Den Vest-Sjællandske Avis, 1832-04-14
Lord Eliot bragte i dette Møde de udenlandske Anliggender paa Bane. Han meente: at den volitiske Horizont er overtrukket med mørke Skyer; at ingen har hidindtil været istand til at angive det Punkt hvorfra Stormen skal udbryde; men det forekom ham kun alt for vist, at Resultatet vil blive Krig. Han følte sig overbeviist om, at Holland vil aldrig antage Conferencens Beslutninger med mindre England har først tilintetgjort enhver Hollandsk Kanonbaad. Enten maae den Tractat, som den ædle Lord (Palmersion) har underskrevet blive brudt, eller England vil blive indviklet i en Krig med fine ældste Allierede. - Angaaende den Portugisiske Expedition, som er udseilet af Brittiske Havne, saa bemærkede han, at den er en grov Krænkelse af Folkeretten, især da den commanderes af Brittiske Officere, da foruden Capt. Sartorius ogsaa andre Englændere befinde sig iblandt dem under fingerede Navne, og Mandskabet bærer den Brittiske Marine Uniform. Vist nok er Portugal kun svag, og kan ikke hævne sig paa Engeland, var det mægtigt saa vilde det sikkert forlange Satisfaction. Den Portugisiske Expedition har desuden ikke allene Portugal til Formaal; den er som hele Verden veed, ogsaa møntet paa Spanien hvis Konge den vil støde fra Thronen og hvis Krone den vil sætte paa Don Pedros Hoved. (?) Saamegen Værd end Spanien maae sætte paa Englands Venskab, saa følte Taleren sig dog overbeviist om, at Flygtningernes Landgang i Portugal vil strax have de Spanske Troppers Jndrykning tilfølge. Saaledes gaaer vor nationale Værdighed tabt i de udenlandske Nationers Øine, naar vi ville vende op ned paa Digterens Sætning: Parcere subjectis et debellare superbos, og opkaste os til de Svages Tyranner. - Med Hensyn til Englands Forhold til Frankerige, omtalte Taleren. de Belgiske Fæstningers Sløifning, hvilken Ludvig Philip ligefrem har betegnet for det Franske Folk, som en Gienstand for dets Stolthed, da kun saadanne skulle sløifes, som true Frankerigs Grændser, imedens vore Ministre erklærte denne Bestemmelse som en Følge af Belgiens Mangel paa Evne til at vedligeholde Fæstninger. Han omtalte de Franskes egenraadige Forhold i Portugal, Belgien og Jtalien, Forøgelsen af deres Land og Søemagt, og spurgte om den Brittiske Regiering vilde lade sig bruge som et Redskab for Frankerigs Hensigter, Han forlangte derfor Oplysning herom af Statssecretairen for de udenlandske Anliggender. Lord Palmersion svarede herpaa at Taleren havde gjort et Slags Reise omkring Verden, men ikke fremsat et bestemt Spørgsmaal hvorpaa der kunde gives et bestemt Svar. Jmidlertid formeente han dog at have udfundet deraf to Hovedpunkter, For detførste at Fredens Vedligeholdelse er ingenlunde sikker, og for det andet, at Regieringen sætter en overdreven Priis paa Frankerigs fredelige Sindelag. Med Hensyn til det første maatte han bemærke, at man burde dog see tilbage, hvorledes det saae ud da den nærværende Administration kom til Roret. Dengang kunde ingen svare til Freden for en Tid af tre Maaneder men under den nærværende Administration havde den dog holdet ved i 15. Han beraabte sig derfor paa denne Periode for at retfærdiggjøre sine gunstige Forhaabninger for den forestaaende. Hvad Garantien for det belgiske Anliggende angaaer, saa er den vistnok bindende; men den er kun liden Grund til at befrygte, at vi derfor skulle blive indviklede i en Krig. - Hvad Portugal angaaer, saa har dette Land, i 4 Aar ikke givet Storbrittannien een eller to Gange; men 50 Gange Anledning til Krig. Det giør vel den forrige Regiering Ære ikke at have taget de strengeste Forholdsregler mod Portugal, dog har den efter hans Mening, drevet sin Overbærelse alt for vidt. Havde Portugal været stærk istedet for svag, saa havde den offentlige Stemme erklæret sig saa lydeligt mod de os tilføiede Fornærmelser, at ingen Minister havde kunnet modstaae det. Forresten forpligter ingen Tractat os til at understotte Portugal for at undertrykke en Borgerkrig; men dersom Talen var om en udenlandsk Jnvasion for at erobre det, saa vare vi vistnok forbundne til at beskytte det, hvad enten det staaer under sin legitime Monark eller under en foragtelig Usurpateur. Ministeren omtalte Troppesendingen til Belgien og Ancona med faae Ord og gientog, at hele Europas Fred beroer paa Forbindelsen imellem England og Frankerige. - Sir. R. Vyvyan tilstod, at Freden var vedligeholdet i 15 Maaneder; men paa Hollands, Portugals og Pavens Bekostning. Han surgte: om man vilde tvinge Holland til at antage Tractaten i sin nærværende Skikkelse, forresten vilde han udsætte sin Motion om denne Sag indtil de 5 