JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-05-28
Buonaparte havde nu gjenvundet Freden, men dette var ham ikke nok. Carl den Stores billede svævede ham for Øinene, og i at ligne ham manglede der endnu saare meget. Han begyndte midt i Freden med at udvide Republikens Grændser, og Senatspræsidenten Barthelem kaldte dette hans ny Løbebane. Mærkeligt er det, at et af de første Lande, han forenede med Republiken, var Øen Elda, som den, ved sin Beliggenhed nær ved den italienske Kyst, ikke var uvigtig. Han begyndte saaledes med en liden ubetydelig Øe og endte med et Kongerige af første Rang - Spanien. Klogskab bød ham at begynde med de smaa, for siden at kunne bruge dem desto bedre mod de store. Og saa Piemont indlemmedes i Frankrig, fordi Kongen af Sardinien havde afstaaet sin Trone til sin Broder, Vicior Emanuel, en foregiven erklæret Fiende af de Franske, og Republiken vandt de ud 650 Mile Land og 2 1/2 Mill. Jndbyggere, ikke at tale om, at den piemontesiske Silke i Fremtiden ei maatte udsendes til andre Lande end Frankrig.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-05-28
J Piemont var Gjæringen stor og Hadet mod de Franske ubegrændset; men det maatte alligevel bukke under for Overmagten. Parma maatte friste samme Skjebne, og ved dets Jndlemmelse tilligemed Placenza og Guastalla i den franske Republik vandt denne 90 Mile og 300,000 Jndbyggere. Men alt dette skete under Republicanismens Maske, og i en Proclamation, som den commanderende General lod udgaae, sagde han: "Toskanere, J see i Franskmændene et Folk af Venner, der ligesaavel vide at ære den monarkiske Regjerings Grundsætninger hos fremmede Folk, som det hjemme er de republicanske fast hengiven. - Hvorledes det gik det forhen saa lykkelige og fri Schweiz, da Buonaparte "mælede i dets Tvistigheder, med den Kraft, som eg nede den store Nation, i hvis Navn han talde, er noksom bekjendt, og staaer med blodige Bogstaver, skrevet i det nittende Aarhundredes Krønike. At anfalde smaa værgeløse Stater, at rive dem til sig ved at opvække Uroligheder, stifte Partier, og paatvinge dem nye Regjeringsformer, som Buonaparte fandt beqvemmest til at naae sine Hensigter, det var en let Sag, for det den Gang allerede mægtige Frankrig, men undskyldes kan det næsten endnu mindre end det voldsomme Anfald paa Spanien adskillige Aar derefter, da Masken var kastet og Verdensbetvingerens Plan laae aaben for Alles Øine. At Frankrig i en Tid af sex Uger kunde paa saadan en Maade bemægtige sig to soveraine Stater, der forøgede dets Grændser med 600 S. Mile, uden at nogen modsatte sig denne Vold, vidner tilfulde om den Slappelse, hvori 15 blodige Aar havde bragt Europa. Man forudsaae paatvivlelig, hvortil alt dette engang vilde og maatte lede, men den gjensidige Jnteresse i Europa var endnu alt for deelt, og Dignatemplet maatte staae i Lue, førend man med forenede Kræfter vovede at rive Herostrat Mordbrænderfaklen ud af Haanden, Paris blev nu det Dommersæde, hvor de tydske Staters Skjebne afgjordes, og hvor Gesandter fra alle tydske Rigstænder strømmede sammen for at høre deres endelige Dom.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-05-28
Den ved Hoffet herskende Stivhed blev med hver Dag utaaleligere, og især maatte den engelske Gesandt ved mangen en Opfordring og Anmodning finde sig høilig krænket. Da man anlagte Hofsorg i Anledning af Lecleres Død, blev det ogsaa paalagt denne Gesandt at indfinde sig ved Condolence Audiencen i dyb Sorg. Ved alle saadanne Consularaudiencer maatte han tillige med alle de andre Gesandter bie hele Timer i Forgemakket. - J sine Udladelser mod den engelske Gesandt skaanede Buonaparte langt fra ikke Engelland. Saaledes sagde han i en Samtale med Lord Withworth, at Ægypten tidlig eller sildig dog engang vilde komme under Frankrig, det være nu