Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1780-05-12
T T T T T T T T Tanker. til Maj=Maaned. Den kiedsom Vinter, gik sin Gang, Den Dag saa kort, den Nat saa lang Forandrer sig Saa lempelig; Den barske Vind, den mørke Skye - maa flye Vor Kakkelovn saa eene staaer, Og hver Dags kolde Syge faaer; Den tykke Vams, den foeret DragtEr alt hengt hen, og reent Foragt, Og Muffen er tillige gjemt - og glemt; Man frygter ei at Snee og Slud Skal møde dem, som vil gaae ud; Thi lad os gaae, At skue paa, Hvor smukt Raturen sig beteer - og leer. Ak see, hvor pyntet Solen gaaer, Med lange Straaler i sit Haar; Den varme Krands Er rette KandsFor alle Ting, som nu maa grye - paa nye, Det klare Himmelblaae Er værd at kaste Øye paa; See Fuglene i Flokke=Tal J Luftens viide Sommer=Sal, Der holde snart hver Øyeblik - Musik, De kappes daglig to og to At bygge, hvor de best kan boe, Her flyver een Jo med sin Green; En anden sanker Haar og Straae - saa smaae Ak see, hvor tegner Marken vel For Bonden, heele Verdens Trel, Han leer, fordi Hans Slaverie. Skal endes med sin Frugtbarhed - i Fred; Hist gaaer de kaade Lam i Fleng, Og spøge i den grønne Eng. De knæle med en Hiertens Lyst For Moders mælkefulde Bryst. De qvægner ved den føde Taar - de faaer. Hist vogter Hyrden Qvæg og Korn; Et Hunde=Biæf, en Lyd af Horn Er ald hans Spil; Men hører til, Hvor smukt den Skov ham svare maa derpaa. Ak see et meget yndigt Syn Paa Skovens grønne Øyenbryn, Den høie Top. Skal klædes op, Og Vaaren pynter Bøgen ud - til Brud. Naar Solen brænder, som en Glød, Og stikker Jld i Barm og Skiød, Da har man jo bag hvert et BladAbskonsel for sin matte Rad, Her smager Thee og et Glas Viin - fra Rhin, Jmidlertid man faaer at see, Et ret naturligt Assemblek, Hver Fugl har stemt. Sit Jnstrument, De raske Dyr vil dandse net - og let Ak see, hvor speileklart og glat Den Søe dog er i Lave sat; Det er jo som At Solen kom Kun for at see sit Skilderie - der; Den Fisk, som stak i Dynd og Skarn, Og slap fra Frost og Fange=Garn, Han faaer nu atter Mod og Liv, Og spøger frit i Rør og Siv; See hist, hvor stolt hans Finner gaaer - og slaaer. Nu lirrer Frøen med sin Mund Jmod den søvnig Aften=Stund, Jeg tænker paa Mit Hvile=Straae, Og ender min Spadsere=Gang - i Sang. Saa er da Himmel, Jord og VandOpmuntreet ved min Skabermand; Jeg gik omkring, Blant tusind Ting, Guds Forsyn spores ved enhver - i sær Bekymret Siæl, saa seer du dog, At alting staaer i Herrens Bog; J hvor det gaaer, saa veed jeg grant, Mit Navn staaer tegnet deriblant; Gud kommer vist min Tarv ihu - endnu, Han rammer nok den rette Tid; Da Himlen den skal blive blid; Jeg tør maaskee Vel faae at see, Min Vinter blive til en Vaar - i Aar. Om Haver. Man har ikke i nogen Kunst viget meere fra dens virkelige Grundsætninger, hvorpaa den beroer, end i Gartner Kunsten. Af en Beskrivelse, som den Engellænder Cham bers har udgivet om de chinesiske Hauger, lægges for Dagen, at dette Folk, som ellers ikke er af den fineste Smag, fortiener i denne Kunst andre Nationers Opmærksomhed; Vi vil sætte her det mærkværdigste af denne Beskrivelse, thi Chinesernes Smag i at anlægge store Hauger, fortiener at blive af andre antaget for en Rettesnoer, ja endog om Forfatteren havde opdigtet samme om dette Folk, som nogle har vildet beskylde ham for. Chineserne tager Naturen til Mynster, naar de vil anlægge en stor Hauge, og deres Hensigt derved er at efterabe samme udi alle dens ziirlige Efterladenheder. Først efterseer de Pladsens Beskaffenhed, om den er slet eller hældende, om den har Høye, om den er beliggende i en aaben eller indsluttet Egn, tør eller vaad, om den har Kilder og Bække, eller Mangel paa Vand. Alle disse Omstændigheder tager de nøie i Agt, og sætter alle Ting udi saadan en Orden, som det best skikker sig til Pladsens Natur, og udfordrer mindst Omkostninger, hvorhos de søger at skiule Landets Feil, og lægge sammes Fordeele for Dagen. Da dette Folk giør kun lidet af Spadsere=Gange, saa finder man sielden breede Alleer hos dem, som udi de Europæiske Hauger. Det heele Land er inddeelt udi adskillige Scener, og krumme