Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1835-05-07
Paa ovenstaaende Jndrykkelse findes i No. 10, af samme Blad følgende Svar: Jntet er i vor Tid mere almindeligt, end at ville tale med om store, politiske Materier. Enhver som blot kan føre en Pen, iler at bringe sine Anskuelser for Almeenhedens Øine. At saaledes mangt et umodent Foster kommer til Verden, er naturligt. Man kan derfor ikke alvorligt nok indskærpe hiint gamle: Ne sutor ultra crepidam. Det er beklageligt, at Mænd, der i mangfoldige Henseender have gjort sig fortjente og agtede af deres Medborgere, ikke tage i Betænkning at blotte deres svage Side ved at optræde som politiske Skribenter. Til disse Betragtninger er Jndsenderen foranlediget ved Hr. Kammerraad Dalgas's i No. 59 af d. Bl. indrykkede Bemærkninger. Hr. D. er bekjendt som en god Borger, en retskaffen, ærekjær Mand, og skjøndt han som Landbruger, ikke er bleven sit System tro, indrømme vi ham dog gjerne, at han ogsaa er en dygtig, rationel Agerdyrker. Som Hippolog har han ogsaa viist sig fra en meget agtværdig Side. Med alle disse Egenskaber og Fortrin kunde Hr. D. unægteligt være tilfreds. Men han er det ikke; ogsaa som fædrelandsk Politiker vil han forskaffe sig et Navn, og - non omnia Possumus omnes. Vel er det nuomstunder, i visse Blade og i visse Cirkler, bleven høi Mode, at rive ned paa Authoriteter og Embedsmænd, men vi holde det for enhver dannissindet Mands Pligt, med alle de Vaaben, Sandheden frembyder, at bekæmpe denne fordærvelige Uskik. Fra at ringeagte Embedsmanden er kun et Skridt til at ringeagte Loven, hvis Tiener han er. Behøver man at erindre om, hvilke hadefulde Angreb danske Embedsmænd i den sildigere Tid have maattet udholde, Nogle ville undskylde dem, idet de sige: Beskyldningerne fremsættes som oftest kun almindeligviis og kunne derfor ingen Enkelt krænke. Men betænker man da ogsaa, hvad det vil sige, at gjøre en heel, talrig, af Landsfaderen velbetroet Stand til et Object for Mistanke eller Ringeagt, Og er det mueligt, at den Enkelte ikke skulde føle sig saaret ved den Bitterhed, hvormed man omtaler den Stand, han troer sig æret ved af tilhøre, At Hr. Kammerraad Dalgas, paa en saa eclatant Maade, vilde have sluttet sig til dem, der omtale Embedstanden paa en uværdig Maade, havde vist Jngen ventet. Jndsenderen vil ikke ønske, at han maae vorde dragen til Ansvar for den frygtelige Beskyldning, han tillader sig offentligt at fremsætte: at man dagligt seer Embedsmænd fornedre sig til at bestjæle Statskassen eller deres Medborgeres Formue;" thi rimeligviis vilde Ansvaret, falde tungt paa ham. Hvorledes en og anden Embedsmand har forbrudt sig og forgrebet sig paa fremmed Eiendom, det har Folket seet, og Kongen har straffet de utroe Tienere, uden at ansee Personer; men ved hvilket Navn betegne vi den Bestræbelse, Tilhængerne af et vist Partie kappes om at lægge for Dagen, paa Standen at overføre Skyggen af Jndividets Brøde? Naar Straffen, er falden paa Forbryderens Hoved - og ingen utro Embedsmand har i Danmark undgaaet sin Straf - er det da ikke grusomt, ideligt at lade hele Standen høre, hvad Et af dens uværdige Medlemmer har syndet? – Saavidt som Hr. Dalgas er endnu Jngen gaaet. Han seer Embedsmænd stiæle, han seer det daglig; han seer, ligeledes daglig, Bønderne indlede Enhver af deres Forhandlinger med Foræringer, i den Tanke, derved bedre at opnaae deres Hensigter, og han yttrer tydeligt nok sin Mistanke, at Embedsmanden lader sig bestikke ved disse Foræringer. Naar Sligt daglig foregaaer her i Landet, er det virkelig underligt, at Hr. Dalgas vil blive boende slig en Røverrede. Braadne Kar findes i alle Lande, og uværdige Jndivider gives i alle Stænder. Men er der nogen Stand, der, ved sand Fortjeneste af Fædrelandet, har vundet en Ret til dets Agtelse og Taknemmelighed, da er det vistnok den danske Embedstand. Jndsenderen slutter med det visse Haab, at den Dag aldrig vil komme, da nogen anden dansk Mand seer, hvad Hr. Kammerraad Dalgas paastaaer at see. T. J. En Bondekone i Nimtofte Sogn paa Mols har fundet i Jorden to Ørenklokker fra Hedenold, som ere blevne indsendte til det kongelige Museum for nordiske Oldsager, hvorfra derom erfares, at de ere de første i sit Slags som vides nogensinde at være fundne her i Norden. Findersken har faaet en Douceur derfor.