og følgerig Statsoperation bedst og sikkrest kan foretages. Hoveriet bør ophøre og Livsfæste ophæves; men at forvandle Livs fæste til frie Forpagtninger, paa Grund af, at Hoveriet derved af sig selv skulde ophøre, og vore Fæstebønder derved komme i en bedre Stilling, der gav dem mere Frihed og Sikkerhed, og udløste dem af Vilkaarlighedens tunge Jernaag, kan ingenlunde være min Mening; saasom jeg med god Grund formener, at det tilsigtede Maal ingenlunde derved vilde kunne opnaaes, og at de som frie Forpagtere i Almindelighed, ville geraade i en værre Stilling, end den nærværende som Livsfæstere. Hvis Tidsomstændighederne vare gunstige, vilde sikkerligen Mange ønske, at vore Fæstebønder kunde forvandles til Selveiere; men desuagtet finder jeg heller ikke denne Maade tilraadelig, deels fordi de nye Selveiere, formedelst Jndkjøbet af deres Eiendomme, derved berøvedes Midlerne til, at iværksætte Forbedringer ved deres Avlsbrug, deels ogsaa fordi Godseierne derved saa ofte vilde sætte deres egen og især deres Familiers Lykke og Fremtids Held paa Spil; thi hvor saare let kunde dog en Ødeland i utroelig Hast adsplitte de ved Salg inddragne Summer, endog af flere Godser, som Erfaringen i den senere Tid opviser saa mangfoldige Exempler paa? Stammefædrene for adelige Familier have derfor meget viseligen faaet oprettet Fideicommisser, hvorved de sikkrede deres ægte Descendentere efter Arvefølgen varige Besiddelser, og forplantede i deres Afkom deres Navnes berømmelige eller dog prangende Jhukommelse.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-08-23
Den Maade, hvorpaa jeg formener, at Hoveriet saavelsom Fæste indretningen kunde forandres, saa at baade Godseiernes og Bøndernes Jnteresse kunde forenes, og Staten i enhver Henseende vinde usigelig meget, er: at Godseierne, under følgende Betingelser, overlade Livsfæsterne Godsernes Gaardbesiddelser i Arvefæste; men hvortil Regjeringens Medvirkning nødvendigt udfordres, paa en Maade, som siden i det Følgende skal vorde berørt.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-08-23
(Slutningen følger.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-08-23
Aphorismer. Meddeelte af Frederik Møller. Man maa ikke skamme sig ved at søge Sandheden, om det end skulde være til Skade. for Eens egen Agtelse; thi Nogle maae fare vild, paa det at Mange kunne gaae rigtigt. Det er en stor Roes for en Mand, at Mankan sige hans Feil højt, uden at han derfor ophører at være en stor Mand. See Eder og i Verden; den rige Mand, som lever i Herlighed og Glæde og lader sin Moder lide Nød, har havt - Amme. Det er ligesaa farligt at have Talenter som at mangle dem. Neppe har Du undgaaet Ringe agtelsen, saa forfølger Hadet Dig. Hvo der opfylder Landets Love, er en - Borger. Hvo der iagttager Naturens Love er et – Menneske. Hvo der gjør Mere, er et Menneske i ædleste Betydning, som den er en Helt, der overvinder sig selv. En Kone burde egentlig sige Ægtemand, og ikke blot Mand, som ogsaa har en anden Betydning; dog er der Adskilligt som taler fordenne, ret fint udtænkte, Ellipse. Thi Mankan være Mand til sit 70de Aar; en Kone burde derimod fra sit 50de Aar kaldes Moder. Har De i Dag eller i Aften faaet god Sæd eller Ukrud?" Dette Spørgsmaal kunde Man gjøre mange af de unge Herrer, som sværme om i Dameselskaberne. Lykkelig er den Mand, der kan undvære Slavelænkerne, vare de endog af Guld. Hvo som bærer Ordenen for Fortjenester i sit Hjerte, kan gjerne undvære den paa Kjolen. Bon ton maa Man lægge sig efter, enhver anden Tone er reduceret i de Stores Selskaber. Bon ton er Grændselinien imellem Blyhed og Uforskammenhed. II. Naar Vi ere forelskede, saa gives der, paa Os selv nær, ingen elskværdige Mandspersoner i den hele Verden. Den Mand, som lever dydigt, om hans Religion skal Du ikke spørge, den kan ikke være falsk. Jeg troer aldrig at Jndas, Nero, Hendrik den 8de, Gregor den 7de, have havt smukke Øine. Jesus, Johannes, Gellert, Socrates, Phocion, maae have havt Øjne saa milde som Aften stjerner.