Den Vest-Sjællandske Avis, 1820-12-12
den Vest- Siællandske Avis, eller: Ugeblad. Slagelse. den. landske Historie. uden- og inden vigtigste Nyeheder. Dagens Redigeret af Pastor og Ribber Bastholm. Trykt og forlagt af Peter Magnus. 5te med Kongl. allernaadigst Tilladelse, at forsendes med Brevposten til Danmark og Hertugdømmene. Biedrag til Dronningen af Englands tidligere Historie (efter Engelske Beretninger.) Caroline Amalie Elisabeth, født den 7de Mai 1766, er en Datter af den som Feldtherre berømte Hertug af Brunsvig Wolfenbüttel, som blev dødelig saaret i Slaget ved Auerstadt. Det bliver almindelig paastaaet: at Prindsesse Caroline, i den Alder, hvori Lidenskaberne ofte vildlede et ungt Hierte, havde fortrinlig udmærket en Jrlandsk Adelsmand ved hendes Faders Hof, som havde ledsaget ham paa hans Feldtog og var bleven underviist af ham i Krigskonsten. Det hedder videre at hun henrevet af uimodstaaelige Følelser, og efter mangehaande Bestræbelser for at overvinde sin Svaghed, ikke havde kunne skiule hendes Hemmelighed for den, som aldrig burde have erfaret den, og at de havde forbundet sig til hinanden ved en høitidelig Eed. Det skeete paa den Tid, da Kong Georg den 11 var betænkt paa af formæle Prindsen af Vallis. Denne skal, som det almindelig bliver staastaaet, kun ved det Løfte, have forpligtet sig til at opfylde sin Faders Ønske, at en nye af ham opdynget Gield, der som bekiendt allerede ofte havde været Tilfældet, skulde blive betalt. For at treffe et værdigt Valg, overdrog Prindsen af Vallis en troe Agent at bereise Tydsklands Protestantiske Hoffer, og at tilsende ham Tirsdagen, den 12. December 1820. Prindsessernes Portraiter, som ved deres Fødsel vare competente til at blive formælede med Storbrittanniens formodentlige Thronarving. Prindsens Agent udmærkede frem for alle Prindsesse Caroline af Brunsvig, som syntes ham at forene alle Fuldkommenheder, Skiønhed, Forstand og behagelige Talenter. Han skrev dette til London, og erholdt snart den udtrykkelige Commission, at foredrage disse Anliggender for Hertugen af Brunsvig; – Forslaget blev modtaget med Glæde, og meddeelt Prindsessen af hendes Fader. Der blev i den Tid talt meget om den indvortes Kamp, som Prindsessen havde at udholde, førend hun formaaede at give efter for Hs. Durchl. Faders Ønske, men da de authentiske Beviser kunne vanskeligt nogensinde tilveiebringes herover, saa anføres blot her, at det endelige Samtykke blev givet; Hertugens gunstige Svar ankom til Cabinettet i St. James og Notificationen til de udenlandske Hoffer paafulgte med de sædvanlige Ceremonier. Snart ankom Prindsen af Vallis Capellan til Brunsvig, for at forestaae Prindsessens Underviisning. Hans Nærværelse skal paa den Tid ikke have gjort noget behageligt Jndtryk paa Prindsessen. Da han en Dag vilde forsøge sin Magt over hendes Gemyt, som han tænkte sig svagt og frygtsomt, forestillede han hende, at hun for udelukkende at studere Bibelen, ikke meere maatte læse Popes Digte. Prindsessen gav ham følgende kraftfulde Svar: "Jeg var just beskjæftiget med den 3die Sang af Forsøget over Menneskene. Skulde de vel kunne finde noget un foralsk i den Jntet kan være mere religiøst og opbyggeligt end en Bog, som altid viser os Skaberen, som han beredt til at virke Godt og som priser hans Almagt kun med Hensyn til hans Godhed imod hans Skabninger. Hvilken Taknemmelighed maae ikke disse ophøiede Tanker indflyde os, Er det ikke bedre at føle saaledes, end at