Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1842-01-08
Jndenlandske Efterretninger. Bladet "Dagen har i sit N. 1 for Aaret 1842, der udmærket sig ved den temmelig ubeqvemme Størrelse af 26 Tommers Høide og 36 Tommers Brede, leveret et Tilbageblik paa de 2de forløbne Aar af Christian Vill. Regjering, der visselig ogsaa kunne give tilstrækkelig Anledning til en alvorlig Betragtning og Eftertanke, og neppe vil der vel heller findes Mange, der mangle Øine til at see eller Evne til at fatte de flere Foranstaltninger, der i de nævnte 2 Aar af Regjeringen ere iværksatte til Gavn og Held for Land og Undersaatter; thi disse ere Kjendsgierninger, der maae og vil erkjendes at enhver uhildet Jagttager, hvad enten han bliver kaldt liberal eller conservativ. Men naar Dagen i sit Tilbageblik troer at bemærke, at Folket, paa enkelte ubetydelige Undtagelser nær, nu er kommen til den Erkjendelse, at alle de varme Ønsker og det levende Haab om en friere Forfatning, hvormed det hilste Hs. Majestæts Tronbestigelse, vare rettede paa Noget, det ikke forstod at vurdere, og at det, i Erkjendelsen heraf, har lært med Tilfredshed at glæde sig ved det Bestaaende; – naar Dagen i velbehagelig Tryghed synes at gotte sig over den nærværende Tids Yttringer af Liberalisme, hvori den saa gjerne vilde indbilde sig at høre det libe ralle Parties sidste Dødssuk; – naar den endelig henviser til de sidste Stændervalg, for af disse at udlede Beviset for, at den liberale Sags djerveste Ordførere have mistet Folkets Sympathie - saa kan det vistnok neppe feile, at Dagen, enten ikke kan skue frit omkring eller ikke vil see uden i en vis Retning. Det er tilvisse en sørgelig Sandhed, hvorom et Blik paa Historien paa det allerskarpeste oplyser, at det Folk, der stedse er ført i Ledebaand, føler sig lidet oplagt til Selvvirksomhed, og at det ved kraftige Midler maa vækkes og idelig opmuntres for ikke at falde tilbage i sin Slummer; thi uden Selvvirksomhed sløves Folket, de virksomste Evner slappes, de bedste Kræfter spildes. Men det er ogsaa en sørgelig Sandhed, at de ædleste og bedste Kræfter svildes saalænge Folkets Udvalgte, forgiæves udtale dets Ønske og deres Overbeviisning; de kjedes endelig ved at ønske og trættes ved at bede, og saaledes er den tilsyneladende Ro, hvorover Dagen nu jubler, og hvori den nu troer at see et bodfærdigt Folks Syndserkjendelse og en afmægtig Modstanders Dødskamp, alene en naturlig, men beklagelig Følge af skuffet Haab. "Dagen" seer med glad Haab til de næste Stænder; ogsaa vi vende tillidsfuldt Blikket til dem, thi af dem haabe vi Alt for Fremtiden; og det vil da vise sig, om den liberale Sag ved de sidste Stændervalg har lidt et saadant Nederlag, som Dagen mener. Vi troe det ikke! Dagen skyder nu ogsaa Nødskud men som velopdragen Hofmand forstaaer den rigtignok at gjøre det paa en finere Maade, end den demokratiskplebeiiske Kjøbenhavnspost. Den har fra 1ste Jan. nedsat Abonnementsprisen fra 2 Rbd. 48 s. til 2 Rbd. qvartaliter, og giver dog i Fremtiden fire Spalter mere pr. Numer. Det er ellers ubegribeligt, hvor "Dagen" kan være i Forlegenhed for Abonnenter, da den, hvis man ellers kan troe Heiberg (see hans Sjæl efter Døden, bliver læst meget i Helvede, og Mephistopheles, fra gammel Tid, har Ord for at honorere sine Venner godt. (O. Th. Av.)J vort No 735 for 17de December godtgjorde vi - hedder det i Fædrelandet for 31te f. M. Nødvendigheden af, at der ved en Domstol som Hof= og Stadsretten, der bestaaer af saa forskjellige Jndividualiteter, ogsaa udviklede sig forskjellige politiske Anskuelser, som absolut maatte faae en vigtig Jndflydelse paa Dommene i alle politiske Sager. Heri saae vi en ny Opfordring for Justitiarius, Etatsraad Thomsen, naar han i politiske Sager gjorde Brug af den af Alle bestridte, kun af ham selv haardnakket forsvarede Magt til at vælge Assessorer, da at udøve denne med Upartiskhed, da de forskjellige Assessorers politiske Mening allermindst kunde være ham ubekiendt, og vi troede, og troe endnu, at have stor Grund til at dadle Justitiarius, Etatsraad Thomsen, fordi han i den lehmannske Sag af de 4 Assessorer, af hvilke der efter deres ham bekjendte politiske Anskuelser var at vente en muligst streng Dom, har, efterat Loddet havde truffet den Ene til Førstvoterende, af de tilbageblevne 3 valgt 3 og deriblandt sig selv. Vi troede, at Factum i dette Tilfælde talte saa afgjørende, at naar man ikke kunde benegte det, vilde man handle klogest i at tie stille og vente paa, at Publicums Opmærksomhed kunde blive henvendt paa noget Andet, og denne Sag som saa mange andre gaae i Glemmebogen. Denne Politik synes ogsaa de Vedkommende at have fulgt; men i den