JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Danske Mercurius, 1671-11-01
Engelland. Ney ney: Statisten det med haand och eed bekræfter, At Engelland i Aar sig ey til Aarlog hæfter, Thi Kongen nylig har sit Raad och Parlament Jt Aar endnu fra sig forlofvet och hiemsent. Nu vides, (siger hand) skal penge skat udskrifves, Ved Parlamentetz raad och stemme det skal drifves. Och uden Sølf och Guld sit Sind til Krig at slaae, Det er som Mølle-hiul med ingen vædske paa Holland. 1 Accis och ny paaleg paa vare, mad oc drikke Mand nylig har optænkt, dog saa, det føles ikke, Af den det gifver ud, men høyt beløber dog Och ey til andet skal, end Krig och Aarlogs tog. 2 Med vel en mægtig Hær mand i beredskab holder, Och det som meest har klem, foruden svig besolder. Vil, som en god Soldat, den første puff udstaae. Men siden och igien ey glemme til at slaae.
Danske Mercurius, 1671-11-01
Polen och Tyrki. 1 Polaken i Vkrain har Dorosenske slaget, Och nogle Stæder der med stormer haand indtaget. Der med har Polen luft for hannem nogen tid Hand gaaer vel ey saa læt en anden gang i strid. 2 Den Consul, Engelsken betroede til at blifve Vdi Algiers, hand der u-Christelig af lifve Er tagen och henmyrdt. Men lefver hand Her Hand derfor, uden tvil, vi klappe deris bag.
Danske Mercurius, 1671-12-01
Den Danske VI. til den 1. Decembr. 1671. Danmark.
Danske Mercurius, 1671-12-01
JOm nu Lucina mild och gunstig hafde været, Och med en Arfve-Prinds os lykkelig foræret, Och alting Dronningen saa vel var gangen af, Sig hendes Moder hiem igien paa reysen gaf.
Danske Mercurius, 1671-12-01
Hans Majestæt med sin Her Broder och de Stoere Reed self for hendes vogn i prægtig stads och foere, Och hende gaf geleyd, der hun udfoer af Stad. Saa de med Kiærlighed och Længsel skildes ad Och saa som hand, den Nat tilforne, loed for hende Et kunstigt sverme-verk och glædskabs Jld antænde: Saa loed hand hende nu til lyst och velbefald Kartower brumme frisk med deris Torden-skrald. Haand-Heste, Rytteri, Karesser och hvis meere, Mand pleyer saadan færd och tog med at staffeere, Ja det at sige snart. Ey kunde tæles skøt. Altingest ret tilgik med herlig stads och art. Och gifve Gud, at hun, for Aar til ende drifver, Til lige saadan fryd af os indbøden blifver, Och lige saa til freds och vel fornøet maae Fra voris Cimber Egn igien til Hessen gaae. 2 De tvende Hertuger af Wirtenberg, som ere Hos Daner Koning her, vel høy forundring bære Ved den ny-fundne Jagt, hand har haft dennem paa, Vel Och sige: de til den ret aldrig lige saae. Vel stoer och rask en Hjort handself til Hest oprende, Til den omsider falt udmattet ofver ende, Och fik af hannem Fang. Och vorder mig beret, At hand foruden Hund end da bestilte det. Det er den tredie, som er paa saadan maade, Foruden Miønders hielp, opjaget af Hans Naade. Hvor af mand dømme kand, hvor fyrig, frisk och let Hand er til alsinid, och vorder stælden træt. Der Freden til Breda blef gjort och underskrefven, Da blef særdeelis och paa noget taldt och drefven, Som os och Holland var imellom: dog det ey Til ende kom. En hver stoed paa sit Nip och NeyThivoldgaf Holland det, och sig til Frandsken vende Och vilde fra, hvis hand for ret och billigt kiende, Ey gange nogen tid, men gierne der ved staae. Det samme bleef af os vedtagen lige saae. Det længe ligget har saaledis hen i dvale. Men Frandsken har nu dømt, at Hollandskal betale, Hvis Danmarklilder paa. Saa det sig løbe skal Til vei en mægtig Sum, Ja Millioners tal. 4 At fremmede, som her i Riget sig needsette, De kunde hielpes frem, och komme snart til rette, Vil Kongen, saa som det udi hans brefve staaer, Af gunst benaade dem med nogle friheds Aar.
