Aarhuus Stifts-Tidende, 1817-05-24
Min Skræder forsikkrer, at det er vore egne Fabrikanter ikke mueligt at sætte en saadan Apretur paa deres Klæde, som de Engelske. - F. Det samme er Tilfældet med mine Bomuldstrømper. Man kan nok faae danske, men de ere saa grove, at naar man gaaer med korte Skiørter, saa sees hver Traad deri, og Støvet sætter sig fingertykt deri. Grove Strømper kan des- uden ikke passe til fine Klæder. J. Ja, saa springe vi da den Rubrik ogsaa over. Men see her - 20 Alen Levantin a 5 Rbd. til to Peltse - det kunde vi gierne undvære. - F. Det kan jeg ligesaalidet undvære, som du Klæde til din Frakke. - J. Men her i staaer jo lige nedenunder 10 Alen overskaaret Fløiel til en lang Kaabe: Naar man har to Peltse, saa behøver man jo ikke en lang Kaabe. - F. Paa samme Grund kunde jeg sige, naar man har to Frakker, saa behøver man ikke endnu desuden en fiin mørkeblaae Kappe. - J. Men en Kaabe, der naaer lige ned til Skorne - og endnu oven i Kiøbet en Hætte deri, som ikke tiener til andet end at hænge og dingle i Nakken - fortiener dog i Sandhed ikke at kaldes en uundværlig Ting. - F. Men en fiin mørkeblaa Kappe, der naaer lige ned til Bagflækkerne, og endnu ovennikiøbet en tredobbelt Krave derpaa, som naaer lige til Hefterne, hvad kaldet du det, min Engel. – J. (læser). En Zodeels Garvering til 150 Rbd. - den slaaer vi en Streg, over – F. Ja, saa maae vi giøre det samme ved de lange Qvaster paa din Frakke. J. Lad os springe det over. Men her kommer noget, som absolut maa kunne gaae ud. To italienske Straahatte a 30 Rbd. Er det billigt, er det patriotisk at give saa mange Penge for et Fierdingpund italiensk Straa? – F. Det er sandt nok - men hvorfor gav min kiere Mand ganske nyligen 30 Rbd. for en sort Filtehat? – J. Det er en indenlandsk Artikel, for den gaaer ingen Penge ud af Landet. - F. Vel. Men naar du ikke havde kjøbt Hatten, saa havde Hattemageren jo kunne sende den til Sverrig eller andre Stæder, og da var der jo kommet Penge ind i Landet for den - J. Mennaar ingen vilde kiøbe her Hatte, hvad skulde da den Hattemager leve af, der ikke har Raad til at udsende sit Arbeide. – F. Men naar der ingen vilde kiøbe italienske Straahatte, hvor skulde da Kræmmerne, der ingen anden Næringsvei have end at sælge Modevarer, leve – J. Jb, hvad kommer det os ved, hvilke Varer de leve af - lad dem om det. - F. Jeg synes det kommeres meget ved. Naar disse stakkes Folk skal svare borgerlig Næringsskat, saa maae de jo egsaa have en Næring at drive. - J. Men naar vi nu tilsidst intet har at betale med, og ingen vil give os meere Credit - hvad saa. - F. Saa kommer Tarreligheden af sig selv. Men inden det skeer er det ikke værdt at skyde Nødskud, og faae Folk til at troe at vi allerede ere ruinerede Huster du ikke, hvorledes det gik vor Svøger i Fior da han solgte sin Karet og Morianen, og begyndte at indskrænke sig, saa sagde hele Byen at han var paa Knæerne og snart vilde gaae Fallit. - J. Men paa denne Maade kan man jo aldrig sælge sin Kæret eller Morian førend Skifteretten, lader dem sælge, naar man altid skal frygte for at komme i Folks Munde for at være paa Knæerne: - F. Nei, det kan man heller ikke. Derfor er heller ingen i vore Dage saa ufornuftig at indskrænke sig. Det er tvertimod en Regel, at jo mindre der er i Pungen, des raskere maae man leve. - J. Naar man vil handle efter saadanne Grundsætninger, saa maa man ogsaa holde sig beredt paa at spille Fallit? – F. Ja, hvad er der da i det, naar endelig saa skal være? Kan du nævne mig en eneste Mand, som nu anseer det for nogen Skam, Desuden kalder man det ikke meere, som i gamle Dage, at spille Fallit eller Bankerot, men at standse med Betaling, opgive sit Bo, forlange Commissairer i sit Bo o. s. v. Det klinger langtfra ikke saa gemeent. - &c.