Norske Intelligenssedler, 1771-04-17
Sedler. NorJntelligen No. 16. Onsdagen den 17 April 1771. Om Skrive-Frieheden. Skrive-Frieheden er en Herlighed, der, ligesom alle andre Slags Herligheder, kand bruges til Nytte eller Unytte, ligesom Vedkommendes Jndsigt eller Sindslidelser, ere beskafne til; og da jeg af No. 7 udi det danske Magazin erfarer, at der forlanges Oplysning, om Danske Lovs 2den Bogs 21de Cap: 2den og 4de Articul med 6te Bogs 21de Cap: 7de og 8de Art:, om de ved den allernaadigst forundte Skrive og Trykke-Friehed er ophævet. Saa meddeles herpaa til Svar: Af ovenmeldte Articuler sees Lovens almindelige Anordning, at intet maa trykkes, som strider imod den om Gud her udi Rigerne antagne Lærdom, Statens nærværende Forfatning, Øvrighedens Embede, og at det ikke tillades at angribe hæderlige Folk, være sig af hvad Stand de vil, med ærerørige, ublu eller usømmelige beskyldninger, Tillæg eller Benævnelser, af hvad Navn de end være maatte. Ved den allernaadigst tilladte Skrive Friehed er ovenmeldte Articuler ikke blevne ophævne eller tilsidesatte, følgeligen staaer Lovens almindelige Anordning ved Magt, og kand da de udi Loven fastsatte Straffe ligesaavel finde Sted nu, da SkriveFriheden er tilladt, som tilforn da den var indskrænket. Saadant bevises deraf: 1. At Skrive- og Trykke-Frieheden, som en blot Tilladelse er forundet, uden at hæve de forrige i disse Tilfælde udgangne Love og Forordninger, da Virkningen af denne Friehed ene og allerne er denne, eller i det mindste efter Øyemedet burde være denne, at Skribentens Tanker ikke afbrydes eller tabe deres Styrke ved Sammenhængens Forandring under Censuren. 2. At Skrive-Frieheden aldrig er bleven tillagt Rettighed at angribe Personer, med ubeviislige, løse og opdigtede Beskyldninger, ey heller at skrive aabenbare Løgn ved at afmale Ting med unaturlige Farver, og røbe høyst strafværdige Sindslidelser eller Passioner. 3. At Skrive-Friehedens Øyemed er Sandheds Opdagelse. Thi ved Jndskrænkelser, som indjage Frygt og betager Frieheden, lider Sandhed, og maa krybe i Skiul, hvilket drager Følger efter sig, der ere skadelige, hvad enten man henseer til Religionen eller Staten, hvilken Sag nærmere kunde oplyses, naar det maatte udfordres, men som nu formedelst Kortheds Skyld forbigaaes. Naar nu disse Beviisnings-Regler forenes tilsammen, og Friehedens Virkning skal stemme overeens med dens Øyemeed; saa er det sole-klart, at de kaade Herrer, som angriber Sandhed og vanærer Personer, handle saa vel mod Frieheden selv, som imod Loven. Derom kand saa meget lettere overtydes, som der ingen tilstrækkelig Aarsag er at udfinde, hvorfor vedkommende Skribentere fordølge deres Navne. End ikke efter Lovens almindelige Bydende ansees det for Æres Sag, hvor nogen sigter en anden for saadanne beskyldninger, som kand bevises, men brister Beviset, saa staaer den Sigtende til Ansvar. For at undgaae dette Ansvar, fordølger man nu Navnene, uden at tage sig vare for, det de ved dette Dølgsmaal giøre sig til Pasquillantere, og paadrage sig den Straf, at slaaes til Kagen og bære Steene af Bye. See der, hvilken dyb Jndsigt og Eftertanke, der hersker hos vanartige Folk, dog derover kand man ikke undre sig saa stort, naar betragtes, at Vanartens Natur fører alletider Fornærmelse med sig, hvilken igien haver Dumhed, Dristighed, Had, Hevngierrighed og latterlige Fordomme til Følge-Svenne. Ved at sværte andre underkaste de sig den Fare, om de røbes, at blive til Vidunder eller Spectacler i Steden for store Lys eller Oracler, hvorefter de hige med uformuende Kræfter; skal de og er det saa, at de endelig vil opnaae det Øyemeed de sigte til, da maaskee de fleeste af disse halvlærde Lærlinger i Liverie-Kiortelen kunde erhverve meere Jndsigt udi det, de skrive om, end de paa nærværende Tiid haver; og hvem veed hvor Pengene til Papiir og Blæk ere betlede. Saadanne Tanker giør sig en, der bærer et Liverie, Kiøbenhavn den 13 Februarii 1771. J. Franck. (Dette Stykke er taget af Magazin for Patriotiske Skribentere No. 13 for 1771.)