Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-01-21
Besynderligheder ved Engelændernes Levemaade. Engelændernes Huusgeraad, selv den lavere Stands, er smukt og bliver holdt meget reenligt, Borde og Stole i de bedste Værelser ere af Mahognie, Speilrammerne forgyldte, Fodtepperne, stirlige, og Kaminen prydet med Smag; Sengene, ere meget simple og mere indrettet for Sundheden, end Beqvemmeligheden. Den saa nyttige Brug af Ovne, som Lady Montagne allerede i det forrige Aarhundrede, saameget anbefalede hendes Landsmænd, og som hun, i sine Breve kalder det menneskelige Livs Vederqvægelse, har i Engeland kun funden liden bifald. Forgjeves har en Mængde foregaaet de Øvrige med godt Exempel. Det er besynderlige at selv kloge Engelændere, der have seet Verden, og i andre Henseender ere villige til uden megen Overtalelse at lade deres Fordomme fare, dog forkaste et saa beqvemt Hjelpemiddel mod Kulden, og kunde ingen anden Grund dertil anføre, endat man maae see Jlden, og at allerede det er Selskab nok for den Eensomme. Med denne Ider trænge Engelænderne sig til Kaminen, hvor de i stræng Kulde stege den foresteDeel af deres Legeme, medens at den bagre Deel fryser. For dette Onde er især de lavere Folkeklasser udsatte, thi kun ved en stor Ødslen af Steen tul, kan man saaledes opvarme Værelset, at Varmen i raat Veirligt kan blive følt i alle Deele af samme. Huusdorene, naar der ingen Boutiqver ere i Bygningen, blive almindeligviis tillukkede. Dette har frembragt en besynderlig Skik. De Bankende give nemlig ved Slagene paa Døren, deres Stand tilkjende. En Betient af Huset giver kun et Slag med Hammeren og det sagte, men en Fremmed giver dette Slag stærkt. En Mand af Middelstanden slaaer to Gange; Fornemmere ere, fire og fem Gange. Ere de Fremmede, Standspersoner og Damer, saa give Betjenterne vel en ti, tolv stærke Slag, saa det ofte ryster i Huset. Er det Herren eller Fruen i Huset, som er kommen hjem, saa bliver der paa engang baade banket og ringet, for at tilkjendegive det hele Huusgefinde deres Ankomst. Skoene blive ikke her pudset i Husene, men paa Gaden; der gives et eget Slags Mennesker, som ernære sig ved dette Arbeide og fortjene mange Penge. Disse Skoepudsere sidde i alle Gader, midt blandt en Mængde Skoe, som man bærer til dem fra alle Huse. Klæder, selv de Fattiges blive aldrig vendte, og ingen Skoe forfolede. Alle Stænder, selv de laveste, bære fiint Linned, som saagar mange simple Folk daglig skifte: overhovedet er Engelændernes Reenlighed stor Fiint Linned, smukke Strømper, en god Hat og gode Skoe, ere her Tegn paa en velhavende Mand; men Kjolen maae være hvordan den vil, om den end er lueslidt. Ja de rigeste Folk gaae ofte i gamle, daarlige Kjoler. I de store engelske Huse faae Betjenterne og Pigerne Kostpenge, men i alle andre Kosten, imidlertid er en besynderlig Skik forbunden dermed. De modtage nemlig Fadene saaledes, som de komme fra Bordet. Af Levningerne af Retterne om de end ere nok saa store, blive dog intet gjemt at samme førend Tjenestefolkene have spist hvad de behage. Vilde man give dem Portioner, bleve det dem end nok saa overflødig tildeelte, saa vilde de dog ikke røre ved dem, men strax forlade deres Tjeneste. De erholde alt hvad der bliver tilovers ved Bordet, af Spise til at vælge imellem, Ret ternes Antal maae være stort eller ringe, og om de kostbareste Retter befinde sig derimellem, saa begjere de dog Alle uden Undtagelse, var det ogsaa kun for at smage derpaa. Af alle engelske Skikke, er dette den, der er meest byrdefuld for de fremmede Familier, som have nedsat sig i Engeland, fordi den strider saameget mod Huusholdnings Grundsætningerne i andre Lande, og forringer Afstanden mellem Herre og Tjener.