Viborger Samler, 1782-06-03
De Svenske rose overmaade de beundringsværdige Udsigter, der her frembringes ved Forskielligheden, af Bierge, ganske hvide af Snee og Jis, af Banker, skiulte med Mos, Søer fulde af Øer, Snegleformige Bekke, Vandfalde, Sletter og Skove, og man har Aarsag at anmerke med Maupertius, at der gives Landskaber her, der ville være fortryllende, naar de kuns ikke laae i Lapland. Der anføres ellers udsvævende Beskrivelser over disse Steders forhøiede Skiønheder. Rudbek, for Exempel, gaaer saa vidt, at han siger at have seet Egne her, som han meget lettelig ville troe at have været det jordiske Paradiis. Lapperne have en egen Sang, som de synge, efterat de har dræbt en Biørn; de begynde først med at takke den overvundne Fiende, for han har været saa god at ikke gjøre dem nogen Skade; hvorved de udtrykke tillige deres Fornøielse over hans Ankomst. Herpaa aflegge de deres Taksigelse til den Guddom, der har skabt Dyrene til Menneskets Nytte, samt givet ham Styrke og Dygtighed til at overvinde dem. Man siger ogsaa, at, i Følge af en imellem dem almindelig antaget Overtroe, maa den, der har havt den Lykke at dræbe en Biørn, ikke sove hos sin Kone tre Dage efter denne Mandoms Gierning. Ulve ere her i stor Mængde, og anstille en skrækkelig Ødeleggelse imellem Rens dyrene og Elsdyrene. Den Maade, paa hvilken Ulven ven jager Elsdyret, er alt for besynderlig til at forbigaaes. Naar den har nu forfulgt Dyret saalænge, til den er ganske træt, saa legger den sig ned for at hvile sig, og det samme giør Elsdyret; men den første har ikke snarere samlet ny Kræfter, førend han setter efter det paa ny, der snart bliver hans Rov; thi da dette arme Kreaturs Sener ere, imidlertid det har ligget stille, blevne ganske stive, saa kommer det kuns besværligen afsted, og Døden er da uundgaaelig. Laplænderne ere overbeviste om, at Verden har havt en Begyndelse, men deres Sagn tilsetter, at førend Gud dannede Jorden, raadførte han sig med Perkel, som i deres Sprog betyder den onde Aand, for at overlegge, hvorledes enhver Ting best kunde anordnes. At vor Herre havde foreslaaet, at Træerne skulle bestaae af Marv, Søerne skulle fyldes med Melk, og at alle Urter, Planter og Blomster skulle bære fortreffelige Frugter; men Perkel satte sig imod dette Anlæg, og derfor gjorde Gud ikke Tingene saa gode, som han først havde i Sinde de skulle være. De have ogsaa nogen Kundskab om en almindelig Oversvømmelse, men deres Sagn beretter, at, da Gud ødelagde Jorden, der allerede var ganske beboet, og som bleev reent bedækket med Vandene af de sig overalt udbredende Søer og Floder, saa omkom det heele menneskelige Kiøn paa en Broder og Søster nær, som Gud tog under sine Armee, og har op paa Toppen af et stort Bierg kaldet Passevave. Da nu Faren af Oversvømmelsen var forbi, saa skiltes disse torad, for at søge, om der ikke skulle være endnu nogle fleere blevne tilovers i Verden; men efter tre Aars Reise vendte de tilbage igien, og erkiendte hinanden for Broder og Søster, hvorpaa de atter toge Afskeed og da de endnu ved Enden af den anden Reise vare hinanden kiendelige, saa skiltes de paa ny ad, og efter andre tre Aar samledes paa samme Sted, hvor de ikke meere kiendte hverandre igien, og hvorpaa de siden levede og avlede Børn sammen, hvoraf alle de Folkeslag, der nu beboe Jorden, nedstamme. Deres Beretning angaaende deres egen Oprindelse er artig nok. Laplænderne, sige de, og Svenskerne nedstamme fra to Brødre, meget forskiellige fra hinanden i Henseende til deres Mod. En Dag, da en forskrækkelig Storm reiste sig, blev den ene af dem saa bange, at han søgte Skiul under et Fiel, som Gud af Medynk over ham omskabte til et Huus, og af ham nedstiger de Svenske. Den anden derimod, langt meere tapper og uforsagt, trodsede Uveirets Raserie, uden at søge Ly, og denne er Fader til Lapperne, som endnu til denne Dag ikke leve under Tag. Det Laplandske Sprog er langt fra ikke saa grovt, som mange formode; der ere endogsaa Bøger skrevne deri. Det er meere vellydende end det Finske, meere regelret end det Svenske, og udtrykker Tingene med stor Rigtighed. Det har f. E. sex til syv Udtryk, for at betegne de forskiellige Slags Veie, ligesaa mange for Fielde, og henimod fire og tyve for at skielne Rensdyrets Kiøn, Alder og Egenskaber. Modi i deres Verba ere talrigere end i noget andet Sprog, og deres Substativa have ikke mindre end tretten forskiellige Kasus.