JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-02-03
Man har nylig i Kjøbenhavns Skilderie No. 7 for indeværende Aar læst den bemærkning, at vore Fabricanter af musicalske Jnstrumenter leverede os Arbeider, som kunde staae ved Siden af de bedste udenlandske Mesteres, og til Exempel anført, at Marschall leverede Pianoforter, og Richter & Bechmann Flygeler. Saa ærefuld denne Dom nu er for disse, som for hiin, og saa umiskjendelig, som Bedømmerens gode Villie er, byde dog Sandhed og Retfærdighed at tilføje en liden Erindring. Det er nemlig ikke blot Flygeler og Girafflygeler, men ogsaa de mindre taffelformige Pianoforter, Richter & Bechmann, ligesom Marschall, forarbeide, og om hvilke den deres Flygeler tillagte Roes for Tonens Blødhed og Kraft, saavelsom for Varighed, i samme Grad gielder.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-02-03
Udenlandske Efterretninger. De for Aaret 1824 ved Universitetet udsatte Priismaterier ere følgende: IN THOLOGIA.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-02-03
Quæruntur observationes philologicæ ex singulis Veteris Testamenti libris oporyphis ad usum loquendi Novi Testamentii illustrandum, ha dito imprimis recentioris sermonis Græci atquedictionis hellenisticæ ratione. IN URISTRUDENTIA. Quænam sententiæ judiciales nullæ ex enrum natura et indole censende sunt, quaque ratione querela nullitatis at appellatione differt? quidque har de re cum jus patrium, tum Romenum, Canonicum et Germanicum, juraque potissima extera statuunt? IN MEDICINA. Exponere sigillatim, quos fructus ceperitPhysiologia humena er vivisectionibus animalium, his ultimis decenniis frequenter institutis, IN PHILOLOGIA. Cum Plutarchus long inter Romanos commoratione uberem mores populi hujus cognoscendi occasionem habuerit, et cognoscere studuerit, sed idem, utpote Græcus, non potuerit nopleraque Græco oculo spectare, ostendatur, illustrando graviora quædam antiquitatum Romana rum capita, quænam auctoritas Plutarcho, de institutis Romanis disserent, sit tribuendeIN PHILOSOPHIA. De origine et ratione distinctionis inter notiones et idets ita disserere, at varietas sententiarum in scriptis præstantissimorum philosopho tum har de qvæstione ohvia illustretur.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-02-03
IN HISTORIA. Cum er historia constet, Carolum Magnum partem tractus, qui Albi slumini a septentrioneest (Nordalbingiæ, imperio Francorum reddidisse, desideratur, ut quam maxima fieri posset accuratione, cum historica tum geographica, explanetur, quomodo et ad quos usque terminos illam regionem armis occupoverit, quibus artibus et institutis eam tueri laboraverit, et qustenus ipsius regionis status illa occupatione mutatus sit. 18 MATHESI. Si functionem quamlidet ipsius a indicemus charactere Pæ, nee non per de intelligamus a) per Can. (2) et ita porto, tum sumtis pro og formis Væ er 2 lætitur expressio functionis (gyrantis nomine pud recentiores Anglorum Analystas insignitæ,)" ita comparat, at fat pro quovis numerointegro atque positivo 2, 2de R., nee nondesideratur curva, e qua petende sin formæ pasterioris constructiones geometricæ, IN ÆSTHETICIS. Hvilken er Forskiellen imellem den ældre og den nyere Veltalenhed? IN HISTORIA NATURALI.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-02-03
