JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-07-03
Man træffer i Gustrow det tydske Kjøbstædsliv i dets hele Uforstyrrethed. Hovedfornøjelserne om Sommeren søges paa Gaderne. Da vi kom ind i Byen havde Jndbyggerne allerede, som Haandværksfolk kalde det, gjort "Fyr abend." Familierne sadde uden for Husene i de mangfoldigste Grupper paa Bænke, omtrent som Apotheker-Familien i de første Scener af Syngestykket Apothekeren og Doctoren; Mandfolkene ryggende af lange Piber, Fruentimmerne sladdrende med hverandre. Andre Grupper stode og gik paa Gaden, men alle passarende, Man finder her Gjæstgiversteder, ligesaa store og rummelige, som noget af de bedste i Kjøbenhavn. Udenfor mange Huse staae Vogne, svært belæssede med Uldsække, der strax sige den Reisende, at Uld er Byens Hovedhandelsartikel. Uagtet Klokken allerede var ti om Aftenen, var det hele Gustrowske Publicum dog endnu paa Benene. Jeg troede i Begyndelsen at der var Opløb, men det var kun Sammenløb, og Anledningen dertil et Marionetspil, som opførtes af en Mand og hans Kone. Mellem hver Act spillede han et Stykke paa sit Positiv, og hver Gang Spillet var ude i een Gade, gik de hen til en anden, og begyndte forfra igien. Hele den forsamlede Skare løb efter dem med Jubelskrig og Husen. Dette Spektakkel varede indtil Klokken elleve, da Alting blev roligt. Hvor nøisomme Menneskenes Fordringer dog ere, naar de ikke ved Forvænnelse blive spændte for høie I Hovedstæder maa man have Operaer, Skuespil, Balletter, Concerter, for at fordrive det efter Forlystelse higende Folk Tiden; her behøvede man kun et Marionetspil, for at gjøre adskillige Hundrede Mennesker glade som Børn.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-07-03
Vi forlode Güstrow om Morgenen med Solens første Straaler, og kom nu til Plau, en ubetydelig By, om hvilken jeg ikke kan sige andet, end at den har en ypperlig Barbeer. Man vil maaskee finde det underligt, at netop og blot Barberen nævnes her, men Enhver, som veed, hvad det har at betyde, paa Reiser at søge efter en Barbeer og ikke kunne finde ham, eller naar man vel har fundet ham, at støde paa en Dilettant, der istedetfor at afrage Skjægget, afharver det, og betegner Kinder og Hage med blodige Spor, der ofte svi en heel Dag, vil noksom vide, at sætte Priis paa en god Barbeer. Hvor, som altsaa reiser igjennem Meklenborg, kan, paa mine Ord, gjøre sikker Regning paa, at finde i Plau en ganske tutafait Karl af en Barbeer. Slige Noticer forbigaaes i Almindelighed i de saakaldte Reisebeskrivelser, uagtet de ere lige saa vigtige, som saa mange andre, der i disse med stor Bram meddeles.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-07-03
J Kjøbenhavnsposten No. 51 hedder det i et Stykke om Kirsten Piil og hendes Kilde, undertegnet "Desiderius", i Anledning af en i Skilderiet for 1800 indrykket Artikel om samme Gjenstand, der behøves ikke stor Lærdom til at smile ad saa upassende en Parallelisme, at sammenligne en Navnkundighed (Alexander den Stores) der gaaer over den hele cultiverede (man kunde maaskee tilføie og over en Deel af den ucultiverede) Verden, med et Navn, som kun i det høieste lyder i den snevre Kreds af Kjøbenhavnerne, der om Sommeren tage ud til Dyrehaven. Er det virkelig saa, at der behøves ikke stor Lærdom til at smile ad Sammenligningen mellem Alexander og Kirsten Piil, saa kan hiin Artikels Forfatter ikke ønske sig nogen større Compliment, og han vilde vel lige saalidt ansee denne Bemærkning for nogen Dadel, som vor udødelige Holberg vilde have taget det ilde op, om nogen Recensent havde sagt, at det var upassende, at kalde Peder Paars:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-07-03
