Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1844-07-04
udlandet. Frankerig. Hertugen af Angouleme hviler nu i Franciskanernes Gravkapel i Castagnavizza, ved Siden af Carl X, denne ædle, høihjertede, ridderlige Fyrste, der duede til alt Andet, end til at være de Franskes Konge. Over disse to Kister ville nu Anførerne for de forskjellige Legitimist=Partier række hinanden Hænder og søge at forene alle deres Tilhængere i en eneste stor Leir. Ludvig XIX er død (Gazette de fr. tillægger han i sin Nekrologi Kongetiteten) og hans Tilhængere forene sig om den ældre bourbonske Linies sidste Ætling, Hertugen af Bordeaux, hvem hele det legitimistiske Parti nu anerkjender som Frankerigs og Navarras Konge, under Navn af Henrik V, uden derfor at være meere indbyrdes enigt, end før. Efter Juli=Revolutionen var der jo tre Aspiranter til Frankerigs Trone. Carl X. Hertugen af Angouleme og Hertugen af Bordeaux. De tvende Førstnævnte abdicerede vel i Rambouillet til Fordeel for Hertugen af Bordeaux; men da denne Betingelse blev uopfyldt, ansaae de ogsaa deres Tronfrasigelse for ugyldig, og saaledes opstod der da, vel ikke blandt den kongelige Familie selv, men blandt dens Tilhængere Uenighed, idet Nogle fremdeles ansaae Carl X for Frankerigs retmæssige Konge, medens Andre, støttende sig paa Frasigelsen i Rambouillet, kaldte Henrik i deres Konge. Saalænge Carl X levede, var denne Meningsforskjellighed af mere ideal Natur, uden at medføre praktiske Conseqventser; men med hans Død frembragte den forstyrrende Virkninger blandt Partiet. Ludvig XIXdes og Henrik Vtes Tilhængere stode snart fiendtlig ligeoverfor hinanden, og endog ved selve Hoffet i Gör kom det undertiden til ubehagelige Berørelser, der end mere forøgedes ved det yderst spændte Forhold imellem Hertuginderne af Angouleme og af Berry. Først i Begyndelsen af 1843, da denne Uenighed stedse blev mere og mere demoraliserende blandt Legitimisterne, søgte Man at raade Bod derpaa, idet Hertugen af Bordeaux afgav den Erklæring: at saalænge hans Oncel levede, kunde han ikke betragte sig som Konge. Den vedvarende Tvedragt blev i det mindste derved yderlig tilsløret, og Hertugen af Angoulemes Død skal nu, ifølge de legitimistiske Blade, omsider have tilveiebragt den længe ønskede Enighed, skjøndt Velunderrettede ville vide, at Tilstanden endnu som før er bleven den samme. Endnu bestandig staae nemlig de tvende Damer, om end just ikke aabenbar fiendtligt, saa dog med aldeles modsatte Anskuelser, ligeoverfor hinanden, og samle deres Tilhængere omkring sig. Medens Ludvig den Sextendes Datter, den svært prøvede Hertuginde af Angouleme, efter det østerrigske Kabinets Raad, ønsker Ro og Fred, idet hun med Hengivenhed henstiller sit Huses Sag til Forsynets urandsagelige Viisdom, forlanger derimod den heftige Hertuginde af Berry Demonstrationer, Forsøg, Bevægelser; med eet Ord, virksom Jndgriben i Begivenhedernes Gang. Hver af dem har sit Parti, og saaledes vedvare da fremdeles Legitimisternes indbyrdes Menings=Forskjelligheder, Hertuginden af Berry tager nu Ophold i Venedig, og vil have sin Søn hos sig der; medens Man i Gör, frygtende for at hun skal begaae nye Ubesindigheder, modsætter sig dette Forehavende. Af denne vedvarende indbyrdes Uenighed kan Man saaledes forklare sig, hvorfor det ved sin soriale Stilling, sine overveiende Grundbesiddelser og Rigdomme, saa mægtige Parti ikke hidtil har været istand til, egentlig at udrette Noget. Nu skal der, som Man hører, holdes en stor legitimistisk Generalforsamling i Görz, hvortil ogsaa den gamle Chateaubriand agter at begive sig.