Ribe Stifts Adresseaviser, 1827-02-23
Blandt de Generaler der ledsagede Napoleon til Æ gypten, var ogsaa den ligesaa elskværdige som tappre General Friant. Han commanderede en Division, ved hvilken der befandt sig nogle Lærde, der havde fulgt Armeen. Paa Marschen blev denne Division angrebet af en Horde Araber. Strax commanderede Friant: Divisionen skal formere en Qvarre; Æslerne og de Lærde i Midten, En almindelig Skoggerlatter fulgte paa denne Ordre. Araberne, der troede, at Man lokkede dem i en Snare, vendte om igjen og lod Divisionen uforstyrret fortsætte sin Marsch. National-Stolthed. Enhver Nation troer sin egen at være den viseste, den bedste, den lykkeligste. Man kaste et Blik omkring paa vor Klode: Englænderen overseer alle andre Nationer med stolt Ringeagt, imedens vi Andre forundre os over hans mange Feil, hans brøstfældige Regieringsform, hans til Undergang styrtende Kræmmeraand. - Araberen leer over Tartarens naragtige Lettroenhed, som med fuld Vished troer: at den store Lama er udødelig, imedens han selv er overbeviist om sin Ka lifs Ufeilbarlighed. - J Afrika seer Mohren, som i sin Andagt ligger for en Trærod, en Kræbskloe o. d., paa den ganske Jord intet Andet, end idel Guder, og spotter os for vor Vankundighed. Beboerne paa Bjerget Bata, som ere overbeviste om, at ethvert Menneske, som før sin Død spiser en Gjøg, bliver en Helgen, de spotte en Jndianer, sigende: hvad er latterligere, end at føre en Koe til en Døendes Seng, og indbilde sig, at naar Man trækker Koen i Halen, saa den stalder, og der da falder nogle Draaber paa den Syge, gaaer denne som en Helgen ud af Verden. Hvad er meer afsmagende, end naar Braminerne af deres Nyomvendte fordre, at de i 6 Maaneder ikke maae nyde andet Næringsmiddel end Koekasser. - En tænkende og videlysten Tartar havde gjennemvandret de nordligste Lande, ja endog besøgt Laplænderne, og kjøbt Vind af deres Troldmænd. Da han kom tildage til sit Fædreneland fortalte han sin Reisehistorie. Den store Lama vilde ogsaa høre den, og var nær død af Latter under Fortællingen. "Hvor meget Narrerie" sagde han "kan dog den menneskelige Forstand modtage, hvilke sælsomme Skikke, hvilken Lettroenhed hos Laplænderne! Mon de og ere virkelige Mennesker." - "Ja, ganske vist, svarede Tartaren; "hør engang noget Overordentligt! Disse Laplændere lee ret umaadeligen over vor Lettroenhed, som Du over deres." - "Ondskabsfulde!" svarede den store Lama "hvor tør Du vove at yttre saadan Gudsbespottelse? og sammenligne min Religion med deres." - "Evige Fader!" gjenmælede Tartaren "før Du lægger din hellige Haand paa mit Hoved, for at afviske mine Synder, maa jeg forestille Dig, at Du ved din Latter ikke maa give dine Undersaatter Anlednig til at misbruge deres Fornuft paa en vanhellig Maade. Naar Undersøgelsens og Tvivlens skarpe Syn vilde udbrede sig over alle den menneskelige Troes Gienstande, hvo veed da om din Gudsdyrkelse selv skulde blive frie for Vantroens Spot, Maaskee din Urin og din Stolgang, som Du uddeeler til Skjænk for Jordens Fyrster, skulde synes dem mindre kostbar. Maaskee de ikke meere skulde finde Smag i, dermed at krydre deres Spiser. Kun en blind Troes Tryllerie maa Du tilskrive din Udødelighed, og din Magt paa Jorden. Hvo vil være dig Borgen for, at denne ugudelige Undersøgelse ikke skal nedsætte Lammerne til lap landske Troldmænd, som sælge Vind til alle de Daarer, der ville kjøbe den. Undskyld derfor, og levende For min Tale, hvortil Jver for din Dyrkelse har forledet mig. (R. A. T.)