Viborger Samler, 1820-04-22
Skiøndt det var mig aldeles ubegribeligt, hvorledes Hr. Guldsmed Thomas Pauli Harder, eller nogensomhelst anden, kunde søge Trøst i, at begegne mig med ufortient Bitterhed paa en Tid, jeg uden det havde Ondt nok, med at recolligere mig efter lang og smertelig Bekymring, besluttede jeg mig dog til med Taushed at oversee det i Viborger Samler No. 40 under Titel "Forlangt Jndrykkelse " fremsatte Spørgsmaal i det jeg tillige fandt, at enhver afficerende Sindsbevægelse især var det, jeg under denne min Tilstand burde bestræbe mig for at undgaae. Men da jeg endvidere, mod al Formodning, maa erfare at man desuagtet vedbliver at behandle dette Emne og, som det synes, med mere lidenskabelig Alvorlighed end det Hele fortiener, anseer jeg det nu for Pligt mod mig selv, at giøre Publikum bekiendt med den Anledning, Hr. Harder ventelig har taget til at fremsætte ovenmeldte Spørgsmaal Han havde det Uheld i sidstafvigte November Maaned ved Døden at miste en Søn som var Discipel i Viborg lærde Skole af hvad Sygdom, er mig ubekiendt, men Rygtet sagde, at den af Lægen var erklæret for smitteende, og desaarsag ønskede jeg ikke at mine 2de Sønner, som for mig angav Tilbøielighed til at følge deres afdøde Meddiscipel til Jorden, skulde paa den Tid komme i Sygehuset. Dette yttrede jeg for Hr. Rector Hasselbalch, og jeg tillader mig her at provocere velbemeldte Hr. Rector til at erklære - hvis det skulle behøves om jeg i Øvrigt paa Grund af nogen Slags Authoritet som Læge, har søgt at forebygge, at Skolens øvrige Disciple maatte tillades, at vise den Afdøde den, saakaldte, sædvanlige Ære ligesom jeg og tør haabe, at ingen af mine Medborgere. som jeg har den Ære at være kiendt af, vil troe mig saa uklog, at jeg skulde afgive nogen officiel Betænkning og Følgerne af en Sygdom, jeg - som meldt - ikke selv kiendte, men vel vidste at være behandlet af en authoriseret Læge, hvem det i saa Fald allene tilkom at dømme derom. At jeg derimod fandt det betænkeligt at lade min Sønner medfølge, troer jeg, ligesaa lidet som enhver anden Fader, at skylde noget Regnskab for. J forrige Maaned fristede jeg samme haarde Skjæbne at miste min Søn. Tre af Skolens agtværdige Disciple kom da, og tilbød sig, tilligemed fleere at ville bære ham til Jorden, dette frabad jeg mig, og tilføiede at det vilde være mig kiært, om de tilligemed det øvrige indbudne Selskab ville beære ham med deres følge, da jeg ansaae, at skylde deres Tilbud denne Opmærksomhed. - Om jeg dertil burde have udbedet dem Hr. Rectorens Tilladelse veed jeg ikke; men at jeg ikke derved har viist nogen Slags Uredelighed mod mine Medborgere eller Ligegyldig hed for deres Børns Sundhed, troer jeg - foruden den Formodning, der dog vel maae haves om enhver Læge, ikke at ville udsætte Nogen for befrygtende Fare - tilfulde at have godtgjort, ved at foranstalte disse unge Menneskers Modtagelse hos S. T. Frue de Hoff saaledes, at de ikke førend paa Gaaden i den frie Luft, kom til at tiltræde Liigfølget. Dette er Sagens sande Sammenhæng som jeg for Øvrigt ikke agter at indlade mig videre i; men blot til Slutning vil bemærke: at et Spørgsmaal, paa slig Maade fremsat, vist nok var det, jeg mindste kunde have ventet mig af Hr. Harder som eeneste Løn for 1 1/2 Aars foregaaende Uleilighed, som Læge i hans Huus. Viborg, den 17de April 1820. Bagger, Districtschirurg. Ny Anvendelse af Lyng. Naar Lyngen afhugges eller afrives imens den er ung og staaer i Blomster, og de finere Spiret kommes i en Theepotte og paagydes varmt Vand, da faaer man herved en Jnfusion, som ikke allene er behagelig for Lugt og Smag, men tillige overmaade sund og i mange Henseender at foretrække for den Thee, som kommer fra China. (Jevnfør velærværdig Hr. James Halles Meddelelse til det engelske Landhuusholdningsselskab Part. II Vol. V. Communications to the Boerd of Agriculture) Dejydske Heder nordenfor Kongeaaen udgiøre i alt 116. Kvadratmil eller 1198285 Tønderland geometrisk Maal efter Beregning af Overinspectør Bruun, R. af D. Disse Hedestrætninger maae antages tilstrækkelige til at kunne forsyne hele Europa med Lyng til The, og vi kunne ikke forudsee hvilken glimrende Rolle Nørre-Jylland engang vil kunne komme til at spille i den commercielle Verden, som et at de lyngrigeste Lande. At de store Heder, som saaledes i Tiden ville kunde vorde Landet en righoldig Guldgrube, skulle blive formindskede ved Opdyrkning, har man vel efter nuværende Udsigter ingen Grund til at befrygte.