Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-04-09
Paa en fortryllende skjøn Bakke staaer det kongelige Landslot, hvorhen mange med Træer og Buske omgivne Spadseregange slynge sig. Jndvaanerne forsamle sig i tusinde Tal ved Slottet, for at høre den skjønne Tafelmusik og see den kongelige Familie. At levere en omstændelig Beskrivelse over Kjøbenhavn vilde føre mig for langt bort. Landet er i sig selv ikke meget frugtbart, thi Brødet er altid meget sjeldent, og man har kun et Slags forte Tvebakker, ligesom i Sverrig. Samtale mellem Dhrr. A. og B. om Professor Gamborgs Minervas Stavelsebog og Recensionen over samme. (Slutning; see No. 27.) B. Men Recensentens Vidtløftighed forekommer mig ikke saa stor, og upaatvivlelig har han Net i at bebreide Prof. G. sin Korthed; jeg er enig med ham deri, at Syllab. Min er utilstrækkelig til at udgjøre en heel Læsebog, A. Det kommer an paa, hvad man forstaaer ved en Læsebog. Skal det være en Morskabsbog for Børn efter Horatzes Omne tulit punctum, qui commiscuit utile dulci, saa burde der meget mere til, og jeg nægter ikke, at jeg havde fundet Behag i at finde smukke fattelige Fortællinger bag i Bogen, men da Prof. G. ikke synes at ynde, at Børnene for det første læse paa egen Haand, eller troer at de derved kunne more dem selv, og Bestemmelsen af hans Boger blot at øve Børn i mekanisk Læsen, indtil de deri naae Fuldkommenhed, saa troer jeg, at Prof. G. nøiagtigen har holdt sig til det, der efter hans Synsmaade er nødvendigt for de første Begyndere, og har meent, der ere Morskabsbøger nok for Børn, naar de først med Forstand kunne læse dem, at derimod Rec. har villet tilfredsstille sin Dadlesyge ved lidt satirisk at yttre, at Minervas Stavelsebog nok ikke er fuldkommen færdig. De smaa Stykker af Dansk, Tydsk og Svensk i Bogen ere udentvivl satte allene for at Læreren kan erfare, om Børnene have naaet tilstrækkelig mekanisk Færdighed, saa at de kunne læse i hvilken Bog det skal være. B. Ja lad ogsaa dette være som det vil men hvorledes vil De da kunne forsvare Forf. mod Rec. Anke over hans paafaldende Omskiften, af Meninger, og at de Meninger, han yttrede for 20 Aar siden, vare rigtigere end de, han nu bekjender sig til. A. Jeg mener det er ingen Ære for Rec.,at han er bleven staaende paa et lavere Trin ved den Mening, han i sin Ungdom paa en Nie meyers Autoritet har hyldet for 20 Aar siden; og som han selv tilstaaer, ikke har kunne svinge sig op til Prof. G. varme Jnteresse for en Sag, som Børns første Dannelse er. Prof. G. Omskiften af Meninger er desuden ikke saa stor, som Rec. gjør Ord af for Læserne. "At Børn lære lettere og bedre ved mundtlig Underviisning end ved Bøger; at Læsen kun er et Middel tilSelvunderviisning for den Unge, hvis Forstand, forud er dyrket og forsynet med flere Kundskaber; at man bør benytte den gyldne Barndomsalder til at bidringe reelle Kundskaber i Tegning, Skrivning, Regning, Naturhistorie og andre Videnskaber, førend eller med det samme de lære at læse." Det er Sandheder, som Prof. G. offentligen hyldede for mere end 20 Aar siden (see Fortalen til hans Læsebog 1797), og sin Mening herom har han ikke tilbagekaldt i Min. Stavelse. Han skriver jo, "at han har fyldt sin Bog ikke allene med endeel Naturhistorie, med Bibel- og Kirkehistorie, men endog med meget af den almindelige, saavel