Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1809-10-03
Den berømte Joseph Frank antager med Føie gjentagen Forkjølelse for en Aarsag til den ofte saa farlige Barselfeber, der, som Erfaringen lærer, aldrig har været hyppigere og mere ondartet end i vore Dage. Ogsaa under Svangerskabet foraar faaer den alt for tynde Klædedragt farlige Tilfælde, thi Frugten i Moders Liv er derved ikke allene mere udsat for et Tryk eller Stød uden fra, men de skadelige Virkninger af Forkjølelse maa ogsaa Fosteret deele med Moderen. Jntet Under at utidige Fødseler, haarde Forløsninger, dødfødte Børn ere hyppige Følger af Fruentimmernes rasende Modedaarligheder og tøileløse Lyst til, selv i en frugtsommelig Tilstand, at ville vise sig nette og raske. Denne Modesyge har lagt mangen en ung Kone paa Baaren, dræbt mangt et Foster under Moderens Hjerte, eller, i det mindste beredt det Plager, som det siden maatte drages med hele sit Liv. Dersom vor Slægt virkelig, som adskillige paastaae, svækkes og aftager saa meget i physisk Kraft, saa er det især Fruentimmerne, som man kan tilskrive den første Aarsag dertil. Men de bøde skrækkelig for deres Svaghed og Forfængelighed, Gaves der nogen Tidsalder, siger Prof Michaelis af hvis Skrift om den nuværende Fruentimmerdragts Skadelighed for Sundheden leber den Nachtheil, den die hentige Frauentracht der Gesundheit bringt. Egentlig en Tale, Forfatteren har holdt som Rector Magnificus ved Universitetet i Prag i Anledning af Keiser Frans's Fødselsdag. mange af de her anførte Jdeer ere tagne - de gerne have levet i der var saa frygtelig frugtbar paa qvindelige Sygdomme, end den, jeg taler om Snue, Øiensygdomme, Katarra, Hovedvine, Tand vine, Halsbetændelse, Rosen, Rhumatisme, Mavekrampe, Langeberændelse, Sidesting, Bleysot, Blodspytning, Lungesyge, Tarmeberændelse, Colikden hvide Flod, uregelmæssig Renselse, utidige Fødfeler, Ufrugtbarhed, Krampe, Modersyge med dens hele Følge af Tilfælde. Nervefeber og andre Sygdomme, have paa ingen Tid raset saa heftig, have aldrig anrettet saa skrækkelig Ødelæggelse blandt Qvindekjønnet, som nu. Jeg har hidtil kun betragtet Fruentimmerne alt for lette Klædedragt fra den physiske Side Hvilket Stof til Betragtninger vilde den ikke give mig, dersom jeg ogsaa skulde skildre den fra den moralske Side, Hvor skadelig virker skee en saadan Bacchantindebragt paa Ynglingens Phantasie, der desuden noksom ophidses ved løsagtige Sæder. Det vilde føre mig for langt bort fra mit egentlige Æmne, dersom jeg skulde undersøge der denne Gjenstand i hele sin rædsomme Omfang. Men jeg haaber, at man hverken vil misforstaae eller mistyde hvad jeg har sagt. Man vogte sig her som overalt for Yderligheder, og holde sig til den gyldne Middelvei. Jkke tror man, at det er sundt at indpakke sig i Klæder, fordi der er usundt at klæde sig for tyndt i vort uskadige Clima. Den berømte Hildebrand har i den Henseende leveret fortræffelige Forskrivter. Hvad Varmen angaaer, siger han: da maa Kiøberne netop være saa tykke og varmende, at man ikke føler nogen ubehagelig Hede. Dette maa altsaa rette sig efter Clima. Aarstid og Veirlig, dernæst, ved lige udvortes Varme, efter egen Følelse, som beroer paa den indvidnelse Legemsbeskaffenhed, Sundheds, eller Sygeligheds Grad og Banen. De er godt at klæde sig fra Barndommen af mere foldt end rarms, for ikke at foreseles, og for at herde sig mod Kuldens Virkninger, da man let kan komme i de Omstændigheder, hvor man nødes til at undvære de varme Klæder; men det er skadeligt, i Forhold til sin Varme og den udvortes Temperatur, at klæde sig saa koldt, at man føler Kuldens Virkninger at være ubehagelige. Den Erignette, at klæde sig nøie a la samon, bør man i Egne, som have uskadigt Veir, og ofte Sommer og Vinter paa een Dag (som f. Ex., i Kjøbenhavn, for Alting ikke gjøre med. Man klæde sig paa kolde Dage midt om Sommeren som paa folde