ved Portens Fald eller ved en Overeenskomst med den. Naar man veed hvad en saadan Trødsel havde at betyde i den første Consuls Mund, kunde man neppe fortænke Engelland i, at det var ængstelig opmærksomt paa hans Skridt. - Blandt saa meget andet, der maatte forbittre Engellænderne, var ogsaa Oberst Sebastinis saare mistænkelige Sendelse til Tripolis, Ægypten, Syrien og de joniske Øer, (16 Sept. 1802), hvis Reisebemærkninger Moniteuren meddeelte. Jmidlertid kunde denne Sendelse have blevet meget lærerig og vigtig for Europas Regenter, dersom de havde lagt Mærke til hvad en rigtig nok raa Barbar, men ikke destomindre stor Menneskekjender, den Gang anførte til Forsvar for sin Politik. Da Dazar Pascha gav Oberst Sebastini en Audience, fortalde han ham en Fabel, for at retfærdiggjøre de Grunde, hvorfor han 1795 viste Buonaparte Modstand. En sort Slave, sagde han: "der paa en lang Reise havde udstaaet alle Slags Mangel, kommer paa en liden Mark, hvor der voxer Sukkerrør, han dvæler der, nyder den kostelige Saft, og fatter den Beslutning, at sætte sig ned paa Marken. Snart derefter kommer en Reisende forbi, denne raaber venlig: Salamalet (Fred være med eder) Gaa Du Fanden i Vold, svarer den sorte Slave. En anden Reisende træder hen til ham, og spørger ham: hvorfor han saa hæsligen besvarede Hilsenen. Det havde jeg mine Grunde for, svarede han havde jeg besvaret Hilsenen venligen, saa var dette Menneske kommet mig nærmere paa Livet, havde sat sig ved min Side, deelt min Føde, fundet den god, og omsider fortrængt mig ganske derfra." - Den med Europæernes Politik ganske ubekjendte Barbar, hos hvem man fandt Ministere uden Næse og Øre, med eet Øie, indsaae bedre end mangen enropæisk Statsmand, hvortil Buonapartes Venskab kunde lede. Havde mangen Stat i Europa strax besvaret hans Salamalet, ligesom hiin sorte Slave, med et djærvt: "Gaa Fanden i Vold!" havde man, som Ogezar Pascha, fra Begyndelsen, af frabedet sig hans Venskab, da havde det neppe været ham mueligt, at bringe sin Magt til en Høide, der omsider blev saa ødelæggende for Europa. Men man lod sig uophørlig blænde af hans søde Løvter, og betænkde ikke, at hans Venskab var farligere end hans Fiendskab; at alt tjente ham til Middel og Redskab, og at de Stater, der havde viist ham de største Tjenester, vare de, han mindst gjorde sig nogen Betænkning af at opoffre. (Fortsættes.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-05-28
Indenlandske Efterretninger. Placat for Kongeriget Danmark. Hans Kongelige Majestæts til Danmark &c. &c. i Præsident, Deputerede og Tilforordnede i Rentekammer=Collegio kundgjøre herved til alle Vedkommendes Efterretning: at de ved Rentekammer-Placat af 27de Martii 1813 bekjendtgjorte Bestemmelser, i Henseende til den ved Forordningen af 8de Februarii 1810 i Kongeriger. Danmark for 3 Aar paabudne Jndkomstskat, har det allernaadigsbehaget Hans Kongelige Majestæt ved allerhøiest Resolution af 6te i denne Maaned nærmere at fastsætte derhen: 1) at de Angivelser, som Yderne skulle gjøre for indeværende Aar af de Jndtægter, de have havt i afvigte Aar, og for hvert af de følgende for Skattens Svarelse tilbageværende Aar af de Jndtægter, de i hvert foregaaende Aar have havt, skulle lyde paa Rigsbankpenge Navneværdie, og Jndkomstskatten derefter i Rigsbankpenge Navneværdie beregnes med de anordnede 4 og paa Bornholm 2 Procent af Beløbet, efterat i dette ere fradragne de, som frie for Jndkomstskats Svarelse, bevilgede Summer; 2) at disse Summer maae, i Stedet for hvad ved bemeldte Forordning af 8de Februarii 1810 er fastsat, for Jndtægterne i afvigte Aar, som til Skatten for indeværende Aar angives, være bestemte: a) for enhver, der lever paa Landet eller i saadanne Stæder, hvor ingen directe Afgivt af Consumtionsvarer oppebæres, til de første 100 Rigsbankdaler