Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1845-12-30
Tydskland. J et af Ludvig Walesrodes Breve til en Dame om Proletariatet foredrages følgende "Capitel af den moderne Passionshistorie". Hver Skjærtorsdag udfører Kongen af Bayern Fodvaskningen paa tolv fattige Oldinge, for, ligesom i de øvrige christelige Dyder, heller ikke i Ydmyghed at staae tilbage for Frelseren. For dem, der ikke have Adgang til Hoffet, bliver til denne Ceremoni uddeelt billetter til Tribunen. Jeg befandt mig nu netop paa en Skjærtorsdag i München, og da jeg ikke er hosberettiget, endskjøndt mit Stamtræ, som De veed, er ældre end Fyrst Pücklers, - saa maatte jeg lade mig nøie med et borgerligt Adgangsskort, som jeg erholdt ved min Verts Øl bekjendtskab med en Hoffgardist; De vil heraf kunne see, i hvilke indflydelsesrige Forbindelser jeg stod til Hoffet i München. Høitideligheden fandt Sted i Herculessalen i det gamle Residentsslot. Da jeg indtog min Plads ved Galleriets Rækværk, var Man endnu beskjæftiget med Tilberedelserne til det hellige Optog. Rigt galonerede Hoflakaier og Kammertjenere ordnede Stolene i Salen, lagde de karmosinrøde Fløiels=Drapperier tilrette paa Thronsædet for Dronningen, og bare allehaande andre Reqvisiter frem, saa at det Hele tog sig ud som paa en Skueplads førend Tæppet gaaer op Gjennem en Sidedør bleve derpaa de tolv fattige Oldinge, som Folket kalder de tolv Apostler, førte ind, understøttede af deres Paarørende. Den yngste af dem var 89, den ældste 103 Aar gammel. Alle havde ærværdige, sølvhvide Skjæg, og vare, Sandsynligviis efter Theatergarderobemesterens Anordning, klædte i brune, folderige Kaftaner, og havde Hovedet bedækket med høie, gammeltestamentariske Huer. De maatte tage Plads ved Siden af hinanden paa en med rødt Tøi beklædt Estrade, eller rettere sagt Regisseuren, som jeg vil kalde Overlakaien, placerede de hjelpeløse Apostel=Statister med althavrisk Djervhed; skubbede, rykkede, bandede og maalte for at tilveiebringe den tilbørlige Symmetri, ligesom en Capitain foran Compagnifronten. Vevre Tjenere trak derpaa Apostlernes Sko og Strømper af, og besaae samtlige Fødder paa det Ombyggeligste, om de ogsaa vare rene nok til at blive vaskede. En Trompettusch fra det nærliggende Hofcapel (i den stille Uge bruges ingen Klokker) forkyndte, at Hofmessen var tilende. Vaabenklirren lod sig høre fra Corridorerne. Fløidørrene sprang op, og under Anførsel af de kæmpestore med Hellebarder bevæbnede Hofgardister frem bølgede i broget Glands Münchens Hof og Clerus. De altbayerske Grander i skinnende Galla, med de fyldige, øllystne Ansigter, lagte saa godt som muligt i ultra montane Passionsfolder; ziirlige Pager med brændende Voxlys, den pavelige Nuntius, Ærkebispen med sine tonsurerede Adjutanter, in pontificalibus, omtaaget af Virakens mystisk føde Duft, Hoftheatrets Sangere i Chorskjorter, Officerer, Kammerjunkere, Diplomater, Kongen, Prindserne, Dronningen med sine Hofdamer, Slæb, Diademer, Kors o. s. v., kort sagt, den hele Pomp, som Budgettet har at bære for de catholske menus plarsirs. Medens nu Ærkebispen istemte en latinsk Psalme, foregik Ceremonien. Kongelige Høiheder bare Haandklæder og Sølvvaskefade, og hældte Vand over den blottede Fod, som Kongen ærefrygtsfuld aftørrede med et Haandklæde, hvilket han derpaa tilkaster Apostlen som Foræring. Saaledes gik det fra Fod til Fod, indtil Raden kom til den tolvte, og Man kunde kun ønske, at den kongelige Digters Versefødder maatte være ligesaa nøie talte og ligesaa omhyggeligt og pent behandlede som de apostoliske Fødder, Efter Fodvanskningen hængte Kongen om Halsen paa hver af Apostlerne en blaa hvid Pung, fyldt med, jeg veed ikke om, 30 Krondalere eller 30 Sexkreutzerstykker, som Hentydning paa de 30 Sølvpenge, for hvilke Jndas Jscharioth forraadte Frelseren, eller maaskee det skulde have Hentydning paa Jndasserne i det tydske Folks Passionshistorie.