Berlingske Tidende, 1836-03-12
Committeens Medlem, Grev Holstein, henholdt sig ligeledes til, hvad Referenten havde yttret. Han maatte derhos, med Hensyn til hvad Vicepræsidenten havde anført, gjøre opmærksom paa, at Committeen ingenlunde havde yttret, at Offentlighed hos os ei skulde finde Sted, førend det ved andre Landes Erfaring var afgjort, om den kunde forenes med raadgivende Provindsialstænder; kun det Ønske at henlede Opmærksomheden paa alle de vigtigste Motiver, der kunde afbenyttes for at anbefale Offentligheden til Hans Majestæt, havde ført Committeens Undersøgelser ogsaa til det Spørgsmaal, om Erfaringen derom kunde afgive et gunstigt Vidnesbyrd. Taleren maatte vedblive sin Formening, at Tiden til Offentlighed endnu ei var kommen. Uagtet han haabede, at Forsamlingen havde lært hans Characteer at kjende fra den Side, at han ikke udtalte sin Mening i anden Retning end den, som efter hans Overbeviisning var den rette og sande, saa vidste han dog ikke, om han, hvis Forhandlingerne vare offentlige, ikke vilde lade sig afholde fra at yttre sin Overbeviisning med den Frimodighed og Utilbageholdenhed, som han nu gjør. Han tilstod vel, at det var en Svaghed, men da han var i Tvivl, om den ikke i hiint Tilfælde kunde yttre sin Virkning paa ham, og det muligen kunde gaae Andre af Forsamlingens Medlemmer ligesaa, saa kunde han ikke andet end antage, at Forsamlingen først maatte mere udvikle sig, inden man petitionerede om Offentlighed. Besvarelsen af Spørgsmaalet, naar Tiden til dennes Jndførelse var kommen, var afhængig af en Dom over Jnstitutionens og over hele Nationens Modenhed, hvori Stænderne ikke burde foregribe Kongen, men taknemmeligen burde de med tillidsfuld Pietet ganske henstille den til Hans Majestæt. Committeen havde anseet den Offentlighed ved Pressen, hvorved Forsamlingen. talte til hele Danmark Beboere, langt vigtigere end den, hvorved den ikkun kunde tale til de faa Personer, som i en Bygnings snævre Rum kunde være samlede, og havde derfor især indstillet de Bestemmelser, hvorved den formeente, at Stændertidenden bedre kunde opfylde sin Bestemmelse. Taleren stillede slutteligen det Amendement: "at det maatte blive de to af Provindsialstænderne udvalgte Redacteurer af Stændertidenden tilladt at antage paa Stændernes Bekostning en Hurtigsskriver til at lette dem deres Forretning, og at give denne Adgang til Forsamlingen, for des fuldstændigere at kunne meddele i Bladet det, som enhver Taler har yttret." Han meente, at en saadan Hurtig skriver kunde ansees som en gavnlig Control imod Protocolførerne, ligesom disse imod ham, hvorved enhver Taler fik en større Sikkerhed, for, at hans Mening rigtigen vilde blive opfattet, ligesom og Bladets Redacteurer ved Oplæsningen af Protocollerne stedse kunde forvisse sig, om Hurtigskriveren rigtigt havde meddeelt, hvad der var foredraget. Et Medlem bemærkede, at der er en Offentlighed, hvortil det er sagt, at Kongen, de kongelige Collegier og Embedsmændene trænge, til den trænger ogsaa Stænderforsamlingen og Folket. Det er den Offentlighed, som den frie Presse yder Borgeren, den høie saavelsom den lave; det er den Offentlighed, som renser Luften, hvori der aandes friere, og hvori Alting trives til det Heles Vel. Til denne vigtige Gaves Udbredelse har Stænderforsamlingen et Organ i den Tidende, som skal meddele dens Forhandlinger til Folket, og at denne Kundskabmaakunne gives saafuldstændigt som muligt, er tilvisse ønskeligt. Anden Offentlighed fandt Taleren derimod mindre vigtig, og Vægtskaalen, hvorpaa dens Værd skulde veies, forekom ham næsten forTiden endnu at helde til det Modsatte af Gavnlighed. Taleren henholdt sig derfor til Committeens Pluralitets Jndstilling. Justitsraad Salicath yttrede, at han vel maatte ansee Spørgsmaalet og Offentlighed for tvivlsomt, men at der dog forekom ham at være en Grund, som besvarede det til Fordeel for Offentligheden, og denne var: Jnstitutionens Udvikling og Fuldkommenhed. For de nærværende Medlemmer, som første Gang, efterat Jnstitutionen var kaldt til Live, havde beklædt Sædet i denne Forsamling, kunde Jntet være en vigtigere g værdigere Gjenstand, end at berede dem selv og deres Efterkommere den største Garantie. for, at Fremtidens Arbeider kom til at bære. Præget af den største Fuldendthed og Fuldkommenhed. Denne vandtes kun ved det største Overlæg, den største Duelighed og den største Frimodighed hos Forsamlingens Medlemmer, men disse Goder vare formeentligen Offentlighedens Frugter, Taleren kunde derfor ikke nægte, at Forsamlingen trænger til Offentlighedens Control, og var bestyrket i denne Tro ved nogle Sagers Afgjørelse. Med Exemplet fra Høiesteret ansaae Taleren det for afgjort, at et Publicums Nærværelse vilde medføre Besindighed i Yttringer, Fjernelse af mangt et Hensyn, Omhu og Overlæg i Foredraget og endelig en Control med Folkets Fuldmægtige, som vilde være af uberegnelige gode Følger for Forsamlingen i Fremtiden. Forsamlingens Ønske om Offentlighed burde fornemmelig ja næsten allene finde sin Hovedstøtte i dens egen Erkjendelse af, hvorvidt Offentlighed var et Gode eller ikke, og et i de udenfra indkomne Petitioner eller i Ønskets Almindelighed. Han kunde derfor ikke billige de i Vicepræsidentens Amendement ind flydte Ord: "det fra saa mange Sider yttrede Ønske., Taleren kunde ikke nægte, at han, ved at overtænke Forhandlingernes Gang og deres Resultater, og ved at erindre, hvorledes saa ofte de personlige Jnteresser havde staaet skarpt imod hinanden, var kommen til den Overbeviisning, at Offentlighedens Gode maatte søges i Jnstitutionens egen Udvikling. Men hvad Spørgsmaalet angik, om Kongen burde ansøges om at bevilge dette Gode for den næste eller først for de senere Forsamlinger, da maatte han lade de herimod anførte Grunde, hentede fra den Beskedenhed, som er i Ledtog med Taknemmelighed, vederfares al Ret, og han ansaae dem for saa vigtige, at han maatte tiltræde deres Mening, som gjorde Tiden, naar Offentligheden skulde tilstedes, til en Henstilling til Kongens Viisdom. Slutteligen fremsatte Taleren til Committeens tredie Jndstillingspunkt det Amendement: "at private Petitioner kun kunde blive Gjenstand. for Publication, naar de, efter at være oplæste, ere henviste til Prøvelse af en Committee, Dette Amendement frafaldt han imidlertid senere.