Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-04-15
(Fortsat.) Conversationen i denne glimrende Kreds var intet mindre end glimrende. Hos os i Jylland taler man ved saadanne Leiligheder dog i det mindste om Jordavlingens Forbedring, om Skovhugst, Qvægdrivt, Herregaarders Salg, og andre curieuse og for Staten vigtige Ting. Men her hørte man næsten ikke andet end Flauheder og Lapperier. Guldsmedens Halshugning og Styrmandens Giftblanderie gav baade Herrerne og Damerne Amne til Samtale, og, for at oplive Conversationen, fremkom et Menneske, der, som jeg siden erfarede, skulde tjene istedet for en L'Hombre blok, og derfor var blevet indbudet, med Jndfald, som jeg allerede for tyve Aar siden har læst i Ugelspeils Historie. Denne Tortur maatte jeg udholde, indtil man havde drukket Caffe. Nu skiltes Selskabet ad, for at komme igjen Kl. 8. J Forbigaaende være det sagt: - det er Moden i Kjøbenhavn. Jeg satte mig nu hen paa en Stoel, og anstilte Betragtninger over denne Levemaade. Min Datter havde ver Bordet fortalt mig, at hun, hvor knapt hun end tog alting, ikke kunde gjøre et saadant Tractement under 350 Rdlr. Asparges allene kostede i denne Tid 8 Rdlr. hvert Hundrede, og sex forskjellige Sorter, Vine over 100 Rdlr. - Dette løb mig, nu om, i Hovedet, 350 Rdlr., bortødslede og bortfjasede i to Timer, To saadanne Tractementer i et Aar udgjøre 700 Rdlr., i ti Aar 7000 Rdlr. Enten er din Svigersøn, tænkte jeg ved mig selv, en hovedrig Mand, der fortjener Penge som Sand, eller han er den største Ødeland, den største Skurk, der gaaer paa Guds Jord. Dog, inden du seer Aalborg igjen, Mads Madsen, skal du overbevises om, hvilken af Delene han er. - Min Svigersøn viiste mig i alle Henseender den meest forekommende Høflighed, men jeg kan ikke negte, at hans fordums jevne Væsen var mig langt kjerere end hans nuværende Engelsk Franske Hofmandsmanerer. Vognene rullede paa Gaden, og med eet var Stuen igjen opfyldt med de Fremmede. Spillebordene stode allerede i Beredskab, og de vare de fælles Synspuncter, som de fleste Øine vare henvendte paa. Man spillede ikke her Trekort eller Polskpas, som hos os i Jylland, men det afskyeligste af alle Spil - Hazardspil. Man spillede det med en saadan Jver og Egennytte, at man næsten skulde anseet det hele Spilleselskab for Spillere af Profession. Efterat man saaledes havde siddet naglet fast ved Stolene indtil Kl. 10 1/2, og jeg næsten var færdig, paa ny at omkomme af Sult, satte man sig endelig igjen til Bord. Aftenmaaltidet, som rettere burde heddet Nattemaaltid, lignede Middagsmaaltidet, som et Æg det andet. Den tykke Commerceraads tykke Mave commercerede atter med fire Flasker Viin, den snyltende Lombreblok opkogte atter sine forhen fortalte vittige Jndfald; Herzlein og Nissen bleve atter Gjenstande for Samtalen, og da Vægterne brolede: det var ved Midnats Tider a. reiste man sig i en just ikke alt for ædru Tilstand op fra Bordet. Enhver tog nu hiem til sit, og Dag gens Høitidelighed var endt. Alle disse Optrin havde en besynderlig Virkning paa min Jndbildningskraft, da jeg var kommen til Sengs. Jeg drømte næsten ikke om andet, end Henrettelser og Giftblanderie, Banquerotter og Slutterie. De uvante Kjøbstædsretter havde formodentlig frembragt, denne underlige Virkning. - Om Morgenen, stod jeg op Kl. 5 1/2, og