Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-10-28
Nyeste. Skilderie af Kjøbenhavn. 20000 POONaTyvende Aargang. No. 86. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Tirsdagen den 28 October 1823. De hvide Roser. Helliget H. M. Dannerdronningen H. k. H. Kronprinsessen, den 28de October 1823. Alt kortes Dage, længes Nætter, Hav sortner, Luft sig klæder graa. J Skov det rasler som paa Sletter; thi guult er Blad og falmet Straa. Kun enkelt Sønnesøn af Sommer, Smaablomster leve hist og her, men, stierneklar naar Natten kommer, de vente alle Døden nær. Alvorlige som de, der vide, at dem bedækker snart og Jord, de staae ved faldne Brødres Side og mælde mangt et Sorgens Ord: Os Sol har kysset, Duggen vædet, mild Morgen været, sval hver Nat. Vi have duftet, have glædet: vor Duft er tabt, vort Aasyn mat Det er forbi, Nu staaer tilbage, at rynkes, sammenrulles, døe! Vort Støv vil, inden føie Dage, "Nordstormen over Jorden strøe. Du, der os hidtil har bevaret, "Du, vor og Danmarks Skytsaand, stig! har, Haarde, Du os dertil sparet, een Nat at see os ligge Liig Hvad tryller Mand, Hvad glæder Pige, Hvad muntrer Oldings Blik igjen, "Hvad smykker længer Danmarks Rige, naar Dine Stifbørn, vi døe hen? Din Fredrik, Din, den Fredegode, saa værd de Blomster, han har kjær, Hvad gjør hans Hjerte veltilmode, naar os han savner fjern og nærSom naar med Morgenlærkens Stemme. et Livshaab vaagner over Grav, de Blomster Død og Sorg forglemme, da dem til Svar hiin Skytsaand gav, J have levet, duftet, prydet; J Vaar og Kjærlighed har kjendt. Saa nøies med at have frydet og taaler, Banen er fuldendt. 41113 have farvet Danmarks Dale: paa Eder saae sig Øie mæt. "Men, til en Konning at husvale, der hører Blomst af anden Æt. Han har de Blomster, der forskjønne hvert tunge Skridt, han gik og gaaer. Han har de Blomster, der ham lønne; og een de blomstre Vinter, Vaar. De Roser, uden Torne, hvide som Engle, Fredens Sendebud, ilde staae nær ham ved Thronens Side, de plantedes ham nær af Gud. Naar værste Vinter har ham rystet, den Hjerters Vinter mørk ham stemt, de tidt har lindret, blidnet, trøstet, og Kongers mørke Lod han glemt. Han ingen Blomster har at savne; han eier Alt, han eier dem. En evig Vaar, naar de ham favne, er i hans Hjerte og hans Hjem. Gaaer I til Hvile kun, men beder, befaler dem først Gud i Vold! Det Liv, som Himlen nægter Eder, den dem forunde tusindfold!"De Blomster alle tause bleve, og ingen agtede sin Død. Maria, Caroline leve!" var nu det Suk, der ene lød. Fred. Høegh Guldberg. PaaDanmarks Fest den 28de October 1823. Hvad Lys omstraaler mig hist fra det Høie, Og tryller mig i Edens Sallighed; Hvo rørte ved mit Syn, at dette Øie Saae Engle stige ned, Hil Eder, elskte Tre, hvis Navne tindre J danske Saga, som en Stiernekrands, En frydfuld Bæven hæver høit mit Indre Ved Eders Straaleglands. Det gamle Danmark, som stolt mindes Eder, Velsigne J fra Eders Ætherskye. Mod Danas Dronningstol I Hænder breder; Der throne J paa nye. Knuds Emma hilser venlig vor Marie; Og hendes Ord er bifalds sikre Tolk: Til Thronens bedste Held jeg Dig vil vie, Vær elsket af Dans Folk. "Den hersker bedst, som Alles Hjerter eier!", Margrethe mæler, med alvorlig Majestæt. "Hil Dig, Marie, Evig er Din Seier, "Du Hjerternes Magnet."Med Cherubsalighedens hele Fylde, Ved Himmelsangen: Lov skee Guders Gud! Fremtræder Hun som alle Hjerter hylde, Den femte Fredriks Brud. En Haand Lovise rækker mod Guds Throne; Mod Danien den anden er udrakt. Henrykt ved Moderhjertets søde Tone, Hun glemmer Himlens Pragt. Saa siger Hun, med Fredens Englemine; "Som Rosen zirer Edens bedste Dal, Saa være Du, min elskte Caroline! "En Pryd i Kongens Hal." Naar Cherub=Læben født i Dag, med Stammen Marie, Caroline, aander