Corsaren, 1843-08-18
Til C. b. A. - Det skal blive benyttet. Uddrag af Redactionens Forhandlingsprotocol. Møde den 15de August 1843. Det undgik ikke Præsidenten ved hans Jndtrædelse, at Forsamlingen betragtede ham med en høiere Grad af Ærefrygt, siden Beslaglæggelserne havde begyndt at sætte ham graae Haar i Hovedet. Præsidenten yttrede, at beslaglæggelserne vare endda ikke det Værste; langt værre var det, at der udbredtes saa mange slemme Rygter om "Corsaren", saasom at den snart vilde gaae ind. Flere."Corsaren" gaae ind, Præsident? Præsidenten (utaalmodig). Ja, gaae ind eller gaae ud, som et Lys- i Hovedsagen er det nok det Samme.- Og det skulde ikke være Regeringen, der vilde give den Fødder at gaae paa, heller ikke Abonnenterne, der vilde gaae af, men Redactionen selv, der vilde lade den gaae Fanden i Vold. Er det ikke nederdrægtigt? Forsamlingen. Gu er det nederdrægtigt. Et Medlem. Ja, men rigtig betænkt er dette Rygte slet ikke nyt. Det opkom allerede ved Nr. 1 af "Corsaren", formodenlig overeensstemmende med den Regel, at fromme Børn ikke leve længe, og det er jo særdeles smigrende for os, at Publicum stadig venter vor Død. Men, naar vi blot vedblive at leve en Snees Aar endnu som hidtil, saa maa da Publicum høre op at troe, at vi ere fromme. Dette bifaldtes, og det besluttedes, at "Corsaren" foreløbig skulde leve en Snees Aar endnu, hvis den ikke forinden blev slaaet ihjel. Præf. Men det er endnu ikke Alt. Folk sige, at Redactionen vil reise bort! Et Medl. Naa! Det Rygtes Opkomst kan jeg give Underretning om. For nogle Uger siden kom Goldschmidt, der jo ansees for Redactionen, op paa Pascontoiret og tog Pas til Falster. J bemeldte Contoir er som bekjendt ansat en Mand, der er Correspondent for "Aarhuus Avis". Han nedskrev strax Efterretningen, og for en Feils Skyld tilføiede han Lolland. Da han skulde forsegle Brevet, tænkte han: "Det er dog bedst at sætte Jylland. Hvo garanterer mig, at G. ikke reiser til Jylland?" Da "Aarhuus Avis's" Redaction modtog Brevet, fandt den, at der ligesaa godt kunde sættes Tydstland; i Correcturen forandrede den det til Frankrig. Paa Veien fra "Aarhus"- til "Randers Avis" voxede det til Spanien, og da det kom til "Dannevirke" vilde dettes Redacteur ikke klatte med det, men satte Udlandet. Altsaa ved Goldschmidts Reise til Falster, som han ikke engang foretog, have vi næsten reist Jorden rundt. Et andet Medl. Men, Et Spog, et Andet Alvor: Det var ikke saa galt, om vi gjorde en Reise. Vi kunde vistnok faae offenlig Understottelse, f. Ex. af det Reiersenske Fond. En Anden. Aa, det er jo kun bestemt for Folk, der reise paa Jndustriens Vegne eller som Haandværkere. Den Forrige. Man siger dog, at Carstensen fik Stipendium derfra til sin Udenlandsreise. En Tredie. Nu, maaskee reiste han som Jndustriridder. Præs. Hvad skulde vi imidlertid gjøre ved alle disse Rygter? Et Medl. Præsident! Hvad vilde Du gjøre, hvis Folk sagde, at Du ingen Beslaglæggelser havde? Præs. Jeg ingen Beslaglæggelser! Ha, ha, ha! Uh, hvor jeg vilde lee! Vare det var sandt! Medl. Saa lad os ogsaa lee og ønske: Vare det var sandt, at vi vare i Spanien, eller, for Magelighedens Skyld, at Spanien var i Danmark. De stedfundne Beslaglæggelser bleve dernæst bragte under nærmere Omtale. Men, for man gik ind derpaa, erklærede et Medlem, at Discussionen burde føres for lukkede Døre. "Jeg er en stor Ven af Offenlighed", bemærkede Medlemmet, "Offenligheden har ingen varmere Ven end mig; men i dette Tilfælde, da de beslaglagte Artikler ville blive oplæste, vælger jeg hemmelig Discussion, fordi der kunde gives Folk, der af vore Forhandlinger vilde uddrage, ikke blot Peberet, men saagar Cajennepeberet, hvilket kunde bekomme os meget ilde." Alle Medlemmerne reiste sig efter denne Tale, og, idet de erklærede sig for ubetinget Offenlighed i Theorien, lukkede de i Praxis Dørene.