Den Vest-Sjællandske Avis, 1842-01-28
Jndenlandske Efterretninger. Kjøbenhavn den 25de Januar. Kgl. Resolution. Paa Rentekammerets Jndstilling angaaende de Beløb, der siden Aaret 1829 ere erlagte af de Hs. Majestæt tilhørende Kirker til den forrige Danske Kirke i London, er under 19de dennes allernaadigst resolveret saaledes: "Vi bifalde allernaadigst, at de Summer, der, deels for de Os tilhørende Kirkers Vedkommende, deels for de Kirker, hvis Tiender ere henlagte til nogle af Bispestolene i Danmark, men for Tiden oppebæres for Vor Regning, siden Aaret 1819 ere erlagte til den nu ophævede Danske Kare i renoon, ikke søges refunderede, i Henhold til Vor, Fa ved Cancellie=Placat af 18de November forrige Aar bekjendtgjorte, allerhøyeste Resolution af 29de October næstforhen."(Berl. Tid.) Hvorledes de materielle Jnteresser gjøre sig gieldende i vore Tider, derpaa indeholder det sidst udkomne Numer af "Dansk Folkeblad ret et staaende Beviis. J en Sjællandsk - man skulde snarere tede i en Chinesisk - Kjøbstad med omtrent 3000 Jndvaanere har der været nedsat en Comite til at overveie det Spørgsmaal, hvorvidt Communen burde bidrage til Oprettelsen af en høiere Borgerskole, og denne Comitee kom til det Resultat, at Skoleskatten bør betragtes som en aandelig Fattigskat.""Spørgsmaalet er derfor snarere, principmæssigt betragtet, hedder det i Betænkningen, hvormeget Underviisningen i Staten uden Fare for det almindelig Bedste tør nedstemmes - eller maaskee rigtigere, hvor høit man tør stille det tvungne Skolebidrag, uden alt Hensyn til om Yderne have skolepligtige Børn eller ikke – end, hvorvidt det er ønskeligt eller gavnligt, at Underviisningen stiger." Denne Grundsætning er ogsaa troligen bleven gjennemført i hiin Commune, thi paa 2 Aar er Skoleskatten nedsat fra 1000 til 300 Rbd. Det kunde være interessant at erfare, om en Præst, der jo dog skulde være de aandelige Jnteressers Repræsentant, har affattet denne smukke Betænkning. (O. Th. Av.) Johann Christopher Siegschmidt. En af de under det herværende Polities specielle Opsyn staaende Personer, Johan Christopher Siegschmidt, som har været straffet for Eiendomsindgreb med Fængsel paa Vand og Brød, 2 Aars Arbeide i Forbedringshuset og 4 Aar i Rasphuset, blev den 16de d. M. grebet, som han var færd med at begaae Tyverie hos en her i Staden boende Embedsmand, der har betydelige Oppebørsler. Da Politiet forud var bekjendt med hans Planet, var der gjort Foranstaltninger til at gribe han i Gierningen, og han blev saaledes anholdt, da han havde aabnet et af Værelserne med en falsk Nøgle, men han negtede desuagtet at være kommen derhen for at skjæle, eller at have oplukket Døren, idet han paastod, at han efter en Andens Anviisning vilde søge Havearbeide. – For Politieretten har han imidlertid senere tilstaaet, at et Fruentimmer, der havde tjent i ovennævnte Embedsmands Familie og nylig havde faaet Understøttelse der, havde givet ham Anslag paa Tyveriet, og især paa to i fornavnte Værelse henstaaende Meubler, nemlig en Piedestal, der indeholdt Sølvtøi, og en Commode, hvori der vare mange Penge. Dette Fruentimmer har ogsaa Tyve=Redskaberne, nemlig to Brækjern og to falske Nøgler, til Gierningstedet, for at han og den Staldbroder, han havde med til Hjælp, ikke skulde findes i Besiddelse deraf, hvis nogle Politiebetiente tilfældigviis skulde møde og vestere dem. To Gange vare de ved Døren, for at opdirke den, men opsatte deres Forehavende, fordi de synes at høre Nogen læse indenfor, den tredie Gang aabnede S. den med en af Tyve-Røglerne, og ved at undersøge Værelset, fik han fat paa nogle Smaating som han siger: "Dyr og Lam af Sølv), som stod paa Piedestalen; men da hans Kammeret ikke efter Løfte kom ind med, vilde han gaae ud efter ham i det Samme blev han grebet af det i Værelset posterede Politie, og tumlede ned af Trappen med en Betient, før man fik Magt over ham. (Berl. Tid.) Petter Ohlsson. Om Morgenen den 8de Dermber f. A. bemærkedes en mistænkelig Røg i et Sted paa Blegdamsveien, og der opdagedes derpaa Jld i et aflaaset Qvistværelse, hvilken dog strax blev slukket, uden at der var brændt Andet end nogle Klædningsstykker af Familiens der opbevarede Garderobe. Da man var vis paa, at der siden 14de November ikke havde været Rogen paa dette Værelse med Lys, formodede man, at endeel af Garderoben var stiaalet, og at Tyven havde lagt Jld for at skjule sin Gjerning. Den der tjenende Karl, Petter Oblson, 22 Aar, gammel, som i afvigte September var kommet fra Skaane, blev den 9de December arresteret, da hans Forhold var mistænkeligt; men han vedblev haardnakket at paastaae sin Uskyldighed. Under Sagens Gang blev et Lommetørklæde i hans Sprogen Næseklud"), som med et Par andre Smaating var stiaalet i et Arrestantens