Berlingske Tidende, 1795-01-23
Paris, den 29de December. Den 24de December blev der berettet Lonventen, at General og Jngenieur Marescot, som ved de vigtigst Belenringer i det sidste Felttog dirigerte Genivæsenet stod ud naa Grund paa de Udvandredes Liste. Samme derretterte derpaa, at Marescots og hans Families Navne strax skulde stryges ud af Listen, og deres Godser gives dem tilbage. Noe Pointe forestillede Frankrigs nærværende Forfornin som betænkelig, han protesterte vil imod, at han billigede visse Mænds Opførsel, som under Navn af Patrioter havde ud market sig ved gruelige Handlinger; men han troede dog, at alle gamle Patrioter fra 1789 bleve nu i Forfølgelsen af Aristorratiet mishandlede, og at Royaliemen og Moderatismen gik i Svang; han kunde i det mindste ikke fæste Troe til de nye Kiøbmænds Patriotieme o. s. v. Man klappede i Hanterne, pred bemand, og raabte stærkt: Bevol, Brave, Noel blev ved og advarede Conventen for den Fare, som dens nærværende Sorgiøshed, stillede den blot for. Til Slutning foreslog han en string Fuldbyrdelse af det gamle Decre af 17de September 1793 mod forvægtige Personer. Borvillon dadlede meget Roel, fordi han nu aalede imod Handelen, da man søgte at ophie deden igien. Legendre af Paris sagde: Man kan vor egent det og dog være Skurkernes Nar; Noel er i denne Forfatning. Man vil have Spliid og Uorden, og jeg maaner hermed hine 3 Mennesker, som jeg allerede engang har nævnet; disse ere de, som foranledige her ved Jntriquet og Ondskab alle farlige Forslag. Troe ikke at disse Personer, som blandt Facobinerne prædikede Oprør mod Conventen, nu ere roelige. Nei, endnu bestandig ere de i Berøgelse, og jeg skal bestandig bevidne min forundringlover, at disse Person gaae tiltraffede, da dog de arme Dievle, som bleve misbrug re af dem, sidde i Fængsel. Taxt Decretet blev derpaa efter Legendes Forslag ophævet. - Folkerepræsentanten Blu tel, som i nogle Søehavne har havt Forretninger, meldte den 25de, at Folkets Tankemaade var god, og alle vare velerfreds med Blodsystemmets Afskaffelse. Rovere forelæste herpaa et Brev, hvori det heder, at 60000 Mand skulle med det første opstaae for Jacobinerne. Her blev en stor Allarm og Skrigen, og Brevene bleve overleverte til de forenede Comissioner. Den 26de gav Krigscommissionen tilkiende at det formedelst de mange Tyverier og Mord, som bleve begaaede, var nødvendigt, at formeere endarmeriet saavel i Paris, som den omliggende Egn. Clauzel føiede til, at man vidste, at blodtørstige og ondskabsfulde Mennesker, som det gjorde Ondt at de ikke meere kunde herske, sendte deres Emissarier i den omliggende Egn for at afværge Levnetsmidlernes Ankomst. Gendarmeriets Formerelse, skreg Clauzel, er til Republikens Redning nødvendig. - Herpaa udlod han sig angaaende de af Licontre anklagede Repræsentanter, talede om en Depareret, som han dog holdte forført, der, da han gik fra Jacobinerklabben, stak sin rede Hus i Lommen, og sagde offentlig i Thuillerie=Haven: At en Million Offre vare endnu fornødne, i Fald Gouvernementet skulde komme i Gang. Navn ham, skreeg man, Han sidder, sagde Claueel, ved Siden af de 3 Sturker, som Lecoistre har tagen Masken af; det er Armenonville; men jeg igientager det, at jeg holder ham mere for forført, end for barbarisk. Han afskildrede herpaa de Forbrydelser, som Barrere, Collot d'Her bois og Billand de Varennes have gjort sig skyldige i, og forlangte her paa, at Commissionerne skulde i Dag aflægge deres Beretninger om disse Personer, og Revolutionsretten ogsaa i Dag, med Rdelukkelse af alle Edsvorne i den sidste Ret, blive fornyet. Nogle Medlemmer forlangte, at Clauzels Tale skulde trykkes; men Dubem satte sig derimod. J burde sagde han, aldeles ikke have taalt, at denne Tale blev holdt; thi eders Commissioner beskjæftige sig Dag og Nat med Anklagelsen. J udgjøre en Anklagelsesret, J maa være uden Lidenskaber, og man taler dog blot for at have Jndflydelse paa Eder; men af hvad ulykkelig Hændelse kommer det, at man alletider lader Anklageren tale, og ikke de Anklagede? Jeg veed ikke af andet end Retfærdighed, og denne vil jeg endog med mit Livs Fare haandhæve. Hvorfor har Clauzel, som jeg holder som en insom Angiver, ja hvorfor har han anklaget mig, som den, der stod i Correspondence med de Udvandrede? Dersom han ikke beviser, hvad han har foregivet, saa my der sig ham. (Her blev Allarmen stærkere.,Et Medlem sprang op paa Talerstolen. Hvad, skreeg han I ere endnu ikke trætte af at myrde Folket? J understaae Eder endnu at sige, at J ville myrde Eders Colleger. J have myrdet nok af Folkets Repræsentantere men J Kulle ikke dræbeflere. Jeg forlanger, at Morderen Dühem bliver sat i Abbediet 3 Maaneder. - Dühem forlangte at svare. Ja, sagde han, naar man hver Dag myrder Eder moraliter, naar man hver Dag forlanger Retfærdighed, naar man hver Dag bliver traadt i Skarnet, og intet Middel kan erholde til sin Retsær diggiørelse, saa er man beføiet til at sige, man vil myrde. Fra alle Sider blev derpaa skreget: Til Abbediet med ham, Præsidenten lod vorere; men, medens dette skede, skreeg Le contre: Man vil lade Conventen forgribe sig; man vil endnu engang bedrage den, paa det at det Rygte skal troes, som disse Skurke udspredte, at man vil styrte endnu et stort Antal Deputerte, da man dog kun vil straffe dem, som hele Frankrig kiender. J Stedet for det Forslag, at sende Dubem til Abbediet, forlanger jeg, at der skrides til Dagens Forretninger; man maae foragte hans Udtryk, og vi maae beskieftige os med, at lade Folket vederfares Ret. Bourdon de "Oise var bedrøvet over det forefaldne Operin. Han troede, at det ikke skulde være forefaldet, dersom Conventen havde haandhævet den vise Forordning om Nationairepræsentationens Garantie, paa den ene Side skulde man ikke have hørt en Tale, som opvakte Lidenskaberne, og paa den anden Side ikke saa grove og uoverlagte Udtryk; han forlangte, at man fremfor alt skulde stride til Dagens Forretninger, hvilket da ogsaa skede. - Velfærdscommissionen bebudede, at endeel af Arsenalet i Landau var fløiet i Luften, hvorved nogle hosliggende Huse vare blevne beskadigede. To til Arsenalet hørende Magasiner havde, uden at man kan begribe det, aldeles ikke lidt noget. Om denne Ulykke var kommen af Forræderie eller Uforsigtighed, vidste man ikke. Antaller paa de Personer, som ere omkomne derved, er ikke saa stort, som man frygtede. Conventen decreterte, at er Deputeret skulde sendes til Landan for at undersøge Dagen og understøtte de derved skadelidte Mennesker.