en Mand, hvis Levnet og Bedrivter, Bør billig tegnes an blandt alle Folkes Skrifter.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-07-03
J Plutarchs Biographier vilde det rigtig nok være meget upassende, at sammenligne Kirsten Piil med Alexander den Store, men ikke i en humoristisk Skildring af Dyrehaven, hvorden comiske Virkning netop ved den himmelhøie Forskjel mellem begge maa blive saameget stærkere. Jøvrigt vil man aldeles ikke undersøge, hvorvidt salig Kirsten lever i Efterverdenens Hukommelse" eller "blot hendes Navn ihukommes." Saameget veed jeg, at jeg vilde ønske Hr. Desiderius, mig selv og Enhver, som mener os det vel, ikke at leve mindre i Efterverdenens Hukommelse i Aaret 2071, end salig Kirsten Piil, som opdagede Kilden 1583, lever nu, 1827, og "at vort Minde maatte henveires af Vinden som hendes.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-07-03
Jndenlandske Efterretninger. Hvad lader sig gjøre for at det holsteenske Smør kan vorde en bedre Handelsvare end hidtil, især med Hensyn til dets Forsendelse til de fjerne og hede Egne? Dette var af det Schlesvig-Holsteenske patriotiske Selskab gjort til en Prisopgave. To Prisskrifter ere herom udkomne, som fortjene megen Opmærksomhed, og som den danske Landmand ogsaa vilde have Nytte af at læse; de ere trykte i benævnte Selskabs Neue landwirthsch. Heft. 1827, 1stes Heft. Det ene er forfattet af en holsteensk Godsejer Hr. W. Hirschfeld paa Gross-Nordsee; det andet er af Kjøbmand Hr. P. A. Rømer i Hamburg, og afhandler Materien især fra dens vigtigste Synspunkt, den merkantilske. (f. Prov. Ber. 1827. I H. S. 166 o. f.) Det kjøbenhavnske Selskab til Naturlærens Udbredelse har, som bekjendt, ogsaa ladet det for den danske Stat saa vigtige Produkt, Smør, være Gienstand for dets Opmærksomhed, og har udgivet en liden Underretning om dette Produkt. Skulde det ikke være ønskeligt, at Selskabet lod hine 2de Prisskrifter, eller passende Udtog af dem, udkomme paa dansk til den danske Landmands Tarv.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-07-03
J Slesvig er et Selskab kaldet: den Moritzske Forening for tro Tjenestetyende. Det havde sin 8de Generalforsamling d. 1ste Nov. 1816. Det havde da en Capitalfond af 247. Mk. 13 Schl. og dets Medlemmers Antal, som ydede aarlige Bidrag, var 51. (Pr. B. 1827.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-07-03
Professorerne Flørke og Pries i Rostock og flere stride om det plattyske Sprogs Ufuldkommenheder. (ibid 228.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-07-03
Entinske Skribenter udgives af de Hrr. Com pastor Lübker i Husum, og Candid. Schrøder i Crempdorf ved Glückstadt. Det kan ventes til næste Michaelismesse. (ibid. Anhang. 22.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-07-03
en Opfordring til ædle Mænd om Stiftelse af J Kieler-Wochenblatt skede i forrige Aar et Central-Grækerforbund for Hertugdommene. Man kan ikke (hedder det i Schl. Holst. Prov. Berichte 1827 1 H. S. 67) nøje angive, om denne Opfordring bør regnes til det, der skede i Anledning af Jubelfesten for Christendommens Jndførelse ved Anschar. Saa meget er vist, at Opfordringen stemmer overeens med en tidligere Opfordring i Provinzialberichte, og at den maa erkiendes at være ligesaa værdig som pasdringen er intet blevet offentligt. den Formindskelse i sine Indtægter, som de lave Kornpriser foraarsage, erstattet ved Handels planters Dyrkning, fortjener Cichorieavl ogsaa at erindres. I Hertugdommen har man Cichoriefabriker i Flensborg, i Husum, i Kiel, i Altona, i Omegnen af Jtzebo, og i Glückstadt.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-07-03
