Ribe Stifts Adresseaviser, 1792-06-15
Borgerlig Friehed. Der er vel intet, hvorom der i vore Dage mere tales og skrives, end Friehed; men neppe har der været noget Ord, hvis Bestemmelse har frembragt fleere ulige og forskiellige Meeninger end dette. At man i Frankrig kan herved henfalde til de største Yderligheder, vil ingen undre over, der veed; hvilken Giering i Tænkemaaden Revolutionen har frembragt, der hindrer kold fordomsfrie Overlæg, hvor man fremsetter Meeninger, der ere avlede i Hidsig hed, og forsvares med Enthusiasme. " Jeg har siger vor værdige Professor Snedorph. hørt i Paris Aristokrater paastaae, at den Tyrkiske Regieringsform er den fuldkomneste, og Democrater, at der var ingen Lyksalighed uden Democratiet: jeg har seet Frieheden forhaanet og forfulgt, fordi den gik ved Siden af Retfærdighed og Fornuft. Men endog i andre Lande har man seet Skribenterne at tænke ganske forskielligt og Friehed og dens Grændser. Hvor ulige tænker f. Ex, ikke en Archenholz fra Schirach - og selv i det frie England en Burke fra Payne. Langt fra, at jeg vil opkaste mig til Dommer over disse forskiellige Meeninger, eller bestemme, hvo der har Ret eller Uret: jeg vil allene giøre nogle korte Anmerkninger herover, og ønsker, at en lykkeligere Pen ville give os noget udførligt over dette i vore Dage saa interessante Æmne. Jeg spørger da, hvori bestaaer egentlig den borgerlige Friehed, som man bør ønske sig? Hos de Frieheds Skribentere, jeg har læst, har jeg ikke fundet dette Spørgsmaal nøiagtig bestemt, og det er kun ved de Resultater, der uddrages af deres Skrivter, man kan slutte sig til det Begreb, som de forene med dette Ord - og dog burde man allerførst afgiøre dette; thi saa bekiendt endog Ordet Friehed er, og saa mange Definitioner man end finder derpaa i ethvert Psychologisk og Moralsk System, saa lidet hielper dog alt dette, naar der tales og borgerlig Friehed i en Stat. Man kan være ganske enig i at afgiøre, hvad vor Siels Friehed er, og dog have ganske forskiellige Meeninger om den borgerlige Friehed. Menneskene - siger man - ere alle af Naturen frie, lige, og fødes med de samme Rettigheder. Denne Sætning behøver upaa tvivlelig en nøiere Forklaring, dersom den skal udholde Sandhedens Prøve, og i Særdeleshed, dersom den skal legges til Grund for det Begreb, man vil giøre sig om borgerlig Friehed. Alle Mennesker ere af Naturen frie, dee. kunde efter eget Overlæg og Forsæt foretage sig, hvad Handling de vil. Dette er en Sandhed, og, saalænge Mennesket bliver i sin naturlige Stand, beholder han og denne Friehed, saa fremt han ikke i dens Udøvelse støder paa en Stærkere, som forhindrer ham deri. Men kan han beholde denne Friehed ubeskaaret, saasnart han træder over i den borgerlige Stand, Nei vil enhver svare, og dog tale, skrive og handle mange af Friehedens Forsvarere, som om de troede det modsatte. Hvor Menneskeer skulde leve hos hverandre - siger Jollikofer - og leve sikkre og lykkelige, der maae være Love, der maae Lovene gielde alt, der maae enhver opofre en Deel af sin naturlige Friehed for rolig at besidde det øvrige." Disse Sandheder ere saa indlysende, at de ikke behøve Beviis. Hvad giøre da de der klage over enhver Jndskrænkning, hver Lov, der er forenet med nogen Byrde, hver Udgivt eller Opofrelse, der kræves af dem - hvor ubetydelig den endog er - som en uretfærdig Despotisk Handling og et Ran af deres Friehed; der dadle hver Indretning i Staten, hvis Grund