Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1831-01-09
De i den belgiske Revolution virkende Personer. I. Louis de Potter. Denne omineuse Mand, hvem Tidstildragelserne have givet en Vigtighed han ellers vanskeligen skulde have faaet, er fød i Brügge i Flandern, og er af en flamsk Familie, der i flere Navne, blandt andre i Kunstnerens, der malede den saa berømte pissende Koer bleven bekjendt. Han er nu i sit 45de Aar. Han viiste i en tidlig Ungdom Talent og Kierlighed for Videnskaberne, men var ogsaa overspændt i sine Anskuelser, lidenskabelig i Charakteer, grændseløs forfængelig, hvilket sidste bragte ham snart paa forskjellige Afveje og lod ham be vægge sig i en temmeligen reen materialistisk Retning. Med bemeldte Egenskaber forbandt han et Had mod Præster og Aristokrater, ikke fordi religiøs Følelse og Kierlighed til lovlig Frihed fortrinligen herskede hos ham, men fordi deres Indflydelse traadte hindrende imod hans Partier. Medens hans Fædreneland blødede under en militair Despotismes Aag, levede han i Jtalien midt i Fornøielser og Adspredelser, der synes at have bidraget mere til at danne af ham en Catilina end en Cato. Senere nød han af Regjeringen, som hos ham erkjendte udmærket Duelighed, Begunstigelse, og, saa vidt vi vide, kom han i Forbindelser i Florents med Reinhold, i Rom med Niebuhr. Han tragtede selv efter en italiensk Gesandtskabspost, men hans skuffede Forhaabning, som og en anden uopfyldt Forventning, nemlig ved hans Vens van Gobbelschrops Indflydelse, at faae en Ansættelse ved Ministeriet for det Jndre, bidroge ikke lidet til, at hos ham opstod en Ømfindtlighed mod Regjeringen, hvilken efterhaanden, ved den Ligegyldighed hans Ønsker og Andragende fik, gik over til Had. Rig fra Hjemmet af, uagtet han ved Ødselhed og Yppighed haardt medtog sit Fædrene Gods, kjøbte han i Jtalien mange sjeldne og mærkelige Manuskripter, men fornemlig gjorde han en Samling af Alt hvad paa nogen Maade angik den berømte Scipio Ricci, Biskop af Pistola, og Reformator af Clerus i Toscana, og denne Mands Skjebne. Han udgav derefter disse Materialier, men i en temmeligen uforarbeidet Tilstand, og hans Skrift, var forfattet i en særdeles haard og upoleret Stil. Overhovedet var det Hele mere en Kompilation, sammenholdt ved enkelte aandrige bemærkninger, vittige Jndfald, pikante Phraser, men fremfor alt ved de hæftigste Angreb paa Præster og Adel i hans Fædreneland, og sammes ulykkelige Indflydelse i Belgien, end en sammenhængende og udarbeidet Biographi. Værket oplevede flere Oplag og Oversættelser i forskjellige Sprog, og blev i Frankrig og Jtalien paa det strængeste forbudt. Mærkværdigt nok er det, at han i samme ivrigst prisede Joseph den Andens og Leopold den Andens Reformer, hvilke han siden, efter et Antal af Aar, bitterst angreb i Unionens Jnteresse. Jdeen af en Nationalkirke var herskende hos ham; dog fremstillede han igjen paa andre Steder med mørk Overdrivelse Katholicismen (med hvilken han sammenblandede Ultramontanismen og Pavedømmet), som uimodtagelig for enhver Reform, og for Slavedoms, Fanatismes og Mørkheds Religion. Saadan Anskuelse udviklede han udførligere i et større Værk: L'esprit de leglise, som udkom baade paa fransk og paa hollandsk, men i Udlandet mindre bekjendt end Ricci's Levnet. Det indeholder fra først til sidst en fortløbende Chronique scandaleuse af Kirkehistorien, men ellers intet af denne. Meget var skrevet uden Agt for al sædelig Grazie, som altid burde anvendes af Historieskriveren. J lige Aand udgav han Paul d. femtes Breve med Kommentar, og den romerske Catholicisme, samt flere andre Skrifter