Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-04-17
Vi forbigaae alle andre ældre og nyere Stater, som kun vilde føre os alt for langt bort fra vort Maal, thi, i saa Fald, maatte vi beraabe os paa det ellers saa frugtbare Ægypten, der nu, under en Mehemed Paschas vise Bestyrelse, endog kan udføre Korn, og fordum i syv Aar havde Hungersnød, og hvis Indbyggere let kunde omkommet af Sult, hvis Kong Pharao ikke havde været saa lykkelig at drømme om de syv fede og de syv magere Køer, og den kydske Joseph, der til Belønning for sin Kydskhed var bleven kastet i Fængsel, ikke havde udtydet ham hans Drøm. Vi ville blot holde os til vor egen nordiske Historie, der ligger os saa meget nærmere. Hvorfor udvandrede Cimbrerne? Fordi Tiderne da ikke fandtes af dem hjemme saa gode, som de maaskee troede de burde været, og er Suhms Hypothese, at disse Cimbrer have været Tydske, grundet, som den nok maa være, saa maa de allerede eengang tilforn være udvandrede fra Tydskland, og derpaa igjen fra Danmark. Statsoeconomers Frygt om Følgerne af de nuværende hyppige Udvandringer fra Europa til America maa altsaa ganske forsvinde, naar de kaste et Blik tilbage paa vor Historie, der viser, at Udvandringer allerede fandt Sted III Aar for Christi Fødsel, og at Landet desuagtet saa lidet sporede dette Savn, at dets Befolkning lige indtil den Dag i Dag endog betydeligen har tiltaget. Historien lærer os saaledes, at man fra Arilds Tid har klaget over Tiderne og været misfornøiet med dem, at det ene Aarhundrede har misundt det andet, og at aldrende Slægter, ligesom aldrende Mennesker, altid pleie at rose de gode gamle, henrundne Tider. Men vi behøvede ikke engang at tage vor Tilflugt til Historien. Tusinde, lige for vore Øine forefaldende Begivenheder lære os, at Tiderne, langt fra at være slette, maaskee aldrig have været bedre end netop nu. Lad os begynde med Klubberne, disse sande Barometre paa en stor Stads Velstand - hvormange var deri Kjøbenhavn ved Begyndelsen af det nittende Aarhundrede? – Femten. - Men hvor langt flere have vi ikke nu? Vist nok ere adskillige deels gaaede under i Tidens Strøm, deels blevne amalgammerede med andre, det musicalske Selskab med det borgerlige, medens det adelige sammensmeltedes med et andet borgerligt. Men Hovedklubberne, som Harmonien, Kongens Klub, Venskabelige Selskab og flere staae dog urokkede, og istedet for det ophørte musicalske Academie er opstaaet Selskabet til Musikens Udbredelse, hvis Bestemmelse er at udbrede Musiken, som hiints, at danne musicalskacademiske Borgere; istedet for det norske Selskab: Nordia; istedet fordet holsteenske, endog et holsteensk og et schlesvigsk, hvorved al Jalousie mellem begge Hertugdømmer hæves. De fleste af disse Klubber ere til blot til Lyst, og modtage Overskuddet af Jndtægten. Hvo kan nu klage over Tider, hvor Nødvendighedsudgivterne levere et saa betydeligt Overskud til Forlystelser og Adspredelser, Henvende vi os til Kjøbstæderne i alle Rigets Provindser, saa see vi Klubvæsenet ogsaa der florere, ligesom den store Poppel paa Herlufsholm, der, trods sin høie Alder, skyder nye Grene. Neppe gives der en By, var den end nok saa liden, og eiede den end kun en Sprøitee, som kan undvære en Klub og et dramatisk Selskab. Den maa, klynkedes der end nok saa meget over Tiderne, i det mindste om Vinteren have sine sex Baller, ligesaa mange Concerter, og hver fjortende Dag