Aarhuus Stifts-Tidende, 1842-12-05
Fædrelandet. Kjøbenhavn, den 3die Decbr. De seneste Begivenheder i den slesvigske Stænderforsamling have her som overalt i Danmark vakt uhyre Sensation, og sat Kjøbenhavnerne i et, i lang Tid ukjendt Nøre, idet Alle, af hvilkensomhelst Troesbekiendelse, ere i lig Grad indignerede derover. En Deel af vore meest anseete politiske Notabiliteter havde strax stillet sig i Spidsen for, hvad Alle ansaae for Nødvendigt, at overtyde Regjeringen om den dybe Jndignation, hiin Fornærmelse mod den danske Nationalitet i en dansk Provindses Midte havde vakt. J Tirsdags Aftes samlede disse Mænd sig, tilligemed alle herværende Stænderdeputerede og Borgerrepræsentanter, hos Professor Clausen, for at tage Sagen under Overveielse; men det kom ikke til noget Resultat den Aften, da man først vilde oppebie de slesvigske Forhandlinger ang. de stænderske Comiteer, i hvilken Sag der i Comitee betænkningen tilraades Slesvigs Jndtrædelse i det tydske Forbund. Et ganske andet Udfald havde derimod en Forsamling, som blev holdt den næste Aften i Hotel d'Angleterre, og i hvilken den store Sal, der rummer over 700 Mennesker, var propfuld af Mænd af alle Stænder. Efter Taler af Tutein, Tscherning, Hother Hage, Balthazar Christensen, Barfoed &c. oplæstes Lorenzens Klage til Kongen, hvorpaa der, efter et Forslag af Capt. Tscherning, eenstemmigen vedtoges, at tilstille Lorenzen en Tak-Adresse for hans udviste mandige og patriotiske Færd i den slesvigske Stænderforsamling, samt at der skulde aabnes en Subskription til Bidrag af en Rigsbankmarks Størrelse over hele Landet, for af den indkomne Sum deels at anskaffe en Erkjendtligheds Gave til Lorenzen, og deels til Opbevarelse for hvad der muligt kunde indtræffe, da det, som Tscherning meente, naar man vil føre Krig, altid er godt at have Kassen fyldt." Efter Voteringen af den nævnte Tak=Adresse udbragtes der et tordnende Leve!" for Lorenzen. Derpaa under skreves den henlagte Adresse til Kongen (som vi have meddeelt i forrige Avis), og det var en Glæde at see, hvorledes man trængte sig frem, for at komme til at underskrive den. Allerede førend den blev henbragt i denne Forsamling, havde den over 500 Underskrifter. - Minoriteten af hiin førstnævnte Forsamling af Statens Notabiliteter har ogsaa, med Prof. Clausen i Spidsen, og Prof. Schouw som Deeltager, indbudt til at underskrive en anden Adresse til Regjeringen, angaaende samme Sag. - J dette Øieblik hedder det her almindeligt, at der allerede skal fra Regjeringens Side være grebet meget kraftigt ind i Sagen, saa at Danskheden vil for Fremtiden skee sin Ret i den slesvigske Stænderforsamling. (Md.)- Det Rygte, som i de sidste Dage har været almindeligen udbredt her, at den slesvigske Stænderforsamling var befalet ophævet, har viist sig at være ugrundet. Vi have læst P. H. Lorenzens Klage til Hs. M. Kongen. Den er affattet meget moderat. Maatte den dog snart blive offentliggjort til Gjendrivelse af alt det Falske, som holsteenske og andre Blade have tilladt sig at udbrede om denne Sag, og for at vække den rette Erkjendelse af Lorenzens fortjenstlige Færd, samt af den Kraft og det Mod, han har viist under det Hele, der egentlig forefaldt i to Moder, foruden private Conferentser udenfor Stændersalen. Det er i det Hele glædeligt at see, hvor enige Alle ere angaaende dette Spørgsmaal, hvilket Pluraliteten endnu for faa Aar siden betragtede med stor Ligegyldighed; men nu lader det til, at man har faaet Øinene op, og at man indseer, at det gjælder to be er not to be, (at være, eller ikke være. Man tør vel vente, at Provindsernes Beboere ikke ville blive tilbage i dette vigtige Anliggende, men ogsaa ved Adresser ville lægge for Dagen, hvor magtpaaliggende det er dem, at Nationens Rettigheder hævdes. (Th. Av.) Medens det saaledes maa glæde enhver Dansk, at det nu viser sig, at enhver Krænkelse af den danske Nationalfølelse fremkalder en ædel livfuld Varme, der vidner om, at danske Borgere med Kraft og Enighed ville være rede til at møde og modstaae ethvert Angreb paa deres Stats Selvstændighed og Uafhængighed, paatrænger sig det Spørgsmaal: hvad kan man forlange, at Regjeringen skal gjøre i dette Tilfælde; hvilke Forholdsregler kan man være enige om at ønske bragte til Anvendelse mod det slesvigholsteenske Parti og deres Ordføreres Anmasselser og statssønderlemmende Hensigter, Vi skulle aldrig opfordre Regjeringen til nogen Magthandling i Kraft af Kongeloven, ligesom vi i ethvert Tilfælde ville fordømme Voldsmidlers Anvendelse af executive Autoriteter mod en Folkerepræsentantforsamling; men hvad danske Borgere ville kunne begjære, at der skeer, er, efter vor Formening, at Regjeringen med Hensyn til det Lorenzenske Tilfælde giver de fornødne udtrykkelige Bestemmelser, der sikkre det danske Sprogs Rettigheder i den slesvigske Stænderforsamling; at der til den Hensigt beskikkes en saa dansksindet kongl. Commissarius, at han er det danske Sprog mægtig, og at det paalægges Stænderforsamlingen at vælge Secretairer, der kunne og ville protocollere i begge Sprog, saaledes som det tidligere har fundet Sted, idet den Deputerede Nis Lorenzens danske Foredrag i Retsprogssagen i forrige Diæt ere uden Modstand blevne optagne og meddeelte i Stændertiden derne. Men skulde den slesvigske Stænderforsamling fremkomme med Andragender om en Løsrivelse af Slesvig fra Danmark og en Jndtrædelse i det tydske Forbund, da tilkommer det Regjeringen, at opløse den slesvigske Stænderforsamling og lade foretage nye Valg af Folkerepræsentanter. Det er hvad vi mene, at danske Borgere nærmest kunne fordre af den danske Regjering - det Første uopholdeligt, og det Andet saasnart fornødent gjøres, – og det er det, de vel ogsaa tør haabe, at Christian den Ottende vil lade foretage. (Khvnsp.)