Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1847-01-02
Under Jndsendt læses i Thisted Avis: "Da Jndsenderen antager, at det vil interessere Flere at kjende den russiske Herskers fulde Titel, saa hidsættes den herved ordlydende, som den findes anført i en mellem Rusland og Sverrig i Aaret 1828 afsluttet Handels= og Venskabs-Convention. Uden at ville anstille nogensomhelst Reflectioner, som det overlades til Læserne selv at gjøre, troer dog Jndsenderen at Titelens Offentliggjørelse muligen vil være behagelig for Yndere af Rusland og dets Regjering i Almindelighed, og for de saakaldte Schleswig Holsteinere, i Særdeleshed. "Den Stormægtigste og Høibaarne Fyrste og Herre, Nicolaus den Første, Keiser og Selvhersker over hele Rusland, Moscov, Kiow, Wladimir og Nowgorod, Czar af Kasan, Czar af Astrakan, Czar af Polen, Czar af Siberien, Chan af den Tauriske Chersones, Herre af Plescov, og Storfyrste af Smolensk, Lithauen, Wolhynnien, Podolien og Finland, Hertug af Esthland, Lifland, Curland og Semgallen, af Samogitien, Bialystok, Carellen, Tier, Jngurien, Permien, Wiætka, Bulgarien og andre Lande, Herre og Storfyrste af Nedre Nowgorod, Ezernigow, Resan, Pekosk, Rostow, Jaroslaw, Belo-Osero, Udorien, Obdorien, Condinien, Witepsk, Mstislaw, Behersker af hele den nordre Side, og Herre af Jverien, Cartalinien, Grusinien og Cabardinien, Arveherre og Behersker over de Circasser, Bjergfyrster og andre, Arving til Norge, Hertug af Schleswig, Holstein, Stormarn, Ditmarsken, og Oldenborg, &c. &c."(Corresp. Kjøbenhavn, den 29de December. Af et fra en i Hertugdømmerne bosat Mand modtaget Brev ville vi meddele et Par Brudstykker, dog med Udeladelse eller Omskrivning af hvad vi ikke finde passende til Offentlighed. "Du spørger om, hvorledes Stemningen er herovre? Derom kan man intet almindeligt Udtryk bruge, da det beroer paa Sted og paa Jndvirkninger. Uagtet Alt hvad man har gjort for at forføre Bonden, var han dog, i Regelen taget, indtil i Sommer temmelig ligegyldig ved den hele Spektakel, og det aabne Brev af 8de Julii forstod han, saaledes som det burde forstaaes; han læste det med en ærlig og god Villie, og fandt intet Ondt deri; men saa kom Bladene og Agitatorerne og fortalte ham, at den egentlige Mening af Brevet var, at Holsteen skulde være dansk Provinds, at det tydske Sprog skulde afskaffes, Consumtionen indføres, og Gud veed hvilke Ulykker flere. Denne Historie blev gjentagen saa tidt, at Bonden tilsidst troede, at der virkelig var Noget i den og Utilfredsheden tiltog kjendelig, og naar man paa Reiser kom ind i Kroer, hørte man tidt Bønderne med megen Bitterhed udtale sig imod Danmark og Danske. Denne hadefulde Stemning har imidlertid allerede tabt sig meget; Bønderne komme mere og meere til Erkjendelse om det Lognagtige i de slesvig-holsteenske Paafund, og naar Agitatorerne paastaae, at det er et almindeligt Ønske at blive skilt fra Danmark, saa er det en aabenbar Usandhed. Paa Adresserne kan man slet ikke regne, de ere alle fabrikerede i Slesvig, Kiel eller Rendsborg, og man har brugt ethvert Middel for at skaffe Underskrifter. Saaledes veed jeg en Bonde, som man fik til at underskrive ved at lade et Ord falde om, at han ellers kunde vente sin Prioritet opsagt, en Anden fik man til at underskrive ved at foreholde ham, at begge hans Svogre havde underskrevet; ofte benyttede man Samlinger, hvor man først beværtede Bønderne godt, og ophidsede dem ved Taler. Her i Sognet var ogsaa en Adresse eller Petition, men den fik kun 22 Underskrifter, som man da ikke kan kalde meget i et Sogn, der tæller omtrent 3000 Mennesker. Den Jndbildning, som meest har fæstet Rod hos Bonden, er den tiedemannske Løgn, at Danmark har snydt Hertugdømmerne; derfor er det ogsaa et almindeligt Ønske, at erholde Skattebevillingsret. En nærmere Tilslutning til Danmark ønsker Bonden ikke, da han betragter de danske Love og det danske Skattevæsen med megen Mistro, men han ønsker bestemt ligesaa lidet en Løsrivelse fra Danmark, det vil sige, naar han faaer Lov at raade sig selv. Det bedste Beviis paa Bondens Stemning er, efter min Formening, Stemningen blandt Soldaterne, der jo alle ere udgaaede af Bondestanden. Jeg var selv tilstede ved Nortorf, hvor jo Slesvigholstenerne gjorde et Forsøg paa, hvorvidt de turde gjøre Regning paa Massen til alvorligere Ting; men de fik, som bekjendt, et fuldkomment Dementii. Man gjorde Forsøg, men forgiæves, paa at forføre Soldaterne ved Raab og Tiltale, og det var den egentlige Aarsag til den saakaldte, saa meget omtalte Cavalleri-Chog, der bestod i at gjøre Fronten ryddelig. Som et Beviis paa Troppernes Stemning vil jeg anføre, at en Underofficeer efter det tumultuariske Togs Ankomst og Hilsen: "Es lebe die schleswigholsteinische Armee," spurgte sin Officeer: "Sollten wir nicht unsere blauen Bohnen prifen, Hr. Lieutenant," En Soldat, en Ditmarsker, gjengjeldte Hilsenen med det djærve, men her ret passende Svar: "Die Rendsburger-Soldaten sch – die Schleswigholsteiner was!" Men hvorlænge denne gode Stemning blandt Tropperne vil vare, er desværre uvist; de skifte hvert Aar, de leve i Kjøbstæderne midt iblandt en forstørstedelen fantiseret Befolkning, og der bliver gjort alt Muligt for at forføre dem. - Kjøbstædernes Befolkning er, som jeg allerede har bemærket, næsten overalt afgjort slesvigholsteensk, d. v. s. revolutionair, og den virker selvfølgelig paa den nærmest boende Landbefolkning, der altid er værre, end den fjernere boende. Aarsagen er ligefrem den, at det tydske Element ikke alene er numerisk overveiende, men ogsaa repræsenteret ved Rigdom og Jntelligents. Det seer man bedste Exempel paa i Flensborg, hvor det danske Parti har Overvægten, fordi det der besidder betydelige baade pecuniaire og intelligente Kræfter, i Aabenraa og Haderslev derimod, hvor det danske Element upaatvivlelig er langt stærkere end i Flensborg, er det i Minoriteten, fordi det mangler de to fornævnte vigtige betingelser. Herovre har man talt om, at der kunde ventes oprettet en danske lærd Skole i Flensborg; men siden har jeg ikke hørt, Noget derom. Hvad der ikke noksom kan lægges Regjeringen paa Hjerte, er at henvende sin Opmærksomhed paa Underviisningsvæsenet og paa de mange smaae Pjecer, der under alskens Navne uddeles blandt den menige Mand; de gjøre megen Skade, og vænne ham lidt efter lidt til den Tanke, at Oprør er tilladeligt."