Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-03-08
Om Kystsignalernes Jndretning og Brug. Hensigten med at anlægge Signaler langs Kysterne er at kunne hastigen underrette dem, som skulle forsvare Kysten, om, hvorhen de bør ile naar Fiendtligheder forefalde fra Søesiden, enten i deres eget District, eller i Nærheden deraf. Derfor bør de til Signaler udsøgte Puncter være af den Beskaffenhed, at man derfra ei allene overskuer Kysten, men tillige kan correspondere med Hovedpuncter længere inde i Landet, der ligeledes bør vælges med Hensyn til Fiendtligheder fra Søesiden, nær ved Kystmilicens Allarmpladser, eller andre vigtige Steder. Foretages Signaleringen ei efter hensigtsmæssigt Overlæg og forsigtig, vil den let kunde mislede Kystbevogterne, bringe dem fra deres Poster, og sætte hele Districtet uden Nytte i Allarm; altsaa skade, istedet for at gavne. Da det Locale paa enkelte Steder, f. Ex. i skovrige Egne, kunde lægge Hindringer i Veien for Forplantningen af de Signaler, der ellers ere synlige i lang Afstand, hvorimod andre Hielpemidler, som allerede haves, kunde afbenyttes, f.Ex. forskjellige Gradationer af Ringning med Kirk klokker, saa foreskrives ikke bestemte almindelig gieldende Regler for Signaleringen, hvilken bør indrettes passende til det Locale, dog kan en systematisk Overeensstemmelse finde Sted imellem de forskjellige Signaler, ved at iagttage følgende: De ved Kysterne af de Commanderende befalede Observations=Patrouiller af Kystmilicen, være sig til Hest eller Fods, ville, saavel om Dagen som om Natten, strax kunne bemærke, naar Fienden forsøger Landgang. Naar Antallet af den lan dende Fiende er saa ubetydeligt, at den tilstædeværende Kystmilice eller anden militair Besætning er stærk nok til at seire over Fienden, saa gives intet Signal om Bistand. Er den siendtlige Magt noget større, saa at den tilstædeværende Besætning behøver Understøttelse, da antændes et enkelt Røg= eller Jldsignal, og hvis der signaleres med Kirkeklokker, slaaes dermed enkelte Slag, som da opfordrer Vedkommende til at sende Forstærkning. Kommer Fienden med en stor Magt, saa antændes to Signaler i 5 a 6 Alens Afstand, i stille Veir ved Siden af hinanden, men i Blæst over hverandre, (med Kirkeklokkerne ringes Storm hvorved Egnens hele Forsvar opbydes. Naar der signaleres paa en af de ved Kysten anlagde Stationer, og Repetitioner til Siderne, eller paa Mellemstationer, er ere fornødne i Communication, saa gjentages Signalet kun paa den længere inde i Landet anlagde Hovedpunct, da de, der ere ved Kysten, paa begge Sider af den først signalerende Station, ville om Dagen selv kunde see, hvorvidt det er raadeligt at concentrere sig; om Natten forbyder Forsigtighed dem, at forlade det Sted, de bevogte. Til Dagstangler, som kunde sees i lang Afstand, tages store Knipper af veltørret Halm, som bindes fast oven til, men ere løse og noget spredte for neden; paa det at de ikke strax skulde sænge Jld overalt, befugtes de udenpaa, til hvilket Øiemed der stedse bør være Vand ved Haanden; indvendig maa ethvert Halmknippe derimod være saa tørt, at det brænder villigt, derved fremkommer en stærk, mørk Røg, tjenlig til Varsel om Dagen. Til Natsignaler antændes gamle Tjæretønder, hvis øverste Bunder slaaet ud, og paa hvis Sider ere borede nogle Huller, som give Træk, for at Jlden kan brænde levende og lyse stærkere. Medens Tønderne holdes i Beredskab, bør de staae