Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1838-12-31
Stænderforsamlingen i Roeskilde. Efterat den Kongel. Commissarius i sin Slutningstale den 21 dennes havde bevidnet saavel hele Forsamlingen, som Præsidenten, Vicepræsidenten, Sekretairerne og Stændertidendens Redakteurer sin Tak, sluttede han med følgende Yttringer, der ikke undlode at gjøre et dybt Jndtryk paa Forsamlingen: "En Søe Tanke paatrænger sig mig endnu, inden jeg forlader denne Hædersplads. Ganske nylig har jeg i Deres Midte tilbragt en Dag (or den 21de, som var hans Fødselsdag), der gjør et stort og mærkeligt Afsnit i mit Liv. Den glade og skjønne Fest, som Deres Venskab havde beredet mig, trængte den alvorlige Tanke tilbage, der knyttede sig til denne Overgangsperiode. Men idet jeg med dyb Følelse gjenkalder mig al den Kjærlighed, som da mødte mig, staaer det levende for min Sjæl, hvormeget jeg er kommen henimod Oldingsaarene. Dette kan ikke Andet end være mig en ny Opfordring til, medens det endnu er Dag, at bruge hvad jeg har af Kraft til at afbetale Noget paa den store Gield, hvori jeg staaer til min Konge og mine Medborgere. Men det minder mig ogsaa om at den Tid maaskee ikke er langt borte, da de Kræfter, som jeg hidtil har helliget Kongens og mine Medborgeres Tjeneste, ville være saaledes sjunkne, at jeg ikke længere vil findes skikket til den Gjerning, som hidtil har været mig betroet. Men selv naar Svaghed nøder mig til ganske at træde tilbage fra min offentlige Virksomhed, skal Mindet om den velvillige Erkjendelse, som mine mangeaarige redelige Bestræbelser have fundet saavel hos min ophøiede Konge, som hos mine elskede Medborgere, udfylde den Tomhed, som Savnet af denne Virksomhed, vil efterlade. Derefter tog Præsidenten Ordet paa følgende Maade: Det er vore Medborgere i Nutid og i Fremtid, som ere de rette Dommere over vor Færd i det Møde, vi nu have tilendebragt; men ligesom Enkeltmand, efterat have fuldført et vigtigt Hverv, føler Trang til at skue tilbage paa den tilendebragte Virksomhed, saaledes er det naturligt, ved denne Forsamlings Adskillelse at dvæle nogle Øieblikke ved Betragtningen over hvad der er virket i det tilbagelagte Tidsrum. Arbeidets Omfang har ikke været mindre, end i forrige Session, og er dog tilendebragt i meget kortere Tid, men det var naturligt, at megen Tid kunde spares, som i det første Møde anvendtes til at bestemme Formerne. At der i nærværende Session har været mindre Tilbøielighed til at fremkalde nye Foranstaltninger til Borgersamfundets Tarv, end til at ordne og uddanne dem, og at derfor Forsamlingens Virksomhed mere har faaet Charakteren af befæstende end bevægende, maatte vel blive en naturlig Følge deraf, at saamange ved vore og den jydske Forsamlings Petitioner fremkaldte Lovudkast i nærværende Møde skulde prøves. Men det er den gode Bygmesters Pligt at sørge for faste Mure, inden han bygger videre i Høiden. Dog er ogsaa i dette Møde flere nye, vigtige Forslag komne under Forhandling. Den opmærksomme Jagttager vil udentvivl opdage flere Forskjelligheder mellem de tvende første Roeskildske Møder: et Samfund kan ligesaalidet blive sig selv fuldkommen ligt, som Enkeltmanden kan det. Men det vil dog udentvivl blive indrømmet, at det er de samme Grundtoner, der have lydt i denne Sal i dette som i forrige Møde: Kjærlighed til Fædrelandet, Ærbødighed for Kongen, værdig Frimodighed, dyb Agtelse for Borgernes Rettigheder, hvad enten disse betragtedes i Forhold til Stat og Øvrighed eller til hinanden indbyrdes, Tilbøielighed til at fremme Kræfternes uhindrede Virksomhed i Borgersamfundet. Og disse Grundtoner ville, saa haabe vi, stedse lyde i Stændernes Møder, de ville høres af vore Sønner og Sønners Sønner, thi de ere danske Toner. Og disse samme Toner have vi ogsaa hørt fra den Mand, der staaer i Forsamlingen som Kongens Mand, som Folkets Mand for Kongen. Jkke skal jeg nævne hvad vi skylde de Enkelte i Forsamlingen, der kraftigst virkede i vore Moder, thi det hører netop til det Skjønne i vor Virksomhed, at Personlighederne skulle tabe sig i Samfundet, at det, som de Jndsigtsfuldeste arbeide, skal, ved at fremstilles klart og overbevisende for de Øvrige, blive Alles Eiendom, ligesom Alt, hvad et Lands meest aandsbegavede Mænd virke, bliver Folkets Eiendom og Hæder. Jnden jeg slutter, byder Følelsen mig at udtale min Tak for hver venlig Hjælp, der bødes mig, naar Eonen eller Kraften ikke var tilstrækkelig, hver overbærende Dom, naar jeg feilede. Jngen føler dybere end jeg selv, at det kun er ved Forsamlingens kraftige, velvillige Bistand at jeg har været istand til at fuldføre det Hverv, mine Medborgeres Tillid betroede mig.