JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Almuevennen, 1842-08-03
Da nu den strænge Fremfærd der anvendes mod Baptisterne sikkert vil aabne Fleres Øine for den beklagelige Samvittighedstvang, den nærværende statskirkelige Jndretning medfører, idet Opmærksomheden derved vil blive hendraget mere end hidtil paa Enhvers egen Stilling til Statskirken, og deres Trang til kirkelig Frihed saaledes vil fremtræde klarere og bestemtere for dem, saa er det at haabe at Nødvendigheden af at der nu gives Religions-Frihed vil med hver Dag blive meere indlysende for Folket, og give det Kraft og Mod til med Bestemthed at optræde imod vor Geistligheds hierarchiske og intolerante Bestræbelser. De to første Dage i Roeskilde Stændersal. (Sluttet.) Det tredie vigtige Punkt ved en Stænderforsamlings Aabning, er Adressen. Det Første hvormed Stænderne i Almindelighed begynder deres Virksomhed, er nemlig at udfærdige en Skrivelse til Kongen, hvori de først takker ham for det de paa den Tid troer især at have Grund til at takke for, og derhos udtale deres Ønsker og Forhaabninger angaaende deres Forhold til ham og til Folket, m. m. hvad der maatte ligge dem paa Hjertet at yttre ved denne Leilighed. Det indsees let at en saadan Adresse er et herligt Meddelelsesmiddel, hvorved Forsamlingen strax kan lægge for Dagen sine Følelser og hele den Aand og Retning hvori den agter at arbeide i det begyndte Møde. Den jydske Forsamling har hver Gang den er sammentraadt benyttet sig af dette Middel til at yttre sig for Hs. Majestæt, men den Roeskildske, der stedse har viist en Halvhed og Ængstelighed som den jydske ikke kjender til, lod sig 1838 afskrække fra at indgive en Adresse, fordi Kongen svarede paa den jydske, at det var ham "uventet, at modtage en saadan. Den holsteenske Forsamling, der traadte i Virksomhed samme Dag som den Roeskildske, besluttede med 42 Stemmer imod 2 at indgive Adresse, ligesom ved hvert af dens forrige Møder; kun den i Roeskilde vilde ikke indgive Adresse, idet 38 Stemmer løde paa Nei og kun 29 paa Ja. Det var Etasraad Hvidt som bragte Spørgsmaalet for Forsamlingen. Den Første som reiste sig derimod var Etatsraad Stenfeldt, og det er ikke uden Bekymring at den opmærksomme Jagttager af de Deputeredes Virksomhed, ogsaa her seer et mærkeligt Exempel paa, hvilken beklagelig Jndflydelse de udvortes Omstændigheder har paa en Mands Anskuelser. Da Spørgsmaalet forhandledes 1838, da var Etatsraad Steenfeldt en af Folkets Deputerede, og da sagde han: "En Adresse til Hs. Majestæt fra Stænderforsamlingen forinden den begynder sine Forhandlinger, er sømmelig, passende, og svarer til den Aand som hersker i Jnstitutionen, som meere og meere skal opvækkes hos Folket og stedse vedligeholdes. En gjensidig hjertelig og aandelig Meddelelse mellem Kongen og Folket knytter Vaandet fastere og forøger den Tillid og styrker den Frimodighed som skal give et Folkeraad sin sande Betydning. Taushed, hvor man føler Trang til at udtale sig, lukker øieblikkelig Hjertet og hæmmer Tanken, og en for nøie beregnende Klogskab og Forsigtighed frembringer Kulde og standser Aanden, hvor Hjertelighed og uforbeholden Tale kunde gjøre saa vel.
Almuevennen, 1842-08-03
Vi skulle herved paa det Jndstændigste anmode samtlige vore Commissionairer om, med første Post at ville tilstille os det indkomne Beløb, for de af dem distribuerede Exempl. af vort Blad. Det er endnu i sin Begyndelse, og har ingenlunde pecuniaire Kræfter til at give lang Henstand, hvorfor vi see os i den Nødvendighed, at maatte standse med Afsendelser til de Steder, hvorfra vi ikke inden denne Maaneds Udgang har modtaget Betaling for første og andet Qvartal. Af dette Blad udgaaer et Nummer og Ugen, som betales med 24 s. hvert Qvartal. Ligeledes udgaaer i Forbindelse hermed: "Kjøbenhavns Amts Landcommunal=Tidende", der leveres Amtets Landbeboere uden nogen forhøiet Betaling, hvorimod de af Bladets øvrige Abonnentere, som ogsaa ønske at erholde denne Tidende, betaler samme med qvartaliter. Man tegner sig for Bladet, hos samtlige Boghandlere i Provindserne, og i Kjøbenhavn hos Redacteuren, Klædeboderne Nr. 101, 2den Sal over Gaarden, hvor Bidrag til Bladet ogsaa indsendes.
