Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-11-11
J Nigeren gives ogsaa en Mængde Fisk, som ligne vore Lax. - Timbuktu er tre Gange saa stor som Alexandrien og tæller over 60,000 fredelige og godmodige Jndbyggere. Der gives Kakao *) og Dadler i Overflødighed, samt store Vandmeloner; men alting voxer vildt, eftersom man ikke kjender noget til Haveanlæg. Af Vildt vrimler det i de nærliggende Skove, og Løver og andre Rovdyr komme ofte ganske nær til Staden. Harer og Kaniner findes i Mængde; men den eneste Slags Hunde, der haves, er en Art af Vindspillere, som afrettes til Jagt. Katte findes aldeles ikke. Staden er godt forsynet med Levnetsmidler, og der spises meget Elephant kjød, hvilket Dyr findes i Nærheden i uhyre Flokke. Det skal smaae som Oxekjød, men er ganske hvidt. Elephanterne ere vilde der og angribe enkelte Mennesker, af hvilken Aarsag, naar en rider allene, medtager han et Horn, før at skræmme Elephanten. Man fanger dem paa to Maader, enten jages de ud i Floden, hvor øvede *) Det er formodentlig en lignende Frugt; thi de sydamericanske Planter trives ikke i Africa. Svømmere svinge sig op paa Ryggen af dem og dræbe dem, eller de drives til Grave med skjulte Pæle i Bunden, hvor de gjennembores, i det de styrte i samme. Kun faa tæmmes. - Ved Karavaner drives Handelen imellem Fez og Timbuktu. Ligesom Mekka=Karavanerne forlade disse Fes i Marts og October. De bedst afsætlige Vare i Timbuktuere Salt, Tobak, europæisk Skarlagenstøi og engelske trykkede Kattuner, desuden Pistoler og Geværer. Derimod udføres Elephant=Tændet (af hvilke to ofte er nok til en Kameels Ladning), Slaver og Guld. Guldet er sædvanlig i smaa Punge, hvoraf i hver en Unze, af 15 Dollars Værdie. Det er overordentlig fiint og reent. Der haves ogsaa Guld i Stænger paa 5 Unzer. Denne kostbare Artikel er der meget almindelig og kommer fra Sydvest, hvor der skal findes Guld i store Qvantiteter. Negrene bære Armspænder og andre Smykker af dette Metal, og Hadi forærede Skibscapitainen nogle af disse Sager, bestaaende af Halskjæder, Ørenringe, og Prydelser for Haaret, som meget lignede File gran Arbeidet fra de Ostindiske Øer. Ligesom i Java og Sumatra forfærdiges slige Arbeider af Haandværkere i Eiermandens Huus, der holder dem som Daglønnere. En Slave koster 16 til 20 Dollars. - Stammen Shullah er et vildt Folk, fuld af krigersk Aand, som boe i Tælte af Læder. De bære en Turban, som flere Gange flynges om Ansigtet og Haaret, og, i det den hænger langt ned, ogsaa tjener dem til et Slags Skierm, saa at kun det ene Øie bliver ubedækket af samme. De bære lange tveæggede Sværd, og nogle tillige Lantser. Til Forsvar bruge de et Læderskjold, der er 5 Fod langt og 4 bredt, og som ganske skjuler dem. Deres Klædning bestaaer af en blaae Skjorte og hvide Beenklæder. Konerne ere overmaade fede, og bag til saa Fyldige, som Skjønhederne hos Hottentotterne, om hvilke man har hørt saa meget. Negerne i Timbuktu betale en Slags Tribut til Shullaherne, men disse komme aldrig over Floden. Om Sommeren opholde de sig to Dagreiser fra Flodbred den, men om Vinteren rykke de nærmere mod Staden. Fruentimmerne forrette Markarbeidet. Fra Fes til Timbuktu reiste Hadi engang med den regelmæssige Karavane i tre Maaneder og til Dage; men Aaret efter gjorde han samme Tour med en Veiviser og to Vagter i 29 Dage, ridende paa en Herrie, som ofte tilbagelagde fire Dagreiser paa een Dag. Om Vinteren spores, ingen Mangel paa Vand; men Arabernes Anfald er da desto hyppigere. En Herrie er det hurtigste Dyr, som man kun kan tænke sig. Det ligner Dromedaren, men overgaaer denne i Hurtighed, efter Reglen, ligesaa meget som en Veddeløbshest en Arbeidshest. - Man siger, at fordum er en regelmæssig Karavane gaaet fra Cairo til Timbuktu; men Egnens forstyrrede Tilstand, har tilsidst gjort det saa usikkert, at den ganske har maattet ophøre. Hvad Handelen østlig og sydvestlig fra Timbuktu angaaer, saa talede Hads om Houssa som en anseelig Stad, dog saa langt borte fra Timbuktu, at denne kun ligger paa Halvveien imellem Fez og Houssa. Den er beskreven som en stor Handelsplads, hvor det Tøi forfærdiges, som Jndvaanerne af Timbuktu betjene sig af. Om Wassana vilde han ikke vide noget, omendskjøndt han kjendte en stor Stad, tyve Dagsreiser sydøstlig fra Timbuktu, ved Navn Massana. Fra denne og længere sydøstlig gaves et Folk, som æde dem, de tage til Fange. Aaret 1807 havde Hads i Timbuktu hørt tale om to hvide Mænd, som, kommende fra Havet, havde været nær ved Timbuktu. Dette var indtruffet Aaret forhen, og man havde sagt ham, at de hvide Folk havde solgt Perler, fordi de ikke havde Penge at kjøbe Korn for. De vare komne østlig fra Nilen, og, efter det almindelige Udsigende, døde, fordi de ikke kunde taale Climatet. Megen Sandsynlighed taler for, at det har været Mungo Park og Lieutenant Martyn, som ved den Tid kunde