Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1830-10-15
Cassel. Følgende mærkelige Bønskrivt har Cas sels Borgere indgivet til Hs. kgl. Høihed Churfyrsten: "Allerdurchlauchtigste Churfyrste. Allernaadigste Chur fyrste og Herre, Borgerne i Staden Cassel ile med at bringe Deres kgl. Høihed deres Lykønskning til Allerhøistsammes lykkelige Hjemkomst, ligesom de ogsaa med Ærefrygt tilkjendegive deres Glæde over Hs. Høihed Churprindsens Tilbagekomst og de smigre sig med Haabet om, snart at gjensee Hs. kgl. Høihed Churfyrstinden inden for Cassels Mure. Gemytternes Opirrelse, som udbredte falske Rygter i dette næringsløse, allevegne urolige Tidspunct, havde forøget, opvakte Bekymring hos os for Roligheds og Ordens Vedligeholdelse, som altid var og fremdeles skal være Gjenstanden for vore ivrigste Bestræbelser. Men vi kunne ikke dølge det for os selv, at Nøden, som trygger vort elskede Fædreland, havde naaet sin største Høide. Vi holdt det for vor Pligt, strax efter Deres kgl. Høiheds ønskede Tilbagekomst at ty til Allerhøistsamme, som Børn til en Fader, med vore Bønner, om at der maatte raades Bod paa denne foretruende Tilstand, uden at frygte for at opvække Deres kgl. Høiheds Mishag, ved aabenhiertigen at tolke vor Overbeviisning. Thi det er den gode Fyrstes Triumph, at han hører den ofte fordulgte Sandhed uden Uvillie, ligesom det er den redelige Mands Triumph, at turde sige den uden Frygt. Vi bønfalde kun om Kjærlighed, som vor Kjærligheds, kun om Tillid, som vor Tillids Løn. Hvor disse Følelser udgjøre Grundlaget, der blive Bøn og Tilstaaelse, Gave og Opoffrelse Hjertet lette. Fædrelandskjærlighed, den Troskab, som det hessiske Folk stedse har viist til sin Fyrstet, er det over al Vanskjæbne ophøiede, uopløselige Baand, der knytter os til vor fødte Hersker. Derfor opløfte vi vort Blik med inderlig Kjærlighed, med fast Tillid til Deres kgl. Høihed. Vi have hidtil baaret Byrder, som ved den dagligen tiltagende Mangel paa Erhverv syntes umulige; mange af vore retskafne Medborgere ere forarmede, andre forudsee deres Velstands visse Undergang, og den creditløse Landmand er nær ved at fortvivle. Maatte dog Deres kgl. Høihed, ikke lade Dem skuffe enten af den tilfældige Velstand, hos Enkelte blandt os, eller af de Mænds prange Anskuelser, som aldrig have kjendt Folkets sande Tilstand, denne opvækker, vi forsikkre Deres kgl. Høihed dette ved Gud, alle Fyrsters og Nationers almægtige Overherre, velgrundede Bekymringer, som Deres kgl. Høihed, efter vor ærefrygtsfulde Formening, sikkrest ene og alene vil kunne hæve, ved at sammenkalde de i fjorten Aar ikke forsamlede Landstænder. Ja til Deres kgl. Høihed staaer Folkets Haab, som ved sin Kjærlighed og Troskab har fortjent, at see en ny Epoche for dets Lykke og Rolighed imøde, under en lovmæssig Friheds Beskyttelse, der vist stemmer overeens med Deres kgl. Høiheds ædle Hjertes Attraa. Vi bede Deres kgl. Høihed om at forsamle Stænderne, for at beraadslaae med dem, som en Fader med sine Børn, om Midlerne til at raade Bod paa vor Nød. Tillid til vor Arvefyrstes Kjærlighed og vor deraf følgende dybe Ærbødighed for Deres kgl. Høihed er vor eneste Trøst i denne almindelige Nød, tillige tro vi, at denne vor ærefrygtsfulde Bøn er den sikkreste Borgen, for den Troskab, vi have svoret det Churfyrstelige Huus. Thi den gode Regent maa det være magt paaliggende, at han ikke tager det skjønne Navn "Fædrenelandets Fader med sig i Graven, men at det gaaer i Arv til hans Børn og Børnebørn. Deres kgl. Høihed behage at modtage Forsikkringen om den Kjærlighed og Troskab som vi indtil vort Livs sidste Aandedrag skulle bevare i trofaste Hjerter.