Almuevennen, 1842-08-10
Nr. 32. Almuevennen. eller Belysning at Fortid og Uutid for den danske Almue, udgivet af N. Sørensen og J. A. Hansen.
Almuevennen, 1842-08-10
Onsdagen den 10de August. Ansvarhavende Redacteur. J. A. Hansen, forhen Borger i Fredericia. Trykt hos J. C. F. Græbe.
Almuevennen, 1842-08-10
Politirets Sager. Disse Sager, som den ordinaire Dommer ved Underpolitiretten og Amtmanden ved Overpolitiretten paa kjender og afgiør, kunne ikke, uden de gjælde paa 100 Rbdlrs. Værdi, apelleres til høiere Ret og komme videre, hvilket er en stor Mangel i vor Rettergang; thi hvo kan tvivle om den Jndflydelse det maa have paa Amtmanden og hans Underpolitirets-Dommere, at han og de vide og føle: deres Domme og hans Resolutioner kan ikke komme videre end til dem selv, uden i værste Tilfælde ledsaget af en klagende Ansøgning, som de selv skal secundere med deres Erklæring, til et høiere Authoritets-Collegium, der da sædvanlig lader det blive ved den Dom og Resolution, som er falden her hjemme. At derimod mange Politirets Domme vilde faae et ganske modsat Udfald, dersom de kunde appelleres og blive fremførte for Landsoverretten og Høiesteret er ikke Tvivl underkastet.
Almuevennen, 1842-08-10
Ved Holsteinborg Birkethings Politiret afsagdes den 29 April d. A. Dom i en Sag imellem Huusmand Jens Olsen og Sognefoged Christen Hansen, begge af Qvislemark. – Anledningen til Sagen var ingen anden end denne, at bemeldte Jens Olsens Søn, en umyndig Dreng paa omtrent 15 Aar, tjente Sognefoged Christen Hansen, der var haard imod den Dreng og stundom begegnede ham med slemme Skjældsord og Slag, hvorfor Drengen ikke vilde blive hos ham længere end det Aar, han var fæstet, og samme Aar regnede Drengen og hans Fader fra 19de April 1841, da han kom i Tjenesten, og til 19 April 1842 da hans Fader tog ham hjem, men tilbød dog hans Hosbond at han gjerne maatte beholde ham de øvrig Dage af April med indtil 1 Mai som den almindelige Flyttetid, naar han vilde give Drengen en Smule i Løn for disse Dage, der gik over Aaret, nemlig give ham 4 Mk. - Dette vilde Christen Hansen ikke men sagde, at han ikke gav Noget for disse Dage uden han først blev indkaldt derfor, og at Drengen alligevel skulde blive i hans Tjeneste indtil 1 Mai. Da gik Drengen hjem til sin Fader, tvertimod Christen Hansens Forbud og Trusel om Hug og ikke Mad, – og nu lod Christen Hansen hans Fader, stævne til Politiret.
Almuevennen, 1842-08-10
Nu har Jens Olsen indsendt begge Damsacter, til Hans Majestæt Kongen med en Ansøgning om Eftergivelse af den idømte Mulct. – Denne hans Ansøgning er ledsaget af en Attest fra Ansøgerens Sognepræst, der giver Jens Olson det bedste Skudsmaal for fredeligt og retskaffent Forhold i hans hele Liv, og bevidner tillige, at han er en meget fattig Huusmand, der har mange smaae Børn at forsørge. Tillige medfølger ogsaa Drengens Skudsmaalsbog, hvori hans . Hosbond Christen Hansen selv har meddeelt ham det Vidnesbyrd, at han Jntet havde at udsætte paa hans Forhold – og hvorfor, maa man vel spørge, har han da revset ham med Bank – Forresten er denne Drengs Skudsmaal fra Skolen og ConfirmationsForberedelsen det smukkeste og bedste nogen Dreng kan have, saavel for Opførsel som Kundskab og Fliid han har allerbedste Carakteer for enhver Læregjenstand, og da han, paa Grund af hans sjeldne store Fremgang, erholdt Tilladelse til at vorde confirmeret før han fyldte sit 14de Aar, havde han selv skrevet sin Ansøgning derom, som blev indgiven til Provsten. Vi faae nu siden at see, om ikke Hans Majestæt Kongen allernaadigst fritager Jens Olsen for at betale denne Mulct til en Fattigkasse, som han ligefrem selv er udsat for at falde til Byrde ved at betale Mulcten til samme. Andragende til Stænderne fra Sogneforstanderskaberne paa Falster.
