Viborger Samler, 1847-02-02
De i Kiel forsamlede Prælater og Ridderskab have under 18de Januar besluttet følgende Svar paa den allerhøieste Resolution, af 13de Juli 1846, paa Ridderskabets under 12te Febr. 1845, indgivne Forestilling: Allerdurchlauchtigste, stormægtigste Konge, allernaadigste Arvekonge og Herre! J den under 12te Febr. 1845, indsendte allerunderdanigste Forestilling nedlagde Deres Majestæts tro Prælater og Ridderskab i Hertugdømmet Slesvig og Holsteen, til hvem ogsaa ikke til dets Corps hørende Godsbesiddere havde sluttet sig, den indstændige Bøn for Deres Majestæts Fødder, at Deres Majestæt vilde tilbagevise den af Stænderforsamlingen for de danske Østifter indgivne Petition, angaaende den i de tydske Hertugdommer bestaaende Stats=Arvefølge, hvorhos de tillige hentydede paa de sørgelige Følger, som en Jndrømmelse af hiin Petition den Gang lod befrygte. Hvad Fremtiden i Aaret 1845 truede med, det hviler i den svære Nutid haardt paa tro Undersaatters Hjerter. Deres Majestæt har ikke bønhørt os, ved det aabne Brev i den allerhøieste Meddelelse til Hertugdømmet Holsteens Stænderforsamling af 8de Juli 1846 have de danske Andragender fundet fuld Anerkjendelse; men vi ere blevne henviste til Jndholdet af det aabne Brev. En Tilstand af beklagelsesværdig Kamp er indtraadt siden Udstædelsen af det aabne Brev; Folket følte sig svært krænket ved Sammes=Jndhold og bestræbte sig for, igjennem det lovlige Organ Stænderforsamlingerne, at bringe sine Bønner og Besværinger til sin Landsherres Kundskab. Stænderforsamlingerne viste sig beredvillige til i fuldt Maal at opfylde deres høie Pligt; men Landsregjeringen har nægtet ethvert Gehør, har saavidt muligt hindret, enhver Yttring af Folket saavelsom af dets Organer og udtømt alle til sin Naadighed staaende Midler, for at gjøre det aabne Brev gjældende. Allerede før den holsteenske Stænderforsamlings Aabning var den kgl. Commissarius fra allerhøieste Sted bleven paalagt, ei at modtage nogetsomhelst Andragende eller Petitioner angaaende de i det aabne Brev omhandlede Gjenstande. Jkke destomindre følte den holsteenske Stænderforsamling sig alligevel i sin Samvittighed forpligtet til, i en allerunderdanigst Adresse at udtale for Deres Majestæt Landets til dens Kundskab komne Overbeviisning. Den kgl. Commissarius undslog sig for Modtagelsen af Adressen, som constitutionsstridig. Saaledes var det begjærte Gehør Forsamlingen nægtet hos sin Landsherre; den besluttede desaarsag at bringe Sagens Sammenhæng til det tydske Forbunds Kundskab; den kgl. Commissarius erklærede Forhandlingerne desangaaende for lovstridige og forlod Forsamlingen. Hindret i den videre Yttring af sin Overbeviisning og afskaaren fra det repræsenterede Land, thi heller ikke de vigtigste Forhandlinger bleve paa den kgl. Commissarii Foranstaltning meddeelte i Stændertidenden, drog den afgjorte Majoritet af Forsamlingens Medlemmer sig tilbage fra de videre Beraadslagninger. Deres Forhold blev fra allerh. Sted hetegnet som pligtstridigt, Ridderskabets deligerede Medlemmer fratagne deres Virilstemmer, og da Nogle derefter forsøgte enkeltviis at nærme sig Deres Majestæts Øre, blev Adgangen nægtet dem. For den slesvigske Stænderforsamling var der iforveien ikke bekjendtgjort nogen Jndskrænkning i Petitionsretten; den besluttede en allerunderdanigst Adresse i den Form, der hidtil havde gjældt i alle Forsamlingerne; men den kgl. Commissarius erklærede Adressen for formstridig delibereret, og nægtede at modtage den. Paa denne Maade tilbageviist, besluttede Forsamlingen nu at forebringe Landets Bønner i Form af Petitioner; men saa blev der, efter allerhøieste Ordre, foreskrevet den en Forretningsgang, hvis