Aarhuus Stifts-Tidende, 1846-05-27
J Hjørring Avis læses følgende Anekdot om Paraplyen og Saffianskindet: J den lille Stad F. kom flere Gange en Mand med et smukt Udvortes og mangfoldige Complimenter ind til en Kjøbmand, for at see paa nogle Saffianskind, som han agtede at kjøbe; men da han fandt dem enten for dyre eller for slette, gjentoges Besøget stedse med uforrettet Sag. Da den Fremmede en Dag alene havde opholdt sig i Kammeret, for at udsøge sig af bemeldte Skind, men som sædvanligt vendte tilbage med den Underretning, at de dog vare for slette, tiltaltes han saalunde af den mistænksomme Handelsbetjent: "Det er en var Paraply, De der har, vil De sælge den?" – "Neil var Svaret: "den sælger jeg aldrig; den er et Arvegods og en kjær Erindring. - Den ufortrødne Handelsbetjent griber fat i Paraplyen, slaaer den ud, og see – et smukt Saffianskind falder ud deraf. - Enden paa Historien er, at Paraplyen, der havde taget Skindet, kom paa fri Fod, uden videre Tiltale, og Paraply Eieren blev Toldbetjent."J Onsdags var det et halvt Hundrede Aar siden, at den retsindige, nidkjære Sjælehyrde, Ole Bork, Sognepræst til Borup ved Randers, kaldedes til Præst for Gjødvad og Balle, hvilket Embede han beklædte indtil 1805, da han forflyttedes til Borup. Som denne ædle Oldings hele Liv havde været stille og bramfrit, saaledes havde han ogsaa selv ønsket, at denne Dag skulde have gaaet ubemærket hen; men hans Sognefolk vilde ikke lade Leiligheden gaae bort, uden at give deres gamle Lærer et synligt Tegn paa deres Taknemmelighed, og hans Foresatte havde ligeledes, Oldingen uafvidende, beredt ham en Overraskelse. Da derfor endeel geistlige og verdslige Autoriteter, Embedsbrødre, Venner og Sognefolk i Onsdags Formiddags havde indfundet sig i Præstegaarden, for at lykønske Jubeloldingen, fremtraadte Hs. H. Provst Mollerup og holdt en smuk Lykønskningstale, ved hvis Slutning han, aldeles uventet, overrakte Jubilaren en Udnævnelse til Consistorialraad. En Deputation fra Sognebeboerne fremtraadte derpaa og overrakte ham en Festensgave, bestaaende af en smuk Sølvpocal med Laag og Jnskription. Det Jnteressante ved denne sjeldne Fest forhøiedes end mere ved den Omstændighed, at Stedets Skolelærer og Kirkesanger, Christen Udbye, ligeledes samme Dag feirede sit Halvhundredeaars-Jubilæum. Fra Præstegaarden begave de fleste af de Mødte sig derfor hen i Skolen, for ogsaa at bringe denne agtværdige Gamle deres Lykønskning paa hans Hædersdag. De skjønsomme Sognebeboere havde, som et Agtelses- og Venskabs=Tegn, ladet forfærdige et stort Sølvbæger, med Jnskription, som ved denne Leilighed blev ham overrakt. Jnskriptionerne lyde saaledes: Paa Pastor Børks Poral: "Velærværdige Hr. Pastor Ole Bork i Borup, paa sin halvtredsindstyveaare Embedsdag, den 20de Mai 1846, af sin erkjendtlige Menighed overrakt og helliget denne Pocal, som et krænkeligt Beviis paa den Tillid og Kjærlighed han eier i vore Hjerter." – "Den bedste Lærer, den huldeste Ven, den blideste Dommer, det skjönneste Mønster." Paa Skolelærer Udbyes Bæger: "Til den duelige og almeenagtede Skolelærer og Kirkesanger Christen Udbye i Borup fra Sognets Beboere, som et Tegn paa Agtelse og Venskab. 1846. – "1 30 Aar lærte han de Unge Veien til Retskaffenhed og Dyd." (Rd. Av.)