Aarhuus Stifts-Tidende, 1845-04-10
Alle høittravende Declamationer og Fæstevæsenets Trældomstilstand og Fæstebondens paatrængende Ønske, at blive Selveier eller Arvefæster, ere derfor støttede paa aabenbar Usandhed, der som sagt factisk kan bevises ved Tusinder af Vidnesbyrd, og dersom ikke Modpartiet derfor i Tide opgiver alle Agitationer, der for Landets respectable Godseiere og Jorddyrkere endog kunne have de frygteligste Følger, føre foruden til Hævn og Had, til Brandstiftelse, Oprør &c., saa er Øieblikket kommet, da Godseierne selv tillige maa træffe alvorlige Foranstaltninger for at sikkre deres Existents, thi af en oprørsk Bønderflok er Eieren, der paa sin Eiendom næsten staaer ene, udsat for Alt. Folk, der ikke have mindste Jndblik i Landbosagerne, skulde blot kjende, hvilken Glød man her har pustet til, for at vide, hvilket Ansvar man har paabyrdet sig, og Tiden vil desværre altfor sikkert vise det, hvis ikke alvorlige Forholdsregler tages. Bondestanden, som i Danmark tidligere, i Aarhundreder igjennem, har været behandlet næsten som Slaver, og først efter Ophævelsen af Vornedskabet og Løsningen af Stavnsbaandet befriedes fra de utaalelige og meest nedværdigende Baand, har med dette Aarhundredes Begyndelse først seet en blidere Sol beskinne sine Agre. Hvad Bondestanden, derfor i det indeværende Aarhundrede, efter alle Beretninger, Stadfæstelser og Kjendsgierninger, ifølge en velgjørende Lovgivning er skreden fremad, er ligesaa synligt, som det er beklageligt, at den ikke fra det nærværende Standpunkt hurtigere og meere energisk kan opsvinge sig til en dygtigere og friere Stilling i Staten. Var Tidens Udvikling og Fylde kommen, saa det hele bestaaende Fæstevæsen med samt Hoveri aldeles kunde opløses og tilintetgjøres i Bund og Grund paa retfærdig Maade, da var vist Jntet ønskeligere, og Godseieren saae i Almindelighed Jntet hellere; men dette Tidspunkt er ikke tilstede, det er saalidet tilstede, at mangfoldige Godseiere have tilbudt deres Bønder ikke alene Hoverifrihed, men endog Selveiendom, uden at disse have villet. Saaledes, for at tage et eneste Exempel, vil jeg blot anføre, at Hs. Maj. Kongen under sine tidligere Besøg paa Danmarks største Grevskab, Frysenborg, i Jylland, af Stedets Eier er bleven underrettet om, at Bønderne paa dette Gods ikke vilde være hoverifrie, hvorvel Grevskabets sjeldne virksomme Eier ønskede det, og gjorde Alt for at formaae Bønderne dertil, og det paa de allerlemfældigste Betingelser; ligesom Grev Frys i afvigte Sommer, for personligen at overtyde Kongen om, at det Samme var Tilfældet paa Boller Gods, under dennes Ophold sammesteds, sammenkaldte Bønderne for af deres egen Mund, at faae det stadfæstet: at de ikke ønskede Hoverifrihed. Hos Fæste=Bondestanden selv skal derfor først den Aand og den Trang i Birkeligheden existere, som endnu ikke er bragt tillive, fra selve Bonden skal Ønsket om Hoverifrihed og Selveiendom udgaae, i hans eget Jndre skal først den Bevidsthed lydelig udtale sig, at han som fri Eiendomsmand kaldes til en større Virksomhed og ædlere Tilværelse ved at arbeide for sin egen Arne og pløie sin egen Jord –, men de Hindringer, der her stille sig iveien, gjælder det først for den sande Fædrelandsven at bortrydde, og de findes optaarnede paa en ganske anden Kant end den, hvor Agitatorerne have villet finde den. Disse opsøge Hoved=Anstødstenen i et tilværende Godseier=Aristocrati, der paa jorddrottisk Maade hæmmende stiller sig Fæstebondens Jnteresser iveien, idet Feudalismens despotiske Jernaand, endnu skulde spøge i Aristocraternes Hjerner til Undertrykkelse og Usurpation af Trællestanden, der som sagt er et tomt Phantom uden Skygge af Tilværelse, imedens Hoved=Anstødstenen med Bestemthed kan siges, foruden de anførte Grunde, at være den: at Selveier standens Tilstand i Danmark er langt beklagelsesværdigere end Fæsterens, idet Selveieren sukker under langt større Trængsler og Pengeforlegenheder i et Land, hvor Driftscapitalen - dette Agriculturens vigtigste Sving hjul - mangler den største Deel af Danmarks Agerdyrkere, og hvor Capitaler kun med største Vanskelighed kunne erholdes indsatte i Eiendommen af offentlige Kasser, næsten aldrig af Private, og hvor Landeiendoms=Panterne paa det utidigste undervurderes og i det Hele vises en Tilsidesættelse fra Autoriteternes Side, der maa antages at have naaet sin Høide, og som derfor opfordrer den danske Landbostand til med forenede Kræfter paa det alvorligste fra denne Side at angribe Landbosagen, for at gribe den i Hjertet. Saalænge derfor Selveierstanden i Danmark under Forhold, som jeg nærmere med Sandhedens Grundtræk skal skildre, først bør gjøre Begyndelsen, naar Talen er og Emancipation, med at emancipere sig udaf de piinlige Pengeforlegenheder, hvorunder den smerteligen vegeterer, vilde vistnok ingen Daarskab under Solen være større end den, at splintre det beskyttende Fæsteprivilegium, der i Ordets egentlige Forstand vilde kaste Fæsteren fra Dynen i Halmen. Er jeg med disse bemærkninger gaaet de saakaldte liberale Roeskildske Stænderdeputerede for nær, nu vel an, saa spar mig ikke; farer jeg med Overdrivelse og Usandhed, saa hug mig ned uden Skaansel, men lad det endelig liig Rolf Krakes Berserkermænd paa Clements Kobberstik skee med begge Hænder paa Haand hæftet, Kan man ikke give mig en saadan scandinavisk Broderhilsen, da undlade man paa anden Viis at tilføie mig Sidehug, som Jntet frugte, men kun for Modpartiet forværre Sagen, thi det er en let Opgave, i saa Tilfælde, paa romersk Viis at fremskabe Legioner som skulle bevidne Sandheden af hvad her er fremført, hvoraf Følgen nærmest maaskee kunde blive en energisk Protest imod at vor vigtige Landbosag i Fremtiden, blev behandlet paa den Maade offentligt, som skeet er; Hartkornet, der bærer den største Stænderskat, kunde i andet Fald føle sig tilskyndet til - da Stænderforhandlingerne desuden ikke føre til practiske Resultater, eller til mindste Nytte for Danmark Agerdyrkning, Handel og Skibsfart – at indgaae til Regjeringen med allerunderdanigst Andragende om, at faae de raadgivende Stænderforsamlinger hævede. C. G. Clausen, Selveier.