Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1813-08-07
Nyeste Skilderie af K. benhavn. Paaskeske- Tiende Aargang. No. 63. Adgivet og forlagt af Boghandler S. Soldin. Løverdagen den 7 Augusti 1812. ikke. Om fierde Bind af Norske Kongers Historier. cir Vel, maa det være glædeligt for enhver, som her Glæde af det, der er Fædrelandet til Hæder og Gavn, at see, hvorledes et Nationalmonument, paa, hvis sømmelige Opreisning snart i et Par Snese Aar har været arbeidet, nærmer sig en hastigere Fuldendelse, end den nordiske Histories Venner for faa Aar siden turde haabe. Fuldendt er allerede den fortræffelige Udgave i tre Bind af Nordens ypperste Historieskriver, hvorpaa fire af Dannerrigets første Lærde (en Schønning og J. Olafsen, hvis Værker kun leve, en S. T. Thorlacius og Thorkelin, som endnu ere iblandt os) have anvendt Alt hvad Lærdom, Flid, og Nøiagtighed kunde udrette for at giøre denne Udgave værdig den Fyrste, hvis Gavmildhed den skyldtes, og værdig den udødelige, hvis Fortælling om Norges Skiebne og Norskes Bedrifter i Oldtiden vil vare, saalænge som Norge har Fielde og et ædelt Folk, der beboer dem. Danmark har ikke kunnet give sin dierve, trofaste Broder paa Fieldet et skiønnere Vidnesbyrd om, at det aldrig agtede Noget af hvad Stort og Skiønt han besad, for fremmedt, end ved at reise Norges Snorre Sturlesen det stolte Minde, som han eier i en af de ypperligste Udgaver, noget Land kan fremvise af sine Fortids Historieskrivere. At vor Saxo har maattet staae tilbage for ham, vil den, som kiender begges Værd, uden at miskiende Nogens, finde sømmeligt nok, uden at lade Haabet fore, at Danmark ogsaa vil faae en Udgave og Oversættelse af hans umistelige Bog, saaledes som han kan fortiene den. Med Forundring maa man betragte, hvorledes Historiens herlige Konst høit oppe under det kolde Nord, paa en afliggende Ø, befolket af Landflygtige, efterhaanden udvikleve sig af Skialdenes Mindekvad og den mundtlige Sagnfortælling. Med inderlig Deeltagelse lase vi hine gamle Sager, som i et altid javn, kraftigt, ukonstlet Foredrag berette os om Jslands og Norges Slægter, deres Handel og Bedrift i Fred og Feider, hiemme og paa Reiser, i Huus og til Thinge, og under disse Fertællinger tillige give os en levende Skildring, af Nordens Skikke og Sæder, Nordboers offentlige og huuslige Liv indtil høit op i den fierne Oldtid. Denne eiendommelige, paa egen Jordbund oprundne, af en egen Aand og et eget Liv uddannede historiske Nationalskat forædledes tilsidst fra Krøniker, Slægtregistere og Sager om enkelte Slægter, enkelte Tidsrum, Landskaber og Begivenheder, til sammenhængende, episk Historie, og Snorre Sturlesens udødelige Værk var den herlige, modne Frugt, hvori Jslands historiske Aand yttrede sig i sin høieste Fuldendelse. Dette Værk, der omfatter ikke blot Norges, men i den lyde Oldtid den hele Skandinaviske Halvøes historiske Kreds, forener med den nordiske Sagas levende, kiernefulde, sanddrue Aand, Præget af det gjennemskuende, omfattende og skarpsindige Blik, som udmærker den kritiske Historieskriver; det har, tilligemed et større indvortes Værd, alle de tiltrækkende Egenskaber i Sprog og Foredrag, som udmærke den kraftige, naive Fortælling, der raader i de islandske Saaaer. Altid har derfor Snorre Sturlesens norske Historie været anseet og agtet som den nordiske Sagas herligste Foster, giennem fulde sex Aarhundreder har det, saavel i Grundsproget, som i Peder Claussens kiernefulde danske Oversættelse fra det 16de Aarhundrede været almeen Læsning i Norden. J Sverrige, der hverken har havt en Historie som Norge, eller Saga skrivere til at fortælle den, har Snorre i den lærde Peringskold fundet en Udgiver, som dog ogsaa maatte betiene sig af en indfødt Jslænder *), for at bringe en Udgave i Stand, der ikke er at jævnføre med den, vi kunne henregne til en af vor historiske Litteraturs ypperste Prydelser. Det er denne Udgave med en kritisk Text, dansk og latinsk Oversættelse - en Udgave, hvis prægtige Udvortes svarer til dens indvortes Værd - hvoraf tre Bind i Foliv bekostedes af Høisalig Arveprinds Frederik, og udkom, de to første, besørgede af Schöning i Aarene 1777 og 1778, det tredie af Hr. Justitsraad Thorlacius, i Aaret 1783. J disse tre Dele var Snorres Historie, som rækker til Magnus Erlingsen, bragt til Ende. Dog gik Hensigten med denne Udgave end videre. J den skulde ogsaa optages og paa lige Maade til Trykken besørges endeel af de efterfølgende norske Kongers Kroniker, som haves beskrevne i det gamle nordiske Tungemaal, og den lærde Udgiver fortsatte sit Arbeide indtil Aaret 1795, da Kong Sverres Saga, omtrent 83 Ark stor, var besørget fra Pressen med en Nøiagtighed, liig den, som ved Udgivelsen af de forrige Dele var anvendt. Nu indtraf flere offentlige og private Uheld, der hindrede Udgavens Fremme. J Aaret 1795 truedes, i den ulykkelige Jldsvaade, som overgik Kiøbenhavn, ogsaa Frue Skoles Bygning, hvor Udgiveren boede og Oplaget bevaredes, med Undergang. Vel bortførtes dette i Tide for at sikkre det mod Luerne, og af de, 3 første Bind bleve alle Exemplarer reddede, men 150 Exemplarer af Sverres *) En islandsk Student, der under Krigen blev opbragt paa et Skib og ført til Sverrige, hvor han siden forblev, ja endog lod sig bruge til paa Jsland at opkjøde og sammen trabe Haandskrifter, som han førte til Sverrig. Saga ødelagdes, hvilke Brandfolkene, uagtet alle Modforestillinger, under Paaskud af Fare for den lige over for Skolen liggende Frue Kirke, kastede ud paa Kirkegaarden, hvor de siden enten fortæredes af Luerne, eller traadtes under Fødder. Efter den Tid hindrede andre Sysler, Alderdom og Svækkelse den hidtilværende Udgiver, Hr. Justitsraad S. T. Thorlacius fra at fortsætte dette Arbeide, og det hvilede hen indtil i Aaret 1807 et nyt Uheld ramte den ligesom til Ødelæggelse bestemte Sverres Sag.