Aalborg Stiftstidende, 1836-09-10
Spanien. Efterretningerne fra Madrid gaae til den 24de. Et vigtigt Actstykke kaster et Lys paa Dronningens nærværende Stilling; hun har offentlig proclammeret sin Tilfredshed med Alt, hvad der er skeet, og vil nu have saare vanskeligt ved at træde tilbage. Actstykket, en Proclamation til det spanske Folk, lyder saaledes: De nyeste Begivenheder vare en Tidlang ledsagede af en kelte Omstændigheder, der bragte mig paa den Tanke, at de blot havde en isoleret Oprindelse og vare fremkaldte ved en kelte Lidenskaber og Jnteresser, og at den derved vakte Aand var næret ved en forbigaaende og ved Kunst tilveiebragt Gjæ ting i Gemytterne. Saalænge dette var min Overbeviisning, var et ogsaa min Pligt at holde fast ved den bestaaende Tingenes Orden, og at fremme de fornødne politiske Reformer efter den Plan, jeg engang havde lagt, i den Formening, at den bifaldtes af den offentlige Mening. Jndtil de allernyeste Begivenheder skred jeg stadig frem paa denne Bane. Jeg var ikke afvegen fra den, naar J ikke paa en mere utvetydig Maade havde lagt mig Eders energiske Higen efter noget Andet, end det jeg forberedte, for Dagen Provindserne Andalusien og Aragonien erklærede sig for Constitutionen af 1812, med Lynets Hurtighed greb Bevagelsen Provindserne Estremadura og Castilien og selv i Rigets Hovedstad kostede det Møie at standse den. Trindtomkring, mig blev det nu tydeligt, at mine brave Soldater gjorde Vold paa sig selv, naar de faae sig nødte til, med Magt at sætte sig mod Folke=Stemningen, den de i Grunden deelte. Nationens Ønske blev mig da klart, da jeg hverken kunde eller vilde forvolde nye Uroligheder, har jeg beedige, Constitutionen af 1812 og udstedt de fornødne befalinger til, at den proclammeres og beediges i hele Kongeriget. Spaniere! De Indvendinger, man baade hos os og i Udlandet gjør imod denne berømte Forfatning, ere mig ikke ubekjendte. Men den stempler sig jo ikke selv som et Mesterstykke den hentyder jo meget meere paa, at det er muligt, at reformere den og viser endogsaa selv Maaden, hvorpaa det kan skee. Selv blandt dens ivrigste Forfægtere gives den neppe nogen Forstandig, som jo inddrømmer Nødvendig leden af at underkaste den en Revision, og de Provindser, som have erklæret sig for den, erkjende Vigtigheden af at slige Forbedringer, i den Cortesforsamling, der nu i denne Hensigt træder sammen, foreslaaes og besluttes. Lader os haabe, at denne Forsamlings Viisdom vil fuldende dette vigtige Værk. Modtager imidlertid den Forsikkring, at der ikke vil blive Tale om, at formere visse Forrettigheder eller befæste forhadte Privilegier. Almindelig Orden og det Al menes Vel skal være Gienstanden for Forsamlingens Raadslagninger og Landets Tarv dens Formaal; Grundsætninger, der befinde sig i Samklang med dem, til hvilke Europas andre frie Forfatninger støtte sig, skulle lede den. Paa saadan Maade skal Constitutionen af 1812 atter hæve sig til Statens Grundlov. Hvo vilde tvivle om, eller Hvo vilde undre sig over, at den maa være en Gienstand for Eders Kjærlighed, Maalet for Eders Stræben. Den staaer jo som et Mindemærke om Nationens Ære, Værdighed og Uafhængighed, I have fremmanet den, understøttet den og beediget den; under dens Bannere have J seiret; det var den, efter hvis Bestemmelser Nationens Anliggender styredes, da Napoleons Ørne omsider forjoges fra Fædrelandets hellige Jordbund, Denne Hæder kan hverken Tiden eller ond Villie eller Politik berøve den, og de Omvæltninger, under hvilke I senere have sukket, have ikke kunnet forjage disse hæderlige Minder af Eders ædle Hjerter; thi de staae indprægede der med Flammetræk. Værket, der syntes tilintetgjort, hæver sig for det forhausede Europa paany, som en Phonix af sin Aske. Saa leve da Constitutionen. Den leve! som et Sym hol paa Seier i den nærværende Kamp, som den var det i hine berømmelige Tider, da den fremstod, Viser nu Europa, at J, til Trods for alle andre Varsler, elske den og ville vide at forsvare den. Udfaldet kan ikke være tvivlsomt, Constitutionen vil give Eders Anstrængelser ny Kraft og understøtte Eders Mod til at bære de Byrder, som Tingenes øieblikkelige Stilling paalægger Eder. Forgiæves skulle da vore Fjender, som hidtil, ved hver Leilighed, smigre sig med det Haab, at denne Begivenhed atter