Aalborgs Stifts Adresseavis, 1820-08-30
Af det mærkelige Brev fra Dronningen af England, kunne følgende Brudstykker tiene til Prøve, da Rummet, ikke tillader at indføre samme heelt: "Den qvindelige Følelse af Delikatesse forbyder mig, at beraabe mig paa de sande Aarsager til vor huuslige Skilsmisse, eller i Eders Majestæts Erindring at tilbagekalde de utallige, ufortiente Fornærmelser, som jeg har maattet lide, før vi skiltes ad. Jeg overlader det til E. M. at udsone Eder med Eders Samvittighed for de Midler som J brugte, for at bortstøde Eders tro Gemalinde med sit diende Barn. tvertimod den Eed J svor ved vor Formæling. Dog, tillade C. M. at jeg bringer i Erindring, at denne Handling var Eders eget Værk og ikke mit - "Det rolige og behagelige Liv som Eders Majestæt tilbød mig, var en sørgelig Erstatning for den Kummer, som greb mit Hierte, ved Tanken om, hvorlunde den offentlige Moralitæt blev saaret ved det slette Exempel som Monarken gav sit Folk, naar C. M. tilfredsstillede Eders Lidenskaber og Tilbøieligheder, og især, naar jeg tænkte mig Nationens feilslagne Forhaabninger, der saa gavnmild havde sørget for os ved vor Forening og smigret sig med saa skiønt et Haab."- "Eders Barns Moder forfulgtes af Spioner og For ræddere, der opmuntredes og belønnedes for at lægge Snarer og stifte Komplotter mod hendes gode Navn og Liv, som C. M. kort tilforn saa helligt havde tilsvoret at ære, elske og agte. Jeg rev mig ud af mine Forældres Favntag og gav mig aldeles hen til Bretlands Thrones Arving. men hvor forhavset blev jeg; da jeg saae mig omgiven af et hemmeligt Tribunal, der skulle belure alle mine Handlinger, da jeg hørte mig anklaget for Forbrydelser jeg aldrig ahnede, uden selv at vorde gjort bekiendt med Klagens Natur eller Vidnernes Navne, og man tænke sig mine Følelser da jeg erfoer, at mit Barns Fader, min naturlige og lovmæssige Beskytter, var min værste Fiende."Men uagtet hiint skiændige Tribunals hemmelige Forhandlinger, uagtet alle de underkiøbte falske Vidners Udsagn, uagtet enhver Leilighed nægtedes mig til Forsvar, uagtet alle Fordele vare paa mine Fienders Side - saa maatte alligevel hiint hemmelige Tribunal frikiende mig fra al Forbrydelse, og mine værste Anklagere bleve derved erkiendte skyldige i den største Meened, men - dog ikke straffede. Jeg beklagede Ham, der saa dybt kunde fornedre sit fyrstelige Hoved, for at skiænke Meenedere sin Beskyttelse og Naade." - "Dog var der Een, hvis retskafne Sindelag det var umuligt at bestikke, i hvis Barm Uretfærdigheden aldrig gaves Plads, hvis Haand altid var beredt til at hielpe den Ulykkelige og Nedtrykte. Saalænge denne gode og naadige Fader og Fyrste forblev i Udøvelsen af sin Kongelige Magt, saalænge havde hans ulykkelige Svigerdatter intet at befrygte. Saalænge min afdøde, evigelskte og begrædte Fader udstrakte sin beskyttende Haand over mig, saalænge var jeg sikker. Men da endeligen Døden berøvede Nationen sin ædle og byderige Konge, berøvedes mig en Ven og Beskytter, og alt Haab om fremtidig Sikkerhed og Roe. At bagvaske Eders uskyldige Gemalinde, var nu den sikkreste Vei til Kongelig Gunst, til Titler og Ære. J gjorde Mænd til Eders Raad, som J fordum havde afskyet og foragtet, blot fordi C. M. vidste, at disse med Glæde vare beredvillige til at opoffre mig. Nationen har tilfulde lært at kiende disse Mænd. Ved Storbritaniens Hof blev nu Beskedenhed, Dyd og Fortienester forjagede af Usædelighed, Fraadserie og de nedrigste Jntriguer. At beskrive alle de Krænkelser og Fornærmelser som jeg maatte taale fra Begyndelsen af C. M. Regentskab indtil min Afreise til Fastlandet, vilde udfordre en Beskrivelse af alle muelige personlige Fornærmelser, og afgive en Fremstilling af næsten Alt, hvad et Menneske er istand til at udholde. - "J al min dybe Fornedrelse var mit Barn endnu min eneste Trøst, endogsaa denne nægtedes mig. At see mit eneste Barn, min elskede Datter, at trykke hende til Moderhiertet og blande mine Taarer med hendes, at vorde kiærtegnet af den elskte Glut, og af hendes Læber indsuge Forsikkringen om evig Kiærlighed, denne Glæde var ogsaa for stor at under mig. Eders Majestæts Raadgivere, umenneskeligere end Slavehandlerne, reve voldsomt Barnet bort fra Moderfavnen. Da besluttede jeg mig til at reise Sorgen bort. Jeg haabede, at lykkeligere Dage skulde igien tilbagegive mig hende, men ak, disse Dage skulde aldrig komme, Mødre, og kun saadanne Mødre, der pludseligt berøvedes deres eneste, elskede Barn, kunne føle med mig de Lidelser og den Uretfærdighed, som mig er vederfaret. O, hvem vil nægte mig en deeltagende Taare! Og vil ikke Verden med Uvillie høre, at dette Øieblik, der trykte mig ned i Sorgen, gav Tegnet til nye Komplotter, for at tilintetgiøre den sørgende Moder. Eders Majestæt kiendte min Sorg, og dog valgte J samme Øieblik, for at fordoble Eders Forfølgelser." - "Jeg har forlangt et upartisk Forhør, det har man nægtet mig.