have naaet dertil, men dette stemmer naturligviis ikke overeens med de Beretninger, som Amadi Fatouma har meddeelt. - Had i forsikkrede iøvrigt, at Keiseren af Marocco aldeles ikke vilde lægge nogen Europæer Hindringer i Veien i at gjøre Reisen fra Fes til Timbuktu med Karavanen, og at han her var udenfor al Fare, kun for enkelt Reisende vilde der være særdeles meget at vove. Han selv vilde, imod en billig Belønning, meget gjerne ledsage en saadan Reisende til TimbuktuDette kunde skee til Hest fra Fes i en Tid af 47 Dage, og han vilde sætte sit Liv i Pant for, at bringe den Reisende sikker tilbage igien. - Hvor let vilde altsaa den store geographiske Gaade, om Nigerens Fald og Udløb, ikke være at opløse paa denne Maade! De nyeste Efterretninger om Slavehandelens Tilstand. - De til at undersøge Slavehandelens nærværende Tilstand nedsatte Commissioner have nylig til Parlamentet i Londen afgivet Efterretning derom, og i denne Efterretning hedder det: "Da Slavehandelen fordum dreves især af Englændere, saa havde de Anordninger, som foreskrev os dens Ophævelse, umiddelbar den Følge, at Antallet af de dertil brugte Skibe blev betydelig formindsket, og, da de forenede Stater i Nordamerica paa samme Tid ved strenge Anordninger forbøde denne Handel, saa burde man med Rette have ventet, at den skulde have faaet et dødeligt Saar, siden to af de tilsøes mægtigste Nationer frivilligen havde frasagt sig den. Dette troede ogsaa Jndbyggerne i de Lande, hvorfra Slaverne hentedes. Da Negerne, som man førte til Kysterne, ikke meere fandt Kjøbere, bleve de førte tilbage til det Jndre og uddeelte iblandt Jndvaanerne i de ved Veien didhen liggende Tracter. Saavidt man har kunnet faae nogen Kundskab derom, er i denne Deel af Afrika ingen Neger bleven dræbt af den Grund, at han ikke kunne blive solgt. For nærværende Tid drives Slavehandelen især under Spansk Flag, ikke blot Americanske Skibe betjene sig deraf, men endog, hvad vi, desværre, nødes til at troe, mange andre, som virkelig ere Engelsk Eiendom. Paa de Americanske Fartøier blive gemeenligen Skibsrederen og hele Mandskabet ombord, Fartøiet antager blot et andet Navn, og tvende Udlændinge ansættes som Capitaine og Supercargo. Denne foregivne Capitaine er sædvanlig en fattig Karl, som aldrig har været Sømand, og hvis Tjeneste man for en ubetydelig Skilling kjøber til at forevise Skibsdocumenterne. Disse Americanere, som give sig ud for Engelskmænd, hente Slaver, til Cuba, begge Floriderne, til Louisiana og til de ode Egne i de sydlige Dele af Nordamerica, og drive denne Handel i en saadan Grad, at vo te fordums Slave Transporter til vore Vestindiske Colonier vare som Ubetydeligheder at regne herimod, ja, der ligger i Sydamerica en Mark aaben for dem, som de vist ikke ville undlade at betjene sig af. J et Brev, som fandtes ombord paa et i Sierra-Leone borttaget Skib, beklager en Handlende i Buenos=Ayres sig for sin Corresponden, i Philladelphia over Forsømmelighed hos Americanerne, der ikke gjorde sig Flid nok for at skaffe Slaver til denne unge Republik, som, efter hans Fremstilling, høiligen trængte dertil. Kjøbmændenes Penge-Syge vil vistnok ikke længe bie med at afhjælpe denne Trang, som med hver Dag maa tiltage, da de insurgerede Spanske Creoler, synes høiligen at erkiende de Fordele, som de kunne drage af deres Jords Forædling. Slavehandelens store Skueplads ligger paa Kysten Whydah, i den Beninske Havbugt, ved Floden Gabon og i de Portugisiske Colonier Congo og Angola. Vi ere ikke istand til at kunne bedømme denne nedrige Handel i hele dens Omfang, men, ifølge de bedst underrettede Spanieres og Portugiseres overeensstemmende Mening, holder man for, at Antallet af de til Cuba og Brasilien aarligen indførte Slaver stiger til 80,000. Portugiserne, som tage Deel i denne Handel, drive den næsten alene med deres egen Nations Skibe, dog troer man, at endeel af disse Fartøier tilhøre Englændere og især Americanere. Spanske Skibe bruges meget lidet dertil, men de fleste Fartøier, som under Spansk Flag besøge Afrikas Kyster, ere Almericanske. Jøvrigt maa, som bekjendt er, Negerhandelen, ifølge de mellem Portugal og Storbritanien indgangne Tractater, vedblive for hele Kongeriget Brasilien under Portugisisk Flag paa Kysten af Kongo, Benquela, og Loango indtil Udgangen af dette Aar. Af Burkhardts Reise faaer man endeligen den Oplysning, at Caravanen fra Sonnar fører aarligen til Ægypten 2 til 3000 Slaver fra Darsu og de tilgrændsende Lande. Med Caravanen fra Fessan kommer hvert andet og tredie Aar et ligesaa stort Antal til Cairo og Tripolis. Morerne i Ørkenen kjøbe Slaver af Folkestammerne fra Senegal, og føre dem lige til Grændserne af Keiserdømmet Marocco, samt Algier og Tunis. Negerhandelen er saaledes kuns meget lidet formindsket, og denne Formindskning (det maae vi tilstaae, finder især Sted paa de Franske Colonier.