Aarhuus Stifts-Tidende, 1845-01-18
De Baumannske Arvingers Proces mod Sverrigs Krone har følgende Oprindelse: J Begyndelsen af det 17de Aarhundrede levede i Pommern en Mand ved Navn Baumann, en af de rigeste eller maaskee den allerrigeste sammesteds. Han havde en stor Deel af Leverancerne til den svenske Armee mod Slutningen af Trediveaarskrigen, og fik paa disse tilgode en betydelig Fordring, som det aldrig lykkedes ham at faae betalt. Kronen erkjendte Gjælden ved en af Liqviddationscommissionen udfærdiget Regning af 13de Julii 1682, altsaa nu for 162 Aar siden, men desuagtet søgte Fordringshaveren uden Nytte at komme til sin Ret. Han døde i Fattigdom, og efterat hans nærmeste Arvinger ei havde været heldigere end han selv, kom Descendenterne i de følgende Æt=Led til at glemme baade Beskaffenheden af Fordringen og Datum paa det Dokument, hvorpaa deres arvede Fordring, støttede sig. Skjøndt nu dette Dokument fandtes i Kammercollegiets eget Gjemme, paalagde dog Collegiet dem at fremskaffe samme til Beviis for deres for Collegiet nedlagte Paastand om Betaling. Collegiet lod dem eftersøge det med store Omkostninger i heelt andre Archiver, baade i Sverrig og i Tydskland, lod dem efterlyse det i Aviserne og tromme derefter paa Stockholms Gader, og da tilsidst Nogle af Arvingerne begyndte at fatte Mistanke om, at det forsvundne Dokument muligviis var at finde i Collegiets eget Archiv, samt derfor af Collegiet begierede en Udskrift af vedkommende Protokol, hvori de troede det maatte staae, men toge Feil af Datum, erklærede Collegiet blot, at den Sag ei omnævntes i nogen Protokol under den af Arvingerne opgivne Datum. Hermed vare Arvingerne nødte til at lade sig afspise, thi paa den Tid fandtes endnu ei Trykkefrihedsloven, der hjemler dem Ret til selv at efterforske i Protocollerne det rette Forhold. Endeligen besluttede Collegiet for omtrent 10 Aar siden at skride til en Hovederklæring i denne urgamle Sag, og lod, som Forberedelse dertil, kundgjøre i Statstidningen, at Arvingerne havde inden Aar og Dag at fremlægge for Collegium det omhandlede Dokument, og, efterat denne Termin var udløben, uden at den foreskrevne Fremlæggelse fandt Sted, afgav det derpaa den definitive Beslutning i Sagen, at den hele Fordring var fortabt. Den nuværende Mandatar for Een af Arvingerne var imidlertid heldigere end hans Forgængere deri, at han med Hjemmel af Trykkefrihedsloven kunde bekomme Udskrifter af Collegiets Archiv. Ved en officiel Afskrift fra dette forvissede han sig først om, at Dokumentet virkeligen var i Collegiets egen Besiddelse, og paaklagede derefter, paa Grund af denne Oplysning, Kammercollegiets Fremgangsmaade for Kongen. Efter adskillige Frem- og Tilbagesendelser og indhentede Erklæringer ere Arvingerne nu ved en kongelig Resolution henviste til at faae Sagen afgjort ved Domstolene. Den Sum, som Kronen ved den nævnte Regning har erkjendt sig at være skyldig den 13de Juli 1682, udgjorde 20,000 Rdlr. Sølv, a 3 Mk., Kapital med løbende 5 Procent Rente, samt 13,900 Rdlr. da allerede forfaldne Renter. Arvingerne fordre nu dette Beløb tilligemed Renter, indtil Betaling skeer, hvilket efter en af Aftonbladet opgjort Beregning udgjør følgende Beløb; Kapital, Rdlr. a 3 Mk. 20,000 Renter til den 13de Juli 1682 13,900 Renter for de siden forløbne 162 Aar 162,000 Tilsammen 195,000 Rd. i Sølv. eller 783,000 Rdlr. Rgs.