Dage om Vinteren. Land. Efterat Jsland, deels formedelst indvortes Uroligheder, deels formedelst de norske Kongers List, havde tabt sin Selvstændighed og egen Handel, som det havde nydt over 400 Aar, og var bleven forenet med Norge, ophørte den Handels og Venskabsforbindelse, hvori Jslænderne havde staaet med Dannemark, Engelland og Sverrig m. fl. Efter 1280 tilfaldt den islandske Handel næsten udelukkende de Norske, Jslands gamle Slægtninge og daværende Bundsforvandte, og iblandt dem fornemmelig Bergenserne. Denne Handel vedblev uforstyrrer henimod 120 Aar, indtil at de bekiendte Fetatie Brødre anden Gang havde udplyndret Bergen, hvorefter denne Stad og tilliggend den, Jn lands Handel faldt ganske i Afmagt. Hele det 15de Aarhundrede igjennem vare Engellænderne Mestere af Landets Handel, i hvis Besiddelse de satte dem først ved at gaae Snigveie og handle ander Haanden; men efter at de dertil havde erholdt de danske Kongers Friheds-Breve, mod at svare Handels Afgivt, handlede de fuldkommen aabenlyst. Denne Handel var i Førstningen fordeelagtig for Landet; Varene vare gode, og Priserne færde les billige, men Bladet vendte sig, den udartede til det største Despotie. Til saadan Behandlingsmaade vare Jslænderne endnu ikke vante, og den i det 13de Aarhundrede henslumrede Frihedsgeist opvaagnede nu igien ved Engellændernes aarlig forefaldende Nan, Plyndren, Feider og Slagsmaal. Af Landsfolket bleve de nu anseete og behandlede som Fiender, og Jslands histeriske Efterretninger fra de Tider indeholde umiskiendelige Beviser for, at Jslænderne den Tid baade har villet og nogenlunde kundet udøve mod Engellænderne Giengieldelsesretten. Saaledes, til Exempel, holdt de 1433 et Slag med hinanden paa et Sted – Manuskadehol kaldet – inden Skagefiords Syssel, hvor 80 Engellændere bleve paa Valpladsen. 1468 dræbte Engellænderne Lehnsmanden (Stiftamtmanden) Ridder Biørn Thorlevsen, parterede det døde Legeme, og tog hans Søn til Fange, hvilket foraarsagede 5 Aars Jrren imellem det danske og engelske Hr. Den Dræbtes Enke hevnede næste Aar derefter sin Mand, i det hun bemægtigede sig tre af Engellændernes Skibe, hvis Mandskab for største Delen maatte springe over Klingen. 1490 angreb Abbeden paa Vidse med 30 udsøgte Mand 300 Engellændere, fordi de havde ranet hans Gods, nedlagde en stor Deel af dem og og Resten paa Formedelst disse Uroligheder var Han Flugten. delen allerede for længe siden forbuden Engellænderne under Livsstraf, og overdragen deres værdige Efterfølgere Hansestæderne. Men Engellænderne maae have befundet den fordeelagtig, thi uagtet al den Umage Hansestæderne gjorde sig for at faae dem bortdrevne, og uagtet de vare erklærede fredlyse i hver islandsk Havn, drev de dog ligefuldt Snighandel, næsten det hele 16de Aarhundrede, igiennem, og skadede derved Hansestæderne. – Slagsmaal og Felder fortsatte Engellænderne og Jslænderne uafbrudt med hinanden i det 16de Aarhundrede (saaledes 1512, 1632, 1579) paa samme Maade som de havde begyndt i det femtende Fra det 17de Aarhundredes Begyndelse ophørte Engellænderne med at besøge Landet, et enkelt Fiskerskib maaskee af og til undtaget, indtil den 17. Januarii dette Aar, da en engelsk Krigsbrig op seilede Havnefiorden og tvang Øvrigheden, under Trudsel af, i Benægtelses Tilfælde, ved Afreisen at nedskyde bemeldte Handelsted tilligemed Byen Reikevig, samt sætte sig i Besiddelse af en paa Havnen liggende norsk Koffardiebrig, hvilken sidste Trudsel de ogsaa strax opfyldte, at tilstaae dem Handelsfrihed. – Øvrigheden maatte give efter, da Bønder, bevæbnede med Høetyve, og Krigskibe med Canoner ere saavel til Forsvar som Angreb meget ulige Vaaben, og Engellænderne handlede indtil den 20de Martii næstefter, da de afseilede. Med denne Brig reiste en vis Jørgen Jørgensen, som Tole, og er nu, efter Forlydende, kommen tilbage til Jsland, og udsteder der Proclamationer.