Viborger Samler, 1835-04-24
Jndbydelse. Hans Tausen. var en af Pavedømmets første og friemodigste Bestridere i Danmark. J Aaret 1524 blev denne Mand, som Ordens-Capellan af Johanniter= eller Korsbrødre-Ordenen, fra det store Anderskov (Antvorskov) Kloster i Sjælland forsat til Korsbrødre=Klosteret i Viborg, fordi han baade lønligen, og tilsidst aabenbare i en Prædiken, i Anderskov Klosterkirke havde foredraget evangelisk Christendoms Lærdomme, hvis Sandhed han paa en Udenlandsreise var ved Luther og Melanchton bragt til at erkjende, og ved egen, fortsat Forsken i Guds-Ord bestyrkede sin Overbeviisning om. J Viborg blev han sat under Kloster=Forstanderens (Priorens) Opsyn; men da han desuagtet ei heller aflod i dette Kloster at lære og prædike den af ham erkjendte Sandhed, maatte han allerede i 1525 vandre i Fængsel. Fra Fange-Taarnets Lufthuller vedblev den uforfærdede Mands Prædiken og Tale at lyde, og Mange bleve vundne for Evangeliets Lys, saa at Magistraten med Endeel af Borgerskabet ikke blot bad om hans Løsladelse, der dog afsloges af Stiftets catholske Biskop Jørgen Friis, men endog ved Afsendinge henvendte sig for ham til Kong Frederrk den første, som ogsaa ved et fra Aalborg, 156 udstædt Beskjermelses Brev tog Mester Hans Tausen, i Beskyttelse, gjorde ham til sin Capellan, tillod ham dog at forblive og prædike i Viborg, og "bød strængeligen Borgemestere, Raad, og Meenighed at beskjærne ham mod Alle, som vilde overfalde ham med Vold og Magt. Tausen blev nu løsladt af Fængslet, men Biskopen forbød ham at prædike i nogen af Stiftets Kirker. Da var det, at den fra Kirkerne udelukkede Tausen holdt Prædiken under Guds frie Himmel fra en Liigsteen paa Kirkegaarden. Aaret, i hvilket dette skeete, synes vanskeligt at angive, men Sagnet har, lige indtil vore Dage, baade nævnet Graabrødre, eller (den seenere saakaldte) Nørresogns Kirkegaard som Stedet, og tillige betegnet den Steen, paa hvilken Prædikanten stod. Fra Kirkegaarden kom Prædikanten med sine Tilhørere igjen i Kirke ved Borgerskabet, der med Magistratens Samtykke, uagtet alle Biskopens Forbud, indrømmede ham Sanct=Hans Kirken, hvor Tausen nu holdt fuldstændig evangelisk Gudstjeneste. Biskop Friis, der hverken ved gode Ord eller Truseler var istand til at hindre disse Gudstjenester, gjorde Mine til at ville bruge væbnet Magt, men Viborg Borgere udførte Kong Fredriks befaling, spærrede de til Kirken førende Gader med Jern=Kjæder, og mødte til Gudstjenesten, iførte Vaaben og Værge og reede til Forsvar. Tausen prædikede og forblev i Viborg indtil 159, da han kaldtes til Sognepræst ved Nicolai Kirke i Kjøbenhavn. Det øvrige af hans Livs og hiin Sandheds=Kamps=Historie hører ei herhid, dog være endnu tilføjet, at Tausen deeltog i Kampen indtil Enden, saae den evangeliske Kirkes Seier i Dannerkongens Lande, og døde 1561 som Biskop i Ribe. Graabrødre= eller Nørresogns=Kirke er nedbrudt, og dens for længe siden nedlagte Kirkegaard venter nu en anden Bestemmelse, men Liigstenen, paa hvilken Tausen efter Sagnet har staaet, er endnu til og kan faaes. Man har derfor troet, med Kirkegaardens forehavende Beplantning til offentlig Afbenyttelse at kunne og at burde forene et Mindemærke, der paa Stedet, hvor de foran fortalte Begivenheder ere forefaldne, kunde til den kommende Slægt overlevere Erindringen om disse Begivenheder, om Prædikenerne paa denne Kirkegaard for over 300 Aar siden, og om den i Gud saa frimodige Taler med Liigsteenen til Taler=Stoel. Hans Majestæt Kongen, hvem det behagede under sit Ophold i Viborg afvigte Sommer at værdige det Paatænkte allernaadigst Opmærksomhed, har seenere ved Resolution af 7de d. M. skjænket det Foreslaaede sit allerhøieste Bifald, og af kongelig Naade til Udførelsen bevilget en Gave af 600 Rbd. Sedler. Men til det Foreslaaede, til Kirkegaardens endelige Planering og Beplantning, til den for endeel Aar siden bortsolgte Liigsteens Jndkjøb paa ny, til Monumentet – en Sandsteen, hvori en Marmorplade med Billedet af en Prædikende og en kort, forklarende Jndskrivt til Monumentets Indhegning, o. s. v. vil dog foruden den kongelige Gave endnu nødvendigen medgaae en ei ubetydelig Sum, og man maa desuden ønske, at faae saa meget til Raadighed, at baade Monumentet kunde udføres efter en større Maglestok, og tillige det Heeles Bevarelse og Vedligeholdelse i Fremtiden derved kunde sikkres. Hans Majestæt har derfor ogsaa allernaadigst bifaldet, at Jndbydelse til frievillige Biedrag til Anlæggets Udførelse maatte skee, og undertegnede Stiftamtmand og Biskop, der baade ved Embede og ved Deeltagelse for Sagen ere kaldte til dens Besørgelse indbyde da saaledes herved de Formaaende til Ydelse af deslige Bidrag, for hvis Anvendelse offentligt Regnskab med Anførelse af de Bidragendes Navne ikke skal udeblive. Jndbydelsen henvender sig i Almindelighed til enhver evangelisk Christen, hvem det ved Reformationen tilkjæmpede Gode ligger paa Hjerte, og i Besynderlighed til Viborg Byes Borgere, hvis Sind den forventer at finde stemt til Deeltagelse baade for Lysets tilvundne Friehed og for kjække, Sandheden og Kongen hengivne Forfædres Bedrivt i en stor Kamps Alvors-Dage. Viborg, den 25de Februar 1835. Ahlefeldt-Laurvig. N. E. Allgaard. Til foranstaaende Jndbydelse have vi endnu at tilføie, at de, der maatte ville understøtte Foretagendet, kunne i Viborg Bye og Stift, ligesom overalt i Riget udenfor Kjøbenhavn, afgive deres Bidrag til Sognenes Præster der have modtaget Jndbydelses=Planer til Paategning, og ere anmodede om velvilligen at tage imod Bidragene og indsende dem. Viborg, den 25de April 1835. Ahlefeldt-Laurvig. N. F. Olgaard.