Københavns Adresseavis, 1765-04-10
Adskilligt Nyt. Auf die Confirmation Jhro Kongl. Hoheit des Cron=Prinzen. Erwünscht und froher Tag, so bist du angebrochen, Tag, den die Vorsicht langst zum Frenden Fest bestimmt, Gestegnet bist du schon, du erster Tag der Wochen, Wie kommes das hente fast den Glantz kein Ende nimme? i Zeiten Stifter, istes den befehl und Wille, Sormus auf den Geheitz der Zeiger rückwarts gehen, Vielleicht befiehlst du selbst: ihr Stunden stedet stille, Denn etwas grosses soll, an diesem Tag geschehin, Du, der du Welten schufst, indem du sprachste es werde, Und alles pas wir sehen, ans nichts hervor gebracht, Der Himmel ist den Stuhl, den Schemmel ist die Erde, Du hast von Ewigket an unser Wohl gedacht. Zur Frende, und gum Trost, des frohen Volcks in Norden, Falle unsers Frederichs Geburts=Tag wieder ein, Mit Seegen ist sein Haupt von dir gesalbet worden, O! las ihn ferner noch des Wohlthuus Vorwurf seyn. Gib neue Lebens=Kraft und seegne sein Beginnen, Zu dennes Nahmens Ruhm, und seiner Staaten Heyl, Wem du Herr seegnen wilst, der wird des Seegens innen, Und dieser Seegen seyldes besten Kønigs Theil. Beglückt, und schöner Tag, du scheinest doppelt heiter, Und Frenden=Regungen durchdringen unsre Brust, Willkommen grosser Tag! dein Glantzerstrecke sich weiter, Denn hente wirst du uus die Ulrsach nener Luft. Du, dieser Volker Trost, du Hofnung der Provinzen, Du Cronenwürdiger, geliebter Christian, Du Freund der Tugenden, du Muster aller Prinzen, Du kommet mit Frommigket und Glauben angethan; Sorkomme Theurer Prinz, ein Zeugnist abzulegen, Von deinen Unterricht, und deines Glaubens Grund, Die Kraft des Geistes eilt, dir kommen dem entgegen, Komm und erneure mun den Tauf=und Gaden Bund. Der, dessen Allmachts Wort, die Dinge lebend machet, Und sein Bekantnitz selbst freymüthig abgelegt, Der deine Andachts Giut erregt und angefachet, Und das Vollbringen wirkt, wo man den Willen hegt, Der lasse sein Gebot dich ohne Flecken halten, Rein und untadelich bis er einst selvst erscheint, Es musse uber dir, Geist, Kraft, und Segen valten, Bis mit dem Glauben dort, das Schauen sich vereint; Nun hast du offentlich den Bund mit Gott geschlossen, O! Prinz vergistres nie, mas hier dein Mund verspricht, Der Fürst der Kønige ist nun den Bundsgenossen, Standhaft und treu zu seyn, erfodert Deine Pflicht; Sey fest und unbewegt, so wie die Felsen stehen, Wenn Sturm und Wellen Macht, die Fluthen schammende treibt, Gedancken sterben hier; mit Gott ins Bundnis gehen, Sagt, ob was wichtigers zu sagen ubrig bleibt. Underdanigst oversat: Velkommen Ønskers Dag, forud bestemt vor Norden J ævigt forsyns Raad, til heldig Fryde=Fest, Blandt Ugens Dage, Du, som Første udi Orden, Altid velsignet, Men, i Dag dog allermeest. O, Tiders Stifter, da det fordum var din Ville Saaes Solen i sit Løb tilbage vandrende, Mon i det mindste den ey bydes, at staae stille I Dag, Thi just i Dag er noget Stort at see. Du, som bød Verdener, kun ved et Bliv, at vorde, Som Himmelen til Stoel, til Skammel Jorden har, Hvad sees og ikke sees, Alt. Du af Jntet gjorde, Og dog for Noget blev vort Vel i Tanke bar. Dit elsket Norden kand sin Fryd i Dag ey dølge, Vor Friderichs Fødsels Dag indfalder Nu igien, Du Got og Miskundhed bød hid til Hannem følge, O, byd det følge ham fremdeles, som forhen. Giv ham nye Leve=Fraft, lad al hans Gierning fremmes, Som til din Ære er og til hans Staters Vel. Hvad Mangel der, hvor din Velsignelse fornemmes O lad den blive da den beste Konges Deel. Lyksalig Dag! Dit Skin et dobbelt Lys antænder, Og Fryds Fornemmelser bemestre sig vort Bryst. Din Glands udbreder sig til alle Nordens Ender, Bebudende en nye og høyst forønsket Lyst. Du Tvilling Rigets Trost, og Haab for dets Provindser, Som Kronen værdig er og hver Mands Kierlighed, Du alle Dyders Ven og Ziir for alle Prinser, Fremtræder nu med Troe og Ydmyghed iklæd. Kom da, o dyre Prins, og bliv en vis Forkynder, Om Troens Grund i Dig ved Underviisning lagt, See, Guds Din Jesu Aand sig Dig i Møde skynder, Skynd Dig, forny ved ham Din Daabs, den NaadePagt Gud, ved hvis Almagts Ord Alting sit Liv annammer, Han, som har aflagt Selv en god Bekiendelse, Han, som din Andagts Glød antænder og anflammer, Som baade giver Kraft og virker Villie, Han styre Dine Fied hans Bud at følge efter Til Jesu Christi Dag, reen og ustraffelig, Han overskygge Dig med Aands og Naades Kræfter, Til, med Beskuelsen, Din Troe forener sig. En Pagt Du offentlig med Gud har underskreven, O Prins, glem aldrig, hvad Du tilsagt har i Dag Selv Kongers Konge er Din Bunds=Forvandte bleven, Standhaftig Troskabs Pligt er nu Din Hoved=Sag. Staae saa, som Klippen staaer mod rasend Storme=Vinde, Og Bølgers brusend Magt, fast og urokkelig. Her tabes Tanken selv Med Gud sig at forbinde! Kand Nogen, større Ting, vel forestille sig? Christian Flensborg. Trefoldig Palme Fest, da Christus drager udFor at indride til sin Lidelse paa Jorden,