Berlingske Tidende, 1836-05-24
Kammerjunker Scavenius yttrede sin Glæde, over, at saavel den Tilforordnede som Committeen vare enige i, at Udførelselstold var almeenskadelig, og kun formedelst finantielle Hensyn endnu bibeholdtes. Jmidlertid maatte han dog gjøre opmærksom paa, at dette neppe havde været Tilfældet med alle Satser for Udførselstolden. Uldtolden f. Ex. havde i Ford. 1ste Febr. 1797 været bestemt til 20 1/2 spr. Pd. eller i Rigsbankpenge omtrent 2 sk. pr. Pd., men havde dog nu siden 1814 beløbet sig til 4 s. pr. Pd., og var i Udkastet til den nye Tarif endnu ansat til 3 s. pr. Pd. Herved synes Hensyn til Fabrikerne at have været medvirkende, og dog forekom ham ingen Maade at fremme Fabrikflid at være mindre stemmende med en sund Handelspolitik end den, ved Told paa Udførsel at ville nedbringe Priserne paa det raa Product, og saaledes forringe Producenternes Evne og Lyst til at udvide og forbedre deres ProducJ de fleste Tilfælde geraader netop tion. en saadan Forholdsregel til selve Fabrikanternes Skade. Det havde derfor ogsaa været hans Hensigt at foreslaae Ophævelse af al Udførselstold, men han vilde nu, paa Grund af de Oplysninger, han havde erholdt om Beløbet af denne Told, indskrænke sit Forslag til Ophævelsen af Udførselstolden paa Uld, og om den øvrige Udførselstold blot henstille, om det maatte blive taget under Overveielse, om det ei ved en tilkommende Revision af Toldtarisen skulde vorde muligt, ved Forhøielse af Jndførselstolden paa enkelte Artikler ganske at befrie Landet fra Udførselstolden. Hvad Uldtolden angik, da gjaldt om denne i fuld Maal Alt, hvad der kunde siges mod Udførselstold i Almindelighed. Forsaavidt det af den kongelige Tilforordnede var yttret, at Jylland skulde have et Slags naturligt Monopol paa en vis Sort Uld, der er særdeles tjenlig til grove Filtehatte, hvilket skulde gjøre Tolden mindre trykkende, fa end foranledige, at den maatte falde den fremmede Kjøber til Last, maatte han gjøre opmærksom paa, at Forbruget af den jydske Uld tildette Fabrikat dog nødvendigen maatte være afhængigt af Søgningen derefter, og følgeligen indskrænkes i samme Forhold, som Prisen derpaa steg. Det maatte nemlig ikke forglemmes, at hine Hatte ere bestemte for den simplere, arbeidende Klasse, for hvilken en endog kun ringe Forhøielse i Prisen er følelig. Heraf fremgik da ogsaa, at Udførselstolden paa Ud maa forringe dens Afsætning, og saale de nedtrykke dens Priis, under hvad den ellers vilde være. Desuden er det vel heller ikke ganske rigtigt, at Jylland er i Besiddelse af et saadant Monopol, thi Lyneborg frembringer en lignende Sort Uld, og følgelig vil Kjøbmanden søge dertil, for at forsyne si med samme, naar Prisen der er billigere end olland. Men ogsaa uden Hensyn til Jylland, er det af yderste Vigtighed for Landet i det Hele, at enhver Hindring for Skæferiernes Forbedring og Udvidelse ryddes til Side. Endnu ere disse i deres Barndom, men det er at ønske og at haabe, at de maae tiltage, Noget, der er desto vigtigere for Staten, jo flere Vanskeligheder der i fremmede Lande lægges i Veien for Afsætningen af vore Kornvarer. Vel har man anført, at vor finere Uld dog ikke vilde blive udført, hvilket skulde bevises. af de mislykkede Forsøg paa at skaffe den Afsætning paa fremmede Uldmarkeder. Men dette beviser kun, at vore Skæferier ikke endnu ere, hvad de vistnok kunne og ville blive, og det er overhovedet først naar den finere Uld frembringes i større Partier af nogenlunde eensartet Qvalitet, at man kan vente, at den vil finde Afsætning i Udlandet. Den