Ribe Stifts Adresseaviser, 1794-02-14
Naar man sender disse Beslutninger til Medvirkning til London, Liverpool, Leeds, Birmingham, Norvich og andre Handelstæder; naar man her holder ligedanne Forsamlinger, for at binde Hænderne paa Regieringen, som Hr. Archenholz udtrykker sig, da er Grunden, lagt til en Revolution, og da er Opstanden der. Kommer nu billedet hertil, som i Parlementet er gjort om Landfolkenes aftagende Velstand, tage Udvandringer Overhaand, kunne Godseierne ei længere leve i deres Fædrene huuse, da bliver Faren fordobblet, da er Loddet udtrakt og Roligheden bliver af Folket forstyrret. 2) Man har talet meget om Uroligheder, ne i de franske Colonier; men ere de engelske udsatte for mindre Fare, Opvaagner ikke ogsaa der Menneskehedens Følelse uopfordret i de Sortes Barm, Skulle Tusinde der stedse lade sig regiere af Hundrede med Pidske, Skulle de rige Colonister stedse ville være afhængende af Moderlandet. England kan rive de vestindiske Øer fra Frankerig, det er, det kan giøre dem uafhængende af Frankerig; thi at erobre dem bliver desto vanskeligere, jo flere Partier England har bosiddende paa Øerne. Men skulde ikke England uctop have samme Skiebne paa sine Øer, som Frankerig erfarede paa sig selv, efterat det havde kiæmpet for Amerikas Frihed, 3) Det er offentligen paastaaet i Parlementet, og ikke imodsagt, at England har understøttet Oprøret i Brabant, da et fangtisk Partie opstod imod deres hidindtil havte Landsherre, ei som Befriere, men som Røvere. Kunde det billige dette urigtige Foretagende, saa maae det ansee den nu værende Omstyrtning for en sand Frihed. I det mindste bliver Adels= og Præsteaaget brudt, som visseligen er et suurt Slaverie, hvorimod det maae være Frihed, at staae under en Monark, naar Monarken ikke bøier sig under hiint dobbelte Aag. Hvori Scheldes Aabning kan være Englænderne saa skadelig, at de derover maae føre en Krig, er, saa meget mig er bekiendt, ikke endnu beviist i noget Statsskrivt, og den, som vilde bevise det, maatte dømme ligesom hine Spekulanter i Parlementet, der igien vilde finde Handelen med Rusland i Polen. Savoien synes vist nok at være tabt fordet turinske Hof, og vi maae overlade til dens Politik at bedømme, om det er den fordeelagtigt at tage Forholdsregler til at erobre den igien. Hvorvidt de Bebreidelser, der offentligen ere gjorte den der værende Regiering, ere grundede, er jeg ikke i Stand til at bedømme, men saa meget er vist, at, naar man gaaer hundrede Aar tilbage til Hertugen af Savonens Politik, som i Historien er udviklet, naar man betragter den flittige og brave Savoyske Nation, kan ingen Stat i Europa og ingen Menneskeven tage Deel i, at Savoyen igien blev forenet med det fardiniske Rige, Sidestykke til de i Ugebladets Nr. 25. dette A. indførte Anmærkninger og Forklaringer af Hr. von ArchenholTil de udkomne Skrifter, som fortiene at læses til nøiere Kundskab om Frankerigs nu værende Tilstand, henhører med Ret Considderations sur la nature de la revolution de France et sur les cansees, qui en prolongent laduree par Mr. Mallet du Pan, hvilket er trykt i sidstafvigte Aar efter Angivende i London og Bryssel. Hr. Mallet du Pan, der er Borger i Geneve har længe opholdt sig i Frankerig, og gjort sig bekiendt som Forfatter til den politiske Artikel i Mercure de France under Revolutionen indtil 10de August 1792. Han er en ivrig Royalist, og anseer Kongeværdighed, forbunden med en stor Magt, nundværlig for det franske Rige, dog langt fra at bifalde de Udvandredes Bestræbelser for igien at oprette det