Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-06-29
Den 24de om Morgenen begynder alt den bedre Beværtning; det smaahuggede Brænde bæres ind i Huset; Huusmoderen sætter den største Kiedel, hun har, paa Jlden og kommer deri alt det Suul, der er bestemt for hele Festen, især for Helligdagen, om denne Kiedel samler sig til Middag hele Huusfolket og holder sit Middagsmaaltid, i det man dypper Brød i det ovenpaa svømmende Fedt, anden Middagsmad gives ikke. Alle tage nu deres Høitidsklæder paa, hvis ei dette er alt skeet om Formiddagen; Gulvet i Værelserne belægges med Halm, og Julebordet dækkes. Paa nogle Steder begynder Festen Kl. 12. om Middagen; men sædvanligviis Kl. 3, eller 4, med det indbrydende Tusmørke, da Høitids klokken ogsaa lyder fra Kirketaarnet af. Nu ligger alt Arbeid; man forsamler sig om den luende Caminild; Ølkanden gaaer omkring, og man opbygger sig ved at betragte Afbildingerne paa Juletapeterne; hver Fremmed, der træder ind fra det Øieblik af, at Festen er begyndt, maa nødvendigviis nyde Noget; han vilde ellers tage Freden bort med sig af den lykkelige Kreds. Gjæstevenskabet, denne det svenske Folk herlige Dyd, har i den glade Juletid naaet sin høieste Spidse. Snart sætter man sig ned om det festlig smykkede Bord. J store Kar frembæres det paa Jlden lavede Kjød, dernæst Skinke, Ludesisk, den omtalede søde Julegrød, bestrøet med Rosiner og med et Hul i Midten, hvori smeltet Smør findes til Dyppelse ved Grøden, endvidere en Pyramide, der, een til halvanden Alen høi, dannes af flere, lavviis over hinanden lagte, flade, tynde Brødarter, af en stor Ost, Kringler og øverst Æbler, paa nogle Steder staaer der for hver Gjæst en Hob mangedannede Brødkager, der forestille forskjellige Dyr; Brændeviinsflasken og Ølkanden ere ei glemte; ogsaa Nødder bæres frem. Ved Siden af Bordet hænger der ned fra Loftet en af Straa slættet, fiin udpyntet Krone. Mangearmede Lys - hvert Barn faaer sit - oplyse Bordet. Under munter Spøg holder man det fælleds Maaltid, og aldeles Jngen maa smaae Julegrøden, der ei forud har gjort sig fortjent dertil ved at fremsige et Riim, derved fremkomme da mange morende Jndfald, skjøndt de forekommende Rimerier sjeldent ere nye. Efter fuldendt Maaltid, synger man Julesange og læser Julebønner. derpaa tænder man det store Julelys, som ikke maa slukkes hele Natten igjennem; hvorpaa da hele Familien lægger sig til at sove paa det i Værelset udbredede Halm, hvis ei en alfor stor Afstand udkræver, at man bryder og strax. Efter nogle Timers Hvile begiver man sig paa Veien til Christmessen, efterat man har holdt Frokost af Levningerne fra igaar, selve Koner og Børn smaae nu de stærke Drikke. Fra Christ messen, der begynder Kl. 5, eller sildigere, og endnu er brugelig i de fleste svenske og finlandske Landskaber, bliver Jngen ude. Forenede drage hele Landsbyer til Kirke, tilhest og tilfods, med Fakler, om det ei er Maaneskin. Kirken er gjerne, paa Menighedens Bekostning, rigeligen oplyst; desuden fører Enhver et lidet Voxlys med sig, som han sætter paa sin Bænk fast i en Stage, og hvoraf han gjerne tager en Stump med hjem, som om det nu var indviet. Ud af alle Ansigter lyser der Glæde; det er, ret som *) Paa nogle Steder, f. Ex. i Skaane, synge de fattige Børn i Landsbyerne Juleaften for Dørene og faae derfor Smaagaver. man frydede sig over at sees igjen siden sidste Christmesse.