Viborger Samler, 1779-08-16
Jaa vist det er, at efter Personernes forskiellige Beskaffenhed er en vis Slags Spise og Drik sundere eller skadeligere, saa vist er det, at den Skade, som Mad og Drikke foraarsage, meget sielden maa tilskrives dens særdeles Beskaffenhed, men fast altid Overflødigheden. Dog alligevel hører man Kk. ofte ofte at spørge sin Liv=Medicus, om det eller det er sundt, og det skeer meget sielden, at man legger til om man og giør for meget deraf. Det er en egen Ulykke, at man i Medicinen altid seer meere paa Beskaffenheden, end Mængden: Man bekymrer sig ofte for, om Blodet er got, i den sted man skulle undersøge, om man havde for meget deraf, og just saa er det beskaffen i Henseende til Mad og Drikke. Man vil kun vide, om det er sundt, og trøster sig derved i Henseende til Feillene, som man begaae derved, at man nyder for meget, med et Ordsprog (thi Ordsprog har hiemme i den Lære om Mad og Drikke) i det man siger: Man kan ikke gjøre for meget af det gode, om man endskiønt veed, at den beste Medicin bliver til Gift, naar man betiener sig af den i alt for stor Mængde. Erfaring har lært, at Mennesker ved en arbeidsom Levemaade kan fordrage fast alle muelige Spiser af Plante= og Dyr=Riget, og det er hos gemeen Mand og Fattige fast ligesaa overflødigt at advare dem mod alt for megen Spise, som om man vilde raade en Døv, at han ikke maatte lade sig forstyrre i sine Tanker ved den Musiqve, som blev anstillet. Saadanne Folk overvælde deres Maver kun paa de Dage, da de synes ikke at være det, den ere, i det de ikke arbeide, men sætte sig eftertrykkelig for, ret at beskæftige sig med Fraadsen og Drikken. Uagtet dette er enhver bekiendt, har jeg dog her villet anføre det, for at redde Menneskelighedens Ære; thi mange Skribentere, ere forfaldne dertil, at de har fornedret Menneskene langt under de øvrige Dyr, og deres utallige Gange igientagne Beviis derpaa er dette, at de ved den megen Æden og Drikken skilte sig ved Sundheden, da dog dog Creaturene ikke tage meere til sig, end der udfordres til deres Underholdning. Er det ikke selsomt, at man aldeles ikke med dem, som skrive over Natur=Historien, vil sætte Mennesker i Classe med Dyrene, og for at undgaae dette, snart saaledes ophøie dem, at man paastaaer, at Metallerne i Jordens Inderste, og de længst bortværende Fix stierner ere frembragte blot for deres skyld, om de endskiønt aldrig faae dem at see, men snart igien saaledes fornedre dem, at man troer, de ere meget meer fordervede og eenfoldigere end alle øvrige Dyr, hvilket man gemeenlig geleider med et i Utide anbragt Suk. Disse Lov=Talere og Dadlere af det menneskelige Kiøn overskride uden Tvivl baade Sandheds og billigheds Grændser: hine giøre os til Guder, i det de inddrømme os Herredømmet over den ganske Verden, og disse til Dievle, da de fornedre os under alle Creature. Vi maa lade Menneskeligheden. vederfares Ret og redde dens Ære, hvilken efter min Eragtning tilstrækkelig er reddet, naar man siger, at de ere Dyr, men iblandt alle Dyr, som vi kiende, de fuldkomneste. Saa længe de leve som Dyr, saa længe ere de derudi Dyrene lige, at de ikke æde og drikke for meget, men de gjøre det, saa snart de formeget ophøie sig over eller fornedre sig under denne Slægt. Denne Ulykke vederfares andre Dyr ligeledes, naar de ved en Overflødighed af saadan Næring, som er deres Følelse meget behagelig, har ingen tilstrækkelig Bevægelse. Saaledes er den priklende Smag af Spiser og Drikke, som opvækkes ved de adskillige Slags, tilligemed Mangel af tilstrækkelig Bevagelse Aarsagen, hvorfor Mennesker overlade sig med Mad og Drikke. Derfor er det rige Folks Sygdom, og det gemene Folk har kun, naar det opfører sig som de rige, følgelig paa Høitids=Dagene, ved Barseler og Bryllupper, den Ære at bekomme den.