Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1812-03-10
Doctor Baden har i en Række af mere end 20 Aar gjort sit Navn bekiendt ved Skrifter over den nordiske Historie. Skiøndt disse ere af forskiellig Art, er det ikke saa vanskeligt at charakter, sere den Aand, hvormed de ere skrevne, og den Grundtone, som deres Forfatter, med ringe Forandring, i alle sine Arbeider har vedligeholdt. Naar dette her er skeet, da tage Læseren med sund Sands, med retfærdigt Sind og med nogen historisk Kundskab, de badenske Skrifter for sig; og prøve selv, om jeg har dømt rigtig. Uden dyb Lærdom, har Doctor Baden ved udbredt Læsning i de fleste af den danske Histories trykte Kilder, samlet Materialier til sine Skrifter. Han har mindre søgt at udtømme enkelte Grene af den Videnskab, som han har foretaget sig at berige, end at udbrede sig over dens hele Omfang, ubekymret om han ved sine Arbeider oplyste mere end Overfladen af deres Gienstand. Hos ham vente man sig ikke den vedholdende Grandskning, der ikke hviler førend den har sat sig i Besiddelse af alle de Forkundskaber, som udfordres til at skrive kritisk Historie. Han har for det meste ladet sig nøie med at gaae til de nærmeste Kilder, og benyttet disse stundom med Flittighed, stundom med temmelig Jilsomhed. Giennemtrængende Grundighed maa man derfor ikke søge hos ham; men finder i dens Sted stundom en vis Lethed i Behandlingen, der synderlig contrasterer med det tunge, stødende Foredrag. Uden at mangle Vid og Kløgt, savner han det dybe, giennemskuende Blik, den rolige Aand, den Klarhed i Tanken, som udmærker den ældre og nyere Tids historiske Mestere. Ligesom han fattes philosophisk Aand, uden hvilken man forgieves tænker at bringe Liv og Eenhed i Begivenhedernes Chaus, saaledes finder man ei mindste Spor hos ham til poetisk Phantaste, uden hvilken neppe Krønike, end sige Historie kan frembringes.) Om historisk Konst har han derfor *) Meget let vil man af Mangel paa Eftertanke, eller af ond Villie kunne give disse Ord en vrang Fortolkning. Den oplyste Læser veed, at ingen levende Fremstilling er muelig uden Phantaste, og at Historieskriveren ligesaa vel behøver den som Digteren, for at tænke sig de svundne Tider som nærværende. Forskiellen er, at hiin er bunden til Facta, denne har Jdealets uendelige Frihed. altid havt et saare indskrænket Begreb - hvil ret kunde været ligegyldigt, hvis han havde udqvet den. Men hans Mangel paa Kritik i Brugen af de historiske Materialier, hans Ligegyldighed i disses Sammensætning, hans Foragt for et værdigt Foredrag og en smagfuld Behandling, har endog meere end tilbørligt skadet hans Skrifter i Kienderes Øine, og skadet ham selv i Fremgang til Fuldkommenhed. Derfor vil man blandt alle hans Værker ikke finde et eneste, som bærer Præg af klassisk Fuldendthed; ja man finder hos ham det Særsyn, at endeel af hans tidligere Skrifter (f. Ex. Afhandlingen om Tabet af Oldtidens Agt for Tingene og Haandbogen i den danske Historie) maa regnes for de bedste, som han er langt fra siden at have overgaaet. Hans yderlige og utilgivelige Skiødesløshed i Sproget viljeg ikke videre berøre, da det tilforn vidtløftig nok er skeet; men anmærker kun, at han heri synes at forværres, og at hans ældre Arbeider ogsaa fra Sprogets Side ere de læseligste.