Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1847-10-02
Jndenlandske Efterretninger. Licenciat Hagens Reisebilleder fra Jtalien. (Forts. fra Nr. 156.) II. Et Par Dage i de romerske Jøders nyeste Historie. Hvor curopæiske ere ikke vi Romere blevne i den sidste Tid," sagde en Dag en ung romersk Geistig til mig; under Gregor hørte man Messe hos Jesuiterne og aabnede Carnevalslystighederne med en Farce, hvori Jøderne spillede Hovedrollen, nu læser man aldeles uforstyrret Jesuiterne Texten baade i Prosa og paa Vers og giver Fester for Jøderne." Enhver, der har besøgt Rom, er ogsaa paa sine Vandringer omkring i Byen kommen ind i Ghettoen, dette usunde Qvarter, hvori Jøderne ere indespærrede, og har vistnok meer end een Gang havt Leilighed til at see, hvorledes Aarhundreders Jntolerance og Fordom endnu bestandig afspeiler sig i den Foragt, der vises Jøderne, naar de lade sig see udenfor Ghettoens Mure. Og den, der blot kom til Rom som Carnevalsgjæst, vil have været Vidne til det haanlige og fornedrende Optog, naar Menighedens Forstandere paa den første Carnevalsdag droge op til Capitolium for paa deres Troesfællers Vegne at bede om Senatorens Tilladelse til at blive endnu cet Aar i Catholicismens Hovedstad. Sikkert har ikke Nogen anet, at den nedarvede Jntolerance saasnart skulde vige Pladsen for Humanitet og Broderlighed. Dertil udkrævedes der intet Mindre, end at en ny Aand skulde udgyde sig over Rom, at denne Aand skulde finde aabne Øren hos Fyrsten og kraftige Forkjæmpere i Folket. Mirallet er skeet i det sidste Aar. Rom har sin Pio IX. og sin Ciceroacchio. Jeg tør vel antage, at det ikke er første Gang, at Navnene paa disse to med Hensyn til Herkomst, Opdragelse og Livsvilkaar saa forskjellige, men i Høihjertethed hinanden saa lige Mænd staae ved Siden af hinanden i en dansk Journal. Om ikke ved tigligere Leiligheder, vil man dog i det mindste have læst om Vognudleieren Angelo Brunettis energiske Færd i hine uhyggelige romerske Julidage, da Banditter med Lommerne fulde af fremmede Penge snege sig omkring i Rom og, trygge ved høistaaende Prælaters Beskyttelse, ventede den Dags Komme, der var bestemt til Omstyrtelsen af Pins's reformatoriske Værk, da Modløshed havde afløst, den tidligere Enthousiasme, og de Velsindede i Rom allerede begyndte at tye til et resignerende Sauve-qui peut. Som dengang den uforfærdede og hensynsløse, Mand af Folket stod Paven bi med den sunde Sands og den Bestemthed i Villien, der har gjort hans Navn, saa populairt i Rom, saaledes var det ogsaa ved hans Mellemvirkning, at Pius's Planer til Forbedring i Jodernes Stilling i Rom fandt Jndgang hos Folket. At Pius havde fritaget Jøderne for det aarlige FastelavnsOptog, havde ikke mødt Modsigelse. Men nu tillod handen ligefrem at boe udenfor Ghettoen i de meere menneskelige Deele af Rom midt iblandt ordentlige Folk; dette var dog, efter de gammeldags, fordumsfulde Katholikers Mening, at gaae noget for vidt, og nogle Jøder, som allerede havde leiet sig Boliger i Rionerne Regola og Trastevere, fik en Aften slaaende Beviser paa, at de gamle Antipathier endnu havde Tilhængere i Rom. Saasnart Angelo Brunetti hører dette, begiver han sig ud i hine to romerske Districter, samler endeel af Beboerne om sig og indbyder dem til en mundlig Discussion ved Tor diQuinto udenfor Rom. "Jeg vil forsøge, siger han, at overbevise Eder om, at det er ufornuftigt og følgelig uværdigt, at bære