Almuevennen, 1842-08-10
(Lollands-Falsters Stifts Avis, hvoraf nærværende Andragende er optaget, beretter at det var i et Møde hos Gjæstgiver Thomsen i Nykjøbing den 16de Juli, hvortil var skeet Jndbydelse af Jens Rasmussen Mortensen, i Kraghauge, at Medlemmer af Falsters Sogneforstanderskaber bleve enige om at det skulde indgives til Stændernes Overveielse.)
Almuevennen, 1842-08-10
Endskjøndt der fra Regjeringens Side, og navnligen i det lange Tidsrum, da den forevigede Konge styrede Staten, er gjort saare meget for Fæstebondens Velvære, hvilke Foranstaltninger allerede vise sine Frugter der at Fæstebonden nu ansees som et agtværdigt Leed i Borgersamfundets Kjæde, imedens han tidligere betragtedes som Godseierens Træl, er det dog vist, at Regjeringens Omhu især er gaaen ud paa, hvad der ogsaa laae nærmest, at fjerne, saavidt muligt, alt Vilkaarligt fra Fæsteforholdet, idetmindste saaledes at det ikke under lovlig Form kunde gjøre sig gieldende, og at Fæstevæsenet endnu, i Bondens Jnteresse, trænger til saadanne Reformer, som kan gjøre Erhvervelse af Fæsteret, den attraaværdigste og næsten den eneste Levevei, for en heel Samfundsclasse, tilgængelig for den mindre Formuende af Bondestanden og, naar saadan Stilling er opnaaet, aabne den stræbsomme Besidder Udsigt til en tarvelig borgerlig Existence i oeconomisk Henseende, uden hvilken, saavel hine Foranstaltninger som det høiere Trin af Oplysning der igjennem Underviisningsvæsenet er bleven denne Borgerclasse til Deel, udøve en mindre heldig Jndflydelse paa Standen end der ellers af dem vilde svores.
Almuevennen, 1842-08-10
Der gives endnu en anden og talrig Klasse af Statsborgere i vor Kreds, hvis Stilling er høist kummerlig, og som derfor høiligen har Krav paa Regjeringsforanstaltninger til dens Understøttelse. Vi mene Leiehuusmændene under de samlede Godser.
Almuevennen, 1842-08-10
Den stedse voxende Folkemængde gjør Concurrencen til smaa Vaaninger, med og uden Jordtillæg, saaledes, at Godseieren uden Vanskelighed kan faae dem bortleiede imod et saa betydeligt Dagarbeide, at det næsten falder Leieren umuligt ved Siden af denne Præstation at erhverve det tørre Brød for sig og Familie, hvilket Dagarbeide da enten benyttes af Godseieren selv, eller, naar Hovedgaarden er bortforpagtet, overdrages til Forpagteren. Det meest trykkende ved dette Leiesystem er, at Godseieren, idet han betinger sig et vist Antal Arbeidsdage aarlig, stundom determinerer, at disse skulle afgives naar paafordres, uden, som medens Livsfæste var Huusmandens sædvanlige Besiddelsesform, at fordeele disse Arbeidsdage ligeligt paa hele Aaret. Da nu den arbeidsløse Tid for Landboe-Daglønneren paa de store Gaarde og hos Bonden falder sammen, saa er Følgen af bemeldte Betingelse den, at Huusmanden endeel af Aaret maa ligge hjemme, og i den travle Tid, fornemmelig i Høsten, naar han, saafremt han er Jord løs, skulde fortjene et Par Tønder Korn til Vinterføde, eller, dersom han har Jord skulde med Høstarbeide æqvivalere den Dyrkning af hans lille Jordlod, som han maa søge hos Gaardmanden, forceres til at forrette 3 a 4 Dages Pligtarbeide ugentlig paa Hovedgaarden, saa at ingen Gaardmand kan være tjent med at give Huusmanden Høsthyre, hvoraf da som meldt resulterer at Arbeidsmanden maa savne Erhverv netop paa en Tid, da det sikkrest var at erholde. Fremdeles gives der Godseiere, som efter eget Tykke forvandle de betingede saakaldte Extradage til en vis Arbeidsqvantitet, den de fordre forrettet under Trudsel af Leievaaningens Opsigelse, hvilken Trudse ogsaa stundom anvendes for at bringe Huusmanden, til stadigt Hovarbeide i Høstens Tid.
