Berlingske Tidende, 1795-06-26
Paris, den 12te Junii. J vor Aftenpost for i Gaar læser man følgende: "Ludvig 16des Søns Død maatte naturlig foranledige 1000 Fabler, og 1000 modsigende Rygter. Publicum - der, som Voltaire siger, aldrig tillader, at Personer af høi Stand døe en naturlig Død - taler meget forskielligen om denne Tildragelse, ligesom Lidenskaberne ere til, som Revolutionsstor mene have frembragt. Nogle paastaae, at dette Dødsfald. er en opdigtet Fabel; at Barnet befinder sig endnu i Live; at det i lang Tid ikke har været i Tempel, og at det var en Hovedbetingelse ved den Fred, som er sluttet med en udenlandsk Magt og med Chouans og Vendeerne, at den unge Fader= og Moderløse skulde udleveres til fremmede Magter. Andre forsikre derimod, at de allerede for længere end 1 Aar siden har sikkerst vidst, at Barnet var død af Gift. Den største Deel af de Vantroe synes imidlertid at ville kaste alt det forhadte af en indbildt Forbrydelse paa den nu værende Regiering. Krigen med Chouans, som truer at udbryde med en nye foruroligende Heftighed, og Lyonernes Opførsel, som hine Vantroe beskylde for Arristocratie, fordi samme ere Antifacobinere, synes dem at være tilstrækkelig vigtige politiske Bevæggrunde, hvorfor Personer, som for det meste kun ere bekiendte ved deres Afskye for Mordere, skulde være bragte til den Beslutning, at myrde denne Ulykkelige, hvis Navn tiente til Paaskud for Rebellernes Bevægelser. - Man skulde kun give denne ligesaa skrækkelige som latterlige Forkleinelse alt for stor Credit, naar man vilde sætte dens oprørende Urimelighed i Lys. Men vi kunde ikke undlade at give vor Bedrøvelse tilkiende over denne Tildragelses Fatalitet, hvorved hiint kostbare Gissel i det Øieb ik er bleven bortreven, da dette Barns Tilværelse ikke kunde skaber Fædrenelandet, men dets Død derimod maaskee give de Jldesindede nye Vaaben, hvilke fra den ene Ende af Frankrige til den anden ere i Bevægelse. Ustridigt var dette Barns Liv alt for ulykkeligt til, at de, som interessette sig for samme, kunde ønske, at dets Liv varede længe; ustridigt er det mere trøstende for dem, som formedelst dets Uskyldighed, dets Alder og Ulykke toge Deel i dets Skjebne, at sie det de en naturlig Død end paa saadan Maade som dets Fader; en Dødsmaade, som maaskee ventede det. Derimod er det at befrygte, at ondskabsfulde Mennesker skulde paa en Tid, da næsten en almindelig Giæring yttrer sig i Departementerne, misbruge Folkets Lettroenhed, for atter at beleire Paris og Conventen, opvække Oprør og paa nye tvinge de Franske til at bekiempehinanden. Dette Barns virkelig paafulgte naturlige Død - hvilket man ikke kan ansee for et sædvanligt Barn, da det, i Stedet for at løbe frit om paa Gaderne som en Sanscolottet Søn, Dag og Nat blev bevogtet af en anseelig bevæbnet Magt - maatte, vi vil ikke sige, til Ære for Conventen, men til den offentlige Roligheds Vedligeholdelse og til de Jldesindedes Beskiemmelse, blive høitideligen beviist, ved at aabne Liget. Conventen har aldeles ikke at frygte for de oplyste Borgeres Mistanke, men de Jldesindede ere Dag og Nat i Bevægelse for at bringe de Svage i Vildfarelse; og disse maae have den fornødne Oplysning." - Ludvig VI. Søns Liig er allerede i Gaar Aftes bleven aabnet; og Velfærdscommissionen havde sendt Bud til Grev Carletti, at lade hans Secretair bivaane Operationen. - Prindsessen i Temple befinder sig og paa nogen Tid syggelig. Benævnte Fængsel bliver endnu bestandig bevogtet af 50 Mand.