Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1829-04-21
Aarhuus Avis No. 61 læses Følgende som Jndsendt. J Rindom Sogn, 1/4 Miil fra Ringkjøbing, er i f. M. død et Menneske, hvis Fortid man aldeles ingen Kundskab har om. - For omtrent 50 Aar siden fandtes, eller rettere fangedes han som en Vild paa Rindom Mark, af den daværende Sognefoged m. fl., og var han den Tid aldeles nøgen, med Undtagelse af et Stykke grovt Lærred eller Seil dag der han skraae over Skulderen og ned over den modsatte Hofte. Hvorledes han var kommet der, har aldrig været at opdage. Traditionen vil vide, at der skulde have været 2de Lignende med ham, der undløb, men derom haves intet med Vished, ligesom intet findes i de herværende Archiver denne Sag vedkommende. Han blev af ovenanførte Personer bragt til Politiemesteren, men var det dengang ligesom siden, umuligt at formaae ham til at tale noget sammenhængende, eller faae Vished om at han forstod noget europæisk Sprog, endskjøndt flere af dem har været talt til ham. Dog kunde han, naar det faldt ham ind, skrive, men var aldrig at formaae til at skrive med andet end Kridt, som han strax igjen udslettede. Han blev, efter at være ført til Politiet, sat ind paa Byens Raadhuus, men uagtet der var en sædvanlig Seng, lagde han sig under Kakkelovnen, sammen bøiet som en Hund, og med Hovedet imellem Knæerne. Vores sædvanlige Rugbrød, eller sorte Brød, vilde han i Førstningen ei spise, men sugede det blot. Han blev dengang af Drengene kaldet Peter, hvilket Navn han siden har beholdt, og af Alle været bekjendt under. Efter at han omtrent 1/4 Aar havde været paa Raadhuset, blev han taget under offentlig Forsørgelse, og blev indleiet hos den Mands Fader hos hvem han døde, saa han bestandig, siden han kom her til Egnen, har opholdt sig i samme Gaard og hos samme Familie. Det første han kom til disse Folk var han ofte meget ustyrlig, hvilket dog som oftest reiste sig af Hang til Kjønnet, der ei var ham gunstigt. Ved en saadan Leilighed engang, hvor Manden han opholdt sig hos, nødsagedes med Magt, at tvinge hans Raserie, arriverede det, at Førstnævnte fik en Finger i Munden paa ham, hvilken han øieblikkelig beed af og slugte. Ligeledes skal han i den første Tid af hans Ophold her i Landet med Begjerlighed have spiist Frøer paa Marken. Han var en udmærket god Svømmer; mange Gange naar han enten var i Marken med Folkene eller gik ene, sprang han ud i Damme og Vandsteder, gik til Bunden og fangede Fisk med Hænderne. J Almindelighed var det kun uarticulaire Lyd han frembragte i sin Vrede, thi ellers var han taus, kun eengang for mange Aar siden, har han paa den Maade han kunde gjøre sig forstaaelig for de Folk han var hos, ladet dem forstaae at han havde været Anfører for et Korps. Ligeledes kunde han frembringe enkelte tydske Ord, saasom: Wasser, Messer, Trinck, o. s. v.,men det var høist sielden. Af enkelte Udladelser og Tegn kunde man formode, han maatte være Katholik. Døv var han ingenlunde. At bestille noget egentlig, kunne man aldrig bringe ham til, enkelte Gange fik Folkene ham til at see efter nogle Kreaturer, men kun kort. - Da han fandtes, anfaaes han for at være omtrent 20 Aar gammel, thi Skjæg havde han endnu ei den Tid, men fik siden stærkt mørkt Skjæg, der dog, ligesom hans Haar, der var mørkt krøllet, tidlig blev gragt. Han var liden af Væxt og svædlemmet, temmelig mørk i Huden, men i hans yngre Aar overmaade smidig og hurtig sine Bevægelser. Man formodede dengang han fandtes, ligesom endnu, at han paa et Stykke Vrag er opkastet paa Kysten, eller maaskee med Forsæt sat i Land fra et Skib, men hvad Landsmand han var, samt om han bestandig havde været i den Tilstand han befandtes i her i Landet, eller om han i Landingen, ved at være i Livsfare, har faaet sin Svaghed, veed man ikke, ligesaalidet som om det var Caprice, han ei vilde tale eller forstaae noget Sprog og aldrig udlade sig om hans Fortids Skæbne m.v. Militairet havde han en sommelig Respect for