Viborger Samler, 1822-09-04
(Hermed følger Tillæg.) Efterretninger fra Stockholm. Jeg skulde egentligen berette Dem Meget fra Steckholm, thi nu har jeg allerede været over sex Uger i Skanding viens Hovedstad; og man kunde forlange af mig, at jeg i det mindste burde have lært at kjende Noget til, hvad Staden besidder af Mærkværdigt og Eiendommeligt. Naar De tager dette Noget i den meest indskrænkede Forstand, saa kan jeg maasket udholde denne Exammen; men i modsat Fald ingenlunde. De Familier, hvis Repræsentanter, jeg ved min Ankomst havde Anbefalingsskrivelser til, have for det meste viist sig utilgjængelige; mange Forhold af det herværende selskabelige Liv kjender jeg derfor aldeles ikke; men for saavidt jeg har havt Leilighed til at lære at kjende dem, finder jeg sammes Tone overeensstemmende med andre store Stæders, og at den paa den kjedsommeligste Maade ligner dem i Henseende til Convenience og Etiquette, Møde og Cequetterie, Forfængelighed og Prunkelyst. Tager den Fremmede nu sin Tilflugt til Hoteller og Caffe huse, saa finder han der rigtig nok Mennesker, men Enhver af de spiller en ganske stum Rolle, naar han ikke har medbragt en Ledsager, eller finder en Bekjendt, og man vilde fornærme, dersom man begyndte med en fremmed Nabo en Samtale. Jeg var Medlem af det stora Silkap. Ja, Du gode Gud, der sidder man næsten fuldkomment fastnaglet og studerer i Aviserne i største Dødstilhed. -At faae Kongen at see er endeligen lykkedes mig; thi da han næsten aldrig kommer i Skuespillet, saa har man næsten kun Leilighed til at see ham paa Søndagsparaden i den indre Slotsgaard Her vrimlede det af Mennesker, sammenpræssede af Husarpatrouiller; det var netop den Dag, da Kronprindsen overgav Grev Brahe Commanden over sit Husarregiment, fordi han selv nu var blevet Chef for hele Artilleriet. Kongen gik til Fods, i prægtig Uniform, langsomt gjennem alle Troppeafdelingerne, hilsende veenligen Enhver Enkelt og hvert Hurra, og takkende med Hatten i Haanden. Han selv vinkede adskillige Gange til den urolige, med Skrankerne stimlende Hob, og sagde: "o, tilbage, mine Herrer De seer jo nok, at Artilleriet skal passere her!" - Prinds Oscar er en overordentlig smuk Mand; men han er ogsaa et sandt Kniversalgenie, og utroligt er det, hvad han alt yder. Han arbeider med i Statsraadet, bestyrer det hele Artillerie væsen og Militairskolen, og jeg har selv hørt af duelige Artillerieofficerer, som jeg kjender, med hvilken omfattende Sagkundskab, med hvilket dybt Skarp blik den 22aarige Chef examinerer Officiererne i Artillerieskolen. Derhos interesserer han sig for alle Videnskaber, og Berzelius læser nu for ham en tredie Cursus i Chemien. - Man er her meget begjerlig efter at erfare Resultatet af Prindsens Reise til Tydskland. - J hele Stockholm har intet henrykket mig mere end Bygstrøms Konstværksted. Han er en stor Mester, den første i Sverrig; thi Goethe staaer langt tilbage for ham. Modellen til den Hero, han nu arbeider paa, er fortræffelig; han vil udarbeide Værket i Rom. - De herværende Lærde, synes at sætte fortrinligt Værd paa Natur= og Militairvidenskabernes Studiium. Men deres Bestræbelser lægges her mindre Mærke til og omtales mindre end i andre store Stæder, da her intet særdeles Blad gives for artistisk Critik.