Navneværdie af den rene Jndkomst; b) for enhver, som boer i Kjøbstæd, hvor Afgivt af Consumtionsvarer svares, til de første 200 Rigsbankdaler Navneværdie af den rene Jndkomst; c) for samtlige af Hans Kongelige Majestæt beskikkede Embedsmænd i det Hele til de første 600 Rigsbankdaler Navneværdie af den aarlige Gage eller Løn, som i rede Penge udbetales dem, og d) for entledigede Embedsmænd i det Hele til de første 400 Rigsbankdaler Navneværdie af den Pension eller de Vartpenge, som dem allernaadigst ere tillagte, og for Enker efter Embedsmænd til de første 400 Rigsbankdaler Navneværdie af den Enkepension, de nyde; samt 3) at de afgivtsfrie Summer skulle aarligen for hvert af de følgende Aar, med Hensyn til den da gieldende Sølvværdie-Cours, vorde bestemte og derefter af Rentekammeret ved Placat bekjendtgjorte. Rentekammeret, den 7de Maji 1814.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-05-28
Placat. - Hans Kongelige Majestæts til Danmark &c. &c. Præsident, Deputerede og Tilforordnede i Rentekammer=Collegio bekjendtgjøre herved til alle Vedkommendes Efterretning: at Hans Kongelige Majestæt har under 23de i denne Maaned allernaadigst resolveret, at til nu for Tiden at tilveiebringe forskudsviis Betaling til Vedkommende for endeel militaire Fornødenheder af Heste, Vogne, Hornqvæg, Smør, Ost, Gryn, Tobak, Brændeviin, med mere, som i indeværende Aar ere, i Anledning af Conjuncturerne, reqvirerede fra Nørre=Jylland, skal, til denne Byrdes ligeligere Fordeling, af alt, saavel privilegeret, som uprivilegeret, Ager og Engs, samt Skov= og Mølleskylds Hartkorn i Kongeriget Danmark, Bornholms Land undtaget, strax efter denne Placats Bekjendtgjørelse erlægges 2 Rigsbankdaler Navneværdie pr. Tønde Ager og Eng og 1 Rigsbankdaler Navneværdie pr. Tønde Skov= og Mølleskyld. Rentekammeret, den 24de Maji 1814.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-05-28
Den 26de d. M. om Eftermiddagen Kl. 7 1/2 aflagde Hr. Gely=Latour en Prøve med at gaae ind i en gloende Ovn paa Exerceerpladsen, hvortil han havde indbudet det Kongelige Danske Videnskabers Selskab i Kjøbenhavn, af hvis Medlemmer følgende indfandt sig, Admiral Winterfeldt, Prof. Kall, Overhofmarskal Hauch, Statsraad Thorkelin, Prof. Herholdt, Prof. Wad, Geheime-Conferentsraad O. Malling, Conferentsraad Schlegel, Prof. Mynster, Prof. Ørsted, Prof. R. og J. Müller, foruden endeel andre Videnskabsmænd. Overhofmarschallen lod sit Thermometer, under to af de Tilstedeværendes Opsigt, holdes i Ovnen. Den steg til 130 Grader, og var ved nærmere Eftersyn sprunget og det derpaa værende Papir svedet. En anden af de Tilstedeværende holdt sit Thermometer i Ovnen, og den steg til 145 Grader, som er langt over kogende Vands Varme. Hr. Gely Latour gik derpaa ind i Ovnen; adskillige af de Tilstedeværende fulgte efter ham, men kunde ikke udholde at blive der i 1 Minut. Hr. Gely Latour havde taget en Flaske med Viin og noget Mad ind med sig i Op nen, og fortærede sit Maaltid ganske muntert, i det han forsikkrede Tilskuerne, at han befinder sig meget vel og kunde blive der en heel Dag. Jmidlertid tørrede han dog ideligen Sveden af sig, og da han, efter en lille Halvtimes Forløb, kom ud af Ovnen, slog hans Puls 160 af de smaa Slag, Han udførte faaledes sit Experiment til alle Sagkyndiges Fornøielse. At han besidder et hidtil ubekjendt Middel til at modstaae Jldens og Hedens Virkning, er uden for al Tvivl, og hans Konst fortjener den høieste Grad af Opmærksomhed og Beundring. Af Napoleons Levnet, ved J. K. Høl er andet Binds første Afdeling udkommen. Denne især i nærværende Øieblik, almeninteressante Levnetsbeskrivelse, indeholder de i Napoleons Historie saa særdeles mærkværdige Aar 1805-6. Uagtet Tingenes Stilling saa betydelig har forandret sig siden 1ste Bind udkom, er Forf. dog bleven sin Plan tro, og kun i de sidste Ark sporer man, at den hidtil Frygtelige ikke er mere frygtelig. - Skriftet faaes hos Forlæggeren, Boghandler Steen.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-05-28
