Den Vest-Sjællandske Avis, 1830-02-27
J den østlige Deel af Staden har den store Handel opslaget sit Sæde. Gaaer man hen til det store Qvarteer The Borough, som tilforn laae udenfor London; men nu er kommen inden for dets Mure, saa træffer man paa en Nation, som anvender sin hele Flid paa Detailhandel og de mindre Speculationer. Man kan betragte denne Deel af Staden som en Forgaard til Cheapside, som er en stor, meget smuk og handelsrig Gade i Citi. Kiøbmandsboderne her ere uden al Elegance, ja selv uden Reenlighed; man seer her gamle Meubler, Magaziner som see ud som man kom ned i en Kielder; Huse, som ere ganske sorte af Steenkulsrøgen, ureenlige og gammeldagsklædte Mennesker og Stræder der ere næsten ligesaa mørke som de jeg har omtalt. Jndvaanerne i Borough bære endnu deres gammeldags Staalknapper og korte Buxer, de modsætte sig enhver Forandring, og endnu for dem er Kong Jacobs Regieringstid ikke ophørt. Ædle Ruiner af en Tidsalder, som ikke er mere til; bizarre og moersomme Figure, saaledes som Walther Scott kan godt lide dem og opfatter dem; hvor ofte har jeg ikke for at forskaffe mig en liden Fornøielse lagt Mærke til Eder og overbeviist mig om Eders uforanderlige Væsen. Vender man sig herfra til det store Kingbench saa seer man her endeel insolvente Skyldnere, som Loven har fordømt til ikke at maatte gaae uden for visse Grændser indtil de have betalt deres Gield. Omsvævende Skygger ved Bredderne af Lethe, usle Mennesker til hvilke ingen Straale af Haabet kan naae, og som selv i deres sørge lige Stilling forhindres fra at kunne afbetale deres Gield ved Arbeide. De tiene kun til at ernære et halvt Dosin Embedsmænd, og til moralsk at fordærve de Mennesker, som omgive dem, og af hvilke de blive bestiaalne; denne Indretning hører til de grusomme og latterlige Anomalier i vor Regiering. – J den forvirrede Blanding af Pladser og Alleer, som man giver Navnet af The Fields, opholde sig flere reent engelske Racer, som det ikke giør os Ære at beskierme. Slagtere, Boxere, Spilsbube, Hververe, Tyvshælere, Matroser og Deserteure beboe denne for Elendigheden og Lasterne udødelige Egn. Forresten ere de største og skiønneste Gader i London giennemskaarne af smaae Stræder, som ere opfyldte med snevre Gaarde, hvis Beboere ere ligesaa berygtede for deres Fattigdom som for deres urenlige Levemaade. Tager Du en gammel Overkiole paa, lader Du din Pengepung og dit Uhr blive hiemme, og fordyber Du Dig ind i disse afskrækkende og sørgelige Stræder, saa maae Du bekiende, at man kan forundre sig over, at Lasterne ikke endnu have taget Overhaand paa en langt skrækkeligere Maade. Her i denne frygtelige Armod, i denne Ureenlighed, i denne totale Mangel paa alle moralske Kræfter, aabner sig en evig Kilde til de største Forbrydelser. Den Nordanterikanske Vilde, som hviler sig paa den nøgne Jord, omringet af den majestætiske Natur, hvis Hoved er omgiven af Fiedre og med Tobakspiben i Munden, er en Monark i Sammenligning med de ulykkelige Jndvanere i et saadant Qvarteer i London. Man kan ikke tænke sig noget frygteligere end disse Parias=Familier, hvor Mændene, Konerne og Børnene ligge opdyngede paa hinanden i et Hull, sove paa et slet lagt Gulv af Muursteen, uden Seng, uden Stol, uden Brændsel, som ere nødte til at kjøbe deres Fødemidler kogte, fordi de hverken have Brændsel eller Steenkul til at kaage selv; som nødes til at tigge for at opholde Livet, og til at stiæle naar Almissen bliver dem nægtet, og Hr. Peel kunde dog undre sig over at Lasterne og Forbrydelserne tage mere Overhaand i London end andre Stæder; Jeg derimod undrer mig over at de have endnu ikke der gjort større Fremskridt. Naar man stiger til Hest Kl. 4 om Morgenen, og rider igiennem Londons Gader, hvilken Stil hed hersker da ikke i denne Luften er da endnu reen, den er endnu ikke bleven opfyldt af de støvede og svovlagtige Partikler. Alle sove, man troer at see en uddød Stad, eller Herculaneum, som er bleven opgravet og kommen frem for Dagens Lys, eller et Sted, som er blevet forladt at sine Jndvaanere; men snart bryder Solen frem, og Tausheden ved disse Grave ophører; alt blive nu vaagent; man hører et forvirret Skrig, Banden, Vognes Raslen, Sælgernes og Sælgerindernes Brølen, Fragtkudskenes og Sælgernes af Gadeviser eensformige og diævleblendte Sang; alt forener sig for at bedøve Een. Snart over trækker sig den for kort siden ozurblaae Luft, og skiuler sig for vore Øine og over Staden hvelversig et Tag af qvælende Dunster. Naturen forsvinder; Handelen, Arbeidet, Profitten, Jndustrien og Vellysten indsætte sig nu i deres Rettigheder. (Forts.)