Den Vest-Sjællandske Avis, 1841-02-09
Helsingør den 3die Februar. Atter igaar var at Selskabet "den borgerlige Forening", af hvis Medlemmer mange er Færgemænd og Lodser, arrangeret et Kanepartie med Baade; disse Fartøier vare complet tallede, i som Brig, 1 som Skonnert og 4 som Kuttere, hver med en Besætning af 1416 Mand; 2de af dem førte Kanoner, alle havde heiset Stander og Flag, hvormed der flere Steder falnteredes. Toget gik denne Gang til Hirschholm, hvorfra det vendte tilbage om Aftenen Kl. 1 1/2, hvor denne lille Escadre passerede, især om Aftenen oplyst ved Skinnet af en Mængde Fakler, frembød den et sjeldent interessanSkue. - Paa Touren havde Skonnerten det lille Uheld, at den fik en svær Overhaling, som hev den overtil Nælingen, men den kom snart paa Kjøl igjen. (Hels. Av.)- Dagen meddeel er følgende Beretning om Fest gildet i Helsingør. Naar vi offentligen omtale Festmaalridet i Helsingør den 15de Jan., da er Hensigten dermed at gjøre Publikum opmærksom paa, hvorlunde det radicale Partie ved dets Fremfærd undergraver den sande Folkelighed og Fædrelandskjærlighed, uagtet det kaldet sig Folkets sande Venner. – Efter Valgene foranstalredes a radical dinner: det unge Helsingør deeltog deri, tilligemed endeel agtbare Borgere af alle Klasseerdette var ganske i sin Orden, og derimod kan jo Jntet haves at erindre. Hr. O. Lehmann var en indbuden Gjæst ved Festen, og, som man kunde vente sig, Dagens Helt. Overlærer Olsen, Folkebladets Udgiver, var ogsaa indbuden, men kunde ikke give personligt Møde. – Ved slige radical dinners give de frembragte toster stedse Festen sin offentlige Charakteer, - under det omhandlede Maaltid kunde man derfor med Føie have ventet loaster fremkaldte af Patriotisme og Nationalfølelse, og beregnede paa almindelig Gjenklang i Selskabet – men man blev høiligen skuffet i sine Forventninger. Ved en lignende Fest i England vilde man have drukket en kraftig Skaal for John Bull og ald England og affunget den Englændernes Stolthed pirrende Sang: Rule Brit, kunnin. J Norge vilde man sikkerligen ikke have forsømt at bringe ved Druesaften det gamle Norge sin Hylding - skjøndt hverken den oplyste Englænder, eller Normand er blind for de Mangler, der findes i hans kjære Fædreland. – Men hvad skeete her? -Hr. Lehmann, idet han takkede for den Velvillie, hvormed han var bleven modtagen i Helsingør, tænkte sig med Begeistring den særegne Kraft, der kunde ligge i, om han i Roeskilde kunde møde fra Hamlets gamle Stad med det Vidnesbyrd: is something rotten in the state of Denmark – Arme gamle Danmark, man værdiger ikke engang med Venlighed at drikke et Glas for Dig – Ner! Du stal sættes i Gabestokken som en fornedret Stat Du skal hanes og mishandles, og af hvem – en af denne saakaldte Venner og Talsmænd. Kunde ag det andet end saare enhver Dannemands Nationalfølelse, at Hr. Lehmann strax efter udbringer en Skaal for old England og dermed henvender sig til den Engelske Consul, som var nærværende ved dette Gilde. – Jngen National-Sang blev afsungen, der kunde opvække ædle Følelser for vort kjære Danmark, hvortil saa mange gamle stolte Minder knytte sig. Man istemmede en Sang, der var saa unational, at Redacteuren af Helsingørs Avis ei. vilde optage den. - Helsingør er den By, som har i sig Forsættelsens Fylde – saaledes talte Hr. Lehmann. - Jal i vor Nationalaand, i vor Danskhed, i vor Hengivenhed til Kongen see vi Fylden af de skjønne Forsættelser, som engang skulle vorde opfyldte til Held og Ære for vort gamle Danmark. Disse Ord skulle gjenlyde over Sundet hos vore Nabo-Venner, de skulle gienlyde imellem Fjeldenne hos vore Norske Brødre.