Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1842-12-03
Oprøret i Barcelona er meget betydeligt og tildrager sig i høi Grad den almindelige Opmærksomhed, og det synes virkelig, som om det ulykkelige Spanien endnu engang kan blive underkastet Borgerkrigens Rædsler. Aarsagerne til Bevægelserne ere ikke nøie bekjendte, men synes fornemmelig at være Misfornøielse med den blodige Zurbanos Grusomheder, og med Esparteros Soldaterudskrivninger, hvorfor Catalonien hidtil efter sine særegne Rettigheder har været fri, samt Frygt for en Handelstractat med England, hvorom Regjeringen havde begyndt at underhandle, og som i høi Grad vilde skade de mange Fabrikker i denne Provinds. Oprøret begyndte uden nogen foregaaende Sammensværgelse med et lidet Opløb af Arbeidere, der bestandig blev mere almindeligt. Fra den 13de til den 15de kæmpede Garnisonen med Oprørerne i Stadens Gader, fra Husene fyrede man paa Soldaterne, kastede Steen og Meubler ned paa dem, og endelig maatte de med et Tab af 500 Mand, trække sig tilbage. De sidste Efterretninger naae til den 19de Soldaterne havde dengang kun eet af de Staden omgivende Forter i Besiddelse, men fra dette kastede de Nat og Dag Kugler, Bomber og Granater paa Byen. Alle Øvrighedspersoner, vare flygtede, og en ny provisorisk Regjering (Junta havde dannet sig, meest af simple Arbeidere. Fra de nærliggende Landsbyer strømmede strax Forstærkninger til Oprørerne, og flere større Byer have efterlignet Barcelonas Exempel. Ved den første Efterretning om disse faretruende Begivenheder drog Espartero ud fra Madrid med alle disponible Tropper for at ile til Barcelona, og den franske Regjering vedbliver at sende Tropper til Pyrenæerne. (Forlangt indrykket.) Svar. i Anledning af den i Stiftsavisen No 147 til mig rettede Anmodning fra En Beboer af Sønder Herred paa Falster. modning fra En Beboer af Sønder Herred paa Falster. Jeg havde paatænkt en Skiveskydning, men da jeg ikke ret kjendte, om det var imod Anordningen, forespurgte jeg mig hos Fuldmægtig Wilcken, der underrettede mig om, at jeg ikke dertil behøvede nogen Tilladelse; men det var bedre, sagde han, jeg fik Tilladelse til at holde Ungdomsgilde, thi saa gik det bedre. Denne Tilladelse fik jeg, og betalte derfor to Mark. Under Sognefogdens Tilsyn, maatte jeg holde Forsamling til Kl. 12 om Aftenen. Efter fuldendt Skiveskydning bad jeg Gjæsterne ind, og da Jngen havde Lyst til at dandse, morede Enhver sig efter Behag, Nogle spillede Kort til Tidsfordriv, til Kaffe osv., Andre talede. Alle vare velstemte, enige og ordentlige. Da Uhret i Stuen var halv tolv, kom Wilcken og Sognefogden ind i Stuen, og nok en Mand med et tændt Lys i en Lygte under Peltsen, hvilken sidste Mand blev staaende ved Døren. Wilcken skrabede Kortene sammen, pakkede dem ind, forseglede Pakken med sit eget Signet – og forvarede Pakken hos sig selv, optegnede de Spillendes Navne og dermed Basta. Der hengik nogen Tid, og enhver af dem, der havde været tilstede, tænkte forskjelligt: Nogle spøgende og Andre mere alvorligt; men da det varede noget længe for man hørte videre om Sagen, troede man, at Alt var dødt, og kun en forestillende Advarsel. Men nu bleve vi, nogle og tyve Mennesker, indvarslede af Retten til Forhør, men paa de her i denne Anledning rettede Spørgsmaal erklærede Enhver: at jeg ingen Betaling havde affordret dem for hvad de havde nydt, hvilket ogsaa er bleven bevidnet med Eed. Ved Retten blev ogsaa viist nogle Spillekort, der blev sagt at være ustemplede, endskjøndt de Kort, jeg havde leveret Selskabet, vare stemplede - hvordan denne Forvandling er skeet, veed jeg ikke – men det veed jeg, at Alle, der spillede med Kortene da Wilcken kom, ere idømte en Mulct af hver 10 Rbd., og jeg omtrent det Femdobbelte. Alle indgave vi Ansøgning til Hs. Maj. Kongen om allernaadigst Eftergivelse eller Formindskelse af Mulcterne, men det blev os afslaaet. De smaae Syndere have derfor maattet afsone deres Brøde paa forskjellige Maader efter Omstændighederne. Min Skjæbne er endnu uafgjort.