Had til Folk, som vi ikke kjende, blot fordi de holde sig til deres Fædres Tro, foreløbig mener jeg, at vi gjorde bedre i at gjemme vort Had aldeles uddeelt til dem af vore Egne, som vi Alle kun kjende altfor godt. Faa Dage efter (den 4de Juli) vare flere tusinde Romere samlede paa det aftalte Sted. Her gjorde nu A. Brunetti ypperlig Brug af de Gaver, som han skylder Tilnavnet Ciceroachio; blandt Andet siger han, at, om de ikke havde Lyst til at elske Jøderne som Venner og Brødre, saa var det dog deres Pligt at elske dem som Fjender og tilgive dem, hvorhos han mindede om, at det var med denne tilgivende Kjærlighed paa Læberne at Christus døde. Til ham sluttede sig flere Talere i samme Aand, blandt Andre Folkedigteren Guerini, hvis rimede Beviisførelse for, at en Romer aldrig bør handle anderledes end som en Romer, vandt stormende bifald. De udkastede Sædekorn spirede i Rigolanternes og Trasteverinernes Hjerter, og den paafølgende Dag henimod Aften begiver en Trasteveriner, Favella, sig tilligemed nogle ligesindede Venner hen paa en lille Plads i Ghettoen, og indbyder alle de fattige Jøder, som maatte have Lyst dertil, til at følge med ham og hans Venner ind i et Osterii Nabolaget og drikke et Glas Viin paa, at de i Fremtiden, maatte lære at forstaae hinanden bedre. Jøderne, som ikke vare vante til saadanne Jnvitationer fra Romernes Side, vare vel lidt mistroiske, som om der stak Noget derunder; men paa den anden Side vovede de heller ikke at sige Nei, og droge afsted med Trasteverinerne. Da man skulde til at betale Gildet, vilde Jøderne betale deres Part. Troer J", udbryder Favella med den Stolhed, som er eiendommelig for Trasteverinerne, der paastaae at være de ægte Efterkommere af de gamle Romere, de Eneste, i hvis Aarer flyder ublandet romersk Blod; troer J, at en Trasteveriner lader sine Gjæster betale, Det lader J kjønt mig sørge for." Dernæst siger han, idet han henvender sig til en fattig Jøde, af Profession Facchin: "Desværre opdager jeg, at jeg kun har nogle faa Bajoechi hos mig. Abramuccio, Her har Du mine Nøgler, gjør mig den Tjeneste at gaae hjem i min Bopæl, aabne den og den Skuffe, Du finder der en lille Slump Smaamynter; tag en Haandfuld og kom her tilbage!" – Man vil let kunne forestille sig, med hvilken dybtfølt Begeistring dette smukke Vidnesbyrd om Tiltro optoges af Jøderne. Trasteverinernes Exempel fulgtes Aftenen efter af Regolanterne. En stor Skare af disse begav sig ind i Ghettoen, afsyngende Sterbines populaire Pius=Hymne. Hvad Ondt have vi gjort Eder, tilraabe Jøderne dem og flygte forskrækkede ind i deres Huse. "Mene J", svarer en ung Romer, som anfører Skaren, at vi ere komne her med den udødelige Pius's Navn paa Læberne for at ove Vold imod Værgeløse? Nei, vi komme som Venner og indbyde Eder til uden alle Complimenter at følge hjem med os i vort Qvarteer. Jgaar vare I Trasteverinernes Gjæster; idag er Touren til os. Nu var der ingen Ende paa Jødernes glade Henrykkelse; den gav sig Udtryk i begeistrede Udraab, Taarer, Omfavnelse, ja endog i Knæfald, og en stor Mængde fornemmelig af den jødiske Ungdom fulgte med Regolanterne til et nærliggende Osteri. Rygtet bragte hurtigt denne Begivenhed over Rom; Angelo Brunetti iler med en stor Skare fra Byens østlige Qvarterer, Fakler vare snart bragte tilveie, og paa eet at Torvene i Regola afsynge nu Alle, Christne som Jøder, de i Rom saa velbekjendte Hymner, og i det endelige