Berlingske Tidende, 1791-12-30
Coblenz, den 14de December. Da den svenske Gesandt, Grev von Oxenstierna, den 25de i forrige Maaned ankom hertil, holdte Mareskal von Broglig i Spidsen af den franske Adel følgende Tale til ham: Min Herre! "Deres høie Souverain har ikke med Ligegyldighed anseet vor Monarkes Ulykke. Neppe var en med saa meget Berømmelse ført Krig tilende, førend han fattede den ædle Beslutning, at komme ham til Hielp, og han er utaalmodig over, at udføre den. - Den Ret, at forsvare alle Potentaters Sag, tilhørte uden Tvivl en Konge, som Seieren, har kronet, og hvis vise Love sikre hans Undersaatters Rolighed og Velfærd. - Den Jnteresse, som han unviser for sin gamle og troe Allierte, opvakker den inderligste Erkiendtlighed hos den franske Adel, som har overdraget mig, at bringe denne ædelmodige Fyrste sin ærefrygtfulde Hyldelse, en Hyldelse, som passer sig paa hans ædelmodige og føel somme Hierte. - Jeg har den Ære, at bede Deres Excellence, at oversende Ham den. Den berømte Cantsler Oxenstierna viste sig stedse som en Ven af Frankrig. Vi ønske os til Lykke med, at finde hos Dem, min Herre, den samme Tænkemaade." - Herpaa svarede Grev von Oxenstierna: Hr. Mareskal, og De, mine Herrer, De have takket Kongen for et Skridt, som hans Hierte har indgivet, og hans Retfærdighed foreskrevet ham. Den Souverain, hvis Gente og Mod giver Tronen en Glands og Styrke, som er lige nødvendig for Undersaatternes Vel og Monarkiet, Berømmelse, kan ikke være ligegyldig ved Bourbonnernes og et Riges Ulykke, af hvilke Gustaverne i Aarhundrede hav været Venner og Allierte. Nationen vil endelig komme til at indsee, at dens sande Fiender ere de, som smigre og forføre den, som belæsse den med Plager, og omgiver den med Forbrydelser, medens de lade Friehedens Navn klinge i deres Øren; og at deres sande Venner ere de Fyrster som have Ære, frygt for Friheden og tillige regiere Folket. og s.v. - Kongens aldre Broder, Monsteur, har hidindtil lagt syg af feberagtige Tilfælder. Hr. von Bombelles er ankommen hertil med trøstelige Depecher fra Petersborg. Emigranterne vente og store Fordeele af den Alliance, som skal være sluttet imellem Østerrige og Preussen, ogsaa forvente de om kort Tid en almindelig Erklæring fra Soupecainerne mod den franske Nationalforsamling. Vor Churfyrste synes endnu ikke saasnart at vente denne Erklæring; thi han har ladet Prindsernes Conseil ved sin Cabinetsminister von Dominique den 8de hujus ministerialiter erklære, at han vel ikke havde forandret sin Tænkemaade i Henseende til Prindserne, og med Fornøielse vilde modtage de franske Udvandrede, som formedelst ulykkelige Omstændigheder havde begivet sig bort fra deres Fædreland; men at han maatte vedblive det System, at ikke tillade nogen fordægtig Forsamling og bevæbnet Corps J Henseende til noget Jndbrud af den franske Nation i hans Churfyrstendomme var han vel roelig, saasom Frankrig derved vilde paadrage sig en Krigerklæring fra meer end een stor Magt; men han maatte beroelige Churfyrstendømmets Jndbyggere ved at skaffe afveien endog det ringeste Paaskud til et fiendtligt Jndfald af Jldesindede, og ders lod erklære: 1) Det var Churfyrsten meget kiært, at de franske Prindser have forbudet al Exercering og militairiske Øvelser. 2 Da ingen Franskmand var bevæbnet, kunde man kun ansee dem for Fremmede, der opholdte sig her, ligesom i Brüsse- og forskiellige Rigsland. 3 og 4) Da Livgarden var adskilt, og de røde Compagnier havde forladt Churfyrstendommet, saa var herom intet videre at tale. 5) Den franske Adels forskiellige Cantonnements vare indrettede ligesom i de østerrigske Nederlande. 6) og 7) Churfyrsten smigrede sig med, at Prindserne vilde vedblive, at vaage nøie over Forbudet imod Geværer, Kanoner, Krigsmunition og Hværvinger i Churfyrstendommet, og give ham tillige en skriftlig Erklæring derover, af hvilken man kunde giøre Brug, for at betage det franske Ministerinmal Forevending, og be roelige Jndbyggerne i de trierske Lande.