In circulo sangvinis in crustaceis decapodibus describende, præsertim sit naturam trunco rum sangviferorum cordis, et modum, quo circuitus sangvinis per branchias, respirationi inservientes, continuetur, diligenter spectes, hand parum discrepant scriptores 200tomici, postulatur, ut novn harum partium anatome, qvæ in species nonnullas indigenas et sealpello et siphone injectorio est conficienda, ille dubitationes quam mazime illustrentur.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-02-03
Hans Majestæt Kongens høje Fødselsdag høitideligholdtes den 28de Januar i samtlige Underviisningsanstalter for Underofficerer og Spillemænd, samt i de Børneskoler, der ere under Bestyrelse af Directionen for Garnisons skolevæsenet, ved et godt Middagsmaaltid, ifølge Hans Majestæts allernaadigste Befaling. 179 Voxne og 205 Børn deeltoge i denne Fest Hjerteligt yttredes glad Taknemmelighed for denne Hans Majestæts store Naade, der virker saa velgjørende ogsaa paa denne Classe af Undersaatter.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-02-03
Blandede Efterretninger. J Nebenstunden für die innere Staaten kunde von August Niemann, 1823, læses 1) en Beskrivelse over den danske Andeel af Hertugdømmet Lauenborg. Stænderne i Lauenborg, siger Forf., ere mægtigere end noget andet Steds; Ridderskabet og de 3 Stænder danne samme og repræsentere hele Landet. Over Amtsundersaatterne udøver Landsherren godsherlige Rettigheder. Den danske Regjering har ladet Alting, blive i den Stand, det forefandtes. Det høieste Forvaltningscollegium er Regjeringen i Ratzeburg med Gouverneuren (Grev Reventlow) og to Raader. Af den afhænger Alt og selv den anden Instantses Justits, undtagen i Hofrettens Reservater. Denne bestaaer af en Hofdommer, to Regjeringsraader, to Landraader, en herskabelig og en Landskabsassessor. Den sidste udnævner Stædernes Corporation. Den er den første Jnstants for Ridderne og Landskabet for deres Person, og den anden for de adelige Retter i alle Sager over 50 Mk. Værdie, men den første, naar Embedsmænd i Amtets eller herskabelige Anliggender skulle saggives. Consistoriet bestaaer af Gouverneuren, en Regjeringsraad, en Landraad, en Superintendent, en geistlig og verdelig Assessor. Landraadet præsenteres af Ridderskabet, den anden Geistlige foreslaaer Collegiet, den sidste Assessor vælge Stæderne.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-02-03
Den høieste Justitsinstants er nu Overretten i Glückstad. - Bondens Forhold i de adelige Retter ere blidere end i Holsteen, men hans Afgivter ere saare taalelige. Hvad der trykker ham er hans egen Skyld; han kjører sig fattig ved Fragter og ødelægger sit Tyende og sit Kjøretøi derved. Jntet var mere at ønske for den Lauenborgske Bondestand end Forbedringen, og Udgravningen af Steckenitz Canalen og Delwau, paa det Befordringen af Gods til Hambor- og Lübeck til Vands kunde gaae saa hurtigen, at de sig saa usselt lønnende Fragtfarter kunde ophøre. - Landets Størrelse er 22 Mile (rigtigere 19*), Befolkningen 34,000, en Følge af den for lidt fordeelte Grundeiendom og de Eiendomsløses Lyst til Udvandring i Conscriptionsalderen. Foruden Træhandel og Klædevæverie i Lauenborg lever Bonden og Borgeren, af sin Jord og sædvanligt Arbeide. Den ridderlige Godsejer, tildeels forgieldet (3-4 Riddersæder have opgivet deres Bo), fortærer sin Jndtægt for det meste udenlands, følgeligen kunne Fabriker ikke blomstre der. Det rene Overskud af Landets Jndtægter er 130,000 Rd. 2) Samlede Efterretninger til Fangeanstalternes Historie og Kundskab om deres nuværende Forfatning. De ere, siger denne Afhandlings Forf., i Danmark Stater endnu ikke det, hvad de kunde være. Efter Tumulten i