Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-06-15
Skrivelse fra et Bogmel(Fortsat.) udnu medens jeg var i Huset hos Kjøbmandens anonyme Kone, foregik der en stor Forandring med hende. Enten nu Kjøbmandens forfaldne Financer eller Damens forfaldne Yndigheder var Skyld deri, – nok er det, hun blev over Hals og Hoved givt. Kjøbmanden havde en Comptoirbetjent, som han under Haanden, havde givet Adresse paa sin Donna, og Damen, som allerede nærmede sig de 32, tænkte, at en Fugl i Haanden er bedre end ti i Luften, og accepterede Vexelen. Comptoirbetjenten var desuden en rask Fyr, som kunde exercere og voltigere, som var Medlem af mange Selskaber og havde et vidtløftigt Bekjendtskab. Dette indsaae Damen at ville være af stor Nytte for hende, naar hun først var bosat som en brav og honet Borgerkone, Kjøbmanden maatte tillige give hende en Forskrivning, hvori han bestemte hende en lille Pension af 200 Rdlr. Lasontaines Roman, hvori jeg residerede, blev derpaa sendt tilbage til Kjøbmanden, hvis Huus jeg nu havde Leilighed til at lære at kjende nøiere. Det var i alle Henseender Kjøbenhavnsk. Kjøbmandens publique Kone havde egentlig været Frøken; thi hendes Fader havde været Secondlieutenant og hendes Moder Kammerraadsdatter. Hun var bleven givt med Kjøbmanden som Enke, men kunde hverken i sit første eller andet Ægteskab glemme, at hun som født Frøken skulde beqvemme sig til at lade sig kalde Madame ligesom enhver Spækhokerkone, og dersom den fordømte Banquerot, ikke var kommen paa, saa havde hendes Mand havt en Titel, – men nu var der ingen Udsigter for hende til at blive Frue, førend hendes Mand eengang blev Capitain ved Borgerskabet, endskiønt dette Slags Fruetitel just ikke var den, som han troede at anstaae en født Frøken af hendes Rang, Naar en Svenske kaldte hende Frue, saa hoppede hun af Glæde. 140, det er dog et herligt, Land, det Sverrig, pleiede hun at sige, og hun havde gjerne ønsket, at hendes Mand vilde taget derover, for dog at nyde den Ære, som hun troede, der tilkom hende. Hendes ældste Datter, Mine, var hendes saade Contrefet, ligesaa knibske ligesaa opblæst, ligesaa forfængelig som Moderen. Hun bortfjasede, mere i Flor og Flitterstads, end mangen en Familie kunde leve af. Hendes hele Forretning var baade Nat og Dag ikke andet end at krølle sine Haar, pynte sig, staae i Vinduet, speile sig, anke med en Sypung omkring i Gaderne, øve sig i Skotske Trin, og sidde og sladdre med Tjenestepigerne. Uagtet hun bestandig slæbte paa en Sypung, kunde hun dog ikke sye et Sting, og naar Tjenestepigerne vare ude, og hendes sengeliggende Bedstemoder, forlangte lidet Havresuppe, saa kunde hun ikke engang saa meget som koge den. Denne Piece kostede Forældrene i det mindste 500 Rdlr. aarligen. Et værdigt Sidestykke til Mine var Fritz, en lang Laps paa 19 Aar, hvis vigtigste Forretninger bestode i at løbe omkring paa alle Billardhuse og hos alle Conditore, at passe sine Duer, klavre op paa Taget, spille vittige Roller paa Masquerader, og gjøre Nar af fornuftigere og ældre Folk. Denne Laps havde Stedfaderen først bestemt til Bogen, hvortil han ikke havde Hoved, og siden til Comptoirforretninger, hvortil han ikke havde Stadighed. Hvad Mine ikke var fordærvet, saa blev hun det ved ham. Han laante hende Matrosklæder, førte hende ved Midnat hen paa Masquerade, og naar denne var forbi, løb han med hende og et Selskab af andre Lapser omkring i Gaderne og drillede mangen en stakkels Vægter, som havde vaaget og frosset hele Natten. Han havde, for at følge Faderens værdige Exempel, allerede en Jomfru siddende paa en Sal ved Volden. Disse to Børn vare Moderens Øiesteen, og hun havde redeligen bidraget sit til, at de vare blevne, hvad de vare. Talede een eller anden fortrolig Ven eller Veninde til hende om det Urigtige i denne Levemaade, saa svarede hun: "Herre Gud! - Børn ville ogsaa engang have en Fornøielse, (Fortsættes.) Røver- og Norderromaner. Wor Litteraturs, nærværende Periode fortjener, i mere end een Henseende at kunne kaldes den røverske. Røver, og Morderromaner regne ned over Tydskland, og vore Oversættere undlade ikke at berige vore Damers Tolletter dermed. Et Umenneske behøver kun at plyndre og myrde, for strax i Tydskland at blive foreviget ved en Biographie, og inden han endnu er hængt, er hans Levnedsbeskrivelse allerede oversat paa Dansk. Kun den lykkelige Omstændighed, at vi ikke have originale Røverbander hos os, befrier os fra at faae originale Røver romaner. Dette Slags Bøger maa unegteligen finde mange Læsere, thi dersom dette ikke var Tilfældet, saa vilde man vist ikke oversætte dem med en saadan Gridskhed. J forrige Tider klagede man over, at Stervarterne og Werther ne gjorde Kjønnet for forsømt. Nu har Bladet vendt sig. Naar en Røver ikke er Helten i en Roman, ikke har slaaet Folk ihiel som Fluer og dræbt diende Børn i Vuggen, naar Heltinden ikke har begaaet "Ukydskhed, Ægteskabsbrud og Blodskam af Kjerlighed og Frygt saa er den ingen Lecture for Damer, Hvad kan være Aarsag til en saa udartet og barbarisk Smag? Finder man da saa delicat en Sjeleføde i Exemplerne paa det menneskelige Hjertes sorteste Udskeielser, Recensenterne raabte i sin Tid at og vee over de følsomme Romaner, fordi de befrygtede, at de vilde giøre vore Damer alt for følsomme; men nu, da alskens Røverromaner trodse enhver Skranke, nu tie de. Man kan jo dog ikke negte, at det er bedre at være for folsom end for haardhjertet. Næsten skulde man troe, at de senere blodige Optrin, hvori saa mange Røvere have udmærket sig ved at udgyde Menneskeblod og ødelægge fredelige Stater, have bragt denne Smag for Mord, Brand og Plyndring i Mode; thi det vilde være vanærende for Menneskeheden, dersom den skulde betragtes, som en Følge af vor Tidsalders Forfinelse.