Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1847-08-11
Paa alle Ansigter er den polske Nationalitet paa det Bestemteste udpræget. Navnlig vække nogle Oldinge ved deres store sølvhvide Skjæg og deres rige Haarvæxt den almindelige Opmærksomhed. De Anklagedes Holdning er fuldkommen rolig, dog fremstikker der hos Mange en vis lurende Forventning. Der er iblandt de Anklagede mange Militairpersoner og flere Officerer; dog staae disse for deres Dommere i Civilklæder. Jfølge Anklageacten var Hensigten, med hele den under Forhandling værende Sammensværgelse, atter at hæve Polen til et selvstændigt Rige. De Polakker, der have forenet sig til dette Maal, falde i to Partier, der egentlig staae skarpt overfor hinanden, og ikke have Andet tilfælles med hinanden end dette Maal, det aristoeratiske Parti og det democratiske. Det aristoeratiske Parti onskede - hedder det – aabenbart kun Revolutionen, for atter at forskaffe Adelen dens tidligere betydelige Forrettigheder. Det bestod for størstedelen af de adelige Godseiere fra de polske Provindser, og af de Polakker, der vare udvandrede fra Polen under de forskjellige Revolutioner, og havde taget Bolig i Paris og Brüssel. Deres Anfører var, paastaaer man, især Microslawski, deres Autoritet et Slags Central-Junta, der havde dannet sig i Paris. Det democratiske Parti bestod af virkelig polske Jndvaanere af de lavere Stænder, det strakte sig navnlig til Galizien og Krakau og tilsigtede meere communistiske (Fordeling af de adelige Godser) og religiense (Opretholdelsen af den gamle catholske Religion), end politiske Øiemed. J dets Spidse stod navnlig Smeden Lipinski, Boghandler Stefanski og Møller Efs mann. Det aristoeratiske Parti havde egentlig kun vundet det demoratiske for sin Jnteresse derved, at dette ansaae Revolutionen som det eneste Middel til at realisere de demoratiske Øiemed, og at det havde sendt Emissairer fra Paris til de gamle polske Provindser. Jfølge Jndholdet af den strenge Anklaget skulde især Snigmord være det Middel, hvorved Revolutionen skulde træde ilive. Jdet demoratiske Selskabs Statuter, paastaaer man, findes flere Steder klart og aabent den Forskrift, at der i de paagjældende Provindser skulde afholdes en siciliansk Vesper mod alle Embedsmænd, navnlig mod Officerer og Soldater og den tydske Befolkning. Der findes endog Hentydninger om at forgifte Brøndene. Verdenshistorien skal selv i Middelalderens raaeste Tid neppe kunne fremvise et Exempel paa, at en Revolution er bleven anlagt paa saamegen Grusomhed. Men overalt hvor Sammensværgelsen virkelig er kommen til Udbrud, udtaler sig en saadan Misforstaaelse af de practiske Livsforhold, at hele Revolutionen derved antager Characteren af en reen Chimaire. Gymnastedisciple vare bestemte til høie Æresposter i det nye polske Rige, saa, kun med tomme Lofter lokkede Bønder, der ikke engang ret vidste hvad de skulde bruges til, og som derfor allevegne løb bort for det endnu kom til Angreb, vare bestemte til at tilintetgjøre stor Masser regulaire Tropper, og til at indtage Landets stærkeste Fæstninger. Dertil kom endnu Uenighed og Forræderi, ved hvilken det ogsaa senere blev de undersøgende Dommere muligt at kaste et saa dybt Blik i Sammensværgelsens Hemmeligheder. Det er det polske Valgriges gamle Ulykke, at fordi Enhver kunde blive Konge, saa vilde Enhver være Konge. - - Paa de amphitheatralsk forhøiede Sæder paa den venstre Side af Retssalen befandt sig den 4de de omtrent 60 Anklagede af det aristoeratiske Parti. Hele de midterste Rum i Salen var tomt. Kun en Mand stod midt for Dommerens Tribune, en Mand, der dog afgav er høist interessant Skue. Hans Ansigtstræk ere af sjelden Skjønhed, hans Pande høit hvælvet og fri, hans Næs af romersk Form, et rigt blond Skjæg omgiver den smukke Profil, og hans