Berlingske Tidende, 1813-10-15
Ved de første Geværskud lod General Mesclop, Avantgardens Chef, Voltigeurerne af 7de Linieregiment rykke levende frem, kastede Posterne og formerede sin Bilgade ligefor Redouterne. Man saae at det fiendtlige Cavallerie rykkede frem til Veien, i den Hensigt at trænge tilbage hvad man sandsynligviis holdt for en Recognoscering; men vort lette Artillerie gjorde at det snart forsvandt, og Voltigeurerne trængte frem paa Bierget. Eftertrykket og Omfanget af den Jld, som Fienderne derpaa begyndte langs deres hele Front, viste os deres Styrke. General Mesclop lod den første Bataillon af det 7de Regiment rykke frem, hvilken han snart selv understøttede med den anden, medens det 44de Regiment trængte frem mod Forskandsningerne. Han bragte de tilbagedrevne Skarpskytter igien i Orden, derpaa lod han i Spidsen for Colonnen slaae Stormmarsch, og den første Position tage med stormende Haand. Nu begyndte en af de meest haardnakkede Fægtninger paa denne Punkt. To Gange kom Fienderne rasende og med stort Skrig tilbage, for med nye Forstærkninger at bemægtige sig den igien; og to Gange bleve de trængte tilbage til deres anden Position, hvorfra de heftig beskiøde os med deres Artillerie. Vort Jnfanterie, vant til at storme, vidste atter at forene sig, og med Standhaftighed at begynde nu Kamp. En Peloton, som var marscheret med Avantgarden, bedækkede sig med Hæder. Bataillonechef Feuchere af det 44de Regimens blev saaret i det han modigen førte sine Tropper frem. Jeg lod Divisionen Habert rykke frem, hvilken jeg formerede paa venstre Side af Landeveien, medens General Harispe med sin Reserve, det 16de Linieregiment, ilede hen at understøtte sin første Brigade. Man besluttede og iværksatte en sidste almindelig Anstrængelse. Den anden Bataillon af det 116de Regiment marscherede til venstre, forat omgaae den anden Forskandsning. Dens Chef, Bugeand, udførte denne Bevægelse med ligesaa stor Klogskab som Tapperhed. Brigaden Mesclop trængte paa samme Tid frem med umodstaaelig Kiækhed, og overalt bleve vi Herrer over Valpladsen. J et Øieblik var den bedækket med Døde og Saarede. Spanierne og Calabreserne flygtede i Uorden til Skovene og Biergene. Saasnart Tropperne igien vare samlede lod jeg General Delort, Chef for Cavalleriet, rykke frem, forat forfølge Engellænderne, som med største Jil trak sig tilbage ad den store Landevet. Jeg haabede at indhente deres Artillerie, der befandt sig i fuldt Tilbagetog. Husarerne af det 4de Regiment kastede de brunswigske, og erobrede, uagtet Jnfanterieilden, 4 engelske Kanoner, som de tilsendte mig forspændte tilligemed 2 Krudtrogne. Ve toge ogsaa meget Bagage og henved 500 Fanger, hvor til endnu maa føies over 1200 Døde eller Saarede. Det 27de engelske Linieregiment blev næsten tilintetgjort. Obersten for samme, og General Friedrich Adams bleve saarede. Et stort Antal Officerer ere blevne i Fægtningen. Vort Tab var forholdviis meget ringe. En Deel af Garnisonen i Barcellona, under General Grev Man rice Matthien, og en Division af Catalonienarmeen samt 4 italienske Batailloner, havde om Natten, under General en Chef Decaens Commando, sat sig i Marsch, forat gaae over Liøbregat og Noya. Førend i General Maurice Matthien ankom til Martorel havde han havt tre af Eroles's Batailloner i meget vanskelige Stillinger at bekiæmpe og fordrive. Om Aftenen gjorde han nogle Fanger, og vendte snart tilbage til St. Estevan og St. Saturni. Om Morgenen saae han Mansos og Calabresernes Corps i Slagtorden. Han lod samme angribe at General Ordonneau, som med nogle Heste og sin blotte Avantgards af det 18de lette Regiment, under Bataillonschef Pellegrin, kastede begge de første Batailloner Fienderne adspredte sig, og efterlode 30 Fangne og 50 Dræbte eller Saarede. General en Chef Decaen fulgte General Maurice Matthien med al muelig Hastighed. Men under utallige Vanskeligheder, efter en saalang Marsch og i meget ufremkommelige Veie, kunde Cavalleriet og selv Jnfanteriet ikkuns passere Mand for Mand og det endda i nogen Afstand. Dagen brød frem førend man kunde naae Stillingen i St. Saturni. Angrebet paa Høiene ved Ordal, hvilket først var forbi Kl. 2 om Morgenen, forsinkede Arragonienarmeens Marsch, men begunstigede min Plan for den øvrige Deel af Dagen. Infanteriet fulgte i Dagningen General Delort, som lod Cavalleriet og Buglands Bataillon rykke frem. Jeg befalede dem at giøre holdt en Miil paa denne Side af Villa-Franca bag Høiene, hvorfra man fandt den hele fiendtlige Armee opstillet i Slagtorden i tre Linier. En stor Vandgrav, Vien, og en afkastet Bro dækkede Fronten; dens venstre Fløi nærmede sig Landsbyen St. Cugat, hvor vore Skarpskytter forekom Fienden. Et Øieblik haabede jeg, at denne opstillede Armee vilde lade os vinde Tidtil at fuldende vor Bevægelse. Men Lord Bentink, som uden Tvivl og var underrettet om hvor farlig hans Stilling var, holdt kun Stand et Øjeblik. Han brød op og giorde en Liniemarsch. Tilbagetoget begyndte strax i god Orden fra Villa-Franca. Jeg lod Artillerie og Cavallerie rykke frem. Kanonerne bragte snart nogen Uorden i de fiendtlige Colonner. Medens vi passerede Vandgraven og mit Infanterie rykkede frem for ufortøvet at følge Bevægelsen, gik Fienden bort fra Villa-Franca, og opstillede sig igien bag ved samme. Med en rosværdig Tillid, som ikke blev skuffet, forbleve alle Jndvaanerne i deres Huse, og man respecrede deres Eiendomme og Personer midt under den meest levende Fægtning. Cavalleriet begyndte at naae Arriergarden i det den marscherede ud af Staden. Oberst Christoph hug, i Spidsen for Husarerne og en Eskadron Curasserer, levende ind paa den og Artilleriet betog den Modet. Skiult Jnfanterie og de brunsvigske Husarer dækkede ved deres Jld Fiendens Bevægelse. Fra begge Sider angreb man med Eftertryk.