Jyllandsposten, 1840-10-02
Det bemærkes nu endvidere af den ærede Forfatter: De egentlige Kæmnerforretninger ere overtagne af Repræsentanterne, deels for at spare Kæmnerkassen en Udgift, men i Særdeleshed for at have den meest detaillerede Kundskab om, hvad der skeer for Kæmnerkassens Regning, og at dette medtager meget af den Tid, Repræsentanterne maa unddrage fra deres egne Forretninger, er indlysende. Men foruden at vi troe hermed at gavne Byen mere, end at anvende Tiden paa offentlige Bekjendtgjørelser, maa man ogsaa, næst at bemærke, at Communalanordningen ikke indeholder noget herom, være af den Formening, at en saadan Bekjendtgjørelse for Byens Jndvaanere vil være mindre nødvendig, da Repræsentanterne aldrig have gjort nogen Hemmelighed af hvad der foretages, men meddeelt enhver Borger den Oplysning han maatte ønske, idet endog Afskrift af Erklæringer ere meddeelte, og Protokollen er til hans Gjennemlæsning, hvor en Sag maatte angaae og interessere ham. Men saavist nu enhver Borger maa være saabilligtænkende at indsee, at Repræsentanterne opoffre saare megen Tid paa Byens Anliggender og i denne Henseende ere udsatte for megen Uleilighed ved at sætte sig ind i de forskjellige Forretninger, maa man dog foruden at antage, at det større Antal Repræsentantere nu lettere maa kunne ordne Communens Anliggender, end tidligere de færre Bestyrere, endvidere af hele den Mand, der gaaer igjennem den noksom paaskjønnede Communallovgivning, kunne slutte sig til, at Offentliggjørelsen af Repræsentanternes Forhandlinger, om end ikke udtrykkeligen befalet i Anordn. af 24de Octbr. 1837, dog ligefrem i Analogi heraf synes at paabyde sig selv, idet dens § 26 hylder Offentligheden i flere Retninger, hvor det nemlig befales, at Kæmner regnskabet skal henlægges paa Byens Raadstue til Eftersyn for Byens Borgere, ligesom ikke alene Kæmner regnskabet, naar dette er revideret og decideret, skal foranstaltes offentliggjort ved Trykken, enten fuldstændigt eller i Extract, men yderligere alle andre i Anordningen benævnte Regnskaber, som skulle henlægges til Eftersyn og videre Offentliggjørelse. At Anordningen derfor ikke indeholder et bestemt Paalæg om Forhandlingernes Offentliggjørelse, synes ikke vel at burde tjene nogensomhelst Communeraad til at unddrage sig fra at afbenytte det Middel, hvorved Almeenheden lettest bliver vant til at følge de Sagers Behandling og Afgjørelse, som ere Gienstand for Repræsentanternes ugentlige Møder, og deels derved erholder den bedste Oplysning baade om hvilke Sager der blive debatte. rede og hvorledes disses Udfald blive. Det er godt nok, at enhver Borger kan blive meddeelt den Oplysning, han maatte ønske ved Henvendelse til Repræsentationen, men ligesom der aldeles ingen Grund er til at takke for denne Tilladelse, da Nægtelsen af Borgeres Afgjørelse i Borgernes egne Anliggender neppe var tænkelig, saaledes har det stedse noget Ubehageligt ved sig, som Gunst at udbede sig det, hvad der ligefrem burde tilkomme Borgerne som en Ret. En heel forskjellig Sag er det desuden for de Vedkommende, der ønske at gjøre sig bekjendte med en vis Sag, paa et offentligt Sted at erholde en Protokol til Gjennemlæsning og derimod til egen grundigere Overveielse at være Jhændehaver af en offentlig fremsat Extract af Sagen, ligesom det langtfra ikke er nok, at den enkelte Borger, Sagen vedkommer, erholder Afskrift af Erklæringer, som hos Borgerne i Almindelighed stedse maa have Jnteresse, om ei af anden Grund, saa blot den, at lignende Sager hos Andre kunde opstaae. En indført Skik som den, at meddele Alle, hvem der ønske det, Afskrift af Erklæringerne, kunde muligen ogsaa medføre megen mere Tidsspilde og Uleilighed, end offentlig affattede Extracter af Sagerne, som ved Publication i offentlige Blade, ganske anderledes vilde sætte Borgerne istand til at have en Mening om de Sager, om hvis Debatter og Afgjørelse man nu er ganske uvidende. Det er ogsaa en bekjendt Sag, hvorom Repræsentationen vistnok maa have Erfaring, at isærdeleshed den simple Borger saare nødig vil fremtrænge sig, og selv, hvor en Sags Udfald er gaaet ham imod, dog hellere med Resignation finder sig i at blive meddeelt saadant, end derefter at forlange Protokollen til Gjennemlæsning, der som oftest vilde falde den ældre Borger vanskelig, som nogenlunde er vant til at læse de flydende Haandskrifter, som ved saadanne Leiligheder bruges, men aldeles umulig for den, der hermed var aldeles fremmed, som er Tilfældet med Mange. Har Borgeren Referatet i sin Avis, saa veed han, hvordan Tingen staaer, han kan nu erfare andre Borgeres Mening derom og derefter tage sin Bestemmelse, og dette er hvad Borgerne ønske og hvad han ligefrem synes at kunne tilkomme. Ogsaa er det et meget betænkeligt Forlangende for Borgeren at udbede sig en Protokols Gjennemlæsning paa et offentligt Sted, hvor han ved en Sags uheldige Afgjørelse