Tugt- og Forbedringshuset i Kjøbenhavn i Aaret 1817, hedte det, at saadanne Fanger skulde hensættes paa en lidet beboet Øe i Nordsøen og der holdes til nyttige Arbeider. Planen var viis og lod sig udføre. Ved den stigende Cultur af den derværende Jordbund kunde man sysselsætte det største Antal Forbrydere ved Landarbeider og i den strængeste Vinter med Spinden, Reebslagerie, &c. J Hovedstaden due saadanne Mennesker ei; de henhøre til de ødeste Dele af Staten, saaledes forflyttede man Landtugthuset i Sachsen til Waldheim og saaledes høre de i Bayern til de ødeste Skovegne, hvor naturligviis Menneskene kunne underholdes for godt Kjøb. - Sørgeligt, hedder det under "Miscellerne", er det, at i Island 1821 Antallet af de Døde oversteg de Fødtes 165. Aarsagen er, at det i de nordlige Egne falder de Arbeidslystne saa tungt, at ernære en Familie ved Jndustrie uden Formue, og at de fleste Haandteringer deels i Øjeblikket ere forbundne med Fare, deels ved Forkjølelse, under Udøvelsen af Næringsveiene, f. Ex. Fiskerie, kunne foranledige en dødelig Sygdom. - Paafaldende er det, at man i Kjøbenhavn kives om, hvorvidt det kan være godt, at indføre paa Færøerne en fuldkommen Handelsfrihed. Det er vist nok Tilfældet: thi da Monopolerne ikke troe at kunne hente der noget mere, saa kan man let tilstede den øvrige Verden, at indlade sig i Handel med et lidet Folkeslag paa 5000 Siele i hver nyttig Handelsforbindelse. Den spærrede Handel har allevegne draget Øerne Jrlands, Siciliens og Jslands Forfald efter sig. Meget langsomt kommer et eengang aldeles forarmet Folk sig igjen, især naar Lovgivningen ikke opbyder alle sine Konster for at møde Forarmelsen og ingenlunde at fremme enkelte Familiers for store Berigelse. Acranmark. . mere.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-02-03
Kjøbenhavns Børs, d. 3 Februari. Cours. Hamb. 2 M. 244, a vista 247. Spec. 249. - Specier solgtes til 14 Rbmk. 15 s. Obligationer (med Renter fra 11 December 1823) 79 1/2 a 80. Nationalbank-Oblig. (af Laanet d. 2 Febr. 1820) 102 Rbd. r. S. (uden Renter) eller 27 Rbdlr. Sedler pr. 100 Rbd. r. S. - Norske Sedler 16 Rbdlr. pr. 10 Specier norsk. Norsk Laan 6 pC. Obligat. Bcomk. 100 a 100 1/2. Svenske Sedler 58 1/2 s. - Disconto 5 pC. Kjøbenhavn. Trykt hos J. H. Höecke.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-02-07
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. Eenogtyvende Aargang. No. 11. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Løverdagen den 7 Februari 1824. Heinrich Callisen.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-02-07
Fædrenelandet har atter mistet een af sine høit fortjente Mænd, Heinrich Callisen, Conferentsraad, Generaldirecteur for det chirurgiske Academie, og Commandeur af Dannebrogen. Han var født den 11 Mai 1740, i Pretz i Hertugdømmet Holsteen, hvor hans Fader var Præst ved det derværende Frøkenkloster.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-02-07
Da C. Berger 1771 blev forflyttet til Kiel, udnævntes Callisen i hans Sted til Professor Chirurgiæ ved Kjøbenhavns Universitet, dog uden Løn, og fik tillige Bestalling paa at succedere Hennings som General-Directeur ved Chirurgien. Næste Aar blev han Medlem af Landets øverste Medicinalcollegium. Callisen er Medstifter af et Selskab, der ligefra 1774, da det blev til, altsaa i et halvt Aarhundrede, har bidraget saare meget til at fremme Lægevidenskabens Flor - det Kongelige medicinske Selskab, hvis Præsident han havde været i tyve Aar. J Selskabets