Den Vest-Sjællandske Avis, 1820-05-27
Den 9de Mai fremkom Hr. Wood med et Forslag i Underhuset om at nedsætte en hemmelig Committee, for at undersøge Edvards Forhold, thi da Retfærdigheden var ham nægtet af Lord Sidmouth, saa faae han sig nødsaget til at foredrage Sagen for Parlamentet. Naar Huset vilde bevilge, at en Committee blev nedsat, saa trøstede han sig til at beviise, at Edvards er Stifteren til Sammenrottelsen i Catostrædet; han havde i 5 Aar havt et opmærksomt Øie paa ham, og skildrede nu hans hele Levnet. Nogle Dage førend Conspirationen skulde udbryde havde Edvards taget Thistlevood med sig hen til Harrison; da Thistlevood og Flugten efter at Plonen var mislykkedes, eftersporede Edvards hans Opholdsted; men han angav det ikke strax; men først efterat de 1000 Pund Sterling vare udsatte paa Thistlevoods Paagribelse, da blev dennes Opholdsted paa engang opdaget; en halv Time førend han forraadte Thistlevood var han gaaet hen til dennes Kone, og sagt til hende, at hendes Mand var i Sikkerhed. Hr. Wood oplæste derpaa Udtog af Vidnesbyrd, som vare ham overgivne om Edvards Forræderie, og af hvilke det giver sig til kiende, at Edvard havde søgt at overtale flere Personer til at giøre et morderisk Anfald paa Ministrenes Liv, og han sagde, at disse Angiver vare villige til at gientage deres Udsagn, naar de bleve fremkaldte, hvorfore han paa nye anholdt om, at en Committee maatte blive udnævnet for at un Sir Robert Wilson, dersøge denne Sag. yttrede derpaa, at han haabede, at Ministrene ikke vilde have noget imod Hr. Woods Forslag at indvende, da de derved fik Leilighed til at befrie sig fra den Mistanke, at de havde staaet i nogen Forbindelse med Edvard, og dette saameget mere, som de ikke havde ladet ham fremstaae som Vidne ved det sidste Forhør. – Men Hr. Bankes erklærede sig ivrig imod dette Forslag, sagde, at alle de Personer, som havde anklaget Edvards vare Mennesker, som ikke vare bedre end de øvrige Deeltagere. i Conspirationen i Catostrædet, og at deres Anklage saae ud som en aftalt Conspiration mod Edvards; desuden var der ingen Grund til at lade Huset sammentræbe for at undersøge denne Sag, den havde ikke en saa forfærdelig Hast, at man havde nødigt at afbryde Retten i dens sædvanlige Gang Den bekiendte Hr. Hobhouse, som for sine Fornærmelser imod Parlamentet havde været arresteret, og hans Ven Sir Francis Vurdett reiste sig nu for at understøtte Hr. Woods Forslag; Hobhouse begyndte sin Tale med nogle Undskyldninger i Anledning af det Forhold hvori han nyelig havde staaet til Huset, og udlod sig med megen Beskedenhed; men Burdett talte haardt imod Ministerne og saade, at de, som holdt Spioner vare ligesaa slette som Spionerne selv, (man loe under hele hans Tale) Burdet besværede sig over denne Latter; men Ministeren Canning reiste sig nu og demonstrerede at Ufornuft indbød stærkere til Latter end Vittighed, og han forøgede Husets Latter ved paa en farcastisk Maade at giennemgaae Burdetts Tale; derpaa tog han Sagen fra den alvorlige Side, og viste hvor nødvendigt det er for en Regiering, at betiene sig af Spioner for at arbeide mod Forbryde sen, og at det er en beklagelig men en uundgaaelig Følge af den Nødvendighed at den maae holde Spioner, at disse kunne imellem gaae videre end de burde; endelig angreb han Hr. Wood med megen Bitterhed, dadlede ham for at han havde indladt sig i en Samtale med Thistlevood kort for hans Henrettelse; viiste at Lord Sidmouth ikke havde nødigt at indlade sig paa Hr. Woods Anklage, og endte med de Ord, upaatvivlelig ere Lordmajorer og Aldermen store Folk; men Statssecretairerne ere ikke deres Tienere. Jeg maae virkelig bede den værdige Aldermann om, at betræde den sædvanlige Nettens Vei; han maae drive sin Hest ind paa samme Landeveie som andres.