Viborger Samler, 1776-08-19
Nr. J Mandagen den 19te August. (Fortsættelse af No. 33) Jendes heele Garderobe, med Natbord og af Pyntens Tilbehør, var efterhaanden forflyttet over i Kiøbmandens Huus, hvor Madammen var ikke lidet fornøiet over at mynstre sine smaae Yndigheder for et Speil med Sølv=Ramme, og pudre sit røde Haar af en Sølvdaase. Hun gjorde og min Kone den Fornøielse alle Søndage, naar hun gik forbi vort Huus til Kirken, at vise hende et nyt Stykke af hendes forrige Klæder, og hver Søndag Eftermiddag at staae for Vinduet i en af hendes Kofter og drikke sin Kaffe af hendes Kopper. Madamen havde kun at befale, det er at sige, hun behøvede kun at sende en Kurv Fierde Aargang. fuld fuld af Materialier til en Kollation over, og derhos lade sige, hvilken Kiole, hvilke Ørenringe, hvilken Vifte hun ynskede at faae for det, saa blev strax hendes Villie uden mindste Betænkning efterkommet. Kiøbmandskonen, der havde heele Registeret over hendes Kostbarheder bedre i Hovedet, end hun selv, vidste nøie at beregne indtil den mindste Traad, naar min Kone ikke havde meere tilovers, end det der var høist nødvendigt til hendes Legems standmæssige Bedækkelse, og da det stridde imod hendes Grundsætninger at klæde hende nogen af, saa gjorde hun her en Pause i Handelen, og denne Pause frembragte og en Pause i Kollationerne. Paa eengang faldt det hende ind, at hun med al sin Omhyggelighed dog havde begaaet en grov Feil i Regningen og ladet fire Dusin Underlinned af meget fiin Hollandsk Lærred undløbe. Hun lod altsaa min forladte, eenlige Kone, der alt længe havde fundet et Liv uden Kollationer ennuyant à la mort, tilmelde, at hun havde faaet et nyt Sortement af de allernydeligste KollationsVare hiem, og ventede kun efter hendes Ordre; dersom hendes Naade havde nogle Stykker Underlinned, tilovers, kunde de bytte med hverandre efter en billig Vurdering. - Toinette, raabte hendes Naade strax, ere der endnu nogle? – Ja, svarede Kammerjomfruen, der ere endnu fire Dusin, pour vons servirde beskadigede undtagen. - En bien, var Svaret, lad lad os levere hende dem. - De bleve derpaa udleverede, dog med den Betingelse, at Kiøbmandskonen skulde beqvemme sig til at laane hendes Naade een af dem til den store Kollation, som og adskillige andre Stykker af hendes forrige Pynt, hvormed Kiøbmandskonen gjerne tiente hende, og for i Forveien at sætte i Sikkerhed for alle de Tilfælde, der naturligviis kunde tilstøde den laante Pynt, lod hun mangle 8 Lod paa hver Pund af sine Vare. Det beste ved denne Handel var, at baade den tabende og vindende Part vare lige vel tilfreds dermed. Min Kone lod med stor Triumph alle sine galante Smaaherrer bede sammen, af hvilke alt endeel havde, da det manglede paa Kollationer, forladt Staden; dog bleve de endnu lykkelig indhentede, og indtoge saaledes alle med hverandre Valetsmausen hos deres Gudinde. Valetsmausen siger jeg, thi min Kone døde samme Dag paa en jammerlig Maade. Hun blev qvalt af et fransk Vers, som en af hendes Yndlinger havde skrevet meget net med rødt Blæk paa Pergament, og stukket i det Stykke Mandeltærte, han lagde for hende. Hun hostede længe, men Verset havde ventelig med de skarpe Hiørner af Pergamentet heftet sig fast i Mavemunden, i sær da Opfinderen af dette Jndfald, som han selv berettede, havde alt for sindrigt heftet Verset med en Knappenaal paa Tærten - Ll 2. nok nok hun hostede, Halsen opsvolede, og - hun døde. Jntet gjorde den bestyrtede Versmager saa ont, som det, at hun maatte døe, uden endnu for hendes Endeligt at have læst ce beau compliment, som hans ulykkelige Vers indeholdt. Jen suis au desespoir, sagde han, i det han trykkede Hovedet ned i Nakken, skiød Axlerne op og bragte begge Arme i en parallel. Stilling med Hovedet; derpaa dreiede han sig om, anstemmede Jris, mon coeur soupire, &c. &c. og gik ud af Huset.