bedømme Tingene overfladisk og af see Verden regieret af en Magt som vil det Onde, Pope viser os en Gud, som tillader os at bruge vor Fornuft og Frihed, og forlanger ingen anden Hylding af os end disse indgyde os; den hellige Skrift lover ikke heller andet. De tillade mig derfore at dyrke Gud paa min Maade, og bland Dem ikke for Fremtiden i de fromme Begreber, hvortil jeg har vant mig fra min Barndom." Prinsessens tidligere sværmeriske Følelser forstærkede sig i Forhold til de Bestræbelser, som man anvendte paa allene at beskiæftige hende med Prindsen af Vallis, og at forestille ham for hende under de skiønneste billeder. Man paastaaer, at hun flygtede fra sin Faders Pallast, for at opsøge sig en skiult Askrog paa Jorden, hvori hun kunde leve med den Ægtefælle, som hun havde udvalgt sig. Men hun skal igien være bleven indhentet, og endelig have overgivet sig til sin Skjebne, for at frelse sin Bortførers Liv. Under disse Omstændigheder ankom Grevinde Jersen til det Brunsvigske, som befad Prindsen af Vallis heele Fortroelighed. Dagen til Afreisen blev bestemt, den frembrød, og Prinsessen forlod sit Fædreneland. – Den Kongl. Jagd paa hvilken Overfarten skeete, blev commanderet af Capt. Pole. Denne fortienstfulde Officeer vaagede bestandig hos hende, og for at fordrive den lange Nat, talte han med hende med megen Forstand om Krig, Handel og Skibsfart. Hvor langt var han dengang fra at abne, at Had og Jalousie, vilde heraf tage en Leilighed, til at forgifte de reneste Hensigter. - Man naaede endelig de Engelske Kyster og Prindsessen steeg i Land i Green vich. Prinsen af Vallis var munter, han elskede Pragt og Glands; Prinsessen var melankolsk, og simpel i sin Levemaade. Han foredrog Staden, og dens Tummel for alt andet; Hun elskede Jndgetogenhed og Landlivet med Lidenskab; Prindsen, var vant til at jage efter Adspredelse og Fornøielse. Hun viiste den største Modbydelighed foren saadan Levemaade. Saaledes var disse Ægtefolks Characteer. – Deres første Sammenkomst havde det Egne ved sig, at Prindsessen kun med Taarer besvarede Prindsens galante og behagelige Tiltale. Det lader sig ikke nægte, at Prinsen var skabt til at indgyde Kierlighed; hans Manerer og hans Udvortes udmærkede ham frem for alle Mænd ved Hoffet paa den fordeelagtigste Maade. Han var vant til ikke at forefinde nogen Hindring; alle Hierter kom ham imøde. Han troede ikke at behøve store Anstrængelser for at vinde en Prindsesses Hierte, som var bestemt til at være hans Gemahlinde. Dette var hans første Vildfarelse. Formælingen blev endelig fuldbyrdet med store Glædesbeviisninger. - Allerede om Morgenen, efter Brylluppet udbrød Misforstaaelsen, og man paastaaer, at fra dette Øieblik af blev den Aftale gjort imellem disse unge Ægtefolk, at de ville leve paa en Fod med hinanden som intime Venner, og at de ville iagttage det ægteskabelige Decorum og omhyggelig skiule deres Misforstaaelse og Aarsagen dertil. Denne Hemmelighed undgik imidlertid ikke Lady Jersens skarpe Blik, som gav Underretning derom til Dronningen. Hun lod sin Misfornøielse udbryde og udviiste den dybeste Foragt imod den ulykkelige Prindsesse. En Reise til Brighton gav hendes Fiender Anledning til at forfølge hende. Lady Jersey havde sørget for at Capitain Pole blev indbudet til denne Reise; Prinsessen modtog ham med en færdeles Fornøielse. Prinsen foreslog en Spadseretour ved Havet; da man ville bryde op tilbød han Prinsessen sin Arm, men hun erklærede, at Capitain