JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Jyllandsposten, 1839-02-18
(Jndsendt.) Ved saalydende Sentents affærdiger Jndsenderen i Aarhuus Stiftsavis Nr. 22 en Stemme fra Randers, som i Aalborg Avis med et Par Ord har udtalt sig angaaende Justitssagen mod Justitsraad Neckelmann og in Specie udhævet det Spørgsmaal, om denne Embedmand, der har begaaet saa mange Embeds-Misbrug og nu af de høieste Jnstantser er dømt til at bøde 1000 Rbd. Sølv, foruden Tilbagebetaling af ulovligt hævede Penge, Omkostninger m.m., kan vedblive at være Embedmand, uagtet Dommen ingen Embeds=Fortabelse dicterer, og som Randrusianeren betvivler, da hverken Agtelse eller Frygt for den dømte længere lader sig fremkonstle. Og denne Mening, hvilken jeg som Borger af Randers, og jeg vil haabe, største Delen af mine Medborgere eenstemmigen ville underskrive, skal her af en fræk Bespotter lignes med et Æselspark, og mulig jeg selv eller Randers Borgere, ved Æselet, medens hiin Mand, der paa en ulovlig Maade misbrugte min og Andres Godhed eller Dumhed – hvad man vil kalde det – skal lignes med - Løven. Nei, Hr. Dyrmaler, med Løveforgudelse tog det en plat Ende, troe mig, Løvebrølet ængster ei den Randers Borger længere, som under alle Løvemanoeuvrens Vindetalenter aldrig lærte at kjende Løvens anpriste Høimod og Ædelmod. Men, vogt Dem for at gjøre Bekjendtskab med Pakæselet, der til en Tid bar den Byrde, som paalæsset Løven fik denne til at bide i Græsset; men hvad enten de kalder det idel Skadefryd eller Niddingsfærd, saa bevar dog blot den Troe, at det maa siges til Ære for Randers Byes Moralitet og Menneskelighed, at Borgerne af Hjertet fryde sig over Ophøret af den Umyndighedsstand, hvis trykkende Lænke tilsidst Landets retfærdige Lovgivning brød, til Skræk for Ligesindede, som aldrig bør glemme den gyldne Sentents: "Hovmod gaaer for Fald. En af Randers Borgere.
Jyllandsposten, 1839-02-18
Nyheds=Post. – Af vore Børsnoteringer vil man have seet, at Bank actierne om end kun meget langsomt begynde at vise Tendents til at synke tilbage fra den unaturlige og urimelige Høide, hvortil de vare skruede i Veiret. Det seer virkelig ogsaa høist curiost ud, at Obligationer, der øieblikkelig give 3 pCt. Rente og hvis lovlige Tilbagebetaling efter den af Stænderne tilveiebragte Erklæring nu maa ansees saa vel sikkret som nogen Ting her i Landet, ere noterede til 72, medens et Papiir, der for Øieblikket slet ingen Rente betaler, som i det tidligste først om 45 Aar vil give 3 pCt. og som først mange Aar senere vil kunne stige over 4 pCt.,et Papiir, som efter de allerhøieste Beregninger, hvori alle Chancer ere regnede i Bankens Faveur, kun er calculeret til lidet over 60, betales med henved 80. Naar man ikke fra andre Børser, hvor saadant drives mere i det Store, havde de allerlatterligste Exempler paa, hvorledes velberegnede Manoeuvrer i Forbindelse med aldeles incommensurable reent epidemiske Raserier kunne drive det frivoleste Spil med Actier, Obligationer og deslige, saa vilde hiin Caprice paa vor Børs være uforklarlig, men habent snafatn libelli. Enden paa Legen bliver naturligviis, at de store og fiflige Speculanter grine i Skjæget og stikke en Avance af i det mindste 50 pCt. i Lommen, og at de smaae og dumme Speculanter med lange Ansigter komme til den Anerkjendelse, at de ere tagne ved Næsen, og det have de (Khvnsp.) smaae og dumme Speculanter godt af.
