Aarhuus Stifts-Tidende, 1834-09-06
Hans Majestæt Kongen, vor elskede Landsfader, har skjænket Landet en Jnstitution, bestaaende af raadgivende Provindsialstænder, der, som os Alle bekjendt, har til Hensigt: at Regjeringen stedse tilforladeligt kan erholde Kundskab om Alt, hvad der kan fremme Undersaatternes Tarv; at Baandet derved kan knyttes end fastere imellem Kongen og Folket; og paa denne Maade at bidrage til Almeen-Aandens Oplivelse. At Ønsket er redeligt, derom tvivler ingen dansk Undersaat; thi sjette Frederiks Færd viser stedse gavnlig Virksomhed for hans kjære Undersaatters Held og Lykke. Det kommer nu an paa os selv, om vi ville betragte denne kongelige Gave med den Opmærksomhed, den fortjener, om vi isærdeleshed ville rigtigen afbenytte den os givne Valg: ret, og saaledes vælge, overeensstemmende med Landsfaderens Hensigt og vor egen Gavn og Nytte. Men hvem skulle vi da vælge? Først henvende vi vor Tænksomhed paa det Spørgsmaal, til hvis Gavn er Jnstitutionen isærdeleshed givet, er det for Embedsstanden eller den Næringsdrivende, Vistnok for den Sidste; thi Grundsætningerne for Jnstitutionens Jndførelse tale tydeligen derfor, ligesom og den største Deel af Nationen er Næringsdrivende og Nærende, og en meget mindre Deel Embedsmænd og Tærende. Hvorledes skal Regjeringens Hensigt da opnaaes, og af Jnstitutionen fremstaae de ovenanførte Fordele, naar Embedsmanden skal vælges til at tale Borgerens og Bondens Sag, Faaer Regjeringen derved tilforladelig Kundskab om Alt hvad der kan fremme Undersaatternes Tarv, eller bliver den bekjendt med de Mangler, der finde Sted, og Midlerne til at afhielpe dem, Knyttes Baandet end fastere mellem Konge og Folk, eller oplives derved Almeenaanden, Nei, ingenlunde; man sætter sig under et endnu mere uindskrænket Værgemaal, Fyrste og Folk adskilles end mere, og Almeen=Aanden sløves, istedet forat oplives; kort, man paalægges kun Byrderne af Jnstitutionens Jndførelse, uden deraf at have nogen Nytte. og, hvorledes kan det ventes, at Embedsmanden, der fra Ungdommen af har savnet Leilighed til at gjøre sig bekjendt med den borgerlige Forfatning og dens Mangler; der stedse med en Slags Ringeagt har seet ned paa Borgerstanden som den, der i ikke faa Deele staaer under den juridiske Embedsmands Værgemaal; hvor skulde man kunde forlange, at han med Jver og Varme, skulde tale en Stands Sag, der ikke er hans egen, endnu mindre paatale de muelig Misbrug, der kunde hidrøre fra juridiske Embedsmænd til Borgernes Skade. Nei, Borgere, saa vist som det er, at der gives retsindige og veltænkende Embedsmænd, saa vist er det og tillige, at enhver Stand taler bedst sin egen Sag, og dens Jnterresse ligger den meest paa Hjertet. Lader derfor Kongen høre Borgerens Stemme, det er hans Ønske og Eders Gavn, Vælger Mænd af Eders Medborgere, der forene Jndsigt, med sund Eftertanke, og gavnlig Virksomhed, der uden Sky, men tillige med Beskedenhed, kunne tale deres egen og Eders fælleds Sag, og til hvem Jnden Tilbageholdenhed kunne henvende Eder, for at raadslaae om Borgerstandens Fordele, og Jnstitutionen vil da have sine tilsigtede velgjørende Følger; Nutid og Eftertid vil velsigne den Konge, der til saa meget andet Godt lagde dette, at Landets Børn, der bære Landets Byrder, maatte finde umiddelbar Vei til Thronen – vil med Taknemlighed erindre de Mænd, der valgte Borgere til at tale Borgeres Sag, og ikke under alt for megen Følelse af egen Svaghed frasagde sig den Ret, der blev dem givet; og med undslettelige Træ vil de Borgeres Navne findes antegnede, der under Følelsen af de vigtige Pligter, der paaligge dem som Borger-Repræsentanter ved Stænder-Forsamlingerne, af yderste Kræfter, og med den meest samvittighedsfulde Anstrængelse, sø at opfylde disse. Held Dem: Held os Alle, det ønsker en Borger, og Borgerstandens Ven.