Aalborg Stiftstidende, 1829-10-17
Nyeste Post Efterretninger. Efter en Skrivelse fra Petersborg af 30te Septbr. erholdt denne Hovedstads Jndvaanere ved en Salve af 101 Kanonskud fra Peter Pauls Fæstningen det glade Budskab om at Freden med Porten var sluttet. Med en meget naadig Haandskrivelse fra Keiseren, dateret Alexandrig ved Peterhof den 24de Septbr., har GrevDiebusch, som en yderligere Anerkjendelse af hans Fortjenestet i denne Krig, modtaget St. Georg Orden af 1ste Klasse. En Beretning til General-Gouverneuren Grev Woronzow i Odessa om Fredsslutningen, var at Greven affattet i følgende Udtryk: "Som Vederlag for de utallige Fordele, de seiertige russiske Vaaben have tilkjæmpet sig over Fienden, og som Løn for de utallige Besværligheder, som Hæren i dette Felttog har maattet udstaae for Keiseren og Fædrenelandet, har den Almægtige i sin nendelige Kjærlighed skienket os Freden, som af begge krigførende Magters Befuldmægtigede den 14de Septbr. er undertegnet i Adrianopel. og nu altsaa al Tvivl om denne vigtige Begivenhed et hævet, er det Øieblikket at søge Kundskab om den heelt forskjellige Sensation, som den vækker paa de forskjellige Steder, hvor Efterretningen om den naaet hen. Paa Adrianopels Befolkning har den ikke gjort noget behageligt Jndtryk, da de under de russiske Troppers Nærværelse have nydt Roe og Sikkerhed, og efter deres Afmarsch, vel ikke uden Grund, maae befrygte blodige Reactioner. Mange, saavel christelige som mahumedanske, Familier berede sig til at forlade Staden ved de russiske Troppers Opbrud og at opslaae deres Bopæl i Fyrstendømmen, hvortil de allerede have erholdt den russiske Overgenerals Tilladelse, Krigsbyttet, forsaavidt det bestaaer af den ottomanniske Regjerings Eiendomme, føres nu bort paa Landeveiene over Aldos og Silstria. J Løbet af Krigen have Tyrkerne mistet over 2000 Kanoner, og 200000 Geværer. Desuden have de lidt et meget stort og foleligt Tab paa ædle Hingster og Hopper, som nu ville komme de russiske Stutterier tilgode. Men det største af alle Tab er uden Tvivl den forandrede Aand og Stemning, som denne Catastrophe har fremavlet blandt Portens Undersaatter. Dens farlige Virkninger, som vi allerede forhen have peget paa begynde allerede kraftigen at udville sig. Saaledes hedder det i en Skrivelse fra Salonicht af 17de Septbr.,at den almindelige Utilfredshed, som allerede i rum Tid har giæret, og i enhver Efterretning om Russernes Seire havde fundet nye Næring, er paa eengang kommen til Udbrud i Seres (en temmelig betydelig Stad i Macedonien). Abti Bei, Droder til den Jussuf=Pascha, som ved Barnas Erobring geraadede i russisk Fangenskab, har forsikkret sig Staden, afsat den af Sultanen indsatte Gouverneur i Seres, Kara Osman=Oglu, og selv indtaget hans Plads. Lignende Efterretninger har man fra Drama og der er neppe nogen Tvivl om, at begge disse Stæder øieblikkeligen vilde have underkastet sig og anholdt om Russernes Beskyttelse, om disse vare komne nærmere. Saaledes er Stemningen i hele Macedonien høist betænkelig. Denne Kræft paa det tyrkiske Statslegeme vil være langt mere ødelæggende og vissere føre det til den politiske Grav, der selv har gravet sig, end alle Christenhedens Vaaben tilsammentagne. J en Skrivelse fra det Preussiske af 6te October omtales den sluttede Fred i følgende Udtryk: "Neppe har nogensinde nogen Begivenhed saa aldeles svaret til de europæiske Nationers almene Ønsker, som Ruslands Seier over Porten. J forrige Aar hørte man hos os endnu Enkelte, som med en søgt Betænkelighed trak paa Skuldrene ved Efterretningerne om de russiske Vaabens Held. Ogsaa de ere nu bragte til Tanshed eller have antaget en anden Mening. Ved Seieren over Tyrkiet har Keiser Nicolai, om han ogsaa høimodig renoncerer paa alle Erenringer, dog gjort een Erobring, som han ikke kan vise fra sig. Han har vundet de europæiske Folkeslags Hjerter, han har sit Aarhundredes gode Mening for sig, og har erhvervet sig en udødelig Hæder i Historiens Analer. Om Keiseren hersker her kun een Dom, og denne er den gunstigste, som en Hersker nogensinde kunde glæde sig ved. Det er vist, at han i sit Fædreneland ei kan æres eller elskes høiere end det er Tilfældet i Preussen, hvorpaa ogsaa hans sidste Ophold i Berlin gav de bedste Beviser. - Fra Constantinopel har man her Privatbreve fra Generallieutenant Müfling. Da han forlod den tyrkiske Hovedstad, var han fuldkommen helbredet og hans Ærinde udrettet paa det Bedste. Men i Constantinopel saae det endnu frygteligt ud, da han afgik derfra; Henrettelserne havde ingen Ende; Sultanen og den skrækkelige ChosrewPascha troede at see Forrædere overalt, og disse Ulykkelige maatte, paa den blotte Mistanke, vandre til Døden under Bødelens Haand. Lad det endogsaa være en nødvendig Opgave, som Osmannernes nærværende Hersker har at løse, ved Strømme af Blod at rydde Partierne af Veien, saa vil dog aldrig en Mand, paa hvem en saa uhyre Blodskyld hviler, være istand til at give sit Folk nogen sand Dannelse. Regentens første Pligt, at være Folkets Mønster, vil han ikke kunne opfylde. Dette vil maaskee være hans skyldfrie Søn forbeholden; muligt kan Faderen efterlade ham et Stof, som er modtageligere for Dannelse, men først hos Sønnen kan den Frygt, som Faderen indgyder, gaae over til Kjærlighed og Ærefrygt for Monarken. At den ved Freden tilveiebragte Ende paa Krigen, var uafværgelig fra Portens Side, derom vidnede allerede følgende Skrivelse fra Constantinopel, den 10de September.