gamle som nye Historie og Geografie, men derved indskrænket sig til blot Nomenclatur, og ingenlunde engang anført et kort sammendraget Jndhold. De Kundskaber, som Barnet derved erholder, faaer det mere ved sin Lærers mundtlige Underviisning end ved Bogen, men ogsaa derved erindres disse bedst. En Følge deraf er, at jo lærdere en Lærer er, desto flere Kundskaber vil han af sig selv leilighedsviis kunne meddele sine smaa Lærlinge o. s. v. (Anviisning til uden Staven &c. P. 21.) Ogsaa er det 3, 4, 5 Kap. af Læsebogen jo ganske egnet til mundtlig Underviisning, og naar Prof. G. vil, at Børn, der bestemmes til Studeringer, med det samme skulle lære Latin, saa maa dette jo ogsaa skee ved Lærerens mundtlige Underviisning og ikke ved Bogen. Jeg finder derfor Rec. Bebreidelse for Omskiften af Meninger falsk og lidt hadefuld, da Prof. G. ligesaalidt nu, som før, vil, at smaae Børn skulle læse paa deres egen Haand, eftersom de, af Mangel paa Begreber, ikke kunne forstaae hvad de læse. Børns tidlige Læsen er ikkun ønskelig, forsaavidt som man deri har et Middel til at beskjeftige dem, naar de plages af Kjedsommelighed, og man tillige derved faaer Anledning til at tilfredsstille deres Videlyst. Hvad skulde bevæge Prof. G. til at skrive en Encyclopædie, naar han troer det samme kan udrettes ved Nomenclatur, ja at denne endog giver bedre Anledning til den af ham saa yndede mundtlige Underviisning, Prof. G. vilde sikkert ikke tilforn have erklæret sig imod den tidlige Læsen, dersom han ikke dengang havde anseet det for altfor vanskeligt for smaae Børn at lære, og erfaret, at de derved hendreve unyttigen flere Aar og endda læste slet nok (see Bogen P. 1). B. Jeg troer, De vil gjøre min Recensent til en Sofist og Conseqventsmager, at han skulde paadigte Prof. G. en saadan Omskiften af Meninger. Vel sandt, naar jeg tænker paa den altfor stærke næsten fjendtlige Opposition, han fortæller, han kom i ved den første af G. Smaabøger, hvilken ikke blev formildet ved den anden, men naturligviis meget forøget ved Jndledningen til den tredie, finder jeg det ikke saa urimeligt, at han stræbte at tugte Prof. G. lidt, men at han skulde betjene sig af Sofisterie og Conseqventsmagerie, for at persiflere et lille Skrift, som han ikke yndede, det kan . . .A. Det kan man naturligviis ikke troe om Literaturtidendens humane og beskedne Recensent. B. Men"hvad der efter vor Samtale meest har forundret mig, ja jeg kan næsten sige, smertet mig, er dette, at Rec., der kom i en saa fjendtlig Opposition mod Oldingens glødende Jver, ikke vedblev sin første Plan - at tie, – og lade Prof. G. bitterlig beklage sig saa længe han vilde. Ved Rec. Taushed var ikke heller vi komne i den ubehagelige Confliet, hvori vi nu befinde os. Og endskjøndt det havde været lidt uartigt af ham, ganske at tie, og reent lade være at drøfte Prof. G. Paradoxer, saa vilde jeg dog for hans egen Skyld ønske, han havde tiet; thi de enkelte Erindringer, han kan have gjort, vilde neppe hos Enhver opvække den Taknemmeligheds- og Agtelsesfølelse, som de, formedelst Rec. Humanitet, saa høilig fortjene. Gamborgs Venner ville vel tvertimod sige, hvad jeg har hørt En erklære, hvad ogsaa De synes at mene, at, hvorsomhelst Rec. ret for Alvor nedriver Prof. G. System, der bruger han Magtsprog, og motiverer aldeles ikke sin Dom ved Grunde.