Københavns Adresseavis, 1780-07-12
(Af Memoires de Academie de Berlin 1770.)Man finder næsten overalt, at gamle Haandskrivter, fordærves efterhaanden, Papiret begynder at raadne, og Blækket bliver bleegt. Disse Forandringer foraarsages ikke allene af Tiden, men fornemmelig af disse to Materialiers forskiellige Beskaffenhed. Ved Forsøg skulde det Spørgsmaal allerlættest opløses: Hvilket Papiir og hvilket Blæk der længst kan holde sig? men først efter Aarhundredes Forløb skulde disse Forsøg komme til Ende. Lewi, søgde at forkorte denne Tid; men han gik dog alligevel alt for mange Omveie. En Oversvømmelse som varede i 3 Dage, har hiulpet mig imod min Villie til disse Forsøg, ved det Vandet, trakte ind i en med Bøger og Haandskrivter opfyldt Kiste. Otte Dage derefter fandt jeg, at det Papiir, hvorudi der var megen Liim, var blevet til en fast Masse, dog vare Bladene endnu i god Stand, da de bleve adskilte og tørrede. Videre fandt jeg, at det fine Papiir, som havde faaet mindre Liim, lod sig lættere skille fra hinanden, men det nærmede sig meere til Forraadnelse, hvoraf jeg slutter, at de limede Klude, man havde taget til dette Papiir, maae i Forveyen, paa hvad Maade det end er skeet, være gaaet alt formeget i Forraadnelse. En Bog, som var trykt paa Postpapiir, og stukket i et Futteral, havde ingen anden Skade faaet, end at Seglgarnet og Traaden, som Bogbinderen havde brugt, var begyndt at raadne. Nogle Bøger paa Trykpapiir havde ingen anden Skade taget, end at Papiret var blevet vaadt. En af disse Bøger, som var trykt paa meget tyndt Papiir, kunde slet ikke mere bruges. Manuskripterne lode sig let skille fra hinanden, fordi der vare ingen af dem indbundne. Nogle Papirer vare blevne meget raadne, andre havde staaet sig bedre. Men allesammen havde dog enten ganske eller for den største Deel tabt Liimingen, fordi Vandet let kunde trænge sig ind i disse uindbundne Sager. Det Blæk, som var brugt til disse Manuskripter, var af meget forskiellig Composition, da de vare skrevne i forskiellige Lande og paa forskiellige Tider. Men Skriften var ikke bleven sort paa noget af dem. En Deel havde faaet en bruun Farve, som faldt i det Purpurrøde, og denne kommer deraf, naar man enten sætter for lidet eller slet intet Victriot til de kogte Galæble. Disse Skrifter havde endda holdt sig allerbedst. Paa andre var Blækket blevet bleegt, og havde en Farve, som Aske, der er lidet vaadt, og atter paa andre, som tør Aske, og af denne Skrift var kun lidet læseligt. Dette Blæk havde indeholdt for meget Vitriol og for lidet Galævle, omendskiønt det tilforn havde været temmelig sort. Der fandtes herforuden endnu to Slags Blæk. Det ene havde en grønagtig, og det andet en guul Farve, der saae næsten ud som Jernrust. Disse to Slags Blæk vare ikke ret sorte, da jeg skrev med samme. Jeg sluttede, at den gule Jernrust Farve maatte være en Virkning af Jerndelene i Vitriolen, og at den grønne Farve var enten kommen af et Kobberkar, eller at man havde taget Kobber=Vitriol i Stedet for Jern Vitriol til Blækket. Det er altsaa Galæblene, som egentlig giøre Blækket sort, i det deres sammensnerpende Salt, bliver forenet med det Sure, som er i Vitriolen. Dette Sure maae saaledes trænge ind i Galæblenes mindste Deele, at de deraf blive mættede. Et Blæk, hvori der er for megen Vitriol, sætter Vitriolkrystaller baade paa Pen og Papiir, naar det bliver tørt; derefter faaer Skriften en guul Farve, eller seer ud som Jern rust, eller den bliver grønagtig, eller vel og undertiden kommer til at ligne Blyhvidt, om Blækhuset er gjort af Blye. Men det er ikke nok, at Galæblene blive mættede med Vitriol=Syren. Galæblenes indeholdende