Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1774-08-12
den August, 15de Oeconomiske Brev. Min Herre. De bebreider mig, at jeg gemeenlig taler og skriver om Land=Oeconomien, og aldeles glemmer Kiøbstæderne, og Huusholdningen der, ret ligesom der laae ingen Magt derpaa Men min Herre behager at betænke, man ei kan sige alting paa een Gang. Her vil jeg da tale lidet og Kiøbstæderne, overladende til høiere Eftertanke, om det har Grund eller ikke. - Udi et i Kiøbenhavn udgaaende Blad for afvigte Aar findes en meget gesvindt Besvarelse paa det afDet Kongelige Landhuusholdings=Selskab fremsatte Spørgsmaal. Hvad der er Aarsag til de Danske Kiøbstæders nærværende slette Tilstand, og hvilke de beste Hielpemidler ere til deres Opkomst. Dette saa vigtige Spørgsmaal kommer denne gesvindte Besvarer meget nemt af med at besvare, i det han alene siger: Aarsagen til de Danske Kiøbstæders nærværende slette Tilstand er Overdaadighed og Ødselhed, saavel i Klæ" derne som i Huusene: de beste Hielpemidler herimod er Tarvelighed og Maadelighed. Naar dette bliver lagt taget, da kan vist deres Opkomst herved befordres. Er dette ikke et meget gesvindt og nemt Svar paa saa vigtigt et Spørgsmaal, Jeg siger vigtigt. Thi at det maa være af Vegt og Betydenhed, sees noksom deraf, at høibemeldte Selskab agter det endnu fornødent at fremsette blandt sine Theoretiske Opgaver til Besvarelse, uagtet Selskabet allerede har faaet adskillige Besvarelser, men hvormed det endnu ikke er fuldkommen fornøiet, endskiønt nogle af de allerede indkomne ere baade paaskiønnede og belønnede med Agtelses=Tegn. Men hvad som da for hine har været tungt at besvare, finder denne meget let, og hans Svar synes meget afgiørende, om man vilde troe det blindt vek og uden Prøvelse, og det synes, som han bruger Alexanders Løsemaade ved den Gordianske Knude, og tænker: ligemeget hvordan. - Det synes og som han er ingen god Ven af Kiøbstæderne; men bebreider dem, at deres Fordervelse er af dem selv. - Jmidlertid bør man dog være forsigtige i saa vigtige Domme, og betragte en vigtig Sag fra meere end een Side, men fra alle Kanter, og efter nøieste Grandskning kan det endda være tvivlsomt, enten Dommen er rigtig eller urigtig, grundet eller ugrundet. - Maatte jeg vel spørge denne Besvarer, hvormange Danske Kiøbstæder han haver seet, og hvori al denne paaberaabte Pragt og Overdaadighed bestaaer, - Af nogle enkelte Personer eller Familier, som baade har Formue til at føre sig op efter deres Stand, og lade andre leve med sig, maa man ikke dømme om dem alle eller det Heele. At ville dømme saaledes, var ligesaa unaturligt, som om ieg ved et Jndtog eller Festin, eller af al den Pragt og Stads man seer samlet paa Commoedien og Operaen en Aftenstund ville giøre den Slutning; at saa pyntede vare alle Folk i Staden, og saa prægtige levede alle hver Dag. Godt var det maaske, om saadan Slutning holdt Stand. Men saa gaaer det: Palæer og store Bygninger falder meere i Øinene end Hytterne i Krogene, og de spraglede Sommerfugl er mere synlig end den flittige Bie og stræbsomme Myre; Guldgalonerede Klæder trækker Øinene til sig, naar man vender dem bort fra Palterne. Kort sagt: det smukke falder snarest i Øinene. Men, min Ven; kom med mig omkring til Mængden i Smaa=Gaderne og Smaa=Huusene, disse udgjøre dog Mængden, og lad os der giøre Huus=Søgning, der troer ieg neppe, man skal finde Spor til Overdaadighed, men tvertimod Tarvelighed i saadan Grad, at den er det sikkerste Kiendetegn til en yderlig Fattigdom. Neppe nægter nogen, at jo Folkemængden tager til; thi hvor kan den andet i et frugthart Land, som Gud i saa mange Aar har sparet fra Krig og Pest. Men da nu Folkemængden virkelig tager til Aar fra Aar, saa maatte jeg vel spørge, om og nye Næringsveie opfindes; thi naar de gamle Næringsveie og Næringsmidler skal deeles imellem fleere, maa der nødvendig blive mindre til Deeling nu, end før, og følgelig Folk fattigere. For Ex, lad os sette to Bøndergaarde paa den Grund, hvor tilforn kun har været een, og man skal see, at disse tvendes Velstand bliver mindre, end den enes, fordi der bliver fleere Ædere men mindre til at sælge. Men vil man derimod udtørre hidtil liggende ubrugbare Moser og reense unyttige Overdreve og Lyngmarker, og paa dem bygge Huuse og Gaarde, da formeeres Folkemængden uden Savn i andres Velsland, efterdi der ere nye Næringsveie for nye Familier, og dette bliver nok en Stats rette Styrke. – Jeg setter: at for 50 Aar siden havde en liden Kiøbsted 10 Kiøbmænd, men disses Tal er i den Tid formeret til 20, og i al den Tid er dog ikke en eneste nye Handelsgreen opvoxet, er det ikke da øiensynligt, at disse nu værende 20 Kiøbmænd maa være langt fattigere, end hine 10 for et halvt hundred Aar, efterdi Handelen deeles imellem fleere. Ligeledes med Professioner og Haandverkere, saa længe Tallet paa Arbeiderne formeeres paa de gamle Professioner, og ingen nye opfindes, saa maa jo Arbeidet blive mindre, og Fortienesten formindskes, og følgelig Folk fattigere. (Lysten til at sætte sig ned, og blive sin egen Mand, er større nu end i forrige Tider.) Men foruden det, at der nu virkelig ere fleere, end tilforn, endog Berettigede og Handelen og Haandverkerne i Kiøbstæderne; saa handles der nu og af uberettigede næsten i hvert Huul og overalt paa Landet, ligesom man og der kan finde allehaande Professioner endog indtil Guldsmede, og hvad bliver da tilovers af Handel og Arbeide for de forarmede Kiøbstæder, Vil man ydermeere betragte to Naboe=Provintzer, og sætte: at den ene har større Frieheder og mindre Udgifter, den anden mindre Friheder og større Udgifter, saa er det jo sandsynligt og aldeles intet underligt, at den første drager al Næring, Saft og Kraft fra den sidste. Men meere herom i næste Blad. Jeg er a. Hvorledes man skal forplante gamle Træer.