Jyske Efterretninger, 1767-05-22
1. Den Pythagoriske Sect. Denne Philosophiens merkelige Alder, svarede jeg, tog sin Begyndelse ved Pythagor Adskillelse fra de 7 Viise i Grækenland, da han søgte ved en nye Titel at stille sig fra dem, og at forskaffe sig ved nye Paafund andre Tilhængere. Denne Pythagoras tog sig for at reyse udenlands efter Tilskyndelse af en ved Navn Thales, som var den lærdeste iblant de 7 Viise i Grækenland, efterat han havde ladet sig undervise af de Egyptiske Præster og af andre Barbariske Folkes Viise, kom han til Grækenland tilbage. - Barbariske Folkes Viise, sagde Fruen leende. Hun maae ikke, svarede jeg, forundre sig over det Ord Barbarisk, det vil ikke sige meere end de, som have et Sprog af haardere Udtale end det Græske; Grækerne kaldte saaledes alle Folk Barbariske, som ikke brugte deres fiine og bløde Sprog; At jeg igjen skal komme tilbage til min Fortælling om Pythagora: Da han var kommen udenlands fra, maatte han nødvendigen ligesom andre Herrer, der komme udenlandsfra, gjøre sig opmerksom ved nye Paafund, begyndte strax at ville rette og have det brugelige Ord: Viise, forandret, hvor hvormed man hidtil havde nævnet alle dem, som havde mere end almindelig Indsigt i Sandheder, han paastod, at Gud eene tilkom at kaldes viis, det høyeste Mennesket kunde forlange, var at kaldes Viisdoms Elskere, og det er Philosoph, hvorover han først selv tiltog sig Navn af Philosoph, han skilte sig fra Thalette og hans Tilhængere, og blev Stiftere for en nye Sect, her blev da i Grækenland 2 Hoved Secter, hvoraf den, Thales var Hovedmand for, blev kaldet den Joriske, og den, Pythagoras var Stifter af blev kaldet den Jtaliske Sect. Pythagoras fik et Tilhang af 600 Discipler, Thi Nyt opvækker altid Begierlighed, disse lode det, de eyede, være til fælles Brug for deres Sect, og Pythagoras blev her som Prior for et Munkekloster, men foregik dog sine Tilhængere i en sparsommelig og streng Levemaade, og i Kydskhed, han inddeelede sine Discipler i 2de Ordener, til den første Orden hørte alle de af hans Distipler, som endnu ikke havde udstaaet 5 Aars Prøve; Den anden Orden bestod af dem, der havde udstaaet denne Prove, og derover kunde tillades Adgang til hans fortroeligere Samtaler; Jblant dem var igien en dobbelt Orden, hvoriblant de sidste i sær bleve kaldede Pythagorister, som stode i det nøyeste Venskab med Pothagora, og bleve betroede alle hans Viidenskabers Hemmeligheder. Denne 5 Aars Prøve, som hans Discipler først maatte udstaae, bestod deri, at de maatte taale i disse Aaringer møysommelige Forretninger, som dem bleve paalagte, for at vænne sig til at fordrage, uden Besværing, Livets Ubehageligheder, de maatte og prøves ved at lide adskillige Forhaanelser for at lære at fornegte sig selv, i samme Tid bleve de oplærte i de strenge Mathematiske Viidenskaber, og maatte de i disse 5 Aar ikke tale, men allene høre det, dem blev forelæst, saa man i saa lang Tid fordrede af dem en stændig Tanshed, dersom nogen herimod forsaae sig, blev han udstødt af Pythagore Skole. Er Pedanterie, raabte Fruen, saa gammel, hvo varvel i Stand til at holde saadan Prøve udi I det ringeste troer jeg vist, at de fleste af mit Kiøn vilde være blevne udelukte at hans Skole; Mig synes, hans Skoles Indretning meere ligner en Frimuurenes Loge end et Munkekloster, men ved er det, at Philosopherne i vor Tid ere mildere, og tænke fornuftigere end