Aalborg Stiftstidende, 1833-03-09
Fra Rom haves følgende Skrivelse af 12te Febr.: " ere i Carnevalet. Det skjønneste Veir begunstiger denne til Skjemt og Lune bestemte Tid. Skade, at det Bedste mang ler: Glæde og Munterhed. J nogle Uger dreie Samtalerne her i Rom sig om det Spørgsmaal, Faaer vi Carnaval, hvorved forstaaes, blive Maskerader tilladte? Saa vel Jndvaanerne som Fremmede ventede paa Svaret. Til standen var den samme som i forrige Aar, kun at man denne Gang havde meere grundet Haab om et gunstigt Svar thi her mangle ikke Tropper. 200 Mand af de nye Zamboniske Ryttere ere komne, som see meget pyntelige ud og vist ere meer end tilstrækkelige til at holde det hele Corsi Ave. Jkke destomindre bleve, ligesom ifjor, alle Maskerader forbudne, selv i Privathuse. Romerne ærgrede sig som sædvanligt og den største Deel af de Fremmede iledes til Neapel. Carnevalet er, som bekjendt, her en Sag af stor local Vigtighed. Alle Kræmmere, som handle med Masker, Klæder, Modevarer og Confecturer, Alle de, som udleie Værelser, Stole og Vinduer, hvis Jnglesik(under dette Navn gaae her alle Fremmede) fordrives, lide derved og sukke. Det simple Folk, som nu har høiere Afgifter at betale end tilforn, mister baade Fortjeneste og Fornøielse, og tager sig det sidste maaskee endnu nærmere enddet første. Denne Regjeringens frygtsomme Adfærd, hvorved Jntet vindes, viser sig altsaa igjen. Der paastaaes, at saavel den nærværende Gouverneur i Rom, Monsignor Grinaldi, som Cardinal Bernetti have stemmet for den frie Tilladelse; Paven selv betragtede Sagen som ligegyldig, men det frygtsomme Parti udgjorde Majoriteten. Denne Frygt, er en ulægelig Sygdom, thi hvis de frygte nu, da de have Tropper, naar ville de da ophøre at frygte, Som Motiver til hiint Afslag anføres iøvrigt forskjellige Grunde. Nogle Uger før Carnevalet skal man have opdaget farlige Jntriguer, en Samling af Dolke o. s. v., hvilket foraarsagede en bekjendt Vaabenhandlers Hæftelse. Siden opsnappedes en fransk Pillegrim, der havde gjort sig mistænkt og hos hvem i mange Penge fandtes; han transporteredes siden over Grændsen. Endelig opførtes i Theatret Argentina Sørgespillet Antonio Foscarini, en venetiansk Historie, som ogsaa Lord Byron ypperligt har bearbeidet. Stykket selv, fuld af declamatorisk Svulst, hæver sig ingenlunde over det Middelmaadige, og Censuren havde strøget dygtig i samme. Jkke destomindre var bifaldet stormende, især ved alle de Steder, hvori der tales om Tyrannie og Undertrykkelse. bifaldet steg ved den anden Forestilling, men før den tredie gaves, blevsStykket forbudt. Ærgrelsen herover yttrede sig lydelig. Harn de, sagde man, da ikke selv i Forveien undersøgt, beklipper og tilladt det, og dadler de sig ikke selv ved at tage det til dage igjen, Om man endog beklapper Steder og Tyran tiet, hvi bekymre de sig derover, Ville de da enten tage Tyranniet i Beskyttelse eller udgive sig selv for Tyranner, Jkke desto mindre har denne Omstændighed bidraget det Mete til Forbudet mod Maskeraderne, ja det hedder endog, at Tilladelsen til Stykkets Opførelse kun blev givet for at prøve Publicum. Tilsidst kom endnu et uroligt Optrin i Peru gin til, som, skjønt i sig selv ubetydeligt, dog gjorde Udslaget. Frygten, at det nu for bestandigt er forbi med det romerske Carneval, er almindelig, og snart vil maaskee Tyskland alene besidde en tro Copie af hine brogede Scener i Göthes træffende Beskrivelse.