Aarhuus Stifts-Tidende, 1840-09-09
Extra-Tillæg N 4 til Stiftbeidende. Aarhuus Beretning om og Uddrag af Østifternes Stænderforsamlings Forhandlinger. i Sessionen 1840. Jndskrænkning i de ugifte Bønderkarles Forpligtelse til at tage fast Tjeneste. Den kgl. Commissarius fremlagde følgende Udkast: Den Forpligtelse til at søge fast Tjeneste, som efter Loven og Frdn. 25de Mai 1791 paaligger Personer af Bondestanden, der ikke som Gaardbrugere, Boelsmænd eller Huusmænd eller af anden i bemeldte Anordn. hjemlet Aarsag derfor ere fritagne, skal for Fremtiden bortfalde med Hensyn til Mandspersoner, der have opnaaet 28 Aars Alderen saa at det skal staae enhver saadan frit for at ernære sig paa anden lovlig Maade, navnlig ved Dagleie eller Accordarbeide. Dog bliver det, i Overeensst. med de øvrige Anordn. og navnlig Frdn. 21de Aug. 1829, nøie at paasee, at denne Frihed ikke misbruges til Løsgjængerie." Om en saadan Anord, havde den første jydske Stænderfors. indgivet Petition; den roeskildske Fors, havde derimod ikke villet ned sætte nogen Committee over dette Forslag. De Betænkninger, Cancelliet i denne Anledning indhentede fra vedk. Amtmænd, vare deels for deels imod, hvorfor Kong Frederik den Sjette, da der ogsaa vare deelte Meninger herom i Cancelliet, fandt Betænkelighed ved at gjøre Forandring i det Bestaaende. Men under 29de Febr. d. A. har vor nuv. Kongerescriberet Cancelliet, at denne Sag paany skulde tages under Overveielse og en Frdn. derom forelægges Stænderne. Committeen (Grev Reventlov, Cancelliraad Haastrup og Provst Birch) erkjendte, at den i Udkastet omhandlede Frihed maa anbefales, men meente, at den bør prøves og bedømmes med Hensyn til Følgerne for Disciplin og sædelig Orden i randalmuen, samt Landmændenes occonomiske Tarv i Almindelighed. Det antoges at den omhandlede Frihed bør tilstaaes Bondekarlen, naar han har naaet alm. Modenheds Alder, som ansættes til 25 Aar, men kun under betingelse af, at hans forudgangne Forhold og Opførsel ikke vækker grundet Frygt for Misbrug af Friheden, da den ellers maatte fortabes. Betingelserne for Frihedens Erhvervelse maatte bedømmes efter de paa aldeles klare og beviislige Data grundede Skudsmaal, og Bedømmelsen overlades til Fattigcommissionen og i sin Tid til Landcommune-Bestyrelsen Bevillingen maatte da af Politimesteren indføres i Vedkommendes Skudsmaalsbog. Den Modstand og de Betænkelig heder, der opstod ved denne Sags tidligere Behandling, har bevæget Committeen til at foretrække denne betingede Frihed for den i Lovudkastet antydede, da Løsgjængeri derved lettere vil forebygges, medens der dog gjøres et Stridt, der maaskee vil hæve de fremsatte Tvivl og danne en passende Overgang til end større Frihed i Fremtiden. – J Overeensst. hermed foresloges Udkastet forandret. – Grev Reventlov stillede desuden det Amendement, at naar en Bondekarl vilde paa den omhandlede Maade ernære sig udenfor den Fattigcommune, hvorunder han sorterer, kan Commissionen fordre, at han skal stille Caution eller Pant, hvorved Communen sikkres forat han ikke senere ved egen Skyld skal falde den til Byrde idet Commissionen ikke kan paasee, at Karlen, naar han er udenfor dens District, ikke misbruger sin Frihed til Løsgjængeri. Det formeentes ogsaa, at en saadan Bestemmelse vilde give en stærk Impuls til Arbeidsomhed og Sparsommelighed, da Næringsfrihed ikkun derved kunde erholdes. – Kammerherre Scavenius havde tidligere stemmet imod denne Sag, fordi han ansaae Bestemmelsen for overflødig; men naar den engang ansees nødvendig og gavnlig, troer han, at Udkastet paa en passende