Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1846-09-24
Aalb. A. har meddeelt nys afdøde Etatsraad Boecks Levnetsløb. Af dette erfarer Man, at Etatsraaden, efterat have taget Embedsexamen, ernærede sig i Kjøbenhavn som Manuducteur, og vedblev dermed, da han 1795 var bleven Auditeur i Kongens Regiment. 1797 indtraadte han i Ægteskab med Anna Elisabeth Buchhave, en Datter af den fortjente og som Skribent bekjendte Dr. B., practiserende Læge i Kjøbenhavn. Med hende havde han 6 Sønner og 4 Døttre, af hvilke Sønnerne og 1 Datter endnu ere ilive. Saasom Auditeurgagen var utilstrækkelig til en Families Underhold, fortsatte han 1797 Udgivelsen af det af hans Svigerfader begyndte Maanedsskrift: "politisk physisk Magazin under Benævnelsen politisk-historisk Magazin Dette Tidsskrift vandt meget bifald, men formedelst den dristige og frimodige Aand, hvormed det var affattet, paadrog det ham tillige retslig Forfølgelse; et Stykke, der var indrykket i samme - ikke af ham selv, men af en af hans Venner forfattet - foranledigede, at han dømtes til at sidde 1 Aar paa Castellet Frederikshavn. Ved hans Venners Forbøn slap han dog ud 1/2 Aar før Tiden. Ved Udgivelsen af nævnte Tidsskrift banede han Veien for større Frihed for det danske Folk og erhvervede sig Ret til at tælles iblandt For kjæmperne for de Goder, vi senere have opnaaet, endskjøndt endnu kun ufuldstændigt, saalænge Stænderne ikke ere lovgivende. Han havde Omgang og levede i Venskab med sin Tids aandrigste og frisindede Mænd. P. A. Heiberg, Malte Conrad Bruun (den Første bekjendt som Digter og dramatisk Skribent, den Anden ligeledes som Digter, senere berømt især som Geograph, Begge bleve for deres store Frimodighed landsforviste og levede siden i Paris, hvor de døde), Pram, Digter, J. Collin, nu Conferentsraad, Klingberg, Høiesteretsadvocat, Mønster, siden Biskop i Aarhuus, a., hvem han omgikkes tilligemed sin Tids navnkundige Kunstnere; kort, til hans Omgang hørte Mænd, der som han, vare besjælede af en forrig Aand og med en brændende Kjærlighed for at udbrede de store Jdeer til Folkefrihedens og Folkeoplysningens Fremme, som vaktes og udbredtes ved den franske Revolution, og hvis Jid var at løsrive Menneskene fra Fordommes, Overtroens og Vankundighedens Trældom. Hvad der dengang levede i hans Sjæl, det svigtede han ikke siden, som Andre, om han end med Alderen blev mere moderat i sine Anskuelser og en mindre exalteret Frihedens Talsmand. Foruden politisk-historisk Tidsskrift udgav og oversatte han adskillige Skrifter, som Man vil finde en nøiagtig Fortegnelse over deels i Nyerups og Krafts Lexicon, deels i Erslews Fortsættelse af samme - her anføres blot en fransk naturhistorisk Læsebog med Billeder, en ny Billed= og Læsebog for Børn, Oversættelse af Mungo Parks Reise i Africa, Oversættelse af Kotebues "Det mærkværdigste Aar i mit Liv, Oversættelse af Værket "Menneskeslægtens Characteristik, &c. Aar 1804 udnævntes han til Byfoged i Sæby og Herredsfoged i Børglum og Jerslev Herreder og samme Aar til virkelig Cancelliraad. J dette Embede erholdt han i fuldeste Maade sin Jurisdictions Beboeres Yndest og Kjærlighed. Ogsaa i det Embede, han beklædte til sin Død, som Herredsfoged i Elboe m. fl. Herreder, vandt han ved sin ubestikkelige Retfærdighed og Humanitet sine Omgivendes Tillid og Agtelse; derom vidnede foruden Andet, at han i nogle Aar valgtes til Borgerrepræsentant i Fredericia, indtil han formedelst sin høie Alder frasagde sig denne Virkekreds. Ved Frederik den 6tes Nærværelse i Fredericia 1826 yttrede denne Konge til ham: "De er bleven forglemt, Boeck og da denne gav et frimodigt Svar, vedblev han: "Nu hører jeg min gamle Boeck igjen." Kort efter udnævntes han til virkelig Justitsraad. - Bladene have omtalt den Fest, der fandt Sted ved hans Jubilæum den 26 Januar d. A., saa at det er overflødigt her at omtale den vidtløftigere. Justitsraad Withs humoristiske Tale, ved denne Fest vil være i de Flestes Erindring. Beklage maa Man, at en Mand, der paa sin hele Embeds bane viste sig i høi Grad uegennyttig, frisindet og menneskekiærlig og med Troskab røgtede sit Kald, skulde vorde miskjendt og først efter sin Død erholde en Hædersbeviisning, der i Medborgeres Øine altid har noget Værd, i sig selv dog er en Ubetydelighed, men for ham hisset Jntet. - Næsten til det sidste Øieblik var hans Aand sjelden livlig og da den understøttedes af en mageløs Hukommelse, forstod han, en Glædens Søn, at fremkalde Glæde og Munterhed hos unge og Gamle i de Kredse, hvori han kom. Af Alle, som kjendte ham, vil han erindres som den, der med ædelt Hjerte forenede en lys Aand, men af hans Efterladte som deres sande Fader og Velgiører.