Jyllandsposten, 1839-02-18
Trykt i Aarhuus Stiftsbogtrykkerie.
Jyllandsposten, 1839-02-25
Vianosposten. Udgivet af et Selskab. Redigeret af C. G. Clausen. Mandag den 25de Februar. Nr. 8. Maa trykkes. Fleischer. Johannes Gruppen Thorvaldsen.
Jyllandsposten, 1839-02-25
(Hermed en lithographeret Afbildning.) Bar en Kunstner nogensinde foresat sig Udførelsen af et stort og ophøiet Maal, som i sit Slags endog er eneste i hele Verden, da vil Thorvaldsens Forskjønnelse af Frue Kirke i Kjøbenhavn herpaa frembyde det skjønneste Exempel, som ved sin omfattende og store Plan maa ved Jndtrædelsen i dette Nordens Tempel tiltale vor hele Sands for den sande bildende Kunst med en Høitidelighed og Styrke som ei vil kunne overgaaes ved Beskuelsen af de Kunstværker, hvormed især Sydens største Kirker ved deres rigere Kunstskatte prangende fremstille sig. Hvor en Kirke som denne alene skylder den enkelte, og her den eneste Kunstner Tilværelsen af sin hele kunstneriske Udstyrelse og Skjønhed, med Udelukkelse af alle Andres Kunstværker, der maa ved Beskuelsen en Eenhed og Storhed i dyb Characteerfylde ubetvingelig bemestre sig Aand og Tanke, og saaledes i inderste Sind efterlade et Præg, som ei Verdens sammentrængte Kunstskatte kan forbunkle. Det er Thorvaldsens Plan at berige vor Frue Kirke foruden med Christus-Figuren, de 12 Apostle og Johannes Gruppen, med de fire store Propheter, hvis Plads er bestemt i de fire Nischer paa begge Sider af Hovedindgangen; Jesu Jndtog i Jerusalem i Basrelief; Statuer af Luther og Melanchthon i Kirkens Forsal, Nadverens Sacrament i Basrelief; ligeledes Daabens Sacrament; Døbefonden, som i Midten af Choret bliver fremholdt af en knælende Engel, og Frelserens Vandring til Golgatha. En saadan kirkelig harmonisk Kunstsamling vil som sagt kun vor Frue Kirke opbevare. og vi maae derfor ønske disse Kunstværkers Mester Held og Lykke til Udførelsen, og at det Tempel, som skal indeslutte disse kostbare Skatte, seent eller aldrig maa blive hjemsøgt af de altfortærende Flammer, som tidligere tilintetgjorde denne skjønne Kirkebygning.
Jyllandsposten, 1839-02-25
Vi tillade os nu her at meddele Bladets ærede Læsere en lithographeret Afbildning af Johannes Gruppen, hvorefter man kan danne sig en klar Forestilling om Opstillingen, og formeene det rettest, i dette Blad at lade følge en efter Folkebladet i Udtog given Forklaring af de forskjellige Figurers Betydning, da et saadant Overblik vilde mangle dem af Bladets Abonnenter, som ei læse hiint Blad. Figurerne ere - hedder det i Folkebladet – som man kan tænke sig, i det Hele ordnede triangelformigt; men den store Triangel bryder sig til begge Sider i frie Afsatser; saa at man overalt paa eengang træffer Regel og Frihed, Symmetri og Afvexling.