Gange, som ere udhugne i Buskene, og fører til adskillige Udsigter, som trækker Øyet til sig, enten formedelst en Bygning, eller anden Gienstand. bemeldte Haugers Fuldkommenhed bestaaer i Mængden, og Scenernes Skiønhed og Adskillighed. De chinesiske Gartnere, opsøger ligesom de ebropæiske Mahlere, de angenemste enkelte Gienstande i Naturen, og søger at foreene dem saaledes, at ikke aleneste ethvert er vel anbragt, men endogsaa af deres Forening bliver tillige et fornøieligt Gandske. De har 2 Slags Scener, som de kalder de Leende, de Forskrækkelige, og de Fortryllende. Den sidste Art er den, som vi kalder Romantisk, og Chineserne, veed ved mangfoldige, Kunstgreb at giøre den overraskende, de leder undertiden en raslende Bæk under Jorden, at de, som kommer paa Stedet, kan høre den, men ei veed de hvorfra den kommer; andre opreiser en Muur af Kampesteen, eller giør saadanne Aabninger i Bygningerne, eller andre Gienstande i Haugen, at den giennemtrængende Luft, frembringer adskillige Toner, foran ved disse særdeles Partier, planter de de allervareste Træer, og anbringer der adskillig Scho, saavelsom underholder der adskillige vare Dyr og Fugle. Deres forskrækkelig Scener bestaaer af udhængende Klipper, mørke Huuler, og brusende Vandfalde, som fra alle Kanter af Klipperne styrte sig her ned. Derhen sætter de krumme Træer, som af Strømmen synes at være revnede. Her finder man saadanne, som ligger omfaldne midt i Strømmen, og synes af den at være førte der hen. Nogle Bygninger ere faldne, andre halv afbrændte og nogle elendige Hytter, adspredte hist og her paa Biergene, synes at være fattige Jndvaaneres Boepæle. Efter disse Scener følger de Leende, og de chinesiske Kunstnere ved immer at erholde hastige Afvexlinger af vexelviis ophøiede Scener, saavel i Form som Farve. Naar Pladsen er af nogen betydelig Størrelse, og man kan have en Mængde Scener, saa er gemeenligen enhver indrettet for en besynderlig Syns=Puuct, og naar Rummet ikke tillader det, afhielper de denne Mangel, ved at skaffe Partierne en anden Gestalt, eftersom man seer dem fra adskillige Steder. Dette veed de saa got at sætte i Værk, at man ikke kan kiende et Partie for det samme, naar man seer det fra en anden Side. Udi store Hauger har man Scener, som skikke sig for hver en Tid paa Aaret, samt opfører Bygninger paa beqvemme Steder, som tiene til Fornøielse og Forfriskning paa samme Maade. Eftersom Elima er meget varmt, saa søger man at bringe en Mængde Vand i Haugen, til Kiølen. De smaae Hauger bliver ofte, naar Beliggenheden det tillader, ganske sat under Vand, saa man kan kun see ligesom nogle smaae Øer og Klipper. Udi store Hauger finder man Søer, Floder og Canaler. Efter Naturens Anviisning bliver Breddene ved disse Søer adskilligen behandlede, nu er de sandige og steenige, nu grønne og begroede med Træer, nu flade med Blomster og smaae Buske beprydede, nu besatte med steile Klipper, som forestille Huler og Kløfter, hvorudi Vandet styrter sig med stor Brusen. Undertiden treffer man her Marke, hvorpaa der gaaer tamt Qvæg, eller Riis=Agre, som strække sig lige ud i Søerne, imellem hvilke man kan seile med Khaner. Paa andre Steder finder man Buske, som ere gjennemskaarne af smaae Bække, deres Breeder ere paa sine Steder saaledes bevoxne med Træer, at deres Greene fra begge Sider snoe sig og hverandre, og udgjøre ligesom en Hvælving, hvorunder man kan seile. Paa saadan en Fart bliver man gemeenligen ført til et interessant Sted, enten en prægtig Bygning paa et Bierg, eller en eenlig Hytte paa en Øe, eller et Vandfald, eller en Grotte, Flodene og Bækkene i Haverne gaaer aldrig lige frem, men slangeviis ved adskillige Bugter, nu ere de smaale, nu brede, nu flyder de langsom, nu har de en stærk Fart med stor Bruusen; der voxer ogsaa Siv og andet Vandgræs derudi, man træffer der Møller og andre Hydrauliske Maschiner, hvis Bevægelse giver disse Eyne, ligesom et nyt Liv. - Exempel, Paa Arabernes Færdighed i at disputere. Abu Hasan - al - Ashari, en Discipel af Abu Ali - al - Jobbai, kunde ikke blive enig med sin Læremmester om, - at Gud, i Følge af