Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1845-11-03
Udkastet til en ny Trykkelov fra Literaturens Side betragtet og fraraadt af Nic. Fred. Sev. Grundtvig. Kbh. 1845. Reizels Forlag. 3 Mk. Da Udkastet saa grændseløst har udvidet Ansvaret for hvad der skrives og fremmede Stater, var det at vente, at det ogsaa maatte stramme Tungebaandet for dem, som skrive og Landets egen Fyrste, Forfatning og Anliggender. Dette er ogsaa skeet. Trykkeforordningens 3 første Paragrapher, som under Landsforviisnings- eller Livs-Straf forbyde at raade til Forandring i Regjeringsformen eller "laste, forhaane, eller søge af udbrede Had og Misnøie imod Constitutionen eller imod Kongens Regjering, synes nu vistnok frygtelige nok, da laste kan betyde enhver Misbilligelse; men saalæng Jndledningen, Slutningen og den 7de § paabyde Dommeren at betragte en frimodig Critik for Almeenvellets Skyld som lovlig, og saalænge Slutnings-Anmærkningen udtrykkelig forklarer "laste ved "at tillægge den Person eller Ting, om hvilken der handles, en saadan Ufuldkommenhed, som ei kan bestaae med dens Hensigt, saa er den politiske Skribents Stilling vel mislig idet disse Udtryk ere saa svævende, men dog nogenlunde taalelig, thi, siger Grundtvig, den retskafne Skribent, som er sig sin gode Hensigt bevidst, maa da vel beklage, at hine ubestemte Ord mulig kan paadrage ham et Sogsmaal, men han har dog al Grund til at vente sig en hæderlig Frikiendelse. Men efter Udkastet, hvor baade Jndledningen og Slutningen ere udeladte, og hvor ei blot det farlige Ord, laste er beholdt uden al Jndskrænkning, men hvor der ogsaa findes en heel Række af splinternye Bestemmelser, der vil "netop den patriotiske Skribents Stilling, blive aldeles utaalelig. Først er der nemlig (§ 21) sat Statsforfatning, istedetfor „Regjeringsform, dernæst er der (§ 23) sat Fængselstraf for enhver Bestræbelse for at fremkalde en hvilkensomhelst Forandring i Retsforfatningen, og ligeledes (§ 26) Fængselstraf for at omtale Statsforfatningen i utilbørlige og usømmelige Udtryk, og endelig skulde det (efter § 27) ikke blot, som efter Trykkeforordningen, være en stor Brøde, at udbrede beskæmmende eller fornærmende Rygter mod Kongens eller Dronningens eller de Kongelige Prindsers og Prindsessers Personer, men en ligesaa stor at bruge hvilkensomhelst fornærmende Udladelse om Nogen af Kongehuset, hvortil herefter skulde regnes alle de, der efter Kongeloven kunde komme til at arve den danske Throne, Hertil bemærker Grundtvig saa sandt og træffende som muligt, at Danmarks Regjeringsform som arvelig og uindskrænket monarkisk er en klar Sag, men Danmarks Statsforfatning som Grundforholdet mellem den uindskrænkede Konge og det fribaarne Folk, der af Kjerlighed med mageløs Tillid har betroet ham Enevoldsmagten til den bedste Brug, er en meget dunkel Sag, der maatte være bragt langt anderledes i det Klare, end det ved Kongeloven er skeet, førend det enten kan gjøres til en Brøde at stræbe efter hvilkensomhelst Forandring i Statsforfatningen, eller med Skiel afgjøres, hvilke Udtryk der om den bør kaldes utilbørlige og usømmelige. Dette har Cancelliet nu slet ikke betænkt ja det synes ikke engang at have ændset den væsentlige Forskjel mellem Forandring af og Forandring i Statsforfatningen", saa Grundtvig selv kunde efter Udkastet ikke sige, hvad han her siger, uden Fare for Søgsmaal og Fængsel, da han naturligviis nok ønsker en følgelig Udvikling af vor Statsforfatning, altsaa Forandring, i den, saa at den fra meget dunkel kunde blive soleklar. Men ikke engang han, som nu snart i fyrretyve Aar har hedt servil og absolutistisk for sin Kjærlighed til vor Statsforfatning, ikke engang han kunde som Patriot og Historiker sige, hvad han ønsker rettet og forbedret i den. Og kan da, spørger han, kan Landsfaderen, som har den majestætiske Opgave at retfærdiggjøre sit Folks uindskrænkede Tillid, kan nogen Dannemand ønske, at en Trykkelov midt i det Nittende Aarhundrede skulde forhindre Kongens og Statsforfatningens bedste Venner blandt Skribenterne fra med Frimodighed at oplyse Skyggesiden i vor Statsforfatning, som den i Ludvig den Fjortendes Tid nødvendig maatte indvikle sig i fremmede, til det danske Forhold aldeles upassende Ord, Begreber og Forholdsregler?"Men maaskee tænker Cancelliet, at det kun vil anvende den haarde Lov mod de Jldesindede, men give de sande Patrioter al ønskelig Frihed. Dette er meget muligt, men det er en daarlig Trøst, thi, siger Gr., Literaturens Standpunkt er et ganske andet end Cancelliets, saa dette Collegium maatte for at foreslaae en Lov, hvormed Literaturen var tjent, glemme sig selv og sætte sig i de redelige Skribenters Sted. Og for dem blev Følgerne lige sørgelige, hvad end Cancelliets Hensigt var, da de ligefuldt maatte kyses, ængstes og krænkes ved den haarde og truende Lov. Og hvad de Jldesindede angaaer, da vilde de netop ægges ved en saadan Lov, deels til at trodse Sogsmaal og Fængsel, som kunde gjøre dem til Martyrer og Folkevenner i Mængdens Øine, deels til at hvidske om Alt, hvad der ikke maatte siges høit. Thi dette er den store Ulykke ved alle Lovbud, der for at ramme vist, true Alle, baade Skyldige og Uskyldige, at de netop ramme feil, forfærde, afvæbne og forstemme de gode Borgere, medens de styrke, tjene og paa en Maade retfærdiggjøre de Slette."