Aarhuus Stifts-Tidende, 1844-08-16
Nyheder fra Udlandet. Paa Børsen i Paris var en overordentlig Bevægelse i Anledning af de mange Rygter som krydsede hverandre i de sidste Dage. Saaledes heed det, at et fra Oran til Gibraltar indløbet Skib havde bragt Efterretning om et frygteligt Slag imellem Franskmændene under Marschal Bugend og Marokkanerne, det blodigste af alle dem som Franskmændene have havt siden de kom til Afrika. Men Udfaldet vidstes ikke. Derimod heed det i en anden Efterretning sammesteds fra, at Buggeaud havde lidt et Nederlag og at Abdel Kader havde bemægtiget sig en Deel af Marocco. J en tredie hedder det, at Abdel Kader havde, af Frygt for, at det maatte lykkes Keiser Abderrhaman at undertrykke den hellige Krig, ladet anholde to Kourerer og ombringe dem. Paa Grund heraf havde Keiseren erklæret Krig mod Andeel Kader, forbudt sine Undersaatter alt Samqvem med ham, ja endogsaa rykket ud imod ham med en stærk Armee. Derimod havde Abdel Kader ved en Contraproclamation opfordret alle Muselmænd til at kæmpe for Jslam og styrte Keiser Abderrhaman fra Thronen som en Forræder mod Religionen. Til Gibraltar vare komne saamange Flygtninger fra Tanger, saa Øvrigheden havde erklæret, at der ikke kunde modtages flere. Det danske Krigsdampskib Beklad havde bragt over 200 Personer dertil. Alle de europæiske Consuler havde forladt Tanger, hvorover den fanatiske Pøbel var bleven saa opbragt, at den var brudt ind i Vaaben- og Munitionsmagasinerne og truede med at myrde alle de Europæere som vare tilbage. Begyndelsen var allerede skeet ved en heel Deel Jøders Drab. Gouverneuren i Tanger havde nu udfærdiget Ordre til, at ingen flere Franskmænd maatte indskibe sig, og at de Alle skulde holdes tilbage som Gidsler. Der frygtedes for, at naar Bombardementet begynder, ville samtlige Franskmænd blive myrdede. (Heraf erfares, at Tanger var endnu hverken bombarderet eller erobret.) Krig!" er for Øieblikket det almindelige Løsen i Frankrig. Krig med Englænderne!" lyder det fra alle Kanter; selv i Pairskammeret stikker man, ifølge de seneste Beretninger fra Otaheiti og England, Hovederne sammen og hvisker hinanden med betænkelig Mine Krigsrygter i Ørene; paa Børsen circulerede foruroligende Rygter og Privatbreve; i den store Opera forlanger man nu baade først og sidst Nationalsangen: "Jamais en France l'Anglais ne regneral, og applanderer den med uhyre Jubel. Alt dette kommer af, at Robert Peel har i det brittiske Parlament behandlet Frankrig saa cavalierement, at han paa den oftere compromitterede Pritchards eensidige Beretning om Begivenhederne paa Otaheiti har ligefrem erklæret: "at England er bleven grovelig krænket, og at han har fordret Satisfaction af Frankrig." Dette har i høi Grad opbragt den offentlige Mening i Frankrig. Det engelske Kabinets Note (hvori man siger at der forlanges de franske Chefers Tilbagekaldelse fra Otaheiti. Sløifningen af samtlige af Franskmændene der opkastede Fæstningsværker, og lige Rettigheder for engelske og franske Undersaatter sammesteds) var indløben til Paris den 1ste August om Aftenen, og næste Morgen vare alle Ministrene hos Kongen, hvor da besluttedes, at sende tre Commissairer til Otaheiti, for der paa Stedet at anstille en Undersøgelse om de Begivenheder som havde foraarsaget Dronning Pomares Afsættelse og Pritchards Arrestering. Den engelske Gesandt havde imidlertid faaet den Erklæring af Hr. Guizot, at skulde Uretten være beviisligen paa de franske Autoriteters Side, saa skulde Satisfactionen, for saavidt den lod sig forene med den franske Nationalære, ikke udeblive."