Almuevennen, 1844-03-27
2den Leiecontract. Den er udstædt af Godseier Wassard paa Marienlyst ved Vordingborg og lyder saaledes: "Jeg M. M. Wasfard bortleier herved til N. R., det Huus paa det saakaldte Ørsløv Steensved, tilligemed den til samme henlagte Jordlod indeholdende 5 Tdr. 2 Skpr. Land i 10 (er Ti) paa hinanden følgende Aar, paa følgende Vilkaar. Husets Bygninger, som ved en lovlig Synsforretning skal blive Leieren overleveret, vedligeholder han stedse i god forsvarlig Stand, og saaledes at samme ved Fratrædelse eller Dødsfald af ham eller Arvinger kan tilsvares og afleveres uden Fæld eller Mangler. Af de nævnte fom Tønder og tre Skjepper Land, skal Leieren gjøde aarligen i det mindste en niende Deel som første Gang skal skee i Efteraaret og dermed fortfarer hvert Aar saalænge denne Contract vedvarer. Ved Fratrædelse skal fom Skjepper Land være besaaet med Vintersæd i velgjødet Jord, samt tre Skjepper Land med Kløver, imod Erstatning for Vintersæden som maatte være udsaaet samt Pløieløn og Arbeidet, efter uvillige Mænds Skjøn. J Leie af Huus og Jord, skal Leieren svare aarligen: a. J Huusafgift 12 Rbd., skriver Tolv Rigsbankdaler Sølv, som erlægges i de 2de Terminer 1ste Mai og 1ste Novemder hver Gang med det Halve, dog fritages han det første Aar for disse Huuspenge, og det paafølgende Aar for den halve Penge Afgivt, saaledes at han først det 3die Aar erlægger de fulde Tolv Rigsbankdaler aarligen, og saaledes fremdeles. b. J Jordafgivt (formodentlig Landgilde) 10 1/2 Tdr. skriver Ti og en halv Tønde Korn, nemlig Rug To Tønder, Byg Sex og en halv Tønde og Havre To Tønder, hvoraf de fire Tønder Byg betales med Penge efter hvert Aars Capitelstaxt, Resten af Kornet leveres in natura ved hvert Aars Mortensdag med gode sunde og forsvarlige Kjøbmandsvare, Pengene for de anførte 4 Tønder Byg erlægges strax efter at Capitelstaxten er sat og kundgjort Herforuden skal Leieren aarligen høste fem Tønder Land Sæd eller Kløver i een af mine Marker, efter Paaviisning, paa egen Kost og med egne Redskaber. Ved Kornhøsten forstaaes at afmeie Kornet, binde og rive det, samt i ustadig Veirligt udsprede og igjen samle det, og at slaae Kløveren, udgræsse rive og staksætte den, samt i ustadigt Veir sprede og igjen rive og staksætte den forsvarligen. Den indhegnede Vei som fører igjennem Steensved, skal Leieren i Forening med de øvrige Leiere og Fæstere paa Steensved, holde fremkommelig, og istandsætte naar Øvrigheden tilsiger herom, og bemærkes det at Leierens Veistykke ifølge denne Contract beløber sig til 6 Favne pr. Tdr. Land som udgjør ialt 31 1/2 Favn. Alt det udvendige Hegn omkring denne Leie-Jord, hvilket vil blive Fæsteren overleveret ved Syn, skal han selv vedligeholde, derimod skal han være fritagen for Kongelige Skatter og Præstetiende af Jorden, som jeg, Eieren, betaler. Saafremt Husets Bygninger i Brandkassen vorder forsikkrede, skal Leieren svare den aarlige Brandkontingent af Forsikkringssummen. For øvrigt retter Leieren sig i enhver Henseende efter de kongelige allernaadigste Love og Anordninger. Han maa ikke tage Jndsiddere til Huse uden min Tilladelse, og ikke befatte sig med Jagt eller Fiskeri, ei heller med ulovlig Skovhugst, Alt under denne Contracts Forbrydelse." Disse tvende Leiecontracter har jeg kun anført som Exempler paa hvorledes Fæste og Leievæsenet - som Forfatteren saa meget