Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1770-05-25
Cleant og Ariste, en Fortælling. en nøysomme Cleant besøgte engang sin beste og ved virkelige Prøver af en ædel Tænkemaade udmærkede Ven Ariste. Han havde selv tilladt ham at kalde sig med dette Ravn; endskiønt baade Stand og Fortienester gjorde en kiendelig Forskiel imellem begge; thi Cleant befandt sig ved Himmelens Forsyn i saa ringe en Stand at de faa Fortienester, han besad, om de og virkelig vare saa, ikke kunde blive bemerkede under hans ringe Klædedragt og naturlige Opførsel; dog troede han, at den dydige Ariste, der elsker Dyden, endogsaa i sin Nøgenhed, havde ved Hiertets Overbeviisning og Venskabs rette Følelser, agtet han bærdig hertil. Cleant træder da indad sin Vens Dør med et roeligt og fornøyet Sind, han finder en anden fornemmere og i hans Tanker meere agtet Ven hos Ariste. Ved Jndtrædelsen aflægger han sin sædvanlige ukonstlede og naturlige Hilsen ved at bukke sig for de tilstædeværende, hvilken Hilsen blev besvaret paa lige Maade. Han havde ventet at hans Ven skulde taget imod ham efter Sædvavane, og bedet ham at sidde, men da dette ikke skeede, blev han af Undseelse staaende ved Dørren, og giorde sig adskillige Betragtninger. Jmedens Ariste. Ariste talede med sin fornemmere Ven sagde han i sit Hierte. Hvor fordærvede ere vore Tider, hvilke Vaner og Fordomme hærsker ikke herudi, hvorover Uskyldigheden og den ædelmodige Menneske-Kiærlighed maae sukke. O! lykkelige Cleant, som i din ringe og nøysomme Stand ikke behøver at skamme dig ved Omgang med en kjær Ven som ikke nødes til at see med den store Verdens Øyne, foragte de fornødrede: Men - mon din Ven Aristeforagter dig, fordi han sætter dig ey i Ligning med sin fornemmere Ven Rey, det giør han ikke - Det er imod hans Karakteer, som Menneske Ven. Hvad hindrer ham da at tale til dig, og bede dig at sidde? Undseelse, Kundskab om hans nærværende Vens Gemyts Beskaffenhed, ja maaskee andre vigtigere Tanker. Ariste tænker maaskee paa denne Tiid meere ædelt, end du, han kiender dig; ja han har maaskee høyere Tanker om dig, end du er værd; Han tænker: Cleant agter lidet. om Verdens Ære. Et fornøyet Sinder ham nok. Det er sandt - saaledes burde Cleant at tænke; men Cleant har menneskelig Følelser. - . - Endelig kom Cleant til sig selv igien, og med Skamfuldhed kiendte sin Forseelse, at en ham ubærdig Passion havde bemæstret sig hans Tanker, han fordømte samme, tilstod sin ædelmodige Ven Ariste saadanne Følelser, som vare ham værdige, og Tiderne den Ret, som den første naturlige og uskyldige Friheds Jndskrænkning, Overmagtens Udbredelse og Vaner med Fordomme havde indført. Nu blev Cleant igien fornøyet, og fik igien sit forrige muntre Sind. - Hvor kan de uædle Sinds=Bevægelser ikke vanskabe os - Aristes fornemme Ven tog Afskeed i det samme, og saaledes gjorde Ende paa denne Tvang. Nu kom de tvende Venner i deres rette naturlige Forhold; dog bevarede Cleant Taushed; thi han skammede sig at aabenbare sin Ven disse Tanker; og Ariste, som ikke gjættede til nogen Sinds Bevægelse paa Cleants Side, overbeviiste Cleant snart ved sin sædvanlige Oprigtighed, at man ikke kan opofre den samme Dyd for en ligegyldig Verden, som allene er helliget en Ven.