Viborger Samler, 1786-06-05
Da Publikum har læst Hr. Etatsraadens Promemoria af 30te Octobr. sidst, og min over samme fattede Mening, kan det og lettelig dømme, hvorvidt det bratsbergske Opmuntrings Selskabs Lovtale er for munter eller ikke. Promemoriets Affatning i sit hele Væsen og i sin fulde Sammenhæng, er uanstændig, stolt og selvtillidsfuld i høieste Grad, dette har jeg sagt i No. 3 og 4 af den Viborger Samler d. A. Man behøver ikkun saa løselig at oversee det paa ny, saa skalman strax finde, jeg ikke har fornærmet Forfatteren. - Lad os begynde ved Titelbladet. Der have vi strax 2 Sælsomheder. Den første, at den er overleveret paa en Søndag, hvor Evangeliet handler og Skattens Mynt. Der er den første Viisdom begravet. Den 2den er denne, at Promemoriet er trykt Daarerne til bedste. Dette er det retteste af det Heele; thi kloge Folk skal just ikke lære noget af dets Jndhold. Lad være Forfatteren ikke har havt den bedste Hensigt med denne Gave og troet, alle vare Daarer, ham undtagen, som han med sit Viisdoms Dyb skulle oplyse; Derfor spørger han med en betydelig Mine paa den anden Side Om den, der seer Jld løs paa Christiansborg, ikke har Lov at raabe: Brand Brand! Jo meget gierne, men der maa ikke gjøres blind Allarm og raabes. Brand Brand, fordi der sees en Natlampe. Der maa være en god Forstaaelse imellem ham og Slotsvægterne i Forveien, da dette Slags Folk just ikke pleie at være meget hellige imod dem, som ville indsnige sig i deres Embede, og dem uvedkommende Ting, og saaledes gaaer det gjerne allevegne. J Gienparten i sig selv klager Forfatteren bitterlig, at det er 16 Maaneder siden han indgav sin 11 Aars gamle Afhandling om Kornhandelen. J Danmark lader man sielden en Ting af Vigtighed henhvile i 16 Maaneder, mindre i 11 Aar, naar ellers Udførelsen er giørlig Men skulle Hr. Etatsraadens Plan følges, saa maa de paa Pag. 315 specificerede Oplags Steder anseelig formeres, og en Kapital af nogle Millioner, anskaffes til Oplagkornets Jndkiøb af Regierringen, da ingen Fremmede risquerer sligt for egen Regning; Hender det nu, at nogle frugtbare Aar indtræffe, saasom 1779, da en Tønde Rug blev solgt for 10 Mk., Byg for 7 Mk. 8 Sk. og Havre for 4 Mk. 4 Sk. pr. Tønde, saa smelter Kapitalen aldeles bort bort af sig selv, der desuden aarlig kan ansættes for Tab, saa vel i Henseende til Renternes Mistelse, som og til Kornets Paapasning og Svindning, som og til Magazinernes Vedligeholdelse. Naar nu alt dette ei haves, kan jo Regieringen aldrig giøre bedre, end hidtil er skeet neml. ved Præmier at tillokke Jndførselen, hvorved den største Mangel afhielpes og Tabet i ingen Dele kommer det første Anslag liigt. Videre siger Forfatteren i sin Gienpart af 30 October at hans Plan længe har været læst af Publiko, og er ikke i sit Væsentlige, bleven modsagt. Ganske rigtig. Et non ens er intet Væsen, og hvor intet Væsen er, ophører al Væsentlig Modsigelse af sig selv. At Hr. Etatsraadens Plan er et Uvæsen, har jeg viist med faa Ord, og at hans Gienpart er ikke bedre, viser de paafølgende Ord i samme, hvor han skriver at nogle egennyttige og egensindige Propritærer, der tillige ere Majestæts Foragtere, ved deres hemmelige Jndflydelse afværge hans indsigtsfulde Plan, ja at alle de, der fraraade Hans Majestæt dens Udførelse, ere værre end Rebellerne Horiah og Kloska og s. v.