Kiøbenhavns Maanetlige Postrytter, 1747-04-01
En Tale, som den berømmelige Ridder, Hr. Peltham, for nogen Tiid siden til London haver holdet i UnderHuset over nærværende Conjuncturer. Vi ere Engellænder, og den indplantede Drift, som ingen af os kand nægte, behersker os. De Franske have anseet det for læt at triumphere over dette vores naturlige Mood og have af nogle, som have glemt deres Pligt, sluttet paa os alle Betragter den store Tillid, som Frankrig sætter til sig selv, og erkiender derved, hvor lætsindig man anseer os, og hvad man formoder af os. Frankrig haver vildet ophidse os til at være Tyranner over vort eget Folk og Mordere af vores Frihed. Vi have gjort deres List til intet, og ved Hans Kongel. Høyheds Tapperhed brudt deres Magt. Det er en Lykke, hvilken vi ere skyldige til at giøre udødelig hos vore Efterkommere. Men om dette Puds ikke var bleven til Vand, saa var Prætendenten blevet saalykkelig, som han vilde giøre os ulykkelige; vare vi da ikke blevne Slaver af en fremmet Magt, Og torde jeg vel uden Frygt tale med den største Dristighed, hvad jeg nu taler, Hvad hielper det os, at vi see for vore Øyne vores Fædernelands Forrædere uden Hoved i deres Blod, Ville vi lade Frankrig lee, at det haver giort nogle vankelmodige Skotter til deres eget Folks Røvere og os til Tilskuere af deres Død, Vi lade os deraf ikke forelegge en Fre efter ders Behag, som tragter os efter Ære, Frihed og det som er det meeste, efter vores Guds Tieneste. Seer Dette alt haver Frankrig for med os, og det trodser endnu, ligesom det kunde ordinere vores Riges Skjebne. Vi ville tragte efter, at Frankrig skal bedrage sig; og dette kand ikke lættere skee, end naar vi tænke, at Frankrig ikke er uovervindelig, og understytte vores Konge at Han kand læmleste de Hænder, som ville gribe Ham efter Hans Krone. De For April Maaned. Krone, Frankrig haver svækket sig, og det vil give sin Svaghed en saadan Skikkelse, at vi skulle frygte os derfor. Det maa først samle de Kræfter, som vi allerede have tilsammen. Det maa udpresse Undersaatternes Marv, for ved 1 eller 2 Campagner at giøre Kongens Allierede trætte, at de skulle indgaae en Fred, som de Franske ville indrette den. Da nu Frankrig anvender den sidste lods Draabe for at slippe ud af en unødvendig Kriig; hvad ville vi giøre for at retfærdiggjøre vores Forsvarelse ved vores Seyer, De Keyserlige have slaget de Franske i Jtalien og gi ind i deres Land. Hvor ilde vilde vi raadslaae, om vi ikke agtede dette Exempel, og viallerne ikke vilde hævne os paa dem, som have gjort os den meeste Fortred. Kongen skaaner ikke sit Blod, og vi kunde holde os for lykkelige, at vi skulle udøse vores Blod, eftersom Kongen ikke skaaner sit. Det ligger altsaa paa os, om vi ville bie saa længe, indtil Frankrig hiemsøger os, eller om vi ligesom de Keiserlige ville plante vores Fahne paa den Franske Bund, og tale saaledes med Frankrig, som vi hidindtil have gjort. Lados dog ogsaa eengang have den Fornøyelse, at vi naae en Fred efter vores Ønske. Frankrig haver saa ofte erfaret dette, og vores Berømmelse tillader ikke, at vi i dette eneste Stykke ville lade Frankrig have fortrinnet, da vi ellers i alle Ting overgaae dem. Jeg haver ikke talet for meget; thi jeg er en Engellænder, som kand saaledes tale, som hans Jndsigt, Omsorg for Fædernelandet og den helligede Majestæt, og vores Frihed udfordrer. Jeg troer altsaa ikke, at man kand sige, at jeg haver talet formeget, men vel, at jeg haver talet for lidet. Over Staden Louisborg haver man følgende Beskrivelse, hvilken en Person, som er kommen derfra, haver bragt med sig.