Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1846-10-16
Fædrelandet. Stænderforsamlingen i Roeskilde. Committee-Betænkning over det af Prof. Larsen til den roeskildske Stænderforsamling indgivne Andragende ang, den danske Nationalitets Opretholdelse, og Betryggelse i Sammenstødet med den tydske. (Sluttet; see Gaarsavisen, 2 Spalte!) Denne det danske Sprogs og den danske Nationalitets Fornedrelse i den danske Deel af et til Danmark henhørende Land, har, efter at den er bleven erkjendt i sin hele Udstrækning, opvakt en saa dyb Bekymring hos det danske Folk, og fremkaldt saa smertelige Følelser, at begge Stænderforsamlinger allerede i de foregaaende Sessioner have fundet sig forpligtede til som Folkets Organer allerunderdanigst at udtale for Hs. Majestæt, hvad der saaledes bevægede Folket, og det har ikke manglet paa Vidnesbyrd om, at Stænderne heri kun have været det tro Udtryk for hele Nationens Tanke. Det danske Folk har fundet sin nationale Ære dybt krænket ved at see sit Sprog at undertrykkes og efterhaanden udryddes i et i den danske Stat indbefattet Land, og det har ikke kunnet miskjende, at den Nødværgekamp, som dansk Sprog og Nationalitet maa føre for sin Tilværelse i Slesvig, ogsaa er en Kamp for Sproget og Nationaliteten i Kongeriget, der ikke kan være andet end truet, dersom det ikke lykkes at forsvare den danske Nationalitet der, hvor dens sydlige Grændse nu er given. Hertil kommer den store politiske Vigtighed, som dette Anliggende har forden hele bestaaende Statsforbindelse, og dermed ogsaa for Folket i Kongeriget. Den for Kongeriget og en stor Deel af Hertugdømmet Slesvig fælleds Nationalitet er nemlig det naturligste og vigtigste Middel til at sikkre det høist fornødne Sammenhold imellem Statens forskjellige Deele. Dette har ogsaa det imod den bestaaende Statseenhed fjendtlige Parti rigtigen erkjendt, og det er saaledes umiskjendeligt, at de vedvarende Bestræbelser for Underkuelsen af den danske Nationalitet i Slesvig, og den heftige og forbittrede Modstand, der vises imod enhver Foranstaltning, som gaaer ud paa at indrømme samme noget af hvad der er dens gode Ret, staaer i den nøieste Forbindelse med de statsfarlige Bestræbelser, der tilsigte at opløse den nu bestaaende Stats forbindelse, for af Hertugdømmerne at danne en separat, tydsk, slesvig-holsteensk Stat. Men heri bør ligge en saameget stærkere Opfordring til at opretholde og styrke det danske Element i Nordslesvig som en Hoved støtte for Statseenheden og det stærkeste Baand, hvorved Statens forskjellige Dele skulle holdes sammen. Vel kunde det synes, at det danske Parti i Slesvig, uagtet den danske Befolknings numeriske Lighed med den tydske, ikkun er ringe og afmægtigt imod det tydske Parti, men denne det sidstnævnte Parties Overvægt, som dog foren stor Deel kun er tilsyneladende, har netop sin Grund i de høist ulige Vilkaar, som de Danske og de Tydske i Hertugdømmet hidtil have været underkastede, idet navnlig Jntelligensens Vaaben hidtil alene ere givne i Hænderne paa den tydske Befolkning, medens den danske Befolknings Trang og dens Ret til at blive deelagtiggjort i høiere Dannelse og dens Goder er bleven sat tilside. Saafremt Regjeringen med lige Energi vilde beskærme den danske og den tydske Nationalitet, og til den Ende ved hensigtsmæssige Foranstaltninge sørge for, at Danskheden ikke finder sin stærkeste Modstand der, hvor den skulde finde sit naturlige Forsvar og Værge, vilde det uden Tvivl snart vise sig, hvor stærk en Bundsforvandt for den bestaaende Statsforbindelse der haves i den hele dansk-slesvigske Befolkning. - Efterat Stænderne have indgivet de ovenmeldte Andragender ere imidlertid atter tvende Aar hengaaede i den kritiske Tilstand, uden at noget fra Regjeringens Side i den omhandlede Retning foretaget Skridt er kommet til Folkets Kundskab, imedens Fortydskningsarbeidet er gaaet sin vante, stille og sikkre Gang. Der synes derfor at være en stærk