Almuevennen, 1844-10-09
Det er vel forudsat i Lovudkastet af dem, der hælde til denne Mening, at der ere visse Classer, hvis Syssel Staten fortrinsviis har behov, og som den derfor troer at burde unddrage fra den almindelige Værnepligts byrde i egentlig Forstand; men jeg troer ei, at denne Grundsætning med billighed lader sig gjennemføre, thi hvormed vil man egentlig kunne godtgjøre, at ikke Bondens og Landbrugerens Arm er ligesaa vigtig som den Studerendes Hoved, Kunstnerens Haand o. s. v. eller at de ikke alle i lige Grad virke til fælles Statsøiemed Begynder man først at afvige herfra, da indvikler man sig i en Labyrinth af Fritagelser, der aldeles ville svække og tilintetgjøre Betydningen af Pligtens Almindelighed, føre fra den ene Usikkerhed til den anden, og opløse det hele nationale Begrebs Værd og Jndflydelse Skal en almindelig Værnepligt derfor være hvad den bør være, maa den vise sig i en Nationalbevæbning, og denne vil hos os efter min Mening kun kunne etableres efter en Militsindretnings Grundsætninger, saaledes omtrent som den af flere Forfattere er paaviist som den af Minoriteten i denne Sag er fremsat, og allerede ret tappert forsvaret. Jeg skal ikke videre indgaae paa at undersøge en saadan Militsindretning indre Beskaffenhed, hertil mangler der mig vistnok aldeles Sagkundskab, men at en Væbning paa denne Maade lader sig udføre, fremtræder dog af flere Data, og er udviklet af Forfattere, hvilke man dog vel ikke kunne negte Sagkundskab og Ret til at tale i denne Sag, fordi de ei have indsuget de strængere militaire Begreber, og kun villet følge en der begrundet Retning. Derimod mangler der os her den fornødne Oversigt til at kunne bedømme de pecuniaire Kræfter, der udfordres til Militsindretningens Jndførelse. Naar man selv ved et flygtigt Øiekast seer hen til de overordentlige Pengeudgifter, det nærværende Militairbudget udviser, skulde det jo rigtignok synes, som om en ny Væbning ikke vilde absorbere større Midler, imidlertid mangler der dog til nøie Bedømmelse heraf Materialier, som først maae haves ved Haanden, og jeg finder derfor, at det er et aldeles rigtigt Resultat, hvortil Godseier Nyholm i si Amendement er kommen ved at foreslaae, at der først at Regjeringen skal forelægges saadanne nærmere Oplysninger, hvorefter man kan komme til en sikker Bedømmelse af de forskjellige Væbningssystemer og deres Anvendelse paa vore Forhold. Dog at temporisere denne Sag saa meget eller stille den saa længe i Bero som foreslaaet er, finder jeg ei aldeles rigtigt eller ønskeligt. Spørgsmaalet om almindelig Værnepligt er et af de første, der har beskjæftiget Folket og Stænderne fra disses første Indretning, uden at det endnu gjennem disse mange Drøftninger er kommet til noget Resultat, og uden at man endnu har faaet lettet det Aag, der som en Tyngde har hvilet paa Bondestandens Skuldre, medens Landets Forsvarspligt burde være et Hædersbyern, for alle Samfundsclasser. Fra Regjeringens Side vil det nu vistnok heller ikke være vanskeligt, let og hurtigt at tilveiebringe de Materialier, der attraaes, da der nu i et langt Tidsrum har været forberedet, skrevet og udarbeidet saa meget, der dog maa give en beqvem Adgang til Materiale. Jeg troer derfor at det var ønskeligt, om man vidste et Middel til at afkorte den Tid, der nu atter stilles noget meer i det Fjerne, og dette vilde muligt kunne skee derved, at Regjeringen atter forelagde Sagen, med alle ønskelige Materialier, til dens Bedømmelse, i den extraordinaire Stænderforsamling, som vi jo nu ikke kunne tvivle om, vil blive sammenkaldt i 1845. Denne Forsamling vil komme til at beskjæftige sig med de vigtigste Stats- og Samfundsforholdes Ordning, altsaa give Forberedelsen til en national og politisk Regeneration, der, som vi haabe, vil bære en constitutionel Udvikling i sit Skjød. Et saadant nationalt Anliggende, som det der gjælder almindelig Væbning til hele Landets Forsvar, turde derfor vistnok passende kunne melde sig som Fadder ved Constitutionens Vugge. Jeg skal endnu ikkun tillade mig en bemærkning nemlig med Hensyn til de Yttringer af den ærede Referent, at en Militsindretning heller ikke i forskjellige tydske Stater havde vakt nogen Jnteresse for sig. Dette er imidlertid ganske naturligt og afgiver aldeles intet Argument for vore Forhold. En Militsindretning maa nemlig have et nationalt Præg, men det kan den i Tydsklands sønderlemmede Stater, hvis Politik er repræsenteret i Forbundet, og som derfor hver for sig mangle den nationale Selvstændighed, aldrig erholde, Desuden har hver tydsk Stat allerede en militair Forbundspligt at vde, og et blandet Væbningselement vilde derfor næppe kunne tænkes. Hertil kommer vel endnu ogsaa, at man i de øvrige tydske Stater er bleven afskrækket af den Maade, hvorpaa den almindelige Værnepligt er bleven indført i Preussen, og som har skabt en almindelig Soldateske, om jeg saa maa sige, der næppe i Preussen selv har nogen Sympathi for sig, eller i andre Stater vil kunne vække nogen saadan, Forøvrigt er ogsaa Tydskland det Land, hvis Statsindretninger næppe staae i Samklang til, hvad vi eftertragte, og hvorfra vi vel mindst skulle hente Mønstrene til Udvikling i vore indre Forhold. Ved Afstemningen antoges med 41 Stemmer mod 6 Godseier Nyholms Amendement "At Forsamlingen, idet den for Tiden fraraader nærværende Lovudkast, petitionerer om, at et Udkast til en Anordning om almindelig Værnepligt i Forening med en forandret Militair-Straffelovgivning paa ny maa blive forelagt til Betænkning, og at der i dets Motiver maa blive udhævet alle de Grunde og Fordele, der tale saavel for de af Majoriteten som af Minoriteten omtalte MilitairOrganisationsmaader, nemlig Organisationen af 1842, i Forening med den af Minoriteten desiderede Forstærkning og Milits=Indretning, samt til ligge de Omkostninger, som hver af disse vil medføre, saaledes at den næste Stænderforsamling kan erklære sig for hvilken af disse, den attraaer indført, hvorfor det og var ønskeligt, at dette Udkast publiceredes forinden Stænderforsamlingens Sammentræden.