Berlingske Tidende, 1836-01-30
At den Person, som fra sin Ungdomvidste, at Gaarden vilde tilfalde ham, kunde forfalde til Dovenskab og andre Laster, har jeg ogsaa tænkt mig som en Jndvending, der muligen vilde blive gjort mod Forslaget; men denne bortfalder, naar det forbliver ved den nu gieldende Bestemmelse, at Forældrene have en uindskrænket Ret til at bestemme, hvem Gaarden skal tilfalde, saa at Lovens Bud, alene indtræder, naar Forældrene ikke have benyttet denne. Det kunde vel endog hænde sig, at det Barn, hvem Udsigt til at faae Gaarden er aabnet paa en saadan Maade, at Opfyldelsen er aldeles afhængig af dets Forhold, netop der kunde finde en Spore til Sædelighed og Arbeidsomhed. Da det i de fleste Tilfælde er umuligt for det Barn, som faaer Gaarden, at udløse sine Sødskende for deres Arvepart, der følgelig bliver staaende i den, saa følger deraf, at han, om end Arveparterne ikke ere betydelige, dog bliver afhængig af sine Sødskende, og saaledes næsten altid nødt til at beholde disse, der nødigen ville ud at tjene, hos sig til Ødelæggelse for Gaarden, som ikke taaler at underholde saa mange Mennesker, og til Fordærvelse for disse dovne Medlemmer af Familien, samt endelig til Skade for Staten, der berøves Fordelen af dygtige og driftige Menneskers Flid. Det kan desuden formodes, at den Fader, som vidste, at Gaarden efter hans Død nødvendigen skulde tilfalde eet af hans Børn, i sit levende Live vilde bestræbe sig for at fortjene saa meget, at han kunde sætte de andre i Virksomhed, og paa denne Maade anspores til Flid og Virksomhed. "Det har hverken været min Hensigt at meddele nogen udførlig Afhandling eller at indgive et omstændeligt Lovforslag, Noget, hvortil jeg ikke har Kald og heller ikke Evne; men jeg har i det os efter Hans Majestæts Befaling forelagte Udkast til en Anordning om Selveierbøndernes Testationsfrihed troet at finde en ny Opfordring til at henlede Stænderforsamlingens Opmærksomhed paa nærværende, efter min Formening, saare vigtige Gjenstand. Hvis den ærede Forsamling deler denne Hans Majestæt ligeledes min Anskuelse, og maatte værdige den sin allerhøieste Opmærksomhed, vil Allerhøistsamme maaske finde det passende i den nye proponerede Lov at optage de Bestemmelser, og hvilke det nærværende Forslag handler. "Jeg tillader mig saaledes til den ærede Forsamling at indstille, om den maatte finde Anledning til, enten i Forbindelse med det Stænderne forelagte Udkast til en ny Anordning angaaende den Selveierbønder hjemlede Testationsfrihed, eller uafhængig af samme, at anbefale til Hans Majestæt det, som er Gjenstanden for nærværende Forslag. Da der ved foregaaende Leiligheder derom har været Spørgsmaal, holder jeg det ikke for overflødigt at tilføie, at jeg, hvis den ærede Forsamling maatte holde saadant for passende, Jntet kan have imod at dette Andragende følger med, hvis Sagen gjennem den Kongelige Commissarius bliver Hans Majestæt forelagt. Forsamlingen vedtog, at den, i Anledning af det kongelige Lovudkast angaaende Selvcierbøndernes Testationsret, allerede nedsatte Committee (Bang, Tutein, Salicath, Haastrup, Drewsen) ogsaa skulde afgive Betænkning over det foranførte Andragende. Denne Betænkning blev afgiven under 7de Decbr. f. A., hvorpaa Sagen discutere des i tvende Plenarmøder den 16de og 29de December. Committeens første Jndstillingspunkt gik ud paa, at en Selveierbondes ældste Søn, eller, naar der ei er Sønner, ældste Datter gives en Ret til efter Forældrenes Død, og naar disse ei have efterladt sig nogen testamentarisk Disposition, at overtage Fædrene, eller Mødrenegaarden, og til det Øiemed forlods at erholde en saadan Deel af Gaardens Værdi, at denne Arving i Almindelighed kunde vente med Held at bestaae ved Gaarden, i hvilken Henseende de i Betænkningen anførte specielle Forslag henstilledes til Hans Majestæt Kongens allerhøieste Overveielse." Med Hensyn til adskillige af den Kongelige Commissarius i Henseende til dette Punkt yttrede Betænkeligheder, som ville findes optagne i Præmisserne til Forsamlingens Andragende, fandt Committeen sig foranlediget til at foreslaae, at man i Præmisserne til Forsamlingens Andragende kunde til Hans Majestæt Kongens allerhøieste Overveielse henstille, om der ei kunde tages en Bestemmelse, som i det Væsentlige gik ud paa, at naar begge Forældrene vare døde, og den nærmest berettigede Livsarving var et uconfirmeret Barn, Øvrigheden eller Skifteforvalteren da skulde indhente Erklæring fra denne Livsarvings Værge, saavelsom de øvrige Arvinger eller deres Værger, og derefter gjøre Jndstilling, gjennem Amtet til Cancelliet, som efter de oplyste concrete Omstændigheder havde at afgjøre, om Gaarden burde conserveres forden nærmeste Arving, og denne i dette Øiemed erholde den bestemte forlods Andeel af Gaardens Værdi, eller om Gaarden burde afhændes og Skiftet holdes efter de almindelige Arvelove. Det første Jndstillingspunkt vilde iøvrigt herefter blive uforandret, som af Committeen foreslaaet, blot at Ordene: "Ret til i Begyndelsen af samme forandredes til Adgang til Ved Afstemningen billigede Forsamlingen dette saaledes modificerede Jndstillingspunkt med 56 Stemmer mod 2, ligesom den ogsaa med 51 Stemmer mod 7 bifaldt, at den nysnævnte speciellere Hen stilling blev optagen i Præmisserne til Forsamlingens Andragende. Grev Holstein fremsatte det Amendement, at der efter Ordet: "Selveierbondes maatte sættes Ordene eller Arvefæsters".