Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1792-11-30
P. M. Jndsendt. (6. Brev Exempler har lært os, at Uenighed er det skadeligste i ethvert Selskab. Den, som derigerer samme, er derfor pligtig at sørge for den kiere Enigheds Vedligeholdelse, og bør ikke give eet Medlem Fortrin frem for et andet, da netop saadant meest giver Anledning til Fortrydelse, som tilsidst bryder ud til Desputer og foraarsager Selskabets Ophævelse. - Hvorvidt Directeuren for vort tydske Skuespil i Odense lader sig saadanne Pligter være angelegne, veed jeg ikke tilvisse; men at det ladder som han særdeles favoricerer en for kort Tid siden ankommen Actrice, der ikke i sig selv er mange Procento værd paa Theatret, har jeg og flere lagt Merke til; og man forsikrer, at Theaterlogerne, som Skuespillerne forhen betiente sig af, nu skulle være tilsperrede, blot fordi hun med nedhængende Hoved begræd, at andre af Actricerne loe af hende. Er dette sandt, bliver det et Beviis paa Her Directeurens Svaghed, at han for at føie een, vil chicanere saa mange andre af Skuespillerne - dog disse kunne jo, naar deres Rolle er endt, søge deres Plads i Parquettet, som jeg saae i Aftes, og som vel ingen kan tage ilde op, Var jeg i Directeurens Sted, vilde jeg for at forekomme ufordeelagtige Følger af en overilende Tilsperring, strax igien oplukke Theaterlogerne; ligesom jeg og lod mig det være magtpaaliggende at holde Parquettet og Parterret i al muelig Respect. - J Mandags blev Fætteren af Lissabon, et Lystspil i 3 Acter, og Balletten den engelske Vindmølle, opført - som jeg ikke saae. J Aftes havde vi de tre Døttre, ogsaa et Lystspil i 3 Optog, som for det meeste blev særdeles got givet. Baron Waldsen Hr. Rosenberg, General Muhlen Hr. Pettang, Fritz hans Søn Hr. Friebach, Marquis von Talaise Hr. Ullmann, spillede alle til stor Fornøielse, især gav den sidste en nobliteret Tiener med af udfordrende stiv affectert Lethed; ligesom Hr. Butenop ogsaa gav den dybsindige Engelsmand med al den Værdighed og Hiertets Varme, som kan fordres af en LordGrenichs ypperlige Karakter; men den gode gamle Hübner var nok ikke enig med ham deri, at han satte de Vilde i Afrika og Negrene i Amerika. Hr. Frank moe rede ganske godt, især da han som en umagelig Tygger faldt ind af Døren; Baron Waldsens Taffel maa være overmaade godt, siden Kammertienerens Bug kan være saa tyk, at 3 andre hverdags Mennesker mageligen kunne forsynes med hans Guarderobe; hans Paaklædning lignede meere en tydsk Tandlæges, end en Kammertieners. Henriette, Baronens Datter, Mad. Frank spillede vel koldt og syntes at holde tilbage paa den belevne Opdragelse man kunde vente hos en Datter af Baron Waldsen; Julie, hans anden Datter, Mad. Butenop hang denne Gang med Hovedet for Elskerens Skyld, men for hvem hun vimsede saa meget, veed jeg ikke - og hvad der ellers diverterede mig, var, at hun to Gange paa det allerstærkeste blev applanderet af 2 a 3 Personer paa sidste Plads, og at det begge Gange vare de selvsamme, der ydede hende Complimenten, som gav Anledning til den Tanke, at de forud havde bestemt sig til Gierningen. Charlotte, hans tredie Datter, Mad. Ehlenberg gav sin Rolle med den meest passende Raskhed, og især talede reent og tydelig, hvorfore man fra alle Sider hørte hende rose. Til Slutning saae man en munter Ballet, den prøvede Kierlighed, hvori Mad. Friebach og Hr. Chlenberg heldigen viiste deres Færdighed. Jeg er &c. - den 29de November 1792. A.