Maade forandrer de gieldende Love. Derimod maa han paa det Bestemteste fraraade at gjøre Fattigcommissionerne til et Censurcollegium over hele Bondealmuen, hvortil de ansees aldeles uskikkede; man maa hellere give Slip paa hele Lovudkastet end erholde det forandret efter Committeens Jndstilling, hvorved Bondeungdommen overordentlig høi Grad vil føle sig trykket. Fattigcommissionen vilde nemlig ikke kunne give nogen saadan Resolution, uden at anstille en inqvisitorisk Undersøgelse om Karlens hele Liv og Levnet, hvilket er af forhadt Natur og dobbelt farligt, hvor Alt er overladt til Vedkommendes Vilkaarlighed. - Kammerherre Tillisch bemærkede, at da Fors. første Gang afviste denne Sag, hævede mange Stemmer sig derimod, og det med nogen Grund; men toges der nu en Beslutning efter Committeens Jndstilling, troede han, at fast alle Stemmer vilde misbillige den, thi det vilde være et Særsyn, om denne Forsamling, der saa ofte har søgt at værne om den borgerlige Frihed, nu skulde andrage paa Jndskrænkninger i den Frihed, Regjeringen vil bevilge. – Assessor Algreen Ussing havde med stor Beklagelse læst Commiteebetænkningen og fundet den meget afvigende fra den liberale Aand, hvori Lovudkastet er affattet. Committeens Jndstilling er og saa flere Punkter practisk undførlig; ikke at tale om, at den vil have hele Bondeungdommen henlagt under Fattighestyrelsen, under hvilken den siges at sortere, vil den og saa, at Politimesteren skal fungere som Skriver for Fattigcommissionen, skjøndt han selv maatte være af anden Mening om Karlen og ogsaa ofte bedre kan bedømme Sagen. Jkke heller er der af Committeen given nogensomhelst Bestemmelse og Reglerne for Meddelelsen af den omhol. Bevilling. Han er derfor overbeviist om, at Committeens Jndstilling i høi Grad vilde forværre Bønderkarlenes Stilling. Prof. Bang holdt sig forvisset om, at Committeen har tænkt at forene de tvende Formaal: Frihed for Bondestanden og Betryggelse for Communen; men idet han i Resultatet var enig med de foreg. Talere, vilde han søge at oplyse Committeen om, at den efter sin egen Betænkning selv har tilkjendegivet det Umulige i den practiske Udførelse af dens Forslag. Det hedder, at den Paagieldendes Forhold skal bedømmes efter de paa aldeles klare og beviislige Data grundede Skudsmaal, men det staaer i Modsætning med Naturen af et Skudsmaal, at det er bygget paa beviislige Data Og hvis det ikke har været Committeens Mening, at Nægtelsen af Bondekarlens Frigivelse skal beroe paa juridisk Beviis, saa maa det beroe paa Fattigcommissionens vilkaarlige Skjøn, hvorved den frie Mand betages sin Ret. Committeen har ikke udtalt sig om, hvorvidt Fattigcomm. skulde have den endelig afgjørende Stemme eller dens Beslutning maatte kunne paaankes, i første Tilfælde vilde dens farlige Virkning endnu mere fremtræde; i sidste vilde der reise sig en Mængde forviklede Processer. Grev Reventlovs Amendement paalægger en saa overordentlig Tvang, at den næsten blev analog med Stavnsbaandet. Kammerraad Madsen havde med Glæde seet, at Bondestanden siden 1835 er gaaet frem i Civilisation, hvorfor han nu stemmer for Lovudkastet. - Kammerraad Drewsen vilde ikke befatte sig med Committee-Betænkningen, da det var en gammel Regel af man ikke maa tale Ondt om de Døde. Til at anbefale den omhandlede Frihed, kunde han ikke sige noget Smukkere end hvad Proponenten i 1835, der nu er Medlem af Committeen og som nu andrager paa den største Jndskrænkning deri dengang selv sagde: at hiin Jndskrænkning i den personlige Frihed fremstillede sig paafaldende, naar man seer hen til at Karle