Berlingske Tidende, 1836-08-06
Naar man i Danmark seer Hoveriforeninger, som bestemme 225 Spand- og Gangdage aarligt Arbejde af en Bondegaard, saa er dette i sig selv en svær Afgivt, fordi den maa andrage over 100 Rbd., men da denne Byrde ei kan præsteres uafhængigt af Bondens Agerbrug, saa har en saadan Bonde aldrig Fred til sit eget Arbejde, og at dette altsaa maa blive slet, er en absolut Følge, og Herregaarden kan umulig oprette alt det Tab, som et saadant Hovetigods tilføjes ved Behandlingen af Bøndernes egne Jorder. Ethvert velindrettet Agerbrug har til enhver Tid selv Arbeider der, ej taale Afbrydelse, og Hoveribonden kan er fremme disse jevnsides Hoveriets Forrettelse; thi herved vil til visse Tider udfordres en Arbejdskraft, der ej kan tilveiebringes under de bestaaende Forhold, uden til andre Aarstider at overlæsses med en ødelæggende Arbejdskraft, Hoveribonden, lader da alt det ligge, som han ey kan reise, og hvad der mest savnes hos ham er, foruden den saa overordentlig virkende Jordforbedring ved Mergling og Vandafledninger, Hovedbetingelsen for ethvert kraftigt Jordbrug, Staldfødring, der giver Agerbrugeren Midler til temmelig nøjagtig at bestemme sine Producters Mangfoldighed, formedelst den dermed erhvervende fulde Gjødningskraft, men Staldfødringen kan ej bestaae ved Siden af Hoveripligten; thi Erfaringen viser noksom, at Staldfodring kræver en opmærksom Røgt, og dette kan Hoveribonden ikke have Lejlighed til. Han undlader da Staldfødringen, hvorved hans Gjødningskraft altid er for svag. Han maa saae Jorden saa yderlig som mulig, for at holde Skatter og Afgivter fra sig saalænge, som mulig og saa igjen søge Jordens Beqvemhed for Sæd i lang Hvile. Af en almindelig Hoverigaard paa 60 Tdr. Land hviler næsten det Halve, og naar han ingen Eng har, som hyppigst er Tilfældet, avler han ti til tolv Læs Hø, og Resten bringes til Græsning hvor syv til otte Heste og lige saamange Køer, samt en Snees Faar og lige saamange Gjæs sultfødes om Sommeren; og seer Bonden nu efter Jndtægten af sin Gaard Sjellændernes Lammehandel er særegen for denne Provinds – saa kommer det an paa Kornet, og hvor langt rækker dette i Almindelighed, og hvor usikker erikke denne Jndtægt mange Gange, Nu til Sammenligning den hoverifrie Bonde, hos hvem Sandsen for et kraftigt Agerbrug er vakt, og som hist og her øines, især i Jylland. Han mergler sin Jord og formerer sin Gjødning, der hjelper ham til, foruden Afsavn for hans Brakmark, at have en gjødet Mark med Staldfodringsurter, samt Kløvermarker, der ere udlagte i kraftfuld Stand. Dette gjør, at Fri bonden, foruden at have samme Besætning som Hoveri bonden, allermindst har et Overskud af 100 til 150 Læs Kløver eller Staldfødringsarter; og hvad enten man anslaaer samme til Penge eller derfor beregner et forhøjet Hold af Køer, i det mindste om Sommeren af otte Stykker, foruden to Stkr. for det mindre Hestehold, saa har Fribonden en Jndtægt af i det mindste 150 Rbd. mere end Hoveribonden, foruden at han i den større Mængde Hø som Vinterfoder besparer megen Sæd til sine Heste, og kan holde den øvrige Besætning i en kraftfuld Stand Vinteren over, hvilket er saare vigtigt med Hensyn til Køers Melkerighed om Sommeren. Er det nu saa, at Hoveriets Frigivelse saaledes frembringer en fuldkommen Benyttelse af Jordens Kræfter, og at dennes Resultat er saa betydeligt som forommeldt hvilket enhver tænkende Landmand vil billige saa maa det ikke alene ansees for et vigtigt Ønske, at Godsejeren hæver Hoveriet in natura, men Samfundets Vel synes at fordre det, i Særdeleshed paa saadanne Godser, hvor Bønderne kan skjønnes at ville benytte Hoverifriheden til en bedre Agerdyrkningsmaade, og hvor Godsejeren altsaa denne eller i Bøndernes occonomiske Forfatning har den behørige Sikkerhed for Hoveri-Afgivtens Betaling, uden hvilket naturligviis ingen Hoverifrihed kan være at tænke paa, da Godejeren skal være aldeles skadesløs.