Den Vest-Sjællandske Avis, 1829-07-11
General Diebitsch Plan bliver af alle holdet forat være høist fortræffelig, uagtet den udkrævede store Anstrængelser. Kun faa af de Tyrkiske Tropper kunde komme tilbage til Schumla, og Valpladsen var bedækket med Ruinerne af den Tyrkiske Armee. J Schumla laae kun en svag Armee, og alle vare af den Mening at Slaget er overmaade vigtigt. Allerede den følgende Dag var Schumla næsten ganske overfløiet og den Russiske Armee i fuld Marsch til Balkanbierget. Marschen var rettet imod Aidos og Burgas, hvor 10000 Mand, som ere satte i Land ved Sizopolis ere stødte til dem. Den bedste Aand beslæler de Russiske Tropper og de fægte med en beundringsværdig Tapperhed; derimod holder man den Tyrkiske Armees Tilstand for at være meget ussel. Er denne Efterretning sand, og det er den uden Tvivl, saa vil man indsee at den er meget vigtig. – Den 28de Mai ankom Major v. Staff, kaldet v. Reitzenstein, til Berlin; han var som Preussisk Ordonance-Officeer med i Slaget ved Schumla. Han fortæller at General Diebitsch havde ved falske Efterretninger bragt Storvezieren til at troe, at Russernes Styrke for Silistria beløb sig kun til 20000 Mand, hvorved denne blev forledet til at angribe Pravodi; ogsaa lykkedes det General Diebitsch ved sine utrættelige Kosakker at opfange Storvezierens Rapporter og saaledes at erfare sin Fiendes Styrke og Stilling. Da Generalen havde forenet sig med Gen. Roth, saa havde han altid en frie Retirade aaben, dersom Planen var mislykket. Terrainet var meget fordeelagtigt for Tyrkerne, da de stode opstillede paa en høi Platnau hvorfra de kunde beherske Egnen og oversee de Russiske Dispositioner; men istedetfor at holde sig defensive, stege de ned med nogle Regimenter og angrebe i den Formodning, at de havde kun at fægte med et lidet Corps. Deres Angreb var meget heldigt for dem; thi de kastede sig med en stor Overmagt paa det Murovske Jnfanterie=Regiment og nedsablede det ganske; man sendte Regimentet nogen Understøttelse, men denne blev ligeledes drevet tilbage, og Fægtningen syntes allerede at tage en betænkelig Vending, da den tappre Gen. M. Arnoldi rykkede med et Batterie 12 pundige Kanoner løs paa Fienden i en Afstand af 500 Fod, og begyndte en morderisk Kardetschild. Major von Staff befandt sig ved dette Batterie, som exponerede sig saameget, at et resolveret Angreb af det Tyrkiske Cavallerie kunde være blevet farligt for det. Gen. Diebitsch havde forkynder sine Tropper Dagen tilforn, at han vilde føre dem i en stor Bataille, havde sørget for nogle Timers Hvile, for Mad. og Drikke og befalet Præsterne og Poperne at anstille en almindelig Bøn for dem, som kunde falde i Slaget. Hans Soldater marscherede med den største Begeistring, selv efter den sidste trættende Nattemarsch, til Slaget, og deres Angreb i Stormskridt dreve Tyrkerne tilbage paa deres Høie, som især derved kom i stor Forvirring, at et Par Granater lykkeligviis traf to Krudtkarrer, og sprængte dem i Luften. Det var Overgenalen ubegribeligt, at Storvezieren, hvis Styrke blev bestemt angivet til over 40,000 Mand, ikke havde stillet mere end 12 til 15,000 Mand imod ham; men da man efter det første lykkelige Angreb rykkede frem paa nye, saa bemærkede man, at Tyrkernes Hovedmasse stod endnu i velformerede Karreer paa Høiderne. Her maatte man nu berede sig paa en haardnakken Kamp; men de regulaire Regimenter, som vare drevne i Uorden tilbage, tilveiebragte en saadan Forvirring imellem disse Tropper, at det var ikke Storvezieren mueligt at foretage noget. Han lod, som man formoder, skyde med Kardetscher paa sine flygtende Tropper; thi førend Russerne havde nærmet sig havde Tyrkerne afskudt alle deres Kanoner, hvorved atter flere af deres Krudtvogne sprang i Luften. Den Tyrkiske Armee tog nu Flugten i den vildeste Uorden; kun 600 Mand Cavallerie forblev hos Storvezieren og med disse kom han paa en Omvei lykkelig til Schumla, som han fornær værende Tid er tæt indsluttet. Denne paalidelige Beretning viser, hvor falskt det Rygte er, at Greve Diebitsch har trukket sig tilbage med Hovedarmeen til Silistria.) J Ordrer fra Storvezieren, som han har udstædet til de Paschaer der staae under hans Commando, og som man har opfanget, formaner han dem til, ligesom de Russiske Generaler, altid at stille sig i Spidsen for deres Tropper og ikke holde sig bag Fronten; men han synes selv at have dispenseret sig fra denne Ordre. Denne Beretning af et Øienvidne opklarer det rette Sammenhæng, med denne saa vigtige Bataille, hvorved vel ikke saamange Tropper kunde falde strax fordi hele den fiendtlige Armee tog Flugten; men hvoraf de slemme Følger maae komme bag efter; man har derfor havt gyldig Aarsag til at afsynge et Te Deum baade i Odessa og St. Petersborg, og at illuminere denne Hovedstad. J Frankerige og England vil man derimod gierne betragte denne Bataille fra en anden Synspunkt. Bladet Messager, som tilforn giorde meget af de mindste Fordele, som Russerne tilfægtede sig, bestræber sig dennegang for at vise, at den Russiske Beretning maae være overdreven, og at Sagen er ikke saa vigtig. Det samme giør Bladet Times, som endog anvender hele to Spalter for at demonstrere dette Bladet Coureren taler i den samme Tone, og troer at Grev Diebitsch maae snart trække sig tilbage med sin Armee til Silistria; det gaaer endog saavidt i sin partiske Beskrivelse af det Forefaldne, at den formener, at den Erfaring, som det Tyrkiske Jnfanterie har faaet i dette Slag, vil indgyde det meere Tillid til sig selv, i aaben Mark. Jmidlertid tilstaaer man dog i London, at mange anseelige Personer i Cito ere af den Mening, at denne Bataille vil have en væsentlig Jndflydelse paa Feldtogets Udfald; men, siger man, det er forunderligt at see, at denne betydelige Begivenhed ikke har virket det allermindste paa Speculationer i Fonds; thi til enhver anden Tidspunkt vilde en saadan Efterretning have frembragt en Bakken i de Russiske og i alle øvrige Statspapirer (nemlig under den Forudsætning, at England vilde blive nødsaget til at gribe til Vaaben imod Russerne); men nu stege endog ve Russiske Fonds 1 PCt. (dette bliver imidlertid begribeligt naar man læser i et privat Brev fra London: at den Engelske Regiering søger saameget som muligt at undgaae Krigen, og at betiene sig af enhver Vending i Tingene, som kan vedligeholde Freden.) (Forts. følger.)