Viborger Samler, 1832-02-27
Med Overskrivt: "Bidrag til Kundskab om Magister Lindberg, læses i Kjøbenhavnsposten No. 38. Et gammelt Ordsprog lyder: "Siig mig, hvem De omgaaes, saa skal jeg sige Dig, hvem Du er." Anvende vi dette paa Pluraliteten af de Tilhørere, der bivaane Magister Lindbergs Conventikelprædie tener, og med hvilke han altsaa maa antages at have aandelig Omgang, bliver Resultatet maaskee ikke til hans Fordeel. Blandt Magister Lindbergs øvrige Venner indtager vistnok Superintendent Rudelback en udmærket Plads. Denne er egentlig Lindbergs Mester og Lærer. Han forholder sig omtrent til Grundtvig som en Fanatiker til en Sværmer, og det forekommer mig, som om der findes mere hos Magister Lindberg af den første end af den sidste. Det er maaskee derfor et Rygte, naar man siger, at Pastor Grundtvig, siden Magister Lindberg begyndte med sine Conventicier, har sagt sig los fra alt Samqvem med ham. Til denne samme Rudelbachs Characteristik agter jeg her at give et lille Bidrag, idet jeg oversætter og med nogle Anmærkninger ledsager et Brudstykke af hans i den Berlinske, Evangeliske Kirketidende for 1831, 9de Bind. 3die Hefte, Side 588, indførte, Afhandling om Christendommen og Nationalisterne i Danmark. Efter at have omhandlet det bekjendte: "Kirkens Gjenmæle", vedbliver han saaledes: "Umiddelbar herpaa fulgte en Erklæring, efter Foregivende fra 88 Studenter og Candidater i Theologien, lutter Anonymer, der vilde tage sig af deres, som dem syntes, forhaanede Lærer imod Grundtvig. De vidnede altsaa omham, at han allermindst var en falsk Lærer, som Grundtvig havde kaldt ham, men meget mere efter deres Begreber en ægte Protestant; ogsaa vare hans Grundsætninger over den hellige Skræt, Symboler, og Præsteed de fuldkomment rigtige, og hvo der vovede at tvivle derom, var, efter Herrens Ord, skyldig til Dommen og Helvedes Jld. For at bidrage til Sandheden, og for at knuse de lognagtige Beretninger derom i tydske Blade, navnligen i Schulthetzes Annaler, maa jeg imidlertid bemærke, at iblandt disse 88 var kun en eneste Candidat i Theologien, der allerede tidligere havde været draget ind i Naturphilosophiens Virvar, og nu søgte Klarheden i Nationalismus, medens alle de øvrige samtligen vare Ynglinger, der lige netop vare dimitterede til Academiet og neppe havde fornummet et gre af Theologien. Vi tør i Kjærlighed haabe, at Mange af samme senere have angret denne Streg fra deres Ungdomsaar og indseet, at Sandhed og Logn, hvor skjønt man endogsaa maler denne sidste, ikke tør kobles sammen i Christi, den eneste Mesters, Skole." Saavidt denne Guds Mand! Ja vistnok tør Sandhed og Løgn ikke kobles sammen: derfor har jeg netop i Sinde at pille Løgnen ud af ovenstaaende Stykke, for at Sandheden kan staae desto klarere. Den første Logn er da, at den ovennævnte Erklæring var efter Foregivende (angeblich) af 8 theologiske Candidater og Studenter. Den var det Sandhed, hvorom Enhver dengang kunde overbevise, sig ved at eftersee den paa Borchs Collegium, saavelsom paa Regentsen, indlagte Adresse med alle deres Underskrivter. Jeg kommer herved uvilkaarligen til at tænke paa en Ansøgning til vor allernaadigste Konge, der efter Foregivende, skal have været underskrevet af flere hundrede kjøbenhavnske Borgere. Den anden Logner, at det var lutter Anonymer, Enhver skrev under med sit Navn. Jeg kan overhovedet ikke tænke mig anonyme Underskrivter. En Underskrivt er et Navn, men anonymt er, hvad der ikke har Navn. Hvorledes kunne da disse to forenes, Den tredie Logn er den værste; thi den Guds Mand har ladet den trykke med store Bogstaver, for at den skulde falde deste mere i Øinene. Det er : "at der blandt de 88 kun var en eneste theologisk Candidat." Undertegnede er saa heldig at have en fuldstændig Liste over de 88, og seer sig, ved Hjælp af Wigsus, Erichsens geistlige Stat, istand til, foruden den Ene, hvem Rudelbach paapeger, at nævne i det mindste 8 Andre, der allerede vare Candidater, dengang de underskreve Adressen. Maaskee kunde Antallet forøges, naar jeg kjendte de Øvriges fulde Navne. Disse 8 tager jeg mig den Frihed her at nævne, overbeviist om, at Jngen iblandt dem vil have angret det Beviis paa deres Hengivenhed, som de dengang gave deres elskede Lærere: C. F. Zoylner (Præst i Hirschholm, J. D. Hage (Overlærer ved Roeskilde Latinskole), L. J. N. Høyberg, (Adjunct ved Sorø Akademie), J. G. Briem fresiderende Capellan til Bjerregav), P. A. Plum (Adjunct ved Metropolitanskolen), A. C. W. Michelsen (personel Capellan), J. C. Schmidt (Adjunct ved Horsens Latinskole), C. D. L. Würtzen, (personel Capellan). Blandt dem, der dengang vel endnu kun vare Studenter, men senere have godtgjort deres Krav til at forde tale med, nævner jeg Licenciat Hald og Candidat Engelstoft. Det er altsaa en aabenbar Logn, at der kun fandtes er eneste Candidat imellem de 88. Den fjerde Løgn er, at Rudelbachs Fremstilling er et Bidrag til Sandheden; thi den er, ifølge det foregaaende, tvertimod et Bidrag til det Modsatte. Jeg bemærker slutteligen, at naar jeg om Superintendent Rudelbach bruger ovenstaaende Benævnelse, saa gjor jeg det i den Forudsætning, at han virkeligen selv en Forfatter til den citerede Artikel af Evangeliske Kirketidende, og tager da Udtrykket Løgn i samme Betydning, hvori han har kaldt Schulthes's Annaler lognagtige. Saaledes er Rudelbach, Magister Lindbergs aandelige Omgangsven, Sammenligne hermed Sagen mod Bogtrykker Jørgensen, Hellige Sandhed, til hvilken Askrog er Du flygtet? Richard.