Viborger Samler, 1835-02-17
Den Printzlauske Sag vedbliver endnu at hævde sit Krav paa Publikums saagodt som udeelte Opmærksomhed. Virkelig frembyder den fra mange Sider et saa rigt Stof for Eftertanke og Drøftelse, at man ingenlunde ene kan udlede dens Stabilitet, som Hovedemne for Samtaler, fra Nysigenhedens forøgede og vedvarende Spænding ved Hovedpersonens Paagribelse og flere Jndividers Afhøring og Jnddragelse i Sagen. Ligesaameget kan den ialtfald kaldes en naturlig Følge af den vakte Almeenaand, der maa fæste en fortrinlig Jnteresse ved Sagens almene Vigtighed. Blandt de Hovedpunkter, paa hvilke Opmærksomheden saaledes er henvendt, ville vi her korteligen antyde eet enkelt, der forekommer os at burde komme til saamegen offentlig Omhandling som muligt. Det er Udfindelsen af en saadan Garantie, der for Fremtiden kunde sikkre Staten for lignende følelige Tab ved Underslæb og Besvigelse af offentlige Kasser, som de, den i de sidste Aar har lidt. En saadan Garantie synes at maatte søges i en større og mere hensigtsvarende Control end hidtil og et ubetinget Ansvar for de Controllerende, hvis de forsømme de dem isaahenseende paalagte Pligter. At en Kasse, hvori et Fond af Statspapirer opbevares, ikke nogensinde burde betroes i Enkeltmands udelukkende Værge, og at den ikke maatte kunne aabnes af ham alene, vilde være en Selvfølge. Men der gives desforuden andre Betryggelsesmidler. Et Obligationsfond kan deponeres hos Statsgjeldsdirectionen, og for at hæve Renterne af samme vilde det aldeles ikke være nødvendigt (som det isaafald tilforn har været Tilfældet) at selve Obligationerne bleve den renteoppebærende Kasserer interimistisk indhændigede. Det vilde saaledes som det kongl. Rentekammer i den sidste Tid har brugt med Hensyn til stillede Cautioner i Statspapirer - være tilstrækkeligt, at det Beviis, som maatte være udstædt for Modtagelsen af det deponerede Obligationsbeløb, blev udleveret Kassereren til Foreviisning som Berettigelse for Renteoppebæringen, og at Renterne foreløbigen bleve afskrevne paa dette Beviis, og siden af Directionen foranstaltedes afskrevne paa selve Obligationerne. Ogsaa med Hensyn til en betydelig contant Pengebeholdning kan man, idet mindste heri Hovedstaden, have en muligst fuldstændig Betryggelse, ved (ligesom det er almindelig Contume for Hovedstadens Handlende) at deponere den i Nationalbanken, hvorfra man, ved, som det kaldes, at aabne Folio, successive og øiebliklig kan erholde de Summer, der behøves til directe Udbetaling. Kassereren vilde da aldrig behøve at have nogen større Sum pr. Kasse, end der udfordredes til smaae løbende Udgivter, og Bestyrelsen kunde, ved at give ham Anviisning paa hiint Folio, naar en store Udbetaling skulde finde Sted, sikkre sig saameget som muligt. Det vilde forresten være en Selvfølge, at, til desstørre Betryggelse og fornøden Control, en Bogholders og en Kasserers Forretninger aldrig burde have været forenede hos een og samme Person. Skulde, som man vel med Tiden tor haabe, Filial-Banker blive oprettede i flere af de større Kjøbstæder udenfor Kjøbenhavn, vilde man ogsaa i Provindserne. kunne benytte samme Sikkerhedsmiddel, og de større Oppebørselsbetiente, f. Ex. Amtsforvalterne, behøvede da (naar tillige den fornødne Control med dem fandt Sted aldrig at sidde inde i længere Tid med saa betydelige Summer, som det nu paa flere Steder er Tilfældet.