Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-12-24
Bankheftelse viser alt for tydeligt, at det kun har været meget faa Grund Debitorer mueligt, at kunne løskjøbe sig fra Bankhæftelsen; thi saalænge denne ikke er indbetalt med rede Sølv, er man ikke befriet fra at være Bankens Debitor, og maa tilsvare de 6 1/2 pC. Rente. Kunde derfor alle Grund=Debitorerne indbetale deres Hæftelser med rede Sølv, saa var Banken derved sat istand til at indkalde sine Sedler, for at lade dem omvexle med rede Sølv, og man havde naaet det foresatte Maal. Et Forslag dertil er det Forfatteren vil søge at udkaste. Grund=Debitorerne smigre sig vel med Haabet om at kunne forvente Nedsættelse i deres Renter til Banken; (jeg troer det ikke); men saadant var, efter min Mening, at fornærme dem, der havde indbetalt deres Hæftelser, med mindre man vilde affinde sig med disse om et Slags Godtgjørelse; ligesaalidet er det at forvente, at Banken vil anvende nogen Udgivt, forderved at kunne inddrage sine Sedler mod rede Sølv. (J Tidens Længde har den sine Sedler for intet.) - Endeligen har det sine Vanskeligheder for Banken, formedelst dens Obligations gield, samt med de 2/8 Dele af Jorder og Tiender, der tilhører Finantserne, og hvoraf Banken kun nyder Renten. Altsaa kan man ikke ret vel haabe, at Banken vil gjøre Operationer til Fordeel for Grund-Debitorerne. Skal Grund Debitorerne derfor kunne vente Nedsættelse i deres Rente, og Nationen befries fra Agiotage i Pengevæsenet, da er det fornødent, at Forslaget maa rettes til Dhrr. Banquiers. Mine Herrer Banquiers! Det er Dem vist ikke ubekiendt, at Finantserne have været saa heldige at forskaffe sig et engelsk Laan til 3 pC., og derfor opsagt mange Millioner, der have staaet i et ældre engelsk, samt i et hamborgsk Laan, og endeligen i indenrigske Effecter, der bare mere end 4 pC. Rente. Disse Capitaler, der saaledes udbetales, mener jeg, ville være til Deres Tjeneste, naar De udstædte en Jndbydelse til Pengeverdenen paa følgende Conditioner. 1.) At de indskudte Capitaler anvendtes til at indfrie Bankhæftelsen med. 2.) Jndskudene maatte skee i rede Sølveller Guld. 3.) Til Sikkerhed for de indskudte Capitaler blev givet som Hypothek: En Hovedobligation med Specificering af de cederte Obligationer, der forbleve deponerede hos Nationalbanken. 4) Dhrr. Banquierer svarte 4 pC. aarlig Rente, som halvaarligen erlagdes af dem med 2 pCt. 5.) Et voxende (stigende) Fond anlagdes af de Capitaler, som indkom fra Bankdebitorer, der indfriede deres deponerede Hæftelser, og med dette Fond blev i Tiden at afdrage paa Hoved laanet. Da denne Transaction skulde skee til Fordeel for Grund Debitorerne, troer jeg ikke, at disse kunne have imod følgende Conditioner: 1.) At det blev Dhrr. Banquiers tilladt at indfrie Bankhæftelserne hos Banken, hvor samme skulde forblive et urokkeligt Hypothek for Banquiererne, indtil man havde indfriet samme, med Capital og paaløbende Renter. 2.) Det første Aar efter Indfrielsen burde der svares til Dhrr. Banquiers 6 1/2 pC. Rente, hvoraf nemlig de 2 1/2 pC. skulde ansees som Dækning af Omkostninger og Provision, men de paafølgende Aar burde kun svares 5 pC. Rente, hvoraf den ene antages til Omkostninger og Provision. 3.) Forventes med Rette, at Grund Debitorerne vilde sørge for i rette Tid at erlægge deres Renter, uden nogen Sammenkomst af Prokuratorer og Execution. At der ved en saa indviklet Transaction som denne (paa Grund af de mange Debitorer), jo vilde finde adskillige Vanskeligheder Sted, derom tvivles ikke; men har man Nidkierhed for Sagen, saa troer jeg nok, ved Hielp af Fortjenesten og Bankens Føjelighed, at det kunde bringes dertil: a.) At Banquererne indtraadte som Creditorer for den cede rede Andeel af Hæftelser, istedetfor Banken, som før var det. b.) At denne Andeel af Bankhæftelse Debitorer maatte forblive i den Stilling til Banken, som de før have været, i Henseende til Indbetaling af Renter og Hæftelsers Jndfrielse, blot med den Forandring af 6 1/2 pC. Rente til 5 pC. i det 2det Aar. c.) At Banquererne kunde hente hos Banken de indkomne Renter og Hæftelsers Afdrag. d.) Endeligen maatte Banquererne selv arrangere sig med Banken, hvad Omkostninger de skulde betale, fordi Transactionen, gik igjennem Bankens Forretninger. Banken selv har jo, ved at have imodtaget Valuta i rede Sølv og Guld fra Banquiererne, erklæret sig, ingen videre Deel og Lod at have i den Deel af cedeerte Obligationer, der kunde udgjøre saa stor en Sum, som den klingende Valuta havde udgjort. Til den hele Transaction troer jeg nok at 2 Mill. Lstrl., eller 18 Mill. Rbd. rede Sølv, ville være tilstrækkelige, da den hele circulerende Masse udgjør omtrent 21 Mill. Sedler, hvoraf Banken selv eier omtrent 3 Mill. Disse skulle vel ingen have Lyst til at indfrie med rede Sølv, hvorfor de altsaa maatte gaae lige med rede Sølv, indtil Bankens Laane-Debitorer forskaffede Banken dem tilbage. Desforuden bliver der en Garantie af 10 a 11 Millioner Bankhæftelse for Banken at disponere over, hvorved den i Tiden kan inddrage de resterende Sedler. Den Deel af den handlende og producerende Verden, der gjør sin Avance paa Vare=Calculationer, og ikke i Speculation af Bons, vil vist være Dhrr. Banquiers meget forbundne, naar disse vilde giøre en Transaction, der kunde forskaffe en fast Eenhed i Pengevæsenet, og hielpe dem af med Sølv- og Navneværdie. Det nytter ikke de Handlende saa meget, at Banken er bemidlet, som det skader dem, naar deres Kunder ere forarmede, hvilket vil blive følgen, naar den nominelle Formue gaaer over til virkelig Formue for Banken.