JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-10-25
Da Vilhelm Jsbrand Bontekoe saae en stor Sværm paa Madagaskar, faldt det saa besværligt for ham og hans Folk at nærme sig disse, at de neppe kunde trække Aanden." Som en Yngel af de Høeskrækker, hvilke i 1690 f. hjemsøgte det sydlige Polen, kom denne Landeplage 1693 i langt høiere Grad fra Ungarn indtil Thyringen. Dande den Tid vare mere adspredte, laae de sjelden over en Haandbreds Høide, dog beregnede man, at der paa 4 Miles Strækning maatte have ligget 92167 Millioner. De Træer, som de om Dagen afgavede, bøiedes til Jorden af denne Byrde. Saasnart det regnede lidet, klyngede de sig saa fast paa Tagene og Væggene, at man neppe med Koste kunde feje dem bort. Til Jena kom de i 3 Kolonner, og deres Tog susede som en Fos, der styrter sig fra Klipper. Viintræerne forskaanede de her, og efter tre Dage, da en Sydvind førde dem bort, bleve de tilbageblevne og de udmattede Hønsene og Svinene til Bytte. Ved Weimar aade ogsaa Ænderne og Svanerne, saa og Kattene og Hundene dem begierligen, og fededes deraf. Denne Art var ellers guulagtig, og Hannerne af lysere Farve end Hunnerne. Den berømte Ludolf kaagede nogle i saltet Vand, hvori de efter en halv Time bleve rødagtige, og gave en behagelig Lugt fra sig, ligesom de ogsaa smagde som hollandske Reier. Ved Naumburg laae de vel i 4 Uger, indtil Ravne og Krager, de tamme Fjerkreature og Svinene havde fortæret en stor Deel; Resten skuffede Bønderne sammen og nedgravede dem. Ved Leipzig flygtede Lærkerne for dem. Ved deres første Ankomst styrtede ogsaa nogle Flokke Duer af Frygt ned for dem. Tildeels fløi de saa højt som Taarnspirene, og deels saa lavt, at de berørde Ansigterne. Disse aade heller Halm og tørt Græs, Siv og tørt Løv, end ungt Græs, og af Humlen blot Stilken; det grønne af Roer og Gulerødder beskadigede de ligesaa lidet som Frugterne. Skarn kastede de saa hyppigt fra dem, at det bedækkede nogle Steder ligesom sort Havre. Tildeels aade de deres egne Døde, som Menneskene havde trædet ihiel, og undertiden bede de Hul i hverandre eller reve Benene af hverandre. Til Minde om denne Landeplage prægedes 4 Medailler, hvis Opskrivter læses i Krünizes Encyclopedie 23 B. S. 496 f. og Medaillerne selv sees stukne ved Rathlefs Akridotheologie. At de i hiint Aar maae have efterladt en farligere Yngel i Polen eller i Schlesien sluttes deraf, at der allerede den 30te Maj. 1665 drog en stor Sværm Zittau forbi, hvis Tog varede i 3 Timer.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-10-25
J Aaret 1746 kom der saadan en gyselig Mængde Høskrækker til Førstendømmet Brieg, at Stadens Commandant, efter Landfolkenes Anmodning, skræmmede dem bort ved Kanonskud. Siebenbürgen ødelagdes 1747. ved den Art, som der kaldes Torent Da de her først kom over Grændserne, faldt en stor Flok af dem over en Arbeidskarl paa Marken, saa at den næsten havde qvalt ham. Om Natten laae de her en halv Alen høit, og Træernes Grene brækkedes tildeels af deres Byrde. Hvor de droge bort, efterlode de 4 til 5 Fingersbred Skarn, paa nogle Steder ogsaa en Span højt. Hvor de ej fandt Mættelse nok for deres Graadighed, gade de ogsaa hverandre selv, og der fandtes mange døde, hvoraf de blot havde revet Jndvoldene; ellers hialp her Bønderne ogsaa fra langt bortliggende Landsbyer deres næste Naboer, saasnart de hørde den gyselige Susen af disse Fjenders Tog over Bjergene, thi de kyses letteligen bort ved at