Pole skulde være hendes Cavaleer, og modtog ogsaa virkelig hans Arm og mærkede først henrevet af den behagelige Samtale sildig, at hun var bleven skilt fra sine Damer og at hun var bleven allene med Capitainen. Uroelig derover fordobblede hun sine Skridt, men ankom dog først meget sildigere end Prinsen til Pavillon net. Dagen derpaa modtog Prinsen en anonym Billet, som han meddeelte Prinsessen; den var af følgende Jndhold: "Er De ikke forbauset over de Fortrin som Deres Gemahlinde har viist imod Capitain Pole, spørg Grevinden og de andre Damer af hendes Følge derom, saa vil de erfare, at det ikke er den første Gang, at hun har tilbragt en Aften med ham 16te a 1ste, forespørg Dem. Prindsessen læste denne billet med Fortørnelse og spurgte ham om han virkelig havde erkyndiget sig derom. "Ja vist nok, svarede han, og Resultatet af mine Undersøgelser er, at vi maae adskille os. Jeg kunde pardonere Dem deres Tilbøielighed, for en usling; men en Kone, som ikke veed at treffe Valg eller Forskiel ved sine Elskovs Handlinger, skal ikke bære mit Navn eller nyde mit Huses Beskyttelse for at bedække sit slette Forhold. Ved disse haarde Ord faldt Prinsessen i Afmagt og snart derpaa blev Adskillelsen besluttet. Bagtalelse og skammelige Beskyldninger mod Prinsessen tiltog med hver Dag og i denne sørgelige Tilstand fødte hun Prinsesse Charlotte, to Maaneder derefter blev Adskillelsen fuldkommen bragt i Stand ved de tilstrækkelig bekiendte Breve imellem Lord Cholmondele, Prinsessen af Wallis og hendes Ge Prinsessen af Wallis begav sig nu mahl. til sit Lystslot Blackheat i Devonschire, hvor hun gandske opoffrede sig til at opdrage sin Datter. Saaledes hengik flere Aar, og hendes Gemahl syntes gandske at have forglemt vende og hendes Datter, da han engang uventet ankom i Haven ved Blackheat; der overraskede han Prinsessen, som sad eensom ved en Busk, og Barnet som legede med hendes lange og nedhængende Haarlokker. Prinsen blev rørt; der paafulgte en øieblikkelig Udsonelse, som lovede, at den giensidige Tillid skulde faae en lang Barighed. Allerede talte man om at Prinsessen skulde vende tilbage til Hoffet, allerede havde Prindsen opgivet sine andre Forbindelser, som kun vare til Qval for ham, da Hadet paa nye blev opvakt. (Alt dette passerede i Aaret Prinsessen havde i Eensomhed skrevet til sin Moder, og i et af sine Breve givet sit saarede Hierte Luft ved Skildringer over sine Fiender, som ikke vare smigrende for dem. Disse Breve bleve opfangede og overleverede til den gamle Dronning af England; hvorved hun blev bevæget til offentlig at erklære sig imod Prinsessen. En hadefuld Beskyldning blev angivet som Grund til Dronningens Modbydelighed for en Udsoning. Den gik ikke ud paa mindre end at Prinsessen skulde have født til Verden et Barn udenfor Ægteskabet. Anklagerinden var Lady Jersey, som Fader til Barnet blev Capitain Manby angivet. Gemytterne bleve ophidsede, Prinsesse Charlotte blev revet udaf Moderens Arme, førend der endnu var anstillet nogen Undersøgelse. Sir og Lady Douglas traadte frem som Vidner imod Prinsessen. Der blev beviist at Capiain Manby havde oftere besøgt Prindsessen i Slottet ved Blackheat, og at et ungt Barn William Billi Austin levede hos hende og blev inderlig elsket af hende; men den lille Austin er en foregiven Søn af en fattig Tømmermand i Deptford og var bleven overleveret hende af en agtværdig Dame, og Capitain Manby var indført hos hende af Hertugen af Brunsvigs Gesandt.