Berlingske Tidende, 1836-04-18
Jeg skulde nu formene, af hvad jeg saaledes har givet mig den Frihed at anføre, at kunne med fuld beføielse, og støttet paa uforkastelige Grunde, uddrage det Resultat, at der, i Almindelighed betragtet, ikke ere saadanne Omstændigheder forhaanden her i Landet, at Land brænderier bør bevilges, og at, om der endogsaa maatte være enkelte Steder, hvorBrændeviinsproductionens Frigivelse maatte synes at anbefale sig, dette dog i alt Fald ikke kan gjelde og Sielland og de øvrige under nærværende Provindsialstænder henhørende Øer, hvor Landmænden ikke have længere til Kjøbstæderne, Havnene og Udskibsningstederne, end at de uden Besværlighed kunne transportere deres Sædvarer til disse, og der faae dem omsatte til antagelige Priser; men at det derimod vilde ødelægge brændeviinsbrænderne i Kjøbstæderne paa bemeldte Øer, om dertil blev meddeelt Bevillinger. At nu ogsaa Statskassen, vilde tabe betydeligt ved disses Meddelelse, er foran viist, og bliver end mere klart, naar det overveies, at den Brænderiafgift, som aarlig svares i Danmark, der vel kan anslaaes til 700,000 Rbd., vilde, ved den omtalte Nedsættelse i samme af i det mindste 1/3 Deel, formindskes med aarlig 140,000 Rbd., hvilken Sum det vel, især under saa uheldige Auspicier for Finantserne, som de Budgettet har fremstillet, vilde være meget betænkeligt at fravende Statskassen, hvilket absolut maatte blive Tilfældet, naar Kjøbstædsbrænderiernes Afgift, overeensstemmende med Billighed og den strenge Retfærdigheds Krav, blev nedsat til det samme, som Landbrænderafgiften er beregnet til. Det maa derhos tages i Betragtning, at Finantserne ogsaa tabe i deres Jndtægter derved, at det bliver umuligt at controller Brændeviinsproductionen paa Landet, paa den Maade som Afgiften af samme ved bemeldte allerhøieste Resolution er reguleret, deels formedelst den længere Afstand, i hvilken Toldopsynet opholder sig fra de Steder paa Landet, hvor Brænderier ville blive anlagte, og deels fordi enhver Nabo, eller vel endogsaa Jndsiddere og andre Beboere i de samme Gaarde eller Landsteder, hvor Brænderier anlagdes, ikke lunde formenes at have skraaet Sæd til deres Creaturer, og det saaledes vilde være let for disse Brænderiers Eiere at connivere med bemeldte Beboere paa en saadan Maade, at de kongelige Jntrader derved vilde komme til at lide meget følelige Tab. Naar jeg forhen har henpeget paa, at Brændeviinsbrændernes Afgift har været Regjeringen en Resource i financel Henseende, saa skal jeg tillade mig at citere Placat af 26de Juni 1812, sammenholdt. med Fregn. af 16de Juni 1814, og naar jeg tillige har givet mig den Frihed at sige, at den fremdeles vil kunne være en Resource for Finantserne, saa skal jeg have den Ære nærmere at udvikle min Mening herom. Skjøndt jeg nemlig har yttret, at Brændeviin nu omstunder næsten bliver betragtet som en Nødvendighedsartikel, ihvorvel denne Frembringelse i sit egentlige Væsen er en Luxusartikel – saa har min Mening dermed dog ikke været, at den nu bliver betragtet som henhørende til Livets første Fornødenheder, men jeg har kun derved villet tilkjendegive det hyppige og udvidede Forbrug af samme, som finder Sted, saa at Brændeviinsnydelse nu er saa almindelig overalt her i Landet, at man henregner Brændeviin til de daglige Fornødenheder, og