Ribe Stifts Adresseaviser, 1795-02-20
Hvo som bortstieler Hegn, afhugger eller forsætlig paa nogen Maade, saasom ved at afrive Barken, eller ved at afskiære Greene til Koste, Riis og deslige, beskadiger Pile, eller andre Træer eller Buske, Plante=Skoler eller levende Gierder, skal dømmes til at betale Skaden og straffes som den, der forsætlig har villet skaffe Ufred. Formaaer den Skyldige ikke at betale de i denne ; befalede Bøder, da skal han afsone, dem med Fængsel paa Vand og Brød efter det, som i Forordningen af 6te December 1743 er bestemt, og i Tilfælde, at noget Tieneste=Tyende bliver tildømt at betale dem, og de ikke ved Udpantning hos samme har været at erholde, da skal sammes Hosbonde være forpligtet at indeholde dem, saavelsom Omkostningerne, af dets Løn, saavidt Lønnen kan tilstrække; men dersom det er Børn, som heri har forseet sig da skulle de, førstegang af Forældrene, om disse boe i Sognet, og i andet Tilfælde af dem, som ere i Børnenes Forældres Sted, eller deres Hosbonde, straffes hiemme; men andengang og om det skeer oftere, med Riis i 2de Vidners Paasyn i den Mands Gaard, imod hvilken de have øvet Forbrydelsen, dog saaledes, at de ikke tage Skade paa deres Helbred. Vægre Forældrene, eller de, som ere i deres Sted, sig ved at straffe dem, da skulle disse belegges med den Straf, hvori de maatte forefalde, naar de selv havde forøvet den den paaklagede Forurettelse. Afhugges og bortstiæles Pile, levende Gierder eller andre Træer, eller Opvæxten i Planteskoler, eller afrives Barken af Træerne, og Eieren ikke veed Gierningsmanden, da skulle Sognefogden og een af Synsmændene paa hans Begiering strax være følgagtige med ham, for at indqvirere i de nærmest liggende Byer, Gaarde og Huse, og findes da noget, som ligner det afhugne, da skal den, det findes hos, være pligtig til enten at skaffe Hiemmel derfor, eller ogsaa udvise, hvor det er hugget paa hans egen Grund, og i andet Tilfælde ansees, som Gierningsmanden. c. 23. Skulde forsætlig Skade skee paa nogen Mands Hegn, hvortil ogsaa henregnes Leyde, Steenter, Broer og Vandhekker ved Plan, te=Skoler eller Pile og andre Træer, uden at Gierningsmanden opdages, maa den Skadelidte næste Sogne=Stævne bekiendtgiøre for Sognet, hvad Skade han har lidt, og af Syns mændene lade den taxere til Penge, og skal han da, om Gierningsmanden ikke opdages, ikke eene bære Skaden, men hele Sognet komme ham til Hielp, og samme udrede to Trediedeel af Skaden, og han selv bære den ene Trediedeel, indtil Gierningsmanden opdages. Dog skulle disse Penge af Sognet ikkun ved Sognefogden indkræves og paa Sognets Hartkorn reparteres to Gange og Aaret, 1ste Maji og 1ste November, paa det at ikke for hver saadan Skade skulde skee en nye Repartition paa Sognet. Han skal forevise Beregning over Skaden, som skal erstattes, og Repartitionen, for vedkommende Dommer: Erstatningen skal reparteres uden Brøk af Skillinger paa Hartkorn, og ned næste Repartition beregnes Overskuddet Sognet tilgode. s. 24. Dersom, formedelst den alfare Veis saa slette Beskaffenhed, at de Veifarende ikke kunne fremkomme uden Fare for at blive siddende med Heste eller Vogn, eller at velte, nogen skulde nødes til at bryde Hul paa Hegnet og kiøre omkring Veien, eller Fodgiengere paa deres lovlige Stie, for ikke at vade