Den Vest-Sjællandske Avis, 1824-10-22
J de første Dage havde vi saamange Forretninger, at vi ikke kunde meget tage Staden og Selskaberne i Betragtning. Man kunde kun med megen Tilbageholdenhed tale med de mistroiske Peruanere om Tingenes nærværende Tilstand i Landet. Levede vi paa vore Skibe, saa bleve vi mistænkte for at begunstige Fienden, som laae paa den udvendige Rhede, og opholdt vi os blot i Lima, saa blev det saadant udlagt som vi vilde udspionere Royalisternes Svaghed. Da vi imidlertid vilde underrette os om Folkets sande Sindelag, saa bievaanede vi en Tyrefægtning til Ære for den nye Vicekonge. Man sagde, at det Amphitheater, som var indrettet dertil, kunde rumme 20000 Mennesker. Tyrefægtningen der var mere grusom end det Spanske pleier at være og udviiste mindre udvortes Anstand. Efterat man med et Spyd havde bibragt Tyren forskiellige Saar og den var desuden martret med Pile og Raketter og overalt bedækket med Blod, saa vilde Matadoren efter et Signal, som Vicekongen gav ham, give den dens sidste Stød. Vel stødte han Sværdet i Nakken paa Dyret; men det bevirkede kun dennes blodige Hævn, da Tyren kastede Matadoren høit op i Luften, saa at han faldt ligesom død ned paa Jorden. Tilskuerne bevidnede Tyren deres Biefald, imedens Tienerne bare Matadoren bort. Nu angreb Tyren en Rytter, kastede ham ned af Sadelen og rev Bugen op paa hans Hest, og dog skulde det arme Dyr ikke døe i Roelighed. Man drev den paa nye frem, man tvang den ved Pidskeslag og ved at saare den med Pigge til at giøre endnu en Tour omkring paa Kamppladsen til Tilskuernes store Forhauselse. Endskiøndt den kjække Tyr blev forfra angrebet af sine Pinere, saa forsvarede den sig dog tappert; men nu huggede man Scenen paa det bagerste Laar over paa den med et krumt Jnstrument, som kaldes Lung, dog faldt ikke Dyret strax formedelst den Styrke og det Mod, som det befad, men blev ved at qvæle sig i sin elendige Tilstand. En Mand svingede sig derpaa op paa Ryggen af den med en Dolk i Haanden og reed nogle Minuter omkring til Tilskuernes store Fornøielse, vel dræbte han ikke Tyren; men biebragte den dog med Dolken nogle Saar for at tvinge den til at løbe hurtigere. Da det stakkels Dyr havde næsten mistet alt sit Blod saa faldt det omkuld og døde. De fleeste Tilskuere vare Fruentimmer, og dog vare de ganske henrykkede over at see de grusomme Pinsler, hvormed Tyren blev forfulgt; ogsaa Børn paa 8 Aar saae man iblandt Tilskuerne. Saadanne Folkeforlystelser maae nødvendig indgyde et Folk en grusom Tænkemaade. Overalt i Sydamerika hvor Colonierne have løsrevet sig fra Moderlandet har man forbudt Jndførselen af nye Slaver i det mindste formildet Slaveriet og afskaffet Tyrefægtningen. En Adelsmand i Chili sagde til mig: at det var en Politik af den Spanske Regiering at fordærve Colonisternes Gemyt ved saadanne grusomme Skuespil, da en Tyrantroer bedst at kunne herske over nedværdigede Mennesker. Ved Tyrefægtninger tabte efterhaanden Folket alt menneskelig Følelse for fremmet Ulykke, lærte at beskue Grusomhed og Uret uden at blive oprørt derved og tabte tilsidst al Følelse for et ædelt Sindelag. (Denne Beskyldning er dog vist ugrundet, da Tyrefægtningen er en almindelig Folkeforlystelse i Spanien og er saaledes derfra bragt til Amerika). En gammel Spansk Adelsmand i Lima fortalte mig, at Tyrefægtningerne ere i Lima langt grusommere end i Spanien, derfor har han aldrig heller villet see dem i Lima, ogsaa har han ikke heller kiendt nogen Englænder, som var anden Gang gaaet derhen for at see dem. Den Spanske Regiering har vel ikke saaledes ville fordærve sine Undersaatters moralske Characte er i Colonierne som hiin Chileser paastod, men det er sandt, at de Spanske Authoriteter have begunstiget Tyrefægtningerne i Colonierne. Da jeg anden Gang kom tilbage til Peru og landede den 24de Juni 1821 i Callao, havde Krigens Tilstand meget forandret sig i dette Land Vicekongen, som var bleven tvunget dertil af Mangel og af den tilvoxende Oprørsaand i Naboe distriktet omkring Hovedstaden, havde bedet om en Vaabenstilstand, som San Martin bevilgede. Fiendtlighederne havde allerede ophørt i te Maaneder; de Spanske Commissarier ønskede at udvirke at Colonisterne skulle i Form af en Petition til de Cortes foredrage deres Besværinger, over Moderlandet. Derimod paa stod San Martin, at man først skulde erkiende Perus Uafhængighed, førend man kunde indlade sig paa de øvrige Artikel; men saasnart Uafbængigheden var først erkiendet saa tilbød San Martin sig til at ville tilstaae enhver anden billig Betingelse, ja han vilde selv gaae som Deputeret til Spanien for at underhandle med de Cortes. Endskiøndt Vicekongen tilsidst tilbød, at ville overlevere Castellet i Callao til Pant paa sin Oprigtighed, saa blev Vaabenstilstanden dog ikke forlænget. Vi hørte derfor ved vor Ankomst, at Roialisternes Armee vilde forlade Hovedstaden og trække sig tilbage til Biergene, formodentlig fordi de revolutionaire Grundsætninger have grebet alt for stærk omkring sig i Lima og i Nederpern; derimod kunde Vicekongen i Biergene giøre Regning paa flere Hielpemidler og større Hengivenhed. (Fortsættes).