Corsaren, 1842-09-02
Æslets Naturhistorie, en Forelæsning. (Sluttet.) Vi komme nu til at betragte den Nytte, Æslet gjør. Fra alle Sider bliver det os beskrevet som et overordenlig nyttigt Dyr. Jkke alene dets Arbeide, men ogsaa Alt, hvad der er paa det, kan bruges, blot med Undtagelse af Kjødet. Æielsmælk er et særdeles virksomt Middel imod Svindsot, Huden bliver i Orienten anvendt til Forfærdigelsen af Pergament og det berømte Sagri-Læder o s. v. Jmidlertid gives der dog ogsaa Æsler i Mængde, som ikke engang gjøre den Nytte, at deres Hud kan bruges til Skind eller Vergament. Af deres Tykhudethed lader sig let slutte, at ethvert Forfog vilde mislykkes, hvis en af hine Finantsmænd, der saa gjerne skjære brede Remme af deres Medskabningers Hud, skulde bringe det paa Bane. - Jfølge Buffon forfærdigede de Gamle Fløiter af Æslets Been, som de fandt mere tonende end Been af andre Dyr. Mange Æsler have dog saa liden Tonesands, at selv deres Knokler ikke kunne bruges til Musik. Man har iøvrigt ikke saa ganske Ret, naar *) I disse Arrester densidde ogsaa de Soldater, der for Tyveri eller deslige blive dømte til Vand og Brød. man uden Undtagelse beklager Æslerne formedelst den slette Behandling, der skal vederfares dem, idet de ere udsatte for slettænkende Bønders Plumphed og Ondskab. Thi jeg tiltroer mig at kunne bevise, at Antallet af de Æsler, der blive mishandlede af Bønder og Tjenestethende, ikke er større end de Bønders og simple Folks, som have lidt Spark og Puf af Æsler, der tilfældig have faaet Magt over dem. - Efter at vi nu have betragtet Æslerne i Almindelighed, ville vi dog ogsaa undersøge enkelte Arter af samme, der, saavidt vides, endnu ikke ere blevne behandlede af nogen Naturforsker. De grove Æsler ere bekjendte. Grovheden er overhovedet et Særkjende for de fleste Æsler, og man kan godt opstille den Sætning: Jo større Æsel (o. jo mere reen Æselsnaturen er), desto større Grovhed. Nøie til denne Classe slutter sig de stolte Æsler. Disse ere grove af Stolthed, og derefter ere de igjen stolte af deres Grovhed. En tredie Art af Æsler ere de alvorlige. Æslet er overhovedet et alvorsfuldt Væst, og forsaavidt finder den Schlegelske Desinition af Mennesket Anvendelse paa Æslet. Mange Æsler bære dog deres Byrder og Pakker med en saa alvorlig Embedsmine, at man let kunde blive forledet til at ansee dem for Mere end ganske almindelige Pakæsler, især naar de istedetfor Sække bære en Pakke Documenter, eller de ere prydede med en Varyk paa Hovedet eller med en Pen bag Øret. Denne Alvor er bleven dem saaledes til en anden Natur, at den kun bliver mildnet ved Synet af en smuk Aseninde, i hvilket Tilfælde den da forvandles til et fornøiet Griin. Thi Latteren ansee de for at være under deres Æselsværdighed, og de vilde ikke lee med, om end, for at tale med Shakespeare, en Cato svor, at Spøgen var en Latter værd. I deres alvorsfulde Æsels-Jndbildning ansee de Enhver, der leer, for en Nar, og Enhver, der fremkalder Latter, for en Gjøgler, uden at betænke, at det er netop dem selv, der give de Lattermilde det meste Stof til Latter. Endnu gives der et fjerde Slags Æsler, nemlig de betænkelige. Der gives dem, som af lutter Betænkelighed, Omsigtighed" og Hensyn ere ganske overforsigtige og næppe vove at gjøre et Skridt fremad. Det sophistiske Æsel, der med sin Betænkelighed vaklede imellem to Bundter Hø og ikke kunde bestemme sig til, hvilket af begge det skulde æde først, er et fortræffeligt Exempel paa tusinde andre Æsler af denne Art.