berømmer – er til saa stor Fordeel og Gavn for Bondestanden, og til saa stort Tab og Skade for Godseierne, som han forklarer. Nu vil nok Forfatteren sige, at det er nogle Contracter jeg har udsøgt, for at lade dem komme frem for Offentligheden, men det er det langtfra ikke; jeg kan forskaffe flere Hundrede af Fæstebreve og Leiecontracter, som alle ere ublue og overdrevne. Nu spørger jeg Forfatteren om Forbryderens Slavelænker ere tungere end disse brødefri Huusmænds, Staten giver Forbryderen Huusly, Klæder og Føde, og endvidere tillader ham, til sin egen Fordeel at erhverve og fortjene Penge, Huusmanden derimod skal slide sit hele glædeløse og kummerfulde Liv op til Fordeel for en Anden, saa at der ikke bliver andet tilovers til hans Kone og Børn efter hans Død end den bittreste Armod og Elendighed. Jeg overlader til Menneskeligheden at bedømme, om saadant bør finde Sted i et christeligt Land, og om det ikke kunde synes Tid at sætte Skranker for slig en Rovsyge, Naar Forfatteren siger: at Godseieren faaer kun en ringe Jndfæstning af en Gaard i Forhold til det han betroer Fæsteren, af Besætning, Sæd og det øvrige Jnventarium, da kan jeg ikke heri give ham Medhold; thi naar en Bonde giver i Jndfæstning af en Gaard paa 47 Tdr. Hartkorn fra 500 indtil 1500 Rbd., ja i nogle Egne indtil 3000 Rbd. og derover, da kan jeg ikke skjønne rettere, end at Bonden gaaer ind i sin tilfæstede Gaard som en afpillet Betler, og ofte om en kort Tid, ud af den som en Skjælm, begge Dele uden egen Skyld eller Brøde; og det er aabenbart, at han for sin hele øvrige Levetid er svækket i den Grad, at han maa forblive en Prakker, der hverken kan betale Kongen eller nogen Anden hvad han er pligtig, uden de alleryderste Anstrængelser, og under de meest qvælende Bekymringer for at tilveiebringe Sulteføde for Sig, Kone, Børn og Tjenestefolk. Stedetfor – som Forfatteren meget rigtig udtrykker sig, at en flink og arbeidslysten Bondekarl kan sammenspare sig nogle Hundreder hvormed han kan fæste sig en Gaard, men med hvilke han ogsaa kunde sætte sig i Stand til med Kraft og Mod at begynde og grundfæste sin Dont og Drift, rives de ham strax ud af Hænderne af Godseierens Graadighed, hvis Spekulationer, tilligemed Forvalterens, det er at udforske hvilken Karl eller Mand der har de fleste Penge, og han bliver naturligviis antagen som Fæster, hvorved de da vogter dem vel for, saavidt muligt, at lade ham beholde noget tilbage. Det er et af de meest forhadte og afskyeligste Handelskaber jeg kjender, hvor det drives med listige Streger og Kneb undertiden i Aar og Dag, til Synderen er i Snaren. Førend han sætter sin Fod ind i sin tilfæstede Gaard, er han en forarmet Stakkel, som strax derefter faaer Øinene op, og med Grue og Forfærdelse betragter sin ulykkelige Fremtid, Modet er knækket, Vindskibeligheden er dræbt, han seer han træller for Andre, og beholder intet for sig og sin voxende Børneflok uden den bittreste Armod. Den opskruede aarlige Landgilde af Sæd og Penge, Hoveri og Hoveripenge, det overstiger hans Kræfter, han gaaer den Vei som Tusinder for ham og Tusinder efter ham har gaaet og vil gaae, han kastes fra Gaarden. Sørgespillet begynder forfra, den ledige Gaard skal have en ny Fæster, og her er atter Anledning for Godseieren til at faae en Sum i Lommen ved Jndfæstninger, og til atter at bringe et Menneske til Betlerstaven.