Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1829-11-24
Jfølge Breve fra Nye=Orleans af 7de Septbr. døde der endnu daglig af den gule Feber 90 a 100 Mennesker. "De europæiske Kabinetter have i den sidste russisk tyrkiske Krig ikke viist synderlig større Duelighed end de tyrkiske Generaler - siger de Pradt i sine Betragtninger over Europas Tilstand- og er Tyrkiet, ved den Vending som man har ladet Krigen tage og de Resultater som vise sig i Fredsslutningen, afvæbnet og kastet til Jorden, saa har Europa derved faaet et dybt Saar. Rusland staaer nu ikke meere i noget Forhold til dette Europa, Halvdelen deraf er i Ruslands Besiddelse; selv er det usaarligt, støttende sig til Nordpolen paa een Kant, til den chinesiske Muur og det kaspiske Hav paa en anden, har det gjort Persien til sine Fødders Fodskammel, reduceret Tyrkiet til en intetbetydende Stat, skilt sig ved ethvert foruroligende Naboskab, og staaer nu frit og ubehindret beredt til at bruge sine Stridskræfter mod Continentens Middelpunct, ja det har, saa at sige, intet andet Brug for dem mere. Krigen i Orienten har paatrykt den russiske Overvægt det sidste Segl; det er nu Continentens Behersker. J denne Henseende har Skjæbnen afsagt sin Dom og - Alt er fuldbragt, Europas politiske Jnteresse fordrer, at Rusland holdes inden visse Grændser i det sydøstlige Europa. "Jngen Russer i Middelhavet!" var Hertugen af Choiseuls Ord; de vidnede om et rigtigt Blik ind i Fremtiden og burde med store Bogstaver optegnes i alle Kabinetter. Følgerne heraf ere uberegnelige. Diplomatiken maatte derfor have anvendt alt Muligt for at sætte et Barriere som lukkede denne vigtige Gjennemfart for Rusland. Hertil havde man to Midler, enten at hjælpe Tyrkiet, eller oprette en stor græsk Stat i dets Sted. Men det er en Opfindelse af den moderne Diplomatik at ville opretholde Stater med Noter. Medens Russerne bestege Balkanen og tilintetgjorde de tyrkiske Hære, forfærdigede de Protocoller. Medens man skrev den ene Note efter den anden, rykkede Russerne fremad lige indtil Constantinopels Mure. Det havde været en let Sag at forekomme den russiske Armees Seierstog: en engelsk Flaade i det sort Hav havde gjort det umuligt. Nu haaner man Sultanen, som man i 1828 ophøiede over alle andre Souverainer. Hvad kunde han gjøre i den forladte Tilstand, hvori han befandt sig, Nu er Resultatet, at der hverken existerer Tyrkie eller Grækerland, idet mindste ikke for den europæiske Politik. Disse Stater ere ikke mere til som Støtter for Europa, men kun som Midler til nye Forviklinger. Troer man, at Tyrkiet, efter den Lection det nu har faaet, paa Nye vil gribe til Vaaben naar Europa vinker, Hvad Liid vil det for Fremtiden sætte til dem, som ikke have Andet end Noter at hjælpe med? "Vi have Keiser, Nicolaus Ord!" raabes der paa. Massinissa havde ogsaa Roms Ord, og dog tirede kort derefter Jugurtha de daværende Verdensbeherskeres Triumftog. Har Rusland ført fine Batailloner til Constantinopels Mure for der at hente Lærdomme og Ydmyghed og Maadehold, Ligger der ikke i disse Forhaabninger en stiltiende Tilstaaelse af egen Svaghed, Den europæiske Politik har fra nu af kun et Formaal: at sikkre sig mod Ruslands Overvægt. Den mindste Forsømmelighed vil bringe Napoleons prophetiske Ord: "Om 50 Aar er Europa enten kosakkisk eller republikansk, i Opfyldelse, og Europa maa endda prise sig lykkelig om Opfyldelsen ikke iler forud for dette Tidsrum. Med sine Skibe vil Engeland ei kunne standse Ruslands Batailloner; Frankerig, nedsænket i Kummer af 60 Ministre i 15 Aar, et Verdenshistorien endnu ikke oplevet Særsyn, har meer end nok med sig selv at gjøre, det har Fjender i sit eget Skjød. J Frankerig er en Ulykke uden Hæder traadt i Stedet for en Hæder uden Lykke; det Herredømme, Frankerig udøvede, er vandret til Norden; den europæiske Parol blev længe udgivet i Paris, nu er Parolsalen forlagt til Petersburg, og der vil den forblive, til Trods for Alt, hvad Stolthed, eller Letsindighed kan indvende derimod.