Berlingske Tidende, 1832-11-09
Frankfurt, den 1ste November. Vor Ober=Post Amts Zeitung, indeholder følgende, i flere Henseender mærkelige Artikel om Udvandringslysten, som i den sidste Tid griber saa stærkt om sig i det vestlige Tydskland, og næres af visse Partiemænd. J den nyeste Tid have nogle, tildeels nu allerede ophørte, Tydske Blade, som ere Organer for det Partie, der udgiver demokratisk Absolutismus for det eneste Middel til Frelse for hele Europa, søgt at gjøre sig vigtige og at indjage Fyrster og Nationer Skræk ved at true med de Tydske Folkeslags Udvandring i Masse - efterat ogsaa den Plan er mislykket dem, at paralysere vor ene paa Forbundsforfatningen grundede Nationaleenhed og kaste en Deel af vore vestlige Stater i Frankriges Arme. For alle dem, der ere nøiere bekjendte med Tingenes Væsen og vante til, med skarptprøvende Øje at følge Menneskeslægtens Gang igjennem Aarhundreder, er det indlysende, at det Tydske Folk ligesaalidet har Føje at ønske gen Udvandring, som saa meget Andet, der foregøgles dem af hine Sophister; desuagtet kan det ikke være overflødigt, offentligen at undersøge hine Projecters Muelighed og Gavnlighed. - Histikjendte Historien ingen anden Vandring af hele Folkeslag, end Barbarernes Korstog imod den gamle Verdens Civilisation, derimod prædike vore politiske Folkelærere" nu et Tog af agerbrugende civiliserede Mennesker, som igjennem mange Slægts følger ere blevne fortroelige og saa at sige sammenvoxede med alle Jordbundens og Climatets Særegenheder, og som ved Sprog Sæder og fælleds Historie, ere knyttede til det Tydske Fæderneland, et Tog mod de Amerikanske Skoves Barbarie, for der at begynde det heele, lange, Aarhundreder varende, Kredsløb, som udfordres til at cultivere en Jordbund, der aldrig har været betraadt at civiliserede Mennesker, at fravriste Landets vilde Jndvaanere den ved Vaabenmagt, og saaledes udrydde de beklagelsesværdige Menneskestammer, hvis tusindaarige Skove tiene dem til Jagtrevier og til eneste Næringskilde, eller dog at jage dem fra deres Eiendom, - og Alt dette blot for at udføre en foregiven philantropisk Jdee, eller, rettere sagt, en forvoven Grille af de nuværende Europæiske Ordførere, som anvende denne til at trodse Regjeringerne, fordi man ikke har fundet det passende at vælge dem til Samvittighedsraader. Eller gives der nogen anden Grund? Kan Tydsklands Jordbund nu ikke meere rumme dens Beboere, Er vort Fædernelands frugtbare Agre ikke meere i Stand til at ernære dets flittige og dristige Jndvaanere? Fore gøgler kun den Ulykkelige et forjettet Land, et andet Eldorado den sande, vindskibelige, roelige Borger finder overalt sit Udkomme, hvorfor da ikke ogsaa paa Hjemmets tilvante Jordbund, Lediggængeren, Drukkenbolten, Raisonneuren, der af Dovenskab ikke gider benytte de Kræfter, som Forsynet skienkede ham, og derfor geraader i Armod og Elændighed, vil maaskee laane For førerne et villigt Øre og være rede til at udføre deres Planer. Nen hvorledes vil det gaae, naar der, efter Ankomsten til den saakaldte Ny-Tydsklands, ugjæstmilde Bredder, skal begyndes paa, fra nyt at skabe Alt, hvad Folkeforførernes Overmod i Europa har kastet fra sig som Skarn, Hine Mennesker, hvilke vort Fædernelands Civilisation tilbød saa mange, af dem ubenyttede, Leiligheder til Virksomhed, ville vel de i Amerikas Skove, af hvilke de skulle fremtrylle