Norske Intelligenssedler, 1763-09-07
Svar fra Bogtrykkeren. Min Herre. Som de haver forsikkret mig, at Deer en god Nordmand og en oprigtig Menniske ven; saa bør jeg visselig ikke tvivle paa, at De jo ogsaa er min Ven. Jkke desmindre, Min Herre, saa ubekiendt De mig end er, bør jeg dog svare Dem paa de 3de Ting De har at udsætte paa disse Jntelligenz-Sedler. Og da: 1.) Kand det Ord: Jntelligenz, gierne bruges, omendskiønt det ikke er Norske; thi det er maaske gaaet til med dette Ord, som med mangfoldige andre, hvilke daglig bruges baade i Tale saavel som Skrivemaaden, endog af dem, som ikke en Gang veed hvad Ordene betyder, men fordi de saa kaldes, og ere som naturaliserede, uden at være kritiserede Barnet, bør have sit Navn: Nu er dette bleven kaldet: Jntelligenz. Siger nu Min Herre, at det Ord: Seddel er for meget indkneben, og det Ord: Jntelligenz! alt for vidt, alt for udtrækket, saa svares: at det endnu er ganske uvitterligt, om disse Blade tager til eller af, om de formeeres eller formindskes; altsaa kunde det efter mine Tanker, beroe ved dette Navn, indtil man kunde give ham et andet. Og kunde jo samme ogsaa kaldes: Tiltagelsens Formeerelsens= eller Almindelighegierende Blade, eller ogsaa: Fratagende Forminskende- eller Ringe, agtende-Blade, Hvad synes Dem, Min Herre, om disse Navne? De vilde best passe sig paa Omstændighederne. Men overalt kand jeg sige Dem, at jeg i Tydske land paa adskillige Stæder har trykt Jntelligenz-Sedler, da for hver Provinz eller Stift saadan en er indrettet, og jeg derved saa at sige er oplært, vil jeg allerne her anføre nogle Ord af den berømte Justi, for at forsvare mine Jntelligenz-Sedler. Han skriver blandt mange andre saaledes derom: Det andet Middel til at forfremme Næringstanden er JntelligensVesenet, som er et lykkeligt Paafund i vore Tider. Man seer let hvor meget det kommer an ved Næringstandens Sammenhæng paa offentlige Bekiendtgiørelse. af adskillige Ting, som løber ind i Borgerlige og andre Haandteringer, og derfor skulde enhver anseelig Bye være forsynet med Jntelligenz-Anstalter. De Lærde kunde med det samme betiene sig af disse Blade, &c. . Den øvrige Deel af denne Afhandling kommer mig ikke veed, men bør af Forfatterne selv forsvares. Dog: 2.) siger Min Herre! Deres Tryk er ikke af den Beste. Den er for grov og sluger for meget Rum, o. s. v. Mig derimod synes, at den er efter alles Alder, hverken for grov eller for fiin. See kuns efter de for 30 Aar udkomne Kiøbenhavnske Aviser, &c. Fornødenheden vilde nok selv lære at betiene sig af mindre Bogstaver, og i stæden for halve heele Arker, naar Nationen først havde faaet Smag i dem. At Bogtrykkerne i Kiøbenhavn, Sorøe og Tronhiem burde være mit Mynster, O Min Herre, Hvor tænkte De paa, men de nævnete de 2 første Stæder, Kiøbenhavn, hvor en heel Verden er af Lærde, vil de regne imod Christiania, hvor neppe findes en Haand, fuld. Sorøe, hvad Fordeele og Friheder! som mine Formænd enten aldrig har vidste at begiere, eller ogsaa de er dem bleven nægtede----Akademiets Friheder---- Tronhiem kunde finde Sted; men ogsaa der er hvad jeg aldrig tør vente, og her med Stiltienhed forbigaaes. Men, Min Herre, Alvorlig: Hvor mange Species kunde De De vel forlange for en Styver. J Dag kom en Seddel til mig, hvorudi man begierte: Alle, men forgieves. Dog fik de nok for 2 Skilling. Endelig 3.) Er Skriverigtigheden hvorover De klager. Sandt er det. Men hvorfra skal da komme en almindelig Yndest, meere Arbejde, stærkere Aftræk og større Fortieneste, Maaskee ved det, at man gjorde imod en Autors Villie, Forandrede eller kuldkastede hans Tanker og Skrivemaade Foragtede hans Opgivelser, eller reent ud nægtede at trykke dem, Nei, Min Herre, det bringer De mig aldrig til at troe; thi derved vilde jeg langt fra ikke finde min Regning: men, som De allerede har dømt, at min Undskyldning vil giøre lidet til Sagen; saa maae jeg jo forvente mig: Verdens Løn. EIGRAMMA: Hvad er en Philosoph. Ei den hvis Hierne Brud, Paa Ting af ringe Ting; Paa høye, tomme Tanker. Paa Viisdom hvorav man dog ingen Viisdom sanker: Paa klygtigt Væv. Paa Ord og Navne. løber ud. Hvo da, En Philosoph er den, hvis reene Siæll. Avryster Støvet, som al Verdsligt Nul foragter: Som dyrker Dyden, som med al sin Kundskab tragter, At kunde fremme sit og andres sande Vel. Fabek. Een Trætte opkom i det Høye, Jmellem Verdens klare Øye. Og een iblant de Himmel smaa, Som aller mindst os Lyser paa Jeg leder Aaret sagde Soelen Fra Nordre indtil Søndre Polen. Jeg glæder alt som Aande har Foruden mig mand ilde far. Saa talte Soelen naar den lille Som sadt ved Carels-Vognen stille, Fra Himmels Høyden svaret saa Her alle Stierner passet paa.) Du er een mægtig Dronning vorden J Luften Havet og paa Jorden, Men Riget som dig Offer bær Langt under mig et Soelgrander.