Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1815-02-11
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. - Handels Tolvte Aargang. No. 12. Udgivet og forlagt af Boghandler S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Løverdagen den 11 Februari 1816. Fordomme. (Tildeels efter det Engelske). Wer nicht, in gewissen Jahren seines Lebens, das Muster des besten Staates und einer allgemeinen Glückseligtet mit derselden glühenden Liebe sucht, mit vel cher er, in fruheren Jahren, das Muster des besten und vollkommensten Weibes suchte, der ist für höhere Winsche, høyere Genusse und eine høyere Bestimmung ver Weitzel. lohren! Hvis der er Noget, som gjør den menneskelige Natur latterlig for Væsener af høiere Evner, da maa det være Menneskenes Fordomme, især de, der udspringe fra Stolthed. Hine Væsener kjende saa vel Tomheden i de indbildte Fuldkommenheder, som oppuste Menneskets Hjerte, og i de smaae, uvæsentlige Fortrin, enten i Fødsel, Formue, eller Titel, hvilke det ene Menneske nyder fremfor det andet at det maa sikkert høiligen forundre, om det ikke høiligen morer dem, naar de see en opblæst Døde lig hæve sig over sine Medmennesker, i een af de anførte Henseender, imedens han er underkastet alle Menneskeslægtens almindelige Onder. For at sætte denne Tanke i dens rette Lys, ville vi antage, at hiin Myretue er beboet af fornuftige Skabninger, og at enhver Myre (dens Skabning og Levemaade alene undtagne) er begavet med menneskelige Lidenskaber. Hvor vilde vi smile, om vi hørte een af Myrerne give os Underretning om de Aner, Udmærkelser og Titler, som findes iblandt dem. - Bemærk, hvorledes hele Sværmen skiller sig ad, og gjør Plads for den Myre, som gaaer igjennem den! Du maa vide, at det er en Myre af Stand, og at den har bedre Blod i sine Aarer, end noget andet Kryb i Myretuen. Seer Du ikke, hvor den føler det hvor langsomt den skrider fremad, hvorledes den hele Pøbel af Myrer holder sig i Frastand, Hist kan Du bemærke En, som sidder paa en liden Forhøining, og seer ned over en lang Række af Arbeidere. Det er det rigeste Kryb paa denne Side af Tuen: det har et Jordsmon af en halv Alen i Længden og en Fjerdedeel af en Tomme i Breden; det holder hundrede Tyende, og har i det Mindste femten Bygkorn i sit Forraadshuus. Dette mægtige Væsen udskjælder og mishandler nu den Myre, som staaer for det, og der, saavidt vi kunne opdage, er ligesaa god en Myre, som dens ophøiede Herre. Men her kommer et Kryb af Anseelse, Seer Du ikke et lidet hvidt Straa, som det bærer i sin Mund? – Dette Straa, maa Du vide, vilde det ikke skille sig ved for det største Jordegods paa Myretuen. Ja, vidste Du blot, hvad det har maattet døie, for at faae det. - See, hvor Myrerne af alle Stænder og Værdigheder sværme omkring dette lille Væsen. - Dog, skulde Straaet falde ud af dets Mund, da vilde Du see denne hele talrige Skare af Ledsagere ile efter den Myre, som optog det, og nedtræde det aftakkede Kryb, for hurtigen at komme til dets Efterfølgen. Hvis Du nu har Lyst til at see Myretuens Damer, da læg Mærke til hiin Myre, der lytter til en Anden, paa venstre Side, imedens hun lader, som om hun vendte Hovedet bort fra hans Han fortæller dette stakkels Kryb, at hun er en Gudinde, at hendes Øine overstraale Salen; at Liv og Død ere i hendes Magt. Hun troer ham, og paatager sig tusinde smaae Gebærder derved. - bemærk her en anden Myres Forfængelighed, Hun kan neppe krybe for Alderdom, men Du maa vide, hun bryster sig af sine Aner, og foragter Enhver, som vover at nærme sig hende. Den lille raske Kokette, der løber forbi den Gamle, er et Snille. Hun har knust mangen en Myres Hjerte. See blot, hvilken en Sværm af Elskere der løber efter hende!