Den Vest-Sjællandske Avis, 1832-05-08
Udenlandske Nyeheder. En Engelsk Forfatter, Edward Gibbon Wakefield siger i et nyeligt udgivet Skrift: at der gives i London visse Folkeklasser, som ere stedse rede til at indføre et Anarchie. Han inddeeler Pøbelen i Modsætning til Borgerne i 3 Classer: 1) Tyvene, 2) alt Slags umoralske Pak, 3) Vovehalsene; hvoraf ogsaa nogle gives blandt de boesiddende Familier. Han lærte at kiende disse 3 Classer i Newgate. Han antager at der gives 30,000 Tyve i London (Tyveriet er i denne fordærvede Stad et Haandværk, som ordentlig læres; Jnformatorerne ophænge en paaklædt Menneskefigur med Bielder paa for at de unge Tyve kunne øve sig i med Behændighed at udplyndre Folks Lommer). Saasnart der aabner sig en Udsigt til politiske Uroligheder saa ere disse Karle beredte til at udplyndre Staden; det hyppige Syn af deres Kammeraters og Koners Afstraffelse har gjort dem til følesløse Dyr de hige efter det borgerlige Selskabs Opløsning, for under Blod og Luer at kunne svælge i sandselige Nydelser. (Man saae en Prøve derpaa ved Oprøret i Bristol. Redacteuren af dette Blad, som har læst den Engelske Chirurgs Reids Beskrivelse over sin Reise med en Transport af Forbrydere til Nyesydvallis, er godt bekiendt med disse Menneskers yderlige moralske Fordærvelse; det var deres største Glæde paa Reisen at tale om og at prale af deres Udaad; Religionens og Dydens Følelser vare slukkede i deres Hierter). Den anden Klasse bestaaer af Qvægdrivere, Kiedelflikkere, Liig sælgere o. s. v.; de staae i en bestandig Forbindelse med hine som Hælere; man anslaaer deres Antal til 50,000 foruden 10,000 liderlige Qvinder. De første tale blot om at ødelægge, og de sidste staae paa en saa fortroelig Fod med Soldaterne, saa at de ved en Opstand kunne beskytte Tyvene og Pøbelen imod deres militaire Kiærester. Af den tredie Classe besøger en stor Deel Rotunden; men de fleste ere lette at skille fra de egentlige Forretningsmænd og boesiddende gifte Mænd. Endskiøndt man ikke kan antage at disses Antal udgiør over 1000 Personer, saa ere de dog ikke mindre farlige; de stræbe efter et demokratisk Tyrannie under Navn af en Republik. Disse ere de Elementer, som kunne holdes i Tømme indtil Reform-Forholdsreglen er antaget; men gaaer den først igjennem, saa ville de sikkert gjøre deres Magt gieldende; (Prazers Magazine.) Binderabend, en Stad i den Ostindiske Provins Agra, bliver holdet for meget bellig af de overtroiskeHindus; man holder den for at være et Yndlings Opholdsted for Guden Wischau, og der blive foretagne Valfarter dertil fra Rigets flerneste Egne. Staden ligger midt i en Skov, som ifølge Øienvidners Fortælling er beboet af utallige Aber, hvis naturlige Tilbøielighed til Ondskab forøges ved den religiøse Ærefrygt, som der bevises dem, denne bevises dem til Ære for Hunamann, en Jndiske Gud, som forestilles i en Skikkelse af en Abe. Formedelst denne foragtelige Overtroe bliver et stort Antal af disse Dyr underholdt ved frivillige Gaver af, Pillegrimene, og ingen vover paa at modsætte sig dem, eller at behandle dem ilde. Man kan derfor ofte ikke nærme sig Staden uden Fare; thi faae Aberne Lyst til at angribe en Reisende, saa mishandle de ham med Bambusstokke, Stene og Skarn, hvorved de tillige udstøde et forfærdeligt Skrig. J Aaret 1808 bleve to unge Engelske Cavallerie-Officere forfulgte af dem; den ene af dem begik den Uforsigtighed at skyde paa dem. Knaldet af Skuddet forsamlede alle Aberne i Skoven; Fakirerne, eller de Jndiske Munke, forbandt sig med dem, og nu bleve Officerene forfulgte med et saadant Raserie at de maatte tage Flugten, uagtet de rede paa Elephanter, og tilsatte Livet ved at passere Dschemmafloden (Litt. Gazette.) Ved den jammerlige Forfatning, hvori Hindnernes Religionsvæsen befinder sig er det behageligt at erfare, at den bekiendte lærde og oplyste Bramin Baboo Ram Mohun Roy, som nu opholder sig i London, har i 1828 i Forbindelse med nogle lærde Hindus oprettet i Kalkutta et saakaldet Ve dant-Jnstitut med det specielle Navn BurmaSchubha, som siden er blevet meget berømt. Et Tidsskrift, som under Navn af Reformator udkommer i det Hindostanske Sprog beretter derom følgende: Hensigten af dette Jnstitut er at opklare deres Landsmænds Forstand ved Hielp af den rige Skat af theologiske og moralske Lærdomme, som indeholdes i de Vedas (Hinduernes ældgamle Religionsskrifter). Medlemmerne holde deres Forsamling hver Løverdag i et anseeligt Huus i Chitpurgaden. Der bliver præket over de Vedas, og Forsamlingen synger Psalmer til Priis for den eneste og sande Gud (som Hinduernes religiøse Skrifter erkiende; de modbydelige Fabler i deres Religion, sige de lærde Hinduer, at være saaledes indførte for Almuens Skyld). Man tilbeder der Verdens evige Skaber og opsender Bønner til hans Throne, uden at saare Gemyttet ved Folkets afsindige og latterlige Overtroe. Ogsaa Christne og alle andre Religions=Bekiendere have Tilladelse til at overvære Forsamlingerne, og da Prækenerne holdes i Landets almindelige Sorog, Prakrito Bhasa, saa kan enhver forstaae dem. Der maae ikke indbringes noget billede i dette Tempel, eller forrettes noget Offer. De saakaldte rettroende Hin dus besøge undertiden disse Forsamlinger, forelægge Spørgsmaal, som Jnstitutets Lærde søge at besvare med megen Tydelighed. Hovedhensigten af dette Jnstitut er at befrie Hinduerne fra Overtroens og Afguderiets Trældom, at lede dem til at tilbede en eneste Gud, at forbedre deres moralske Characteer, at bringe deres Sindbort fra smaaelige Gienstande, som kun opvække Sandseligheden og at hæve deres Betragtninger hen til det Væsen, som er en Mand, og som vil, at de som tilbede ham, skulle tilbede ham i Aand og Sandhed. (Asiatic Journal). – (Det er Skade, at denne lærde og tænkende Bramin, som er giennemtrængt af en levende Følelse for en reen Tilbedelse af det høieste Væsen, ikke har hidindtil kunne overbevise sig om Christendommes Sandhed, maaskee hans Ophold i England vil der bevirke en Forandring.)