Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-02-04
J en folkerig Stad er det ikke meget vanskeligt for en ung Skjelm, der har listet sig ind i en Trængsel, med en liden Haand og lette Fingre, at snappe et Lommetørklæde eller en Tobaksdaase fra en Mand, der tænker paa sin Forretning eller ikke agter paa sin Lomme. Lykke i smaae Forbrydelser leder gjerne til større, og den, der, ustraffet, er en Lommetyv i sit tolvte, vil rimeligviis gjøre Jndbrud i sit sextende, og være en fuldkommen Skurk inden han er tyve Aar. De, som ere forsigtige og dristige, og ikke drikfældige, kunne stifte tusinde Ulykker, førend de opdages, og det er een af de største Uleiligheder i saa overdrevent folkerige Stæder, som London og Paris, at de huse Skielmer, ligesom Kornlader Orme: de yde de sletteste Mennesker et bestandigt Ly, og ere Sikkerhedssteder for tusinde Misdædere, der dagligen begaae Tyverier og Jndbrud, og alligevel, ved ofte at forandre deres Bopæl, kunne skjule sig i mange Aar, og maaskee for stedse ville undgaae Retfærdighedens Hænder, med mindre de gribes paa frisk Gierning. Og naar de paagribes, mangle Bevisene maaskee Klarhed, eller ere paa andre Maader utilstrækkelige; Forhørerne ikke strænge nok; Juries og ofte Dommerne bevægede af Medlidenhed; Anklagerne, skjønt strænge i Begyndelsen, for lemfældige naar Sagen skal undersøges; og kun Faa foretrække den offentlige Sikkerhed for deres egen Rolighed; et godmodigt Menneske tilgiver sig ikke letteligen at have skilt et andet Menneske ved Livet, uagtet det har fortjent Galgen. At være Aarsag til Nogens Død, endskjønt Retfærdigheden, kræver det, er noget, som de fleste Folk, især retskafne og samvittighedsfulde Mennesker, uden dømmekraft eller Fasthed, gyse ved, og det er af den Grund, at Tusinde undslippe, som fortjente at straffes exemplarisk, og at der gives saa mange Forbrydere, der dristigen vove, i det Haab at de hvis de gribes, ville være ligesaa heldige i at slippe. bør vaage over, at den aarlige Jndførsel ikke overstiger Udførslen. Overs. "Men naar Folk vidste, og vare fuldkomment overtydede om, at saasnart de begik en Gierning, for hvilken de fortjente at hænges, de sikkerligen ogsaa bleve hængte, vilde Henrettelserne blive meget sjeldne, og den meest fortvivlede Skielm heller hænge sig selv end bryde ind i et Huus H. At *) Man anfører sædvanligen Engelland som et Bevis mod Uhensigtsmæssigheden af at straffe Tyve med Døden; thi, siger man, i Engelland hænger man Tyvene, og alligevel vrimler dog dette Rige af de groveste Tyve og Røvere. Men deels kunde man herpaa svare, at det vilde vrimle endnu mere af dem, dersom man ikke hængte dem, deels viser Forordn. af 4 Marts 1690, at ogsaa hos os, f. Ex. de, som om Natten brøde ind i nogen Mands Huus, eller de med Tyvs Mærke brændte, som derefter bleve grebne, straffedes med Galgen. J Præmisserne til denne Forordning hedder der: "En almindelig Landeklage har været over Tyve, at de, siden Loven har befriet dem fra at miste Livet, meget have formeret sig, og at det er at befrygte, at de daglig skal blive flere, om deres Straf ikke skjærpes." Allerede syv Aar i Forveien hedte det i Jndledningen til Forordn. af 13 April 1683: "At forekomme de store Tyverier, som i Kjøbenhavn gaae i Svang v. s. v." Det er ikke usandsynligt, at ogsaa i de Tider Krigen ikke bidrog lidet til Tyvenes Forøgelse. At ved senere Anordninger Tyvstraffen er bleven formildet, viser tideligen, at mange Aars Fred havde gjort Strængheden mindre nødvendig. Livsstraffen, for grovt Tyverie blev først afskaffet 80 Aar efter dens Paabydelse, nemlig ved Forordn. af 27 April 1771, altsaa i en Tidspunkt, da Staten længe, næsten i et halvt Aarhundrede, havde nydt den dybeste Fred. Det samme var Tilfældet med Forordn. af 20 Febr. 1789. Ved at bedømme en Strafs større eller mindre Hensigts mæssighed, maa derfor tages nøie Hensyn til den Tid, hvori den blev paabuden. Hvad der kan være Strænghed i den ene Tidsalder, der kan være Mildhed i en anden, og saaledes omvendt. At der kan gives Tider, hvor det er være dum og uvidende er sjeldent en Tyvs Characteer; Stratenrøverie og andre store Forbrydelser, begaaes i Almindelighed af aandrige Skielmer, og nogenledes bekiendte Tyve ere sædvanligen fine og listige Karle, der, saare øvede i Fremgangsmaaden ved Forhørerne, kjende hvert Lovtrækkerie, der kan være dem til Nytte, og ikke oversee den