Jyllandsposten, 1839-02-25
J Midten staaer Johannes paa et Klippestykke, ophøiet, over sine Tilhørere og endnu mere fremtrædende derved, at de nærmeste Figurer til begge Sider af ham ere holdte lavere. Hans Stilling, med den høire Haand pegende mod Himlen, antyder Hovedsummen af det Ord, han forkyndte: "Omvender Eder, thi Himmelens Rige er nær!" J den venstre Haand holder han Sta Har en af Danmarks største Kunstnere tidligere opfattet og for endeel realiseret samme Jdee, som vor Thorvaldsen, at forherlige sit Navn ved Udstyrelsen af en af Hovedstadens Pragtbygninger, da fortjener ved denne Leilighed vor udødelige Abildgaard hæderligen at mindes. Hans hele Livs Formaal og Bestræbelse var det at pryde det gamle Christiansborg, Slot med sine udvalgte Præstationer, der som bekjendt vare sande Mesterværker, hvorefter Datidens Malerskole dannede sig. Med historiske Sujets i stor Stiil bedækkede hans Pragtværker, som bekjendt, mangfoldige af Slottets Salle, som i sin Tid skal have været anseet for en uvurdeerlig Skat og en Prydelse uden Lige. Dog det blev Malerens bittreste Lod, at see sit hele Livs beskuelige, aandige Udvikling paa eengang tilintetgjort ved det flammende Elements hvirvlende Rogskyer, ved Slotsbranden 1794. Hans værdige Enke. hvis Aand stedse fandt den største Trøst i Beskuelsen af den Hedengangnes Mesterværker, opbevarede efter Kunstnerens Død en liden samlet Kunstskat, bestaaende af Skitzer, Tegninger og Malerier, som endnu formaae at vække en veemodig Erindring om, hvad Kunsten heri et Nu tabte i den Bygning, som Mesteren saavelsom mange Andre den Tid skal have anseet for - uforbrændelig. ven med det lille Kors (Agnusdeistaven), hvormed han efter gammel Skik pleier at afbildes, og som tyder hen paa hans Forhold til Christus. Øseskaalen (en Muslingeskal), som hænger i en Rem over hans Skulder, betegner ham som Døberen. Det stærke krusede Haar, de muskelfaste Lemmer uden Spor af Overfylde, den lodne Underdragt minde os om hans Kraft og den strenge Levemaade, hvorved han hærdede den. Gribende Alvor taler ud af hans Aasyn, men tillige en Mand, som er beslægtet med Jesu Ved hans Fødder staaer tilvenstre en Dreng, som venter Daaben og allerede har aftaget sit Overklædebon, som han bærer paa Armeen. Han lytter blidelig til Lærerens Tale, men hans barnlige Phantast hænger ved den Handling, som forestaaer, hele hans Stilling udtrykker den Ventende.
Jyllandsposten, 1839-02-25
Ved den anden Side af Johannes staaer en Mandi moden Alder, som ogsaa skal døbes og derfor har aflagt sin Overdragt; men han venter ikke som Drengen. Han er med hele sin Sjæl inde i Lærerens Tale; og for ganske at bringe det Legemlige til Ro under Aandens Virksomhed har han sat sin ene Fod op paa Klippestykket, støttet Albuen paa det saaledes løftede Knæ og lagt Hovedet til Hvile i Haanden. Hans noget opadvendte Ansigt udtrykker spændt Opmærksomhed og følelsesfuld Eftertanke. Bag ham staaer en Gruppe af tvende Personer.
Jyllandsposten, 1839-02-25
En skjøn Yngling, som er gjennemtrængt af Johannes's Tale, har formaaet sin aldrende Fader til at følge med sig ud i Ørkenen for at høre den nye Prophet. Han staaer nu med Armen slynget om Faderens Hals og iagttager det Jndtryk, som Talen giør paa ham. Den Gamle har vendt sit trodsig godmodige Ansigt mod Johannes, af hans Mine og af Hænderne, som han lægger over hverandre, seer man, at den ringe Forventning, hvormed han var kommen, viger for et mægtigt Jndtryk, og Ynglingen staaer i stille Sallighed og hører Johannes's Tale saa at sige gjennem dens Virkning paa Faderen.