Almuevennen, 1842-08-10
Vi vide Exempler paa, at Huusmænd, efter at de havde arbeidet flere Dage efter hinanden om Høsten paa Hovmarken uden andre Næringsmidler end tørt Brød og Vand, have maattet tiltrygle sig Arbeids frihed for den næste Dag, fordi de ei vare istand til at medbringe noget. Saaledes er Leiehuusmandens Stilling paa disse Godser, og om der end gives roesværdige Undtagelser, hvor Godseieren ikke alene fordeler Arbeidstiden, men endog drager Omsorg for, at den Huusmand, som vil fortjene sit Brød, ikke savner Arbeide, det vi villigen indrømme, saa er det dog sandt at der for denne Skaansel ikke haves anden Garanti, end Godseierens personlige Sindelag og hans Villie til at lade en større eller mindre Deel af det Gaardmandshoverie, han har bortaccorderet imod Vederlag, forrette af Huusmanden som Pligtarbeide.
Almuevennen, 1842-08-10
Den næringsdrivende Borger i Kjøbstaden beskyttes af Laugsindretninger og Corporations-Love, Landsbyhaandværkeren ved Bevillings-Systemet og Fæstebonden, idetmindste til en vis Grad af Fæstecontract og Hoverieforening, medens Leiehuusmanden paa de samlede Godser, denne for Agerdyrkningen saa nødvendige Borgerclasse, er i det væsentligste Punkt af de materielle Jnteresser given til Priis for vilkaarlig Behandling. Det kan vel ikke paatvivles, at den Nød som herved opstaaer, og under de høie Priser paa Livsfornødenheder, som i de seneste Aar have fundet Sted, nødvendigviis maa opstaae, avler Forbrydelser og i foruroligende Grad bebyrder Fattigcommunerne. Et betydeligt Skridt til Forbedring af Huusmands Classens Kaar vilde upaatvivlelig være gjort, naar det maatte behage Hs. Majestæt ved Lov at bestemme: At Livsfæste-Systemet skal indtræde med Hensyn til Huusmændene paa de samlede Godser, og at de Arbeidsdage, som accorderes, ikke maa overstige et nærmere bestemmende Antal aarlig, afpasset med specielt Hensyn til, at Fæsteren kan disponere over en forholdsmæssig Deel af sin Tid til Erhvervelse af sine Livsfornødenheder, samt at den accorderede Arbeidsqvantitet fordeles lige paa alle Aarets Uger Til vor Bøn om, at den ærede Stænderforsamling bevaagentlig vil indgaae til Hans Majestæt med en saadan Petition, føie vi den bemærkning, at vi ikke skjønne lovlig Begrændsning af Huusmands=Hoveriet at være undførlig, aldenstund Loven har sat bestemte Grændser for Udstrækning af GaardmandsHoveriet.
Almuevennen, 1842-08-10
Det er et almindeligt Ønske hos Gaardmands= og Huusmands-Classen under de samlede Godser her paa Øen, at disse Jndstillingspunkter maae vinde den ærede Forsamlings Bifald, og det er ligeledes Vedkommendes Ønske, at vi Undertegnede, der som Medlemmer i af Sogneforstanderskaberne ere hædrede med vore Medborgeres Tillid og bekjendte med Forholdene, skulde foranledige Sagen indbragt for Stænderne. Vi have støttet vort Andragende paa Facta uden at nævne Personer, da vi ikke optræde som Klagere, men blot som Petitionairer attraae Forandring i formeentlig mangelfulde bestaaende borgerlige Forholde.
