Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1837-02-02
Indenlandsk. Bladet Dagen anmelder Hr. Bergsøes nu udkomne første Deel af Priisskriftet: "GeheimeStatsminister Greve Christian Ditlev ReventlovsVirksomhed som Kongens Embedsmand og Statens Borger, et Værk, der er ligesaa interessant som lærerigt, og omfatter Skildringen af de fleste vigtige og heldige Foranstaltninger til Statens Gavn, som ere foretagne under vor Konges Regent Virksomhed. Efterat have gjort opmærksom paa, at den vaagnende Jnteresse for en Forandring i Bondestandens Kaar udtalte sig flere Smaaskrifter, som den Gang udkom, og at Man paa Grund af Kronprindsens bekjendte Anskuelser og Følelser for sit Folk kunde fatte det skjønneste Haab, siger han: "Pram, Rahbek, Baggesen, Thaarup, Sneedorff og Storm bidroge ogsaa ved deres Sange, Digte og Fortællinger meget til, at den offentlige Stemme afgjort udtalede, sig for en Forbedring, i Bondestandens Kaar, ligesom i det Hele taget Publikums Jnteresse for Sagen baade blev vækket og næret ved de mangfoldige meere eller mindre tydelige Hentydninger til denne Gjenstand, som næsten alle Journaler, Skuespil, Poe ster, Recensioner o. dsl. fra denne Periode indeholde, i hvilken Henseende det af Pram og Rahbek udgivne, almeenagtede Maanedsskrift Minerva, som var Organet for de dygtigste Skribenter og for frimodige Yttringer i enhver Retning, vistnok fortjener at nævnes. At Bonde sagens Venner ogsaa ved mundtlige Samtaler, virkede til dens Fremme, er indlysende, og efter alle Samtidiges Vidnesbyrd skal Selskabet "Dreiers Klub, som den Gang var Forsamlingstedet for de bedste Hoveder og meest frisindede Mænd, i denne Henseende have havt en betydelig og gavnlig Jndflydelse paa den offentlige Mening. Folket havde nylig seet dets unge Tronarving til Statskibets Styrelse at gribe dettes Roer med Kompasset uden Misviisning: ved sin Side; det havde seet mangfoldige Exempler paa hans Jver for Landets Vel, paa hans Arbeidsomhed og paa de Opoffrelser, han ikke skyede, og det paa ny opluende Haab havde bidraget uendelig meget til Almeenaandens og Patriotismens Oplivelse. Det var desuden almindeligen udbredt og anerkjendt, at han Jntet yndede meere, end saakyndige Mænd frimodige Yttringer og hvad der kunde tjene til Landets Tarv, og de, som vare sig bevidste, at de havde Hovedet, og Hjertet paa det rette Sted, og vare beføiede til at udtale sig, undlode derfor heller ikke at løfte deres Stemme til Fædrelandets og Menneskehedens Bedste, i den sikkre Fortrøstning, at deres Ord ikke vilde blive til en Røst, som raabte i en Ørk. Æren for først at have forlangt Undersøgelsen af det vigtige Spørgsmaal, hvorledes Man kunde befrie Bondestanden fra dens uretfærdige Lænker, tilkommer vor Konge, som ogsaa senere paa en Tid, da Man i mange andre Stater endnu ikke vovede at tale høit omdenne Sag, med landsfaderlig Omhu vaagede over dens Udførelse. Da Reventlov i Begyndelsen af Julii Maaned 1786, som Rentekammerets Formand, for Kronprindsen foredrog et fra Herredsfoged Biering i Viborg til Collegiet indgivet Forslag om at Tarationsmændene, som brugtes i Fæstebøndernes Stervboer, maatte udmeldes af Retten og ikke som hidtil af Propritairerne som Skifteforvaltere, skildrede han ved samme Leilighed Bondestandens elendige Forfatning med sande og stærke Farver og yttrede tillige det Ønske, at see en almindelig Forbedring i Landmandens Stilling indtræde. Kronprindsen hørte ham med den største Opmærksomhed. Han underrettede sig nøie om Misbrugenes Aarsager og om de Hindringer, som ønskeliggjorde deres Afskaffelse. Reventlov gav ham de nødvendige Oplysninger, hvoraf Resultatet var, at der fra ingen Side var nogen tilstrækkelig Grund mod en fuldkommen Forandring, men at de store Vanskeligheder, som laae i de da bestaaende Jndretninger og rodfæstede Fordomme, endnu kunde opsætte Udførelsen. "Jeg synes dog i sagde Kronprindsen med ædel Varme – at Man i en saa vigtig Sag, hvorpaa Landets Vel beroer, ikke bør tabe nogen Dag. Kan Man ikke begynde at arbeide derpaa ligesaa godt i Morgen som i Overmorgen." Reventlov optog denne Yttring saaledes som Man kunde vente sig det afham. Han udbad sig kun nogle Dage til at gjøre Kronprindsen et bestemt Forslag angaaende Midlerne til Sagens Udførelse. Fuld af Glæde og af den inderligste Hengivenhed for Prindsen meddeelte han sin en Bernstorff denne Samtale. Denne, der allerede i 20 Aar lydeligen havde bekjendt sig til de samme Grundsætninger, som besjællede Reventlov, holdt dette Øieblik for et af de lykkeligste i sit Liv. "Jeg erkjender heri sagde han til Reventlov et Vink af Forsynet, som vaager over Danmark. Jeg vilde maaskee have betænkt mig, om Man ikke maatte vente et Par Aar endnu; men da Kronprindsen. selv er bestemt, saa tør vi haabe Alt." Efter faa Dages Forløb var Reventlov allerede færdig med den berømte Forestilling, i hvilken han forelagde Kronprindsen det Forslag, han som oven nævnt havde udbedet sig Tilladelse til at maatte gjøre ham." J Værket har Forfatteren fuldstændig meddeelt denne Forestilling, som paa en Maade kan ansees som Grundvolden til hine store, gjennemgribende og heldbringende Forandringer, som bestandig ville være det skjønneste Mindesmærke saavel for den Fyrste, som lod dem udføre, som for alle dem, i hvis lykkelige Lod det faldt i denne Henseende at staae ham bi med Raad og Daad, og som paa Grund af den herlige Aand. hvori den er affattet, vil være dens Forfatter til en uforgængelig Hæder."(Hp. Av.)