Kiøbenhavns Maanetlige Postrytter, 1735-04-01
Endskiønt de usædvanlige Omstændigheder, som forefaldt udi den Portugisiske Ministers og hans Domestiqvers Foretagende, kunde noksom undskylde Kongens Resolution, til at lade disse skyldige Domestiqver tage udi Arrest, saa har dog Hans Catholske Majestæt befalet mig, at give Eders Excellencer Aarsagen tilkiende, som har forvoldet, at Kongen uforbigængelig maatte skride til saadan Resolution; thi i Henseend til denne Ministers formastelige Gierning har Nøden udkræve at gribe til saadanne voldsomme Moyens, paa det Eders Ecellencer tillige kunde være forsikret om den Estime og Egarsom Kongen og hans Ministri bære for de fremmede Gesandt res Caracteer ved det Kongelige Hoff. Denne Ministers Betientere have offentligen understaaet sig at overfalde Justitzen, Officerere og Soldater, som vilde bringe een af de grummest Manddrabere i Fængsel, og revet samme Fange ud fra Justitzer, Hænder, da de dog vare med hannem nær ved det Kongel. Slo Buen-Retiro, hvilken Formastelse giver klarligen tilkiende, af man prætenderer ei allerne at tage aabenbare Misdædere i Forsvar og Beskiermelse, som dog strider imod den Kongl. Autoritet og Souverainetet; men man seer ogsaa deraf en aaben bar Vanhelgelse og voldsom Medfard mod den Kongl. Redentz-Plads, som af Spanierne saavel som af alle Fremmed har hidtil været agtet for et helligt Sted, og bleven med saa stor Respect anseet, at man holdt dem skyldige til at døe, som paa samme Platzes Grund og Territorio begik den mindste Misgierning. Den Forsigtighed, som man har brugt med at sætte een ved Porten Alcala, for at give agt paa den Fanges Ankom Aar 1735. udelukker all anden Prætext, som man ellers ved andre Leiligheder kunde have bragt paa Banen; thi paa den Maade, som og samme Fange blev videre fra ovenbemeldte Port bortført formedelst den Hensigt, som man derved havde, bliver den Kongl. Souveraine Autoritet alt for meget exponeret og foragtet, i det man gjorde Allarm og Oprør paa en offentlig Spa teer-Plads iblant en stor Mængde Folk, da dog Misgierningen, som den skyldige havde begaaet, var aldeeles værd at straf ses; og naar man da sætter sig for, saadan Justice at forhindre eller forkrænke, da bliver Kongens egen høie Rett paa offentlige Stræder og Gader selv vanæret. Tilmed er det en reen og klar Sag, hvorsaare meget man har vildet forkleine deres Myndighed, som skulde sætte den fangne Mand i Fængsel, i det man tvert derimod forundte ham sin Frihed, og tog baade Baand og Lenker af hannem, saasnart han dernæst var kommen ind i bemeldte Ministers Huus, stillede man hannem lige frem for Vinduet, paa det han desbedre kunde sees af alle og enhver, som ginge der forbi. Alle disse Omstændigheder, tillade nu hverken den Kongelige Bienseance, er heller den høie sonveraine Autoritæt til sligt at tie gandske stille, eller at lade saadant Foretagende gaae ustraffet bort, langt mindre at slig en offentlig Affaire skulde passere fri foruden paafølgende offentlig Satisfaction. Jmidlertid har Hoffet jo forhalet Tiden med at straffe de Skyldige, indtil trende Dage vare forløbne uden at disse have forinden bemeldte Tiid givet Kongen det mindste Tegn af Fortrydelse, over den Forseelse, som var skeet paa deres Side. Og hvorvel man vil foregive, at fra den Portugisische Minister skal være bleven en Skrivelse fremsendt til Præsidenten for det Castilianske Raad, for at give Hans Majestæt Efterretning om alting, saa er det jo bekiendt, at Præsidenten, som paa den Tiid laae syg, kunde ikke modtage eller besvare noget Brev, Og, lad være at nogen havde agtet paa Brevets Jndhold, hvor store Feil kunde man da ikke sige den Portugisiske Minister at være skyldig udi, Han tilstaaer jo selv at have givet Misdæderen sin Frihed, og paa denne Maa For April Maaned Aar 1786. Maade er det just, at han approberer sine Domistiqvers Opførsel. Han siger ogsaa, at have givet ham løs igien, strax et ter at han blev indført i Huuset, og disse Ting vare komne Ministren for Ørnene; ikke desmindre veed man dog, at samme Minister gik paa den Tiid spatzerende udi sin Hauge, og Morderen var 30 Timer udi hans Huus, førend han med sto Forsigtighed blev derfra bragt udi sit rette Fængsel. Ydermere beretter han at have af Tienesten bortjaget sine Laqvayer, og man har dog siden fundet dem udi hans Huus, saa at alt dette som han selv til sin Uskyldighed og retferdige Sags Forsvar anfører, udviiser en gandske contrair Beretning, hvorved meerbemeldte Minister sætter den Respect af Øinene, som man ellers i alle Maader er pligtig og skyldig endogsaa udvortes at lade see mod en souverain Konges og Herres Residentz. Derfore er H. Mayst. forsikkret, at Ed. Exellentzer lett overveier, hvorledes nærværende Cassus eller Tilfald ingenlunde kand komme i nogen Comparaison med andre Hændelser, som for Exempel. Naar er flygtende Person komer selv uden nogen andens Hielp og Tilskyndelse ind i en fremmed Ambassadeurs Huus, og hannem da et A lum eller Fristed forundes, for at være paa en kort Tiid derinde ker; men saa kand derimod denne Friheds Tilladelse udi of meldte Ministers Huus ej tilstædes i Henseende til Misdædet selv, en heller til Omstændigheden af Stedet, hvor det er skeet Constantinopel.