Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-11-02
Den almindelige Betydning af Ordet Skiftetid er vist nok mine Læsere og Læserinder vel bekiendt – den Tid, da Tyender forlade deres Tjenester og, afløste af Andre, indtræde i ny Tjeneste - hvorvel mangen Huusfader og Huusmoder kunde have Et og Andet at indvende mod denne Skiften, saasom de ere meget uvisse om, hvad Vinding den fører med sig, snarere vil Erfaring vidne om, at den Bedre gaaer bort, den Slettere kommer igjen. Ligeledes vil man og have Vished om, at heel mange baade Huusbønder og Madmødre, paa den ene Side, og Tyender, paa den anden Side, kun skifte ene af Lyst til Forandring; ligesom og at Hine foretrække udvortes Tækkelighed heel ofte for Duelighed i Huusgierningen; Disse et yppigt, overdaadigt, omløbende, stundom mageligt Liv for et tarveligt, ærbart, stille og driftigt; heller ikke er det saa urimeligt, at man, i vor egennyttige, pengebegierlige og pengeødelæggende Tidsalder spørger mere om Lønnen, end om Behandlingen. Men Aarsagen være hvilken den vil – der maa og skal skiftes, og Loven har bestemt naar. Lykkelige de, der paa begge Sider see deres billige Fordringer tilfredsstillede, Gid ret Mange, efter denne Skiftetid, maatte være det, Thi at Alle skulde være saa lykkelige, vilde være en reen Umulighed at vente. Men foruden denne almindelige Skiften og Skiftetid, bundne til visse Aarsdage, gives endnu mangfoldig anden Skiften og Skiftetid, der gjerne kunde kaldes ligesaa almindelig, fordi den angaaer Alle hine tjenende og ikke tjenende Personer, og end Almindeligere, fordi den angaaer alle Menneskeclasser. Denne er ei heller bunden til nogen vis Tid, men hænger stundom ene af Lune, af Nyhedsyge, af Andres Impuls, af Ærgjerrighed, af Higen efter Yndest, af Banghed og - meget ofte – af pure Kiedsommelighed. Man kunde inddeele denne Skiften og Skiftetid i den intellectuelle, den moralske og den politiske Den første gaaer naturligviis ud paa Alt, hvormed Forstanden har at bestille, paa Meninger, Grundsætninger, Domme, Begreber, paa Catheder foredrag, Taler, Prædikener, Digte osv. osv., ikke just fordi disse vorde forstaaeligere – nei, kjere Læser - heel ofte ombyttes just det Forstaaelige for det Uforstaaelige, undertiden endog det Forstandige for det Uforstandige, ei at tale om, at det Dunkle hyppigen træder i det Tydeliges, det Mystiske i det Klares, det Enfoldige (Flaue) i det Lære riges Sted. Saaledes var det jo engang Vedtægt, for ei at sige rigtigt og sundt, at jo mere een eller anden Dom og Grundsætning, eet eller andet Foredrag, een eller anden Fortælling, eet eller andet Digt, ja selv en Prædiken, stemmede med Fornuftens Udsagn, vare forstaaede af, forstaaelige for den, desto bedre og bifaldeligere vare de og, men snart blev denne Tro fortrængt af den aldeles modsatte, man fældede Domme som i Daarekisterne; yndede Vers, hvori der slet ikke var nogen Mening, læste helst Fortællinger om umuelige Vidundere og hørte allerhelst Prædikener, hvoraf man ikke forstod andet, end det Smule ebraiserede Dansk, hvoraf de vrimlede. Saaledes mindes vi jo grant, at den døde Tro afløstes af Gierningstroen, denne atter af hiin, at Fornuften blev reent detroniseret, atter reist paa sin Trone, og igjen detroniseret; at det engang ansaaes rigtigt, at gaae sikkert og langsomt frem, og først opslide Børneskoene, før man opkastede sig til Dommer; men siden, at den Yngres, Duunhagedes, Umodnes Dom var i alle Henseender den bedste og rigtigste.