Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1831-04-25
Marskal Soult retfærdiggjorde sit Departement imod dette haarde Angreb paa Ministrene, og beklagede, at en fransk General kunde forglemme sig i den Grad og føre et saa ufransk Sprog. General Lafapette antog sig ogsaa de italienske Patrioters Sag, og gjorde opmærksom paa, at baade Engelland og Østerrig til andre Tider havde givet dem Løfter og Frihed. Men Ministerpræsidenten Hr. Casimir Perrier erklærede sig om muligt endnu kraftigere end forhen for Freden. Der maa aldrig - sagde han - føres Krig blot paa Grund af Raisonnements, men kun af Nødvendighed. Først naar der gjøres Angreb paa Revolutionens Princip, vil Frankerig opstaae til dets Forsvar. Nogle Kabinetter saae den vel i Begyndelsen med Uroe; men fattede snart dens sande Karakteer. Til at bevare den ind- og udvortes Fred behøvedes maaskee kun dette Ene: at Frankerig, blev regjeret. Jøvrigt har det hverken gjort Løfter til Despotiet eller Jnsurrektionen; Belgien maa først ved indre Orden erhverve sig Selvstændighed; thi Frankerigs Politik skal ikke være belgisk, men fransk. Vi haabe, at det luxemburgske Spørgsmaal vil kunne blive afgjort uden Krig. og uden at vi behøve at opkaste os til en Livvagt for alle Jusurrektioner." Da Udenrigsministeren Grev Sebastian der. paa forsikrede, at Man med Hensyn til de fangne italienske Jnsurgenter vilde følge Humanitetens Grundsætninger, meente Odillon=Barrot, at det dog maaskee vilde blive for silde, og at Frankerigs Mellemkomst kun vilde bestaae i at bivaane Frihedsheltenes Liigbegjængelse. Da de offentlig Tribuner ved disse Ord gave deres bifald lydeligen tilkjende, lod Hr. Delessert Tilhørerne jage paa Døren. Taleren paastod for Resten, at ligesom alle Nationer toge Deel i Trediveaarskrigen, saaledes kunde Frankerig antage sig alle Folk, som tragtede efter Frihed. Valgloven er atter bleven antaget med 301 mod 51, og Forslaget om en ny Kredit af 100 Millioner med 246 mod 51 Stemmer. Under levende bifald af Tilhørerne have de fra Decemberdagene Anklagede fortsat deres Forsvar, og bleve den 15 April frikiendte af Assiseretten. J denne Anledning er at Sø ter forefaldet urolige Optrin flere Aftener i Paris, men som dog ved Nationalgardens Hielp bleve dæmpede. Af en Hob unge Mennesker hørtes udenfor Pantheon det Raab: leve Republiken!" uden at dette dog gjorde videre Jndtryk paa Mængden. Nationalforeningerne udbrede sig stedse mere, og i Elsat er desuden stiftet en egen Elsatzerforening. Fra Strasburg gjendrives det Rygte, at Kong Ludvig vilde nedlægge Regjeringen, hvilket kunde have de sørgeligste Følger. Forhenværende Generaladjutant, Grev Damas, er indkaldt for Retten, for at have stiftet en Lafapette=Legion og opmuntret til Had mod Regjeringen. Et engelsk Blad meddeler nu en privat Skrivelse fra Ludvig Philip til Keiser Nicolaus I i Anledning af hans Tronbestigelse, hvoraf en Kopie skal være fundet i de Papirer, som Storfyrst Constantin efterlod sig i Warschau. Kongen tilstaaer deri, at Begivenhederne havde overrasket ham selv, som altid havde været Carl Rdes troeste Undersaat. Ogsaa havde Agtelse for Lov og Orden gjort saa store Fremskridt i Frankerig, at det forhadte Ministerium kun vilde have fundet en Parlementarisk Modstand, hvis det ikke i sin Forblindelse selv havde givet Blodsignalet ved sit frække Angreb paa Chartet og Nationalfriheden. Selv det overvundne Partie ansaae Ludvig Philip nødvendig for dets Redning, og han drog nu ikke længer i Betænkning, at modtage Kronen og derved bidrage til Frankerigs Lykke og Europas Rolighed.