Huusbonde tilhørende Sted, heri Staden, bragt tilstede fra en Marschandiser, der opgav Arrestanten som sin Hjemmel. Han udholdt imidlertid Confrontationen uden at tilstaae; men da flere Omstændigheder antydede, at han maatte have begaaet Tyveriet, tilstod han endelig dette den 21de d. M., men benegtede Tyveriet og Jldspaasættelsen paa Blegdamsveien; dog bragtes han i samme Forhør til at bekjende begge Deele. Han havde, saaledes forklarede han, den 7de December f. A. selv kjøbt sig et Lys og chemiske Svovlstikker, fordi hans Huusbonde negtede ham at have Lys, naar han lagde sig, da hans Seng stod paa et Foderloft. Kl. 11 om Aftenen gik han op paa dette Loft og tændte underveis sit Lys; men da han passerede forbi Døren til fornævnte Qvistkammer, fristedes han til at skjæle nogle af Klædningsstykkerne, som han dog først turde gjøre, naar Alle i Huset vare til Ro. Han sad derfor paaklædt paa sin Seng til Krokken var slaaet 12 og ved saaledes at gruble over sin Gierning besluttede han at tænde Jld i Garderoben, ikke, som, han vedholdende har paastaaet, for at skjule Tyveriet, men for at spille sin Huusbonde, med hvem han var misfornøiet, et Puds, og han stolede paa, at Jlden, af Mangel paa Luft i det lukkede Værelse, ikke vilde komme til Udbrud, men slukkes af sig selv efter at have fortæret Garderoben. Han aabnede nu Døren med et Søm, stial nogle Stykker af Garderoben og antændte det Øvrige ved at holde sit Lys under en Fruentimmerkjole, hvorpaa han slog Døren i Laas og gik i Seng. Han faldt strax i Søvn, da han var meget træt – saaledes paastaaer han i det Mindste skjøndt hans Seng stod paa Loftet ovenover Qvisten. Næste Morgen omtrent Kl. 8, da Jlden opdagedes, var der endnu Giødeild i Gulvet, men Garderoben var brændt, saa at der kun fandtes enkelte Stumper af Tøiet. (Berl. Tid.) Helene Kirstine Kofod. Dette Fruentimmer vakte for en Tid siden et Slags Opmærksomhed, ved at hun frifændtes saavel i Hof- og Stadsretten, som Høiesteret for et Tyverie, hun ved Politieforhøret havde vedgaaet at være skyldig i, hvilken Tilstaaelse hun tilbagekaldte for Criminelkammeret. Hun var, som bekjendt, grebet paa et fremmed Loft, hvor hun havde sat sig i Besiddelse af noget Vadsketøi, men hun paastod at have gjort det ikke for at stiæle, men i den Hensigt at hvile sit Hoved derpaa, da hun i sin beskjænkede Tilstand vilde lægge sig til at sove. Hvor usandsynlig end denne Forklaring var, maa man dog af Artikler, Bladene leverede derom, formode, at der ikke vare saa gaa, der troede den, og afden Omstændighed, at to saa høit anseete Domstole, efter de her gieldende Regler for juridisk Beviis Ka maatte frifinde hende, antoge hende uskyldig forfulgt. Det vil derfor maaskee interessere at erfare hendes senere Fata. – Efterat hun i Slutningen af Octbr. f. A., som bemærket, var frifunden, blev hun, der manglede Erhverv, afleveret til Fattigvæsenet og udlagt paa Frelsers Arbeidshuus som snattet. Efter tilendebragt Cuur, blev hun den 30te Novbr. med 2 andre Personer ledsaget til Ladegaarden; men da een af disse underveis med Magt modsatte sig den, der skulde bringe dem derhen, denyttede hun Leiligheden til at undløbe. Hun var imidlertid saa uheldig allerede den 2den December atter at blive grebet paa et Loft, hvor der hængte Vadsketøi, og man vil let kunne begribe, at hun dennegang fortalte den samme Historie, ved hvilken hun sidst slap saa godt derfra, nemlig at hun ingenlunde gik op i dette hende ganske fremmede Huus og paa saa usædvanligt et Sted, som dette, for at stiæle Vasketøiet, men alene for at ud sove en Ruus, bun ogsaa denne Gang paastod at have havt. Rigtignok kunde det ikke bemærkes af dem, der anholdt hende, hvem hun først, ved flere Gange at svare til Navnet af en af Husets Beboere, som hun i den mørke Loftsgang blev antaget for, søgte at narre, og besynderligt nok har hun, hvor drukken hun end siger sig at have været, kunnet gaae op af en meget steil og ikke kort Stige, for at komme paa dette Loft. At hun, om det ogsaa skulde lykkes hende dennegang at blive frifunden, atter, naar hun igjen træffes paa et lignende Sted, vil være gaae derop for at sove og ikke for at stiæle, er en Selvfølge og saaledes fremdeles. – Hun er omtrent 28 Aar gammel, fuldkomment arbeidsfør og har, efter sin egen Forklaring, alene levet af hvad hun kunde fortjene ved Løsagtighed i de 10 Dage, hun var paa fri Fod. Tidligere har hun været straffet med 15 Dages Fængsel paa Vand og Brød som Tyv, og to Gange ved Politiedirecteurens Resolution for Drukkenskab og Gadenorden. – Efterat Ovenstaaende var nedskrævet, have vi erfaret Sagens Udfald. Politie forhøret sendtes nemlig til Høf- og Stadsretten, som ikke fandt Anledning til at gjøre Noget ved denne Sag, der altsaa dermed var endt. (Berl. Tid.)