Jyske Efterretninger, 1797-07-07
Jndenlandske Efterretninger. J de tyrske Aviser læser man følgende korte Vigresig og Karakteerskildring paa vores uforglemmelig Bernstorf, hvoraf sees at hans store Værd erkiendtes af Fremmede, som af det taknemmelige Fædreland: Hs. Ex ll. Hr. Peter Andreas, Greve af Bernstorf, er fød den 28 Aug. 1734 paa sit Familiigods Gartow (paa Grændserne af Hertugdømmet Lünebure, og Brandenburg) traadte efter fuldendte akademiske Studeringer og Reiser i Aaret 1756 i Kongelig dansk Tieneste som Kammerjunker; i Aaret 1760 blev han Deputeret i Oeconomie og Kommerce=Kollegio og i det Vestindisk Guineiske Renter og General Toldkammer, i Aaret 1766 sidste Deputeret i det første Kollegio og Ridder af Dannebrog. Samme Tid blev ogsaa hans arbroder, den fortiente Statsminester ham selv og hans endnu levende Broder arvelig meddeelt den danske Breve Værdighed. De bekiendte Begivenheder ved Ud Kangen af Aaret 1770 foraarsagede saavel hans som hans Farbroders Afskeed, indtil han Aar 1773 blev tilbagekaldt som Statsraad, Minister for de udenlandske nliggender og Directør i det tydske Kancellie. Disse Pester beklædte han indtil 1780, i hvilken Mellemtid kan 1776 fik Elephaar=Ordenen. Nu blev han i Aa eet 174 atter udnævnt til Statsminister i det udenlandske Departement og Prasident i det tydske Kancellie, og fra denne Tid har han i samfulde 13 Aar under de betænkeligste Tidkomstændigheder beviist den danske Stat Tienester, som Historien saa meget lettere vil kunne for talle de sildigste Slægter, da i Bernstorfs Handlinger valting er mere aabenlyst end i de sliste store Statsmands af aldre og nyere Tid. fra Aaret 1773 at regne, var han den ældste af alle nu værende Statsministre ved de curopæiske Hoffer. - Efter en Mands Karakteerskildring, som længe var saa lykkelig at omgaaes ham, havde han en sielden Aandskraft og en ualmindelig Retskaffenhed. Ophøiet over Lykke og Ulykke, over Farer og Smetter, fuldkommen Herre over sig selv og stedse den samme, har han ved Fredens Daad udvidet fine Fædres Berømmelse langt ædlere end ved tigerske Bedrifter, hvilke fordre Anstrængelse af slige store Kræfter, som falde i Øine og hvis Løn er glimrende Hader; da derimod hine fordre vedholdende Kraft, utrættelig Aarvaagenhed, stille relig Orden, som den der hersker i den guddommelige Natur, og erkiendes derfor ene af den Vise. - Som Statsmand havde han et lyst og skielnende Blik, og i dennne Egenskab var hans Beslutning fast og overlagt. Saalænge han var ved Bestyrelsen, og fornemmelig i de sidste for Europaa Nationer saa storuefulde Tider, viiste han, at Sandhed og Retfærd tie de eneste Grundvolde til den æger Statstonst, da de nellene opvække og indgyde Tillid, Med og Tilftedshed; at Tænke og Tale Friehed, som ikke er bunden til neden Form, hersker der, hvor de som regiere have en ged Samvittighed, og ikke flygte for noget Ansver; og de som regieres villig adlyde Orden, Love og gode Gader. Han havde en beundringsværdig Fattrævne og Rigtighed i sine Begreber, en sielden Harmome imellem sin Erindrings=Ævne og Dømme Kraft, udbredte Kundskaber i alle slag og den Videnskab at anvende dem. Hans Omgang var derfor ligesaa lærerig som underholdende. Natur og Lykke havde givet ham alt, hvad der hørte til et glæde fuld. Liv. Som Yngling havde han en fortræffelig Opdragelse, som Mand, Ægteselle og Fader oplevede han skiønne Dage og nød en belønnende Glæde af sine Børn.