Danske Mercurius, 1671-12-01
Det Bergenske Cantoor en lastelig maneering, Som dobelt ofvergik en Tydsk Pennaliseering, Med unge Kiøbmænd har til disse tider haft, Saa mangen der ved har mist vid och helbreds kraft. MenMen saa som ærbar hed en Kiøbmand bedre sommer, Och ingen, som er vis, slig narre-spil berømmer: Saa vil hans Majestæt, at det skal skaffes af Och hafver der paa sat tilbørlig poen och straf. Courtin hos Kongen her sin hilsens plict aflagde, Och al velvillighed ærbydelig tilsagde: Bleef och undfangen och medhandlet høfligen. Der med hand sig paa vey begaf til Sverig hen Jeg ey kand sige nær den brask og pract, som skeede, Med Grefve Parssbergs Lig til Jorden at bestede. Och skal mand efterdags i Danmark altidsee, Naar nogen Grefve døer, paa same vis at skee.
Danske Mercurius, 1671-12-01
Tydskland. Den tvist om Høchsters Grund, hvo der til best har føye, Voldgifven er, och vil mand lade sig fornøye Med hvis, som af Chur Mentz och Wirtenberg ved Afsiges, inden Aar och Dag gaaer tøsser om. (Dom Men dersom det af den ey midlertid kand slettes, Da skal det ind til Spir, for Kammer Retten sættes. Ja Ja, den lange ben er noksom der bekiendt. Hvad der paa kommer først, det vorder langsom endt. End dog mand Cølne veed adskilligt for at male, Hun dog for ingen deel sig lader ofvertale, Til sig at skille fra den handling och parti, Som hun med Spanien och Holland er udi. Med den Westphalske Kreeds hun ikke vil indlemmes, Och der fra søge hielp, om hun af nøden klemmes: Men heller hielpe sig, som hun best kand och maae, Och til den sidste Mand fast paa sin frihed staae. Det siunes, Biscopen af Mynster nu vilspare Sin Staf och Alter-Bog och tage Kaarden vare. Hand hafver alt begyndt, och farer daglig fremMed at antage Folk. Dog veed mand ey mod hvem 4 Det vorder sagt, at den Chur Heydelbergs Printzesse, Som Orleans var Jet, har sig til Pafvens Messe, Bekiendt, och der paa med sin Brudgom frydelig Bilagers høytid holdt och vel befinder sig. 5 Mand hafde Tettenbach i Sinde vel at svare: Men der hand kunde sin u-gierning ey forsvare, Bleef hand omsider dømt til ævig fængsels straf, Och var end da vel glad, at hand kom der med af.
Danske Mercurius, 1671-12-01
Holland. Papir och Kanefas som kand af Frandsken giøres, Samt, Vin, Castanier och Ædik ey maa føres Til Holland efterdags. Hvo der med gribes kand Skal straffes, som hand vaar en Skalk och troløs Mand. 2 Hvad før for Brændevin til Frandsken gifves kunde, Mand Østerleden nu for Malt och Korn vil unde, Och der af brænde self. Thi faaer Kornpugen Lif Och der ved acter snart, at faa sin taskest Jtalien. Hvor ilde Spanien om Fader Nithardt kalde, Den fuldinagt hun dog maae sig lade vel befalde, At hvadsom hand til Rom och i det Valske Land For hende retter ud, det ikke rygges kand. Tyrkj. Den Tyrkiske Soldan stoed ilde med sin Broder, Som skulde været qvaldt, men blef dog af sin Moder Och Janizarer frelst; hvor ofver sig befand J Riget stoer oprør och larm hos alle Mand. Saaledis burde vold med vold igien at tuctes. Men ah: den Jld for snart och hastelig udsluctes. Thi Broderen er død, som al den saa paa reed: Men om hand Straa-død fik, mand ey til visse veed.