Opfordring for de danske Stænderforsamlinger til paany at fremtræde som Organer for det danske Folks retfærdige Ønsker og Forventninger med Hensyn til dette Anliggende; thi naar deres Bestræbelser for den danske Nationalitets Bevarelse og Opreisning i dens Sammenstød med den tydske hidtil ere blevne uden synlig Virkning, og det uagtet der ingen Tvivl kan næres om Hs. Maj. Kongens varme Jnteresse for dette Anliggende, da synes Saadant at vidne om, at det tydske Elements modarbeidende Magt endnu besidder den Styrke, hvorom den danske Nationalitets Historie i Slesvig kun frembyder altfor mange Vidnesbyrd. Committeen kan derfor heller ikke indrømme, at et fornyet Andragende skulde stride imod den Tillid, der skyldes Hs. Majestæts i den allernaadigste Kundgjørelse til Stænderne udtalte Ord, at Haandhævelsen af det danske Sprog i Hertugdømmet Slesvig fremdeles vil være Gienstand for hans landsfaderlige Omhu; thi det fornyede Andragende skal ingenlunde være Udtrykket af nogen Mistillid til Hs. Maj. Ord, men kun tjene til at modvirke den Ligegyldighed, og overvinde den Modstand hos de vedkommende Autoriteter, der, som Erfaringen viser, hidtil have lagt saa store Vanskeligheder i Veien for Opfyldelsen af Hs. Maj. landsfaderlige Hensigter, paa samme Tid som det hos Kongen vil styrke Overbeviisningen om, at han ved at træffe de Foranstaltninger, som allerede Retfærdighedens Krav og Hensyn til Statens Vel saa stærkt synes at fordre, ogsaa vil imødekomme et levende Ønske hos Folket. Af lignende Hensyn har Forsamlingen for saa Dage siden under næsten ganske lige Omstændigheder, besluttet at gjentage sit tidligere Andragende om Toldgrændsens Ophævelse m.v. Ligesaalidet kan efter Committeens bedste Skjøn et saadant fornyet Andragende retteligen antages at ligge udenfor Forsamlingens Competence, eller at krænke Slesvigernes Ret, og saaledes tjene til at forøge Misstemningen og gjøre Regjeringens Stilling vanskeligere. Beskyttelsen af den danske Nationalitet i Nordslesvig er, saaledes som Forsamlingen har erkjendt, ingenlunde et blot provindsielt slesvigsk Anliggende, men et Statsanliggende, et af de Anliggender, med Hensyn til hvilke den enkelte Statsdeels Jnteresse ikke kan skilles fra den hele Stats. Det tør derhos haabes at ville blive mere og meere erkjendt af alle besindige Mænd ogsaa blandt de tydske Slesvigere, at Fordringerne fra dansk Side kun gaae ud paa, at der maa ydes det danske Sprog og den danske Nationalitet simpel Ret og Retfærdighed indenfor Sammes nuværende Enemærker, og at det ingenlunde er Hensigten at træde den tydske Nationalitets lige Berettigelse paa nogen Maade for nær, og hvad de heftige Partimænd angaaer, da vilde det uden Tvivl være en Daarlighed og en Miskjendelse af al hidtilværende Erfaring, om Nogen vilde antage, at Man, ved at vise fortsat Eftergivenhed, hvor Ret og beføielse ligger saa klart for Dagen, vil udrette Andet, end at forøge Partiets Dristighed og Fordringsfuldhed, og derhos tillige svække Modet og Kraften hos den danske og dansksindede Befolkning. Endelig turde der indeholdes en særdeles Opfordring for Forsamlingen til udtrykkeligen at udtale sig om dette Anliggende i den Omstændighed, at der fra den i 1844 forsamlede slesvigske Stænderforsamling endnu foreligger en heel Række af Andragender til kongelig Afgjørelse, der aldeles uforbeholdent gaae ud paa at fortrænge den danske Nationalitet i Hertugdømmet og at berøve den de svage Støttepuncter, der endnu ere levnede Samme. - Jdet Committeen af disse Grunde antager, at Forsamlingen vil erkjende Nødvendigheden, af en virksom Deeltagelse for dette Anliggende, har det efter de Antydninger, der fra flere Steder bleve gjorte under den indledende Forhandling, været Committeens Pligt at tage det under Overveielse, om ikke i Hovedsagen enige, kun om et underordnet Formspørgsmaal deelte Meninger muligen kunne forenes ved det Forslag, at Forsamlingen til Protocollen skulde nedlægge