Viborger Samler, 1836-06-12
Det hører til de skjønneste Træk, Historien kan opvise, at en Fyrste, der som Yngling vakte Verdens Beundring, ikke blot, gjennem et halvt Sekel, trods alle Omvæltninger og Storme, bliver sig selv og sit Folk tro, men ogsaa, som Olding, sætter en uforgængelig Krone paa sit Livs beundringsværdige Dagværk. Paa faa Aar nær er der et halvt Aarhundrede siden den nyere Poestes Pindar, i en af sine skjønneste Oder, fremstillede Frederik, Kronprinds af Danmark som et uopnaaet Mønster, der, idet Han udfordrede de største Magter til den ædleste Væddestrid, seirende greb den skjønneste Palme, Udødeligheden kan skjænke. Os var det forbeholdt, at være Vidner til Hans velsignelsesrige Livs Skjønneste Bedrift. J Morgenrøden af sin Regjering løste Han Stavnsbaandet og tilintetgjorde Menneskehandelen; i Sit Livs Aften udbreder Han Armene mod Sit Folk, for at slutte det ret fast til Sig, og nedlægger i dets Bryst er Frihedens Frøe, som alt begynder at spire og grønnes. Aber bald wird das ganze Gesild von gebogenen Halmen Rauschen, und Wønne dem Ernlenden sey, En riig Høst bebuder sig allerede umiskjendeligt. Folket er vaagnet til en ædel Selvbevidsthed, gienfødt til et kraftigere Liv, hævet til et høiere Standpunkt, Vidnesbyrdene derom tilhøre allerede Historien. Men Takken derfor tilhører Kongen. Aldrig drog Hs. Majestæt gjennem Cimbrien, uden at Hans Reise lignede et Triumphtog. Men dennegang har Kongens Besøg en særdeles opløftende og betydningsfuld Characteer. Det er i Aarhundreder, førstegang, Drot og Stænder ere her paa samme Tid, Og disse Stænder ere os frivilligt givne af en Fyrste, som foretrak Landsfaderens Navn for Enevoldskongens, og forstod den høie Kunst, paa engang at nedstige til Folket og at opløfte Folket til Sig. Jyderne have derfor dennegang med overordentlig Enthusiame hilset den høitelskte Konge: et naturligt Udbrud af ærlige, trofaste Hjerters Hengivenhed og Taknemmelighed for alt det Gode, som Hanhar skjænket dem. Velkommen, Føder!" har det lydt fra tusinde Munde: "Velkommen til Dine Børn igjen, Vor Kjærlighed er som Din Vore Velsignelser følge Dig, hvert Fjed du gaaer, Længe, længe bevare Himlen endnu Dit dyrebare Liv - det er vor daglige Bøn for Dig og - for os!" Hs. Majestæt ankom i ønskeligste Velbefindende, hertil i Gaar Aftes Kl. 7, paa det kongelige Dampskib Kiel, der førtes af Hr. Commandeur Uldal. Allerhøistsamme var taget fra Kjøbenhavn om Morgenen Kl. 5, og fra Kallundborg om Middagen Kl. 1. Saasnart Skibet øinedes, blev der kimer med alle Stadens Kirkeklokker, og da det nærmede sig Skibsbroen, hvor Hs. Majestæt modtoges af Sine Børn. Deres Kongelige Høiheder Prinds Frederik Ferdinand og Prindsesse Caroline, som og af Stiftets og Byens civile og militaire Autoriteter samt mange flere af Provindsens Embedsmænd og Honoratiores, blev der fra Havnebatteriet, af det borgerlige Artisterie faluteret med 27 Kanonskud. Paa Strandbredden var Alt Jubel og Glæde: Borgerkorpserne paraderede; tætte Menneskeklynger havde opstillet sig paa begge Sider af Havnen for at see den Høielskte faanær som muligt; alle Skibene i Havnen vare smykkede med Vimpler og Flag og pyntede Søefolk, fra alle Kanter lød der Hurraraab; Gaderne vare bestrøde med Grønt og Blomster, og alle Vinduer i de Huse, Hs. Majestæt passerede forbi, fyldte med Tilskuere. Ogsaa Torvet vrimlede af Mennesker, som hilste Hs. Majestæt med Fryderaab, da han kjørte ind i den til Allerhøistsammes Modtagelse indrettede Gaard. Her blev Monarken modtaget af Biskoppen samt Byens og Omegnens Geistlighed. Kort efter var almindelig Cour Et skjønt Skuespil endte den festlige Dag. Paa det store Torv, ligefor Kongens Vinduer, var opreist et paa Søiler, til alle Sider fritstaaende Tempel, der om Dagen var smykket med Blomster og Guirlander: da det blev Aften, oplystes det pludseligt, som ved et Trylleslag, med tusinde Lamper. Midt under Tempelbuen stod et Alter, hvorfra der opsteeg en klartbrændende Offerflamme, og i Diamantsglands skinnede Kongens Navnetræk, hvorunder følgende Jnskription. Landets Fader! Folkets Ven! Fra Templet opstege romanske Lys, og der afbrændtes et smukt Fyrværkerie, som begyndte med 27 Kanonslag og endtes med en Jldregn. Templet var omgivet af Sangere, som, akkompagnerede af Musici, aflang en Folkesang. Kongen traadte i Vinduet, med Prindsen og Prindsessen ved Sin Side, og takkede dybebevæget. Folket udbrød atter i høie Jn beraab. Jndtil over Midnat var hele Byen paa det festligste illumineret.