Ribe Stifts Adresseaviser, 1844-10-11
Den 6. October, Hs. Kgl. Høihed Kronprindsens Fødselsdag, blev iaar høitideligholdt paa Fjellumhøiaf 2500 til 3000 Mennesker, alle, paa omtrent en Snees Personer nær, af Bondestanden. Festens Grundtanke var det inderlige og oprigtige Ønske: Gud bevare Kronprindsen, Folkets Yndling, at han maa leve længe til Held og Betryggelse for det udelelige Fædreland, gamle Danmarks Rige! Af de holdte Taler ville vi meddele Laurids Skaus: Den sidste Gang jeg talede offentlig, var paa Skamlingsbanke. Da var jeg ikke glad og kunde ikke være det; thi Sprogpatentet af 29 Marts havde frembragt en Sorg blandt alle ægte Fædrelandsvenner og jeg var ikke blandt dem, der følte denne mindst. Men Synet af de mange Tusinde Deeltagere vakte mit Mod, og mit Mod blev til Glæde, da jeg saae, hvorledes den samme Aand hvilede over Alle og besjælede Alle, og da jeg mærkede, at det kun var eet Hjerte, der slog i de mange Hjerter fra forskjellige Kanter, og at dette Hjerte slog stærk og varmt for vor fælleds gamle Moder. – Siden den Tid have vi ikke levet Glædens Dage; thi til den Sorg som rammede os i vort Modersmaals Tilsidesættelse, er en ny kommet: en Deel af os Nordslesvigere er paa en Maade satte i Ban. J veed hvad jeg mener med dette Ord; vi Mænd, som havde forenet os til at vaage over og arbeide paa Slesvigs Vel, tør ikke meere forsamle os. Man behandler os, som om vi vare Forbrydere. Vi ere blevne forhørte, som om vi vare farlige for Stat og Konge. Forhørerne ere sluttede, og endnu formenes det os at komme sammen. Og jeg spørger dristig, hvor i Landet er der nogen Forening af lige Antal Medlemmer, hvor en renere Hensigt en større Kjerlighed til Kange og Fædreland, en større Jver for Ret og Sandhed, en større Afsky for Uret og Løgn, ligger til Grund, for dens Sammenkomster og Forhandlinger, – Hvorfor behandler man os saaledes Troer man virkelig, at vi ere farlige for Riget og Regenten, Nei, det er umuligt; det troer Jngen og det kan Jngen troe, hvis man med Riget mener den danske Stat og med Regenten den danske Konge. Hvorfor undertrykker man da vor Virksomhed, Jeg veed det ikke. Er det maaskee fordi vi ere Bønder, Er det modbydeligt, at høre Bønder ogsaa have en Mening og hvad der tjener til deres Vel, og at see dem arbeide paa at fremme den? Det fandt dog ikke den Konge, der kaldte os ind i Folkeraadet og som Bondens Ven blev baaret til sin Grav, ikke den Konge, som den 14. Mai 1840 løste vor Tungebaand, ikke den Herre. vi haabe engang at see paa Danmarks Throne, som Folkets ærlige Ven og trofaste Støtte. - Mine Venner, jeg nævnte Ham, hvis høie Fødselsdag det er idag, Hs. Kongel. Høihed Kronprindsen. Derfor vil jeg standse med at klage over, hvad der er rammet os, det være nu af en ugrundet Frygt for vore Handlinger eller af en usømmelig Modbydelighed for vor Selvstændighed, eller af nogen anden mig ubegribelig Grund. Paa vor tilkommende Konge skal vi idag tænke, og denne Tanke skal adsprede vor Misstemning. Er den nærværende Tid mørk, saa er Fremtiden lys; thi over hele Landet staaer den Tro fast: at vor Kronprinds er den jævne og ærlige Mands Ven og han føler det ligesaa smerteligt og bittert, som nogen af os, naar Danskheden forkues og forhaanes. For 4 Aar siden da det Budskab lød omkring iblandt os, nu er vor National-Ære, som i Aarhundreder har ligget gjemt og glemt, atter taget frem og overrakt os som en herlig Gave af vor allernaadigste Konge, da takkede vi med Glæde i Hjertet, og vi vare forfængelig nok til at troe, at nu havde vi Klenodiet og kunde nu nyde det i Ro og Fred. Men det kom anderledes: vi have ikke beholdt det i Ro og Fred, og Mange have alt sukket og sagt: det var altsaa dog ikke Skjæbnens Villie, saa lad os i Ydmyghed finde os i vor Lod. Men saaledes er ikke Himlens Mening med den Modstand, Hs. Majestæts Villie har mødt og de Gjenvordigheder, der ere gaaede over os. Den har villet sige os: National-Æren kan ikke skjænkes os som en Gave, selv den bedste og mægtigste Konge kan ikke give sit Folk den. Han kan kun pege paa hvor den er, men Folket maa selv gaae hen og hente den. - Men see, mine Venner, om end Kampen, vi have at bestaae med vore haarde Modstandere, skal vare længe, saa skal det idag være vor glade Tanke, at naar vor naadigste Kronprinds engang, bliver vor Konge, vil han ufravendt vedblive at pege paa Skatten, vor National=Ære, og tilraabe os der ligger den, trættes ikke, før J faae den frem, og indtil den Tid skal han modig og trofast, som Hs. Majestæts første Undersaat, kæmpe med os og i vor Spidse. Derfor leve Hs. Kongel. Høihed Kronprindsen, Vor Herre give ham mange Dage og lade ham være og blive Nationens Støtte og Glæde!" (Duv.) Hs. Maj. Kongen benaadede under sit Ophold paa Boller den erkjendte agtede og virksomme Gaardmand Niels Hjerrild i Thyrsted med Dannebrogsmændenes Hæderstegn. - Som en stor Mærkelighed ville vi anføre, at Niels Hjerrild præsenterede for Hs. Majestæt. 12. voxne Sønner, hvortil han var Fader, og havde næsten sat dem alle i Virkekreds. (Horf. A.) Sjørring Borg er en af de mærkeligste Ruiner, i Danmark. Efter 12 a 1400 Aars Forløb seer man endnu bikingernes Jndløb til Borgen fra Havet, og Borgen selv med dens vældige Grave. Det Hele har engang været en Kæmpeværk. Her boede engang Kong Hjalgrak, ved hvis Hof den berømte Sigurd Fofnisbane, blev opfostret, og herfra fik Rogner Lodbrok sin Fæstems Kraka eller Asling. Af den berømte Viking Half, Kong Hjalgraks Søn, der indtog Hønsingov og ægtede Dronningen Hjordes, har Halfs Bakker, der i Nærheden udentvivl Navn, og de mangfoldige Høie rundt omkring vidne om blodige Seire. Kæmpebøiene i Heltborg og Sjørring Borg ere Thyllands stolteste Oldtidsminder, men nu skal, saa fortalte man, den sidste under Ploven, og om faa Aar er den ødelagt - dersom man turde pløie Kirkegaardene, bleve de ei skaanede.