Aalborg Stiftstidende, 1828-01-26
(J Talen er følgende, med Hensyn til Grækenland.) Om end Tyrkerne nu lode sig nøie med deres Besiddelser, og ikke vedbleve med Krigsforetagender, og om de end ikke truede os med nogen Fare. - men Gud vor Herre har befalet os, at beskytte Kristenheden, saa skulle vi dog begynde Krigen mod dens Fiender, for at befrie Grækenland og de nærliggende Lande, fra Skulde Nogen troe, at det er en ringe Sag, at være Tyrken undergiven og trælbunden, han feiler mærkeligen; thi det er ei det blotte Herredømme om at gjøre, men vore Koner og Børns Religion, Sædelighed, Ære og Velfærd. Man seer Tyrken især rase imod ædelt Byrd; den af dem Overvundne, frarane de ikke allene deres Gods og Eiendom, men de tillade sig endog, at haane de ædle og ærbare Matroner, Ung møer og Børn. Mig gaaer det meget nær til Hjertet, saa ofte jeg tænker paa, hvorledes det stakkels Grækenland, alle skjønne Kunsters Moder, som stedse var berømt for dens gode Disciplin, Ærbarhed og Dyd, og som i lang Tid har været den kristelige Kirkes herligste og skjønneste Prydelse, nu sukker under Trældom; det er skrækkeligt at høre, hvorledes en stor Mængde Mennesker afledes fra den sande Gud, og styrtes i evig Fordærvelse. Dette giør mig saameget mere ondt, da Historien vidner om, at Grækenland ikke frivilligen, ei heller efter langvarig Modstand, er geraadet under dette skrækkelige Aag. Denne Nation, fordum det kristelige Navns saa skjønne Prydelse, som har været knyttet til vore Forfædre ved Slægtskabets og Venskabets Baand, tilkommer det os at rædde og befrie fra deres barbariske Trældom; thi intet kan være roesværdigere end at komme de Betrængte til Hielp, som i deres lykkeligere Dage have gjort vel imod os. Vor Herre Jesus Kristus vil paa Dommedagen affordre os Regnskab, at vi forlode andre Nationer og ikke beskyttede Kristendommen. Keiserens Tale forfeilede ikke sin Hensigt; den havde alle Rigstænders fuldkomne Enighed til følge, Rigets Fyrster erklærede sig samtligen for Tyrkekrigen, og enige om at udrede dens Bekostninger. J Foraaret 1519 skulle Udrustningerne begynde, og en frygtelig Skjebne syntes at true Halvmaanen; men Keiser Maximilian henfaldt paa Sygeleiet, og hans den 12te Januar 1519 paafulgte Død, satte Grændser for Udrustningen mod Tyrken. Strøtanker af forskjellige Forfattere. Venskab er Himmelens Datter, og en elskværdig Pige er hun tilvisse; men paa Domstolen, ved Embeds bordet, i Referatsalen, hvor Embeder besættes, burde hun aldrig sidde. J det mindste burde hun, for sit gode Navn og Rygtes Skyld, være saa indsvøbt, at man maa ikke kunde kjende hende. Hvo som kan overvinde den uovervindeligste af alle Lidenskaber: Kjærligheden, og bringe den til Taushed i sit Hjerte, han har drevet Dyden til dens Herkulesstøtter; videre kan den ikke komme. Vi have mindre Magt over vor Forstand, end over vort Hjerte. Vi kunne lettere tilkæmpe os Seier over vore Følelser, end over vore Tvivl. Besynderlige ere Klagerne over Luxus. Man støder den ideligen fra sig i Ord, og befordrer den dagligen i Gjerning. Man raaber stedse paa Oplysningens Tilvext, og glemmer, at ved ethvert Skridt, man gaaer frem i Oplysning, gaaer man tillige frem i Forfinelse og fremmer Luxus. Vær din Vens Ven, men derfor ikke din Fiendes Fiende. Frygt og Svaghed lære at lyve; Styrke og Mod tale aldrig Usandhed. Længes - stræbe - haabe - er alle Dødeliges almindelige Biograft. Den som udgyder sit Venskab i Ord, beholder Jntet tilbage i Hjertet. Det sande Mod er gjerne forenet med et ædelt Sindelag. Den der lever med Naturen er aldrig fattig, og den som lever efter Systemmer, bliver aldrig rig. Hvad der ogsaa mon dømmes over Jalousie, saa kan den dog ansees for en tilgivelig Feil. Den Fattige seer vel den Riges Formue, men ikke hans Sorger; derfor ønsker han sig stedse hiin, uagtet han vel neppe vilde modtage den i Forening med disse. Mennesket lever ikke for at arbeide, men det skal arbeide for at kunne leve. Naar man ei vil mere end man kan, saa kan man og det man vil. Kvindens Suk er Mandens Vanheld tro. Let udsagt Bud er ofte tungt at lyde. Triumf, af hvilken Art den monne være, minder altid Mennesket og Krig og Kamp. Forlang Raad og tusinde ville være dig til Tjeneste, for at vise at de ere fornuftigere end du; Forlang Daad og alle de tusinde ville trække sig tilbage, og kun levne dig Overbeviisningen: at du maa være stærk nok til at hielpe dig selv. Den som ikke lader sig beherske af Medgang, han lader sig heller ikke bøie af Modgang. Rethaveri er Sandhedens største Modstander. Ærgierrighed er en Febersyges Tørst, der efter ethvert Glas bliver alt mere og meere brændende. Misundelse er uforsonligere end Had. Man bliver aldrig det hvortil man ei er født. Man bliver ikke altid det hvortil man er født. Der gives Tyge Braher, som kjøre Ploug, og Vesseler, som vogte Faar. Søg Dyden blandt de Levende, arv den efter de Døde, saa vil din Død blive et Liv og din Gravskrift en Sædelære.