Aalborgs Stifts Adresseavis, 1823-03-10
Udlandet. Frankerig. Statens Begjering angaaende Bevilgelsen af en Credit paa 100 Mill. (see No. 29) blev henviist til en Commission, hvis Ordfører Hr. Martignac da desangaaende har aflagt en Beretning i de Deputeredes Kammer, da det aabnedes den 21de Febr. Hans Beretning blev foredraget under stor Larm, da de Fredeligsindede paa venstre Side af alMagt satte sig imod Forslaget, og jevnlig afbrøde Talleren, med deres Udraab, medens de Krigersksindede paa høire Side fuldkommen bifaldt det. Taleren, Martignae, er klærede paa Commissionens Vegne, at da 100000 Fransk. mænd stode marschfærdige, og det altsaa truede med Krig, som Enhver saae, kunde Man i en saadan Stilling ikke tilbagevise Regjeringens Forlangende. Creditens Beløb var, naar Man saae hen til alle Forhold, ikke overdreven. Hvad Udførelsen deraf angik, da havde Man at vælge mellem at forøge Skatterne, og at anvende Creditten. Det Sidste ansaaes for det Rigtigste, ligesom ogsaa ved det Spørgsmaal, om Man skulde gjøre et Laan eller creere nye Renter, det Sidste blev valgt. Han fremsatte nu fremdeles under jevnligt Afbræk, sine Grunde; men da han endelig sagde: "Naar det tilkommer Borgerne at oplyse Monarken og Fredens Fordele, maae de, som beraabe sig herpaa, tilstaae, at det er en forhadt og afskyelig Handling, naar de vildlede Folkets Mening og Farligheden og det sande Øiemeed af en Krig, som Landets Overhoved og Fader erklærer for truende" - da steeg Larmen til det Høieste paa venstre Side, som paastod, at han gjorde Jndgreb i deres Ret til at aabne Folkets Øine, og Ordenen blev saaledes forstyrret, at Martignae midt under Tumulten maatte ende med nogle faa Ord, og stemmede da paa Antagelsen af Lovudkastet. Discussionerne over Udkastet bleve bestemte til den 24de, og Folk var da saa begierlige efter at høre dem, at de allerede Kl. 6 strømmede til Hotellet, hvor Møderne holdtes. Hr. Collard aabnede Discussionen med en Tale i mod Lovudkastet. Spørgsmaalet var fremfor alle Ting, sagde han, om Krigen, hvortil Man forlanger Subsidier, er retfærdig, billig, fordeelagtig for Nationen. Men er den retfærdig, siger han siden, saa vare og hine ældre Krige det, saa var det ret, at Man dengang opbrændte vore Byer, ødelagde vore Marker &c., og vi gjorde uret i at slaae vore Modstandere. Hr. de laBourdonnaye holdt sig for overtydet om, at Regjeringen slet ikke ønskede Krigen, for at standse Revolutionen, men tænkte kun paa Modification i Samme, og var derfor i stor Forlegenhed, om han skulde nægte Regjeringen de Subsidier, den forlanger til at begynde Krigen, eller give Ministrene, som ikke ønske den, nye Midler i Hænderne til at fortsætte deres fordærvelige Underhandlingsystem. Dog, siger han tilsidst, at modsætte sig Creditten, vilde være at vortere ikke alene mod det ministerielle System, men og mod Krigen og dens hurtige Begyndelse, og befordre Revolutionens Seier. Jeg erklærer mig altsaa for Committeen. Hr. Laborde talte især om Krigens uoverstigelige Vanskeligheder. Han var imod den, og meente, at den var et Værk af et Partie, i hvis Spidse stode nogle mægtige Jesuiter. Hr. de St. Gery fandt Krigen retfærdig og lovlig og de foreslagne Forholdsregler meget passende. Hr. Benj. Delessert talte hæftig derimod. Han paastod, at i det 19de Aarhundrede vilde i hele Europa blive oprettet repræsentive Regjeringer, og jo mere Man bestræbte sig for at undertrykke dette almindelige Ønske, desto frygteligere vilde Explosionen blive. Han vilde, at Frankerig skulde sætte sig i Spidsen for de constitutionelle Stater. Hr. de Castelbajae meente, at Frankerig kun vilde føre Krig for at undgaae en Revolution, og at det var høist glædeligt, at det øvrige Europa, ligesom Frankerig, kun vilde have Fred og Rolighed, men fast og sikker. Han stemte for Lovudkastet. General Foymeente ogsaa at Regjeringen ikke vilde have Krig, da vilde den været begyndt for 5 Maaneder siden, Og hvorledes, sagde han, skal det gaae med Krigen? Mit Hjerte og mit Hoved vil Jntet vide om Nederlag paa franske Armeer, men vistnok vilde det, som Man kalder Seier, være ligesaa fordærveligt for Frankerig, som for Spanien. Sæt, at vore Tropper vare i Madrid, hvad saa, Madrid er ikke det for Spanien, som London er for Engelland, Neapel for Kongeriget begge Sicilierne. Valencia, Barcellona, Cadix, &c. ere vigtigere og kunne let beskyttes af Engelland. Ved at have Madrid, er Man endnu langt fra at have Spanien i sin Vold. Foruden Spanierne maae endnu 2 Mill. Portugiser ikke glemmes. Og efter alle Seiervindinger vil dog tilsidst Feldttogets Øiemeed ikke være opnaaet. Han var altsaa imod Forslaget. Hr. v. Villele sagde blandt Andet: Vi have gjort Alt for at undgaae Krigen. Saa vidt som Sagerne nu ere komne, og naar Spaniens Tilstand bliver, som den er, maa den, der vil træde op mod Regjeringens Forslag, fremfor Alt bevise, at Man med Ære og Sikkerhed kan holde Fred med Spanien. Hvad der er skeet, bød Kongens og Landets Jnteresse, og jeg er overtydet, at Man under nærværende Omstændigheder med Ære og Sikkerhed ikke kan træde tilbage. Fred er mig 100 Gange kjærere end Krig, men Krig kjerere end Skam, kjærere, end at sætte mit Fædrenelands vigtigste Jnteresser paa Spil. De kjende, mine Herrer, det Svar, Frankerig har faaet af Spanien, og at Man har forlangt, at Frankerig skulde trække sin Observationssarmee tilbage. Det er en Fredsbetingelse. Hvad anden Beslutning lod sig tage, end den, hvortil Kongen har bestemt sig? Jeg troer, siger han til Slutning, at Fred er at foretrække for Krig, men jeg mener, at under Spaniens nærværende Stilling er Opretholdelsen af Freden umuelig, og at Freden i ethvert Tilfælde vilde være farligere end Krig. Derfor troer jeg, at de ikke kunne nægte de forlangte Subsidier. Herpaa læste endnu Hr. Bastersche en lang Tale mod Forslaget; men Huset var allerede meget tomt; Kl. 6 blev Mødet hævet. - Der er opsat en Petition af Kjøbmændene i Paris og Fredens Vedligeholdelse, som skal overrækkes Kammeret. Den tæller allerede over 300 Underskrifter.