maa supponere, at Forsamlingen har erklæret sig imod ham eller hans Sag og følgelig hellere saae, at han lod Protokol blive Protokol, end mulig deraf uddrage Noticer, som man hellere saae undladte. En bemærkning som denne er idetmindste af flere Borgere fremsat og omtrent i lignende Anledning tidligere udtalt i dette Blad ved Jndrykkelse fra Borgere fra en anden Kjøbstad. Sluttelig bemærker Forfatteren, at naar der til Repræsentanternes Anskuelse herom tillige tages i Betragtning at der af dem, som offentlig i Trykken ville foredrage noget, med Rette fordres en videnskabelig Dannelse eller andre Egenskaber, der ikke ere Alle til Deel – saa tør man haabe, at Byens Borgere i Almindelighed ville billige, at Repræsentanterne i Følelsen af, ei at kunne opfylde disse Fordringer, afholde sig fra et Foretagende, hvortil de, som meldt, ikke ere forpligtede." En Yttring som denne beklager jeg meget at see fremsat af den ærede Forfatter; thi Talen om videnskabelig Dannelse paa dette Sted formener jeg her er af aldeles ingen Betydning, og end- og en saa falsk Slutning, at den opfordrer til den bestemteste Modsigelse. Eller vil maaskee Formanden paa staae, at Kjøbstad-Repræsentanten tillige skal være en videnskabelig dannet Mand, for i Repræsentantmødet at fremkomme med et eller andet Forslag, og dette maaman dog antage, ifølge hans Anførsel. Thi at paastaae, at man skal være en videnskabelig dannet Mand, for blot at forfatte en - Extract (til offentlig Kundgjørelse) – imedens man ikke skulde behøve at være videnskabelig dannet for at kunne fremsætte selve - Forslaget, dette vilde kun være en Paastand uden Mening eller og aabenbar Modsigelse. Men befaler ikke Communal-Anordningen, at Forhandlingerne skulle offentliggjøres, befaler den meget mindre, at Repræsentanterne skulle være videnskabelige, og saare galt vilde det see ud med Communevæsenet, naar først saadanne Fordringer kom i Mode. Nei, lad os tage Borgeren som han er, lad os i hans Grunddyder, i hans Retskaffenhed, Ærlighed og Sandhedskjærlighed finde de Grundtræk, dersom Menneske og Borger adler ham til den Post, han ved Repræsentantbordet er anbetroet, ifølge sine Medborgeres Tillid, og lad Afgjørelsen om hans videnskabelige Dannelse her ganske staae ved sit Værd. Den Repræsentant, som fremsætter et Forslag ved Repræsentantmødet, det være nu vidtløftigt eller kortfattet, maa, naar han har almindelig sund Fornuft dertil, ogsaa have Fornuft til af samme Forslag at kunne uddrage en kortfattet Extract, som ved Overgivelsen i Trykken i ganske simple Udtryk kan fremsættes; Talen kan aldrig her blive om stilistisk Færdighed og videnskabelig Dannelse. Desuden er Begrebet af den videnskabelige Dannelse saa relativt, at Forfatteren først bestemt burde udtale sig, om hvad han derved underforstaaer, da denne Qvalification kan tages i meget forskjellige Meninger, idet den Personlighed, som i det daglige Liv, paa Grund af een eller anden Stilling eller Fortrin i egen Jndbildning derpaa giør Fordring, mulig allermindst kan tillægges samme og omvendt. For i det Hele taget at give Forslag og deraf uddrage Extracter af saadanne Sager, som angaae Borgernes Mit og Dit, formener jeg saaledes der blot udfordres sund Menneskeforstand. At visse Medlemmer imidlertid meere end Andre kunde egne til saadan Extrahering, ligesom Andre bedre til Regnskabsførelse a., dette er en Selvfølge; men at hele det respective Repræsentantskab i Aarhuus af den Grund skulde modsætte sig Forhandlingernes Offentliggjørelse i Trykken, fordi dens Jndivider skulde mangle den fornødne Capacitet til at affatte – en Extract, dette maa jeg tilstaae er mere end man kan antage, er Repræsentantskabets virkelige Overbeviisning, da denne værdige Corporation nødvendig maa have et større og høiere Begreb om egen Capacitet, end den, Formanden ved deslige Yttringer har tillagt den. Og naar nu Forfatteren tillige siger, at derfor at foredrage Noget i Trykken, fordres en videnskabelig Dannelse eller andre Egenskaber, der ikke ere Alle til Deel, hvad, maa jeg da spørge, indeholder denne vidtomfattende og ubestemte Hentydning: dog vel ikke Mangel paa saadanne Egenskaber hos Repræsentanterne, som Selvstændighed, Fasthed i Villien, Uafhængighed af Andres Meninger, m. m., hvilket i Sandhed vilde være meget beklageligt at savne hos de Mænd, der ere anbetroede Communens Vel, men hvortil der vistnok ikke er den mindste Beføielse. Ved Siden af disse Betragtninger bør hensees til Regjeringens Foranstaltninger, som i hvorvel langsomme dog mere og mere anerkjende Rigtigheden af det Princip, saa meget som muligt at indskrænke al Hemmeligholdelse af offentlige Forhandlinger og derimod stedse fremme og udvide Offentligheden af de Sager, der nær meest vedkomme Folket. Saaledes er det offentlige Finantsbudget nu til Alles Eftersyn og endskjøndt altfor summarisk dog altid meere specificeret end tidligere.