Corsaren, 1841-10-29
Uddrag af Redactionens Forhandlingsprotocol. Møde den 26. October, (hvori bl. A. Forsamlingen ganske uformodet fik sin Forfatning). Alle Medlemmer vare tilstede med Undtagelse af det militaire, som først senere indtraadte. Efter at nogle Sager, henhørende til nærværende Nres Redaction, vare afgjorte, gik man over til Afhandlingen af saadanne Gienstande, som kunde være af Vigtighed for Forsamlingen selv. Jblandt disse var en Meddelelse fra Præsidenten, som blev optagen med meget bifald, at han nemlig i Anledning af den i No. 46 meldte Redactionslæges Antagelse havde ladet Medlemmernes Liv forsikkre. Endvidere var truffet den Overeenskomst, at, hver Gang et Medlem blev helbredt af en Sygdom, skulde han lade indrykke en Taksigelse i Adresseavisen, hvori han nævnede Lægen som sin store, ædle Velgjører og nedbad al den Velsignelse over ham, som findes udtalt over Redactionslægen i nævnte Avis No. 245. Præsidenten gjorde her en Pause, hostede, rømmede sig og gjorde overhovedet alle de Gebærder, der tyde paa, at man har Noget paa Hjertet, som man dog har nogen Betænkelighed ved at komme frem med. Den Forventning, som i Anledning heraf tydeligt udtalte sig i Forsamlingens Miner, syntes endelig at styrke Præsidentens vaklende Beslutning, og han begyndte nu følgende Tale: "Mine Venner! I have sikkert bemærket, at "Fædrelandet" og "Dagen" have havt den Lykke at opnaae Samstemmighed i eet Punkt, nemlig i Overbeviisningen om, at nærværende Tid er Reactionens, Tilbageskridelsens Tid Over hele Europa, sige De, er de Regjerendes Magt over de taabelige Folkefriheds-Jdeer ("taabelige" kalder "Dagen" og jeg dem) i Begreb med at tiltage, og "Dagen føier hertil som en Ros for vor Konge, at Han har sat sig i Spidsen for denne Bevægelse, forsaavidt som Tilfældet har ladet Ham være den, der gjorde Begyndelsen. Jeg vil ikke videre udtale mig herover, jeg drager kun een Slutning deraf, og det er, at, naar Tiden er Reactionens Tid, og naar alle andre Regjerende reagere, saa bør jeg ogsaa, jeg bør følge Tidsaanden, der, efter hvad "Fædrelandet" stadig forsikkrer, er en uforkastelig Hjemmel. Jeg lader desaarsag herved Forsamlingen vide, at jeg tager min gamle Magt tilbage." (Dyb Taushed i Forsamlingen) Præsidenten (sagte*). Det gaaer godt. Det føle Tidsaandens Magt over dem. Jeg maa, i Sandhed, benytte mig deraf. (høit). Ja, jeg troer endog, at siden jeg nu er kommen ifærd med at reagere, vil jeg gjøre det for Alvor. Jeg tager desaarsag endnu mere end min gamle Magt tilbage. (Vedvarende dyb Taushed i Forsamlingen.) Præsidenten (sagte). Ha! De ere aldeles consternerede. Jeg maa ikke lade denne uskatteerlige Leilighed til at vinde Alt slippe mig af Hænderne. (høit). Jeg tager, som sagt, endnu mere Magt end før, det vil sige: Jeg tager al mulig Magt. Forsamlingen, det er herefter: mig. Jeg alene veed fra nu af, hvad der er godt og tjenligt, jeg alene raader, bestemmer, styrer og hersker. (med stedse stigende Triumph). Jeg er Eders Herre, Eders Alt; Eders Formue, Eders Liv tilhører mig; men jeg vil være ædelmodig. Det Sidste skulle J faae Lov til at beholde, imod at J tre Gange om Dagen falde ned og tilbede mig. Efter at der paa denne Tale var fulgt nogle Minutters vedvarende Taushed, reiste sig det ældste Medlem og sagde: Siden Præsidenten nu har reageret, foreslaaer jeg, at vi Andre ogsaa reagere. Jeg foreslaaer da først, at vi tage den Magt fra Præsidenten, som han tog sidst, nemlig Herredømmet over vor Formue og vort Liv samt derhenhørende Bestemmelser og Knælen og Tilbeden. (Hele Forsamlingen reiste sig under et tordnende Bifaldsraab). Det ældste Medlem. Dernæst finder jeg det passende, at vi tage den Magt tilbage, som Præsidenten nævnede under No. 2 med Udtrykket: "endnu mere end min gamle Magt." Forsamlingen tilkjendegav ligesaa eenstemmigt sit bifald med