Jyske Efterretninger, 1787-12-07
Angaaende Konge- og Kirketiender, med hvilke sidste Kirkernes Jstandholdelse er forbunden, og Præstetienden, hvilke hæves af Proprietairer og Præster som have Agerbrug, da maae disse foruden den simple Tiende Godtgiørelse, som førstmældte Beneficiarii nyde, have den indi rette Nytte af Tienden godtgjort, nemlig: Producten af den større Udsæd, og den talrigere Besætning, som holdes paa Tienden, i andet Fald fornærmedes Proprietairer nes Eiendomsret, og Præsternes lovlige Jndkomster, naar altsaa de først mældte Beneficiarii nyde 1 Rdlr. pr. Tønde Hartkorn, maatte de agerbrugende Tiendetagere have fra 8 til 10 Mark pr. Tønde Hartkorn om de skulde være skadesløse, men kan Bonden efter hans Dyrkningsmaade erhverve saa meget, og det enten Avlen er god eller ringe, Kyndige vilde neppe beja Spørsmaalet. Lad os nu eengang overveie Nytten af Tienden for Landet, naar Bonden betaler Tienden med Penge eller andet Eqvivalent, og naar han yder den in Natura; paa alle 3 Tiender, kan Bonden, overhovedet regned, holde et Hoved meere end ellers, han holder vist 3, men faaer hverken saa meget eller saa god Giøde af dem, som Tiendetageren af 1, og den Giøde Bondens Creature om muelige heele Aaret igiennem kaste i Heeden og Marken, kommer slet ikke i hans Modding (man behage at observere at min Beregning giøres i en sandig Heede=Egn) langt fra at Bonden giver den smule meere Giøde han kunde vinde paa den Jord han allerede har under Ploven, udviden han meget meere sin Avl, følgelig formeerer han sit Arbeide, uden at avle betydelig meere, og dette ubetydelige gaaer endda med, til den forøgede og meere medtagne Besætning; sandt, han driver og Jorden til Tienden paa Hovedgaarden, dog ikke paa Præstegaarden, og der spredes Giøden ikke saa vidtløftig, følgelig har han heller ikke saa meget at drive, heraf følger da, at Tiende=Producten ved Bondens nu havende Agerdyrknings Principier reent tabt for Landet, naar Bonden selv beholder Tienderne, dertil ere hans Udgivter ved det nok saa billigFixum, der aarlig er og maae være det samme, forøgede altsaa profiterer hverken Bonde eller Land ved den Handel Yder; derimod Bonden Tienden in Natura, proportioneres hans Afgivt ved Afgrøden, og Tiende=Producten er reen Gevinst for Kiøbstæderne, enten til eget Brug eller Export. Neil lær vore Bønder at drive Jorden i 4, og lade den hvile i 5 Aar; i Steden for deres omvendte Maade overbeviis dem om, at Sand er ubeqvem til Byg, uden alene i meget vaade Aar, og at de spilde Tid, Arbeid og Giøde, ja ei alene Bygsæden, men forringe og de følgende til Jordarten passende Kiærve tjeg har med alle mine Overtalelser, Exempel, og deres Aar efter An havende Erfaringer, ei kundet bringe det saavidt, læ ham at formindske sin Besætning, saa han som Præst og Proprietair kan binde ind i rette Tid, og holde Giøde ved Gaarden; faae Siellænderen til at afskaffe sin AgerFuddeeling i 3 Marker; overtal de gode Egnes Beboere, til, at pløie deres Jord tiere end skeer i Sand=Egne, og herved at gjøre deres stive Jord meere muldet og reen for sikrud, og efter Korn-Kiervene at saae Kløver, overtyd ham om at vaadt indbragt Korn, giver bedærvet Kierne, og usundt Foder, ja at han derved sætter sin heele Velfærd i vove for Jldebrand; og da først, bør han fremfor alle andre beholde sin Tiende mod andet Eqvivalent, da kan han staae ved at holde Tiendetageren skadesløs da kan hans Lade ligesaa godt som Proprietairens eller Præstens, give Kiøbstæderne Tiende=Producten, enten til eget Brug eller Export, før ikke. Skulde vel endeel Aars Omgang med Bonden, under bestandig Opfyldelse af sine Pligter imod Medborgere, den Hensigt til Stand eller Afhængighed, ikke være sikkrere Veiledning, til Kundskab, om Bondens Ævne, Jndsigt, Handle= og Tænkemaade, in specie Agerbruget og Bondens Tarv vedkommende, end Enthusiasme endog det bedste Hiertes, Egoisme og Partiebad, hvor Lidenskaber altid, endog hos Kyndige overskrige Fornuften, hvormeget meere da den, hvor disse 3 falske Bestemmelses Grunde, ere ganske blottede for grundig og fortsat Erfaring i de Ting, hvorover man opkaster sig til Dommere, Fordi en Embedsmand kan være ukyndig eller onder derfore den heele Classe af Embedsmænd Dosmere eller Skielmer, Er Embede og Gager sikkrere Correctivfor et ondt Hierte, i sit Forhold til Uvedkommende, end Egennytte i Forbindelse med undergivnes Conservation; Dette sees klart, at det ikke er saa let, at gjøre Bonden, rig, som ved Projecter, at skille nu værende Proprietairer hed deres Velfærd, og skaffe nye Proprietairer godt Kiøb paa Herregaarde, men saa sees og soleklart, at den forlingede Priis, er Forringelse i Jordegodsers sande Værd, og for saa meget, som Jordegods forringes, for saa meget er Landets sande Styrke svækked. Gid dette maatte indsees, førend det føles. dini. Spørsmaalet i samme Avis, forekommer mig ligesaa fornødent som forfængeligt; thi : 1) Kan ingen Lov gielde, førend den bliver bekiendtgjort. 2) Saa have alle Fæstere, som bleve førend Forordningen af 1787. ved deres Gaardes Tiltrædelse. modtaget Brostfælden i Vare eller Penge, med Frihed efter deres Lyst og Behag, samt Ævne og Leilighed at sætte Bygningerne i Stand, altsaa ere de jo betalte forud, og ved deres Afgang, bliver Brøstfælden saa meget ringere, som Forbedringerne. ere store til. - Prøv behagentlig disse faa, men sande Datta Hr. Spørger, men glem derhos ikke, at prøve deres Spørsmaals Hensigt, som ingen bedre kan giøre end de selv. Næraae den 15. Novembr. 1787. Ottoni.