Københavns Adresseavis, 1759-09-14
Her har De en gandske kort Beskrivelse paa et Ager=Academie, om hvilket jeg troer, at det er ligesaa nødvendigt, som mueligt og let. Men paa det at De kand nøyere lære at kiende samme, i Henseende til Anlegningen og Nytten, saa holder jeg mig forpligtet til, tydeligere at giøre Udkastning til den Orden i hvilken samme. skal opføres. Naar jeg er af de Tanker, at de Beskrivelser og Forskrifter, som vi har til at drive Landvæsenet, ere endnu underkastede en heel Hob Mangeler, saa kand De umuelig nægte mig Deres bifald. Spørg De engang en Tydst Læremester, jeg setter endog, at han haver erfaret alt det som han skriver, vil De her giøre det han lærer giengse og gangbart, dersom De ikke allerede har opnaaet en temmelig Grad i Ager= og Have=Videnskaberne, saa vil De gandske sikkert finde den allersletteste Trøst, naar De viser Lyst til at følge hans Forskrifter. Det er nu Mode at vi begynder i vort Land selv at udarbeyde occonomiske Skrifter, Vor Hensigt gaaer der ud paa, at forøge Kundskaben, og ved samme giøre Jndkomsterne af vort Land fuldkomnere. Men maae jeg spørge: om foranførte Skrifter kommer i Landmandens Hænder, som gaaer ved Ploven? Og i Fald det skeer, om han da ogsaa forstaaer samme, og veed at benytte sig af dem, samt om man kand have det Haab, at der formedelst samme kand paafølge en almindelig Nytte i Landet: Den Høyagtelse, som jeg bær for alle Velsindede, og deres velmeente Hensigter, paalegger mig en Tavshed. Jeg roser alle disse Foretagender. Saasnart jeg hører, at de forkynder Sandheder, som de har selv erfaret, saa maae enhver Kiender, af Landvæsenet dømme med Berømmelse om samm. Men hvad er Profitten, jeg setter: man vil sige, at paa et eller andet Sted er bleven skaffet nogen Slags Nytte, hvor bliver den da af : naar den forstandige Part, som har indsamlet saadan Kundskab, forsømmer at meddele andre samme, Maae man ikke frygte for, at naar Eiermanden døer, en nye Vankundighed da kand ind velte sig, og blive herskende? De vil ikke kunde nægte, at dette er jo en rimelig Sandhed, hvert Foraar bringer noget særdeles med sig, i Henseende til Veyrligets Løb. Flyder deraf ikke en nye Sandhed, der lyder saaledes: Jorden antager i dette Aar en gandske anden Gestalt, som den ikke vidste af i forrige Aar, og enten hastigere befor fordrer eller langsommere forhaler dens Kraft, eftersom Veyrligets Jndflydelse bringer det med sig. Kiendere af Landvæsenet kand ikke nægte mig deres bifald; jeg har heller ingenlunde sigtet til at undervise dem med min Lærdom; de behøver ikke min Underviisning. Jeg ærer dem, som mine Velyndere, Venner og Brødre, og søger dem om deres patriotiske Bistand. Men betænk dog, hvor stort de Landmænds Tal ikke er, som uden Grund og Regler driver Agerdyrkningen, og, uden at give Agt paa Veyrliget og Jorden, næsten tilbringer deres hele Lives Tid med at behandle Agerjorden paa eens Maade og i en uforandret Orden. Har De ikke Medlidenhed med disse Ulyksalige, som uden Eftertanke og Haab arbeyder allene ved paa Lykke og Fromme, og søger deres største Trøst og Lykke. derudi, at det gaaer andre lige saadant som dem. De der ere selv øiensynlige Midler til denne Mangel i Agerdyrkningen, ønsker at samme, om end ikke strax, (som er umueligt), dog efter haanden maae blive ophævet og ryddet af Veyen. De har forlangt af mig, at jeg skulde vove at gjøre en Begyndelse med dette, og jeg er saa meget villigere til at giøre det, da jeg i en Tid af 40 Aar. har fundet min Fornøyelse derudi, at jeg kunde lære at kiende Jordens Kraft, og har havt Leylighed til selv at være nærværende ved alle muelige Slags Forandringer af Arbeyde, som forefalder ved Jordens Dyrkning, samt med egen Haand, hiulpet til at forrette samme. Naar De siger, Begyndelsen er den verste, og det tungeste at brekke Jsen i denne Sag, og at Følgerne deraf kunde være mislingende, saa siger jeg Dem aldeles ikke imod. Der hører meget til, naar forudfattede Meninger, Avlingsstolthed, Egensindighed, og de indførte Moder skal ophæves og afskaffes. Jeg kiender meget vel disse Forhindringer. Den Omgang, som jeg fra Ungdommen af har havt med Landmænd, og som jeg endnu med stor Fliid vedligeholder, har givet mig tilstrekkelig Leylighed til at trænge ind i det Jnderste af deres Tanker og Sindelav. Men naar man ligesom en klog Læge. eller forliebt Frier gaaer til verks med dem, saa ere dog de Medicamenter, som ere indrettede efter Klogskaben, og sigter til deres Forstands og Villies Forbedring, ikke gandske uden Virkning. Man en lettelig stiele Hiertet fra Landmanden, saa det got med