Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1847-02-20
Valgene i Hollands-Falsters Stift. Det mærkværdige Phænomen, at endeel Kjøbstadbeboere her i Stiftet have kastet sig over i Absolutismen og søg Lyksaligheden her, har forundret Mange, især da Kjøbstædernes Liberalisme for nogle Aar siden var saa berømt, at man knap uden extraordinaire Sikkerhedsforanstaltninger vilde besøge dem. Dette forekommer imidlertid os ganske i sin Orden. Friheden, denne Jordens Dronning, denne Guddom, der tildeeler os Liv, Næring, Kraft, Selvstændighed, Mod, Lykke – kort Alt, denne evige Forløser fra Verdens Trængsler og Smudsighed, Egenkjærlighed og Dumhed, denne Giver af den himmelske Fred og et saligt Liv, har hos os hidindtil været en ukjendt Guddom. Enkelte Templer have vel hos os været byggede for den, alt fra Slutningen af forrige Aarhundrede. Men man frygtede den som Alt, hvad man ei kjender, man tillod Jngen at gaae ind i Helligdommen, men afviste meget mere Enhver, der vilde tilte indenfor man indbildte sig, at man kjendte og ærede denne Guddom, fordi man havde det ydre pralende Tempel, hvis Ydermure man i sin forfængelige Selvbedaarelse holdt for den levendegjørende Aand, og besang i Hymner til Ære for den mageløse Trykkefrihed, Løsningen af Bondens og Slavens Lænker, o. s. v. o. s. v. Dog et Tempel var virkelig reist for den ukjendte Guddom". Nu er denne ukjendte Gud begyndt at blive æret og fattet af Enkelte, men Mængden kan umulig fatte ham endnu den troer kun paa Templet, paa ham, der er gjort med Menneskehænder og tjenes af Menneskehænder, og kan ei begribe ham, der ei har Nogebehov, men giver os Alle Liv, Aande og Alt. Og det lader sig ei nægte, at de, som have Næring af at gjøre Dianas Sølvtempler, maae forfølge denne Gud og dem, som lære og dyrke ham. Fremdeles, det er langt lettere for uvidende og umyndige Menneskers Forstand at begribe og elske Despotismen end Friheden, hvad allerede gamle Cicero har lært. Det er lettere at lyde blindt, end befale fornuftigt. Den Slove vil hellere det Første end det Sidste, som altformeget forstyrrer hans Ro og Glæde Den absolutistiske Magt med den ydre Storhed og Glands blænder det raa Menneske, der kun seer hen til det Ydre, frygter og ærer kun den stærke physiske Magt. Naar han blot bøier sig i Ydmyghed og Underdanighed for denne, saa har han opfyldt sine vigtigste Pligter, saa kan han gjøre med sine Evner, som han ingen Brug har for hvad han vil, saa kan han give sine Lidenskaber, sin Misundelse, sin Selvkjærlighed m. m. Tøilen, saa har han ingen andre intellectuelle eller moralske Hensyn, som han kan tvinges til at arbeide for, og - saaledes vil Mennesket nu engang gjerne have det. Anderledes forholder det sig med Friheden, naar denne skal blive til Virkelighed; den ansporer til Virksomhed, Selvfornægtelse og Opoffrelse. Den gjør vel til Herre og Hersker, men ikkun idet man behersker sig selv, kun idet den sætter alle ædle og aandelige Evner i Bevægelse, og lægger Ansvar og tunge Pligter og Sorger paa Skuldrene. Paa den ene Side siges til Mennesket: du dumme Træl, lev kun ubekymret, lystig og glad, paa den anden Side: du fribaarne Mand, tænk, arbeid og lid. Friheden er saaledes det Modsatte af Vilkaarlighed og Egenraadighed; den er Et med Retfærdigheden, og uden denne er den Jntet." Retfærdigheden er Kongen, og Friheden er Dronningen. Den er Et med Ligheden, der er en Fjende af alle Monopoler, Laugs- og Kastevæsen. Den er Et med det sædelige Liv og den rene Characteer, uden hvilke Friheden, er en Umulighed. Den