klaske, skrige, tromme og skyde, førend de have sat sig nogensteds. Efterat Kulden, som dog ei var meget haard, havde dræbt de fleste, fremkom disses Yngel allerede i April og Mai 1747, men Vinden drev dem snart længere bort. Derimod kom der i September atter en stor Sværm fra Vallachiet, som fortærede de senere Frugter, og omsider dræbtes af Kulden. Men de vare her saa graadige, at de ogsaa trængde ind i Husene og fortærede alt det Brød de kunde finde. J Ungern mellem Theis og Donau-Floden ødelagde de 1747 Græsset saaledes, at Bønderne maatte sælge deres Qvæg Samme Skjebne havde ogsaa en Deel Polakker, som nødtes til at sælge deres Qvæg i Brieg.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-10-25
J Comitatet Pest reed netop en Husar paa Landeveien, da den ankommende HøeskrækkeSværm nødte ham til at holde i tre Timer, indtil Folkene kunde forjage den. Til Ukraine, Wolhynien og Podolien kom der, tilligemed Høeskrækkerne, hele Hære Storke og Stære, som snart ødelagde dem. J nogle Egne dræbte ogsaa en stor Hagel dem. Men da Fuglene ej kunde fortære saa mange Aadsler, tænkte Folket heller ikke paa at nedgrave dem. Ved Wlodzimier; forskaanede disse Høeskrækker blot Bog hveden og Ærterne. Ved Zamoisk jagede man den ind i en stor Sump, hvor de blot fortærede Sivet. Fra Petrikov indtoge de en Strækning paa 25 Mile indtil Warschou, hvor en vis Fyrste lod skyde paa dem med smaat Gevær og Kanoner, hvorved derimod Storkene og Tranerne bortkysedes, som ellers vilde have ødelagt dem. Disse Høeskrækker satte sig ogsaa paa Menneskenes Ansigter, hvor de forvoldede brændende Blærer, hvis Smerter afkræftede de Vandrende.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-10-25
Udenlandske Efterretninger. Saavel i dette Blad No. 84, som i andre af vore Blade, ere optagne Notizer om den Hurtigpresse, ved hvilken Adressecomptoirs Efterretningerne nu i kort Tid har været trykte; hvilke Notizer ikke have været saa ganske rigtige. Nu læser man i det sidstudkomne No. 85 af Handels- og Jndustrie-Tidenden en paalidelig Underretning om denne anskaffede König-Bauerske Hurtigpresse, hvortil vi henvise. Den er af støbt Jern, og drives af to Karle ved Hjelp af et Svinghjul, i fem Timer trykkes dermed det hele Oplag, som bestaaer omtrent af 5000 Exemplarer. Herved er opnaaet et af de vigtigste Øiemed med Pressens Anskaffelse, det nemlig, at samtlige Abonnenter her i Staden kunne erholde Avisen tilbragt i det seneste Kl. 9 om Morgenen, ligesom det og haabes, at Maskinen stedse kan, saaledes som nu, levere en stadigen bedre Tryk end der hidtil har kunne tilveiebringes med de almindelige Bogtrykkerpresser. Jstedetfor at der til at trykke Adressecomptoirs Efterretninger før brugtes 6 Bogtrykkersvende, er nu ved Hurtigpressen ansat følgende Personale, en Mekanikus, som skal have stadigt og nøiagtigt Tilsyn med Maskinens Gang, to Mænd til at drive Sving hjulet, og 6 Drenge til afvexlende at indlægge Papiret i Pressen og udtage de aftrykte Ark, samt en Mand til at fugte og omslaae Papiret, vaske Formerne m. m., hvortil den ældste af de hidtil værende Trykkersvende er beholdt. Af de antagne Drenge ere fire Faderløse. Tydskeren König fra Eisleben er Opfinder af en Hurtigpresse. Det er omtrent 22 Aar siden han fattede Jdee til den. Det lykkedes ham ikke, førend han 1806 kom til England, at see Udveie til Udførelsen af sin Jdee. Han forenede sig der med en anden Tydsker, Bauer, fra det Würtembergske, og de anlagde i