Aalborg Stiftstidende, 1835-02-01
J en Alder af 26 Aar forlod han Landgadet Academiet og gik som Compagnicher til det 2det agers, husiske Jnfanteri-Regiment; men der er Meget, der taler for, at han kun forlod den først betraadte Bane, for at betræde en lignende i Fødelandet. Mænd, som høiligen interesserede sig for den norske mathematiske Skoles Gjenoplivelse, formodes at have bevirket denne Forandring. Feldttoget 1788 haves paa en Maade hæmmet dette Jnstituts Virksomhed, men det er en bekjendt Sag, at det igjen sit nyt Liv, da Diederich Hegermann Aaret 1790 ansattes en 2den Officeer ved ge vidne, som, siden den Tid, udrustede med gode Kundskaber, udgik fra Jnstitutet og nu som duelige Officerer tjene i den norske og nogle deraf endnu ik den danske Armee. Alle de, som have kjendt ham i denne Stilling, ville kunne bevidne, hvorledes han aldeles opoffredesig for dette vigtige Kald, hvorledes han tilsidesatte Forlystelser og private Fordele, for at gavne Jnstitutet, dets Lærere og Elever, og med hvilken faderlig og kjærlig Omhu han vaagede over de unge Mennesker, som vare anbetroede hans Veiledning. J denne Krigskoles indskrænkede Midler fandt han ofte Hindringer mod at virke saameget for den som han ønskede. Han vidste derfor at vække en forøget: Jnteresse for det, ham saa kjære, Jnstitut, ved i Aaret 1796 at udgive i Trykken den norske militaire mathematiske Skoles Historie." Hans forfeilede ikke sit Maal. Skolen fik en anseelig Til vært af aarlige Indtægter, og hans utrættelige Virksomhed, i disse, nye Midler til at gavne Jnstitutets end mere. J mere end 2 Decennier tilhørte hans Virksomhed denne Læreanstalt, og dens gode Frugter erkjendes den Dag i Dag af den norske Armee. Det ovennævnte Skrift havde han tilegnet Skolens Elever, og denne Dedication bærer alt for meget Præget af denne sjeldne Mands Tænke- og Handlemaade, til at vi ikke skulde fremsætte nogle af Grundtrækkene af denne faderlige Opfordring til de nunge Krigere!" Ældre Tiders ikke ugrundede Klager over Vildhed og raae Sæder hos Krigeren, der ere saa skadelige i det borgerlige Selskab, maa nu forsvinde; thi nu sættes Priis paa nyttige Kundskaber, og Grundsætninger om Dyd og Retskaffenhed udbredes. Oplysning bestemmer Menneskets Værd. For Dem, mine unge Venner, er i denne Henseende sørget saavel. Paaskiønner dog dette Fortrin, at ikke Regieringens milde Omhu og Deres Fædres, ja hele Landets, Haab skal være forgiæves." - Uden Kundskab og Duelighed i det militaire Fag, Kundskab om Mennesket og Verden; uden krigerske og borgerlige Dyder, have De intet Værd i den tænkende Medborgers Øine. Lægger derfor Vind paa Videnskaberne. Farer ikke omkring paa Overfladen af samme, men samler grundig Kundskab og det utrættelig. Dog, det er ikke Bestræbelse for krigerske og ædle Kundskaber alene, som fordres af Dem. Som ædle Krigere skulle de ikke alene have Hoved, men ogsaa Hjerte som det bør være. Uden at De udmærke sig fra Hjertets Side ved Retskaffenhed og Dyd, skulle De ikke blive de ærede og agtede Krigere, som Fædrelandet tillidsfuld kan udsende, til at forsvare dets Landemærker. - De skulle engang, unge Krigere, befale over en Klasse af Mennesker, hvis Skjebne det blev, alene at adlyde. Blandt denne Slægt vil de finde de bedste Mennesker, saavel fra Hjertets som Forstandens Side. Det faldt i deres Lod at begynde ved de nederste Trin i Standen, at være underkastet saa mange andre Medmenneskers Villie og vise ubetinget Lydighed der, hvor endog ofte den Bedre maa adlyde den mindre Gode. Saadanne Mennesker skulle De danne til gode og kjekke Stridsmænd; De skulle gjøre dem saa lykkelige som mulig. Hvormegen Klogskab, Kundskab og Menneskekjærlighed vil ikke udfordres til at kunne anføre saadanne Undergivne. Soldaten er Offficerens strenge, men upartiske Dommer. Han vil behandles med Mandighed, Strenghed, men tilligemed billighed og Kjærlighed. Lærer, unge Krigere, hvorledes De kunne gjøre Dem fortjente og elskede af Soldaten; omgaaes ham kjærlig og paa en for hvor Stand værdig Maade. De vil ikke savne Belønningen af saadanne Bestræbelser. Soldaten skal glemme sine ringe Vilkaar, vise Lydighed og tillidsfuld og hengiven følge Dem igjennem de Farer, som Avil møde Dem, naar det befales Dem at drive uretfærdige Krigere fra Fædrelandets Grændser."=Stræber troligen, bruger den beleilige Tid. Her gives Dem Underviisning i Videnskaber og Kunster, ruden Betaling. Deres Foresatte og Lærere arbeide hvisselig med al Troskab og Nidkjærhed paa Deres Dannelse. Hold ved de Grundsætninger, de saa kjærligen søge at indpræge Deres Hjerter. Værer forsikkrede om, De skulle da aldrig forfeile Hensigten af Deres Bestemmelse. Hvor megen Opmuntring og Tilfredshed vil De føle, naar Deres Foresatte kunne have Anledning til at give Dem det Skudssmaal: at De vare skjønsomme Lærlinge, som gjorde sig al Umage for at blive duelige til Fædrelandets Tjeneste. Hvilket skjønt Træk i Deres Caracteer. Med beskeden Frimodighed kunne De da, naar De forlade Stiftelsen, træde frem for Deres Øvrighed, og aflægge Regnskab for Deres Vandel. Saaledes tænkte, saaledes skrev, men saaledes handlede ogsaa denne Hædersmand, af hvis egen Vandel denne Formaning til hans Elever er en tro Skildring, og derfor sendte ogsaa Faderen sin Søn, Værgen sin Myndling, med tryg Tillid og fuldkommen Beroligelse til denne Opdragelsesanstalt; thi sandelig var der i Barndommen nedlagt en god Grund hos den Unge, da blev der med samvittighedsfuld Redelighed arbeidet paa denne Grund og i Almindelighed traadte Eleven med gode Kundskaber og gode Sæder ud i Verden, og derfor lyder Velsignelsen, lover hans Minde ogsaa nu fra mange taknemmelige Læber. Held den Armee, hvis Læreanstalt for unge Krigere har en saa redelig og samvittighedsfuld Forstander. hvortil kan Lægevidenskaben stundom. føre i store Stæder,