Jyllandsposten, 1839-02-25
Jmod denne Gruppe svarer paa den anden Side en anden ligeledes af to Personer, men adskilte. En Skriftklog staaer i sin lange Kjortel, med et Slags præsteligt Tegn paa Huen, støttet til sin Stav, og lytter med hovmodig Foragt som i Forbigaaende til Taleren; han vidste, da han kom, hvad han skulde mene om saadanne Taler, og bliver ved sin Mening. Modsat forholder det sig med hans Sidemand, en Jæger, som standser paa sin Vei, lytter og føler sig forunderligt tilmode derved. Et Smiil paa hans trohiertige Ansigt røber, at der er Noget, som gaaer ham inderligt til Hjertet; hans skyldfrie Siel synes ikke saameget at trænge til Omvendelse, som at glæde sig til Himmelens Rige. Hans Hund, der sidder ved hans Fødder, er en vigtigere Person end Propheten for et Par yndige Børn, en Dreng og en mindre Pige, som nu følge Den lille Pige har stor Lyst til at lege med Hunden, men tør ikke ret nærme sig, da den kuurrer og reiser de nedhængende Ører. Hun dækker sig bagved Broderen, som hun gjerne vil have til at gaae fremad, men han, som den Fornuftigere, gjør hende opmærksom paa Faren. Den yngre Broder til disse Sødskende, en lille forvoven Dreng, vilde uden Betænkning løbe ligge hen til Hunden, som han betragter med store, dristige, længselsfulde Øine, hvis ikke Moderen, der sidder paa en Steen, holdt hans lille Arm fast indesluttet i sin Haand- og derved drog hans Overkrop stærkt tilbage til sit Skjød, medens hans Fødder synes ikke at ville forlade deres Plads nærmere Hunden. Saaledes i Sikkerhed for sin Yndling fæster hun Øinene i stille Andagt paa Taleren. Bag hende slutter en liggende Hyrde med sin Stav Rækken paa denne Side.
Jyllandsposten, 1839-02-25
Om Tontiner. (Meddeelt fra Aarhuus.)
Jyllandsposten, 1839-02-25
En Tontine under Garanti af National-Banken formenes af Mange, at ville være en Jnstitution af stor Nytte. Desværre saae vi ofte tilforn, at Tontiner eller de saakaldte Livrenteselskaber gik tilgrunde, fordi deres Basis var slet lagt og Bestyrelserne ikke opfyldte deres Pligter, naar undtages det kongelige Livrenteselskab, der blev oprettet i Aaret 1800, som sees af Collegialtidenden af samme Aar og hvoraf Forfatteren heraf fra Begyndelsen har været Medlem. At denne saakaldte Steffensens Tontine har været sindrig og rigtig calcule ret, udviste dens senere heldbringende Resultat. Bestemmelserne for dens Oprettelse var baseret paa tvende Klasser, som dog ved de mange Deeltagere omsider blev inddeelt i 6 Klasser, eftersom flere Penge indstrømmede, end Bestyrelsen havde Brug for. Men da nu Tontinerne forlængst ere sluttede og altsaa ikke optage flere Medlemmer, forekommer det mig, at en ny oprettet Tontine under Bankens Garanti vilde være til stort Gavn for Fædrelandet.
