Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1812-05-16
Da Pigens klare Øie sanddrue lærte Ei mindre klart at see det ene Hjerte; Da fine Rødme paa den Lilliegrund, Og hulde Smiil paa rosenfarvet Mund, Og blide Røst med Hjertet saa fortrolig; O! Alt forkyndte, skjøn er Dydens Bolig Og Ynglingen rask, forrig, mandig, mild, Fra varme Hjerte straalte Øiets Jld; Usvækket Kraft, Mod i hans Jndre boede, Han elskte troe, men elskte kun den Gode. Da Musen glad de tvende Hulde saae Forenede i Laurbærlunden gaae, Og gjennem Kunsternes udstrakte Rige, Og aldrig fra hinandens Side vige Hvor Penselen gav Jld og Sprog og Aand, Og Marmoret fik Liv ved Skaberhaand, J Sangens rige, høie Phantasier, Og Tonekunstens skjønne Harmonier, De slyngede sig sammen Arm i Arm, Opflammed Kunsten og dens Sønners Barm. Men, at Fordærvelsen, som aldrig sover, Det elskte Baand at sønderrive vover Dig, Skjønhed, nu din ædle Søster saae, Af ofte i uværdigt Følge gaae; Fornedret saae til Lasters Tryllerinde, Og trued med fra Jorden at forsvinde J Pigens Blik hun saae og kjendte dig, Hun horte dig i hendes Tryllestemme; Men fandt dig - at dig selv ei mere liig, Din Askom og dit Slægtskab at forglemme Hun saae dig, vandrende fra Egn til Egn, Foragtelige Lejlekunst at øve, Ja, end forhaane hendes Guddoms Hegn, Og uskylds Fred med frække Haand at røve. Og Musen, som indbød dig, saae med Harm, At dig man kun i hendes Rige lyder, Og at med farlig Ynde, kjælen, varm Du Gift i hendes Sønners Hjerte gyder -J Penslens Tryllerier, Skialdens Sang, Thalias Spil, Musikkens Harmonier, Forkynder sig det Skjønnes Bram og Klang Mens Kunstens indre, høie Guddom tier. O Venner, vi til Glæde samles her, Vi Musen til vor glade Kreds indbyde, Og hende denne Dag indviet er: Den nyder kun, som ædelt veed at nyde Lad os forene de adskilte ToDe elskte Søstres Baand igjen vi knytte. De Begge hulde Arme om os snoe, Henrykte vi til deres Samklang lytte. O. Harmonie, du steeg fra Himlen ned, Ei for at kildre vellystfulde Øre, Mon Sjelen at forædle, hæve, røre, Og gyde i et saaret Hjerte Fred; Med patriotisk Jld og Venskabs Varme, Med Jver for den gode, ædle Sag; Med Agt for Dyden, Ømhed for den Arme, Vi søge vil dit høie Velbehag. Med Sielens Harmonie du da os lonne! Vort Valgsprog er: det Ædle og det Skjønne. Jonas Rein, Sognepræst til Nykirken. (Forlangt indrykket.) Anviisning til den Maade, hvorpaa druknede Mennesker bør behandles. 1) Naar en Druknet er optaget af Vandet, løsnes strax hans Klæder, især om Halsen, Brystet og Underlivet, og renses hans Næse og Mund fra den Ureenlighed, der maatte findes; derefter lægges han paa Maven, helst over et Bolværk, en Tønde eller desl. med lidt skraaes nedhængende Hoved; eller en stærk Mand favner ham bags, omkring Livet, lader Overkroppen hænge forover, og trykker saa Underlivets Jndvolde opad mod Brystet, at det Vand, som maatte fylde Naven og Luftrøret, kan flyde ud. 2) Han henbringes derpaa, ifald han ikke strax faaer sin Brvidsthed, til et af de Steder, hvor Rednings=Kasser findes hensatte til offentlig Brug. Transporten skeer saaledes: at Legemet hviler næsten lige udstrakt, og at Hovedet understøttes, saa at det ikke hænger ned, og at Ansigtet vender til een af Siderne. 3) Unødvendige Tilskuere udvises af Værelset. Den Druknede afføres forsigtigen sine Klæder, af tørres, og lægges paa Ryggen lidt høit med Hovedet paa en Feldseng eller et Bord, hvorpaa en Madratze eller Dyne, om den haves, er udbredt, og dækkes da hans hele Krop, Ansigtet undtaget, omhyggeligen til med tørre Klæder. 4) Hans Mund, Svælg og Næse renses nu nøiere und Svampen (a), som først udblødes og aftrykkes. 5) Mærker man nu intet Tegn til Aandedræt, da sættes paa Enden af Blæserøret (b) et af de smaa Elfenbeens Stykker (c), for at indbringe det i et af Næseborerne. Skulde her være nogen Hindring, saa tager man det længere Elfenbeens Stykke(d), for at indbringe det i Munden. Man fylder da sit Bryst ved en stærk og hastig Jndaanding, og da blæser Luften ind i den Druknedes Lunger. Under Jndblæsningen holdes hans Næse og Mund tæt tilsluttede, og trykkes Luftrøret tilbage mod Svælger, for at hindre Luftens Nedgang i Moden.