Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1842-11-17
Selveier Lydersen. Med Hensyn til det af den ærede næstforegaaende Taler Anførte, om den Trang til en Forandring i Statsforfatningen, som skulde yttre sig blandt Bondestanden, da maa jeg gjentage, hvad jeg allerede har bemærket, nemlig at jeg uden Vanskelighed vilde have kunnet fremskaffe Andragender i modsat Retning, med ligesaa mange Underskrifter som dem, der forrige Gang fandtes under Begjæringerne og en forandret Forfatning. Oberst Brock. J Anledning af det af Kammerjunker Lüttichau bemærkede, maa jeg yttre, at jeg forudsætter, at den Comitee, der vilde blive valgt til Behandlingen af denne Sag, vilde vide at udtrykke sig paa en ligesaa lempelig og beskeden Maade som den Comitee, der udarbeidede Forsamlingens i 1840 indgivne Petition, hvilken i Virkeligheden aldeles gik ud paa det Samme, som det nærværende Andragende. Gaardeier Black: Jeg elsker Stænderinstitutionen alt for høit, til at jeg skulde ville indvillige i, at der skulde udnævnes nogen Enkelt af Forsamlingen til paa de andres Vegne at afgjøre Noget eller fremkomme med noget Forslag til Hs. Majestæt, thi kan en Forsamling, som bestaaer af over 50 udvalgte Mænd, ikke give Kongen gode Raad, da kan vist heller ei nogle enkelte gjøre det. Jeg kan ikke skjønne rettere, end at Jnstitutionen vilde baade herved og ved de saakaldte preussiske Comiteer tabe i sin Betydning og blive et Nul. J slige Forsamlinger vilde derhos vist ingen komme af de valgte Deputerede for Menigmand, og det kunde da tænkes, at deres Tarv blev overseet. En saadan Forsamling vilde endelig vist kun blive et ny Regjerings-Collegium eller Statsraad, ved Siden af de gamle bestaaende Collegier og Statsraad, som vi dog vel ikke tør antage at være saa brøstfældige, at de kunne trænge til saadan en ny StøtteJeg kan saaledes efter det oplæste Andragende ikke stemme for nogen Comitees Nedsættelse i nærværende Sag. Kammerherre Benzon. Ogsaa jeg maa paa det Bestemteste fraraade, at tage denne Sag under Behandling. Det forekommer mig, at den høitag, tede kongl. Commissarius med udmærket Grundighed har oplyst, hvor farligt det, efter de specielle Forhold, er for Danmark at gaae ind paa en Forandring i Statsforfatningen. Jeg troer saaledes at det fremkomne Ønske er mildest talt ubetimeligt, og ikke fortjener at komme i Betragtning. Jeg skulde ogsaa holde for, at Forsamlingens Adfærd ved at indgaae med en Petition som den foreslaaede, ikke vilde erholde Udseende af skyldig Taknemmelighed mod Kongen i det Øieblik, da Hs. Majestæt er gaaet Stændernes Ønske og en Udvikling af Jnstitutionen imøde ved Forslaget og de stænderske Comiteer, ved hvis Fremsættelse det vistnok maa paaskjønnes, at Regjeringen kun har hentydet paa Udførelsesmaaden, men overladt det til Forsamlinger at give nærmere Vink i saa Henseende. Det nævnte Forslag forekommer mig at indeholde en Forsikkring om, at det er Kongens Ønske at udvikle Stænder institutionens Virksomhed og give Nationen al den Frihed, som den billigen kan ønske, og som kan være til Statens sande Gavn. Derimod maa jeg, som allerede bemærket, ansee det for høist urigtig at gaae ind paa det foreligende Andragende, og jeg antager det for utvivlsomt, at Jngen her i Forsamlingen sætter den Priis paa de offentlige Blades Roes, at han udtaler sig for at vinde den Laurbærkrands, som disse tilbyde, og som mildest talt er uden Betydning, ligesaavel som den Dadde- og de bittre bemærkninger, hvormed de vist ville vide at ledsage deres Foredrag, der have yttret sig i en modsat Retning, maae være disse høist ligegyldig og uden videre Virkning. Tvertimod er jeg overbeviist om, at Alle her i Forsamlingen, hvilken Farve de end bære, ere gjennemtrængte af Kjerlighed til Kongen og Fædrelandet, og med Rolighed ville deeltage i Discussionen af en saa vigtig Sag, som den nærværende, der ikke gaaer ud paa mindre end en Forandring i Forfatningen, og jeg spørger da, om Nogen uden Ængstlighed vilde kunne træde ind i en Forsamling, som den nærværende, hvor de forskjellige Jnteresser gjøre sig saa gieldende, hvis denne Forsamling var tillagt nogen afgjørende Stemme. Jeg maa saaledes bestemt erklære mig mod Nedsættelsen af en Comitee i nærværende Sag. Proponenten. Naar den foregaaende Taler har erkjendt den Ro og Værdighed, hvormed Forsamlingen discuterer denne Sag, da forekommer det mig at være en høist mærkelig Yttring, naar han har hentydet paa, at saadanne Bevæggrunde, som Hensyn til Laurbær i de offentlige Blade, skulde kunne have nogen Jndflydelse paa Nogen i Forsamlingen i en Sag af den Vigtighed, som den nærværende, og jeg kan ikke andet, end føle mig smerteligt berørt ved en saadan Yttring. Jeg veed