Øine ere klare og ildfulde. Hans Legemsvært er fuld og kraftig, hans Toilet høist elegant, og hans hele Maade at te sig paa er ganske den dannede Franskmands Tournere. Det er Ludvig Mieroslawski, det vigtigste og aabenbart betydeligste Element i hele Sammensværgelsen, og utvivsomt den for det nye polske Rige paatænkte Regent. Ved Siden af Mieroslawski stod ved en ophøiet Pult hans Forsvarer, Kammerassessor Meier. Den af Secretairen oplæste Anklagenet giver om Mieroslawskis Personlighed og Brøde følgende Oplysninger: Han er 33 Aar gammel, født i Nemours i Frankrig, er catholsk. Hans Fader var Oberst lieutenant ved den polske Armee og Marschal DavorAdjutant. Som syvaarig Dreng blev Mieroslawski bre fra Frankrig til Polen og optagen i Cadetcorpset i KalligJ Aaret 1830 blev han Fændrik ved det i Warschestaaende femte Linieregiment, sluttede sig snart derpaa i den løsbrydende Revolution, og avancerede til Lieutenaved de ridende Jægere. Med General Rozyckis Cor traadte han over til Østerrig, og begav sig derfra Frankrig, hvor han fandt Modtagelse som polsk Emigrant, Her ernærede han sig deels som Lærer for unge Militaideels ved literaire Arbeider. Navnlig skrev han nog meget agtede Værker over den polske Historie. Som Fol deraf engagerede den allerede dengang i Paris bestaaendCentralbestyrelse for de polske Bevægelser ham i Aar 1840 som Medarbeider for den demoratiske Forening Skrifter. Aar 1842 blev Mieroslawski ogsaa virkeliMedlem af den demoratiske Forening, og avancerede allerede efter kort Tids Forløb til Medlem af Centralbestyrelsen. J denne Egenskab erholdt han 1845 den vigt, Mission, at begive sig fra Paris til Posen, for som militair Sagkyndig at prøve, hvorvidt Forberedelserne til Opstanden der vare modnede. Marts 1845 kom M. til Posen, og aflagde, efterat han havde confereret med Helt mann, Dr. Liebelt og Wolniewiez, til Centralm, taen i Paris den Beretning, at der i 1845 endnu ikke var at tænke paa noget Udbrud, og at der manglede en almindelig Fører. Efterat M. havde confereret med Flensaf det aristoratiske Parties Førere over Revolutionens militaire Gang, begav han sig tilbage til Paris. Men allerede i November 1845 forlangte Heltmann, at M. ufor tovet maatte komme tilbage til Posen, fordi Filialforeningerne uophørligen fordrede Sammensværgelsens Udbrud, af fordi der manglede et almindeligt Overhoved. Sylvester aften 1845 kom derfor M. atter til Posen med de med udstrakte Fuldmagter fra Centralbestyrelsen i Paris. Her logerede han hos Landskabsdirecteur Jarochowski, confererede med Hovederne for det aristoeratiske Parti, og samlede statistiske og strategiske Noticer med Hensyn til Opstanden. Tillige sendte han ved Dr. Licbelt 1500 R. til Paris, til Officerers Udrustning. Efterat han have udnævnt Dr. Liebelt til Statholder for den preussiske Provinds Posen, begav han sig selv den 8de Januar 1846 til Krakau, for at tage Deel i de Conferenser, der afholdtes af de derværende Anførere for Opstanden, Lissowski, Czechowski og Tyssowski. J disse Conferentser blev den 21de Febr. fastsat som den Dag, Opstanden skulde udbryde. Fra Krakan sendte M. atter 12,00 Fr. til Paris, og inspicerede flere af de Sammensvorne Vaabendepoter. Den 28de Januar 1846 vendte han tilbage til Posen, og sendte strax derfra 10,000 Fr. til Pe ris. Han udnævnte det nye polske Riges Bestyrelse: Achitect Rohr til General i Lithauen, Landværns-LienMagdzuski til General i Samagelien, Vladilaus Dobowski til Statholder paa den venstre Weichselbred, OberBiesickierchi, Kasinskiog Kurnatowski til Sta holdere i Vestpreussen, Grev Mielezegisk til Gener for Reservecorpset og sluttelig Grev Jgnaz BuinskilGeneral for det Corps, der skulde angribe SchneidemuHan udnævnte derpaa de enkelte Kredscommissairer, udarbeidede de for disse bestemte