Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1815-03-04
Den nuregierende Konge af Frankrig, Ludvig XVIII, Ludvig Stanislaus Xaver, Greve af Pro pence, Ludvig XVdes Søn, er født d. 17 Nov. 1765, og formælede sig d. 14 Mai 1771 med Marie Louise, en Datter af Kong Victor Amadeus, III af Sardinien, som døde 1810, hed Monsieur, efter hans Broders Regjeringstiltrædelse i Aaret 1774; Regent af Frankrig, efter Ludvig XVI Død. Han kaldte sig efter sin Neveul's Død Ludvig XVIII. Men, Europa, ja selv Engelland, erkjendte ham ikke som Konge af Frankrig, førend Jndtagelsen af Paris d. 31 Marts 1814. Under hans Broders Regjering tog han meget liden Deel i Factionerne og Hoffets Forlystelser. Ludvig XVI sysselsatte sig helst med Landkort, Greven af Provence med Bøger. - J en tidligere Alder skal Ludvig XVIII have havt megen Sands for Poeste, og endog skrevet adskillige Digte. Han har ogsaa oversat nogle Bind af Gibbons Historie paa Fransk. J Notablernes første Forsamling *) Man har længe anseet Geheime Gesch. des neuen franz. Hofes mere for et Skandskrift end noget ordentlig historisk Værk, og alligevel indeholder det bemærkninger, hvis Sandhed nu først stadfæster sig. Saaledes hedder det Tome 1 S. 126. "Jeg har hørt, at Louis er meget hengiven til Drik, og naar han er beruset skal han være meget brutal mod hans Gemalinde, og tee sig meget udelicat mod Fruentimmer, der komme ham for Øine. Hans Jntriger med hendes egne Piger, og uægte Børn skulle vare ligesaa mange, som han tæller Aar. Jmidlertid forsikkrer dog Forf. at Louis, skjønt han er meget dum, har blandt Buonapartiisterne det bedste Hjerte. 1787 stod han i Spidsen for den første af de syv Committeer, og syntes af Overbeviisning at være af Partiet mod Financernes Generalcontrolleur Grev Calonne. Folket fattede derfor Forkierlighed for ham, og da han af Kongen di det Hverv, at anbefale Overregningstribunalet, Indregistreringen af nogle Edicter, hilsede Folket ham med Frydeskrig. Ved Notablernes anden Forsamling, som Kongen aabnede d. 9 Nov. 1788, yttrede Necker det Ønske, at den tredie Stand, maatte faae en dobbelt Repræsentation. Grev Artois og Prindserne af begge Husene Conde, modsatte sig denne Begjering; Greven af Provence derimod var for den. - Da Folket forlangte Marquis Favras's Henrettelse, fordi han havde villet bortføre Kongen og stifte en Contrarevolution, hvori ogsaa Greven af Provence beskyldtes at have taget Deel, begav denne sig en Dag efter Favras's Heftelse, d. 26 Dec. 1789, til Raadhuset i Paris, for personligen at retfærdiggjøre sig for hiin Beskyldning. Han stod, sagde han, med denne Marquis i ingen anden Forbindelse, end at han skulde negociere for ham et Laan af 2 Mill. Livres." Folket, troede imidlertid, at disse Penge vare bestemte tilat hverve Tropper. Favras blev efter afsagt Dom hængt. Omsider saae Kongen sig nødsaget, til at begive sig til Rigets Grændser. Ludvig tog Veien af Montmery og blev, som bekjendt, anholdt i Varennes. Greven af Provence tog Veien til Mons og undkom lykkeligen til Brüssel. Her tog han Deel i Emigranternes Foretagender i Coblenz, gjorde Jndsigelser mod Nationalforsamlingens Beslutninger og Jndskrænkningen af Kongens Frihed. Paa Kongens Opfordring til dem (den 30de og 31de October 1791) at vende tilbage, udstedte Prindserne, hans Brødre, en Erklæring, at de ansaae Constitutionen som et Værk af Oprørere; at Kongen vel var i Besiddelse af Kongeriget, skjønt ikke som Eiendom, men som Fideicommis; at han maatte overlevere sine Efterkommere det saaledes, som han havde faaet det. Saadanne Synsmaader gjorde Skilsmissen imellem Gammel- og Ny Frankrig, som man kaldte Prindsernes Hof og Prindsen af Condes lille Hær, moget alvorlig. Krigen brød ud. Ludvig Stanislaus forflyttede sit Hof til Verona. Her blev han, efter sin Neveuls Død, udraabt af Emigranterne til Konge. Et Aar derefter blev han af den venetianske Stat, skrækket af Bonapartes Trudsler, tvungen til at forlade denne Stat. Ved hans Ankomst til Venedig lod han sig forelægge den saakaldte gyldne Bog, i hvilken de venetianske adelige Familiers og alle Ligepriviligeredes Navne vare indførte. Da han fandt Henrich IVdes Navn, saa overstrøg han det. Derpaa levede han, under Navn af Greve af Lille, paa flere Steder, understøttet af fremmede Hoffer og enkelte Venner af Huset Bourbon. Foruden Engelland og andre Hoffer, betalte ogsaa Portugal Huset Bourbon 300,000 Fr. aarligen "). Ludvigs Stilling opvakte Medlidenhed, endog hos hans Fiender. Fra Venedig gik han først til Blankenburg, hvor han levede under Hertugen af Brunsvigs Beskyttelse; efter Freden 1797 begav han sig til Mitau, hvor han høitideligholdt Hertugen af Angoulemes Formæling med Ludvig XVI Datter. Snart derefter nedsatte han sig i Warschau. Her gjorde Bonaparte ham 1803 et Forslag til en formelig Tronfrasigelse. Men han besvarede det med Bestemthed og Værdighed. Han blev sig, under alle sine Gjenvordigheder, bestandig selv lig. Da han maatte trække sig tilbage, først til Sverrig, og siden til Engelland, kunde han vel opgive sit Haab, men aldrig sine Rettigheder. Adskillige Gange gjorde han Forsøg paa, at bevirke sit Huses Gjenoprettelse i Frankrig. Til den Ende lod han Pichegru, som havde denne Plan, overlevere Fuldmagter ved Prindsen af Conde. Han tilskrev ham selv et Brev d. 24 Mai 1796 hvori han sagde: "at Æren at gjenoprette det franske Monarchie var denne tappre, uegennyttige og beskedne Hærfører forbeholden." - Det Con diske Corps, hvori Hertugen af Berry commanderede siden 1798, et først i russisk og siden i engelsk Sold taget adeligt Cavallerieregiment, blev, som en Følge af Tidsbegivenhederne, opløst. Rusland anviste ham et Opholdsted i Vollhynien. Huset Bourbons Prindser toge derpaa kun fjernt eller umiddelbar forgjeves Deel i de sildigere Optrin. Ludvig XVIIldes sidste Begivenheder, og hans efter 25 Aars Uro, Ophøielse paa sin Fædrenetrone, ere alt for bekiendte til at de behøve her at tjentages. (Teutsche Blætter.)*) Bourbonernes Gield, som beløb sig til 80 Mill. Fr., har Frankrig nu paataget sig.