Berlingske Tidende, 1836-04-11
Committeens Referent, Grev Holstein, gjorde følgende Anmærkninger med Hensyn til det af Minoriteten imod Pluralitetens Jndstillinger Anførte. Hvad det andet Jndstillingspunkt angik, erindrede han, at Kongen i en tidligere Periode havde givet det skjønneste Exempel med Hensyn til Hoveriets Afskaffelse paa de kongelige Godser, og han kunde derhos ingenlunde antage, at Tab var en nødvendig Følge af Hoveriets Afskaffelse; han kjendte mange Exempler paa det Modsatte, hvor den ringere Sum, man havde erholdt i Forpagtningsafgift, var meere end erstattet ved den betingede Betaling for Hoveriet. Han troede ei heller, at det kunde vække Misnøie, at Stænderne ansøgte Kongen om at frigive Bønderne for Hoveri, om end- og denne Frihed ei strax kunde iværksættes; men derimod maatte det meget Skriveri i Aviserne vække Misnøie. - Hvad det tredie Jndstillingspunkt angik, da kunde han ikke antage, at Commissioner vilde være uvirksomme, fordi de ikke kunne afsige nogen Kjendelse; Forligelsescommissionerne viste sig ingenlunde uvirksomme, skjøndt deres Myndighed ei strakte sig videre end til at prøve Forlig. – J Henseende til det fjerde Jndstillingspunkt bemærkede han, at han fandt det nødvendigt at tage Hensyn til det Lovudkast, som var Stænderne forelagt, og maatte ansee det som Forstillelse ei ved denne Leilighed at udtale, hvorledes det vilde fremme Foreninger og Hoveriets Afskaffelse, naar de i Lovudkastet indeholdte Forskrifter ikkun kom til at træde i Kraft med Hensyn til de Jorddrotter, der havde afskaffet Hoveriet. – Hvad det femte Jndstillingspunkt angik, da kunde han ikke indsee, hvorledes en blot Dilation kunde medføre noget Tab for Finantserne. – Betræffende, det sjette Jndstillingspunkt antog han, at Ophævelsen af Placaten af 26de Januar, 807 meget vilde fremme Selveiendom og saaledes Hoveriets Afskaffelse; ligesom han ansaae den Frygt, at Staten vilde være mindre betrygget for Skatterne ved Selveiendom end ved samlede Godser, for ugrundet. Med Hensyn til det syvende Jndstillingspunkt antog han, at Minoriteten meget feilede ved at støtte J 12 i Fregn. 15de Juni 1792, da sig til denne Paragraph senere var hævet. Pluraliteten havde næsten fundet det betænkeligt, at Jorddrotten skulde erholde Disposition over 13 Deel af Bøndergaardene; Referenten maatte derfor aldeles fraraade Minoritetens Jndstilling, som gik endnu videre. – Hvad det ottende Jndstillingspunkt angik, da yndede nederdrægtig nok til at kaar. 1. han vel ikke Exemptioner fra Militærtjenesten, men han troede dog, at man for at fremme Hoveriets Ophævelse burde tilstaae, lignende Friheder med dem, man havde tilstaaet flere Fabrikker og Landhuusholdningsselskabet. – Ved det niende Jndstillingspunkt bemærkede han, at Lovens 31314 talte om at fore Landgilden til Stiftets Grændse, ligesom Placaten af 22de Februar 1779 indskrænkede Forpligtelsen til at transportere Landgilden i Almindelighed til en Strækning af 4 Miil, en Bestemmelse, som den af Pluraliteten foreslaaede, var derfor ingenlunde Med Hensyn til det tiende Jnd overflødig. stillingspunkt kunde han ingenlunde antage, at der om den deri omhandlede Punkt gaves en fast Bestemmelse. Rentekammerets Anskuelser, kunde desuden let forandre sig. Grev Reventlow yttrede, at han antog Hoveriets Afskaffelse at være af saa stor Vigtighed, at man burde benytte ethvert Middel, der bestod med Retfærd og billighed, og han stillede i den Anledning følgende Amendements Jndstillingstil Committeens første punkt: "1) At Anordningen, hvori det kongelige Ønske paany havde været udtalt, hvert tredie Aar maatte i alle de Sogne, hvori Hoveribønder boe, oplæses ved Sognestevne paa en vis Søn- eller Helligdag efter Vaar sædens Lægning. 2) At det med Hensyn hertil maatte ansees som ledende til et vigtigt Øiemeds Opnaaelse, om Hans Majestæt allernaadigst vilde behage at opfordre de Godseiere, som have Hoveri til deres Gaarde, til i hvert Aars November eller December – ogsaa en Tid da Markarbeidet ikke er til Hinder for andre Sysler – at lade kalde deres Godsers Bønder, for af de Fæstere, som maatte ønske Hoveriet hævet, at modtage deres skriftlige eller for Dommeren – som altid maatte være tilstede ved Mødet – frem sættende Propositioner, og for selv at gjøre Forslag, samt overveie Alt, hvad der ved denne Anledning kunde være blevet sat under Ventilation med Bønderne. 