Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1778-12-25
Fortsættelse af Undersøgning angaaende Almuens Natur. Jeg tager mit første Beviis af Anatomien. En meget dygtig Anatomist har skaaret fra hinanden en Bøndes Hoved, der var bleven hængt for en Mishandling, han havde begaaet, saasom han havde intet at leve af, efterat han i mange Aar havde betalt Kongen. Anatomisten fandt strax, at Hiernen, Vædskerne, Trævlerne, Seenerne, og alle de organiske Parter, som bruges til Fornuften, vare i en rigtig Orden og god Stand. Dernæst gik han videre med sine Undersøgninger indtil Siælens Sæde i Granekiertelen (landula pinealis), det er der hvor Tankernes Begreb afbilde sig, ligesom Figurer forestilles paa et Stykke Linned; det blotte Øie havde ikke været tilstrækkeligt for hans Grandskninger, han benyttede sig derfor af det Forstørrelse=Glas, med hvilket Levenhver saae de menneskelige Spirer; og han saae Begreb, der vare sammenhængende, overlagte og rigtigen følgende af hverandre, han saae oprøddede Tidseler, pløiede Furer, Korn kastet deri, en afmetet Kornager, en Pleiel, en Kasteskovl, et Kornloft, og Betragtninger over alle Aarets Tider. Men, er det ikke meget besynderligt: da han aabnede et andet Hoved, et fornemme Hoved, da me bog ingen Palme, eller intet Vers af nogen Palme, findes ansat paa anden Juuledag til at bruges naar Præsten gaaer i Prædikestolen; eller hvorledes det er tilgaaet, at denne Mangel i saa langsommelig Tiid, og i saa mange Oplag af Palmebogen, er bleven ved, uden at være bleven suppleret; ja er bleven ret ligesom upaaagtet. De her bekiendtgjorde tvende Vers kan man fast læse sig til, firkeligen at være salig Kings Arbeide. Som de et findes, det man veed, i nogen Udgave af den almindelige Kirke=Palmebog, ei heller i Pontoppidans, eller i den i dette Aar udkomne Palmebog, saa veed man ei heller at de nogen andensteds forhen findes trykte. Det er ei at paatvivle, at, dersom de havde været Udgiverne af den nyeste Palmebog, bekiendte, de jo havde faaet Sted efter deres Bestemmelse. fandt han intet uden vrange og usammenhængende Begreb Fordringer om Forfremmelse uden Fortienester, Høihed beblandet med Nedrighed, Drømme om Venskab og Kiærlighed, Jndbildninger og stor Stand, urimelige genealogiske Griller, Eiermanden til dette Hoved var død med Kaarden. i Haanden, fordi han havde forstaaet i en vrang Meening en Tallemaade, der betydede slet intet. Dersom man kunde igientage dette Forsøg Huus for Huus, saa vilde ieg lade det beroe ved dette Beviis; men lad os fornemme hvad de Græker og Romere, der havde saa god Kundskab om Menneskene, tænkte angaaende denne Sag. De kaldte Almuen til alle de Forsamlinger, der udkrævede Fornuft, naar de skulde vælge de høieste Øvrigheds Mænd og Generaler, naar der skulde fældes Dom og ver, store Mænd der vare anklagede, naar der skulde besluttes, enten de burde jages i Landflygtighed, eller holde et triumperende Indtog, naar der skulde anvidnes Skatter og Paalæg, naar der skulde raadslaaes og Fred eller Krig; kort sagt, til alle de Forsamlinger, hvor der skulde handles om Fædernelandets vigtige Sager. Naar Demosthenes og Cicero holdte Taller til Folket, da troede de, at de talte til Menneskeer; vi skulde lee, dersom man sagde: Den Franske Almuens Majestæt, men lad os i det mindste tilstaae den Fornuft. Rom og Athenen tilstode Almuen endog fiin og skarpsindig Forstand; den kom i tusinde Tal til disse meget store Skuepladse, hvoraf vore ere ikkun magere og indsvundne Billeder; og man troede at Almuen var dygtig til at klappe for, eller at udpibe Sophocles, Aristophanes, Plautus og Terentius. Man vil maaskee sige at denne Alderdom var alt for grov til at dømme i denne Sag. Nu vel, lad os spørge de nyere Regieringer. De Keiserlige Tilsynsmænd i China reise i gjennem Provintserne, og udforske Almuen for at vide, om man skal lade Mandarinerne blive i deres Embeder, eller om man skal straffe dem; og Keiseren, som er overmaade stor, sætter sig i Rang med Almuen, i det han Dagen efter hans Kronning pløier et Stykke Jord. Man seer paa Rigsdagene i Tydskland ikke alleneste Churfyrsternes og Fyrsternes Collegium, man hører og der Almuen af de frie Rigsstæder, som taler ved sine Tilforordnede. Sverrig regner og Byndestanden iblant Rigets Stænder. Man veed hvor stor Magt Underhuset i Engeland har. Jeg forbigaaer Holland og Sveits; thi saasom Almuen gielder der alting, saa kunde deres Betænkning om denne Sag synes mistænkelig. Skulde det være mueligt at saa mange Nationer vilde aabne for Almuen Indgang til Regieringen, uden at tænke at den var Mennesker, Men vore Forfædre selv, indtil Ludvig den trettende, have de ikke troet, at Almuen kunde beklæde et Sted i Rigstændernes Forsamling Og vore Parlamenter, disse saa fornuftige Forsamlinger, gjorde ikke mere end een Fornuft af Almuens og deres egen. Jmidlertid kan det meget vel være mueligt, at den Franske Almue er ikke meere skikket til at sidde i Regieringen. Er der da ikke uden Statsraadet, hvor Fornuften yttrer sig? Den arbeider og i Familiernes indvortes Huussager; det er der hvor Lemmer af Almuen alt for ofte regiere de Herskaber, som de tiene. Er en høi Embedsmand vanskelig at faae i Tale, maae man derfor gaae i hele Maaneder og forkøle sig ved hans Port, for at faae ham engang i Tale: En Lakei, som man faaer paa sin Side, giver Sagen Drift, den kommer til Ende. En Lucretia, som er opdraget i St. Cors Kloster, sværer endnu efter Brøllupet, at hun vil ikke elske andre end hendes Mand; hendes Kammerpige væddet tvertimod, hun besvarer alle Jndvendinger, hun betager alle Samvittigheds Tvivl, hun jævner alle Vanskeligheder; hvilken stærk Fornuft behøvedes der ikke til at overvinde saa megen Dyd.