Viborger Samler, 1774-03-07
Hernæst fortæller Recensenten os, at, til at bedømme en blot juridisk Qvæstion, behøves intet uden en duelig Jurist; Og dette er ganske artig truffet. Man mærker ellers tillige, at Recensenten, uden at see Acterne, uden at høre Proprietæren, kalder ham alt Forbryderen; Der forsaavidt kommer rigtig nok overeens med hans Præmisser, thi, dersom Proprietærerne ere Tyve og Ransmænd, som han i der foregaaende har beskyldt dem for, ere de og vist nok Forbrydere. Recensenten legger til: Og paa det Juristen, naar her skal dømmes, om en Bønde Bonde er af en Proprietær fornærmet, eller ikke, kan være des redeligere, er det endog nødvendigt, at han ikke eier Landgoeds. Denne Nødvendighed benægtes aldeles. Det er nok, at Dommeren er kyndig og redelig. En redelig Mand, han maae eie Landgods, eller ikke, giver aldrig Forurettelser Bifald, thi dette giør ingen, uden den som selv har Sind til at forurette. Sandelig, Recensenten, og alle de, der stryge paa samme Stræng, maae have sine gode Grunde, hvorfor de tiltroe det menneskelige Hierte, i Almindelighed og uden Undtagelse, saa megen Ondskab, og saa megen Nederdrægtighed; Thi man merker nok af hele Turen, hvad Recensenten sigter til. Det er til de af ham i hans forrige Blade, og af hans hele Sekt saa forhadte og saa kaldte Proprietær Ministre, som dog alle Stater, vores med, naar den korte Periode før den 17 Jan. 1772. undtages, have anseet fornødne. Dog, forstaaer det sig, det paastaaes ikke nødvendigt, at nogen af dem, som sidde ved Roeret, skal just eie Landgods, men, saalænge vores er en agerdyrkende Stat, som vel ingen nægter, paastaaes det nødvendigt, at nogen af dem er kyndig i Landvæsenet; Thi overalt betænker Recensenten ikke, eller ikke vil betænke, det ei er nok, en Dommer er upartisk, han maae og være kyndig. Hvad skieller det den Lidende, han fornærmes ved en uretferdig eller ved en ugrundet Dom. Endnu mere: At en ukyndig Dommer kan, foruden at eie Landgods, tillige være partisk, viser Recensenten med sit Exempel tilfulde. 9) Til at indføre den ønskelige Lighed i Staten, hvorved Bonden bliver ligesaa lykkelig i sin Stand, som Proprietæren i sin, a. Til Lykke for Staten, og for alle dem, som skulle have med Landgods at bestille, Og til Ære for den saa kaldte gamle Slentrian, og for den i Landvæsenet hidtil værende Indretning, er denne Lighed allerede, og har i Recensentens Levetid (maaskee. skee, foruden at han ved det) været indført; Jeg tør frit hen skyde mig til alle upartiske Landkyndiges Vidnesbyrd, om derikke, i Forhold af Antallet, ere nok saa mange forlegene Proprietærer, som Bønder. Men denne Lighed skulde, om Hr. Clausen og Recensenten maatte raade, snart ophøre. Dertil kunde intet kraftigere og sikrere Middel udfindes, end just deres. viid. Besvarelsen paa dettes 5te Post. Og derfor har man nok Aarsag til at ivre sig derimod. Det eneste, hvorudi Bondestanden, frem for andre Stænder, lider, saavidt jeg skiønner, Trykning eller Trang, er det bekiendte, og naturligviis saa forhadte Baand til Stauns; Men man maa merke derhos, at dette Baand er paalagt, ikke for Proprietærernes, men for Kongens Tienestes Skyld. For Resten er jeg og herudi enig med Hr. Anders Christensen, og for min Deel gjerne ønskede dette Baand, ophævet; Og dette ønsker jeg, som en Hader af Tvang, da jeg sikkert troer, Naturen saavel herudi, som i de fleste Tilfælde, skulde af sig selv jevne alting; Hvor Brød og Næring er at finde, skal det nok blive søgt; Og derfor troer jeg, at Proprietærerne