forrige uindskrænkede Monarchie. Om nogle af de paa Skuepladsen jevnlig forekommende Personer dømmer han anderledes, end Hr. von Archenholtz. Hoved=Jdeerne af Skriftet ere følgende: Strax ved Revolutionens Begyndelse yttrede sig det Partie, som nu er bleven herskende. Jacobiner=Clubbens Aarbøger bevise, at den lige fra Begyndelsen har havt de Grundsætninger, som den nu følger. Alle de andre Partiers Uvirksomhed, Ubestemthed og Uenighed, stillede imod hiint ubeskrivelig virksomme og ved alle Midler til sit Maal ilende Partie song Modstand. Det var en Strid siger Hr. Mallet, imellem dovne og grumme Laster. Ved den udvortes Krig er endelig dette Parties Værk fuldbragt. De Deputerede af National-Forsamlingen, som styredes af Brissot, faae i en Krig Middelet til at afskaffe Kongeværdigheden, at udrydde Tilhængerne af Constitutionen af 1789, saaledes som Aristokraterne alt forhen vare forsagede, og at styrte heele Europa ved en almindelig Revolution i Forvirring. De tvende første Øjemerd har man opnaaet, og der feilede ikke meget i det sidste. Havde Hr. Dumourier erobret Holland, saa maatte heele Europa have skielver for de parisiske Septembermænd af 1792, men at Krigstoget mod Holland mislykkedes, dertil var allene Committeernes samt Krigsdeparteer, mentets Betienteres Rovsyge og Uforstandighed Aarsag, hvilket Dumouriers udgivne Brevvexling med Krigsministeren Pache beviser. Om Dumourier siger Hr. Mallet: at dersom denne General, hvis Planer syntes at være forfattede i en Tomerlans Cabinet, men som Uforstandige nu omstunder med Fornøielse afmale som Capitain i en Commoedie; dersom denne erobrer, der var sammensat af Svove- og Salpeter, havde regieret det franske Minsterium, var Holland blevet erebret i December 1792, og de franske Bøddeler af 2den September havde da oversvommet Europa. Revolutionen, som paa denne Maade er iværksat af det herskende Jacobinske Partie, bestaaer i at sætte en almindelig Uafhængighed, og Friehed i Stedet for alle sædelige Baand blandt Mennesker, samt i at bringe Nationens Formue i Hænderne paa den hidtil ganske ubemidlede Pøbel. Med Omstyrtelse af alle højere og rigere Stænder ophører de fredelige Kunsters Beskæftigelse. Krigen sætter Vaabnene i deres Sted, og just derved bliver det umueligt, at det Onde, efter saa mange ubetænksomme Tilskueres forfængelige Haab, helbreder sig selv ved egen Overvægt. Ved Krigen bringes Nationen til de 2 Beskæftigelser, med Vaaben. og Agerdyrkning. Marken og dens Frugter, blive til Priis for Vaabnene, og herved bliver atter Krigen forlænget, efterdi paa saadan Maade kan en efter sin Natur krigersk Nation ikke leve i Fred med sine Naboer. Denne Tilstand er af de saa kaldte Republikanere, der deelede sig i 2 Partier, ved fælleds Medvirkning frembragt. De saa kaldte Girondister eller Brissotiner have deri ligesaa megen Andeel, som Maratisterne. De første vilde henskyde Dommen over Ludvig den 16de til Folket, fordi de saae, at efter Kongens Død vilde Raden derpaa umiddelbar komme til dem selv. De talede om Love og Orden, fordi de ventede at forvalte Retten, og haabede at beklæde de øverste Poster i den Orden, som de havde tiltænkt Folkeregieringen. Men de tillode og foranledigede Forbrydelser, ligesaa godt som Maratisterne, naar de deraf havde Fordeel. Brissot, Pethion og Roland vare og ere ikke bedre Mennesker end Danton, Robespierre og Marat. Brissot har bille get Mordseenerne i Avignon, Pethion og Roland dem i Paris af 2den September, og de begyndte først at klage over Lovenes og den borgerlige Ordens Overtrædelse, da