Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-05-14
Foruden at det til alle Tider har viist sig, hvilket ligger i Tingens Natur, at Kappelyst vækker Flor og Styrke, kommer, hvad Fabrikker især angaaer, den Omstændighed med i Betragtning, at deres Flor og Styrke maa, for at være statstjenlig, gaae frem med det almene Bedste. Det er ikke gavnligt, at en Fabrik florerer paa det øvrige Statslegems Bekostning. Ja, saadan Flor er i Tiden skadelig for Fabrikanten selv; thi dersom den Omegn, hvoraf han skal drage Saft og Næring, henviisner, saa vil hans ene storerende Træ sikkert ogsaa om kortere eller længere Tid vantrives og endelig udgaae. Men uden at dvæle ved almindelige Theorier, som det vilde være for vidtløftigt her at udvikle, lad os see til benævnte Fabrik selv. Vi vælge af dens mangfoldelige Artikler de to, hvoraf den 3 Fjor har frembragt det største Antal. Disse ere: 1 Million Søm, og 3767 Stkr. Jern Gravspader. Antaget for et Øieblik, at Regjeringen forbød Jndførsel af fremmede Som og Gravspader, og at Fabriken derfor udvidede og anstrængede sig saa meget, at den i Aar frembragte det dobbelte Antal, bruger da ikke Danmark om Aaret meer end 10 Millioner Søm og meer end 10,000 Spader, og dersom med de for Jorddyrkningen og al anden Syssel ved Freden gjenvundne Hænders Brug af Søm og Spader tager til, som den rimelig giør, vil man bruge endnu flere. Hvor tager man de Manglende fra? Forudsat, at Regjeringen virkelig kunde holde fremmede Som og Spader ude, saa fulgte jo deraf, at Jorddyrkningen, formedelst Mangel paa Spader, og Bygningers Opførelse, saavelsom tu finde andre Arbeider, hvertil Søm bruges, af Mangel paa Som maatte standse, og neppe vilde Fabrikken florere eller styrkes ved saadan Standsning. Men formodentlig er Hr. Udgiveren der med Jndsenderen enig, at ingen Magt paa Jorden er i Stand til at holde et fremmed Som ude fra det Land, hvor det nødvendig bruges og ikke haves. Af Forbud paa Jndførsel vilde da nødvendig følge, at Som og Spader indsneges. De gik, for hvemJndsnigelsen lykkedes, ind uden Afgivt og under solgte altsaa de Jndenlandske, hvorimod En og Anden, som i Jndsnigelsen blev greben, ødelagdes, naar Straffen var brav høi, som den nødvendig maatte være, naar den skulde tilstrækkelig afskrække. Men naar Staten savner Jndtægter, og enkelte Familier forarmes, falder det nok i Længden tilbage paa Fabrikken selv; thi der maatte jo paalægges andre Afgivter i Stedet, og billigen burde især Fabrikken bære disse. Hvad den altsaa paa een Maade vandt, tabte den paa en anden. Skulde det da ikke være fra alle Sider bedre, at Jernkram og deslige ved Jndførselen fra fremmed Sted betalte, som det nu giør, en Afgivt ikke saa høi, at den frister til Jndsnigelse, og ikke saa lav, at den jo baade er en Jndtægtskilde, og at fremmede Fabriker rimeligen kunne nadersælge de indenlandske, Det maatte dog være synderligt, om en Fabrik, som neppe ligger 2 Mile fra sit Hovedmarked, som der indfører sine Varer aldeles afgivtsfrit, som har Lettelse i Jndførselstolden af det raa Jern, den til Forarbeidning indfører, som har en stor Deel af sin Capital til Laans af Negjeringen til en meget billig Rente og med en meget lempelig Afbetaling, og som i flere Aar har faaet en aarlig Productions-Præmie af en offentlig Stiftelse, ikke skulde kunne udholde Concurrence, med fremmede for det meste ikke let indsnigelige Varer, hvilke foruden en temmelig høi Told maa bære Transport=Omkostninger, Assurance, Commissions-Gebuhr og alle de Byrder, som med Vare førsel fra langtfraliggende Steder ere forbundne. Kan en Smed, alle disse Fortrin uagtet, ikke gjøre en Spade eller et Som uden Tab, saa maatte vi ønske, at danske Hænder aldrig førte nogen Hammer. Der maa dog vel være noget, de kunne forarbeide og Kaps med Fremmede.