Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-08-12
Kaptain MDonald blev holdt fængslet paa denne Maade i omtrent tre og enhalv Time og udstod den meest martrende Pine, da det Hull hvori hans Hals var stukket, var saa snævert, at han næsten var qvalt og den øverste Ende trykkede hans Bryst, saa at det var ham meget besværligt at trække Aanden; han ville ogsaa uundgaaelig have sat Livet til under denne Marter, havde ikke nogle af de spandske Matroser, der saae den Smerte han var i, grebet ofte Leilighed til at lindre hans Pine, naar deres Officerer ikke var paa den Deel af Skibet. denne Stilling blev Kaptain MOvnald liggende indtil Kl. 11 om Formiddagen, da man mærkede at han ikke længere kunne udstaae de Smerter han led, hvorfor der kom en Officeer hid og defalede at løsne hans Hals og Skuldre, (men hans Been forbleve fængslede, hvorpaa strax Laasene, bleve aabnede og hans befaling opfyldt. - Denne Fængselsmaade skjøndt slem nok, var et Paradiis sammenlignet med den Forrige, og Kaptain M. Donald erholdt nu gradeviis igjen hans Styrke og Hukommelse, der næsten havde forladt ham. J denne Stilling blev han liggende indtil omtrent Kl. 12, da Fregatten gjorde Signal for Skibet Trelawnes paad til at komme ombord, da dette var skeet blev Kaptainen ført ind i Kabytter, saa svag at han næsten ikke kunne kryde frem. Her sad den Høistkommanderende med hans Officerer, og spiste til Middag; Kaptain MDonald blev igjen gjort de Spørgsmaale, hvorhen han var bestemt, og hvad Cours han havde i Sinde at tage &c. thi man havde hverken spurgt efter eller undersøgt hans Papirer, endskjøndt han havde i denne Hensigt taget dem med i hans Lomme. Kaptain M. Donald svarede paa hvad han spurgte, og lagede over den umenneskelige Maade man havde behandlet ham paa, og sagde, han havde i Sindeat fortsætte Reisen til Kanalen, hvis man tillod ham at afreise. Den spandske Kaptain befalede ham derpaa at seile sin Vei, og sagde, at hvis har igjen fik fat paa ham i Nærheden af hans Convoy skulle han føre ham til Gammel-Spanien. Kaptain MDonold svarede: at han i denne Henseende kunne handle som han behagede, da han var nu i hans Magt, men at han vistnok ikke kunde behandle ham værre, end han allerede havde gjort. Førend Kaptain M. Donalds Afreise, forlangte han at faae at vide Fregattens Navn og den Navn, som førte den; hvilket den spandske Kaptain aldeles afslog; men medens han var fængslet, hørte han af en spandsk Neger, der bør te til Fregatten og som kunne tale engelsk, at Fregatten var et kongeligt Skib paa 36 Kanoner, kaldet Roussillon og commanderet af Don Fransisco Vidal, at der vare to Register=Skiber), imellem, med Penge ombord og omtrent 12 Koffardieskibe, og at det blot var 4 a 5 Dage siden de forlode Havannah og gik derfra i Selskab med 20 Seilere, men hvoraf nogle vare skiltes fra dem. Søndag Klokken 1 p. M. d. 8de August 1790, forlod Kapt. den spandske Convoy paa en Brede, af 28 Grader og 38 Minutter og en Længde af 79 Grader, og ankom til London uden videre ubehagelige Hændelser den paafølgende 19de Septem der, hvor han strax indberettede Sagen til Admiralitetet, for at faae fyldestgiørelse for den lidte Fornærmelse. James St. Clair. Jeg passerede," sagde min Ven, en Nat for et Aar siden, gjennem en af de fornemste Gader i London. Klokken slog tolv, da min Opmærksomhed blev henvendt paa en Hoben Mennesker, som stod i Forsiden af en næt og elegant Bygning, den Jndre Deel af samme synes at være i lutter Liv og Bevægelse, formedelst de mange Lys, som bevægede sig frem og tilbage i den. Jeg standsede, og havde ikke staaer længe, da en Liigtiste baaren paa Mænds Skuldre, blev ført ud, og da Følget havde sluttet sig til den, bevægede Processionen sig frem af i dybeste Taushed og med største Høitidelighed. Denne store Forsamling: ) Register=Skibe, kaldes de Skibe, som før have Tilladelse til at handle paa Sydamerika. af Mennesker blev nu synlig, og en mørk og vindig Nat blev snart opklaret ved en Mængde Fat ler, som udbredte en klar Flamme til alle Sider. Endelig naaede Processionen Kirken, og strømmede ind, indtil den fjerneste Deel af samme begyndte at fyldes. Under Ceremonien herskede der en dyb og almindelig Tanshed og den største Opmærksomhed herskede under det Hele, alting, var saa stille at man gjerne kunne indbilde sig at høre Mængdens Aandebræt, indtil sluttelig Døds hymnen sagte og sørgelig tolkede Alles Følelse; ved Enden af samme hørtes en lille Raslen, frembragt ved Mængden, der rettede sig mere i Veiret, og aandede lydeligere, hvorpaa de med sagte Skridt forlode Kirken. Jeg læste paa Pladen, som var fæstet paa Laaget af Kisten, følgende Jnscription. James St. Clair, 82 Aar gammel, en Ven af RoberDanson, og under dette var tilføiet: "En Ven i Nøden er en Ven i Døden.