Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1829-07-14
Videnskabelighed. Den romersk-katholske Kirke nøies med een Pave; men maatte somme Folk raade, fik Protestanterne vel snart lige saa mange Paver som Præster. Dette er lagt ærligt for Dagen i et nys udkommet Skrift af Sognepræsten til Stiftsbjergbye og Mørke i Sielland, Hr. G. Busck, betitlet: "Danmark hvad Danmarks er, Herren hvad Herrens!" Forfatteren gaaer ud fra, at der skal handles imod den overhaandtagende Uredelighed, Croløshed og Meeneed, som truer med at udslette den gamle danske Ærlighed af Landet, og stiller sig som kristelig Præstved den danske Statskirke, for at adskille hvad der ei kan være tilsammen, nemlig de tvende hinanden aldeles modstridende Partier af Theologer i Fædrelandet. Til den Ende erklærer han frit ud: "Professor Henrik Nicolai Clausen er aldeles uværdig til at være Præstelærer ved den Kirkes Skole, hvor Man ansætter og taaler mig som Præst, og lægger til, at hans Lære gingenlunde lader sig forene med de i vor Kirke gieldende symbolske Bøger; men de theologiske Studerende, som følge hans saakaldte Kristendom, maae nødvendigviis blive Meenedere imod vor Kirke og skamløse Samvittighedstpranner over Menighederne." Skal Professor Clausen derimod, uden at tilbagekalde, vedblive at beklæde sit Læreembede som Præstelærer, da beder og bønfalder Forfatteren, paa egne og deres Vegne, som af Hjertet underskrive Fædrenes Troe, om Frihed for dem og deres Børn til at adskille sig fra den danske Statskirke. Med Glæde og al Redebonhed - hedder det - give vi danske Kristne gjerne vor Konge, hvad hans er, men imod vor Samvittighed ere Vi langt fra at ville handle for Kongens Skyld. Jdet Hr. Pastoren sukker og beder for Religionsfrihedens hellige Sag, tilraader han Regjeringen, ved et Edikt at tilsige alle dem Religionsfrihed, der ikke vilde bekjende sig til den her i Landet bestaaende Statskirke, og ønsker, at den vilde aabne en fuldkommen Amnestie (den skulde Man troe behøvedes kun i Spanien!) for de Geistlige, der have forbrudt sig imod Statskirken og ere afvegne fra dens Lære regel, hvorhos han beder Kongen, ikke i nogen Maade at straffe dem for denne deres Brøde, og i ingen Deel berøve dem sin landsfaderlige Godhed, men hjelpe dem i Levevei i en anden Kreds, hvor de kunne gavne Fædrelandet. J hvad Stilling dette kunde skee, bliver imidlertid vanskeligt at indsee af andre Hr. Pastorens Yttringer. Thi efter at have erklæret, at siden Man ikke tilstod Grundtvig at faae den sidste Deel af sine Spørgsmaal til Danmarks Lovkyndige trykt, er Haabet nu for ham aldeles ude, at Kristi Evangelii Modstandere ville lade sig tale tilrette, hvorfor det nu er hans Troe, at Vi skulle handle Os tilrette med dem, titulerer han de Præster, der ikke deele samme Anskuelser, samvittighedsløse Sielefordærvere og Meenedere, imod hvilke han skylder Herren at have Røsten paa de læge Kristnes Vegne, som maae føle Trykket af deres Tyrannie og ikke selv kunne føre Ordet mod disse deres meensvorne Lærere, og spørger fremdeles, hvi Man, overbeviist om, at de tale, bedragne af den gamle Slange, ledede af ham, som er en Løgner og en Morder fra Begyndelsen, ikke skulde staae dem aabenbarligen imod og sige til Aanden, af hvilken de tale: i Viig ud af vort kristelige Samfund, Satan; thi der staaer skrevet: Du skal tilbede Herren Din Gud Du skal tjen ham allene." Endelig indføres Herren talende til Kongen, hvem han gav og opholder Liv og Scepter, hvorfor Herren, igjen beder om, ikke at vende sig fra hans Tilbedere, naar de begjære Ret imod deres Undertrykkere. "Ja - siger Forfatteren - saa vende ogsaa Vi Kristne Os i al Ydmyghed og hjertelig Underdanighed til din Throne og bede: Konge, dyrebare Konge, frels Os fra vore Fiender, beskilen retfærdig Lov og Dom mellem dem og Os. – Saaledes har Udgiveren i muligste Korthed, men redelig søgt at vise Grundtonen i dette nye Phænomen paa vor kirkelige Himmel, overladende iøvrigt Enhver at dømme derom som ham synes og besvare sig selv, hvorvidt de Betænkeligheder, Udg. paa et andet Sted har yttret om det Sving, den fangtiske Gjæring hos Os har taget, herved end yderligere findes stadfæstede eller ikke.