Den Vest-Sjællandske Avis, 1815-04-07
Udenlandske Efterretninger. J Skilderiet findes følgende Raisonnement over den nærværende Krig, Forenet drager Europa i Kamp mod Frankrig, under Forhold som endnu aldrig have fundet Sted tilforn, og med en Styrke, som endnu aldrig er bleven modsat Frankrig, end ikke i dets meest glimrende Tider, da det som Magt havde naaet den høieste Pynt. Altid have forhen Europas Kræfter været deelte, og ved at være deelte, for svage til at modstaae Frankrig. Nu er Forholdet omvendt. Frankrigs Kræfter ere sønderlemmede, og Europas ere forenede. Vi maae ikke tænke os Frankrig meere som det var for tre Aar siden, og i de Forhold, det den Gang stod til andre Magter. Ved den Vaabenstilstand, som den 23de April 1814 sluttedes imellem Greven af Artois og de allierede Magter, overleveredes i disses Hænder 50 befæstede Pladse, der ligge uden for det gamle Frankrigs Grændser; 4 i Tydskland, 7 i K. land, 12 i Belgien, 10 i Rhinlandene, 14 i Jtalien, 5 i Spanien. Ved Pariserfreden blev Frankrig, efter at have mistet i 3 Aar 800,000 Krigere og 1800 Kanoner, tvunget til at afstaae over 100 faste Pladse, over det halve Antal af sine Lande og over 25 Millioner Mennesker. Det maatte tilbagegive Schweiz to Departementer og Jtalien 16. Dets Befolkning formindskedes fra 43 Millioner til 26 Millioner. J denne Tilstand skal Frankrig nu møde Europas foren de Stridskraft. – Man kunde maaskee indvende, at i Begyndelsen af Revolutionen var denne Stat jo ikke mægtigere end nu, og alligevel seirede den næsten over hele Europa. Men herpaa maa jeg svare, saadanne Tider have været for Frankrig, men de komme neppe meere igjen. Frihedsrusen er forbi, man slaaes ikke meere for en Republik, men for Bonaparte, Frankrigs Kjernetropper have fundet deres Grav i Spanien, Tydskland og Rusland. De Unge blive aldrig hvad de Gamle vare, det havde vi Beviser nok paa i den sidste Krig. Den franske Krigskonst dens Stratagemer og Manøvres have nu de andre Magters Hære i en 25aarig Kamp ogsaa lært. Feldttoget i Rusland har ogsaa virket paa de franske Finantser, og i Fremtiden ville de Franske ikke saa let kunne føre Krig meere paa andre Landes Bekostning. Antaget, at Frankrige, ved at anstrænge sine sidste Kræfter, endnu kunde stille 500,000 Mand, paa hvor mange Punkter maatte disse da ikke fordeeles i en Kamp med saa mange Magter, og hvormange Tropper vilde der ikke medgaae til at tilbagerobre saa vigtige næsten uundgaaelige Fæstninger som Maynz, Lille, Dunkirken, Valenciennes a. - Hvor ødelagt og udmarvet vilde ikke Frankrig selv blive i en saadan Krig, om Lykken end var det gunstigere deri end forrige Aar? Fra hvilken Synspunkt jeg end betragter Sagen, saa finder jeg, at dette Rige i nærværende Øjeblik spiller et høit Spil. Her er Alt at vove, og intet at vinde. At det Militaire i Fankrig for største Deelen ønsker Krig, det har man Grund til at troe, men ønsker ogsaa Folket den Derom tvinler jeg høiligen. Jntet Land i Verden har, efter 25 Aars Blodsudgydelse, vundet mindre ved Krigen end Frankrig. Det er stolt af sine Seire, og hvert Øjekast, paa Landkortet minder det om Tab. Det gaaer Frankrig, som den Kjøbmand, hvis Bøger vidne om de Millioner, han har vundet, men hvis Kasse er - tom.