Jyllandsposten, 1839-02-25
J den Formening, at min Anskuelse skulde være den rigtige, antager jeg, at en saadan Tontine burde inddeles i tvende Klasser, nemlig: første Klasse, som fra nyfødte Børn indtil Fuldmyndighedsalderen 25 Aar skulde nyde 3 1/2 pCt. og anden Klasse derimod for dem over 25 Aar, som skulde nyde 4 pCt., hvis Renter skulde betales hvert halve Aar. Naar een af Klasserne skulde uddøe, maatte den ene arve den Anden, og i Tilfælde begge uddøde, maatte hele Capitalen tilfalde Banken. Ønskeligt var det da, at Jndskuddet var 50 Rbd., eftersom Mængden ikke altid har Evne til at afsee en stor Capital, og hvorved Forældre, der have flere Børn, kunde tage Deel og i Tiden sikkre disse en betydelig Livrente, ligesom Renterne hvert Aar vilde forhøies, naar Jnteressenterne i hver Klasse indbyrdes. arvede hinanden. Det er en Selvfølge, at Forældre paa denne Maade for en stor Deel vilde see deres Børn, om ei forsørgede, saa dog betryggede ved deres Død; og naar denne indtraf seent i den høie Alder, vilde der tilflyde Børnene betydelige Renter. Jfølge det Kiendskab, som Jndsenderen heraf i sin Stilling har til det af Mangfoldige om en saadan Tontines Oprettelse nærede Ønske, tør han med Sikkerhed indestaae for, at saare betydelige Capitaler paa denne Maade vilde indkomme, isærdeleshed som Følge af, at mange Capitalister under de nuværende Conjuncturer af Frygt for at tabe deres Formue stundom lade deres Capitaler henligge frugtesløse, og at de skadelige Sparekasseindretninger, der, som let var at forudsee, ingenlunde tilsigtede den udskregne Nytte, efterhaanden rimeligviis alle vilde gaae ind. Ønskeligt var det, at Bankinstitutionen i Aarhuus vilde i Anledning af nærværende Forslag udtale sin Anskuelse af denne Mange saare magtpaaliggende Sag, som vistnok i flere Henseender kunde behøve Tilføininger og Forandringer, men ved hvilken Plan saavel det almene Vel, som Bankens Tarv vilde befordres.
Jyllandsposten, 1839-02-25
Redactionen.
Jyllandsposten, 1839-02-25
Miscelle. At Hjorten kan lade sig afrette til at løbe for Vogn og Slæde, er bekjendt, ligesom at den i Seletøiet beskriver en ganske ualmindelig Fart. Det fortaltes nylig i et offentligt Blad, at den afdøde Greve af Oxford, som var en engelsk Særsindet, ved engang at kjøre til Newmarket med sine Hjorte blev forfulgt af et stort Kobbel Jagthunde, der fløi ind med ham i et Gjæstgiversted som et Lyn, hvilket paaførte Gjæstgiverens Folk en Skræk, som om selve Fanden var kommen farende ned fra Luften. J Jylland har man ogsaa seet Hjorten hertil afrettet. Saaledes havde den afdøde Grev C. Frys til Vedelslund i en heel Deel Aar en Hjort, som i hurtige Spring bragte sin Herre i en norsk lille Kane omkring i Egnen. Om Sommeren stod den almindelig i Tøier uden for Gaarden paa en Grønning og var saa tam, at man kunde gaae hen til den, ja fordet meste kom den endog Tilskuerne imode. Ved denne Leilighed havde Hjortens joviale Eier almindelig en Spas for, som havde sin særdeles pudseerlige Side. Hjorten gik nemlig altid selv til Tøirets yderste Ende hen imod den Fremmede, med tilsyneladende Fromhed, og lod sig aldrig indfalde, at lægge Hornene an til Stød; men naar man nu paa Herrens smillende Opfordring - gaae De kun hen tilden, den gjør intet, – nærmede sig Hjorten ganske tæt og udstrakte Armen for at klappe det tilsyneladende tamme Dyr, foer dette i Lynets Fart op paa Bagbenene, for med de udspillede Forbeen at hugge efter den Fremmede. Fordenne var Slaget uundgaaeligt, men faldt dog almindelig taalelig, naar Vedkommende dreiede Kroppen og vendte Ryggen til, hvor Hjorten nu havde Færdighed i at indtrumseet Par djærve Udhuggerter til almindelig Moroe for de Omkringstaaende og for det meste til størst Moroe for selve Helten i Stykket, som almindelig takkede Skovens letbenede Søn for at slippe uskadt fra denne farlige HjortespasAf dette Blad udgaaer et Nr. ugentlig, som betales med 1 Rbdr. Qvartalet. Subskription derpaa modtages i alle Provindsens Boglader.
