Aalborg Stiftstidende, 1840-02-25
Ligesom Budskabet om høisalig Kong Frederik den Sjettes Hedengang gjorde et dybt og immerteligt Jndtryk paa os, saaledes var det os en stor Trost at erfare Deres, Majestæts Thronbestigelse, til hvilken vi vove i dybeste Underdanighed at lykønske Dem, og bede, at Deres Majestæt i Naade ville modtage denne Lykonstning og Hylding fra undertegnede Skolelærere af Hiørring og Aalborg Amter, i Deres Majestæts tro Land Norre-Jylland. Hvad Sjette Frederik, under sin lange, paa haarde provelser saa rige Regjering, virkede for sit Folk ialmindelighed, derom kan der vel kun være een Mening, og naar enkelte Stænder isærdeleshed skylde Ham Meget, da er vist Skolelærerstanden en af disse. Vi føle det, og velsigne med den inderligste Taknemlighed den Konges Minde, der ligetil sit Livs Aften virkede for os, lindrede og forbedrede vore ublide Kaar saameget, som det under de stedfindende, Omstændigheder lod sig gjøre. Dog, takket være Forsynet, der igjen skjænkede os en Konge, saa værdig til at beklæde den ledige Throne, saa værdig til at beherske et Folk, hvis Hengivenhed og Troskab for Konge og Fødeland ere nedarvede fra Fædrene; takket være Forsynet, der skrænkede os en Fyrste, hvis forrige Liv og Virken ere os Borgen for, at Dannerfolket i Ham ei alene vil finde en Velynder og Beskytter, men og saa en Befordrer at Opiisning. Videnskab og Kunst, fort af Alt, hvad der kan tiene til dets Lykke. Det er derformiet ugrundet Haab, naar vi forvente, at Deres Majestæts Regiering vil blive til Velsignelse for Land og Folk, naar vi forvente, at der i denne til blive udviklet og fortrat, efter Tidens og Omstændighedernes Krav, hvad der under eres dyrebare forgiænger blev grundlagt og begyndt, og saaledes tør og aa vi haabe, at Deres Majestæt vil værdige en ligesaa talrig som hæderlig Stand, Skolelærerstanden, deres allerhøieste Opmærk omhed, og, saavidt andre Hen men maatte tillade det, virke for, at Skolelæreren - hvis Kald det blev at befæste hos saa talrig en Klasse af Samfundet Kjærlighed til Gud, til Konge, til Fødeland, at værke og fremme det høiere Liv, der maa gjøre Almuen ikket til at indtage den Stilling i Staten, den fremskridende Tid giør Fordring paa, uden at være lammet i en Virksomhed af trykkende Næringssorger, kan stue hen paa den Tid, da Alder og Svaghed hindre ham i længere at røgte sit besværlige Kald, eller Døden berøver hans Familie den eneste Støtte, hvortil den i Livet havde at holde sig. Derfor er det, allernaadigste Fyrste, at vi, idet vi med dybeste Ærefrygt have vovet at henlede Deres Majenæts Opmærksomhed paa Skolelærernes trange Kaar ialmindelighed, tillige have fordristet os til at tale Skolelærerenkernes Sag isærdeleshed. Vel vide vi, at mægtige hindringer stillede sig i Veien, da Stænderforsamlingen i Viborg udtalte sig om Forbedring, i Skolelærernes Kaar, men vi vide ogsaa, at Deres Maj. i de meest huldrige og bevaagne Udtryk har tilsagt Deres tro Folk Deres Majestæts Kongelige Omhu for dets Velfærd og Lykke, og vi have med den inderligste Glæde erfaret, hvorledes Deres Majestæt har forsikkret, at Deres første og væsentligste Omsorg skulde være rettet paa at befæste den størst mulige Orden i Finantjerne: derfor oppebie vi, fulde af Tillid og Ærefrygt, denne tid, da en lysere Stjerne vil skinne over Lanmark og hver dets troe Søn, og overgive med fuld Fortrøstning vor Sag i Deres Majestæts Haand. Herren, den Algode, skjænke Deres Majestæt Viisdom og Kraft til at udføre det vigtige Kald, han har betroet dem; hans Naade og Velsignelse være over enhver Deres Gerning; han ville i mange Aar bevare Dem sund og karsk til Held og Lykke for Landet, dette er vort, dette er folkets første og hierteligste Ønske.