Aalborg Stiftstidende, 1837-02-11
Frankrig. Det er især, naar de reent materielle Jnteresser komme paa Bane, at de to Hovedpartier, der i vore Dage kæmpe imod hinanden, søge at forsvare hver sit Terrain Skridt for Skridt. Saaledes ogsaa, og maaske fornemmelig der, i de Franskes Deputeredes Kammer. Det kan ei være uden Jnteresse at kaste et Blik paa disse to Partier, der tildeels have beholdt de ældre Benævnelser, men langtfra ikke meere indbefatte de samme Elementer; endnu taler man om et aristokratisk og et demokratisk Parti, men de have begge utallige Underafdelinger eller Nuancer, som det i Kunstsproget, hedder. Naar man nu i Frankrig taler om Aristokrati, da er Talen ikke meere om den gamle Adel, med dens Slotte, Privilegier, dens fordærvede Sæder, forgjældede Tilstand og s. v.; det nærværende Aristokrati er nyt, det har dannet sig af den forhen saakaldte Middelstand" og den begynder allerede at yttre Lyst til, paa sin Side, ligeover for Folkehoben, at indtage omtrent samme Stilling, som Adelen i sin Tid havde indtaget imod den. Begrebet, man nu knytter til denne Benævnelse Middelstand, der vel i Grunden ikke engang passer mere, er egentligt et negative. Alle de, som ikke absolut have nødigt at arbeide, for at subsistere, regne sig til den. Derfor blive ogsaa dette nye Aristokraties Medlemmer, skjøndt ikke allene Capitalister, Banquierer og Grundeiere, men ogsaa den høiere Handelstand, Øvrigheden og Embedsmænd regne sig til den, af det demokratiske Parti beærede med Titelen Lediggængere, i Modsætning til det egentlig Arbeidende. J Kampen mellem begge Partier, gjælder det nu om, hvorvidt man skal opsatte Julirevolutionen i den Mening, at den har overdraget Lediggængerne til Ordets her antydede Betydning) Herredømmet over de Arbeidende. Det borgerlige Aristokrati besvarer naturligviis, dette Stridspørgsmaal bejaende og støtter sig paa den Mening, at det er i Besiddelse af 3 anerkjendte Fortrin, Opdragelse og aandig Uddannelse, Tid til at forøge den og Uafhængighed, og maa følgelig ansee sig kaldet til, formedelst disse Egenskaber, alene at afgive en Stemme i de offentlige Anliggender. Demokratiet derimod giør Fordring paa at ville tale et Ord med, og grunder sin Fordring paa, at det indbefatter den langt talrigere Deel af Nationen, at det følgelig er nødt til at bære de fleste Byrder, og altsaa ogsaa nødvendig maa ansee sig berettiget til at udøve de fleste Rettigheder. De foreholde det borgerlige Aristokrati, hvor slet der blev sørget for det, saalænge Adels=Aristokratiet udelukkende sad ved Roret og beklage sig, vel ikke uden Grund, over, at de offentlige Anliggender nu, i det borgerlige Aristokraties Hænder, omtrent paa samme Maade ledes i en gelselvkjærlig Aand og uden noksom at agte paa det egentlige de Folks Vel og Tarv. I Debatterne om Municipal-Anligorigender, der nu forestaae, ville begge disse Partier, og især med Hensyn til Valgret og Valgbarhed, naar en Reform heri kommer paa Bane, hjærvt forfægte, hver sin Sag, og sølvi ville stræbe at følge Forhandlingernes Gang i disse Qværelstioner, der give Anledning til at gjøre interessante Blik dybt etlind i Folkelivet, saaledes som det efterhaanden, sjeldent ad tillige, men oftest at slangebugtede Veie, uddanner sig og stræet ber med et nyt Maal.