Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1804-10-29
Blandede Efterretninger. Frankerig. De i sidste No. omtalte Noter imellem den franske og russiske Regiering indeholde endnu endeel saa interessante bemærkninger over de senere Tildragelser, at man her troer at burde meddele nogle af samme. J en foregaaende fransk Note af 16 Mai beraaber man sig paa, at den tydske Keiser og Kongen af Preussen, som de ved Tydsklands Skjebne meest interesserede Magter, have indseet, at Omstændighederne fuldkommen autoriserede den franske Regiering til at lade redelske Franzoter, som konspirerede imod deres Fædreland, arrettere 1/2 Miis, fra dens Grændser. Den første Konsul kiender ingen Magt i Verden, som kunde sætte Frankerig i Frygt, et ler af hvem han vilde taale, at den blandede sig i Frankerigs Anliggender. Ved Luneville-Traktaten havde Tydskland og Frankerig lovet, ikke at unde Nogen, som kunde forstyrre deres giensidige Rolighed, et Fristed. Ruslands Besværing leder altsaa til det Spørgsmaal, om man ikke, dengang Engelland pønsede paa Paulden 1stes Mord, hvi man havde havt Kundskab om, at formændene for dette Komplot befandt sig i Nærheden af Grændserne, alvorlig havde søgt at paagribe dem." Tilsidst forsikres, at den heele Sag er et Konstgreb af Jldesindede, for ved en ny Krig at giøre en Diversion til Engellands Fordeel, og at, da den første Konsul ikke blander sig i det russiske Kabinets Handlinger, saa forlanger han i denne Henseende en fuldkommen Reciprocitæt. Herpaa svarer den russiske Charge de Affaires blant andet i sin Note af 21 Julii, at hans Hof har tilkiendegivet ham sin Mishag over, at han vilde modtage og tilsende det en Note af denne Natur Langt fra paa ny at antænde Krigsluen paa det faste Land, vilde Keiseren prise sig lykkelig, om han allevegne kunde dæmpe den; men han saae ogsaa gierne, at den franske Regiering, da den erklærer at nære samme Ønske, vilde lade dem i Roe, som saa inderlig attraae det. Jkke for sin egen Skyld - da hans Riges Magt og Stilling til lader ham at blive rolig Tilskuer ved disse sørgelige Optrin- men for det øvrige Europas Sikkerhed, har han ofte, men stedse forgieves, gientaget dette Ønske for Kabinettei St. Cloud. Uagtet alle sine Forestillinger saae Keiseren, imidlertid Faren at voxe; han saae de franske Tropper paa den ene Side at besætte det Adriatiske Havs Kyster, paa den anden at paalægge Hansestæderne Krigskontributioner- og nærme sig Danmark, og nu besluttede han at sætte sin Krigsmagt i Stand til at kunne modsætte sig videre Udbredelse, da Skuepladsen paa denne Maade stedse kom hans egne Grændser nærmere. Er denne Fremgangsmaade ikke redelig og oprigtig, kan den betragtes som fiendsk imod Frankerig og ufordeelagtig for Europas Roe og Vel, da blev der ingen Forskiel imellem indlysende Fornærmelse og billig Fortørnelse, imellem Angreb og Forsvar, Undertrykkelse og den Svageres Beskyttelse. Komplot Machinationer har Hs. russiske Majestæt aldrig forsvaret; men er den franske Regiering derfor beføiet til at forfølge Personer, som den har udstødt af deres Fædreland, i alle Lande, eller at foreskrive fremmede Magter, hvorledes de tør behandle de Udvandrede, som længe have været i deres Tieneste og ere blevne deres naturaliserede Undersaatter, En saadan Lære strider imod al billighed og imod de Grundsætninger, som den franske Nation selv forhen har saa høitidelig proklammeret. J et Øieblik da Portugal har maattet kiøbe sin Neutralitet, da Neapel med uhyre Bekostninger maae underholde franske Tropper paa dets Gebeet, da hele Jtalien, især hine Republiker, som man havde lovet Uafhængighed og Lykke, da Schweit, og Holland blot kunde betragtes som franske Provindser, i sligt et Øieblik vil Keiseren gjerne overlade Kabinettet i St. Cloud at besvare: hvo af begge, Rusland eller Frankerig, der blander sig i de øvrige Staters indvortes Forfatning og tillader sig de vilkaarligste Handlinger imod samme? Hs Majestæt holder sig forpligtet til at giøre denne i sig selv smertelige Erklæring, at det ikke skal hedde, at der paa hele Fastlandet ikke fandtes en eeneste Regiering, som vovede at lade sin Stemme høre til Retfærds Haandhævelse, eller og kunde giøres den russiske Regiering den Bebreidelse, at den ikke havde gjort sine Med stater itide opmærksomme paa de skrækkelige Følger. Talen er her ikke om at blande sig i Frankerigs indre Anliggender, hvorpaa Hs. Majestæt aldrig har tænkt. Men ingen Stat kan vilkaarlig sætte Nogen udenfor Folkeretten, hvilket beroer paa samtlige souveraine Staters een stemmige Villie. Den franske Regjering kunde altsaa efter Luneville Traktaten vel forlange af de tydske Fyrster, at de skulle forvise beviislige Konspirantere: - men den var ikke berettiget til, med væbnet Haand at bryde ind i deres Stater, for med Magt at bortsnappe slige Personer." Til ovenmeldte beskyldning om et Fyrstemord siges her: "Neppe skulde man troe, at Kabinettet i St. Cloud, for at forfægte en falsk Grundsætning, saaledes kunde sætte al Anstand og Hensyn tilside, at det vælger et Exempel, som allermindst passede sig at anføre, og at det i et officielt Aktstykke vilde bringe en omtfølende Søn hans Faders Død paa nye i Erindring, ved imod al Sandhed og Troeværdighed med saa gruelig en beskyldning at sværte en Regjerring, som Frankerig ikke ophører at bagvaske, fordi det er indviklet i Krig med samme." Tilsidst forsikres at det er Hs. Majestætseneste Ønske, at see Freden tilveiebragt i Europa, at Jngen maatte tilmasse sig Overherredømmet, og at den franske Regjering ogsaa vilde tilstaae de Stater Rettigheders Lighed, der ikke ere saa stærke, men lige saa afhængige som den selv. Rusland har - ikke ofte nok kan det gientages - ingen Lyst eller Jnteresse i at føre Krig. Omstændighederne ville betegne det hvad Partie, det skal vælge; men det har Ret til at smigre sig med, at den franske Regjering vil indrømme det Agtelse nok, for at overtyde sig om, at det ikke med passiv Ligegyldighed kunde see paa nye Usurpationer af Frankerig.