Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-05-20
Da Schwarzwalderen i Almindelighed lever huusholdersk og sparsomt, saa er han, uagtet Jordbundens Karrighed, ei fattig. Tilfreds med hvad han avler af sit Landvæsen, anvender han lidet paa Fornødenheder, som kun en bedre Jordbund, tilfredsstiller. For saavidt Naturproducterne ei strække til hans Næring, skaffer ham Raad ved sin Handelsaand og Kunstflid. Overhovedet forraader Schwarzwalderen meget naturlig Skarpsind og Forstand. Jndtil det 17de Aarhundrede levede han uden al Kundskab om Jndustrien. Først Krigene i dette Aarhundrede udviklede lidt efter lidt Spiren til en større Jndustrie og Dannelse. Fra denne Tid har Glas- og Straahattehandelen, men især Forfærdigelsen af Træuhre og Handelen dermed tiltaget. Der forfærdiges aarligt over 180,000 Træuhre, hvoriblandt ogsaa mange Kunst og Spilleuhre, og Værdien af samme beløber sig til over en halv Million Gylden. Schwarzwalderne fabrikere ogsaa mange Træarbeider til Salg. J Neustadt og Furtwangen er Middelpuncten for den over hele Europa og Amerika udbredte Uhr handel. To af Schwarzwalds Passer, Kniebis og die Hölle Helvede), ere blevne meget bekjendte i den franske Revolutionskrig. Den første er paa Grændseskjellet mellem Baden og Würtemberg, ved Murgs Kilde og forsynede med tre nu ødelagde Skandser, Alexander, Svensk- og Rosbühelskandsen. 1796 og 1797 blev dette Pas indtaget af de Franske. Det andet Pas er især blevet bekjendt ved Moreaus Tilbagetog 1796. Det er en snæver af høie Bjerge indsluttet Dal i Egnen af Staden Reustadt, ved Veien fra Friburg til Donanschingen. Ferdinand v. Schill. Schill var født i Schlesien 1775. Hans Fader, preusisk Oberst=Lieutenant, som senere drog til Pommeren og har overlevet sin Søn, bestemte ham til Militairtjenesten. J Aaret 1806 stod Schill som Underlieutenant ved Dronningens preusiske Dragon-Regiment (før Anspach Bayreuth, blev saaret i det ulykkelige Slag den 14de October, og kom til Pommern, hvor han først henvendte sig til Commandanten i Fæstningen Colberg. Oberst v. Loucaddu, og bad ham om Understøttelse til sine Streiftog, som dog kun sjelden blev ham tilstaaet. Desuagtet aflod han ikke med sin hele Virksomhed at arbeide mod Fjenden. Alt hvad i han gjorde var allene hans Værk, udtænkt i hans Hoved og udfort med hans Kaarde. To Dragoner af det Regiment, han hørte til, vare de første, med hvilke han udførte nogle dristige Tog. Rygtet og mangen heldig Daad tilførte ham mange af de flygtigt Omkringvankende, men Loucadous, misundelige Varsomhed lod aldrig hans Friskare: voxe til over 50 til 60 Mand, hvorover Schill med Rette beklagede sig paa det hæftigste, men forgjæves. Hans fortrinligste Fægtning paa hiin Tid var ved Neugardt, hvor han dog fik et nyt Saar, som afbrød hans Virksomhed; hans heldigste Fangst var General Victor, som blev udvexlet mod Blücher. Ei af forfængelig Æresyge, men til Fædrenelandets Fordeel indskrænkede Schill sig til en Virkekreds, som maaske var mindre glimrende: for ham, men i hvilken han virkelig kunde gjøre Nytte. Uden ham var rimeligviis Colberg overgivet for Greisenous ankom. Han var i Færd med at optræde under Blücher i Pommern, med største Eftertryk, da Tilsitfreden sluttedes. Regjeringen erkiendte Schills Fortjenester. Han blev ei allene Major og Chef for et Husarregiment, men desuden hæderligt udmærket af Kongen og Dronningen. Schill var tillige bleven Folkets Yndling. Derpaa erholdt han det skjønneste, meest rørende Beviis, da han 1808 drog ind i Berlin i Spidsen af sit Regiment. En magesløs Glædestummel besjelede alle Folkeclasser, hvis bilsende Jublen den beskedne Helt blot kunde besvare ved Taarer. Schill blev nu Middelpunktet, hvorom det berlinske Liv dreiede sig; ædle Damer, Lærde, yngre og ældre Officerer, fremmede Gesandtere, alle tragtede med lige Jver efter Schills nærmere Omgang, hvorved han ei heller gandske manglede hemmelige Misundere og Fiender. Krig mod Frankerig var alle Hjerters Ønske. Østerrig rustede sig og erklærede endelig Krig. Mange anmodede Kongen af Preussen at benytte sig af dette gunstigt ladende Tidspunct. Virkeligt førtes Underhandlinger, men de ophørte igjen. Schill modtog