Berlingske Tidende, 1829-10-12
Maynz, den 28de September. Vore Producter, Korn, Viin o. s. v., staae nu hos os ligesaa høit, Viin endog langt høiere, end i Frankrige; de Skatter, der betales, saavel i Rhinbayern, som i Rhinhesen og i de preussiske Rhinprovindser, ere ringere end i Frankrige. Ogsaa har den for hiint Rige nærede Hengivenhed efterhaanden tabt sig og selv hos alle de Mænd, der bevare et med Fornuft og Orden forenet, ved Rhinen saa almindeligen udbredt Frihedssind, har den nu forvandlet sig til Ligegyldighed. Naar det nu ikke kan nægtes, at den offentlige Mening paa den venstre Rhinbrehar vendt sig fra Frankrige, bliver dette Land meer og mee fremmed, og derimod bestandigen slutter sig nærmere til det sæl leds tydske Fæderneland, naar det end videre ikke kan omtvivles, at der blandt Tropperne paa den venstre Rhinnbred, saavel som blandt Embedsmændene, hersker den bedste Aand, og at denne under Jesuitismens skadelige Indflydelse (som Franskmændene selv tilstaaer, meer og meer forsvinder af den franske Armees Rækker naar det endeligen ikke kan omtvistes, at de tydske Rhinstater, have ypperlige Armeer, og ene Preussen, ved sin exemplarisk Militairorganisation, hvert Øjeblik, endog i den dybeste Fred, kan stille en Armee af 400,000 Mand i Marken, der fuldstændigen er forsynet med Heste, Artillerie, og alt Krigsmaaterial, saa maa man billigen forhavses over de franske Journalisters og politiske Skribenters Uvidenhed, der tale om at tage den venstre Rhinbred i Besiddelse, som galdt det endnu om et af hine i tidligere Aar af Napoleon saa lykkeligen udførte Erobringsforsøg. Men disse Herrer synes at forglemme, at Tydskerne og Franskmændene, efter Napoleons Fald, have skiftet Roller, og aldeles forandret deres Stilling. Napoleons og hans Feldtherrers Helteaand virker ikke længere paa den franske Hær den besidder nu ikke hiin ved Liighed i Rettigheder opvakte Æresfølelse og hiin ubegrændsede Hengivenhed, som fandtes hos de napoleonske Tropper, siden det i den franske Armee er bleven tilstrækkeligt, at nedstamme fra en Yndling ved Ludvig den Femtendes Hof, til at fravinde Fortjenester Rangen. Den Grund, hvormed de franske Journalister søge at bemykke deres Erobringssvimmel, nemlig at Europas Ligevægt bør beskyttes mod Indgreb af Rusland, angaaer en Fare, som er høist usund synlig og i alt Fald meget fjern, medens Englændernes Overmagt, deres Enevælde til Søes, og det af dem, i Hande og Jndustrie, udøvede Monopol, allerede nu danner et nedvar digende, Continentets Nationer dybt nedtrykkende Aag, fo hvilket den, ved de russiske Vaaben lykkeligen tilendebringende levantiske Krig, og en Landhandels Aabning med Asien og Ostindien, endeligen vil befrie os. Russerne selv kunne ingen andre Hensigter have, end at aabne den sydlige Deel af deres umaadelige Rige en fri Handel, hvorpaa dettes Magt og Storhed i saa høi Grad beroer. Rusland kan ikkun vente sig Skade af dets Udvidelse med Lande, der ere aldeles ødelagt ved Aarhundreders Barbarie og ved en blodig Krig. Me denne Anskuelses Rigtighed ville de franske Skribenter, ikke erkjende, fordi den staaer i Veien for deres Yndlingsplan: "Den venstre Rhinbreds Gjenforening med Frankrige De søge at skuffe sig selv, for at fremkalde noget Undførligt, hvorpaa endikke kunde prøves, uden at ryste Bourbonnernes Throne i sin Grundvolde.