Stæder og dyrkede Marker, vise sig dristigere, vil ikke den uvante Virksomhed og det menneskelige Kræfter næsten overstigende Arbeide, som der venter dem, snart udtømme den ringe Levning af Taalmodighed, de maaskee endnu have reddet fra deres aandige Kræfters Skibbrud, og friste dem til at forbande de Jntriguanter, hvis hemmelige, herskesyge Planer have styrtet dem i saadan Elændighed? Skjønne Udsigter til at grunde det nyt Tydskland, men aldeles dem værdige, der, skridende frem fra Jllusioner til Galskab, intet bedre Lod fortjene; dem, der i deres Demagograserie ikke agte Hundredetusindes Jammer meer end et tabt Schachpartie, og maaskee kun ved haard militair Trang kunne bringes til Fornuft igjen. - Altsaa, for at vorde "frie, ville disse Bedragere grunde et Ny-Tydskland i Amerikas Skove, Man hvad forstaae disse Mennesker ved Ordet Afri, naar de nævne dette for deres bedaarede Landsmænd, Er det maaskee den fornuftige Frihed, som faktisk finder Sted i Tydskland, forlanger man maaskee Lighed for Loven, Medvirkning ved Lovgivningen, Disse borgerlige Fordeele ere jo temmelig almindelige i Tydskland, og hvad der maaskee endnu er tilbage at ønske, kan uden Tvivl, ved Regjeringens erkjendte gode Villie i Samfund med Nationens Tillid, inden kort Tid mindeligen opnaaes, naar man kun, i Stedet for lidenskabelige Declamationer og Trudsler med Revolution, Anarchie og Udvandring, vil ved klare, med Sagkundskab og i roelig Tone affattede Deductioner gjøre Fyrsterne opmærksomme paa en og anden Brøst, og, i Stedet for at forføre Folket, med Sanddruehed oplyse det om Statens Væsen. Men Alt dette ligger ikke i hine Skrigeres Plan. - Vi have hidtil kun talet om Udvandringer i Masse. Thi hvorledes det staaer til med Enkeltes Udvandring, derpaa fremstille vore egne og udenlandske Havne et skrækkeligt Billede. Efter i Hjemmet at have gjort sin Eiendom i Penge, tiltræder den udvandrings lystne Landmand med Kone og Børn den lange Landreise til Søehavnen. Ofte har han forsømt, nærmere at erkyndige sig, om der netop nu ligge Skibe seilfærdige, og han maa derfor stundom længe vente paa Skibets Afseiling, og imidlertid med Sine fortære de faa Sparepenge, han endnu har i Behold fra Landreisen. Og - hvor bekostelig er ikke Overfarten. Antage vi endog, at han bestrider Udgifterne dertil med det Sidste af hvad der er blevet ham tilbage, saa kommer han dog omsider nøgen og blottet for Alt til en fremmed Kyst; han seer sig pludselig henflyttet iblandt Mennesker, hvis Sæder han ikke kjender, hvis Sprog han ikke forstaaer. Hans egen og hans Families Stilling ligeover for den koldt beregnende Amerikaner er sørgeligere og hielpeløsere, end Æthioperens, som dog duer til at være Slave Her begynder først den sande Elændighed. Enten maa han i Amerikas blomstrende Søe- og Handelstæder finde sig og Sine i en trælbunden Tilstand, eller, om han vil nedsætte sig, vandre nogle hundrede Mile bort til de beslige, udyrkede Skovdistrikter ;men hvilke Hjelpemidler har han hertil. - Dog nok; Tusinde og atter Tusinde Ulykkelige have allerede angret deres Forblindelse, og at det ikke skal gaae andre Tusinde ligesaa ilde, kunne vi ikke gjøre Andet, end advare mod Folkeophidsernes Sirenesang. Gid de maatte vandre bort, de vilde da selv finde Lønnen for deres Færd i en saadan Skjebne, som vi her have skildret med Farver, der ingenlunde ere overdrevne.