Jyllandsposten, 1839-02-25
Trykt i Aarhuus Stiftsbogtrykkerie.
Jyllandsposten, 1839-03-04
Aftenbelysning. Der er en Sag, hvorover i sin Tid blev gjort de meest pathetiske Ophævelser, som om det gjaldt et af Menneskehedens vigtigste Anliggender, men om hvilken nu ikke meldes et Ord, skjøndt Tingen netop nu, ligesaa meget som før fortjener Opmærksomhed.
Jyllandsposten, 1839-03-04
Jndsenderen har ikke forhen villet røre ved den thordalsenske Kvaksalversag, da han ligesaalidt vilde tale mod sin Overbeviisning, som skyde efter paa Væggen der heldte, nu er det derimod den rette Tid. Thordalsen er fritaget for den væsentlige Deel af sin Straf Spørgsmaalet bliver kun tilbage, om han nogensinde bør have Tilladelse til at øve Lægekunsten. Lægger man Mærke til alt det, der blev sagt i Anledning af denne Mands Domfældelse, og kjender man tillige lidt til ham, kunde man let fristes til at troe, at Lægedygtighed kom ved Aabenbaring; at al den Tid og Flid, som Mange anvende for at naae Duelighed i Faget, var unyttig, hvis de ikke havde Naadegaven. Fleres Kunst og Erfaring er strandet paa de Skiær, hvor denne forresten uvidende Mand udrettede store Ting, og visselig, vi maae saa meget mere forundres herover, naar vi tænke paa det Omfang af Kundskab og Erfaring, Regjeringen fordrer af dem, der betroes til at vaage over Sundhed og Liv.
Jyllandsposten, 1839-03-04
(Jndsendt.) Det vistnok den farligste Vei er at gaae At føre Klage i offentlig Blad, Og mange Exempler man har jo derpaa, At saadant kun lønnes med Had. Skjøndt dette alene afholde os bør Fra saa farlig en Vei at betræde, At ikkuns saa Faa, der betraadte den før, Har høstet deraf nogen Glæde, Saa vil dog Enhver, som er Sandheden tro, Ei miskjende vor Fremgang heri, Naar en eneste Gang de vor Kirkegaard saae, Hvad Tilstand den findes udi. Naar Nogen det hører, han neppe det troer, Og dog er det sandt, desto værre!
Jyllandsposten, 1839-03-04
At den chatisk har ligget i mange Aar, Vedkommende lidet til Ære. Til Kirkegaards Indgang to Porte for stod, Hvorpaa saameget var klaget, Fordi man saa ganske forfalde dem lod, Ja borttog endogsaa Beslaget. Den Ene fastgjordes ved Lægter og Reeb, Ved Siden man krøb over Diget; Den anden den aabnedes kun, naaar det kneeb, Naar Bærerne kom der med Liget. Men vær er nu Porte og Dige og Alt, Som vor Kirkegaard skulde beskytte, Og skjøndt den Uorden er ofte paatalt, Haar det hidtil et gjort nogen Nytte. Vel Mangen tilbøielig er til at troe, Men feile dog Alle deri Det skulde paa Kirkens Værge beroe, Formedelst lidt Mangel paa Genie. Thi Jngen kan nægte, Genie har der til At kunne, naar Leilighed haves, Faae hvilken Stoel i Kirken man vil, Og selv sætte Taxt, naar der graves. Man ønsker saa gjerne at vide, hvordan Det aarlige Syn bliver forrettet, Af Provsten, den ellers saa nidkjære Mand, Om saadant ei bliver indberettet. Det var dog i Kummer og Modgang en Trøst, Som ofte behøves herneden, At vide, naar Hjertet ei slaaer i vort Bryst, I Graven vi nyde da Freden.
