Den Vest-Sjællandske Avis, 1834-02-22
Forhandlinger i det Engelske Parlament. Mangfoldige Mennesker havde forsamlet sig paa Veien til Parlamentet, for at være tilstæde naar Kongen kom kiørende dertil. Stærke Detaschementer af Militairen og Politiet vare overalt opstillede, men der passerede ingen Uordener; tvertimod blev Kongen overalt modtaget med den lydeligste Jubel. Han var kiendeligt rørt; hilsede og bukkede flere Gange. Den største Deel af det diplomatiske Corps var tilstæde da Throntalen blev oplæst, men kun faa Peers. - Hertugen af Wellington, som viste sig meget utilfreds med Talens Jndhold, sagde omde orientalske Anliggender. Han vidste af egen Erfaring, at Mehemed Ali havde i forrige Tider strax givet efter, da den Brittiske Regiering havde yttret det Ønske, at han skulde afholde sig fra visse Forholdsregler. Havde man i Aarene 1832 og 33 ligefremt forbudt ham at føre Krigen i Syrien og Lille-Asien, og i Nødsfald understøttet dette Forbud med en Flaade, saa havde man forebygget at Russiske Hielpetropper vare blevne afsendte til Constantinopel; men nu har man ikke opnaaet noget videre end at Tyrkiet, ligesom Holland, Spanien og Portugal enten havde stillet sig under fremmed Beskyttelse, eller dog løssagt sig fra vor Beskyttelse. Med Hensyn til de indenlandske Gienstande, saa vilde han ikke i Forveien opponere mod de Bills, som skulde forelægges, men vilde dog giøre opmærksom paa, at Ministernes Forhold mod den Jrlandske Kirke er meget skikket til at opvække en Mistanke i Huset mod de Planer, som man overhovedet har isinde med Kirke-Eiendommen. Aarvaagenhed er ikke saa fornøden ved nogen Gienstand som ved denne, for at forebygge at Kirken ikke skal lide noget derunder. Angaaende den Jrlandske Tvangsbill undrede han sig over, at Throntalen ikke havde ladet sig forlyde med om den skulde fornyes eller høre op med den nærværende Session. Med Hensyn til de Jrlandske Tiender bemærkede han, at Kirkens Forfatning der havde ikke forbedret sig i de sidste halvanden Aar, og at ingen Tid maatte forsømmes for at hielpe denne velfortiente Stand ud af sin overordentlige Nød. Greve Grey besvarede dette Angreb, men med en saa mat Stemme, at man havde ondt ved at høre ham; han sagde: at Kongen af Spanien havde forandret Thronfølge-Loven, eller rettere talt retableret Kongerigets gamle Løve desangaaende; og da Hs. Majestæts Ministre havde ved Kongens Død seet, at hans Datter, saave de jure som de facto, var Dronning i Sva nien, saa havde de holdet det for Ret at forskaffe hendes Regiering en moralsk Kraft for at rodfæste sig, og derfor erkiendet den. Dog inden Kongen af Spaniens Død havde dette Lands Regiering, af Omsorg for den fredelige Thron følge, gjort et Forslag ved den Spanske Minister; hvilket, dersom det var blevet antaget, vilde, som han ikke kan omtvivle, have sikkret det forønskede Resultat. (Man formener at dette Forslag var det, som Hr. Strafford Canning overbragte, og hvis Grundvold var at saavel Don Pedro som Don Miguel skulde forlade Portugal.) Men dette blev ikke antaget, og nu er der fremkommen en Tingenes Stilling i Spanien, som den ædle Hertug med Rette beklager; men som dog paa ingen Maade kan tilskrives Hs. Majestæts Regierings Foretagender, som tverimod har gjort alt hvad der har staaet i dens Magt for at forebygge disse to Landes nærværende ulykkelige Tilstand. Vore Krigskibe, sagde Greven, ere allene stationerede paa Tajofloden for at beskytte de Brittiske Undersaatter og deres Eiendomme; det er langt fra at de have ydet Don Pedro nogen Biestand, ja man havde endog, og som man maae haabe med megen Uret, besværet sig over, at de have begunstiget Don Miguels Sag. (Hør, Hør!)