J Anledning af Hr. Dr. og Prof. Vedel Simonsens Udsigt over Nationalhistoriens ældste og mærkeligste Perioder, angaaende nogle Steder i Lolland, læses endvidere i Mariboe Avis (see Skilderiet No. 39.), "Meget af det de catholske Geistlige ikke bortførte eller skjulte, opbrændte de derimod af Had eller Hevn paa Stedet selv. Saaledes stod der endnu til Th. Br. Bircherods Tid skrevet paa en Pille i Nakskov Kirke, at en derværende Munk i det han drog ud af Landet og intet andet Middel vidste at hævne sig med, end at opbrænde alle de Membraner, og Documenter, som til den Tid vare i hans Værge. - Dog ikke allene den catholske Geistlighed, indvortes Tvedragt og Borgerkrig har bidraget til vore Litteraturskattes aldrig noksom beklagede Forliis eller Formindskning. - Da Lübeckerne 1610 gjorde Landgang paa Møen, bortførte de derfra Byen Steges Archiv.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-05-28
Ved den svenske Jnvasion 1668,60 blev Raadstue, Archivet i Nakskov bortført eller lagt øde. Præsten i Thorebye paa Lolland, Mag. Augustin Poulsens prægtige Bibliothek, som bestod af Bøger og Haandskrivter i forskjellige Sprog, hvilke han paa stue vidtløftige Reiser i Europa, Asien og Africa havde samlet, blev ogsaa, tilligemed de af ham selv forfattede Skrifter borttagne af de Svenske. Saaledes er ogsaa ved en utilgivelig Skjødesløshed og Ligegyldighed, Fuglse Kirkebibliothek blevet ødelagt. Himlen bevere Udgiverens 17 Aars Pleiebarn, Provindsialbogsamlingen her i Mariboe fra slig en førgelig Skjæbne.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-05-28
Kjøbenhavns Børs d. 27 Maji. Cours. Altona a vista 6000, London 2 M. 16 1/2 Rbdlr., Amsterdam 2 M. 454 1/2, Spec. 526. - Specier solgtes til 315. Rbmk., for Committeesedler blev givet 63 1/2 pr. 100.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-05-28
Blandede Efterretninger.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-05-28
(Af Lübecker Avis.)¬ H. K. H. Prinds Carl Johan, har udstedt følgende Proclamation, Kronprindsen af Sverrig til sine Vaabenbrødre, Soldater, En Crobrer, ligesaa frygtelig i sine Planer som ved sine Midler, truede at rive Europa til sig, og bragte Tydskland til at sukke under Vægten af hans Vælde. Sverrig fattede den ædle Beslutning, at medvirke til Tydsklands Folkeslags Befrielse, men førend det kunde sende sine Forsvarere paa fremmed Bund, maatte det sikkre sig mod et Grændseland, der stod under den almindelige Fiendes Jndflydelse. Ved at forhindre et nordisk Forbunds Dannelse har eders Konge sparet Fædrenelandet den Ulykke, at blive en Provinds af et andet Rige, men han kunde ikke sikkre dets Frihed, uden at give det svenske Folk Nordmændene til Venner. Høitidelige Tractater bleve sluttede; de vare Sverrig Borgen for Norges Forening, og Kongen af Danmark har, ved at afstaae sine Rettigheder til dette Land, ved Freden, i Kiel, givet disse Tractater en hellig og uforkrænkelig Caracteer. - Soldater, Jnden disse Tractater ere fuldbyrdede, gives ingen Ro for os, ingen Ro for vore Familier, ingen Lykke for Norden! Soldater, Tydskland er frit, og J have bidraget til dets Befrielse. En Prinds, som Nordmændenes Bedste var betroet til, vil opoffre deres Lykke, i det han, mod Nationens Villie, vægrer sig ved at fuldbyrde en Tractat, der foruden de andre Fordele, der bleve Danmark tilstaaede, har givet dette Hertugdommene Slesvig og Holsteen tilbage, som denne Prinds engang maa ønske at beherske. Naar han vedbliver ikke at ville høre Pligtens og Fornuftens Stemme, naar vi ere satte i den sørgelige Nødvendighed, at giøre Tractaternes Jndhold og Sverrigs