Aalborg Stiftstidende, 1834-03-24
Debatterne angaaende Lovforslaget mod de sluttede Selskaber føres i de Deputeredes Kammer med megen Heftighed og tildeels Bitterhed paa begge Sider, hvilken dog let lader sig forklare deraf, at det er de virkelige eller præsumtiveRepublicanere, der hidtil have tumlet sig om med Ministrene, og disses ivrigste Tilhængere, medens derimod den dynastiske, Opposition og det saakaldte tiers parti have forholdt sig tause. Hovedgienstanden for Striden er det bekjendte Selskab for Mennesterettigheder. Efterat Ministeren Barthe havde antydet, at der ogsaa gaves legitimistiske Foreninger, hvilke Regjeringens var kommen paa Spor efter under Urolighederne i de sydlige og vestlige Departements, erklærede han, at disse kjendte deres Afmagt alt for vel til at vove noget paa egen Haand; derfor arbeidede de kun paa at vedligeholde en spændt og oprørt Stemning, i det Haab, at derved vilde engang gives dem Leilighed at fiske i rørt Vande. Det egentlige Brændpunkt for alle revolutionaire Jntriguer er derimod hiin berygtede Forening for Menneskerettigheder, der aabenlyst har opreist sin Fane, hvis Tendents er en Republik, hvis Principer ere den Robespierreske Declaration af Menneskettighed derne, hvis Central-Committee har sit Sæde i Paris og hvis Underafdelinger dristig fremtræde i Lyon og St. Etienne i Provence og Bourgogne. Efterat Ministeren havde fremstilt denne Forenings Biographie, hvortil han som Actstykker brugte næsten alle politiske Processer i de sidst forløbne Aar og isærdeleshed gjort sig Umage for at bevise, at hiin Forening higede ikke alene efter en politisk, men ogsaa efter en fuldkommen social Revolution, navnlig en total Omvæltning i Eiendomsforholdene, opfordrede han indstændig til at antage den foreslagne Lov. - Vil De vide - sagde en anden Minister, Hr. d'Argout - af hvilke Folk disse Associationer bestaaer, Af Advocater, som ingen Clienter, og at Læger, som ingen Patienter har; kort, af alle Slags Lediggængere. Disse Foreninger ere en tung Byrde for Landet. De speculere paa at ødelægge al gavnlig Virksomhed, ja de beskatte selv de arbeidende Classer snart under dette, snart under hiint Paaskud og det paa en langt mere trykkende Maade end de offentlige Afgifter, over hvilke der klages saa meget. - Jblandt de Deputerede, som talte imodForeningerne, udmærkede sig især Hr. Keratry. Han sammenlignede dem med de bekjendte Clubber fra den første Revolutionsperiode; paastod, at deres Principer vare aldeles de samme og at de kun vare forskjellige deri, at hine Clubtilber lige til Consulatets Tider bestandig havde seiret, medens en derimod de nærværende Foreninger stedse vare slagne tilbage, et saa ofte de havde forsøgt nogen factisk Modstand. Jøvrigt og tilskrev han dem alle de Ulykker, af hvilke Frankrig lider, den ophidsede Stemning, det trykkende Budget og det usikkre Forhold til de fremmede Magter. . Foreningerne og navnlig den anseligste af disse, den forhen nævnte Forening for Menneskerettigheder, blev forsvaret med ikke mindre Jver end den blev angrebet, men Forsvarerne gik saa vidt i deres Heftighed, at de aabenbart skadede deres egen Sag og gave Ministrene selv Vaaben i Hænde imod dem. Saaledes Hr. de Ludre, som ikke indskrænkede sig til den Paastand, at hiin Forening ikke havde i Sinde at bevirke nogen voldsom Statsforandring, men end- ogsaa truede, at dersom den vilde afstedkomme en Revolution, da turde den vel byde Regjeringen Spidsen. Sindigere udtrykte sig Hr. Garnier-Pages, som sagde, at hiin Forening ikke trængte til noget Forsvar, fordi Ministrene, i Tilfælde af at den virkelig var saa farlig og strafværdig, ikke burde have undladt at anklage samme for Retten. Paa Love mod Complotter mangler det jo ikke og en heller paa Domstole til at anvende de bestemte Straffe. Derhen burde Ministeren have vendt sig, naar han havde nogen grundet Besværing at føre over Foreningerne, men han vidste nok, at Domstolene ikke lade sig nøie med Declamationer og enkelte af Sammenhængen udrevne Yttringer, og derfor fandt han det bekvemmere at undertrykke dem ved en vilkaarlig Forholdsregel. - Nogle andre Deputerede gjorde den bemærkning, at de nuværende Ministre selv forhen havde taget virksom Deel i disse Foreninger og tildeels skyldte samme deres høie Plads. Saaledes havde Hr. v. Broglio været Præsident i Foreningen for Trykkefrihed, Hr. Guizot i Selskabet. Hielp Dig selv, og Hr. Barthe i Carbonari=Foreningen. Ministrene, sagde Hr. v. Porta lis, have derfor selv bragt sig i det uundgaaelige Dilemma: Enten have hine politiske Foreninger beviist deres Gavnblighed ved at bringe saadanne Mænd frem og hvorfor da undertrykke dem, eller de have ophøiet maadelige Subjecter, og hvorfor da antage et Forslag, der udgjør en integrerende Deel af disse selvsamme Subjecters Regjeringsystem. Den ne Talers øvrige Yttringer vare ligesaa heftige og bittre, fornemmelig mod Politipræfecten, men dog i det Hele mod Systemmet, og da Ministeren d'Argout erklærede slige Yttringer for pligtstridige af en Øvrighedsperson dette er Hr. Portalis), maatte Kammerpræsidenten tilsidst bruge sin Autoritet for at kalde Roligheden tilbage. Af den Omstændighed, at den moderate Opposition og hele det saakaldte Dupinske Parti hidtil ingen Deel har taget i Debatterne ville Nogle slutte sig til en forestaaende, Modification i Forslaget, ja nævne endog Hr. Teste som den, der skulde proponere et sligt Amendement. De Fleste ansee imidlertid en slig Modification for uudførlig og tvivle ikke paa, at Forslaget jo nok vil gaae igjennem i sin nærværende Form.