Jnstruxer. Da Alt va saaledes forberedt, og Enhver stod i Begreb med at begive sig til sin Post, blev M., der imidlertid var bleve forraadt af nogle af sit Parties Medlemmer, fæng den 12te Februar om Middagen. Man forefandt hos ha mangfoldige Papirer, Kort og Planer, der vidnede om hu Færd. - Det er omtrent Jndholdet af AnklageacleEfterat den var oplæst, reiste Microslawski sig og be som Svar paa denne en lang Tale paa Polsk. Paa hele Legeme var under Talen i feberagtig Spænding vendte sig snart til sine medanklagede Landsmænd, li til Retten, snart til Tilhørerne, og den levende Gestegation, som ledsagede hans Ord, hans mod Himlen lof lede Hænder, hans besværgende, begeistrede og derpaa igjen lidt klagende Stemme, hans Forbittrelse, hans Trudsel, og Stampen med Foden, og de Taarer, som fyldte hans Medanklagedes Øine, tydede ogsaa den, som ikke forstod det polske Sprog, klart nok Jndholdet af hans Tale. Enhver var derfor begjærlig efter af Tolken at erfare, hvad M. egentlig havde sagt. Men endnu for Tolkens Virksomhed indtraadte, reiste Generalfiscalen, Geheimeraad Benzel, sig og protesterede imod, at M. fortsatte sin Tale, der nu næsten havde varet en Time, for Retten af Folken havde faaet Underretning om, hvad M. sagde. Efter en længere Debat om dette Punct, besluttede man at vedblive Paastanden; imidlertid tillodes det M., efter hans Defensors Forlangende, efter Forhandlingernes Afslutning at holde en fransk Forsvarstale. Anden Tolk, Assessor Jerzewski, gav Jndholdet af Talen efter skriftlige Noticer, han havde gjort, omtrent saaledes: "Fremfor Alt maatte han, Mierolawski, forsvare de Sammensvorne mod den Paastand, at de havde communistiske Planer. Communismen var et Begreb, der vanskelig lod sig forklare, det var en reen Gaade, et Utopien, som Lipinski og Stefanski, et Par fattige, men flitlige Borgere, lidet vare kaldede til at løse. Ligesaalidet kunde Sammensværgelsen modtage Democratiets Præg, navnlig det Demoerati, der er eensbetydende med AnarchiCammensværgelsen havde kun villet Fædrelandet Polens Befrielse; Dictaturet, Revolutionen vare kun Midler, ikke Øiemedet for Sammensværgelsen. Overhovedet kunde man ikke bedømme Sammensværgelsens Tendents efter de nedskrevne Planer og Principer; det var kun Jdealer, himmelvidt forskjellige fra Virkeligheden. Udtrykket Sammensværgelse var desuden urigtigt for Revolutionsbevægelsen. Det eneste virkelige Baand mellem de Forbundne var Lidelserne. Jngen bestemte Clausuler og Løfter havde forbundet de Sammensvorne, men kun den fælles Sympathi for det frie Polen. Alle de Jndieier, som Generalfiscalen opstillede i sin Anklage: Forefindelsen, forbudne Bøger, Besiddelsen af Vaaben, Medvidenhed i fælles Bestræbelser, det, at man holdt revolutionaire Værker, vare kuns tilfældige, deels saadanne Jndicier, der endnu ikke kunde godtgjøre en Sammensværgelses Bestaaen. De eneste Handlinger, hvori de Forbundne havde deeltaget, vare Klagerne over Polens Ulykke. Klage kunde enhver Ulykkelig, enhver Udertrykket. Det eneste Menneske, der ikke var istand til at klage, var Christus. Men Christus var Guds Søn, Polakkerne kun Menneskebørn." Omtrent saaledes lød Tolkens Oversættelse. Assessor Meier, der forstaaer Polsk, reiste sig derpaa, og paastod, at Tolken netop havde udeladt Noget af det Vigtigste i Ms. Tale, navnlig maatte han fermhæve: Microslawski havde beklaget sig over, at man bebreidede saa mange af de Anklagede Medvidenhed, og at de havde undladt at anmelde det. Da han kom til Polen, vare over 3000 tagne i Eed; hvorfor havde man kun anklaget 100 af disse for Medhvidenhed, Enten havde Retten maattet sætte dem alle 3000 paa de Anklagedes Bænke, eller, naar den vilde vise Medlidenhed, skaane dem Alle. - Hermed afbrydes den interessante Skildring af denne Dags Retsforhandlinger.