Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-04-20
J Aaret 1797 havde San Fernandos Missionair ført fine Jndianere til Bredderne af RioGuaviare, paa eet af disse fiendtlige Jndfald, der ere forbudne baade ved Religionen og de spanske Love. De fandt i en indiansk Hytte en GuahibaModer med tre Børn, hvoraf to endnu vare smaa De vare sysselsatte med at tilberede Meel af Cas sava. Modstand var umuelig, Faderen var paa Fiskerie, og Moderen søgte forgjeves at flye med sine Børn. Neppe havde hun naaet Savannah, førend hun blev paagreben af Missionens Jndianere, der gaae paa Jagt efter Mennesker, ligesom de Hvide efter Negerne i Africa. Moderen og Børnene bleve bundne og slædte til Flodbredden. Munken, siddende i sin Baad, oppebiede Udfaldet af Toget, i hvis Farer han ikke deeltog. Havde Moderen sat sig for voldsomt til Modværge, saa havde Jndianerne dræbt hende, thi Alt er tilladt, naar de gaae ud paa at erobre Siele (a la conquista espiritual), og det er især Børn, de søge, for at behandle dem i Missionen, som potos, eller de Christnes Slaver. Fangerne bleve førte til San Fernando, i Haab om, at Moderen ikke vilde være istand til at finde Veien til sit Hjem til Lands. Fjern fra de Børn, der vare fulgte med deres Fader den Dag, hun var bleven ført bort, yttrede denne ulykkelige Qvind Tegn paa den dybeste Smerte. Hun gjorde Forsøg paa at bringe tilbage til sin Familie de Børn, der vare blevne ranede af Missionairen, og flygtede gjentagne Gange med dem fra Landsbyen San Fernando, men Jndianerne gik ingensinde Glip af at gribe hende paa ny, og Missionairen, efter at have ladet hende ubarmhiertigen prygle, fattede den grusomme Beslutning, at skille Moderen fra de to Børn, der vare blevne førte bort med hende. Hun blev allene bragt henad Missionen ved Rio Negro, der gik op til AtabapoLøseligen bunden sad hun paa Boven af Baaden, ubekjendt med den Skjebne, der ventede hende men hun sluttede af Solens Direction, at hun førtes længer og længer bort fra hendes Hytte og Fødeland. Hun var saa heldig at sønderrive sine Baand, styrtede sig i Vandet og svømmede til den venstre Bredde af Atabapo. Strømmen førte hende til en Banke ved Foden af en Klippe, der endnu den Dag i Dag bærer hendes Navn. Hun kom i Land, og søgte Tilflugt i Skoven, men Præsidenten for Missionen befalede Jndianerne at roe til Kysten og følge Qvindens Spor Om Aftenen blev hun bragt tilbage. Udstrakt paa Klippen (la Piedra de la Madre) straffedes hun paa en grusom Maade med Remme af Manateelæder, der bruges som Svøber i dette Land, og hvormed Alcaderne altid ere forsynede. Med Hænderne bundne paa Ryggen ved stærke Remmer af mavacure, blev den ulykkelige Moder derpaa slæbt til Missionen i Javita. Hun blev der kastet i een af Caravanhusene, der kaldes Casa deel Rey. Det var i Regntiden, og Natten meget mørk. Skove, hidtil anseete for igjennemtrængelige, adskille Javitas Mission, fra den paa San Fernando, der i lige Linie ligger 26 Mile derfra. Man kjender ingen anden Vei end den over Floderne; ingen har forsøgt at gaae til Lands fra een Landsby til den anden, laae de end kun nogle faa Mile fra hverandre. Men saadanne Vanskeligheder kunde ikke afskrække en Moder, der var skilt fra sine Børn. GuahibaQvinden blev omhyggeligen bevogtet i Caravanhuset. Da hendes Arme vare saarede, løsnede Jndianerne fra Javita hendes Lænker, Alcaderne og Missionairen uafvidende. Det lykkedes hende, ved Hjelp af sine Tænder, ganske at afkaste dem, hun undveg om Natten, og da Solen fjerde Gang gik op i Missionen paa San Fernando, streifede hun omkring den Hytte, hvor hendes Børn vare indspærrede. "Hvad denne Qvinde har udrettet, sagde Missionairen, der fortalte denne sørgelige Begivenhed, vilde den stærkeste Jndianer ikke vovet at gjøre. Hun gjennem streifede Skoven paa en Tid af Aaret, da Himlen bestandigen er bedækket med Skyer, og Solen hele Dage kun skinner nogle Minuter. Ledede Vandets Løb hendes Skridt, Flodernes Oversvømmelse tvang hende til at gaae langt fra Bredderne af Hovedstrømmen, igjennem det Tykke af Skoven, hvor Vandene næsten ikke ere synlige. Hvor ofte maa hun ikke være bleven standset af de tornede Lianas, der danne et Netværk omkring de Stammer, de snoe sig? Hvor ofte maa hun ikke have svømmet igjennem de Smaabække, der løbe ud i Atabapo"! Den ulykkelige Qvinde blev spurgt, hvormed hun opholdt Livet i de fire Dage, Hun svarede, at hun, udmattet af Anstrængelse, ikke kunde finde anden Føde end de store sorte Myrer, vachacos kaldede, der i lange Skarer kryde paa Træerne, for der at hefte deres harpixagtige Reder. Vi trængte paa Missionairen at sige os, om hiin Guahiba fredeligen nød den Lykke, at blive hos sine Børn, eller om en saadan Grusomhed var bleven straffet. Han vilde ikke tilfredsstille vor Nysgierrighed; men ved vor Tilbagekomst til Rigneyro erfarede vi, at man ikke havde tilladt Moderen, at lægge sine Saar, men at hun, skilt fra sine Børn, blev sendt til een af Missionerne ved Øvre=Oronoko. Der døde hun, undslaaende sig for at ville tage nogen Føde til sig, hvilket Jndianerne gjøre i store Trængsler.