Berlingske Tidende, 1827-09-24
Fra Grændsen meddeles følgende nye Omstændigheder angaaende Agraviadernes Jndtagelse af Berga: 2000 Mand vare afgangne fra denne Plads, for at hente Munition fra Forter ved Cardona, som kuns ligger nogle Mile derfra, naar de vendte tilbage dermed, skulde den hele Garnison rykke ud, for at støde til Oberst Basa, som med 500 Mand var afgaaet fra Girona til Olot, for at handle i Forening med Gen. Manso, der stod Esparraguera med 12 til 1500 Mand Fodfolk og omtrent 200 Ryttere. Men de 200, der var afgaaede fra Berga, fandt den ikke meere muligt at vende tilbage derhen, og maatte tage Veien til Monbuy (sex Mile fra Barcelona), hvor de ankom, efterat de underveis havde mistet mange af deres Folk. Jep rykkede imidlertid frem for Berga, og befalede Garnisonen, at overgive Pladsen; han opstillede derhos den fangne Commandant fra Manresa og nogle rige Grundelere fra Vich, alle bundne ligesom Forbrydere, for Fronten, og lod Commandanten i Berga sige, at han var i Besiddelse af Vich og Manresa, og havde taget de til Cardona afsendte 200 Mand til Fange. Under disse sørgelige Omstændigheder indvilligede Commandanten i et Slags Capitulation, ifølge hvilken Besætningen skulde drage bort med Vaaben i og Bagage, ligesom ogsaa alle Familier, som maatte ønske at tage samme Vei som Tropperne. Men saasnart disse vare paa Afmarschen blev der foret og bestandig gjort Angreb paa dem, indtil de, ikke uden betydeligt Tab, ankom til Caldat. Moniteuren for idag meddeler Følgende: "J det Øieblik da vi skrive dette, ville de combinerede Flaader have taget Post i Archipelagus. Diplomatikernes Rolle synes at være til Ende, naar Krigernes begynder, vil den være kortere, men vi tvivle meget paa, at den vil begynde. "Alle Bukke ere for nærværende Tid henvendte paa Constantinopel; man søger at trænge ind i de der tagne Planers Hemmelighed. Strengt taget vilde det ikke være umuligt, at et overmodigt Svar vilde følge. Saaledes beskjæmmede Bajorth Tamerlan, Dagen førend Slaget ved Ancyra; saaledes kivedes, Dagen førend Slaget ved Lepanto, Occhiali og Ali, Perthan om, hvis Slave D. Juan skulde være, saaledes lovede Kara-Mustapha sine Janitscharer, at de maatte plyndre Wien for Sobiestis Øjne. Men man har ogsaa ofte seet, at personlig Jnteresse har dæmpet denne Opbrusen af det Muselmandske Overmod, og flere end een Skadeserstatning og fyldestgiørelse har begyndt med Pralerier. Uden at søge efter Exempler i ældre Tider, er det bekiendt, hvilken Modstand Divanets hele snedige List nylig har opstillet imod Ruslands Villie, og hvilken Bøielighed de Tyrkiske Underhandlere ved Conferencerne i Akierman have viist. Uden Tvivl er det den Europæiske Politiks Character, som gjør Divanet saa dristigt, ved Souverainernes Maadehold føler det Mod til at byde deres Magt Trods. Men hvorledes kunde det forglemme at denne aldeles Christelige Character ikke kunde finde sig i, at Christne udryddes, at dette Maadehold endog giver Erkiæringerne om deres Misfornøielse mere Vægt, og at Kraften er meest at frygte, naar den i lang Tid har tæmmet sig. Det vil nærmere betænke det. Afrika tilhører det allerede kun af Navn; men et saadant Souverainitets Navn er allerede meget i en Krists, og Divanet har høstet Frugterne deraf. Men hvorved holder det endnu fast? Hvad Grækerne have vovet at Religions-Jver eller af Hævn, kunde Andre ikke foretage det samme af Ærgierrighed. Har Divanet vel forestillet sig, hvilke Lettelser der kunde føre Paschaen af Egypten i Fristelse? Og er Egyptens Uafhængighed først opnaaet, troer det da vel, at Syriens vilde udeblive længe, Hvilket af dets Europæiske Gebeter, med Undtagelse af Rummelien, kunde det i Gierningen anste som sit? Jgaar sagde man os, at Albanien var i Opstande imorgen høre vi maaskee, at Thessalien igjen har fundet en Ali=Pascha Og ved saadan en Vaklen af Troskaben paa alle Sider, saadan Sammenstyrten af den ene og den anden, og hvor tre mægtige Flaader sætte en Skranke for alle Forstærkninger, som man under drage til sig, hvor en frygtelig Hær undersøger Vadstederne til at sætte over Pruth og Høiderne af Bjergstrækningen Bekan, hvilke Raadgivere ere da endnu troløse eller dumme nok til at indgyde Sultanen en Forvovenhed, som vilde gjøre selve hans Ulykke latterlig! Morea og Archipelagus ere uden Redning tabte for ham. Alt lader os troe, at han vil vide at føie sig i denne Nødvendighed, saaledes som han allerede har føiet sig i saa mange, han vil anvende sin Polutik, for at udhale et uundgaaelig indtræffend, endnu dydere Fald, som de tre forbundne Magters Mellem 2 ist har til Hensigt at bortjerne, men som ukloge Raadgivere kuns vilde søge at paaskynde.