ligesaa lidet da, som nu, skulde fattes Fæstere. J denne Troe (Erfaring bør vel i alle Tilfælde tages i Raadet med) bestyrkes jeg derved, a) At Landet har været besat og bebygt, mange 100 Aar før dette Baand blev paalagt, b) At vi nu ikke savne dem af det andet Kiøn, uagtet disse have Frihed at indsæste og sig nedsætte, hvor de ville, c) At mangen formuende Pige, eller Karl, just for dette Baands Skyld paa deres Børn, nu skye at nedsætte sig paa Proprietær Gods. Dog, naar Mandskabet skulde være frit for Stavnen, forstaaer det sig og, Proprietærerne maatte være frie for Rekruteringen. Troer og, en Plan dertil, foruden Kongens Tieneste eller Landet noget at tabe, var muelig; Og at Beboerne selv, ligesaa vel som i Norge, som Hr. Huusfeld i sine Breve anmerker, og ligesaavel, som i Strøelæggene hos os, kunde præstere Rekruteringen; Det eneste, som Proprietæren i saa Fald maatte forlange og ønske, var, at de Karle, som vare i hans Tieneste, bleve imidlertid frie for Exercicen, Mynstring, m. m., som var nødvendigt, thi ellers blev han, der ikke selv giør sit Arbeide, der ikke selv passer sine Kreature, m.v. forlegen og forstyrret i sin E. konomie: 10) At disse got Folk raabe saa meget paa Erfaring, reiser sig alene af den Sammenblanding, der almindelig giøres. giøres mellem Landvæsenets politiske Forfatning og Agerbruget. Denne Sammenblanding er ikke gjort af os got Folk, men af Naturen selv. Sprogget vil og saa have det. Agerbruget er dog vel Species af det almindelige Navn Landvæsen, hvorunder hiint tillige forstaaes og indbegribes. Saaledes har Sprog ger hidtil gieldt; Thi et Landvæsen hos os foruden Agerbrug, maatte jo være noget besynderligt. Som ventelig derfor ingen kan siges at være kyndig i Søevæsenets beste Indretning, uden at være kyndig i Søevæsenet, og ingen kan være dette, uden at vide Styrmands=Konsten; Saa kan ligesaa lidet nogen siges at være kyndig i Landvæsenets beste Jndretning, uden at være kyndig i Landvæsenet, som ingen kan være, uden at have Kundskab om Agerbruget. Dette, skiønt simpel nok og ligefrem følger af Tingenes Natur, kan giøres Recensenten endnu mere begribeligt. Naar, f. E. Statsmanden indseer, det er nyttigt for Staten, a) At 3 Beboere sættes paa den Gaard, som nu nærer kuns een, b) At vore skarpe og udyrkede Heder forandres til Skove, c) At Kreaturene foeres inde baade Vinter og Sommer, m.m. Saa lærer Agerbruget, der viser os Naturen, imod a) At saa mange Familier, under tilstødende Vanheld, og under frugtbare og ufrugtbare Aar, ikke kunne faae sin Underholdning paa saa liden Eiendom. b) At vi i Hede Egnen, der almindelig ligger flak og aaben for alle Vinde, have ondt ved at faae Træer frem i vore Hauger, end sige i skarpt Hedejord, hvor 100 Exempler have lært os, intet at ville lykkes, og hvor vi af den ynkelige Figur, som de Skove giøre, vi alt have i mavert Hedejord, der dog er mange Grader over det skarpeste, sikkert kunne giøre Slutning til det ringere, ja til slet intet. c) At intet synderligt til Kreaturernes Sommerføde, blev ved menneskelig Hielp at indsamle, uden det samme, som behøves til Vinter=Provisionen. Hvoraf følger, at, som det ikke nytter at arbeide imod Naturen, deslige Forslage ere intet uden tømt og vindigt Hierne=Spind; Og saaledes stryger Agerbrugeren, ved Hielp af Erfaring, de Planer ud, som Statsmanden ved den blotte Teorie har bragt paa Papiir, der for Resten kunde være meget fordeelagtige, naar de kuns af Naturen understøttedes. Recensenten seer heraf, hvor nødvendigt det