Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1806-03-04
Følgende skjønne og patriotiske Jndbydelse, som læses i de Norske Tidender, fortjener at blive saa bekjendt som mueligt: Emanuel Ras, Amtmand over Buskeruds Amt, indbyder alle Amtets Jndvaanere, og enhver god Mand eller Qvinde, til at bidrage til Oprettelse af et Syge- og Arbeidshuus, hvortil Grundvolden blev lagt, ved flere Velgjøreres frivillige Sammenskud af 3000 Rdlr., paa Nationens Høitidsdag, den 28 Januarii 1806. - Det vilde være overflødigt, om jeg indlod mig i at forklare Amtets daglig tiltagende Trang til et vel indrettet Syge, og Arbeidshuus. De aarlige Ligninger af Omkostningerne paa fattige Syges Kuur og Pleie, de omvankende Skarer af Unge og Gamle, den almindelige Mangel paa gode Tjenestefolk, den henslumrede Flid, og endelig vore Justits Protokoller, bære sørgelige Vidnesbyrd derom. Skulle vi da kjende denne Trang, uden at bestræbe os for at afhielpe den, Skulle vi længere med Ligegyldighed see vore nødlidende Brødre og Søstre kjøres om fra Gaard til Gaard paa en, Menneskeligheden vanærende Maade, uden at søge Midler til at skaane dem for de ydmygende Følelser, som nødvendig maa ledsage en saa uforskyldt Haan, Skulle vil længere see de mange hielpeløse Syge, uden at tænke paa Lindring for deres Smerter, Skulle vi see Armoden ved de dyre Tider daglig at tiltage, Vindskibeligheden blandt den fattigere Klasse reent at uddøe, Lasterne - Uvidenheds, Betleriets og Lediggangs troe Ledsagere - opreise sit frække Hoved, uden alvorligen, som Mænd, var det end med Opofrelse, at udrydde dette Onde? Eller, have vi gjort nok, naar vi fremdeles vedblive at snakke om de Forbedringer som burde og kunde skee - Ædle Jndvaanere af Buskeruds Amt, For des sikkrere at naae det Maal hvortil jeg, paa Menneskelighedens Vegne sigter, valgte jeg, for saa at sige at faae Grundstenen lagt, den for os alle saa festlige, saa dyrebare Dag, som skjænkede os den ædle Fyrste, der under Europas meest kritiske Conjuncturer, ene, ved mandig Viisdom og Retfærd, har hævdet Freden for sit elskede Folk. Kunne vi, som Morges Mænd, paa værdigere Maade vise Ham vor Hylding, end ved at opreise ham et Mindemærke, der ved at gjenkalde for den sildigste Efterslægt Erindringen om Hans høie Daad, om hvad Han som Statsmand var for sit Folk, tillige skal – ved at lindre den Syge, mætte den Hungrige, hemme Lediggang, fremlokke Virksomhed - være et helligt Minde om de Dyder, der udmærkede ham som Menneske og Borger, Ædle Velgjørere, Mit indskrænkede Rum tillod mig ikke at opfylde mit Hiertes Ønske, at see Eder alle samlede omkring mig. Men J skulle derfor ikke være udelukkede fra at tage Deel i en Handling, som vil være vor Frederik kjær, fordi den udbreder Held over det Folk, for hvis Lykke Han Selv saa utrættelig arbeider. Lader os da med ægte Borgersind forene os om at udføre dette Verk til Hæder for vor gode, vor vise Fyrste, til Held for vore lidende Brødre. Efter et løseligt Overslag, vil et Syge, og Arbeidshuus for Buskeruds Amt, anlagt i Bragernæs, hvorved det vinder Fordelene af Øvrighedens og Lægens umiddelbare Opsigt, Læge= og Fødemidlers lettere Anskaffelse, større Concurs af Folk, som kunne have Lyst at paatage sig Stiftelsens Oekonomie, mindre Vanskelighed i at faae duelige Oppassere m. m., koste med Byggeromt, Inventarier og alt Tilbehør, omtrent 16000 Rdlr. Af denne Sum have vi endnu kun 3000 Rdlr., og mangler altsaa 13000 Rdlr.; meget for enkelt Mand, men lidet for et heelt Amt, naar det gjelder Frederiks og Menneskelighedens Sag. Ædle Medborgere! Det staaer nu til Eder, om vi snart skulle nyde den høie patriotiske Fryd, at see dette Velgjørenhedens Tempel iblandt os, eller vi med dyb Vemod skulle overlade vore fortvivlede Brødre til deres Skjebne.