er Et med sand Almeenoplysning og Dannelse; thi kun disse kunne benytte Friheden. Men her viser ogsaa Absolutismens fuldkomne Berettigelse sig; naar et Folk er raat, uvidende og demoraliseret, saa er Friheden en Uting, saa er Absolutismen Sandhed, Retfærdighed og Frihed. Og det lader sig ifølge denne Betragtning ei nægte, at der er Meget i de Conservatives omtalte Ubetimelighed endnu til en fri Forfatning; men der udtales dermed rigtignok tilligemed den haardeste Dom over Nationen. Vil man nu endvidere undersøge det Liv, den Dannelse og Oplysning, man kunde vente at finde i Kjøbstæderne, – vi tale ei her om den moralske Kraft og Selvstændighed, som har været og er lige stor og lige lille i alle Stænder og Classer, ja Kjøbstæderne have maaskee endogsaa i en Periode havt Fortrin i denne Henseende, – saa vil Forundringen over Phænomenet aftage. Til for faa Aar siden var Communalvæsenet saagodt som ene overladt til Embedsmændene; den høiere Sand, som dette kunde og skulde bringe ind i Borgerne, kunde saaledes ikke findes. Endnu troe vi ikke, at Borgerne i Kjøbstæderne efter Communalanordningen ere givne den fornødne Myndighed og Virksomhed. Ansvar og Magt mangler. Det Meste er overladt til Magistraten og Præsten. Borgerne udvælge ei, som de burde, deres Embedsmænd, og disse sidste ville gjerne handle paa egen Haand, istedetfor at gaae Haand i Haand med Borgerne. J de yderst tarvelige Almue- og Borgerskoler er indtil for ganske nylig al den Dannelse bibragt dem, hvormed de skulle træde ud i Livet, og fra det fjortende Aar ophørte Underviisningen. De Unge gik nu indi Værkstederne eller Kramboderne, hvor de glemte den Smule, de havde lært, og saasnart de kunde, satte de Be og bleve deres egne Mænd. Man maa meere undres over, at der findes saamange fortræffelige Mænd i Kjøbstæderne med en god Forstand, end at der ei findes flere Gode Naturanlæg, Livlighed og Driftighed raader Bod paa Underviisningsmangel og bryder allevegne sig selv Veien. Under disse Omstændigheder maa den tilbørlige Oplysning, Udvikling og Selvstændighed mangle netop der, hvor disse Egenskaber især og først og fornemmelig maatte være at søge i vore Kjøbstæder, og hvorfra disse Egenskaber ikkun kan udbrede sig til Landboerne. Her maa altsaa findes Mange, som nok ville Friheden for dem selv, som hilste den med Jubel, da den lod sig tilsyne, fordi den ved første Øiekast synes at føre til Selvraadighed og et ubundet Liv, men da de mærkede, at den skulde være lige for Alle, at den forlangte Alvor og Kraft, vendte de den Ryggen; de sige nu nei, om Forladelse, saaledes var det dog ikke meent, jeg vil kun Frihed for mig selv; skal Andre have noget af den ogsaa, og skal jeg af med mine Privilegier og Monopoler, saa maa det nok blive ved det Gamle, jeg har det desuden ret godt jeg kan spise flot, drikke tæt, spille høit, sove saalænge jeg gider, ja, selv raabe Hurra saatidt jeg vil. At blive i Sandhed en fri Mand og elske Friheden, er ingen let Sag, det indrømme vi, og jo behageligere man har forestillet sig den, jo lettere man har troet det var at erhverve sig den, jo meere vellystig og sandselig man har tænkt sig den, jo meere forbittret bliver man paa den, naar man erfarer, at man har taget ganske feil af dens Væsen. Og dette er menneskeligt og naturligt. Det er ei saaledes at løbe til; Friheden kan ligesaalidet som noget Andet komme pludselig og strax vinde Styrke; men komme vil og maa den, og der er Jntet saa comiske, som naar en godmodig Borgermand i vore Smaabyer mener, at han kan drive den paa Flugten.