Aalborg Stiftstidende, 1839-06-04
Fædrelandet. Kjøbenhavn, den 1ste Junii. Formiddagen den 28de fandt Madame Kragh's Jordefærd Sted. Et talrigt Liigfølge samledes i Sørgehuset og ledsagede hendes jordiske Levninger til Assistentskirkegaarden hvor Hr. Slotspræst Paulli holdt en Tale, over den Afdøde. For og efter Talen afsang det Kgl. Skuespiller- og Sanger-Personale, som befandt sig i Følget, en Psalme. Den talrige Menneskemasse, som var tilstede ved Graven, saavelsom den almindelige Sorg og Veemod hos de Tilstedeværende, viste noksom, hvor dybt det store Tab, hendes saa tidlige Død har forvoldt, (Dagen.) føles af Enhver, der kjendte hende. Vi beklage, at vort Blads indskrænkede og deelte Rum ikke tillader os at gjengive de skjønne Taler, som have forherliget Hovedstadens tvende Maifeste og som i lige Grad have afgivet Prøver paa Veltalenhed som Beviser paa den Modenhed til constitutionelle Former, som endnu af saa mange Skeptikere betvivles at have faaet Jndpas hos os. - Ved Festen paa Skydebanen var ogsaa Bertel Thorvaldsen tilstede og hilsedes med en Sang, hvortil Etatsraad Hvidt knyttede de varmeste Ønsker, "ikke for den vidtberømte Kunstner, men for Danmarks elskelige Søn, hver Mands kjærlige Broder". Efter at Pastor Gad havde udbragt en Skaal for Kongens Raadgivere med Haabet om, at de aldrig vilde tilraade at give som Naade, hvad der tilkom som Ret", udbragte Prof. David – som igaar meldt – en Skaal for de Frygtsomme, hvorved han, for at undgaae Mistydning, strax bemærkede, at han dermed ikke meente de Fraværende, hvor mange Frygtsomme der end vare iblandt dem; men de Frygtsomme, som her vare tilstede, de, som frygte for, hvorledes det skal gaae vore Børn, om end Alt hænger sammen, saalænge vi leve." At det hænger sammen, det fandt Taleren uimodsigeligt, men han fandt ogsaa, at dette kun er en ringe Roes, thi en Stat, der ikke hænger sammen, er ikke bedre at leve i, end en Vogn, der falder fra hinanden, er at kjøre i, eller en Kniv, der falder fra hinanden, og som salig Baggesen henregnede til Knive uden Skaft og uden Blad, er til at skjære med. Taleren kunde imidlertid ikke rose noget ubetinget, ikke engang Frygtsomheden, men kun den Frygtsomhed, der tør være sig selv bekjendt, der er forenet med saa meget Mod, som der hører til frit og lydeligt at udtale, at og hvad man frygter for, og som, medens vi endnu leve, sørger for, at det ikke blot hænger sammen saalænge, men ogsaa arbeider for, at vore Børn kunne faae det godt. De Frygtsomme, som havde Mod til klart at udtale dette, havde meget forud for alle dem, som vare saa frygtsomme, at de ikke engang turde vedstaae deres Frygt, og derfor udbragte han en Skaal for de modige Frygtsomme. – Efterat Bagermester, Cand. juris Sager havde bemærket, at hvis vi havde Grund til at frygte for, hvorledes det skulde gaae vore Børn, saa var det vor egen Skyld, da det stod i vor egen Magt, at berede dem en sikkrer og lykkelig Fremtid, naar vi, istedetfor at tale om vor Frygt, kun arbeidede for at gjøre denne ugrundet – og havde udbragt en Skaal for at Folket selv vilde arbeide paa at blive stærkt og kraftfuldt, tog Professor David atter Ordet, for at fortælle en lille Historie, som derved var falden ham ind, nemlig en Strid, der engang havde været mellem tvende Personer om, enten det var Hestene eller Seletøiet, der trak Vognen, idet den Ene havde paastaaet, at Hestene alene, den Anden, at Seletøiet alene ikke vilde bringe Vognen af Stedet. Begge havde heri Ret, og Taleren vilde derfor holde paa, at baade Hestene og Seletøiet vare nødvendige. Vognen er Staten, Hestene Folket, Seletøiet Jnstitutionerne, og saa enig han selv var i, at Folket burde være stærkt, saa enig haabede han, at man med ham vilde være i, at der til Kraftens rette Anvendelse hørte gode, stærke og frie Jnstitutioner. Paa saadanne udbragte han derfor en Tost.