3) De Grunde, som enten Godseieren eller Bønderne kunde have for ikke at gaae ind paa de gjorte Propositioner, maatte det være dem tilladt at lade tilføie den Forretning, som i Anledning af Mødet affattes, og maatte den endelige Forhandling, naar det til Sagens nærmere Overveielse ansaaes nødvendigt, udsættes til en anden af Godseierne i Forening med Dommeren fastsættende Dag. 4) At de her nævnte Forslag ikke nødvendigviis skulde gjøres af det hele Gods, men at det tillades enkelte Byer, ja den enkelte Fæster, 5) At Hans Najestæt til den Opfordring, hvorved Ønsker tilkjendegives, at see Hoveriet in natura hævet, vilde føie Tilkjendegivelsen af Tilfredshed med de Prioritetshaveres Patriotisme, som ikke alene ingen Hindringer lagde for Hoveriets Ophævelse, men som, hvor Omstændighederne tillode det, begunstigede den ved, hvor det maatte behøves og Sikkerhed, kunde stilles, at supplere flere Midler til et saa nyttigt Foretagende. 6) At de, for at modtage Propositioner angaaende Hoveriets Ophævelse, afholdte Forretninger vilde være at indsende til Amtmanden, for af ham at tilføies en Jndberetning til det kongelige Rentekammer over, hvad der med Hensyn til Hoveriets Afskaffelse er virket paa samtlige hoverigjørende Godser i Amtet, for af Rentekammercollegiet at forelægges Hans Majestæt. 7) At dernæst alle de Skridt, som i Riget, maatte være gjorte for at see Hans Majestæts landsfaderlige Ønske opfyldt, maatte hvert Aar kundgjøres ved Trykken", Proponenten motiverede disse Amendements nærmere, idet han bemærkede, at det kunde sees af de til Forsamlingen i denne Sag indkomne Petitioner, hvorlidet Fregn. 6te December 1799. der indeholder Opfordring til frie Foreninger om Hoveriets Afløsning, endnu er i frisk Minde, da de fleste af dem aldeles ikke berøre noget af de Ansøgende til Jorddrotten, skeet Tilbud om Hoveriets Afløsning. Desuden syntes der Taleren i de, ikke saa ganske til Forventningen svarende Fremskridt, det nævnte vigtige Anliggende i et saa langt Tidsrum har gjort, at ligge nogen Grund tilden Formodning, at Gjenstandens Vigtighed, og Kongens landsfaderlige Ønske ikke overalt har været i den levende Erindring, de fortjente. At dette, hvis Hans Majestæt igjen maatte behage at ytre sig overensstemmende med Fregn. 6te December 1799, ikke oftere maatte kunne blive Tilfældet, havde Taleren havt til Øiemed med sit første, andet og tredie Amendement. Jdet Taleren af Erfaring kjendte den Vanskelighed, det havde at tilveiebringe en eenstemmig Beslutning, naar det gjordes til ufravigelig Betingelse for et intenderet Foretagende, og hvor let den derimod ofte iværksattes, naar det gjordes de mere indsigtsfulde og energiske Jndivider muligt, at handle særskilt og saaledes at gavne ved deres Exempel, havde han troet i sit fjerde Amendement at foreslaae et meget vil som Middel til Hoveriets Afskaffelse. Taleren maatte iøvrigt meest henholde sig til Minoritetens Betænkning, men saae dog ingen tilstrækkelig Grund, hvorfor Pluralitetens sjette Jndstillingspunkt skulde bortfalde, da det syntes ikke lidet skikket til at befordre Hoveriets Afskaffelse og Selveiendoms førelse. Det syvende Jndstillingspunkt fant han ligeledes meget virksomt til Øiemedets Opnaaelse, og han maatte holde for, at der, naar, istedetfor de nedlagte Gaarde, igjenetableredes et forholdsmæssigt Antal Huse, og de sammenlagte Gaarde ikke bleve større end hver paa 20 Tdr. Hartkorn, ikke med Grund kunde gjøres tilstrækkelige Jndvendinger imod, at en saadan Tilladelse blev indrømmet, under Forudsætning nemlig af at Hoveriet forinden bevistes at være ophævet; thi dette forekom Taleren overalt her at være og at maatte blive det vigtigste Spørgsmaal Hoveriets Afskaffelse var det store Overgang punkt til Bondestandens videre Uddannelse og naar først derved en ny Udviklingsperiode var tilveiebragt, saa vilde en forbedre Agerdyrkning og en forøget Velstand til fælles Gavn og det Almindeliges Vel have taget den Retning, hvorom de kongelige Ord hiin Forordning saa skjønt havde varslet, som velgjørende Glimt af et igjennem Mørket frembrydende Lys.