Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1839-12-13
J Løverdags havde Høiesteret Audients hos Hs. Maj. Kongen for ved dens Ordfører Hs Excellence Geheimeconferentsraad Bornemann at bringe dens Lykønskning i Anledning af Allerhøistsammes Tronbestigelse. – Umiddelbart derefter havde Advocaturen ved den nævnte Ret Audients i samme Anledning, Etatsraad Treschow holdt som Ordfører følgende Tale til Hs. Majestæt: Allernaadigste Konge! Kun Dage lere forløbne, siden Landet i sin Fyrste mistede en kjær, en alderstegen Fader, og det vil derfor ikke undre Deres Majestæt at finde os gjennemtrængte af Bedrøvelse af dyb Sorg. Det kjærligste Hjerte i Danmark har for Øieblikke siden ophørt at slaae, og skulde da ikke inderlig Beemod opfylde vort Bryst? Dog, naadigsle Herre! Vor Kongelige Fader er ikke død, han sover kun for snart at opvaagne til et nyt, til et herligere Liv, hvor han vil finde den fortjente Løn, for sit lange, sit møisommelige Dagværk, og vor Sorg er derfor heller ikke som Deres, der ei kjende Trøst! I Danmark døer Kongen aldrig, Majestæten lever, og idet vi, Lovens Tjenere, bringe Dem, allernaadigste Konge! vor Hylding og varme Lykønskning, skeer dette med levende Erkjendelse af, at ogsaa Deres Majestæt vil vorde en Fader for Deres Folk. De Kongelige Dyder, der have prydet den ædle Stamme, af hvilken Deres Majestæt er udsprungen, ere gaaede i Arv til Dem, og naar vi blandt disse fortrinligen udhæve Agtelse for Loven og Haandhævelse af Retfærdighed, saa er det fordi vi, som ere kaldte til at vaage over Begge, deri finde den fik kreste Borgen, for at vi med Held ville kunne rygte vort Kald Med Lov have Deres Majestæts høie Forfædre bygget Landet, og selv have de holdt Loven hellig; med vise og retfærdige Love vil Deres Majestæt bygge det, og Selv være den Første til at agte dem Danmarks Konger have fra den fjerne Oldtid selv paa Landets Thinge skiftet Ret blandt deres Undersaatter, og endnu vil Deres Majestæt i Deres egen ophøiede Person hævde Retfærdighedens og den høieste Domstoels Anseelse. Vi, Deres Majestæts ringe Tjenere, som daglig nyde den Lykke at henvende vor Tale til Deres Majestæt, vi vill deri finde en bestandig Opfordring til at anstrænge vore bedste Evner til den Retfærdigheds Tjeneste, som Deres Majestæt omhyggeligen vil haandhæve. Gud den Almægtige, give dertil Deres Majestæts Øie Lys, Deres Haand Kraft, og Himlens bedste Velsignelse, som vi af Hjertets Fylde skulle nedbede, vil vorde den retfærdigste og kjærligste Konges Løn."De Ord hvormed Etatsraad Thomsen dernæst i Landsover- samt Hof- og Stadsrettens Navn bragte Hs. Maj. Kongen dens Lykønskning, lyde saaledes: Deres Majestæt vilde allernaadigst tillade, at jeg paa den kongelige Landsoverrets samt Hof- og Stadsrets Vegne forDem frembærer samtlige mine Collegers og egne allerunderdanigste Lykønskning i Anledning af Deres Tronbestigelse. Naar vi med Deres Majestæt og hele Landet føle dyb Smerte over Tabet af en elsket Konge, hvis mangeaarige Regjering var helliget hans Folks Vel, og hvis Velgierninger imod Fædrelandet ville bevares i taknemmelig Erindring hos den sildigste Efterslægt, saa kunne vi dog ei andet end oplives og glædes ved Forviisningen om, at den Viisdoms, Retfærds og Mildheds Aand, den varme Følelse for alt Stort og Sandt, alt Godt og Skjøndt, der stedse besjællede Deres Majestæt som Prinds, ogsaa besjæler og fremdeles vil besjæle Dem som Monark paa den ophøiede Plads, De nu indtager. Med ubegrændset Høiagtelse og Ærefrygt, med inderlig Kjærlighed og Hengivenhed, med fast Haab og Tillid hilse vil da Deres Majestæt her for første Gang som Konge, idet vi bringe Dem vore Hjerters varmeste Hylding og nedbede Himlens bedste Velsignelse over Deres Majestæts Dage, til enhver Deres Bestræbelse for at fremme det Folks Lykke over hvilket Forsynet har kaldet Dem til at regjere. Endelig havde Politiretten Audients hos Hs. Majestæt Kongen i samme Anledning.