Den Vest-Sjællandske Avis, 1831-03-18
Oversigt over Dagens udenlandske Nyeheder. De Preussiske Aviser have ganske nyelig forklaret os de Vanskeligheder, som den Russiske Armee har at kæmpe med, og hvorledes deres Feldtherre bliver nødt til efter den sidste Bataille at forlægge sin Armee i vidtløftigere Cantoneringer. Naar man med Opmærksomhed læser de sidste Russiske Krigsberetninger og tager derved Landkaartet og Jordbeskrivelsen i Haanden, saa kan man giøre sig et gandske tydelig Begreb og Russernes nærværende Stilling. De Feldtmarskallen trak sine fleste Stridskræfter sammen for at levere Polakkerne et afgiørende Hovedslag ved Praga, saa kan man antage at den største Deel af den Russiske Armee for nærværende Tid staaer opstillet i Voievodskabt Podlachien, som er saaledes situeret, at det er mod Vesten indsluttet af Veichselen og mod Østen og Norden af Bugfloden, hvilken udgyder sig Veichselen. Da Floderne for nærværende Tid skulle være oversvømmede, saa maae Feldmarskallen formodentlig opgive sin Plan at gaae over Bugfloden norden og Varschau og bygge sin Armees Provisionering paa Østpreussen; den eneste Udgang fra Podlachien er derfor saalænge Floderne ere oversvømmede imod Sønden, hvor det støder til Voievodskabet Lublin; men ogsaa fra dette skilles Podlachien for en stor Deel ved den temmelige store Flod Viepiz, som passerer Staden Radzyn forbie, og ved de mange smaae Floder som mod Østen falder i Bugfloden; Landet er desuden fuldt af rindende Vande. Formodentlig ville dog de Russiske Hærførere søge at bane sig en Vei igiennem denne Kant, for at sætte sig i Forbindelse med General Kreutzs Armee, som retirerer over Lublin til Bugfloden. Det kommer nu an paa om den Russiske Armee i sin nærværende temmelig indsluttede Stilling kan udholde Terrainets skadelige Virkninger for Sundheden og kan soutinere sig, saalænge indtil Veie og Floder blive passable. Podlachien er et Land der er henimod dobbelt saa stor som Sielland; men har omtrent ikke flere Jndvaanere end Sielland, med Undtagelse af Kiøbenhavn; thi Landet er opfyldt af Søer, Moradser og Skove, men forresten er det frugtbart og har i gode Aar en Overflødighed af Korn og Qvæg, men i det forrige Aar var saa godt som et Misværtaar, formedelst den megen Regn i disse lave Egne. Desuden er det langt ude paa Aaret, saa at en stor Deel af Sæden og Fouragen er gaaet med, ogsaa har vel den Polske Armee, som just var posteret der førend Russernes Ankomst, fortæret der meeste af Provindsens Frembringelser. Kan imidlertid nogen Feide herre være istand til at hielpe Armeen ud af sin vanskelige Stilling, saa maae det være Feldtmarskal Diebitsch Sabalkanski. Den Engelske Kapitain James Edvard Alexander, som i forrige Aar har udgivet et Værk i to Bind om hans Ophold ved den Russiske Armee i Tyrkiet i Aaret 1829, har seet og talt med ham. Han siger: at det er en lille Mand med en krum Næse og en blomstrende Ansigtsfarve, hvis Haar hængte løst omkrig Hove vedet. Hans Officerer sagde om ham: at han var en lille Napoleon, i hans Udvortes og Manere ligner han den Franske Keiser, ogsaa ligner han ham saavel i Henseende til det Aandelige som Legemlige, da han har samme Tilbøielighed til at blive korpulent som han, og desuagtet besidder Virksomhed. Han kan skrive hele Tmer igiennem uden at nyde noget, og uden at give sig Hvile; han slumrer kun nogle Øieblikke og holder sig munter med Kaffee. Han forbinder med udmærkede Jndsigter i Jng nieurfiget en stor Gene als Virksomhed og Resolution. De Russiske Officere, siger Kapitain Alexander, respectere ham næsten som en Halvgud; ved Taffelet kunde Kapitainen ikke bringe nogen af de Russiske Officere til at tale med sig; thi all hørte med en spændt Opmærksomhed paa hvert Ord som Feldt marskallen sagde. Det er en Mand, som er vant til at kæmpe med Vanskeligheder og at være standhaftig i Modgang; thi Krigen i Tyrkiet var høist besværlig, hvorfor ogsaa de Russiske Officere vare i høi Grad klæde af den og ønskede Fred, og hvoraf ogsaa kan forklares, hvorfor Tyrkerne erholdt saa billige Fredsvilkaar, thi i begge de Aar hvori Krigen blev ført, grasserede Sygdomme, Pest eller Febere paa det frygteligste i Armeen. Da Kapitain Alexander i October 1829 kom til Hovedqvarteret, var der kun 8000 Mand som kunde giøre Tieneste. Man antog at den Russiske Armee tabte i dette Aar 100,000 Mand, og Aaret tilforn var Tabet endnu større, især kostede Tilbagetoget ved Silistria og Var nas Beleiring mangfoldige Menneskers Liv. Man paastod, at 70000 Mand omkom ved Beleiringen for denne sidste Stad. J det første Feldtog fægtede Tyrkerne som fortvivlede og fanatiske Helte og vare vanskelige at overvinde.