Rettigheder ved Vaabnenes Magt gjeldende, saa erindrer Eder, Soldater, at det ikke er den norske Nation, vi bekrige, at det kun er Forlederne, som skulle straffes, og de Mennesker, der vedblive at herske over dem, som vi have at bekjæmpe. Skaaner forblindede Brødre, der ved at komme tilbage fra deres Vildfarelse, ville indsee, at den svenske Regjering, i det den ønskede begge Landes Forening, ikke havde nogen anden Hensigt, end at sikkre Nordens Rolighed, og gjøre Norge frit og afhængige. - Soldater, Gjennemtrængt af samme Tillid, med hvilken jeg har ført Eder til de Kyster, vi ere i Begreb med at forlade, vil jeg lede Eder til at opfylde den hæderfulde Pligt, hvortil Fædrenelandets Tarv kalder Eder, J ville opfylde den, fordi J ere Svenske, Gud vil velsigne vor Sag, fordi den er retfærdig! - Givet i mit Hovedqvarteer i Lübeck den 21 Maji Carl Johan.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-05-28
Menneskevennen Wilberforce har den 3 Maji i Underhuset foreslaaet, at anholde hos Prindsregenten i en Adresse, at benytte sig af de nærværende Omstændigheder til Slavehandelens almindelige Afskaffelse. J den Tale, han ved denne Leilighed holdt, sagde han at saalænge Buonaparte havde Magten kunde Nationerne ikke forene sig om at afskaffe denne Handel. Hvad Buonaparte angaaer, da holder han ham, formedelst hans Grundsætninger, for en endnu langt større Fiende af Menneskeheden end formedelst hans Erobringer, man kan i Henseende til hans aabenbare Forhaanelse af alle existerende Grundsætninger i Religion og Moral regne ham blandt den menneskelige Lyksaligheds bestemteste Fiender. Han vilde aldrig have samtykket i Slavehandelens Afskaffelse &c.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-05-28
Prindsregenten af Engelland har sendt Feldtmarschal Blücher nogle smukke Heste til Foræring, og Staden Paris forærer Fyrsten af Schwarzenberg en Æreskaarde.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-05-28
J London gjøres kostbare Forberedelser til de allierede Magters Modtagelse.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-05-28
Den Rigscatechismus, der under Buonaparte, Regiering var indført og brugtes i Religionen til Despotismens Grundfæstelse, er afskaffet. J Parises Diocese bruges allerede den gamle Catechismus.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-05-28
Blandt Ludvig XXVIII nye Ministere nævnes Talleyrand, General Desølles, Abbed Montesgion, Bar. Louis og Hr. Monteiel.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-05-28
En Skrivelse fra Marseille af 30 April fortæller, at de franske og engelske Fregatter, der skulde bringe Buonaparte til Øen Elba, ere vendte tilbage til Toulon, og skulde have udsagt følgende, (som imidlertid trænger til Bekræftelse). Da de naaede Høiden af Tropez, bleve de af de derværende engelske Linieskibe opfordrede til at udlevere Buonaparte, hvortil de omsider, efter nogen Vægring, saae sig nødsagede. Man formodede, at hin Linieskibe havde faaet befaling, at bringe ham til Botany Bay. Men man forsikkrer, at han, i det han havde betraadt et af hine Linieskibe, snublede over et Toug og faldt i Søen, uden at det var mueligt at redde ham. - J Paris var der ankommen Deputerede fra Elba, for at bede om, at anvise Buonaparte et andet Opholdsted end paa deres Øe. - De Commissairer fra de allierede Magter, der have ledsaget Buonaparte igjennem Frankrig, ere komne tilbage til Paris. Alt hvad man har sagt om hans Ængstelighed og Forklædning paa hans Reise stadfæster sig fuldkommen. Saasnart Folket stimlede sammen, blev han bleg, begyndte at græde og var bange for at blive ombragt; men naar han igjen troede sig uden for al Fare, var han særdeles modig, og talte meget, men uden Sammenhæng. Hans Hoved syntes Dag for Dag at blive mere forvirret. Uophørlig yttrede han det Ønske, at gaae til Engelland, og forlod derimod Frankrig med største Taalmodighed. Mindre Tro fortjener det Rygte, at han paa sin Reise skal have sagt til Marsch. Augereau, J Europa er formig intet mere at gjøre; men Asien venter sin Mand. Ligesaa lidet kan man indestaae for den Efterretning: at den engelske Fregat, Buonaparte var gaaet ombord paa, er seilet til Gibralter. Men saa meget er vist, at den af Hr. Montcabrier commanderede Corvette, paa hvilket det blev Buonaparte tilladt at gjøre Lysttourer omkring Øen Elba, har faaet Contraordre.