fra Kønigsberg fra en vigtig Haand disse Linier: a Kongen vakler, Schill, maa afsted, for at Kongen ei kan trække sig tilbage. Da drog den dristige Mand, uden sin Konges Vidende og Villie, som om han vilde exerceere, ud af Berlin med sit Husarregiment og hurtigt over Grændsen; Fodjægere fulgte ham, men ogsaa mange der havde givet sit Ord udebleve. Ei paa den saakaldte Dydforenings Opmuntring havde Schill begyndt dette Vovestykke, thi han hørte ei til samme; meget meere havde han afslaaet Optagelsen deri med det Svar: "Jeg er et hidsigt Hoved og kunde let gjøre en dum Streg; hvad Jeg giør, vil jeg gjøre allene, men og allene forsvare." Dog fandtes der Medlemmer af dette Forbund blandt hans Ledsagere. - Schills Foretagende beroede ene paa det Haab, at de østerrigske Vaaben skulde trænge seierrigt frem i Bayern; da var Nordtydskland bleven opvakt ved ham, hvad Beslutning ogsaa Preussen vilde tage. J Stedet derfor tabtes Slaget ved Regensburg og dermed Mueligheden af at forene sig med Østerrigerne; Preussen saae sig nødt til at erklære den Mand i Achten, som ville befrie det; Folket i Nordtydskland nølede med at gribe til Vaaben, da det ei satte nogen Tillid til Udfaldet. Schill, vovede ei meere at fjerne sig fra Elben. Han drog over Baumgartenbrück til Cöthen, fordrev den daværende Fyrste, som havde kaldt ham Røver, og gik over Elben ved Wittenberg. Han leverede den første Træfning ved Dødendorf imod et ham overlægent Antal Westphaler og Franske. Her faldt hans Venner Kattenburg, Diegalsky og Stock. J Stedet for nu, som man ventede, at gaae til Leipzig, hvor man vilde have modtaget ham gunstigt, trak han langs Elben til Altmark, hvor han ved Arneburg talede følgende Ord til Sine: Kammerater, Jnsurgenter ere vi ikke! vi ville blot stride for vort Fædreneland og tilbagevinde vor Konge de tabte Lande; og, naar han i har den sidste Landsbye tilbage, gaae vi alle hjem, og Jeg sværger ved min Ære, at Jeg aldrig vil være mere end preussisk Officeer." En saadan Synsmaade var slet ikke egnet, under de stedfindende, høist vanskelige Forhold, som dog slet ikke forværredes, ved den Priis af 10,000 Franker, som Kong Hjeronymus satte paa hans Hoved, til at frembringe et lykkeligt Udfald. - Fra Alt mark vendte Schill sig til Mecklenburg, hvorhan besatte Dömitz, for at have en sikker Overgang over Elben og tillige en Vaabenplads. Hans Skare var voxen til omtrent 6000 Mand. Derfra drog han til Pommern for at have Ryggen frie og at naae Søkysten. Havde han med megen Vished kunnet regnet paa en virkelig almindelig Opstand, vilde han vist ei have undladet at trænge frem i Hjertet af Kongeriet Westphalen; under de indtrufne Forhold var hans Mandskab for ringe til et saadant Forehavende af saa udvist Udfald. Og hvo vilde vel dale ham for at han ei vilde sætte saa mange Kjækkes Liv, ja det hele Øiemeed af hans Vovestykke derpaa, men hellere vinde Tid- og i værste Tilfælde holde en Udvei aaben for sig. Stralsund syntes at skaffe ham disse Fordeele, derfor kastede han sig den 25de Mai ind i denne Stad, hvor han strax søgte at befæste sig. Men Rapoleon havde allerede taget de kraftigste Forholdsregler for at tilintetgjøre ham. Titusende Mand, Hollændere og Danske rykkede mod Stralsund under Gratien og Ewald. Schill, som indsaae det Mislige i sin Stilling foreslog sine Folk at betroe sig til Havet, men de svarede ham eensstemmigt: et Saavidt Jorden er fast og den tydske Himmel er over os, ville vi drage, men aldrig til Skibs." Saaledes blev nu intet tilbage uden at fægte paa Liv og Død. Den 31te Mai viste Hollænderne og de Danske sig for Stralsund og trængte efter en frygtelig Kanon- og Geværild ind i Staden, hvor der snart kjæmpedes i alle Gader. Schills tappre Kammerater fægtede som Fortvivlede. Han selv var i den hedeste Trængsel, og fældede just den hollandske General Carteret med de Ord: "e Hundsfor, bestil mig Qvarteer, da han selv faldt under de fjendtlige Sabler. Med hans Død ophørte Modstanden. Mange af hans Folk vare faldne, mange bleve fangne og fordømte til haanlig Straf og kun Faa reddede sig. Men Fienden havde ogsaa kjøbt sin Seier dyrt. Den, Engelske, afdøde, Capitain tain Flinders Gienvordighed.