Berlingske Tidende, 1787-03-01
Den i Henseende til Formue næsten almindelige Middelstand i Nordamerika, nøder Folket til at vælge sig en Næringsstand til deres Underholdning. Derved forebygges overmaade de store Laster, som flyde af Lediggang. En bestandig Beskieftigelse og flittig Vindskibelighed ere mægtige Bevogtere for en Nations Sæder og Dyder. Derfore komme sielden onde Exempler Ungdommen for Øine i Amerika. En trøstefuld Betragtning for dydige Forældre! Dette kunne vi med Sandfærdighed lægge til, at en alvorlig Religion under forskiellige Benævnelser bliver ei allene taalet, men endog agtet og udøvet. Gudsfornægtelse er det ubekiendt, og Overtroe sielden og tauvs, saa at man i hint Land kan naae en høi Alder, uden at en sand Gudfrygtighed paa nogen Maade forarges enten af en Atheist eller en Overtroisk. Ved den mærkværdige Lyksalighed, hvormed det har behaget det guddommelige Forsyn at begunstige og velsigne det hele Land, synes det at have tilkiendegivet sit bifald og Velbehag i den indbyrdes Tolerance og Menneskekierlighed, hvormed de forskiellige Secter begegne og behandle hverandre. Ca Nogle Nogle Breve af Friedrich den Store, da værende Kronprinds af Preussen, til Hr. von Suhm, Chursaxisk Geheimeraad og overordentlig Gesandt ved det Berlinske Hof. (See Hamb. Adr. Commt. Nachrichten No. 17-1787.) Kupin, den 14de April 17736. Min kiere Diaphan! Hvorledes kan jeg noksom takke Dem for al den Umage, som De for min Skyld giør sig. Jeg forsikrer Dem mit Hiertes Erkiendtlighed derfor. Ved Deres Tienstagtighed er jeg endelig kommen til det enkelte udelelige Væsen. Wolfs Grundighed og Styrke i sine Slutninger behager mig særdeles, og siden jeg har gjort mig meere bekiendt med hans Slutningsmaade, lærer jeg at indsee sammes Styrke og Skiønhed. Uden at fornærme Deres Beskedenhed, og uden at være Sandheden utroe, kan jeg forsikre Dem, at jeg har fundet Deres Oversættelse fortreffelig; thi jeg tilstaaer, at jeg var nysgierrig nok til at tage den tydske Original af den Wolffiske Metaphysik, og sammenligne den med Oversættelsen, som De har havt den Godhed at udarbeide for mig. De kunde virkelig overtale mig (den Gave besidder De) til at troe, at det tydske Sprog har sine Skiønheder og Eftertryk, men aldrig overbeviser De mig om, at det er saa behageligt som det Franske. Og om endog dette lyktes Dem, saa vilde jeg dog stedse have en meget stærk, og som jeg troer, tilstrækkelig Grund til at bevise Dem, at jeg heller læser det Wolffiske Verk paa Fransk, fordi Deres Oversættelse stedse ledsages at Deres Breve, og jeg saa gierne læser noget fra en Mand, som jeg ikke mindre elsker end ærer. Ja min kiære Suhm, uden at giøre Dem en ilde passende Compliment, kan jeg forsikre Dem, at deres Tænke= og Skrivemaade har saa meget Jndtagende for mig, at omDe engang skulde beslutte ikke at tale eller skrive andet end Chinesisk, var jeg i Stand til ogsaa at lære dette Sprog, for at benytte mig af Deres Omgang, og for at vise Dem, at der ikke gives noget Sprog i Verden, som jeg jo vilde lægge mig efter, for med al Eftertryk at kunne sige Dem, hvormeget jeg holder af Dem, og med hvor stor Høiagtelse jeg er, Kiæreste Diaphan, Deres troe og hengivneste Ven, Friedrich. Kuvin, den 27de April 1736. Min kiere Diaphan! Neg har faaet 2de Breve paa eengang fra Dem, hvilke særdeles fornøiede mig. Dersom ikke Krigsgudens Tieneste J Hr. von Subm oversatte Wolffs Metaphysik paa Fransk for Kronprindsen. holdt mig ganske beskieftiget, saa vilde jeg besvare ethvert Særdeleshed, og det ikke laconiskt, men jeg forsikre Dem, at jeg neppe har Tid til at spise og drikke. Jeg hav ikke tænkt, at den Lax, som jeg sendte Hertugen af Lothrigen, var blevet ham saa kierkommen. Den Fornøielse han yttrer derover, anseer jeg for et Beviis paa det Venskahan bær for mig; thi Venskab giør de Smaatting, som komme fra elskede Personer, behagelige. Hertugen kunde i vælge en mig kiærere Tolk for sine Tanker, end Diapharthi De veed, hvor meget jeg elsker og høitagter Dem derfor maae De og ikke undre over, at Efterretninger sig Dem ere mig saa behagelige. Jeg studerer Wolff med største Fliid, og vænner mig at mere og mere til hans Maade at philosophere paa, som meget grundig og bestemt. Sætningen om en tilstrækkeliAarsag, og Forskiellen imellem et enkelt og sammense Væsen, er efter min Mening det, som man fornemmelmaae indskierpe sig, naar man ret vil begribe Kiæden i hans Slutninger i Metaphysiken, hvorfor jeg og daglig me end eengang læser disse Afsnit, for ret at faae dem i Hukommelse. Af Deres Breve seer jeg, at Kierlighed forsvarer sig Rettigheder i Lübben, ligesom i Troja, i Sicilien eller An Hvilke Under giør den ikke daglig! Endog til Rupin strække dens Jndflydelse sig. Exempler derpaa have vi for os; med Tiden tillader mig ikke at underholde Dem dermed. Je kaldes bort. Jeg hører allerede 600 Soldatres Stemmer som ville exerceres. Jeg maae gaae, for saa hastig som mueligt at affærdige dem. Men paa det vort Venskab ikke skal lide noget derved, saa tillad mig i Forveien at forsikDem om den fuldkomne Høiagtelse, hvormed jeg forbliver, Kiæreste Diaphan, Deres meest hengivne og oprigtige Ven Friederich. Rupin, den 6te Maji 1736.