Den Vest-Sjællandske Avis, 1836-03-08
Grækenland vilde snart falde i Ruslands Hænder, og selv ikke Jtalien være sikker. Under alle Omstændigheder maatte England i en overvættes Grad. forøge sin Søemagt i Middelhavet. Skulde blot eller af disse Følger gaae i Opfyldelse, saa fortiente dog hans Forslag den alvorligste Overveielse. Allerede nu har Rusland en anseelig Flaade i det sorte Hav, og kunde i tre Dage bemægtige sig Konstantinopel, og til at fratage den den vil ikke 20,000 Mand forslaae (knap 100,000), og paa Malta ligge neppe 7000; ogsaa spurgte han om de Høistkommanderende paa Malta var forsynet med Jnstructioner for dette Tilfælde. Han kom derved til det Resultat, at der ikke længere kan sættes Grændse for Ruslands Magt, uden ved en almindelig Krig, og det saa meget mindre, som at den tydske Handels forening er Ruslands Værk og udtænkt til dets Fordeel (denne Paastand fandt man i Underhuset at være urimelig), saa at det er ikke umueligt, at dette Rige har til Formaal, som et nyt Slavonien at føie alle tydske Stater til sine allerede umaadelige Besiddelser (det synes, som at denne Tale er lagt an paa at bringe Englands Almue i en fiendtlig og krigerisk Sindstemning), hvorpaa da vilde følge den sandsynlige Erobring af Skandinavien og Ruslanos Alliance med Holland og de forenede Stater, hvorved det kunde komme i Besiddelse af de dueligste Matroser og hæve sig let til den største Søemagt, som den nu er den største Landmagt paa Jorden. Naar Rusland først har iværksat disse Planer, saa vilde det snart finde Midler til at ødelægge sit Redskab Preussen. Jkke at forene alle tydske Nationer, men alle Slaviske Stammer, er Ruslands store Plan. Naar det først har erobret Norge, saa vil det forskaffe sig det bedste Bygningstømmer, foruden, som sagt, de dygtigste Matroser. Foruden denne uhyre Erobringssyge, som det behagede Lorden at paadigte den russiske Regiering, skildrede han ogsaa den indvortes Regiering i dette Land med de mørkeste Farver, som et Sammensurium af Tyrannie, Korruption o. s. v. Han forventede derfor ingen Fordeel af Udvidelsen af Ruslands Magt for Kulturen; derpaa rykkede han frem med de saa ofte gientagne Tirader om Polen, og søgte tilsidst at giendrive den falske Mening: at Ruslands indvortes Svaghed vilde tage til med dens udvortes Forstørrelse denne kan desuden forhindres ved velregierede smaae Filialstater, hvilke staae under Ruslands Protection, som f. Ex. nu Moldau, Wallachiet og Servien. England, sagde han, vil Freden, men skulde det komme til Krig med Rusland, saa vilde ingen i Underhuset vægre sig ved at tilstaae de fornødne Pengebevilgninger for at hævne Polens Undertrykkelse. Udvidelsen af Ruslands Magt kan ikke sammenlignes med en Alexanders, en Tamerlans og en Napoleons Erobringer; men den er en Følge af et uafladeligt fortsat politisk System, som er blevet forfulgt fra Fader til Søn. Han vilde ikke indvikle England i en Krig; men han holdt det for uundgaaeligt for at standse det af Rusland fulgte System, at antage en fast Tone i de diplomatiske Forhold med det, for at give Rusland tilkiende, at Alvion ikke frygter for Krigen, og er beredet paa, ifald det skulde blive nødvendigt, at foretage den. Han opfordrede den ædle Lord i Spidsen for de udenlandske Anliggender til at tage de fornødne Forholdsregler for at beroelige det engelske Folk. Han motiverede herved sit Forlangende om at de politiske Dokumenter skulde fremlægges, omtalte at Russerne ikke havde affyret nogen Salve til Ære for Lord Durham, imedens russiske Krigskibe seilede frem og tilbage igiennem Dardanellerne, og besværgede Regieringen, at den dog ikke maatte give Tyrkiet til Priis, som den, til sin Skiændsel, havde givet Polen til Priis. Man maa forbauses over at læse en saa inflammatorisk Tale, holdet i det engelske Parlament, imod en stor Magt, uden at et eneste reelt Faktum er angivet, som kunde foranledige den, og man er begiærlig for at erfare hvilket Jndtryk den kunde frembringe. Hr. Th. Attwood forlangt ligefremt at man strax skulde erklære Krig imod Rusland, som fuldkomment overeensstemmende med Folkets Aand- og Villie, og sagde, at der maatte føres Krig om saa Kronens Juveler skulde sættes i Pant. Men Hr. Attwood havde gyldige Grunde til sit Forslag; thi han er Repræsentant for Birmingham, og det er en vigtig Sag for Byens Geværfabriker, at der kan blive brav Krig.) Hr. Pollington sagde, at Huset og den polske Nation var den ædle Taler megen Tak skyldig. Han havde erfaret paa sine Reiser, at Grækerne, selv i de østerrigske Stater, ønske at staae under Ruslands Herredømme, da deres Præster havde lært dem at sætte deres Forhaabninger til denne Magt.