Berlingske Tidende, 1832-06-27
London, den 15de Junii. (Slutning at det i Gaar afbrudte Stykke) Havde Torverne i Tide erkjendt dette og ladet Reformbillen, efter dens anden Oplæsning i Overhuset, gaae igjennem en Committee, saa vilde det endnu have været mueligt for dem, om ikke at bevirke betydelige Modificationer, dog at gjøre deres Stand, nu forspildte, Værdighed gjeldende. Men denne Leilighed lode de ubenyttet og den politiske Horizont blev dagligen mørkere, Stormen begyndte at bruse, og drev Ministrene uopholdeligen fremad. Skulde disse træde tilbage, Det burde, det kunde de ikke. Deres Ord var givet til Pant; - Underhuset, Kongen, Nationen var paa deres Side, de maatte holde ud indtil Enden Dog havde de Mod til at anbringe nogle Forandringer i den ny Bill, der, efter deres Avindsmænds Udtryk, betog den en Deel af Giften, d. er gjorde den mindre demokratisk. Men benyttede disse sidste Leiligheden til at vise sig føjeligere? Jngenlunde. Deres Modstand blev, om mueligt, endnu heftigere og harmfuldere end tilforn; gjentagne Gange nægtede de, at Folket havde Jnteresse for hiin Forholdsregel og tvang det, saa at sige, til den voldsomste Virksomhed, for at betageTorverne deres Vildfarelse i denne Henseende. Dog lode Pairerne dennegang Billen komme til anden Læsning, og formildede derved meget den offentlige Harme, dette vilde end meer have formildet den, dersom Pluraliteten for Billens anden Læsning havde været betydeligere, og i Særdeleshed dersom Biskopperne havde hørt til den. Men uagtet denne Afgjørelse havde Torv erne ikke forsaget deres fjendtlige Stemning, og, hvad der var det værste, hos de Færreste galdt denne ikke Forholdsreglenmen ene og allene Ministrene, saa at Mange viiste sig beredvillige til at fremskynde denne forhadte og efter deres Mening farlige Forholdsregel, dersom de blot kunde jage Ministrene udaf deres Embeder, og selv træde i disses Sted. Denne for vendte Færd ulykkelige Følger ere nu aabenbare. Hertugen af Wellington begik herved, efter Folkets Mening, et Slags politisk Selvmord; den Nimbus, der omgav vor retsindige, før saa populære, Konge forsvandt; baade han og vor ædle Dronning hidtil Gienstande for almindelig, saa vel fortjent, Kjerlighed og Højagtelse, bleve nu aldeles uforskyldt Gienstande for Pøbelha- og Pøbelspot, hvis Frækhed gik saa vidt, at disse høje Personer offentligen forhaanedes paa Londons Gader og deres Billeder opbrændtes under de forvorpneste Jnsulter. - Men, hvad der er langt værre for Torverne end en ryggesløs Pøbels Jnsolents, er: Folket har lært at kjende sin Styrke, og Overhuset har - maaskee for bestandig - tabt sin Værdighed og sin Vigtighed som Statsmagt, thi nu er, siden Crommells Tid, anden Gang factisk beviist, at Overhuset, naar det er i Strid med Underhuset, ingen Villie har. Alle disse Onder ere Følge af Partiernes upatriotiske Kamp, hvortil Reformbillen vel har givet Anledning, men hvortil den ikke indeholder Grunden; ligesaalidet som den i og for sig selv vilde have fremvirket den Forandring, som nu formedelst den er skeet i Statsforfatningen. - Paa Nationens gode Lune berver det, om det næste Underhuus skal vorde et opbyggende eller et ødelæggende Redskab, thi ligesom det sidste Valg har beviist, at et demokratisk Underhuus kan vælges i selve en af de Rotten=Boroughs, der hidtil stode ved Magt, naar Folket er i Agitation, saa kan vel, efter alle menneskelige Tings sædvanlige Gang, især i England, forudsees, at Stands og Rigdoms Jndflydelse heller ikke, efter den ny Indretning, vil udeblive, dersom Hof= og Tory=Aristocratiet forstaaer, nogenlunde at udsone sig med Nationen. Men desværre synes det, som om hiint coaliserede Aristocratie er meget tilbøieligt til at lade sin saa voldsomt tilbageholdte Harme frit Løb ved den første Leilighed. Ogsaa blotter Ministeriet, under Grev Greys Sygdom, saa mange svage Sider, at det ikke kan mangle hiint paa Leilighed til at overstemme dette, saasnart Hensynet paa Reformbillen ophører. Men ville Torverne træde i deres Sted, saa kommer det ufeilbarligen, af Frygt for Reactionsforsøg fra deres Side, - hvorom de offentlige Blade, der staae i deres Sold, have givet mangt et Vink, - til en Gjæring, hvori de vildeste Lidenskaber ville gjøre sig gieldende. Allerede er det lykket for Torverne, at udsaae Mistillid imellem Hovedstaden og Landet; de foregive nemlig, at Whigerne have i Sinde, at tillade fra Kornindførsel, og derved ruinere Jordegodsejere og Forpagtere, et Rygte, hvortil Lord Miltons intenderede, men for denne Session tilbagetagne Motion indeholder tilstrækkelig Grund. Men hvortil Ufred imellem Hovedstaden og Landet kan føre, - det beregner Lidenskabelighed ikke. – J Øvrigt hersker her i dette Øjeblik almindelig Glæde; man gjør allevegne Anstalter til en almindelig Jllumination o. s. v. Jmidlertid lader Hertugen af Wellington sine Vinduer forsyne med Skaadder af Steen, der kunne trodse Kugler, Hr. Barings Bill i Underhuset, der afskaffer Parlaments medlemmernes Privilegium, ikke at kunne arresteres for Gjeld, blev antagen, efterat et uvirksomt Forsøg af Hr. O Connell til dets Forkastelse var falden igjennem med 12 Stemmer imod 39, Huset forvandlede sig derefter til en Committee angaaende den Skotske Reformbill; man kom indtil den 4de Clausul. Hr. Johnson foreslog det Amendement, at ingen Skotsk Geistlig, der ei allerede havde Valgret, skulde kunne erholde saadan, efterdi Religionens Lærere ikke burde forvandles til politiske Partiemænd. Men dette Amendement blev forkastet med 65 Stemmer imod 17.