Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1833-07-30
Jndenlandsk. J en Correspondents=Efterretning i Hr. Cancelliraad Hempels Avis berettes fra Skaane, at Lunds navnkundige Domkirke undergaaer i denne Tid en betydelig Forandring i det Jndvendige. Adskillige Oldsager ere herved atter komne for Dagen; "men - siger Brevskriveren - den 9de Juli skeete især en Opdagelse, som har tiltrukket sig almindelig Opmærksomhed, og vil være af eiendommelig Jnteresse for Danske. Under Ned rivningen af et Capel i Choret fandtes nemlig de jordiske Levninger af den berømte Prælat, Erkebiskoppen Anders Suneson (Andreas Sunonis), som døde 1228. Af historiske Angivelser vidste Man vel, at han var bleven begravet i St. Marthæ Capel, men hvor dette sidste var beliggende, derom svævede Man i Uvished; thi hiint Navn var fortrængt af et andet. Man haabede imidlertid, under denne Reparation at finde den gamle Grav, og dette Haab slog ikke feil. J den nordlige Muur opdagede Man nemlig en noget over 3 Al lang Sandsteenskiste, og i denne atter en Blykiste, i hvilken Erkebiskoppen var bleven nedlagt. Den ene Langside af Steenkisten var næsten heelt borte, og det Sted tilmuret med Muursteen. Den anden derimod var revnet ved den ene Ende. Laaget paa Blykisten, fandtes løsnet og nedfaldet paa Liget. Dette bestyrkede Formodningen om et Jndbrud i Graven, hvilket formenes at være skeet i Begyndelsen af det 17de Aarhuudrede, da Kirken undergik en betydelig Reparation og det gamle Orgelværk opsattes. Som Følge heraf fandtes Alt i Uorden. Benene vare kastede imellem hverandre, og de erkebiskoppelige Prydelser, f. Ex. Ringen m. m., vare borttagne. Jkkun Hovedet laae paa si Sted, og Mithraen eller Huen fandtes endnu efter 600 Aars Forløb temmelig vel conserveret, en Følge af den stærke Forgyldning. Af Skoene vare endnu Levninger, og nogle Træstumper under den ene, samt andre Omstændigheder ved Benene, grundede Formodningen om, at A. Suneson havde været halt. Blandt andre Sager fandtes ogsaa en Bræm, stærkt forgyldt og besat med slebne Stene; fremdeles Stumper af tvende Stave den ene af Eeg, samt en liden Mynt fra fjerde Christians Tid. Denne er rimeligviis nedkastet af de Arbeidere, som dengang havde aabnet Graven, paa hvilken Tid den ene af Steenkistens Sider maa være slaaet i Stykker og siden tilmuret; thi at den skulde være nedlagt af Tyvene, er vel mindre troligt. Mærkeligt er det ogsaa, at Man fandt i Kisten et Knivblad, hvilket efter Nogles Formening skulde hidrøre fra Tyvene, efter Andres fra en Fordom hos Datidens Christne, hvilke ansaae Knivbladet som et Middel til at holde de onde Aander borte fra Ligene. – Det er virkelig en egen Følelse, med hvilken Man betragter Levningerne af en berømt Mand, som har levet over 600 Aar til bage; Man synes med eet Blik ligesom at omfatte flere Secler, og Tanken om Tidens Fart paatrænger sig uvilkaarligen. - A. Suneson var en af Danmark mærkeligste Prælater og en værdig Frænde af den store Absalon. Han var for sin Tid en stor Skribent, og deeltog med Valdemar Seier 11, i det navnkundige Slag ved Wolmar 1219, og flere Historieskrivere tildele Anders Suneson en stor Deel af Æren for Slagets heldige Udfald. Fem Aar for sin Død angrebes han af en Art Spedalskhed (lepra). Han nedlagde derfor sit erkebiskoppelige Embede, og drog til en lille Ø. Jfve kaldet, beliggende i en Sø af samme Navn i Egnen ved Christiansstad; sammesteds døde han, af Sygdommen meget udtæret, i Juni Maaned 1228."