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-05-28
Keiser Franz har tilladt Fyrst Schwarzenberg, til Belønning for hans udviste Tjenester at føre paa det første Feldt af sit Vaaben det østerr. Vaabenskjold med et opretstaaende Sværd, og lovet at forære ham et Herskab i Ungern, der skal gaae over til hans mandlige Arvinger i lige Linie. - De 11 d. M. tog Keiseren Domkirken i Paris og dens Skat i Øiesyn. Skatmesteren viste ham blandt andet Carl den Stores Krone, som fordum fandtes i Skatten i St. Denis, og yttrede den Formodning at det var den samme, der fordum gjemtes i Domkirken i Aachen. Keiseren svarede: "denne Tvivl kan jeg hæve. Den Krone af Carl den Store, som fandtes i Aachen, har en derværende Canonicus sendt mig til Wien, og er nu i mit Værge.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-05-28
Jmellem de østerrigske Grenaderer og de Kgl. franske Soldater opstod nyelig Uenighed i Anledning af den grønne Qvist, som de Østerr. Soldater bære paa deres Huer. Fyrst Schwarzenberg har ladet den fr. Armee tilkjendegive, at dette fra umindelige Tider blot er et af det østerr. Milit. Reglement foreskrevet Feldttegn, som Soldaterne hare i Freds- og Krigstider.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-05-28
J den lille Bye Kenzig i Schweiz havde nylig Postmesterens Hest slaaet Benet over paa en hos ham indqvarteret Cofakofficiers Hest, og da Postmesteren vægrede sig ved at betale ham Hesten, satte Officeren Jld paa hans Huus om Natten, og 80 Huse lagdes derved i Aske. Mordbrænderen er arresteret, og Sagen indberettet til Keiser Alexander.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-05-28
(Slutningen af det i No. 41 afbrudte Stykke af Chateau-Briands Pjece.) "Mennesketabet var imidlertid ikke den største Ulykke, Conskriptionerne medførte; den maatte ogsaa kaste os og hele Europa tilbage i det dybeste Barbari. Haandværker, Kunster og Videnskaber bleve ved den paa uforsvarligste Maade tilintetgjorte; thi et ungt Menneske, som veed han er bestemt til Døden i sit 18de Aar, opoffter sig neppe til at lære en Videnskab. Naborfolkene maatte for deres Forsvar gribe til samme Midler, og, ligesom vi, frasige sig Civilisationens Fordele, og alle Folkeslags, der ligesom i Gothernes og Vandalernes Tider laae i bestandigt Haandgemæng med hverandre, stode virkelig Fare for, at see hine Tiders Elendighed igjen at fornyes. Med det almeene Selskabs Baand sønderrev Conskriptionen ogsaa de enkelte Slægters, fra Vuggen af vandte til at betragte sig som Dødens Offre, adløde Sønnerne ei meere deres Fædre; de bleve dovne, vilde og udsvævende i Forventning af det Øieblik, da de skulde drage ud i Verden paa Mord og Plyndring. Hvor kunde da Religions og Morals Grundsætning slaae Rødder i deres Hjerter, Fædre og Mødre i de lavere Folkeclasser ydede ei heller deres Børn den vanlige Omhue og Kjerlighed, de belavede sig tidlig paa at tabe dem; de vare ei mere deres Rigdom og Støtte, men meget mere en Sorgens Gienstand og en Byrde. Deraf hiin Følelsens Forhærdelse, som fører den lige Vei til Egoisme, til Ligegyldighed mod Godt og Ondt, og mod selve Fædrelandet, som qvæler Samvittighed og Anger, og giør et Folk modent til Trældom, idet den betager dem Afskyen for Lasten, og Beundringen for Dyden."