Efterlevelse vilde have gjort det umuligt at komme til endelig Beslutning om nogen af Privat=Petitionerne. Støttende sig paa sin Ret og Øieblikkets presserende Nødvendighed, fulgte Forsamlingen ikke den erholdte Forskrift og bragte Privat-Petitionerne til Afgjørelse; men de bleve, som lovstridigt discuterede, tilbageviste. Da forlod Stænderforsamlingens Majoritet Forsamlingssalen, og opsatte foreløbig sin stænderiske Virksomhed. Ogsaa den er der bebreidet Pligtstridighed; men Præsidenten Lovstridighed. Begge Stænderforsamlinger ere nu opløste; de have ikke vaklev i afgjort Modsigelse imod det aabne Brev. Jkke heldigere var Regjeringen i Forsøget paa at vinde Folkets Overbeviisning for det aabne Brev. Commissions=Betænkningen, der ligger til Grund for Samme, blev offentliggjort. Denne Betænkning er gjentagen bleven underkastet en grundig Prøvelse af kundskabsrige Mænd, men Resultatet førte til den Overbeviisning, at Commissions-Betænkningen hverken havde angivet de historiske eller retslige Forhold rigtigt. Regjeringen har underkastet Landets Presse en skarpere Censur; den har til Retfærdiggjørelse af Commissionsbetænkningen ved Dagbladene gratis ladet udbrede flere Artikler blandt Folket; men ogsaa i disse Artikler fandtes store rigtigheder, ja der forekom endog i Samme Modsigelser mod Commissions-Betænkningen, og man tør paastaae, at de af Folket forfægtede Lands- og Regentstamme-Rettigheder nu ikke staae mindre fast i den upartiske Forskers Overbeviisning, end i Folkets Hjerter, Ogsaa haardede Midler anvendte Regjeringen for at gjøre det aabne Brev gjældende. Ved Politi-Foranstaltninger blev der lagt Hindringer iveien for Petitioners Affattelse og for Folkeforsamlinger; Amtmanden i Neumünster blev, imod Landsprivilegiernes Bestemmelse, uden Lov og Dom afsat fra sit Embede; en kieler Borgers Arrestering og Borttransportering blev af Regjeringen foranstaltet; Pluraliteten af Regjeringsraaderne paa Gottorf afskediget; Politiet og de øvrige Regjeringsforretninger overdraget nogle faa Mænd med næsten uindskrænket Fuldmagt, og overretlige Undersøgelser anordnede baade imod enkelte Jndivider og imod hele Forsamlingen. Alle disse Forholdsregler have kun forøget Misstemningen i Landet, og man har hidtil ikke fornummet, at Undersøgelserne have oplyst nogensomhelst strafværdig Handling. Endskjøndt formeente den lovlige Yttring af deres Bønner, have Jndvaanerne i deres loyale Tænkemaade dog afgjort tilbageviisk de ulovlige Midler. Offentlige Blade berette, at der er gjort Skridt for at vinde fremmede Hoffers Billigelse af de Forholdsregler, der agtes anvendte imod Hertugdommerne; men det er bekjendt, hvor mange og lydelige Stemmer der have hævet sig for os og hvilken Anerkjendelse vort Forksloyale Tænkemaade har fundet udenlands, trods de mange Bestræbelser for at fremstille det Skete saavelsom vore Forhold fra en anden Side. Saaledes synes alle de Midler, der staae til en Regjerings Raadighed, at have været anvendte, og hvad var vel alligevel Resultatet, Agnaterne af den oldenborgske Stamme have nedlagt Protest hos Deres Majestæt og det tydske Forbund. Begge Hertugdømmers Stænderforsamlinger have besluttet og nedlagt Protestationer. Den tydske Forbundsdag har, under udtrykkelig Reservation af sin videre Competence i denne Sag erklæret, at den partielle Unddragelse af den de holsteenske Stænder tilkommende Petitionsret ikke harmonerer med Forordningen af 28de Mai 1831. Flere høie Statsembedsmænd, Mænd som agtede deres Overbeviisning høiere end den gunstige Stilling i Staten, have frasagt sig Statens Tjeneste. Overalt har Folket udtalt et bestemt Nei og bliver fast derved. Prælater og Ridderskab have hidtil tiet; de kunne