dette Forslag. Det ældfte Nedlem. Og demæst foreslaaer *) Naar her berettes, hvad Præsidenten yttrede til sig selv, da maa det ikke forstaaes saaledes, som om Nogen hørte det, men denne hans formode de Tankegang sættes her til for at sætte Læserne ind i Begivenhederne og deres Aarsager. jeg, "siden vi nu engang ere komne ifærd med at reageren, at vi tage ogsaa den Magt, som Præsidenten havde før, saa at han altsaa slet ingen Magt beholder. (Længe vedvarende bifaldsraab, medens Forsamlingen sluttede sig tæt om sit ældste Medlem.) Præsidenten (forbittret). Hal J ville trodse? Men J skulle føle min Magt. Haandlangere! Kommer ind! Her frem! Angriber disse Karle, griber, knevler og binder dem! (Paa dette Raab viste Haandlangerne, anførte af det militaire Medlem, sig i Døren, bevæbnede med flere morderiske Redskaber). Da Forsamlingen studsede noget ved dette Syn, traadte et Medlem frem og sagde: "Værer kun ubekymrede. Jeg lærte, da jeg var ovre ved Randers, ved Væddeløbscenen, hvorledes man skal møde saa danne Tilfælde." Jdet han nu vendte sig imod de Jndtrængende, raabte han: "Redskaberne i Skeden, og det strax!" og, da man naturligviis lystrede, tilføiede han: Herud, og det strax! hvorefter Forsamlingen i et Øieblik befandt sig ene med sin Præsident. "Nu er vor Præsident aldeles consterneret," sagde det ældste Medlem; vi maae ikke lade denne uskatteerlige Leilighed til at vinde Alt slippe os af Hænderne." - Heri var Forsamlingen enig med ham, og man forelagde da Præsidenten som en conditio sine qva non det Sporgsmaal, om han nu vilde give det længe belovede Reglement eller takke af. Præsidenten: Jeg vil give Reglementet. Forsamlingen: Bravo! Det er fornuftig talt! Præsidenten. Og til dets Udarbeidelse kunne vi nedsætte en Militair-Commission. Fl. Medl. Vil Du nu narre os igjen? - Vi ville have den strax. Præf. Ja. ja! Saa sulle J faae den: Jeg giver Eder en Constitution. Flere. Hvorledes er den? Lad høre! Præs. Det er som sagt en Constitution, og den er altsaa saaledes. Den Magt, som jeg ikke maa beholde, lægges i Hænderne paa to af Eder, af hvilte den Ene faaer Navnet Aristocratene, den Anden Grundeierens. De og jeg tage saa Alt, hvad der angaaer Redactionen, paa os, vi sørge for Bladet, for Kassen, kort: for Alt, og I Andre kunne da leve i den nydeligste Ro af Verden - saa længe J ikke overtræde Constitutionen og blande Eder ind i vore Affairer, især hvad Kassen angaaer. Jeg foreslaaer disse To (Præsidenten nævnede ved disse Ord to Navne, som vi dog ikke kunne tjene Publicum med at anføre). De To. Bravo! Constitutionen leve! De Øvrige. Pereat! Ingen Constitution! Hvad er det for Noget, Præsident? Vil Du atter gjøre Nar af os? Det ældste Medl. Jeg seer med Forundring, at man udbeder sig eller fordrer en Forfatning, som man allerede har. Thi er her ikke nu den Tilstand, hvor vi Alle ere lige, og hvor det, som de Fleste ville, efter en udtømmende Discussion gaaer igjennem? Og hvad Andet have vi da at gjøre, end sørge for, at den nærværende Tilstand vedbliver? Hvad? Hele Forf. Bravo! Hurra! Rigtig! Leve den nuværende Tilstand. Et Medl. Der staaer nu kun tilbage, at Præsidenten besværger den, og at vi høitideligholde Begivenheden ved et Gildeparé. Pr. Nei, et Gildepare tør jeg ikke holde, saa længe Brødet er saa dyrt. Jeg risikerer ellers, at Lygterne udenfor mit Hotel blive slagne itu, foruden andre og maaskee større Ulykker. Lader os derfor ingen Stads gjøre, saalænge Brødet er saa dyrt. Forsamlingen bifaldt Præsidentens Ord og besluttede at forherlige denne ædle Beslutning med et Gildeparé, hvorved tillige skulde drikkes Amnesti for de i denne Aftens Attentat Compromiterede. 3det Forsamlingen nu ved Mødets Slutning gjenkaldte i sin Erindring, hvad der havde givet Anledning til denne glædelige Vending af Sagerne, skildtes den af under Raabet: Reactionen level