gjentages Vivact for la bianca bandiera, che il vicario diChritso inald. Nu foreslaaer Brunetti hele Mængden at begive sig over til Trasteverinerne, der jo havde Fortjenesten af at være de Første, der vare komne Jøderne broderligen imode. Forslaget antages strax, og man begiver sig med Sang og Fakler af Trastevere til igjennem Ghettoen. Jøderne havde nu øiensynlige Vidnesbyrd om den store romerske Majoritets Sindelag, og Alle, Mænd og Qvinder, Gamle og Børn, styrtede ud i Porte, Gadedøre, Vinduer med Lys i Hænderne eller viftede med Lommetørklæderne og istemmede den forbigaaende Skares Vivatvaab for la fratellanza, Pio Nono, la patria, Roma, Pitalia. Dette høitidelige Optog, eneste i sit Slags i det christelige Roms Annaler, var imidlertid ikke blevet ubekjendt for Trasteveres Beboere. Med Gaarsdagens Helt, Favella, i Spidsen havde de allerede sat sig i Marsch over til den anden Tiberbred. Paa Ponte di Quattro Cap mødes begge Hære. Her gjentages paany de begeistrede Udraab, Hymnerne synges atter, og man skilles først ad, efter at have givet hinanden Løftet om, at man aldrig vilde ophøre at betragte hinanden som Medborgere og Brødre, og at man bestandig vilde staae hinanden bii den Kamp for politisk Emancipation og Civilisation, som Rom, ja hele Jtalien er ifærd med at kæmpe under Pius IX's Auspicier. Skolelærer Rasmus Sørensen, der sidste Foraar tilskrev sin Søn i Wisconsin i Nordamerica angaaende specielle Oplysninger for dem, som herfra maatte agte at udvandre dertil, har modtaget følgende Brev til Svar derpaa, dateret NashotalCollege, Wisconsin, Nordamerica, den 13de August 1847. Kjære Fader! Dine tvende sidste Breve har jeg modtaget, det ene med Posten, det andet med Hr. Graveur Mossin. Det glæder mig meget af disse Breve at see, at de Danske have begyndt at tænke paa en Emigration til dette herlige Land, og jeg iler derfor med at meddele Dig alle de Oplysninger, jeg kan, og besvare de Spørgsmaale, Du i dine Breve har fremsat. Uagtet jeg maaskee selv kunde have besvaret de fleste af dem, har jeg dog raadført mig med flere kyndige og erfarne Landmænd her, og især med en Mand, hvis Mening og Dom i den Sag, hvorom her er Spørgsmaal, er almindelig anerkjendt for den rigtige. Hvad jeg altsaa her meddeler til Besvarelse paa dine Spørgsmaale angaaende Udvandringen hertil, og Tilstanden for Nybyggerne, er Resultatet af den bedste Overveielse jeg har kunne indhente: Jntet Sted kan ansees hensigtsmæssigere for danske Emigranters Nedsættelse end Wisconsin, hvis Clima er mindst forskjelligt fra Danmarks blandt de nordamericanske Fristaters, og hvis Beskaffenhed og Udseende i saa mange Henseender meest ligne vort kjære Fødelands. Der er ingen Tvivl, om, at vore Landsmænd ville trives vel her, ligesom vore norske Brødre, for hvem de endog have det forud, at de ere langt bedre bekjendte med et fremskredet og rationelt Agerbrug, hvorfor de og ville finde sig langt mindre fremmede for den nordamericanske Dyrknings- og Arbeidsmaade, end Tilfældet har været med de ankommende Nordmænd. Desuden kan jeg forsikkre, at ankommende nye Emigranter altid her kunne gjøre sikker Regning paa al god Bistand ved Raad og Daad af de ældre Nybyggere Med Hensyn til Overreisen vilde det vistnok være beqvemmest for danske Emigranter at kunne gaae directe fra en dansk Havn til New-York, saasnart de vare talrige nok til at kunne fragte Mellemdægget paa et dansk Fartøi af passende