bliver et nyt Element til Tvedragt og Splid imellem os. Det fordobblede Mod i Kampen, med hvilket J nu angribe dem, skal vise dem, at deres Tilintetgjørelse er Hovedformaalet for Eders, paany opflammede, Fædrelandskjærlighed. Dette er, hvad jeg venter af mit ædle Folk, og den Tillid, jeg sætter til Eders Dyder, og Eders lyse Aand, er ubegrændset. Langtfra at ryste, min ophøiede Datters Trone, vil denne nye Omvæltning meget mere befæste den, idet den skjænker den Eders Kjærlighed til Støtte og til fornyet Grundvold den Constitution, der har sit Udspring fra en dristig Flugt mod Frihedens Himle og en grændseløs Hengivenhed for en Konge der dengang bar Udlandets Lænker. Spaniere, maatte de den Grundlov, vi nu alle beedige, for stedse blive en Borger for den urokkeligste Samdrægtighed iblandt os. I Eders Enighed bestaaer Eders Kraft og Eders Kraft er Grundvolden for den, hvormed jeg skal virke!! Marie Christine Dette Act Stykke har mærkelige Momenter. De fransk halvelegitimistiske Journaler ville nu ikke længere kunne paa staae, at Regentinden vel har proclameret Constitutionen men ikke beediget den. Efter denne Proclamation har man kun lidet at holde sig til, naar man vil godtgjøre, at hendes Jndvilgelse har været aldeles tvungen. Et fremtidigt Frafald fra Constitutionen fra hendes Side vil, efter dette Actstykke, stedse blive at sætte ved Siden af en hver anden Meeneed. - Endvidere viser denne Proclamation at Constitutionen af 1812 af Regentinden og hendes Ministre kun ansees som en Basis for en anden Grundlov der af de nye Cortes kan erholde mangfoldige Modificationer. Men i al Fald har Constitutionens Antagelse ufravigelig fastsat det Moment, at den spanske Trone nu staaer reist paa Folkets Villie og at Dronningen kun under den betingelse vil kunne forblive i Besiddelse af den, at hun underkaster sig den constituerende Cortes-Forsamlings Bestemmelser. Dens Sammenkaldelse til den 24de October er bestemt ved et Decret, som indeholdes i det officielle Blad GacetaSiden den 18de har Hovedstaden været rolig og vil ved for det første forblive det. En ubetydelig Gjæring, der yttrer sig af og til, er uadskillelig fra en saadan ny Tinge nes Orden og, maa man end beklage de blodige Udskeielser, der have fundet Sted, og som vi kjende, saa maa man dog paa den anden Side tilstaae, at en saa omfattende Revolution neppe nogensinde tilendebragtes med mindre Blodsudgydelse. At Sikkerheden paa Gaderne stundom trues af Jldefindede, at Mange nytte en saadan Forstyrrelses Tid til at tilfredsstille privat Hevngjærrighed, ere Følger af den revolutionaire Tilstand, der neppe fortjene at ændses. Kraft hos Administrationen vil snart gjøre Ende paa Sligt. Denne Egenskab synes ikke at savnes hos Cabinetspæsidenten, den gamle Calatrava, skjøndt han er 80 Aar gammel. Hans første Tag ved Noret bestod i strax endnu den 15de, at udstede Ordre til Cordova om ufortøvet at afgive Commanden til Espartero. Man mener, at baade Cordova og flere andre Generaler ville blive satte for Krigsret. Cordova har unddraget sig denne Fare ved Flugten og var allerede den 26de i Bayonne. - Det er ilde, at Gen. Seoane for Øieblikket igjen er ude af Virksomhed; har er en Mand, som besidder almindelig Agtelse og Tillid, med hans tidligere, i Statens Tjeneste erholdte, Saar ere brudte op, som Følge af de senere Dages overordentlige Anstrængelser, og han maa nu forholde sig rolig nogen Tid. Bland de øvrige Efterretninger fra Madrid ere de efterfølgende ei uvigtige. Hr. v. Villiers, den engelske Regjerings Gesandt, har sit Hofs Ordre til at forblive paa sin Post og kun i Tilfælde, at enten D. Carlos eller Republiken blev proclammeret, at forlade den. Lignende Jnstructioner ere tildeelte Lord Hæv og de øvrige Høistcommanderende paa Kyst stationerne. - Den spanske General Rodil er gaaet til Armeen. - Et stort Antal Officeerer af Garden have undslaaet sig for at beedige Constitutionen. Deres Pladse er strax besatte med Underofficerer. Man kunde ønske, at dette Garder-Officerernes Exempel maatte blive fulgt af flere af de høiere Officerer ved Linietropperne. Spanien kunde derved faae Leilighed til at formindske det uhyre Antal af Generaler, som koste det saa store Summer. Det har nemlig for Tiden 73 Generallieutenanter, 159 Generalmajoret og 384 Brigaderer.