Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1812-12-05
Den dyriske Magnetismus har sin Oprindelse fra en vis Pater Hehl, der omtrent i Aaret 1774 anbefalede dens Brug. Dr. Mesmer, som antog Hehls Principer, lagde imidlertid den første Grund til dette System, men da han afveg fra Hehls egentlige Lære, saa tabte han dennes Bevaagenhed, saavelsom Dr. Jngenhaus's, som han tilforn havde besiddet. Mesmer havde allerede udmærket sig ved en Dissertation angaaende Stjernernes Jndflydelse paa det menneskelige Legeme, som han offentligen forsvarede i en Thesis ved Universitetet i Wien; men han var saa lidet istand til at modstaae Hels og Jngenhaus's Opposition, at hans System strax blev ilde berygtet. Mesmer appellerede til Videnskabers Academiet i Berlin, men dette forkastede hans Principer som grundløie og uværdige til den mindske Hymærksomhed. Han gjorde derpaa en Reise igjennem Tydskland, bekjendtgjorde allevegne de store Cuper, henvidelyaf den dyriske Magnetismus havde udført, meden 3 hans Fiender overalt forfulgte ham, ved at vise det Falske i hans Paastand. Mesmer, som ikke lod sig skræmme, vendte tilbage til Wien; men da han ikke var heldigere her end forrige Gang, saa gik han til Paris i Begyndelsen af Aaret 1773. Her mødte han en ganske anden Modtagelse. F. fandt han en Beskytter i Forfatteren til Dictionnaire de Merveillus de la Nature, i hvilket Værk en stor Deel af hans Curer vare blevne bekjendtgjort, og denne Forfatter gav Mesmer et gode Skudsmaal for hans Sandruhed og solide Raisonnement. Mesmer fik snart samlet adskillige Patienter, og i April Maaned 1778 gik han med den til Conteil, hvorfra han i en kort Tid vendte tilbage med dem, fuldkommen curerede. Den Lykke, han gjorde, var nu ligesaa stor, som tilforn hans Mislykke. Doctoren fik saa mange Patienter, at han snart saae sig nødsaget til, at antage Elever, der gik ham til Haande ved hans Operationer. Disse Elever gjorde ligesaa stor Lykke, som Mesmer selv, og een af dem, navnlig Deslon, vandt derved henved 500,000 Specier. 1777 udgav Mesmer en Efterretning om den dyriske Magnetismus, med det Løvte, at udgive den over samme Gjenstand et fuldstændigt Værk, der skulde frembringe en stor Revolution i Philosophien, ligesom den allerede havde frembragt den i Medicinen. – Det nye System fik nu med hver Dag meere Jndpas, og kom saadan i Mode, at Facultetet indgav en Forestilling derimod til Regjeringen. J Følge heraf blev der nedsat en Committee til at undersøge denne Gjenstand, bestaaende deels af Læger, deels af Medlemmer af det Kgl. Videnskabers Academie, hvori Dr. Benjamin Franklin havde Forsædet. Dette var et Tordenslag for alle den ny Læres Understøttere. Mesmer selv vægrede sig ved at have nogen Communication med Committeen; men hans berømteste Eleve, Deslon, var ikke saa strupuløs, og forklarede denne Konsts Principer paa følgende Maade: I. Den dyriske Magnetismus er et almindeligt Fluidum, udgjør et absolut Plenum i Naturen, og er Medium af al giensidig Jndflydelse blandt himmelske Legemer og imellem Jorden og dyriske Legemer. 2. Den er det fineste Fluidum i Naturen, istand til en Flux og Reflux, og til at modtage, forplante og vedligeholde alSlags Bevægelse. 3. Det dyriske Legeme er underkastet dette Fluidums Jndflydelse formedelst Nerverne, som den umiddelbar virker paa. 4. Det menneskelige Legeme har Poler og andre med Magneten analogiske Egenskaber. 6. Virkningen og Kraften af den dyriske Magnetismus kan meddeles fra det ene Legeme til det andet, enten levende eller ikke levende. 6. Den virker i en stor Afstand, uden noget Legemes Mellemkomst. 7. Den forøges og reflecterer ved Hielp af Speile, meddeles, forplantes og forøges ved Lyden, og kan samles, concentreres og transporteres. 8. Uagtet dette Fluidums Universalitet virker den dog ikke paa alle dyriske Legemer; paa den anden Side er der nogle, skjønt faa i Tallet, hvis Nærværelse forstyrrer alle Virkningerne af den dyriske Magnetismus. 9.