Jyllandsposten, 1838-12-10
Om Anvendeligheden af dette overordentlige Lys til Belysninger i det Store lader der sig for det Første endnu ikke afsige nogen bestemt Dom; den Anvendelse, som Opfinderen deraf tænker at gjøre, er saa overordentlig og colossal, at den grændser til det Fabelagtige. Da nemlig Belysningen af Paris ved en aarlig Bekostning af 800,000 Fr. er temmelig slet, saa foreslaaer han, ved Pont=Reuf at opføre et Fyrtaarn af 500 Fods Høide, med et Siderallys af 100,000 til 1,000,000 Gasrørs Kraft, alt eftersom Veiret, er klart eller Himmelen bedækket af Skyer; derved vilde ikke alene Qugjerne af Seinebredden fuldkommen blive oplyste, men tillige Morgenrødens Lys være udbredt over hele Staden; Solen paa Pont=Reuf vilde staae op, naar Himmelens Sol gik ned. (Maaskee en paa Toppen af vort Himmelbjerg i Jylland anbragt Gas=Maane med samme Lethed vilde lyse over hele Danmark, som den projecterede Gas=Sal paa Pont-Reuf over Paris.) Holsteenske Stænder. - Den 3die af de Forsamlingen forelagte Propositioner og Reformer i Bestyrelsen var Grev Holsteins, der, som tidligere meldt, gaaer ud paa Afskaffelse af Collegialformen og Ansættelse af ansvarlige Ministre. De Formaal, Proponenten tilsigter derved, ere: en hurtigere, promptere Forretningsgang, en omfattende Reform i alle Bestyrelsesgrene, en bedre Repræsentation af de forskjellige Kjøbstæds= og Landboeres Jnteresser, Forøgelse af Regjeringens moralske Kraft og af Stændernes Liv og Betydning. Han gjør opmærksom paa de Beviser, som de dennegang forelagte Lovudkast afgive paa Begrundetheden af den almindelige Klage, at alle reformerende Forholdsregler stedse indskrænke sig til enkelte Dele af en Bestyrelsesgreen og derfor aldrig omfatte noget Heelt, og han refererer sig til den Löckske Proposition med Hensyn til den store Langsomhed i Forretningsgangen. Derpaa gaaer han over til at udvikle, at en Hovedgrund, til denne Langsomhed ligger i Collegialprincipet, og at dette ikke længer tilfredsstiller Tidens Fordringer. Det er siger han, en almeen erkjendt Sandhed, at vore Collegier, ere besatte med Mænd, der hverken mangle Evne og Virksomhed eller god Villie til at fremme Landets Tarv, men det er ligesaa almeen erkjendt, at disse Collegier neppe ere istand til at expedere de løbende Forretninger, langt mindre til at fyldestgjøre vor Tids større Fordringer. Ofte indtræder det Tilfælde, at en Mængde Gjenstande, som have Krav paa Opmærksomhed, ikke skienkes mindste Hensyn, ja ofte end ikke mindste Svar, og tager man ogsaa Tid til anden alvorligt fat paa en Gjenstand, saa skeer dog sjelden en gjennemgribende, reformerende Forholdsregel, som angaaer en heel Bestyrelsesgreen. Men ligger Skylden derfor nu ikke hos Collegiemedlemmerne, saa maa den nødvendigviis ligge hos selve Jnstitutionen, og at dette virkelig er Tilfældet, erkjendes af mange blandt vore Forretningsmænd, der ere bekjendte med Forretningsgangen i Collegierne." Som de Onder, der ved Collegialbestyrelsen virke hæmmende paa Forretningsgangen og som for største Delen ligge i selve Collegieprincipet, nævner han først og fremmest: 1) Det ved Referatet og de nødvendige Raadslagninger og Betænkninger af de forskjellige Medlemmer uundgaaelige Tidstab og 2) den Nødvendighed, at der maa være, om ikke Eenstemmighed, saa dog en decideret Synsmaade hos Collegiet tilstede, for at fatte en Beslutning. Denne Synsmaade kan tilveiebringes ved Medlemmernes gjensidige Connivents, men, naar Meningerne ere forskjellige, til Slutningen kun ved Stemmetallet, hvorved den uduelige udøver lige saa megen Jndflydelse som den Dygtigste. - Endelig mener Proponenten, man 3) ikke maa lade ubemærket, at, om ogsaa et Collegium gjør sig skyldig i den største For sommelighed, eller skulde gjøre rene Misgeb og herved tilføie Landet den største Skade, saa staaer det dog aldeles uangribeligt, Collegiet faaer ingen graae Haar derover. Det staaer ikke alene høit over Undersaatterne, men ogsaa overden moralske Følelse. Et forsømmeligt Collegium afficeres ikke af Menneskenes Klager." – "Jeg gjentager det, saa sluttede han sit Foredrag: vi ere ikke længere tjente med Collegialbestyrelsen. Vi behøve Mennesker, der kunne føle med os, Ministre, der kunne glæde sig, naar de have befordret deres Landsmænds Velfærd, der see Løn for deres Arbeide i Landets Erkjendelse af deres Fortjenester, men som ogsaa ere ansvarlige for deres Departement, og som, ifølge Anklage, ogsaa, hvis de vise sig udygtige for deres Poster, eller forsømme deres Embede, kunne afsættes. Alene af en saadan Mand, der kan virke fri for Collegialtvangen, der kun har at tage Hensyn til Hs. Majestæts Villie og Stændernes Raad, der har de dygtigste Hoveder og de fornødne Hænder til sin Raadighed, lader sig med Rette vente noget Heelt." – Callisen og Man androge paa Committeer saavel for denne, som for de 2de forrige Propositioner, hvorhos den