ikke, om den høitagtede Præsident maatte finde Anledning til at foreholde Taleren det Upassende i hiin Yttring, men jeg maa henstille dette til Præsidentens Overveielse. Hvad Sagen selv angaaer, da er der Jngen, der mere end jeg erkjender Vægten af de Grunde, som den høitagtede kgl. Commissarius har fremført, og navnligen det Betænkelige, der vilde ligge i, hvis Behandlingen af denne Sag skulde kunne udøve nogen hemmelig Jndflydelse paa Underhandlingen og Arvefølgen. Dette Punkt er vist meget delicat, men jeg er ikke Diplomat, jeg kjender ikke de hemmelige Statsforhold, og kan kun betragte Sagen fra mit Standpunkt. Paa den anden Side kan jeg ikke fordølge, at der er en Stemning i Folket, der vilde kunne udarte, naar der ikke i Tide blev meddeelt Regjeringen Kundskab derom, og af denne taget behørig Hensyn dertil; thi hvis dette ikke skeer, vil denne Stemning kunne udvikle sig i en Retning, hvis Resultat man ikke kan forudsee. Dette er et Factum, og det er dette, som især har bevæget mig til at fremkomme med min Proposition. Forøvrigt troer jeg, at de Discussioner, som her have fundet Sted, bedst have viist Nødvendigheden af, at det af mig fremsatte Forslag tages under den nøieste Overveielse; thi i den foreløbige Discussion er det ikke muligt for Forsamlingens enkelte Medlemmer, tilstrækkelig at udtale og begrunde deres Anskuelser. Jeg maa saaledes fremdeles anbefale mit Forslag til at tages un Overveielse af en Comitee. Præsidenten: Jeg skal blot bemærke, at, saaledes som jeg har opfattet Kammerherre Benzons Yttringer, kan jeg ikke antage, at der skulde indeholdes noget Stødende. Saavidt jeg har forstaaet dem, udtalte Taleren netop den Overbeviisning som hans, at Jngen her i Forsamlingen lod sig lede enten af Frygt for de offentlige Blades Daddel eller af Attraae efter deres bifald, og at dette ikke er sagt som en Hentydning, der skulde forstaaes, paa en anden Maade end efter dens Ord, vil den ærede Deputerede vist selv udtale. Kammerherre Benzon. Dette er fuldkommen vist, og da den meget ærede Præsident tog Ordet, vilde jeg netop have reist mig, for at udtale min Forundring over, at den ærede Proponent kunde have misforstaaet mit Foredrag i den Grad, at han der har troet at finde Anledning til at antage, at jeg har villet beskylde ham for, ved Jndgivelsen af sit Andragende at have havt Bladenes Bifald for Øie. Jeg troer ikke, at mit Foredrag, gav mindste Anledning til at antage saadant; thi jeg yttrede netop, at jeg ikke troede, at Nogen her i Forsamlingen lod sig lede af Hensyn til de offentlige Blade, og det kunde aldrig falde mig ind, at den ærede Proponent heri kunde troe at finde noget Angreb paa sig, hvilket det ikke i mindste Maade har været min Hensigt at fremsætte. Præsidenten bemærkede, at Proponenten formeentlig ved denne Erklæring vilde finde sig tilfredsstillet. Proponenten bekræftede dette, idet han bemærkede, at den omhandlede Yttring i saa Fald syntes overflødig. Godseier Nyholm. Naar Kammerherre Benzon har sagt, at det i det foreliggende Forslag udtalte Ønske var ubetimeligt, da maa jeg udtale den modsatte Formening, idet jeg antager, at det netop er betimeligt, og min Grund er, at der for Tiden paa Danmarks Throne sidder en høihjertet Konge, dannet daade i Livets og Erfaringens Skole, og at der til hans Disposition staae ualmindelige Kræfter, naar han vil lade udarbeide en Forfatningslov. Hver Gang jeg overveier denne Sag, rinder der mig ogsaa et Ord i Minde, der er udtalt af en Hædersmand, der nyder lige stor Agtelse i Nationen som her i Forsamlingen, og dette Ord er, at det er i de rolige Dage, man skal sørge for de urolige. Hvad Fremtiden fører i sit Skjold, veed Jngen, men det synes vistnok ikke synderligt tillokkende. Med Hensyn til Sagen selv, da er min Mening den samme som forrige Gang, da denne Sag var under Behandling, nemlig at det vilde være til stort Gavn, om Landet tilstodes Skattebevillingsret, og det er langtfra, at de senere Aars Erfaring har rokket denne min Overbeviisning; tvertimod er denne bleven forstærket, og jeg maa tilstaae, at den særdeles Forøgelse, som dette Aars Udgiftsbudget vil have at fremvise, ikke lidet har bidraget hertil. Jeg maa naturligviis ubetinget stemme for Nedsættelsen, (Fortsættes.) af en Comitee. Et Antal af henved hundrede af Slesvigs Jndvaanere have indsendt en Adresse til de slesvigske Stænder, hvori disse takkes fordi de i Adressen til Kongen have frembaaret Ønsket om at tildeles en afgjørende Stemme ved Lovgivningen og Skattebevillingen, hvorhos den Anskuelse yttres, at Jndførelsen af de paatænkte stænderske Commiteer kun vil svække Stænderinstitutionen og udsætte Afgjørelsen af Constitutionsspørgsmaalet til ubestemt Tid(Kbhpst.)