Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1839-07-23
Hannover. Som tidligere meddeelt, har Magistraten i Hannover henvendt sig med en Klage til Forbundsdagen i Frankfurt om den vilkaarlig ophævede Forfatning af 1833. Af denne Klage har nu Kongen af Hannover taget Anledning til under 16de dennes at fremkomme med en Proclamation mod Magistraten, hvori han beskylder den for at have viist Mangel paa den skyldige Ærefryt mod Kongen, for Calumnier, mod Regjeringen og for Jnjurier mod Regjeringen i Almindelighed, samt mod hele Ministeriet i Særdeleshed, og mod Medlemmerne i Stænderforsamlingens andet Kammer. Paa Grund af disse Omstændigheder har Kongen besluttet at henvise den endelige Afgjørelse af denne Sag til Retten, og midlertidig suspenderet Stad directeur Rumann, hvis Forretninger indtil videre skulle udføres af Overamtmand Hagemann. Sluttelig beklager Kongen, at Magistratens Opførsel har hindret ham i hidtil at modtage nogen Deputation fra den, men stoler paa Borgernes sindige Omdømme og loyale Karakteer. Da denne Proclamation var bleven bekjendt i Byen, forsamlede Borgerforstandercollegiet sig den 17de dennes om Morgenen Kl. 8 tilligemed Magistraten, og Rumann tog nu Afskeed med Forsamlingen, der besluttede at sende en Deputation til Kongen for at anmode ham om at tilbagekalde Rumanns Suspension, og protestere mod Hagemanns Udnævnelse som stridende mod Byens Privilegier. Byens fornemste Borgere, indfandt sig tillige paa Raadstuen, og besluttede at understøtte Magistratens Petition, hvorfor de atter vilde indfinde dem der Kl. 11 1/2, til hvilken Tid Hagemann skulde indsættes. Borgerskytterne samlede sig ligeledes i Uniform, og til den bestemte Tid var hele Raadhuset opfyldt med Mennesker, saa at Landdrosten neppe formaaede at komme frem med Hagemann. Med Landdrosten og Magistraten, der nægtede at indtage deres Sæder, opstod nu nogle Debatter, og Stadsyndicus Evers protesterede formelig mod Hagemanns Jndsættelse. Hagemann, der imidlertid var stegen op paa en Stol for at tiltale Borgerne, blev reven ned, og Magistraten tilligemed Evers maatte beskytte ham mod Borgerne, der endelig blev noget beroligede, saa at et Møde inden lukkede Dørre fandt Sted. J dette Møde erklærede nu Hagemann, at han kun som Figurant vilde overvære Magistratens Møder og medunderskrive, hvorpaa han blev adspurgt, om han da tillige vilde underskrive den Besværing, Magistraten agtede at sende til Forbundsdagen, hvilket han dog nægtede som formeentligt stridende mod hans Pligt. Den fra Borgerskabet sendte Deputation var imidlertid bleven modtaget af Kongen, der ved Estafette var underrettet om det Passerede, og Deputationens Ordfører forelæste nu Kongen en Petition, hvori Borgerskabet udtalte sin Bekymring over de trufne Foranstaltninger, og i det det tillige bemærkede, at Borgerne stedse havde fundet deres Øvrighed besjælet af en sand Loyalitet, og at de ikke kunde overtale dem til at troe, at Magistraten nogensinde havde ladet sig lede af strafværdige Motiver, eller at Rumann havde stræbt efter et andet Maal end det, der førte til Stadens sande Vel, udviklede de sluttelig Grundene hvorfor de protesterede mod Hagemanns Jndsættelse. Da Protesten blev befunden grundet, indrømmede Kongen, der havde modtaget Deputationen meget naadig, at Stadsyndicus Ewers indtil videre fungerede for Rumann. Efterat Kongens Svar var bleven Borgerne bekjendt, begave de dem hen til Rumann, og bragte ham et Hurra, hvorfor han takkede, i det han tillige formanede til Rolighed, der heller ikke blev forstyrret, uagtet Gaderne under de langvarige Forhandlinger vare opfyldte med en stor Mængde Mennesker, gjennem hvilke Vagtparaden drog. Da den kongl. Proclamation har bekjendtgjort Magistratens Skrivelse til Forbundsdagen, meddele vi her enkelte Steder af samme, for at man derefter kan dømme og Tonen i det Hele. Om Landets Tilstand hedder det nemlig: Alle Forholdene i Landet ere forstyrrede, Administrationen uden Kraft og Eftertryk, Ministrene uden Jndflydelse og Tillid, Tjenerskabet (Embedsstanden) misfornøiet og vaklende, dets gamle og herlige Rygte og daddelfrie Redelighed sat paa Spil, den indre Fred forsvunden af Landet og Jntriquer, Mistillid og hemmelig Speiden traadt i Stedet, og Familiebaandene løsrevne ved politiske Meningers Tvedragt, og paa et andet Sted i Andragendet hedder det: ikke fordi Landet miskjender sin Konges ophøiede Egenskaber, der vilde pryde enhver Regent, ikke fordi Landet tvivler og Kongens sande Villie til at fremme Undersaatternes Vel, – thi hvem kan formode andet om en Søn af Kong Georg den 3die, – men de Regjerings forholdsregler, Kabinettet foreslaaer Kongen, og forfølger med stivsindet Conseqvents, løsner alle Tillidens Baand, og hindrer Enigheden mellem Konge- og Folk, der dog er Landets inderligste og varmeste Ønske. Men at opnaae det Ønske, vil efter vor Overbeviisning, kun være muligt under den Betingelse, at i Kabinettets Spidse kommer en Mand, der ikke ledes af eensidige og sneverhjertede Anskuelser, der ikke fremmer blot een Stands Jnteresser, der ikke ringeagter Borgerne og Folkets Masse, men i Sandhed besidder og fortjener Landets Tillid."