Pythagoras. Roes dem ikke for meget Madame, svarede jeg: En pedantisk Philosoph i vor Tid vil og gierne, at heele Verden skulde tie, imedens han taler, og om han ikke just forlanger 5 Aars Tanshed skal følge hans Tale, saa er han dog misfornøyet, og med stor Strenghed hegler dem, som driste sig til at tale, naar han synes at ville værdige Verden med sin Tale, og meener hun vel at de, som skrive store Verker in Folio, forlange meget mindre i vor Tid, end Pythagoras i sin. Overalt, sagde Fruen, saa er jeg dog fornøyet ved, at han kiender Sliges Feyl, og ikke, i at tale med mig, følger en Pythagorisk Strenghed, og hvad kunde vel Pythagoras med slig Taushed udrette ved sine Discipler andet, end naar de i saa mange Aar havde tiet, og de vare forbi, saa havde de vel reent glemt at tale, og ventelig vare blevne uskikkede til ved Samtaler siden at benytte sig af hans fortroeligste Omgang, Ney, Madame, svarede jeg, saa vare de først skikkede til at tage imod deres Læremesters hemmelige Opdagelser, som meest bestod i overtroiske Lærdomme, som han ved de orientalske Viises Omgang var bleven befænget med, og siden havde selv forøget, saasom: At spaae og øve adskillige Kogelspil og Hexerier, de vare desto meere ubevante til at fremføre Modsigelser, og desto snarere kunde lade sig overtale herom, desuden var Tanshed sikkert et stort Middel til at forskaffe ham Tilhængere, og give hans Discipler Anseelse iblant andre, da man oftest venter at finde et stort Liggendefæe af Viisdom hos dem, som tale lidet, og man er gierne meest begierlig efter en Ting, saa længe den kan holdes rar og hemmelig. Havde Pythagoras, spurgte Fruen fremdeles, ikke lært andet paa sin udenlands Reyse end slige Kunstgreb til at narre Folk, og bestod hans Philosophie allene i Spaadomme, Hexerie og Narrerie, Hun har jo Madame, selv bedet mig at forbigaae, svarede jeg, disse gamle Philosophens Lærdomme, derover har jeg og efterladt en Opregnelse af hans philosophiske Lærdomme, og en Opregnelse af alle hans Lærdomme vilde og blive kiedsommelig for hende, jeg vil allene anføre dette: At han lærde, at der var et guddommeligt Væsen, skiønt han ikke med Chaldæerne kaldte dette Væsen Lyset eller Jlden, saa var dog hans For Forklaring om dette Væsen ikke meget tydeligere eller kiøgere, han troede Siælens Udødelighed, men ligesom Egypterne og Jndianerne troede, at den flyttede af et Legeme i et andet, og da Menneskenes Siæle efter hans Meening tog sin Værelse end og i Dyrene, saa tillagde han de Umælende Fornuft, Menneskene tillagde han, som jeg tilforn har talet om, en Kraft til at indsee tilkommende Hændelser, og om de adskillige Maader, hvorved Menneskene kunde naae slig Kundskab, var han af Chaldæerne vel underrettet, og lige saa daarlig overtroisk i at troe. Philosophie holdt han for, burde fornemmelig sigte til at bringe Mennesker til Lighed med Gud, og troede han, at dertil behøvedes en Renselse, ligesom Catholikernes Skiærsild; Til denne Renseelse som bestod i, at Siælen kunde skilles fra Legemets syndige Hæsligheder, foreskrev han strenge moralske Regler, som baade han og hans Discipler fulgte; Regne= og Maale Kunsten, samt Stiernekigerie havde han lagt sig efter paa sin Reyse blant Barbariske Folk, han var og en Opfindere af Musiqven. Her har hun i Korthed noget, hvoraf hun kan dømme om Pythagoræ og hans Disciplers philosophiske Jndsigt og Lærdom. (Forsættelsen skal følge.)