London et Værksted for saadanne Presser. Siden i Aaret 1817. vendte de tilbage til Tydskland, og anlagde i det forhenværende Kloster Oberzell ved Wurtz burg Værksteder, og derfra ere Hurtigpresser anskaffede for det Spenerske Avistrykkerie og Overhofbogtrykkeriet i Berlin, for Baron Cottas literaire Værksteder i Augsburg, og for Eierne af Hamborgske Correspondent, samt nu denne Kjøbenhavnske. Aarhuus d. 21 October. Det Beckerske Skuespillerselskab er indtruffen hertil fra Viborg, hvor det en Tidlang har givet Forestillinger. Paa Veien havde det et stort Uheld. Ved en af Vognenes Veltning er Mad. Becker bleven saa forslaaet, at hun som halvdød blev kjørt hertil, hvor hun nu ligger under Badskjærs Haand. Forrige Gang det kom hertil, var det i Havsnød, og blev, med stort Forliis af Garverobe a. frelst ved nogle Baade fra Norsminde.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-10-25
Det Panorama, som er at see her i denne Tid, skal efter Kienderes Dom være meget fortrinligt, og det bedste som man har seet her i Jylland. Psalmodicon. Choralsang. Sidste Gang offentlig gratis Anviisning til at spille Psalmodicon, og til at benytte den af den høie Direction for Kjøbenhavns Almue- og Borgerskolevæsen i alle Byens Sogne omdeelte trestemmige Choralbog i Ziffre. Onsdag den 26de i Hr. Secretair Gorms Jnstitut, paa Hjørnet af lille Kannikestræde og Skindergaden No. 19, Kl. 2 1/23 1/2, og Løverdag den 29de i vorFrue Kirkeskole paa Hjørnet af Kristalgaden og Pederhvidtfeldtstræde, Kl. 4 1/25 1/2. De Mødende øvedes i de første 3 Qvarter i at behandleJnstrumentet efter Bøgernes Angivelse. De smaa Foredrag, hvormed disse Øvelser efter Planen hvergang sluttedes, have været: 1ste og 2den Time: Hvorledes Ziffre gjøres ligesaa sandselige som Noder i Henseende til at vise Stigen og Falden paa Nodeliniesystemet, samt hvorledes en ny Melodie læres nogle faa Elever, ei blot gjennem Øret, men saaledes, at de tænke ved Tonetegnene, og følge dem. - 3die og 4de Time: Hvorledes en Skolesangprotocol indrettes, saa at Læreren til hver Time kan see, hvad enhver Elev har øvet, hvad han kan og hvorledes hans Høre, Tale og Synge-Evner efterhaanden udvikles. 5te og 6te Time: Hvorledes flerstemmig Sang helst begyndes med de saakaldte Canonner og Exempler paa disse. Prøve paa tostemmigt Spil paa Psalmodicon efter Hr. Hegers tostemmige Udgave af Skolepsalmer. 1ste Hæfte. - 7de Time: Trestemmigt Spil paa Psalmodicon, efter den udgivne trestemmige Choralbogs Ziffre. Literatur i Ziffersang. - 8 de og 9de Time ere bestemte til at vise, hvorledes man i en Skole, hvor Bestyreren selv ikke er musikalsk, kan overlade til Børnene at holde Morgen=Bønsang, naar de have først lært nogle faa Choraler, ved at give dem simple Midler i Hænde for ikke at begynde for lavt, eller for høit, saa at Sangen maatte standse, fordi den ikke kunde fuldføres som den var begyndt.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-10-25
J November og December Maaned, skal jeg ligeledes uden Betaling møde i de Pigeskoler, der ikke bestyrres af Mandslærere, hvilke have kunne deeltage i de nu tilendebragte Anviisninger; men hvor man ønsker Underretning om den nemmeste Maade at benytte de dem tilsendte trestemmige Choralbøger, og det let lærte Jnstrument, Psalmodicon. Man behage at sende mig en Billet i min Bopæl, Nybørs Nr. 64, 2den Sidesal, og deri opgive nogle Timer, Dem beleilige, da vil jeg vel finde en eller anden af de opgivne beleilig for mig, og skal da med Fornøielse indfinde mig med mine Apparater.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-10-25
