Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-08-24
J det sidst udkomne Hefte af Hr. Prof. Kroghs juridiske Archiv findes en Afhandling under ovenstaaende Titel af den afdøde Conferenceraad J C. Colbiørnsen. Den er skreven saaledes, som det kunde ventes af en saadan Mands Jndsigter. Efter hans Mening bør en saadan bortrømt Slave, som stjæler paa ny, udstaae den for Tyverie fastsatte høieste Straf, og han erklærer, at han ikke tør tilraade nogen Forandring i denne Straffemaade. Den, der hylder blind Authoritet, vil maaskee ansee det for en Formastelighed, at en i Lovgivningen uindviet Mand vil modsige saa stor en Juristes Mening. Men da jeg ikke skriver for dem, der hylde blind Authoritet, saa kan deres Dom ogsaa være mig ligegyldig. "Forsvar din physiske Frihed!" det er Naturens Stemme. Mennesket og Dyret følge her eens Drivt, Fuglen forlader sit Buur og Slaven sit Fængsel, fordi Ufrihed er en unaturlig Tilstand, som intet levende Væsen frivillig underkaster sig *). Hvor naturligt er det ikke, at Slaven, naar han seer Leilighed dertil, søger at befrie sig fra de Lænker, som forbittre ham Livet? Han har forbrudt denne Frihed, vil man maaskee indvende, og han bør straffes, for at afholdes fra, atter at anvende denne misbrugte Frihed til Borgersamfundets Skade. *) Det vil sige, naar ikke mægtigere Drivter, tvinge det dertil; jeg kjender et virkeligt Factum, som viser, at ogsaa Kjerlighed til Frihed, som dog er alle levende Væsener egen, kan uddøe hos Stokhuusslaven. En vis Slave rømte og kom lykkelig bort. Han tog Tjeneste hos en Bonde paa Landet som Avlskarl, og tjente ham i en Tid af 13 Aar tre og redelig. Men omsider kom han i Uenighed med Bonden, og denne jog ham bort. Slaven, som allerede var temmelig til Aars, vendte nu frivilligen tilbage til Stokhuset og lod sig igjen behandle som Slave, blot for at finde Livets Ophold. Men fængsles han ikke paa ny, naar han paagribes, Bevogtes, han ikke strængere? Er det, at komme paany i Slaveriet, naar man vel har troet sig paa fri Fods da ingen Straf? Naar han stjæler, siger man endvidere, bør han udstaae den Straf, som Loven har fastsat derfor, Men man nævne mig en eneste Maade, hvorpaa en bortrømt Slave, som ikke understøttes af nogen, skal i det mindste i de første Dage, kunne forskaffe sig Livets allerførste Fornødenheder, uden paa ny at begaae en Forbrydelse imod de gieldende Love, Blottet for alt og ganske uberedt, tager en saadan Forbryder for det meste Flugten, naar Leiligheden tilbyder sig. Fortrolig med at begaae Forbrydelser og dagligen vant til at omgaaes de groveste Misdædere, kan vel et saadant Menneskee ikke tage i Betænkning at stiæle, især naar Hunger, og Nød drive ham dertil. Dersom han havde en Guldbørs i Lommen, vilde han neppe stjæle paa nye, i det mindste ikke saa længe den ikke var aldeles tom. Hans Brøde fortjener Straf, men hans Stilling og Bevæggrunde kræve en Modification deri. Hvad nytter det overalt at brændemærke et Menneske paa ny, som allerede eengang er bleven mærket paa denne Maade? Skal det afskrække ham fra atter at rømme sin Vei? Jngen Straf kan, som sagt, afskrække nogen fra at søge sin tabte Frihed, naar han seer Leilighed dertil. Afskrække ham fra at stjæle? Den sidste Forbrydelse er, som jeg eengang har anført, en umiddelbar Følge og uundgaaelig Virkning af den første. Bør han da ikke straffes? vil man maaskee indvende. Jo, men ikke med Brændemærke og Kagstrygning: en Straf, som det vilde være at ønske, man vilde anvende saa sparsomt som mueligt og kun paa den sidste Grad af deslige Forbrydelser. Naar en saadan haard Straf anvendes for ofte, maa den tilsidst nødvendigen forfeile sit Øiemed. Stræng Bevogtning og intet mere kunde maaskee være den passeligste Straf for en bortrømt Slave, Hug i Slaveriet maaskee Straf for hans Tyverie. Rømmer han siden og begaaer paa ny en Forbrydelse, saa bør det betragtes som en Følge af hans Bevogteres Efterladenhed. Man kan bevogte Løver og Tigere, og man bør ogsaa kunne bevogte Mennesker. Naar Fængslerne ere som de bør være, saa vil Udbrud neppe være tænkeligt. At skille den ved hans borgerlige Ære, der allerede har mistet den, er inconsequent. Denne Straf kan altsaa kun tænkes anvendelig i det anførte Tilfælde for sine physiske, men ikke for sine moralske Virkninger?