Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1787-12-04
Om Fruentimrets huuslige Klædedragt og huuslige Liv, Novbr. 1787. Moderens Svar paa Datterens Brev. (see sidste Nummer.) Dit sidste Brev, kiereste Lotte har foraarsaget mig megen Glæde. - Din Frygt, Din Forlegenhed for ikke at støde an, og at vedligeholde Din Mands Kierlighed, Verdens Agtelse tilligemed Dine deelikatte Privatforbindelser i **, er mig et Beviis, at Du seer de Klipper, igiennem hvilke Du maa styre Din Gang. Følg mig, og Du skal ikke strande. Jeg maa sige, at jeg i en vis Maade ventede Dit Brev; thi da jeg forlod *** forekom det mig umueligt, at Du længe kunde fordrage den der værende Levemaade og Sæder, uden at sige mig noget derom. Jeg dulgte Dig min Følelse og min Meening derom, thi Du veed, jeg lod Dig altid hellere selv finde praktiske Sandheder for Dit Liv. Saaledes sette de sig fastere i Hovedet og Hiertet, og give Gienlyd af Øret. Jeg glæder mig, at vi ogsaa denne Gang ikke toge feil af hverandre, og nu begriber Dullet, hvorfor Dit Brev gjorte mig saa megen Fornøielse. - Du har Ret, at Tilbøielighed til Selskaber og Tørst efter Fornøielser og Adspredelser er i eders forfærdelig stor overhoveder maa jeg sige, at eders Fruentimres huuslige Liv (jeg mener den borgerlige Classe, i hvilken Du staaer) duer, saavidt jeg har igiennemseet det, i Grunden intet. Du erindrer endnu, hvorledes vi undertiden - og - overraskede eders første Mode=Huse, og hvad Jndtryk det gjorte paa mig, at finde eders saakaldte elegante (stadselige) Koner og Piger i saa besynderlige Optoge i deres Huse. Jeg kiender intet ligere end Kæk, hvor jeg nu har opholdt mig i 4 Maaneder, og eders. Kun et Par Træk deraf, og Du har det hele Billede. -At en Kone af vor Stand selv besørger sit Huus væsen, eller tillige holder Datteren med dertil, er her slet ikke Skik. Moderen tillader Døttrene, eller den unge Kone sig selv, at staae til dig op om Morgenen. Ofte ere de allerede Dagen tilforn indbudne til en Froekost, til en Morgen=Promenade; eller have noget yderst vigtig og nødvendigt at sige en Veninde, hvorved de neppe tage sig saa megen Tid at kaste en lang sort Kaabe, som skiuler alting, over deres ikke ofte meget reenlige Nattøi. Bliver man for ondt Veirs Skyld hiemme om Formiddagen, nu saa bliver i al Fald Mode Hatten for Eftermiddagen forandret, en ny romantisk Frisur prøvet, eller, for at spille den vittige Kones Rolle, en ny Musen-Almanak læst, naar det kommer høit, endnu frisert for Middags Bordet, men hvis ikke, da vel endog gaaet til Bord med Haarene hængende omkring Hovedet og i en smudsig Pudder=Kiol; Eftermiddagen og Aftenen derimod er sædvanlig helliget til Kaffe=, Thee- og Spilser=Bordene, Promenade eller Theatret. Kokkepigen besørger imidlertid Kiøkkenet, og Hunsvæsenet føres af Betienterne eller af den stakkels Mand, om han kan. Jntet seer latterligere ud, end at mange af disse stadselige Damer, der maaskee har det lidt knap i Pungen, anvende alting paa deres Pynt, og dog ogsaa gjerne vilde skinne i deres Huse. Disse udmaie sig da med gamle Stumper, guult Floer, afblegede Tafter og Baand, fordervede Blomster, Perler og Fiedre, og af slige Levninger fra Garderoben og Natbordet giøre de sig en Huusdragt, der give dem fuldkommen Anseelse som en Theater=Prinzesse af anden eller tredie Rang. Alle disse Feil ere Følger af en høistforsømt Døttre Opdragelse, som her i Besynderlighed hersker imellem den fornemmere borgerlige Klasse og imellem Adelen. Dog ogsaa her ere Undtagelser, og jeg har endog kiendt nogle unge Damer af Adel og stor Formue, hvilke det virkeligen giør Ære, at de ikke finde det under deres Stand, at lære at sye hvidt Tøi og Underlinnet, ogsaa gaae i Kiøkkenet ved Madens Tillavning for at lære saameget, at de i Tiden selv kunde styre deres Huus. væsen.