Berlingske Tidende, 1828-04-18
Kiøbenhavns Torvepriser, den 18de April 1828. Rug. Td. 3 Rbd. 1 Mk. - s. a 3 Rbd. 4 Mk. 8 s. Hvede, Td. 5 Rbd. 2 Mk. - s. a 5 Rbd. 4 Mk. 8 s. Bog, Td. 2 Rbd. - Mk. 8 s. a 2 Rbd. 1 Mk. - s. Havre. Td. 1 Rbd. 5 Mk. - s. a 2 Rbd. - Mk. - s. Ærter, Td. 3 Rbd. 5 Mk. - s. a 4 Rbd. 1 Mk. 1 s. Røget Flesk, Lpd. 2 Rbd. 1 Mk. - s. a 2 Rbd. 2 Mk. 1 s. Grønsaltet Flæsk, Lpd. 1 Rbd. 5 Mk. - s. a 2 Rbd. - Mk. 8 s. Smør, Pundet 1 Mk. 8 s. a 1 Mk. 10 s. Æg. Snesen 1 Mk. 6 s. a 1 Mk. 10 s. Siellandsk Smør Td. 52 a 60 Rbd. VEfrisk de den 1ste Mai d. A. forfaldende 4 pCt. norske Rente I compons betales fra i Dag af paa Undertegnedes Compstiöbenhavn, den 16de April 1823. C. J. Hambro & Sön, Kongens Nytorv Nr. 2. Tor dem, som kjende mig, mener jeg, det lunde være undvendigt at svare e) paa det af Hr. Blot Tøren i Statstidenden No. 26 mod mig gjorte fornærmelige Angreb, men, da denne Tidende kommer i manges Hænder, som ikke kjende mig, og som efter hans Avertissement letteligen kunde fristes til at fælde en ufordeelagtig Dom over mig, som den, der endog kande ansees det Embede, jeg beklæder, uværdig, anseer jeg det for Pligt mod mig selv at tage noget til Gjenmæle derimod. Enhver (for ei at sige hele Verden, enhver, som har læst Hr. Tørens Angreb, indseer let, at han af Jver for sin Mening, der gaaer ud paa at udtolke de tvende omtvistede Deviser til det værste, har overdreven sine Udtryk, og, i det han ufremæsket yttrer Haan mod uvedkommende, navnlig den hele Stand, hvortil jeg hører, har han uden nogen Nødvendighed gjort sig skyldig i den samme Feil, som han just laster, og vil have andre mistænkt for, da han dog, som Videnskabsmand (see Nyerups Litt. Lex.) vel maatte vide, at denne Stand hverken staaer eller falder for hans Critit. Med alt sit Raisonnement bringer han sin Udlæggelse til det værste dog kun til en for hans Synsmaade rimelig Formodning. Han siger : Man kan paa samme Tid vise Godgiørenhed imod een Trængende, og uforskyldt Haan mod en anden. Men a poste at esse non valet conseqventia. Jeg udlagte derimod, og udlægger endnu den første omtvistede Devise saaledes, at jeg underforstod og underforstaaer endnu det Ord: dennefinde, hvorved Meningen bliver mere omfattende; og hvo tør nægte, at dette jo kan have været Giverens Mening, Den anden Devise betragtede jeg, og betragter endnu som et Slædesudbrud ved Bevidstheden af en god Handlings Udsvelse, og forklarer den derhen : Vel veed jeg at vi have trængende Landsmænd ; men de ere lykkeligviis langt færre end i mange andre Lande; med Glæde vil jeg komme dem til Hielp". Min Forklaring er her ligesaa god, som Hr. Tørens, ja jeg mener endog bedre. Hvorfor altsaa stride om et Punkt, der egentlig ligger uden for den menneskelige Doms Competence, og ikke kan lede til noget Resultat, hvorfor udfolke Ord, om man endog vil antage, at de ei ere lagde paa den fineste Guldvægt, til det værste Hr. Tøren venter sig, som jeg seer, af denne Strid ingen Laurvær : jeg ligesaalidet. Lader os hellere paaskjønne vort Held, at vi leve under en landsfaderlig Regjering, og have undertiden en Skjærv tilovers, for dermed at kunde lindre Menneskelighedens Nød, enten hjemme eller udenfor ; lader os paaskjønne vor Lykke, takkende Gud og Kongen. Søborg, den 14de April 1828. H. C. Lyngbye. Jnge Mennesker af Dannelse, med Talent og Lyst til at vorde I Skuespillere, opfordres at melde sig hos den Kongelige Theaterdirection. Stor reen Kummen faaes til 9 1/2 Rbd. Tønden, hos Henr. Holm, Hjørnet Saf Vestergade og Gammeltorv Nr. 39 i Kiøbenhavn.