ham, søger hans Beste, og ved øyen synlige Beviis giør sig Umage for at gotgiøre denSandhed om Agerdyrkningens Læren. Hvor er da det Sted, spørger De uden Tvivl 1) hvor dette Ager=Academie skal oprettes, Jeg vil vise Dem samme. Dersom De ikkun rettelig vil betragte. vor Norden, hvad gielder, De da vil sige, at alle Marker ere fuldkommen skikkede dertil. Har vi da ikke den Frihed at anlegge enten et almindeligt eller og besynderlige Ager=Academier i Provincerne af det Nordiske Rige. Hvo forbyder os, at sette vor egen og andres Nytte i en forbedret Gang, formedelst vor Jndsigt og Fliid? Hvorledes kand dette føyeligere skee, end naar vi i Forveien giøre den Anstalt ved Bygningens Anleggelse, at dens Hiørner og Fløye kommer til at hænge sammen i en udvidet proportioneret Orden. De maae ikke falde i Forundring derover: De skal med Tiden faae at see, at det ikke skal mangle samme paa forskiellige og nyttige Zirater. Vor Occonomiske Bygnings=Kunst er riig paa Opfindelser, og vi tør ikke undsee os ved, at fremlegge sammet Orden og Frugt for hver Mands Øyen, siden vil ikke har det Forsæt, at vanskabe sammes Prydelse. med uægte Farver. Spørger De 2) hvor Arbeyds-Folkene ere Hvo de ere, og hvad de giøre, Vil De have Taalmodighed, saa vil jeg svare Dem paa det altsammen. De maae ikke troe, at det er fornødent, at alle Arbeyds=Folkene skal være samlede paa et særdeles Sted. Naar Kirker og Palladser bliver bygte, saa har flere Hænder andensteds og langt borte derfra at bestille med at bringe. sammes Grund og Orden i Stand, end i Landet selv. De kand søge og finde Arbeydere paa alle Steder, saavel udi Stederne, som paa Slotte og Landsbyer, ja endog i de ødeste Marker og Ørkener. Men dersom De vil vide, hvo de ere, og hvorpaa De kand kiende dem, saa vil jeg lære Dem at kiende samme nøyere. Seer De, hisset staaer nogle. De kand lettelig kiende af deres Ansigters Lineamenter og deres Dragt, at der boer høye Fortrin af Aand og Esprit udi dem. De heder Patrioter af høy Herkomst. Dersom jeg ikke tager Feyl, saa har det smukke Kiøn meleret sig iblant dem. De bærer et Ordens Tegn paa deres Hierter og Opførsel, hvilket de har tilfælles med alle Arbeydere uden Forskiel, hvorpaa de Ord ere at læse; Jngen for sig, enhver for alle. Vi Kiøbenhavns Adresse ville engang liste os over dem, og see hvad de bestiller. Betragt engang ret deres Øyen. Ere de ikke Vidner om en sand Fornøyelse, hvorved de legger deres Velbehag for Dagen over Arbeyder. nes Forhold, De har den Anseelse ligesom de ikkun vare Tilskuere ved det udkastede Arbeyde. Men det er langt fra. De ere Skytsgader for disse nyttige Foretagender. Betragt dog engang med hvilken Dybsindighed og alvorlige Miner af de giver Agt paa alle Ting. Hvad vil de dermed andet give tilkiende, end det, at en vel overlagt Plan fortiener en Opmerksomhed, og er værdig til en høyere Bistand. De forener den Gave, at sige meget med Miner, med en igiennemtrængende Venlighed, som kand fortrylle Hiertet, og giøre Sindet ret ubevægeligt og ivrigt til at fortsette Arbeydet. Deres Taler ere fulde af Vegt og Kraft. Hisset seer De en Herre. Hvor venligt taler han ikke med en blottet og dybtbøyet af den nedrigste Stand, Dersom jeg ikke tager Feyl, saa gaaer Jndholdet af hans Tale derud paa, at han vil giøre ham og hans Efterkommere lykkelige. Han har det Forset at ophæve Markernes Fælles Behandling og Drift, og at forplante ham tillige med hans Naboer paa en besynderlig Eiendoms Jord men han maae med Alvorlighed hielpe til at arbeyde derpaa; og naar han efter nogen Møye har merket, at hans aarlige Jndkomst bliver merkelig forbedret, saa vil han ikke allene glæde sig derover, men endog i Forveien give ham den Forsikring: at hans sædvanlige Afgifter ey allene ikke skal forhøyes, men endog, at det, som han ved sin Fliid og Flittighed vinder, skal forblive en bestandig Eiendom for ham og hans Efterkommere. De maae ikke falde i Forundring over hans Tales Slutning, der synes at blandes med nogen Alvorlighed. Merker Det ikke, at den luskende Bonde trekker paa Skuldrene, og med en mistroisk Smilen vil sige saa meget som: Dersom det ikkun er sandt. Jeg kiender det Høye udi Herrens Hierte. Jntet er ham empfindtligere eller ufordrageligere, end Mistanke, naar man dermed vil begynde paa at sværte hans usminkede Menniske=Kiærlighed. Hvad gielder, ja jeg hører det fuldkomment: han giver ham kort og got at forstaae: at dersom han ikke indseer hvad der er ham tienligt, saa vil han selv paatage sig at være en Formynder over hans Forstand og Villie, og skaffe den Ret og Raad, at den almindelige Nytte.