Jyske Efterretninger, 1820-09-27
Udenlandsk. Jtalien. Paa Øen Sardinien circuleret en Adresse fra Piemonteserne til Kongen af Sardinien. "Sire!" - sige de deri - "alle Europas Nationer glæde sig allerede til en forfatningsmæssig Regjering, eller de see den imøde. Fyrster, som vegre sig ved, at efterkomme dette deres Folks Ønske, gaae ikke viseligen frem. Efter Spaniens herlige Gjenfødelse see Piemonteserne med barnlig Tillid E. Majts. Beslutninger imøde, og stole paa denne Viisdom, som stedse havde Forsædet i det kgl. Conseil. Men Omstændighederne overile os. Forandringerne i Kongeriget Neapel berøre os for nærved. Neapolitanerne ere Jtalienere, ligesom vi. De italienske Fyrster kunne ikke meere staae i Tvivl og hvad de skulle beslutte sig til, og mindst C. Majt. Genua er bevæget; det fordrer tilbage de Rettigheder, man bevilgede det, men som man snart fratog det igjen. Savoyen og Grev skibet Nizza grændse for nær til Frankrig, til at Frihedsluften ikke skulde blæse over til dem. En Constitution kan forene C. Maits. forskjellige Folkefærd med stærke Baand; uden den kan C. Majts. Krone ikke befæstes. C. M. kjender vor Yndest for Eders Dynastie, vor Hengivenhed for Eders kongel. Person. E. M. veed, at vi ikke ere meget for Forandringer, og troe os vistnok stemte til at leve roligt under Eders Varetægt; men Lovene, ere nu i den største Uorden, man danner om paa dem, og anvender dem dagligen efter nogle faa Menneskers Godtbefindende. Ed. M. føres bag Lyset. Retternes Langsomhed bedrøver os, Retfærdighedens Behandling oprører os, de mange Politie-Embedsmænd kunne vi ikke uden Møie fordrage. En Masse af Paalæg trykker os til Jorden, og Tanken paa at de endnu ville kunne forøges, er ikke at fordrage. Piemonteserne bede deres Konge om, at tage Hensyn paa, hvorledes man undertiden maa give efter for Tidsløbet og Folkenes Ønsker. Gives der en eneste Piemonteser der kunde raade C. M. til, at forene sig med Østerrigerne, og under de nuværende vanskelige Omstændigheder, Jtalien befinder sig i, at betjensig af deres Hielp, vilde denne gjøre sig skyldig i Jtaliensk Landsforræderne. Vi ere ikke istandtil, at forlange af C. M. en Forfatning, som skulde nedsætte den kgl. Authoritet; en saadan Authoritet er nødvendig for Folkenes Lykke og Beroligelse; men Piemonteserne ville ikke troe at besidde nogen Forfatning, naar de ei have et Parle ment, ei heller noget Parlement, naar Menighedernes troe Deputerte ikke have deres Sæde der. De ville ikke troe at have nogen Constitution, naar der er ingen Lov for Trykkefrihed, med Hensyn paa Agtelse for Religion og det borgerlige Selskab. Den personlige Frihed maa betrygges, og man maa være sikker for Ministrenes Uafhængighed. Hver Borger maa have lige Adgang til alle borgerlige og militaire Embeder. Hver Borger er Valgherre. Sire, dølge det ikke for Eder Selv. En Skin=Constitution lader Eders Undersaatter sig ikke nøie med, ikke heller det menneskelige Selskabs nuværende Tilstand, heller ikke Jtalienernes Oplysning, eller Piemontesernes Ære; det vilde være dem for omfindeligt at see sig behandlede som Mennesker, der vare mindre værdige til Friheden, end andre Europas Folkeslag. J Fædrelandet er der Folk, som elske det, og kjende dets Trang; hør deres oprigtige Stemme, forkynd den piemontesiske Constitution og fastsæt Maaden og Tiden til Collegiernes og Parlementets Sammen trædelse. Den nærmer sig, Dagen, som vil gjøre Eders faderlige Hjerte lykkeligt; adlyd Eders Hjerte. Vi ere Eders Børn, naadigste Herre. C. M. vil finde os alle forsamlede omkring Lovgiverens Trone; med een Stemme vil det Raab gjenlyde i Landet, og vore Brødre i Genua, Savoyen og Nizza ville stemme i med: "Kjerlighed og Værn for Dynastiet af Savoyen;" Venskab med alle Jtalienere, og "En Constitution." Det er den piemontesiske Nations udelelige Ønske, udelelige Trang Dette staaer dybt prentet i Enhvers Hjerte, Enhver vil bekjende det høit. Vi ere enige. Og hvad have vi da at frygte for . . . . . . ., at Østerrig skal besætte vort elskte Fædreland, Østerrig veed vel, at Jtalien ikke meere er i Barndommen &c.