Berlingske Tidende, 1755-11-01
Den 28 Nov. indfaldt Hendes Majestet Enkedronningens Høye Fodselsfest, da Allerhøystsamme Hendes Majest. opfyldte Sin gjorværdigste Alders 55 Aar. I Anledning deraf ere følgende allerunderdanigste Linier, opsatte: Store Dronning, i vor Minde Kommer nu din Fødsels Dag, Det for os og vore Sinde Er en vigtig Glædes Sag. Rare Dydernes Exempel, Himmelen velsigne Dig Thi din Siæl er en Guds-Tempel, Hvo det nægter, skamme sig! Himlens Naade har dig givet Viisdom udi Navn og Favn, Og saa længe Du har Livet. Bliver det til manges Gavn. Lev da store Konge-Moder, Til vor Guds og Konges Lyst, Endog Landets mindste Poder Raaber: Naade skee dit Bryst, Og dit Liv, som udi Giemme. Bar vor Femte Friderik Ham vi efter Himlens Stemme Til vor Fromme Fader fik. L. A. Allerup. Lærere ved en af Holmens fattige Skoler. Slutning paa Skrivelsen de Americanske Stridigheder angaaende. (S. Octob. Maanedsavise.) I henseende til Hr. Grev destades, hvis Fortienester, som en habil Minister man lader al Retfærdighed vederfare, maa man sige, at han, saa November Maaneds vel som de Ministre med hvilke han havde at handle, har havt en meget ufuldkommen Kundskab om det Land, hvorom her tales. Man kan dømme derom ved et af hans Breve T. II. S. 467, hvor han giver Kysterne fra Pentagoet til Cap Breton 80 Mille i Omkreds, da de dog have meere end 300; Ligesom ogsaa af et andet Brev, hvor han setter Ny-Holland, som nu kaldes Ny-York ved Siden af Acadien. Hvad kan man andet slutte af denne Ministers Forklaring, som giør Pentaget til det første Sted i Aca dien, end at Hr. Grev d'Estrades, som var occuperet med at fordre dette og de andre Forter tilbage, som Engellænderne havde indtaget, keerte sig ikke om hvad han kaldte dem, naar han ikkun kunde faae dem tilbage. De er forført, Min Herre, da de har seet Concessionsacten, som af Engelland er bleven bevilget, og i sær af Ridder Guillaume Alexanders Acte. Men det kan være nok at sige Dem, at denne Concession, som er skeet af Jacob I. 1621, er allene med denne udtrykkelige Vilkaar bleven bevilget, at Landet som han concederte, skulde ingen Beboere have, men beboes af de Vantroende. Nu havde de Franske det i Besiddelse fra Begyndelsen af det Hundredaar. De havde sammesteds Colonier, og denne Concession har aldrig funden Sted. Alle de Følger, som man kunde drage deraf, de altsaa intet. Hvad de aabne Breve angaaer, som af Ludvig XIII. bleve bevilgede Hr. Commandeur von Razilly, da kiender jeg dem ikke; ja jeg siger endnu mere, de ere aldrig offentlig bekiendtgjorte. Seer de her, M. H. det Sted, som er tagen af Commissionen, der blev holdt den 30 Januarii 1654 til at oprette et Fiskerselskab. Jeg maa give dem det, som det er. Hr. Denis bliver der udnævnt til Gouverneur og Generallieutenant i alle Lande, Gebeter, Kyster og Grenser af det store Bay ved St. Laurent, til Nesset Canceau, til Cap Rosier, Øen Terre Neuve, Øen Cap=Breton og St. Jean samt andre derved liggende Øer. Han faaer desuden Rettighed og Magt til at oprette et Fiskerselskab i den hele Omkreds af omtalte Land og af Acadiens Kyster lige indtil Virginien og de hosliggende Øer. Dette desuden tager al Tvetydighed bort. Det giver en særdeles Concession til Fiskerie tilkiende, hvilket Hr. Denis kunde oprette i Acadien selv uden for hans Gouvernements Grenser, og kuldkaster derfor aldeles det som de sige. Ludvig den XIV. Commission, som 1647 blev Hr. Daunay af Charnisay bevilget, stadfæster ham til Gouverneur og Generallieutenant i alle Lande, Gebeter, Kyster og Grenser af Aca Stats=Tidender for Aar 1755. Acadien fra Strandbredden af den store Flod St. Laurent til