Københavns Adresseavis, 1775-09-27
I det hannoverske Magazin for dette Aar har en Have elsker bekiendtgjort sine Erfaringer i Henseende til Asparges bedes Anlæggelse. Han havde læst i en endnu levende Gærtner, ved Navn Rammelt, udgivne Skrift, under Titel, Oeconomische Abhandlungen zum Besten der Land wirthschaft und Gartneren, om en ny og beqvemmere Maade, at anlægge Aspargesbede, hvortil man slet ingen Giødning behøvede, undtagen at man bedækkede Aspargesen dermed om Vinteren. Dette har han forsøgt, og ikke alene befundet Sagen fuldkommen grundet, men ogsaa endnu forbedrret Rammels Maade i adskillige Stykker. Han gaaer til Verks dermed paa følgende Maade Jeg tog (siger han) 1) to Bede i min Have, som i det mindste have 2 Fod dybt god Bund, hvert af dem 3 Fod breedt, og lod blive en Gang 1 1/2 Fod breed imellem dem. Disse lod jeg i Martio 1773 (thi paa det Sted, jeg boer, kan ingen Asparges lægges om Efterhøsten, for Oversvømmelsens Skyld) omgrave ligesom det pleyer at skee til Kaal o. d. l., og da de i de fire foregaaende Aar slet ikke havde været giødede, lod jeg dem ligesaaledes paa ny giøde med feed Korgiødning, og siden i tørt Veyr træde dem ret fast sammen. J hvert Beed lagde jeg to Rader Asparges, af hvilke hver var 1/2 Fod fra Gangen, hver Plante 2 Fod fra hinanden i Længden, og korsviis imod hianden, efter følgende Figur: Gangen. 1 Beed, Gangen. 2 Beed Gangen. Efterat hver Plante var bestemt sit visse Sted ved en nedstukken Pind, lod jeg for hver giøre et Hul noget overen halv Fod dybt, i Form af en Hattepulle, ved hvilken Leylighed den tilforn nedgravne Giødning af hvert Huus blev reent optagen, fordi sammes Berørelse vilde have været skadelig for Planterne. Jeg havde kun ertaarige Planter i Forraad til en Rad. Men samme belagde jeg altsaa een Rad, og de øvrige tre med Frøe. Frøet som ops de lagte Planter skiøde frem, og begge Dele voxte op herlig. Den første Høst derefter lod jeg bringe saa meget god Jord paa begge Bedene (dog saa at Stubbene af de afskaarne tørre Stæng er ragede frem over Jorden), at alle Planterne laae en Fod dybt, og derpaa lod jeg dem tildække med feed Korglødning. I det følgende andet Foraar, i April 1774, lod jeg Giødningen borttage, og ikkun harve Bedenne rene og jevne, uden at omgrave dem. De af Frøet opvoxne Planter (af hvilke jeg dog paa hvert Sted ikkun havde ladet staae den), dreve allerede saa tykke Stænger, at man neppe skulde have anseet dem for eet Aars Planter; men den ene Rad af det forrige Aars Planter drev mange Stængler, som vare fuldkommen spiselige. og desuden skiød et stort Antal Stængler næsten lig saa høyt i Veyret, som af gamle Asparges, og bare tildeels saadan en Mængde Frøe, at nogle deraf bleve nedbøyede til Jorden. J den følgende anden Høst 1774 lod jeg, da Jordbunden i min Have er god og løs, atter bringe noget Jord paa, og tildække den med Giødning. Nu agter jeg at stikke den ene 1773 af Planter anlagte Rad i dette Aar 175, men de andre af Frøe anlagte Rader 1776, og Aspargesen behøver nu ingen videre Rygt, end at den hver Vigter tildækkes med Giødning, og at samme bliver af harvet igien hvert Foraar, og Bedene derpaa ikkun har vede rene og jevne. Jeg kan tilforladelig forsikkre, at begge Bedene give ligesaadant Haab til gode Asparges, som de Bede giøre, under hvilke man enten efter den gamle Maade har lagt megen Giødning, eller efter min forrige brugte Maade ikkun en halv Fod høyt med Giødning. Maaskee tilstaaer man, at saadan en Maade at anlægge Asparges paa, kan gaae an i ny Park= og Dynd= eller i Træcjord, eller i saadan god Jordbund, som den, hvori jeg har gjort Forsøget med disse to Bede; men man tvivler maaskee, om dette ogsaa gaaer an i slettere Jordbund. For at forekomme denne Tvivl, har jeg 2) just samme gang, da jeg gjorde forommeldte Forsøg i min Have, ladet give mig Tilladelse af en Ven, at maatte i en Deel af hans Have lade anlægge 2 Aspargesbede paa selvsamme Maade, som i min Have, paa selvsamme Tid, og af selv samme Frøe. Denne Deel af Haven var for nylig bleven forhøyet med en Art Tørv= eller Mosejord, som naar den er opskaaren, og udtørret af Solen, ansætter en hvis Skorpe, og naar den kastes ned, ikke falder fra hinanden ligesom Tørv, og ikke er halv saa tung som almindelig Havejord. Begge Bedene havde i begge de første Sommere 1773 og 1774 den selvsamme gode Vext, som den paa den gamle Maade anlagte Asparges har, og giver Haab til gode Asparges, uagtet jeg ikke havde nogen synderlig Tillid til den endnu saa friske Moscjord. Jeg skulde altsaa nu ikke tage i Betænkning, paa denne nye Maade at anlægge Asparges i enhver Slags Jordbund, naar den kun ikke var puur Leer (thi i denne kan ikke Asparges voxe for i den paa een Tid er for vaad, og paa en anden Tilfor tør og for haard), ja endog i en meget sandig Jn bund, og vover, at love enhver et godt Udfald, som gaaer tilverks efter de forhen anførte Grundsætninger, der bestyr les af Erfaringen. Dog maae jeg, da det fornemmelig ogsaa kommer an paa hvor dybt Aspargesen ligger, at dens Stængler bliver tykkere, endnu anmerke en, saa vidt jeg veed, hidindtil endnu ubekiendt Regel ved Asparges Bedenes Forhøyning: Naar man om Høsten forhøyer Asparges=Sede, saa maae de op skudte Stængler ikke i Forveyen afskieres, men først efter at Forhøyningen er skeet, paa det at Stubbene kan staae over Jorden. Ved disse Stubber beholder Aspargesen Communication med den udvendige Luft, og skyder de nye Stæng, ler op fra Dybet jevnsides de herefter som Siv henviisneende Stængler fra forrige Aar, eller de nye Stængler skyde vel endog op i de nu hentørrede og indvendig huul blevne gamle Stængler. Men afskierer man de tørre Stængler over Jorden om Høsten, og forhøyer Bedet siden, saaledes, at Stubbene tildekkes med Jord, saa bliver Communicationen med den udvendige Luft betaget den nu dybt liggende Plante, og den bliver da qvalt, paa hvilken Maade to skiønne Asparges=Bede bleve gandske fordærvede for mig, saa at ikke en eneste Plante skiød op, men jeg fandt dem allesammen ved Eftersøgning ved Sct. Hans Dags Tid at være raadnede.