Adresseavis for Børn, 1781-07-25
Numer Aar. Tredie ey Aargang. for Onsdagen. den 25. Julii. Børn. Uoverlagt Adfærd, fremfusende, vindig, Er Præget paa den, som faaer Navn af letsindig Den letsindige Dreng, Et Skuespil for Børn. Hr. Godmand. Ludvig, Godmands ti Aar gamle Søn. Vilhelm, Godmands Brodersøn, som bliver opdragen af ham; et fader, og moderløst Barn, af samme Alder. Lotte, Godmands Datter, ni Aar gammel. Lovise,) to smaa Piger, som ere komne i Be Thrine, søgelse hos Lotte Jonas, en Bondedreng fra et Biergverk, og liden Spillemand, omtrent otte Aar gammel. Første Optrin. Ludvig og Vilhelm. Vilhelm (sidder ved Bordet og skriver Naa lille Ludvig, vil du lege den hele Time, Vil du ikke tage fat paa dit Arbeyde, Ludvig (hoppende omkring paa Gulvet) Kun en lille Smule endnu Vilhelm. Men du betænker ikke, at vi skulle være færdige med vor Oversættelse Klokken fire, og bringe den op til Hr. Tromand. Ludvig. Kun en lille Smule endnu, Vilhelm. Den gode brave Mand, Han kan nu blive saa glad, naar vi har gjort vore Sager godt. Ludvig endnu stedse springende omkring.) O, kun en lille bitte Smule! Vilhelm. Hører du Ludvig, nu slaaer Klokken allerede Tre Qvarter, jeg har kun et Ord endnu, saa er jeg færdig. - See der Ludvig (løber til sit Skrivertøy) O, nu er jeg ulykkelig. Er Klokken allerede Tre Qvarter, Hvor skal jeg nu blive færdig Vilhelm. Sagde jeg dig det ikke nok, Ludv. Nu, jeg vil skynde mig saa meget, som jeg kan, maaskee jeg kan dog endnu blive færdig. – See, nu har jeg allerede tre Linier, Det gaaer raskt, (springer ved disse Ord op, og vælter Blækhuset, og slaaer det hele Blad over.) O jeg arme Koridon. Hvad har jeg nu gjort Vilhelm, Du er dog ret ubesindig, Ludvig! Ludvig. Jeg gjorde det visselig ikke med Flid, det kan du vel tænke. Vilh. Med Flid, Hvem tænker derpaa Kan man ogsaa gjøre saadant med Flid, – Men man kan gjøre det af Letsindighed, min gode Ludvig; Avis. vig; af Ubesindighed, Du veed jo, at det er din sædvanlige Feyl Ludv. Nu, hvad er der ved at gjøre, Jeg vil i en Hast begynde igjen, det skal dog nok gaae an: (han skriver atter nogle Linier, derefter begynder han at vakle med Stolen, i det han befinder sig paa et Ord, og falder baglænds om med den.) Aul an, an Vilh. Atter noget Nyt, Ludvig, Ludvig, du havde jo kunnet brække din Hals! Ludv. Den forbandede Stoel, Vilh. Ney, den forbandede Letsindighed, og den stakkels Stoel, skulde du sige. See det ene Been paa Stolen er brækket. Dermed vil du nu og gjøre din Moder en Glæde. Ludv. Ojeg er et ulykkeligt Kreatur. – Og hvad skal der blive af min Oversættelse, hør, min hjerte, søde Vilhelm du maae hielpe mig; du maae laane mig din Oversættelse, at jeg kan afskrive den: Vilh. Skulde jeg lade dig afskrive den? Hvad kunde det hielpe dig? Ludv. Jh, jo paa det at Hr. Tromand ikke skulde blive fortrydelig. Vilh. Mener du, at han skulde ikke kunne merke det? Og jeg sætter, at han merkede det ikke, torde vi vel saaledes narre ham, Ney, fyl det var jo et Bedragerie. Ludv. (grædende) Men hvad skal jeg da nu gjøre. - Hvad vil Hr. Tromand sige, naar du bringer ham din Oversættelse, og jeg har ingen Vilh. Veed du hvad, min Ven, Alt, hvad jeg kan tjene dig i og giøre, er dette, at jeg vil ikke være bedre i Hr. Tromands Øyne, end du. See der, (han river sin egen Oversættelse i Stykker) See, nu ville vi gaae op, og frimodigen sige til den kjere Mand, at vi i Dag har været dovne, men at vi ville været dobbelt flittige derfor i Morgen. Ludv. Du er dog en brav Dreng, Vilhelm, (klappende ham.) Andet Optrin. De Forrige og Lotte. Lotte. Hør, min kjere Vilhelm Hr. Tro mand vil være saa god og tillade dig, at du maae blive hernede Lovise og Thrine ville komme til mig, og du skal gjøre os Selskab. Ludv. Og mig har du ikke bedet Forlov for Børn. Lotte. Ney, Ludvig! Ludv. Og jeg er dog din Broder, og han er kun din Fætter! Lotte. Det er slet nok, at Broderen fører sig saaledes op, at man ikke kan elske ham saa meget som Fætteren. Lotte. Mig kunde du gjøre, hvad du vilde, naar du kun ikke vilde skade dig saa meget selv; thi du fører dig saaledes op, at intet Menneske kan have nogen Glæde af din Omgang. Ludv. Hvad gjør jeg da Ludv. Hvad har jeg da gjort dig? Lotte. Hvad du giør, du giør ingen Ting med Overlæg, Alting af Letsindighed, Alting af Ubesindighed! Neppe er du kommen ind i Stuen, saa kan man strax vædde, at der vil forefalde noget Ubehageligt. Snart bliver noget brækket i Stykker, noget revet i Stykker, snart noget tilsmurt, snart støyer og larmer du, saa man maae holde for Ørene, snart fordærver du vor Leeg, og snart begynder du Klammerie. Alle vore smaa Venner har derfor Afskye for vort Huus, og det er ret et Under, at Lovise og Chrine har i Dag vildet komme til os. Er det ikke sandt Vilhelm, at han vil aldrig blive noget godt Menneske, dersom han bliver saaledes ved Vilh. Vi ville haabe, at han forbedrer sig. Er det ikke sandt, Ludvig, at du aldrig meere vil være saa ubesindig: Ludv. Ney, aldrig mere, saa længe jeg lever, Vilh. Nu, lille Lotte, saa forglem hans hidindtil viiste Opførsel. Jeg vil gaae op med ham til Hr. Tromand, og bede, at han ogsaa maae have Forlov, at blive her nede. Han vil gandske vist føre sig godt og artigt op. Jeg indestaaer for ham. (gaaer bort med Ludvig. Lotte. Jeg vilde ønske, at du sagde sandt. Tredie Optrin. Lotte allene. Vilhelm er dog en hjertelig god Dreng, Gud give Ludvig dog ogsaa maatte blive saaledes, (hun sætter Stolene til rette, tører Bordet af, og samler smaa Papirstumper op af Gulvet) Nu er dog vel alting ordentligt? – Jo, jeg tænker det. – (Det banker, hun springer hentil Døren.) Fjerde.