Jyske Efterretninger, 1771-02-15
Om Skrive- heden. Deyserne af China ere Enevolds Herrer, og have en uind1 skrænket Magt i alle Maader, og Folket er et lydigt og bøyeligt, et nøysomt og arbeydsomt Folk, og have ret en guddommelig Høyagtelse for deres Keysere, saa Keyserne vist kan giøre alt det, de vil, saa længe de kun holde over Lovene, og følge Regieringsformen. Men da deres ældgamle Krøniker bevise med utallige Exempler, at det aldrig er gaaet dem vel, naar de ere blevne overtraaede, men altid vel, saalænge Regenterne have holdet over Lovene, saa er der heller ingen Ting, som kan roelige Folket, uden Lovenes Holdelse. Og da nu en af Lovene, eller Regierings Formens væsentligste Stykke, er dette: At Regenten maae findes villig til at høre og tage imod Forestillinger, saa have og alle deres vise Keysere, som lettelig have indseet Nytten og Nødvendigheden af dette, aldrig sat dette ud af Øyne. De have ikke allene tilladt, at enhver frit og aabenbar kunde andrage det, som enhver syntes nyttigt at være for Keiseren at vide, men de have og i ældgamle Tider ladet Tavler hænge uden paa Slottet, hvor enhver kunde skrive paa det, som han fandt at erindre, og en Tromme til at slaae paa, for at være hørt, hvad de havde at sige. Ja, de have og endnu, baade i Erkiendelse af deres egne Ufuldkommenheder, saavelsom af Kierlighed til Sandhed og Frygt for Uvidenhed, selv bestilt nogle Censores eller Tilsynsmænd, som skulde være om dem, og erindre dem om deres Pligter, advare dem om deres Feil, og berette dem om hvad, der kunde forefalde ved Regieringen og i Riget, og paa det de med al Frimodighed og uden Frygt kunde giøre dette, og ret udose deres Hierter, saa var dem og lovet, at ingen Ting skulde tages dem ilde op. Men da nogle Keisere, Tid efter anden, ikke kunde taale at høre Sandhed, saa blev denne Friehed udlagt som noget omt, og omsider indskrænket, ja tilsidst reent forbuden. Men da Keiser Ven til kom til Regieringen, og fandt, at det var umueligt at besørge Lovens og Regieringsformens Holdelse, uden denne Frieheds Vedligeholdelse, saa lod han en befaling udgaae over alt sit Rige, hvori han skriver, at han ved bemældte Forbud ikke allene var berøvet de længst Fraværendes vise Forrestillinger og Jndsigter, men at hans egne Stats Ministres og derved vare tillukte Munden, og altsaa vilde han have dette Forbud aldeles ophævet. Han befaler derpaa at oplede ham vise og troe Folk, som han kunde bruge i alle Betieninger, og besynderligen saadanne, som havde Hierte til at foreholde ham alt det, som maatte være ham nødvendigt at vilde. Og imidlertid skulde hans Ministres Flid være henrettet paa, saavel at undersøge og dagligen forestille ham hans egne Feil, som Regieringens, og at de over disse Poster udtrykkeligen skulle forklare sig. Jeg vil, siger han, læse eders Forestillinger, og naar jeg læser dem, saa vil jeg agte nøye paa, om eders Nidkierhed er retskaffen, og om eders Frimodighed gaaer saa vidt, at den ikke skaaner min egen Person. Jeg tilsteder, siger Keyser Taithong udi en befaling, hver Mand en fri Adgang til mig, og aabner hermed en fri Vey til alle Forestillinger; Jeg betager alle al Frygt, paa det jeg, saa meget mueligt alle Øyeblik maae lære noget Nyt. Naar Keyser Te thong, som længe ikke vilde vide sine Feil, og ingen Forestillinger taale, omsider saae, at han derved satte sit Rige i een elendig Tilstand, saa gaaer han tilsidst i sig selv, og lader en Declaration udgaae over sit hele Rige, hvori han aabenbare bekiender, at han ilde har tilbragt sine første Regierings Aar, og at det er høy Tiid at bedre sine Feil. Jeg agter, siger han, den forbigangne Tiid som fortoren, og har foregaaet mit Folk med et slet Exempel saa det er ikke at undre, at Folket farer vild, naar Regenten ikke bliver paa den rette Vey; Og til denne Bekiendelse føyer, han en befaling, som sætter heele Riget i Graad af Glæde. Naar Keyser Vou ti vil befæste denne Frihed, saa siger hans Tænker ikke, at jeg vil nøyes med Snak; Jeg vil vide Sandheden; Lader eder hverken af Ærbødighed eller af Frygt holde tilbage at tale med Frimodighed, for, det er vores Villie: Fortier mig ingen Ting, og naar det betreffer min egen Person, saa taler frit uden Hyklerie og Omsvøb, og frygten for ingen Unaade. Og i en anden Forordning siger hans Jeg har allerede kundgjort, at det skulde være mig kiert, at man vilde gjøre mig nyttige Forestillinger, men for at for- oge Vedkommendes Frimodighed, saa erklærer jeg hermed, at naar saadan en Forestilling er god, og sigter til det almindelige Beste, saa skal det ikke legges Forfatteren til nogen Last, om den og ikke just skulde være saa nøye afmaalt, som det burde, saadanne Feil skal tilgives og oversees. Og paa det man des tydeligere maae erkiende, at man nu i mit ganske Rige har Frihed at gjøre Forestillinger, saa tillader, jeg hermed en uindskrænket Skrive=Frihed, og befaler tillige, Kong chao og Ki mon for igien skal stilles paa fri Fod, enddog de saa aldeles have sat al Ærbødighed til Side.