anseer Brugen deraf, i Høsttiden især, som et gavnligt Styrkelses- og Opmuntringsmiddel. Jmidlertid følger ikke heraf, at Brændeviin skulde være aldeles nødvendig og uundværlig, mindst til Hverdagsbrug; men forsaavidt dette nu ikke er Tilfældet, beholder denne spiritusse Drik naturligviis sin oprindelige Characteer som Luxusartikel; og det er, som saadan, jeg formener, at Regjeringen under overordentlige Omstændigheder, som nødsagede den til at tye til forøgede Skattendskrivninger, forholdsmæssig maatte kunne beskatte Brændeviinsproductionen høiere, end de øvrige Productioner, og at Regjeringen heri kunde finde en Resource eller et Slags Succurs, ge Tilfælde. Men da dette ikkun formeentlig kan skee, naar Kræfterne ere samlede, og ingenlunde, naar de ved at adsplittes og fordeles vidt og bredt til alle Sider, blive svage, saa vil der heraf kunne udledes et klart Resultat, det nemlig: at dersom Regjeringen, ved at meddele Bevillinger til Landbrænderier, svækker og nedbryder de i Kjøbstæderne værende Brændeviinsbrænderes oconomiske Forfatning, ville Finantserne ogsaa tabe denne Succurs, og muligt om kort Tid ikke erholde en betydelig Deel af de Afgifter, som bemeldte Brændeviinsbrændere, nu erlægge, og ellers fremdeles ville kunne erlægge, fordi, som et æret Medlem af Forsamlingen nylig skal have yttret i dansk Folkeblad, Consumenterne betale denne Afgift uden Restance. Efter saaledes at have omtalt den skadelige Virkning, som Bevillinger til Landbrænderiers Anlæg i Almindelighed ville have paa Kjøbstædbrænderierne, skal jeg dernæst tillade mig at henlede den høitærede Forsamlings Opmærksomhed paa, hvor megen Anledning Brændeviinsbrænderne i Kjøbstæderne, især Kjøbenhavn, have til at beklage sig over den betydelige Skade, som de Landbrænderier, der Tid efter anden ifølge Bevillinger ere blevne anlagte, have tilføiet dem, ved saa Henseende, forsaavidt Landbrænderierne i Sjælland angaaer, at henvise til Handels- og Jndustritidenden Nr. 4142. for dette Aar, Pag. 164168, hvor der blandt Andet, til Oplysning desangaaende, anføres en Sammenligning mellem et af de største Brænderier i Kjøbenhavn og et Landbrænderi, som kommer det nærmest. nemlig det i Store Kro i Lyngbye, af hvilken udkommer det Resultat, at af det sidste svares ikkun i Afgift for 1 Aar, 1205 Rbd. 60 s. Sølv, medens der afdet første, alene for en Maaned, svares i Brændings- og Formalingsafgift 671 Rbd. 12 s. Sølv, og at altsaa, naar her en brændt imellem 7 og 8 Uger, er betalt ligesaa meget i Afgift, som Brænderiet i Lyngbye betaler i 52 Uger. Ligeledes skal jeg, ifølge speciel Anmodning af Brændeviinsbrænderne i Nestved og Præstøe, ikke forbigaae at gjøre Forsamlingen bekjendt med det seneste her i Sjælland, nemlig for nogle faa Aar siden, anlagte Landbrænderi, der findes anført sidst paa Listen over Landbrænderierne i det omtalte Nummer, af Handels Jndustritidenden: Mogenstrup Brænderi. Dette er egentlig emigreret fra Nestved, skjøndt vistnok mod de derværende Brændeviinsbrænderes Ønske. Sagens Historie er denne. Umiddelbart ved Nestved Byes Grund var dette Brænderi forhen placeret under Navn af Sortebrødre Brænderi, hvor det i mange Aar fredeligen concurrerede med Nestveds Brændeviinsbrændere om det tarvelige Udbytte, som Brændeviinsudsalget til Byens og Omegnens