Københavns Adresseavis, 1767-10-21
Halle, den 7 October. De nyeste Breve fra de Kongelig Danske Herrer Missionairer i Tranqvebar, som ere daterede i October=Maaned 1766, melder, at de Christne Menigheder i bemeldte Aar ere blevne forøgede med 260 Personer, men Missionen har lidt et stort Forlig ved den yngste Missionairs, Hr. Peter Dames, tidlige Død, som paa en Reyse, han gjorde til Tanschaur, efterat han ved og i den der regierende Konges Residentz havde ofte med øyen synlig Indgang forkyndet Guds Ord, saligen fuldendte sit Løb, og bliver meget beklaget formedelst hans Troskab og Flid. Men Hr. Missionarius Schwartz, som ogsaa i dette Aar har opholdt sig i Tirutschinapalli, har havt den Glæde, første Pintzedag 1766, til offentlig Gudstieneste, at indvie, paa Engelsk, Tamulisk, Portugisisk og Tydske Sprog, den under hans Opsigt opbygte Christne Forsamlings Bygning, hvilken er bestemt saavel for den der værende Engelske Garnison, som og fornemmelig for de fra Herdenskabet nye omvendte Christne, og at kalde samme Christi Kirke. I de samtlige Skoler i Tranquebar ere 230, og i de fire Landskoler 500 Børn blevne underviste i den Christne Lærdom. Og det hele Missions=Verk er, efter den salige Hr. Dames Afgang, endnu blevet dirigeret af 6 Europæiske Missionarier, under hvilke 2 Landpræster og 32 Medhielpere, som af Nationens Folk ved Missionairernes Flid, ere blevne tilberedede til Missionens Tieneste, arbeyder i Kirken og Skolen. Men iblant forbemeldte 6 Missionarier er Hr. Schwartz, som var i Tirutschinapalli, med ind beregnet. Da nu det høyanseelige gudelige Selskab til Christi Kundskabs Befordring, i Engelland har glædet sig ved den besynderlige Indgang, som han har fundet sammesteds; saa har det søgt det høylovlige Missions=Collegium, i Dannemark, at overlade sig ham, for at tage ham i deres Tieneste, i det Tirutschinapalli staaer under Engelsk Skyts, paa det at han der som Engelsk Missionarius kunde fortsette Missions=Verket. Det høylovlige Danske Missions=Collegium, har herudi gjerne føyet samme Selskab, og tillige besluttet, i hans og den salige Hr. Dames Sted, at skikke 2 nye Kongelige Danske Missionarier til Tranquebar, som paa dets Forlangende atter ere blevne udvalgte af det herværende Veysenhuuses Anstalter, og ere afreyste den 1ste hujus til Kiøbenhavn, for at imodtage deres Vocationer og Jnstructioner. De tvende udvalgte ere den hidindtil værende duelige Jnspector ved den Latinske Skole, Hr. Johann Frederich König, og den velmeriterede Candidat, Hr. Friderich Wilhelm Leidemann. Cap Francois paa Øyen St. Domingo. I et Brev herfra af 23 Julii, heder det blandt andet: Nylig har jeg seet et Exempel paa Negernes Kundskab og Urternes Gift. En gammel Neger var bleven fortredelig og vreede paa min Kone, og overtalede hans Datter, som var Sygevarterske, til at forgive alle de Syge, som man betroede under hendes Opsigt. Tolv Sorte og min Kones Datter, bleve et Offer for hendes Hævn. Jeg selv vilde engang betiene mig af et Bad, og fandt derudi nogle Urter, som jeg ikke tog og deraf. Jeg kom fuld af Pletter ud af Bader. Dette Tilfælde opvakte nogen Mistanke hos mig. Jeg lod søge i den sorte Sygevarteerskes og hendes Faders Hytter, og man fandt endelig de giftige Urter, Pinebenken bragte dem snart til Bekiendelse. Jeg overgav dem som sædvanligt til de Sorte, for at brænde dem. Jeg var derved selv tilstæde. En ung Neger vilde binde den Gamles Been fast til Pælen, med hvilken han skulde brændes. Den gamle Neger rørte ham med Haanden paa Skinnebenet, hvorpaa den Unge gav et gresseligt Skrig af sig, faldt ned og kunde ikke reyse sig igien. Jeg er ikke lettroende, og begegnede den unge Sorte temmelig haardt, men fandt snart, at hans Been var overnaturlig koldt. Herpaa befalede jeg den Gamle, under Straf af en længer Marter at hielpe ham. Han gjorde det, Smerten ophørte, Benet fik sin naturlige Varme igien, og den unge sorte sprang afsted og undflyede med allerstørste Hastighed. Jeg er et øyensynligt Vidne til denne Begivenhed, i hvad endog Aarsagen maae være dertil. For mig er den ubegribelig; men jeg har haft den Ulykke at see derpaa, til min Roligheds fuldkomne, Forliis. Lyksalige ere de Folk i de Lande, hvor Snee og Jis bedekker Jorden, hvor man æder Havre=Brød, og hverken kiender Caffee, Sukker eller Forgift.