Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1774-12-23
Hvad mere kunde den største Filosorgjort, Virkningen svarede og til hendes Ønsker. Lælia var nyelig gift med en Mand af den urimelige Tænkemaade, at han ikke lod sig nøye med at indrette sine Udgifter efter Jndkomsterne, men endog stræbede at lægge noget op for Eftertiden til sine Efterlevendes Underholdning, naar han døde. J Begyndelsen var han endnu saa billig, at han føyede Lælig, men da disse bekostelige Forandringer alt for til efter hans Tanke bleve igientagne, begyndte han at knurre, og siden at indskrænke sin Kone. Denne ubillige Opførsel kunde ikke andet end fortørne et ærekiært Hierte. Hun gremmedes, og Fortrydelse gav hende Middel til at trodse hans Forsigtighed. Jntet er umueligt for en hurtig og utrættet Fliid. Lælig triumferede over sin Lykke og sit Huusets Velmagt, Lesbig kunde hun ikke overvinde. Hendes Mand maatte redde sig paa Vraget. Det er ikke nok at overvinde, man maa vide at bruge Seyeren. Lesbig nød sin. De begriber vel, min Herre, at min Dames Kunst ikke blev staaende ved Klædedragten. Ney, hendes største Forstand bestod i at bruge sine Miner, sine Gebærder i rette Tiid og til sin Fordeel. Jeg vil ikke opholde mig over hendes Fri Friere, og hendes Opførsel mod dem; thi i denne Post er det heele Kiøn saa overeenstemmende, at dersom man kunde bygge noget vist paa et almindeligt Samtykke, saa skulle man antage det for en naturlig Drift hos dem, at tyranisere deres Elskere. De ældre Tider har kiendt denne Tilbøyelighed saa vel som vi. Du finder ingen, siger Juvenalis, som sparer en Elsker. Ja, hun brænder endog selv af Forlidelse, saa finder hun dog en Vellyst i at piine og plyndre en Elsker. Kort: Hun blev gift med en Mand, som var fornuftig, det er, som viste at skiønne paa sin Kones Fuldkommenheder, og sandelig med Grund; thi Leshia var en af de faae, som kunde forene hans Herre Navn med sin Myndighed: Hun herskede som en uindskrenket Dronning, under Skin af en fuldkommen Kones Lydighed; saa vigtig en Sag er det at opoffre det synlige for det virkelige. Blev da Lesbra ikke ydmyget? Ney, min Herre, min Dame var ligesaa lykkelig, som forstandig, og i denne ene Post viger hun fra de store Hoveder. Simple, som de veed, var en Frugt af dette Ægteskab, og tillige den eneste. Men hvad en Dame af den Catracteer opdrage en Datter saaledes som Simple, Det er ubegribeligt." Forlad mig, min Herre, dette er et nyt og sandelig det stærkeste Bevis paa min Dames Klogskab: En liden Siæl havde anseet det for en Lykke, at danne en Datter efter sit eget Mynster, og dette var rimeligt; men høye Siæle forlade Banen og søge ugemene Veye. Simples Skiønhed voxte med Aarene, og i hendes 12te Aar var hun, hvis der ellers gives nogen, en fuldkommen Skiønhed; hun havde Vid og Liv. Hvilket farligt Foster for Lesbia, som endnu ikke, hvilket de læt kand begribe, havde i Sinde at overgive den Bal plads, som hun saa længe havde forsvaret. Hvad Raad, Opdragelsen, maatte rædde hende. Hun søgte fra spædeste Alder at hæmme den fremspillende Munterhed: Den uskyldigste Mine, som forraadede det mindste Biefald, som hun gav de smaae Herrer, som opvartede hende, paadrog hende en eftertrykkelig Straf. Men den Kloge Moder begreb, at Haardhed allene ikke kunde befordre hendes Hensigt. Et ufortient Onde, eller som i det mindste synes saa, opirrer og giør Lovgiveren forhadt: Den Undertvungne stræber at befrie sig fra et voldsomt og ubilligt Aag. Han bryder Lænkerne: Straffen falder tilbage paa Tyrranen. Hvad er snedigere end Hævn, og hvad er farligere end en forbittret Uskyldighed? Et Skimt af Lyksalighed maa lokke til Lydighed. Uden dette Skiul blive Love forgiædes. (Fortsættelse heraf skal følge.)