Berlingske Tidende, 1814-05-20
Skatkammercantsleren bemærkede med Hensyn til Hr. Wynnes Motion for Papirernes Fremlægning, at han ikke vidste, at der var noget som forbød at forelægge Huset dem. Paa det Spørgsmaal, som var bleven gjort om Underhandlinger førtes med Hensyn til Norge, var det ham let at svare, at Underhandlingerne endnu ikke vare afgjorte. Tractaten med Danmark var ikke bleven forelagt Parlementet, fordi Ratificationerne ikke vare udvixlede endnu *). Hvad de danske Krigsfanger angik kunde han underrette Huset om, at en Mand var ankommen her til Landet med Fuldmagt fra den danske Regiering at besørge Udvexlingen. Hr. Whitbread sagde, at det var ham klært at høre af Skatkammercantsleren, at Underhandlinger endnu stedse vedligeholdtes med Hensyn til Norge. Det glædede ham ikke for Norge som en Magt, men for Norge som et Folk. Norges Sag var, som har troede, ikke rer klandt her i Landet; imidlertid fortiente den den alvorligste og høitideligste Overveielse. Der var bleven fortalt, at Ratificationerne af Fredstractaten mellem Engelland og Danmark ikke vare blevne udvexlede endnu; men der var ikke sagt hvorfor. Han, for sin Person, fandt det vanskeligt at tænke sig en Grund dertil, naar han betragtede Afstanden mellem disse to Lande. Og dog vare Ratificationerne ikke allene ikke blevne udvexlede; men Tractaten var ikke engang bleven bekiendt paa den i Landet drugelige Maade, nemlig ved de daglige Journaler. Han havde selv været aldeles uvidende om dens Stipulationer indtil en Copie deraf for ganske nylig var kommen ham ihænde; og ved at giennemgaae dem fandt han, at den 2den Artikbestemte, at alle Krigsfangerne skulde udleveres i Masse strax efter Ratificationen. Her var det da Skatkammercantzeren burde have givet den egentlige Forklaring til Svar paa det Spørgsmaal, der var gjort med Hensyn til de danske Krigsfanger; men istedet for dette fortaltes der, at en Mand var ankommen fra Danmark med Fuldmagt til at giøre Aftale om disse Fangers Hiemreise. Var dette saaledes at forstaae, at et Slags Veto var bleven givet af det danske Hof med Hensyn til deres Udvexling, eller skulde der skielmes mille medanske og norske Fanger, og var Commissairen kommen hid forat skille det ene Parti fra det andet. Ved en anden af Tractatens Artikler var det stipuleret, at der ikke skulde tages Tilflugt til Magten for at udvirke Norges Forening med Sverrig, med mindre det danske Hof ikke vilde tiltræde den nordiske Alliance. Derfor er det, naar vi betragte Tingenes nærværende Stilling, i et Øieblik, da vi bifalde de Allierede Maaters Høimodighed i enhver anden Henseende, og da vi glæde os ved Virkningerne af den vise, maadeholdne og liberale Politik, som de have valgt, sørgeligt at tænke, at en saa skiøn Scene skulde blive overskygget, at Glandsen af en saadan Daab paa slig Maade skulde forbunkes: at vi skulde være forpligtede til ved Sule at tvinge er Nation til at undergive sig Sverrig, hvem den som Nation afskyer, og hvem den besluttede at modstaae til det yderste. Dersom vi, ifølge Tractaten eller Engelland og Sverrig, vare forpligtede til at fuldbyrde Norges Afstaaelse, og dersom Nordmændene ligesom Faar skulde bringes over fra en Herre til en anden, da havde dette visselig været opfyldt ved den Overgivelse den danske Regiering offentligen og høitideligen har giort, og da vare de virkelig nu blevne Sverrigs Undersaatter. Spørgsmaalet opløste sig da selv til dette, om Huset vilde bifalde vort Lands Regiering, naar den hialp Sverrig ved Sult at nøde et Folk til at undergive sig dets Magt og Bestyrelse, da det virkelig var bleven overgivet forsaavidt som det stod i Danmark Magt