i Vandet, nødes til at springe over Hegnet og at forlade den rette Stie, da maae de derfor ikke kunne tiltales; men dersom Tvist derom opkommer og Dommeren finder, at de Anklagede have været nødsagede til at giøre sig Vei eller Stie, da skulle de ikke allene være frie for Tiltale, men og af Dommeren tilkiendes Erstatning for det den skeete Ophold, hvorimod den, som har ladet Veien eller Stien saaledes forfalde, skal til dømmes at betale Skaden til den, igiennem hvis Hegn de Veifarende have gjort Aabning, og den Skade, som ved Kiørselen og deraf opkomne Ufred kan være forvoldet, og desuden, efter Forseelsens Beskaffenhed, bøde fra 1 til 6 Rdlr. Og paa det at Ufred ved saadanne slette Veie og Stier, saa meget som mueligt, maatte forebygges, skulle Synsmændene, naar de om Foraaret syne Hegnet, tillige syne de Veie, som løbe igiennem, eller ved Siden af, de Lodder, som de syne, og Vedkommende af Sognefogden tilholdes inden St. Hans Dag at sette Veien eller Stien i saadan Stand, at ingen behøver, for sammes Ufremkommelig heds Skyld, at giøre Ufred. Setter den Skyldige ikke Veien i Stand, da skal han bøde fra 1 til 6 Rdlr., og Sognefogden strax besørge den istandsat paa hans Bekostning og med Regningen over samme forholde sig, som i 20 §. er anordnet, naar Hegnet istandsettes paa den Forsømmeliges Bekostning. s. 25. Da Hegnet paa mange Steder findes meget ringere, end det nu er befalet for Fremtiden at skulle være, saa, paa det at enhver kunde have den fornødne Tid til at indrette det gamle Hegn efter denne Forordnings 1ste C., skulle, om nogen paastaaer, ikke at kunne overkomme til næste Syns id efter denne Forordnings Bekiendtgiørelse at sette sit Hegn, i Stand, paa hans skrivtlige Begiering, fire Uger efter bemeldte Bekiendtgiørelse, Syns mændene i hans og Naboernes Overværelse, med Aftens Varsel, eftersee det ham tilkommende Hegns Beskaffenhed, hvilket af Synsmændene tilligemed deres Betænkning om, hvor lang Tid til Hegnets Jstandsættelse behøves, skal indberettes til Stedets Dommer, og denne paa tegne Vedkommendes Begiering, paa hvilken Amtmanden ved sin Paategning skal bestemme, hvor lang Tid ham maae bevilges til, efter denne Forordnings Forskrivt, at istandsette Hegnet, som ikke maae være længere, end et Aar efter næstkommende Mikkelsdag, med mindre i den Egn hidtil er ringere Hegn almindeligen har været brugeligt, i hvilket Tilfælde Amtmanden efter Omstændighederne til Hegnets J. standsættelse maae kunne bestemme en forholdsmæssig længere Tid; dog i intet Tilfælde meere end 3 Aar fra næstkommende Mikkels=Dag. Amtmanden skal tillige, naar til Hegnets Jstandsettelse udfordres meere end et Aar, fastsette, hvormeget Hegn i det mindste hvert Aar, efter denne Forordnings Forskrift, skal i stand sættes, og forsømme de Hegnpligtige det, da skulle de dertil kunne tvinges efter denne Forordnings 175. Men skulde Amtmanden finde, at en endnu længere Udsættelse behøves i et eller andet enkelt Tilfælde, da skal han derom, giøre Jndberetning til Vort Rentekammer, som Vi hermed bemyndige at bevilge den fornødne længere Tid. Saa længe indtil Hegnet lovligen er i standsat, skal enhver skaffe sin Naboe Fred ved Tøiring og Vogtning. F. 26. Hvor Hegn ikke kan opføres at Mangel paa Steen, Gierdsel og dertil dygtig Jord, hvilket