Berlingske Tidende, 1835-10-01
Det er med fuldkommen Føje, at Lovgivningen i Danmark meer og meer har bundet Godsejeren til visse Reglers Jagttagelse ved Udøvelsen af hans Eiendomsret over Bøndergodset; the da Bondestanden saa at sige alene udgjør Folket i Danmark, et Statssamfundets Vel meget afhængigt af den Maade, hvorpaa Bonden anvender sine Kræfter, og naar det først er beviist, at Stats samfundets Øjemeed: den høieste Grad af Velværen for det Almindelige, ikke kan realiseres uden at Enkelte maae taale Jndskrænkning, og saaledes vore Godseiere, saa maa en Reform i Landboelovgivningen dermed være godtgjort som retfærdig. De, hidtil Godsejerne Tid efter anden paalagte Baand, udgaae fra denne Grundsætning, og dette maatte enhver fornuftigttænkende Godsejer have forudseet og forudberegnet, da hans Rettigheder alene kunne gjøres gjeldende under en Form, der harmonerer med Samfundets Vel; thi i andet Fald kunde han ved en blot Særhed til evig Til forhindre det Godes Fremgang, hvilket var unaturligt: Da de i Agerbruget i den senere Tid indførte Forbedringer umueligt kunne gaae frem evnsides Bondens Forpligtelse at forrette Hoverie, maatte dette saaledes kunne afskaffes, og at Selveiendom imellem vore Bønder var et stort Gode for Danmark, kan selv ingen fornuftig Godsejer nægte, naar saadan Eiendom altid bleve conserveret i Familien paa den i Forordningen af 13de Mai 1769 bestemte Maade. Det er ikke her Stedet at bevise Hoveriets skadelige Jndflydelse paa Agerbruget, og det er desuden noksom bekjendt; men det er en Sandhed, som jeg heller ønskede practisk at godtgjøre, at Hoveriet in natura er et sandt Tab for Godsejeren; thi foruden den Skade og Fordærv, som det medfører for hans Bøndergodses Forfatning, giver det ei den Fordeel i Herremandens Agerbrug, som det for Bonden er af Værdie og hvorved der altsaa fremkommer et National-Tab. Man beregne kun hvad Hoveriepengene kunne udgjøre af et Gods og man skal da lettelig overbevise sig om, at enten Eier eller Forpagter skal kunne forrette Bondens Hoverie for langt mindre end dette, ved disses Hoveriefriehed, vilde indbringe. Man udstykke desuden de større Hovedgaarde, og ved Salg af Parceller skal Gaarden i det helle, langt bedre forrente sig, end nu er Tilfældet, selv uden at regne paa det Tab, som Bortforpagtning tilfældig fører med sig; og hvor er da Grunden til den megen Klage over Jndskrænkning i Eiendomsretten; det vilde jo kun være at hjelpe Godsejeren til en høiere og sikkrere Jndtægt, naar han ikke længer maa bruge Hoveriet; men man er nu engang saa forblindet over Tanken og Rettigheders Fortabelse, at Forfatteren af hiint Gjensvar overseer, at han har foreslaaet, at Deel af de danske Fæstebønder skulle gjøres til Almisselemmer, for at Godsejerne kunne faae en endnu friere Brug af deres Bøndergaarde, som dog i sin Oprindelse ikke har gaaet videre, end at Godsejernes Fordeel er tilvejebragt under Bibehold af det Almindeliges Vel. Han siger at et andet Forhold imellem Godseier og Bondeallersimplest kunde skee, ved at den Første fik Ret til, imellem Mere, ogsaa at sammenlægge to til tre Bøndergaarde. Men hvorledes skulle disse reducerede Bønder, eller rettere deres Børn finde Erhverv, og kunde Fattigvæsenet i al Fald ernære disse, og hvilken Ulykke for Staten vilde ikke disse næringsløse Mennesker være. Det kommer lykkeligviis aldrig saa vidt; men hvad jeg har bemærket, er kun anført for at vise, hvor ubetænksomt dette Forslag er.