Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1788-03-04
over den Sallige Gerner, holden for de Kongelige Søekadetter, af T. Thaarup, Lærer ved Søekadelacademiet. Unge Krigere, bestemte til at vorde et vigtigt Værn for Fødelandets Sikkerhed, en vigtig Støtte for Tronen. Eder være disse Øieblikke helligede. Skienker mig Eders Opmerksomhed! Jeg vil ikke føre Eder tilbage til Gerners Minde, jeg veed: at Eders unge Hierter føl denne store Mands Tab; ei heller vil jeg opvække Eder til Betragtninger over Livets Korthed og Dødens Vished: intet velanvendt Liv er kort, og det bør sig den oplyste Kriger ligesaa lidet at skiælve for Døden, som daarligt og uforsigtige at fremme dens Komme. Men jeg vil stræbe at fremstille Gerner som et Mynster for Eder, hvorledes J skulde opfylde Eders Bestemmelse som Krigere, som Mennesker, at gavne: den gode Borgers egentlige Jdræt i Livet, ligesom og dens Vidnesbyrd hos Medborgerne, er det sandeste og uforkrænkeligste Hædersminde paa hans Grav. Det er et Held for Eder, og en Hæder for Tænkemaaden i Eders Stand, og hos dem, som bestyre og vaage over dens Jndretning: at blot arvede Fortienester ikke forfremme, naar disse ikke understøttes ved erhvervede. Ærens Vei staaer da aaben for Eder alle, og det er ikke Prunken med Forfædres Bedrivter, der udgiør den agtede, den duelige Søekriger; det er hans egen Flid, der skal forfremme ham, hans egen Duelighed, der adler ham. Dette var Gerners Adel, dette var tillige hans Forfædres. Endskiønt disse ikke førte Hielme og Skjoldmerker, hvis dunke Betydning taber sig i Mørket af den fierne Oldtid, og som ikke sielden har været Virkninger af svage Fyrsters Luner, eller de raae Tiders Fordomme, saa fulgde dog med deres Navn det hædrende Vidnesbyrd, at de vare trofaste og duelige Mænd, som elskede Fædrenelandet, og stilede deres Jdrætter til dets Vel; og hvis Troskab mod deres Konge endtes med deres Liv. Saaledes nævner Historien dem, saaledes tale den om Præsten Gerner i Frederik den Tredies Tid, han, som ved Kierlighed til Fødelandet og Troskab mod dets Fader overvandt Torturens Smerter og Dødens Frygt, og glemmende sig selv saae Fædrenelandet, trods Fiendernes Haardhed og Trusel. Hører dette, Adels-Ynglinge, og varer herpaa der er ingen sand Adel, uden den, som er erhvervet ved Fortienester, men og den er til, er lige saa sand, lige saa hædersværd, endskiønt den ikke er udmerket ved Fyrsters Naadestegn, ligeledes er og den uværdig til sine Forfædres Navn og Hæder, som ei allene ikke vedligeholder den, men endog ikke formerer den ved en oplyst og ædel Tænkemaade, og ved gavnlige Jdrætter. Paa Eder især, som ved Fødselen finge Adels Navn, har Fædrenelandet en vigtig Fordring. Dette Navn er en Haandpenge, forud givet Eder, som indvier Eder til dets Tieneste. Dets Krav er billigt, dets Fyldestgiørelse være Eder hellig! Skulde J kunde glemme det, da vover Eder aldrig til at opløfte Eders Øine til Eders Forfædres Mindemerker, prunker ikke med deres Navne; J have beskæmmet dem, brammer ikke med Eders Adelsbrev og Stamtavle; de ere Eder Bebreidelser, Tidlig tabte Gerner en Fader, og med ham en indsigtsfuld Veileder, en oprigtig Ven. Som Commandeur-Capitain havde han tient Kongen, og tillige som Skibsbygger. Lykken havde ikke været gavmild mod ham med sine Gaver; han skylde dens Gunst intet. Redelighed og Arbeidsomhed, forenet med klog Huusholdning, gjorde ham den undværlig, han efterlod altsaa sine Børn intet betydeligt af Mammon, hvis Besiddelse allene ikke bør skaffe Eieren Hæder, hvis Brug er saare vanskelig, og hvis ikke sieldne Misbrug har anrettet tusinde Gange flere virkelige Ulykker, end dets Savn har kunnet frembringe muelige. Saaledes tiltraadde Gerner den ærefulde Bane, paa hvilken han i et ikke langt, men virksomt, men velanvendt Liv, oprettede sig et Hæderminde, der, saal ænge Videnskaber og Dyd hædres, vil være uforglemmelig, og saa længe Videnskaber og Dyd opfylde deres Dyrkeres Hierter med reen, ublandet Glæde, vil være det høieste Maal, efter hvilket Dødelige kunne indrette deres Vandel. Lader os med Tanken følge ham Skridt for Skridt paa denne Bane; ethvert vil være Eder en Læreregel, ethvert Opmuntring til at følge hans Fodspor. (Fortjettelsen følger.)