Kjøbenhavns Børs, den 25 October 1825. Hamburg 2 M.a vista 207 Species 210 Specier solgtes til 12 Rbmk. 9 1/2 s. Bank-Disconto 5 pCt. Norske Speciessedler. pr. 100 Specier. Svenske Sedler. pr. Rdlr. Rigsgjeld. 4 pC. Kgl. Oblig. (u. R.) Dito Dito. . . . . . . . Nationalbank Obligationer. J. V. Bruun. (af Laanet 4 Febr. 1820) 101 1/2 102 Rbd. r. S. Dito Dito. . . . . . . . 4 pC. uopsigel. Rigsbkobl. Renter pr. 6 Januar Hamborger Laan af 1819. Bmk. 3000 Dito Dito Bmk. 4000 6 pC. norsk Laan, ved Hambro & Søn. 4 pC. Dito nye . . . . Asiatiske Actier. . . . . . 3 pC. nye danske Oblig. 190 1 Rbd. Sedl. 51 1 51 3/4 Rbs. Tegn. 88 188 1/2 Rbd. Sedl. 85 86 1/4 i Banco. 107 107 1/2 i Sedler. 99 1/4, 99 3/4 Rbd. r. S. 99 1/2 100 Banco. 99 1/2 100 Banco. 104 1/4 104 1/2 i Banco. i Banco i Sedler. 1 L. Sterl. beregnet til 14 Bmk. L. Sterling.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-10-29
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. Toogtyvende Aargang. No. 87. Udgivet og redigeret af Fr. Thaarup, Etatsraad. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Løverdagen den 29. October 1826. Et Forslag til at forbedre Geistlighedens Kaar.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-10-29
At de i denne Fond nedlagte Capitaler skulle være uopsigelige, vilde ei afskrække saa meget Creditorerne, ikke heller skade de Umyndiges eller offentlige Midler; thi Bankens Actier, som begrundede paa den sikkreste Hypothek, vil haabentligen stedse kunde sælges al pari, og Beqvemmeligheden og Sikkerheden for Renternes Svarelse vil stedse være større ved disse, end ved ethvert Laan til Private, ligesom man ogsaa hører, at flere Private i Landet søge saaledes at anbringe deres Capitaler som uopsigelige Laan, i Bankhæftelser. Skulde denne Hjelp ei være tilstrækkeligen for Præsterne i de nærværende uheldige Tider, saa kunde dette maaskee foranledige Staten til at betale de 4 pCt. af Præsternes Hæftelser, eller dog en Deel deraf, af Statscassen, imod derfor at tage Vederlag af Præsterne i Kornvare, efter samme Grundsætning, som ved Landskattens Betaling antages. For at gjøre det saa tydeligt som mueligt, at Landsbyepræsterne virkeligt udreder alt for meget til det Offentlige, i en Tid, hvor deres Hoved indtægt, Korntienden, har en saa ringe Værdie, og i Almindelighed pr. Tønde tiendeydende Hartkorn ei kan anslaas til meere end 4 Rbmk. Sølv. eller 1/2 Deel Species, være det tilladt, her at tilføie en Beregning over hvad de offentlige Afgivter have beløbet sig til i Aaret 1824 for en Fæstebonde, som staaer for 10 Td. 1 Skp. 2 Fdk. 1/2 Alb. ufrit Hartkorn, og for en Præst, hvis Jorder ligeledes staae for 10 Tdr. frit Hartkorn, hvilket ingenlunde er nogen fingeret Beregning, men en sandfærdig Afskrivt af Skattebøgerne: Sedler og Tegn. Fæstebondens Skatter beløb sig ialt til ....... 90 Rbd. 4 s. nemlig Landskatten til 84 Rbd. 90 s. Brandpenge med Efterskud. 4 - Smaaskatter. . . . . 90 Rbd. Deraf var efter Anordningerne eftergivne: ved Frd. 10 Jan. 1823 10 Rbd. 59 s. ved Frd. 15 Apr. 1818 1 – 83 Altsaa slet ikke betalt. . 12. Tilbage i Sedler og Tegn 77 Rbd. 54 s. hvilke ere betalte: 1. Ved Godtgjørelsen 55 Rbd. 14 s. 2. Contant . . . . . 22 - 40 J Alt 77 Rbd. 54 s.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-10-29
