Berlingske Tidende, 1789-11-01
Jngen af de paagieldende Parter eller de udi Sagen indhente Vidner maae udeblive fra Retten uden lovlig Farfald, som : 1) Sygdom, der skal bevidnes af 2de Personer. b) Fraværelse paa Reiser; i hvilket Tilfælde den Fraværende forundes saa lang Tid, at han enten selv kan komme tilbage eller beskikke en Fuldmægtig til at møde for sig. c) Bryllupper, Begravelser og de fornemste mallabariske Ceremonier, naar det af Vedkommende bevises, at de formedelst nær Slægtskab selv maae være tilstæde derved. 10) Pløie= og Høst=Tiden for Moradørerne ; hvilke saa længe, som den Tid varer, erholde Opsættelse uden Betaling og Mult. e) Kongens Tieneste for Maniagarer (Fogderne i Landsbye, erne) og ander Kongelige indianske Betiente, saa længe de beviisligen ere dermed beskieftigede, og endeligen f) Naar de paagieldende Parter eller Vidner i Sagen ere Fruentimmer af de Kaster, som ikke vise sig offentlig : i hvilket Tilfælde Retten skal udnævne 2de af dens Asessorer for tillige med Tolken at afhøre dem i deres Huse og at indberette deres Udsigende for Retten. Naar Sagsøgeren udebliver fra Retten uden at melde love lig Forfald, saa maae Opsættelse i Dagen forundes ham til næste Rettens Dag, men ikke længere; og naar han ikke møder til den Dag, saa afvises Sagen fra Retten indtil han paa nye udtager Stævning dertil. Naar den Sagsøgte Part udebliver fra Retten uden at melde lovlig Forfald, saa skal Rettens Pion aflægge sin Declaration, at han har givet behørig Kald og Varsel, enten til den Sagsøgte selv, eller i hans Huus til hans Kone eller Tieneste Folk, eller ogsaa til hans Naboer; Denne Declaration ansees for gyldig og Retten skal atter indkalde den Sag, søgte med 8te Dages Kald og Varsel til den Ret, som da holdes, og møder han endnu ikke, saa forundes ham endnu andre 8te Dage, hvorved det i Ollisen tillige betydes ham, at naar han ikke møder til den paa nye bestemte Tid, saa dømmer Retten efter de af Sagsøgeren fremførte Beviser, hvilket Retten og saaledes skal fuldføre og ingen flere Beviser antage, efterat den sidste ham forundte Termin er udløben. Retten maae tilstaae Parterne 8te Dages Opsættelse i deres Sag, naar de det forlange, hvorfore der strax betales 2 Fano til Rettens Kasse. Den Sagsøgte kan saaledes erholde Opsættelse to eller tre Gange, naar Sagens Beskaffenhed det udfordrer; derimod maae Retten ikke forunde Sagsøgeren, oftere Opsættelse end een Gang. Naar Vidner, som ere indstævnte for Retten, udeblive uden at bevise lovlig Forfald, saa skal de paa nye indstævnes til næste Rettes=Dag. For den anden og tredi Udeblivelse dømmes de af Retten hver Gang til 2 Rdlrs. Mult, hvilken Muld uden Ophold exeqveres og tilfalder Rettens Kasse; ligeledes dømmes ogsaa de indstævnte Vidner til 2 Rdlrs. Mult for hver Gang de møde for Retten og vægre sig ved at aflegge deres Vidnesbyrd, naar de have været indkaldede trende Gange for Retten og enten ere udeblevne uden lovlig Forfald, eller og saa have mødt og vægret sig ved at vidne, saa skal Justitiarius, La efter efter Rettens foregaaende Begiering føle den fornødne Foranstaltning, il at paagribe dem og at sætte dem i Forvaring hos Visindøren (Grændsevogteren), saa lange indtil de aflægge deres Vidnesbyrd, og naar de endog derefter vedblive denne deres Vægring, saa skal de efter Justitiarii Kiendelse belægges med Arrest i Casteller. Retten maae ikke understaae sig at afsige nogen Dom, forend Parterne fuldkommen have oplyst deres Sag og intet mere have at fremføre, ligesom ogsaa Vidnerne i Sagen forinden skal være afhørte og have bekræftet deres Udsigende med red, saaledes som det nærmere bestemmes i det følgende Capitel. Dommerne skal have et vaaget Øie med at Retten ikke spildes ved unyttige Udslugter, Opsættelser eller Udeblivelser : Jkke desmindre skal de dog være pligtige, forinden de optage Sagen til Dom, i Overeensstemmelse med det første Capitels 9 s. at tilspørge Parterne, om de have noget videre at fremføre til Sagens Tarv, og sligt Tilfælde skal Opsættelse forundes dem, dog ikke længere end paa 8te Dage, med mindre den paagieldende Part enten skulde kunde godtgiøre, at Beviserne, som skal føres, maae søges paa fraliggende Stader, eller ogsaa Vidnerne ere befaldne med Sygdom, saa andet som til Sagens Oplysning endnu eragtes fornødent ikke kan tilveiebringes i saa kort en Tid. Dommen forsattes paa Malabarisk og oplæses lydeligen for Retten; derefter udleveres den til Tolken, og naar han har oversat Dommen paa Dansk, saa forelægges den Gouvernementet til videre Stadfæstelse.