Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1843-03-09
Udenlandske Efterretninger. J det franske Deputeretkammers offentlige Møde den 25de Febr. fremtraadte Hr. Viger, som en udvalgt til Referent for Comiteen over de hemmelige Udgifter, og aflagde sin Beretning, hvori han med Korthed og Klarhed og med al den upartiskhed, som man under en saadan Strid kunde vente af et Medlem af det ministerielle Parti, fremsatte Sagens Sammenhæng og de Spørgsmaal, hvorpaa det her kommer an. Alle Partier i Kammeret syntes ogsaa tilfredse med hans Fremstilling, men Oppositionsbladene ere misfornøiede dermed, og mene, at han ikke har opfyldt den Forpligtelse, han havde paataget sig, at fremsætte Minoritetens Grunde til at ansee det for nødvendigt at foranledige en Ministerforandring ved at erklære, at Folket ikke har Tillid til de nærværende Ministre. V. meddele Hr. Vigers Beretning udførligt, fordi vi derved troe bedst at sætte vore Læsere i Stand til at følge den videre Udvikling af denne Strid, hvis Udfald er af den største Vigtighed for hele Europa, da det fornemmelig maa tilskrives det hidtilværende franske Ministeriums Bestræbelser, at Freden er bleven opretholdt under de mange bestandig tilbagevendende Anledninger til Strid, og en Ministerforandring, især i Tilfælde af den franske Konges Død, altsaa let kunde blive Aarsag til en almindelig enropæisk Krig. Den lyder saaledes: "Mine Herrer, begyndte Hr. Viger - De have overdraget Comiteen, hvis Referent jeg er, at prøve Lovudkastet over den overordentlige Credit af 1 Million Francs til hemmelige Udgifter for Aaret 1843. Vi have erkjendt Nødvendigheden af disse Udgifter i deres Grundsætning, Nødvendigheden af disse Udgifter er hidtil hver Gang bleven anerkjendt og behøver ikke meere nogen Retfærdiggjørelse. Men vi have ønsket at forskaffe os Kundskab om Statstjenestens sande Fornødenheder og at prøve den nødvendige Størrelse af disse Udgifter. Den egentlig forlangte Credit er 932,000 Fr., denne Sum er den samme, som De have antaget 1842. Men de i dette Aar forefaldne Begivenheder have desuden fordret en Credit af 300,000 Fr. J tidligere Tider blev en betydeligere Sum brugt, den nu forlangte Sum blev antaget i 1840. Beretningen af 20de Marts 1840 godtgjorde, hvorledes det var muligt at bringe en endnu større Sparsomhed i Anvendelse i denne Green af den offentlige Tjeneste. Comiteen har undersøgt, om det ikke var muligt denne Gang ligeledes at formindske denne Credit. Jndenrigsministeren har været indbudt til at give Comiteen de nødvendige Oplysninger og Aarsagerne til og Vigtigheden af disse Udgifter. Herved er Comiteen kommen til den Overbeviisning, at det endnu bestandig er nødvendigt for Regjeringen at anvende de samme Midler til at vaage over den offentlige Rolighed. Det sørgelige Slag, som har truffet Frankrig fordrer aldeles at fordobble Omsorgen og Anstrængelserne for den offentlige Orden, som den mindste Forsømmelse kunde bringe i Fare. Comiteen er derfor fuldkommen tilfredsstillet angaaende Bedømmelsen af den af Regjeringen forlangte Credit. Flere Medlemmer af Comiteen have imidlertid troet, at Kammerets Afstemning om denne Sag ogsaa indeholder Udtalelse af Tillid til Ministeriet, og de have derfor forlangt at drøfte Tillidspørgsmaalet i Comiteens Midte; den har maattet opfylde dette Forlangende. J forrige Aar blev det Ønske fremsat, for Fremtiden at indeslutte de hemmelige Udgifter i en Budget-Artikel, for at undgaae den særskilte Behandling saavelsom Tillidspørgsmaalet, som ved flere Leiligheder er bleven fremsat. Men i Aar var dette ikke muligt. Paa den anden Side have vi, ligesom Deres forrige Comitee, indrømmet, at Tillidspørgsmaalet mere passende og nyttigt blev anbragt ved Adressediscussionen, som omfatter alle Politikens almindelige Elementer. Vi have ogsaa vel erkjendt, at det ikke er ønskeligt at foretage dette Spørgsmaal for hyppigt i Kammerets Skjød og offentlig for Landet. Men da det blev reist i alle Deres Afdelinger (Bureaur) og i Comiteen, have vi troet at maatte besvare det. Da nu Tillids Spørgsmaalet kom paa Tale, var det nyttigt at høre Dhrr. Ministerpræsidenten, Ministeren for de udenlandske Anliggender og Jndenrigsministeren over Regjeringens Politik. De have givet Erklæringer over alle de dem forelagte Spørgsmaal. J Følge denne Prøvelse har Deres Comitee foretaget sine Overveielser. Minoriteten erklærede, at den ikke vilde give dette Vidnesbyrd og bifald med Ministeriets Principer, og at den dertil havde forskjellige Grunde, som deels laae i den nuværende Bestyrelses udenlandske Politik, deels i Regjeringens almindelige System. Den har følgelig yttret den Mening, at man bør foretage en Jndskrænkning i de hemmelige Udgifter, hvis Størrelse den har forbeholdt sig at foreslaae, naar Principet er antaget, en Jndskrænkning, som efter disse Medlemmers Mening, indeslutter en Tillidsnægtelse i sig. Majoriteten har troet, at Ministeriet i Forhold til Udlandet har hævdet en ærefuld Fred, og ved Opretholdelsen af den indre Orden befordret Udviklingen af den offentlige Velstand. Den har altsaa modsat sig Minoritetens Mistillidsvotum. Af disse Grunde foreslaaer Comiteen den simple Antagelse af Lovudkastet. Den offentlige Forhandling af denne Sag skulde, som forhen meldt, begynde den 1ste Marts, den store Jnteresse, hvormed man imødesaae Udfaldet, syntes allerede i Paris at tabe sig noget, da Kræfterne vare udtømte ved den langvarige og heftige Kamp i Bladene og Comiteerne. De modsatte Partier ere hinanden saa lige i Styrke, at Udfaldet umulig kan forudsiges; dog syntes den offentlig Mening i de sidste Dage snarest at helde til Gunst for Ministeriet, og den Mening at gjøre sig gjældende, at Striden mere angik Personer end Systemer. Saaledes fremstiller et Blad Sagen i følgende Ord: At forandre Ministeriet er unyttigt, thi at forandre Systemet er umuligt. Dersom det henimod den Tid, da der skal afstemmes, tydelig viser sig, at en Ministerforandring vilde som man troer bringe Mole til Roret, kunde dette let bevæge en Deel af det liberale Parti til at foretrække at holde paa det nuværende Ministerium, og dettes Seier kunde saaledes blive meget afgjørende. (Forlangt indrykket.) Jeg skulde ikke oftere have benyttet Offentlighedens Vei, naar ikke Gaardmand Peder Naver i Nørre Alslev atter havde begyndt en ny Sag imod mig, for endnu at forøde nogle flere Penge, som han ventelig har for mange af.