at iværksætte Overgivelsen. Dersom alle de Papirer, som der vilde blive gjort Motion for, skulde forelægges dem, da vilde man see, om Sverrig saaledes havde efterlevet de Stiputationer, det havde indgaaet, at det kunde opfordre Engelland i det nærværende Forehavende til at med virke forat udføre en saa afskyværdig Handling. Han vilde blive inderlig glad ved at erfare, at de Underhandlinger, som nu førtes, havde gjort det unødvendige. Da de svenske Commissionairer betraadte Norge 2) Af Tillægger til No. 33 af Statstidenden for indeværende Aar videri, et bemeldte Ratificationer bleve udvexlede i Büttich den 7de April sidstleden, med Undtagelse af Tillæge=Artiklerne, som og kun forandre Tractatens 4de Artikel betræffende Coloniernes Aldaa leverelse, som er bleven underkastet andre Regler end de i benævnte Artikel fastsatte. Grund, var deres første Forlangende at Rordmændenes Vaaben, Munition og Fæstninger skulde udleveres. Opfordringen blev strax afslaaet. Han vidste det var bleven sagt, at denne Vægring var en Handling af en enkelt Mand, som higede efter at sikkre sig selv Besiddelsen af Norge; men at det norske Folk almindelig ønskede at blive indlemmet i Sverrig og taget under dets Beskyttelse. Men af al den Undersøgelse han havde anstillet, og af al den Kundskab han ved denne Undersøgelse havde indhentet, vidste han, at Norges Jndbyggere, et taalmodigt, tappert og virksomt Folk, havde som een Mand besluttet hellere at opoffre deres Liv i Kampen end at underkaste sig. Denne Følelse besiællede enhver Deel af Landet, fra Nord til Syd, og Bondestanden havde allerede grebet til Vaaben og udstod de frygteligste Mangler. Det var besluttet, at Norge skulde blive en Ørken hellere end det vilde underkaste sig det svenske Aag. Og under hvis Anspeier var det begyndt herpaa Under en stor Hærførers, som var bleven valgt til den høie Post, han beklædte, og som, idet han skyldte et Folks Valg sin Ophøielse, indgik med andre Nationer et Forbund om at de skulde overlevere ham et andet Folk, som ikke havde frit Valg med Hensyn til sin Regiering. - (Hør, Hør, Hør 1). Han haabede for Menneskehedens Skyld, for en stor Mands Skyld, som havde bidraget saameget til Europas Befrielse, for Engellands Æres og Regieringens Hæders Skyld, hvis Fremfærd med Hensyn til fremmed Forholde han fra en vis Periode med saa stor Glæde havde bifaldet, at Ministreste vilde være istand til at udrede sig selv af de Vanskeligheder, i hvilke de syntes indviklede i Anledning af denne Gienstand; hvis ikke, haabede han, at det, ved en Undersøgelse og Sammenligning af Stioulationerne i de forskellige Tractater, vilde blive ham mueligt at overbevise Underhuset om, at Regieringen og Landet paa ingen Maade vare pligtige at understøtte en saa fornedrende Jdræt. For nærværende Tid vilde han ikke meere foruleilige Huset. Han ønskede gierne at høre af Skatkammercantsleren hvorfor den danske Tractat ikke var bleven ratificeret, og om nogen dansk Commissair var bleven sendt fra Danmark forat adskille de danske og norske Fanger, paa det at den ene Deel kunde blive holdt tilbage, og den anden sat i Frihed. Førend i han satte sig ned bad han Huset gienkalde i Erindringen Debatter angaaende den svenske Tractat sidste Aar, under hvis Førelse en Herre, som nu ikke var tilstæde, spurgte, om dens Udtryk skulde forstaaes om en Garantie af Sverrigs Besiddelse af Norge. Svaret var Nei, og endvidere, at en ædel Lord paa en udtryksfuld Maade bemærkede, at den Herre, som fremsatte Spørgsmaalet, burde være kyndigere i diplomatiske Udtryk, end at formode, at Tractaten kunde forklares som en saadan Garantie. Tingen var, at der ikke existerede