Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1813-09-28
Ligeledes have Vi besluttet, ved Lov, at afgjøre, hvorledes der skal forholdes i Henseende til Cautioner for slige i dansk Courant indgaaede, og ved bemeldte Forordning til Rigsbankpenge reducerede, Gjeldsforpligtelser. Med Hensyn hertil befale Vi som følger: §. I. J den Tid, hvori Creditor, i Følge Forordningen af 6 Jan. 1813 s. 26, er uberettiget til at opsige sin fulde fra dansk Courant til Rigsbankpenge Sølvværdie overgaaede Capital, skal han, for Fremtiden, ei heller være pligtig at modtage samme, naar Debitor saaledes, som Forordningens §. 30 sidste Membrum tilstæder, finder for godt at betale, med mindre Betalingen maatte tilbydes ham i rede Sølv. §. 2. Lige med Betaling i rede Sølv skal dog, indtil videre, antages Rigsbanksedler efter Dagens Cours, hvorved forstaaes den sidste paa Kjøbenhavns Børs noterede Cours, som paa Betalingsstedet er bekjendt. §. 3. J Tilfælde af at Debitor allerede, i Medhold af Forordningen af H. Jan. 1813 §. 30, har opsagt Capitalen, bør samme af Creditor til bestemt Tid antages, saafremt han ikke inden 6 Uger fra denne Anordnings Kundgjørelse, og tillige inden 6 Uger førend Betalingstiden, tilkjendegiver, at han, i Medhold af denne Vor Forordning, ei for Tiden vil antage Betalingen i Rigsbankpenge Sølvværdie. Naar Debitor, efter at have modtaget denne Creditors Erklæring, vælger at betale sin Gield paa den Maade, som ovenfor i §. 1 og 2 er foreskrevet, bør han inden 14. Dage derefter tilkiendegive Creditor saadant. §. 4. Naar, i Fremtiden, en Debitor, ved de i §. 1 og 2 nævnte Betalingsmidler, vil afgjøre en fra dansk Courant til Rigsbankpenge Sølvværdie reduceret Gield, der, efter Forskrivningens Jndhold, forfalder uden Opsigelse, bør han dog forud give sin Creditor 6 Ugers Varsel. §. 5. J ethvert Tilfælde, hvor Creditor, efter det foranførte, ei er pligtig til at modtage Betalingen, kunne Bestyrerne af offentlige Stiftelser eller Umyndiges Midler ei heller dertil være berettigede, med mindre de først have erhvervet Samtykke af vedkommende Collegium. §. 6. J de Tilfælde, hvori den Debitor forundte Udsættelse med Betalingen efter Forordningen af 5 Jan. 1813 §. 29 er forbrudt, staaer det til Creditor, om han vil modtage Capitalen i Rigsbankpenge Sølvværdie, eller ei. §. 7. Naar en Debitor, hvis i dansk Courant. contraherede Gield er overgaaet til Rigsbankpenge Sølvværdie, døer, opbyder sit Gods eller fallever, bør Creditor istedet for, efter Forordningen af 5. Jan. 1813 §. 30, ikkun at nyde Gieldens fulde Beløb i Rigsbankpenge Navneværdie eller Rentens25 dobbelte Beløb i Sølvværdie, være berettiget til at erholde den hele omskrevne Gield i Rigsbankpenge Sølvværdie. - Dog bør der i de Tilfælde, hvor Lettelse i Forrentningen finder Sted, ved Gieldens Betaling, naar denne falder medens Krigen endnu vedvarer, afkortes til Fordeel for Debitor et Beløb, ligt Rentemoderationen, sammenlagt for fulde 6 Krigsaar. Falder derimod Gieldens Udbetaling, efterat Krigen er endt, bliver der, istedet herfor, ikkun at afkorte det sammenlagte Beløb af den Rentemoderation, som for de tilbagestaaende Aar efter Freden tilkommer Debitor i Følge den Forordningen af 6 Jan. 1873 vedføiede Tabel Litr. B. - Jøvrigt vedbliver den Ret, Forordningens §. 30 har indrømmet Boet til, istedet for Betaling, at skaffe Creditor saadan reel Sikkerhed, som Lovene foreskrive, naar Umyndiges Midler skulle udlaanes. §. 8. Foranførte Bestemmelser (§. 7) ere ogsaa anvendelige i de Tilfælde, hvor Debitor allere da er død, eller har gjort Opbud eller Fallit, for saavidt Fordringen ikke allerede, ved Betalings Erlæggelse eller lovligt Udlægs Jværksættelse, er afgjort. §. 