Beboere afgav; men da dets Eierinde, der lod opføre en ny Kro paa Landeveien imellem Nestved og Præstøe, i en Afstand af mindre end 1 Miil fra første og lidet over 2 Miil, fra sidste Kjøbstad, samt henimod 3 Miil fra Wordingborg, fandt, at Brænderiet her, ved Siden af Kroen, og paa et for Afsætningen saa fordeelagtigt Strøg, var bedre placeret end ved Nestved, saa søgte og erholdt hun Tilladelse til dets Anlæg ved bemeldte Kro, hvorimod Brænderiet, ved Nestved blev forvandlet til et stort Bryggeri, Nestveds Ølbryggere til liden Baade. Det viste sig nu ogsaa snart, at Planen med Sortebrødre Brænderies Forlæggelse til Mogenstrup ikke, for Eierindens Vedkommende, var slet beregnet, da Afgiften blev lagt paa Karrene og fastsat saaledes, som senere ved Resolutionen af 19de August 1835 er bestemt for de Landbrænderier, der for Fremtiden, anlægges, men med den Forskjel, at Eierinden ikke ved Bevillingen til dets Drift, er bleven indskrænket i Henseende til Udsalget af dets Produkt, saa at dette kan skee paa Stedet saavel i det Store som i den mindste Detaille, ligesom Eierinden ogsaa derfra kan indføre til Nestved Brændeviin mod Erlæggelsen af 1 s. pr. Pott, istedetfor at Consumtionen for Jndførsel. af Brændeviin til Kjøbstæderne fra de herefter anlæggende Brænderier er bestemt til 5 s. pr. Pot. At dette Brænderi, under en saadan Afgifts Svarelse, og under de øvrige fordeelagtige Vilkaar, maatte virke ødelæggende paa de nærmeste Kjøbstæders og især Nestved Kjøbstads Brænderier, var, efter hvad jeg forud har givet mig den Frihed, at anføre om Landbrænderiafgiften i Almindelighed, let at forudsee, og Erfaring viste ogsaa, at Eierinden var istand til at nedsætte Brændeviinsprisen saaledes, at hverken Nestved eller nogen af de nærmest liggende Kjøbstæder kunde holde Priis. med Mogenstrup Brænderi, hvoraf Følgen blev, at 3 Brænderier i Nestved lort Tid efter, til Ruin for de Familier, som levede af dem, maatte ophøre med deres Drift, og at ikke alene Omegnens Kromænd, Møllere og øvrige Beboere i stor Mængde tyede til denne Kro, men at man endogsaa fra Kjøge- og Slagelse-Egnen hentede Godkjøbsbrændeviin der. Skjøndt vel nu denne stærke Søgning noget i den senere Tid, af meget specielle Grunde, er aftagen, saa er Eierinden ved Bevillingen til berørte Brænderies Anlæg dog bleven favoriseret i den Grad, at det er ganske umuligt for de nævnte Brændeviinsbrændere at kunne udholde nogen Concurrence med hende i Henseende til Priserne, hvorfor de og betydeligen ere gaaede tilbage i deres oconomiske Forfatning og maae befrygte, den Ene efter den Anden, især i Nestved, at gaae til Grunde. Brændeviinsbrænderne i denne By havt derfor ogsaa gjentagende beklaget sig herover for det Kongelige General-Toldkammer, og anholdt om, at Afgiften af Mogenstrups Brænderi, der ikkun er bestemt interimistisk, maatte blive sat i et passende forhøiet Forhold til deres Afgift, men have hidtil forgjeves ventet paa Svar, og da det nu er udeblevet saalænge, at det ikke er rimeligt, at Collegiet har bestemt at give dem noget Svar, saa er det, at de, i Betragtning heraf, og med Hensyn til de anførte Omstændigheder, have anmodet mig om at forelægge den høitærede Forsamling Sagen, i Haab om at Stænderne ville intercedere hos Hans Majestæt for nysnævnte deres Ønskes Opfyldelse.