Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-08-09
(Fortsættelse.) Ved sin Beliggenhed og Stedets ældre Skjebne er Pedersborg Kirke, en lille Fierdingmiil norden for Sorøe, ligesaa mærkværdig, som Biernede ved sin Bygning. Ved Sammenløbet af Sorøe og Tule=Sø hæver sig en meget høi og steil, derhos temmelig stor Banke. Her laae i det 12te Aarhundrede et meget fast Slot, og Stedet kaldte man slet hen Borg. Det laae uden for Sorøe Kloster, og hørte derfor ikke til Asser Rygs Forene gods; men eiedes i hine Dage af Peder Thorstensen, en drabelig Helt og snild Raadgiver hos Kongerne Svend Grathe og Waldemar I. Ham giver Vedel det Vidnesbyrd, at det er vel at mærke, at han har været baade viis udi Raad og dristig udi Haand, naar Behov gjordes. 1148 var han med at underskrive et Gavebrev af Kong Svend til Ringsted Kirke. 1161, da Kong Knud havde begivet sig til det Slesvigske Frisland, hvor Svend angreb ham, befalede Peder Thorstensen under Kongen, og vare hans snilde Raad og Anlæg en af Hovedaarsagerne til det for Svend saa heldige Udfald, som denne Krig fik. Mere end een Gang gav han Kongen vise Raad, som denne havde gjort vel i at følge. Saaledes da Svend eengang spurgte ham, hvorledes han skulde komme til at herske i Ro og Tryghed, raadede Peder ham: at han enten skulde søge at vinde Adelen og Bondestanden, for at blive desstærkere imod sine Medbeilere, eller og forlige sig med sine Slægtninge og overlade dem en lige Deel af Riget. Men Kongen slog dette gode Raad i Veir og Vind, saasom han var opblæst af Hastmodighed. Han svor og sagde, at han skulde være Peder imod, saalænge han havde et Skjold i sin Gaard, hvortil denne svarede: "Herre, jeg har altid været rede med mit Skjold til din Tieneste; men snart, frygter jeg for, vil du selv have alle dine Skjolde behov." *) - Jkke desmindre spurgte Svend ham atter til Raads noget efter *) Vedels Gara. S. 818. Subers Danm. Hat. N. den Tid (1154) og Peder raadede da, at Kongen skulde drage over til Skaane, hvor han havde flere Venner og større Medhold end i Siælland, og dermed forekomme sine Fiender, inden de fik Skaaningerne oprørte imod ham. Ogsaa dette Raad forsmaaede Kong Svend, og svarede Peder, at han havde godt ved at give saadanne Raad, siden han havde Waldemars Slegfredbørn *) i Forvaring at optugte, og derfor altid kunde være sikker paa sin Gaard og Eiendom, om Svends Fiender fik Magt i Siælland. Mærkelig og for Peder hæderlig er den Tillid, Waldemar viiste en Mand, som var i hans Fiendes Tieneste. - Efter Svends Død finde vi Peder Thorstensen iblandt Waldemars Mænd. Han var med paa Waldemars 15de vendiske Tog, til hvilket han selv udrustede et Skib. Da den danske Flaade paa dette Tog var bleven indesluttet i Oderen af Venderne, der allerede troede at være Mestere af den, var Peder Thorstensen en af dem som fulgte Absalon, da denne Helt med 7 Skibe dristigen seilede igiennem et ukjendt Dyb, angreb og splittede den talrige, langt overlegne vendiske Flaade. 