Ribe Stifts Adresseaviser, 1842-01-24
Begravede. Paa Cathrine Kirkegaard d. 17 Jan. Avlsbruger A. Blinkenbergs Søn, Christen A. Blinkenberg, 2 Aar gl. – Den 19. Smedemester N. S. J. Schmidts Datter Ane Kirstine Schmidt, 11 Aar gl. – Den 20. Dagl. Jeppe Madsens Datter, Bodild Kirst. M. Knudsen, 7 Aar. (Forlangt indrykket.) En Harslever") formodentlig en Descendent af den stortalende Barbeer, har i Dannevirke behaget at gjøre min Historiske Fremstilling af Hansestædernes Forhold til Danmark til Gjenstand for sine Betragtninger uden at kjende den. Han viser sig herved som en daarlig Logiker, en maadelig Historiker og endelig som en arrogant og suurrig Personnage, hvilket vil fremlyse af det Følgende: Harsleveren er en daarlig Logiker. Naar man vil skrive offentlig, maa man dog først og fornemmelig sørge for at der en Mening i det man skriver; men dermed staaer det sig kun maadeligt i hine Betragtninger. Han anfører først et Stykke og Censurtvangen i Hamborg og som Modsætning anfører han, at min Ven Pastor Rohmann og jeg skrive historiske Afhandlinger, der ikke ere nye nok. – Je fatter ikke denne Modsætning og det turde vel gaae Flere som mig. - Mener han at Censuren her i Danmark skulde stryge alt hvad der ikke omhandlede Tidsrummet fra 1830-1811, at den altsaa er for mild? – Derimod ville vistnok alle Danske højtideligen protestere. Eller mener han, at vi ikke tør skrive videre – Men det er jo ingen Modsætning til Censurtvang, men skulde snarere afgive en Parallel dertil - Forfatteren er ikke hældig i sine Overgange og hans Foredrag er ikke logisk. Harsleveren er en maadelig Historiker. Hvor der kjender lidt til Historien, veed at Hanseforbundet netop ved Grevens Feide fik et Knæk, som det aldrig forvandt, og at dets Betydning for Danmark siden den Tid ikke var stor. Sartorius siger: Christian 11 erkannte die Hansa als Corporation gar nicht mehr an, und wollte blos einzelnen Stadten, die Freyheiten bevilligen, di seinen Unterthanen in den hansischen Hafen zugestanden vurden. Men hvad snakker saaHarsleveren om Hansaforbundet i den nyere og nyeste Tid, derved blotter han jo kun sin egen Uvidenhed. Og hvad Forestilling har han om Historiegrandskning og Historieskrivning? Hvorledes kan man tilfredsstillende fremstille en vis Tid, uden at have et tydeligt Overblik over dens Fortid. – Dog alle slige Betragtninger ere overflødige for min Resencent. Hvo der skriver og Fortider glemmer Hovedsagen. Ogsaa have da Suhm og Gram og Langebek og de mange Andre arbeidet forgiæves. Deres Samtid beundrede og agtede dem: men deres Virken var som Daarens; thi de glemte Hovedsagen. Saa arbeide ogsaa J forgiæves Paludan-Müller, Schiern, Allen og Rohmann. Hvor kunne J handle saa Artiklen staaer saaledes at man maa antage den for en Redactionssartikel; men jeg tiltroer Hr. Koch for megen sund Sands til at han selv skalde have skrevet det Vaas. daarligt at skrive og Jens Beldenak, om Wilhelm Tell, om Danmarks Fortid, om Reformationen? – J have glemt Hovedsagen. Og hvad mere er, den over hele Europa fejrede og hædrede Lappenberg i Hamborg, han er endnu værst faren af os Alle; thi han har begaaet den Taabelighed at udgive Sartorius Geschichte des hanseatischen Bundes paa ny, har anvendt megen Møje og megen Lærdom derpaa, og er endda kun kommen til 1370. Saa han har mere end alle vi andre glemt Hovedsagen: Hanseforbundets Forhold til Danmark i den nyere og nyeste Tid, ja hans hele Værk er kun at ligne ved en gammel Almanak. – Saa er da al vor Flid, alle vore Granskninger, alt Papiir, Blæk og Bogtrykkersværte reent kastet i Rendestenen. – Er det ikke sørgeligt - Det hvad Harsleveren synes at mene med sin Hovedsag hører til Statistiken og ikke til Historien; men det var formeget at forlange, at han skulde gjøre Forskjæl herpaa. Han synes at tage ene Hensyn til de, som Molbech siger, velbekjendte og vidtberømte materielle Jnteresser, og den Sag kan jo og have sin Betydning, men den bør dog vel ikke udelukke al Videnskabelighed eller erklæres for Hovedsagen, saalænge vi ikke blot bestaae af en Samling af Kræmmere. Forfatteren bør stræbe at opfatte Historiens Betydning, inden han vil tale med derom. Harsleveren er endelig en arroganten suur rig Personnage. Det første fremlyser deraf, at han siger, jeg ikke formaaer at tænke noget Klart om Hamborgs undertrykkende Forhold til Danmark. Hvor veed han hvad jeg kan tænke, – Man er ellers enig om, at kun Gud veed, hvad Menneskene tænke, men Harsleveren veed endnu mere, han veed hvad de kunne tænke. For ham gjeldet altsaa ikke den gamle Regel de inturibilinus non est disputan, dum, han er alvidende Nr i hans egne Tanker. – Og han kan som en Følge heraf recensere en Bog inden den udkommer. Saavidt har endnu Jngen drevet det. Grundtvigs"Kirkens Gjenmæle udkom 1825 tre Dage efter at Profesfor Clausens "Protestantismens og Catholicismens Forhold havde seet Lyset, og vi vare dengang enige om, at det var et stærkt Stykke; men Kunsten stiger, nu recenserer Harsleveren inden Bøgerne udkomme, og Forfatterne bør vide ham Tak derfor, thi saa have de jo god Tid til at benytte hans Raad, uden at oppebie anden Udgave. Til Slutningen endnu kun dette. Artiklen i Dannevirke synes beregnet paa at hindre Afsætningen af mit Skrift og fremstille mig som den, der beskjæftiger sig med unyttige Snurrepiberier; thi at Hr. Rohmann er omtalt, er aabenbar blot for at Artiklen ikke skal synes et ligefrem Angreb. Jeg har derfor ikke villet undlade at gjøre opmærksom paa det Ugrundede i samme og vise at dens Forfatter ikke er competent til at tale med i denne Henseende. Men jeg agter ikke videre at indlade mig i nogen Avisfeide herom, da jeg har vigtigere og mere tilfredsstillende Beskjæftigelser. Jeg haaber at Publicum ikke vil lade sig blænde af Harsleverens Snak, men i det Mindste først lade min Bog blive trykt inden det fordømmer den. Karl Hansen, Sognepræst til Fenling og Holdsted.