Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-05-26
J Anledning af den i forrige Numer omtalte Opdagelse af Steenkul og Jernertsteen paa Bornholm, fortjener det, som Pontoppidan siger derom i sit Atlas, T. 111., Side 175 til 178, at bringes i Erindring: Om bemeldte Bornholmske Steenkul er det fornemmelig, man ynskede her at kunne give fraværende noget nøyagtigt Begreb, taget af ofte velbemeldte Hr. Etatsraad Urnes udførlige Beretning. Deres Aarer eller Gange, som her kaldes Rammer, findes deels i Havet, deels paa det tørre. Det første Slags falde paa begge Sider af Kjøb stæden Rønne, saa og efter nye Opdagelse, ligeud for den 35 og 36 Selv Eyer-Gaard, i Aa ker=Sogn, og maaskee paa flere Steder, naar de eftersøges. Fiskere og Strandsiddere fortjene der deres Brød, med at løsrive og optage dem i deres Baade, brugende der til adskillige beqvemme Redskaber, efterdi de tages temmelig dybt, indtil paa 3 a 4 Favne Vand, og sees at strekke sig langt længere ud, som mærkes ved klart og stille Veyr, hvilket udkræves til det Slags Arbeyd. Redskabene ere lange Stager eller Stænger paa Enderne beslagne med Jern, saasom skarpe Kiler, til at støde ind med, Kroge til at rive løs med, Knibe=Tænger til at fatte og optage de hele Stykker med, Kulkasser med et Garn paa Enden, til at opfiske de smaae eller smulnede Kul med. Af disse Kul sælges i Rønne en liden Baad fuld, som kand holde 5 til 6 Tønder, for een Rigsdaler. De ere af forskjellig Godhed, ligesom Land eller Bakke=Kullene, dog holdes de af Havet for noget bedre, og ikke saa Jordblandede. Asken er af begge Slags, snart hvidladen, snart rødagtig, men derpaa kjendes ikke altid, hvilket Slags er best. De give ingen saadanne Sinner eller Veller fra sig, som de Engelske, fatte vel Jld, naar man holder dem til et Lys, men tændes ey med Lue og synes hart at ville flyde som Lak, have ey heller saa gnistrende eller glændsende Anseelse. De allerbeste seer ud som noget sort tæt og lidt poleret Træ. De slettere ere mere blakkede, bløde og løse. Almindeligen ere de Bornholmske meget tyngere end de Engelske. J frie Luft ville de forvitre eller hensmulne, Smedene kunne ey sønderlig bruge dem, allermindst til Sveisning, da de ikke i Jlden tage sig ret efter Blæsbælgen, føre for meget Svovel og Kiis ved sig, lægge sig for tæt paa Jernet, og forbrænde det, med videre efter Smedenes Udsigende. Men paa Skorstenene, eller i Bileggere og saadanne Vindovne, som trække vel, og ikke slaae ud (i hvilket Fald Stanken er utaalelig) kand man meget vel bruge dem til anden Brændsels Besparelse, dog med stor Forskjel, da nogle brænde bedre ud, men andre, helst af Bakke-Kullene, snarere blive døde og dorske. Bakke=Kullene tages paa det tørre, meest om Vinters Tiid og koste de fattige Arbeydere ikke mindre Møye og Besværing end hine, ja undertiden større Fare, da Bakken snart kand styrte til over dem, saa de i en Hast begraves tillige med deres Arbeyd, hvor paa man ogsaa haver nogle, skjønt ikke mange Exempler. At underklæde Jorden med Træestytter ville falde alt for kostbart. - Disse Bornholmske Steenkul have nu fra mange Aar været bekjendte, og Kong CHRISTIAN IV. lod i sin Tiid befale at man skulle sende ham Prøver af dem. Aar 179 haver Peter Wartberg Kongel Veyermester ved Holmen gjort nogle Forsøg der med og siden udbedet sig Kongel. Octroy paa disse Steenkul, saavel som Leer, Steenarter og Mineralier, men efter Formodning fandt han ikke sin Regning der ved, og det Forsæt faldt bort. Aar 1722, fik General-Major, v. Westen, da Commandant og Amtmand, befaling at sende Prøve af Steen kullene til Kjøbenhavn, og om den Sag give nøyere Efterretning. Aar 1788 komme efter Foranstaltning af hans Excellentz General-Admiral-Lieutenant Greve Danneskjold tydske Bierg-Arbeidere til Bornholm, for at undersøge Steenkullenes Miner og grave efter dem, men de ophørde der med i følgende Aar. Dernæst fik Hr. Oberst Schor, paa Ansøgning, Aar 1741 et Privilegium til Jnteressentskab paa Steenkuls Opgravning, samt Ce ments Brænding, hvilket continuerede et par Aars Tiid. - Endelig haver Brygger=Lauget i Kjøbenhavn Aar 1762, med Kongel. allernaadigste Tilladelse, oversendt tvende fra det Bernborgske i Tydskland forskrevne Kulgravere, hvilke tillige med omtrent 12 Mand Dagleyere af Landets egne, under Opsyn af en Regnskabs=Fører, hidindtil paa adskillige Steder have gjort og endnu gjøre Forsøg, med de saa kaldte Schachter og Orter, at oparbeyde Steenkul, hvoraf ogsaa nogle Skibs-Ladninger ere oversendte til velbemeldte Brygger Laug, som selv best kand dømme om de hidindtil gjorte Prøvers Gavn og Gyldighed. Jmidlertid vil Forfaring indtil Datum ey bestyrke det Haab, at jo dybere man kom ned i Jorden, jo rigere og større ville Aarerne blive, saa og Kullene desto bedre. Men det som er tvert imod befindes paa en Deel Steder, hvor Aarerne paa 24 Alnes Dybhed snart have aftaget, snart ere gandske slupne, ey heller have Kullene der viist sig bedre end oven til. Følgeligen kand endnu ikke erfares, hvor Steenkullenes rette Matrix eller Hovetmasse som de andre, særdeles smaae Aarer, udskyde sig fra, er at finde, enten paa det tørre eller i Havet, under hvis Horizont man allerede er kommen senkret ned, og fundet stor Hinder af opvældende Vand, hvilket med Omkostning maa oppompes."