Den Vest-Sjællandske Avis, 1840-06-16
følgende Oversigt over det Passerede: En Masse af Mennesker havde efter forudgaaende Opfordring ved Plakater, som fandtes opslaaede paa forskjellige Steder, samlet sig under Sammenløb af en talrig Mængde, for at bevidne en Mand, der havde indgivet en Klage over en Anden, offentlig bifald, uden at oppebie, om samme Mand kan bevise sin Klage, og uden at betænke, at han i modsat Fald har handlet lige saa uklogt som ulovligt. Maaskee havde Politiet gjort bedre i ikke at lade dette skee; imidlertid lod det denne Hyldingsakt udføre uforstyrret, og man hørte Folk yttre, at dette var klogt, da det ikke saa let vilde falde Nogen ind at gjentage Sligt. Det viste sig dog snart anderledes. En Mand, som havde holdt en Tale i en stor Forsamling og dernæst udgivet den i et Blad, hvoraf han selv er Medredacteur, blev af vedkommende Regjeringscollegium paa lovlig Maade dragen til Ansvar derfor. Han anklagedes paa een Gang for at have holdt Talen og for dens Udgivelse; hvilket havde sin Grund deri, at den Samme, som udgav denne Tale ved Trykken, forud havde holdt den; hvorover der var saameget mindre Grund til at besvære sig, som den Paastand er uden al lovlig Hjemmel, at man har Ret til at sige hvadsomhelst man vil, og naar og hvor man lyster. End- og under en fri Forfatning, som Englands, baade kan man drages til Ansvar og bliver draget til Ansvar for Taler, som ere holdte og ved Pressen bragte til offentlig Kundskab. Jmidlertid blev denne Side af Anklagen benyttet til at stille Regjeringen for Had. Det hed, at der var skeet Brud paa Talefriheden. Penne og Munde kom i en Bevægelse, der afgav det tydeligste Beviis paa, i hvilken Grad Tale- og Skrivefrihed hos os kan udøves. Men uden at ændse dette følte man sig allarmeret ved Tanken om den angrebne Talefrihed, og Talefriheden skulde udraabes i et Vivat for den Mand, der nu var kommen i forreste Række ved at paadrage sig en Proces, som han uden at fornegte sin Overbeviisning, naar han holdt dens Udtryk indenfor Sømmelighedens Grændser, havde kunne undgaae. Dertil opfordredes atter ved Opslag paa forskjellige Steder. Politiet saae, hvad dets tidligere Eftergivenhed havde frugtet. Da de, som indfandt sig til dette Stevnemøde, ikke efterkom Politiets gjentagne Opfordringer til at skilles ad og forføie sig bort, altsaa først efterat man havde negtet Lydighed mod den her lovlige og flere Gange gjentagne Opfordring, blev Forsamlingen adsplittet ved Magt. - Denne Negtelse af en ulovlig Raabefrihed, udgaves nu for et nyt Jndgreb i den offentlige Meningsyttring; og det maa være denne Handling af Politiet, som menes, naar det hedder, at Politiet selv har forskyldt de paafølgende Opløb og Uordener. Der kan ikke engang være Tale om noget Andet; thi dette skete den 16de Mai, og Politiet har neppe været i det Tilfælde at maatte anvende Magten fra den Dag af indtil de Uordener indtraf, hvilke Alle beklage, og mod hvilke Magten blev en Nødvendighed. Af det Anførte følger, at det er en urigtig Paastand, at Magten er fra først anvendt uden foregaaende Varsel, og desuden er det vanskeligt at forklare, hvorledes man tænker sig den foregivne Sammenhæng. De senere Uordener bleve efter Alles Udsagn udøvede af den "laveste Pøbel. Hine bifaldsyttringer for Major Magens og Procurator Christensen skeete derimod efter Sigende af finere Personer. At nu den laveste Po bel skulde af egen Hu og Tilskyndelse forstyrre den offentlige Orden og Sikkerhed, og en Række af Aftener til Vederlag tage sine Prygl, fordi en Deel Personer, der efter deres Dragt at dømme indtage en høiere Plads i Samfundet, var bleven forhindret i at raabe Hurra for Procurator Christensen, er ligesaa utroligt som usandt. Derimod bliver den hele Affaire let forklarlig, naar man erindrer, hvorledes den offentlige Stemning netop paa den Tid afficeredes ved de Artikler, som fandtes i forskjellige Blade; jeg siger ikke, at deslige Artikler bleve skrevne i den Hensigt at foranledige pøbelagtige Optrin; jeg er endog overbeviist om det Modsatte; men det er ligefuldt beklageligt, at Pressen ved dens Misbrug skal tjene til at udstrøBitterhedens, Miskjendelsens og Misfornøielsens Sæd, og at man ikke betænker, hvor vidt omkring, og hvor dybt ned, selv til den laveste Klasse af Samfundet, der ikke er istand til selv at prøve og vælge, Virkningerne af den stærke den tillidsfulde Tale strække sig. Lægger man til den saaledes nærede Misfornøielse, at der ideligen i natlig Smug skeete offentlige Opslag, hvorved der opfordredes til voldsomme Overtrædelser af Lovene, og at der, hvor Pøbelen stimlede sammen og drog om paa sine smudsige Eventyr, skal man, som det hed, nu og da have seet Personer med Udseende af at staae et Trin over den laveste Pøbel, som opmuntrede, ophidsede og ledede denne. Lægger man alt dette tilsammen (og uden Tvivl er der mere, som er mig ubekjendt), da har man en sandere Forklaring, af, hvorledes disse Uordener ere opstaaede, end ved en letsindig henkastet og vistnok af Mange letsindig troet Paastand, at det, som vi her have at beklage og dadle, er en Følge af en utidig Anvendelse af Politiets Myndighed, hvilken slet ikke har fundet Sted.