er, at Statsmanden, som vil ophielpe Landvæsenet, Bondestanden, formere Korns og Qvægs Produkt, m.m., maa være erfaren i Landvæsenet, og at det er umuligt at være være dette, foruden at have nogen Kundskab om Agerbruget. Og, saaledes falt da, tilligemed Distinctionen selv, den Bygning, som Recensenten derpaa havde opført. Han siger vel dernest, at 11) Kundskab om Agerbruget kan erhverves, blot ved at læse erfarne Mænds Skrifter derom. Men dette vil vel neppe blive ham tilstaaet, hvorom han og nærmere vilde blive oplyst, naar det kom dertil, at Verket skulde angribes. Dog nægtes slet ikke Studeringer deres Fortienester; Der tviles slet ikke paa, at den, der er udrustet med gode Grunde i Physiken, Chymien og Botaniken, jo vilde giøre langt sikrere og hastigere Skridt, end en anden. Det paastaaes alleneste, som under 8de Post heroven for er anmerket, at den blotte Teorie siger ikke meget; Og at vi uden Erfaring og Øvelse, hvorved forhverves en Færdighed, der forgieves søges andensteds, skulde i forekommende Tilfælde ikke kunne synderlig rede os ud anderledes, end en Høne af Blaar; Hvilken er ingen ny Opdagelse, men en gammel bekient Sandhed. Man veed jo, hvad purus putus logicus, hvad Clericus ex libris gielder; Hvad have de Gamle herved vel meent, andet end det samme. Man maatte og nok spørge, hvoraf Recensenten veed, naar han læser og Agerbruget, og deri selv ingen Erfaring har, om Forfatteren, som taler, er erfaren eller ikke. Til dette at kunne bedømme, behøves allerede en Landmand. Dog tilstaaes gierne, at et eller andet Forsøg i Agerbruget, kan ved den blotte Teorie paaskiønnes, om er grundet i Naturen eller ikke; Men ligesaa lidet som en Stræg paa Kompasset, eller Kompasset selv udgjør Styrmandskonsten, ligesaa lidet udgiør et eller andet Forsøg Jord=Dyrkningskonsten. Jkke alleneste de mange Forandringer, der ere i Naturen, som volde, at den er saa vanskelig at spore ud, at endog 10 Aars Erfaring siger ikke stort, er det, som giør Teorien i Agerbruget besværlig, men endog dette, at ingen Konst, ingen Videnskab, er saa sluddervoren, saa uefterrettelig og utilforladelig i Skrifter foredraget, som denne; Hvorfor, For, saa troer jeg, Landmænd ere ikke Skribentere, og Skribentere ikke Landmænd. Blant saa mange Bøger, som herom handle, vil jeg aleene nævne een, og denne formodes sikkert, saavidt man har kunnet spore, en i Agerbruget for Recensenten og vore Stue=Landmænd symbolisk Bog. Jeg mener: Die allgemeine Haushaltungs und Land Wissenschaft, oversat af det Engelske Naar man der læser: "At Bøgen vil have dybt Jord, siden den skyder sine Rødder dybt, Og man derimod. seer seer hele Skove af Bøg, behielpe sig med det grundeste Jord, jeg troer, noget Træ, hvilket som helst man vil, kan lykkes udi Man og seer for sine Øine, at Bøgen kan skyde sine Rødder langs hen med Overfladen af Jorden, ja endog saa vidt oven for Jorden, at en Vogn kan velte over dem; Saa At en lige stor og lige god Ager, naar ved Saae Maskinen er besaaet, uden Dyngning bærer ligesaavel til, som en dynget Ager, der paa den sædvanlige Maade, ved en Sædemand har faaet sin Rettighed! Og man derhos betænker, at blant de mange tusinde Kierner, som ved Haanden ere udstrøede, maatte endelig nogle komme til at ligge i samme Stilling, og under samme lykkelige Omstændigheder, som de, der ved Maskinen ere udsaaede; Og man dog blant de mange tusinde Straae paa en udynget Ager finder ikke et eneste af den Fuldkommenhed, som Straaene paa den dyngede; Man og ligeledes ved de vilde Urter