Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1839-02-01
Odense. Med Forsæt og fast Villie har Red., trods, alle direkte og indirekte Opfordringer, i den Hansenske Strid afholdt sig fra at tage Partie, formeenende, at en bevæbnet Neutralitet, i dette Tilfælde var en Adfærd, hvorfor han ikke behøvede at skamme sig: i selve Sagen har han ingen Mening udtalt, end mindre fældet nogen Dom; men han har i Bidrag til Tidshistorien udtalt sig om en uventet Retning, som denne Strid har taget, ligesom han ogsaa i samme Blad har, til Faveur for sin fremsatte Mening, anført, hvad en anden Stiftstidendes Redakteur i samme Sag har skrevet. J den igaar hertil ankomne "Jyllandspost læses imidlertid en Artikkel, hvoraf han ikke kan undlade at meddele Følgende, som Noget, han, for sit Vedkommende, i Eet og Alt underskriver: "Jhvorvel --, nære vi dog det Haab, at Hr. Hansen, baade af Agtelse for sig selv og Andre, vil lade den belovede 2den og 3die Part af sit Sendebrev, forblive utrykt, hvorfor Man vil være ham Tak skyldig, idet han derved viser Publikum, at modnere Overlæg og bedre Beslutning dertil har motiveret ham, og hvortil Biskop Fabers vakkre Ord i Skrivelse af 18 Novbr. f. A. tilfulde bør give ham Anledning, naar han siger: "Skulde dette mit Brev og navnligen mit aabenhjertige Tilbud om at forskaffe Dem klart Lys i den Sags Realitet, Dehar troet at maatte paaanke, have vakt tilfredsstillende og beroligende Tanker og Følelser hos Dem, skal det være mig meget kjært. Thi et Tilbud som dette af den Embedsmand, Man offentlig agter at angribe, er saa ædelt og høimodigt, at selv den meest opbragte Angriber maatte undsee sig ved Brugen af hvilkesomhelst Vaaben, forinden dette aabenhjertige Tilbud var forsøgt. - Det gjør os derfor ret ondt, at Hr. Hansen har, som vi antage, i Overilelse indviklet sig i en Sag, som, ført paa denne Maade, nødvendig maatte opvække den almindelige Stemme imod sig, medens hans tidligere Færd i den bekjendte Veisag, hvoraf han sikkert har megen Fortjeneste af Publikum, er bleven fulgt med megen Jnteresse. Det ligger iøvrigt i Tingens Natur, at den Mand, som i Livet, for at gavne det Offentlige, træder i Skranken mod Autoritets-Magthaveriet, i Særdeleshed i en fra den intelligente Hovedstad afsondret Provinds, forbittrer sig sine Dage ved Miskjendelse, Forfølgelse, Ærgrelse, Processer, samt tusinde Qvaler, hvilken Skjærsild Hr. Hansen sikkerlig under alle Nuancer tilfulde har prøvet, og hvorom det med Ro og Fred velsignede Menneske som oftest ei engang formaaer at danne sig kun et nogenlunde tydeligt Begreb. Billigheden byder derfor, at vi ei forglemme Mandens Værd og Offer paa Almeenhedens Alter i tidligere Anledning, idet den irritable og ofte heftige Characteer saa let kan bemægtige sig det Jndivid, som kun imødegaaer Gjenvordigheder, hvilket Samtiden sjeldent veed at paaskjønne eller at betragte fra det rette Synspunkt, og som Verden, ved en Overilelse som nærværende, er saa redebon til at glemme. Med de bedste Ønsker, som vi overalt høre udtalte over den heldige Fremgang af vor Hansens Veisag, og som vi ansee for begrundet og retfærdig, slutte vi her med den Bøn som den ei kommer for sildig), ingen Fortsættelse af hiint Sendebrev Hs. Majestæt Kongen har under 27 Januar d. A. allernaadigst meddeelt Chefen for Odense Brandcorps, Hr. Jnspecteur Langhoff, og Capitain ved samme Corps, Hr. Klædefabriqveur Hirschfeldt, Rang med Capitainer af Kjøbenhavns Brandcorps.