Almuevennen, 1842-08-10
Stænder=Forhandlinger. Vi have givet vore Læsere det Løfte, at give en samlet og ordnet Oversigt over de af Stænderne forhandlede Sager, efterhaanden som de tilendebringes. Naar Forsamlingen bestemmer sig til at tage en Sag, under nærmere Overveielse, saa er det første der gjøres, at nedsætte en Committee til at afgive sin Betænkning, hvorefter den da nærmere prøves og omhandles i hele Forsamlingen. En saadan Committee bestaaer af 3, 5, 7 eller 9 Medlemmer, efter Sagens Vidtløftighed og Betydning, og hver Committee vælger et af sine Medlemmer til Formand, hvilken fører Navn af Referent, og hvis Pligt det er at forfatte Committeens Betænkning, forsvare den i Forsamlingen mod de Jndvendinger der kunne fremkomme imod den, og som oftest forfatte den i Sagen af Forsamlingen besluttede Betænkning eller Petition til Kongen Naar en Sag forelægges, og Forsamlingen ved fleste Stemmer beslutter, ikke i den at nedsætte Committee, saa er den dermed aldeles forkastet, og kommer ikke under videre Forhandling, og da nogle Sager nu paa denne Maade ere tilendebragte, skal vi gjøre Begyndelsen af vore Meddelelser med disse. 1. Om Accisen af grønne Ærter, Proprietair Christensen oplæste den 21de Juli et Forslag fra endeel Gaardmænd i Kjøbenhavns Amts søndre Birk, hvori ankes over, at en Tønde grønne Ærter i Bælgene koster ligesaa meget i Accise som en Tønde aftorskne Ærter, hvilke sidstnævnte almindeligen indeholde en Vægt af 14 Lpd., naar de grønne, med Bælgene indbegrebne, veie ikkun det Halve; ligesaa klages over at Toldopsynet ved Kjøbenhavns Porte lægge dem Hindringer iveien, fordi de have godt Topmaal paa deres grønne Ærter, Producenten, (den som fremlagde og oplæste Andragendet) yttrede dernæst, at da det angik en enkelt mindre betydende Gjenstand, kunde det maaskee ikke gjøre Krav paa Forsamlingens Opmærksomhed, men hans Mening var og, at det burde udvides til alle Kjøkkenurter, og navnligen til Kartofler, hvorved Sagen vilde faae meere Jnteresse Professor David bemærkede, at det vilde være synderligt, om grønne Ærter skulde afgivtsfri kunne indføres i Kjøbenhavn, da det er den eneste Haveartikel hvoraf der svares Consumtion i alle Landets øvrige Kjøbstæder; Gjenstanden var derhos ikke af stor Betydenhed, da der i Aaret 1839 kun var indført til Kjøbenhavn 6500 Tønder, og til de øvrige Kjøbstæder ikkun 1053 Tønder. Det afgjortes da med 66 Stemmer imod 1, at der ikke skulle nedsættes Committee. Af dette Blad udgaaer et Nummer om Ugen, som betales med 2 4 s. hvert Qvartal. Ligeledes udgaaer i Forbindelse hermed: "Kjøbenhavns Amts Landcommunal=Tidende", der leveres Amtets Landbeboere uden nogen forhøiet Betaling, hvorimod de af Bladets øvrige Abonnentere, som ogsaa ønske at erholde denne Tidende, betaler samme med 1 qvartaliter. Man tegner sig for Bladet, hos samtlige Boghandlere i Provindserne, og i Kjøbenhavn hos Redacteuren, Klædeboderne Nr. 101, 2den Sal over Gaarden, hvor Bidrag til Bladet ogsaa indsendes.
Almuevennen, 1842-08-17
Nr. 33. Almuevennen. eller Belysning at Fortid og Uutid for den danske Almue, udgivet af N. Sørensen og J. A. Hansen. Onsdagen den 17de August. Ansvarhavende Redacteur. J. A. Hansen, forhen Borger i Fredericia. Trykt hos J. C. F. Græbe.
Almuevennen, 1842-08-17
Defensions-Jndlæg i den kgl. Lands Over- samt Hof= og Stads=Ret, i Sagen: det Offentlige contra Skolelærer R. Sørensen. (Af "Almuevennen, Nr. 8, 9, 11 og 15 vil Læseren tilstrækkeligen kjende Anledningen til den mod Skolelærer, R. Sørensen anlagde Justitssag, og sammes Udfald for Underretten. For Overretten har Hr. Prokurator Nyholm været beskikket til at udføre hans Forsvar, og det af ham indgivne Jndlæg lød som følger.)
