Aarhuus Stifts-Tidende, 1815-12-22
Endnu laae Marskalken i den dybeste Søvn, da Hr. Cauchy, Secretair i Pairernes Kammer, besøgte ham, for at forelæse ham hans Dom. Med deeltagende Ord søgte han at bevidne den dømte, hvilken smertelig Pligt han havde at opfylde. "Min Herre", afbrød Marskalken ham, "Enhver maa giøre Sit, lade mig høre min Dom. Ved at høre Jndledningen, udraabte han utaalmodig: "Til Sagen til Sagen Da hans Titel blev oplæst, sagde han, hvortil att Dette, Nu er jeg Michel Ney og snart en Haandfuld, Støv; det er Alt." - Efter at have forelæst ham Dommen, faade Hr. Cauch at høi, han i sine sidste Øjeblikke troede at behøve Religionens Trøst, kunde han sende Bud efter Præsten fra St. Sulpere, der selv havde tilbudet sin Tjeneste, men, skulde han heller ønske en anden Geistlig, da kunde han lade ham hente. Marskalken svarte: det er nok. Jeg behøver ingen Præst for at lære at døe. - Paa den bemærkning, at det var ham tilladt at tage Afsted med Kone og Børn, bad han, at Man skriftlig vilde bede dem komme til ham mellem syv og otte. Jeg haaber, tilføiede han, at Deres Brev ei vil sige Marskalkinden, at hendes Mand er dømt til Døden. Jeg selv vil underrette hende om min Skjebne." - Hr. Cauchygik bort, Marskalken kastede sig paa Sengen i sine Klæder og slumerde ind. - Kl. fire om Morgenen, vaktes han ved Marskalkindens Ankomst. Hun ledsagedes af sin Søster, Mad. Gamon og sine Børn. Den Ulykkelige segnede om paa Gulvet ved Synet af sin Mand. Man hialp hende op. Efter nogle Øjeblikkes Afmagt vendte hendes Livsaander tilbage, hun begyndte at græde og hulke. Mad. Gamon omfattede, Marskalkens Knæ, Børnene stode tause og bedrøvede, uden at fælde Taarer. Det Ældste syntes at være 1112 Aar gammelt. Længe talte Faderen med dem, men sagte. Pludselig stod han op, og bad dem begive sig bort. - Da han var alene med Vagten, gik han op og ned i Kammeret. En af Soldaterne tiltalte ham: "Marskalk; I Deres Stilling var det ikke afveien at tænke paa Gud. Det er altid godt at have udsonet sig med den Albarmhiertige ". Marskalken standsede, betragtele ham nøie og sagde efter et Øiebliks Tavshed: "Du har Ret, ja, Du har Ret. Man maae døe som Chisten og ærlig Mand. Jeg ønsker at see Præsten fra St. Sulpice, Han kom og indelukkede sig næsten en heel Time med den dømte. Da han gik bort yttede Marskalken det Ønske, at see ham hos sig i sine sidste Øjeblikke. Den brave Geistlige kom tilbage Kl. halv ni. Kl. ni meldte Man Marskalken, at Alt var beredt. Han klædte sit om kan sig en Kjole og tog en rund Hat paa Da de kom til Vognen tog han Præsten ved Armeen og bad ham stige ind. "Stig De kun ind først, Hr. Pastor. Jeg vil endda være hisset oppe før De. To Officerer toge Plads paa Bagsædet. Vognen kjørte gjennem Luxembourgs Have og den store Aller, som fører til Observatoriet, der var bestemt til Henrettelsen, her ventede ham et svagt Detaschement af Gensdatmeriet og to Pelotons Veteraner. Da Marskalken som ventelig troede, at Man førte ham til Sletten ved Grenelle, saae, at Man her holdt stille, syntes han overrasket. Han omfavnede sin Skriftefader, og gav ham sin Daase til Marskalkinden, og nogle Guldstykker til de Fattige. - En af Officererne steg først ud og ham fulgte Marskalken, der syntes at spørge ham, om dette var Stedet, hvor hans Liv skulde ende. Som en Mand traadte han frem, uden Frygt og Angest, med faste Skridt. Da han var Muren nær, vilde han tale om sin Proces og Dom, men Generalen, som commandeerte Detaschementet, hævede sin Røst og befol Soldaterne at gjøre deres Pligt. Da sagde Marskalken til de sigtende Krigere: "Vaabenbrødre her er mit Hjerte, viser at J have lært at ramme. Disse vare hans sidste Ord. Med den venstre Haand aftog han sin Hat, og den Høire lagde han paa sit Bryst. Officeren gav et Vink og Marskalken sank til Jorden, truffen af tolv Kugler. Hans Liig blev lag paa en Bærebør. Et Qvarteer var han udstilt til offentlig Skue. Derpaa bedækkede Man ham med en Klæde og bragte ham til Hotel de la Maternithvor han udentvivl blev overantvordet til sin Familie. - Neppe vare 300 Mennesker Vidner til hans Død, da en utallig Menneskemængde havde samlet sig paa Grenelles Sletter, hvor det heed, at Henrettelsen skulde gaaet for sig. - Den 8de Klokken 5 om Morgenen bragtes Neyls Liig til Kirkegaarden. Det hviler i en Kiste af Egetræ med En af Bly uden om. Hel Natten havde Nonnerne i Hittebørns Hospitalet bedes ved den Afsielede. - Saaledes endte da atter en af Aarhundredets hjerveste Krigere; maatte dog Freden vorde en Frugt af Heltenes Død!