fra Hertugdømmerne og fremmede Steder ere fritagne for fast Tjeneste; at Accordarbeide ofte er 100 PCt. fordeelagtigere, og at der saaledes var en sørgelig Contrast imellem den Fremmedes og den Danskfødtes Rettigheder. Taleren kunde ikke indsee, hvorledes det kan stemme med Retfærdighed, at den, der er kommen til den Alder, at han kan gifte sig, kjøbe, sælge, contrahere, ikke frit skal kunne foretage sig det Arbeide, som meest stemmer med hans Jnteresse. Proc. Rye maatte erklære sig imod Committeens Betænkning. Den persontige Frihed bør inddrømmes i saa stor en Grad som muligt, hvor den ei kommer i Strid med Almeenellet. Bondealmuen staaer nu vistnok paa et saadant Standpunkt, at man ikke behøver at frygte for at Spiir, Lediggang og andre Under skal faae Indgang hos den, fordi den emanciperes. Taleren vilde forøvrigt, for at forebygge at Fattigvæsenet skulde bebyrdes med arbeidsfore Karle, stille Amendement om, at enhver Karl skulde melde hos Fogden hvad Slags Arbeide han vilde tage; og for at forebygge Uorden, det Amendement, at der ansættes en Politiassistent, i hver Bondeby. - Propr Hansen meente, at den nye Landcommunanordn. vilde forebygge de befrygtede Udskerelser af den omhol. Frihed, da det vist maatte være Sogneforstande, rens Pligt at gaae Politimesteren tilhaande med at forebygge Løsgjængeri. - Amtm Neergaard kunde ikke antage, at det vilde medføre en særdeles truende Fare for den hele Bondestand, hvis Committeens Jndstilling toges tilfølge, thi den gaaer i det Væsentlige kun ud paa, at noget af den Myndighed, som nu tilkommer Øvrigheden og Præsten, skal gaae over paa Sogneforstanderskaberne; men practiske Vanskeligheder ville vel frembyde sig ved Udførelsen. J det Hele taget var det vel rigtigst at det havde sit Forblivende med det Nuværende, og Taleren veed ikke eet eneste Exempel paa, at dette har medført nogen Ulempe. Friheden for den alm. Klasse til at leve paa egen Haand, vil vistnok medføre mange Ulemper. Nuomstunder er det ofte, at der gives mistænkelige Personer, der føre et ørkesløst Levnet, Tilhold om at søge Tjeneste, hvorved de bringes paa en bedre Vei, hvilket falder bort, naar Lovudkastet bliver Lov. Forøvrigt omhandler Lovudkastet ikke Fruentimmer, hvilket vel heller ikke gik an men der vilde saaledes i alt Fald kun opnaaes det Halve af hvad man har tilsigtet. – Statsraad Steenfeldt meente, at de Jndvendinger, som ere fremsatte imod Udkastet, ikke kan tillægges nogen Vægt, hvor det gielder at tilbagegive den naturlige Frihed. Forøvrigt maatte han henstille, om det ikke var hensigtsmæssigt, at den nye Lov, som maatte udkomme, først skulde træde i Kraft f. Ex. et Aar efter dens Emanation, da Huusbonden maaskee ellers kunde komme i Forlegenhed. – Kammerherre Castenschjold havde søgt at erkyndige sig om Forslagets Jnteresse for de Paag. ved athenvende sig til dem den nærmest angaaer, Almuen, og har erfaret, at Meningerne ogsaa der ere deelte. Hvor der saa nes Arbeidere, ønsker man Lovudkastets Bestemmelser; hvor dette ikke er Tilfældet, anseer man det for rettest, at det forbliver ved den nuv. Tingenes Tilstand. Jøvrigt vil den forreslaaede Lov snarest gaae ud over Kjøbstæderne, hvortil Mange ville søge. Da Sagen imidlertid nu er bragt paa Bane og den paatænkte Anordning almindelig bekjendt, vilde det neppe være rigtigt at tilbagevise Udkastet. – Brændeviinsbrænder Sidenius anførte imod Udkastet, at dersom Karlene ikke skulle være pligtige at tage fast Tieneste, vil Huusbonden ei heller være pligtig at fæste paa bestemt Tid, men vil vel hielpe sig med alm. Dagleie; hvilket