Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1806-10-11
Løverdagen den 11 October, 1806. Tolerance. (Fortsat.)Man maa ingenlunde troe, at Forfatteren af disse Betragtninger ved Ordet Tolerance forstaaer utidig Overbærelse med Nationers eller Secters virkelige Feil og Uskikke. Alt, hvad der strider mod Sædeligheden, bør af alle Kræfter revses, hvor og hos hvem det end findes. Kun maa man lade Nationer i Almindelighed blive udenfor denne Sag, ikke tillægge hele Folkeslag uden Forskjel Feil og Laster; ikke lade det Hele lide for den Enkelte eller den Enkelte for det Hele. Om man end kun gjorde een blandt ti Tusinde Uret, saa var det allerede nok. At der vel gives visse almindelige Nationaltræk og Nationalfeil, der forplante sig fra Slægt til Slægt, det kan ingen negte; men at disse Træk og disse Feil antage tusinde forskjellige Modificationer og gaae over til saa fine Nuancer, at de hos Jndividnet tilsidst maa blive aldeles umærkelige, det vil enhver, der har lært at kjende forskjellige Nationers Caracterer, indrømme. At man af falsk Religionsiver kan sige: dette Menneske bekjender sig til en Tro, som jeg anseer for prang, og er forstokket nok til ikke at ville antage min Religion, som er den eneste lyksaliggjørende; derfor hader jeg ham – det kunde man maaskee finde menneskeligt; thi hvad formaaer ikke Fanatismen; men at nogen tør lade sig forlyde med: "dette Menneske hader, haaner og forfølger jeg, fordi det bekjender sig til en Religion, som jeg bader det er skrækkeligt og umenneskeligt. At nogen kan finde Glæde i at see et andet Menneske endog offentlig bespottet, fordi det henhører til et andet Slags Troesbekiendere, de kalde sig Menighed, Seet eller Kaste, er en Skjændsel for Menneskeheden. Vist er det, at en Stat meget vel kan bestaae, til hvilke og til hvor forskjellige Religioner dens Undersaatter end bekiende sig, naar disse Religioner kun grunde sig paa Troen om et Forsyn og Udødelighed. Lovene bør gielde for alle, uden Hensyn til Religion, thi naar de kun gielde for enkelte, ikke for alle, komme disse enkelte saa let til at udgjøre en Stat i Staten, og dette kan aldrig have gode Følger. Vise og retfærdige Loves Herredømme kjender derfor ingen Undtagelse. Den Franske Regjerings Hensigt med at sammenkalde et Convent af jødiske Troesbekjendere, er ikke let at indsee. Keiser Napoleon har udgivet en almindelig Lov for sine Undersaatter, og dens Bestemmelser burde gielde for alle Nationer uden Forskjet. Kan det ikke være Staten ligegyldigt, om de Borgere, der adlyde dens Love, dyrke Gud paa den eller hiin Maade? Naar Mennesket handler moralsk, kan det da ikke være det samme, hvad enten det handler moralsk efter Evangeliets Forskrivter eller de Mosaiske Love, At befordre Cultur og Oplysning blandt alle sine Undersaatter, uden Forskjel, er Statens Pligt; men dette kan skee ved at befordre den rene Moral, uden Hensyn til de religiense Dogmeer, som en Nations eller Seets Tro staaer i Forbindelse med. Naar Staten siger til alle sine Undersaatter uden Forskjel: "J skulle alle nyde eens Rettigheder og eens Beskyttelse, men J skulle alle ogsaa lyde eens Love, saa har den gjort Alt, hvad den kan og bør gjøre. Jsær bør enhver Stat, der har indført en herskende Religion, og vaager over at ingen rører ved dens Sætninger, ligeledes tilstede, at den ikke herskende beholder sin Samvittighedsfrihed ukrænket. En anden Sager det, naar Reformatorer og Morallærere søge ved Grunde at overbevise Nationer om det Vrange i deres Tro. Regjeringerne burde aldrig umiddelbar blande sig i andre Troesbekjenderes Religionsanliggender. Har nogen Seets Medlemmer forseet sig mod de borgerlige Love, saa straffe man dem; have de gjort sig fortjente af Fædrenelandet, saa belønne man dem; men aldrig burde man lade enkelte undgielde for det Hele eller det Hele for Enkelte. Jøvrigt gives der ingen større Urimelighed, end at kalde Troesbekjendere, der henved to Aartufinder hverken have havt noget andet Fædreneland end det Land, hver enkelt af dem fødtes i, eller nogen anden Regjering, end den hver enkelt af den levede under, en Nation, og at man efter henved to Aartusinders Forløb endnu bestandig ikke kan glemme, fra hvilke Forfædre de nedstamme. (Fortsættes.)