Almuevennen, 1842-08-17
Skolelærer Rasmus Sørensen af Vensløv, for hvem jeg ifølge vedlagte Ordre er beskikket til Defensor, tiltales under nærværende Sag for "lovstridigt Forhold ved Valghandlingen den 8de Novbr. f. A. i Rude Skole" Det er heraf en Selvfølge, at kun Tiltaltes Forhold ved den nævnte Valghandling bliver at henføre under Actionen, hvorimod hans Handlinger og Yttringer udenfor selve Valghandlingen i intet Tilfælde under Sagen kunne paadrage ham Ansvar. Dette gielder saaledes navnlig, forsaavidt han sigtes for at have beskyldt vedkommende Valgbestyrelse for ulovlige Udflugter, anvendte i den Hensigt at nægte Berettigede Adgang til Deeltagelse i Valghandlingen; thi denne Yttring, der først forekommer i Tiltaltes til Amtsraadet indgivne Besværing, over den af Valgbestyrelsen, brugte Fremgangsmaade, kan efter det Oplyste ikke antages at være falden ved selve Valghandlingen, hvilket sees saavel af den af Valgbestyrelsens Majoritet over Besværingen afgivne Erklæring, som ogsaa deraf, at de Deponenter, (Vidner) der i den Anledning ere blevne adspurgte, ikke have kunne erindre, at Tiltalte paa selve Valgdagen har brugt nogen saadan Yttring. Det er derfor vistnok uden Føie, at Underdommeren ved Bedømmelsen af, hvorvidt det Hr. Sørensen paa sigtede Forhold overhovedet kunde ansees strafbart, har taget endog fortrinligt Hensyn til den anførte Yttring. Det ved Valghandlingen den 8de Novbr. f. A. udviiste Forhold, som her lægges Tiltalte til Last, bestaaer – ifølge de derom tilveiebragte Oplysninger i, at han "med Hæftighed har paastaaet og foredraget Grundene for sin formeentlige Valgret og Valgbarhed, at hans Tale ved den Leilighed var høirøstet, eller som nogle Vidner kalde det, "støiende og larmende, at han i sin Heftighed har banket eller pikket i Bordet, hvorved Valgbestyrelsen sad, at han paa egen Haand kaldte Vælgerne ind i Valgstuen, forat de kunde høres og give Oplysning med Hensyn til hans fremsatte Paastand, samt at han benævnede den af Valgbestyrelsen afsagte Kiendelse, hvorved Valgret og Valgbarhed blev ham nægtet, ulovlig. Ligesom der imidlertid i alt dette ikke synes at indeholdes Noget der egner sig til at medføre criminelt Ansvar for Tiltalte, saaledes vil den ærede Ret vistnok tillige, ved at see hen til Anledningen, som fremkaldte denne Adfærd, finde, at i alt Fald ikke lidet taler til hans Undskyldning. Hr. Sørensen støttede sin Paastand om Valgret og Valgbarhed derpaa, at han som Besidder og Bruger af den Vensløv Skolekald tilliggende Embedsjord var ved den ny Matrikul ansat endog til høiere Hartkorn, end der ifølge Fr. 13de August f. A. § 3 udfordres til Udøvelse af de nævnte Rettigheder. Valgbestyrelsens Majoritet indvendte herimod, at den nye Matricul endnu ikke var traadt i Kraft, samt at den inden Aarets Udgang kunde, hvis Saadant maatte blive forlangt, muligen vorde underkastet Forandring.
Almuevennen, 1842-08-17
Efter det Anførte, samt idet jeg henholder mig til Hr. Sørensens og min Forgjængers Anbragte, maa jeg principaliter paastaae Tiltalte tillagt Frifindelse. In subsidium, saafremt den ærede Ret ikke maatte give denne Paastand Medhold, forventer jeg dog, Betragtning af Sagens samtlige Omstændigheder, at den Tiltalte ved Underretten idømte Mulct betydeligen nedsættes, i hvilken Henseende jeg end ydermere skal tillade mig at gjøre opmærksom paa, at den af Underdommeren for Strafbarheden af Tiltaltes Forhold under Valghandlingen paaberaabte Analogie af Frong. 4de Octb. 1833 § 16 er, om ikke aldeles uanvendelig in cass, (i nærværende Tilfælde) dog i alt Fald meget fjern, samt at den ligeledes paaberaabte Analogie af Grundsætningen i L. 112 ikke synes at kunne hjemle Jdømmelsen af saa høi en Mulct for et Tilfælde som det under nærværende Sag omhandlede. Saaledes indlades Sagen til Dom, hvorved Salair paastaaes mig tillagt.
Almuevennen, 1842-08-17
Stænder=Forhandlinger. (Fortsat.) 2) Om Præsternes Stemmer til Capitelstaxten.