Viborger Samler, 1837-06-04
Etatsraad O. Bang udbragte derpaa en Skaal for Fædrelandet paa Vers, der altsaa ikke egne sig til dette Referat, men ville findes i den Beretning af Festen, som Præsidiet agter særskilt at udgive. Justitsraad Guldberg udbragte en Togst for den Magt, der i vor Tid meer og meer udvikler sin store Jndflydelse, og for hvilken Alle, om de end en Tidlang stride imod, dog maae bøie sig; en usynlig, men derfor ikke mindre uimodstaaelig Magt, som behersker hele den civiliserede Verden, for den offentlige Mening. Det er den, yttrede Taleren, som fremkalder fornyet Liv og Aande i den hele Stats-Organisme, den, hvis Stemme trænger selv gjennem Hemmeligheds Systemets tætte Muur (Bifald), og hvad enten den udtaler sig gjennem Folkets Deputerede eller gjennem Pressen (Bifald), tidligt eller seent vil vide at gjøre sig gieldende (almindeligt Bifald). Han sluttede med det Ønske, at denne Magt, ved at optræde paa en værdig Maade, stedse maatte vinde i Kraft og Jndflydelse. Professor Petersen udbragte derpaa en Skaal, for det udmærkede Broderpar, Anders Sandø og Hans Christian Ørsted, der optoges med den Gunst, der ved enhver Leilighed bliver disse to elskede Navne til Deel, og efterat Etatsraad Ørsted med faa Ord havde takket i sit eget og i sin Broders Navn, reiste Bankdirecteur Bang sig, og bemærkede: at naar Nogen i en Forsamling som denne vilde udbringe enkelt Mands Skaal, da maatte han være vis paa, at denne Mand alt i den Grad forenede Alles Agtelse og Kjærlighed, at det var et fælles Ønske, som den enkelte Taler ligesom gav Ord; men dette, derom holdt han sig forvisset, vilde i fuldeste Maal være Tilfældet med Professor Schouw, som kun ved Sygdom var holdt tilbage fra i Dag at deeltage i en Forsamling, for hvilken han stedse havde viist saa megen Jnteresse. Taleren vilde her ikke udvikle Schouws udmærkede Værd som Videnskabsmand, ei heller søge at skildre hans ædle og elskelige Personlighed, men kun holde sig til ham som offentlig Characteer, som Statens, som Folkets Mand, idet han nogle Øieblik vilde dvæle ved et Par Træk af hans offentlige Liv. Han vilde da gjøre opmærksom paa, at det der havde erhvervet Schouw den offentlige Tillid, først og fremmest var hans Virksomhed gjennem Pressen (Bifald) som Stifter og Udgiver af et libeberalt og uafhængigt Blad – uafhængigt til Høire, som til Venstre. Men en endnu rigere Leilighed til heldbringende Virksomhed aabnede sig for ham ved hans Jndtræden i Stænderforsamlingen. Schouw havde ikke de Qvalificationer, som fordredes af en Valglov, der desværre indrømmede Jntelligentsen alt for liden Ret (almindeligt Udraab af Samstemning) men han, som den offentlige Stemme havde ønsket at see i Stænderforsamlingen - maaskee fremfor nogen Anden han var bleven kaldet til samme ved Kongens Bud, og jo mere uventet dette var for Alle, desto glædeligere havde det været; thi det beviiste, hvor stor Magt den offentlige Mening havde i Danmark, og hvor villig Kongen var til at lytte til dens Stemme (lydeligt og kraftigt Udbrud af Bifald). Neppe ankommen i Roeskilde var han bleven udnævnt til Stændernes Præsident, og lykkeligere havde aldrig noget Valg været. Alle, der havde været Vidner til hans Færd i denne vanskelige og vigtige Stilling, vilde kunne bekræfte med hvilken upartisk og mild Kraft han havde ledet Forhandlingerne, med hvilken rastløs Jver han havde stræbt at sætte sig ind i enhver selv den ubetydeligste Sag; Dag og Nat havde han arbeidet - desværre maaskee over sine Kræfter, og naar Forsamlingen havde tilendebragt alle sine Arbeider, og tilendebragt dem saaledes, at den kunde have Ære deraf, saa maatte dette for en ikke liden Deel tilskrives han utrættelige Arbeidsomhed. - Den Roeskildske Forsamling sluttedes og den Viborgske skulde begynde. Mange havde frygtet for, at denne vilde blive mere jydsk end dansk, at misforstaaet Selvstændighedsfølelse eller indskrænket Provindsialisme kunde lede til en Fjernelse, hvortil Forsamlingens Adskillelse let kunde have givet Anledning (stort Bifald). Men den sunde Forstandighed, der udmærker den danske Nation, gjorde sig ogsaa her gjældende, og alt i sit første Møde gav den jydske Forsamling Danmark et Pant paa, at Landets Eendrægtighed ikke vilde blive forstyrret (bifald). Schouws Valg til Præsident i begge Forsamlinger var et betydningsfuldt Symbol paa alle Danskes Ønske, en Forening imellem dem begge, (umaadeligt Bifald) ligesom han sikkert havde stor Deel i den Samstemning, hvori Stændernes bedste Kraft bestod. – (fornyet Bifald). Saaledes havde han hæderligen fuldfort sit vanskelige Hverv, og gjort sig velfortjent til Nationens Tak. – Denne Skaal kunde ikke andet end vække levende bifald, og Taleren satte sig under stormende Bravos. En Sang, af F. J. Hansen, til Thorvaldsens Priis, henledede Selskabets Tanker paa denne vor udmærkede Konstner, hvis herlige Virken vel ikke staaer i umiddelbar Forbindelse med Festens Anledning, men dog vel fortjente ogsaa ved denne Leilighed at mindes af en Forsamling af dannede og fædrelandssindede Mænd.