mindste Feil i en Klage, men vide at drage Fordeel af den mindste Brist i Beviset og hver anden Ting, der kan tjene dem til at slippe vel derfra *). nødvendigt at straffe grovt Tyverie med Galgen, derom kan der neppe være nogen Tvivl, men saalænge det ikke er aldeles nødvendigt, synes det dog rigtigst, ikke at bruge saa strængt et Middel, ei fordi Staten har mindre Ret til at lade en Tyv end en Morder døe for Retfærdighedens Haand, men fordi Dødsstraf ten, i saa Fald, ikke vilde blive saa sjelden som Mandeville, tvertimod det, som Erfaringen læer os i Engelland, paastaaer, og ved den idelige Gjentagelse omsider maatte tabe sin Virkning. En Person, som sætter sit Liv i Vove ved at gjøre Jndbrud, vil heller ikke frygte for at udsætte sig for at falde for Retfærdighedens Haand. En, som gjør Jndbrud, veed jo desuden, at han, naar han bliver greben, vil for Livstid komme i Slaveriet; imidlertid formaaer denne Straf dog ikke at afskrække ham. Ken nu denne ikke afholde ham fra Forbrydelsen, saa vil Galgen ligesaa lidet kunne gjøre det. J det Hele stiele Tyvene ikke, fordi de betragte den Straf, de udsætte sig for, som lempelig og taalelig, men fordi de stole paa, at de aldeles ville kunne undgaae den. Og jo flere af deres Følgesvende der slippe fri, desmere bestyrkes de i denne Tanke. Derfor er Straffeløshed, een af de vigtigste Aarsager til Tyveriers Hoppighed. Overs. *) Hvad Forf. her siger, er næsten fuldkomment anvendeligt paa vore Dages Tyve. De vide deels af egen Erfaring, deels af Lommeprocuratorers og snue Medarrestanters Raad, hvorledes Det er en almindelig Sætning, at det er bedre, at hundrede Skyldige gaae fri, end at een Uskyldig skulde lide. Denne Sætning er kun sand, med Hensyn til Fremtiden, og til en anden Verden, men den er falsk med Hensyn til Selskabets verdslige Vel. Det er en rædsom Ting, at et Menneske skal miste Livet for en Forbrydelse, han ikke har gjort sig skyldig i; desuagtet kunde der, i den uendelige Forskjellighed af Tilfælde, dog møde saa besynderlige Omstændigheder, at dette kunde blive mueligt, uanseet Dommerens Viisdom og Juries Samvittighedsfuldhed. Men hvor man bestræber sig for at undgaae dette med al den Omhyggelighed og Forsigtighed, den menneskelige Natur er istand til, kunde saadan en Ulykke maaskee hænde een eller to Gange hvert tyvende Aar, medens den hele Tid igjennem Retfærdigheden haandhævedes med al muelig Strænghed, og ikke een Skyldig undgik, sin Straf, det vilde være en beskrivelig Fordeel for en Nation, ikke blot til at betrygge hver Mands Eiendom, og Samfundets Fred i Almindelighed, men det vilde tillige frelse hundrede, som ikke tusende Ulykkeliges Liv, der dagligen hænges for Ubetydeligheder, og som aldrig vilde overtraadt Loven, i det mindste ikke vovet at udøve Capitalforbrydelser, dersom Haabet om at slippe, naar de bleve paagrebne, ei havde været een af de Bevæggrunde, der opmuntrede deres Beslutning. Hvor Lovene derfor ere simple og strænge, der er al Langsomhed i deres Fuldbyrdelse, Juries Lemfældighed og den idelige Eftergivelse af Straf, i Grunden en større Grusomhed mod en de have at forholde sig. Da de egentligen ikke stiele af Nød, saa have de desto bedre Leilighed til at handle efter Plan, og saadan en forud lagt, og forud gjennemtænkt Plan, er siden saameget vanskeligere at opdage. Derfor ville de fleste Tyverier, der opdages, i Almindelighed kun være saadanne, der ere af ringe Betydenhed, eller begaaede af Enkelte, som ikke ere i noget Complot. De planmæssige Tyverier ville kun sædvanligst naar det er for sildigt, og endda kun ved et Tilfælde, blive opdagede. Overs folkerig Stat eller Nation end Brugen af Torturer og de meest udsøgte Piinster(Fortsættes.)*) Disse Forfatterens Ord, skjøndt yttrede for hundrede Aar siden, synes man i de fleste Lande endnu ikke at have viist den Opmærksomhed, de fortjene. Man lægger maaskee alt for liden Vægt paa de moralske Beviser og Sand synligheder; derfor bliver det mueligt foren snedig Tyv at slippe, naar han kun forstaaer frækt at nægte. Han veed alt hvad der udkræves til juridisk Beviis, og derfor udholder han naturligviis heller nogle Ugers Arrest, end gaaer til en Bekjendelse, der drager hans Domfældelse efter sig. Hvor der altsaa er nogen grundet Mistanke, maatte den Mistænkte ikke slippe med nogle Ugers Arrest; men om mueligt tages for to forskjellige Jnstancer under Forhør. Overs.