Jyske Efterretninger, 1768-01-01
Vi med det Haab os har ey smigret at behage Enhver. Hvo er vel fød, der hver behage kan Den Mad, der smager Een, en anden ey vil smage; En haver Lyst til Viin, en anden helst til Vand. Vi undre derfor ey, og kan det ey mistykke, At vores Flid ey just kan alles biefald faae: Kan vi den største Deel behage, det en Lykke Vi agte, visende, vi sætte Priis derpaa. Vi skrive ey for Brød; Thi skal det os ey strække, Om en og anden paa vort Arbeyd vil slaae Vrag. Ja gid de vilde selv paa Verket Haanden legge, Og bringe deres Klygt og Lærdom for en Dag. Forsamler eder, lad os faae en Plan at høre, Saa vi kan skrive, at os alle ynde kan: Vi love, at vi den skal stræbe at udføre; Men stil os Borgen først. Det skal staae alle an Vi takke dennem, der har vildet os forsvare, Der har for Øyne havt vort reene Øyemeed, De os opmuntre til med Iver at fortfare, Og ey, som man har tænkt, at legge Pennen ned. Vi takke dem, der har med et bevaagent Øye Læst vores Ugeblad og endnu læse vil, En som Frielæsere; Det Slags sig lader nøye Naar de kan læse frit og Penge spare til - - - Vi takke dem, der os har vildet understøtte, Og deres Tanker nu og da til os sendt ind, Der og i denne Fald har vildet andre nytte, Og med en Tidsfordriv fornøye deres Sind. Gud glæd din Salvede, vor Christian, vor Fader, Din Aand ledsage Ham hvert Trin, Han gaaer, i Aar! Afvend du selv de Raad, der Ham og Riget skader! Gid Hans Velsignelser Hans Fædres overgaaer De trende Dronninger din Naades Arm omfavne. Og giv Dem meere, end vort Hierte ønske kan Gid Nordens Horizont de Lys maae sildig savne, Som du for os ved Dem paa samme har tændt an Velsign den vare Skat, vor elskelig Mathilde Bær under Hiertet, kom lyksaligt Øyeblik, Den er ey Lykke værd, der da ey raabe vilde: Velkommen være Dul vor Siette Friderich, Med alt det Gode, som din Himmel har i Eye, Begav vor dyre Prinz, Prinz Friderich, vor Skat, Vid han i mange Aar for os paa Dydens Veye Maae være som et Lys og rart Exempel sat. land. Den Den dyrebar Juveel, vor Englelig Charlotte Lad daglig Trøst og Fred af Naadens Fylde faae Skiær Traaden sildig af paa hendes Lives Totte, Saa hun maae længe her i Gabet for os staae. Du som giør Throner fast, dem kaster over Ende Lad blomstre her i Nord det Oldenborgske Huus Saa alle over det din Forsyns Haand kan kiende, Til Tiden hører op, og Verden bliv til Gruus! Kron kiere Gud, i Aar med Naade, Velstand, Lykke. Vort Stiftes høye Mænd i Verds- og Geistlig Stand, Byd, Døden ey for snart Dem bort fra os at rykke, Hvis Lyst bestaaer i det, vort Beste fremme kand! Du Aalborg, skal og Deel i vore Bønner nyde Gid det i dette Aar maae gaae dig stedse vel! Din Velstand tage til, og al Slags Naade flyde Af Herrens Godhed paa hvert Sogn hvert Huus hver Siel Og kiere Læser! Dig al Naadens Gud tilføie Alt, hvad dig nytte og fornøye kan i Aar. Da og vor Hensigt er at nytte og fornøye, Endnu enhver, saa vidt vor Evne det formaaer. Om Tiden. Hvad er kostbarere end Tiden, og hvad løber hasti2 gere end den, Mange tale om gamle Tider: De blive selv gamle, men til denne Time have de endnu ikke betænkt, enten hvor dyrebart et Liggendefæe Tiden er, Thi ellers havde de ey saa daarligen misbrugt den, ey heller af hvor hastig en Fart den er, og hvorledes den kan ey kaldes tilbage igien, naar den er forbi; Thi ellers havde de bedre anvendt den, medens de havde den. En stridig løbende Strøm farer hastig bort; Men hvo betænker, naar han seer den i sit Løb, faaer han det Vand aldrig at see paa det Sted meere, da den kommer ikke tilbage igien, Hvo tager i Betragtning, at en eeneste Time er af saa stor Værdie, at naar den er forløben, kan den ey kjøbes tilbage igien, om man man og for hvert Minut vilde give 100 Ducater. Hvad ere mange Mennesker meere ødsle paa end Tiden, ret ligesom de havde nok af den? Hvad ere andre meere kiedsommelige ved end Tiden, ret ligesom det var noget væmmeligt og af ingen Betydenhed? Men begge Slags Mennesker give tilkiende, at de ingen Begreb have om dens Kostbarhed og Uvurdeerlighed; Men hvad er meere at beklage, end at den største Deel Mennesker betiene sig af det ypperlige Middel, uden at agte paa, af hvad Værdie det er, Men det er ey at undre paa, naar hverken Tid en selv eller de mærkelige Ting, der skeer i Tiden, kommer under deres Betragtning. Tiden bestaaer egentlig i den Orden, da det ene følger paa det andet, hvis Oprindelse og Vedvarenhed vi udregne efter Stiernernes Løb, og denne Maade har Skaberen selv lært os, da han satte Lys paa Himmelens udstrakte befæstning, at gjøre Skilsmisse imellem Dagen og Natten, og de skal være til Tegn og til