Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-06-16
Den i Skolen ansatte franske Lærer var Monsieur Abbe d'Aulnoi, en smekker Emigrant, der havde skrevet en dansk fransk Grammatik og en Læsebog a., hvortil Læreren i Dansk havde leveret det Danske, som Abbeden ikke forstod og nu var for gammel til at lære. Ved første Øjekas skulde man slutte af hans Lader, at han var en Dandsemester, naar han declamerede sin Art potique saa skete det i Attituder og med afmaalte Pas og Gesticulationer, som dan kunde være en Solodandser ved Theatret. Men ogsaa det Franske har sine store Vanskeligheder og udfordrer megen Udenadslæsning. Der gaves mangt et suurt Ord. Jeg erindrer mig saa tydeligt, som om det var skeet i Gaar, at jeg døiede meget for la Religion. Over sex Gange gjordes mig det Spørgsmaal: "Louis, hvad hedder Tro paa Fransk," Og sex Gange, og hver Gang i en mere grædende Tone, svarede jeg: "le Credit." Den syvende Gang raabte den nysende Examinator, ganske kirsebærrød i Ansigtet: det hedder: "a Religion" – og der regnede Prygl ned og alle mine Kammerater loe. Jeg glemmer aldrig denne Scene og den har gjort saadant Jndtryk paa mig, at jeg ikke engang vover at udtale det Ord Credit for min Skrædder eller Skomager, af bare Frygt for at det skal gaae mig med dem, som med Monsien Abbe d'Aulnoi og at de ogsaa skulle begynde med la Religion. Saa stærk er Skrækkens Magt, Men næst mit Latin, vilde jeg ikke skille mig ved mit Fransk for Hundrede Daler, ja Hundred Daler til. Kommer jeg engang i et nodelSelskab, saa skal ingen saa let sælge mig. Forleden var jeg i en Assemblee, hvor der blandt andre fornemme Damer var en Comtesse paa fire og tredsindstyve Aar, som ellers altid skyller sin Mund, strax efterat hun har talet med en Borgerlig; hun talte Fransk med en anden Dame. Midt under Samtalen tabte hun sin Handske. Jeg sprang hurtig til, tog den op og rakte hende den med de Ord: A., Madame permettemoi de vous presenter – – Men hun faldt mig paa det venligste ind i Talen med et saare høfligt: je vous suis bien oblige de vos noins, Monsieur. – En Grosserer, som var Vidne hertil, og som den hele Tid ikke havde talt et Ord med mig, blev nu med eet saa venskabelig, at han bad mig besøge ham næste Dag. Med Rette sagde min forrige Lærer Abbeden: med Latin kan man komme igjennem den lærde Verden, med Fransk om det saa var gjennem Helvede. Ogsaa i Mythologien gik det mig i Skolen meget godt. Jeg fandt ret en Fornøielse i det Gudeslæng, der saa nøgent regierer Verden. Jeg troer ikke at en Skoledreng i det gamle Nom havde lært sin Catechismus's Hovedartikel f. Ex. Venuss Kierlighedshistorier, bedre udenad end jeg. Hun kaldes med Grund Venus, Urania eller den himmelske, thi jeg fandt ret en himmelsk Fornøielse i at læse Beskrivelser over hende hos de gamle Digtere, eller see hendes Billede i Moritz's og Dams Gudelære. Vor Rector var ellers en stræng Moralist og vilde ikke engang taale, at vi Skoledrenge skulde laane Bøger af Leiebibliotheket, uden at Titlerne i Forveien vare blevne ham opgivne og han havde tilladt deres Læsning; men denne Strænghed, viste han kun mod de nye Bøger; de gamle latinske opmuntrede han endog selv os til at læse. Ovid var især hans Mand, og han meente, at denne gyldne Digter ikke kunde læses tidligen nok af latinske Drengebørn.