Corsaren, 1843-12-01
Med forventende allerhøieste Tilladelse har Undertegnede den Ære at forevise: "Et Cabinet for politiske Jllusioner" i den store Sal i Hotel de Pannevang. Blandt Andet forevises: 1. En Samling af opfyldte Løfter og glimrende Forhaabninger, (belyste af Veltalenhedens og Smigreriets bengalske Flammer). 2. En fri Forfatning, (indfattet i Absolutismens lueforgyldte Ramme). 3. Et grundigt Besparelsessystem, (kunstigt indsat i en Champagneflaske). 1. En fri Presse, (indsvøbt i Mistænkelighedens og den onde Samvittigheds Kaabe). 5. Et Stænder-Træ, bærende gyldne Frugter, (omgivet af Presse- og Huusmands-Sagens Glorie) m. m. m. Cabinettet er aabent baade Dag og Nat. Entrien gratis. Ærbødigst Folket, privilegeret Jllusionist. "Corsaren" tillader sig,at henlede PublikumsOpmærksomhed" (som sal. "Dagen" høilovlig Jhukommelse, pleiede at sige) paa ovenstaaende Cabinet, der "vist ikke vil sees uden Jnteresse" af det danske Folk. Vi Nordboere mangle jo Sydens rene, klare Himmel og frie Aandedræt; vi leve og aande i en taaget, trykkende og klam Atmosphære, som vilde være yderst skadelig for vor stakkels Sundhed, hvis vi ikke undertiden, for dog eet Sted at aande friere, hensatte os i Phantasiens og Jllusionernes Verden, hvor man lever frit, uafhængig af al Tvang og Tyranni, hvor man er sin egen Herre og ikke Slave af Andres Luner og Vilkaarlighed. De ovennævnte Gjenstandes Foreviisning bestaaer i i en optisk Jllusion, man troer at see dem, føle dem, nyde dem og glæde sig over den; man griber efter den med begge Hænder, men - fanger kun Luften og den Ramme, hvori Billederne ere indfattede. - Det gaaer hermed som med en Blomst i "Dhrr. Nartin & Bourquins Cabinet for optiske lllusioners; man seer Blomsten tæt ved sig, griber efter den for at lugte til den, og - den er der ikke. Apropos, siden vi tale om, Cabinet for optiske Jllusioner", Læser: gaae hen og see det! De tre Automater ere i høi Grad beundringsværdige, først det lille Barn, der med en sikker Haand og et øvet Blik tegner to smagfulde Portraiter, naar nu blot ikke Kunstakademiet lægger Sag an imod Automatet for nuberettiget Næringsbrugt"; thi "at tegne paa Maskine, synes Akademiet ikke godt om, hverken hos Prof. Niebe eller Hr. Martins Automat. Dernæst see vi en besteden "hundredaatig" ung Pige, der med stor Virtuositet spiller Fortepiano: Barmen hæver sig ængsteligt, Dinene følge Noderne, de smaa Fingre fare hen over Tangenterne med en beundringsværdig Sikkerhed, hun boier sig med Ande for Publikum og er færdig. Det mærkeligste af Automaterne er uden Tvivl den lille Skribent, der skriver hvad man forlanger af ham*). Ja dersom Nogen, som Gud forbyde, opfordrede ham til at skrive en 20 Spalters Artikel til Berlingeren, à la Dhrr. A. og Sp., - han var i Stand dertil, Gud forlade ham hans slemme Synd. Kun een Ting mangler Automatet, siger Foreviseren, nemlig Aand; accurat som Dhrr. A. og Sp. i Berlingske. Disse tre Genier fortjene vel at man spenderes 1 Mk. paa hver; alt det Ovrige har man da ovenikjøbet; Enhver, der besøger Cabinettet raade vi dog indstændigt til at tage sine Øine i Agt og trække Hovedet til sig itide, naar Foreviseren i et Speil jager en Kaarde lige ind i Ansigtet paa Een. To mærkelige Gjenstande ville vi til Slutningen omtale, nemlig to Speile, der have den underlige Egenskab, at naar en Dansker seer i det ene, finder han et ypperligt Portrait af sig selv, saaledes som han saae ud d. 3. December 1839; seer han derimod i det andet, opdager han et ikke mindre veltruffet Portrait af sit Ansigt, som det vil være beskaffent d. 3. December 1843. Men - man maa selv see det", siger vor Andersen. Ja, Læser! Gaae derhen og - see selv.