Da imidlertid de her anførte Godtgjørelser, egentligen indeholder en Eftergivelse, i det de leverede 7 Tdr. 5 Skpr. Rug og 7 Tdr. 5 Skpr. Byg, efter Egnens Priis, kun vilde være udbragte til omtrent 27 Rbdlr. 92 s., uagtet de efter Forordningen ere godtgjorte med 47 Rbd. 48 s., og altsaa 19 Rbd. 52 s. bør ansees som eftergivne, saa var Bondens Skattebeløb egentligen kun 58 Rbd. 2 s. Sedler og Tegn. De øvrige Godtgjørelser vare for Fragten af Skatte sæden og for Fouragen, hvilke af det Offentlige ere betalte efter deres virkelige Værdie, og altsaa hverken forhøier eller formindsker Skattebeløbet. Præstens Skatter udgjorde derimod ialt 157 Rbd. 65 s., hvoraf han kun turde levere med Kornvarer for de 10 Rbd. Sølv, som ere Landskat, hvilket skete ved 1 Tdr. 6 Skpr. Rug, og 1 Tdr. 6 Skpr. Byg, hvorved i det Høieste 4 Rbd. Sedler kan være profiteret, og det egentlige Skattebeløb, er altsaa 153 Rbdlr. 65 s. Præstens Skatter beløber sig altsaa til 95 Rbd. 63 s. Sedler og Tegn mere end Bondens, uagtet begge staae for lige Hartkorn, og uagtet at Præsten nødvendig maae holde en Avlskarl mere og umueligen kan bestride hans Avlings Udgivter med et saa lidet Beløb, som Bonden kan gjøre det. Antages, at Avlskarlens Kost og Løn, samt de øvrige større Avlingsudgivter, som Præsten har mere end Bonden, beløber sig til 100 Rbd., hvilket vist ei er overdreven, saa vare Præstens nødvendige Udgivter 1824, 195 Rbd. 68 s. større. end Bondens, uagtet begge af Jorden kun havde lige Indtægter, og Præsten havde altsaa kun Korn- og Smaaredsels-Tienden, samt Offer og Accidentier forud for Bonden, hvoraf hiin Afgivt skal svares. Det vil heraf let erkjendes, hvor lidet der kan blive tilovers for Præsterne til at leve af med Familie, og hvorledes disse sørgelige Forhold nøde ham til at nægte sig enhver Udgivt for Bøgers Anskaffelse, hvor ønskeligt det end synes, at den geistlige Mand holdt Skridt med Tiderne, og ikke var udsat for at savne den Aandsføde, som bør hæve Sjelen fra det Trivielle, og vise den Veien til en høiere Uddannelse og Forædling. Enhver Fædrelandets Ven maa derfor ønske, at Noget kunde skee, for at lette Landsbyepræsternes Kaar, og paa en passende Anledning dertil mangler det heller ikke.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-10-29
Rygtet siger, at i Aaret 1826, den tusindaarige Jubelfest for Christendommens Jndførelse i Danmark skal høitideligholdes, som nok kunde være rigtig, siden det var i Aaret 826 at Kong Harald Blaatand, paa hans Reise til Keiser Ludvig, var den første Danske, som blev døbt i Jngelheim, og paa Hjemreisen medbragte de Danskes Apostel Anskarius, som blev anbefalet af Abbed Wala, fra det franske Kloster Corbie, hvor Anskarius først havde været Munk, men derfra var blevet forflyttet til Klosteret Corvei ved Weserstrømmen (en Colonie af Klosteret Corbie), for der at lede Skolen og at prædike for Folket; thi han vidste, at Anskarius var fuld af den ydmyge Selvopofrelsesaand, som behøvedes for at prædike Kjærlighedens Evangelium for Hedninger, hvis Navn havde udbredt Skræk i hele Europa. De trende Drømmebilleder som fortælles om Anskarius, hvori første Gang hans afdøde Moder advarede ham fra Ungdoms Letsindighed, senere, da han var blevet Munk, Apostlerne Petrus og Johannes førte ham for Guddommens tilgængelige Lys, hvorfra han hørte en ubeskrivelig yndig Stemme, som bød ham: "Gak hen, og du skal komme hjem, krandset som Martyr", og endeligen, tvende Aar derefter, Jesus begierede af ham