Den Vest-Sjællandske Avis, 1825-12-30
Ved Cap Havke vare de Vilde meget talrige, da de store Søer i denne Egn, som ere saa siskerige, giør det let for dem, at ernære sig Store Skarer af dem lode sig see paa Strandbredden, imedens deres Canoer paa Søerne ere ligeledes talrige. Om Morgenen øinede man deres Blus i alle Retninger; de syntes aabenlyst at skye os, og vi ønskede ikke heller at giøre deres videre Bekiendtskab. Vi havde nyelig opslaget vore Telte da et Antal af ubevæbnede Vilde lod sig see paa en Høi nær ved os, og iblandt dem en Kone og et Barn. Da de kom til os i Fred, saa bleve de ogsaa modtagne med Fred. De nærmede sig Teltene uden nogen Betænkelighed og i en Times Forløb steeg deres Antal til henimod 30, Mænd, Koner og Børn. Flere af disse Folk syntes at have været i Newcastle, og udviiste et venskabeligt og fredeligt Forhold. Vi anvendte alt hvad der stod i vor Magt for at vedligeholde denne gode Sindsstamning hos dem, ved at barbeere Mændene, klippe Børnenes Haar, og ved at forære dem saadanne Smaaeting, som vi kunde undvære; hvorved vi nærede det Haab, at vor Godhed imod dem skulde være andre til Fordeel, som under andre Omstændigheder kunne komme i deres Selskab. De vare saa langt fra at vise nogen Jalousie med Hensyn til deres Koner, at alle Omstændinheder tvertimod udviiste, at deres Gunstbeviisninger vare tilfals: desuagtet gjorde vi ingen Brug af denne Friched. Da de antændte deres Jld tæt op ved vore Telte, saa syntes de der at ville opslaae deres Natteqvarteer. Veiret syntes at true med Regn, og da de gik bort omtrent Kl. 10, saa forklarede man det deraf, at de manglede Lye for Veiret, og vi forventede en venskabelig Visit af dem den næste Morgen. Det var den 31te October om Morgenen; heele Natten igiennem havde det regnet indtil om Morgenstunden, og da Eb den var endnu ikke lav nok for at gaae rundt omkring Forbierget, saa vare vi ikke staaede saa tidlig op, som sædvanlig. Doct. Harris og Hr. Evans vare gaaede ud for at bade sig nær ved For bierget og omtrent 150 Alen fra Teltet. Hr. Evans havde allerede vadet sig og begyndte at klæde sig paa igien, da fire Jndfødte, som vi kiendte at ist og saa gode imod Da være dem, som vi ha 15de degenstilforn, de m. fant P. H. Haanden i den. at tale. var ne fra Klipsmed dem førend et Spyd, var kastet paa Hr. Frans. var løbet ned af, Klippen til Søen. og havde taget sin Flittigt under eltet Spidet traf tillykke, . 5. dans og han fulgte nu Doctorens Frember, og undslap ligeledes med Tabet af sine Klæder, ved den Allatin, som herved opkom, bleve de forfulgte, men de forsvandt Buskene paa Høien. Dette Forræderie forhobblede vor Forsigtighed, og da vor Stilling her var udsat for ders Angreb, saa besluttede jeg at passere Toppen af Høien med Hestene, en Vei, som jeg allerede havde havt i Sinde at undgaae formedelst dens Steilhed ved at oppellie Ebben. Der blev givet Ordre til at samle Hestene og marschere frem paa Veien. Jmedens dette skeete og jeg sad i Teltet med Doct. Harris og Hr. Evans og skrev paa denne Journal, saa blev en Hagel af Spyd skudt fra Høiden af ned mod Teltet, er af disse gik over min Skulder og ned Torden ved min Fod. De øvrige faldt nedlundt omkring Teltet, og iblandt Folkene, som blagde Bagagenes Orden; men dog ved Guds Forsyn uden altføre nogen Skade, Vihavde vel sat nogle Mænd udforvaltholde Vag paa Høien; mende Jndfødte viste sichsaa pludselig, og udkastede deres Spyd med en saa stor Hurtighed afde ikke fik Tid til at advare os, Fordenføre at sættes i Stand tillat trykke med Sikkerhed videre frem var det nødvendigt at rense Høien, som at man snart gjort til saasnart vi stege op af Høien at saa fattede de Post paa et Sted, som laae Hæn dog geve borte Virfortsatte nu vor Reise henimod 12 god Mile op af Strandbredden uden at blive foruroealiget, dai som Aftenen gjorde Holdt paa en og smal Odderafaaben Land, som bliver tilden Øe og naar det er høit Vandet Herrifandt vi os i Sikerhedsvi havde imidlertid neppslæsset af førend og Jndfødte saaes at ankommerfra den Side, hvor me Port Stephens ligger, og Vividste at den, Hob noe som havde viist sig saa forræderiskevargjustegaaet, siden Veisog vi formodede at disse Mænd, vare, afsendte for at lægge Mærke til hvorledes vi havde over Sinderat optage deres Opførsel og De syntes at havære ubevæbnede og enhver af dem holdt en Fisk i Veiret, som en venskabelig Gave til hos; men sanda de havde nærmet sig os paa 300 Favne saa standsede de, og lode sig ikke bevæge ved nogen Opmuntring fra vor Side til at komme mærmere men efter at have standset Nogle Minuter vendte de med den største Hurtighed langs med Standbredden tilbage til deres Kammerater, den 1ste November Afreistsbok livlig som Mor tenen, da Kl. 3 ankom vi til Port Stephens. De udfødte havde i et betydeligt Antal forfaret sig paa Skragningen af Strandbredden og vare bevæbnede; vi formodede at det var deres Hensigt, at kaste deres Spyd paa os fra Banken og Krattet naar vi passerede der forbie. Da Mænd bleve sendte forud for at jage dem fra Høien, saa trak de sig hurtigt tilbage og lode sig ikkelsee førend vi vare passerede forbie. De syntes at være ligesaa store Cusoner, som Forrædere; og jeg er overbeviist om, at al den Ulykke de anrette, reiser sig allene af en ilde anvendt Tillid til deres tilsyneladende venskabelige Sindelag. En enkelt Person er sikker paa at blive et Offerfor deres Plyndersyge. Tillæg af O'Hara the Histor Steen. South. Wales.