Viborger Samler, 1848-09-19
Der staaer endnu tilbage at tale om den dømmende Magt i Staten. Denne forestaaes i den constitutionelle Stat af Dommere, som ikke kunne afsættes af Kongen; og derhos tilkommer det, navnlig i Criminalsager, eedsvorne Borgere (Juryer), efter foregaaende behørig Undersøgelse, at afgjøre, om den Anklagede er skyldig eller ikke. Retspleien er saavidt mulig offentlig. Alt dette sigter til at fremkalde Vished om upartiske Domme; men Juryforfatningen har dog ogsaa mødt adskillig Daddel. Hvor man, som her i Landet, i det Hele taget har Aarsag til at være tilfreds med Domstolenes Dygtighed og Retfærdighed, er der ikke Grund til at ønske nogen total Omvæltning i denne Henseende, men vel til at ønske de Mangler afskaffede, som endnu finde Sted ved vor Retspleie. Kun i reent politiske Sager, hvor der handles om Forseelser imod Regjeringen, og hvor altsaa Regjeringen er Modpart (f. Ex. i Pressesager), er Afgjørelse ved en Jury eller eedsvorne Borgere umodsigelig paa sit rette Sted, til Betryggelse for den personlige Sikkerhed og Frihed, som den constitutionelle Forfatning skal medføre for enhver af Landets Beboere. Den personlige Sikkerhed er overhovedet stærkt betrygget under en fri Forfatning. Det hører saaledes til en af Borgerens Rettigheder, at han ikke kan belægges med Arrest paa en Mistanke og hensidde deri lang Tid, for omsider at lades løs som uskyldig. Arrest kan ikke decreteres uden efter en foregaaende Undersøgelse og Kiendelse, og det endda kun med visse Jndskrænkninger. Jdet Hele er Statsborgeren ikke udsat for at lide Forurettelse ved Misbrug af Embedsmagten. Lovene tilsikkre ham Beskyttelse, man vover mindre at byde ham Uret, og han lader sig Saadant ikke byde. Jeg har søgt nogenlunde at give en Udsigt over Hovedpunkterne i en constitutionel Forfatning og den indbyrdes Forbindelse mellem de forskjellige Myndigheder i Staten, saa kort og fatteligt efter meenig Mands Nemme og Jndsigt, som det var mig muligt. Min Hensigt var at bringe lidt Oplysning om disse Ting ud iblandt mange af mine Medborgere, der nu snart skulle udøve een af de første Rettigheder, som ellers gives i en constitutionel Stat, nemlig den, at udvælge Repræsentanter for Folket. Jeg undrer mig over, at Andre ikke have gjort det for mig, da dog saa Mange skrive om disse Ting, som om de vare hver Mand vel bekiendte. Gjenstanden er iøvrigt stor og vidtløftig, men til en Begyndelse er nogen Kundskab god, og den bedste kommer med Erfaringen. Saameget seer man let, at Folkets Villie i en fri Forfatning gjennemtrænger den hele Statsbestyrelse, forudsat, at den Ret at vælge og vælges til Folkerepræsentanter er udstrakt til Folkets store Fleerhed. Thi derpaa beroer Alt. Lige Rettigheder og lige Byrder for Alle følge da af sig selv. Da Folket ikke vil sig selv ilde, baade vil og kan det sørge for sin Frihed og Lykke. Den frie Presse bringer alle Ønsker for Dagen og bortskræmmer Misbrug. Hindrende og betyngende Anordninger afskaffes. Gode offentlige Foranstaltninger og Anlæg fremdrives af Folkets Ønsker. Hver Mand har Frihed til at røre sig og bruge sine Kræfter, og med denne Frihed følger Lyst- og Mod til at bruge dem. Landet opblomstrer ved den almindelige Driftighed, og ved Bestyrelsens Dygtighed træder det kraftigen op overfor Udlandet til Forsvar for sin Ret og Selvstændighed. Kort, hvor hver Mand er Borger i sin Stat ligesom Huusbonde i sit Huus, der er Kraft, Lyst og Virksomhed, hvoraf borgerligt Held og Velvære følger.