Aarhuus Stifts-Tidende, 1839-04-25
Forhenværende Kjøbmand Jsaac Nathansen i Randers har overrækket Hs. Maj. Kongen en allerunderdanigst Ansøgning (der læses i Khavnsp. Nr. 105), dat. 9 Apr. 1839, hvis Jndhold i det Væsentlige er saalydende: "Jeg har tilladt mig allerunderdanigst at forelægge Deres Majestæt en Plan, hvorved jeg troer, at den for Jylland saa vigtige Hesteavl vilde kunne ophielpes og forædles, men forinden jeg vovede, dermed at nærme mig D. Ms. Throne, ønskede jeg at forvisse mig om, at dens Gavnlighed erkjendtes af dem, paa hvilke den nærmest var beregnet. Jeg meddeelte den derfor ikke blot til Repræsentanterne i Randers By, hvis hædrende Dom om samme jeg har taget mig den allerunderdanigste Frihed at overrække D. Majestæt, men ogsaa, og det med vedk, Politimesteres Samtykke, for en Deel anseete Bønder i Omegnen. Da jeg den 23de Jan, kom hjem fra et Besøg i endeel nærliggende Bønderbyer, havde man udspredt det Rygte, at jeg var bleven gal. Jeg udbad mig derfor en Erklæring af Byens to anseteste Læger, Dr. Wellerup og Dr. Bendz, der bevidnede, at de ikke kunde opdage noget Spor af Sindsforstyrrelse. Men mine Uvenner vilde nu engang, at jegskulde være gal, hvortil jeg søger Hovedgrunden i den Omstændighed, at to Mænd, der altid have været fjendske imod mig, vidste, at jeg kjendte en af dem begaaet Mislighed, hvorom jeg Tagen i Forveien havde ladet nogle Yttringer falde paa et offentligt Sted, og jeg blev i de to paafølgende Dage ideligen foruroliget, tilmed i mit eget Huus, af Forespørgsler, Raad, Beklagelser osv.,der fremførtes af Personer, som ubudne besøgte mig, skjøndt de vidste, at deres Nærværelse var mig ubehagelig, ja skjøndt jeg udtrykkeligen frabad mig samme. Et saadant systematisk Drillerie, der desuden var ledsaget af ikke utydelige Bestræbelser efter at berøve mig mine Papirer, maatte vistnok forbittre selv den Sagtmodigste, og da det gik saavidt, at mine Forfølgere sendte en fremmed Person om Morgenen Kl. 5 ind i mit og min Kones Sovekammer, for at erkyndige sig om mit Begindende, og som hverken paa min Bon eller paa min Lefaling vilde forføie sig bort, saa vil Ingen fortænke mig i, at jeg tilsidst sprang op, og med min Sabel jog ham paa Døren, for at forskaffe mig Huus= og Nattefred mod saadan oprørende Overlast. Efter hele Dagen at have været fortrædiget paa den anførte Maade, blev jeg henimod Aften af nogle Privatfolk afhentet til Hospitalet, hvor jeg, uagtet min bestemte Protest og uagtet og fordrede at stilles for min Øvrighed, blev indespærret i Daarekisten. Jeg skal ikke misbruge Deres Majestæts Taalmodighed, ved at detaillere, hvorledes jeg her er bleven behandlet. Kun exempelviis skal jeg anføre, at et ungt Menneske, der var ligesaa lidet gal som jeg, gik og skabede sig for mig, som om han var bleven afsindig af at speculere over Heste, og at man fik en mig ubekjendt Pige, til at udgive sig for en af mine Døttre, at man lod mig ligge i et koldt Værelse, tog mine Klæder fra mig, tilbagesendte de af min Kone mig tilsendte gode Sengeklæder, gav mig elendig Føde, ja endog nægtede mig frisk Luft. Men fremfor Alt maa jeg beklage mig over Hospitalsforstanderens Opførsel mod mig; den haanende og tirrende Tiltale, jeg mødte, enten jeg saa tang eller talede de evindelige haarde Bebreidelser, jeg fik, hvad jeg saa end foretog mig, kunde ikke andet, end saaledes afficere mit Sind, at jeg ikke kan betragte det anderledes, end som et Guds Under, at jeg ikke omsider virkelig blev gal Da man imidlertid ingen Vegne kunde komme med mig besluttede man efter 3 Dages Forløb at lade mig slippe ud; jeg blev sat i en Vogn, og bragt hjem i mit Huus. Min første Gang var til Politimesteren, Justitsraad Reiersen, som beklagede min Skjæbne og opfordrede mig til at indgive skriftlig Klage; men da jeg vilde gaae hjem fra ham, blev jeg af den samme Mand, som havde kjørt mig fra Hospitalet, greben i Armen, atter ført tilbage til samme, og atter indespærret i Daarekisten. Først nu tabte jeg Modet, thi jeg troede, at jeg aldrig meere skulde komme paa fri Fod, og Gud veed, om jeg ikke for bestandig vilde været udstødt af de Fornuftiges Samfund, dersom jeg ikke havde seet Leilighed til at skrive et Brev til Kammerherre Dyring, der ved mange Leiligheder har givet mig Beviser paa sin Godhed. Dette Brev, et af de mange Vidner for at jeg ikke var gal, kom vel ikke til sin Adresse, men det blev sendt til Stiftsøvrigheden, som resolverede, at de Mænd, som havde reqvireret min Jndspærring, skulde være personligen ansvarlige derfor, og dette bevirkede, at jeg blev erklæret for Arrestant og efter 5 Dages Forløb definitiv løsladt. At jeg nu ikke har været afsindig, vil det være let for mig at bevise, men selv om saa havde været, saa tør jeg dog udbede mig Deres Majestæts allerhøieste Opmærksomhed for, at det ikke var min Kone eller min Huusvært, ikke mine Naboer som klagede, ikke Stedets Øvrighed, som fandt sig foranlediget til at forsikkre sig min Person, men at det var tvende private Mænd, mine vitterlige Uvenner, der boe i en ganske anden Gade, og med hvilke jeg ikke havde det mindste at gjøre, der have ladet mig indespærre.