Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1813-11-20
Naar man vil inddeele Pengevæsenet i forskjellige Perioder, saa lader det sig beqvemt dele i tre: den første fra Aarene 1808 til Udgangen af 1817 den anden fra den 13de Januarii 1813, og den tredie fra September 1813 indtil nu. J den første Periode gik, som jeg allerede har anført, alting sin sædvanlige Gang. Paa dem nær, som levede af deres faste Jndkomster, hørtes Jngen synderlig klage. Livets første Fornødenheder vare endnu langt fra ikke stegne efter Coursen. Vel begyndte menig Mand at tale om, at en Rigsdaler ikke vare mere end een Mark, men i Grunden meente han dog intet dermed. Enhver stod endnu i den Tanke, at en Rigsdaler var en Rigsdaler, og at den ved lykkeligere Omstændigheder igjen lettelig vilde reise sig til sin gamle og oprindelige Værdie. Men nu forværrede Coursen sig med hver Dag alle offentlige og private Stiftelser truedes med Undergang; den, som skulde leve af sine faste Jndkomster, var færdig at segne under Tidernes Tryk alle Creditorer, der havde Penge tilgode 2 Dan Courant, forarmedes, medens deres Debitorer berigedes paa deres Bekostning. En Forandring var nødvendig, og Forordningen af St. Januarii d. A. udkom. Med den begynder den anden Periode. Alle de, der levede af faste Jndkomster, aandede nu frit igjen. Det vaklende Pengevæsen fik Fasthed. Tilgodehaverens og Skyldnerens Forhold bleve regulerede og bestemte. Nu var der ikke mere Spørgsmaal om, hvad en Rigsdaler var. Enhver, som havde mindste Begreb om Regning, vidste, at naar 2 Rbdlr. er 12 Rdlr. D. C. eller 1 Specie, saa maatte 1/2 Deel Specie, som før var 10 s. D. C., nu være liig 1 Rdlr. D. C. De velgjørende Virkninger, som denne Forandring maatte have for alle Creditorer og for enhver, der levede af faste Jndkomster, vare aabenlyse, og bleve i trykte Skrifter tilfulde udviklede og satte i deres rette Lys. Men de Virkninger, den vilde have paa Coursen, var noget, som kun Fremtiden kunde lære og ingen Dødelig bestemt kunde forudsee. Det beroede paa saa mange tilfældige Omstændigheder. Jmidlertid holdt Coursen sig dog nogenledes imellem 17 og 1800. Men ved adskillige sammenstødende Omstændigheder, som vilde blive for vidtløftige her at anføre, gik den efterhaanden i Veiret, indtil 2,500. Alle begyndte nu at regulere deres Priser efter Jndløsningsforholdet. Mange, som hidtil havde faaet for lidet for deres Varer eller Arbeide, fik nu igjen nogenlunde hvad der tilkom dem, ved at lade sig betale i Rigsbankpenge. Men de fleste Fornødenheder vedbleve at stige i et alt for ulige Forhold til denne Betaling. Vel forsøgte mast ved Taxter at nedstemme Priserne, men den attraaede Hensigt opnaaedes ikke. Alting vedblev at stige. Endelig udkom Rigsbankens Bekjendtgjørelse, at dens Prioriteter i faste Eiendomme kunde indbetales med 1/2 i rede Sølv og 1/2 Dele 7 Banksedler efter Rigsbankcoursen. Man lovede sig meget af denne Foranstaltning, men Coursen vedblev alligevel at stige, og det med saa stærke Skridt, at den i en saare kort Tid gik op fra 3 til 15000. Alting rettede sig nu efter denne overdrevne Cours. Enhver vilde kjøbe og ingen vilde tilsidst sælge. Børsvarer løb som en Løbeild igjennem Tusinde Hænder, og Priserne stege i hver Haand. Man kjøbte alt hvad der var til og hvad der ikke var til, altid viis paa at sælge med Fordeel i Morgen hvad man havde kjøbt dyrt i Dag. Boutiquerne vare propfulde, og man maatte strax give hvad Kræmmeren begierte; thi Priserne stege ikke med hver Dag, men med hver Time. "Kom havde. mer De igjen, saa bliver det dyrere min Dreng ikke engang sagt det, saa fik De det ikke for den Priis. – har De Sølvskillinger, saa skal De faae for 10 s. det, som De nu maa betale med 10 Rdlr." en Rigsdaler er kun en Skilling."- Disse og lignende Udtryk var noget, som man maatte lade sig kaste i Næsen hvor og naar man kom, for at kjøbe noget. Min Tjenestepige vilde kjøbe sig et Par sorte Jydestrømper. De skulde koste 10 Rdlr., men Kræmmeren forsikkrede hende, at dersom hun kunde betale dem med Sølv, saa skulde hun have dem for 2 Mk. Hun opsøgte nogle gamle Sølvskillinger paa Kistebunden, og nu fik hun Strømperne for 2 Mk. i Sølvskillinger. Saaledes var næsten Stemningen overalt. Det værste var, at man endog paa mange Steder nægtede at sælge Livets første Fornødenheder. Bønderne kom i saare ringe Antal til Torvs med Fodevarer. Mit Bud maatte løbe Byen rundt for at faae 4 Lpd. Rugmeel, thilingen vilde sælge, meere end 1 Lpd. af Gangen. Udle Spedelys til 9 Rd. Pundet vilde man kun sælge 2 Pd. paa eengang, Formelys vare ikke at faae for Penge. Man bestormede Klædemanufacturerne og endre Fabriker, for at faae Varer og blive af med sine Sedler. Hørlærred steg fra 6 til 16 Rd. Alen, Sølv paa Auctioner til 76 og Specier paa Børsen til 140. Dette Raserie udbredte sig snart over hele Landet.