Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1829-08-21
Frankerig. Pariser-Gazette meddeler under 8de August den vigtige Efterretning, at alle Ministre have taget deres Afskeed, og et nyt Ministerium skal være oprettet, Fyrst Polignaa skal være udnævnt til Minister for de udenlandske Anliggender, og Royalisten Grev de la Bourdonaye til Minister for det Jndre, og paa Børsen heed det at Hr. v. Chabrol var udnævnt til Finantsmister, Hr. v. Bourmont til Krigsminister, Hr. v. Montbell til Søeminister, Hr. v. Courvoisier til Justitsminister, og Kardinal Lahill, Ærkebisp af Rheims, til Minister for de geistlige Sager; kort sagt et Ministerium ganske i Jesuiternes Smag; imidlertid - skrives der - er alt dette, endnu kun et Rygte, dog ere Statspapirerne funne, som beviser at der maa være noget deri, bekræfter dette nye Valg sig, vil det muligens have den største Jndflydelse paa Politiken. Franske Blade ansee det for en Virkning af engelsk Jndflydelse, da Engeland ønsker at have et Ministerium i Frankerig, det med Hensyn til de orientalske Anliggender kan gjøre Regning paa. Frankerig skrives der frygte vi for, lader sig føre bag Lyset, og kun lader sig bruge til at befordre det engelske og østerrigske Hofs Combinationer. Hertugen af Wellington venter kun paa en Crisis, for at opfylde de Løfter han har lovet Sultanen. Mærkelig er det, at medens Engeland anstrænger sig for at sikkre sig Frankerigs Venskab, synes den russiske Diplomatik ikke at udøve nogen Jnflydelse, den yttrer neppe Livstegn; - den store russiske Diplomat Grev Matuschwitsch havde imidlertid dog den 5te Aug. en Geheime-Audients hos Kongen af Frankerig. - Franske Blade kunne imidlertid feile i deres politiske Anskuelser: den kloge russiske Politik, der bestandig gaaer sin faste Gang, lig Verdenskuglen om sin Axel, maae sikkerlig finde noget Fordeelagtigt for sig i Tingenes nærværende Gang, skulle Frankerig virkelig erholde et Ministerium som ovenfor er meldt, ganske i Congregationens Smag, kunne intet heldigere indtræffe for Rusland, hvis det franske Kabinet ikke skulle være russisk sindet, thi man kan være sikker paa at Kampen mellem Folket og Ministeriet, der, strax igjen vil begynde, og ligesom under Villele forhindre Frankerig fra at tage nogen virksom Deel i de udenlandske Anliggender. Er desuden Fyrst Polignae, som man altid har anseet ham for, en af Frankerigs største Diplomatikere, indseer han vistnok at Forbundet med Rusland mod dets gamle Naboe og Fjende Østerrig, eller ogsaa en klog Neutralitet er fordeelagtigere for Frankerig, end en Krig med Rusland, hvorved intet let er at vinde; desuden er den franske Nation aldeles stemt mod en Krig mod Rusland. Muligens betragte vi Uindviede ogsaa den engelske Politik, anderledes end den virkelig er: at det engelske Kabinet virkelig, som engelske Blade fortælle, skulle have i Sinde, saasnart Russerne betræde Rummelien, at erklære Rusland, Krig er ikke sandsynligt, muligens vil det formaae Porten til at vove en Crisis, og naar denne indtræffer - og almindelig Oplysning af Portens Herredømme i Europa skulle være Følgen, da at fordre sin Deel af Erobringerne. At Porten heller ikke saa ganske troer Engeland, kan man tydelig mærke; det engelske Kabinet har jo heller ikke, hvormeget der end er skrevet og talt derom, virket noget synderligt til Fordeel for Porten, og vil, i det mindste hvad Troppemagt angaaer, ikke i dette Efteraar kunne bidrage synderligt dertil. Desuden paaligger det Engeland i Forening med sine høie Allierede i Grækersagen, efter en Clausul i Londonner-Tractaten, med Magt at bevirke Grækerlands Uafhængighed, hvis den høie Port ikke vil tilstaae samme. Det er ellers mærkeligt hvad Morning Cronicle fortæller om den store Deeltagelse det engelske Folk viser for Tyrkesagen, saaledes saae man, da Efterretningen om Silistrias Fald ankom til London, overalt alenlange Ansigter; hvoraf denne Sympathie forøvrigt kommer, veed fornævnte Blad ikke at forklare, uden ved en overdreven Mening om Russernes Magt, og Frygt for at Touren kunne komme til dem selv, naar det bemægtigede sig Tyrkiet, hvilket det dog erklærer for barnagtig. Lykkes det den nærværende Sultan at fremmede Forbedringer han har begyndt, kan Tyrkiet bestaa som uafhængig Stat, men Alt afhænger af Tilfældet, thi hvem ville vel for en Række af Aar stole paa Sultanens Liv, bliver Tyrkiet, som det er, kan kun det sidste Dage ansees for udsat; Constantinopel maa da falde, og vi maae være forberedte paa at anerkjende Russerne som Herrer af Dardanellerne. Dette er et Resultat som vi hverken kunne eller skulle forhindre. Dette tilstaaer selv et engelsk Blad!