9. Naar der for Capitalen er givet Pant i faste Eiendomme, og ei tillige stillet Caution, bør dem fremdeles forholdes efter oftnævnte Vor Forordnings §29, forsaavidt der, ved Pantets Salg, er nogen der vil overtage Prioritetsgjelden. Naar eller forsaavidt der ikke sindes nogen, som vil kjøbe den pantsatte Eiendom under saadanne Vilkaar, bliver denne Vor Forordnings §. 7 ogsaa at anvende paa Pantegielden. §. 10. Paa samme Maade, som en Fordring, efter de her i 9. 7 foreskrevne Regler, skal afgjøres, naar Debitor døer, opbyder eller fallerer, bør den, selv endog hvis der tillige maatte være givet Pant i faste Eiendomme, berigtiges i Tilfælde af Cautionistens Død, Opbud eller Fallissement; dog skal Debitor, naar saadan Begivenhed indtræffer, have 3 Maaneders Varsel, inden Creditor kan fordre den ham tilkommende Fyldestgjørelse. §. II. Enhver Camtionist, hvad enten han tillige er Selvskyldner eller ikke, skal være berettiget til, inden 6 Uger fra denne Forordnings Kundgjørelse, at opfordre Debitor til, uden Hensyn til den i Forordningen af 5 Jan. 1813, bevilgede Udsættelse, paa den ovenfor i §. 7, bestemte Maade at afgjøre Gielden til næstkommende II December Termin, eller til den i Forskrivningen bestemte Tid, saafremt denne indtræffer sildigere, og Creditor skal da, naar Cautionisten inden 6 Uger underretter ham om, at han har iværksat slig Opfordring, være pligtig til at modtage Capitalen med det foran bestemte Afdrag, med mindre han vil frafalde sin Tiltale mod Cautionisten. - Dersom Debitor kan skaffe saadan Sikkerhed, som i §. 7 sidste Membrum omhandles, bortfalder hans Pligt til at betale efter Opfordringen, og Creditor skal da være pligtig til at antage denne Sikkerhed i Cautionistens Sted. - Det Document, der indeholder foranførte Opfordring, kan i Almindelighed skrives paa ustemplet Papiir, men hvor Opsigelse, efter Contractens eller Forskrivningens Jndhold, er fornøden for, at Cautionisten kan gjøre Ende paa sit Ansvar, bør det til Opsigelse befalede stemplede Papiir bruges; ligesom det og følger af sig selv, at Opsigelsen ei maa skee med kortere Varsel, end betinget er. §. 12. Naar Debitor ikke efterkommer saadan Opfordring, er Cautionisten berettiget til, i Medfør af D. L. 1–2315, N. L. 12115, at sagsøge ham til Gieldens Afgjørelse paa den i §. 7 bestemte Maade. §. 13. Det følger iøvrigt af Grundsætningerne i Forordningen af 5 Jan. 1813, at Cautionisten, naar hans Caution er yngre end selve den Forpligtelse, hvorfor han har borget, ikkun kan være ansvarlig for saa stor en Sum i Rigsbankpenge, som der, efter Omskrivningstabellen, svaver til Fordringens Værd paa den Tid, han tiltraadte Hovedmandens Forpligtelse, ligesom og de ovenfor i §§. 1 og 12 foreskrevne Regler, i dette og ethvert andet Tilfælde, hvor Cautionistens Forpligtelse angaaer en mindre Sum end Hoveddebitors, blive nanvendelige paa det Meere, denne sidstes Forskrivelse indeholder, i hvilken Henseende det i et og alt har sit Forblivende ved Forordningen af 5 Jan. 1813 med de nærmere Bestemmelser, som indeholdes i de ovenfor §§. 12 fastsatte Bud. Hvorefter alle Vedkommende sig allerunderdanigst have at rette. Givet paa Vort Slot Frederiksberg, den 14 September 1813. Under Vor Kongelige Haand og Segl. Frederik R. Jgjennem det Vestindisk Guineiske Rente- og General-Toldkammer er, under d. 25 September d. A., udfærdiget en Placat af følgende Jndhold: Hs. Maj. har, under 24de Septbr. d. A., allernaadigst befalet, at af følgende Fedevarer, nemlig Smør, Ost, Flesk, røget og saltet Kjød, der udføres fra Jylland eller Fyen til Hertugdommene, skal erlægges en Recognition af 10 Procent i rede Sølv; hvorimod Forbudet mod disse Varers Udførsel fra Sjælland, Lolland, Falster og Møen, fremdeles forbliver, Kraft.