Den Vest-Sjællandske Avis, 1826-06-24
Den berømte Philosoph i Kønigsberg Emanuel Kant fortæller i et Brev til Frøken von Knobloch den 10de Januar 1758, (see Borovsskis Skildring, af Kants Levnet og Characteer, som Kant selv har nøie revideret og berigtiget, 1 Th. Side 211 Kønigsberg 1804) følgende Begivenhed, om hvilken han siger at den betager Udflugten for enhver tænkelig Tvivl. – J Aaret 1756 mod Enden af September en Løverdag Eftermiddag Kl. 4 kom Swedenborg tilbage fra England og gik i Land i Gothenborg. Hr. V. Castel indbød ham til sig tilligemed et Selskab af 15 Personer. Om Aftenen Kl. 5 var Hr. Swedenborg gaaet ud; han kom ganske bleeg og forbauset tilbage til det Værelse hvori Selskabet var forsamlet. Han fortalte, at der i dette Øieblik var udbrudt en farlig Jldebrand, paa Sydermalm i Stockholm (Gothenborg ligger over 50 Mile fra denne Hovedstad) og at Jlden greb vidt omkring sig. Han var uroelig og gik ofte ud. Han sagde at et af hans Venners Huus som han nævnede, laae allerede i Aske, og at hans eget Huus, var i Fare. Klokken 8 sagde han, efterat han paa nye var gaaet ud og kommet tilbage. ganske glad: Gud være lovet Jlden er slukket ved den tredie Dør fra mit Huus. Efterretningen satte først Selskabet og derpaa hele Byen i Uroe og man underrettede endnu samme Aften Gouverneuren derom; Dagen derpaa lod han Smedenborg komme til sig og udspurgte ham; denne beskrev nu Branden ganske nøie, hvorledes den havde begyndt og hørt op og hvorlænge den havde varet. Mandag Aften ankom en Staffet til Gothenborg, som under Branden var afsendt til Kiøbmandskabet i Gothenborg. Tirsdag Morgen ankom en Kongelig Coureer til Gouverneuren med en Beretning om den, som var aldeles ikke forskiellig fra den Swedenborg havde afgivet, og som tillige indeholdt, at Jlden var blevet slukket Kl. 8 om Aftenen. Den Ven, siger Kant, som skriver dette til mig, har selv undersøgt alt i Gothenborg, hvor han har kunne forskaffe sig en fuldstændig Kundskab derom, da de fleste Øienvidne endnu leve, hvad kan man da anføre imod denne Begivenheds Troeværdighed, (vist intet naar kun Kants Ven fortiener en fuldkommen Tiltroe. Men hvorfor bliver ikke en saadan mærkværdig Begivenhed juridisk undersøgt og officielt bekiendtgjort?)J Aaret 1763 blev Smedenborg kaldet til Dronning Ulrika Eleonora, som efter en kort Samtale forlangte af ham, at han skulde sige hende, hvad hun havde Charlottenborg talt om med sin afdøde Broder Prins Vilhelm, Efter nogle Dages Forløb gav han hende et saa tilfredsstillende Svar, at hun kunde ikke skiule sin Forbauselse. (Men er det ikke mueligt at Dronningen kunde engang have ladet sig forlyde til nogen om denne Samtales Jndhold hun kunde have glemt at hun havde sagt det?) Dronningen fortalte dette til en Mand, som har bekiendtgjort det, og hun var saa overbeviist om Swedenborgs Evne til at opdage Hemmeligheder og om Sandheden af hans Fortællinger om hans Samtaler med Aanderne, saa at hun yttrede i Anledning af nogle Jndvendinger, som bleve gjorte hende: jeg lader mig ikke saa let blende. (Jmidlertid lærer Historien os dog at kiende denne Fyrstinde, Carl den 12tes yngre Søster, som en Dame af en meget svag Characteer, hvilket svækker noget vor Tillid til hendes Udsagn)