en dramatisk Forestilling, ligesom om Sommeren sin Fugleskydning. See vi hen til Fortæringen, saa finde vi, at der nu, ligesom før, bringes Høns, Kyllinger, Kalkuner og Ænder til Torv, at Vildthandlerne ere forsynede, som i de meest blomstrende Tider, med Vildt af alle muelige Slags. Alting bliver afsat; Jntet bliver tilovers, uagtet Priserne paa disse Artikler langt fra ikke ere lave. Der maa altsaa være Kjøbere, og for disse kunne Tiderne neppe være saa slette, som Folk i Almindelighed troe. Om Klædedragten behøver jeg ikke at tale. Dens Pragt kan Enhver overbevise sig om, der vil gaae ned af Østergaden, eller, naar det er nogenlunde godt Veir om Sommeren, besøge om Søndagen Frederiksberg Hauge, Charlottenlund eller Dyrehaugen. Hvad man har seet den ene Uge paa malede Figurer i Mode journalerne, det seer man her den næste paa levende. Franskmænd, Engellændere, Tydske, ja endog Chinesere, maa hielpe os af med vor Overflødighed. (Fortsættes.) Liv og Huuslægers Roes. Af J. P. F. Richter. Det er noget ret frydeligt, naar forvildede Folkeslags raae Skikke gaae over til deres mere dannede Efterkommere med en Forskjønnelse, saa formildede, at man ikke mere kjender dem. Saaledes have vore Side-Forfædre Skandinaverne, af Modbydelighed for den blotte naturlige Død (Straadød), stedse søgt Livsforkortelse ved fremmed Haand, fordi de troede, efter Tvangsdøden, ikke at komme i Niffelheims Forglemmelse, men i Valhals Hæder og Glæde. Ja, den berømte Kæmpe Stærkodder vidste paa sine gamle Dage ikke at hielpe sig bedre, end ved Penge at faae En til at befrie ham fra den naturlige Død. (Gräters nordiske Blumen; efter Saxo L. 8.) Men hvilken ubeskrivelig Forskjel mellem vore Forfædre, der ligefrem lode sig slaae ihiel, og mellem os, der seende efter Lægerne, og hos hvilke det i alle Familier af nogen Rang - de tappre Fyrster maa, som den tappre Stærkodder, desuden have deres Livlæger – hører til Leve Maade, ja Pligt, at bruge paa Sygesengen deres Læge, der forhindrer ved sine Midler at døe den saakaldte naturlige Død (Straadød), Kun det laveste Pak anseer det for ingen Vanære, at lade Sine drage hen uden Doctor, og derfor uden en Draabe Medicin. Men utroligen formildes den skandinaviske Døde=Skik ved de finere Sæder. Passende til Tiden indklæder Lægen for Familien, ja for Patienten den tidligere Døen i en naturlig, og forsøder den virkeligen. Ogsaa det fjerneste Skin af Krig og Drab bliver saa konstigen undgaaet som mueligt. Der tilføjes i Gierningen kun de mindste Smerter og Saar, istedet for Lantser, bruges kun Lanzetter, istedet forStridsører Snepperter, istedet for Feldtslanger, Jgler – Blod udgydes kun med Kugler, som man først betager Heden, og som tilmed kun i to Halvdele trænge ind i Huden, bekjendt under det kortere Navn Kopsætninger - ja de gloende Jern- og Staalkugler (globuli martiales) svales endog først i Vand, og da tages dog intet deraf uden det sidste til Bad – Fyren af Mørsere underholde kun Støderne, men med tausere end med skydende Krudt, og istedet for Batterier, bliver en electrisk eller galvanisk neppe hørt, ligesom trukne Røre tage sig mildere ud under Navn af Klysterer, end trækkende. Og saaledes kunde endnu mere anføres af den krigersklæggelige Afskjæren af Proviant, af Kjødet, af Øllet, af Caffeen; hvilken Afskjæren af Levnetsmidler Patienterne let finde sig i, da de desuden hverken have Mad. eller Drikkelyst.