af Landvæsens=Commissionen, ligesom Udskiftnings=Sager, skal bedømmes, saa ofte derom opkommer Tvistighed, der skulle dog kiendelige Skiæl=Steene eller Pæle opsættes, og hver Mand da være pligtig til ved Tøiring et ler Vogtning at skaffe sine Naboer fornøden Fred for hans Kreature; og hvor Jorden ikke er slettere, end at jo Birk, Hyben=Torn, Bever-Esp, Hyld og deslige Planter, kunde og elskes i samme, der skal lægges Vind at plante eller faae levende Hegn. F. 27. Om nogen Tvistighed opkommen imellem Fæstebønder af samme Gods, angaaende Hegnet, da skal Jorddrotten mægle deres Trætte; dog maae Bønderne, om de ikke med Mæglingen ere fornøiede, henvende sig til Amtmanden. Er Tvistighed om Hegnet opkommen i mellem forskiellige Jorddrotters Fæstebønder, skulle Jorddrotterne søge at foreene sig indbydes om sammes Mægling; kunne de ikke foreene sig med Bønderne, skulle disse henvende sig til Amtmanden. Reiser Tvistighed sig imellem Fæstebønder, og Selveiere, eller imellem Selveiere indbyrdes, da skal Sognefogden mægle samme, og om Vedkommende med Mæglingen ikke ere fornøiede, skulle de henvende sig til Amtmanden, ved hvis Kiendelse det i de i denne C. ommeldte Tilfælde skal have sit Forblivende. s. 28. Naar ved Udskiftning et Stykke. Steen, levende, Vang, eller Riisgierde, som tilhører anden Mand, end den, som, Lodden, hvorpaa det staaer, er tillagt, kan komme Lodden til Nytte, da skal samme overlades Lod dens Eier eller Bruger, om han begierer det, imod at han svarer den Godtgiørelse, som, saafremt de ikke derom kunne foreenes, af Tarationsmændene ansettes at være billig; men ønsker han ikke at faae de ommeldte Grund, Broe= og Brønd=Steen, da skal Eieren inden et Aar, fra Udskiftnings Forretningens Dato, at regne, borttage Riis, Stei= og Tang Gier derne, og inden 2 Aar det levende og Steen Gierdet, og om det ikke til den Tid er borttaget, skal det staae Grundens Eier eller Bruger, frit for at benytte sig af samme. De Pile, som ved Udskiftningen komme, til at staae paa anden Mands Grund, skulle, saavidt de ikke staae til Hinder for hans Agerjord, Gaard= eller Huus=Plads, blive staaende, og den, som de tilhøre, nyde Afgrøden af dem i rette Tid, naar de ere styner eller stevnefærdige i de første 6 Aar, foruden halv saa mange Sætte=Pile aarlig i ommeldte 6 Aar, som han overlader Pile til Loddens Eier, efter hvilken Tids Forløb Pilene skulle tilhøre Loddens Eier eller Bruger. Men i Tilfælde, at denne ikke vil beholde Pilene og give de ommeldte Sætte Pile, skal hiin være berettiget til endnu i 2de Aar længere at styne eller stevne dem, og efter de fulde 8 Aars Forløb at borttage Træerne. De Pile, som hidtil kunne have staaet paa anden Mands Grund eller i anden Mands Hegn, skulle paa samme Maade overlades Grundens Eier, eller borttages, naar han forlanger det. De Pile derimod, som staae til Skade paa Agerjorden, Gaards= eller Hauge Plads, skal Loddens Eier eller Bruger være berettiget til at oprydde, naar han det finder for godt, eller modsatte Tilfælde Pilenes Eier være forpligtet til at borttage, saasnart Loddens Eier det forlanger; Det forstaaer sig, at i begge Tilfælde Pilene skulle komme den til Nytte, som hidtil har været Eier af dem. Andre Træer, som kunne komme Grund Eieren til Nytte, skulle overlades ham efter Taxation.