Jyske Efterretninger, 1768-11-25
Velfortient Æreminde. over den afdøde tir Justits Raad RO Then. Cloria Viriatis Umbra. saa savner Aalborg nu sm ældste kargemester, Den brave Ctoringach! - der ikkun lidet rester, At Han snaft ældste Mand i heel Byen var, Thi ældst i Raadstuen Han længe været har Hvad skylder en Ham da ey er reminde, For den vel glemme Ham som altid lod sig findedervaagen for den Vel, og med utrætted Flid, Ret som et brændend Lys fortærede sm Tid. Bud. Den Den snee hvid Alders Mand, som nu i HerrenddeHar hiulpet mange frem til Klæder, Brød og Föde Naar andre Evne har, og dog til Hielp er seen Da var Hansklierte ey mod Trængende som Steen. End og de Stiftelser, Han selv i Velmagt gjorde (). lade, hvorom Han til med Rige gik om Borde, Han vise, at Han selv for Byen nyttig var Og den med Haand og Mand saa ofte gavnet har Hvad meere billigt da end dette bor paaskjönnes, og Han nu i sin Grav med skyldigst Takbelönnes, Dog hvad det ringe er, Han haver ey behov At noget Ære Digt skal skrives Ham til Lov Den blege Avind maae nu harme sig til Döde, Men skal ved Daden ey Hans sande Roes omstöde, Thi Manden mister eyden Roes, Han har fortient Saa tit han nævnet blir af dem,lam ret har kiendt Man derfor til Hans Grav Cypresser bor at bære, Da Han langt heller god end synes, vilde være, Enhver, som kiendte Ham, kan være Vidne omHan i sin Adfærd var beleven, mild og from. Lad Græde Kilden da nu Stromme vis udbryde, Du veed, a Bye, hvorfor du Ham din Tak boryde, Han var i Liv og Död en Are værdig Mand, Lyksalig den som det til Enden blive kan. Slutningen om Eege=Træers mangsoldige Nytte. Det er en mærkværdig Egenskab hos Eegen, at, hvorden staaer paa Ager og Eng, brænder den ofte Grøden bort, meere c) See Hofm. Saml. af Fundat Tom. 4 p. 38t p. 223. Tom. 8 p. 286. meere end noget andet Træe. Det er ey saa let at forstaae, hvorfor visse Træer bortbrænde Sæden paa Agre, eller betage Græs=Væxten paa Enge, meere end andre Træer. Jk te skeer det deraf, at Soel=Straalerne tilbagekastes fra Træets Krone paa Grøden, thi da maatte Væxterne ikke tage Skade paa den nordre Side, som dog skeer. Jkke heller foraarsages det af Regnen, som falder paa Træets Blade, og siden paa Marken, thi man seer, at Træets skadelige Virkning strækker sig mange Favne videre, end Vanddraaberne. Ikke heller skeer det af Rødderne, hvilke gaae langt dybere i Jorden, og alleneste hente den Føde, som liggensaa dybt, at Væxterne aldrig kunne faae Nytte deraf. Det synes derfor troeligst, at Vædsken, som opsues af Træets Rodder, og gaaer op igiennem Stammen, Greene og Blade, men aldrig ned tilbage til Roden, uddunster dagligen som en usynlig Regn paa de omkringstaaende Væxter, da Vædsken forandres saaledes i Træet selv, at denne usynlige Dug af somme Træer skaber Væxterne, og af somme gavner dem. At slig Uddunstning af Eegen er det, som skaber Græsset, bestyrkes heraf, at, om end Græsset ikke allesteds bortbrændes, saa bliver det dog paa de Enge, som have Eege Træer omkring sig, uagtet det ellers er af god Art i mangt et Aar saa fordærvet og ligesom forgiftet af de fra Eegen nedkommende Dunster, at det er skadeligt for Qvæg og Faar; Thi omendskiønt det kommer got og grønt op saa er dog Giften af Egen allerede indgroet med i Høet, Saadant bliver man vaer, naar Fæet forres dermed, og man undrer sig over, hvorfor Fæet vrager det, da dog Græse seet synes at være got, og er blevet tørt indbierget. Og dersom end Fæet æder det, saa faaer det snart Durchløb, saavelsom stumpe Tænder og indfaldne Øyne, ja man faaer med Forundring at see, at Fæet tager meere af end til Det er derfor langt bedre at give Qvæg Halm i Stedet for saadant Høe, thi derved vil de visselig befinde sig friskere. Sligt Høe er allene at bruge til Heste, thi Hestene saae daglig deres Portion af godt Korn, som hielper