Den Vest-Sjællandske Avis, 1828-11-01
Man kan vel ikke nægte at Aviseierne ville profitere ved en Krig, fordi de saa have større Afsælning paa deres Blade; men Journalisterne kunne dog umuelig længe stemme imod den offentlige Mening, og naar man seer, at Journalisterne af alle Partier skrive om een Sag i samme Tone, saa kan man være temmelig sikker paa at denne Stemning finder Sted hos Nationen. Allerede Russernes Krig imod Tyrkerne havde opvækket Mishag; men Blokaden for Dardanellerne har nu opvakt en almindelig Misfornøielse, og Regieringen tør ikke give sit Samtykke dertil, om den ogsaa vilde det, og dette er ikke engang sandsynligt at den vil giøre det, i hvor meget man har endog troet det modsatte, da store Udrustninger blive for Øieblikket foretagne i de Engelske Havne. Regieringen som kiender sin Styrke, og som udentvivl veed, at de udenlandske Regieringer ogsaa kiende den, handler uden Lidenskab, hvorfor ogsaa Coureren er det eneste virkelige ministerielle Blad, som taler i en rolig Tone, imedens alle andre Tory Journaler, som kiende deres Parties Forkiærlighed for Portens faderlige Regiering, sætte al Anstændighed til Side og storme løs som Fiskerkiællinger paa den Russiske Keiser; de opfordre endog hele Verden til Kamp, og enhver Englænder er for dem stærk nok til at slaae to Franskmænd, tre Russer eller Tydskere, 8 Spanier eller Portugisere og 15 Amerikanere. (See Stykket i Blackwoods Magazin.) Jrland, som foraarsager dem saa mange Bekymringer, faae de bragte til Rolighed ved at arrestere de catholske Demagoger og bevæbne Protestanterne; og Statsgielden, som trykker saa stærkt, slippe de reent ud af; thi de sige, man kan lade være at betale Renterne. De raisonnere nemlig saaledes: naar vi ikke paa eengang kunne vedligeholde vore Forpligtelser imod Staten, og imod dens Creditorer, saa maae vi give Skip paa det sidste, og det er bedre at Regieringen i et heelt Aar ikke betaler Renterne; end at i det næste Aar saavel Regiering som Nation gaaer paa eer gang til Grunde, og hvem Tabet falder paa maae bære det; thi John Bull er et Kreatur, som kan finde sig i alleslags, saa at vi under alle Omstændigheder kunne udsende ligesaa mange Krigskibe og Soldater, som i sidste Krig (Alt dette er nu meget godt; men naar John Bull ikke faaer sine Renter ordentlig, saa laaner han heller ingen Penge til Staten naar den kommer engang pludselig i Fare; og kommer der engang Oprør i dens Colonier eller et andet Uheld møder, saa er det forbie med Gammel Englands Storhed. Enhver Stat og især Storbrittannien maae nødvendig holde sit Ord mod sine Creditorer.) Saaledes deraisonerer man i dette Øieblik, uden at en eneste Stemme hæver sig derimod; thi ogsaa Journaler som Times og Morning-Chronicle meene at det er nødvendigt for Nationalæren at lære Rusland at bære Agtelse for det Engelske Navn. Om de Franske Journalister have gavnet deres eget Folk ved at opvække denne Længsel efter Krig hos en Nation, som saa ofte har henrevet Regieringen ved sine Følelser, og hvis Beslutninger saa ofte have styrtet hele Europa i en langvarig Kamp, maae Tiden lære. Hoffet i Tuillerierne, den gamle Adel og Præsterne ønske maaskee Krig, for at man ikke længere skal tænke paa Forbedringen af deres Statsbygning. De gamle ubeskiæftigede Kriger ville maaskee ogsaa have Krig, for paanye at kunne plyndre Verden, og Demagogerne kunne maaskee ligeledes ønske den, fordi de kunne forvente derved at befordre deres Kuldkastningsplaner; ligesom den Hær af Obskuranter, som ønske at paalægge heele Verden deres Lænker, kunne vel ogsaa være tilfredse med at en Krig udbrød fordi de derved kunde haabe at styrte Europa i det gamle Barbarie ved Ødelæggelse, Jammer og Elendighed; men man kan ikke begribe hvilken Grund Frihedens sande Venner i Frankerige kunne have til at ønske en Krig, undtagen de ville vove et nyt Krigspil, for at udslette Skampletten ved Vaterlod, og de blive bedaarede af det gamle Pragtord: den store Nation, vore Armeers gamle Ære. Jmidlertid deeler man ikke overalt i England denne krigerigske Stemning. Saaledes hedder det i et Brev fra London af 29de September: De store Udrustninger i vore Havne opvække mange Bekymtinger, ved det Rygte at vor Regiering vil protestere imod Ruslands Blokade af Dardanellerne og have været en Hovedaarsag til at Fonds ere faldne. Handelstanden kan kun med Angest see et Brud imellem England og en stor Europæisk Magt imøde, da Landets Financer ikke er i den Tilstand, at store Krigsudrustninger kunne foretages eller meget mindre at en lang Kamp kan udholdes; man maae derfor allerede beklage at man seer sig nødt til at besvære Statskassen med de Krigsudrustninger, som nu foretages. Havde det ikke været hensigtsmæssigere at lade de Russiske Armeer uforstyrret rykke frem imod Constantinopel; men i Forveien at giøre den fornødne Aftale med Rusland, end at berede sig til en nye Kamp paa Liv og Død for Europa, Havde det ikke været lettere at holde Ruslands unge Monark indenfor Maadeholds grændserne, naar Krigslykken havde smillet til ham og han kunde vedblive at spille en høimodig Seirvinders Rolle. Nu vil han derimod ved Combinationernes og Begivenhedernes Paavirkning see sig bragt i den Nødvendighed, at opbyde alt, for at forskaffe den Russiske Nation fyldestgiørelse, og at vedligeholde de tilkæmpede Handelsfordeele og sin Krones Glands. Je længere Krigen varer imellem Rusland og Porten, jo større Anstrængelser hiin Magt har gjort forat opnaae sin Hensigt, desto mere vil den udvikle sine Kræfter, desto mere erfaren vil den blive Krigen som i Politiken. Man har ofte sagt: at vi befandt os i en Tilstand, der kunde kaldes en foregaaende Aften foran store Begivenheder; aldrig er dette bleven sagt med større Sandhed end i nærværende Øieblik - Det Engelske Blad Coureren vedbliver under den Spænding af Gemytterne, som fornærværende Tid finder Sted i England, at antage en beroeligende Tone, saaledes siger den: Rusland har unægtelig Ret til at blokere Dardanellerne, ligesom den betragter enhver Nation som sin Fiende, der vil forhindre den i at udøve sin Rettighed. Den Londonske Traktat var i sig selv en Anomaliefordi den skulde give de tre allierede Nationer Udseendet af at være neutrale, imedens den dog tvang dem til at gaae tilværks som krigførende Magter. Rusland har i det den har paa nye antaget sin Characteer som krigførende Magt i Middelhavet igien, forsat sig i sin normale Tilstand og vi haabe at Omstændighederne vil ogsaa snart tillade Frankerige og England paanye at overtage deres naturtige Rolle nemlig den fuldkomne Neutralitet. (Kan man betragte de Yttringer, som indeholdes i Bladet Coureren som at være skrevne i Regieringens Aand, saa kan man giøre sig nogenlunde Begreb om hvorledes de politiske Forhold ere for Øieblikket beskafne.