Aarhuus Stifts-Tidende, 1836-01-14
Under Admiralitetet er der ogsaa, saavidt man veed, et eget Fond med c. 1 Million Rbd. - Statsbygnings- og Theater=Kasserne maa ogsaa eie betydelige Capitaler, og Ordens=Kapitulet skal have samlet en Capital af c. 1 Million. - Udentvivl have de øvrige Collegier og Directioner ogsaa særegne forholdsmæssige Fonds, hvis Antal og Størrelse dog ikke er bekjendt. Det sees altsaa heraf, at Statens Finantsers totale Tilstand langtfra ikke er saa slet, som man kunde være tilbøielig til at antage efter det i Septbr. bekjendtgjorte Budget. "Mange - hedder det i Khousposten: længes vistnok efter at erfare, hvorledes det er gaaet den gamle, fortjente, mod sin Villie og uden Brøde afskedigede Skolelærer Brodersen i Nordrup. "Jeg skal erindre Dem havde den menneskekiærlige Konge sagt til ham, og han byggede paa dette Ord som paa et Evangelium. Han kom hjem. Hvilken Glæde bragte han ikke med Børnene jublede; den stakkels Huusmoder, som neppe havde aftørret de sidste Kummerstaarer, maatte atter briste i Graad, men dennegang af Glæde. Gid den gode Konge havde kunne høre, hvorledes man i dette fattige Huus velsignede hans Navn. Jmidlertid henrandt den ene Dag efter den anden, uden at der indløb noget Glædeligt. Man begyndte at mistrøste den Gamle og at spotte hans faste Tro. Mangen sagde vel endogsaa: "Hvad bekymrer Kongen sig om, at en Landsbyskolelærer lider Nød!" Men han blev fast ved sin Paastand: "Jeg har selv hørt, Ham sige: "Jeg skal erindre Dem!" Julen kom. Det var en stille Juul i den gamle Mands Huus. "Men det bliver nok bedre! sagde han, Kongen kan ikke glemme mig." Aaret nærmede sig sin Ende. Man saae Provsten i Ringsted skrive nogle iiskolde, intetsigende Linier i Brodersens Sag. Dog - det ængstede ikke den Gamle. Han havde jo Kongens Ord. - Aarets næstsidste Aften kom. Da indtraf et Brev fra Øvrigheden. Ved allerhøieste Rescript af 19de Decbr. havde Hs. M. Kongen bevilget den gamle Skolelærer en for ham betydelig Understøttelse af Sin Chatolkasse. Umuligt er det at beskrive det levende Udbrud af Oldingens Glæde og Taknemmelighed. Skjøndt han er fattig, og Jntet seer for sine Øine uden Mangel paa sine sidste Dage, glemmer han dog alle sine Sorger i dette Øieblik, Pengene ere ham Jntet, ihvor haardt han end behøver dem; men at Kongen har erindret ham, at Kongen har bekymret Sig om hans sørgelige Lod, det er ham Trøst, Opreisning, Vederlag, Hjelp; det er ham Alt. Gud glæde den milde Konge!"(Den almindelige Deeltagelse som den gamle Skolelærers Skjebne har vakt saavel i Provindserne som i Hovedstaden - hedder det endvidere i f. Bl. No. 7: giver grundet Haab om at der torde gives ikke Faa blandt hans Medborgere der ville følge det skjønne Exempel Hs. Majestæt har givet ved at offre en Skjærv til at lindre den værdige uforskyldt lidende Oldings Nød." (Hs. M. havde skiænket ham 30 Rbd., om aarligen eller eengang for alle vides ikke.) Red. af Khonsp. tilbyder sig at modtage hvad ædelsindede Medborgere ville skjænke dertil, og derfor aflægge offentligt Regnskab. Og Dagen efter var allerede modtaget 31 Rbd. eengang for alle og 5 Rbd. aarligen. Nogle Billetter havde Udskrivt: "Til den gl. Skolelærer som satte sin Tillid til Kongen.") Kamp mod Kamp. Under denne Overskrift har der i Khousposten en Tidlang været ført en heftig Kamp i Anledning af at Forstinspecteuren paa Sorøe Gods, Hr. Justitsraad Sarauw, havde i sidste Efteraar udviist til Godsets Skoler en Trediedeel saakaldet Kamp eller trøsket Træ istedetfor at de skulde have det sundt og godt "Vi appellere - hed det nylig i denne Strid: til den store ubestikkelige Almeen heds Dom, om det anstaaer en Stiftelse som Sorøe Akademie, at drive sit Besparelsessystem saavidt. Vi kunde ønske at Fader Holberg steeg op af sin Grav og sagde sin Mening om en saa uværdig Fremgangsmaade. Sorøe Akademie har Skovstrækninger af 6000 Tdr. Lands Omfang, men ikke 4 Favne sundt Brænde til en Skole. Paa Mørup anvendte det, i meget faa Aar, over en halv Tønde Guld; paa Hovedbygningen i Sorøe et Par Tønder Guld; man seer det opføre en Pragtbygning efter den anden - vi dadle det ikke. Men at Akademiet, efter det ulykkelige Misværtaar 1826, da mange af dets Bønder neppe høstede saameget som de selv behøvede til det daglige Brød, til Trods for alle Bønner og Taarer, ikke eftergav dem een Skilling i Afgiften; og at det efter det store Bødsaar1831, da hele Godsets Befolkning var angreben af en rædsom Epidemie, som lagde omtrent en Tiendedeel deraf i Graven, ikke kom sine Undergivne til Hielp med en Haandrækning, ikke lod dem tilflyde en Hvid af sine rige Fonds, eller af de, efter Epidemiens Ophør, i store Masser indstrømmende Jndfæstningssummer, ikke tog sig af de mangfoldige forældreløse Børn det dadle vi offentligt og frimodigt. - Vi tør opfordre Enhver, som vil overbevise sig om Sandheden, til at see sig om paa Akademiets Godser: forarmede Bønder, et forviklet og besværligt Fattigvæsen, Stævninger og Executioner vil han finde; man vil klage over den høie Afgift, over Tabet af Rettigheder, som en foregaaende Slægt har besiddet; man vil tale om det strænge Herskab, som ikke spørger om Bonden, uden paa Afgiftsterminen. Netop i denne Tid findes paa det nordre Godsdistrict over tyve Bønder som have lidt Execution, og ikke vide, hvad Dag man sælger Alt for dem og udjager dem af deres Gaarde. J eet eneste Sogn havde Kirkesangeren forleden 8 med Restancer beskrevne Ark at oplæse paa Kirkestævnet; men det var rygtedes, og ikke een eneste Bonde vovede sig til Guds Huus. - Saaledes seer det ud paa Landet, Men vi kunne vel tænke, at man i Kjøbenhavn ikke mærker noget dertil."