Berlingske Tidende, 1833-08-09
Petersborg, den 27de Juli. Til nærmere Oplysning om de orientalske Anliggenders Tilendebringelse indeholde de her udkommende Tidender Følgende: "De Russiske og Ottomannske Commissairer, der vare sendte til Natolien, for at overbevise sig om den ægyptiske Armes Tilbagemarsch, ere den 6te Juli komne tilbage til Constantinopel. Jfølge deres Beretninger have Jbrahims Tropper fuldendt Tilbagemarschen over Taurus; de af Porten atter indsatte Autoriteter have overalt begyndt deres Embedsfunctioner; kort: den offentlige Orden er gjenoprettet i Landet, og dette nyder den fuldkomneste Rolighed. Efterat Freden i Lilleasten saaledes er gjenvunden, og Hs. Majestæt Keiserens Hensigter tilfulde ere opnaaede, har Ambassadeuren, Grev Orlow, overeensstemmende, med de ham meddeelte Jnstructioner, troet, at Øjeblikket var kommet, til at lade de Keiserlige Tropper og den Eskadre, hvis Øjemeed hidtil har været, at beskytte det Ottomannske Riges Hovedstad, vende tilbage til Rusland. - Efter Aftale i denne Anledning med Sultanens Ministre, ere de hosføiede Noter vexlede mellem dem og vor Ambassadeur, vi publicere dem som et nyt Beviis paa den Enighed og gjensidige Tillid, der stedse ledsage vore Forbindelser med den høie Port. J det Grev Orlow oversender disse to Dokumenter, melder han tillige, at vore Tropper, saasnart alle Anstalter, efter de russiske og ottomannske Commissairers Ankomst, vare føiede til Stridsmagtens Bortreise, indskibede sig den 9de Juli, og afseilede den følgende Dag, om Formiddagen Kl. 10, til Sebastopel. Nu, da dette er skeet, aflægge vi med en grundet Tilfredshedsfølelse Regnskab for de Resultater, Rusland har opnaaet, og skue endnu engang tilbage paa de Farer, som vor skarpsindige og faste Politik har vidst at forekomme Det Ottomanniske Rige var nærved at omstyrtes. En ny Magt var i Begreb med at udbrede sine Erobringer over det europæiske Tyrkie. Efter to afgjørende Slag rykkede den ægyptiske Arme mod Constantinopel. Jngen Hindring standsede den. J selve Hovedstaden syntes Gjæringen at tiltage. Midt iblandt disse Uheld og Farer tog Sultanen sin Tilflugt til Hs. Keiserlige Majestæts Bistand. Hans Forventning opfyldtes. Da Jbrahim kun var faa Dagmarscher borte fra Constantinopel, seilede sen russiske Linieskibe og fire Fregatter ind i Bosphorus. Deres Nærværelse var Hovedstaden et sikkert Pant paa Beskyttelse og Redning. Men i hiint critiske Øjeblik var dog Synet af det russiske Flag en Begivenhed, altfor usædvanlig til ikke at an ledige Tvivl, endog i Divanets Raadsforsamlinger. Men Tyrkiets sande Jnteresse, der ikke blev skjult for Sultanens Viisdom beholdt Overhaand, og indgjød Porten den urokkelige Tillid, som Keiserens Ord fortjener. Vor Eskadre blev. Nye Forstærkninger forlangtes og bevilgedes. Tyve russiske Skibe kastede Anker ved Buyukdere, og 10,000 Mand opsloge deres Leir paa den asiatiske Side af Bosphorus. Keiseren erklærede endog, at Hans Flaade og Hans Tropper skulde beholde deres engang antagne Stilling, Dette var Øjemedet af vor Jntervention, og maatte tillige være dens Grændse. Ruslands eneste Hensigt var, at bringe Jbrahim til at nedlægge sine Vaaben, og at hævde det ottomanniske Riges Uafhængighed; Ruslands Virksomhed maatte derfor holde sig indenfor de Grændser, Keiserens udtrykkelige Villie forud havde sat den. Vor Bistand forlangtes; den blev ogsaa tilstaaet. Men vor Mægling blev hverken forlangt eller tilbuden. Som Enehersker over de, hans Herredømme undergivne Provindser, stod det Sultanen frit, efter Godtbefindende at forlehne hvilkensomhelst Vasal med Bestyrelsen af dem, og at gjøre dette under de betingelser, han selv fandt passende. Betingelserne med Forliget mellem Porten og Paschaen af Ægypten, have derfor, som de ifølge Sagens Natur maatte været Rusland aldeles fremmede. Vort vigtigste Formaal var: at give den tilsendte Hielp det størst muelige Eftertryk, i Europas Øine at retfærdiggjøre Sultanens Tillid; at forsvare og opretholde en venskabeligen findet, fredelig Magt, der er vor Handel og Skibsfart gunstig, og punktligen opfylder de med os sluttede Tractater. - Under denne beskyttende Jdees Jndflydelse var Bevogtningen af Bosphorus og Orientens Rolighed i fire Maaneder betroet til det russiske Flags Ære. Efter at have tilkæmpet sig Freden med Tyrkiet i Aaret 1829, var det Keiserens Pligt, i Aaret 1833 at beskytte en Stat, der samvittighedsfuldt har opfyldt denne mærkværdige Freds Betingelser, og bevare den for Rusland heldbringende Tractat i Adrianopel ukrænket, en Convention, der af Rusland stedse vil betragtes som et naationalt Mindemærke for Maadehold og Hæder. (Slutningen følger i næste No.)