Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1848-07-29
Af et til "Almanna Øresunds=Posten af den 22 Juli meddeelt Brev fra en Svensk, dat. Nyborg den 14 f. M., optage vi endnu Følgende: "Efter i kort Tid at være forflyttet fra det ene Sted til det andet, og saaledes have havt Leilighed til paa forskjellige Steder at studere det fremmede Land i dets overordentlige Skjønhed, befinder jeg mig for Øieblikket her paa Fyens østligste Punkt. Naar jeg siger det fremmede Land, maa jeg iøvrigt hurtig selv gjøre den bemærkning, at hartad det eneste, hvoraf Man kan slutte sig til at Man befinder sig i et saadant, er den Gjæstfrihed, Velvillie og forekommende Artighed, hvormed Man overalt i Danmark bliver modtagen. At dette i Særdeleshed finder Sted i de mere dannede Klasser, er for længesiden bekjendt, ligesom der ligeledes i Sverrig findes meget af denne Gjæstfrihed imod Reisende; men jeg mener her imellem de svenske Soldater og det egentlige danske Folk. De Danske ere en Nation, som af Naturen er høflig og velvillig, og de Svenske ere ligeledes af Naturen taknemmelige; som en Følge heraf synes et inderligt Venskab at have dannet sig imellem Soldaterne og Bønderne. Det er mærkeligt at see den Jver, hvormed den danske Bonde skynder sig med at byde og traktere, medens hans Kone, og "Døttre, fæste Blomster paa Soldaten; at see, hvor den store, skjæggede Svensker leger med de smaa Børn, bærer dem paa Armen o. s. v. til de opvoxende Skandinavers lydelige Glæde. Jeg vil her tilføie, at vore Soldater i Almindelighed tykkes vel om det danske Sprog, bara den ikke vore sa illa stafvad i Skrift. Disse mange Dobbelt-A gjøre dem mange Bryderier. Saadanne smaa Demonstrationer stemme slet overeens med den grundige Børsenhalle, der nylig gjorde sin Runde i Tydskland med at det var kommet til en saadan Rivning imellem de Svenske og Danske paa Fyen, at 200 Mand faldt paa begge Sider." Denne Gang vare de gode Tydskere meer end slet underrettede. Ellers forsøge de paa alle optænkelige Maader at skaffe sig Efterretninger herfra, og det syntes næsten at blive en ordentlig Jndustrigreen at leve paa den kjære Mikkels Lettroenhed og at fabrikere falske Rygter. At iøvrigt saadanne villige, tjenstagtige Aander for Tydskernes Regning herefter i større Maalestok drive deres Virksomhed midt iblandt os og med en noget superlativ Frækhed, kan blandt Andet bevises af følgende kurisse Tildragelse, som nylig er indtruffen paa to Steder her i Fyen. En svensk Officeer, og en ditto Underofficeer bleve nemlig hjemme i deres Logis pludselig af med deres Uniformer, og at dette ikke var noget almindeligt Tyveri, kan Man slutte deraf, at Man havde viist den Høflighed imod Officeren, at efterlade istedenfor en noget slidt Uniformskjole en ny og elegant civil Dragt, samt at Man ikke havde taget hans Kaarde men blot den svenske Portepee. Jfald nu denne Svenskehader (svenskvurm) ogsaa forstaaer at tale Sproget, saa er der Jntet i Veien for ham fra den danske Leir at skaffe sig al den Underretning han anseer for fornøden. Endnu mere om Børsenhalle! Det er yderst piinligt at see, hvor Tydskerne gjøre sig al optænkelig Umage for at indbilde Verden, hvor ilde deres Fanger behandles af de Danske, da Man tvertimod veed at disse snarere ere altfor skaansomme og humane. Af egen Erfaring kan jeg indestaae for Sandheden heraf, da her paa Lazarethet befandt sig en fangen Kapit. v. Reichenbach, Hauptmann, ved de Tannske Friskarer. Da han som Frivillig ikke kunde gjøre Fordring paa den Behandling, som med Rette tilkommer en fangen preussisk Officeer, og da desuden det Tannske Frikorps ved sin Raahed har vakt megen Forbittrelse hos de Danske, saa skulde Man troe, at Fangen her maatte have mange Gjenvordigheder at kjæmpe imod. Jntet mindre. Han behandledes med samme Agtelse, som om han slet ikke havde været nogen Fjende, gik frit omkring i Byen, indqvarteredes godt, besøgte Restaurationer, fik Bøger og Aviser at laane m.m. Da hans Saar næsten vare lægte, sendtes han til Kjøbenhavn, for at forøge Antallet af de derværende Fanger. Som Manden forøvrigt var en ret interessant og hyggelig Person, saa vare hans Raisonnements værd at lægge Mærke til og det var pudseerligt at høre den tydske Logik i samme. At den preussiske Konge ikke kunde have nogen Rettighed til med Vaabenmagt at blande sig i den danske Konges Affairer og i dennes Bestyrelse af sit Rige, det var han nødt til at indrømme; men derimod indvendte han, som noget aldeles soleklart, at alle og enhver Tydsker havde baade Ret og Forpligtelse til at hjælpe deres Landsmænd, naar de vare fortrykte." Naar det engang skeer, at det ligesaa soleklart indsees, at Tydskerne her aldrig have lidt nogen Undertrykkelse og ikke have begjert nogen Frihed saa blive vi enige. At forlange, at der i en dansk Stat ikke maa være Danske, men Tydske, det er ingen Begiering om Frihed, men Oprør Hils vore Venner med det Tilføiende, at "Kung Car den unge hielte" er forbudt at synges i - Slesvig Holstein. Det skeete derved at nogle fangne danske Officerer og Læger en Aften i et privat Værelse fordrer deres kjedsommelige Tid med at synge deres Nationalsange; en af Selskabet foreslog at synge en svensk til Ære for Svenskerne: "Kung Carl istemmedes, og havde paa de lyttende Tydskere den rystende Jndvirkning, at disse Nationalsange totaliter bleve forbudte af Kommandantskabet. - Fra Krigsskuepladsen høres intet Nyt af Jnteresse."