Viborger Samler, 1817-01-18
Paris, d. 1ste Januar. I Debatterne d. 27de December over Valgloven, talte Josse-Beauvor først over Valgloven, han sagde: at være eller ikke være, det er Spørgsmaalet. Skulle Valgene falde saa misligt ud, at Fleerheden i Kammeret bestod af Monarkiets Fjender, da var vort ulykkelige Fædreneland uden Redning forloren. Er Loven engang givet, hvo kan da tage den tilbage, Forgjeves ville Kongen opløsDeputeertkammeret; det næste ville have de samme Feil, fordi, det var sammensat af de samme Bestanddele. Vi kunne altsaa ikke med formeget Viisdom, og ikke med for stor Forsigtighed, anstille Undersøgelser over en saadan Lov. Alle Revolutionens Ulykker, der stiftedes af Demokratterne og Tyrannerne advare os, at holde os ligelang, fra begge disse Regjeringsformer, og være væsentlig monarkisk. Vi vide meget vel, af hvilket Udspring de nuværende Valgkollegier ere fremkomne, Bonaparte ville paa eengang glæde Mængden med et Skyggebillede af Folkevælde, og tillige forbeholde sig selv en absolut Myndighed. Hans Hoved konst var at bedrage, og det blev ham saa meget lettere at gjøre det, fordi Nationens Øine vare blændede ved Haabet om at erholde en regelmæssig Regjering - men dersom Bonaparte dannede en lovgivende Korps af Stumme, og et Senat af Blinde, saa fulgte han dog, ved at oprette Valg, korpserne i Departementerne en ganske monarkisk Grundsætning; vælgerne kunne kuns tages af de 60 høist Skatydende, og naar Præfekterne, som forfatte disse Lister, nøie fulgte Forskrifterne, og Departementernes Valgkollegier da umiddelbar havde udvalgt de Deputerede, saa ville Bonaparte været nærved at opnaae den Fuldkommenhed, som vi endnu søge. Da disse Valgkollegier bestode i det mind. ste af 200 og i det høieste af 300 Medlemmer, saa ville de egentlige vælgere have betalt mere, end de af dem fordrede 300 Fr. Men det var ikke Usurpatorens Hensigt. Collegierne udnævnte ikke de Deputerte umiddelbar; de foreslog blot Candidater, og, efter et andet underligt Jndfald, vare vælger re i Arrondissementerne ikke underkastede de samme Formuebetingelser, som de i Departementerne. Den Forklaring vi give den 40de Artikel, er demokratisk og ikke monarkisk. Jeg søger i det mindste forgjeves i denne Artikel, Forbindtlighed til at give den Stemmeret, som betaler 300 Fr. i Skat. Jeg seer kuns at det er ikke bevilget dem, der er ere saameget Skatskyldige. - - Hedder det ikke - sagde han videre, at forhaane et lovgrundet Monarki, naar man taler under den kongelige Regjering om et Roialistisk Partie? Saaledes begyndte ogsaa Revolutionen med Partiernes Benævnelse Revolutionsmændene er det om at gjøre, at der er et Roialistisk Parti for desbedre at ophidse Gemytterne; thi ligesom et Skrifts hele Værd, ofte ligger i Titlen, saa er og ofte Partierne allene i Navnet. Aviserne have i adskillige Maaneder tal om overspændte Roialister; man betegner med dette Navn dem, hvis Troskab aldrig sveg, og dem, der ofrede Kongerne deres Eiendom og Liv - Havde jeg en Lov at foreslaae, saa ville jeg foreslaae den gamle Maade at vælge paa i Arrondissementerne og Departementerne; deres Tal skulle bestaae af 100 til 200 i hine og 100 til 300 i disse. J de Departementer, hvor der kuns vare 300 som svarte 300 Fr. Skat, skulle kuns være et Valgkollegium Hovedstaden. Man vil indvende mig, at Loven i denne Plan ei er lige for Alle; men i Ministrenes og Lovkommissionens Forslag er Uligheden endnu anstødeligere. Men, dersom man bortfjerner sig fra de sande Grundsætninger, kommer Eiendom ikke i Betragtning, raaber man paa herned med Geistligheden, herned med Adelen!" lægger man til "Jngen store Godseiere, ingen rige Kjøbmænd mere!"