Aalborg Stiftstidende, 1837-08-07
Kiøbenhavn, den 5te August. Den 3die August 1833 saae Hovedstaden et af de skjønneste Optrin, de Nulevende kunne erindre og som aldrig vil udslettes af deres Minde, der vare Vidner dertil. Med en Jubel og Begeistring, der kom fra Folkets Hjerter - som Enkeltmand aldrig behøver at anmasse sig med at gjøre nogen Opfordring til, naar det gjælder om at hædre Frederik den Sjette - modtoges den længe savnede elskede Konge, da han, efter en lang og smertelig Sygdom, vendte tilbage fra Holsteen til sin Residents. Folket frygtede, at man havde dulgt Faren for det; dets Glæde var derfor saameget større, da de saae Landets Fader, kraftig og karsk, som da han drog bort, og med den gamle Venlighed at bring det sin hjertelige Hilsen. Kjøbenhavns Jndbyggere anede, ikke dengang, at en saadan Glædesfest, efter en ligesaa dy og grundet Sorg, skulde sætte dem i Bevægelse netop Fire aarsdagen efter. Meget betydningsfuldt traadte Hs. Majestæt for første Gang efter sin lange og farlige Sygdom i Dag i sine Borgeres Midte ved at besøge den aarlige Festlighed i Danmarks ældste selskabelige Samfund, det danske Broderskab, hvori Statsborgere af alle Classer ere forenede, og hvis Fugleskydninger desuden ere et Slags Folkefester. Hans Majestæt blev af Broderskabet modtaget med Afsyngelsen af Strophen: "Bevar vor Konge, store Gud!" og et levende Jubelraab, hvorpaa han behagede, ledsaget af Brødrene, at forføie sig til Skydepladsen, der var opfyldt med en talrig Menneskemængde, som yttrede sin Glæde over atter at see Hs. Majestæt karsk og munter, ved at istemme Brødrenes nifoldige Hurraraab. Efter at Hans Majestæt og Prindserne Christian og Ferdinand havde gjort nogle Skud til Fuglen, begav Allerhøistsamme sig med Brødrentil Frokosten, hvor hans Skaal indlededes med en af Ochlenschlager digtet skjøn Sang, hvis to sidste Vers lyde saaledes: Nu lad Kartoven brage, End sad Du ei blandt Store, Mens Kredsen og ham staaer. Hist i Din egen Borg; Gud skjænk Ham Glædens Dage Men rørt af Kjærligheden, Af Dine Sønners Sorg, - Gud skjænk Ham Kraftens Aar. Knap Faren var forsvunden, Her tie Sangens Toner, Her er kun Taaren Tolk. Og Du i Sundheds Havn, Sølvbryllup med sin Sundhed Saa vinkte Somrens Roser, Han holder, hos sit Folk Dig i vor Borgerfavn! Et mange Gange gientaget Hurraraab fulgte de inderlig ste Ønsker for Hans Majestæts Sundhed og Lykke, som, efter Sangen, i Selskabets Navn udbragtes af dets Fuglekonge, Hr. Conferentsraad Fog. Efter at Hs. Majestæt Dronningens og Kongehusets Skaaler vare udbragte, behagede det Hs. Majestæt at udtale sit Ønske: at det ældgamle Broderskab længe maa bestaae, hvorpaa Taffelet hævedes og Hs. Majestæt kort efter tog bort under Brødrenes og Menneskemængdens mange Gange gientagne varme Jubelraab. Gevinsterne bleve vundne saaledes: Ringen, ved Hr. Rust mester Schmidts Skud for sig selv, en Sølv=Flødekande, Hovedet, ved Hr. Jnstructeur og kgl. Skuespiller Nielsen, Skud for sig selv, en Sølv-Chocoladekande, venstre Vinge ved Hr. Lieutenant og Hosekræmmer Ravns Skud forsig selv, en Sølv-Sukkerskaal, indvendig forgyldt; høire Vinge, ved Hr. Møllermester Johannes Ølunds Skud for Hr. Agent J. Holmblad, en Sølv=Sukkerskaal; Halen, ved Hr. Krigsraad Wibe for Hs. Kgl. Høihed Prinds Frederik Ferdinand, en Sølv-Theepotte, og Kongepladen, hvorfor Gevinsten var to trearmede Sølv=Lysestager, ved Hr. Forv. Bøhling for Hr. Naalemagermester Hjorth, som altsaa blev Selskabets Fuglekonge.