Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-09-03
(Fortsættelse.) Den 18de Jul. gjorde jeg en Udvandring paa en af de skiønneste Veie, man i Egnen om Sørve kan finde, og hvis Lige man længe forgieves kan søge. Kun nogle Skridt uden for Academiets Bygning, og strak er man i den gamle Skov, der fører Navn af den philosophiske Gang, og fordum ind krandsede Søens Bredder, hvor nu er Mose og Underskov. Herfra gaaer nu en ny anlagt Vei, som fører over den udtørrede Ende af Sorøe Sæder i fordums Dage løb ned mod Tules, og nu kaldes Flommen H. Er man kommen over denne, da moder man straks en saare yndig og be*) J Danske Ordbog v. O. Flomsav, siges at dette Ord kommer af det Norske Flom, d. c. Vandflod fra Elve og Bække, der svulme af Sneevand om Sommeren. Af hiin Benævnelse, som gives Mosen ved Enden af Sorøe Sø, sees, at Ordet ikke blot er Norsk, og ikke indskrænket til den ene Bemærkelse. hagelig Skovvei, hvorpaa man føres dybere og dybere ind i Naturens urørte Helligdomme. Den slynger sig næsten overalt igiennem Krat og la Underskov, saaledes at man paa mange Steder gaaer under et tæt, svalt Løvtag, hvorom atter de høie, ranke Bøge hvælve sig. Her kan den eensomme Vandrer, hvis Aand ei er sløv og hvis Hierte ei koldt, med Velbehag tilbringe hele Timer uden at mærke deres ilende Løb. Men hist gaaer Veien mod Venstre, efter en halv Times Gang staae vi ved et Leed, endnu tæt overskyggede af Skovens blide Skumring. Vi træde inden for, og pludselig aabner sig en viid og skiøn Kreds for det undrende Øie. En stor lys Skovslette paa tredive Tønder Land, trindt omgivet af Naturens tætte Hægn, ligger udbredt for os. Frugtbare Agre afveksle med Græsmarker, hvor græssende Køer og Faar oplive det arkadiske Landskab, en landlig Bolig hælder sig fortrolig til Skoven i den ene Ende, og i Baggrunden reiste sig tre gamle Kæmpehøie, der ligge i en lige Linie fra Øst mod Best. Den fierde og sidste mod Østen er ikke mere til. Jeg fandt paa de to overblevne anseelige Steendysser, af hvilke den ene har været belagt med en flad Overligger, hvoraf Brudstykker, sees. Paa den anden har ligget en uhyre Dæk steen paa fire andre store Stene, den er sprængt, og en stor Deel deraf bortført, men endnu ligge Levninger, som vidne om hvad den var. Den tredie Høi er bevokset med Skov. Mærkeligt er Stedet hvor disse Høie findes, midt inde i en stor og gammel Skov. Denne Skovslette fører fra ældgamle Tider Navn af Biskopssletten. Herfra gik jeg videre igjennem Skoven til Liunge, som ligger lige over for Sorøe paa hiinSide af Søen. Præsten Hr. Langhof, som jeg er lykkelig ved at kalde min Ven, fandt jeg ikke hiemme, og fortsatte derpaa min Vandring til Braabt, er rettere Broby, hvortil Veien ligeledes for en stor Deel gaaer igiennem en smuk Skov. Denne Landsby har en meget tækkelig Beliggenhed paa en Banke ved Suusaa eller Næstved Aa, lige over for Næsby. J Broby eiede den Roeskildske Biskop Peder Sunesen, Sorøes store Velynder, en betydelig Avlsgaard, med Skove, Enge og en Vandmølle, hvilket alt han skienkede og høitideligen tilskiødede Sorøe Brødre paa det høie Alter, i Overværelse af hans Broder Erkebispen Anders Sunesen og mange flere, den 27 Sept. 1214. Hiin Mølle, hedder det i Sorøes Gavebog, var meget god indtil Bavelse Mølle blev bygget. Siden maatte Sorøe Kloster lide megen Fortred af en vis Ridder Carl af Broby (Karolus de Broby, Miles); han giorde stor Skade paa Møllen, indtil man omsider ved et Maaskite raadede Bod herpaa. Ved den Leilighed nævnes en Kilde ved Broby Godekilde, og andensteds en Høi kaldet Brobyholm, imellem Susorp (Suserup og Næsbyøre ved Sunsaa.