Københavns Adresseavis, 1777-01-20
Vi ville endnu give vore Læsere en Jdee om hans methodiske Tegn. Jeg stiller, siger Forfatteren, min Lærling, ved min høyre Side, derpaa legger jeg min venstre Haands Pegefinger paa det Ord Jeg, og paa samme Tid peget jeg paa mig selv med min høyre Haands Øegefinger, og slaaer mig paa Brystet. Derefter veger jeg med min venstre Haands Finger paa det Ord: bærer, og tager en Foliant, bærer den paa min Skulder, paa mine Arme, i Skiødet af min Kiole, og paa mit Hoved, alt gaaende, og ligesaadant som et Menneske, der bærer en tung Byrde Den Døvstumme passer paa og merker alle disse Bevægelser. For at giøre ham den anden Person forstaaelig, peger jeg med min Finger paa hans Bryst og berører ham, for at give ham at forstaae, at jeg seer paa ham, og at han maae ogsaa see paa mig, legger derpaa min Finger paa det Ord: Du bærer, giver ham Bogen i Folio, og lader ham forstaae, at han skal giøre det samme dermed, som jeg tilforn har gjort. Han begynder da at lee, tager ngs Contoirs Auction, Onsdagen den 22 Januarii. Bogen, og forretter sin Commission ret got. Nu kommer det endnu an paa den trede Person i Singularis. Jeg holder min venstre Haands Pegefinger paa den Stavelse: han, og med den høyre Haand peger jeg paa nogen, som staaer hos mig. Den leverer jeg Bogen, han bærer den paa alle de forbenævnte Maader, og derved giør jeg den tredie Person i Singularis, han bærer, begribelig for den Døve. Forfatteren forklarer endnu mange andre af hans methodiske Tegn og lærer, hvorledes han dermed bi bringer den Døvstumme Begreber. Jmidlertid er hans Læremaade ikke saavidt bekiendtgjort, at man ved Hielp af Bogen kan behørig undervise en Dov. Hr. LEpie har forbeholdt sig meget, hvilket man ikkun for saavidt kan fortænke ham, som han derved bedrager Publicum og siger: Her er min Methode. At Hr. Heinekee ikke giør sin Læremmethode bekiendt, kan ingen fortænke ham, thi han nyder ingen vis Løn. bemeldte Hr. Heineke som kiender LEpees Methode at lære at tale, forsikkrer, at den udfordrer lang Tid, til at frembringe forstaaelige Toner hos Døvstumme, at han derfor har gjort en anden Opfindelse, og bibragte dem Talen ved Hielp af en Maskine. Den anden Deel af LEpees Verk indeholder Prøver og Exercitier af hans Lærlinge, og dermed vi han bevise, at Døvstummes Underviisning er en meget let Sag. Han tilbyder sig og, inden tre Maaneder at danne Lærere, som da skulle kunne undervise ligesaa godt, som han, Videre giver han tilkiende, at en af de Oøvstumme, ved Navn Fontenai, med første vil udgive lærde Skrifter, som han selv har udarbeydet. Det synes næsten, at LEpers hele Bog ikkun er skrevet, for at bringe hans Talenter i Udraab. I Tydskland har foruden Hr. Heineke ogsaa nogle andre gjort sig Umag for, at undervise Døvstumme, og offentlig bekiendtgjort Udfaldet paa deres Arbeide. Alle rede for meer end 60 Aar siden har en Superintendent i Lyneborg, ved Navn Raphael, underviist sine Døvstumme Døttre, og bekiendtgjort sin Methode. Ligeledes har Superintendent Lasius i Buradorf i afvigte Aar ladet trykke, en Efterretning om en døvsium Frøkens v. Meding Underviisning, og gandske nylig har en ved Navn Arnoldi udgivet en ligesaadan Traktat. Men de har allesammen ingen anden Læremethode, end den forlængst bekiendte af Am mane, Wallis, Perretre, o. s. v. hvilke, for at bibringe de Døvstumme afsondrede Begreber, tager blot Synet til Hielp, og erstatter Hørelsen dermed. Men de overveye, ikke, at Maaden at tænke paa maae hos de Døvstumme, være gandske forskiellig fra den, som et Menneske har, der har sine fem Sandser; videre, at Synet er den koldeste og mindst beqvemme Sands til at lære, der ikkun bliver rigtig og fiin ved Fornuften og ved Forbindelse og Sammenligning med de øvrige Sandser, altsaa ikke allene for sig kan give nogen Grundvold til en dunkel Følelse, og ikke kan som Hørelsen, saaledes forhøyes, i Henseende til Talen, at vi derved ligesom see og føle i Toner og høre i alle Sandser.