Paa sidste Sted har man ladet tørrede Rødder, komme fra Tydskland. Maaskee ogsaa paa nogle af de andre Steder. I Itzeho's Omegn dyrkes Cichorie, hvorom man har en Efterretning af Hr. J. C. Jebens i Neue landwirthsch. Hefte. 1817 1 H. 164. - En anden Efterretning om Forsøg med Cichoriedyrkning, af Hr. F. W. Otte, læses i samme Provinz Ber. S. 217220. Altona fik det første Cichoriefabrik i Aaret 1800.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-07-03
Det vides ikke, at nogen egentlige Cichoriefabriker have bestaaet i Danmark, men vel ere nogle Privilegier paa Kaffe-Surrogat-Fabriker i Aarene 1811, 1812, 1813 udstædte. Handelstid. I en Tidspunkt, da Landmanden maa søge sende for Jubelfesten. Om Følgen af Opfor Et Lexikon over Slesvig=Holsteenske og Species 225.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-07-03
Hamburg 2 M.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-07-03
Kjøbenhavns Børs, den 3 Juli 1827. a vista, 222.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-07-03
Specier solgtes til Svenske Sedler. 13 Rbmk. 8 s. Bank-Disconto 5 pCt. Norske Speciessedler. pr. 100 Specier. 163 1/2 - Rbd. Sedl. pr. Rdlr. Rigsgjeld. Rbs. Tegn. 4 pC. Kgl. Oblig. (u. R.) 83 1/2 84 Rbd. Sedl. Dito Dito. . . . . . . . 75 75 1/2 i Banco.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-07-03
Nationalbank Obligationer. Dito Dito . . . . . . . .(af Laanet 4 Febr. 1820) 101 - Rbd. r. S. 113 1/2 114 Sedler. 4 pC. uopsigel. Rigsbkobl.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-07-03
6 pC. norsk Laan, Renter pr. 6 Januar 94 1/2 95 Rbd. r. S. 4 pC. Dito nye . . . . . i Banco. Asiatiske Comp. Actier - i Sedler. 3 pC. nye danske Oblig. - L. Sterl. 1 Lsterl. beregnet til 14 Bmk. maaer at stifte stort Uheld, befandt sig, kom Talen paa Drukkenskab. John Jndfald.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-07-03
I et muntert Selskab, hvor ogsaa Johnson son paatog sig at forsvare denne, som de fleste paastode, farlige Last og søgte at vise, at den tvert mod var meget ubetydelig. Naar deres Herlighed, sagde han, henvendende sig til en tilstedeværende Lady, gaaer igjennem en Gade, og anfaldes af en Beskienket, saa udkræves kun et ganske svagt Stød med Deres fine Fingerspids, og De kaster den hele Mand i Rendestenen. Hvor er det nu mueligt, at et Menneske, som denne fine Finger kan bringe til Rolighed, forved Hambro & Søn. 104 1/2 105 i Banco
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-07-07
Skilderie af K. Fireogtyvende Aargang. No. 54. Redigeret i Statsraad Fr. Thaarups Fraværelse af Chr. Thaarup. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Løverdagen den 7 Juli 1827. øbenhavn.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-07-07
Nyeste Forslag til en Nationalcomplimenteerbog, Man har Koge, Sylte, Farve, Slagte, Formular-Bøger, men ingen Complimenteerbog; og dog er intet Skrift nødvendigere i vore Dage end netop en Bog, hvoraf man kan lære, at gjøre de rigtige Complimenter. Hvo gider ikke gjerne complimenteres, - Hos hvem gjør Complimentmageren ikke Lykke? Hvormange have ikke naaet Ærens Top, ved at følge Visens Bud: "min Søn vil Du i Verden frem, saa buk, Men det kommer an paa, hvorledes man bukker. Bukken er, ligesaavel som Dansen, en Konst, der baade maa og kan læres. Den har sin theoretiske og sin practiske Deel; men til begge er en Veiledning nødvendig. Fødte Arvinger til alle muelige Slags Complimenter ere altid de Høiere og Fornemmere. Complimenterne (Bukningerne) maa staae i modsat Forhold til den Complimenteredes Høide.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-07-07