mindste Deele maae svømme i Blækket. Jeg raader derfor til, at man i Forveyen støder Galæblene til et fiint Pulver, paa det at denne Opløsning kan skee des hastigere og bedre. Men dette Blæk vilde ikke endnu være godt, naar man saaledes blandede Galæblernes sammensnærpende Salt med Vitriol Syren, at Vandet deraf blev sort farvet. Vel faaer dette Vand en sort Blækfarve, Men Luftens Fugtighed vil foraarsage, at dette Salt lætteligen udbreder sig over Papiirer og giør samme efterhaanden guulagtigt, hvorover Bogstavene inden kort Tid tabe deres sorte Farve, og Papiret begynder at raadne. Galæbenes smaae Deele, som ere mættede med Vitriol=Syren, maae meget mere i Overflødighed, svømme i Vandet, da beholder det sin sorte Farve, ligesom og Bundsætningen selv taber ikke det mindste af sin Sorthed, i hvor ofte den end bliver afskyllet. Naar man skriver med saadant Blæk, blive Bogstavene bestandig lige forte, om Skriften endog dyppes i Vand. Galæblene maae altsaa være vel mættede med Vitriol=Syren, og siden kan man tilsætte det arabiske Gummi. Undertiden sætter sig et Slags Skimmel oven paa det sædvanlige Blæk. Lowis troer, at man kan forekomme dette ved Brændeviin. Men jeg holder det blot for at være en Virkning af Allunet. Jeg lavede en Allun Opløsning, for at giøre rødt Blæk af Brasiliansk Træe, og fik en høyrød Farve ved Tilsætning af noget ulædsket Kalk. Men paa dette Blæk sad bestandig en tyk Hinde af Skimmel. Jeg forsøgte at koge det, og slaae det i en Flaske, som blev strax tilpropper, men kunde derved alligevel ikke hindre, at der jo satte sig Skimmel oven paa. Mit Raad er derfor, hverken at komme Allun eller Eddike i Blæk, fordi det gemeenlig foraarsager, at deraf sætter sig en olie eller sæbeagtig Hinde oven paa Den bedste Blanding til Blæk holder jeg for at være følgende: Man støder Galæblene i en Jern Morter til et meget fiin Pulver, eller rasper dem i Stykker med en Jern=Rasp. Naar man har slaaet 3 eller 4 gange saa meget Vand derpaa, lader man dem enten staae nogen Tid i Solen, eller koger dem. Herpaa tillaver maa en Opløsning af Jern=Vitriol, afsier den, og slaaer samme til Galæblenes Opløsning, ikke paa eengang, men efterhaanden, indtil Blækket bliver sort nok. For lidet Vitriol giver det en bruunrød Farve; meer VitriolsTilsætning giør det violet; endnu meere deraf giver det en blaasort Farve, og endelig bliver det ret sort. Dersom Blækket endda er for bleegt, saa koger man det i nogen Tid, hvorved det bliver tykkere og sortere. Siden sætter man den behørige Mængde af Gummi dertil, saa at Blækket hverken bliver alt for flydende eller alt for seyt. Det er bedre, at det i Førnningen indeholder mere Vand, end at det skulde være alt for tykt; Thi vilde man siden slaae Vand deri, saa skulde man meget læt derved nedslaae en Hob af de smaae sorte Dele, som svømme deri. Ved denne Omgang er Jngredienzernes Mængde ikke bestemt, og det af den Aarsag, fordi de ikke altid ere af lige Godhed. Lewis tager 6 Lod Galæble til 2 Lod Vitriol; men det er bedre, at man tager mindre Vitriol, paa det at Papiret ikke bliver guult. Et Slags Blæk, som skrives med paa adskillige Slags Papiir, viser endog en Forstiel i Sortheden. Dette kommer af den i Papiret befindtlige Liim og Kalk. Det Papir, hvorudi der er mindre Liim og meere Kalk, frembringer i kortere Tid en Forandring i Blækkers Farve, og det fornemmelig i den Fald, naar Blækket er af den beskaffenhed, at det først efterhaanden bliver sort. Er det derimod sort strax, naar man skriver dermed, faa skeer dette ikke.)) Nogle Chemister, iblandt andre Profesfor Blak, raade, at komme meget fiint Kulstov i Blækket, for at gjøre det længere uforanderligt.