vilde med føre Ulempe, da det paa mange Steder om Vinteren er aldeles umuligt at skaffe Arbeide. – Grev Ahlefeldt stemmede imod Udkastet, da det, hvor der var nok af Arbeidere, vilde Trykt i Aarhuus Stiftsbogtrykkerie. gaae ud over de ældre og svagere Arbeidere, da de unge vilde foretrækkes, manglede der Arbeidere, vilde derimod den rigere Grundbesidder kunne tage alle Arbeidere op til Skadefor den fattigere. – Godseier Langkilde vilde stemme for Udkastet, dersom Bønderkarlene vilde vinde noget derved, men efter hans Erfaring er ingen Karl nogensinde bleven generet ved Frdn. 25de Marts 1791. Snarere skulde han troe, at de ville tabe ved den foresl. Lov, da de, ved ei længere at have fast Tjeneste, vilde tabe fast Bopæl, og naar de ei længere havde Leilighed til Fortjeneste, vilde de forøde hvad de havde fortjent og forfalde til Lediggang - Sognefoged T. West yttrede, at ligesom han antog, at den paatænkte Lov vilde have de skadeligste Følger, saaledes var der intet Ønske om en saadan Frihed. – Kammerh. Benzon frygtede ogsaa for at den foresl. Frihed vilde have skadelige Følger, men da Sagen nu fra Regjeringen er bragt for Stænderne og det neppe vilde være rigtigt i en Sag af nærv. Beskaffenhed at modsætte sig Regjeringens Forslag, stemmede han for Udkastet. - Kammerh. Rosenørn-Lehn meente at Forslaget for Jngen vil være gavnligt, medens det for Mange, navnlig for Huusmændene i visse Egne, vil være skadeligt, men stemmede dog derfor, da Regjeringen vel dermed har tilsigtet en større Liighed imellem Østifterne og Hertugdømmerne, hvor denne Frihed existerer. – Prof. Bang skjønnede ikke rettere end at, naar det paa den ene Side yttres, at den omhol. Frihed, alt existerer, da de bestaaende Anordninger ei overholdes, og det paa den anden hedder, at disse Anordn. værne imod de Uskikkelige, Betydningen heraf maa være, at man selv vil tiltage sig Myndighed til at bedømme, hvilke der som gode skulle have Lov til at overtræde Anordn. En saadan Til sand kunde han ikke forene med en velordnet Retsforfatning Med Hensyn til Accordarbeidernes Stilling har man gandske overseet, hvorledes Forholdene ere i visse Egne. Karlene sidde hyppigt tilhuse hos deres Slægt og søge da Fortjeneste ved Accordarbeide, der, hvor større Arbeider udføres, indbringer meget mere end fast Tjeneste. Det nuv. Forhold lægger ogsaa store Hindringer i Veien for Udførelsen af større Arbeider (Bygnings-Kanalarb., &c.), thi da de flinke Karle ere i fast Tjeneste, maa man dertil hielpe sig med Udskuddet. – Godseier, Tutein fandt at den Frihed, Udkastet tilstod, var saa naturlig, at der maatte særdeles vægtige Grunde til at stemme imod det. Frygten for at Concurrencen af Arbeidere i visse Egne skulde blive for stor, saa at Huusmændene bleve udelukkede fra Arbeide, fandt han ugrundet, saavelsom at Huusbonden vanskelig skulde kunne faae Tyende, da det samme Arbeidsqvantum og de samme Arbeidere i det Hele vedblev, og da der dannedes en Klasse Arbeidere, der vare mindre bundne til Stedet, vilde disse af dem selv søge til de Egne hvor der var Arbeide. – Kal Commissarius fandt at den væsentligste Betænkelighed ved at indrømme den omhdl. Frihed var at Bønderkarlene kunde befrygtes at misbruge den. Den Betragtning, at fast Tjeneste vilde give meere Fortjeneste, har ingen Vægt, thi dersom det er Tilfældet, vil fast Tjeneste blive søgt. Friheden existerer i Kjøbstæderne og dog tage Mange fast Tjeneste. - Ved Sagens endelige Behandling blev Committeens Jndstilling forkastet med 5. Stemmer imod 6, og Lovudkastet antoges ved Kuglestemning med 45 St. imod 18.