Samlinger findes af ham nitten forskjellige Afhandlinger om vigtige Gienstande, foruden de endnu utrykte, som han oplæste i dette lærde Samfund. Ogsaa stiftede han f. A., i Forening med sin Ven, Professor Saxtorph, et Disputeerselskab for den studerende medicinsk chirurgiske Ungdom, som holdt sig indtil 1782, og ved hvis Disputatser han ofte præsiderede. Samme Aar blev han Medforstander af et af Prof. Tode stiftet chirurgisk Disputeerselskab, og her var han Præses ved syv og tredsindstyve Disputatser. Saaledes var det Callisens første Jd, at virke paa den fremvoxende Slægt af Læger, og fremme endog Fædrenelandet tilkommende Held. - 1776 fik han Kgl. Befaling, at indtræde i den Commission, der i Anledning af Indfødsretten skulde foreslaae Midler til Chirurgiens Ophielpning og unge indfødte Chirurgers Dannelse til chirurgiske Poster. Samme Aar blev han Medicus ved Søcadetcorpset. 1778 giftede han sig anden Gang med Jomfru Walker. 1780 blev han Medlem af det Kgl. danske Videnskabers Selskab, 1784 udnævntes han til virkelig Justitsraad. Jndtil Henningsens Død 1794 havde Callisen ikke nydt nogen Løn som Professor ved Universitetet; men nu tiltraadte han Generaldirecteur-Embedet og kom til at nyde den for samme bestemte Løn. Sit Embede som Divisions chirurg saavelsom Overchirurg ved Flaaden og Søqvæsthuset havde han allerede tidligere forladt. Men det blev ham nu befalet, at tiltræde Directionen for Frederiks Hospital.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-02-07
J dette hele Tidsrum blev hans Virkekreds meget udvidet. Han var Meddirecteur ved Sø qvæsthuset og Assistentshuset, deeltog i Regleringscommissionens og Qvarantainecommissionens Forhandlinger, var Medlem af Commissionen for Fattigvæsenet, for St. Hans Hospital, for det medicinske Politie, for Vaccinationen og af Sundhedscollegiet. Under hans Decanat i det sidste bleve omtrent 300 Sager afgjorte. Da han begyndte at føle Alderens Vægt, ansøgte han om og fik Tilladelse til at fritages for at holde Forelæsninger og examinere som Prosessor Chirurgiæ, imod at vedblive sine som Directeur for Chirurgien og ellers paalagte Embedsforretninger. - Rørende var hans Afskeed, som academisk Lærer, da han holdt sin sidste Forelæsning, den 29 Marts 1805, for 300 til 400 Tilhørere, efterat han paa denne Bane med saa udmærket Jver havde virket i 40 Aar. Han modtog til Belønning en til hans Hæder præget Guldmedaille med hans Brystbilled paa den ene og en Egekrands paa den anden Side. Blandt hans Skrifter er hans Systema chirurgiæ hodierne Hovedværket, og dets fortrinlige Værd erkjendt af hele Europa. Det blev endog lagt til Grund for Forelæsninger ved adskillige udenlandske Universiteter. Som practisk Læge var han lige saa utrættelig som i hans Lærembeder og andre offentlige Forretninger. Han udøvede dette sit hellige Kald ligge til en Alder af 78 Aar. For at nyde den forfriskende Landluft, tilbragte han vel Sommeren paa sit Lyststed Mariendal ved Strandveien; men han opholdt sig der kun om Natten og Aftenen. Om Morgenen saae man ham forlade sit Yndlingsted og i sin lille Karet ile omkring i Hovedstaden, for at komme den Lidende til Hjelp med sine Raad og sin Bistand. Han betragtedes af Alle, Høie og Lave, som et Orakel i sit Fag, og i vanskelige Tilfælde forsømte hans Konst brødre aldrig at tye til ham, for at erfare hans Tanker og nyde hans paa saa lang Erfaring grundede Veiledning. Selv fra Norge og Danmarks fjerneste Provindser søgte ikke faa Syge hans Hjelp. Saavidt havde Tilliden til hans Kundskaber og Genie udbredt og befæstet sig 1809 blev han Ridder. 