Berlingske Tidende, 1814-12-12
Vi erfare, til Vor dybe Bedrøvelse, at der fra Hs. Majestæt Kongen af Preussens Side skal skrides til en provisorisk Besiddelsesta gelse af Vore sachsiske Lande. Vort faste Forsæt at dele Vort Lands Skjebne, hvorledes den end maatte vorde, Vor Tillid til de allierede Magters Retfærdighed og Ædelmod, og Vor Hensigt at tiltræde deres Forbindelse, saasnart det maatte staae i Vor Magt, bestemte Os efter Slaget ved Leipzig til at oppebie Seierherrerne der. Men det nægtedes Os at blive hørt, og man nødte Os til at forlade Landet og begive Os til Berlin. Hs. Majestæt Keiseren af Rusland lod Os dog tilkiendegive, at Vor Fraværelse fra Sachsen kun var nødvendig i militair Henseende, og opfordrede Os tillige til at skiænke ham en uindskrænket Tillid. Og saa erholdt Vi af Deres Majestæter Kriseren af Østerrig og Kongen af Preussen umiskjendelige Beviser paa deres Venskab og Deeltagelse. Vi turde derfor overlade Os til det Haab, at Vi, saasnart de militaire Aarsager vare ophørte, igien skulde blive indsatte i Vore Rettigheder og tilbagegives Vort elskede Folk. Vi kunde desto tillidsfuldere vente en snart forestaaende lykkelig Forandring i Vor Stilling, da Vi paa det inderligste havde tilkiendegivet de allitrede Monarker Vort oprigtige Ønske at medvirke til Rolighedens og Frihedens Gienoprettelse, og paa enhver muelig Maade havde bestræbt Os for at bevidne Vor sande Høiagtelse for deres Person, og Vor uforskilte Hengivenhed for den Sag, der var Maalet for deres Anstrængelser. Det geraadede Os derfor til dybeste Smerte, da, efter at Pariser freden var sluttet, Vore gientagne Begjeringer om uopsat Tilbagegivelse af Vore Stater, ikke toges i Betragtning, da Vi saae Vore retfærdige Forventninger skuffede, og Bestemmelsen af Vort Lands dyrebareste Jnteresse udsat til den Congres, der skulde holdes i Wien. Dog, langt fra at fæste Tro til de Rygter, som efter Freden til Paris begyndt at udbrede sig om den Skjebne, der truede Vort Land, satte Vi var hele Tillid til de allierede Monarkers Retfærdighed, skiønt Vi ikke formaaede at udforske Aarsagerne til den Behandling man har ladet Os vederfares. Det store Formaal for den saa lykkelig endte Krig har været at veligeholde og befæste de retmæssige Troner. De dertil forenede agter have flere Gange i høitidelige Proclamationer erklæret, at deres Hensigt kun gik ud paa at gienindføre Ret og politisk Frihed i Europa, ikke paa Erobringer og Udvidelser; især er Sachsen paa det bestemteste bleven forsikkret om Vedligeholdelsen af dets Jntegritet; og af denne udgiør Vedligeholdelsen af dets Regentsstamme, mod hvilken Nationen offentlig har yttret sin hengivenhed, og sit eens stemmige Ønske at gienforenes med den, en væsentlig Bestanddeel Vi have oprigtig og fuldstændig meddeelt Europas største Magter Gangen i, og Grunden til Vor politiske Fremfærd i den sidste Tid, Vi tør og sætte det tillidsfulde Haab til deres indsigtsfulde og retfærdige Dom, at de have erkiendt Vore Hensigters Reenhed, og ville have overbeviist sig om, at Vor Deeltagelse i den for Tydskland foretagne Kamp kun er bleven hindret ved Vort Lands Beliggenhed og ved Omstændighedernes Magt. Uforkrænkeligheden af den Ret Vi og Vort Huus have til det Land der er tilfaldet Os som en retmæsse; Ethvervelse, ligger tydeligen for Dagen; saarlig Lienindsættelse i denne Ret er deraf en nødvendig Følge. Vi maatte blive Pligterne mod Vort Huus og Vort Folk utroe, dersom Vi vilde være en tans Tilskuer af de nye Forholdsregler man agter at sværksætte paa Vort Land i det Øieblik Vi kunde vente dets hele Tilbagegivelse. Vi finde Os derfor, ved den fra Kongel. preussisk Side intendeerte provisoriske Besiddelsestagelse af Vore sachsiske Stater, nødtvungne til, paa det høitideligste at forbeholde Os Vor hellige Ret imod denne Besiddelsestagelse og alle deraf flydende Følger. Vi giøre dette, under Vor egenhandige Underskrivt, for Congressen i Wien, og for hele Europas Aasyn, og Vi gientage derhos offentlig den de allierede Monarker allerede tidligere givne Erklæring. at Vi aldrig indvilge i Aftrædelsen af de efter Vore Forfædre arvede Stater, og at Vi under ingen Betingelse ville beqvemme Os til at modtage et Æqvivalent for samme. Givet i Friederichsfelde, den 4de November 1814. Undertegnet. Friedrich August.