Tid kommer nok, da dansk Uld vil kunne concurrere med den fremmede. Til at fremme dette Tidspunkt, vil det være fornødent, at den Hindring, som ligger i Udførselstolden, hæves, og han stillede derfor det Amendement: At Udførselstolden paa Uld aldeles ophæves. Hvorhos det henstilles, om det ei skulde være muligt, ved Forhøielse af enkelte Told satser i Toldtarifen for Jndførselstolden, at da alle Uds. elsartikler. og i Et Medlem refererede sig til, hvad Kammerraad Drewsen havde bemærket om Uldtolden, hvilket ganske stemmede overeens med hvad han selv tidligere ved en anden Leilighed havde yttret, og hvad han ogsaa under 8de Novbr. skriftligen havde meddeelt Committeen. Han meente, at de jydske Heder ene og alene ved Hjelp af Skæferier kunne opdyrkes, og dersom han var 20 Aar yngre, vilde han aldrig tage i Betænkning at anlægge et Skæferipaa de jydske Heder, hvorved han var sikker, paa at ville baade stifte Gavn for det Offentlige og forskaffe sig selv en betydelig Jndtægt. For nogle Decennier siden vilde dette ei have kunne skee af Mangel paa Vand, men nu gjorde Opfindelsen af de artesiske Brønde det muligt. Grev Holstein stemmede ogsaa for Nedsættelse af Udførselstolden for Uld efter Kammerraad Drewsens Forslag, idet han oplyste, at den derved bevirkede Afgang i Jndtægterne ei vilde overstige 13,000 Rbd. Han meente ogsaa, at en anden Artikel, nemlig Pennefjær, burde erholde Lettelse i Henseende til Udførselstolden, dog troede han, at der her burde skjelnes imellem upræparerede og præparerede, for især at lette de sidstes Udførsel, hvorved de med Præparationen forbundne Omkostninger indvandtes for Landet. Han foreslog derfor det Amendement: at Udførselstolden for Pennefjær, naar disse ere tilberedte, nedsættes til det Halve af det i Tarifen anførte Beløb. Vicepræsidenten anførte, at da han tidligere, saavel i Committeen som i Forsamlingen, havde uden Forbeholdenhed yttret sin Formening om det Skadelige i Udførsels tolden af Landets raae Producter i Almindelighed, da Committeen i Jndledningen til dens Betænkning havde optaget disse hans Yttringer, og saaledes hans Anskuelser om denne Gjenstand vare Forsamlingen bekjendte, skulde han ikke opholde Forsamlingen med gjentagende at fremstille og udvikle disse. Han havde den Gang haabet, at Forsamlingen, havde skullet kunne foreslaae Ophævelsen af al Udførselstold, men efter at have behandlet Jndførselstarifen i alle dens Enkeltheder, indsaae han vel, at derpaa ei var at tænke, naar man vilde søge at vedligeholde omtrent de samme Toldindtægter i det Hele, som hidindtil, og dette antog han, ved Finantsernes nuværende Forfatning, at være aldeles fornødent, naar Forsamlingen skulde vente at opnaae Noget ved sine Forslag. Der burde imidlertid vistnok skee Noget, og her gjaldt det altsaa om at træffe de Gjenstande, som først fordrede Lettelse. Dette om Sagen, i Almindelighed. J Henseende til de enkelte Artikler maatte han anmærke, at han ikke kunde være ganske enig i, hvad den kongelige Tilforordnede havde anført om gammelt Jern, Messing etc., og maatte navnligen gjøre opmærksom paa, at Sammenligningen med Lærred, naar dette udførtes som Klude, nok ikke var ganske adæqvat, da Lærred for største Deelen frembringes her i Landet, hvorimod Riget ikke er i Besiddelse af nogen Metalgrube. Med Hensyn til Rigtigheden af det af Committeen opstillede Princip kunde han saaledes vel ikke andet end ønske, at dens Forslag maatte vinde bifald, men da Sagen selv ikke var af nogen væsentlig practisk Virkning, skulde han ganske henstille den til Forsamlingen.