J Orienten, hvor man forstaaer Complimenteerkonsten fra Grunden af, kaster man sig, for de Store, endog næsgruus i Støvet. J Europa er det endnu ikke kommet saa vidt, men dog gjør man vel i, heller at bukke sig for meget end forlidt; thi er man derved paa den ene Side nærved at falde omkuld, saa er man paa den anden Fag eller en Stand, maa ogsaa roses; i det mindste ikke at være bange. man troer de ligge paa Næsen. igjen saa meget mere istand til at reise sig. Alle Complimentmagere have, ligesom chinesiske Dukker, Qvægsølv i Fødderne, og staae oprette, naar Mange Titeler indeholde allerede i og forsig en Compliment, saasom Excellence og Magnificence, Deres Naade o. s. v.; thi der hverken kan eller bør nogensinde være Spørgsmaal eller Tvivl om, at en Excellence er excellent, en Magnificence magnifique og en Naade naadig. Man maa derfor bruge Tillægsord, især i Breve, f. Ex. Deres "højædle Excellence", Deres højædle Naade. For Tautologien behøver man Folk, som have tilbagelagt 50 Aar i et en Dagstid. Det kommer ikke saa nøje an paa, om de have overordentlige Fortjenester af Staten. 50 Aar er en lang Tid, og det maa forudsættes, som afgjort, at den, der har levet saalænge, maa ogsaa have virket længe, og den, som har virket længe, maa ogsaa have virket godt. Det falder altsammen af sig selv.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-07-07
Musici, Skuespillere og Skuespillerinder, Sangere og Sangerinder have ogsaa en medfødt Fordring paa at roses. Man kjender Musikens Magt. Hvor stærkt virkede den ikke paa Kong Saul og Erik Eiegod? Hvilken Tryllekraft havde ikke Marseillermarschen, Sagde ikke Klopstock til dens Forfatter, Rouget de Lisle: "ved Deres Digt ere 50,000 brave Tydske faldne", Han kunde gjerne lagt 50,000 til, og endda havt Ret. Hvilken Magt udøver ikke Madam Catalani over Europas Guldbørser, Hvilken Allarm har Demoiselle Sonntag ikke opvakt i Paris - hvilken Angest i Berlin, da man var nær ved at miste hende? Jkke Forliset af en heel Provinds kunde voldt en saadan Sorg, som Tabet af denne Sangerinde. Hvor mange gide vel i Bladene læse andet end Theaterartiklerne, Skuepladsen har saa aldeles fortrængt Politiken, at en eneste Theatermalheur gjør større Opsigt end en tyrkisk Flaades Opbrændelse eller Tusind Grækerhoveder paa Seraillemuren. Hvad taler man i vore Salons og Assembleer meest om - Theatret. Hvad sysselsætte vore Damer sig med? Jkke med Husets, men med Theatrets Anliggender. En Skuespiller synes derfor i vore Dage eet af de vigtigste Subjecter i en Stat, og i en Complimenteerbog bør altsaa alle steeniske og mimiske Konstnere have bestemte Complimenteringsformer og Epitheter, saasom guddommelig, uovertræffelig, mesterlig, genialsk, sig selv overgaaende, Konstens Triumph. Scenens Krone, Thalias og Melpomenes Yndling, en anden Roscius, Garrick, Jfland, Schrøder &c. &c. Publicums Henrykkelse, Enthusiasme, himmelske Nydelse, ubegrændsede Taknemmelighed, mageløse Beundring a.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-07-07
