Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-11-09
Joseph Wood var født i Clarkstown, Con ton Orange, Staten Ny-York i Aaret 1778. Hans Fader, en agtbar, skjøndt ikke velhavende Landmand, ønskede, at hans Søn vilde følge hans Næringsbane. J hin Tid, da en større Simpelhed i Sæder herskede, var det ei Skik blandt de retskafne Landmænd, at lade i det mindste en af deres haabefulde Sønner, maaskee den enfoldigste, være bestemt for den saa kaldte liberale Profession, og derved berøve Staten en duelig Pløier eller rask Meier, for deraf at gjøre en stakkels halv forhungret Retsfordreier, eller en opblæst Landsby Qvaksalver. Den jevne, ærlige og skarpseende Menneskeforstand, Jordens Søns kosteligste Egenskab, lærte dem, at Landboens Liv sædvanligvis fører til Tilfredshed og Uafhængighed, og at, saalænge Staten har uhyre Strækninger af ubeboet, herreløst Land, er det en nyttigere Beskæftigelse at udsaae Roer, end Tvedragt, og at den Mand, der planter Kartofler, er en gavnligere Mand, end en slet Læge. Med saadanne Anskuelser forblev Landmandens Søn sædvanligt ved Landbruget, og levede og døde tilfreds paa den Jord, der fødede ham. Men vor Wood havde tidlig indsuet Kierlighed for Kunsten, og kom i Tegning til en Grad af Færdighed, der bragte ham til den Beslutning, at følge, trods alle de Hindringer, der mødte ham, sin Tilbøielighed, som Naturen selv havde vakt hos ham. Den Egn, hvori han henbragte sin Ungdom (i Vest for Hudsonsfloden), frembød høist romantiske maleriske Scener. Som Bondedreng beskæftiget i det Frie, henrev Bjerg- og Dal-Landskaberne hans Opmærksomhed. Uden al Veiledning gjorde han Forsøg paa at eftertegne dem, og dette blev, saa ofte han kunde, hans kjereste Syssel. I den bedste Hensigt sønderrev Faderen hans Tegninger, fratog ham Blyant, og i Kraft af sit Kald, som Kankonnets Sherif, indsværrede Sønnen i Taarnspiret paa Domhuset, hvor han selv boede i Kantonnets Hovedsted Goften. J den dyderige patriotiske Folkeklasse, til hvilken den gamle Wood hørte, og som dengang endnu ikke ved hyppig Omgang med Vimmelen i Stæderne var bleven forfinet, gjaldt umiddelbar Brød-Erhvervelse for en Cardinaldyd, og Haandarbeide for det ypperste af alle menneskelige Erhvervelsesmidler; Aands anstrængelse, der som oftest er forbunden med Legemets Uvirksomhed, blev overalt miskjendt hos Folket. For saavidt den unge Wood fra Spiret kunde fryde sig med den herligste Udsigt over det hele Land, var Opholdet der ham kjert; men af Udsigten kunde han ikke leve, og den gamle Sherifvilde aldeles ikke give ham andet end Brød og Vand; derfor kom snart en Underhandling paa Bane, og det blev vedtaget, at Sønnen skulde ophøre med at tegne, kun tænke paa Landarbeide, og ikke ørkesløs drive om ved skjønne Søe-Bredder; dog Fredsslutningen kom snart til Brud. Faderen fandt det unge Menneske paa ny beskæftiget med at aftegne Omridsene af et skjønt Bjerg, der afspeilede sine dunkle Skygger i en forborgen Sø. Ny Fiendtlighed var følge; Sønnen, endnu kun 15 Aar, tog Vandringstaven med sex Dollars i Lommen, og gik til Ny-York, hvor han vilde søge at komme an etsteds, og hvor han kunde fuldkomme sig i Tegning; men overalt afvistes han, hans Forhaabninger glippede, hans Følelser saaredes, hans Udholdenhed svækkedes; han maatte om Sommeren søge Underholdning ved Have=Arbeide, om Vinteren ved Violinspil, og to Aar forløb hermed. Da han nu en Dag gik i Ny-York i den brede Gade (broad Way), blev hans Opmærksomhed vakt ved et Miniaturmalerie i en Guldsmed Boutiks Vindue. Han gik ind. Guldsmeden, der for saavidt kjendte ham, at han havde hørt godt tale om ham, tog ham, i Lære; og tillod ham, i ledige Timer, at betragte Maleriet ved Vinduet. Tilfældigviis blev hans venstre Haand saaret, og han kunde en Tid lang er arbeide i Værkstedet. Han erholdt Lov til at copiere det i sig selv kun maadelige Miniaturmalerie. Morgenrøden for en bedre Fremtid var nu opgaaet for ham. Han blev siden i Fritimer flittig i at tegne, og Hr. Malone, en af de meest agtede Miniaturmalere i Staden, blev gjort opmærksom paa ham. Denne vakre Mand antog sig nu Ynglingen, opmuntrede ham, underviste ham, skaffede ham Arbejde. Inderligt Venskab forbandt dem, han blev Malones Svigersøn, og en af de første meest agtede Kunstnere i de forenede Stater, hvis Arbeider skattes højt. Almindelig hædret er han død i Juni 1830. C. Oct. Om Beryllen. Til Smaragden slutter sig Beryllen (beryl), som med den har Bestanddele og physikalske Egenskaber, dog ikke Farve tilfælles. Den har en levende Glands, men sædvanligen kun svage Farver, der med forskjellige Nuancer, fra det aldeles Farveløse eller det blege Straa gule, igjennem det Jonquillefarvede og det Rødlige, gaae over i det Bruunlige; eller fra Ærte- og Aspargesgrønt, igjennem det Søgrønne, tabe sig i et lyst Vand- eller Himmelblaat. Jonquillefarvet er den yderst sielden. Oprindeligen var det kun den grønlige Beryl, som fik Navn af Aquamarin (aigue marine), skjøndt man nuomstunder ogsaa benævner den himmel- og vandblaafarvede saaledes.