berlingske Tidende for den 28de er optraadt en grumme naiv Mand, der i sin Naivitet gaaer saa vidt, at han tilstaaer, at han ikke kjender noget til Justitiarius, Retten eller de navngivne Medlemmer, en Kundskab, der dog var absolut nødvendig, hvis man vilde gjøre allermindste Fordring paa Ret til at tale med om denne Sag. Den berlingske Tidendes Redacteur, som slet ikke er naiv, har derfor ogsaa ladet den naive Forfatters Product sætte med den allermindste Skrift, der haves i Bladet (Noget, der ellers aldrig skeer med meddeelte Artikler i den berlingske Tidende", ligesom haabende, at man skulde oversee den, men dertil var den desværre for lang. Det vilde være altfor vidtløftigt og aldeles unødvendigt at belyse alle den naive Forfatters skjæve Raisonnements og Blottelser in Specie i Jurisprudents, som han synes at betragte som et stort Overdrev, hvorpaa Enhver, der kan skrive grammaticalsk, kan drive sit Qvæg ind og rask snakke med om Ørsteds Betydning for den danske Lovkyndighed. Esthetik og Politik vidste vi nok bleve betragtede. paa denne Maade, men at Lovkyndigheden ogsaa skulde henregnes til Dilettantfagene, det faae vi først at vide af Hr. Fr. Julius. Det er blot et Par Ting, vi skulle omtale. Vi anklage ikke Retfærdighedens Gudinde, da hun findes neutral, som Forfatteren i den berlingske Tidende udtrykker sig; tvertimod, vi have anklaget Statsraad Thomsen, fordi han ikke har iagttaget Neutralitet, og vi have anklaget ham, ikke i den Hensigt at nedbryde Agtelse for Domstolene, men just for at hævde dem samme, for hvilken vi ansee upartiskhed som en ueftergivelig betingelse. Forfatteren i berlingske Tidende mener, at man beskylder er Dommer, der skal dømme efter Lov, Ed og Overbeviisning, haardelig, naar man paasiger ham, at han fører med sig paa Dommersædet en ved ham klæbende og uaflæggelig Subectivitet; thi, siger vor naive Jurist og Tænker, den redelige og uafhængige Dommers første Pligt er Uafhængighed af sig selv, i Kraft af hvilken han maa antages, førend han indtager Dommersædet, at aflægge sine - muligt udenfor Retssalen yttrede politiske Meninger og kun at have Ed og Lov for Øie. Her ligger Hr. Fr. Julius's Grundvildfarelse: han troer, saavidt han formaaer at skjønne, at Dommeren, naar han betræder Retssalen, kan aflægge sin Subjectivitet, skille sig af med sine politiske eller theologiske Anskuelser ligesom man trækker et Par Garloscher af, vi derimod ere overbeviste om, at enhver dygtig og retskaffen Dommer har sin politiske og theologiske Anskuelse, der er ligesom indvævet i hans inderste Væsen, og som han ikke kan blive af med, om han aldrig saa gjerne vilde; vi ere overbeviste om, at man ikke i en Haandevending foran en Dør kan partere et Menneske, som er Dommer, saaledes, at Juristen spadserer ind af Døren, men det øvrige Menneske bliver udenfor, vi ere overbeviste om, at en saadan Forestilling kun kan yttres af et aldeles upractisk Menneske, som i sin Naivitet lader Pennen løbe, uden rigtig at have tænkt over det, hvorom han skriver. Forskjeller imellem Hr. Fr. Julius og os er, at han har bildt sig ind, at vi have villet fornærme Hof- og Stadsretten, i Stedet for at vi have forsvaret den imod Justitiarii Vilkaarlighed, efter at en af Rettens forhenværende Assessorer ikke har seet sig Stand til at opfylde sit Løfte at bringe den for Stænderne, hvor han dog var sikker paa, at hans Stemme med bifald vilde blive hørt af hele Nationen; Hr. Fr. Julius har bildt sig ind, at vi have fremsat Jnsinuationer imod Dommerne, idet vi paastod, at de havde politiske Anskuelser, i Stedet for at vi med Anerkjendelse af enhver Dommers Redelighed og Dygtighed have respecteret Dommernes Jndividualitet, som Hr. Fr. Julius vil afklæde dem udenfor Retssalen; det er ikke os, der fornærme Dommerne, naar vi paastaae, at Justitiarius under sit Valg af disse, bør, for at vedligeholde Rettens Agtelse for Upartiskhed, tage Hensyn til de forskjellige politiske Anskuelser, der ere ham bekjendte, og som han veed selv hos den redeligste og samvittighedsfuldeste Dommer har Jndflydelse paa hans Dom Magter. om politiske Sager, men det er Hr. Fr. Julius, der fremsætter fornærmelige Sigtelser, naar han i den berlingske Tidende vil indbilde sine Læsere, at de tvende Assessorer, Dhrr. Flensborg og Lund, kun have frifundet Hr. Lehmann i Følge Fortolkningens ubundne Frihed. Ove Th. Av., beretter, at der er falden kongelig Resolution i et vigtigt Anliggende, nemlig Fængselsvæsenet, dog kun forsaavidt Varetægts fængslerne angaaer. Hovedindholdet af denne Resolution er, at Varetægtsfængslerne i Fremtiden skulle have en Celle for hver Fange, beregnet efter Fangernes Gjennemsnitsantal i 10 Aar.