Berlingske Tidende, 1808-02-15
Efter Hs. brittiske Majestæts Erklæring er Frankerig Portens Fiende. Det var altsaa Frankerig, der forcerede Dardanellerne, det var Frankerig, der forlangte, at man skulde overlevere det Forterne, som forsvarede dette Sund; det var Frankerig, der overrumplede Alerandrien og gjorde Landgang i Egypten. J det Ministrene lagde Hs. brittiske Male disse Udtryk i Munden, forudsaae de ikke de Følger, man kan drage deraf mod dem: de faae ikke, at de blottede deres Politiks hele Ufornuft; de saae ikke, at de opvakte Opmærksomhed paa Resultaterne af dette Frankerigs saa kaldte Fiendskab mod Porten, ikke i Europa, men i Asien, ikke ved Donau og Dardanellerne, men ved Euphrat og Jndus. De sige, at Frankerig er lige saa meget Portens som Engellands Fiende; de have sagt, at Rusland ikke er Portens Ven, lad dem nu ogsaa sige de Midler, de kunne anvende, for at forsvare mod Frankerig og Rusland, ikke Donau og Dardanellerne, men Euphret og Jndus. I have betegnet Faren; J ere ansvarlige for Følgerne. Fandtes der i Cabinettet i London en Mand som Lord Grenville, man kan anføre ham her, thi han er ikke mistænkt for Partiskhed for Frankerig - fandtes der i Cabinettet i London, en Mand, der kunde forudsee Fremtiden, saa vilde han i denne eneste Phrase have seet en Forudfølelse om den engelske Magts Undergang. Saaledes kunde endog de jevneste Mænd forudsee, at Preussens Angreb vilde tilintetgiøre Elbens Brystværn, der var saa vigtigt for Engelland. Enhver vidste, at Preussen ikke kunde modstaae Frankerig og der behøvedes kuns et Ord fra Engelland til at redde Preussen. Lord Lauderdale, som vi ere langt fra at berømme, følte disse Resultater forud. Men Forsynets Villie, der bød Forandringer i denne Hemisphære, hvilket ingen menneskelig Klogskab kunde forudsee, tillod ikke, at Engelland gjorde Fred, og Elbens Sikkerhed blev for evig tilintetgjort. Her er Stedet, at fremsætte den Sandhed, at Østerrigs Nederlag vare Engelland ligegyldige. De Franske kunde blot lukke Triests Havn for Engelland, efterat de havde bemestret sig Wien. Men da de Franske havde bemestret sig Berlin, blev Krigen høist farlig for Engelland. Denne Sandhed var ei allene Eders Formænd bekiendt, men den hørte til deres almindeligste politiske Jndsigter. Efterat J vare saa ligegyldige ved Preussens Skjebne, ere J det ligeledes ved Portens Skjebne, og hvo skal imidlertid, forsvare Porten, naar Frankerig er lige saa meget Fiende af det ottomanniske, som af det storbrittanniske Rige. Hvis man kan forlade sig paa det Sprog, Hs. brittiske Majestæts Ministre lægge ham i Munden, at Han stedse er besielet af den største Jnteresse for sine Allierede, saa vil Han forskaffe Kongen af Sverrig samme, Fordele, som Prinds=Regenten af Brasilien; derer: et Establissement i den ny Verden med en Forøgelse af Magt og Forhøielse af Glands. Og i Sandhed, de love ham, at forøge hans vestindiske Besiddelser, af St. Bartheiem med en Colonie. Alt er conseqvent i den engelske Administration; thi uden Tvivl paastaaer den ikke, at besidde Midler til at redde Sverrig for Ruslands Danmark og Frankerigs Fiendskab. Jmidlertid havde det et Middel i Hænderne, Fred, men det har forkastet samme. Ministrene sige imidlertid, at de ville komme Sverrig til Hielp med Subsidler. Subsidier kunne hverken redde Kongen af Sverrigs Ære eller Krone. Men naar Rusland har bemestret sig Stockholm, hvilke Fordeele kunne flyde deraf for Hs. Majestæt. Man maae gientage det: Naar en Begivenhed er fastsat ved Forsynets Beslutning, kan ingen menneskelig Magt modsætte sig. Engelland maatte altsaa afslaae Fred. - Europas Øine ere ikke heftede paa det brittiske Parlament, paa Cabinettet i London, og Europa og Verden begribe kuns med Møie, hvorledes en riig, fra saa mange Sider interessant Nation, saa frivillig iler sin Undergang imøde; hvorledes Lidenskab og Sværmerie, der opkom i et af Alder og Svagelighed svækket Hoved, kunne sætte en saa stor Velstand i Fare, uden mindste Haab om et lykkelige Udfald. - Hs. brittiske Majestæt haaber, at Storbrittannien vil ende denne Kamp med Ære og Lykke. Ministrene sige det, men ingen Fornuftig i Engelland tænker det. Engelland kjempede først for Belgien, og man har seet, om det endte denne Kamp med Ære og Lykke. Det har siden tabt sin Jndfindelse over den største Deel af Middelhavets Kyster og over Elbens og Weserens Mundinger. Vi ville ikke sige vore ganske forskiellige Tanker herom, men det er let at forudsee Udfaldet af den Kamp, som det er saa ufornuftig at forlænge. Freden vil en Dag komme; thi Had er af kort Varighed, og hos en Nation, der har Energie, seirer Fornuften tilsidst over Autoritetens Egensindighed. Men da ville Begivenheder af slig Beskaffenhed finde Sted, at Engelland vil finde sig uden Barrierer i sine vigtigste Besiddelser, sine Rigdommes Hovedkilde, ligesom det efter den fierde Conlition fandt sig ved Elben uden Barriere.