Virginien. Man seer deraf, at hans Gouvernement ikke har været indsluttet i Aca dien, og at det strekker sig til de tilgrensende Lande; hvoraf det er tydelig nok, at det Document, som af Engellænderne anføres, er ganske imod deres Prætensioner. Acadien er dem cederet med dens gamle Grenser, og det som deraf dependerer eller dertil hører, men ikke med de hosliggende Lande. Med saadan en Logik kunde man argumentere den ganske Verden, til sig. Naboeskab og Dependencer ere 2 aldeles adskilte Begreb, og det Ord, Grenser, kuldkaster alt hvad man ved Følger vil drage derudaf. Hvad det angaaer, min Herre, som de anføre om den Tilstillelse og ikke den Cession, som er skeet Frankerige i Følge den Bredaiske Tractat, da har dette meere Anseelse end Grund. Saa vel de Franske som Engelske Ministre havde, som jeg allerede har sagt, den Tiid meget ufuldkomne Begreb om de Americanske Lande. Det kom an paa at faae noget restitueret. Alt det som sigtede til at naae dette, syntes indifferent. Det blev stipuleret, at man skulde give hverandre det igien, som den ene havde taget fra den anden, og Artikelen i Tractaten nævnte intet uden Acadien. J en særdeles Acte, siger Carl II. Han gav den Allerchristel. Konge, alle Øer, Lande, Festninger og Colonier igien tilbage, som vare erobrede, de maatte ligge paa hvad Sted de vilde. Det Franske Ministerium frygtede, at de Engelske Officerer vilde efter Tractatens Ord, som ikkun talede omAcadien, vegre sig ved, at give de Franske de Steder tilbage, som laae paa det faste Land imod Norden af Halvøen (hvilket ogsaa saaledes skeede, denne Forsigtighed uagtet), og stod navnlig paa Pentaget, St. Jean, og Port-Royals Restitution. Til Breda arbeidede man ikke paa at bestemme Grenserne, men paa at igiengive de erobrede Besiddelser, Altsaa i Steden for dette skulde være der Engelske System fordeelagtig, er det meget mere tvert imod samme. Af Frankeriges Forslag den 10. Jun. 1712 sige de, min Herre, at være klart, at det ikke har inskrænket Acadien i de Grenser, som i mit Brev ere fastsatte, nemlig fra Canceautil Nesset Fourchu. De Franske Ministres Paastand at lade Grenserne strekke sig til Floden St. George giver tilkiende, at Acadien har havt andre Grenser, da Tractaten af Utrecht blev sluttet. Men hvad har denne Tractat sluttet, Den har cedert Acadien ikke efter dens nye, men gamle Grenser. Dersom mit Brev var ikke allerede alt for langt, saa vilde det falde. 88 November Maaneds Stats Tidender for Aar 1755. falde mig let at bevise, at de Grenser, jeg har fastsat, ere de virkelige og gamle Grenser efter den Utreckiske Tractats tydelige Ord. J øvrigt kan ikke det som gaaer foran en Tractat, afgjøre hvor vidt de Stipulationer strekke sig, som den indeholder. Man maa ikke opholde sig ved noget uden det som definitive er sluttet. Af alt det anførte kan vel følge, at man til visse Tider har paa en uegentlig Maade tillagt noget det Navn Acadien, som dog ikke har været det; men det beviser ikke, at just disse Lande har været Dele af det gamle og virkelige Acadien. Man maa ikke indbefatte noget under dette Navn foruden de Lande, som fra gammel Tid, bestandig og med alle andres Udelukkelse har havt samme Navn. Seer De, disse ere de Forklaringer, som jeg har holdt for at maatte give Dem. J det øvrige min Herre, vil de see sig nødt til at indsee det Engelske Systems Ugrund, naar de læse de Memoires fra begge Kroners Commissarier, i Henseende til deres respective Rettigheder, som nylig ere komne for Lyset. J de samme bliver Sagen af begge Parter grundig undersøgt, og sat i saadan Klarhed, at ingen Tvivl bliver tilovers mere. Jeg har den Ære at være &c.