1172 var han med at dække det vigtige Fiskeri ved Rygen mod Venderne; men siden forsvinder han af Historien. Man finder, at han har gjort et Mageskifte med Sorøe Kloster, som blev stadfæstet ved Pave Lucii III. Privilegier til Sorøe, af 1181. Landsbyen Othinstorp, siden kaldet Ønstorp (?) skaffede nemlig Absalon Sorøe Kloster deels ved andre Mageskifter, deels ved at Klosteret overlod Peder Thorstensen Møllen i Heg*) Maaskee den unge Hertug Christopher, som Waldemar havde avlet med Tovelille linge, 2) nær ved Borg. Forresten har man om denne Pedersborgs Stifter et gammelt Sagn, som blandt andre Hofmann fortæller i hans Fundationer 7 T. S. 653. Efter dette skal Kongen (det maatte da have været Waldemar 1.), da Hr. Peder havde Bryllup, *) være bleven forelsket i Bruden og have villet agere Brudgom den første Nat; hvorover Hr. Peder holdt det for klogest, Tide at retirere sig med Bruden tilsengs. Da nu Kongen, som havde drukket noget over Tørsten, savnede Bruden, brød han med Vold ind i Sovekammeret; men som han alt fandt hende i Senger hos hendes Herre, skal Kongen have myrdet ham ved hendes Side. Suhm holder denne Tradition, for puur Fabel, imidlertid har den dog vel, som alle slige gamle Frasagn, haft et Slags Grund. Hvad vi med større Vished vide er, at Peder Thorstensen var gift med den berømte Cæcilia Skialm Hvides Datter og Absalons Faster. Om hende hedder det: at hun stedse havde baaret en Moders eller Fostermoders Kiærlighed til Brødrene i Sorøe. (Que maternum atque nutricium affer tum semper habit ad fratres de Sora.) Hun skiænkede omtr. 1170 tvende Borl i Førsløv til Sorøe Kloster, gierne – saa skriver den, der af gamle Brevskaber samlede Sorøes Gavebog - gierne havde hun givet meer, naar ikke hendes Man*) Herom skriver Morten Petersen S. 6. De paa samme Ø (Sorø eller Søerød Asser Røgs Arffne oc Affuels Gaard, dog der end vaar paa samme Øen Gaard hed Heglinge, som den Mose ved Petersburg haffver sit Nafn af Man maatte da forudsætte, at han giftede sig anden Gang, efter Cæcilias Død. havde haft et haardt Hierte. Dette vil vel, efter Sums Mening, ikke sige andet, end at Manden, var klogere end Konen, at han ikke vilde give alt hvad han eiede til et Kloster, eller kiøbe sig riig i Himlen og fattig paa Jorden. Hendes Datter Jnger, som ogsaa eiede sin Faders Borg, var to Gange gift, blandt flere Sønner havde hun Carl, som blev Hertug i Sverrige, Peder (død 1207) og Skialm (d. 1215), som begge vare Bisper i Aarhuus. Efter hendes Død seer man, at Pedersborg tilfaldt hendes Søn Johannes, Kammermester, (Camerarius) *) hos Waldemar I. Denne Herre maa ikke have været tilsinds imod Sorøe Kloster, som hans øvrige Slægt; thi i hans Tid maatte Sorøe taale mange Forurettelser, som reiste sig fra Pedersborg. For at giøre Ende paa denne idelige Tribulats som Sorøe Brødre leed af hiin Borg) og dens Besiddere, bragte Peder Sunesen, en Søn af forhen omtalte Suno Ebbesen, som fulgte Absalon i det Roeskildske Bispesæde, et Mageskifte i Stand, efter hvilket Johannes afstod til Sorøe og skiødede Pedersborg med de omliggende Landsbyer Hagethorp og Boueruth (Haverup og Borod) samt Gaarden Mørhorp Mo rup med en tilliggende Skov, og nogle Boel i Grefte, Kinnertofte, Landbothorp og fl. Steder, imod at faae andre Landsbyer og Eiendomme til Vederlag og imod 6 Mark Guld, mindre end 3 Øre, som Biskop Peder lagde til af sit eget. Dette skete 1205. *) See Script. Rer. D. IV. P. 474. nok 5. b) 14 fortalitio de Borgh, qvod nung est curia seu villa que Petersborg dicitur. Liber den M. Sor.