Norske Intelligenssedler, 1808-06-03
Hestekjød. Døden var altid Menneskets Lærmesterinde. J nærværende Tid fremkalder Farer og Kamp mange skjønne Træk af vore Forfædres Almeenaand og Patriotisme; kunde Nøden ikke ogsaa lære os at overvinde en Fordom, som alene misforstaaede Religions-Begreber har indført og helliget? En talrig Klasse af Norges Beboere lide allerede Trang, og nødes til at gribe ethvert Middel, der kan afværge Huuger. Hidindtil henslængtens Hestens Kjød for at fortæres af Rovdyr og fordærve Luften. Vore Forfædre, hine Nordmænd, som vare det sydlige Europas - ja det mægtige Roms Skræk, spiste Hestens Kjød med saa dant Velbehag, at det ved Kristendommens Jndførelse befalede Afhold derfra, var en af de største Hindringer for dens Antagelse. Faa Dyrs Kjød, selv deres, man anseer for Lækkerbidskener, ere ogsaa efter min Smag, mere velsmagende og nærende. Hesten æder ingen Ureenligheder og drikker ikke engang Vand af et ureent Kar, naar Svinet, hvis Kjød spises med saamegen Begjerlighed, nærer sig af allehaande Uhumskhed. Skulde et af disse to Dyr være ureent, mon det da ikke maatte være Svinet, Var det ikke en værdig Bestræbelse for Enhver, som har nogen Jndflydelse paa menig Mands Tænkemaade, ved Overtalelse og eget Exempel at formaae ham til at nyde en saa sund, velsmagende og styrkende Næring, og var det ikke nu den beqvemmeste Tid? Hvor velgjørende vilde denne Spise ikke blive for dem af vore Brødre, hvis sørgelige Lod det blev, at tage Næring af Bark, Been og Moss, Og hvor meget sundere, end den halvforraadnede Fisk, der spises i mange Egne i Norge, og hvis Virkninger ere saa sørgelige, 1. Hestens Skjæbne vilde formildes og især vilde dens sidste Dage blive blidere, naar den blev et Næringsmiddel for Menneskene. Den paa Landet ligesaa almindelige som afskyelige Skik at kjøre Hesten ud førend man skyder den, som det heder - det vil sige: sulte den og forslaae den, naar den ikke kan forrette Arbeider, som overstige dens Kræfter, og først naar den er udpinet til den Grad, at den ikke kan yde sin umenneskelige Eier flere Tjenester, under man den da, for dens Troskab og Slæb - en Kugle - denne Skif vilde da ophøre, og Egennytten vilde drive mangen en samvittighedsløs Hestetyran til at drage meere Omsorg for sin Hest, naar han kunde benytte dens Kjød. 2. Hvormange tusinde Heste, som kunde blive en sund og nærende Føde for Mennesker, offres der ikke aarlig til Rovdyrene, deels for deres Alder, deels af Fodertrang, deels ved ulykkelige Tilfælde, som ikke i mindste Maade skade deres Kjød, f. Ex. Beenbrud, Hvilken betydelig Qvantitet Kjød vilde ikke disse give, og hvilken Værdie, endog beregnet til meget lav Priis, At Overtalelse og Opmuntring ikke vilde være ganske spildt i denne Henseende troer jeg sikkert. Jeg har kjendt fornuftige Bønder her i Stiftet, som, af Nysgierrighed, have spist Hestekjød, og her paa Stedet og i Omegnen gives der flere fordomsfrie conditionerte Familier, som ikke alene have tracteret sine Venner dermed, men endog formaaet sit Tiende til at nyde deraf. Skulde ikke det almægtig virkende Exempel, understøttet af Trang, formaae meget, naar blot Pluraliteten sikkrede enkelte Jndivider for Andres Haan og Foragt, Tvivleren erindre sig, at for faa Aar siden blev Den anseet for æreløs, som blot berørte en død Hest. Jnden kort Tid vilde det ikke gjøre mere Opsigt at spise Hesten end nu at slaae den. 3. H. Foslund. Lærer ved Borgerskolen paa Strømsøe. 1. Hvad der er sagt i Henseende til Hestens Føde og Renlighed gielder jo og om Hunde. Flere Folkeslag, æde Hundekjød med megen Velsmag. Det er let begribelig, at kun en overdaadig Fraadser vilde slagte, for at faae en Lækkerbidsken, sin kostbareste og fedeste Hest eller Fole. Den Forstandige derimod gaaer frem i at bestemme til Slagte dyr, med sin Hesteavl og Pleie, som de, der anvende Oxer til at trække. 