og Vexter bliver vaer, det Fortrin, som den dyngede Ager frem for den udyngede, giver dem; Saa At man blant hver 3 a 4 besaaede Furer, skal lade ligesaa mange ubesaaede, for om Sommeren nogle gange at ompløie disse ubesaaede Mellemrum, for derved at overskiære Rødderne af Sæden, og give dem saa mange flere Munde, til at gribe saa meget des videre om sig, og til at trække saa megen desmere Næring Og man derhos betænker, at disse Rødder eller Trevler ikke skyde saa langt ud til Siderne, at Ploven kan paa de ubesaaede Mellemrum fatte dem, ligesom og, at de ere saa vege, smidige eller bøielige, at de af Plovjernet, naar det end kunde naae dem, ikke kunde overskiæres, med mindre det skulde være saa skarpt, som en Ragekniv, der ikke kan have Sted; Og endelig, at den halve Ager, endog med Formerelse af Arbeide, ved disse aabne Mellemrum gik til Spilde; Saa At man af den ubrugbareste Grund, der bestod af Gruus og Sand, foruden at være sammengroet, kan giøre got brugbart Land, ved at føre feedt Leer eller Kleeg derpaa; Og man derhos betænker, hvor lang Tid der udfordres til at faae dette Kleeg og Gruus forenede, hvorledes den Eiendom, der har disse Bestand=Dele, seer ud, og hvor lidet nyttig den er; At en liden Qvantitet af Kleeg i disse Tilfælde udretter intet, men at deraf vil meget til; At meget deraf ikke kan flyttes uden stor Bekostning, der vilde blive endog endog større end Fordelen; At al denne Tilberedelse ikke kan, formedelst den store Mængde af Kleeg, som dertil maatte udfordres, og formedelst Kleegens Rarhed, da deraf, saavidt jeg har erfaret, ingensteds forefindes uden et tyndt Stratum af 1, 2 til 3 Korteer i det høieste, gaae for sig, uden at giøre et andet ligesaa stort Stykke Eiendom, som det der vindes, ubrugbart; Og endelig, at man af disse Præmisser drager den sikre Slutning, at det er fordeelagtigere, at flytte Ploven hen til Eiendommen, end denne til Ploven; SaaNaar man læser disse Eventyr, som ere tagne lige forHaand, og flere deslige, som uden at være ligesaa vidtløftig som Kompilatøren, ikke kunne anføres alle; Saa Saa kan man kuns lægge Bogen hen, og beklage de ukyndige, der af Forfatterens hellige og alvorlige Mine, der er saa almindelig hos Agerdyrknings=Skribentere, lade sig behaare til at spilde Tid og Omkostninger paa at anlægge og fremme et Agerbrug efter hans Forskrifter, hvorved intet vindes, uden at arbeide sig træt og fattig, der hendes alle dem, være sig hele Stater eller enkelte Personer, der arbeide mod Naturen. Dog nægtes ikke, der jo saavel i dette, som i en Deel andre Skrifter, om Landvæsenet forekommer noget got; Men, da man foreen sund, træffer gemeenligen 15 usunde Lectioner, hvoraf veed da en Begynder at skille de gode fra de onde, Hveden fra Klinten. Skulde vi, blottede fra Erfaring, selv stave os frem, og ved Forsøg giennemgaae alle Lectionerne, vilde man, længe for man der med kom til Ende, blive kied og træt deraf, ja ganske afmægtig. Et Agerdyrknings=Sælskab, der bestod af Landmænd, hvis Jndsigt og Erfaring var paalidelig, der paatog sig at mynstre deslige Skrifter, og lod intet under deres Hænder, fremkomme, uden hvad som bar Naturens Stempel, vilde formodentlig giøre ypperlig Tieneste, og blev vel det eneste og beste Middel. Ja havde vi for det første kuns en simpel Fortælling om den Avlingsmaade, der bruges paa ethvert Sted i sær overalt i Riget, var det got, og ventelig vilde medføre megen Nytte, ikke alleneste for Begyndere, men endog for andre. Nørholm den 31 Januarii 1774. A. C. Teilmann.