Aarhuus Stifts-Tidende, 1829-04-14
Paa Skjærtorsdag prædiker i Domkirken til Høimesse. Hs. H. Hr. Stiftsprovst Studsgaard; til Aftensang Hr. Pastor Brygmann. J Fruekirke til Høimesse: Hs. H. Hr. Provst Lindhardt; til Aftensang: Hr. Catechet Steenberg. I Hospitalskirken Hr. Catechet Steenberg. geblad. HeNickel Burke. Følgende skal have givet Anledning til, at det berygtede Uhyre, Nickel Burke i Edinburgh, lagde sig efter at myrde Folk, for at forsyne Anatomerne med Liig: J October 1826 drev han en Dag om paa Edinburghs Gader, uden Arbeide, som han rimeligviis heller ikke havde synderlig Lyst til, og bad en Forbigaaende om en Almisse. Denne afviste ham haardt, og da Burke gientog sin Bøn, sagde Personen, der var en Anatom: "Jeg vilde ønske, Karl, at Du var et Liig, saa vilde jeg give 100 Pd. for Dig!" Disse uoverlagte Ord faldt, som Gnister i en Krudttønde i Burkes Siæl. Hans Beslutning var snart taget; han vidste, med hvormegen Fare det var forbunden at opgrave Ligene paa Kirkegaarden; erindrede sig derimod, at der etsteds i en afsides Krog i Byen laa en stakkels tydsk Skrædersvend, som hverken havde Slægtninger eller Bekjendte, paa sit Yderste: ham vilde han see at stiæle, naar Aanden var af ham. Tilfældet vilde, at Burke strax efter igjen skulde møde hiin Mand, som før havde tilraabt ham det skjændige Ønske. Han gik strax hen til ham; fortalte ham, at han nu havde et Liig in petto, som han kunde bringe ham inden 24 Timer; men maatte have nogle Penge paa Haanden. Først Varene, sagde Manden, saa Penge!" og vendte ham Ryggen. Burke tilte nu hen til det Huus, hvor den syge Skræder laae; foregav, at han var en gammel Bekjendt af ham, og vilde erkyndige sig i om hans Befindende. Den stakkels Syge takkede ham for hans Deeltagelse, sagde: at han havde Haab om snart at komme sig, at en menneskekjerlig Kone i Nabolauget bragte ham styrkende Medicin, og at han, hvis det ikke blev bedre til imorgen, skulde paa Hospitalet. Dette slog Nickel. "Hvad, raabte han: Du usle Karl vil blive frisk igjen, Dig er der Folk, som sørge for, og om mig bekymre sig Jngen!". Som en Tiger styrtede han sig over den svage Syge, trykte ham Struden sammen, og han var død. - J samme Øieblik hørte han Støi, han vilde bort, men følte sig som fastnaglet. Døren aabnedes, og hiin Kone fra Nabolauget traadte ind, med en Spølkum Suppe og noget Viin. Hun vilde allerede hen til den Syge, for at trøste ham; da samlede Burke sin hele Fatning og spurgte hende: om hun var den Velgiørerinde, der havde staaet hans stakkels Ven bi i hans Elendighed? "Ar! sagde hans De kommer nu for sildig! J dette Øieblik opgar han Aanden i mine Arme." Konen fattede ingen Mistanke, yttrede sin Deeltagelse, og begav sig bort Burke trak nu igjen Veiret, forlod kort efter ogsaa selv Kammeret, og stak Nøglen til sig. Kl. 9 om Aftenen kom han igjen, og bar, uden nogen hindring, Liget, hen til hans Kunde. Lægen havde netop kjøbt et andet Liig; Nickel saae det ligge paa Bordet, og troede allerede, at han havde gjort det græsselige Skridt til ingen Nytte; men Anatomen smillte og sagde: "Her er 10 Pd., og bringer Du mig 20 Liig endnu, skal Du faae samme Betaling for Stykket. Allerhelst ønsker jeg et ungt Fruentimmer, saa omtrent paa 16 til 18 Aar; men det vil holde haardt, thi saadanne Skabninger vække meest Sorg naar de reise af, og blive bevogtede omhuggeligst." Burke strøg Pengene til sig, og lovede at see til, hvad han kunde gjøre. Hans første Gang var til en Brændeviinskippe, hvor han spiste og drak saa længe, til han uden Bevidsthed sank om paa Gulvet. Da han igjen slog Øinene op, var det henimod Morgenstunden. Værtinden med en af hendes Døttre, en smuk ung Pige paa 17 Aar, stod hos ham og havde forsøgt Alt for at bringe ham til Bevidsthed igjen at hans høist berusede Tilstand. Konen fortalte ham, at han om Aftenen i Fuldskab var styrtet bevidstøs ned af Bænken, at hun havde været høist bekymret for, at han skulde døe, hvilket vilde have været hende saa meget mere ubehageligt, som hun var ene hjemme med sine tre Pigebørn, da hendes Mand var reist til London, og deres Karl i disse Dage havde Bryllup. Den Tanke her at skaffe sin Kunde hele 3 unge Piger paa eengang, foer strax gjennem Uhyrets Sjæl. Medens han, endnu bedøvet af Brændevinen, streifede om i Edinburghs Gader indtil Dagen brød frem, erindrede han sig en vis Hare, der boede i et usselt Hul i Nærheden af Havnen. Han havde ofte hørt Denne og et ungt Fruentimmer af det skjændigste Slags, der boede hos ham, en vis Helene Douglas (kun 21 Aar.) sige: at de ei vilde tage i Betænkning at ombringe den Første den Bedste, naar de blot fik saa mange Penge, at de kunde have en glad Dag derfor. Til deres Bolig ravede Burke nu hen, fortalte uden Omsvøb sin begyndte indbringende Haandtering, og hans Beretning blev af disse afskyelige Mennesker modtaget som det lyksaligste Budskab. Jnden en halv Time var Complottet sluttet, og en Fætter til Skøgen, en fordums Matros, ved Navn James, draget med ind i samme. Helene blev nu ufortøvet afsendt til Værtshuuskonen, for at hente Pigerne. Hun skulde bruge det Paaskud, at Faderen var kommen tilbage fra London, men var syg bleven bragt ind i et Huus, og ønskede, at hans Døttre skulde komme, for at være ham behjelpelige og at følge ham hjem. Til Lykke for de to af Pigerne, var den Ene bleven syg, og den Anden maatte nødvendig blive hjemme for at passe hende; kun den Tredie fulgte med Bedragersken, og faldt som det første Offer for den afskyelige Morderbande, der siden i to Aar uopdaget drev sin blodige Haandtering, og nu først, for ikke ret længe siden, er falden i den hævnende Retfærdigheds Hænder. Misgierningens Opdagelse.