Norske Intelligenssedler, 1767-07-08
Nordske Jntelligen No. 27. Onsdagen den 8 Juli 1767. Slutningen. Disse to Modens Videnskaber har min Lærde med en besynderlig Konst vidste at foreene i den Deel af hans Natur-System, som handler om Sommer-Fuglene. Det er bekiendt, at man inddeeler disse Dyr, som vi nuomstunder kiende langt bedre end Mennesker, i sex Slagt-Ordener. Den første bestaaer af Ridderne, og disse inddeeles igien i de Trojanske og Grædske. Min Naturkyndig har deraf taget Anledning til at beskrive alle disse vingede Ridderes Bedrifter i en Helte-Digt, som er en lykkeligere Efterlignelse af Jlias, end Hermanniaden. Det eneste, som ikke behager mig deri, er, at Kong Briamus, den Stormægtige og Uovervindelige Keiser for alle Sommer-Fugle, er efter hans Beskrivelse langt skiønnere end den skiønne Helen. Jeg veed ikke, om det er at rose en Helt; Men saaledes beskrives han og i Natur-Systemet, og min Poet er af det rette Slags, som altid bliver ved Sandhed. Han arbeider og paa en Historie af de sex Slagt-Ordninger, hvori han vil forklare Reglerne af den heele Tactik eller Krigs-Konst. Og for at giøre saa nyttig en Videnskab meere læt for dem, som ere Elskere af Cabinetter, har han opfundet et nyt Skakspil, hvori de sorte ere Trojanerne, og de hvide de Grædske Helte, Heliconierne ere Løbere, Dangerne Springere, Nymphaler Taarne, og Plebeji Bønder. En Mand, der er saa fordybet i Natur-Historien, at alt, hvad han seer for sine Øjne, bliver strax i hans Tanker til Dyr, Fugle og Jnsecter, kand ikke udtrykke sig som andre Folk. De, som ikke kiende hans System, kunde ikke forstaae ham. Hvem er nu den største Skade iblant Eder, spurgte han engang i et Selskab af Lærde. Om vi havde nok saa mange Katte, sagde han en anden Gang, kunde det ikke hielpe, Naar der ingen fleere Muus vare paa Landet, kom der Rotter fra Søen. Hvor have De været i Dag, sagde jeg nyelig til ham. Jeg var hos en Biørn, svarede han, Forstuen var fuld af Snegler og Hugorme, og der sprang Frøer og Tudser paa Bordet. Og da man beklagede engang, at vi havde kuns faae store Lærde, sagde han: "Strudser ere intet værd uden for deres Rarheds Skyld, Papegøier er der nok af, og alt for mange Skader. Lærkerne forfølges af Høgene, og Bierne kunde ikke komme opfor Bremser. J maa flittig ryste vore Frugt-Træer, sagde han til mig, ellers spise Oldenborerne alle vore Blomster. Dyd og Forstand ere tvende uskatterlige Eiendomme, som Skaberen har værdiget Mennesket med. Mod disse ere Verdens prægtigste og herligste Eiendomme, at agte som et forfængeligt Nul, eller som en Rørstilk, der kunde være overtrukken, med Guld, men dog er og bliver i sig selv en Rørstilk; thi det udvortes kand ikke saa fordølge det indvortes, at det ikke maatte blive vitterligt. Men! - lad Modgangs Vinde blæse, lad Lykkens brusende Storme støde an paa et Menneske, der er begavet med disse Rigdomme, saa seer man dog at det holder ud med Skiæbnens Beskikkelser og foranderlige Udfalde. Hvad er Rigdom, Guld, Juveler, Ære, Ere de bestandige, Skiænker, de i en Skaal efter den anden behagelige Drikke, Nei, i Dag sidder J som en stoer Balthazar til Bords med Hustruer, Med Hustruer, Hovedsmænd, &c., tænkende hverken paa Død eller Dom, da imidlertid Døds-Skrivten tegnes for dig, og din Glæde kastes over Ende; men den sande Dyd og Forstand udvælger det beste, tænker og seer hen paa det, hvortil en sand Tillid kand fæstes. De lader sig ikke narre av Forfængelighed, men fæster Haab paa det Sande. De blæser og leer af alt det, som ikke har sin Oprindelse af et ædelt Hierte. Og hvad kand være meere skyldigt end at takke Skaberen for dette, Sandelig, mine Venner, ligesaalidet Eders Hierter ere i Stand at udtrykke Taksigelser derfor, ligesaa lidet skiønner J paa den store Naade Eder er vederfaret. Vel muligt nogen kunde giøre denne Jndvending: Jeg har Dyd og Forstand i en høi Grad, jeg forstaaer baade det og det, jeg opfylder de tvende store Pligter, at elske Guld og min Næste; men dog er jeg forladt af enhver, ingen beteer mig den Roes og Ære jeg fortiener, ja de ere snart færdige at belee mig. Men, hvad siger man, En Krage søger sin Mage. Søg J og Eders Dyrkere, skiønt de ere faae, saa ere de dog mange nok til at skiønne paa Dyd og sande Fortienester.