Danske Mercurius, 1672-01-01
Den Danske til den 1. Januarii, 1672. Danmark. Ompone, som for sin forstand och høye gafver, J Sveriggunst och pris sig tilforhverfvet hafver, Hvor hand paa nogen Tid har Frankerige tient, Och hendes ærinder bestilt som Resident, Hand her i Kiøbenhafn hos Kongen hafver været, Och med sin hilsens plict hans Majestæt foræret. De største Kongens Mænd hand afskeed och hos toeg, Och der med paa sin vey til Frankerige drog. For Secreterer hand i Statens verf oc sager Skal tiene Kongen der, som hannem vel behager. Det en bestiling er, som til sin eyermand En fast utrolig sum hvert aar indsamle kand. Den Herre de Vanbryn, som noget har dislige Frandskens nafn bestilt udi det Svenske Rige, frem, Hand her igiennem och med hast er komme Och til sit Fødeland och Herre dragen hiem En myndig Afgesant, hvis nafn er vist von Hahren, denne Maanet och til Sverrig hen er faren, Och har for Holland at bestille noget der, Som høyt paa ligger magt; thi var hand stakket her 4 Chur Saxen ved sit Bud vor Konning hilsen byder, Med mangen Lykkes ynsk, och sig af hiertet fryder At Himlen hannem har vor Arfve Prinds forlænt, Som kand bestyrke fast hans Spir och Regiment. Den armelidet kand. Den rige sig vil trykke. Hvor ey tilsaadant sees, er liden Hæld och Lykke. Ney ney, den rige Josaa vel til byrden maae, Somden der fattiger, om det skalret tilgaae. At Boenden ey for hart med tynge skal besværes, En nyttig skat er lagt paa hvis som skal fortæres. Och har hans Majestæt saaledis maget det, At ey den arme sig beklage kand med ret. Hvolekkertandet er, een skilling gierne gifver Afto Kramsfugle skrax den stund den arme blifver Til freds, och der udi sig ikke bruger vild, At gifve same værd udaf en fierding Sild.
Danske Mercurius, 1672-01-01
Tydskland. Hvor hart mand true vil hvor født mand och vil lokke, Saa staaer dog Cølne fast och lader sig eyrokke, Men lofver, at hun fra det Hollandske parti Ey vil afsondre sig, hvad nød hunkommer i For Hertug Urichs ded til Wirtenberg mand græder. Men ved en ny fød Prinds Chur Beyeren sig glæder. Saaledis er det med Naturen altid fat Den enne Lifsens Dag: den anden Odsens Nat sidste Maaners dict om Tettenbach vel sagdes, Hvorledis hand i taarn och ævig fængsel lagdes: Men det ey de ved blee. Det hannem verre gick. Hand for en klinge fra sin hals at springe fik Chur-Brandenborger Prinds igien skal fanget hafve Hans Tydske Grefvedom af Keiseren til gafve Slig ende faaer Oprør, hvo der i blander sig, En blodig afgang har at vente skerlig.
Danske Mercurius, 1672-01-01
Frankerige. Frandsosen sverger fast, at hand vil aldrig stilles, For Holland med den magt och Herredom afskilles, Som hun i Næringen sig hafver taget til, Och der med ofver alt giør som hun selfver vil Soldaten raaber Krig och villigen tilbyder, At giøre der til sit, saa snart som hand opbryder. Och kommer det til Slags som langt ey siunes fra, Vel mangen dapper Helt i græss vil bidde da2 Hvo Lykkens u-bestand at kiende vil begiære, Hand det til Hofve best forsøge kand och lære. Hand fast hver anden dag, skal høre der och see, Det hand indbildte sig, a aldrig kunde skee Hvo stoed saa vel och høyt i Kongens gunst och naade, Hvem toeg hans Majestæt saa meget med at raade, Som Grefven af Causon. Mand i det gandske Land Ey nogen vidste snart, som var hans ligemand. Men see, hvad hialp det dog, Hans velstand er forgangen, Och hand til videre beskeed sat fast och fangen. Men hvad hand haffver brudt, ey vides egentlig Hvovel til Hofve staaer, i hannem speyle sig.
Danske Mercurius, 1672-01-01
Engelland. Kand den Høybaarne Prinds af Jork ey nogen sinde Formaae, den vrede Død fra sin pallads at minde. Ney: den tyranske tyf har taget nyligen Til grassens mørke svelg hans yngste Daatter hen Holland.
