Københavns Adresseavis, 1762-07-23
Hvad Hr. Biskop Krog skriver og Rauen, det stadfæster alle, og jeg har nylig seet Blye derfra, som en ved Navn Becker, viiste mig, hvilken og har foreviist Ober=Berg Amtet her samme Erts. Ja der fortælles meget endog om Sølv=Erts, som der skulde findes i Moe Fieldet i Nordre=Ranen, omendskiønt jeg har ikke kundet faae nogen tilforladelig Efterretning og Bierget og Stedet, hvor det var at finde. Hr. Provst Frugaard i Vest=Finmarken, Sognepræst til Alten, som har været Missionarius, i Rauen, fortalte mig blandt andet, at have seet i Rauenen fiin sort Jordart, som var tienlig til Farve. Om TromSøen har jeg og hørt af andre det samme som Hr. Biskop Krog skriver. Ellers er det bekiendt om Skiervoen i Særdeleshed, at der er et Bierg ved Vandet, hvoraf man har brudt store Stykker Crystal, som man har ført derfra Sækkeviis, om hvilken Sag Velærværdige Hr. Erie Schytte, Missionarius Ordinatus i Lyngen allerede for nogle Aar siden har indsendt sin Beretning. Jeg har sendt et temmelig stort Stykke af samme Crystal, som jeg, nu næsten for to Aar siden, fik der i Landet, til Kiøbenhavn for at slibes. Det er ikkun Skade, at man slaaer Stykkerne saa uforsigtig ud af Bierget, og ikke, som BiergManden taler, skrammer dem ud, saa at man faaer dem fielden med deres rette Kanter; hvilket ogsaa gielder om de fleste Stykker fra Røraas og Qvikne Kobberverker, omendskiønt man og undertiden seer nogle derfra, som ere overmaade smukke, naar de ere blevne slebne. jeg har for kort siden iblandt nogle Crystaller fra Røraas faaet et Stykke, som der sielden findes; hvilket er dog intet andet end guulbruunt tingeret Qvart. See Linn. Syst. Nat. P. 149. n. 3 ed. Lips. Hr. Amtmand Hammer i Finmarken berettede mig, at der i Vest=Finmarken, i Alten, imellem Talvig og Altengaard, langt oppe i Kaafiords Vigen, var et Bierg med Kobber=Erts udi. Der skal og have været en Bergmand fra Kongsberg paa Stedet, som havde begyndt at bryde, og man siger at der er endnu paa Stedet store Stykker Erts at see, som den Gang bleve brudte og ere blevne liggende tilbage. Naar man spørger om Aarsagen, hvorfor der blev intet videre derved, gjort, faaer man til Svar: At Bergmanden mistede sit ene Øye, og reyste derudover bort med sine Folk. Ved Klubben eller og ved Sverholts=Klubben kaldet, som er den yderste Ende af et stort og langt Field, der rekker udi Nord=Søen, hvor man farer forbi, naar man seyler udaf Porsangerfiorden ind i Laxefiorden, i Vest=Finmarken, skal der og være Kobber=Erts at finde, og Amtmanden, viste mig et Stykke, som han berettede at skulle være kommen derfra Hr. Biskop Krog i et Brev til et Collegium, i Kiøbenhavn, dat. Bache den 10 Aug. 1715, melder og saa om Kobber=Erts ved Klubben. Det samme fortælles og Raftesvara, som ligger en Miil oven for Alten gaard; om et Field i Kautokeind; om de saa kaldede Finnekirker, som ere tvende den Store og den Lille, og bestaaer i intet andet end i en besynderlig Skikkelse af et Field, formedelst hvilken det ned ved Søen, langt fra seer ud som nogle Skorstene eller overblevne Muure af en gammel nedfalden Bygning, hvilke oven til staaer ud fra Fieldet, saa at man kand see imellem dem og Fieldet, og det derudover lader som de skulde være gandske adskilte derfra, og staae for sig selv neden for Fieldet ved Vandet. Da jeg reyste fra Køllefiorden, saae jeg først den Lille Finnekirke, som bestod egentlig af 2 Dele, men disse syntes langt fra at udgiøre et Styrke eller en Bygning med tvende Taarne paa Ved Enden af Fieldet saae jeg siden den Store Finnekirke. En af Præstens Medhielpere fra Kielvig fortalte mig, at de Personer, som vare beordrede til at undersøge Guld Sandet i Tana=Even ved Guldholmen, vare i Land ved Store Finkirken, og forsikrede, at de der havde fundet god Kobber=Malm, som han selv saae at de prøvede ved Ilden; hvilket jeg og har seet af adskillige andre, som berettede, at de ommeldte efter høyere Ordre reysende Personer havde sagt, at Fieldet og Gængene laae for nær ved Vandet, og at der var Mangel paa Skov, og det er det værste i Henseende til de fleste Anviisninger til god Erts i Finmarken, at Stederne ligger saa langt fra Haanden, til Deels langt