Viborger Samler, 1805-10-10
Paris den 25de Septbr. Monitoren melder, at Keiseren i Gaar Morges er reist til Armeen. Den leverer og Forhandlingerne i Senatet i Gaar og Forgaars. Keiseren holdt en Tale til Senatorerne af omtrent saadant Jndhold "J den nærværende Europas Stilling er det en Trang for mig at være iblant Eder. Jeg forlader Paris for at stille mig i Spidsen af nin Armee, bringe mine Allierede hastig Hielp og forsvare mit dyrebare Folks Velfærd. Fastlandetslevige Fjende har faaet sit Ønske opfyldt. Krigen er begyndt midt i Tydskland, Østerrig og Rusland have forenet sig med England for at bringe alle Krigens Ulykker over vor Tidsalder. For faa Dage siden haabede jeg endnu at beholde Fred: jeg ing til Trudsler og Forhaanelser; men den østerrigsk Armee er gingen over Jun, München er besadt, Kurfyrsten af Bayern er forjager af sin Residents, alt mit Haab er forsvundet - Fastlandets Fienders Ondskab har udviklet sig; de frygtede for min Fredelighed; de frygtede Østerrig skulle see den Afgrund hvori det styrtede sig og vende tilbage til Retfærd og Maade. holdenhed, de have styrtet det i Krig. Jeg sukker over det Blod Europa vil udøse; men det franske Navn vil derved erholde en ny Glands. Senatorer, da reg efter Eders og franske Folkets Ønske satte Kejserkronen paa mit Hoved, modtog jeg den af Eder og dem med den Forpligt, at holde den reen og ubesmittet. Folket har og ved alle Leiligheder givet mig Beviser paa Tillid og Kjerlighed. Magistrater, Soldater og Borgere, alle ville frie os fra Englands Jndflydelse og Overvægt, der kun attraaer at vi skulle giøre en beskæmmende Fred, hvis fornemste Betingelser bleve at brænde vor Flaade, stoppe vore Havne og nedlægge vore Fabriker. Jeg har holdt alt hvad jeg lovede det franske Folk. Franske Folket har paa den anden Side overflødig opfyldt hvad de lovede mig. I dette saa vigtige Anliggende vil det fortfare at fortjene et stort Folks Navn. Franske! Eders Keiser vil gjøre sin Pligt; mine Soldater ville giøre deres og J ville og giøre Eders." Senaet tilkiendegav sin billige Misfornøielse med Fiendernes Adfærd og lod Keiseren ved Præsidenten og Sekretærerne forsikre om Senatets og Folkets tro Hengivenhed for Keiserens Person og Familie. Mr. Talleyrand oplæste i Senatet en Skildring af Frankrigs og Østerrigs Opførsel siden Lunevillefreden, hvori han viser, at i det Øjeblik Keiseren ville lade en Koureer, afgaae fra Paris med endnu flere fredelige Forslage, fik man at vide, at Øierrigerne vare faldne ind i Bayern, havde opfordret Kirfarsten til at forene sig med dem, og da han vægrede sig, oversvømmet hele Bayern, tvertimod den Pligt, som paaligger den tydske Keiser, som Rigets Overhoved. Man seer tydelig, at Østerrig ikke længer havde Lov til at være fredelig. Man seer, siger han endelig - at de engelske Ministre, have faaet deres Summer leverede paa de bestemte Sie der af Fastlandet, og man seer, at den Magt, der havde ladet sig betair for Alliance, ikke læggere kunde skaane sit Folks Blod, for hvilket det nu havde faaet Valura. Han slutter med at spaae England en kort Glæde alle disse Opspind og troer ikke den skal kunde nyde længe den indbildte Sikkerhed, naar den har faaet de andre betalt til at fægte for sig. Paa Statsraadets Forslag Ørkretterede tilsidst S. natet, at 30,000 Kønskribeerte skulle udtages i Aare 1806, og at Nationgorden atter skulle oprettes. Waan den 25de Septbr.