Aalborg Stiftstidende, 1845-07-30
J Nordslesvig er – siger Fædrel." – i disse Dage forefalden en Begivenhed, som ikke er af saa ringe Betydning siden det synes at være Regjeringens Plan, at Folkets Masser her selv skulle afgjøre Striden og Slesvigs Nationalitet og politiske Stilling. Allerede længe havde Schleswigholsteinerne fortalt i deres Blade, at der vilde komme en saadan Mængde af deres Parti op til Skamlingsbanken, at de ganske skulde drive de Dansksindede bort og gjøre Festen schleswigholsteinsk. Men dette var blot Ordgyderi, for om muligt at kunne sætte Skræk i de Danske. Hvo der har været tilstede ved Festen, vil være overbeviist om, at det vilde have været umuligt at sætte den omtalte Trusel iværk, selv om der mødte flere Tusinde Schleswigholsteinere. Derimod tænkte Schleswigholsteinerne paa at bringe Forstyrrelse i Skamlingsfesten paa en anden Maade, nemlig ved at holde en schleswigholsteinisk Fest ved Haderslev, som ganske skulde fordunkle hin. For at der ei skulde komme flere Dansksindede end Schleswigholsteinere – thi vel svømmer Schleswigholsteinismen ovenpaa i Haderslev, men Underlaget, Fleertallet, af Befolkningen, er dansk –, bestemte man, at Liedertaflenskulde uddeele billetter til Saadanne, af hvem man Jntet havde at befrygte. Tirsdagen den 22de drog da Liedertaflen i Procession igjennem Staden ud til Erlew Bakke, lidt søndenfor Haderslev. Nogen egentlig schlesvig-holsteinsk Fane havde man ikke med, thi det havde Byens Borgermester, Justitsraad Lassen, forbudt, derimod søgte man at erstatte den ved Hjælp af forskjellige Lommetørklæder, som Menigmand spotviis kaldte dem, et blaat, et rødt, et hvidt. Paa Bakken vare Telte opslagne, og Liedertaflen begynde med at synge "Schleswigholstein stammerwant." Tale blev der imidlertid ikke noget af; thi det fandt man for betænkeligt. Jmidlertid havde der udenfor den Skranke, som omgav Bakken, samlet sig en meget betydelig Deel af Byens Borgere, hvis Antal var mange Gange større end det Publicum, som var indenfor. Stemningen blandt disse Tilskuere begyndte snart at blive lystig, medens nogle dog vare vrede, fordi man negtede dem Adgang, skjøndt de vare agtede Borgere. Man loe over denne magte lille Fest, som man kaldte Fattig Skamling" og man ærgrede sig over, at de statsopløsende Tendentser saa aabenbart traadte frem til Skue. Man raabte i Eet væk: "Hurra for Danmark, Hurra for Christian den Ottende" (i Modsætning til Hertugen af Augustenborg, designetet Storhertug af Nordalbingen) og man sang flere danske Sange saa høit, at de ganske overdøvede det meerumschlungne Schleswigholstein, som løb indenfor Politimesteren, Herredsfoged Petersen, havde det Uheld, at han snublede, idet han slog en Mand med sin Stok, og trillede ned af Bakken i en Vandgrøft. Jndenfor Skranken fandt man sig under alt dette uhyggeligt stemt, og man besluttede at gjøre Ende paa Festen. Snart efter saae man Overanføreren, Dr. Marcus, retirere bort ad en Bagvei under Beskyttelse af to Damer. (!) De beleirede Schleswigholsteineres Antal, omsider sammensmeltet til ca. 30, besluttede at slaae sig igjennem for at redde Fanerne og Honneuren. De styrtede ud af Porten og trængte Mængden tilside, og nu drog den lille schleswigholsteinske Hær, omringet af den spasende og leende Mængde, i Jilmarsch til Byen, som den ogsaa naaede uden videre Fataliteter, end at Fanebæreren, Lægen Dr. Hansen, ved Møllebroen faldt over et Toug, hvorved Hoveddanneret blev traadt under Fødder og revet i Stykker. Dog reddedes Stumperne. J denne Nød skal den lille schleswig-holsteinske Trop endog have raabt: "s lede die Dänen", men enten hørte man det ikke eller vilde ikke høre det. Derimod udbragtes der fra Mængden rungende Hurraer for Christian den Ottende" og for det blodrøde Dannebrog. Endelig adskilte Politiet Massen. – Dagen efter vare Schleswigholsteinerne meget slukørede; men Cheferne søgte med Jver at udsprede mange for dem fordeelagtige Rygter, f. Ex. at deres Bussemand, Malermester Møller, ved Penge skulde have ledet Mængden til at gjøre, hvad den gjorde, og at Laurids Skau havde ophidset Mængden, skjøndt det er afgjort, at han den Dag og den paafølgende Nat var fire Mile fra Haderslev. Sagen har vistnok sin comiske Side, men ogsaa sin alvorlige. Upaatvivlelig vil den forøge Modsætningen imellem den schleswig holsteinsksindede Øvrighed og Menigmand. Øvrigheden vil sikkert klage til Regjeringen over Menigmand og skildre sammes Forhold med sorte Farver; men paa den anden Side maa man rigtignok spørge: Er det ikke netop Advocaterne og de schleswig-holsteinsksindede Embedsmed, som have sat og fremdeles sætte Folket her i Bevægelse? Hvorfor holde de slige Fester, der offentlig søge at fremkalde og bestyrke en mod Thronen og Staten fjendtlig Stemning hos Befolkningen, men som her fik et Udfald, der var anderledes, end Ophavsmændene tilsigtede? – Jfølge "Dannevirke har det kgl. Amtshuus i Haderslev aabnet en Række af overordentlige Forhører over en stor Deel unge Mennesker, som ansees for deelagtige i de, udenfor Fest Barrieren stedfundne, Uroligheder.