Første dog meente, at den Holsteinske Proposition, fordi den gik ud paa Forandringer i de høieste Landcollegier, ikkun kunde være at henstille til Hs. Majestæts høiere Overveielse. Herimod protesterede Burchardi, fordi det var stridende imod Øiemedet af Stænderforsamlingen, af hvilken saavel Kongen, som Landet venter bestemte Raad Prangen indrømmede, at Prop. rigtigt havde opfattet og tildeels træffende skildret det Skadelige ved Collegial væsenet, saaledes som dette for Tiden bestaaer hos os, men han havde neppe tilstrækkeligt overveiet Skyggesidderne af hvad der skulde træde i Stedet; Taleren vilde ikke for no give Collegialbestyrelsen. - Efterat ogsaa Löck havde stemt for en Committee ogsaa for den Holsteinske Proposition, erklærede Wiese sig bestemt derimod med Hensyn til denne sidste. "Jeg skjelner", sagde han, imellem mig som Jndivid og som Deputeret. Som Jndivid kan jeg ikke fordølge, hvor dybt jeg foler, at Forbedring er nødvendig, at den collegiale Form indvirker hæmmende. En anden Sag er det, naar jeg skal tale som Deputeret. Saa tilraaber jeg Proponenten: han vogte sig for at vække den slumrende Løve. En Minister, med muligste Kraft og Magtfuldkommenhed, turde under vor Statsforfatning let blive farlig for den borgerlige Frihed. Forvaltningens collegiale Form har bevirket, at vi kunne glæde os ved at besidde en human Regjering. Ofte, jeg nægter det ikke, har jeg ønsket, at man dog engang med stærk Haand vilde gribe indi det gamle Stillads, men høiere agter jeg den borgerlige Frihed, som den collegiale Form begunstiger og yder Beskyttelse. Jeg er heller ikke af den Formening, at denne Form nødvendig skulde medføre de nærværende Misligheder og er ikke enig deri, at den altid har medført dem." Denne interessante Discussion endtes med, at Præsidenten stillede under Afstemning: 1) om der skulde vælges en Committee for nærværende Proposition, ligesom for de tvende først foredragne, og 2) om alle tre Propositioner skulde behandles af een Committee, hvilke tvende Sporgsmaal eenstemmigen bleve besvarede bekræftende. Vi have tidligere meddeelt, at de trende Proponenter bleve valgte til Medlemmer af denne Committee. Holstein erholdt 32, Neergaard 24 og Löck 16 Stemmer. Norsk Departementstidende beretter, Overeensstemmende med Finantsdepartementets, af den norske Regjering tiltraadte, underdanigste Jndstilling, har det under 10 Aug. sidstl. naadigst behaget Hs. Maj. at resolvere: 1) At der, i Anledning af det Tab, som i sin Tid er blevet norske Borgere tilføiet derved, at den storbrittaniske Regjering, inden Krigen var udbrudt i Aaret 1807, belagde i brittiske Havne norske Skibe med deri værende Varer med Beslag, samt opbragte norske Skibe med indehavende Ladninger i Søen og derefter confiskerede disse Eiendomme til Fordeel for den brittiske Statskasse, skal fremsættes kgl. Proposition paa næstkommende ordentlige Storthing om, at der til nogen Erstatning for dem, som derunder have været eller ere lidende, skal af den norske Statskasse, til Anvendelse efter et billigt Hensyn til de Vedkommendes iværende Forfatning og til de øvrige forekommende specielle Omstændigheder og Sagens foregaaende Behandling ved en af Hs. kongl. Maj. dertil naadigst anordnet Commission, udredes en Sum i norske Penge, Sølv eller Sedler, svarende til Lst. 6800. 14. 11, som det Beløb, der, foruden det af den norske Statskasse igjen udbetalte Beløb, er i Norge i Statskassen bleven indbetalt til Afgjørelse af norske Borgeres efter den danskenorske Regjerings Beslutning confiskerede Gjeld til storbrittaniske Undersaatter, samt Renter af denne Sum, fra 31 Decbr. 1818, dog saaledes, at af dette Beløb fortrinsviis udredes, hvad der muligviis ifølge kgl. Resolution af 14 Marts 1816 og hvad dermed staaer i Forvindelse, maatte udfordres for det Tilfælde, at nogen norsk Borger, der i sin Tid i Statskassen har indbetalt hvad han skyldte til en brittisk Undersaat, eller Værdien eller det Udbragte af hvad han for denne havde ihænde, siden tillige har fyldestgjort Sidstnævnte, uden at have nydt Godt af den belovede Udtælling til ham af den norske Statskasse. 2) At de om Erstatning hos den storbrittaniske Regjering for de Skadelidte i forommeldte Anledning i sin Tid indkomne Ansøgninger, hvilke efter naadigste Befalinger ere blevne Udenrigsministeren overleverede, for at benyttes ved Andragende ad diplomatisk Vei, angaaende Erstatningen, skulle, forsaavidt de ere beroende i Cabinettet for den udenrigske Brevvexling eller hos Gesandtskabet i London, eller derfra maatte være andetstedshen afleverede, tilstilles Finants=Departementet til Afbenyttelse ved de Forhandlinger, der kunne komme til at foregaae med Hensyn til nogen muligviis bevirkende Erstatning af den norske Statskasse. Af dette Blad udgaaer et Nr. ugentlig, som betales med 1 Rbdr. Qvartalet. Subskription derpaa modtages i alle Provindsens Boglader.