Den Vest-Sjællandske Avis, 1826-11-04
Naar nu Støbningen skal gaae for sig aabnes Ovnen og en gloende Metalstrøm saa tyk som en Arm udelades i et Kar, for at bringe Metallet hen til det Sted hvor Formen ligger, betiener man sig af store Jernskeer, som først maae giøres gloende i en anden Ovn; en heel Mængde, Arbeidsfolk tile derpaa med disse ildrøde Redskaber for at hente den smeltede Materie og helde den ud i Formen. Synet af denne Operation er forunderligt og rædsomt og vare Personerne kun udstafferede derefter, saa maatte man troe at man kastede et Blik ind i et saadant Sted, som Menneskets Phantasie udmaler sig Helvede. Man spørger i sin Forundring om hvorledes Mennesker tør vove paa at omgaaes med saa rædsomme Ting og kunne udholde en saadan Heede og man faaer det Svar: at Mennesker kunne værnes til alting; man faae ogsaa Fabrikets Drenge staae over de gloende Ovne, som man neppe turde nærme sig til, som det kunde være en luun Kakkelovn, saaledes er den Menneskelige Natur beskaffen. Vanen jevner alt ud det ubehagelige som det behagelige, den er en passende Moderator, som Skaberens Viisdom har føiet til Menneskelivet. J Støbe riet var gjort Tilberedelser til at støbe en af de store Klokker til Frue Kirke, som vil koste 5000 Rbdl. Klangen i Klokken bevirkes blot ved en en Tilsætning af Tin, Sølv bruges ikke i Klokkemetallets Composition uden ved de sine Uhr klokker. Kanonstøberiet og Boreriet hvilede just dengang. – Synet af Slibeværket er meget frapperende for enhver, som ikke har seet det tilforn; man ville forestille en Mængde Slibestene af en usædvanlig Størrelse opstillede i Rader ved Siden af hinanden i to Etager, og som alle drives af et Vandhiul, ved hver Steen sidder en Arbeidsmand, som sliber Jernværktøiet, hvorved Jlden farer undertiden høit op af Stenen. Allarmen er saa stor, at man ikke kan høre Ørens Lyd, og intet Værksted kan være bedre skikket til at forhindre Arbeidsfolkene fra at spilde Tiden med at føre Sladder med hinanden. Frederiksværk er desuden Larmens Stad. Krigsfolkenes Afløsningsraab fra deres Poster, Møllehiulenes Surren og Hammernes Lyd forkynde den uophørlige Bevægelse og Driftighed, som opfylder alt; men især frapperes man, naar man kommer ind i Byen over en melancholsk Lyd af en Klokke, som med et enkelt Slag lader sig høre i korte og afmaalte Tidsrum, man troer i Begyndelsen at der gives et Tegn til at holde Bøn, eller til Hvile for Arbeide; men Klokkens Lyd kommer igien hele Dagen over og man erfarer nu at den har den sindrige Bestemmelse at advare for en mødende Ulykke og at den lyder Natten igiennem. J en Afstand fra Byen ere flere Krudtmøller anlagte, hvori Krudtet formes og poleres; de drives ved Vandhiul; men kommer Vandhiulene ved Vandets uforholdsmæssige Bevægelse eller af en anden Aarsag i en urigtig Gang, saa kan en Antændelse bevirkes og Møllen kan springe; denne Ulykke, som altid har sørgelige Virkninger er ogsaa mødt enkelte Gange; men Klokkens Lyd advarer strax om at Værket gaaer urigtigt og Folk, som holde Vagt derved Nat og Dag, springe strax til saasnart de hører den advarende Lyd og stoppe Slusen, hvorved Møllen bringes til at standse. Krudtmøllerne holdes Nat og Dag i Gang; da de ere saa indbringende. Krudtet fabrikeres af sine Træe kul, som tilberedes paa Værket selv, af Jslandsk Svovel og af Ostindisk Salpeter; men som erholdes i urenset Tilstand, og maa slemmes for at erholde den tilbørlige Hvidhed. Naar disse tre Materier ere behørigen tilberedte, sammenblandes de med hinanden i visse bestemte Forhold, gjemmes i Poser og afleveres til Møllerne. Alle disse Operationer ere meget interressante.