Danske Mercurius, 1672-01-01
Jmellem Keyseren och Holland och de Spanske Vedtagen er en pact foruden svig och vanske. En hver af dennem har, mod vold och ofverlast, Tilsagt, af gandske magt at staae med Cølne fast.
Danske Mercurius, 1672-01-01
Den Engelske Gesant Her Dowing er inddragen Til Hag som Resident; Men er hand der antagen Saa ilde, som hand var i sidste feydes Tid, Hand heller maatte seet, hand ey var kommen did.
Danske Mercurius, 1672-01-01
Polen. Som Kongen lykkelig har Dorofenske slaget, Och hannem af Ukrain saa nær med alle Jaget, Er hand hiemkommen nu til Warschaw glad och sund, Och vil med sine derudhvile nogen stund. Beslutning. Som nu den gamle Tid och Aar i dag har ende, Vil Jeg min stil til dig, som dette læser, vende. Jeg i forgangen Aar opskrefvet har for dig Vel meget Nyt och Sært, som har tildraget sig. Jeg sandhed hafver sagt, saavel om Dyd, som Lyde, Och veed, Jeg ikke der med kunde mig forbryde. Thi hvad som prisligt er, ey bør at ties qvær, Hvad ilde giøres, staaer til afsky for en hver. Nu var at ynske vel, det maatte der ved blifve, At Jeg ey andet Nyt om Verden fik at skrifve Fra denne Nyt Aars Dag, end at hun slet var Ny Och gammel ondskabs brug her efter vilde fly Dog see det er forgiefs. Thi Verden Verden blifver. De nafne Mit och Dit hun aldrig ofvergifver. Med Stat och Rettens Skin hun sminker mangen gang Sin skalkheds feyl. Lam Lam er Vlvens aftensang. Men du, som ikke vilt, at Gud skal det fortryde, Som hand af naade dig forgangen Aar loed nyde. Skal hand och i det Ny fremdeelis hielpedig, Da lad din Sæl och Aand i got forynge sig. Fryct Gud, gif Kongen sin tilbørlig deel och ære. Lad Dannished och Dyd dit Lefnets forskrift være Søg heller nafn for goed, end for en mægtig Mand, Thi det er Sært och Nyt, hvor saadant findes kand Hvad lofligt Nyt af dig dismidlertid forrettes, Tænk, det til ære tegn och minde skal opsættes, For efterkommerne ved lærd Mands pen och flid, Och fylde Krøniken, saa længe Tid er Tid. Men har du noget Nyt, som lastes kand, i Sinde, Da vid at straffen dig i sin Tid och vil finde, Och at det vorder dig til skændsel eftersagt, Naar du din løn alt har, och est i grafven lagt.
Danske Mercurius, 1672-02-01
Den Danske U Otil den 1. Februarii, 1672. Danmark. 1 Dil goed begyndelse paa voris Aar at giøre, Jeg Landsens gamle skik til nytte mig vil føre, Med Nyt Aars æreskenk at deele til en hver, Som uden skrymt och svig har dyd och ære kiær ver, Om skønt Jeg ey formaaer saa dyrebare gafver, Som Mammons rige Børn, Jeg pen och blæk dog haf Hvor med Jeg ynske vil alt det, som tiene kand Til hæder, lykke, tarf och vel fornøyet Stand Sid Kongen og hans Huus i floor och blomster stande, Och fremmes dag fra dag. Gid alle Kongens Lande J næringen til Lands och Vands forbedre sig. Gid Jordens fructbarhed maae kofres gladelig. Ja baade først och sidst Jeg ynske vil och bede, At Fredsens milde Gud vil kraftelig tilstede, disse Rigers Egn den ædle Fred at boe, Och hindre self alt det, som stifte kand u-roEt gammelt ordsprog er: den skilling Jeg i tide Kand spare med fornuft, och legge til en side, Den er saa goed, som den, Jeg mig fortiene kand, Den stund at ødselhed forderfver mangen Mand. At voris Kiøbenhafn til sparsomhed kand føres, Och efterdags ey tør for stoer omkostning giøres, Vil Kongen, at saa tit mand vil til Brudlof gaae, Hvis. Och stande Fadder, ey foræring gifves maae. Hvis nogen der imod at giøre, sig fordrister, Hand baade det, som hand gaf til foræring, mister: Skal derforuden och for saadan ofvermoed Udgifve tusinde lod Sølf til straf och boed. Her Berty, som med værf for Engelsken har været Hos Daner Konning her, och nogen Tid fortæret, Hand med ærbydighed sin afskeed nylig toeg, Och vel fornøyet til sit Fødeland hiemdrog.
