Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1835-08-14
Det første Lovudkast handler om Pressen og de dermed beslægtede Gjenstande, og bestaaer af 5 Kapitler i 25 Artikler. Første Kapitel handler om Presseforbrydelser. Enhver Fornærmelse imod Kongens Person betragtes som Attentat imod Statens Sikkerhed og straffes med Detention (see nedenfor) og en Mulkt fra 10,000 til 50,000 Fr. Samme Straf foreslaaes for Angreb paa Regjeringens Princip eller Form. At gjøre Kongen latterlig straffes med Fængsel fra 6 Maaneder til 5 Aar, en Mulkt af 500 til 10,000 Fr. og Tab af borgerlige Rettigheder. Enhver offentlig Yttring af Hengivenhed for en anden Regjeringsform, eller om nogen Andens, end Kongens og hans Families Ret til Tronen, straffes paa samme Maade. Af samle Subskriptioner for domfældte Forfattere og at navne give de Eedsvorne straffes med Fængsel fra een Maaned til eet Aar og en Mulkt fra 500 til 5000 Fr. Andet Kapitel handler og Geranterne" (de ansvarhavende Redakteurer), hvilke det under lignende Straffe forbydes at underskrive Bladene in blanco, og paalægges, imod Betaling at optage Berigtigelser af tidligere Artikler fra Regjeringen, og paa Forlangende at opgive den egentlige Forfatter til hver Artikel, som sættes under Tiltale. En Gerant, som engang er domfældt for Presseforseelser, kan ikke længere undertegne noget Blad. Tredie Kapitel og Kobberstik, Tegninger o. s. v., hvoraf Jntet maa udstilles eller falholdes i Paris uden Jndenrigsministerens Tilladelse og i Departementerne uden Præfektens. Overtrædelse straffes med Mulkt fra 100 til 1000 Fr., og Fængsel fra 1 Maaned til 1 Aar. Fjerde Kapitel om Theatrene og Theaterstykkerne. For Oprettelsen af et Theater og Opførelsen af et Stykke foreslaaes lignende Bestemmelser som i forrige Kapitel. Femte Kapitel om Procesformerne gaaer især ud paa at fremskynde Sagernes Behandling. - Kan Man kalde det Pressefrihed - spørger Messager" - naar en Journalist faaer Lov til at skrive, under idelig Ængstelse for, efter Omstændighederne at deporteres paa 20 Aar til Senegal eller Cayenne, og erlægge 200,000 Fr. Mulkt? - Efter Lovforslaget udelukker nemlig den større Straf ikke den mindre. Det andet Lovudkast angaaende Juryen (see Gaarsavisen) bestemmer tillige Detentions-Straffen nøiere; den udholdes i en af Fæstningerne i Kongerigets Kontinental-Gebeet, og maa ikke vare under 5, og ikke over 20 Aar. Tilfælde, hvor den indtræder som Deportation, kan den Domfældte indspærres i et Detentionshuus udenfor Kontinental-Gebetet. Det tredie Lovudkast angaaer Assise=Retterne. Enkelte Bestemmelser ere der fremkaldte ved de Anklagedes Modstand under Komplot=Processen. Naar en Anklaget vægrer sig ved at møde for Retten, overlades det til Præsidenten, enten at lade ham bringe ind med Magt, eller med Retskraft at behandle Sagen i hans Fraværelse. Enhver Anklaget eller Tilskuer, som foraarsager Tumult, for at standse Rettens Gang, skal erklæres skyldig i Rebellion og dømmes til Jndspærring fra 1/2 til 2 Aar. Herpaa forelæste Krigsministeren, Marskal Maison, Forslagene angaaende Pensioner for Marskal Mortiers Enke og Søn, General Lachasses Enke og Børn, General Blin(der forhaabentligen vil overleve sine Saar), og Kapitain Villattes Moder. Det grædende Kammer modtog disse Forslag med Udraabet: "Kongen leve!" Endeligen androg Jndenrigsministeren Hr. Thiers paa Understøttelse, for de Saarede og Efterladte af Nationalgarden og FolKommissionerne for de nye Lovforslag ere allerede valgte og bestaae kun af ministerielle Deputerede; især er Kommissionen angaaende Presseloven sammensat af lutter Koryphæer af Modstandspartiet indtil Exaltation. At en stærk Pluralitet i Kammeret vil udtale sig for Hr. PersilsPresselov -, der i Publikum allerede er døbt Fieschi Loven" –, kan saaledes neppe være tvivlsomt. Seirer den, da kan Man ikke nægte, at Enhver, der befatter sig med Journalistisk, seer sin Tilværelse truet. Strængt overholdt vilde den give enhver, endog den lempeligste Oppositions presse Dødsstødet og saaledes under et andet Navn atter fremhielpe det System af Løgn, Forstillelse og Hykleri, hvis Gjenindførelse paa Censurens Vei Chartet forbyder; men paa den anden Side maa Man heller ikke glemme, at den Vane, at nyde en fri Presse, er alt for stærkt indgroet hos de Franske, til at det ganske skulde kunne lykkes at naae et sligt Øiemed.