Aalborg Stiftstidende, 1841-07-09
1 - Den i vort forrige Brev omtalte Forlystelse, som Hr. Carstensen vil give Abonnenterne paa Figarok, hvis 1ste Nr. er udkommet, ledsaget af Kronprindsessens smukt udforte Portrait, vil efter nævnte Blad bestaae af Vaurhal- og Concert under aaben Himmel. Musikken skal udføres af 70 Musici, og Jlluminationen vil bestaae af 2000 orientalske Lamper, ophængte i Festons og Guirlander imellem Træerne. Mellem de forskjellige Musiknummere gives Tytolersange. Tiden til samme er ikke endnu bestemt, 1. - J Søndags var en uhyre Masse Mennesker, der deels benyttede de saakaldte Kaffemøller to: Kildevogne), deels de tre Dampskibe, der paa denne Dag gjorde flere Toure, strømmet ud til Dyrehaven. Dyrehaven har hidtil været forsømt, Festlighederne have gjort den til et Stedbarn, skjøndt den de foregaaende Aaringer har været Kjøbenhavnernes Kjæledægge; men nu spores dog den gamle Kjærlighed at være vendt tilbage, og især i Søndags, da den mildeste Sommerhimmel udbredte sig over Land og Sø, var Kirsten Piil gjæstet af en utrolig Mængde Mennesker, der, glem mende Livets Møie og Modgang, søgte Ly i dens grønne Paulun. Trængselen paa Bakken var uhyre, man havde Møie med at arbeide sig igjennem, især naar en Række Bønderpiger trofast holdende sig Arm i Arm, som de for ingen Priis vilde slippe, indtog hele Bakkens Bredde. For en Genremaler ydede Dyrehavsbakken mangen vakker Scene. Her den pyntede Haandværksmand med sin Kone under Armen og Piben i Munden, holdende den lille Søn i Veiret, for at han desto bedre kunde see de tare Ting, som den hvide Mand med de store Knapper, den saakaldte Kanon jøde, fremviste. Hist en flink, blankansigtet Tjenestepige med sin Kjæreste under Armen, der fandt sig høist fornærme over, at en Matros, som i et af Teltene havde faaet sig en lille Storm, paa sit Krydstog, løb hende paa Armen. He saae man den kjøbenhavnske feterede Skjønhed, rynkende Næsen over, at der var saamange simple Folk i Skoven imedens den ledsagende Cavaliere servente, glattende sine gule Handsker og med Lorgnetten fastgjort i Øiet, istemt sin Dames Beklagelser og idetsamme tilsendte en kjøn Bondepige fra Ordrup et venligt Blik. Kortsagt, Alting ydede et livligt Maleri. Og nu Kunsterne! Jaar er det isandhed ingen Mangel paa Equilibrister, Liniedandsere, Verdens theatre, Menagerier af vilde og tamme To= og Fiirbenede, at een brav Kunstner seer man sig forgiæves om efter, forgiæves lytter man efter den vældige Brændeviins-Bas, hvormed Frederiksteensfæstningsmanden de forrige Aar udstødte sit : Nogle med Bangeneter, og Andre uden En Han er borte, og ak, til vor Bedrøvelse maae vi fortælle, at han efter Rygtet et kommen i ubehagelig Kast med Retfærdighedens Udøvere, og ved denne Conflict er gaaet tabt for Dyrehaven, til ubodeligt Savn for Kirsten Piils Kilde. Og nu Mester Jakel, ak, hvor den stakkels Fyr har lidt af Tidens Haand; hans Coustume er paaltet, hans Fjællebod, faldefærdig og de sædvanlige Festons paa Coulisserne ere saa sønderrevne at det er en Ynk at see. Ei heller hører man mere den vante kraftige Stemme, der pleiede at fremsige Replikkerne saa imponerende; nei, den er remplaceret af en pibende Drengerøst, der ikke gjør den ringeste dramatiske Effect. Jakel er kun en Ruin af sin fordums Storhed, hans gyldne Tid er forbi, og det er som om med denne Tid al Poesie er bortvegen fra Bakken. Og isandhed, hvad er den uden Frederiksteensfæstningsmanden, uden Jakel i hans oprindelige Storhed, uden Hr. Galin, og uden de to gamle Jøder under Træet? Et Jntet, en Ørk, som van Ditmers Menageri, ægte hollandske Vaffelbagere, Matzakis halsbrækkende Evolutioner paa slap Linie, Dandseboder, Kaste= og Rundegynger, Keglespil og andet deslige ikke er istand til at give Liv og Munterhed.