Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1840-10-23
Fra Gaabense til Vordingborg. Med Pakkeposten: Møllebygger Rasmussen; Jomfru Bagger. Med Personposten. Jomfru Bigum; Jnspecteur Petersen; Forvalter Møller; Frøken Hartier; Hofjunker v. Jessen; Proprietair Lange, Jomfru Engel; Kammerraad Schierbeck. Med Dagvognen: Hr. Lock; Pigen K. Jørgensen; Handskemager Møller; Jomfruerne Arnkiel og Kjær. Udenfor Posterne: Gjæstgiver Thomsen med Familie; Høiesteretsadvocat Liebenberg; Greve Reventlow med Familie; Hr. Matzen; Sognefoged Mikkelsen med Kone. Fra Vordingborg til Gaabense. Med Pakkeposten, Provisor Hoskjær; Madam Fogh; Jomfru Lind; Madam Larsen. Med Personposten. Hr. Bolder; Procurator Dahlstrøm; Hr. Schultz; Madam Holm. Med Dagvognen: Hr. Hørup; Cadet Ross; Pastor Winding; Hr. Weimer; Frøken Wechter; Jomfru Røhl; Handelsbetjentene, Engberg og Lorenz; Anders Jversen. Udenfor Posterne: Agent Bentzon, Jomfru Gram; Candidaterne Lund og Me ding; Proprietair Dahl og Frue; Gjæstgiver Thomsen; Hestehandler Krause, Kammerraad Schierbeck; Landmand Matzen. (Forlangt indrykket.) Til H. Rasmussen. Jeg har den Ære at takke for Inseratet i Stiftstidenden, No 120, og da jeg erkjender, at det er udflydt af Videnskabernes sande Magasin, saa skal jeg ikke trætte det ærede Publicum med nogensomhelst Gjendrivelse, og da jeg just heller ikke troer, at det er synderlig Umagen værd at spilde Tiden paa Ubetydeligheder. Hvad jeg har talet i Stændersalen, troer jeg at Stænderforordningen har berettiget mig til, da man ikke der har Andet at rette sig efter end som sin Samvittigheds bedste Overbeviisning, og jeg troer at jeg kan see enhver Mand frit i Øinene, og at jeg ikke er saa heldig at have Alles bifald, det er i sin Orden; thi hvilket Menneske har endnu oplevet det, men det glæder mig dog at jeg har Nogles bifald. Men skulde jeg alligevel imod min bedste Villie have feilet, saa have mine Herrer Recensenter ogsaa feilet og forglemt at give mig min Jnstrux med til Roeskilde, dersom de dertil vare berettigede. Det havde jo vel sagtens været et Slags Kors, at see sin Vei saa snevert indpælet; dog skulde jeg med Taalmodighed have bestræbt mig for at bære det. Dog en eneste feilagtig Beskyldning skal jeg tage. mig den Frihed at tilbagedrive. Du beskylder mig for, at jeg i min Erklæring skulde have sagt: mine Vælgere; deri har Du feilet, og jeg beder Dig at læse a 150 af Stændertidenden om igien; men jeg har sagt, at jeg adspurgte saaledes Mange om hvad de egentlig havde underskrevet paa, og fik af Flere til Svar: "Den og Den har underskrevet, derfor underskrev jeg med." Men lad det kun være godt, Det er ikke altid den Dødeliges Lod at faae sin Tørst slukket af Mimers Brønd. Men dog jeg er fuldkommen overbeviist om at den hellige Jld som brænder paa Dit Alter ikke kan give Andet af sig end en fød og behagelig Lugt, saa langt fra mig at jeg skulde bære Vand for at slukke den, men hellere skienke Virak i Luen, at den kan blusse saa høit som muligt, Guderne til Ære. Men at Du ikke har lovet Dig store Renter af min aandelige Capital, det skal jeg atter takke Dig meget for, thi her seer jeg først Din skjønne og ophøiede Humanitet at træde frem paa sit rette Sted, og at Din Fordring ikke har været overspændt. Ja, gode Ven! for Dig tør jeg vise endogsaa min svage Side, og jeg beklager, endskjøndt for sildig, at min Foraarsmorgen var saa kold og taagefuld, og aldrig af den velgjørende Sol blev min Ager saaledes som Din beskinnet, og ved min Middags Sommertid indtraf der meget uroligt Veir, og min Ager blev imod min Villie forsømt, og nu, ja nu nærmer sig med stærke Skridt mit Livsaftens Aar. Dog, jeg vil prøve Alt, og ikke forsage. Tillad mig blot, at jeg foren kort Tid maa opsamle nogle faa Korn, som jo dog kuns ligge spildte paa Dine saavel frugtbare som kundskabsrige Marker. Det er dog Umagen værd at prøve det, og jeg er nu i Begreb med at afhænde mine Gaarde til mine Sønner, og beholder kun et ubetydeligt lille Sted tilbage. Der vil jeg, om Du bønhører mig, prøve denne maaskee heldbringende Sæd, og flere kunne, om den lykkes, komme til at høste Rytten, og dog i det Mindste Dig derfor have at takke. Sæden skal jeg igjen saa hastig som muligt afhænde til mine agtbare Naboer, saasnart jeg selv er i Besiddelse af blot et lille Qvantum. Jeg troer at vi paa den Maade ville glæde flere, end ved at drage tilfeldts mod hinanden, og jeg kan ikke tage imod Udfordringen, med mindre det endda var til en Tvekamp, da jeg har slet ingen Armee paa Benene, og jeg frygter for at Du vil lokke mig ud paa en glat Jis, hvor jeg slet ikke kan bestaae mig, og i Luften vil jeg heller ikke stride imod Dig, da jeg veed nok at Du ikke er uerfaren i Dædalus Kunst, men jeg tænker mig Jcarus Skjebne.