3. At den Fordom, at staae Heste og spise Hestekiød, noget er udryddet, har man, den af Veterinairde os paakomne Trængselsdage bør lære os at tænke mere, end i Velstands og gode Dage; tænke mere over hvad forrettes skal, at enhver Forretning, saavel i som udenfor Huset vorder udført saa rigtig, os mueligt er. Det har forekommet mig, at, ligesom vor udødelige Fleischer skriver, hine gamle Grækere og Romere forstode langt bedre Mølle- og Bagekonsten, end vi, at man desværre og nu mindre, en forhen, forstaaer at brygge Øl, mindre forstaaer at brygge det med Besparelse af hvad dertil fordres, mindre forstaaer en rigtig Behandlingsmaade, at drikkeligt og sundt Øl efter Brygningen erholdes, som man kan formode, naar agtgives, i hvor faa Huse sundt og godt Øl er at bekomme, naar man treffer, som det er truffet mig, at der gives Byer, hvor Mange have erhvervet Borgerbevilgning paa Huusnæring med Udsalg af Øl og Brød, hos hvem dog ikke den trætte Arbeider og mødige Vandrer for Penge kan bekomme en Drik sundt Øl. Aarsagen hertil vil jeg troe er Mangel paa Kundskab om hvorledes Øl skal brygges. J denne Formening er det jeg her opgiver en Bryggemaade, som jeg af flere Decenn ers Erfaring kan stadfæste at være rigtig og god: Til en Tønde dagligt Øl tages 2 Skjepper malet Malt - Callundborg-Malt er efter Erfaring fortrinligst. - Det mæltes om Aftenen Klokken 9 med en Spand koldt Vand i Bryggerkarret og dækkes til Tidlig om Morgenen derpaa øses i Karret paa Mæltningen 5 Spande koghedt Vand, som staaer derpaa 1 en halv Time, Midlertid koges Vand til Øltønden bliver fuld. Nu øses det Klare af Mæltningen op i Bryggerkjedelen og gives et Opkog, som da igjen øses paa Mæltningen. Nu skal det atter staae en Tim at trække sig, da øses Alt op i Bryggerkjedelen igjen, baade det Tynde og Maltet, og naar det har kogen halv Time, da øses det Altsammen paa Rostekarret d. c. et Kar med en Tap ved Bunden. Paa Bunden af dette Kar lægges et Par Stykker Ved eller Brænde. Ovenpaa Brændet lægges nogle Briske eller Enerqviste, derover et Stykke Bastematte, og paa denne Matte øses alt det, som i Kiedelen er. Nu tappes det af Rosten, naar det er blevet noget klart og kommes i Kiedelen igjen, koges op og ses paa Roster og saaledes tappes det af, koges og øses paa 3de Gange Naar dette er skeet, kommes i Bryggerkjedelen, Spand Vand med 8 Lod Humle og koges saalænge til Humlen synker og falder til Bunds. Nu øses det aftappede Øl (Urt eller Vorter) op i Kiedelen og koges med Humlen en god Time. Da kommes det paa Humlesien, hvorpaa er lagt et Stykke Matte og stes i det rette Ølkar. Nu helder man af det kogende Vand af Øltønden paa Rosten, lader det trække sig og tapper det af i Bryggerkjedelen, indtil den blive fuld, da koges det en Time og den i Sien blevne Humle kommes op i. Naar det saaledes har kogt og er vel skummet, øses det paa Humlesien og sankes til det Øl, som er i det rette Ølkar. Atter kommes Vand af Øltønden paa Rosten, trækkes, tappes af og koges, som forhen, og øses paa Humlesien. Saaledes fortfares, indtil man faaer i Karret saameget at Tønden bliver netop fuld. Man bør da have et Mærke i Karret, at ej for meget eller for lidet sankes. Nu skal det staae til det bliver vel melkelunkent om Vinteren, men om Sommeren bør det være lidt koldere, førend Gjæren eller Giesten kommer til; Gjæren eller Giesten udtværes i en Balje med omtrent et halvt Spand af Øllet. Derpaa hældes den udrørte Giest op i Ølkarret og omrøres saare vel. Nu dækkes Karret til med en Rye eller Dækken. Saaledes lade man det rolig staae til om Morgenen. Naar det da er Tid at skage Øllet op, kommes det paa Tønden, Tiden, at skage Øllet op, er kommen, naar Giesten paa Øllet begynder at falde. Tønden øses ei alt for fuld; man lader være lidt Rum, som Øllet kan gaae paa. Om Aftenen derpaa fylder, spunser og til kliner man Øltønden. Anm. Til Juleel, som efter Skik her i Norge skal være et stærkere Øl, tager man dobbelt Malt og Humle af hvad her er anført. Om Vinteren bør Øltønden lunkes op med et Spand varme Vand, som dog igjen bør heldes af, at Tønden ikke skal være for kold, naar Øllet kommes paa den. Reneste og bedste Vand bør naturligviis tages til Øl, ligesom Øltønden og Karren bør forud vel reengjøres. Hitterdahls Præstegaard den 25de Mai 1808. med al den Glædes- og Taknemmeligheds-Følelse enhver Retsindig skylder hver den Mand, der i denne saa nedtrykkende Tid meddeler af sin Kundskab og Erfaring Noget, som han kjender gavnende, anvendeligt og mangellettende, maae jeg herved, baade paa mine egne