Corsaren, 1844-04-19
En Novelle. Det var en kold Foraarsaften, da en Mængde Mennesker, saavel Damer som Cavalierer, vare samlede i den store oplyste Sal og siddende i hyggelig Magelighed syntes at vente Nogen eller Noget med længselsfuld Jnteresse. Vedre kan man ikke forlange, at en Novelle skal begynde. Efter nogen Venten fremtraadte endelig af en Sidedør en Mand, der strax drog Alles Opmærksomhed paa sig og saaledes manifesterede sig som den, man havde ventet paa. Han traadte hen til en Talerstol, foran hvilken i de ti "goldene Orakelsprüche der Panacer" stode indgravede paa to Marmortavler, og talede saaledes: Jeg kommer for at frelse den syge Menneskeslægt fra dens Plager. Hvis Nogen er widerspanstig, tager jeg ham i Kraven og kaster ham paa Døren. - Also grüsset Euch Ernst Mahner! En dyb Ærefrygt greb strax Forsamlingen, og Ernst Mahner talede videre: Fremtager da Eders lille Bog og indfører deri Ur-Grundsætningerne for min Lære: 1) Das Leben und das grose Weltsein ist ein unendlich wundervolles Wunder. 2) Das Leben des vachen Menschen ist ein immerwahrendes Sinnen uber solch unendlich wundervolles Wunder. 3) Das Geschlecht mus wach werden. 4). Nur durch stebentagiges Fasten vird der Mensch wach. Ære være Panaceen, den hellige Panacce, som lærer dette! - saaledes sluttede Ernst Mahner. Ære være Ernst Mahner, tænkte Corsaren, han er en Kraft-Nar, alle de indfødte Narre ere lutter Stympere imod ham. I den ene Karl er Stof til 14 Spalter, som man hele Ugen igjennem møisommelig maa lede sammen fra de smaae Narre. Men Andre kom med et troende Gemyt og fandt meget Skjønt i, hvad Ernst Mahner sagde, og endnu samme Aften stiftede han det foreslaaede Filial-Hygicine-Selskab, hvis Grundsætninger ere: 1) At man ikke spiser Suppe. 2) Jkke drikker Thee, Kaffe eller nogetsomhelst "andet brændt Vand." 3) Daglig Turnen i sin egen Stue. 4) Jkke gifter sig med en Pige, der bærer Snørliv. 5) Lader sit Skjæg voxe og bader sig i rindende Vand. Da Staluterne vare besvorne, døbie han Selsabet, bestaaende af en Jomfru og to Studenter, i den hellige Urhygiænes Navn, efter først at have skjældt Dem ud, fordi de ikke vare flere. Denne Jomfru, som bliver Heltinden i vor Novelle, var smuk og rig, og saaledes skeie det efter nogen Tids Forløb, at en Gardeofficier friede til hende og fik hendes Ja. (Ernst Mahner forbyder ikke at drikke Viin, og paabyder endog langt Skjæg). Brylluppet var allerede berammet, da opdagede Jomfruen tilfældigviis, at hendes Elstede, Gardeofsicieren, ikke hørie til Hygieine-Selskabet og saaledes ikke havde aflagt Snørlivet. Man kan let tænke sig den Kval, der opstod hos den stakkels Pige af Kampen mellem hendes Kjærlighed og hendes Ed. Hun blev paafaldende bleg og mager, uagtet hun efter den guddommelige Panacee ofte for Sundhedens Skyld fastede i syv Dage. Tilsidst besluttede hun at skrive til Ernst Mahner. Han svarede: Dette er en mærkværdig Mærkværdighed. Min skarpsindige Skarpsindighed bliver næsten fløvet sløv af speculerende Speculation. Men Ur-Justinctet er med sin Ur-Sandhed paagnet i mig og er kommen mig til Hjælp med sin Ur-Kraft, og i Kraft af denne kraftige Ur-Krafts kraftfulde Bud byder jeg. at Du ikke gifter Dig med Officieren, før han følger Ur-Jnstinctet. Endelig besluttede da Officieren at give efter, og han aflagde Snørlivet. See, da vilde Jomfruen ikke have Officieren.