Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1831-03-15
J Aaret 1828 var Ministeren for det Indre i Frankrig betænkt paa en forbedret Organisation af Medicinalvæsenet. Dette har siden foranlediget en literair Kamp mellem Medici og Chirurgi(les Docteurs et les Officiers de Sante). Begge Partier søge, ved at nedværdige hinanden, gjenstdigen at hæve sig paa hinandens Bekostning. Medici bebreide Chirurgerne, at de skrive deres Recepter paa slet Latin, Chirurgi paastaae, at Medici ikke forstaae at sætte en Arm i Leed, eller at forbinde et Saar. Da der nu ikke gives Halv syge (Demi-malades), saa spørger Philantropen: hvi skulle vi da have Halvlæger (Demi medicins, Hører der mindre Talent eller Duelighed til at helbrede en fattig Bonde, end en rig Banqvier, Et Jnstitut, een Høiskole, som danner Heellæger, synes da at fortjene Fortrinet for to at for et højlærd medicinsk Facultet, og for et practisk anatomisk chirurgisk Academie. Det synes vel saa svarer Statsmanden; men, føjer han til: Er denne Jdee vel andet end en politisk Drøm, end et umodent Foster af Selvtillid og Egenkjærlig hed, Og fremfor alt: kan den realiseres, Er der da ingen Forskjel imellem et klart, oplyst Hoved, og en behændig til Kunstfærdighed, dannet Haand, mellem grundig Lærdom og manuel Addresse, Og hvor faae ere ikke De, som have Talent, Leilighed og Tid til at vorde lige udmærkede i begge Deele Byder da Nødvendighed, at Skilsmisse mellem Medici og Chirurgi vedbliver, saa vil det være lettere for Chirurgen, som mangler Humaniora, at lære medicinsk Prac tik – end for Medicineren med alle sine Forkundskaber at vorde en duelig chirurgisk Operateur, Et Lægemiddel taber desuden ikke i Kraft og Virkning, fordi det forskrives paa slet Latin, naar kun Apothekeren forstaaer Ordonancen; et heller er det paalagt den militaire Chirurg at dispensere sine Lægemidler efter grammaticalske Regler. Verbis morbi non curantur. – Den chirurgiske Kniv i en højlærd, men uovet Mediciners Haand, er derimod et farligt Redskab - det endog hans humane Følelse, hans Frygt for at skade sin Næste undertiden, ikke tillader ham at anvende. Ved at see chirurgiske Syge og ved at høre chirurgisk Clinik opnaaes ikke chirurgisk Konstfærdighed. Denne kan kun erhverves ved Selvøvelse paa det levende Menneske, i det mindste paa Cadaveret. Medicineren behøver derimod kun at følge sin Lærer paa Sygestuerne, for at faae Øvelse i Cliniken efter dennes Methode og Cuurforskrifter. Lærerens Methode er altsaa for den unge Mediciner, det vigtigste Moment. Men hvorledes skal han kunne bedømme denne Methodes relative Værd. Alle Systematici, lige fra Hippocrat og Galen til Hahnemann beraabte sig paa Erfaring, som den bedste Læremester. Og dog ere endnu Pinels, Rassoris og Broussais liniske Grundsætninger og Cuurmethoder høist forskjellige. Maa da ikke Resultatet af den unge Mediciners practiske Idrætter nødvendigen være ensidigt, tvivlsomt, og ængstligt, naar han efter aflagt Examens Prøve forlader end den bedste medicinske Høiskole, og skal handle paa egen Haand? Er han ikke nødt til (endnu som i Oldtiden) at være en Galens eller en Broussais Abe (jurare in verba magistri) eller fuld af Selvtillid at sætte sig paa Dommersædet, udpille lidt af hver Læreboefter eget Skjøn, og slutteligen at benytte det ved Sygesengen som Eclectiker. - Man skue kun en Snees Aar tilbage i Tiden til John Browns Elever, for at erkiende den sørgelige Sandhed, at den unge Læge, overladt til sig selv, alt for let kan ved en højlærd Lygtemand forledes til de farligste Misgreb i methodisk Anvendelse af sine theoretiske og practiske Jndsigter. Og dog er det næsten lige saa skadeligt egensindigen at følge den practiske Haandbog (hvilkensomhelst) man benyttede under sine liniske Studeringer, uden sildigere at ændse Videnskabens reelle Fremskridt under Tidens Løb. Mangen Qvaksalverske curerer endnu efter Henr. Smidts forældede Lægebog, og bedaarer sit Publicum ved Selvtillid, til sin Erfaring og ved at broute af hældige Curer. - Det samme gjælder om Brugen af skrevne Collegie=Hefter, som de Studerende have kjøbt af deres Manuducteurer. Saadanne Haandskrifter af praktisk Jndhold kunne som Handelsartikler sammenlignes med gamle, maaskee befængte Klæder. Fra øeconomisk og politisk Synspunkt finder ogsaa Statsmanden endnu mange og vigtige Grunde mod en fuldstændig Forening af alle tre Lægevidenskabens practiske Grene, Medicin - Chirurgie og Fødselshjælp. - Det burde altsaa endnu have lange Udsigter med en saadan Forening i det ellers saa oplyste Paris."