Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-04-15
Hr. Amtsprovst J. Stochholm har udgivet et lidet Skrift under Titel: "Advarsel mod Demagogernes bedragerske Forestillinger, stilet til alle Folkeforførere, i alle Lande", hvori han, paa 64 Sider, af Historien søger at bevise, at det souveraine Monarkie til alle Tider og blandt alle Folkeslag er den bedste; men at de uindskrænkede Monarkier, og de republicanske Stater ere naturstridige Jndretninger. Hr. Forf. har vist meget Ret i Alt hvad han siger om de skrækkelige Misbrug, der have hersket i Fristater, Valgriger &c., lige fra Athenens Periode indtil Polen, og i Paaberaabelsen af de mangfoldige Exempler paa ypperlige Souverainer, i hvis Stater Borgerfred, Menneskerettigheder haandhævedes og forøgedes. Men kan man ikke ogsaa anføre Exempler nok paa det Modsatte, Og hvorfor skulle disse forties. J hvilket Land vare vel Misbrugene større end i Frankrig, under Ludvig d. 14de, og i Spanien, under Philip den 2den, Beviser ikke dette noksom Pope's saa tidt, skjøndt uden Grund bestridte Sætning, at den Regjering er den bedste, som regierer, bedst, Viser ikke den allernyeste Erfaring, at selv paa Ægyptens Trone sidder en Pascha, der, i det mindste med Hensyn til det Land, han regjerer, er et Mønster for en fortræffelig Regent - Nationerne i Almindelighed bekymre sig kun lidet om, efter hvilken Form, de regieres, naar de kun regjeres godt. Deres Fordringer ere heller ikke saa overdrevne, som man stundom troer. Vi sige med Flid Nationerne, thi om Bærmen, af samme - Pøbelen - kan Talen ikke være her. Mod dens forbryderske Bevægelser eller dens Opsættelse mod den offentlige Orden, har Regjeringen, næst sin egen tvingende Magt, mægtige Vaaben i den forstandige og velsindede Deel af Folket, som aldrig vil, aldrig kan taale Anarchie eller Pøbelherredømme. Af Pøbelen har enhver retfærdig Regjering saa meget mindre at frygte, som det meget rigtig hedder: propter imprudentiom pleds labitur. Vel gaves der til alle Tider og i alle Stater, enkelte Ærgjerrige, der blot ønskede en Forandring, for derved at faae destobedre Leilighed til, selv at spille en Rolle, men Folket selv attraaede i det Høieste kun Retfærdighed. Hvor den vises det, behøve dets Styrer eller Styrere ikke at frygte. Det største Antal af Mennesker ønske Ro, Fred og Sikkerhed, selv med Opoffrelsen af mange ellers naturlige Friheder. Med Kierlighed hænge de ved den Plet, hvor de fødtes; thi ved Vanen er den bleven dem kjer og ved mange hellige Forhold næsten uundværlig. Men dog er Fædrelandskjerlighed kun betinget, og ligesom man ikke kan elske den Fader, der tilføier os dagligen Ondt, saaledes kan man heller ikke elske det Land, der forbittrer os Livet istedet for at forsøde os det. Forgjeves minder os her Enthusiasten om, at det er vort Fædreneland; thi her hedder det: Fædrenelandet er overalt hvor man har det godt (patria est, ubicunque est bene), og derfor forlader selv Schveizeren, der, blot ved Lyden af sin Minder opvækkende Hyrdefløite, føler en Hjempee, der ofte koster ham Livet, sine saa dyrebare Fielde, og vandrer til en anden Verdens deel, hvis Himmel er ham ligesaa fremmed som dens Mennesker. Det evige, især i nyere Tider hørte, Skraal om den Fædrenelandskjerlighed, som mere findes hos det ene Slags Jndbyggere fremfor det andet, gjendrives ganske af Erfaringen. Robespierre var en født Franskmand, Napoleon, Bonaparte derimod en født Corsicaner; men hvor tvivler paa, at den sidste ligesaa meget elskede Frankrig, som hiin hadede det? – S. 10 giver Forf. en Forklaring over Udtrykket "Demagoger hvilke, efter hans Formening, "enten ere godmodige og af Jldesindede ophidsede Daarer, eller Bærmen af egennyttige ærgjerrige Mennesker, som tragte efter at omstyrte den i enhver Sta værende borgerlige Orden, rane paa de omstyrtede Ruiner, eller sætte sig i den Saddel, hvoraf de styrtede Rytteren o. s. v. Men det er noksom bekjendt, at Demagogi (Folkeledere) kaldtes hos Grækerne de, der forstode at vinde Folkets Yndest og Tillid, for efter Behag at kunne lede det, og at selv Perikles var en Demagog. Ordet betegnede snarere en Folkeyndling end en Uroligheds stifter, og i Rom vare de fleste Folketribuner, Demagoger. Vel er dette, oprindeligen saa ganske uskyldige, Ord kommet i Vanrygte i nyere Tider ved en Marats, Robespierres o. fl. blodtørstige Herskesyge, men i denne sin ufordeelagtige Betydning er det dog kun anvendeligt paa Republiker; thi i Monarkier, det være indskrænkede eller uindskrænkede, kan der egentligen ikke gives Demagoger i den Forstand. Fra S. 12 til 21 vil Forf. af den ældre og nyere Historie godtgjøre, at Republiker ikke due, og at man "om Nordamerica, som en Stat, der først blev til i Gaar, i Dag hverken kan sige meget Ondt eller Godt."Men at denne Stat er henved 40 Aar gammel, er bekjendt, og at den allerede i den Tid er voxet til saa stor Magt, tjener den til desto større Anbefaling. - Til Grund for sit Ønske: "at et af Europas Fyrstehuse maatte oprette en Trone i den nordamericanske Fristat", anfører blandt andet Forf.S. 23 "at denne Stat driver Menneskehandel, at den sælger og kjøber Mennesker, naar de ikke kunne betale hvad der resterer i Betaling og Regningen ikke kan klareres, at Slaveantallet der vil voxe ligesom Armod vil tage Overhaand &c." Efter C. D. Ebeling (see hans Erdbeschreibung, 1. Geschichte von America, S. 173) behandles Skyldnere tvertimod intetsteds i Verden mildere end netop i Nordamerica. Gieldsfanger faae et eget Værelse, kunne frit gaae omkring i Gaarden, kunne arbeide sig (f. Ex. i Hampshire) løs ved at forfærdige Søm, hvortil Provindsen leverer dem Materialier, og den fjerde Deel af de forfærdigede Søm kommer dem til Gode. Kan Skyldneren gjøre Eed paa, at han ikke eier mere end - 6 Pd. og de nødvendige Klæder; at han ved Jndklagelsen ikke har bragt noget af sin Eiendom til Side, saa er han fri for sit Fangenskab, med mindre at Creditor, vil betale 1 Dollar 12 C. ugentligen til hans Underholdning. Slaverie i Henseende til sorte Slaver er vel ikke ophævet, men Slavernes Kaar giør Loven saa milde som mueligt. Den, som dræber en Neger, straffes paa Livet, og den, som lemlæster ham, maa give ham fri. Jngen Negere sælges offentligen; deres Børn, blive underviste i samme Skoler som de hvide, og bortrømte Negere anholdes kun paa deres Herres Forlangende. J Aaret 1794 blev al Negerhandel, selv paa udenlandske Havne, forbuden (s. Ebelings Geographie, T. J., S. 145).