Københavns Adresseavis, 1765-05-08
Besvarelser. Min Herre! De viste mig forleden Dag Adresse=Contoirets Efterretning Num. 46, og fornemmelig besvarelse som var der anført om Handelen og Landvæsenet fra en paa Landet; anlediget af samme Efterretningers Num. 33, og de forlangte mine Tanker derom, som jeg paa den Tid maatte afslaae Dem formedelst andre vigtigere Forretninger, ved bedre Leylighed har jeg igiennemseet det Blad, og opsadt mine ringe Tanker derom, som jeg nu meddeler Dem. Født og opdraget i Staden, er Landvæsenet mig me get lidet bekiendt, hvoraf Land=Godsernes høye Priser reyser sig, skal jeg altsaa ikke med fuldkommen Vished, sige; mens med Forfatteren af Besvarelsen i Num. 46 begriber jeg dog gandske vel, at Landvæsenet langt fra ikke er kommet til den Fuldkommenhed som det kunde opnaae Det er sandt som Landmanden siger at Danmarks Hoved Product er Kornvahre og dette den største Fabriqve som Gud og Naturen har begavet den med, Mens jeg begriber ikke anderledes, end at sammes Forbedring jo fornemmelig maae bestaae i Jordens rette Jnddelelse til Demsom boe derpaa, dens bedre Dyrkelse, og Behandling, med mere som til Land=Oeconomien henhører, og det saaledes, at Jorden kunde give meere og bedre Afgrøde af sig end forhen. Heri siger Landmanden at Bonden hindres ved Fattigdom, som foraarsages deraf at han er for stærk betynget, og ey alletider faaer sit saavel betalt som skee burde; og jeg er med ham hvad den første Post angaaer af lige Tanker, nemlig at Bonden bliver i Fattigdom og kand ikke dyrke og behandle sin Jord som han skulle, til Skadefor Landet, fordi han er for stærk betynget, men hvoraf Betyngelsen kommer, om deraf at Landgodserne ere opdrevne til alt for høye Priser og Eierne for at faae Re venner af hvad de have givet derfor, betynger Bonden, eller af andre Aarsager, skal jeg som ukyndig i Landvæsenet ikke med Vished kunde sige, men hvad den anden Post angaaer da veed jeg af Erfarenhed at Bonden ikke har havt Aarsag at beklage sig over, at han ikke har faaet betalt hvad han i nogle Aar har bragt til Kiøbstæderne, de han har faaet mere end overflødigt derfor, og undertiden selv forundret sig derover; om han derfor er blevet rigere derom tvivler jeg; thi jeg er af den Tanke, at høye Priser paa Producten giør lidet eller intet til Bondens Rigdom, men Anviisning, Tid og Leylighed til Jordens og hans Oeconomies bedre Behandling og Bestyrelse, hvoraf nest Guds Hielp og Velsignelse kunde flyde en overflødigere Jndavling, maae giøre det meste og beste, saavel til Bondens Velgaaende som hele Landets Velfærds Befordrelse. Men det maatte synes at være meget urimeligt, at høye Priser paa Jordens Afgrøde skulle ikkun giøre lidet eller intet til Bondens Vilkaars Forbedring; thi, vil man vel sige, naar han ved høye Priser faaer meere for Afgrøden end ved lave, maae hans Vilkaar ved høye Priser blive bedre end ved lave, og jeg maatte være af lige Tanker, naar det forud var afgjort, at Bonden haver lige saa meget at sælge, naar Priserne ere høye, som han har at sælge naar de ere lave; men da mig synes, at høye Priser fornemmelig maae komme af Miovext eller mindre Jnd avling, lavere Priser derimod af en overflødigere Vext og mere Jndavling, og Bonden, naar Misvext indfalder, forbruger næsten al sin Avling selv, ja endog undertiden ey har saa meget, som han til eget Brug og Udsæd for næste Aar behøver, men maae kiøbe deraf, naar derimod overflødig Vext indfalder, har noget at sælge til Kiøbstæderne hvorfor han kand indtage Penge, saa synes mig at Bondens Vilkaar forbedres saare lidet ved høye Priser paa Afgrøden, ligesom og at Landets Vilkaar forbedres meget lidet eller intet derved, NB. saa længe Producten fortæres i Landet, og de høye Priser derpaa ikke indtrækkes fra Fremmede. For Herremanden eller store Landgods Eyere, der have Overflødighed og til alle Tider tilovers at sælge, kand høye Priser være meget ønskelige, og vilde disse hielpe Bonden ved at aftage ham nogle af de Tynger han har, da vilde hans Vilkaar upaatvivlelig for bedres, desformedelst Jorden formodentlig blive bedre dyrket, og følgelig give meere af sig; og naar deraf kunde forøvriges en god Deel for at udsendes af Landet til andre Stæder, kunde derfor indtrækkes Penge i Landet, som var til Landets almindelige Fordeel; da høye Priser paa Producten der fortæres i Landet, som mig synes, intet kand giøre til Landets almindelige Velfærdt, og foraarsager allene en Circulation af Penge, fra een til en anden i Landet, da det kommer og an paa hvorledes samme til beste Brug og Nytte for Landet i Almindelighed blive fordeelte. Landmanden siger: Nogen skulle vel tænke at en lige Priis paa Korn og Fødevare altid var den beste; og at en Deel Upatrioter ere formenendes, for at opnaae denne lige Priis, skulle fremmede Kornvare og Victnalier stedse være tilladte at indføres, hvilket enhver Ret skiønnende (saa siger han) lettelig indseer og begriber at ville undertrykke Landmandens Vilkaar, foruden at ja lige Penge ud af Landet, hvorunder saavel hele Danmark som Norge i Tiden vilde lide til ubodelig Tab og Skade. Hertil maae jeg svare: Jeg veed ikke om jeg skiønner ret; mens jeg veed vidst at jeg har saa stor Kierlighed for mit Fædreneland som nogen kand have, skulle jeg altsaa blive Upatriot, om jeg med en Deel andre faldt paa de Tanker, at en nogenledes Ligepriis var for Landmanden saa vel som for Kiøbstædmanden tienlig, og at det kunde skee uden Skade, ja endog med Fordeel for heele Landet i Almindelighed om frie Ind= og Udførsel paa Korn og Fødevare, under visse Betingelser blev tilladt, er det visselig imod min Villie og Hensigt. Jeg vil altsaa forat undgaae denne af mig meget forhadte Caracteer tage Sagen paa den Fod, at examinere om Danmark i Almindelighed eller Landmanden i Særdeleshed, kunde have noget Tab eller Skade ved, om frie Ind= og Udførsel blev tilladt paa Korn- og Fødevare, naar derpaa først er sadt en proportioneret Priis, ved hvilken Landmanden saa velsom Kiøbstædmanden til alle Tider kunde bestaae; og fast født at intet fremmet maatte sælges i Landet, saa længe Landets eget ikke havde overskridt den fastsatte Priis. (Resten skal følge.)