og adskillige af min Almues Vegne, takke S. T. Hr. Professor Pihl i Christiania for hvad han i Christiania Jntelligents-Sedler har bekjendtgjort om at brygge Øl af Birkesaft. Det er nu prøvet her af mig og flere af min Almue, som jeg strax opmuntrede til at forsøge det, og Udfaldet blev saaledes, hvilket jeg som notorisk Sandhed nu kan bekjendtgjøre, og med det deraf bryggede og paa Bouteiller i en Kjælder henlagte Øl hos mig bevise. Af 5 Ankere, af 4 Birketræer, uden Træernes allerringeste Fordærv, udtapppet Birkesaft, og kognforuden nogen anden mindste Tilsats af nogen anden Sort end en halv Mark Humle, i 21 Timer, udkom et heelt Anker paa 36 Potter, som med lidet Gjær tilsat gik op og brusede i 24 Timer, da det blev spunset, og 4 Dage derefter optappet paa Bouteiller, gav og giver endnu for enhver, som her har drukket deraf, saa særdeles klart, godt, velsmagende og sundt et Øl, at endnu ingen har fradømt det sin virkelige havende Rang med et godt Øl, af Malt tillavet. Den 5te Mai, da Birken allerede her begyndte at udspringe og sætte Løv, og havde maset sine Safter igiennem alle sine lønlige Canaler til sin videre Bestemmelse af den evig virksomme Natur, gav 2 Ankere, af 2 Birketræer optappet Birkesaft, tilsat med 2 Potter Bygmalt, kogt i fulde 14 Timer, og behandlet med Humle og Giær som det første, et Anker saa reent og klart, og virkelig velsmagende tynd Øl, at alle med Velsmag har drukket det, og kun ved givende Forsikkringer og den Bryggendes Vidnesbyrd kan troe, at Maltet var saa lidt og Surrogatet saa let og ubekosteligt. Det virkelige Held med den ne kogte og saaledes behandlede Birkesaft, fristede til et tredie Forsøg, som udfaldt ikke mindre godt end de første: Et heelt Anker Birkesaft, kogt bestandig i fulde 46 Timer, gav saa god og velsmagende en Pot Sirup, at den, brugt til sin Bestemmelse som anden Sirup, dræber ganske Trangen til al anden. Atdet Gode kommer for det meste for silde, saaledes kom og denne gode Opdagelse i den værende Nød saa tilde hid, at ikke flere Snese Ankere kunde samles og frembringes, for saaledes behandlet, at gjøre Maltet her undværligt, og overtyde hver, som enten Reiser og Forretninger, eller Venskab, eller Skjæbnen bringer hid, at Fordomme kun kan trodse baade Syn, Lugt og Smag i at taxere dette Birkel i nogen Hensigt ringere, end ethvert andet sundt og godt tillavet Øl af Malt. Hertil maae jeg endnu føie denne, her i Hitterdahl af mig og flere tilkaldte fattige Huusmænd i forrige Aars Foraar, forsøgte Maade, at skrælle de groede Potatos saaledes, som Hr. Grauer i Christiania Jntelligents-Sedler No. 36 opgiver og anviser, istedet for de hele Potatos, (som man da kan lade nyde sin Bestemmelse i Maven, og ei have den Umage og Tab at plante dem) giver ligesaa mange, om ei flere, gode og en nyere Art Potatos, der, gjemte og udplantede i dette Aar, vil vist forædle sig og blive ligesaa fuldkomne store, som af andre hele satte Potatos. Noget bedre, flere og større fandt dog baade jeg og alle de, jeg fik overtalet til at gjøre dette - de Potatos, som vi ogsaa avlede i Fjor, ved at udstikke hver een lige til 1 Tomme høi udgaaet Potatostængel af sin Moder, og sætte samme noget tættere i god Potatos Jord. Jeg tilkjendegiver dette herved offentlig, som prøvet og erfaret Sandhed, og forsikkrer, at baade jeg og alle de, som her med mig har prøvet det, skal i denne Publicitætens og Nødens svangre Tid, med værdig Ligegyldighed i vores landlige og søde Roe, anhøre og læse, alt hvad enhver Anden vilde skrive eller stænke herimod, som prøvet Sandhed, der med vor gode Birke-Øl og de afskrællede Potatos skal bestandig smage os, og her anvendes og udbredes, med vedbørlig Agtelse for alt hvad der, som Sandhed, kan fremkomme og opdages herimod, saa længe som vi ere til Huse. Crøger. Gartnere. Han kan sikkert vente af deres Patriotisme, at de vil faae alle saadanne Rodsorter og Kaalanter, som lade sig ved Kunst hastig drive frem til Planter (Plænter); bekjendtgjøre, at de have dem til Salg til en meget ringe Priis, til Bonden, og saa ofte han kjøber, sige ham, hvorledes han skal plante dem, for i kort Tid, naar Veirliget ikke er ugunstigt, at faae spiselige og sunde Rødder eller Blade.