Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-04-01
Sædvanligviis meddeelte Muley Jsmaet de europæiske Gesandter til Hest, Audients paa en stor, aaben Plads. En Skare af Alkalder eller Statholdere i Provindserne, omgave ham barføddede, zittrende, lyttede med nedslagne, bange Blikke paa ethvert af hans Ord, og ledsagede det med det bedøvende Skrig: Stor er Keiserens Vor Herres Viisdom. Keiseren, vor Herre, taler som en Engel fra Himmelen!" Ville han nu vise Gesandten et fortrinligt Beviis paa sin Agtelse, saa værdigede Hans barbariske Majestæt, i dennes Nærværelse, med egen Haand, at nedsable nogle af sit Følge, eller med den største Færdighed at gjennembore dem med sit Spyd. Hr. St. Olon, fransk Gesandt, siger udtrykkelig, at to Morer paa denne Maade bleve berøvede Livet, og angiver Antallet paa de Mennesker Keiseren havde myrdet med egen Haand, til 40,000. Forret at gjøre sig frygtet, forkyndte han ofte i saadanne blodige Skuespil blot ved en særegen, Dragt. Alle Rigets Store, som vare i Nærheden, skjulte sig, naar han var klædt i Guult, og vovede ikke at nærme sig ham, førend han lot havde stillet sin Blodtørst ved nogle Mord. Jndvaanerne i Hovedstaden Mequinez erkyndigede sig hver Morgen omhyggelig efter, om Keiseren var reden ud, om han var i godt Lune? Hvad Klædedragt han bar, Paa Bygninger anvendte han store Summer, men enhver lille Feil i en Bygning, kostede alle Arbeiderne Livet. Selv Fremmede vare ikke sikkre for hans umenneskelige Behandling. En en gelsk Skibskaptain overrakte ham engang en særdeles skjønt udarbeidet Øxe. Keiseren modtog den, og forsøgte dens Skarphed paa Europæerens Øre, der maatte skatte sig lykkelig, at han endnu var kommen saa godt derfra. Mere oprørende end alt dette, var hans uhyre Grusomhed mod hans egen fortrinlig elskede Gemalinde. Hun havde den Forvovenhed i hans Nærværelse at afplukke en Blomst, og - et Stød med Foden strakte den skjønne Sultaninde med det Barn hun har under sit Hjerte, død til Jorden. Strax derpaa maatte ogsaa hans Vizir ved et lignende Stød med Foden opgive sin Aand. Denne Handling angrede ham, og for at bevise Folket hans Kjerlighed for den Myrdede - vist nok en Smule forsildig - lod han henrettte den Læge, som ikke længer kunne opvække hende fra de Døde. En besynderlig Maade at ære den Døde, og at lægge sin Sorg for Dagen paa. Forefaldende Tvistigheder af gjorde han prompte, men efter Grundsætninger, som for Klageren, ofte gjorde fyldestgjørelsen skrækkeligere, end den lidte Uret. En Alkalde beklagede sig for ham, over sin Kone. Naar det havde falden hende ind, havde hun, sen forhen værende Koncubine hos Keiseren, revet hendes taalmodige Ægtemand i Skjægget. Ismael beklagede ham for denne hos Morgenlænderne, saa uhørte Beskjemmelse, og for at sikkre ham derfor, lod han strax, Haar for Haar, udrive hans Skjæg. Den arme Mand, havde han dog stille taalt sin Kones Mishandlinger, saa havde han beholdt sit Skjæg to Umaadelige Rigdomme strømmede ind i hans Skatkammer. Han lod dem paa afsides liggende. Steder nedgrave i Jorden. Paa en Tour til Hest, mødte han engang en Statholder med sin Faarehjord. Hvem tilhører denne Hjord, spurgte Fyrsten ham. Din Slave, o Jsmael, du Hassans Efterkommer, var Svaret. Jeg holdt mig - svarede Muley - for den eneste Eier i Landet!" med disse Ord gjennemborede han Alkalden og uddeelte Hjorden blandt sit Følge. Dette ubetydelige er allerede nok, for at opvække Gosen, og dog kaldte man denne Rasende: Den Stormodige, den Rettroende, Guds Tjener, Mohameds Forskrifter, holdt han sig meget strængt efterrettelig, han drak ingen Viin, og efterlod sig en Fortegnelse paa 75,000 holdte Bønner. Theophile Malo Corret de laTour Auvergne. La Tour var første Grenadeer i den franske Republik, født i Carbaix i Dep. Finisterre i Aaret 1743 og helligede sig Krigstanden fra sin tidligste Ungdom. 