Aarhuus Stifts-Tidende, 1836-12-27
Nyheder fra Udlandet. Franskmændenes Ulykke i Algier, Resten af den ulykkelige Hær (see d. Avis No. 228), der i 36 Timer havde siddet i Morads og Dynd, uden Jld og uden Levnetsmidler (thi den hele Strækning var øde og ubeboet), var nærved at fortvivle, kun den gamle Marskal (Clauzel) tabte ikke Mod og Fatning, Regn, Snee og Hagl havde varet ved uafbrudt i Nætter og Dage, og Kulden var saa stærk, at 60 Soldater frøs een Nat ihiel under deres uldne Dækkener. Det var en Vinter man ikke der i Mandsminde havde kjendt Mage til, derhos var Jorden saaledes sammen sjunken at gamle Officerer derved erindredes om de polske Moradser. Uagtet Konstantine laae for Franskmændenes Øine, fortvivlede de dog om at naae dertil. Kulden blev bestandig stærkere, Næse, Hænder og Fødder frøs af de ulykkelige Soldater. Hestene styrtede, Kanoner og Bagage blev siddende i Dyndet. Men ikke den ringeste Modstand vistes fra Arabernes Side. De ulykkelige Franskmænd havde nok at kjæmpe med alligevel. At naae til Staden var deres eneste Ønske. De udholdt derfor Alt for at opnaae dette Men Hæren var nu smeltet sammen til 3000 Md. som kunde føre Vaaben. Konstantine (m. 40,000 Jndv.) ligger saaledes at den er uindtagelig undtagen paa een eneste Side; den omgives af steile Klippevægge og trindtomkring af en dyb Grav som er 60 Fod bred. Det eneste Sted hvorfra den kan erobres er over en smaal Bro og gjennem en uhyre stærk Jernport. Denne begyndte nu Franskmændene at beskyde med de to eeneste Kanoner som de havde bragt med sig gjennem Dynd og Snee, og som samtlige Tropper nu stode i til høit op paa Livet. Da hørte man i Nattens Stilhed en høitidelig Klokkeklang: Stadens Jndvaanere kaldtes til Bøn. Men Franskmændene vedbleve at beskyde Porten. Pludseligt hørtes et frygteligt Skrig, og fra alle Kanter bleve de franske Tropper anfaldte af halvvilde Kabylhorder, som fra et Baghold vare komne ud af Staden. Der blev en grændseløs Forvirring. Blandt de mange Officerer som ved dette Angreb fandt en hæderfuld Død nævnes General Trezel, Genioberst Richepanse, a. Nu var der ingen anden Redning end at trække sig tilbage igien. Det var en skrækkelig Retirade. En Masse af arabiske Ryttere vare Franskmændene, saanær paa Livet, at mange af disse slæbtes levende bort og styrtedes ned fra Klipperne. Et heelt Regiment blev nedhugget indtil den allersidste Mand. Desom undkom havde ikke noget at leve af, thi alt hvad de havde havt med sig var bleven siddende i Moradser og Sneedriver. Saaledes være de blevne forfulgte lige indtil nogle Mile fra Bong. Hvad der ikke havde kunnet følge med, Syge og Saarede, faldt i Arabernes Hænder. Af en Hær paa 7 a 8000 Md. vare kun 1200 komne tilbage igjen, og af disse end- og de Fleste halvforhundrede og forfrosne. For at ikke hele Korpset blev tilintetgjort kan man især takke den brave Oberst Changarnier, der med en Bataillon af det 2det lette Regiment under hele Retiraden havde udgjort den yderste Bagtrop, og med en udmærket Tapperhed og Udholdenhed, bestandig med Fronten mod Fjenden, havde holdt denne fra sig. Paa alle dræbte Franskmænd bleve strax Hovederne afskaarne og kastede i Læderposer, hvoraf enhver arabisk Rytter havde et Par Stykker paa sin Hest. Rimeligviis faae de Belønning for Hoveder og Øren naar de komme tilbage. Hos en dræbt Araber fandtes i hans Lommer et heelt Dusin afskaarne Øren. Mange Soldater vare blevne saa sløve og ligegyldige for deres Liv, at de hellere blev liggende og lode sig dræbe af Araberne end marschere længer. To Heste bleve skudt under Marskallen, og flere