1812 Conferentsraad, og 1813 Commandeur af Dannebroge. Virksomhed var hans Lyst lige til hans høie Alderdom. Endnu i en Alder af 67 Aar udgav han et Værk, hvortil der udfordredes Ynglingens Fyrrighed og Mandens Kraft, de ypperlige Physisk Medicinske Betragtninger og ver Kjøbenhavn, som han i Fortalen kaldte sit rimeligen sidste literaire Arbeide, hvilket de ogsaa bleve. Han nedlagde deri en uvurderlig Skat af Erfaringer angaaende den Kongestad, hvis værdige Borger han da i et halvt Aarhundrede havde været, og hvor han i 27 Aar havde virket som Divisionschirurg og i 23 Aar som Overchirurg ved Flaaden og Søqvæsthuset.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-02-07
J mit 4de Aar kom jeg i Skole. Om min Skolelærer havde været eller var Skytte, kan jeg ikke erindre; men han var en stor Liebhaver af at pudse Geværer, og den Adspredelse, som dette foraarsagede mig, gjorde, at det kostede mig forskrækkelig Umage, at lære at kjende Bogstaver, dog arbeidede jeg mig saa temmelig igjennem ABeten i de tvende første Aar, nu kom jeg til Degnen, en god ærlig gammel Mand; men hvor meget jeg lærte, veed jeg ikke; han døde, og vi fik en anden, som, saavidt jeg kunde skjønne, var en bedre Musicus end Pædagog.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-02-07
(Slutningen følger.)V. Hogendorp.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-02-07
En Dag, fortæller J. Arago i den 1822. udkomne Reise omkring Verden med Corvetterne Uranie og Physicienne, paa et efter den franske Regjerings Befaling foretaget videnskabeligt Tog, havde han, under sit Ophold i Rio Janeiro, fattet den fortvivlede Beslutning, at vandre allene omkring, men frygtende den store Mængde Jnsecter, tyede han til en grønmalet Hytte. Han overraskedes her ved at see hængende paa Væggen Portraitet af en fransk General i Legemsstørrelse, prydet med forskjellige Ordener. "Medens jeg anstillede Betragtninger, siger han, over min Stillings Besynderlighed, følte jeg Nogen pikkede mig paa Skuldren, og en gammel Mand, udmattet af Arbeide, og støttende sig paa en Spade, spurgte mig paa Fransk, hvo jeg var, og hvilken Forretning jeg havde. Jeg sagde ham, hvilket Tilfælde der havde bragt mig did, og spurgte ham derpaa, hvad den Mand, hvis Malerie hang paa Væggen, hedte? Denne Mand, sagde han, har været en fransk General, Napoleons Adjutant og Gouverneur i begge Hemisphærer. Han har engang været i Besiddelse af Æresbeviisning, Værdigheder og Agtelse. Nu har han mistet dem alle. Han er flygtet fra Menneskenes Had, Stædernes Tummel og Hoffernes Jntriger, og kom herhid, for at døe fjernt fra Alt, der bandt ham til Livet. Hans Haand har ophørt at svinge Sværdet; hans Bryst er berøvet Ærens Kiendetegn; Smerterne, foranledigede ved en Mængde Saar, minde ham end allene om hans Lykke og hans Hæder. Den Kriger, som De seer paa dette Lærred, er nu en Landmand og Kulsvier; det er General Hogendorp; mig selv. Jeg trykte uvilkaarligen Veteranens Haand og ledte ham hen til hans Lænestol.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-02-07
