Aalborg Stiftstidende, 1837-03-22
Det er ikke urimeligt, at hele Disjunctionsloven, ifølge dens Tendents, maa have vakt en utilfreds Stemning i Hæren. Moniteuren af 10de Marts kundgjør en Forholdsregel, der ikke synes egnet til at forbedre denne Stemning: Krigsministeren havde nemlig foreslaaet, at de 9 Officerer af det 62de Regiment, som havde underskrevet Protesten mod Marschal Clauzels Beretning og Regimentets Færd i Afrika, skulle berøves deres Poster og forlade Tjenesten, Af de øvrige 20 Underskrevne skulle de 2 ældste af hver Grad, forsaavidt de ikke befindes blandt hine 9, have samme Skjæbne. Kongen har billiget dette Forslag og Moniteuren indeholder Navnelisten paa de afsatte Officerer, 13 i Tallet, hvoriblandt 3 Capitainer, og tilføier endnu, at ogsaa Obersten og Oberstlieutenanten af Regimentet, omendskjøndt de ikke have været med at undertegne Protesten, ere satte udaf Activitet. Alle de øvrige Officerer af Regimentet, paa hvilke Straffen af Afsættelse ikke er anvendt, skulle udholde 60 Dages Arrest. Det er vel kun i constitutionelle Stater, hvor slige Forholdsregler, til Disciplinens Opretholdelse, kan forekomme Almeenheden paafaldende. Hvorvidt man iøvrigt gaaer i sine Fordringer, paa uhindret at turde overskride alle Sømmelig hedens Grændser, derpaa har man et paafaldende Exempel deri, at Oberst Vaudrey, som skylder det strandede Complot i Strasburg, hvori han var en af Hovedmændene, sin hele Navnkundighed, har den Anmasselse at fremstille sig som Candidat til en ledig Plads som Deputeret for Departementet Cateder. Man havde længe omtalt dette som et Rygte, men dog ingen Liid villet fæste dertil; men det er nu tilfulde bekræftet. Bladet National har omtalt Sagen uden videre bemærkninger. En rigtigere Takt viser Bladet Temps. Det siger dog derom Følgende, der synes saare velgrundet: Den lovmæssige Valgbarhed er ikke nok for at berettige Nogen til at giøre Fordring paa Vælgernes Tillid. Slige Fordringer maae storte sig paa særegne Motiver. Hvorpaa skulde vel Oberst Vaudrey grunde sine Fordringer, Monne derpaa, at han har forsøgt at antænde Borgerkrigen i sit Fædreland, Eller skulde han fortrinsviis føle sig kaldet til at gjøre Ministrene Bebreidelse for den af dem begangne Feil med at løslade Ludvig Buonaparte, fordi det er netop denne Feil og den ene og alene han har at takke for sit Hoved? Eller troer han, at det vil bidrage til hiin Juris, Forherligelse, naar man seer ham tage Plads paa Kammerets Bænke, Eller mener han at kunne gjøre sig gjældende som Repræsentant for Militair=Jnsurrectionsprincipet? Han skulde dog erindre sig, at den, som har gjort sig skyldig i at dømeime saa forkeert om Nationens Tænkemaade og Villie og givet sine Handlinger Tilsnit efter denne forkeerte Dom, ka ikke have nogen anden anstændig Udvei, end den, at fjern sig frivillig fra sit Hjem. Det Anstødelige og Strafværdig i Oberst Vandreys Anmasselse kunde kun blive overgaae af Vælgerne, hvis de virkelig tillade sig at give ham deres i Stemme. Det er imidlertid for Fædrelandets Ære at han be, at de ikke ville gjøre sig skyldige i en slig Overtrædelsaf Retfærdighedens og den sunde Fornufts Forskrifter. Jor rigt hører det omtalte Departement, tilligemed de omliggende jostlige og sydøstlige Departementer, til dem, hvor enhver somhelst, endog den allermeest vidt drevne, Opposition imod Regjeringen finder meest Gjenklang Man seer imidlertid af Ovenstaaende, at Regjeringens Fiender ere ifærd med at begaae et betydeligt Misgreb, med de søge en Trøst deri, at de strax kunne paavise et formeent ligt lignende fra Regjeringens Side. Et Blad har nemlig fortalt, at en Søn af Oberst Vandrey besøger en og samme Underviisningsanstalt med Kongens yngste Søn, Hertugen af Montpensier, og skulde nu rykke op i samme Classe, i hvilken Hertugen sidder, men den af Regjeringen ansatte Skoleforstander havde modsat sig denne Oprykning, fordi det var upassende at bringe Kongens Søn i Berøring med Sønnen af en Oprører og desuden endnu havde den Vanskelighed, at den unge Hertug hver Uge lader indbyde Duxen af sin Classe til det kongelige Familie=Taffel, hvilket dog ikke vilde kunne lade sig gjøre, naar den unge Vaudrey blev Dux (!). Classens Forstander har imidlertid været af anden Mening og ved den derover opkomne Strid har Skolens Forstander afviist ham med følgende, i Journal des Debats indeholdte, Erklæring. At de to Elever, ere samlede i en og samme Classe er saa upassende og saa anstødeligt mod alle de Hensyn, man skylder Kongen, at jeg vilde ansee deres Paastand derpaa for en strafværdig Trods, hvis jeg ikke holdt dem for en Mand, der ei vil gjøre sig skyldig i en saadann. At Skoleforstanderen for disse sine underdanige Hensyn bliver haardt medtaget i Oppositionsbladenne er, i Frankrig, i sin Orden. Hans Forsikkring, ligeledes i Journal des Debats, at han har draget Omsorg for, at den unge Vaudreys Studier intet skulle lide, vil man ikke lade gjælde, men gjør den bemærkning, at det var bedre, at de unge Prindser hørte op med at besøge de offentlige Dannelsesanstatter, end at andre Elever, for deres Skyld, skulle tilsidesættes og tidligt finde sig i at lide for deres Fædres Synder.