Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-12-01
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. og 800 Ro Attende Aargang. No. 96. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Løverdagen den 1 December 1821. Svar, angaaende de 9 tydske Læreres Erklæring i No. 94. Kun ugjerne lader jeg mig atter fremæske af den Fred, som jeg efter Hr. Strodtmanns sidste Erklæring, at han ansaae mig for incurabel, troede mig berettiget til at haabe. Men mig synes, at en offentlig, mod mine Spørgsmaal og Erindringer stilet, Erklæring, og det fra en Samling af Mænd, hvilke det ikke kan mangle paa nøje Kiendskab til den Sag, hvorom de erklære sig, nødvendig maa have et Skin af Vægt i de med Sagen mindre bekiendte Læseres Øine. Thi hvorledes skulde det være mueligt, at saamange kunde enes om at vidne, falsk maatte man næsten sige, eller forstikke sig bag reservationes mentales, Og dog kan jeg ikke antage samme for tilfredsstillende Svar paa mine Spørgsmaal om en uædel Art af Tydskhed iblandt os, og om meget uværdig Behandling af danske Børn i tydske Skoler i Danmarks Hovedstad. Men da jeg ikke tør have den Dristighed, som disse Herrer, at forlange Troe til min Erklæring, uden Oplysning eller Beviis, vil jeg kun herved have gjentaget, hvad jeg har sagt, og nu videre drøfte den i Skilderiet No. 94 imod mig indrykkede Erklæring, som af Lærerne ved St. Petri Drenge=Realskole have underskreven, for, ifald jeg ikke tager feil, at godtgjøre, at disse Herrer Lærere ville blive at ansee, om end ikke for Kjærnen selv af den nædle Tydskhed, hvortil deres Stilling er forringe, saa dog for et udvalgt Organ for samme, og altsaa lidet troværdige for Moralitetens Domstol. Paa nædle Tydskeres Foragt for dansk Sprog, danske Sæder og Jndretninger o. s. v., som og paa deres Underviisningsmaade, har jeg givet Exempler, dem jeg trøster mig til at godtgjøre. Her vil jeg henvende Opmærksomheden paa et andet Hovedtræk i deres Charakteer, den Uopdragnes Lyst til store Ord, der i Danskes beskednere Øren klinge saare ilde. Den simpleste Opdragelse lærer, altid at vise Modstandere de almindelige Høfligheder, men ganske ueftergiveligen paa Steder, hvor man tales ved for Medmenneskers Øren, hvis Nærværelse fordrer i det mindste saa megen Respekt, at de ikke krænkes ved Plumpheder; en saadan Høflighedstitel til mig, kan Benævnelsen: en saakaldet, umulig være. Den simpleste Opdragelse lærer endvidere, at agte andre Menneskers Hjertedomme om sig, og ikke altid tilfulde tilfredsstillet ved den juridiske Retfærdighed, at sætte sin egentlige Ære i andres moralske Overbeviisning om deres Sindelag og Sæder; i private Kredse er de Privates, i offentlige, Publikums Agtelse det magtpaaliggende. Men disse Herrer Lærere søge netop at unddrage sig Almeenhedens Competents (for hvilken jeg, maaskee upolitisk, men i Retfærdighedsfølelse, har draget dem frem), og skamme sig ikke ved at affærdige det Publicum, som har Øinene hæftede paa dem, med den Erklæring, "at de ikke behøve videre at gjøre Nogen Regnskab; derimod skyde de sig ind under de Kaldede", som da her ikke kan betyde andet end dem, som ved deres Embedstilling have Kald og juridisk tvingende Magt til at affordre dem Forklaring. Saa lidet lever Æresfølelsen i disse Menneskers Hjerter! Den simpleste Opdragelse lærer endelig, at skamme sig, naar man bliver greben i store Ord, i Pralerie. Jeg har spottet Hr. Strodtmann med, at han brugte deslige storpralende Udtryk, og endda rører Samvittigheden sig saa lidet hos denne Samling af Ungdomslærere, at de optage hans Udtryk, i det de kalde et privat Jnstitut offentlig Skole", og en authoriseret Skole kommission Allerhøchst verordnet, og skrive disse Titler med udmærkede Bogstaver, at de skulle falde desmere i Øinene. Vistnok er en Skole offentlig, ligesaavel som en Kjøbmands Boutik, men i en privat Skole er en privat Mand berettiget til at aabne og lukke samme for enkelt Jndtræder, eller for Alle, efter eget Godtbefindende, er det da ikke upassende at kalde dem offentlige, saalænge deres Tilværelse kun er Øvrighedens umiddelbare Værk, Vistnok ere Skolecommissioner middelbar forordnede af Kongen, ligesaavel som Portcontrolleureren, og den allerlaveste Tjener i Staten; men det er dog usømmeligt, at bruge - ja misbruge Kongens Allerhøieste Navn ved at sætte det i Forbindelse især med en saa underordnet Værdighed, der sømmeligst refererede sig til den Authoritæt, hvoraf dens Myndighed nærmest udspringer. Saaledes gjøre alle danske Skolecommissioner; men den tydske her i Byen synes stort om den Allerhøiestes Navn ved Siden af sit, og vil paa den Maade maaskee endog sætte sig ud over den Kongelige Direction for Borger= og Almueskolevæsenet.