Størrelse, muligt, at der ogsaa kunde fragtes et svensk eller norsk Fartøi fra Øresundet, og i dette Tilfælde vilde det være raadeligst, at Emigranterne holdt sig selv med Kost, ikke alene for Reise hjemme fra til New-York, men endog fra denne Stad op i Landet herind til Wisconsin, hvor Priserne paa Fødemidlerne først blive meget billige. Man bør betinge sig paa Skibet det behørige Brænde og Vand. Ved slig Selvproviantering, hvormed de norske Emigranter altid reiste billigst, kan Enhver forsyne sig, efter sin egen Smag med Rugbrød, Sigtebrød, Kartofler, godt Ol, Smør, Ost, Flæskeskinker, Æg, Pølse osv., og naar man da rækker ud paa det store Hav, tager Enhver saa appetitlig og trostigt til sig af sine egne rare Retter, at det er en sand Glæde at være med der. Søreisen er meget styrkende for Sjæl og Legeme, naar Reenlighed, Diæt og Orden overholdes. Reisen fra New-York og gjennem Landet ansees af Alle for en sand Lystreise. Den tilbagelægges enten ad Erie-Canalen og over Søerne i omtrent 14 Dage, eller ad Jernbanen i 7 Dage. Da der findes en Mængde Transport-Compagnier, som paatage sig at befordre Emigranter fra New-York op i Landet, saa er Prisen afhængig af de Reisendes Mængde. Accorderer et temmeligt stort Reiseselskab under Eet, erholdes billigere Vilkaar, end naar de enkelte Personer accordere hver for sig. Det samme er Tilfældet ved at fragte fra Europa til America. Den billigste Priis har af Canalen og Søerne hidtil været 7 Dollars (14 Rbd.) for en Voxen, halv Priis for Børn under 12 Aar, og Børn under 3 Aar fri. Ad Jernbanen betales Jntet for Overvægt af Reisegods, hvilket derimod ikke er Tilfældet af Canalen. Prisen ad Jernbanen til Wisconsin er billigst: 10 Dollars for en Voxen, men denne Reise gaaer da dobbelt saa hurtigt, som med Dampbaade af Canalen og Søerne. Ved at landsætte i New-York erlægges til Qvarantaine- og Hospitalskassen 1 1/2 Dollars pr. Emigrant. Prisen for Reisen, fra Hjemmet til America faaer Reiseselskabet at vide ved at accordere enten med danske eller norske og svenske Skibsrhedere, eller ogsaa ved at afgaae fra Hamborg, Glückstad eller Bremen. For at undgaae Bedragerier ved Transporten op i Landet, er det bedst at henvende sig til den danske Consul i New-York med Begjæring om, at han vilde accordere for Reiseselskabet med et Transport-Compagni paa billigste Vilkaar, ligesom det svensk norske Consullat nu gjør for de svenske og norske Emigranter. - Naar et Reiseselskab fragter sig selv et passende stort Skib, bliver der altid Rum til mere Gods, end Emigranternes nødvendige Gang= og Sengeklæder, og det vilde da være fordeelagtigt at medbringe noget meere Gods eller Tøi, der kan komme til Nytte i et nyt Land, hvor Alt skal kjøbes og anskaffes. Paa nogen bestemt Vægt af Reisegods kommer det i dette Tilfælde ikke an; dog bør man indskrænke sit Valg af Flyttegods til de nyttigste og meest værdifulde Ting, der ikke indtage altfor meget Rum, og benytte for Jndpakningen saadanne Kister, Commoder eller Skabe, som tillige kunne indtage nogle værdifulde Sager af Redskaber, af Værktøi osv.; thi hvad man allerede eier og kan føre med sig uden større Bekostning for Fragten, det bør man medtage. Anderledes forholder det sig naar et Emigrantselskab ikke kan afgaae uden at lade sig indskrænke ved Bestemmelser og visse Punds Vægt af Reisegods for hver enkelt Emigrant, hvilket er Tilfældet med Slomanns Paketskibe fra Hamborg o. fl.