Viborger Samler, 1848-07-19
Jndenlandske Efterretninger. Da det schleswigholsteinske Oprør udbrød, ansaae de Fleste det for langt alvorligere, end det var. Det frembød os et ganske nyt Skue: en Embedmandsrevolution. Slaget ved Bau og Besættelsen af hele Slesvig i et Par Dage saavelsom Oprørernes fortvivlede Jammerskrig viste den hele Verden, at det ikke var et undertrykt Folk, der reiste sig, eller en tilsidesat Nationalitet, der fordrede sin Ret, men en konstig, unaturlig, ufolkelig Bevægelse, der blev kastet til Jorden, saasnart det danske Folk løftede Sværdet. Dette er Oprørets første Stadium. Tydskland træder til; det er ikke længer et schleswigholsteinsk Oprørsparti, men tydske Erobrere, vi have for os. Preusserne og deres Forbundsfæller søge endog at lægge det forDagen ved saa meget som muligt at holde de schleswig holsteinske Tropper tilbage fra Kampen. Da Tydskland, gik mod os, syntes der at komme Undsætning fra Vest, Øst og Nord. Man hengav sig til den Tro, at Englænderne vilde afvaske Pletten fra 1807 ved at komme en aandsbeslægtet Nation til Hjælp, at de trofast vilde holde et, om end noget gammelt, Løfte; – at Østens Hersker ridderligen vilde beskytte den, der led Uret, vilde bryde en Landse med det ustyrlige Tydskland; – at Broderfolkene, tilsidesættende alle Hensyn, vilde stille sig i vore Rækker, og at et enigt Norden vilde reise sig af Kampen. Dengang var Opgaven for Danmark at udholde Krigens Besværligheder mod en overlegen Fjende, indtil vore Venner vare blevne enige om Maaden, hvorpaa de skulle komme os til Hjælp. Dette skete. Slaget ved Slesvig og de paafølgende Kampe vidne om, at Folket stred med Haab og Fortrøstning, at, om det end maatte vige for Overmagten, var det fast bestemt paa at lade Fienden dyrt kjøbe ethvert Fremskridt. Dette er det andet Stadium. Vort Haab svigtede. Vi staae ene, og om vi end have de nævnte Magters Sympathier, ville de ikke gaae til Krig for os. Hvad er der nu at gjøre, Vi maae fremfor Alt ikke fortvivle, men søge at gjøre os vor Stilling klar. Et Bidrag hertil er leveret af Mag. GrimurThomsen i sidste Hefte af "Dansk Tidsskrift, der vil læses med Jnteresse, ja maaskee endog med forøget Jnteresse, skjøndt den af ham anbefalede Vaabenstilstand nu kan ansees som afsluttet. Forf. paaviser, hvorledes England og Rusland maae ville Fred for Øieblikket, men at de begge, og navnlig det sidste Rige, maae være beredte paa Krig. "Rusland modarbeider den Eenhed og nationale Sammenslutning, hvortil Europa stunder. Dette hindrer ei, at det jo selv til Opnaaelsen af sine egne Hensigter benytter sig af denne Nationaliteternes Sondrings- og Eenhedstendents, saa meget mere som en Demonstration til Fordeel for de slaviske Folk vilde være et Hovedmiddel til at knække den tydske Eenhed. Ruslands tvetydige Forhold til Preussen er et Jndicium i denne Retning, som vanskelig lader sig forklare paa anden Maade. Dets til Datum halve Forholdsregler i det danske Spørgsmaal ere et andet Kiendetegn. Dets krigerske Udrustninger, ledsagede af de fredeligste Forsikkringer, bestyrke hiin Formodning; thi som truende Skyer, trække disse uhyre Armeer sig sammen i Østen, uden at Nogen, paa Nesselrode, Keiseren og Vorherre nær, har en Anelse om, hvor de skulle hen. Carens Tropper vise sig paa Tydsklands Grændser, medens hans Orlogskibe krydse i de nordiske Forvande. Tydskland antager ham for Fjende, vi antage ham for Ven. J Virkeligheden er han begge Deele lige meget og lige lidt". Rusland frygter ved Siden af Eenheden Frihedsbestræbelserne, men tiltroer sig dog ikke Almagt til at kunne knuse dem. Englands Politik er ogsaa fredelig, især under de nuværende kritiske Forhold. Men disse to Magter ville dog ikke tvinge os til en uhæderlig Fred, da ethvert ubilligt Offer Danmark maatte nødes til at bringe, vilde trods deres Forestillinger, med fordobblet Kraft vække vore Naboers levende Sympathi og saaledes bevirke det modsatte Resultat af det, som Rusland og maaskee England tillige maatte tilsigte (at trænge Skandinavismen tilbage)".