Jyllandsposten, 1841-06-25
(Jndsendt.) Præsten i Haslund, som fornylig udtalte sig til Fordeel for de guddommelige Garantier, har atter fundet sig beføiet til i "Randers Amtstidende, at fremkomme med en bemærkning til saadanne Folk, som ansee Fædrelandet baade for alvidende og ufeilbart. Han bemærker nemlig: "Det er vitterligt, at sidste Fredsslutning mellem Kongen af Danmark og Kongen af Preussen blev, paa Kongen af Danmarks Vegne, truffen og sluttet af Geheimeconferentsraad, Greve af Hardenberg-Reventlow paa saadanne Vilkaar, at derved nogle Millioner idetmindste vel torde ansees svarede for Danmark, saasom Preussen med ikke let forkastelige Grunde kunde have paastaaet Erstatning for de Tilberedelser, som vare blevne en Følge af Danmarks foregaaende Krigserklæring. Og dog kaldes ovenmeldte Greve – i Fædrelandet, Nr. 500 – en Mand, der aldrig paa nogen Maade har gjort sig fortjent af Landet. – J denne Anledning var det ret meget at ønske, at Hr. Pastoren vilde angive sin Hjemmel for det anførte Factum, som desuden trænger til nøiagtige Oplysninger, da en simpelhen løs Anførelse heraf ingen lunde er tilstrækkelig. Hvor findes saaledes, af hvad man kjender til denne Sag, Beviis for, at disse Millioner sparedes for Danmark, og hvorfra har i al Fald Hr. Pastoren den Vished, at om ogsaa her nogle Millioner sparedes ved denne Fredsslutning, at saadant var Grev Hardenberg-Reventlows Skyld, eller at saadant var en Følge udelukkende af dennes Mellemkomst? Jeg opfordrer derfor Hr. Pastoren i Haslund yderligere at fremkomme med Beviser for sin Paastand, da man i modsat Tilfælde neppe vil tillægge den mindste Troværdighed. Hvad der imidlertid til ingen Tid kan rokkes, det er Fædrelandets med Documenter godtgjorte Paastand, at Excellentsens Adfærd, efterat have udtømt sin personlige Credit og erholdt Hjælp af Statens Midler desværre er meget langt fra at staae isoleret og som den store Gavmildhed og overordentlige Overbærenhed uagtet, der er viist mange Personer, som mindst af Alle synes at burde trænge dertil, ved Siden af den vistnok ikke daddelværdige Strænghed, hvormed de Borgerne og Bønderne paahvilende Afgifter vorde inddrevne, synes vel skikket til at tilintetgjøre een af de Jllusioner, hvortil man her i dette Jllusionernes Lander meest tilbøielig, nemlig at de Store og navnlig Adelen i Virkeligheden ikke nyde nogen Begunstigelse fremfor den menige Mand. – Jeg betvivler meget, at Hr. Pastoren, efterat have gjennemgaaet de Actstykker, som Fædrelandet vedlægger sit Raisonnements, efter modnere Overlæg kan afholde sig fra at tiltræde Grundigheden af Stormandens Forretrækkelse ved saamange Leiligheder her i Landet, og fortjenstfuldt maa det vist til enhver Tid kaldes, at Publiciteten danner et Bolværk for saadanne Jndgreb i Statseiendommen, som skadende indvirke paa det Hele. Hvad der derfor er uvist og ubeviist det er, at Danmark ved Haarden berg-Reventlows Medvirkning ved hiin Fredsslutning sparedes Millioner, da den preussiske Regjering dog vel neppe af let forkastelige Grunde, kan antages at have renonceret paa en Erstatning, som med Ret kunde fordres; hvad der imidlertid er vist beviist, det er: at denne Stormand, mildest talt, ikke gjorde sig fortjent af Landet.