Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-01-19
(Efter Jndsendt.)¬ J lang Tid have ikke saa mange Værelser været ledige her i Kjøbenhavn, som i dette Øjeblik. Næsten den halve By har opsagt, og hver Dags Adresseavis vrimler af tilleieværende Huusleiligheder. Næste Maji Flyttedag bliver derfor een af de meest levende, man nogensinde har oplevet. Aarsagerne ere forskjellige; men Hovedgrunden er Pengevæsenets Forandring siden i Fjor. Saalænge Sølvværdien stod i 376, rettede Alting sig derefter, men nu da Qvartalscoursen, som traadte i dens Sted, er 250, tog Alting en anden Vending. De Leiere, som hidtil havde leiet i Navneværdie, ville naturligviis have deres Leie nedsat, i Forhold til rede Sølv, og de Eiere, som hidtil have udleiet i Sølvværdie, ville nu gjerne vedblive at beholde samme Sum i rede Sølv, som forhen Sølvværdie. At Leien hidtil i Almindelighed var for høi, at den aldeles ikke stod i noget rigtigt Forhold til den, der blev svaret før Krigen, det indsaaes allerede længe, men saalænge som Banko coursen stod saa høit over Sølvværdiecoursen og Seddelcirculationen var stærkere, mærkede de fleste ikke synderligen dertil. De, som fik Sedlerne ind i større Masse, gave dem igjen ud i samme Forhold; Andre hialp sig ved at lade deres Cautionister betale for sig, og atter Andre, f. Ex. Enker, som ugjerne vilde forlade de Værelser, som de i deres Mands Tid havde beboet, eller i det mindste have nogle i deres Sted, som svarede nogenlunde dertil, besatte et Par Værelser med Møbler, og udleiede dem til Logerende. Dette gjorde ogsaa mange Familier, der gjerne vilde boe smukt, men ikke havde Raad til at betale en saa høi Leie, som der fordredes for en Etage paa 56 Værelser. Denne Huusleilighedernes Parcelleren blev stedse mere almindelig, ligesom Ævnen til allene at kunne svare en saa høi Leie aftog. Gaard- og Huuseiere troede nu, at de aldrig kunne komme i Forlegenhed med deres Værelser, og adskillige af dem bleve endog saa overmodige, at de vare høist kræsne i deres Valg af Leiere, og nogle saa egennyttige, at de gjorde sig det til Regel, hvert Aar at opsige deres Jndboere, for ved den Forlegenhed, disse sattes i, at faae dem til at betale en høiere Leie. Dette Eiernes og Leiernes gjensidige Forhold vedvarede lige indtil Aaret 1819. Men nu har Piben faaet en anden Lyd. Den største Deel af Cautionister er efterhaanden bleven kjed af at rykke ud med Leien for Andre, som ville boe stort, uden at have Ævne dertil; mange saae sig, endog med den bedste Villie, ikke istand tilat vedblive længer deres Caution. Den Oeconomie at holde Logerende, slaaer nu som oftest feil, fordi disse kun leie i maaneds og ugeviis og Leilighederne, ved en Logerendes Bortflytning, ofte maa staae hele Maaneder ledige, førend de kunne bortleies igjen, deels fordi Penge, der saaledes indkomme i det Smaa, sjeldent henlægges til den Capital, hvoraf man haaber at betale den halvaarlige Leie, men anvendes, ligesom de komme ind, til Huusholdningsudgivter. Naar nu den Tid kommer, da Leien skal betales, saa maa man enten henvise Værten til Cautionisten, eller, hvor denne ikke haves, sælge nogle af sine Effecter, for at betale Huusleien. Men denne Maade at hielpe sig frem paa, som længe var temmelig almindelig, maatte eengang finde sine Grændser, og synes virkeligen nu at have fundet dem. Følgen heraf er, at de fleste Værelser, hvis aarlige Leie overstiger 4 til 500 Rbdlr. Sølv aarligen, ville blive vanskelige at bortleie. De fleste Leiere der hidtil have betalt ligesaa meget i Sølvværdie, see sig ikke mere istand til at udrede en lige saa stor Sum i Sølv.