Danske Mercurius, 1672-02-01
Fra Sverig hid er sendt en stoer Gesandt och Grefve, Med venlig hilsens oerd, samt och lykynsknings brefve, For den nyfødde Prinds, os Himlen hafver sendt. Men hvad hand meere skal, os end er u-bekiendt.
Danske Mercurius, 1672-02-01
Tydskland. I. Mand til Felt-Marskalk i det Tydske Keyser Rige Har Baden Durlach sat, och vil fast hver Mand sige, At hand med Dapperhed och Helte gierninger Har noksom det fortient, och der til dygtig er. Til Cølne piben vil forandre nu sin tone. Hun med Churførsten er igien i fred och sone. Vil ey med Hollands hielp fordi befatte sig, Men til Vestphalens Kreeds sig holde stadelig Frandsosens store magt, som Egnen alle steder Opfylder der omkring, och sig til strid bereder, Sin vredes forsæt och bestemte raad fordi Vel och forandre tør, och hende gaae forbi Paa trummen til Vien mand vel saa saare banker, Och Folk i Spanskens nafn til krig och leding sanker Ja Ja, ladverfves der, och længe lafves tilFrandsosen midlertid har moxen vunden spil. 5. Mand Mand Ungersken i tvang med Reformatz vil holde. Men hvad om Keyseren med saadan færd kand volde, At Landsens beste kiern, som der med haardelig Besværes ofver alt til Tyrken gifver sig.
Danske Mercurius, 1672-02-01
Frankerige. J trende parter sig Frandsosens Hær adskiller, Hvor af den første sig i Cølnes Stift fremstiller, Och under Hertugen af Luxenborg skal staae: Och skal Churførsten sig samt Mynster der til staae. Langs ud med Rhinens kant den anden Hob omrender, Och Prindsen af Condee for sin Feltherre kiender, Med resten Kongen self (trods hvem det er imod Samt och Turaine gaaer til Mosels stride Flod. 2 Mand af det korte svar, hand Staterne tilskrifver, Fornemme kand, at der vist noget ont af blifver, Med mindre den, som kand altingest giøre let, Ved en bestandig fred vil self forhindre det. EngellanEn større pending sum, end nogen vel kand tænke, Sig Kongen har tillaant af Londens vexler benke, Och der med af al magt sin Flode færdig gjor, At den kand gaae til Søes, saa snart den fanger Bør 2 Mand ymter och vel om, hand nogle Millioner Bekommet hafve skal udaf Frandsosens Kroner. Och vorder sagt, at hand och Fransken har oplagt, Til Søes at samle sig med felgis haand och magt. 3 Mand Mand meener Hertugen af Jork skal och anføre Den gandske Flodes magt, och strax sig færdig giøre. Och veed hver Capitein sit Skib, som hand sig paa Forføye skal, saa snart hand hører trummen gaae. Her Sprag har med Algiers en stillestand indganget, Och derfor med en hast skal hafve budskab fanget, At hand med sine sig fra Middel-Hafver skal styrke Flodens tal. Paa reysen gifve hiem, och Holland.
Danske Mercurius, 1672-02-01
Hvo lyst til aarlog har, somenangen sig berømmer Och foregifver dog, at hand, som det sig sømmer, Ey der til leylighed och adgang finde kand, Den sig ey klage tør, men gaae til Nederland. Mand der til Lands och Vands sig væbner och befæster, At tage mandelig imod de Frandske giester. Med visse regeler og Om til General Mand Prindsen hafver gjort, samt och til Admiral.