hans Synders Bekiendelse og tilsagte ham deres Udslettelse, havde betegnet ham som den rette Mand for dette vanskelige Hverv, som han udførte med en saadan Blidhed og Fasthed, at selv den hedenske Konge Horik vidnede, at han aldrig havde seet et saa godt og trofast Menneske, uagtet Anskarius var en Mand, som var saa langt fra at beraabe sig paa Mirakelgaver, at han allene bad Gud, om han maatte findes værdig til det eneste Mirakel: ved hans Naade at blive dannet til et helligt Menneske. (Si dignus essem apud Deum meum, rogarem quatenus unum miniconcederet signum, videlicet, at de me sua gratia faceret bonum hominem.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-10-29
Til Høitideligholdelse af en saa vigtig og saa sjelden Festlighed, syntes det vistnok passende, at befrie Kirkens Tienere fra trykkende, jordiske Bekymringer, for at sætte dem istand til, med Hjertets fulde Varme at takke Forsynet for en Velgierning, hvormed Fædrenelandet nu i 1000 Aar har været velsignet, og som er den største Velsignelse, Menneskeslægten kan imodtage. Dog, ved en saadan Anledning var det vel ikke nok at tænke paa jordiske Ting, hvor vigtig det end er, at Præsten sorgfrit kan gjennemvandre den jordiske Bane, der burde vel ogsaa tænkes paa en høiere, en mere aandelig Trang; og fremfor mange andre fromme Ønsker, man ved denne Jubelfest kunde frembringe, synes især tvende at være værdige for en saa udmærket Anledning. Vil vi have en opløftende Gudsdyrkelse, saa bør Kirkesangen forbedres saaledes, at den virkelig kan svare til Hensigten, hvilket allene kunde opnaaes ved Oprettelsen af en Skole for en forbedret Kirkesangs Udbredelse, hvori i det mindste alle de skulde undervises og prøves, som i Fremtiden kaldes til at bestyre Sangen i nogen dansk Kirke. At vi trænge dertil, derom kan neppe være Tvivl, – og naar vi saaledes have tænkt paa os selv, paa vor egen Opbyggelse, da ligger det vistnok meget nær, at vi, efterat have nydt i 1000 Aar Christendommens Velgierninger, tænke paa, hvorledes vi paa bedste Maade skal meddele samme til vore hedenske Brødre, og neppe kan der angives nogen meere værdig Maade, til at høitideligholde Christendommens Jubelfest, end ved Oprettelsen af en grundig Skole til at danne værdige Missionairer, der skulle forkynde Kierlighedens glade Budskab for alle de Tusinde, som endnu sukke under Overtroens Aag, i hvis Hjerte Troen paa den Evige vil vække et Liv, og tænde et Lys, som ingen Død mægter at slukke. Gid disse Tanker ikke blive tomme Ønsker. Holstenborg, d. 10 October 1826. F. A. Holstein. Mere om Munkebogstaverne.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-10-29
J nyeste Skilderie af Kjøbenhavn, No. 16 for dette Aar, har en Anonym med Grunde og Vittighed kæmpet mod den hæslige Munkeskrift, der, optaget i det hele lærde Tydskland, oversvømmer Nabolandene og er naaet til det lille Danmark. Hans Røst blev imidlertid ikke hørt, og vi have siden den Tid seet disse smagløse Vanskabninger af Bogstaver udbrede sig meer og meer med en forunderlig Rapiditet. Jndsenderen af disse Linier har ikke troet det ubetimeligt, at fremstille for Skilderiets Læsere, hvad andensteds fornuftige Mænd have talt om samme, og meddeler derfor et Brev til Udgiveren af Sl. Holstein-Lauenburgske Provinzialberichte, Pastor G. P. Petersen, som findes aftrykt i samme Skrift 1824, ates Qvartalheft. Det lyder saaledes: De har mig kjær - og just denne Overbeviisning indgyder mig det tillidsfulde Mod, af hjertelig Kjærlighed og Venskab, og uden al Bekymring for derved at berøves endog den mindste Deel af Deres Kjærlighed og Venskab, at bekjende Dem min uforgribelige Misbilligelse af den Forandring, som De har foretaget Dem med Bogstaverne paa Titelen af Deres Provinsialberetninger, samt Grunden til den, og for, hvis De ikke skulde finde disse gyldige, at udbede mig en venlig Belærelse af Dem, hvilken jeg vil benytte efter min bedste Overbeviisning. 