de selv skulde lide derunder. Mange have formedelst disse sto Forbryderes, især Rolands, hykleriske Taler ladet sig forlede til at tillegge dem den Dyd, som de ikkun førde i Munden, og hvorved de gjorde sig langt afskyeligere, end de dristige og aabenhierti ge Maratister, der offentlig bekiendte sig til den blodgierrige Character, som hine søgde at skiule under Fromheds Maske. Krigen og den indvortes Revolution ere undskillige, og de styrke hinanden. Det er et forgieves Haab, at Finantsernes Udtømmelse vil endelig frembringe Rolighed; thi at ødelægge al Rigdom er et af Revolutionens væsentligste Øjemmeed. Men derved bliver Nationen tvungen til at fegte, og ved Krigstieneste at fortiene Landets Frugter, som allene blive de Stridende til Deel. Ved Krigen allene bliver derfor den indvortes Tilstand i Frankerig ikke forandret. Den første Skræk kunde have virket det; men dette Øieblik er forbi. Siden 10 Maaneder (Hr. Mallet skrev i August 1793) frygter eller haaber hverken Rojalist, eller Republikaner, længer noget af Krigen. Erobrede Stæder og tabte Feldtslag afgiøre intet, saa længe Kilden, hvoraf dette militairiske Anarchie er udsprungen, ikke bliver angrebet. Dertil skulde de udvortes Magter, som bekrige Frankerig, have søgt at vinde den forvildede og forskrækkede Deel af Nationen, der nu er i Conventens Hænder. De maatte samtligen have givet Nationen tydelige Forsikkringer, at Riget ikke skulde blive udstykket, som Polen, hvilket saare mange frygtede, og hvortil de foranlediges ved de usammenhængende Skridt og den upolitiske Taushed over de egentlige Hensigter. De skulde ved hensigtsmæssige Erklæringer have beroeliget Nationen, som frygtede ved en Contrarevolution at tabe sin Eiendom, formedelst Assignaternes Afskaffelse og de geistlige Godsers Tilbagetagelse, uden nogen Erstatning, og derved gjort Nationen indbyrdes neenig, derimod har nu det udvortes Angreb paa en voldsom Maade forenet Alt i Frankerig. Armeerne bestaae af meget forskiellige Deele. Linietropperne have endnu den gamle Point de honneur, og fegte derfor imod udvortes Fiender; hos dem er endnu nogen Krigstugt, og de havde været lettest at bevæge til at gaae over til Rojalisterne, hvilket man har erfaret i Departementet Vendee. Med Nationalgarden forholder det sig anderledes; men at bringe de Frievillige under nogen Slags Orden eller Krigstugt er umueligt, og Custine maatte for deres Skyld udgive en streng Forordning imod Voldtægt. Da man ved en Contrarevolution forestillede sig en almindelig nye Oprettelse af de forrige Indretninger, hvilket Begreb, Jacobinerne ikke forsømde at udbrede, og de fremmede Magter ved deres ubestemte Erklæringer forvoldte, at mange troede det, især fordi de Udvandrede saa reent ud fordrede det; saa bleve de mangfoldige Menneskeklasser i Frankerig, endskiønt af forskiellig Tænkemaade, Jnteresse og Tilbøielighed, tvungne til at hænge sig fast ved Revolutionen, som saa mange af dem dog afskyede. Det første og nødvendigste Skridt havde altsaa været at vinde Gemytterne hos den bedre Deel af Nationen, ved Forsikkring om, at den, ved at sætte sig op imod Jacobinerne, ikke stod i Fare for at medvirke til paa nye at oprette et uindskrænket Monarchie, men at Hensigten allene gik ud paa igjen at indføre den moralske borgerlige Orden og en blandet Regieringsform. Paa denne Maade kunde man have haabet, ved Forening af de to store Hielpemidler, Magt og Meeninger, at udrette noget. Tildragelserne i det sydlige Frankerig og Toulons Overgivelse til Englænderne synes at bestyrke dette.