Berlingske Tidende, 1829-04-13
Paris, den 1ste April. J Mødet den 20te Marts i de Deputeredes Kammer, der bivaanedes af Generalerne T. Sebastiani og Higenot, som to Dage i Forveien vare ankomne fra Morea, meddeelte Finantsministeren i Regjeringens Navn foruden tre andre Lovudkast endnu et fjerde, der vakte stor Opmærksomhed; dette Lovudkast angik alle gamle Guld-og Sølvmynters Omsmeltning. (see vort forr. No.) Herefter begyndte Discussionen over Departementalloven. Fem Talere, som havde ladet sig indskrive deels for, deels imod Loven, talte alle imod Udkastet, saaledes som det var kommen fra Ministrenes Hænder. I den første Talers, Hr. de Formonts, Foredrag udtalte sig den yderste høire Side, som i alt hvad den skeer for at befæste vore Jnstitutioner foregiver at befrygte en Tilbagevendelse til Revolutionens Excesser. Den følgende Taler erklærede sig ligesaa heftigt imod Ministrenes Udkast som enig med Commissionen i dens Anskuelse. Hr. Jacqueminot fandt endog Commissionen for maadeholden i dens Fordringer, og paastod, at retskafne Deputerede paa ingen Maade turde fordre mindre; vi kunne heller ikke, tilføiede han, finde os i, at man vil opsætte paa ubestemt Tid de Jnstitutioners Jndførelse, hvis Savn saalænge har været smertelig for Frankrig. Der gives Pligter, med hvilke man ikke tør affinde sig, og efter min Overbeviisning hører denne hertil. Jeg vil Intet undlade, for at opfylde den, skulde jeg endogsaa blive sat i den sørgelige Nødvendighed, at maatte tage min Tilflugt til den hele Fylde af de Prærogativer, som Charten tilstæder os. Det vil vel sige, at forkaste Budgettet, raabte en Stemme fra høire Side. Hr. de Courcelles, en ikke mindre ivrig Forfægter af Commissionens Amendements, spottede især over et Parties fremhyklede Bekymringer og dettes Jndflydelse paa de af Ministrene foreslaaede Forholdsregler. Meest Jndtryk gjorde Hr. Etiennes Tale, der var riig paa Antitheser, men ogsaa paa træffende bemærkninger: han søgde langt klarere end hans Forgængere at gjøre opmærksom paa, at der var Modsigelse imellem Jndledningstalen til det ministerielle Udkast og dets enkelte Artikler, og paastod, at Loven, i Særdeleshed for igjen at ville indføre inddirecte Valg og udelukke dem, som kunne vælge Deputerede, ikke burde antages, da den stred imod Samfundets sande Tarv, ja endog var farlig for Monarkiet. Han bad Ministrene at tage sig Agt for, medens de gave efter for indbildte Bekymringer, ikke at udsætte sig for større og virkelige Farer. "Hvad skal man tænke, sagde han, om to Valgforsamlinger, der, i bestandig Kamp med hinanden, lade det være sig magtpaaliggende giensidigen at udelukke fra Departementsraader dem, som ere valgte til Kammeret, og fra Kammeret dem, som ere valgte til Departementsraader, og der betragte sig hver for sig som den offentlige Menings sande Organ; der igjen ville tjene de Factioner, som denne periodiske Krig med Stemmesedler maae fremkalde, til Forenings og Stottepunkt. Det være mig tilladt, heelt at udtal min Mening. Have Ministrene, som forelagde dem et saadant Udkast, og som ogsaa under Forhandlingerne med Commissionen ikke have villet vige derfra, virkelig betænkt, at de derved paa en Maade tilintetgjøre det vigtigste af Tronens Prærogativer, de nemlig at kunne opløse de Deputeredes Kammer, et Prærogativ, som Kongen hvert Øieblik maa kunne udøve? Nu velan, jeg spørger Ministrene om, hvo af dem vilde vove paa, at raad Kongen nu at gjøre Brug deraf, selv naar man var overbeviis om Nødvendigheden af denne Forholdsregel, Hvor er den Statsmand med sund Fornuft, der fra de Deputeredes Kammer vilde appellere til de selvsamme fornærmede Valgherrer, hvis Sa Kamret kun forsvarer," Dette Sted af Talen gjorde særdeles Jndtryk. Under Talen bemærkede man, at Hr. de Martignaflittigen opskrev Noticer. Bevægelsen i Forsamlingen var saa overordentlig, at den sidste Taler, Hr. Thouvenel, som talte for den samme Mening, neppe kunde blive hørt. Debatten blev derpaa afbrudt for at fortsættes den følgende Dag.