Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1770-10-29
Jndkomne Skippere: J. Jamie af og fra Skotland med Hør; C. L. Ege af Bergen, fra Bremen med Baglast; J. Toske, H. Schneider, M. Huun af Bergen fra Frankerige med Salt. Udgangne: G. Vedeler af Bergen til Stokholm; J. J. Huusland af Bergen til Holland med Fisk. Konernes Ulykke. En Stad, det synes mig, der laa i Grækenland Blev taget ind med Storm af en barbarisk Fiende, Som truede derfor at myrde hver en Mand, Og ei at spare een af Borgerne derinde. OHimmel, hvilket Jammer=Skrig Begyndte Konerne, saa blege som et Liig, Man forestille sig, naar tusind Qvinder skrige, Hvad er det for en Larm! jeg for min Part maa sige, Jeg skielver alt, naar To kun skrige. De med udspredet Haar sig skyndte samtlige, Med Øine, som af Graad og Taarer vare røde, Og Hænderne af Sorg og Jammer vriende, Og slængte sig af Angst halvdøde Ned for Barbarernes Felt-Herre, bedende, J deres fælles Nød og Vaade, At han vil deres Mænd benaade. Saa at blandt Tusinde en Kone fandtes ei, Som vilde fra sin Mand, at blive skilt, begiere, Af Tusinde ei een, Onel. Nu det er meget paa min Ære, Der gode Tider da endnu har maattet være.Hvor haard endog Felt-Herren var, Saa kunde han dog ei aldeles Modstand giøre, De Bønner, Suk og Graad, han maatte see og høre; Thi hvilken Mand, var han to Gange en Barbar, Kand er en Qvindes Taarer røre Mit gandske Hierte nu bevæges maa derved, Jeg gad ei været her i Generalens Sted, Og mig omringed see af denne Qvinde-Skare, Der var i saadan Nød og Drøvelse bested, Jeg havde mig ei kundet bare, Men som et Barn med dennem maattet grædt, Og skienket Mændene strax uden Penge Livet, Og hver af Konerne sin egen Mand forært, Ja, om hun havde det begiert, Endnu dertil een villet givet Dog af saa blodt et Sind var Generalen ei, J Smukke! sagde han---Hvordan, i Smukke, Nei, Det kan jeg aldrig mig indbilde, En stræng Felt-Herre ei saa kierlig tale vilde; Hvorfor vil du der gru le paa Nok er det, at han sagde saa. Jeg tænkte, at det ei kan saa utrolig falde, En gammel General var dog vel vidende, At man altid kan Fruentimmerne, Skiønt de ei ere saa, kand mine Smukke kalde: J Smukke! sagde da den gamle General, J eders Ægtemænd beholde maa i Live, Dog hver af eder skal nu strax for sin GemaMig alle hendes Smykker give, Og den, som understaaer det allerringeste, Skal strax for dette Telt sin Mand henrettet see. Hvordan begyndte nu ei Konerne at bæve? Al deres Prydelse at kræve! At give al sin Stats og Smykker for en Mand, Nu, denne General var dog en grum Tyran Hvad hialp det vel, at han J Smukke til dem sagde, Naar han de Smukke dog saa strængt et Bud paalagde: Dog langt fra at der een derved tvivlraadig stod, De deres Prydelse med Glæde overgave, Men Generalen dog end mere ville have Han deres Mænd ei hente lød, Før Konerne Eed maatte giøre, (Mærk, Generalen selv var og en Ægtemand. Før, siger jeg, en Eed de maatte giøre, At ville Mændene den Gunst ei lade høre, Ei heller om ny Stats hos dennem holde an Derpaa hver Kone fik sin Mand. O, hvilken Hierte Fryd! OVellyst uden Lige, Forgiæves ønsker jeg den Glæde at udsige, Med hvilken Konen her sin Mand omfavnede Med hvilken længselfuld og sød Fornøielse Hun saae ham ind i Øinene. Nu Fi uden bort fra Staden drager; Men Konerne endnu en Tid lang stille staae, Og efter hannem see. Hver Kone strax derpaa Glad hendes Mand ved Haanden tager, Og flyver med ham hiem igien. Er da Historien nu ude, Nei, min Ven! For nogle Dage have Ende, Man alle Konerne af Sorg nedslagne saae, De græmme sig, men tør Aarsagen ei bekiende Hvem vilde sig, sin Eed at bryde, understaae, Nok er det Græmmelsen i Blodet gik tilbage, De lagde sig til Sengs, og døde i ti Dag Af Livet mødige, ni hundrede i Tal Den gamle slemme General, Et Fruentimmer=Hierte af Staal. Du siger, Skiønneste, dit Hierte er at Staal, Og at jeg derfor ei kand naae mit Elskov Maal: Men den Erklæring just mit Haab og Flid for øger, Thi jeg alleneste et saadant Hierte søger; Mit Hierte er af Flint, lad dem tilsammen, slaae, Hvad gielder, at der Jld skal strax af den nem gaae? Fortsættelse om Stavangers Domkirke, afbrudt i No. 39. Vaabenhuset er 18 en halv Alen lang, Dørren og Indgangen igiennem samme er 4 Alen bred, men dog er Vaabenhuset 17 Alen bred, 45 en halv Kirken fra Choret. Vaabenhuset indvendig. 16 en halv Kirkens Længde er da inden til 94. Alen. Udvendig er hver Capel Alen.