Norske Intelligenssedler, 1770-12-26
Hellige Juule-Tanker. Saa kom den Naades Tid, da alle Engles Herre, Fra Majestætens Stoel til denne Klode kom, Og skiulte i vort Støv sin Guddoms Glands og Ære, For ved hans Liv og Død at hæve Dødens Dom, Vort Hostanna skal hans Kommes Minde møde; Velsignet er hans Navn, den Evighedens Gud! Som fødtes, levede, som lærte, leed og døde, Blot for at rykke os af Mørkets Fængsel udi O! Søn, af hvem af Gud, af alle Væsners Fader, Du, som opoffredes til vor Lyksalighed; O! vor Jmmanuel, Freds Fyrste, som nu lader Din Fødsels Fryd og Trøst paa Siele strømme ned, Vi blande vores Lov med Magters Jubel-Toner, Som saae dit Naade-Dyb, og sang og priiste dig, Og hines Fryde-Sang, som kaste deres Kroner, Ned for din Seyers Stoel; Lad vores Fryde-Skrig J Himlen blive hørt, at Engle selv maa glædes Ved de Gienløstes Tak, som efter dig og den Af Længsel brænde her, og ved hver Glæde leedes Til Haabets Samlings Fest, til det velsignet Hiem, Den Himmel, som du ved din Fødsel og din Smerte, Har aabnet for enhver, som være vil din Brud; Did gaaer vor Længsel hen, der er vor Skat og Hierte Hos dig, vor Goel, ja vor Konge og vor Gud, Du Himlens Velbehag, og Jordens Fred og Glæde! Vort Hierte aabent staar for dig i Bøn og Troe, Og med Ærbødighed vi til din Vugge træde, Forundringsfulde, at du blant os vilde boe Gid alle Hierter dog din Naade maatte kiende! Og smage ret, hvor sød din Fødsels Glæde er, Gid frække Spottere sig maatte dog omvende, Og skamfulde tilstaae: Du haver dennem kiær. Thi Menneske, hvor stor og herlig er din Skiæbne, Nød Engle denne Held, ney, Støvet skienktes Gud. J vor Natur han sig mod Slangen vilde væbne, Og ved sit eget Blod forhverve sig en Brud. Hvad er Foragt og Nød, Tør Mennesket foragtes, Kand Modet svækkes paa en saa benaadet Siel? Bør vel det Jordiske saa ivrig eftertragtes, Skal Himlens Arving ansee Verden for sin Deel? Hvad bør man høyere, end Salligheden skatte? Skal da vor Stræben her kuns være Spil og Leeg? Da Engle ære os, og Engle ville fatte Til hvilken Høyhed vi ved Jesu Fødsel steeg: O! Sallige, J, som med Troens Øyne skue J eders Jesu meer, end J kand sige ud, Som længselfulde see fra denne ringe Tue, Og alt i Haabet her omfavne eders Gud, Hvor lidet frygte J for alle Livets Smerter, Ey heller agte J dets Herlighed for Rov Nu fødes Gud igien i eders glade Hierter, Fornyer da jer Fryd og lever til hans Lov, Bedrøvede, J, som i Jammerdalen græde Ved JEn Fødsels Fest aftørrer Taarene, Han kom den Fredens Gud til alles Fred og Glæde, Hvo tør hans Kommes Glands med vaade Øyne see, Hør Engle-Chorets Sang og Himlens dyre Naade, Om Dødeliges Held og Verdens store Fred Opløfter Hierterne, lar ham for Resten raade, Som kom, o! føler det til vor Lyksalighed. Men tør et Suk sig her i vore Touer blande, Saa bliver det for Jer, Usalige, som med En frek Koldsindighed den bittre Sætning sande: At Kiødet strider selv mod sin Lyksalighed! See. Himlen fryder sig, og Jorden Gienlyd giver; J tie, J, som dog saa stor og vigtig Deel J Glædens Aarsag har, og vaagner dog, og bliver Engang saa vise: at J ville eders Vel! Saa længe Verdens Soel bestraaler eders Jsse, Vil Naade-Solen og opvarme eders Sind; Han fødes nu for Jer; Men vider det til visse, At naar J gaae eengang i Evigheden ind, Saa er hans Fødsel Jer kuns en beseglet Kilde; O! gid J maatte dog i Tiden vende om Det staaer nu til Jer selv. J kunde, om J vilde, Men hisset kand J ej, undflye hans Vredes Dom. Nu vexler Tiden om til Nye=Aars Dagens Komme, Gid hver Forandring, vi i Verden prøve skal, Maae minde os om den, som haabes af de Fromme, Men Laster skielve for, sæt os blandt deres Tal, O Gud, hvis Viisdom gaae hver Dag Din Dag i Møde Den store Forskiæls Dag, skiænk alle Hierter det J Aar og alle Aar ved ham, som for os døde, At tælle Dagene, og veye Tiden ret Du Raad og Styrkes Gud! giv du selv Raad og Styrke Til alles sande Vel! vær Kongens, Landets, Gud! Skienk os med samlet Kraft, dit store Navn at dyrke, Og læg Velsignelse paa dine Sendebud! Kom naadig til enhver, som om din Komme raaber, Giv alle Trængende din Fødsels Fryd og Fred! Skienk alle dem, som til din sidste Komme haaber, At priise der dit Navn i ævig Sallighed; Ja hielp os, store Gud, at vi maae Aaret ende Udi din sande Frygt, og altid ferdig staae, Naar du det sidste Bud ved Døden vil os sende, Vi ud fra Verden ind til ævig Glæde gaae Bekiendtgiørelser: