Jyske Efterretninger, 1769-06-23
Festamenta hominum S. peculum momm. Saaledes har en Hedning viiselig sagt: at Menneskenes Testamenter ere et billede paa deres Sæder I det mindste kan man see, hvorledes de have været findede, da Testamentet blev forfattet og sluttet. Mennesker, som arbeyde for Ære, i sær de, som gierne vil foreene den med Fortienester, og ey enten vil tryg eller aftvinge andre den Ære, de troe sig berettigede til, finde ved Barmhiertigheds Gierninger paa sikkerste Maade det, de søge; Thi ingen Ære Støtte kan saa vedligeholdt en Mands Navn og Erindring, intet Specerie saa halsamere ham, som Kierligheds Gierninger, intet Æremindkan sættes derimod i Værdie, intet saa høyt a. værdigt, som be 10 Rd. det, der har sit Udspring fra Troen, der er Kilden og Grundvolden til alle christelige Dyder, dermed følger Æren uadskillelig, som Skyggen Legemet. Paa saadan Maade har fordum Velædle og Høyforneine nu Sal. Hr. Jens Vare for sine bekiendte og ubekiendte Goddædigheds Gierninger allerede her erhvervet sig Sted blandt de berømmelige Mænd, hvis Navne aldrig kan eller bør erindres uden Høyagtelse. Vi giøre os derfore en Ære af at ihukomme denne Mand, som ved sit mærkværdige og berømmelige Testamente har i sær gjort sig heele Stiftets Geistlige høyst forbundne, ja ikke allene de nu værende, men og Efterkommerne, saamange, som i sin Tid skal nyde godt af denne hans gavmilde, Stiftelse, bør alle ære hans velgiørende Haand, og yde ham i sin Grav den allerskyldigste Taksigelse. Af den Aarsag finde vi os og derfor forbundne til i Korthed at meddeele følgende Beretning om denne brave Mands Fødsel, Levnet og Død, Han var fød her i Aalborg den 25, Sept. 1694 af berømmelige Forældre, Hr. Mag. Søren Ware, fordum Rector og tillige Conrector ved den Latinske Cathedral=Skole her i Aalborg, og Mad. Margrethe Elisabeth Würger. Hans ypperlige Sinds Gaver, oplivede ved Flid og Dyd, bestyrede af duelige Lærere, bragte ham tidlig til en grundig Lærdom, som han siden ey allene ved Fædernelandets Academie, hvorhan med stor Berømmelse tog alle sine Examina, men og ved 3 Aars udenlands Reyse paa fremmede Universiteter fandt Leylighed at forøge. Efterat han siden henved 15 Aar havde været Proprietair, solgte han i Aaret 1764, sin Herregaard, Faddersbol med derunder liggende Nørhaargaard, og flyttede saa igien til Aalborg, for her i en stille Roe at ende sine Dage, hvilke hans Ønsker og bleve opfyldte den 9 Novembr. 1767. Han levede og døde i eenlig Stand, han var en Mand, som Forsynet havde begavet med Midler, men ikke med Livs=Arvinger, og derfor har han med fornuftig Overlæggelse og forsigtig Behandling fastsat, til hvad Brug hans efterladte Midler skal anvendes, hvorudi han har viist sig at være i mod mange en sand Menneske Ven, som den, der ey henbragte sit Liv allene med Forsætter at gjøre Godt, men og satte det saaledes i Verk, at Virkningerne af hans Goddædighed ere og blive varige. Siel Sielden strider man til saadan endelig Resolution, førende paa det yderste og i den sidste Tid af Livet, naar man ikke længere forestiller sig selv at blive Herre af den Deel, man eyer, allerhelst, naar deslige Personer have det, som man kalder Codicil, nemlig det Privilegium, at deres sidste Villie uden videre Formaliteter maae gielde; Thi saa nødig som de fleeste Mennesker i Almindelighed, og de fleeste Bemidlede i Særdeleshed, ville tænke paa Døden, hvorved de see sig berøvede en længere Brug af deres jordiske Gods, saa sildig blive de gemeenlig færdige med Testamentet, en Handling, som koster dem saa meget frem for nogen anden Ting i Verden, og er forbunden med saa mange uangeneme Forestillinger, som de gjerne jo længere, jo hellere, ville undgaae; Saa foranderlige som Menneskenes Gemytter ere, saa ureenige blive de fleeste gemeenlig med sig selv om Testamentets Jndretning. Men denne retsindige og redelige Mand Sal. Hr. Jens Ware havde allerede i sine Velmagts Dage saa betids lagt Haand paa Sagen, at alting efter hans Død blev fundet i saadan Orden og Rigtighed, der tydelig viser, at han med fornuftig Overleggelse i denne vigtige Handling, har indretted sit Testamente paa den best mueligste Maade. Skulde da hans sande Roes forties, Ney, baade de, som nu leve i denne Verdens fordervede Alder, da slige Kierligheds Gierninger ere rare, saa og den sildige Efter Slægt skal ihukomme hans Fortienester med Velsignelse. Tronhiem forglemmer aldrig sin berømmelige Angel, ey heller Aalborg sin ædelmodige Ware; Thi endskiønt den sidstes Testamente ey endnu er saa bekiendt som den førstes, saa veed man dog, og glæder sig tillige i det faste Haab, at hverken Kirken, Skolen, Enker, Fattige eller andre ere blevne eller blive forglemte. Jmidlertid er dog det betydeligste af hans Testamente nu kommet for Lyset, for saa vidt Aalborg=Stifts Geistlige Enke=Casse angaaer ; Thi dennes Forøgelse har fornemmeligen lagt ham om Hierte, og denne ansaae han nærmest berettiget til sine Velgierninger: ja den Stand, hvorudi han selv var fød og opdragen, og havde Bb: samlet. samlet sine fleeste Midler den vilde han i Besynderlighed skulde ogsaa være nærmest til at nyde Frugten af det, han efterlod sig; Han indsaae de kummerfulde Omstændigheder, mange af deres Enker maae hensidde udi, den liden Pension der falder af Kaldene, det ringe, de kan have af andre Enke Casser, hvilke man aarlig seer og hører forringes og aftager, til saa længe de med eet ganske gaae under, saa at, naar man i mange Aar har penseret til dem, faae Vedkommende til sidst lidet eller intet af dem. Derudover talte han tidt og ofte derom med een og anden, at han vilde emploiere sineefterladte Midler til saadant et Brug, hvorved denne Casse kunde i sær anseelig forøges, og de Trængende tillige somageres, Han udlod sig til med den ædle Tænkemaade, at intet var stammeligere, end at de Enker skulle sidde i Armod og lide Mangel, hvis Mænd havde været duelige i Herrens Tienste, og ladet det være deres Hoved=Sag at vise sig troe Huusholdere, ustraffelige, flittige og redelige Mænd i al deres Omgang, baade for Gud og Menneskene, at deres Fortienester ikke bedre skulle paaskiønnes, deres Efterladte til Gavn og Nytte, end at disse ofte maatte sidde tilbage i de kummerligste Omstændigheder, og være forladte af alle. Haneragtede det altsaa efter Tidernes nærværende Beskaffenhed for det beste, at sørge for de Geistlige Enker, og uden at dependere af andres vidtløftige Raad og Forslag skreed han efter forsigtig Overleggelse til dette priselige Valg. Og som i han sær med dette sit Anslag til Enke Cassens Beste havde udladt sig for StiftsProvsten (S. T.) Hr. Doct. Gudme, og hos ham erfaret Enke=Cassens Tilstand, saa gav dette Hans Høyærværdighed nu Anledning til at skrive til begge de indsatte Herr. Executor. Ter stam Velædle Hr. Borgmester Rubner og Hr. Jens Thagaard, hvorpaa fulgte deres ærede Svar, hvilket næst Titelen og Beslutningen lyder saaledes : Vi have havt den Ære at modtage Hans Hoværværdigheds Doct. Theolog, og Stifts=Provst Hr. Gudmes of under 22 sidst tilsendte høystærede Skrivelse, og, da vi deraf mane erfare, med hvor stor en Glæde og Fornøyelse velbemældte Hans Høværværdighed har erindret sig det Christelige Tanker, afg. Velædle Hr. Jens Ware for ham i leReer, levende Live skal have udladt sig med i Henseende til Aalborg Geistlige Enke=Casse; Disse den Sal. Mands gode og vel intentionerede Tanker have ey heller været uden Opfyldelse, men da han tænkte som en Christen, saa har han og ligeledes viist sig i Gierningen at være saaledes: Saa i Regarde af Venskab for Deres Høyerværdighed og øvrige høystærede Herrer Administrateurer ved bemældte. Casse, have vi ikke paa Anmodning villet holde tilbage med det, som vi kunde formeene, vilde gjøre den af Høyerværdige og Høylærde Herrer over Enke=Cassens forventende Fremtarv og Velstand fattede Glæde end meere fuldkommen, og des Aarsage, da vi af ham ere indsatte, som Executores af hans sidste Villie, herved forsikkrer dem, at bemældte nu Sal. Hr. Jens Ware har skiænket til Aalborg Geistlige Enke=Casse en Capital af Tolv. Tusinde Rigsdaler, hvis Renter, i Følge derom. af ham forfattede Disposition i sin Tid skal distribueres. dog at det dermed skal beroe, indtil Velædle Mad. Anne Ware, afg. Hr. Mag. Hovedstrups Enke ved Døden er afgangen. Vi gratulere altsaa bemældte Casse, og ønske, at denne Enke=Cassen tilflydte Gavn maatte erindre Pensionisterne om med skiønsomste Taksigelse at erkiende den Almægtiges store Godhed imod dem, og derved ihukomme Stifteren, som i Guds Haand har været det gode Redskab, han har behaget at betiene sig af til at lindre deres ubehagelige Omstændigheder. Vi forblive &c. Aalborg den 24 Maji 1769. C. Rübner. J. Thagaard.