Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-02-24
Nyeste kilderie af Kjøbenhavn. No. 39. Den 24 Februarii, 1805. Udgivet og forlagt af J. Werfel. Smagen. Den første, der tillavede en Ræt paa en konstig og unaturlig Maade, og sagde, den smager godt, var Opfinderen af den konstige Smag, som Naturens ufordærvede Børn aldeles ikke kjendte. Dette var den første Overgang til fordærvelig Cultur. Fra dette Øieblik gik man alt videre og videre, man lod sig ikke nøie med at pirre sin Gane efter den herskende Smag; alting, selv den konstløse Natur, skulde rette sig efter denne tvetydige, ustadige og despotiske Lov. Man begyndte efterhaanden at klæde sig, opdrage sine Børn, danne sin Aand efter den ind Anden Aargang. førte Smag; man begyndte tillige at laste alt, hvad der stred imod den. Ligesom ethvert Fruentimmer, var det end det allergrimmeste, troer og sig selv, i det mindste at hun er tækkelig, saaledes troede fra nu af ogsaa enhver Tidsalders Mennesker, at deres Smag var den bedste. Vore Forfædre med deres alenlange Parykker og deres Kjoler, som ikke vare længere end Vesten, troede virkelig, at de vare meget smagfuldt klædte. Vore fordums Bygmestere troede ikke mindre, at deres Oldenborhuse vare langt smagfuldere bygte end Grækernes skjønneste Templer. Mon det vil gaae vore Samtidige bedre, end det er gaaet disse? Mon vore Efterkommere ikke ville betragte vor Klædedragt og vore Bygninger, de fleste af vore Skuespil og vore Skribenter med ligesaa medynksomt et Smiil, som vi nu betragte vore Forfædres Klædedragt og Bygninger, saavelsom de fleste af deres Aands producter, Derom er vel neppe nogen Tvivl, Faderen smiler over Sønnens uskyldige Eenfoldighed som Barn; Sønnen smiller igjen over Faderens Barnagtighed som Olding. Det er Verdens sædvanlige Løb, Vor Tidsalders Smagdommere ville egenmægtig paatvinge os en særegen Smag. Den elegante Dame, som lader sin Pynt sye efter Modejournalen, siger, denne Hat er smagløs; den oplæste Bogdommer siger, denne Forfatter har ingen Smag, dette Skrivt er smagløst. Maaskee vil efter tyve Aars Forløb den samme Dame, som nu afsiger denne strænge Dom, neppe kunne lade sig see i sin smagfuldeste Dragt, uden at blive udleet, og denne Bogdommer ikke kunne skrive en Recension paa ti Linier, uden at man vil sige om ham, at han er et meget smagløst Menneske. Men der gives imidlertid en Smag, som er fælles for alle Tider og alle Lande, og denne er intet mere og intet mindre, end den ufordærvede Natur. Det var denne Smag, Grækerne fulgte, da deres billedhuggere frembragte Mesterværker, som hidtil have været uopnaaelige Jdealer for de senere Aarhundreders Mennesker. Barbarer kunne ødelægge dem og oplyste Nationer plyndre dem; men frembringe Mage til dem, dertil er vor Tidsalder for smagfuld og for cultiveret; det var efter denne Smag og dens Regler, at Homer skrev sit Guddomsværk, der tvinger os til at beundre i Skabningen den ukjendte Skaber; det er endelig denne Smag, som vil hyldes til alle Tider. Man tilskrev engang Lessing, at der manglede en vis Skuespillerinde intet andet i at spille Emilie Gallottis Rolle, end at hun var nøvet og havde for liden Smag;"lad hende spille saaledes, som hun virkelig er: en naturlig Piges Rolle, og hun vil spille godt, svarede Digteren. Dersom vore Fruentimmer vilde klæde sig naturlig og ukonstlet; dersom de, istedet for at klippe deres Haar i Skikkelse af en Hanekam, lode den følge sig omkring deres Barm, lig Eva da hun i Eden første Gang saae Solens Straaler; dersom de befriede deres Pynt fra al tvungen Konst og klædte sig saaledes som Grækernes Qvinder i den sande Smags Guldalder, og saaledes som vi endnu see dem i hine Tiders Konstværker; hvor meget vilde de da ikke forøge deres Ynde! Dersom vore Forfattere øste deres Jdeer af Naturen, tegnede deres Gjenstande efter Naturen og udmalede dem med Naturens Pensel, hvor let vilde de da ikke kunne finde Læsere og høste bifald, Sært nok, at en Mark, som staaer aaben for enhver og hvis talløse Mængde Blomster kunne plukkes af alle, besøges af saa faa Man klavrer over Gjerder og Jndhegninger for at rane hos andre og i Konstens Rige, hvad man uden mindste Bekostning kan finde i Naturen og hos sig selv. Naar man siden kommer frem med saadanne Koster, og ingen skjøtter om at anskaffe sig dem, saa sukker man over den falske og slette Smag, Man haaner endog de Menneskers Arbeider, som finde mange Læsere, og anseer Aarsagerne til disses Held for Aarsagerne til sit Uheld. Fleerhedens Smag betragte Skribenterne i Almindelighed som den sletteste, men gives der noget Tilfælde, hvor Folkets Stemme er Guds Stemme, saa er det i Smagens Rige. Mangen en æsthetisk Forfatter, som vinder almindeligt Bifald, kan maaskee for Batteurs og Sulzers, Domstoel være et meget maadeligt Hoved, men man kan være overbeviist om, at intet uden det, der kommer fra Hjertet, kan røre Hjertet, og at endnu ingen, uden i de fleste Deele at have fulgt Naturens Forskrivter, har gjort nogen Lykke ved sine Aandsproducter hos et nogenlunde oplyst Folk. Gammel Torv betragtet som Korntorv.