Viborger Samler, 1839-06-10
Ældre Postefterretninger. Frankerig. Bladet National siger i Anledning af Afstemningen over de Regjeringen tilstaaede hemmelige Fonds, at man af Afstemningens Udfald kan slutte, at Frankerig have 262 Deputerede, der mene, at det havde været ude med Regjeringen, dersom den skulde forpligtes til at aflægge Regnskab for alle dens Udgifter. Courrier francais mener derimod, at dersom Kammeret havde været opfordret til at give et politisk Votum, da vilde Ministeriet have havt mod sig de 200 Stemmer, der udtalte sig for Thiers ved Præsidentvalget. Som den første og heftigste Modstander af Supplementar-Crediten fremtraadte Gauguier, der i Løbet af sin Tale yttrede, at det var hans Pligt at tale mod Forslaget, hvad Følgen endog maatte blive; "thi, sagde han, jeg er fuldkommen overbeviist om, at den skjebnesvangre Stilling, hvori Landet nu befinder sig, kun er at tilskrive den kongelige Magts stedse videre om sig gribende Stræben. Her afbrødes Taleren af Larm fra Centrumet, der raabte til Orden, og Præsidenten, erklærede, at den parlamentariske Frihed ingenlunde strakte sig saa vidt, at den kunde tillade saadanne Beskyldninger mod den kgl. Magt, og at, naar den kgl. Magt gik frem paa den betegnede Maade, maatte Ministrene beskyldes derfor, Ministrene, der ere Kronens Vogtere, og dække den ved deres Ansvarlighed. Gaugnier tog atter Ordet: "Jeg maa, sagde han, gjøre Præsidenten, der har beviist mig den Ære at afbryde mig, opmærksom paa, at vor Constitution opstiller 3 Hovedgrene af Statsmagten, og at jeg, naar jeg siger: den kongelige Magt, taler i Constitutionens Aand. Jeg gjentager altsaa, at Skylden fornemmelig bør tilskrives den kongelige Magts Jndgreb i den legislative . . . . . (Ny Afbrydelse; Præsidenten kaldte, da hans Advarsel var forbleven frugtesløs, Taleren til Orden; men Denne vedblev i den legislative Magts Rettigheder og dernæst den Svaghed, med hvilken denne (den legislative Magt) har forsvaret sine Rettigheder og opfyldt sine Pligter. Det eneste af de mange Ministerier, der havde afløst hverandre efter Juli Revolutionen 1830, og der fra et alvorligt Synspunct havde opfattet Ministrenes Ansvarlighed, var Thiers's Ministeriet af 22de April, men dette maatte snart vige og gjøre Plads for et uparlamentariskt. For grundig at afhielpe det Onde, anbefalede Taleren paa ny det hvert Aar af ham gjorte Forslag, at de Embedsmænd, der havde Sæde i Kammeret, skulde miste deres Gager, saalænge Sessionen, vedvarede; kun paa denne Maade vilde Kammeret, blive uafhængigere, Kriserne sjeldnere, og de Jndustrielle og Grundbesidderne ikke længere blive Offere for disse; den sidste alene havde kostet dem (de Jndustrielle og Grundbesidderne) 600 Millioner Fres. Som en anden Ulempe anførte han, at Man gav Ministrene efter deres Udtrædelse af Cabinettet saa overordentlig indbringende Embeder, for det meste Senicurer, saa at de, hvad enten de, som Ministre, havde opført sig godt eller slet, vare sikkrede for enhver kommende Tid. "Det er Tid, udbrød Gauquier, at gjøre Ende paa en saadan Bortødslen af Statsformuen, der dog kun tjener til at belønne disse nye politiske Jesuiter og Hyklere, der siden Aaret 1830. optræde med uhørt Frækhed." Dernæst udtalte Taleren sig med stor Heftighed imod det fordærvelige Princip hos Regjeringen, der fra Aaret 1830 omgiver sig med Forrædere og Tienere, der ere tilfals, imod de personlige Jnteressers Politik, der nu er fremherskende, og der, saafremt blodigt Anarchie ei skal indtræde, dog skyndsomst maa vige for den nationale Jnteresse. Vilde det nuværende Cabinet erklære sig aabenhiertigt for denne, og høitideligen frasige sig den hidtil fulgte Politik, saa vilde Taleren bevilge de hemmelige Fonds, i modsat Fald vilde han ei alene stemme mod de hemmelige Fonds, men endog mod det hele Budget. Denne Tale vakte stor Sensatien, og afbrødes af det høire Centrum med stor Latter, men modtoges med gjentagne bifaldsraab af den venstre Side. Efter Gauquier tog den ministerielle Marion Ordet; men Man hørte neppe paa hans Tale. Corne paamindte Kammeret om, ei at lade sig henrive af Øieblikket, ei anticipando at bevilge Ministeriet en Tillid, det endnu ei ved nogen Handling havde fortjent. Ministeriet bestod af de forskjelligste Elementer; vel repræsenteredes det venste Centrum; men dettes meest fremragende Personificering var udelukket; den Magt, der havde udstødt denne Mand (Thiers), maatte enten være i Cabinettet eller udenfor samme, i første Tilfælde maatte Magten ophæve det venstre Centrums Jndflydelse, i sidste Tilfælde beherske Cabinettet. Nu tog Finantsministeren Passy Ordet, og tog isærdeleshed Hensyn til den Bebreidelse, at det bestaaende Cabinet var sammensat af forskjellige Elementer. Han paastod, at Man handlede urigtigt i, paa Grund af denne Omstændighed, at ville uddrage den Slutning, at Cabinettet var uenigt, altsaa svagt. Tvertimod var Cabinettet enigt (?), endnu havde ingen Meningsforskjellighed viist sig. Nogle Medlemmer af Ministeriet have vel i den forbigangne Tid voteret forskjelligt; men om Spørgsmaalene for den kommende Tid ere de alle enige, og kun disse have de paataget sig at ordne. Ministeren sluttede med den Erklæring, at Regjeringen vilde standse med den hemmelige Understøttelse af Dagpressen. – Durand de Romorantin forlangte isærdeleshed Forklaringer angaaende Politiets Forhold under Urolighederne den 12te og 13de Mai.