Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1848-10-23
Ved Hr. Overlærer Sicks bemærkninger behøver jeg nemlig ikke at opholde mig videre. De gik væsentligen kun ud paa at forklare, at naar Hr. Sick, skiønt han selv ansaa mig for kom petents og derfor tidligere havde opgivet at stille sig i Distriktet, dog alligevel nu gjorde det, skete dette nærmest kun at Hensyn til, at han, ved et Besøg i Nyborg nogle Dage førende Prøvevalget, var bleven anmodet derom af flere, tildeels indflydelsesrige Personer, fordi Stemningen var imod Mag Schiern. Efter det saa afgiørende Udfald baade af Prøvevalget og af det endelige Valg var det nu i høi Grad overflødigt at modsige den Mening, som Hr. Sick ikkun skyldte de unævnte tildeels indflydelsesrige Personer, der selv i det Mindste ikke burde have forglemt at have indbudt ham til Valget. Jkke heller skal jeg dvæle længe ved det Brudstykke, som Hr. Langberg har villet meddele Publikum af en Tale, hvormed han indledte et af ham selv, i Forening med Hr. Pastor Kiøbyfremkaldt Møde, og hvori han fremstiller de efter hans Mening vigtigste Fordringer til en Valgkandidat, forinden han tilsidst endte med selv at stille sig som en saadan. Jeg skal saa meget mindre dvæle længe ved dette Brudstykke, som Hr. Langberg forsikkrer ved sin Tale aldeles ikke at have villet hentyde til nogen bestemt Person, skiønt jeg oprigtigen tilstaaer selv at have formodet, at en Hentydning netop til mig maaskee tilsigtedes ved hans Tale, og navnligen ved disse udhævede Ord: "Lader os vogte os for dem, for hvem det er ligegyldigt, om de i Dag sidde paa den yderste venstre Side og raabe og buldre med Anarchister og Republikanere, i Morgen lukke sig inde for at giøre hemmelig Aftale med et særskilt politisk Parti., Villigen vilde jeg nu vistnok indrømmet Hr. Langberg, at enhver saadan Hentydning til mig havde været i høieste Grad falsk, efterdi jeg, der, som saa mange andre, overværede den første Valgforsamling i Hippodromet, der alene bad om Ordet et Øieblik, for at henstille til Forsamlingen, om den ikke maatte foretrække at ombytte dens eget Udtryk intet Tokammer med Udtrykket intet Overhuus, hvilket jeg ogsaa mit eget Program har bibeholdt (Forsamlinger i Hippodromet: S. 11), og efterdi jeg, da jeg derpaa havde den Ære af Clausen, Schoum og flere at indbydes til Møderne i Universitetet, der netop var, vel ingenlunde den eneste, men dog den første, der talte for, at disse Forhandlinger skulle gives en offentlig Form, hvorpaa jeg, da dette ei gik igjennem, som flere Andre, undslog mig for at deeltage i Forsamlingens Erklæring (Fædrelandet Nr. 229). Ligesom der heri ikke er Skygge af Strid, saaledes vilde altsaa en Hentydning til mig, som den ovenanførte, kun have været i høieste Grad falsk, men da som sagt, Hr. Langberg nu forsikkrer ei at have villet hentyde til nogen bestemt Person, kan jeg for min egen Person let gjøre mig kun en Fornøielse af at troe det. Den tredie Herre endelig, der har foretrukket ikke at nævn sig, vedkiender sig ligefrem, hvad hans Artikel selv tilstrækkelig vilde røbe, at være ikke lidet forstemt over hele Valget. Den indsendende Herre, der, hvis han ellers havde Evne, gierne kunde forvandsket Alt, foreholder mig Alle uden Undtagelse der holdt Foredrag enten ved Prøvevalget, eller ved det endelige Valg, som Lærere i hvad Veltalenhed er, ikkun mine Ord have naturligviis i Jndsenderens Øren ikke formaaet at svare til den glimrendes Forventning, tildeels maaskee, fordi der efter disse Ord gaves mig saa talrige Stemmer, tildeels vel ogsaa, fordi jeg dog for min Person heldigviis ikke var saa taabelig ved noget Valgmøde at optræde som Universitetslærer. Jndsenderen behager ogsaa at lægge mig til Last, at jeg ikke holdt noget Foredrag ved det af Hr. Pastor Kiøbs og Hr. Langberg fremkaldte Møde, skiønt det er enhver af de Nærværende bekiendt, hvor aldeles villig jeg for min egen Person netop erklærede mig til strax at tale, og skiønt jeg i Sandhed, Jntet kan for, at ikke en Eneste udtalte sig derfor, men at man ganske almindeligen og fornuftigviis foretrak, at ogsaa jeg skulde blive til det tidligere berammede, ordinaire Valgmøde for den næste Dag, ved hvilket ogsaa saavel Hr. Overlærer, Sick som Hr. Pastor Engelbreth, en ikke mindst af mig høit agtet Mand, først indstillede sig som Kandidater. Men af sin vinsynlige Forstemthed forvildes Jndsenderen senere endog til den Grad, at han, i Anledning af, at ikke een Stemme afgaves imod mig ved det endelige Valg i Nyborg Kirke, endog kaldet det et besynderligt Forlangendes, at Valgbestyrelsen fulgte den aldeles rigtige og overalt vedtagne Orden at forlange Haands oprækning som en Contraprøve idet han gjør den naive Undskyldning, at "Jngen herved vilde være den Førstes. Endelig lægger Jndsenderen, - der synes at have glemt, hvorledes endog Hr. Sick ved Prøvevalget gjorde Landboerne opmærksomme paa, at han selv var Medlem af Bondevennernes Selskab, hvori jeg i det Mindste hidtil ei er indtraadt – mig formeligen til Last, at mit Valg er gaaet for sig, uden at være behørig modarbeidet af nogen af de forskiellige politiske Sider, idet han navnligen henviser til Almuevennens og Fædrelandet. Og i denne Anledning skal jeg nu her gjøre en Bemærkning. De Ord, hvormed "Fædrelandets (Nr. 250) velvilligt omtalte min Valgkandidatur, ere disse: "Fremdeles savne vi Lector F. Schiern, der har stillet sig for Nyborg og Distrikt, og som, i Eet og Alt tilhørende den nye Tid, medbringer en omfattende historisk Viden, der paa manget Punkt af Forfatningsværket vil kunne være til Oplysning og Veiledning. Der næst hedder det i Almuevennen, (Nr. 68), hvor Bladet stille Pastor Leth og Bondevennernes øvrige Kandidater for Fyen, om mig udtrykkeligen saaledes: "Skiønt Mag. Schiern ikke direkte stilles af Bestyrelsen, saa stiller den dog ingen Kandidamod ham, men tilraader Bondestanden at give ham dens Stemmel. Her er ingen ydre Strid, her er ikke heller nogen indre. Af de Kandidater, der stillede sig i Valgdistriktet, var jeg den første og eneste, der betids til alle Vælgerne omsendte et trykt Program, hvori jeg Punkt for Punkt fremsatte mine Anskuelser og de Bestemmelser, hvorom jeg allerede havde vundet en fast Mening, og den Fremgangsmaade, der senere er bleven efterfulgt rundt omkring i Landet, har jeg ingen Grund til at angre, skiønt jeg heller ikke her har lagt Skiul paa dette Program og derfor hverken havde villet eller kunnet formene offentlige Udtalelser desangaaende fra de forskiellige Sider, saa meget mindre, som jeg endnu ikke finder enten nogen absolut Nødvendighed til eller noget absolut Fortrin ved blindt at knyttes til nogensomhelst af dem.