Aalborg Stiftstidende, 1828-05-10
Jomfru Sontags Debut paa det italienske Theater i London. Man gjør Uret i naar man paastaaer, at det allene er kjøbenhavnske Blade der ere opfyldte med Kritiker, Antikritiker og Antikritiks Kritiker over Skuespil og Sang; nei, det londoner Publikum tracteres i denne Tid lige med det kjøbenhavnske. Jntet Blad har Rum for andet end for Jomfru Sonntags Debut paa den italienske Skueplads. Jmidlertid er der dog en Forskiel imellem Kunstdomme over sjeldne Talenter, og udtværede Resonementer over maadelige Theatermajestæter, af hvilke sidste den kjøbenhavnske Skueplads tæller saa mange, som Classelotteriet tæller Niter, - hvilket sidste mange af os desværre ville erfare i denne Tid. Der er Forskiel imellem en Nyhed, at en tysk Pige gjør Lykke i flere forskjellige Sprog, og en Nyhed, at en, om endog fortrinlig Kunstnerinde, har faaet Vapeurs paa Skuepladsen, og at der senere berettes, at nu en Dosis Rabarbar, vor Herre være lovet, igjen har cureret hende o. s. v. o. s. v. Nyheder, som, Gud naade den ene jydske Avisskriver, der ikke optager dem, naar de findes hos den anden. Den, der udelader sligt, hans Avis kan umuelig være hvad man kalder interessant, og viser man ham ikke Overbærelse nok, at man tager imod saa vigtige Efterretninger en Postdag sildigere? Selsomme Rygter vare forudgangne Henriette Sonn tag. Jndtil Væmmelighed maatte det londonner Pubhavde fortryllet virkelige Prindser, ja hvorlunde Berlins Daarekister vare opfyldte af Musesønner, der gjennemglødedes af Vanvittighed ved at have seet paa hende, og gjennemisnedes af Gysen ved hendes Ligegyldighed for al Tilbedelse. En af Recensenterne i London lykønsker sig derfor at han endnu havde fundet en Plads paa den svimlende Høide, (Galleriet) hvor hendes Tryllekraft vel kunde henrive ham, men hvor han dog endnu fik Lov til at beholde sine fem, og byde hendes smukke Øine trods. Times mener, man kan kalde hende ret smukt. Morning Herald mener, at det med hendes Skjønhed just ikke var meget bevendt. Fra disse afviger imidlertid aldeles Chronice, der giver sine Følelser Luft ved at udtømme sig i Lovtaler over hendes smukke Landsmandinder ialmindelighed, og besynger vor Henriette til Slutning paa italiensk. Hvad hendes Sang angaaer, saa har Morning Herald søgt at gjøre godt igjen, hvad den har forsømt i at beundre hendes Person: "Vi have hørt Mara, Billington, Catalani, Comporesa, men ingen af disse berømte Kunstnerinder have ydet os den Nydelse i de Rossiniske Mester-Arier, som Sonntag". Times siger, hendes Manerer ere saarere egnede til at sætte i Forundring end til at fortrylle. Catalan overtræffes vel af Sonntag i Udførelsens Lethed, men Sonntag staaer langt tilbage for Catalani i Stemme Kraftfuldhed". Chronicle er tilbøielig til at istemme den Madame Cataloni tillagte Yttring, men hvilken hun offentlig har frasagt sig: at Sonntag vel var den første af sit Slags, men hendes Slags var ikke det første. Globe siger med Hensyn til Heralds Dom: "Den er noget for tysk, og meget for artig. Sonn- tag er unægtelig en Sangerinde af første Rang, men at foretrække hende Catalani er urimelig. Den Beundring som Catalani og Pasta ved deres mægtige Talenter have skabt, vil vedblive at leve, naar Sonn- tags Yndigheder og Fortryllelser for længe siden ere glemte.