bestemte Tider, og til Dage og Aar. Gen. 1, 14. De første Mennesker for Syndfloden vidste ikke af anden Tids Regning, end at de enfoldigen rettede sig efter den Forandring, som Solen ved de 4 Aarets Tider gjør hvert Aar, og Maanen hver Maaned, men fornemmelig rettede de sig efter, naar Solen kom over Horizonten, og derunder igien skiulte sig. De vidste intet af andet, end at Aften og Morgen var een Dag, Gen. 1, 5 og naar Solen fornyede sit Løb, og Foraar og Høst kom, saa var der eet Aar forbi. Af Timer og Minuter vidste de intet, og de behøvede ey heller ved deres lange Leve=Tid at maale Tiden saa nøye, som vi, der leve kun en kort Tid, og maae i agt tage end og det mindste af Tiden. Siden deelte man Dagen i 3 Dele, i Morgen, Middag og Aften, og derpaa Dag og Nat i 24 Timer. Slig en Dogn eller Dag og Nat regne Astronomi fra Middag til anden Middag. Disse 24 Timer ere ey hos alle Folk udregnede paa een Maade. Nogle have talt dem alle fort efter hinanden i Orden, fra 1 til 24, som Jtalienerne endnu giøre, og begynde fra Solens Nedgang. Andre, som endnu det øvrige af Europa, have inddeelt disse 24 Timer i 2 Gange 12, og tæller fra Midnat til Middag, og fra Middag til Midnat. Dog har har den Stad Nürnberg for alle Nationer heri noget særdeles, i det de ved deres Timer i sær afmaale saa vel Dagens som Nattens Længde, da de lige regne fra den 24. Mai til den 20. Julii fra Morgen til Aften 16 og for Natten 8 Timer. Saa vel hos de Rommere som Jøderne (ligesom og endnu i Ostindien, hvilket kommer deraf, fordi Solen staaer op Kl. 6. og gaaer ned Kl. 6.) var den Afdeeling i 12 Timer i Brug, hvorfor og Jesus sagde: Ere den ikke 12 Timer om Dagen? Joh. 11, 9 da de begyndte Dagen fra Kl. 6 om Morgenen og Natten fra Kl. 6 om Aftenen, og derfor var den 7de Time hos dem den første efter Middag hos os, og den 9de omtrent, naar Klokken hos os efter Middag slaaer 3. Verden blev idelig klogere, og agtede endnu nøyere Stiernernes Løb. Naar Solen var gaaen igiennem alle Elipticæ Tegn og Grader, saa regner man et Aar, hvortil den hører 365 Dage 4 Timer og 49 Minter. Maanens Løb om Jorden, der skeer i 27 Dage 7 Timer og 43 Minuter, bestemmer Maanederne, ligesom Jordens daglige Omløb, bestemmer Dagene. Hver Time deele vi i 60 Minuter, og hvert Minut igjen i 60 Secunder, men den allermindste Deel af Tiden er et Øyeblik, hvoraf der i en Time skal være 56848. Til at bestemme Timernes Løb ere Uhrverker opfundne, der tydelig give tilkiende, at alting haver en bestemt Tid, Eccles. 4, 1. Gud, hvor er den Konst fra en ringe Begyndelse stegen til en stor Fuldkommenhed, og hvorledes har du Tid efter Tid opklaret Menneskenes Forstand. Uden Tvivl er Soelskiverne den første og ældste Opfindelse, der først og lettest faldte dem ind ved det at Solen gav fra sig en mærkelig Skygge, og denne Skygge idelig gik fort med dens Lys. Det gav dem Anledning ved nogle paa noget fladt saavel For, som Eftermiddag tegnede Skygge=Puncter, ligesom at afstikke og afmaale sig visse Deele af Dagen, og kan man regne Soelskivernes Oprindelse fra Patriarchernes Tid. Erindre vi os her Achas Soelviser, 2 Reg. 20, 9. 10. 11, saa slutte vi ey uden Grund, at den har været af saadan Slags, og derpaa ey allene heele, men end og halve Timer afdeelede. Men hvad Skyggens Tilbagegang angaaer, saa var det imodsigelig et Mirakel, og er et elendigt Spotterie, naar man tilskriver sligt en stærk Vind, der skulde have drevet Skyerne og Dunsterne tilsammen, at Soelen derfor paa Soelviseren har, ved stærk at bryde Straalerne, syn test at gaae tilbage: Skiønt det er troeligt, at det Mirakel allene har tildraget sig paa Achas Soelviser og ikke i Soelen, der har fortsat sit ordentlige Leb. Hos Grækerne var re de ikke i Brug i Aristophanis Tid, og meenes Archimmedes at have været deres Opfindere hos dem. Siden, da man kunde kun ved Soelskin have Nytte af disse Skiver eller Viisere, har man opfundet visse Vand=Uhrer, som saadanne Machiner, der har afmaalet Timerne ved Vandets Løb, da man lod det deri øste Vand lidt efter lidt løbe uformerkt bort igiennem fiine Rør, eller et lidet snevert Hul Disse ere opfundne af Grækerne, og fra dem komne til Romerne, hvilket skeede i Pompeji 3die Borgmesterskab. J Begyndelsen vare de ey saaledes indrettede, at de udløbe hver Time, men som de vare meest indrettede for, at Procuratorerne skulde ey agere deres Sager for længe, og Dommerne betages Tid til at dømme, saa blev der øst Vand i det over ste Rum, eftersom dem blev tilladt at tale, og stod der Eensom øste Vand i, saa ofte det var udløbet. Og finde vi hos plinium Epist. Liv. 2 Lpist. 11. at 14 saadanne Timeglas, udgjorde 5 Timer.