Hvor dog Landsforvisning forandrer Menneskene, Jeg kunde neppe overtale mig selv til at troe, at jeg saae her den ædle Kriger, hvis Træk jeg beundrede nogle Øjeblikke i Forveien. De vare rynkede og indkrøbne; hvor meget maa han ikke have liidt! "De synes at være træt, sagde han et Øjeblik førend jeg gik; "tag et Glas af min tynde Orangeviin. Jeg ønskede at kunne tilbyde Dem Brød; men den franske General mangler det i Dag. Det skjar mig i mit Hjerte, og jeg begav mig bort. Her, siger Arago, i det mindste, har den upartiske Retfærdighed udført sit Kald. Denne Hogendorp er ingen Franskmand, men hans Navn røber, at han er en frafalden Hollænder, der, efterat have beklædt den hæderlige Plads af en Ambassadeur ved Hoffet i St. Petersborg, og Gouverneur paa Java, nedrigen mishandlede sit Fædreneland, og 1806 blev Kong Louis Bonapartes Krigsminister. J 1811 blev han Divisionsgeneral, og i det næste Aar Gouverneur i Breslau, hvor han udmærkede sig ved en Fete, i Anledning af Napoleons Fødselsdag.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-02-07
Det ulykkelige Udfald af Moskou Feldttoget drog ham tilbage, for at commandere i Hamborg, hvor, efter hans Talsmands Sigende, il sy conduisit avee, une severite, qui parat excessive (han opførte sig med en Strænghed, som syntes overdreven). Ja visselig excessive. og blandt andre Gierninger, formedelst hvilke Hamborgs Indbyggere sikkert ikke ville glemme ham, er den, at han lod adskillige meget agtværdige Qvinder pidske, til største Ærgrelse, ikke allene for alle Borgerne, men ogsaa for hele Armeen. Jntet Under altsaa, at efter Slage ved Waterloo, myn Heer van Hogendorp ikke saae sig sikker paa denne Side af det atlantiske Hav.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-02-07
Udenlandske Efterretninger. Løverdagen den 31 Januar høitideligholdtes i Regentskirken Universitetets aarlige Fest, i Anledning af Hans Majestæt Kongens høie Fødselsdag. Den latinske Tale, som holdtes af Universitetets Rector, Hr. Professor og Dr. juris Bornemann, gik ud paa, at fremstille en Skildring af den sande Fædrelandskjerlighed, som Dyden selv, levende og virkende for Fædrelandet. Han oplæste derpaa Bedømmelserne over de i forrige Aar indkomne academiske Priis skrifter, og bekjendtgjorde de Studerendes Navne, som havde vundet Præmier. Talen endtes med Bøn til Gud for Kongen, Kongehuset og Fædrelandet. Det af Hr. Etatsraad og Professor Thorlacius, R. af D., forfattede latinske Program handlede om M. T. Ciceros nyelig fundne Skrift: dere publica, især om hans Grundsætninger i Henseende til Statstyrelsen, og hans Bedømmelse af de forskjellige Statsformer, af hvilke han med flere Grunde godtgiør, at den monarkiske er, blandt de 3 i Oldtiden meest brugelige, den i alle Henseender fortrinligste. - De Studerende, som de academiske Præmier tilkjendtes, vare i Lovkyndigheden Henrik Hertz, Studiosus juris, i Medicinen J. L. J. H. Gundelach Møller, Candidatus chirurgiæ, og Jsaac Peter Larpent, Cand. medicinæ, i Mathematiken Christian Friis. Rottbøl Olufsen, Cand. philosophie; i Æsthetiken Thorleift Gudmunsen Repp, Candidatus philosophiæ.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-02-07
Kjøbenhavns Børs, d. 6 Februari. Cours. Hamb. 2 M. 244, a vista 247. Spec. 249. - Specier solgtes til 14 Rbmk. 15 s. Obligationer (med Renter fra 11 December 1823. 79 1/4 a 79 1/2. Nationalbank-Oblig. (af Laanet d. 2. Febr. 1820) 102 Rbd. r. S. (uden Renter) eller 127 Rbdlr. Sedler pr. 100 Rbd. r. S. - Norske Sedler 16 1/2 Rbdlr. pr. 10 Specier norsk. Norsk Laan 6 pC. Obligationer Bcomk. 101. Svenske Sedler 58 1/4 s. - Disconto 5 pC.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-02-07
Kjøbenhavn. Trykt hos J. H. Höecke
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-02-10
