Den Vest-Sjællandske Avis, 1816-07-11
Slagelse. Fortegnelsen paa de Præmier, som det kongelige Landhuusholdnings=Selskab har udsat for indeværende Aar, er nu bleven meddeelt. Der er bleven meget disputeret om, hvorvidt Præmier, overhovedet er et hensigtsmæssigt Middel til Agerdyrkningens og Jndustriens Befordring; man har gjort den Jndvending derimod, at egen Fordeeler den bedste Drivefieder til Vindskibelighed, at den som lader sig bevæge deraf til at udvise en større og forstandigere Flid, ikke behøver at opmuntres ved Præmier, men at han tager dem blot med naar han kan faae dem, og at de Personer, som kan tilskyndes dertil ved Præmier, udvise i Almindelighed blot saalænge den større Virksomhed, indtil de har erholdet den Præmie, de har arbeidet for, og naar de først har faaet denne, synke de tilbage til deres forrige Ligegyldighed; ikke at tale om at det er saa let mueligt for et Selskab at blive bedraget ved Uddeelingen af sine Præmier; hvorfore andre raade til at man hellere skal søge at befordre Landvæsenets Fremme og Kunstflideds Opkomst ved virkelige Foranstaltninger, end ved Præmier. Redakteuren, som helder til denne sidste Meening, uden derfor at vilde paastaae, at det er den rigtige eller ene rigtige, (især da han bør antage, at et saa agtværdigt Selskab, som i en saa lang Række af Aar har ved Præmier søgt at forædle og udvide Vindskibeligheden, maae af sin lange Erfaring have overtydet sig om, hvormeget det har og kan udrette ved denne Fremgangsmaade) kan ikke afholde sig fra, at rykke frem med et Forslag til hvorledes Landhuusholdnings=Selskabet og andre saadanne bekonomiske Selskaber i Landet, efter hans Meening bedst kunde befordre Landvæsenets Opkomst. – Hindringerne for Landvæsenets Fremskridt, uagtet alle de Opdagelser, som der giøres i de bekonomiske Videnskaber og alt det meget der skrives om hvorledes det skulde drives paa den bedste Maade, bestaae i to Ting; først deri, at det saa sielden bliver bragt til en paalidelig Afgiørelse, hvad der er det bedste og hvorledes enhver Landvæsens Gienstand paa den rigtigste Maade skal behandles; det ene Forslag giøres ovenpaa og imod det andet, enhver meddeler sine, ofte ganske modstridende Erfaringer, saa at Almuesmanden, om han endog læser det, ikke veed hvad han skal troe og følge, og for det andet, at, naar man ogsaa bliver enig om, hvad der er det Rette, og hvorledes enhver Landvæsens Gienstand skal behandles: det er saa vanskeligt at faae den almindelige Mand bibragt en beskuende og overtydende Kundskab derom, og især en saadan, som kan være ret passende og anvendelig for ham i hans Stilling, efter Egnens Beskaffenhed og de Omstændigheder hvorunder han befinder sig. Afhandlinger og Værker, om de ogsaa ere udarbeidede for den almindelige Mand, læses. dog sielden af ham; han har ondt ved at forstaae dem og han kan ikke raadføre sig med dem ved tvivlsomme Tilfælde eller mødende Betænkeligheder; det forudsætter allerede en temmelig Grad af Cultur, at kunde veilede sig ved Hielp af en Bog; Mængden af Menneskene trænger til at have en beskuende Veiledning eller noget for Øinene og en levende Lærer, som de kunne conferere med. Disse Hindringer kunne nu efter Redakteurens Meening ganske afhielpes, og han troer at Landvæsnet vilde giøre hastige og sikkre Fremskridt, naar følgende Plan blev iværksat. Landhuusholdnings=Selskabet skulde kiøbe sig. tvende Bøndergaarde i hver Provinds, eller i hver Afdeling i en Provinds, som ved sin Jordbund og ved sin physiske Beskaffenhed var