Aalborg Stiftstidende, 1846-12-24
J Onsdags Aftes fandt hos Hr. Gjæstgiver Schroeter i Haderslev et improviseret Festgilde Sted i Anledning af Stænderdeputeret Hr. Nis Lorenzens Hjemkomst. Forsamlingen bestod af ansete Mænd fra Omegnen og flere af Byens Borgere. Efterat Hr. Lorenzen havde meddeelt mange interessante Oplysninger og Stænderforsamlingens Mysterier og gjort Selskabet bekjendt med tvende af Minoriteten afgivne vægtige Minoritetsvota, gik man tilbords Her hengled Tiden let under Udbringelse af Skaaler, Sang og Samtale. Af Skaalerne anføre vi, for Nis Lorenzen, med det Ønske, at han ved næste Valg atter maa blive kaaret til den Post, som han stedse, Fædrelandets Jnteresser troe, saa ofte havde beklædt med urokkelig Fasthed; for Minoriteten; for den kgl. Commissarius. Udbringeren af denne Skaal henviste til det gode Jndtryk, som den Efterretning, at Stændernes ubyggelige Samværen var tilende, gjorde baade paa den tydske og danske Befolkning; hvorledes Majoriteten ikke havde opponeret imod Regjeringen for at opnaae Jndrømmelser, svarende til Tiden, men for at harcellere Regjeringen og for at sprænge de Baand, som knytte Riget til et ukrænkeligt Hele; men imedens Villien saaledes var stærk, var tillykke Conen svag. Følgen blev den samme, som saa ofte i Verden. Forsamlingen berøvede sig selv Livet. Sammes lærde Venner vilde vel juble over et saadant Heltemod, men alle rolige Mænd saae Sagerne i et andet Lys og skjelnede nøiere mellem Daarskab og Forstand. Th. man øinede ingen Forstand i, i Folkets Ærinde og for dets Penge at glemme dets Ønsker og Tarv, men derimod spilde Tiden med unyttigt Klammeri med Kronen og Rigets Opløsning og Slesvigs Salg til fremmede Potentater. Ved havde den overmodige stænderske Coalition vidst at indhylle sig i Lysets Skikkelse og, skjøndt Dag for Dag ledet af en høi Aristorat, snildelig at en Advocat med en liberal Tunge paa Præsidentstolen, ja hin høie Aristoerat havde endog foreslaaet en Constitution, som han hidtil havde været en Fjende af; man vil udgive sig for Folkefrihedens Riddere i Kamp imod Despotismen. Dog, Hvo vilde lade sig blænde af et saadant Skin, Hvo vilde omarme sine Modstandere, om de end faldt paa at bære Dydens Skjoldmærke, Hvo vilde tilbede Fanden, om han end iførte sig et himmelsk Gevandts Da havde vi Grund til at prile Regjeringens og den kgl. Commissarii besindige men faste Holdning ligeover for den med Snildheden allierede Fanatismes Færd. Her havde vel været flere Præservationer tilstede, men det bedste var blevet valgt, Commissarius havde under den Febersyges ophidsede Tilstand viist en værdig Besindighed og, istedetfor at gribe ind i Sygdommens Gang, havde han anvendt kolde Omslag og forresten ladet Naturen have Tid til at udrase, Teede Patienten sig stundom altfor uregjerlig, saa var den bleven gjort opmærksom paa Salens, nu Sygeværelsets Regler, som ellers ikke vilde være blevne bragte i Anvendelse, Paa denne Maade havde Regjeringen og Landet høstet stor Erfaring, Patienten havde udkrammet Alt, hvad der havde trykket det syge Hjerte; disse Bekjendelser vare en Skat, som ikke vilde blive ubenyttet, men som ved en anden Cuur methode neppe vilde være fremkomne. Derfor maatte Selskabet lade den kal Commissarius Hr. Kammerherre v. Scheel leve. - Selskabet sluttede, efterat have drukket paa flere private Ønsker, med en hjertelig Skaal for det udelelige danske Rige. (Dv.)