og Hensigter de ikke strax kunde indsee - endog ofte uden at derved paalegges dem nogen Forbindelse eller Udgivt; der i enhver Regent, hver Statsmand blot see en Usurpateur, der misbillige, laste de Fortrin, som deres Overmænd kunde have for dem, som ulovlige Jndgreb i deres egen Friehed og Rettigheder, Mon disse ikke glemte, at de leve i en Stat, og ville sette os tilbage i vor naturlige Stand, Skal hver Borger nyde Friehed i Staten, saa maae nødvendig enhvers Friehed være indskrænket: jo meere den enes udvides, desto større Skaar maae en anden lide i sin, skal en have Lov til at giøre, hvad han vil, saa maae derfor en anden eller fleere underkastes ubillig Tvang. Jntet kan bedre oplyse denne Sandhed end Frankerigs Exempel. Hvo vil vel negte, at Jacobinerne der have Magten i Hænderne: disse Folk raabe ikkun paa Friehed, og tillade sig selv alle muelige Frieheder; men hvor dyrt maae ikke ofte deres Medborgere, der ikke ere af deres Partie, betale den, hvor ofte maae disse ikke af Frygt for uanstændigt Angreb i National=Forlingen, og Pøbelens Mishandling uden for tie og samtykke mod egen Overbeviisning, og nægte sig selv Friehedens Brug, imedens det modsatte Partie giør alt, hvad den lyster, og bruger alle muelige Vaaben - anstændige og nan stændige - for ikke saa meget at bestride deres Modstandere, som at giøre dem forhadte. End- og det, som man uden at være nogen stor Frie hedens Forfægter, vil indsee at være ret - Friehed til at dyrke Gud efter sin Overbeviisning, nægtes det svagere Partie. De ubeedigede Præster forfølges, de Kirker, hvori disse holde Gudstieneste, nedrives eller opbrændes, de Menneskeer som søge dertil, mishandles. Det er Pøbelen, vil man sige, som giør alt dette det er sandt; men det er den af de saa kaldte oplyste og frie Hoveder misledte, ophidsede og maaskee leiede Pøbel, og har man ikke i NationalForsamlingen selv gjort det Forslag, at alle ubeedigede Præster skulde forvises Riget. Men disse Præster, indvender man, opvække Misfornøielse hos Folket med Constitutionen og hvad deraf flyder - borgerlig Uenighed og Oprør. Man tilstaaer altsaa, at naar borgerlig Rolighed og Sikkerhed skal vedligeholdes, maa enhvers Friehed i Tale og Handlinger lide Jndskrænkelse. Naar for Resten det herskende Partie i Frankrig forfølger det modsatte paa Grund af, at dette foraarsager Uorden og Uenighed, saa forekommer det mig at handle efter samme Maxime, som man - og i mine Tanker med Grund, har lastet hos Theologerne, naar disse forfulgte en saa kaldet Kietter. Alle Menneskeer - hidder det fremdeles ere af Naturen lige; det er at sige: Naturen kiender ingen født eller arvelig Adel. Desuagtet giør dog allerede Naturen Forskiel blant Mennesker. Jeg vil ikke tale om de forskiellige Lykkes Omstændigheder, under hvilke Menneskene fødes; thi dette, ville man vel sige, haver Mennesket ikke af Naturen, - endskiønt man dog vel kunde kalde det Naturligt, som Mennesket. har fra det første Øieblik han træder ind i Verden. Men hvilken Ulighed findes ikke i de Siels Evner og Kræfter, som Menneskene faae af Naturen, og hvilken ilighed maae dette ikke frembringe i deres tilkommende Lykke, forudsat, at de paa lige Maade bruge og anvende disse Evner og Kræfter. Dog - lad Menneskene af Naturen være no saa meget lige - vil man derfor paastaae, at denne Lighed bør eller kan finde Sted i en Stat jeg tvivler meget derpaa. Man kan afskaffe Adel, uden at have vundet det mindste derved.