Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-09-28
Haandværkskarle og Tjenestepiger skulde hver Uge besøge Comoedien, og Prangeriet med Billetter blev en egen Næringsvei. Drikkehusenes Tal forøgedes, og Kjøbenhavn allene talte allerede 1807 tre Tusinde forskjellige Skjænkesteder, Klub derne tiltoge ogsaa de skulde have store, pragtfulde Værelser, og paa forskjellige Steder byggede man ordentlige Localer dertil, som tildeels efter Krigen maatte forandres til Vaaningsværelser eller anvendes til anden Bestemmelse. De Handlende indrettede Alting paa en stor Fod, mange af dem byggede sig kostbare Lyststeder paa Landet, og næsten Alt, hvad der hedte Kjøbmand, maatte i det mindste have en brillant Equipage. Tjenestepiger kunde ikke mere være bekiendte at klæde sig i hjemmegjorte Tøier eller simpel Cattun; de maatte have fiint engelsk Sirts, Cambringe o. s. v. Da alle kastede sig paa Handelen, saa skulde enhver, der ikke gad lære et Haandværk, sættes paa et Contoir, og man fik derved en heel Hær af Contoirister, der siden, da Handelen gik i Staa, nødvendigen maatte blive brødløse. Ei at tale om, at Forholdene herved bleve ganske forstyrrede, saa vare ubesindige og uoverlagte Ægteskaber ogsaa en Følge af de store, skjøndt skuffende, Udsigter til Udkomme, og Pengenes daglige Forværrelse Continentalsystemet fremtvang Fabriker, hvorved mange, da Fabricaterne, hvor simple de end vare, betaltes dyrt og afsattes let, fandt rigeligt Udkomme. Kokoppernes Jndførelse overalt gav Folkemængden en betydelig, maaskee alt for pludselig og unaturlig Tilvært, som selv de største Populationsprædicanter ikke havde formodet. Nu kom Freden og bortrev Sløre fra alle disse Drømmebilleder; Folk indsaae nu lidt efter lidt, at Luftcasteller ikke ere Marmorslotte. Mangen retskaffen Mand faldt som et Offer for ulykkelige Conjuncturer, mangen stræbsom Familie knustes i deres Malstrøm, og disse uforskyldt Ulykkelige fortjene vor Medlidenhed og vor mueligste Bistand. Men ogsaa mangen en Ødeland, der levede over sin Stand og tilsatte Alt, hvad han eiede, raabte endnu, lig den paa Møddingen vaagnende Jeppe Hei, Sekketeer, Kammertjener, Lakeier, nok et Glas Carnaillesek!" og bandte og støiede som denne, naar han seer horvandlingen er forbi. Saaledes lære vi af Tingenes egen Gang bedst at kjende deres Resultater, og at forklare os Tidens Aand og Tidens Tegn. Der er frembragt en Forrykkelse i de borgerlige Forhold, som maa rettes, naar de skulle komme i den gamle Orden igjen. Fremfor Alt maa Fordringerne nedstemmes, fordi de hidtil have været alt for høie. Det nytter ikke at søge Aarsagerne uden for os, naar de nærmest ligge i os selv. Kun i America voxer Guldet af sig selv, endskjøndt ogsaa der Arbeide udfordres til at fremdrage det af Jordens Jndvolde. Ethvert Folk maa som hver Enkelt vide at strække Tæring efter Næring. En Tidlang kan man spille store Roller blot ved Vind, men Vinden ophører ogsaa, og da maa Møllen skandse. At man hos os er for meget forgabet i udenlandske Varer, og at de indenlandske Fabriker paa ingen Maade nyde nogen Opmuntring, det kan Enhver let overbevise sig om. Vore Damer ere jo fra Top til Taa klædte i udenlandske Artikler. Lige fra deres couleurte Saffians Skoe indtil deres Straahatte er Alting jo Productet af fremmed Flid. Fremmede maa væve vort Klæde, Fremmede spinde vort Linned, Fremmede forfærdige vor Pynt. Og alt dette skeer medens vi havde Klædefabriker, der allerede leverede Klæde, som confunderedes med udenlandsk, fordi man ansaae det for for fiint til at være frembragt ved en dansk Væv. Af Mangel paa Afsætning er Maglekildes Manufactur i Roeskilde, der eengang skaffede Tusinde Mennesker Arbeide og Brød, sjunken hen til Jntet, Jnteressentskabs=Fabriken i Toldbodgaden her i Staden meget formindsket, og Christianis herlige og med saa stor Anstrængelse oprettede Bomuldmanufactur paa Vesterbro. faldet sammen. Derimod kappes man om at klæde sig i udenlandske Tøier, hvor meget slettere af Hold de end ere, til enhver Priis. Alt, hvad vore Agere yde, hvad vor Qvægavl frembringer, maa gaae ud af Landet for fremmed Stads og Fias, som en eneste Regn i Dyrehaugen ofte ødelægger og gjør aldeles ubrugeligt. Og paa saadan en Tid, da en saadan Aand hersker, spørger man endnu, hvorfor vor Cours vakler, hvorfor Landet forarmes, Efterseer eders Kones og eders Døttres Garderobe, eders Tjenestepigers Kister, og J vil bedst kunne besvare eder selv dette Spørgsmaal. Troe J, at et Land, uden synderlig Handel, uden synderlig Skibsfart, efter syv Aars Krig, kan drive en Luxus, som selv rige Nationer forbauses over, uden at føle Virkningerne deraf,