Norske Intelligenssedler, 1772-05-06
som MATERIALFORVALTER- - den 22de October 17734, som AUTIONSFORVALTER- - den 21de October 1735, som OBERBERGAMTS-ASSESSOR den 1te September 1738, som BERG-RAAD: . . . - - - - - den 1te November 1760. Giennem Livets Spejl. gienlyser hans Oprigtighed udi et retskaffent Væsen, hvis Vaabenholdere vare RET og BILEICHEp; Misundelse og Efterstræbelse ey hans Siæls Kiendemærker, mindre Steen og Bolt paa hans Hierte. Glad over andres Tarv, fornøyet med sin egen, uden Overmod og Vellyst, vindskibelig erhvervet, forsynlig forvalted. ved Raad og Medhielp, af en i 35 Aar elsket og højtæret ASTEEElHøyædle og Velbyrdige Frue MARGRETHE ELISABETANGELL. velsignende din Fliid og Forsorg med 3 av 9 Adkoms Frugter, takkende for de paa Livets Bredd under Døden, over DEM udstönnede Velsignelser, som Dr til Erkiendtlighed igien udaander om en salig Hvile over din Siæl og dit Støv for all din tærende Anger over dit Livs og Velfærds Vrag paa Haabets Anker, Din udste Velsignelse trives med Held og Lykke paa din Askoms Stige. Gravstikken, som paa dette Skildt var Ærbødigheds og Erkiendtligheds Tunge, bør, om det var mueligt, ikke rustne, førend Steenen veltes af din Gravs Dör, og det ævige Ephataaf heele Verdens Grav opvækker disse Been, hvis henfarne Aand, og jordiske Deel, være, endnu engang! i Tids og Evigheds Fylde Velsignet, Velsignet! KONSSBERS H: LANGE. den April 1772. aske-Tanker, i Ærindring af Skaberens Seyer rige Opstandelse. Mon Kirken borte var, før En os Han begyndte, Og J Esu Blod og Død for Alle frit forkyndte? Mon Prædikanten, som først Blodet viiste frem, Da Klædningen blev gjort, ey viiste Vunder fem? Hvor var vel Kirken i de Fyrretyve Dage? Mon Jødens Paaske-Fæst da Herren meer behage, Med Præparation, udvortes Pral og Bram End der, hvor J Esus var, og bragte Freden framAkl Ney, men J Esus har kun med Sig Himmel-Glæde; Og, hvor Han ikke er, der maa Johannes græde, Om der end lutter Fryd, ja Glæde-Skraal og Skrig J Luften hørtes, var det Dødens fæle Lig. De Tempel-Tienesten dog observerer nøye, Men Tempel-Herren de bortkaster reent af Øye, Det Allerhelligste, som De til Offer gir, Med de ureene Dyr af Herren regnet blir. Elias seer sig om, Han staaer som gandske Ene, J sine Tanker, men Gud andet dog monn mene: Syv Tusinde Jeg har, som Baal dog dyrker ey, Men i Elig Aand gaaer Sallighedens Vey. Det varer til en Tid, at Gud taalmodig taaler, Og ikke gandske fuld den Vredes Skieppe maaler, For Mund-Religion; Men kommer det dertil, At J Esus stødes ud; strax bruges andet Spil Mon andre Lande ey af Samme har floreret, At Herrens Tempel De har noksom honoreret, Nu er der bare Mørk, thi Evangelium Om J Esu Blod og Død, der fik ey Sted og Rum. Men, naar Beskyttelse det fik i andre Lande, Strax samme Stæder og Selv Herren monne vande, Som en Kaalhave skiøn, der fuld af Væxter stod; Hvad gav Velsignelsen, Det gjorde Jesu Blod, Saa glæd dig, Norge, da, Dig Seyer-Herren fryder, Du Evangelium jo offentligen nyder; Her ingen Fare er, hav Jesu Vunder kiær, Den Han paa Thronen nu som Ridder-Orden bær. Plerophoria her sig viser, at Du under Den Paaske-Tidende, som Seyer dig forkynder, Hvad, gaaer Det Dig da and, jo den tilhører Dig! Trods Antichristen, ja Trods Satan! pakke dig! Slig Troens Fyrighed ey bar Jndbildning kalde, At du paa denne Grund dig regner blandt Udvalde; Det og Jndbildning er, thi Jesu billede, Fra Fødsel indtil Død, du kand jo klarlig see. Slig Phantasie, slig Drøm, slig Aabenbaring giælder, Sædvane, Vedtægt, som til Jesu Kors sig hælder; Kom, Synden-Vind, og blæs, med Norden Vinden god Saa sejler Herrens Skib i Naadens Spille-Flod.