troede, at jeg havde forsovet mig. Da jeg kom ned til min Svigerson, var Klokken allerede 6, men desuagtet, sov endog Gaardskarlen endnu ganske trygt. Først da den havde slaaet 8, stod Tjenestefolkene op, og Kl. 9 1/2 min Svigersøn og hans Kone. Det første han nu præsenterede mig, var hans ældste Søn og Datter. Drengen er kun fjorten Aar gammel, men han havde noget mandigt ved sig, som jeg ikke kunde lide. Hans Fader fortalte mig, at han var et Genie; at han i Skolen havde faaet tre Præmier i Klavre- og Springekonsten, at han kunde sye Sko som den bedste Skomager; at han skrev Ver og Epigrammer i -, kort sagt, at han var et sieldent ungt Menneske. - Ret vel, saade jeg, kjere Svigersøn, Men har Han da bestemt Knøsen til noget vist Fag?" - Han skal være Handelsmand, og i næste Aar sætter jeg ham paa mit Comptoir. Vel Men, naar han skal være Handelsmand, saa er det vel godt, at han lærer Klavrekonsten, thi og saa jeg har maattet klavre, for at blive til det, jeg nu er; men hvad i al Verden skal det vel nytte ham til, at kunne springe, sye Sko og skrive Vers og Epigrammer? – Nu tog jeg Drengen for mig og gjorde ham adskillige Spørgsmaale i de faa Videnskaber, jeg kjender. Jeg spurgte ham, f. Ex., om han vidste Forskjellen imellem Hamborger Banco og Hamborger Courant, om Aalborg var en Handelsstad; hvor man faaer det bedste Lærred fra 2. Men alle disse Spørgsmaale besvarede han mig som et reent Aalehoved, "Min Søn!" sagde jeg nu til Drengen, dersom Du ikke er stærkere i Klavrekonsten, end i de anførte Fag, saa brækker Du, min Tro, Halsen inden Du veed et Ord deraf Sønnen blev stødt og Faderen ikke mindre. Datteren slog Krøller paa Næsen og løb ud. Hun lod Døren staae paa Klem og stod i største Fortrolighed med Kokkepigen, ligede af og til ind i Stuen, og fnisede og vrængede af hendes gamle Bedstefader. - Jeg behøvede nu intet meere til at overbevises om min Sons Opdragelsesmaade. Nu stod kun tilbage, at lære at kjende hans Financer, ogsaa disse blev jeg, desværre, alt for nøie underrettet om. Da vi havde spiist, kom min Svigersøn, op til mig paa mit Værelse. Han kunde ikke noksom rose de store og fordeelagtige Handels speculationer, han i de senere Aar havde gjort. Krigen ansaae han for en reen Guldmine, og dersom visse Europæiske Magter endnu vedblev at bares i et Par Aar, troede han fuldt og fast, at blive een af de rigeste Mænd i Kjøbenhavn. Men Pengene, sagde han, forslaae ikke i vore Dage. Jeg kunde til bare Handelspeculationer bruge en heel Banque, om den var overladt til min Disposition. Fader skulde aldrig troe, hvilke Guldgruber der ligge aabne for mig. Men hvad nytter det? Jeg mangler Slaver til at arbeide deri, eller med andre Ord, jeg mangler Penge. Min Formue er adspredt i alle fire Verdensdele og paa det grændseløse Had. Efterat min Svigersøn havde talet vidt og bredt om denne Gienstand, søgte han omsider at henlede Samtalen paa tre Vexler, hver paa 5000 Rdlr., som vare udløbne samme Dag. Denne Efterretning var et Tordenskrald for mine Øren. Jeg mærkede nu ret godt, hvor David kjøbte Øllet. Men jeg lod som jeg ikke forstod et Ord af det Hele. "Hold Ørene stive, Mads Madsen!" tilraabte jeg mig selv. Nu gielder det om at vise, at dit to og halvfjerdesindstyveaars Hoved ikke er blevet graat, uden tillige at være blevet klogere."