det, saalænge der i Stænderforsamlingerne var givet Landet et lovlig Organ. Nu ere Stænderforsamlingerne opløste, og vi nærme os nu Deres Majestæts Throne. Allernaadigste Konge! Vi kunne hverken fornægte Sandheden eller vor Stilling; vi nærme os i Bevidstheden af, at vi høre til et Land, hvis Beboere med loyalt Sind holde fast ved deres Landsrettigheder saavelsom ved deres Regentstammes; deri ville vi ikke indrømme nogen anden Stand Forrangen, og ansee os desaarsag forpligtede til at reservere Landets og vor Regentstammes Rettigheder imod det aabne Brevs Jndhold. Men netop derfor opfylde Rutidens Begivenheder vore Hjerter med Sorg, netop derfor er det, at vi nærme os Deres Majestæt, thi i Farens Stund flokkes de troe Undersatter om Deres Fyrste. Vi kunne ikke bringe Taksigelse eller glad Anerkjendelse, som vi ellers saa ofte og saa gjerne have gjort, men vi ønske at bringe Sandhed af trofast Mund og at henvise til den Udvei, der, som vi formene, alene kan føre ud af de nærværende Forviklinger. Allernaadigste Konge! Man har overladt sig til Skuffelser; der er begaaet Feil. Deres Majestæt nærede den Overbeviisning, at Jndholdet af det aabne Brev hvilede paa Commissions-Betænkningens Resultat, som paa en fast Klippegrund. Men Commissions-Betænkningen har ikke kunnet bestaae for Historiens og Retfærdighedens Critik, Videnskaben har udtalt sig bestemt derom. Deres Majestæt holdt for, at de tydske Hertugdømmers Modsigelse kun var Følgen af Ophidsning og Forledelse af nogle faa Fjender af enhver lovlig Orden, nu ligger det klart for Dagen, at hele Folket staaer enig tilsammen, alene bestræbende sig for, med lovlige Midler at afvende Angrebene paa dets Landsrettigheder og Legitimitetens Grundsætninger. Deres Majestæt blev ikke rigtig beraadt, naar det blev forebragt Dem, at alle imod Hertugdømmernes Beboere tagne Forholdsregler staae i Harmoni med Landslovene; de have forøvrigt forfeilet deres Hensigt. Allernaadigste Konge, Fremdeles at følge den betraadte Vei, synes ugjørligt; det synes nødvendigt at knytte et nyt Baand imellem Fyrsten og Folket. Forordningen af 28de Mai 1831 bebuder sig selv som en forberedende Forholdsregel; Stænder-Jnstitutionen, saaledes som den dengang var beskaffen, skulde uddanne og styrke Folkets Sands for Almeenvellet, men senere give Plads for en videre Udvikling. Den har for saavidt opfyldt sin Hensigt, som Sandsen hos Folket for Almeen vel og Lovlighed er bleven styrket og har i vanskelige Tider staaet sin Prøve; derimod har den ogsaa for saavidt igjen skuffet Forventningen, som Samme indeholdt en Opfordring, til at lade Fordringer og Forhaabninger blive lydelige, der kun sjeldent ere blevne fyldestgjørte; den kunde kun bestaae faa længe som Regjeringen med største Samvittighedsfuldhed, beskyttede de Folket i Jnstitutionen tildeelte Rettigheder. Regjeringen har selv, ved Jndgreb i de stænderiske Rettigheder, erklæret de bestaaende Former for utilstrækkelige, og Tiden til videre Udvikling er indtraadt. Hertugdømmerne Slesvig og Holsteen have Rettigheder ogsaa ligeoverfor Regjeringen. Deres Majestæt har selv i det aabne Brev, ligesom i den allerhøieste Bekjendtgjørelse af 18de September 1846, gjentaget det Løfte, at ville tage Hertugdømmernes Selvstændighed og faste indbyrdes Forening i landsherrelig Beskyttelse. Ordet er udtalt: men desværre maae vi sige, at Regjeringen ikke har givet det Følge. Hertugdømmerne blive regjerede som om der ingen Selvstændighed fandt Sted; Regjerings-Organerne frakjende Hertugdømmerne ligefrem enhver statslig Selvstændighed og indrømme kun en ubegrændset indskrænket provindsial Selvstændighed, der netop modsiger Begrebet om enhver Selvstændighed; de tale