Jyllandsposten, 1840-11-17
(Jndsendt.)Ja Gud velsigne de kjære Retsbetjente, som have Tanke og Sind henvendt ikke alene paa egne Sager, men tillige paa det Heles Jnteresse. Saadan tænkte jeg paa min sidste Tour fra Hobroe over Randers til Skanderborg, da jeg, ved at kjøre ud fra Randers, tæt ved Byen fandt 2de Veie, som begge forgrenede sig i samme Direction, uden at man kunde blive klog paa, hvilken Vei man skulde kjøre. Paa Lykke og Fromme toge vi ad Veien til Vorup, men bleve efter 1/2 Fjerdingveis Kjørsel gjorte opmærksom paa, at det var feil, og maatte nu vende for at komme paa den rette. Hvorfor de kjære Veiofficianter og Herredsfogder her ikke anbringe Veivisere med Paaskrift, som findes overalt sønden for Kolding, er mig en uforklarlig Ligegyldighed, som ret viser, hvor liden Opmærksomhed, der ydes Publikum. Dog, denne Mangel viste sig hele Veien, hvor denne deelte sig, hvilket saaledes bestandig satte og i Beængstelse for at kjøre vild, da Veiene undertiden vare lige brede, saa man ei kunde kjende Hoved veiene fra Biveiene. Da vi fra Borumkroe endelig fortsatte Touren syd paa, traf vi her kort udenfor Byen ogsaa en forgrenet Vei, som var af samme Bredde, saa vi her maatte gjøre Holdt, for at Reiseselskabet kunde overlægge hvilken Vei, der her maatte være den rette. Da Pluraliteten af Stemmerne endelig erklærede, at den vestre Vei burde foretrækkes, blev denne kjørt, men efterat være komne igjennem en Skovvei ned til en Mølle, tilraabte vi her en Møllerdreng, som stod paa Møllen, om det var den rigtige Vei til Skanderborg; men Drengen svarede nu med sit grinebiderske Ansigt: "Næ saa gu min Sæl naar det er." En af Reiseselskabet raabte nu vred til ham: Hvorfor Fanden faaer J ikke Politimesteren til at sætte en Veiviser hist oppe; men dette Tilraab fremkaldte først de rigtige Grinebidertræk, idet Giensvaret lød: "J er dog ikke værre faren, end alle de andre Reisende, som daglig kjøre April til Møllen." Et Held var det nu, at Kudsken smurte stærkt paa Hestene, efterat have vendt Vognen, da den ivrige Reisecompagnon bandede paa, han vilde have havt en Kjep, for at afbanke Møller drengen Meelstøvet. Men jeg skal ikke nægte, at jeg ærgrede mig over, at en saa utilgivelig Lunkenhed kan afholde den vedkommende Politimester fra at opfylde en Forekommenhed mod de Reisende, som - daglig - udsætter disse for at kjøre med Liimstangen. Jeg skal imidlertid passere samme Vei flere Gange i Vinter; men jeg skal herved have den vedkommende Justitsbetjent anmodet om, at han ikke vil ansee denne min offentlige Klage for et blot Mundsveir, da jeg saalænge, indtil denne høist nødvendige Veiviser her bliver anskaffet, skal vedblive i offentlige Blade at udbasune denne Mangel, idet jeg næste Gang, saafremt den mangler tillige skal melde det til Amtet, og hjælper dette heller ikke, da til Collegiet, hvorved alle fornødne Veivisere dog vel omsider ville vorde anskaffede. Jeg reiste fornylig til Viborg fra Aarhuus, og her traf det samme Tilfælde mig paa flere Steder, blandt Andet er her en saadan tregrenet Vei, naar man kjører ud fra Søbyvadkroe, som, saasnart Reisende ere komne til dette Sted, altid gjør det nødvendigt, at Kudsken, som et kjender Veien, maa staae af Vognen, for at løbe tilbagetil Kroen, for at spørge Krofolkene om den rette Vei. At vedkommende Herredsfoged ei paa saadant Sted lader opsætte en Pæl med Navne paa, som kun kunde koste en sand Ubetydelighed og spare Reisende for stor Ubehagelighed, dette har man isandhed ondt ved at forklare sig, men jeg skal ei tie, førend jeg finder saadanne Politiuordener afvendte.