Officerer faldt rundtomkring ham, men selv blev han ubeskadiget, saavelsom Kongesønnen, de var fulgt med for Moerskab. J en fra Marskallen den 29de Novbr. udstædt Dagbefaling hed det bland andet: "Dybt bevæget takker Marskallen sine Soldater for deres Udholdenhed og Mod under de senere Dages skrækkelige Lidelser. J have fortjent Frankrig Tak, Kongens Tilfredshed og hele Verdens Beundring. Kun en Eneste har viist sig det franske Navn uværdigt, o. s. v. - Denne Ene er General Rig ny (den berømte Admirals Broder). Hans Forseelse fortælles forskjelligt. Messager siger, at han, da Araberne overfaldt dem, havde søgt at bringe Tropperne til Opstand mod Marskallen. Jfølge en anden Efterretning havde Generalen, som endnu aldrig havde gjort nogen Krig med, mistet Contenancen, forladt sin Brigade (han kommanderede Kavalleriet) og raabt, "sauve qui peut!" hvorved han havde udbredt en almindelig Skræk og Forstyrrelse, Eskorten som konvoyerede de Syge og Saarede gav sig paa Flugten, saa disse faldt i Arabernes Hænder og bleve masakrerede ogsaa mistedes derved den Smule Levnetsmidler som endnu vare tilbage. Generalen var flygtet men bleven bragt tilbage. Da havde Marskallen sagt til ham: "Herre De har erhvervet Dem Deres Epauletter i Salonerne der er Deres Plads og ikke i Hæren. Gaae Deres Vei Og da han gik havde Oberst Boyer sagt til ham: Har De Ære i Livet er der intet andet Valg for Dem end at lade Dem skyde ihiel af Fjenden eller give Demselv en Kugle for Panden. – Det hedder, at Ri ny skal siden være falden. Marskal Clauzel er kaldt til Paris for at aflægge Regnskab. Jmidlertid afhandle Journalisterne det Spørgsmaal: paa hvem Ansvarligheden for den skete Ulykke hviler, enten Hærføreren eller Ministeriet? Dette vil naturligviis vælt Skylden fra sig paa Marskallen, der havde faaet de Tropper han havde erklæret for nødvendige, og som havde forsikkret, at Armeen vilde uden Sværdslag rykke ind i Konstantineh. De fleste ere enige i at fordømme Marskallen, deels paa Grund af hans Snakken om Hertugen af Remours Velbefindende, deels forbi han ikke iforveien havde ladet tilbørligen rekognosere Terainet, deels ikke engang havde forsynet s. med Pontonniers og Værktøi til at slaae Broer med og deels fordi hans Depesche ikke indeholder nogen de tailleret Underretning om, hvorvidt Ulykken har strakt sig, om han f. Ex. ikke havde kunne frelse de Saarede og ført dem med sig, hvor mange Officerer og Soldater han har mistet o. s. v. (Fra Paris hedder det, at Partierne træde atter stærkt op imod hverandre, at der hersker den største Uenighed i Kabinettet, at Kongen har idelige Sammenkomster med Talleyrand &c., Spanien. Glæden over Gomez's Nederlag varede kun kort. Han er kommen frem igien, og det atter langt fra det Sted hvor man sagde han var ødelagt. Det første Budskab lød, at han med 8000 Md. var falden ind i Mancha; det næste: at han stod 5 Mile fra Aranjuez; og strax derefter: at han var passeret Guadalajara, gaaet over Ebrofloden, o. s. v. Nu begynder den gamle Skræk igjen i Hovedstaden, som forøges ved den Efterretning, at Divisionen Alaix har gjort Oprør og vil have sin gamle General igien. Paa Grund heraf har Narvaez forlangt sin Afsked, hvilket har forvoldet stor Bekymring blandt de Konstitutionelle, da han nu var den eneste General de havde Tillid til. Dronningen har befalet alle sine Tropper at forene sig for gandske at tilintetgjøre Giengangeren (Gomez) og hans flyvende Korps. D. Carlos har igjen faaet 6 Millioner Fr. tilsendt fra Udlandet. En af hans Generaler, Egnia, har mistet sin Næse ved en konstitutionel Kugle.