til at fordøye det. Faar tør man lige saa lidet give saadant Hør som Qvæg, efterdi de ere endnu meere empfindtlige. Bbbe Hvor Hvo som nu maatte have Lyst at opelske Ege Træer, maae altsaa for ommeldte Aarsagers Skyld see til, at han ikke planter dem nær ved eller omkring Agre og Enge Endnu gives en anden Uleylighed, at, naar de plantes paa saadanne Steder, hvor Qvæg eller Faar, eller Harer, og andre vilde Dyr kan komme til, da afgaves og ødet legges de. Skulde derfor et Sted til Ege=Plantning blive udvalgt, som laae aabent for Fæe og vilde Dyr, saa maatte visseligen et høyt Gierde sættes derom, eller og Pladsen være af saa stort Begreb, at Beskadigelsen ikke kan mærkes for Mængdens Skyld af de unge Ege=Planter. Den beste Grund til Ege-Plantningen er den, som en hverken for tør eller for fugtig; Thi i en alt for tør Jord fattes den fornødne Vædske til Væxt, og i en alt for fugtig fordærves Agerne, som sættes. Den allerbeste Grund derfor er den middelmaadige, som er blandet med Sand. Af Agerne, hvorved Eegen best og fornemmeligst lader sig fortplante, skiønt det ellers ogsaa gaaer at med at plante unge Ege Planter, ere de de beste, som falde selv af Modens hed ned af Træerne, uden at banke derpaa. Af disse voxet en Deel op af sig selv, som bliver skiult for Svinene under det affaldne Lov, og kunde naae sin fuldkomne nyttige Vært hvis ikke ovennævnte eller andte Uleyligheder forhindrede det. Herved vil man have observeret, at de Agern, som ere affaldne og komme til at ligge paa den Søndre Side ved en Busk eller Steen, have slaaet Rødder, og voxet op men de, som ere faldne paa den Nordre Side, ere blevne borte. Ellers kan man sætte Agerne ligesom Æble- og Pære Kierner af Urtegaardssmænd, hvilket skeer i Efterhøsda de vist komme op. Agerne proves, inden de plantes om de due saaledes, at de Agern, som flyde oven paa Vandet, due ikke, men de, som synke, ere gode. Og som Ef gen helst voxer paa høylændt Mark, særdeles hvor Middags=Solen kan frit skinne paa Jorden med sine Straaler, saa maae Agerne sættes allene uden Blanding med andre Træer, paa det at de kunne allene nyde den fulde Soel og Luft til Væxt. Siden kan de unge Træer, naar de ere 4 til til 5 Aar gamle, videre omsættes i god Jord til 8, 10 a 12 Alne imellem hvert, og aves paa tilbørlig Viis, enten i ret eller krum Væxt. Herved er at mærke, at de, som bekom re sig om velvoxne Ege=Træer, bør saae og sætte dem heel tætte og trange i Førstningen, og efterhaanden udhugge dem, som staae meest tætte, saa blive Ege=Træerne ved voxne; Thi naar man efterforsker Aarsagen, hvorfor Eege=Træerne paa nogle Steder voxe ranke og lige, men paa andre Steder meere greenefnide og krogede, saa finder man, at Jorden lidet eller intet hielper hertil, men alleneste, at Eegene staae tætte og trangt voxne, hvorved de ligesom Fyrren i en tæt Dynge voxe smale, mindre greenefulde, og ligesom kappes med hinanden om Fortrinet i Høyden, og at, naar de laveste blive qvalte af de høye, faae disse efterhaanden Leylighed at gjøre sterkere Stamme. Tiden at fælde Ege saavelsom andre grove Træer til Bygnings Tømmer eller Brændsel, er, efter mine Tanker, sikkerst i en Vinter=Maaned, November eller December. At herved i agttage Nye og Næ, som Landmanden gierne paastaaer skiønt med hvad Grund veed jeg en), synes ikke nogen Opmærksomhed værd; Thi Saften i Træerne retter sig ikke om Foraaret efter Maanen, men efter Veyrliget, hvorfor skal da Maanen have meere Virkning paa Træerne, naar de fældes Desuden er og mærkeligt, naar man betænker Maanens 13 Gange Skifter og Aaret i Nye og Næ, at dersom Maanen havde med Soelen saa sterk en Tilstrækkelses Kraft til Træerne, som til Vandet, tænk, hvor Saften da i Trirerne maatte stige og falde nogle og 20 Gange om Aaret, hvilket synes urimeligt; Ligesaa er det med Træ Hugsteen i Nye og Næ.