noget Baand, hvorved Landet vare bundet, eller som opfordrede Huset til at sauctionere Bekiendtgiørelsen i sidste Løverdagsavis. Statkammercantsleren bemærkede, at man ikke kunde vente, han vilde have Svar paa rede Haand til alle de Spørgsmaal man havde forelagt ham. Hvad Tractaten med Sverrig angik, da var din i afvigte Aar bleven bifaldet af Parlementet. Huset vilde erindre, at Tractaten mellem Rusland og Sverrig var Nøglen til den hæderværdige Conforderation, som havde banet Vei til saastore Velgierninger for Europa. Hvad os angik, da havde vi under alle Foretagenderne ingen Ting gjort uden i nøieste Sanstemming med de Allierede, og hvad vi af dem eensstemmig vare opfordrede til at giøre. Det var fuldkommen sandt, at vi ikke havde forbundet os til at garantere Sverrig Norge, efterat Afstaaelse var skeet fra Danmarks Side; men at Afstaaelse ikke havde havt Sted. Det vilde være upassende for ham at indlade sig videre i denne Gienstand for nærværende Tid; men han ønskede, at Huset vilde holde sin Dom tilbage til hele Sagen kom for det i Hr. Whirbread havde været meget urigtig underrettet. Det var aldeles ikke sandt, at der fra den ene Ende af Norge til den anden herskede Modstandsaand mod den svenske Regiering. Det var ligesaa ugrundet, at intet Tilbud var gjort Norge med Hensyn til dets Forening med Sverrig. Tvertimod var et ædelmodigere Tilbud gjort end der i noget andet Afstaaelsestilfælde forekommer i Verdens Aarbøger. Hvad de Aarsager angik, som havde bevirket Forkastelsen af dette Tilbud, da var nærværende Tid ikke den passende til at meddele Parlementet dem. Med Hensyn til de danske Commissairer vidste han ikke, at nogen Officeer fra Danmark med et Ærende, som det man tillagde ham, var der i Landet. Hr. Whitbread spurgte, om Tilbudet af en Constitution eller af Deeltagelse i den svenske Consit ution (hvilket Skatkammercantsle en havde behaget at skildte som der ædelmodigste Tilbud, der ifølge Verdens Aarbøger var gjort nogen Nation, ikke var fulgt paa en OpFordring til Nordmændene at udlevere deres Fæstninger og Vaaben. Han vilde ogsaa spørge, om der i et Land, som ikke eiede mere end 3 til 800000 eller i det høieste neppe en Million Jndbygger, ikke virlelig stode 30 til 40000 Mand rede til at modsætte sig Norges Forening sted Sverrig. Der blev intet Svar givet, og man samtykkede i Motionen. Hr. Wønne gjorde dernæst en Motion for en Fortegnelse paa det Troppeantal, som Sverrig havde fallet i Marken i sidste Felttog. Hr. Whitbread tog, forat vise, at Norge var bleven afstaaer Danmark, Anledning til at læse den 10de Artikel af den mellemForbrittannien og Danmark den 14de Februar d. A. undertegnede Fractat, hvori Hs. brittiske Majestæt erklærer, at da han saae, at Hanmark havde opfyldt den Forpligtelse det havde indgaaet, om at Estaae Norge til Sverrig, forbangt han sig paa sin Side til at anEnde sin Jndflydelse hos de andre allierede Magter, forat skaffe Dan bark Skadeslørholdelse for denne Afstaaelse Motionen blev derpaa antaget, saavelsom de følgende Motionerde en Copie af Betingelserne ved Den Guadeleppes Afstaaelse til Hverrig og af alle de til de norske Kysters Blokade henhørende Ordrer. saa meget, saa at der i de første 14 Dage ikke kan tænkes paa nogen Skibsfart. Sneen har anrettet stor Skade paa vore Marker. Rugen er næsten bortraadnet, og efter de fleste Landmænds Udsagn maa den meste Vinterrug ompløies til Sommersæd. Hveden har derimod staaer sig, og viser sig paa de fleste Steder meget god. Kornpriserne ere stegne ; efter Hvede synes at blive megen Søgning. Jblandt de øvrige Varepriser er der ingen Forandring; der er næsten intet Forraad af noget.