Ratificationer vare indkomne. - Sir Robert Peel talte i Oppositionens Aand, dog med megen Moderation: Netop Hollands Svaghed, sagde han, forøger de store Magters Forpligtelser mod det, og Qvæstionen om den indenlandske Seillads, erholder og den endog i sig selv er ubetydelig, en stor Vigtighed, da den implicerer Uafhængigheds Principet. Han bad derfor Ministeren om at afholde sig fra enhver Krænkning af den nationale Uafhængighed. Angaaende Expeditionen til Ancona bemærkede han, at den Franske Regiering giorde vel i at trække sig ud af sin Forlegenhed. Forholdet imod Don Miguel misbilligede han ligesaameget af den Grund, at han er saa upopulair, da intet Exempel er farligere end at indblande en Fyrstes Jndividualitet i politiske og nationale Forhold. Folkeretten erkiender kun to Tilstande, Krig og Fred, men ingen tredie, hvori en Stat, som lever i Fred med to krigsørende tilstaaer den ene af dem en indirect Understøttelse; Folkeretten forpligter derfor England til den strengeste Neutralitet. - Her modsagde nu Lord Palmersion ham og paastod, at Folkeretten tillader England at tage det Partie som det lyster i denne Strid, men Ministrene vilde iagttage den strengeste Neutralitet. - Sir R. Peel holdt det dog for afgjort, at dette ikke var Tilfældet, og anførte, at foruden Admiralen vare flere af Cheferne paa Don Pedros Krigskibe Englændere og dertil Brittiske Søeofficere, at 3000 Brittiske Undersaattere havde taget Deel i den, at 4 Krigskibe vare udrustede i England, at endnu skulde 2000 Polakkere støde til den, saa at hele Expeditionen blev foretaget med den Franske og Engelske Regierings Vidende og Villie, da ellers disse Regieringer vilde sikkert have undertrykket disse Hvervinger ved Proclamationer og andre Forholdsregler. Under disse Omstændigheder have vi slet ikke Ret til at forbyde Spanien at marschere ind i Portugal, og endnu mindre til at erklære det Krig derfor, hvortil vi ellers vare meget vel berettigede, naar vi ikke selv havde opgivet vor Stilling og udviist den største Grad af Partiskhed. Eller vil man undskylde sig med at Don Miguel har brudt sit Ord til England, thi har Don Pedro ikke gjort det samme, Endnu ere vore Brittiske Undersaatters Fordringer. til Brasilien ikke blevne tilfredsstillede. Forresten er Don Miguels Characteer hans Undersaatters Sag og angaaer ikke os. - Oberst Evans svarede: at den Munition, som var kiøbt for Don Pedro i England var Privateiendom, og Regieringen har ikke Ret til at forbyde dens Udførsel; desuden vare ogsaa Forraad til Don Miguel blevne directe afsendte fra London til Lissabon. Allerede Ubetydeligheden af Expeditionen til Ancona (ved hvilken Sir R. Peel havde bemærket at han maatte tage den pavelige Regiering i Forsvar, som meente det ligesaa alvorligt med fine Reformer, som England med sine) var en tilstrækkelig Borgen for Frankerigs velmenende Hensigtet, og hvad Holland angaaer, saa skulde man vel opretholde dens Rettigheder; men den almindelige Fred var endnu vigtigere, og Conferencen havde gjort det til sit Formaal, at sikkre denne for den mindst muelige Priis af individnelle Rettigheder. - SirMilley Doyle spurgte Winisterne om de vare underrettede om Spaniens Plan at soutinere Usurpateuren paa sin blodbestænkte Throne, imedens det havde forsikkret England og Frankerige og sin Neutralitet; da nemlig den apostoliske Junta, ifølge et Stykke i Bladet Coureren, som udgives for paalideligt, havde fattet den Plan, at der skulde gives Generalerne over Observationsarmeen hemmelige Ordrer til at assistere Usurpateuren paa hans første Vink, som den Spanske Regiering vel maatte desavoure; men hvorfor de dog siden skulde blive belønnede. - Efterat flere Talere havde sagt deres Meninger, erklærede Lord Palmersion tilsidst, at han kunde forsikkre, at Frankerige vil opfylde alle sine Forpligtelser saavel med Hensyn til Algier, som til Jtalien, ogsaa var han af den Formening, at den pavelige Regiering har ingenlunde opfyldet sine Løfter til Legationerne. Om Belgien bemærkede han, at der kun vare tre Udveie tænkelige, Restauration, Deeling eller Uafhængighed, det Første er umueligt, det Andet uretfærdigt og upolitisk, og kun det tredie er tilbage. Men hvad Neutraliteten angaaende Portugal angaaer, saa havde de ingen Ret til at besvære sig derover, som havde tilladt sig Voldsomhederne i Farvandene ved Tercera. Paa Sir John Doyles Spørgsmaal svarede han ikke andet, end at England kan efter Behag vælge hvilket Partie det vil, dersom Spanien afviger fra Neutraliteten (der ligger en stærk Engelsk Escadre paa Tajo floden, som formodentligen er instrueret paa at handle efter Omstændighederne).