Københavns Adresseavis, 1798-11-09
Placat, Tilforordnede i Kiøbenhavns Hof= og Stadsret giøre vitterligt: At Retten er tilhændekommen en Skrivelse sær det Kongelige Danske Cancellie af 20 d. M., hvorved er tilkiendegivet: at hans Kongelige Majestæt, i Anledning at indkomne Forespørgseler: 1) Om Procuratorer, der have tilbageleveret deres Bevillinger, samt og Embedsmænds Fuldmægtiger kunne antages ved Forligelses=Commissionerne som Mandatarier for andre, Og 2) om ikke de paagieldende Parter, naar det er dem mueligt, bør altid selv personlig møde ved bemeldte Kommissioner, Under 19de næstforhen allernaadigst har fundet for godt at fastsatte følgende Regler. 1) Da Forordningerne om Forligelses=Væsenet ikkun forbyde Sagførere at møde som Mandatarier, og ei andre, saa taaler denne Undtagelse fra Reglen ingen Udvidelse i dens Fortolkning. Heraf følger: at de fornævnte Personer ei bør afvises, naar de ere forsynede med Fuldmagt fra en Part, som, formedelst lovligt Forfald, ikke selv kan indfinde sig ved Forligelses=Commissionen. I Henseende til det andet Spørgsmaal, da er vor Villie derne: a) At alle, som boe inden for enhver Forligelses Commissionens Grændser, skulle være pligtige til, uden Undtagel see, at møde personligen ved Kommissionen, naar de dertil indvarsles, mes mindre nogen, formedelst beviisligt og lovligt Forfald, derfra er forhindret; J hvilket Tilfælde han bestemt skal opgive den Aarsag, som noder ham til at sende en anden, paa sine Vegne, b) Dersom den ene Part indfinder sig personligen, og den anden lader møde ved Fuldmagtig, da tør den som personlig har fremstillet sig, have Ret til, under Processen (i Tilfælde af, at mindelig Forening ei har fundet Sted) at opfordre sin Vederpart til at bevise, at det, enten formedelst Sygdom, ikke har været ham mueligt at møde, eller og at han har befundet sig i saadanne Omstændigheder, som Forretningsmand, Haandteringsmand, eller Huusfader, at han ikke, uden at udsætte sig for øiensynligt og betydeligt Tab, ved Forsømmelse af vigtige og uopsættelige Pligter. har selv kunne indfinde sig ved Forligelses=Kommissionen; hvilken Undskyldnings Gyldighed da af Retten blever at paaskiønne og bedømme, efter Lov, billighed og Tingens Natur; Men dersom den Udt blivende, efter Opfordring, ikke kan eller vil fremføre saadant Beviis og sit Paaskuds lovlige Forfald, da bør han ved endelig Dom tilpligtes at betale sin Modpart Proressens Omkostninger, saaledes som den 39 5 i Forordningen af 10 Julii 1795, og den 26. i Forordningen af 20 Jan. 1797 fastsætter. c) Dersom ingen af Parterne har mødt personligen Kommissionen, og den ene af dem siden under Processen gotgiør, at han formedelst saadanne Omstændigheder, som foran er meldt, har været forhindret fra at møde, da tilkommer ham, i saa Fald samme Ret, som om han virkeligen selv havde mødt, nemlig: at han kan opfordre Vederparten til at bevise det samme, paa sin Side eller i Mangel deraf, paa staae ham dømt til at betale Processens Omkostninget. Skulle det i øvrigt indtreffe at nogen Part fandt sig beføiet til at føre Anke over, at Forligelses=Kommissionen havde, uden lovlig Aarsag, nægte at antage hans Mandatarius, da skal Øvrigheden, førend Sagen desangaaende anlægges, først søge i Mindelighed at afgiøre deslige Tvistigheder; Men, dersom Sagens Afgiørelse paa denne Maade ei kan bevirkes, og Proces desaarsag skulle finde Sted, bør Sagen umiddelbar indstevnes for Høiesteret; Dog kunne Forligelses=Kommissarierne i saa Fald vente, at blive understøttede med Beneficium processus gratuiti og frie Procurator, paa det at de ei skulde udsættes for Udgivter og Tab, naar de nødsages til at forsvare deres Embedshandlinger. hvilket til Vedkommendes Efterretning herved bekiendtgiøres. Kiøbenhavns Hof= og Stadsret den 30 October 1798.