Den Vest-Sjællandske Avis, 1831-02-08
Oversigt over Dagens udenlandske Nyeheder. Til Efterretningerne om den Polske Jnsurrektion høre endnu to mærkværdige Documenter. Det ene er en Jndberetning fra de Herrer Kasimir Brzozowski og K. Grabowski, som Borgerraadet i Woievodskabet Lublin havde afsendt dengang Storfyrste Constantin trak sig ud af Polen med de Russiske Tropper, for at bære Omsorg for at de bleve forsynede med Levnetsmidler og Fourage; de giorde sig megen Umage derfor og Storfyrsten viste sig særdeles tilfreds med deres Bestræbelser. Han gav dem en Audience og modtog dem meget venligt og naadigt, forsikkrede dem sine venskabelige Følelser for det Polske Folk, beklagede hvad der var passeret, og at han var bleven nødt til at forlade Varschau og tilføiede, at denne Begivenhed var ham ganske uventet, uagtet de talrige Jndberetninger, som vare ankomne til ham, og uagtet Keiseren havde besværget ham ved sin Broderkiærlighed og ved sin Moders Aske om at udvise en større Forsigtighed. Han beklagede sin Armees sørgelige Forfatning, især de Fruentimmer og Børn som ledsagede den, og hvis Udseende virkelig kunde opvække Medlidenhed. De Delegerede svarede ham, at det dar langt fra at Polakkerne vilde fornærme hans Person; men at Aarsagen til Opstanden var, at man havde krænket den Constitution, som man havde givet dem og at man lettere kan finde sig i Fangenskab end i at tabe sin Friehed. Cæsarevitsch tilstod det og sagde: at da hans Broder Alexander vilde bekiendtgiøre en Tillægsartikel til Constitutionen og spurgte ham og Novosilzof om deres Mening, saa havde han sat sig derimod, fordi han kiendte Polakkernes Charakteer og erklærede, at han var en Rigsdagsdeputeret og kunde ikke tilraade det. Da Samtalen tog denne Vending; saa fandt de De legerede det passende at forestille Storyrsten, at han nu ikke heller maatte nægte Nationens retfærdige Sag sin Biestand, og at dennes Udsoning med sin Monark vilde levere det skiønneste Blad i hans Historie; thi Polakkerne forlangte kun Opfyldelsen af deres Rettigheder; men disse havde de ogsaa i Sinde at forsvare til den sidste Blodsdraabe, og skulde den Russiske Armee vende tilbage til Polen saa maatte det skee over Dynger af Liig. Det lod som Storfyrsten forundrede sig over denne Nationens Beslutning; han sagde at han nu første Gang havde erfaret det; han lovede imidlertid at han skulde forestille Keiseren Sagen fra den bedste Side, uagtet han ikke kunde love at det vilde nytte noget, og erklærede at han ikke vilde kjæmpe imod Polakkerne. Han endte Samtalen med de Ord: Lev vel, mine Herrer, hvo veed om vi sees igien. Nu begave de Deelegerede sig til hans Gemalinde Fyrstinden af Lovitz, og bade hende om, at hun ikke maatte forglemme at hun var et Polsk Fruentimmer; hun modtog dem med Blidhed; men Kummer og Veemod stod malet paa hendes Ansigt. - Det andet mærkværdige Dokument er en Opfordring fra Polakkerne til de Franske, som er udkommen i Varschau, hvori de anraabe dem om at komme dem til Hielp i deres Kamp, sige at flere Despoter have forenet sig med hinanden til deres Undergang; (man kan see at Polakkerne ere ikke meget skaanende i deres Udtryk, ved saadanne lidenskabelige Yttringer fordærve de kun deres Sag); de forestille at Opstanden i Polen har tjent som et Skiold imod Frankerige og afværget Bajonetter i tusindsviis, som vare paa Veien til at angribe dem. De minde de Franske om hvorledes de have fægtet for deres Sag i Spanien, Jtalien, Ægypten og i Rusland, og de opfordre dem til at kaste sig over Jtalien ifald Østerrige vilde vende sine Bajonetter imod Polen. Overalt, hedder det, er det Polske Blod udgydet for Franskmændene, og vore Brødres Been, som ere adspredte i alle Jordens Deele anraabe Eder om at komme en Nation af Brødre og af troe Allierede til Hielp med Eders Blod, Eders Guld, eller Eders Mægling. Gienfødelsens Time er slaaet for os, og den Tid er kommen, da Nordens Despot skal see sin Magt styrte sammen. (Dette er Lidenskabens Sprog; dette Navn fortiener Nikolaus sikkert ikke). Lader denne Leilighed ikke slippe ud af Eders Hænder; hele Europa, som trues af Rusland, hæver fine bonfaldende Armee imod Eder Europa zittrer for den Tanke, at vilde Asiatiske Horder kunne engang komme til at bivoukere paa Bredderne af Odern, Elben, Rhinen eller Seinen; at dog den nyefødte galliske Hane, da den har nedtraadt Lilierne under sine Fødder, maae hielpe den hvide Ørn til at frelse sig ud af den sorte to hovede Fugls (den flakte Ørns) Kløer.