af beslægtet Indhold. Det stærkeste Sprog, nogen nyere Skribent maaske nogensinde tillod sig, aandede deri. Han forkyndte deri Præstedømmet en Kamp paa Liv og Død, og opfordrede alle Regjeringer mod den romerske Stol. Derhos er tillige meddeelt en Række af de meest træffende Sandheder og Vink, hvilke fandt Bifald selv hos saadanne Oplysningens Venner, som ikke kunde hylde alle hans Jdeer, end mindre den Maade paa hvilken han fremkom med dem. Ved alle disse Skrifter tilvandt han sig ualmindeligt Bifald hos det liberale Parti i Belgien, som da mod den nederlandske Regjering fandt i ham en fælles Kæmper. Han blev en af Dagens Yndlinger, og i Udlandet slugede man, med lige Tørst som efter Ricci's Levnet, disse hans Skrifter, der ved nogle Censurforbud bleve end mere søgte. Det katholske Parti derimod saae og bekæmpede i ham en af de frygteligste Modstandere, og fremstillede ham i alle dets Tidsskrifter som en samvittighedsløs Atheist, som en farlig Fiende af Troen og Alteret. Jsær har Catholique des Pays-Bas, og Courier de la Meuse beredet alle Helvedets Qvaler for denne samme Mand, for hvem de et Aar sildigere oprettede Altere. Dette var endnu Tilfældet i Aaret 1828, da Oppositionen, som bekjendt, erholdt en nye Skikkelse, Retning og Kraft. Efterat han kort forhen havde staaet i Rækken af Konkordatets Modstandere fremstod han nu pludseligen, dreven af personlig Had mod Ministeren van Maanen, hvilken kolde og sindige Mand ikke kunde stemme med Potters saturniske Natur, som en af de meest lidenskabelige Kæmpere mod Bestyrelsen, og som en Oppositions Champion, men ligesom Enhver studsede over Forandringen i hans Sprog, saa greb den apostoliske Afdeling den kloge Beslutning, ved at smigre hans Forfængelighed, Tragten efter et berømt Navn, og den Hevnens Lidenskab som fortærede ham, at forsikre sig den frygtelige Fiende, og bestemme ham med hans egne Grundsætninger til at skaane den katholske Sag. (Fortsættes.) Kandien. Denne Øer indlemmet i Paschaliket Ægypten. I Alexandrien blev d. 18 Aug. et Firmanaf Sultanen bekjendtgjort herom, og tre Dages Festligheder i Staden blev holdt. Den 6 Sept. modtog den forrige tyrkiske Gouverneur over Øen, Soleiman Pascha, officiel Meddelelse om den storherrelige Beslutning, og den 15de fik Mustapha Pascha befalingshaver over den ægyptiske Be sætnings Tropper, ved Vicekongens fra Alexandrien i Canca indkomne Brig: den Elskede, Overbefalingen over alle de ægyptiske Tropper i denne vigtige ny erhvervede Provinds. Han lod strax mange græske fangne Chefer frigives, og skikkede dem, begavede med rige Foræringer, til deres Hjemsteder. Den 26 Sept. løb en ægyptisk Eskadre af 14 Seilere ind i Suda Havn. Den landsatte 4000 Mand regulairt Infanteri, 200 Ryttere, og 1000 Haandværkere; derved skulde Fæstningerne strax tages i Besiddelse og sættes istand. Chefen for Vicekongens Armees Generalstaab, Osman=Bei-Nureddin, en ung i Frankrig og Jtalien dannet Mand, er overdraget Inspectionen over Øen og at afgive Beretning derom til ViceKongen. Han ankom med bemeldte Eskadre til Øen. En anden Afdeling af ægyptiske Tropper, ligeledes over 4000 Mand stærk, er i Slutningen af October ogsaa landsat paa Kandien. Det berygtede Fort Karabusa, hvor græske Sørøvere, længe fandt et Tilflugtsted, og som for nogen Tid siden blev besat af Tropper fra de tre forbundne Magter, Rusland, England, Frankrig, vil sandsynligen snart vorde indrømmet de ægyptiske Tropper. Fra Alexandrien skrives under 1 Nov. at en tredie stor Expedition, foruden de to ovennævnte, sandsynligen snart vil afgaae, da Erfaring lærer, at Øens Underkastelse ei er let.