En Hovedartikel i en saadan Bog maatte ogsaa være Bevidnelse af Sorg og passende Lovtaler ved en Borgermesters, Præst, Skolelærers a. Forflyttelse fra et Sted til et andet. Ligeledes naar Curer udøves af Læger, som den Helbredede helst vil betale med Complimenter. Men det er en Selvfølge, at slige Formularer maa være forfattede i en meget sprogrigtig Stiil, da de sædvanligen indrykkes i offentlige Blade og altsaa ere udsatte for offentlig Critik. Boghandlere, Bogtrykkere, Forlæggere og Recensenter maatte have en egen Artikel til særlig Afbenyttelse ved Anmeldelsers og Recensioners Forfærdigelse. Af Udtryk som: "vor Literaturs ypperste Prydelse, Mesterværk, Parnassets Ypperste, homersk, virgilsk, horatsisk, hakespearsk a. bør findes et tilstrækkeligt Forraad. Men det er ikke nok, at de Paagieldende selv roses; ogsaa deres Fruer, Børn og øvrige Huuslemmer maa, alt efter Tid og Leilighed, complimenteres. Det forstod Jeronimus meget godt, da han indbød Grevens Skrædder og La qua paa en Dyrekølle, og vil man vinde Mandens Yndest og Bevaagenhed, saa glemme man for Alting ikke Fruen. Slangen i Paradiset var, som Enhver veed, klog og trædsk, derfor henvendte den sig ikke til Adam, men til Eva, med sine Complimenter.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-07-07
J Tydskland er det største Mode at bringe berømte Mænd paa deres Fødselsdag a. en Kattemusik udenfor deres Vinduer. Det er endnu ikke kommet i Brug i de skandinaviske Lande. Der holder man sig til solidere Complimenter; man skyder sammen til et Gjæstebud, og lader den store Mand spise og drikke med, som da baade han, hver af hans Beundrere og Klubværten har Godt af. Men der skal dog meere til; Lovtaler i Vers og Prosa ere høist nødvendige, og Formularer dertil bør Complimenteerbogen indeholde.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-07-07
J en Complimenteerbog maatte, for Fuldstændighedens Skyld, Folks Titler derfor ikke blot staae som Masculina men ogsaa som FemininaNaar man da vilde tilskrive en Dame, saa behøvede man kun at efterslaae, hvorledes Manden tituleres i Hunkjønnet, da havde man strax Fruens rigtige Titel.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-07-07
Blandt alle offentlige Complimenter ere Dedicationer det Slags, hvor man, ligesom i Vaudevillerne, ikke tager det saa nøie med Sandsynligheden. Det kommer af dedico, som kan hedde, jeg forguder, og enhver Dedication er en Apotheose. Den, som skriver en Bog, har sædvanlig en Patron, og naar han dedicerer ham den, forvandler han ham til sin Skytspatron. Forstaaer man rigtig at skrive Dedicationer, saa er Veien til Lykken funden, og mangen Forfatter indbragte de to Sider, hvorpaa Dedicationen stod, mere, end hele Resten af Bogen, ja mangen en Bog blev blot skreven for Dedicationens Skyld. Men til at skrive en rigtig Dedication udfordres ofte mere Forsigtighed og Overlæg, end til at skrive en heel Bog. Jeg veed den, der engang fornærmede en fornem Herre ved at betegne ham "som udmærket Skribent; thi der blev ham spurgt: om han troede, at en høi Herre ikke havde vigtigere Ting at anvende sin Tid paa, end at skrive Bøger, og den stakkels Dedicateur mistede nu sin Patrons Bevaagenhed istedetfor end mere at befæstes deri. Dedicationsvæsenet maatte derfor optage en egen Artikel i Complimenteerbogen, og de vigtigste Regler for Dedicationers Forfærdigelse deri opgives. Hvad Dedicationer ere for de Levende, det ere Gravskrifter og Liver for de Afgangne. De Døde maa man altid rose; thi deels høre de det ikke, deels kunde man dog ikke ærgre dem mere ved Dadel, selv kommer man altid i Ny for et ædelt Gemyt derved. Man beviser dem en Ære, der ligner den, at følge dem til Graven; Familien fornøjer det dog altid, og man kan maaskee vente sig en god Belønning derfor. Og saa her kommer det ikke saa nøje an paa, om det, der siges, altid er sandsynligt, naar det kun er til den Hedengangnes