om en Forbindelse imellem Hertugdømmerne, dog kun i sociale og administrative Forhold; de danske Stænderforsamlinger andrage i dansk Jnteresse paa Jnstitutioner for Hertugdømmerne, navnlig for Slesvig, som om de blot vare Provindser af Kongeriget, og Regjeringen har røest disse Bestræbelser, som Tegn paa patriotisk Tænkemaade. Have Hertugdømmerne Rettigheder og derom kan der ingen Tvivl være, saa have de ogsaa grundet Krav paa, at disse Rettigheder blive tydeligt bestemte og fastsatte; have Hertugdommerne hidtil mang ket den nødvendige Beskyttelse for deres Rettigheder, saa maae deres Bestræbelser herefter være henvendte paa, at der gives dem selv et lovligt Middel til at beskytte deres Rettigheder, imod Jndgreb. Begge Deele kan kun skee ved en Constitution. Herpaa er ogsaa for Øieblikket Landets Ønske rettet, og heri see Prælater og Ridderskab, der allerede i en Række af Aar have tilladt sig at indgive Andragender i denne Retning, og saa under nærværende Omstændigheder det eneste Middel, som kan lede til Alles Tilfredsstillelse. Vi miskjende det ikke, Deres Majestæt er som Kongerigets Behersker ogsaa der bunden ved høie Pligter, og Meddelelsen af en Constitution for de tydske Hertugdømmer kan ikke være uden afgjort Tilbagevirkning for Kongeriget. Vi formene imidlertid, at Deres Majestæt ikke vil forsmaae at være Hersker over forskjellige, ved Forfatninger i gjensidige Forhold ordnede, ved gjensidige Jnteresser og Kjærlighed til den fælles Landsherre forbundne Stater, Fattes Kongeriget endog en retshistorisk Baris til Begrunding af et saadant Ønske, saa bliver Ønsket dog alligevel næret der saavelsom her, og jo frivilligere Gaven fra Deres Majestæts Haand bliver Kongeriget til Deel, desto større vil Taknemmeligheden, desto velsignelsesrigere Virkningen vorde. Deres Majestæt følge kun Deres eget Hjertes Jndskydelse; det slaaer, vi vide det, for alle store Mænd fra alle Tidsaldere, og den Monark, der fri og stor frasiger sig Enevælden, der var ham overdraget fra hans Forfædre, der løser det modnede Folks Lænker, der engang forekom nødvendige for at føre det i Ledebaand, han sikkrer sit Navn en Hædersplads i Historien, saa uforgængelig som Historien selv. Allernaadigste Konge, Tiden fører nimodstaaelig til et Vendepunkt, den lange Tvedragt vil afgjøres, og kun i tvende Retninger kan Afgjørelsen skee. Enten erklæres Hertugdømmernes Rettigheder for ophævede og den danske Kongelov indføres i Hertugdommerne, eller Hertugdømmernes Rettigheder anerkjendes i deres fulde Betydning og opfattes med alle deraf følgende Conseqventser i et Forfatnings=Document og forsynes med tilfredsstillende Garantier. Allernaadigste Konge! for Hertugdommernes mangesidig prøvede Troskab til Deres Majestæt og Deres høie Forfædre, for Landets Roligheds og Deres egen Berømmelses Skyld anraabe vi Deres Majestæt om at fatte den sidste Beslutning, og saa bede vi, i det trøeste og loyaleste Sindelag: "at det maatte behage Deres Majestæt, paa forfatningsmæssig Maade at fastsætte Hertugdømmerne Slesvigs og Holsteens Landsrettigheder i et Forfatnings=Document og "forsyne Samme med de fornødne Garantier; men at give os en allernaadigst Resolution paa vort Andragende", Speciel bemyndigede til Underskrift for Ridderskabets Pleno, henleve vi i dybeste Underdanighed som det slesvig holsteenske Prælat Ridderskabs permanente Deputations Commiterede, F. Reventlow, C. Reventlow, F. Hahn, A. Baudissin, v. Buchwald, E. Reventlow". (Hamb. Correspd. og Børsh.)(Som Forfatter af denne Adresse nævnes Grev Reventlow i Preetz. Gaaes der ikke ind paa Andragendet, skal Ridderskabet, efter Sigende, have besluttet at foretage yderligere afgjørende Skridt.) (Efter Rd. Av.)