1779 blev han Capitain ved Regimentet Augoumois. J den amerikanske Krig 1782 tjente han som Frivillig og dernæst som Hertugen af Crebillons Adjutant ved Beleiringen af Mahon, da han vægrede sig ved at være Chef for dette Corps. Han var altid den Første ved Angreb og den Sidste ved Tilbagetoget og derhos ligesaa menneskelig som tapper. Engang har han en Saaret paa sine Skuldre af Slaget; Kongen af Spanien, der havde erfaret hans store Fortjenester, tilbød ham en Pension af 100 Pistoler, men han afslog den. Skjøndt 50 Aar gammel var han ved Revolutionskrigens Udbrud En af de Første, der ilede til Armeen. J Aaret 1792 tjente han som Grenadeercapitain i Regimentet d'Augoumois og Aaret derpaa commanderede han 8000 Grenaderer ved den spanske Armee, uden at ville antage Generals Titel. Ved ethvert Krigsraad var han tilstæde. Sædvanlig afgjorde under La tours Commando den Avantgarde som man kaldte. Helvedes Colonnen, Seieren, før Armeen kunde komme til. Ved ham lærte dengang Jnfanteriet at bruge Bajonetten. Dog helligede han midt under Vaabenbraget, sine ledige Timer til Eftertanke og Videnskabelighed; stedse fandt man en Bog ved hans Kaarde. Tyve Gange var hans Hat og hans Kappe som han har paa den venstre Arm gjennemskudte, selv var han aldrig saaret. Vor Capitain" sagde hans Grenaderer forstaaer, at døve Kuglerne." Da han efter Baseler-Freden havde indskibet sig til Bretagne faldt han en engelsk Caper i Hænderne og blev et Aar som Fange i Engelland. Derpaa nedsatte han sig i Passyved Paris beskjeftigede sig med litteraire Arbeider, blandt andet et Glossarium over 45 Sprog og en fransk celtisk Ordbog. Allerede forhen havde han udgivet sine Origines gaulvises, et Værk, der uagtet sine dristige Hypotheser ei er uden Fortjeneste. Da Krigen paa nye brød ud 1790, erfarede han at hans Naarige Ven Lebrigand, som han skyldte sin Lyst til Videnskaberne, ved Reqvisition. skulde skilles fra sin eneste Søn. Latour stillede sig i hans Sted og gjorde med graae Haar, men et ungdommeligt Hjerte Feldtoget i Schweiz med under Massena. Bonaparte kaldte han til den lovgivende Forsamling, men Latour afslog Tilbudet med de Ord: "Jeg forstaaer ikke at give Love, men vel at forsvare dem, man sende mig til Armeen." Han gik virkelig til Rhinarmeen og her i blev han efter den første Beslutning af den første Consul i April 1800 udnævnt til første Grenade er ved den franske Armee. Tillige fik han en Æressabel, men afslog den dermed forbundne Pension. Han tjente i den 26de Halvbrigade og fægtede i Slaget ved Neuberg blandt de Forreste, da en Uhlan gjennemborede hans Hjerte med sin Landse. Han blev begraven paa Valdpladsen, og paa Steder, hvor han faldt oprettet en Sarkophag med den Jndskrivt: A la memoire de late Tour d'Autergne, premier Grenadier de France, tus le 27 juin 1800; og hans Navn blev staaende i Compagniets Liste, hvor han havde tjent.