Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1836-12-08
Forfatteren kommer nu til det, den 17de Juni sidstleden afholdte Raadstuemøde, hvor der, efter hans Mening, vistes en stormende Adfærd. At Forsamlingen ikke indskrænkede sig at hvidske og bukke beigende, er sandt; men at den var stormende i den Mening, som Forfatteren vil have det taget, er ikke sandt. En detailleret Beskrivelse over de i denne Sag afholdte Raadstuemøder vil ikke være paa urette Sted, for at overtyde Læseren om Rigtigheden af min Paastand. Skolecommissionen hersteds lod ved Trommeslag Jndvaanerne betimelig indvarsle til et Raadstuemode, Løverdagen den 11te Juni d. A. Da Borgerne vare amlede, fremtraadte Stedets Byfoged, Hr. Cancelliraad Lütshøft, som det eneste tilstædeværende Medlem af Skolecommissionens Formænd, og bekjendtgjorde Grunden til Sammenkaldelsen, nemlig den, om Nogen kunde paavise, hvor Man kunde faae de til en nye Skolebygning fornødne Penge, da en Saadan skulde fuldføres i dette Efteraar. Undertegnede fremtraadte og tilkjendegav, at da Aarstiden var rykket saa langt frem, at Man ikke med Rimelighed kunde formode en saadan Bygning fuldført i den Tid, saa maatte han formode, at der var presserende Grunde tilstede, og forinden man gav sig til at ventilere om at skaffe Penge tilveie, maatte Man vide 1) hvor store Bygningsomkostningerne vilde blive, og 2) hvor store de Hjælpemidler vare, som Communen var i Besiddelse, af, navnlig med Hensyn til det bederichsenske Legat, som hver Mand i Byen, vidste vi havde, men ikke hvor stort det var. Cancelliraaden replicerede, at Fristen, inden hvilken der skulde bygges, var sat af det kgl. danske Cancelli i forberørte Resolution, og følgelig Tiden kort, og hvad det diderichsenske Legat angik, da havde det aldrig været af den Betydenhed, at derfor kunde bygges nogen Skole. Han forandrede nu Spørgsmaalet derhen, som Man skulde repartere hele Bygningssummen paa eengang paa Communen, eller søge et Laan, som Man successive kunde afbetale?" Daingen af de forsamlede Borgere vilde indlade sig paa at besvare disse Spørgsmaale, men bade sig underrettede om Legatet og dets Bestyrelse, erklærede Cancelliraaden, at vi ikke vare sammenkaldte i anden Hensigt, end for at besvare de fremsatte Spørgsmaale, og og ei for at gjøre Indvendinger; thi vilde Man indlade sig paa at høre og besvare disse, vidste han i Forveien, at Tingen ingen Endelighed vilde faae. En saadan Erklæring, efter hvilken Forsamlingen hævedes, var ingenlunde skikket til at sikkre nogen god Stemning ved næste Mode. Dette fandt Sted, Fredagen den 17de f. M., og Forsamlingen gjentog sit i forrige Møde fremsatte Andragende, om at blive bekjendt med Status af det skiænkede Legat; men uden Nytte. Debatterne bleve høirøstede, idet Ingen af Parterne vilde afstaae fra sit Besluttede, og Cancelliraaden greb, da han mærkede, Man vedblev at paastaae Regnskabets Fremlleggelse, til – at byde Forsamlingen at have Respect, som om Nogen i den havde glemt den Agtelse, Man skyldte hans - Embedsstilling. Men Sagen var, at han ikke fyldestgjørende kunde indrømme vores Begjæring, og desuden i sin 1/4 Seculum lange Embedsførelse her paa Stedet, aldrig havde været vant til nogen Modsigelse, og derfor prøvede paa at imponere.