et Vidnesbyrd om sin usvækkede Jnteresse for dette vigtige Nationalanliggende og om sin faste Fortrøstning til Kongens Samstemning med sit Folks Ønsker og Forhaabninger i denne Henseende. Hvorvel denne Tanke i det første Øieblik ogsaa har tiltalt flere af Committeens Medlemmer, saa har en omhyggelig Overveielse dog ført den til den eenstemmige Overbeviisning, som den holder sig forvisset om, at en nærmere Prøvelse ogsaa vil fremkalde hos Forsamlingen, at, hvor hensigtsmæssig en saadan Form end kan være, hvor der handles om Spørgsmaal, der ene vedrøre Forsamlingens egen indre Virksomhed (hvorpaa nærværende Session har frembudt et betydningsfuldt Exempel), saa lidet anvendelig er den, hvor der føles Trang til at henvende et Tillidens og Opfordringens Ord udad, hvor den tilsigtede Virkning altsaa ikke kunde naaes, hvis dette Ord ikke virkeligen ogsaa bragtes derhen, hvorhen det var rettet. Derimod har Committeen meent, at alle de Hensyn, der skyldes de paagjældende Forhold, men især skyldes det Vink, den allernaadigste Bekjendtgjørelse indeholder, ville være fyldestgjorte, naar Forsamlingen ved en factisk Fremstilling af foreliggende Kjendsgierninger motiverede et Andragende om, at denne for det danske Folks Nationalbevidsthed og det danske Monarchies befæstelse lige vigtige Sag maatte være Gjenstand for Hs. Majestæts vedvarende Forsorg, uden at fremføre nogen bestemt Begjæring eller tilraade nogen Foranstaltning, der skulde træffes i en af nærværende Forsamling ikke repræsenteret Landsdeel. Skulde en saadan Forestilling end noget fjerne sig fra den almindelige Petitionsform, vilde den ligefuldt have bestemt Hjemmel i Stænderanordningen, som i de almindeligste Udtryk taler om saadanne Udarbeidelser, som Stænderne kunde ønske at undergive den allerhøieste Overveielse. - Til ikke at forsømme en saa lovlig og beskeden Maade til at udtale, hvad der nu mere end nogensinde maa bevæge enhver Dansk, dertil mener Committeen, at Alt, hvad der har tildraget, sig siden denne Sag blev overgivet til dens Behandling indeholder en forstærket Opfordring. Committeen skal ikke indlade sig paa at fremstille Begivenheder, der ere Alle bekjendte, eller at udtale sig om Forhold, der ikke foreligge dens Bedømmelse. Men vist er det, at de Spørgsmaal, der ville have den meest afgjørende Jndflydelse paa den danske Nationalitets og det danske Sprogs Skjæbne i Slesvig, i den seneste Tid have tager en saa kritisk Vending, at det danske Folk vel har et retfærdigt Krav paa, at dets lovlige Organ ikke skal holde sin Stemme tilbage i et Øieblik, der kan blive af saa overordentlig Vigtighed. Naar i Tydskland selv besluttende Stænderforsamlinger i deres Jnteresse for tydsk Nationalitet søge Hjemmel til at befatte sig endog med det det tydske Forbund aldeles uvedkommende Slesvig, saa turde en dansk Stænderforsamling deri finde en yderligere Forpligtelse til i den danske Nationalitets Navn at yde dennes faretruede Stilling i hiint med Danmark uadskilleligen forbundne Hertugdømme al den Bistand, som den formaaer, fordi hine tydske Bestræbelser, hvor ubeføiede de end ere, dog ingenlunde ville være saa virkningsløse, at de ikke skulle opfordre til enhver lovlig Modvirkning. Naar endelig hele Europas Opmærksomhed i stedse høiere Grad henvender sig til disse hidtil af samme kun lidet paaagtede Forhold, saakan det umuligen være Kongen ukjært, at det bliver vitterligt, hvorledes hans Bestræbelser for den danske Nationalitets og den danske Stats Opretholdelse staae i fuldeste Samklang med hans danske Folks helligste Ønsker. - Under disse Omstændigheder skal Committeen henstille det til Forsamlingens samvittighedsfulde Overveielse, om den maatte finde det forsvarligt at lade denne Session, der slutter dens hele Virksomhed, gaae tilende, for først efter tvende, rimeligviis høist vigtige, Aar at afløses af en paafølgende Forsamling, uden om denne Sag tillidsfuldt at henvende sig til Hs. Maj. Kongen.