Den Vest-Sjællandske Avis, 1821-04-10
Den 22de Marts var der stor Cour hos Hs. Majestæt Kongen af England af Herrer og Damer i Buckingham-House. Førend samme forestillede Vicomtesse Castlereagh for Hs. Majestæt den Spanske Ambassadeurs Gemahlinde. Derpaa begav Kongen sig til det store Audiencegemak og indtog sin Plads under Thronen. De Kongelige Brødre, Hertugerne af York og Clarence, toge deres Sæde ved hans høire Side og Prinsesse Augusta Sophia Mathilde og Hertugen af Kent fatte sig ved hans venstre Side. Herpaa modtoge Hs. Majestæt de forskiellige udenlandske Ministeres og Gesandteres Æresbeviisninger. Ministerne vare ledsagede af deres Gemahlinder. Jblandt dem vare Gesandterne fra Rusland, Østerrig, Nederlandene, Spanien, Bayern, Sachsen, Würtemberg, Hannover og den Franske Legationssecretair. Selskabet var yderst talrig og brillant; Gesandterne fra Østerrig og Spanien viiste sig i deres fulde Stads. Men hverken Prins Leopold eller Hertugen af Susser vare nærværende. – Dronningen havde Dagen tilforn skrevet til Greve Liverpool og underrettet ham om, at hun havde ifinde at møde ved Assembleen og egenhændig at overlevere Kongen et Bønskrift, hvori hun vilde bede ham om, at hendes Navn maae optages i Liturgien, som er det eneste hun nu forlanger. Greven skal derpaa have svoret, at det fuldkomment maaette blive Hs. Majest. overladt at handle efter sin Discretion. Det hedder, at Dronningen skal have betænkt sig og istedetfor at møde personlig da at sende en Dame med det omtalte Bønskrift. Hs. Majestæt maae dog imidlertid have indseet, i hvilken ubehagelig Stilling, hun vilde have sat sig ved et saadant Skridt; da hverken hun selv, eller hendes Befuldmægtigede have gjort Kongen deres Cour. – J Debatterne i Underhuset den 20de Marts, hvori Sir Robert Vil son gjorde en Motion angaaende de Neapolitanske Anliggender sagde han, jeg kan forsikkre Huset om at det er virkelig passeret, at da man i Troppaukom i Tale om at der mueligen kunde forefalde en Forandring i Ministeriet og at maaskee nogle af Oppositionens Medlemmer kunde komme derind, at da en Minister sagde: naar en saadan Forandring skulde finde Sted, saa havde de allierede Magter besluttet sig til at behandle England saaledes, som de nu ville fremgaae imod Neapel og da man derpaa bemærkede, at Napoleon havde forefundet store Hindringer for at komme til London, saa svarede den samme Minister vi kunne maaskee en Tidlanhave at kjæmpe med samme Vanskeligheder; men vi kunne da behandle Englænderne som en Nation, der er befalden med Pest og lukke alle vore Havne for dem. Om de Carbonaris sagde Sir Robert Wilson, jeg skammer mig ikke ved at tilstaae, at jeg er bekiendt med deres Hemmeligheder og jeg kan sige om dem hvad man har sagt om Stoikerne: Nulla sectabeniggjor nulla mantior hominum (ingen Sekt, er mere velsindet, ingen elsker Menneskene høiere) der ligger ikke noget i deres Grundsætninger, hvori et godt Menneske ikke kunde tage Deel. – Jkke allene Lord Castlereagh, men ogsaa den afskedigede Minister Hr. Canning forsvarede med de stærkeste Grunde, at England ikke burde indlade sig i nogen Krig for Neapels Skyld. – J Mødet den 21de Marts yttrede flere Medlemmer den Mening, at England kun kan frelses ved en formelig Bankerot. J de første 8 Maaneder af Aaret 1820 ere udvandrede fra England, Vales, Skotland og Jrland omtrent 10000 Personer til Canada, 6000 til de Forenede Stater, 4000 til Sydamerika, 6000 til Sydafrika, 2500 til Nyholland og Vandimensland, 3500 til Ostindien i Almindelighed, 2000 som Matroser i udenlandsk Tieneste, 1500 for at nedsætte sig i Flandern, Frankerige og Jtalien, 350 til Rusland, ialt 35,850 Personer.