hans Natur, var tvungen til bestandig at giøre det beste. - Han forlod ham desaarsag, og stiftede selv en nye Sect. - Omsider kom det til en offentlig Ordstrid imellem dem begge- . Lad os sætte, - sagde Disciplen, - at der var tre Brødre, hvoraf den ene levede overeensstemmende med den Eviges Villie, - den anden derimod rebellerede imod hans hellige befalinger, - og den tredie døde i sin Barndom. - Hvad Skiebne, (-, blev han ved ), havde da disse tre Brødre efter Døden fortient? – Læremmesteren svarede - at den første skulle belønnes i Paradis, - den anden straffes i Helvede, - og den tredie skulle hverken belønnes eller straffes. - er - . Men, -, indvendte - : Al - As har, - dersom den tredie da, sagde til Gud: - O Herre, dersom du havde forundt mig et længere Liv, paa det at jeg kunde kommet i Paradis, tilligemed min troende Broder, da havde det været meget bedre for mig. . - Hvorimod - Al Jobbakraabte, at Gud kunde svare. - Jeg har jeet, -at dersom du havde levet længere, - vilde du have blevet ond, og straffet i Helvede. - derpaa, " sagde Ashari, kunde den anden Broder jo saaledes klage: - O Herre, hvorfor dræbte du mig ikke da, - imedens ieg endnu var et Barn, - saa havde jeg ei nu været i Helvede. - Hvortil Jobbaiikke vidste andet - at lade Gud svare, - end at han havde forlænget hans Liv, - for at give ham Leilighed til - at naae den høieste Graad af Fuldkommenhed, hvilket var det beste for ham. . - Men Ashar blev endnu ved at spørge ham, - hvorfor da Gud ei havde forlænget den Ældstes Liv, - som derved kunde have naaet en høiere Grad af Fuldkommenhed heri Livet, - og følgelig en endnu saligere Tilstand i Paradis - 10 Her fandt Læremmesteren Jobbai sig saaledes bragt i Forlegenhed, - at han ei vidste andet, end paastod, - at Ashari var besat af Dievelen. - - Nei, - sagde Disciplen, Men Herrens Esel - kan ikke komme over Broen; - det er at sige: - at Lærerens Mund er nu bunden. - - T Alcoran de Mahomet, traduit par Andre du Ryer. T. 1. P. 236. Kong Carls den 3dies Fortienester af Kongeriget. Spanien til 1769. Taget af en Spansk Forfatter Jriarte. Han har ei alene betalt Philip den V., men og de foregaaende Kongers Gield, der endnu ei var afbetalt, enten eftergivet de fattige Bønder deres Afgifter, eller og formindskeet dem, og givet dem, der ved ufrugthare Aaringer vare sadte tilbage, store Penge=Summer; befordret Agerdyrkningen ved et Agerdyrknings=Akademie, og givet Kornhandelen frie. Desuden har han forbedret Landeveiene, anordnet en Paketbaad imellem Spanien og America, friegivet Spanierne Handelen med Øen Cuba og andre Øers Jndvaanere, og afskaffet den gamle Told. Han har gjort Madrit til en reen og smuk Stad. J Ørkerne, Stierna, Morena, har han ladet anlegge en Colonie, fornemmelig af Tydske. Bogtrykkerierne ere bleve ophingne saaledes, at Liturgierne, der forhen tryktes uden for Spanien, nu udkomme fra de Spanske Presser. Kanonstøberiet er meget forbedret, og for Fyrværker=Konsten er oprettet en Skole, paa Slottet i Sevovia. Skibsbyggeriet og Krigskonsten have opnaaet en større Fuldkommenhed, Soldaternes Sold og Civil=Betienternes Gager ere forhøiede. Krigs= og Civil=Betienternes Enker og umyndige Børn har Kongen anviist aarlige Pensioner. Jndfald. Jeg spadserede med en Ven paa den hedeste Tid af Dagen i en Buegang af høie Træer, som udgjorde en Hvælving af grønne Blade, hvilken Solens Straaler ei kunde igiennemtrænge, og talte og min Skiebne. - En Bæk, som flød imellem disse Træer vedligeholdt Kiølingen af en grøn Plet, som indbød den Trette til Hvile. - I det ieg gik, saae jeg den Uretfærdige ligge paa dette Grønne, og han sov sødt. - Gode Gud, sagde jeg, kan Erindringen af de Mennesker og deres Velfærd, som han har gjort ulykkelig, ei forstyrre meere den Uretfærdiges Hvile, og hvorledes kan denne saaledes sove? – Min Ven! sagde han til mig, - Gud lader de Onde sove for at skaffe de Gode Roe, indtil de vogne i deres egen Ondskab og Angest, som endnu sover. Han er ei endnu moden nok - Han er ei endnu i sin Grav, og tænk kun disse Ord efter en Tid, som han ei betænker, og du da vil huske. - -