Roes. Her gielder i sin udstrakte Forstand de mortuis nil nisi bene, Man læse Jndskrifterne paa Assistencekirkegaarden, og man vil ved hvert Skridt, man giør, finde dette Sandsagn iagttaget. J denne de Dødes Have voxer intet uden Cardinaldyder. Der faaer man først ret at vide, hvilke store og gode Handlinger, der udøves i Kjøbenhavn. Der nyde de en Offentlighed, som de forhen ganske have savnet. Med gyldne Bogstaver paa hvidt Marmor fortælles her om dydige Egenskaber, der i Livet blomstrede useete og ukjendte, lig Violen i det tykke Græs. Hvert Skridt støder man paa en nyere Socrat eller Cornelig.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-07-07
Hvad man saa ofte forgjeves søger blandt de Levende Retskaffenhed, Ædelmodighed, Oprigtighed, Uegennyttighed, det finder man i største Overflødighed blandt de Døde. Med Rette fortjene derfor ligeledes Liqvers og Gravskrifter et eget Capitel i Complimenteerbogen. Men vil man spørge - hvo skal udarbeide et saadant Værk: Jeg svarer de dertil Beqvemmes Tal er Legis. Men det forstaaer sig, et saadant Værk maatte understøttes med en talrig Subskription, hvilken Forfatteren heller ikke vilde savne, naar han forstod at gribe Tingen rigtig an. For det første maatte Bogen trykkes baade paa Dansk og Tydsk, thi ingen Nation holder mere af Complimenter end de Tydske og Franske, og man fornærmer ingenlunde deres Delicatesse, naar man siger, at de ere de tappreste, grundlærdeste, kløgtigste, vigtigste Folk paa Jorden. Dernæst maatte Forfatteren, ligesom Gothe og nyligen Schillers Arvinger, ansøge hele Europa om, at ingen tør eftertrykke Complimenteerbogen, allermindst i det norske Sprog, der saa temmelig skal ligne det danske. Naar Forfatteren havde brugt saadanne Forsigtighedsregler, saa kunde han være vis paa, at faae sit Arbeide fyrsteligen belønnet. De skjønne Kunster.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-07-07
Hr. Doctor Baden har i det sidste udkomne Hæfte af Øst's Archiv indrykt en Betænkning, over adskillige Steder af Hr. Etatsraad Schmidtphiseldeks Bog, betitlet Menneskeslægten, paa sin nærværende Standpunkt. Blandt disse bemærkninger findes et Punkt, som berører de skjønne Kunster, saavelsom disses Dyrkere. Hr. Baden anfører nemlig, at Hr. Etatsraaden i det omtalte Værk har tillagt Kunstnerne - de talende og de bildende Kunster (Billed-Kunsterne) en høi Rang som Folke=Lærere. Denne Sætning har Hr. Dr. Baden temmelig rundt ud benægtet, hvilket han af historiske Grunde troer at kunne bevise. Da jeg i denne Tid er beskjæftiget med at skrive en Afhandling over de skjønne Kunsters Indflydelse paa Menneskets Forædling og Cultur, hvoraf det første Hæfte alt for nogen Tid siden er udkommet, og de tvende følgende Hæfter og faa Dage forlade Pressen, saa finder jeg mig foranlediget til at berøre Hr. Doctorens yttrede Grundsætninger, denne Sag betræffende, hvorover jeg vel tør troe, at være ligesaa competent en Dommer som Hr. Dr. Baden. At ville nægte de skjønne Kunsters Jndflydelse paa Menneskets Forædling i moralsk Forstand, vil vist nok være ligesaa urimeligt, som at nægte deres Indflydelse paa Menneskets Cultur i politisk Betydning.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-07-07