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. Enogtyvende Aargang. No. 12. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Tirsdagen den 10 Februari 1824. Om Høflighed. Er end Høflighed en Talisman, som Enhverkan faae for Jntet, uagtet man med den kan kjøbe saa Manges Venskab, saa er den dog sjeldnere, end man skulde formode. Hundrede Mennesker kan man støde paa, uden at træffen eneste Høflig. Høflighed maa derfor være en Egenskab, som vi sjeldent fødes med men i de fleste Tilfælde ved Opdragelsen maa erhverves. Romerne gjorde urdanus stadsmæssig eller fra Staden, og civilis, borgerlig, synonyme med høflig. Derimod betegner rusticus i deres Sprog baade landagtig og uhøflig. De ansaae altsaa Staden og Borgerlivet for Høflighedens og den gode Levemaades Skole. Uden Tvivl har ogsaa Spøgenavnet paa en ganske ung Student, Rus, samme Oprindelse, det være nu fordi han ansaaes for endnu ikke tilfulde dannet i Videnskaberne, eller fordi de fleste unge Studerende kom fra Landet, og havde i deres Væsen noget landligt. Efter Romerne have de Franske og Engelske optaget i deres Sprog samme Begreber, og hver af dem siden Bibegreberne. Franskmændene bruge: hön nette, civil, poli, gracieux, affable, og Engelskmændene samme Ord under andre Former. J det Tydske og Danske siges hoflich og høflig (engelsk courteous). Ordet kommer aabenbart af Hof fordi man troede, at kun ved Hoffet og i Hovedstaden Høfligheden havde sit sande Hjem. Uhøvisk og høvisk ere det Modsatte af Høviskhed eller Høflighed, ligesom Rust citas af Urbanitas. Saaledes have Land og Stad, eller Hof altid i Henseende til Maneerlighed, været Antipoder, Men Hof selv betyder i det gamle Nordiske Maadehold og Velanstændighed. Høviskhed var sikkert i de ældre Tider den første Anbefaling, selv for en Fyrste, men siden gik Ordet af Brug, og man betjente sig af Naadig, som dog egentligen kun tilkom Gud. Med den stigende Forfinelse fjernede Ordet høvisk sig saa langt fra sin oprindelige bemærkelse, at man endog benævnte utugtige og tølveragtige Udtryk med uhøviske. At udvikle her hvori Høflighed egentlig bestaaer, vilde være at udskrive en stor Deel af Knigges Bog om Omgangen med Mennesker. Men at man kan være høilig, uden at være krybende, at man kan iagttage den saa agtværdige Velanstændighed, uden at nedlade sig til Falskhed og Forstillelse, det veed Enhver. Dog, selv Diamanten maa slibes, førend den kan give Glands fra sig, og skjøndt Alting vel, som Rousseau siger, er godt, naar det kommer fra Naturens Haand, kan dog ofte selv det Gode have visse raa Ydrekanter, som Culturen maa afslibe.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-02-10
I Embedstillinger er Høflighed ikke blot mod dem, der staae over os, men og mod dem, der staae under os, en vigtig Egenskab. Selv Dommeren bør paa sit Dommersæde, med alden Alvor og Upartiskhed, hans Kald fordrer, hvor det kun er mueligt, iagttage Høflighedens Forskrifter, naar han ikke vil vise sig under sin egen Værdighed. Ligesaa Sagføreren, selv der, hvor hans Pligt kræver at være Anklager. Sarcasmer og Uhøviskheder vække altid Jdeen omen forsømt Opdragelse. At Skribenten mindst af Alle burde tillade sig Uhøfligheder, er indlysende. Vel kildre Grovheder og Uartigheder Hobens Øren, men hvad er dennes skingrende Bifald mod en eneste dannet, sindig og forstandig Mands Mishag? Skribentens Uhøviskhed er saa meget skadeligere, som den smitter, og ved den pøbelagtige Aand, den udbreder, ikke allene bringer Literaturen i Vanrygte, men ogsaa bidrager til at fordærve hele Slægters Sædelighed.