Adresseavis for Børn, 1782-05-29
Endnu forstaae J vel ikke gandske, mine kjere Børn, hvad det vil sige, men saa meget kunne J dog allerede forstaae deraf – dersom det lille Pæretræe ikke var blevet plantet, saa kunde det heller aldrig blive stort og stærkt, og komme til at staae saa fast, som Kirsebærtræet nu allerede er og staaer. Er det ikke sandt, Frits, kan du ikke nok begribe det, at dette kunde aldrig gaae an, dersom det ikke var blevet plantet, Ney, det kunde det vist nok ikke, min søde Moder. Og naar er det plantet, mener du, – da det allerede var saa stort, som det nu er – eller Ney, søde Moder, Fader har fortælt mig, at han har opelsket det af en Kirsebærkjerne, og plantet det da det endnu var gandske lidet, og siden i dets Stamme indpodet en Green af et Pæretræe, see, saaledes er det lille Pæretræe, voxet op Under denne Samtale vare de komne hen til Træet, og Frits strøg sagte ned af Træets Stamme med sin Haand. for Børn. Nu, min kjere Frits, blev Moderen ved, glæd dig nu, dette lille Pæretræe vil engang med Tiden ogsaa blive ligesaa stort og stærkt, og bære ligesaa mange Frugter, som Kirsebærtræet. Men er det ikke sandt, at dette kunde det ikke, dersom det ikke var blevet plantet, Saaledes, mine kjere Børn, maae J nu ogsaa plante Dyden og det Gode i eders Hjerter; det er, J maae elske og have Kjerlighed til Gud og eders Forældre, og ligeledes elske alle andre Mennesker, og gjerne gjøre alt, hvad den kjere Gud fordrer af eder ved eders Forældre; thi, mine kjere Børn, naar J gjøre dette, saa skulle J hver Dag blive meere rodfæstede i det Gode, ligesom dette Kirsebærtræe er blevet rodfæstet i Jorden, og J skulle da engang bære søde vederqvægende Frugter for eders Medmennesker, ligesom dette Træe nu bærer søde Frugter for eder Nu tog Moderen fat paa en af Kirsebærtræets skjønneste Grene, bøyede den ned og plukkede sit hele Forklæde fuldt af de deylige søde Kirsebær til sine kjere Smaa. Den lille venlige Lotte snoede sig om sin Moder, og sagde: Ja, hjerte søde Moder, det vil jeg gjøre, jeg vil plante Fromhed og Dyd i mit Hjerte, og vor Herre vil lade samme ret deylig opvoxe derudi, ligesom han har ladet dette store og herlige Kirsebærtræe opvoxe. Ach, hvor elsker jeg vor Herre meget derfor og ach, hvor smaae disse Kirsebær dog søde og nydelige. Du skal ogsaa have tusinde Tak, allerbedste sødeste Moder, for du har plukket dem til os, og venligt snoede hun sig endnu engang om hendes Moder, og kyssede hendes Hænder og Kinder. J det samme kom Frits ogsaa løbende hen til Moderen, da han hidindtil med sine store aabne Øyne havde staaet og betragtet Lotte. Han greb fat paa Moderens Haand, trykde den hjertelig, og sagde med hans sædvanlige uforstilte Oprigtighed: Ja, Moder, ja hvad Lotte har sagt, det ville vi gjøre, ja i Sandhed vil jeg blive god og brav – ligesaa god og brav, som du vil have og som alle Folk sige, at min Fader er. mig, Moderen følede sig inderlig rørt over disse sine to smaa Børns fromme Løvter, trykkede dem Avis. til sit moderlige Hjerte, og takkede vor Herre fordet glade Haab, som disse hendes Børn gave hende, at hun engang skulde see dem ret gode, eller som er det samme, lykkelige her paa Jorden, og Gud velbehagelige. Taagen.