Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1768-06-06
Ved denne Jldebrand fik uden Tvil en stor Deel af dem et saa ulægeligt Saar, som vil hindre dem fra meere at reise sig. Dette er ei heller at undre over, allerhelst naar man overveier, hvori deres Rigdom i Almindelighed bestod. Dette har jeg lagt Mærke til, at de fleste Haandverks Mænd, det være sig af den eller den Profession, naar de ei til Brugets Fortsættelse har behøvet dets flere Penge, har strax kiøbt sig et Huus. Paa det første Kiøb, samt paa at pynte og menblere dette Huus, anvende de da det meste af hvad de fortiener, hvilket giør, at rede Penge sielden findes længe hos dem, saa længe der synes at mangle noget paa eller i Huset. Vel betales ei flige Ting altid med rede Penge, men til ved Arbeids Bytte, hvorved Haandverks-Folk til komme til de Meubler, som de ellers aldrig havde tænkt at anskaffsig, hvilket i sær har Sted i Henseende til Guld, Sølv, og andet sligt Kostbart. Naar en Haandverks Mand er kommen saa vidt, og at den kand nogenledes siges han er skyldfri, og ei altid trænger til at laane og borge, kaldes han strax rig, just fordi det lidet han eier strax falder alle i Øine. Her gaaer der ofte efter Ordsproget: Lugten af en fattig Mands Pande-Kage mærkes langt borte Jeg netter vel ei, at en saadan Mand er rig, helst om han er fornøied i Gud og bliver inden Ydmygheds Grændser; Men betragt dog min Herre, At det han har, har han slæbet jo trællet for maaskee til i 10, 20, 30, og flere Aar. Hvad han eier, har han ei faaet ved en eller anden stor Coup, ikke ved Slumpe-Lykke, men ved Guds Forsyn samt ved selv at arbeide aarle og silde. Hvo kand udtænke eller opregne alle de Besværligheder, han maaskee har maattet trænge sig igiennem, førend han har kundet opnaae dette sit Maal, Lad ham nu være kommen saavidt, at han i sine aldrende eller gamle Aar kand synes at glæde sig, ja virkelig er meget fornøied over, at han har oplevet den Tid, da han mener at see de forønskede Frugter af sit lange og møisommelige Arbeide, hvor vilde da vel med Billighed kande misunde ham en ømmelig Glæde og uskyldig Fornøielse, Men men det er her til gaaer til ligesom da Jonas meget glædede sig over sit Kikajon, Guld beskikkede en Orm, ved Morgenrødens Opgang, som slat det, at det viisnede. Det samme hænder og til saadanne gode Mænd. Tilsendes dem en lang, varende Sygdom, paakommer den een eller anden saa kalded Ulykke, strax tabes i en Hast saa meget, som ci kand fortienes igien paa mange Aar, sær ved slige Professioner, som et egentlig kand siges at være profitable. Vi vil endnu gaae tilbage til den store Jldebrand af 1756. Slige, Haandverks Folk, som de ommeldte saa kaldede rige, kunde man Dagen for Jldebranden ansee som grønnende og blomstrende, i god Tilstand, i ønskelig Flor. Men hvor snart blev ikke deres Glæde forvandled til Sorg, deres Rigdom til Aske, Der saa al deres anvendte Flid og Møie. Hvo kunde hindre det? Maatte man ikke ansee det for Guds Gierning, Betænk Dem nu, og forestill Dem Armod og Alderdom, Tienere og mange Børn, men lidet eller intet at bestille, min dre at fortsætte Bruget med. Maatte ikke de fleste nu begynde som fra nyt af De reddede Meubler maatte giøres i Penge, og lægges til den fra andre erholdte Hjælp, for at faae et Huus over Hovedet igien. Herved blev Hænderne dem tomme; Mange, som endnu kand arbeide, har intet at arbeide paa. Skatter og de almindelige Tyngseler bleve dem for en kort Tid lettede; men siden har de igien maattet bære Byrderne med andre. Levnets-Midlerne er, som De selv veed, bleven 2 til 3 Gange dyrere end før; Renterne har sit fulde Lob og sover ikke, Manges Nød driver, dem til at laane paa umistelige Ting, som de aldrig formaaer at indløse, men tiest maa sælge for halvt Værd, alene for at redde sig og skiule sin Nød. Men det gaaer efter Ordsproget, Enden drager Læsset. Er det nu gaaen saaledes til med dem, som for Jldebranden kunde siges at have været skyldfrie, hvad kand man da vel lænke om dem, som, meget gieldbundne, da nyligen havde nedsat sig? Er det ei let at begribe, at de siden kummerligen med Graad og Bøn, ved Ven og Vens Ven har maattet hjælpe sig frem, Man kand vel ei med nogen Slags Grund forundre sig over, at det falder disse Folk saa tungt at udrede det, hvortil de og for sig selv vare pligtige. Ere er stige Folk høiligst at beklage, De fleste af den vil paa alle lovlige Maader hjælpe sig frem; Mendet er dem umuligt. Resten skal følge. Sr. Amund Bendixen og Sr. Mathias, Huun, paa egne og Med Jnteressenteers vegne, lader Torsdagen den 9de Junii førstkommende efter Middag Klokken 5 Slæt i Herberget Altona ved offentlig Auction opbyde og, om antageligt Bud skeer, bortsælge bemeldte Sr. Huuus hidtil førende Galioth Skib, Frue Christina kalded, drægtig 23 Commerce-Læster, med tilhørende Jnventaris. Skibet er paa Bergens Vaag beliggende ved Mur-Almindingen og Jnventarium anvises af Sr. Huun. Desiquation derover findes i Altona, paa den contoirske Kielder og hos Sr. Christopher Dahm. Sr. Erik Krøger, Tilsyns Mand i hans Faders afgl. Frands Krøgers Stervbod, lader Onsdagen den 13de Junii ved 12 Slæt i hans iboende Huus i Marken ved Auction bortsælge berørte Gods Løsøre, bestaaende af Tin, Kaabber, Mes 3, Linned, Gang og Seng-Klæder. Jacob Henrich Schmidt byder til solgs eller leie hans eiende Huus paa Smørs Almindingen, imellem Sr. Biergaard og Sr. Gunder Wolde. Det vilde de Lysthavende behagelist med forbemeldte Schmidt, som boer paa Vetterlev Almindingen om Conditionerne at accordere. Ligesaa et ham tilhørende Huus oven for Jld-Huset, som beboedes af Mikel Knudsen, er tilliggendes 2de Grunder, og giver den ene Grund aarlig 2 Mk. 8 s. til Eiermanden. Kiøbet beloves favorable Conditioner. Bergen den 3de Junii 1768. Jacob Hinrich Schmidt.