mærkelig forskiellig fra de øvrige Deele af den; (kunde Kiøbesum merne ikke udbetales, saa kunde de forrentes. Kunde ikke Landhuusholdnings=Selskabet kjøbe saamange Gaarde, saa kunde de øvrige bekonomiske Selskaber treffe lignende Foranstaltninger for sine Distrikter, desuden var det jo det bedste, ikke at rode sig strax formeget ud, men at udvide disse Foretagender efterhaanden, som at man følte sig overbeviist om deres Gavnlighed. Planen kunde jo først proberes.) Disse to Gaarde skulde ligge ved Siden af hinanden, for at den ene kunde tage ved sin Drift Hensyn paa den anden, og lære af den anden, og at de kunde arbeide i Harmonie med hverandre. Af disse Gaarde kunde den ene kaldes Prøvegaarden og den anden Driftsgaarden, efter deres særskildte Bestemmelse. Prøvegaarden skulde have det til Formaal, deels at gjøre efterhaanden Forsøg med de Forslag til Forbedringer af en kelte Landvæsens Gienstande, som i Fremtiden. giøres, saavel i Udlandet som i Fødelandet; og deels at giøre Forsøg med at lade Gaardens Jorder i flere Aar drive efter de forskiellige Theorier, for Jordbruget; af hvilke Forsøg Resultaterne skulde efterhaanden offentlig bekiendtgiøres. Gaarden skulde forestaaes af en studeret Mand i de bekonomiske Videnskaber, og enhver offentlig Lærer i disse Videnskaber skulde først have forestaaet en saadan Prøvegaard. Driftsgaarden derimod skulde ikke være bestemt til at giøre Forsøg, men blot til at udføre den Agerdyrknings Theorie, som man hidintil og med Hensyn til de lokale Omstændigheder maatte ansee for at være den bedste. Driftsgaarden skulde stedse tiene til en gavnlig Sammenligning for Prøvegaardens Bestyrer, og dennes Forsøg skulde tiene til at forberede en stedse fuldkommere Dyrkning af Driftsgaardens Jorder. Bestyreren af Drifsgaarden skulde ikke være nogen. boglærd Mand, men en oplyst og veldannet Bonde, f. Ex. en troe og forstandig Tienestekarl fra Prøvegaarden; han skulde være pligtig til at dyrke Gaarden efter en vis forelagt Plan; hele Oekonomien paa Gaarden skulde være saa simpel og nærme sig Indretningen og Levemaaden paa en Bondegaard saameget som mueligt. Naar nu Gaard mænds Sønner eller alle tilkommende Gaardfæstere bleve opmuntrede eller tilpligtede at tiene et Aar paa en saadan, efter den fuldkomneste Agerdyrknings Plan, dreven Bondegaard, og der tillige bleve vante til at føre et passende Landvæsens Bogholderie (saa at de kunde blive bekiendte med Gaardens Udgivter og Jndtægter) og blive underviiste og Reglerne og Grundene for Driftsmanden; saa vilde de ikke allene faae et beskuende Blik paa det bedste Landbrug, men lillige lære af Erfaringen dets Udførlighed i den Virkekreds hvori de selv vilde komme, og saadan en Gaard vilde tillige være det bedste Sted for dem, hvorfra de som Gaardsbrugere kunde i Fremtiden hente Raad og Veiledning ved forekommende Tilfælde. Det kunde være ligesaa passeligt med Tiden at forpligte alle tilkommende Gaardbrugere, at tiene et Aar som Karl paa en saadan Gaard, som at paalægge alle Brændeviinsbrændere at lade sig først undervise i Kiøbenhavn, eller alle Skippere at tage Styrmands-Exammen. Da en saadan Driftsgaard var simpel i sin Oekonomie, og sikker i Gangen af sit Jordbrug, eftersom alle Prøver og Forsøg, bleve skildte derfra, og da den blev forestaaet af en simpel Mand og som kiendte Bondens Tænkemaade, saa vilde den fuldkomment erholde Landmandens Tillid, skulde nu Opmuntringer ved Præmier tillige finde Sted, saa kunde de passeligst udgaae og udbredes fra et saadant Anlæg