med den lukkede Bund opad, for et at blive vaade indvendig af Regn. Halmkipperne gjemmes i de Vagthytter, som enhver Station maae være forsynet med, og bør der i samme opbevares et godt Fyrtøi med Tilbehør, for hastig at kunne antænde Signalet. Saavel Dag, som Natsignalet maae ikke antændes for nær ved Huse eller ildfængende Ting. Da stærk Regn og Stormveir m.v. mueligt kunde gjøre Signaleringen usikker, ja endog anvendelig, saa bør i Nærheden af hver Signalstation stedse holdes en Hest i Beredskab, for at Ridende kunde melde det Forefaldne; ligeledes bør enhver Ordre, Rapport eller Efterretning, som hastig skal afsted, altid sendes ved ridende Bud. Paa de Kyster, hvor der ligge Militaire, forrette disse de langs Stranden fornødne Patrouiller; men, hvor ingen militaire Tropper ere, besørges Patrouilleringen af Kystmilicen, hvortil helst bør vælges øvede Skytter, eller i det mindste de, som ere forsynede med Skydegevær, og som øves i at omgaaes med Vaaben. Saavel denne Patrouillering, som alle andre Kystmilicen paaliggende personelle Byrder, bør af enhver Afdelings befalende, efter rigtig Omgang, reparteres paa ethvert Sogns Kystmilice Mandskab. J øvrigt overlades det til den Høistcommanderende, i Krigstid, at foreskrive, hvad der i ovennævnte Henseender ansees passende, saavel til Omstændighederne, som for det Sted, hvor den ham anbetroede Deel af Kystmelicen skal virke. Om Kystmilicens Uniform. For Kystmilicen er anordnet et fælles Udmærkelses-Tegn, bestaaende af en rød Hatte Kokarde med en hvidt Kors i Midten. Denne Kokarde bør, Tjeneste=Forretninger, stedse bæres saavel af Mandskabet som af alle dets Foresatte. Mandskabet møder i øvrigt til Tjenesten i dets sædvanlige Dragt. Men skulde det selv ønske at anlægge en Uniform, da bør denne være, en mørkeblaa Kjole eller Trøie med hvide Opslage og Krave. Underbefalingsmændenes Uniform bliver herefter, en mørkeblaa Kjole med Overslag af samme Farve, hvide Opslage og Krave, glatte gule Knapper; hvid Vest, lange mørkeblaa Buxer, rund Hat med en bred Guldtreffe om Pullen, og op hæftet med en Guldkrampe. De bære Sidegevær med Feldttegn af Sølv og grøn Silke, og paa høire Skuldre een civil Guld-Epaulet uden nedhængende Qvaster. Befalingsmændenes Uniform bliver som Underbefalingsmændenes, dog med tvende civile Epauletter af Guld, uden nedhængende Qvaster; en bred Guldtresse om Opslage og Krave, og paa Hatten en hvid Fier. Deres Feldttegn er af Guld og grøn Silke, saafremt de ikke tilforn have været Officerer og i Naade ere afgaaede fra Krigstjenesteen; thi da bære de Armeens Feldttegn. Amtmændene bære, som Kystmilicens Overbefalingsmænd, deres sædvanlige Embeds=Uniform, med denne Milices Kokade. J øvrigt skal Overbefalingsmændenes Dragt og Feldtegn i Almindelighed være som Befalingsmændenes, med den Forskjel: at de bære trekantet Hat med Guldkrampe, og hvid Fjer, samt tvende civile Guld-Epauletter, hver med 2de nedhængende Guldqvaster foran. De militaire Overbefalingsmænd, som i Krigstider foresættes nogen Kystmilice-Afdeling, bære til forommeldte Uniform Armeens Cordon og Feldttegn, og paa de civile Epauletter det Distinctions-Tegn, som tilhører deres Grad i Armeen. Det tillades forresten samtlige til Kystmilicen henhørende Personer, at benytte den for enhver hidtil approberede Uniform, saa at den, som ved dette Reglement er bestemt, ikkun anlægges efterhaanden, ligesom den forrige bliver ubrugbar.