Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1848-07-03
J en indsendt "A. B. undertegnet Artikel i "Fædrelandet, har nylig under den Forudsætning, at vi i Kampen mod Preussen og Tydskland i det Væsentlige vilde vedblive at være reducerede til vore egne Kræfter, været antaget, at et Slags Valg kunde blive stillet os imellem en Deling af Slesvig eller en Udson dring af Slesvig som et selvstændigt Hertugdømme, hvorved der er givet det Første Fortrin for det Sidste. Artiklen har, fornemmelig som optaget i "Fædrelandet."et Blad der ifølge den almindelige Mening staaer i nærmere Berørelse med Ministeriet fra flere Sider fremkaldt megen Misbilligelse og levende Uvillie, ja Man har troet, at Hensigten med den har været at sondere Folkets Mening i Henseende til dette Alternativ. "Fædrelandet, som i Følge heraf paany har seet sig foranlediget til at erklære, at det hverken er noget halvt eller heelt officielt Organ og at Ministeriet ingen Deel har i Tilblivelsen af dets Artikler eller Kundskab om deres Oprindelse, har derpaa i en selvstændig Artikel tilføjet et andet Alternativ, nemlig, at fortsætte Krigen uden Bistand og om vi ikke kunne seire i den, saa døe med Ære, og derved fremstillet denne Kamp som en saadan, hvor Folket skulde være villigt til at bære enhver Byrde, og underkaste sig ethvert Offer, beredt til at kæmpe, bogstavelig saalænge det har er vaabenfør Mand tilbage, og det, uagtet Haabet om Seir vil være lidet eller intet." Disse Alternative har nu Prof. Clausen drøftet i en Afhandling, hvori han kalder Slesvigs Deling - naar den blev meer end en Afskjæren af den sydlige reen tydske Strimmel Sydfor Dannevirke – et blodigt Jndsnit i det danske Statslegeme, et Saar til Døden, og Slesvigs Adskillelse en endnu større Ulykke, da under et lokkende Skin af, at Eidergrændsen jo saaledes blev bevaret, Kongeaaen derved vilde blive Danmarks virkelige Grændse, hvorhos han charakteriserer det sidste af "Fædrelandet opstillede Alternativ som saa haarde Vilkaar, at der neppe engang kan være fornuftigt Ønske derom." Efter saaledes at have forkastet de hidtil berørte Alternativer, vedbliver Professor Clausen under hiin ovennævnte Forudsætning: Men skulde der da virkelig intet Tredie gives, ingen Udvei mellem en ydmygende fordærvelig Fredsslutning og en, paa eengang fortvivlet og tilintetgjørende Kamp, Skulde der ikke kunne tænkes en anden, meget anstændig og meget virksom Maade at fortsætte Krigen paa, end den, der, bogstavelig skulde kræve Opoffrelse af enhver vaabenfør Mand og det endda, med lidet eller intet Haab om Seire. - naturligviis under Forudsætning af, hvad der ligger udenfor vor Beregning, fordi det ligger udenfor vor Kundskab, at vi ikke, mod vor Villie, hindres og hæmmes i at fortsætte Krigen, drives og trænges fremad til Fred. Thi dette vilde upaatvivlelig være den sørgeligste Stilling hvori vi kunde være stedte, dersom vor egen Villie skulde krydses, vore egne Kræfter og Forsvarsmidler skulde lammes ved en Mægling af venskabeligsindede Magter, der traadte i Hjælpens Sted. Man tænke sig det nærværende Tidspunkt og alle de Omvæltninger, om hvilke det varsler: hvorledes Opløsningens Fordærvelse meere og meere griber om sig i Tydskland, medens Norden staaer sammensluttet i en Enighed, Fasthed og Styrke, som ingensinde før er oplevet, - hvorledes den fjendtlige Splid aabenbarer sig altid tydeligere i det store, enige Tydskland, mellem de republikanske og de monarchiske Tendentser mellem Bestræbelsen at opretholde de større tydske Staters Selvstændighed, og den demokratiske Villie, der vil have Fyrster og Kabinetter lagte ind under et folkeligt Diktatur. - hvorledes Slavismens mægtige Kolosser reise sig altid mere truende mod Tydskland, og dette paa samme Tid seer sig udelukket fra alle Have, seer Triester-Havnen spærret mod Syd, som Stettiner-Havnen mod Nord; - et Tidspunkt, da Nemesis allerede begynder øiensynligt at fuldbyrde sin Rettergang i Oprørernes Leir da Pengenøden begynder at udstrække sit Jernscepter, og af Folket vil udpresse Millioner - Man betænke det vel: Millioner, ikke for at fortsætte en Forsvarskrig, hvortil Bevidsthed om Forurettelsens og Forræderiets Skjændighed giver Styrke, men til Fortsættelse af en Strid, som har sin Fordømmelse i guddommelige og menneskelige Love. Et saadant Tidspunkt indeholder vist ikke i sig selv nogen Opfordring til at knytte Underhandlinger, arbeide paa Fredslutning med Lande, hvor Striden raser i det Jndre, og Fortsættelse af den ydre Krig er en Selvfortærelse; og det er, under saadanne Forhold, en retmæssig Forventning, at de mæglende Magter ikke ville have Jnteresse ved eller anvende deres Jndflydelse til at paanøde Danmark en ufordeelagtig og krænkende Fred. -J andet Fald veed jeg ikke, hvad andet Ønske det danske Folk kan have, end - i Tillid til den Magt, der styrer Folkenes Skjæbner og Begivenhedernes Gang - endnu en Tid at fortsætte Krigen paa egen Haand, for at Udvillingen kan oppebies af de gjærende Forhold, Udbrudet af de, endnu kun med Møie tilbageholdte dæmoniske Magter, der, efter al Sandsynlighed, vil komme den retfærdige Sag til Hjælp. Men der forekommer mig ingen Grund til at antage, at en saadan Fortsættelse skulde kræve Opoffrelser, som paa nogen Maade skulde overskride hvad det danske Folk vil have, i lige Grad, Evne og Villie til at bære. (Sluttes).