Berlingske Tidende, 1790-09-06
Da Tidspuncten, efter al Anseende, ikke kan være lang borte, paa hvilken Frankrig maae erklære sig i Henseende til de imellem Engeland og Spanien opkomne Stridigheder, saa kunne følgende Anmærkninger af Hr. Dupont, Medlen af Nationalforsamlingen og en indsigtsfuld Statsmand, udbrede et stort Lys over denne Sag. - Engeland har, sige Hr. Dupont, foreslaget Spanien en for Storbritanien meget fordeelagtig, men for Frankrig og Spanien selv meget skadelig Handelstractat. Engeland søger at erholde denne Tratat eller en endnu fordeelagtigere, ved Skrækken og Trudsler, det vil i Gierningen forsikre sig en næsten udelukkende Handel med Spanien, ligesom det har forsikret sig samme med Portugal. Det vil desuden ved Handelen til Nordealfornien, som kun lidet er samme magt paaliggende, forsiksig Snighandelen fra Pern, som er meget vigtig for England, og Midlerne til at befordre Oprør, som allerede ha yttret sig sammesteds. Dersom Spanien i denne Henseende ikke lader sig bringe bag Lyset, vil Engeland betiene sig af denne Omstændighed til at udforske det nye Franske Rige, Tænkemaade og Politik. Det har her Venner i Hovedstaden, i Provindserne og alle Havnene, som det veed ved et mægtig Baand at giøre sig forbundne. Chareletet og Municipalitetet i Paris, samt Tildragelserne i Marseille have overbeviis Nationalforsamlingen derom. Vexelcoursen, som den slet te Forvaltning af Handelen og de udgaaende Rettigheder, Ødelæggelsen af Rigets ydre Grændser, og fornemmeliJndfordringen af de Summer, som Fremmede gemeenlipleie at sætte i vore offentlige Fonds, saavelsom og de forcert, Operationer til at forskaffe Hovedstaden Penge, havde gier overmaade ufordeelagtig, er kommet sig lidt igien ved de Deler, Louisdører og Ducater, som Engeland paa saadann Stæder, hvor samme har fundet det raadeligt for sin Jntresse, (som man selv siger i det brittiske Parlement) enten de recte har bragt ud iblandt Folk, eller ladet udgive ved He land. - Engeland vil forsøge, om en forbiegaaende Fo legenhed i vore Finantser, vore indvortes Uroeligheder, sin Agenters Jndflydelse, Hadet imellem vore Partier, og en forfængelig egoistisk Philosophies Afsindighed uden Erfaring ikke skulde bevæge os til at opsige vore Tractater og forlad vore Bundtsforvandtere. Det lader allerede udsprede, PaFamiliepacten ikke var forbindende; at den var en Convention imellem Fyrsternes Familier, hvortil Folkene selv ikke kunne høre. Det har gjort Regning paa, at den gamle 1 Franske Letsindighed, som flyver bort, men som det troer endnu at vedvare, ikke skulde tillade, at tage den ne Tractat til Raads, og bedømme den efter Etiquetten, men hindre fra at mærke, at "den er en Paceller et Forbund til at forsikre de confordererte Nationer, som da ikke havde andet Middel til at udtrykke deres almindelige Villie og beslutte over deres respective Jnteresse, deres Vedligeholdelse og Sikkerhed for Fornærmelse; at det er et Forbund, som har til Hensigt, at giøre paa denne Maade kun een Familie af fire Nationer, hvis Fyrster alle nedstamme fra Henrich den Gode." - Engeland vil, i Fald vi faldt i det for os opstilte Sarn, og i Fald Spanien, skiønt forladt af os ikke giver efter, nedslaae denne ædelmodige Magt, og ved en kort og hidsig Krig opnaae det Handels-Resultat, som en det fornemste Resoltat af dets Rustning, og siden overfalde Frankrig, som da og var blottet fra sin Bundsforvanters Bistand, som det havde ladet gaae forloret; Engeland vil borttage vore Colonier i America og Jndien, tilintetgiøre vor Skibsfart og Handel, ødelægge vore Havne, og bringe os til at blive kun en Magt paa det faste Land; det vil trække og andre Fiender paa Halsen, (thi de Svage have aldrig Mangel derpaa) og i alle Henseender sætte os udaf Stand, til at giøre samme det mindste stridigt. - Ved denne Plan, som synes mig at være aabenbar, og som et Barn i Statskunsten, skulde ligesaa got, som jeg, indsee, forsikrer Engeland os med megen Oprigtighed, at sin nærværende Rustning ikke er stillet imod os, og at det (for nærværende Tid, søger at vedligeholde den gode Forstaaelse, som paa en saa lykkelig Maade hersker imellem begge Nationer. Turen er endnu ikke kommet Al os; og omendskiønt den Spanske Nation er tapper, mægtig og ærværdig, saa er det dog naturligt, at Engeland hellere vil føre Krig med Spanien end med os. Det er endnu naturligere, at det hellere vil føre Krig med Spanien og med os efter hverandre, end med Spanien og os tillige. Men omendskiønt dette er Engelands Ønske, saa maae det dog ikke være vores. - En Søe krigs lykkelige Udfald hænger af Antallet paa Skibene og Matroserne, som man kan bemande dem med. J begge disse Henseender ere Kronerne Frankrig og Spanien og deres Bundsforvantere, de forenede Americanske Stater, Engeland, endog forbundet med Holland, overlægne; men adskilt kunde ingen af disse Magter allene imodstaae Engeland til Søes. J Fald vi altsaa ikke stode i et gammelt og hellige Forbund med Spanien, saa maatte vi nu indgaae det, som at sætte os i Sikkerhed i Henseende til vor Søemagts Ligevægt og Vedligeholdelsen af de langt bortliggende Dele af vort ge. Jeg veed, at man i Bøger har sagt og endnu kan sige at man endog i Nationalforsamlingens Tribunal har yttret sig med, at det ikke var os nyttigt, at have langtbortlige gende Eiendomme; at vore Colonier af alle Slags ere kun en bekostelig Byrde, og at vi dituden ikke behøvede Allierte, endog ikke mod Engeland, hvis første med disse skiønne Taler paafulgte Skridt har været, at bevæge Statholderen, sin Allierte, til Rustninger imod os. - Jntet var fornuftigere, end dette Raad, dersom det blev og givet af en brittisk Ambassadeur. Men skulde vel Franske Skribentere og Talere, som saaledes raisonnere, og ved et saadant Raisonnement erhverve sig bifald, fordriste sig til at paastaae, at vi ikke behøve Bordeaux, Marseille, Nantes, Rouen, Havre de Grace, Saint Mallo, Orient, Rochelle, Bajonne og Dunkirchen, Men naar vi miste vore Colonier, saa ere de fleste af disse Havne ødelagte, og de, hvis Ødelæggelse ikke fuldkommen paafulgte, skulde kun beholde en blot Skygge af deres forrige Storhed og Rigdom. Bankerotter vilde opdynge sig paa Bankerotter, og vore Colonier, Fabriker, Kunster og Næringsfliid gaae til Grunde. Alle disse Kilder til Magt, alle disse Midler til Rigdom ere en Arv, som vore Fædre have efterladt os, som vore Committentere have anfortroet Nationalforsamlingens Viisdom og Mod, og som de have ventet at see forøget og forbedret i deres Repræsentanteres Hænder. (Fortsættelsen følger.)