Aalborg Stiftstidende, 1830-07-12
Fædrenelandet. Blandinger. Siden vor sidste biografiske Notice om afg. Biskop Bloch (i No. 107) ere vi overkomne, den Hedengangnes Afskeds-Prædiken i Holmens Kirke 1804, hvortil Forfatteren har føiet nogle faa Træk at hans hæderfulde Liv, og hvoraf sees, at han fra sit 3de Aar af, da hans Moder døde, indtil sit 12te Aar har været opdraget hos sin Faders Svoger, Sø Commandeur Henrich Janson, men nu af sin Fader sendt med et Skib til Riga for at vorde anbragt paa et Handels-Contoir. Men da han ingen Lyst havde hverken til Handel eller Søvæsen, saa begyndte han at studere i sit 13de Aar, først privat hos Paster J. Claussen i Nørresundby og siden i Aalborg Cathedralskole. Faderen døde i Kbhvn., efterat han havde været Oberstyrmand i Kongelig Tjeneste, (forhen Skipper i Hals, 70 Aar gammel, og han nød endnu før sin Død den Faderglæde, at see sin Søn som Biskop, men ikkun 6 Dage før sin Død. Af hiin Prædiken, udhæve vi herved følgende fortræffelige Sted: Jeg kom til Eder - J Elskelige! i en Tidspunkt da hine farlige Gjeringer rystede Europa - da fræt Vantroe begyndte at tale høit og haant, baade mod Religion og Statsforfatning og hvad helligt var for Menneskeligheden, jeg tilligemed Eders andre brave Lærere, forsømte da ikke ved alle Leiligheder at anprise Eder Jesu egen himmelske Lærers Sandhed, Guddommelighed og Gavnlighed - dens vise Bud om Borgerpligt - dens velgjørende Jndflydelse paa Borgerlyksalighed - J hørte os - J elskede Sandhed - og derfor glædede J Eder med mig, da vi saae dens Seiervinding over Vantroe og Overtroe - ligesom jeg glædedes naar jeg saae Eders Fremvext i den erkjendte Sandhed og i Dyden. Jeg kom til Eder - og strax indtraf hiin ulykkelige Jldebrand, som hjemsøgte baade mig selv og saamange af denne Menigheds Familier; (fælles Uhæld og Fare forener jo altid dem som rammes og trues) - jeg havde da Leilighed som Lærer og Ven, til at trøste, berolige - sa og stundom til at lindre skjult Lidelse og Nød - ligesom jeg og erfarede de tydeligste Prøver, paa ømmeste Velvillie, Deeltagelse - endog erindrer jeg taknemmelig den ædle Mand, (Admiral Raph. Tønder,) som tilbød mig huusvild sit eget Huus til Beboelse - ei at tale om mange andre Venskabstræk, som naturligviis maatte vække undslettelig Gjenkjerlighed hos mig til dem, der elskede mig først, ogsaa uforskyldt. Jeg havde været hos Eder paa 6te Aar, da hiin i i vor Historie mærkværdige - for Nationen ærefulde Skjertorsdag udbredte Skræk og Fare over vor Stad, - især over denne Menighed, for hvis Frelse og Held ses Organ, men vist, g i Løn. dom som Deres Ven, opsendte mine Forbønner og Ønsker, og siden efter Frelsen, Taksigelse til Herskarernes og Seierens Gud - ei at tale om den Anledning, Slagets Udfald og Følger, gav mig deels til at trøste de vaandefulde Døende og Qvæstede - de førgende Familier og saa mange efterladte Lidende, som udøste for mig deres Taarer og deres Hjerters Kummer. - Overalt maatte jo denne Række af Aar meget befæste oprigtigt Venskab imellem mig og en Menighed, til hvilken jeg stod i nøie og mangfoldigt Forhold, hvori jeg havde Leilighed til at kjende saamange gode Mennesker og Familier, paa hvis aandelige Anliggende, jeg havde Jndflydelse som Lærer og Præst og deels som Ven og Raadgiver - en Menighed, siger jeg, af hvilken jeg næsten dagligen modtog saamange Prøver paa ustrømtet Agtelse og Venskab; - thi var den end saa talrig og adspredt, at jeg umulig kunde være kjendt, end sige yndet af alle dens Lemmer og Familier, eller kjendte dem, saa erfarede jeg dog ikke destomindre med sand Glæde, at en retsindig Lærer og Præst, (glimrer han end ikke ved Talenter og udstrakt Lærdom, jager han end ikke efter flygtig Menneskegunst, alligevel bliver elsket af sin Menighed og omsider anseet som dens fælleds Eiendom, den nødig vil miste. Ja jeg veed det, elskte Menighed, at jeg ved min Bortgang efterlader mig venskabsfuld Længsel i manges Hjerter - og kunde jeg da være ligegyldig ved en Skilsmisse, som J aldrig gav mig Aarsag til at ønske - og som, jeg ei heller, det bevidner jeg for Gud, hverken middelbar eller ligeftem har søgt. Middel til at tage Fidspletter af Silketøier: Man smører Pletten med Æggeblomme, lægger derpaa et Stykke hvidt Lærred, kommer koghedt Vand oven paa, gnider Lærredet med Haanden, gjentager dette 3 til 4 Gange, men hver Gang med frisk kogende Vand. Tilsidst vasker man Pletten i reent koldt Vand.