1. Provindsialberetninger, der paa Titelen ankynde sig med gamle gothiske Bogstaver, synes at ville meddele os Efterretninger fra de gamle gothiske Tider. 2. Vor Tidsalder er den nyeste, den yngste.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-10-29
At vor Tids Verden i sine trykte Skrifter begynder at ville bramme med gamle gothiske Skrifttegn, erindrer mig om et billede i sal. Basedows Elementarbog, hvor en liden Dreng staaer foran sine Legekammerater paa en Stol, med en stor Allongeparyk paa, og præker. 3. Denne nu opkommende Mode, i vor, efter Calvisii Regning nu alt 5773 Aar gamle Verden, erindrer mig om saa mange Menneskers sørgelige Skjebne i den høieste Oldings Alder, at de nemlig gaae i Barndom som vi kalde det, samt at Dommedag nu vel maa være nær forhaanden. 4. Den igjen opkommende gamle Munke aand gjør det visselig begribeligt, at den gamle Munkeskrift nu ogsaa vil blive Mode igien; men just allerede derfor vilde jeg ikke gjerne gjøre denne Mode med, for ikke maaskee ogsaa at bringe mig i den Mistanke, ogsaa at Munke aanden var faret, i mig. 5. Naar jeg seer en oplyst, klartænkende Mand følge denne Mode, saa tænker jeg paa den bekiendte Sentents, hos Horats: Quandoque magnus quoque dormitat Homerus og tilgiv mig, dyrebare Ven, dette var ogsaa min første Tanke, da jeg saae den gamle hæslige Munkeskrift paa Deres Provindsialberetninger. 6. Gjør det vel vor Tidsalders æsthetiske Smag Ære, at man igjen begynder at finde Behag i en saa bizarr Skrift, thi det er den jo dog sandelig, fornemmelig i dens store Bogstaver. Er det Fremskridt eller Tilbagegang, 7. Give ikke alt vore sædvanlige tydske (danske) Skrifttegn, imedens alle andre ved Kultur udmærkede Nationer betjene sig af latinske Lettere, os Tydske (Danske) Udseende af en egensindig ved det Gamle fasthængende Nation af Særsindede 8. Er Oldtidssyge ikke ligesaa vel en Sjælesygdom som Nyhedssyge, 9. Skal det nu i vort tydske Sprog, gjøres endnu mere vanskeligt at lære at læse ved Indførelsen af saadanne gamle fortrukne Munkebogstaver, 10. Tænker maaskee vor Tids menneske hadske Obscurantismus, ved progressiv Jndføelse af saadan Munkeskrift, ganske at fortrænge vore hidtil brugelige Skriftlettere, paa det at samme tilsidst maae blive os ubekiendte og vi tabe Lyst til at beskjeftige os med den hidtil stedfundne Literatur, der ikke kan forliges med dens menneskefjendske Øiemed, og vil den maaskee lidt efter lidt gjøre Abcen saa vanskelig, den Færdighed at kunne læse stedse blev sjeldnere iblandt os. Det var da igjen et artigt jesuitisk Kneb. II. Hvad ville fremmede Nationer tænke om denne demente Forandring af vore Skrift lettere, Vil vor tydske Nation ikke derved vise sig i et ridicult Lys, Herpaa følger Udgiverens: Svar. Vistnok intet fuldt Dusin Grunde, min kjere Ven, men meer end nok, for at aflokke mig det Løfte, at Provindsialberetningerne efter denne Aargang skulle blive trykkede uden gothiske Skrifttræk. (Prov. Ber. 4tes Qvartalhest, 1824.)¬