Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1838-05-30
Som en Embedsmand, der alt nu betragter Borgerens Forhold til Staten i sit rette Lys, nævnte Taleren Major Fibiger og sluttede saaledes: "Han har dobbelt Krav paa at nævnes netop i denne Forsamling, deels fordi han er et følgeværdigt Exempel, hvorledes tro Hengivenhed i den kongelige Tjeneste kan forenes med frimodig Udtalelse af Borgerens Følelse, deels fordi han er den første Stifter, af denne Borgerforening. Jeg tillader mig derfor at udbringe en Skaal for den frisindede og uforfærdede, sin Konge tro hengivne og for Borgerstandens Hæder og Velaabentfølende Mand – for Falskheds og Kryberiets Hader – for Oplysnings og Sandheds Ven – for Læse foreningens Stifter Johan Adolph Fibiger." Efterat Lieutenant Fibiger havde takket paa sin Faders Vegne, udbragte Bogtrykker Jørgensen en Tvast for den frie Bogtrykkerkunst, ved hvilken Leilighed han smukt hentydede paa den Omstændighed, at Thorvaldsen, Danmarks største og berømmelige Kunstner, siden sidste 28 Mai havde foren taknemmelig Verden opreist Bogtrykkerkunstens Fader, Johan Guttenberg, et vistnok uforgængeligt Monument. "Mine Herrer – endte Taleren - tør jeg bede Dem om Geat hjelpe mig at udbringe et Leve! for Bogtrykkerkunsten. Maaskee Presserne i dette Øieblik røre sig ovre i Viborg. Vi ville haabe, at de skynde sig at levere os gode Nyheder som Tak for Skaalen. Derefter kom Hr. Siesbys Toast, for den uafhængige Journalistik, hvornæst Pastor Visby udbragte en Toast for Hages Minde og begyndte sit Foredrag med at bemærke, at det vel var en Glædesfest, der havde samlet Selskabet, men at Taknemmeligheden dog ogsaa har sit Krav, efter derpaa at have mindet om den ædle, varmtfølende, utrættelig virksomme Grev Holstein, til Holsteinborg, hvis Monument staaer i Stændertidenden, henledte Taleren Forsamlingens taknemmelige Erindring paa en Mand, der vel ikke sad med i Stændernes Raad, men som derfor alligevel fortjente at høres, Hans Stændersal var det danske Rige; og det hele Folk fornam hans Ord. Det var udrunden af sand og oprigtig Kjerlighed til Fødelandet: det udtaltes med en Varme, der vel ikke altid veiede hvert Udtryk, men aldrig kunde miskjendes, og det udviklede en Kundskabsfylde og en Rigdom paa Jndsigt, som kun kan findes hos den, der længe har forberedet sig, inden han drister sig til gjennem Pressen at tale til et heelt Folk. J sin Toast for Trykkefriheden bemærkede Prokurator Christensen, at dette herlige Navn kun høist negentligt kan bruges om den lille Rest af Trykkefrihed, der endnu er os levnet, hvorfor det heller ikke var for denne han vilde foreslaae en Skaal, men Næstefter Hr. det var for Trykkefrihed i Danmark. J. P. Grunes Skaal for Haandværksvendenes Vandringsfrihed udbragte Hr. Fibiger en for den demokratiske Aand: "at Hvermand maa føle sit Værd som Menneske, være stolt mod Hovmod, stærk og ubøielig mod Anmasselse og Tyranni, m. m. "Gid - sluttede han - Demokratiets Aand maa mægtigen svulme ud i Folkets Bevidsthed, saa Egoismen, den snæverhjertede, taage klamme Egoisme hos Enkeltmand og Enkeltstand, Aristokrater og aristokratiske Korporationer (umaadeligt Applaus), maa mat og magtesløs synke sammen i sin Jntet hed!" Assessor Algreen=Ussing henviste i sin Toast for Foreningsaanden og navnlig for den rette Brug af Associations- og Petitionsretten, til de gigantiske Foretagender, som denne Aand havde fremkaldt i det frie Brittannien, og yttrede tilsidst, at det gjorde ham ondt, at maatte sige det, men han maatte udtale det som sin Overbeviisning, at Folket i politisk Dannelse staaer høiere end mange af de Mænd, der stille sig i dets Spidse som dets Ledere, hvorfor disse vel skulle see til, at de ikke komme til at staae bag efter dem, som de ville fore videre frem, da vistnok Jntet er fordærveligere for en Regjering, end at de Styrede komme til at staae paa et høiere Udviklingstrin, end de Styrende." – Ved Festens Slutning blev en Sang af Hr. afsjungen, hvorefter Cand. Lehmann, da det nu var blevet den 28 Mai, udbragte endnu en Skaal for denne og de Forhaabninger, der knytte sig til samme. Efterat Selskabet dernæst, efter Dispacheur Wesselys Opfordring, havde bevidnet Præsidenterne sin Tak, og efterat paa disses Vegne Hr. Bierre havde yttret, det Haab, at de næste Aar atter maatte samles paa denne Dag, skiltes Forsamlingen ad.