Aarhuus Stifts-Tidende, 1814-11-04
Christiania i Norges overordentlige Storthing, den 21de October 1814. Paa samtlige Repræsentanternes Vegne: Christie, p. t. Præsident. p. t. Præsident. Weidemann. Tale, holden af Hs. Kal Sv. Maj. Kommissairer paa Kongeriget Norges Storthing den 21de Oct. 1814. Gode Herrer og norske Mænd, Præsident og samt lige Medlemmer af Norges Riges Storthing! Vi have intet Øieblik, gode Herrer og norske Mænd, villet opsætte for Eder offentligen at bevidne vor levende og uskrømtede Glæde over den af Eder under afvigte Gaarsdag fattede høitidelige Beslutning. Den er saaledes indtruffen, denne til evig Tid erindrings værdige Dag, som skal ende Nordens langvarige Stridigheder og aabne en ny Epoke for Fred Ære og Lyksalighed. Normænd og Svenske have nedlagt de Vaaben, som de nylig rettede mod hinandens Bryst, for, paa Spidsen af det Field der fordum betegnede fiendtlige Grændser, at opreise en Varde til Forsonningen og det nye Broderforbund. Der skulle de afsværge alle Forvildelser og Fordomme, alle Fortidens nærgaaende Erindringer, og love hinanden Enighed i Raad, Enighed i Farens Stund, Overbærelse med hverandre, urokkelig Kraft mod Undertrykkelse. Derfra skulle de kundgiøre for Verden, at de ei eftertragte nogen anden Ære end at leve selvstændige mellem deres Bierge og at Nordpolen og Havet ere Grændserne baade for deres Herredomme og deres Forhaabninger. Det er saaledes at vi, paa Kongens Vegne, og i hans Søns og Sønnesøns, samt i det fælleds Fædrenelands Navn, for Eder, gode Herrer og norske Mænd, fremføre deres forenede Taksigelser. Maatte Forsynet, som under allede Uheld, der rammede Europa, har vaaget over Norden, velsigne denne Stund, da tvende Folk af samme Stamme, samme Frihedssind og samme Nationaltænkemaade, under en fælleds Konge gaae at søge Betryggelse for deres giensidige Rettigheder, Af Eders Beslutning have vi erfaret, hvor yderst vigtigt J selv ansee det, at de af Kongen i Forslag bragte Forandringer i Grundloven blive snarest muelig foretagne til Overveielse og Afgiørelse. Vi nære med Eder det Forsæt, uden ringeste Ophold at befordre dette store Værk til en ønskelig Ende, saa ingen videre Forhindring maatte udsætte den høitidelige Erkiendelse af Kongen og hans, efter Successionsloven af 26de, Septbr. 1810 tilkommende Efterfølgere. Vi ere derfor rede til med den af Eder beskikkede Committee strax at indlade os i en nærmere Undersøgelse over Constistutionsforslaget, og vi ere forvissede om, at paa Eders som paa vor Side intet Øieblik skal forsømmes, forat trykke det sidste Segl paa begge Rigers Forening. Da vil Kongen i Eders Midte nedlægge den Eed, som bliver Eder Borgen for hans Regieringsgrundsætninger og Tænkemaade. Da skulle J modtage den Fyrste, som, kaldet til en Dag at fortsætte sin Faders ømme Omhu for Skandinaviens Riger, allerede seer sin Ære forenet med det ældgamle Norges Ære, og sin egen Lyksalighed blot at ville blive en følge af den han for Eder kan berede. Af hans Mund skulle J. erfare hvor høit han agter et Folk, som kiender sit Værd, og veed at sætte Priis paa sin Frihed. - denne Tænkemaade opfostrer han sin Søn, som med et nordisk Navn skal hilse Eder paa Nordens ældgamle Sprog, og, omgivet af Haabets Blik, tolke Eders Ønsker for sin Farfaders Trone og ved sin Faders Si Fædrelandet.