Hr. Doctoren fortæller, at Oldtiden frembragte Lovgivere, som udelukkede de skjønne Kunster (Tale- og Digtekunsterne, ikke Billed-Kunsterne af deres Stater, men Hr. Doctoren har forglemt at fortælle, hvor højt disse Stater kom i Culturen, som havde saavise Lovgivninger. Derpaa fortæller han os, at endskjøndt der blandt Grækenlands udmærkede Kunstnere vare nogle, som havde videnskabelig Dannelse, saa formener han dog, at Gravstikker og Pensel er ofte forenet med Uvidenhed. Men har Hr. Doctoren betænkt, at han, med al sin Lærdom, kan være ligesaa uvidende i at bedømme de skjønne Kunsters Borger=Værd, som Kunstneren til at bedømme hans literaire Fortjenester, Med al Agtelse for Hr. Doctorens historiske Kundskaber, saa troer jeg dog virkelig ikke, at han har valgt det rigtige Standpunct, for at kunne overstue de skjønne Kunsters Værd i Menneske=Samfundet. Hvad Tale=Kunster angaaer, da har Plato i Udkastet til sin Stat, eller saakaldte Republik, paa en Maade viist hvorledes denne burde ledes, og det samme har han gjort ved Billed Kunsterne; han udelukkede dem imidlertid ikke, men erkiendte fuldkommen deres Værd.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-07-07
Naar Hr. Doctor Baden med upartiske Øine vil betragte den menneskelige Historie, saa vil han vist ogsaa finde, at førend Grækenland faldt, var Kunsten der allerede faldet, førend Rom faldt, var dets herlige Literatur ogsaa forsvunden; (Billed-Kunsterne naaede aldrig nogen Høide hos de gamle Romere) og endelig: førend Jndostans Fald (hvor Cultur og Kunst engang stod høit) vare de skjønne Kunster der længst forsvundne.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-07-07
J vore Dage har Kunsten desværre kun liden Indflydelse paa det borgerlige eller politiske Liv, men den arbeider sig fremad og dens skjønne Frugter vil nok vise sig, naar den først erholder sand Borgerværd, thi det er de skjønne Kunster som sætte Hæderskrandsen paa den menneskelige Cultur. Det er derfor traurigt naar man seer de Lærde kaste et saa foragteligt Blik paa de skjønne Kunsters Dyrkere, forglemmende, at det er os de have at takke for alle Beqvemmeligheder i Livet. Derfor er det skjønt, naar Hr. Etatsraad Schmidtphiselde allerede seer dette Kunstens høie Maal, som den tørre politiske Historiegrandsker neppe formaaer at nedbryde, naar han endog troer at være i Besiddelse af nok saa mange Kundskaber, som Kunstneren mangler. De Gamle erkiendte ogsaa de skjønne Kunsters Værd. Winkelmann siger i Geschichte der Kunst 1ster Th. Pag. 133: "Gelehrt seyn, das ist, zu wissen was andere gewust haben, wurde spath gesucht; gelert im hentigen Verstande zu seyn, war in der alten Zeit leicht, dennes war eine Eitelket weniger in der Welt, nemlich viele Bücher zu kennen. - Derfor blev Lærdom heller ikke bestemt efter Antallet af de Bøger man havde læst, men efter den originale Maade, hvorefter man benyttede dem. Derfor blev Viisdom heller ikke erkjendt i de Begreber, som vare abstraherede af andre, men i det eiendommelige Præg, som Viismanden udtalte af sit eget Jndre. Endvidere siger Winkelmann sammesteds: En viis Mand var i Grækenland den meest agtede, og denne var i enhver Stad bekjendt ligesom blandt os den rigeste, til denne Agtelse kunde ogsaa Kunstneren naae, ja Socrates erklærede Kunstnerne allene for vise, som dem der virkelig vare det uden at synes saa, og maaskee var det i denne Overbeviisning, at Æsopus bestandig gik omkring billedhuggerne og Bygmesterne. J langt nyere Tid var Maleren Diognetus een af dem som lærte Marc Aurel Viisdom. Denne Keiser bekjender, at han af ham har lært, at adskille det sande fra det falske, og ikke at tage det daarlige for det værdige. Kunstnerne kunde blive Lovgivere, thi alle Lovgivere vare simple Borgere, som Aristoteles bevidner." Kjøbenhavn, d. 27de Juni 1827. H. Hansen, Medlem af Kunstakademiet.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-07-07
Blandede Efterretninger.