Aarhuus Stifts-Tidende, 1836-10-11
Fædrelandet. En mærkelig Criminalhistorie. J Novbr. 1833 fandtes en Mand ved Navn Albert Dich myrdet og udplyndret i Vestermariæ Sogn paa Bornholm. Flere Personer, som havde seet den formeentlige Morder, uden at kjende ham, beskreve ham Alle som middel af Væxt, Først hviilte Mistanken især paa Hans Christensen, en Person af Middelhøide. Han benægtede ikke blot Mordet, men fragik desuden haardnakket flere beviislige Kjendsgierninger. Efter Opgivende af en Arrestant, der var brugt som Spion, havde han for ham vedgaaet Mordet, hvorom ogsaa Dommeren ansaae sig fast overbeviist. Flere sammenstødende Omstændigheder maatte desuden lede til denne Formodning. Den hele Mordsag lod man derpaa hvil næsten et heelt Aar. I Januar 1835 optoges den af en anden Jnqvirent, Auditeur Uldall, som fandt sig foranlediget til, at henvende Mistanken fra den Beskyldte paa en vis Ole Kofod, ogsaa en Person af Middelhøide. Det paaduttedes ham med største Bestemthed, at han var Morderen, men da det ikke hialp, kastede Jnqvirenten sin Mistanke paa en vis Jørgen Christian, som af et Vidne kaldes en usædvanlig høi Person, men i Sagen siges at være at Middelhøide. Denne havde vel tidligere beviist et alibi, men Jnqvirenten fandt Grund til at ansee det for tvivlsomt. Ogsaa Denne paaduttedes Mordet, men han fragik det. Han blev arresteret, men vedblev, flere strenge Forhør, at paastaae sin Uskyldighed. Adskillige Omstændigheder synes ogsaa at tale for, at han ikke kan have begaaet Mordet. Jnqvirenten var imidlertid saa overbeviist om hans Brøde, at han, foruden flere lange og strenge Forhør, hvori Hr. Auditeuren forsikkrede, at han vilde gaae til det Yderste, for at aftvinge ham Tilstaaelse, medens Jørgen Christian standhaftigt vedblev sin Benægtelse, endogsaa underkastede ham et Forhør, som varede i 24 Timer, og hvori Tiltalte, foruden de gjorte Spørgsmaal maatte udholde et to Timers Skjænderie med den tidligere beskyldte, men frigivne Hans Christensen, samt blev holdt uafbrudt for Protocollen i 13 Timer, saa han maatte anmode om, at maatte tale med Præsten, faae noget at spise og en Times Hvile. Det blev ham tilstaaet, under den udtrykkelige Betingelse, at han virkeligen skulde sige Sandhed, hvilket han lovede For Præsten afgav han kun Forsikkringer og sin Uskyldighed og Klage over haard Behandling, hvori han vel neppe kan siges at have havt Uret. Dette kaldes imidlertid i Sagen en uforskammet Snedighed, og voldte Arrestanten mange Bebreidelser, hvilke han endnu besvarte med Forsikkringer og sin Uskyldighed. Endeligen tilstod Jørgen Christian, med grædende Taarer, at han var den Myrdedes Banemand, med Tilføiende: "at han nu var mat; at Nogen jo skulde tage sig Gierningen paa, og at han frygtede, at døe i sin Arrest." Den Beretning han har givet om Mordets Udøvelse, synes at bestyrke den Mening, at hans Bekjendelse kun har været foranlediget ved Udmattelse og Fortvivlelse over det, selv for en Mand med Sjelevner, meget strenge Forhør. Et Blik paa det med Udtoget følgende Situationskort og en nogenledes omhyggelig Sammenligning af Vidnernes Udsagn synes næsten indtil Evidents at bevise, at Jørgen Christian ikke kan have begaaet Mordet. Men endnu Mere taler for, at Tilstaaelsen er usand. Den eneste antagelige Grund til at Nogen skulde ville myrde Dich var, at han havde Penge hos sig; ogsaa var Liget plyndret. Men uagtet Jørgen Christian tilstaaer Mordet, nægter han standhaftigt, at have plyndret den Myrdede, og der er Jntet, som kan vække Tvivl om denne Benægtelses Sandhed. Efter at Jørgen Christian havde tilstaaet Mordet, blev han forhørt fire Gange endnu, og derpaa sluttedes Undersøgelsen. Hvad der ogsaa stærkt vækker Tanken om, at Jørgen Christian ikke kan have været Dichs Morder, er den ligesaa mærkelige, som sørgelige Ende, denne Sag tog Han oppebiede nemlig ei at stævnes til Dom, men gjorde selv Ende paa sit Liv ved at hænge sig i Arresten. Han havde, foruden tre andre Opskrifter, efterladt følgende Brev til sin Kone og Datter: "Min elskede allerkjæreste Kone, og Datter M. Kirstine, Jeg kan herved lade Eder vide at Dannebrogsmand Holst var hos mig i disse Dage; han har lovet at sørge for Dig min Kone, saavidt det staaer i hans Magt; det kan Du lide paa. - Jeg skal her forklare Dig min rene Sandhed, min elskede Kone, at jeg har aldrig hverken tænkt, eller udøvet det Mord, som jeg er tiltalt for. Derfor kan Du troe, min søde Kone, at det falder mig saare tungt at lide for Andre grove Gierningers Skyld. Gud trøste mig og Dig og alle Mennesker i Jesu Navn, Jeg glæder mig i Gud for hver et Øieblik, og siger: Gud skee Lov og Tak, at jeg aldrig har myrdet A. Dich eller tænkt i mit Hjerte og Samvittighed at myrde ham; men nu skal jeg alligevel krepere som en Mør der derfor. Gud give, at jeg havde blevet hjemme den Gang, til Niels Marker han kom, saa havde jeg dog ikke død uærlig, som jeg nu vel skal. – Du kan troe, min Kone at den første Tiltalte var ogsaa Gierningsmanden, men maa nu ikke høres; men giv nøie Agt, om Du lever lidt, saa skal Du nok faae at vide, hvem det var, for det kan enhver Menneske troe, som kjender til Omstændighederne i den Sag hvem det var og hans Medvidere til den udøvede Gierning. Min elskede Kone, Du kan troe, at Tiden er mig lang som og kjedsommelig: hver Time er som Dage. Jeg seer mig foragtet af alle Mennesker i denne Verden. Sove kan jeg meget lidt, mit eneste Tidsfordriv det er at læse og synge. Denne Skilsmisse havde hverken Du, eller jeg, ventet at skulle skeet saaledes. Du faaer at see, Du kan ernære Dig paa en skikkelig Maade, det Bedste, som Du kan. Tage de Alle ting fra Dig, saa kan de dog ikke tage Dine Hænder. - Sørge over mig det skal J slet ikke, hverken Stine, eller Dufor det falder Eder saa tungt. Slaa Sorgen hen med Lethed; den glemmes snart. Lev vel, min elskede Kone og Datter, det ønskes af Eders troeste Ven Jørgen Christian.