Aalborg Stiftstidende, 1831-07-06
Frankrig. Angaaende dette Riges politiske Tilstand, Partierne i samme og den betænkelige Jndflydelse, som Hovedstaden har paa det hele Land, indeholder en Skrivelse fra Paris af 15de Juni, som findes i den preussiske Statstidende samt i allem. Zeit., adskillige interessante bemærkninger. Den lyder saaledes: Paris er for Øieblikket fuldkommen rolig og skjønt man hører en vis Classe af Republicanere offentlig tale om en ny Revolution, der skal begynde den 27de Juli, har mandog vist intet at frygte derfor. Nationalgarden har en alt for stor Jnteresse ved at undertrykke disse ubeindige og slette Planer, til at man skulde tænke paa Udførelsen af alle disse forud forkyndte Ting, saasom nye Barricader, Ophidsning af Forstædernes Beboere, 10. s. v. Jntetsteds og mindst her er en Revolution tænkelig uden eller imod Middelstandens Villie og denne har lidt for meget ved den sidste (?) til uden den yder 1ste Nød at tillade nogen ny voldsom Bevægelse i Staten. Men med alt dette er Staden indvortes deelt og ængstet ved en almindelig Følelse af Uvished om hvad der vil komme; (dette synes at modsige den strax i Begyndelsen gjorte bemærkning) Tingenes nye Orden, har ikke slaaet Rod og ingen har Tiltro dertil; man har længe givet Ministrene Skyld for denne Tilstand, men da Ministrene have vexlet og Tilstanden er bleven den samme, maa man komme til den Overbeviisning, at Ondet har en dybere Kilde. Man troer i Almindelighed, at Kongen har lovet de fremmede Magter Vedligeholdelsen af Pairværdighedens Arvelighed, som en Garantie for Frankrigs monarkiske Politik, medens han paa den anden Side i det bekjendte Program fra hötel de ville, c: i hans hemmelige Underhandling med Republicanerne angaaende hans Tronbestigelse skal have lovet den samme Arveligheds Afskaffelse. (Hvis herved skal forstaaes et bestemt Løfte, da er dette en haard beskyldning mod den franske Konge.) De saakaldte Doctrinairs, der i alting ville følge Englands Exempel, havde grebet den Middelvei at udsætte denne Sags Afgjørelse til den tilkommende Forsamling af Kamrene, i hvilken de haabede at faae Majoriteten, men de synes at skuffe sig selv med Hensyn til Graden af Upopularitet, hvori de ere faldne; Kamrene vilde uden Tvivl holde dem langt mere til Venstre, end man havde ventet, og Kongens Reiser, hvis egentlige Hensigt var at bearbeide Vælgerne, have udrettet lidet eller intet. Det er unægteligt, at Julirevolutionen overgik baade Majoritetens Trang og Ønsker, men Tingen er engang skeet og det er forgiæves at ville standse den rullende Steen. Det mest conseqvente Parti maa seire, skjønt sandsynligviis ikke for lang Tid. Hertil kommer, at den Politik, som den rette Middelveis Parti lagt tager, er ubegribelig kortsynet og smaalig. (De politiske Partier i Frankrig for nærværende Tid inddeles i Ordenens Venner, o: den gamle Regierings Tilhængere; Bevægelsens Venner, c: Republicanerne, og Vennerne af den rette Middelvei du juste milien, 3: den nuværende Regierings Tilhængere); de søge paa det omhyggeligste atter at oprette den Organisation, som ikke var istand til at sikkre Bourbonnerne, og troe at Centralisationen (o: den Grundsætning, at Alt, endogsaa mindre vigtige Ting, henhørende til Statens Bestyrelse, skal udgaae fra Hovedstaden), Pairværdigheden o. s. v. skulle kunne give det nye Dynastie er Støttepunkt, medens de selv have erfaret, hvor afmægtige disse Jnstitutioner ere mod Parises Villie. Jstedetfor at spilde deres Kraft paa Gjenoprettelsen af denne unyttige og upopulære Organisation, skulle de høre den almindelige Stemme, benytte den Trang til Jnstitutioner, som føles almindelig i Frankrig, til at grunde nye, der kunde danne en Modvægt mod den ustadige og let bevægelige Mening i Paris. J Provindserne burde dannes smaae Middelpunkter, i hvilke de enkelte Departementers locale Fornødenheder, Jndflydelse og Magt kunde udtale sig. Saalænge Civiladministrationens nuværende militaire Organisation vedvarer, hvor Præfecterne, Underpræfecterne, Mairerne, kort - det hele Hierarchie udnævnes umiddelbart fra Paris og regieres derfra som Marionetter med Telegrasen, saalænge kan ingen Rolighed eller Fasthed i de offentlige Anliggender tænkes, fordi Meningen i Paris hvert Øieblik kan styrte ethvert Ministerium eller Dunastie, uden at dette kan finde nogen Støtte i det øvrige Frankrig, og det saameget meere, som alle disse i Paris udnævnte Bestyrere i Gjennemsuit ikke have noget Begreb om Manglerne i de Provindser, som de forestaae, og derfor nødvendig maae gjøre talrige Misgreb, der alle lægges Centralregjeringen til Last. Betragter man Veienes, Skolernes, Hospitalernes, Daarekisternes og den hele Communalforvaltnings Tilstand næsten over hele Frankrig, seer man tydelig, hvor fordærvelig dette System er for Nationen, og kan derved tillige forklare sig den Lethed, hvormed et i sine nærmeste Jnteresser saa dybt krænket Folk antager enhver Forandring i Regjeringen, da det ved enhver Forandring tillige venter en Forbedring. Men det Onde ligger i Systemmet selv og enhver ny Præfect vil og maa sætte sine politiske Forhold og Bekymringer over sine administrative; i Paris spørger man kun lidt om Anstalterne i hans Departement, men derimod erkyndiger man sig nøie om Vælgernes Statistik og den, der sender orthodoxe Deputerede, er den bedste Præfect skiønt Veiene i hans Departement ere bundløse, Skolerne usle og Communerne forgieldede. Disse Onder have Ministrene hidtil ikke tænkt paa at afhielpe og Frankrig bliver aldrig rolig, før her hielpes.