Danske Mercurius, 1672-02-01
Den Engelske Gesant Her Dowing foredrager, Och ripper meget op udaf de gamle Sager: Tør och begiære det, som ey kand stedes til. Saa der af noksom sees, hand aarsag søge vil. 4 Mand Sagen derfor ind for Kongers Konge skyder, Och saa, som best er raad, alvorligen paabyder, At Bøn och Faste Dag anstilles ofver alt, Och der paa vil til strid, ey findes lam och halt.
Danske Mercurius, 1672-03-01
Danske Den IE til den 1. Martii, 1672. Danmark. om skønt en visse giæld bedages och forhales Paa nogle tider hen, den vil dog afbetales. Vel længe det henstoed, och ikke var i tim, At denne Vinter os gaf Snee, Frost, Kuld och RimMen Blidel, tvert imod sit nafn, os det betalde Med Colens bismer vect, oc lod for os indfalde Saa streng en Vinters tvang, at Boenden nu med ret Kand sige Vinteren af skaft ey slap for let.
Danske Mercurius, 1672-03-01
Engelland. 1 Som Domning ey til Hag fik lige strax beskeden, Om hvis hand foregaf, toeg hand sin reyse deden Til Engelland, hvor hand i kaarn skal være sat, For hvis hand hafde mod befaling gjort och lat 2 Det Guld som Engelsken bekom af Frankerige, Som paa tolf tønder sig beløbe skal ret lige, Det lader Kongen til en anden Mynt omslaae, Saa der som Lodvig stoed, skal Carl her efter staae. 3 Men om och hierterne saaledis kunde skilles Det Tiden lære skal, och Himlens Gud hiemstilles. Mand intet hidindtil dog andet kand forstaae, End de med felges magt mod Holland ville gaae. 4 Det siunes, som Vulcan vil Londen altid hade: Hand nylig der igien har gjort vel stoer en skade. Comoed i huset blef til kul och aske brændt, Med andet meget got, som øde blef og skændt.
Danske Mercurius, 1672-03-01
Holland. 1 Men Amsterdam och vel har aarsag at beklage, Det skønne Trykkeri, som fast i same Dage For hende brændes op, samt andre bygninger. Dog hun sig haardfør giør, och er, som Tiden er. 2 Mand tænker meere paa, hvad magt til Lands, hvad Skibe Mand føre kand til Søes, om det gaaer hart i knibe. Paa Kalfskind bankes fast, och penge spares ey Chur Branden borg til hielp och ikke siger neyMand tænkte mindst, at den trefolde pactes kude Saa løselig var knyt. Men see, det er alt ude Dog søges venskabend, saa vidt som søges kand Hvor paa mand Bewerning har sendt til Engelland.
Danske Mercurius, 1672-03-01
Polen. Om Polens Land vel och var tiding frem at bære: Men her vil fattes rum: thi faaer det kort at være. Mand med Kosaken har at giøre meer end nok, Och er undsagt til Vaar af Tyrkens vrede flok. Ja den half-christne Ryds och meget har at sige: Heldst nu som hand med magt det Astrakanske Rige Bekommet har igien. Thi sendes haarde bud. Dog ingen har vel end af dennem sagt. Hielp Gud.