frem; Margrethe, Emma, Danmark, svarer i Amen. Vor Gud velsigne Dem. J. M. Jessen. Nok en Anskuelse om Pengemangel, Næringers Aftagen og deres Ophielpning. (Slutning; see forr. No.) Saaledes haaber man at have godtgjort, at flere Betalingsmidler, satte i Omløb paa den ommeldte Maade gjennem et Laanefond, ikke allene ei kunde blive til Skade, men meget mere vilde være til betydelig Nytte for Staten i det Hele; hvor meget kunde der da ikke tænkes paa, som vilde blive muligt at iværksætte til det almindelige Vels Fremme, Da, naar Capitaler til Forskud kunde erholdes, naar og hvor de behøvedes, kunde det alvorlig paalægges og nøje paasees, at alle Fattigbestyrelser, saavel i Kjøbstæder som paa Landet, fulgte eens og saadanne Regler, hvorved der søgtes at fremme Arbeidsomhed, og derved, saavidt muligt, forekomme Trang blandt de arbeidende Familier; men hvis saadan indtræffer, allene at understøtte ved Arbeide, saavidt de Trængende kunne arbeide noget, altsaa betale samme efter deres Arbeidskræfter, hvorved de nødtes til at arbeide saavidt de kunde, til den Ende altid at have Arbeide til dem, som ei selv kunde skaffe sig det, og hvor andet fordeelagtigere, efter Egnenes særegne Beskaffenhed, ikke gaves, have Hør, Hamp og Uld til fabrikmæssig Spind, have gode, passende Redskaber, deels for at tjene til Model, deels for at kunne overlade mod billig Betaling, der i Arbeidslønnen efterhaanden afkortedes; ja endog have nogle Haandmaskiner til Ulds Rensning, Kartning og Spinding, til Brug for dem, der ei forstode at bruge de almindelige Redskaber, som gamle Mænd, Drenge og deslige, maaske endog bringe i Gang nogle Strømpe- og Baand væve. Garnet, som erholdtes i Sognene paa Landet, maatte kunne, naar det ønskedes, afgives til Fattigbestyrelserne i Kjøbstæderne, mod passende bestemt Betaling, for der videre at væves, farves og appretteres, at Tøierne kunde blive gode, brugbare Kjøbmandsvare, hvilket troes, de ei saa godt vilde blive i Almindelighed paa Landet, som i Kjøbstæderne, hvor Kjøbmændenne kunde gaae tilhaande med at opgive, hvilke Tøjer, af hvilken Farve og Dimensioner, der til enhver Tid ere mest afsættelige og kunde befordre Afsætningen. Og naar det da blev almindeligt, at Garn af sorterede Finheder, især af Linned, hvortil endnu ikke bruges Maskiner, var overalt forhaanden, kunde det ventes, at der opstod smaa Fabriker i Kjøbstæderne og paa Landet, hvor Adspredelserne vare faa og Levemaaden let, altsaa kunde Fabrikaterne leveres til billige Priser, og følgelig ventes, at kunne holde Priis med Fremmede. Men tillige maatte overalt haves Tvangsarbeidsanstalter, i hvert Amt i det mindste, maaskee endog i mindre Districter, hvorhen kunde sendes de Modvillige; de, som beskadigede Redskaber eller Materialier; de, der førte vor dentlig Levemaade og derved udsatte deres Familier for Mangel, eller vel endog forlode disse og overlode dem til Sognets Forsørgelse, hvilke burde efterlyses, anholdes og heftes, samt de, som i Løsagtighed satte Børn i Verden og ikke kunde stille Sikkerhed for, at de sørgede for dem indtil de kunde selv erhverve Livsophold, altsaa til deres femtende, ikke blot 10de Aar, da de endnu ei kunne dette, og alle deslige behandles strængt og nødes til ideligt Arbeide, deels forat give Bidrag til dem, de vare pligtige at underholde, deels for at afskrække Andre. Og da burde ingen Lediggjængere, betiende Haandværksfolk, Gjøglere, Spillemænd, eller deslige, som omstreife i Landet, taales, men alle anvises Arbeide, og, naar de vægrede sig, sendes tilTvangsarbeidsanstalten. Barmhiertighed med dem, der, uagtet anvendt god Opførsel og Stræbsomhed, blive trængende, er rigtig; men streng Retfærdighed, uden Skaansel, bør vises mod dem, der selv ere Skyld i Trangen.