Jyske Efterretninger, 1788-09-05
Da hver Velynder er for mig i Støvet lagt, Tit bar jeg mig af Mørket lettet Om Luxdorphs Hæld mig underrettet Og tænkt min Prøve var forbi; Jndbildt mig af mit Skiul fremtrukket, Drømt, Haabets Der for mig oplukket, O falske Drømme, og troløse PhantasielMin Lod blev tynd for mine Blade Mod Dem, der sig i Fedmen bade, Og tvette deres Trin i Smør; Min Embeds Løn blev knap det halve Mod dem, der æde Basans Kalve J Embeds Gavn med dem jeg dog nok pukke tør Min Vanheld var min heele Brøde, Min Sorg var for min Afkoms Føde, (Jeg føler jeg har 8te Smaa, At dyrke Bog og slidt Nemme Deelt mellem Zion og mit Hiemme, Et Suk saa billig, gid det Kongens Trone naae Men Du er død. Du Eiegode Rykt fra os til en anden Klode, For mig Din Megling er forbi; Du syller nu med bedre Sager, End læse Suk og høre Klager, Fra Livets Tumleplads og Statens Bryderie, Hvor Viisdom til sin Mand miskiender, Een efter andens Lykke vender, Hver for sin Paastand fægter hed; Hvor, ved at deele Ret og Naade, Man et kan giøre hver til Mande, Man Næsten tiene skal og dog befri sin Eed. Hvor Viisdoms Raad til overstemmes, Fortienester tilfældig glemmes Og Lykken føler Avinds Brod, Hvor,, som i alle Verdens Riger, En paa en andens Gruus opstiger, Fuldkommenhed var ei de Dødeliges Lod. Hvor den undseelig Borgers Klage, For stolt Jndtrænger, staaer tilbage, Og til Patronen indsigtsfuld, Sit gode Hiertes Sigt forseiler, Naar Skalk er ærlig Mands Meddeler, Den ene søger Brød, den anden griber Guld Held Dig Din Siel er nu befriet Fra Overløb i Cancelliet, Hvor Du ei kunde tiene hver, Du er nu der, hvor de Udvalde Gud ubekymret forefalde, Ei Suk, men idel Sang for Almagts Trone bær Deer, hvor Du paa Affader stirer, Vor Livs Tumult Dig ei forvirrer J Guds harmonisk Paradiis; Ved Evighedens Soel og Luer, Du nu den Viisdom overskuer, Som Du her ledte om, og fandt kun stykkeviis. De Grist indskrænkedes med Møie, Tog Flugten til op i det Høie Fra Livets snedre Virke=Kreds, Hen ud forbi Contoir og Skranker, Derfor sad Du saa tit i Tanker, Naar Legemet var her, men Sielen andensteds. Din Smag, Din Lyst var reen herneden, Men reenere der, høit i Glæden. Stolt var Dit Kald til Poste; Nu stiger Dine Mester=Stykker, Hvor Engler - Himmel Gud, benrykker En Siel der er fra Tvang og Støvets Lænker fris. For Da Medbrødre retviis dømte d) For Du ved Trællens Kaar Dig ømte e) Var ydmyg mellem Adelsmænd, Derfor Du nu Din Løn bekommer Af Evighedens Overdommer, Der deeler upartisk til Herre og til Svend Brugt i forskiellig Stats=Affaire, Du gjorde hver Din Charge Ære Din Gud og Konge lige, troe; J mange Embeds Fag bevandret, Du med Gemyttet uforandret. Beholdt Din Post indtil Du lagde Dig til Roe. Hvad Videnskaberne forliser Med Dig, ved Savn af Dine Priser, Skal Din Lovtaler legge frem, Nu staaer, trods buldrende Bedrifter, Sand Præg af Dig i Dine Skrifter, Og uden anden Roes, har Verden nok i dem. Men To Sælskabers Mænd skal møde f) Betee Dig Lov, Du værdig Døde! Naar Baand og Stierne legges den, Skal Sandhed paa Din Buste skrive Den Adel - hvad Du var i Live Var Lærd, var meer end det, var god, var ærlig Ven. Og, der Luxdorph skal afløse, Mænd, i hvis Barm man Sukke øse At lægges hen for Tronens Fod, Gid J maae Lurdorph stedse ligne Saa skal hver Supplicant velsigne E Reversens, en Schove, og Aagaards Ædelmod. d) Som forhen Assessor i Høieste Ret. e) Som Medlem i den til Bondestandens Lettelse nyelig fuldendte Commission. f) Sælskabet til de skiønne Videnskabers Forfremmelse, og det Kongl. Videnskabernes Sælskab, at hvilke begge Luxdorph var virksom og fortient Medlem.