Danske Mercurius, 1672-04-01
Den Danske til den 1. Aprilis, 1672. Danmark. Er Svenskens Sendebud i beste form och maade Sin Herres ærinde hos Daner Kongens Naade, Til ende fik bestilt, hand venlig afskeed toeg Och til sit Føde-land igien tilbage drog. 2 Ved same Tider fast henfoer ochsaa den Grefve, ver Som her i Spanskens nafn var med Lykynsknings bref Til Skibs hand sig begaf, och ofver Beltes Strand Paa Lybke gik, och saa hiem til sit Flanske Land. En Engelsk Resident er kommen hid, at drifve Paa hvis som næring och samdrægtighed kand gifve Hand er en Ridder af Sanct Pavi, och nogenstund For Consul Engelsken har tient ved Presund. For Saltetz Compagni kand komme ret i gænge, Thi der til hører Tid) och Landet ey skal trænge, Men hafve der af nok, har Kongen der om sat En goed forordning op, hvor ved mand hielpes brat Det allerbeste Folk, som mand veed af at sige, Der tiene kand til Søes, det gifver Norges Rige: Men for den store Løn, mand andre Steder faaer, Den største deel af dem til ud af Riget gaaer Men som och Kongen self kand hafve dem fornøden, Er saadan fluctighed alvorligen forbøden. Hand self har Kost och Løn, til dem at gifve frit. Qvi vil mand uden Lands da søge det saa vidt. Ja det och billigt er, at den som Korset eyer, Sig self maa korse først. En fremmed som jeg leyer, Er tit forsømmelig i sine Gierninger, Och ikke nær saa tro, som den der indfød er. 6 Paa Kongens store Torf Her Gyldenløwe siger, At faae sin bygning op, før Sommeren afviger: Har och den ere nydt, som skeer ey hver gemeen, Thi Kongen der til self har sat den første Steen Den le Prinds Georg och sin Steen der til lagde. De store Kongens Mænd och hiulpe til, och sagde: Gid eyermanden her i glæde, fred och roVelmangen Dag och Aar lyksaligen maae boe Tydskland. Som Franskens store magt udi det Tydske Rige Forøges dag fra dag, mand sig vel om maae tige. Hvorfor og Førsterne for vold och ofverlast sig frycte billigen, och sig bevæbne fast. 2 Men baade først och sidst sig Keyseren bereder, Och hafver bud om folk til leding alle steder. Med tifve rusinde vil hand i Marken gaae: Ja vel och fleere faaer, om noget kommer paa. Cur Brandenborg, hvis nafn och dapre mandoms ære Berømmes af en hver, skal nylig kommen være Med Holland i forbund, och for betaling skal Vndsætte Staterne med vel et mægtigt tal.
Danske Mercurius, 1672-04-01
Frankerige. J Følnes Stift och Egn Frandsosen u-forhindret Vohvilet har: men nu som Vintren sig har lindret, Och Och hand af Forraad nok til sig har fanget hen Begynder hand sit Folk at mynstre dagligen. 2 Hand tred ve Skibe sterk til Søes at gange lafver, Och Folk af Engelsken til dem bekommet hafver: Vil under Engellands opracte tegn och slag Mod Holland gange løs, och plukke hendes rag 3 Hand sin husholding fast begynder af at korte, Vil efterdags det skal med aaben taffel skorte, Samt anden saadan pract, som til u-nytte skeer. End dog hand ellers nok sig gafvemild beteer. 4 Sin unge Datters død hand hiertelig beklager, Och derfor sørge-dragt med alt sit Hoff antager forbi, Men see. gaar Døden ey Monarchers Sal. Hvo kand os ringe da for hannem tage frj. Engelland. 1 At Kiøbmands handel ey for meget skal betrykkes, Men efterdags, saa vidt Gud Lykke gifver, lykkes, Er mellom Engelland och Danmark gjort en pact, Som nu bekræftet er, och stande skal ved magt 2 Den Danske Resident (det er den dle Gøye, Som var til Hag, och sig forstaaer saa vel at føye Til Londen hand er nys ankommen lykkelig, Och Daner Kongens være skal der antage sig. Som Under-huset end sig ikke ret beqvemmer Til den begynte Krig, sig Holland ey forglemmer, Men giør sin flid, til at faae pibens klang omvendt, Och der paa sin Gesandt til Londen hafver sendt. Der siges, hand med sig vel stoer en skat henførde, Til at forære bort, om nogen hannem hørde. De gyldne kuglers skud, naar der med handles ret, Deramme sælden feyl. Men der angik ey det 4 Hun intet andet har, end Aarlog at formode: Som nylig kunde sees, der hendes Kiøbmands Flode Fra Middel Hafvet koem, och mod al lid och act, Vel hart angreben blef med stormer haand och magt. Tre Dages fectning den tiltvungen blef at holde: Fik der til af sin flok fem eller sex at tolde, Som Engelland til rof och bytte-pending sik. Den anden rest undslap, och hiem til Holland gik Der med er grunden lagt til aaben krig och feyde Ja der af læres kand, at ingen pact och leyde Kand rettes op saa sterk, at den af misforstand, Och af, Jeg veed ey hvad, jo sønderbrydes kand.