Jyllandsposten, 1839-03-04
- Det Ønske at erholde en officiel Beretning fra Amtmænd og Fogder om den virkelige Skade, som har fundet Sted ved Oversvømmelsen ved Liimfjorden og Vestkysten og som i den Berlingske Tidende er antydet, hører man almindelig fremsat, især da Rygterne om selve Beskadigelserne ofte aldeles modsat krydse hinanden. Det var derfor at ønske, at man samtidig med Collecteringen kunde erholde et Overblik over den skete Ødelæggelse, da de Skadelidtes Nød saaledes end klarere vilde blive indseet. Det lader til, at de første løse Overslag over Beskadigelser aldeles ei have taget den væsenlige Omstændighed i Betragtning, hvorvidt hele Gader i Kjøbstæderne burde flyttes, hvorved Bekostningerne ved Jndkjøb af ny Grundeiendom, og aldeles nye Bygningers Opførelse vilde opløbe til meget betydelige Summer og som dog forendeel maa ansees for nødvendigt, saalænge Aggercanalen skal vedblive, eftersom i dette Tilfælde største Deelen af den collecterede Sum staaer udsat for Tilintetgjørelse ved en ny Stormflod. Man har heller ikke seet mindste, endog kun partiel, Beregning fremført over den Skade, der er tilføiet de mange oversvømmede Landsbyer, samt deres tilgrændsende Landeiendomme, hvor mulig Marker og Enge ved Opskylning af Sand og Dynd forendeel ere beskadigede eller vel paa sine Steder ved Bortskylning formindskede.
Jyllandsposten, 1839-03-04
Man seer nu i Khvnsp., ifølge Opgivende af Grosserer Fiedler & Comp., at Dampskibsforbindelsen mellem Khvn. og Stettin mulig vil ophøre, hvilket er at befrygte eftersom Selskabet for denne Dampskibsfart har besluttet at opløse sig og at sælge Dampskibet "Dronning Maria", hvorved den khavnske Handelstand vilde lide et haardt Stød.
Jyllandsposten, 1839-03-04
Grosserer-Societets=Committeen har derfor, da den anbefalede Actionairernes Andragende om en større Godtgjørelse i en om dens Gavnlighed til Kongen afgiven Erklæring bemærket: "at Majestætens Forsorg for Handel og Skibsfart lader Committeen haabe, at selv og større Tilskud fra Statens Side behøvedes, der egentlig i dette Øiemed vilde være at betragte som frugtbringende Capital-Udlæg, vil der ikke tøves med at sikkre Vedligeholdelsen af Post-Dampskibet paa Stettin for den tilstundende Sommer og fremdeles, og dog formener man, at Udsigt til Fartens Vedligeholdelse ved det hidtil bestaaende Jnteressentskab er forsvunden, og at hele denne nyttige Dampskibsforbindelse aldeles vil ophøre i Tilfælde, at Dampskibet "Dronning Maria" ikke dertil bliver indkjøbt, naar dette den 16de Marts næstkommende i Stettin kommer til Auction. Skulde man imidlertid erfare, at dette Dampskib ogsaa gaaer bort for en uforholdsmæssig ligesaa lav Spotpriis, som den, hvorfor Dampskibet Frederik den Sjette blev solgt ved offentlig Auction, vilde dette isandhed afgive et lidet glædeligt Beviis paa Handelens Aftagende og Mangel paa Speculation i Hovedstaden; thi at et Skib som dette, paa henved 600 Commerce=Læsters Drægtighed, og hvis Reparation i udenlandske Havne for faa Aar tilbage skal have medtaget ganske betydelige Summer, blev solgt for den Sum, 20,000 Rbd., hvorfor der alene maa have været Værdie i Takkelagen og Kobberforhudningen, uanseet hele Skroget, er vistnok mere end paafaldende.