oppe i Landet, og at der c., naar jeg undtager Aften, Mangel paa Skov. Dog er ogsaa Skoven i Alten i Amtmand Kielsens Tid temmelig bleven formindsket. I Avjovara er der vel og nogen Skov til Bygnings=Tømmer og andet Brug; men den ligger meget langt oppe i Landet. Granater, Pyrites og adskillige Spactarteer, saa vel som saa kaldede Agater af adskillig Farve og Godhed findes paa meer end et Sted i Nordland og Finmarken, og jeg saae adskillige deslige Ting hos Hr. Amtmand Hammer i Finmarken. Sorte Agater fra Lyngen, som Hr. Erich Schytte, Missionarius Ordinatus der paa Stedet, har berettet at findes i et Vand, har jeg seet her i Byen slebne til Ørenringer, meget smukke. Pimpestene baade sorte og graa, dog meest af de første, saae jeg i Køllefiord ikke langt fra Stranden, tæt ved Præstegaarden, hvor man og saae en Bakke opfyldt med uendelig mangfoldige runde graa Stene, som saae snart ud som de vare slebne. Denne glatte og runde Skikkelse har de faaet af Vandet, som jevnlig har skyllet paa dem og ved Hielp af Vandet ladt dem i Bevægelse, hvorved de har stødt paa hinanden, og den ene er bleven den andens Slibesteen. Man kunde tydelig see det paa nogle Steene, at der var gjordt en Begyndelse at støde Kanterne af dem, og at intet uden deres langagtige og flade Skikkelse forhindrede dem at blive de øvrige lige. Ægte Perler findes i en Elv i Borgen i Lofoden, hvorom Borgens Præst Velærværdige Hr. Jonas Sidenius, har givet mig tilforladelig Efterretning. Der skal og et Fruentimmer i Nordland have havt et heelt Perlebaand deraf, men da jeg forlangede at see det, Rev svaret, at hun havde pulveriseret de sidste hun eyede deraf, og givet til fattige og syge Folk, at tage ind imod Epilepsie. Ellers siger man om de fleste af disse Perler, at de, uagtet at de ere modne, dog ikke have den smukkeste Skikkelse, men ere noget langagtige. I Hammerøen skal der og være en Elv i Korsvigen, hvorudi der ligeledes findes Muslinger med ægte Perler udi, saasom Præsten der paa Stedet Vil ærværdige Hr. Wilhelm Schytte har fortalt mig. Fielvig i Nummedalen i Nærøens Sogn, hvor en Proprictair, ved Navn Søerdrup, boede den Tid jeg reyste til Nordland, i en Elv oven for Hr. Sverdups Gaard ere der ligemaade store Perler, hvoraf jeg siden har faaet nogle tilligemed Skiellene hvorudi de har ligget, men det er at beklage, at saadanne Perler tages op i Utide og ere sielden modne. Det var derfor at ønske, at der var nogen Kyndig ved de Steder, hvor Perlerne findes, der kunde optage dem til rette Tid. (Dette er taget af det Trundhiemske Selskabs Skrifters Forste Deel, som sælges i den Peltiske Boghandling paa Børsen for 4 Mk.)De forskiellige timelig Lyksalige. Den, for hvem den blinde Lykke Sig vil føyester Tykke, Han er oven paa. Den, som Lykken ey vil føye, Men sig dog kand lade nøye, Han er ligesaa. Den, der eyer mange Penge, Og til ingens Hielp tør trænge, Han er oven paa Den, som lidet vel anvender, Og sin Deel for nok erkiender, Han er ligesaa. Denn, der har en foed Bestilling, Som indrenter daglig Skilling, Han er oven paa. Den, som vel tilfreds kand være Med hvad Lykken vil beskiere, Han er ligesaa. Den, man til et Taffel setter, Sigtet fuldt med mange Retter, Han er oven paa. Den, som lidet har at bide, Men kand taalig Hunger lide, Han er ligesaa. Den som søger Verdens Ære, Og bliv alt, hvad han vil være, Han er oven paa. Den som Verdens Pragt foragter, Og ey Høyhed eftertragter, Han er ligesaa. Den, der ey fra Dydens Veye Nogen Tid har søgt at sleye, Han er oven paa. Den, ugudelig har levet, Men er nu forandret blevet, Han er ligesaa. Den der faaer en deylig Mage, Som hans Øyen kand behage, Han er oven paa Den, der faaer en Bonde=Pige, Naar hun dydig er tillige, Han er ligesaa. Deen, der Elskov efterlager, Og faaer alt, hvad ham behager, Han er oven paa. Den af Elskovs Gløder brændes, Og det en paa Næsen kiendes, Han er ligesaa. Den, der stedse roset bliver For hvad Ont og Got han skriver, Han er oven paa. Den, der ey berømmes meget, Men sig kildrer ved sit eget, Han er ligesaa. Deen, der er saa klog i Live At han aldrig Nar kand blive, Han er oven paa. Den, om hvilken man kand haabe, At han ey skal døe en Taabe, Han er ligesaa.