Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1811-06-25
Ved Herredsprovster i Stedet for Amtsprovster synes og meget vundet. Fordi en Mand bliver Amtsprovst, aflægger han dog ei al menneskelig Svaghed. En Provst, som hver Embedsmand, maa staae paa sine egne Been. Det Fornuftigste, Retteste og Bedste efter egen Overbeviisning, og ikke hans Medcollegas Villie og Ønske, bør være hans Lov, saa i alle Dele, hvori deres Embeder støde sammen, saa i Særdeleshed ved Præste-Tiendens Ansættelse i Vacancerne. Gives der da slig svag, Amtsprovst, hvilken Skade stifter han da ikke ved sin utidige Føielighed hele Amtet over, (Mane geslige ældre, er nok indseete, Jndretninger spiendnu til Staten, der uden Øvrighed, høiere og lavere, ikke kan bestaae. Saaledes de adskillige Herredsfogde og Birkeskriver-Gaarde, der bleve overdragne for 20 til 30 Rdlr. aarlig Afgift. Hvor stor Forskiel paa da og nu kan sluttes af en endnu overbleven Herredsfoged Gaard i Sigersted, som Herredsfogden i Nestved endnu besidder. Mange af de allerede overdragne geistlige Gaarde, og Gods, solgte Kongejorder, Ryttergods, Kongetiender, der undertiden ere hengangne som mindre end halv Værd, og halv Afgift. Mig synes, Saalænge intet almindeligt Kongebud kan befale: Saa og Saa skal handles med Alt i Almindelighed, med hver Fæstejord, og hver Jordafgift, saa er det saare betænkeligt at tilraade: Saa og Saaskal handles, gandske anderledes, med den offentlige Jord, Fæstejorder og den offentlige Jordafgift. Jeg har troet, at det Offentlige fortiener fuldkommen saa meget Øvrighedens Beskyttelse, som der Private, og at om Konge og Embedsmænd tage i Tiden ved slige Forandringer, saa taber ogsaa Staten, der enten maa taale Embedmænds Forgribelser, som aldeles ej kan gaae an, eller ved nye Skatter maa sørge for deres manglende anstændige Ophold.) Stifter derimod en slig svag Herredsprovst Skade, saa er det dog ikke dem Alle i Amtet. Ogsaa den Svagere undseer sig for og lærer af den Fuldkomnere, og Skaden bliver ulige mindre. - Endnu een Ufuldkommenhed ved Amtsgrodskæerne. Kongens Villie forsinkes ogsaa ved denne Omvei. Een eller flere Postdage efter Omstændighederne maa Kongens Villie ligge over. J Fredstider kan det da vel ikke have Stort at sige, men i Krigstider ofte meget, og Skaden vanskelig at naade Bod paa. Vor Herredsprovst har ikke sielden for Hurtigheds Skyld maattet sende 2de Circulairer ud af Gangen. Og overalt, skal med det Offentliges Bekiendtgiørelse er gaae alt for galt, maa Amtsprovsten lade afskrive til hvert Herred, de ankommende befalinger, og i hvert Herred dog i Gierningen være en Viceprovst, der maa modtage, udsende, og staae Amtsprovsten, ligesom tilforn Biskoppen, til Ansvar for, at det Ankomne Gjens and Vand og ordentlig har circuleret, og er bekiendtgjort, saa jeg, fra hvilken Kant jeg betragter Tingene, ikke kan see Nødvendighed og Gavn ved Amtsprovsternes Ansættelse, undtagen, om det skulde være ad interim, til Kongen fik bestemt ethvert Herred en passelig Størrelse, fik kaldet hver Herredsprovst, som han ønskede. Men maatte her indvendes: Det er dog en stor Uldilighed og Uorden, at de saa nøje i mange Henseender forenede Embedsmænd, Amtmand og Ørovsterne skulde boe saa vidt adskilde, at den Ene boede i Øster og den Anden i Vester, hvilket Ophold i Sagerne, og hvilke Omstændigheder, naar den ellers kunde boe sammen, vedtales og conferere om Tingene. - Den, som ey kiender til Beskaffenheden, vil maaskee og finde Noget heri; men naar man kiender Samme, maa Alt falde bort. Medens Herredsprovsterne stode, maatte de paa bestemte Tider om Aaret møde hos Amtmanden i Henseende til Fattigvæsenet, da kunde og afgiøres, hvad andet skulde confereres om. Skulde for det Øvrige confereres, som var yderst sieldent, saa kunde det i saadant enkelt Tilfælde enten opsættes til de bestemte Møder, eller Amtmanden foreløbigen bestemte indtil Moderne, hvad der skulde foretages, eller det kunde afgiøres skriftlig, eller Extra-Sessioner kunde finde Sted, og Herredsprovsten, eller Provsterne, maatte møde, eftersom det var særdeles for et Herred, eller almindeligt for hele Amtet, og det No. aldeles uden Nogens Tab, da disse Reiser vare paa Provsternes egen Befordring og egne Diærpenge, saa Sagernes hurtige Gang har ikke kunne vinde end det allermindste ved Amtsprovstierne. - For det Øvrige have og Høiere indseet Dette, at disse Mænds Boepæl tilsammen ikke er nødvendig, og derfor tilladt Amtmanden i Præstøe Amt at boe paa sin Herregaard, og beskikket Amtsprovsten, hvis Boepæl paa Embedsvegne skulde være i Præstøe, tillige til Sognepræst for Herfølge og Sædder. Dersom nu Amtsprovstierne ere saa undværlige, som jeg anseer dem, dersom de koste Staten eller Præsterne saa mange Opoffrelser, dersom ved disses Oprettelse, Seminarii Fonds Jndretning for Efterkommerne, ved de nødvendig stedse stigende Skatters Forøgelse til Statens Fornødenheder skeer saadan Jndskrænkning i Præstekaldene, at intet godt Kald bliver tilbage til den fortiente Mand, til Manden med den store Familie, til den ved Omstændigheder ulykkelig blevne Mand, til den aldrende og afkræftede Mands Forsørgelse, da vil den sildige Fortrydelse maaskee ligesaa lidet giøre det godt igien, som Gjort nogensinde kan blive Ugjort. Dette Ene ønsker jeg mig tilsidst, at Præstenid, Religionshad, Sandselighed, Passioner, som hverken ære eller gavne noget Menneske, men sund Dømmekraft, Sandhedskierlighed og Jver maa besiæle mine Læsere, da vil Sandhed og Ret triumphere, og jeg være ligesaa glad ved at blive overvundet, som ved at vinde.