Viborger Samler, 1841-10-09
J "Søndagen" læses en interessant Beskrivelse over Hekla, af en Hr. J. C. Schythe, hentet fra en Reise paa Island i Sommeren 1830, i Forening med Geologen Steenstrup. Om Besøget paa Hekla yttrer Hr. Schythe sig saaledes: "Det vedholdende slette Veir gjorde enhver Jagttagelse umulig, naar den ikke laae indenfor vor indskrænkede Synskreds, her var intet Krater; thi Toppen af Bjerget dannede en smal, krumløbende Rygning af omtrent 30 Skridts Længde; de løse Stene, hvoraf den bestod, var ganske de samme som de, der bedækkede Vulcanens Sider, nemlig, forskjelligtfarvede Varieteter af en let, vores Lava, intetsteds var nogen faststaaende Steenart at opdage. Det eneste Mærkelige, der frembød sig i vor fuldkommen eensartede Omgivelse, var en Udvikling af Røg eller bede Dampe, som viste sig, rigtignok kun i meget ubetydelig Mængde, et lidet Stykke nede paa Straaningen imod Syd. De fremtraadte igjennem Lavagruset paa et ganske enkelt Punct, og det var derfor ikke muligt at prøve deres Varmegrad paa anden Maade end ved at holde Thermometret saa tæt til Stenene, som det lod sig gjøre: det steeg da til 10 1/20 C. – J hvor ubetydelig denne Erfaring end synes, saa giver den dog Anledning til endeel Betragtninger, der ikke ere uden Vigtighed med Hensyn til Heklas fremtidige Historie. Siden Vulcanens sidste Udbrud er den bleven besøgt af flere Reisende, men, forsaavidt det er Forfatteren bekjendt, omtaler Jngen af dem en saadan Udvikling af hede Dampe saagodtsom lige ved dens Top. Man tør deraf slutte, at disse først i den allernyeste Tid have banet sig denne Udvei; thi havde de tidligere været tilstede, vilde det neppe have kunnet undgaae Nogens Opmærksomhed. Der maa altsaa være foregaaet en Forandring med den underjordiske Hede, der virker og arbeider dybt i Heklas Grundvolde, og denne Forandring viser sig tydeligt nok som en Forøgelse, siden de hede Dampe have kunnet trænge heelt igjennem Fjeldet, lige til det Overste; men flere indre Erfaringer tyde hen paa det samme Factum, blandt hvilke jeg ikkun vil nævne en kjendelig Aftagelse i de stillestaaende Vande, et Phænomen, der lettest forklares ved Antagelsen af en forøget underjordisk Varme, som faaer Vandet i rigeligere Maal til at fordampe. Jfølge heraf er det ikke usandsynligt, at et nyt Udbrud af Hekla er nærforestaaende, og denne Ulykkes Spaadom vinder en endnu høiere Grad af Sandsynlighed, naar man gjennemgaaer Vulcanens tidligere Historie. Efter Olaf sen og Paulsen skal dens første bekjendte Sprudning være forefalden i Aaret 1001, og indtil deres Tid antages den at have raset 22 Gange; med fuldkommen Nøiagtighed lader sig ikke Antallet af dens Udbrud angive, deels formedelst Uovereensstemmelse i Aarbøgerne, deels formedelst den Uvished, der hidrører fra de mindre Jordbrande eller Jldsprudninger i Heklas nærmeste Omgivelse, hvilke af Nogle ere regnede med til selve Hoved Vulcanens Udbrud. Saa meget er dog vist, at ikke et Aarhundrede er hengaaet, uden eet, to eller tre Udbrud, og sammenligner man de Perioder indbyrdes, i hvilke Vulcanen har hvilet, saa finder man enten de meget korte Tidsrum af 2, 5 indtil 10 Aar eller de længere af 50 indtil 70 Aar. J Aaret 1693 sprudede Hekla næstsidste Gang, i 1764 eller 1765 besteges det af Olafsen og Paulsen, som ikke bemærkede det ringeste Spor af nogen Udvikling af hede Dampe; alligevel paafulgte i Aaret 1766 en frygtelig Sprudning, som Jndvaanerne længe med grundet Engstelighed havde ventet. Vulcanen havde altsaa hvilet i en Tid af 73 Aar; nu er det 75 Aar siden den rasede; man har altsaa al Grund til at befrygte et Udbrud, der sikkert vil blive saameget mere heftigt og ødelæggende, som den har brugt en længere Tid til at forberede sig. Bedst vilde det være for hele Jsland, om enten Hekla eller en anden af dets Vulcaner holdtes stadig aaben; derved vilde en vedvarende Afledning af den underjordiske Hede bevirkes, hvorved man vilde undgaae de periodiske, og netop af denne Aarsag desto forfærdeligere, Sprudninger, der opstaae snart hist snart her, hvor Jordskorpen er for svag til at udholde det nedenfra virkende Damptryk. – Det er ikke urimeligt at det sidste usædvanlige Jordskjælv, som rystede hele Vest kanten af Danmak og udstrakte sin Virkning endog til det sydlige Norge, staaer i Forbindelse med en snart paafølgende Sprudning af Hekla, thi ogsaa tilforn har man bemærket, at heftige Rystelser gjennem hele Europa ere gaaede forud for dette Udbrud. Det er en almindelig Tro, at Heklastaaer i underjordisk Samqvem med Vesuv og Ætna, og denne Tro er langtfra ikke noget grundløst Hjernespind, den bør endog modtage en langt større Udvidelse, naar vi nemlig erfare, at en heel Kyststrækning paa mange Miles Længde kan hæves og sænkes, som Tilfældet var i Syd-America, da Lima og Callao aldeles gik under, – at Jordrystelser kunne forplante sig igjennem en heel Verdensdeel, ja endog under Søer og Have, og at samme Aar som Katla-Jöklen rasede i Jsland, sank det halve Lissabon i Gruus af et forfærdeligt Jordskjælv (1755), tør vi vel slutte, at Jordens Overflade, paa hvilken hundrede Millioner Mennesker vandre i tryg Tillid, ikkun er en bedragerisk Skorpe, der kan rystes og gjennembrydes af de nedenfra virkende Dampes Spændkraft, og at de 200, i alle Verdensdele omspredte, virksomme Vulcaner ere at betragte som ligesaa mange Skorstene, hvorigjennem Røgen og Dampen fra Jordens glødende Kjerne skaffe sig Luft i Atmosphæren."