JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Adresseavis for Børn, 1782-04-04
Der skal endog i Norge findes mange saadanne Egne, som ere besatte med saa steyle, nøgne og ufrugtbare Klipper, at de aldeles ikke kunne frembringe det allermindste, som tjener de der boende Mennesker til Næring. Nu ville J vist nok spørge: Hvoraf leve da disse Mennesker, Hører, Børn, hvorledes det alting regierende guddommelige Forsyn har sørget for dem paa en anden Maade. Der kommer paa visse Tider hele Hære af Søefugle, der ere graa af Farve, og af Størrelse omtrent som en Gaas. Man kalder dem Ederfugle. Kjødet af disse Fugle er overorfor Børn. dentlig mørt og velsmagende, og deres Duun, som J nok allerede kjende under det Navn Ederduun, er det blødeste, som kan findes i Verden. Disse Fugle komme nu, som sagt, i meget store Hære tilflyvende, og bygge deres Reder paa Klippefjeldenne imellem Bergen og Trundhjem, hvor de have ligesom et Hjem. Her lægge de deres Æg. Men saa komme nu Jndvaanerne i disse Egne, og bemægtige sig saavel Æggene, som og det kostbare Ederduun, hvormed deres Reder ere opfyldte. Æggene spise de, og Dunet bytte de bort for Korn og andre Næringsmidler. Fuglene lade sig derved ikke afskrække, men lægge andre Æg igjen. Disse lader man dem beholde, og deraf udruge de Unger. Men neppe ere disse flyvefærdige, førend Jndvaanerne komme igien, og brække det forreste Leed af Vingerne i tu paa dem. Lotte. Jh, hvorfor gjøre de det? Fad. Det gjøre de derfor, min Datter, paa det at de ikke skulle flyve alt for langt bort derfra, men smukt blive i den Egn, hvor de først har seet Verdens Lys, og hvor man ikke kan undvære dem. Men derhos bruge disse Folk altid den Forsigtighed, at de lade en Han og en Hun i hver Rede blive ubeskadiget. De flyve da ud og trække bort, men komme rigtig igjen næste Aar, for at fortplante deres Slægt paa det samme Sted, hvor de selv har faaet deres Tilværelse. Niels. Det er dog virkelig ret merkværdigt, Fad. Ja, det er det i Sandhed. Hvad skulde de stakkels Jndvaanere i denne Egn fange an, dersom Gud ikke havde skabt disse Fugle for dem, De faae næsten deres gandske Underholding af disse Fugle. Derfor pleye de ogsaa offentlig at bede Gud om Velsignelse til denne Æg og Fuglehøst. Der findes ligeledes nogle Egne, hvor Indvaanerne, endogsaa i frugtbare Aaringer, lide stor Mangel paa Brødkorn. Men disse Folk vide dog alligevel at behielpe sig. De bage da deres Brød af Havre- og Bygmeel, hvorudi de blande et Slags Barkmeel, som de har malet af Fyrrebark. Saadant Brød er nu vist nok ikke saa velsmagende og saa sundt, som det Brød af reen. Avis reent Meel, men saa stille de dog alligevel Hungeren derpaa, og forekomme derved at døe af Sult. Deres Qvæg overfore de ogsaa om Vinteren paa nogle Steder ved besynderlige Næringsmidler.
Adresseavis for Børn, 1782-04-04
Naar det om Sommeren indsamlede og til Qvæg foring tørrede Søegræs ikke vil slaae til, saa give de Qvæget ligeledes Træbarkmeel, udrørt i Vand ja vel og til Afvexling Fiskehoveder, og i Nødsfald ligeledes tørret Hestegjødning, blandet med noget Høe. Niels. Det er en haard Levemaade baade for Mennesker og Qvæg. Fad. Ja, det er det visselig, og dog alligevel leve disse Folk fornøyede og ere glade. Men hører nu videre.
Adresseavis for Børn, 1782-04-04
Jblandt Træfrugterne, som jeg fandt i Norge, gav jeg Kokusnødderne et Fortrin for alle de Øvrige. Alle. (med et høyt Raab) Ach ach Kokusnødder i Norge, Ney, Vandringsmand, det er en aabenbare Usandhed. Der voxer ingen Kokusnødder i Norge. Fort, par dig bort, du slemme Mand. Usandhed vi ey taale kan (Med disse Ord faldt alle Børnene an paa den stakkels Fader, og jagede ham ud ad Døren med deres Klumpsakker. Alle. (i det de kom tilbage) Hal har ha Christ. Det var prægtigt, at han dog tilsidst fortalede sig. Det kunde han dog nok have tænkt, vi vidste, at der vorde ikke Kokusnødder i Norge, Joh. O, det har han visselig sagt med Flid for vi skulde komme til at bruge vore Klumpsakker, Han har jo ofte nok selv sagt os, at Kokusnødderne voxe i de varme Lande, imellem Vendekredsene. Fad. (kigende ind af Døren) Nu, maae jeg komme ind igjen, Alle. Oja, og ja, Fader, kom kun ind igjen, Fad. Hvem vil nu være Vandringsmand, Alle. Jeg, jeg, jeg, Fader, Fad. Ney, alle paa engang kunne J dog ikke være det. Den Ældste og Største, du Johannes, maae være det først. for Børn. Lotte. O, saa vil han vist nok beskrive den Reyse han gjorde i Fjor, da han kom hjem fra Hamborg til Kjøbenhavn: Joh. Det vil jeg ogsaa Maae jeg ikke nok det, min Fader, Fad. Ja, hvorfor ikke, min Søn, Det er desto bedre, naar du ikke fortæller og noget Opdigtet, men en Reyse, som du virkelig har gjort Men tag dig i Agt, Johannes, at du ikke blander noget Usandt i Fortællingen; du veed, jeg var med dig paa den Reyse, og jeg vil passe nøye paa. Joh. Jo, jeg skal nok tage mig i Agt (Han gaaer ud.) Joh. Nu Christen, dennegang skal du være Huusfader. Christ. Ja nok. Joh. (uden for Døren, i det han banker paa Luk op, en Vandringsmand her er! Christ. Hvem er du, og hvad vil du her Joh. Jeg er, som sagt, en Vandringsmand, Og kommer fra et fremmed Land. Huugly i Nat jeg beder om. Christ. Luk Døren op, ind til os kom Men dette paa de Vilkaar dog, At sige os dit Tankesprog. Joh. Mit Tankesprog er dette: Jordisk Nød er ingen Nød, Uden for de Lade. Arbeyd skaffer dagligt Brød, Og gjør alle glade. Hvor Gud lader Solen paa Jorden oprinde, Der Mennesket Føde og Klæder kan finde. Christ. Dit Tanresprog fortjener Roes Kom nu og tag din Plads hos os. (Johannes kommer derpaa ind, og sætter sig hos de Øvrige ved Bordet.) Christ. Beskriv nu for os, Vandringsmand, Det af dig gjennemreyste Land. Joh. Jeg reyede fra Hamborg til Kjøbenhavn, og derfra til Helsingøer, hvilke to Stæder ligge paa den Øe Sielland. Fra Avis Fra Hamborg reyede jeg først til Lybek. Her betingede jeg at gaae med et Fartøy, som just laae færdigt at afseile til Kjøbenhavn. Men det maatte først fare to Mile ned paa Traven til Travemynde, hvor denne lille Flod falder ud i Østersøen. Der kan gaae tremastede Skibe i den, uagtet den paa denne Side Lybek er meget smal. Jeg kjørde ned fra Lybek til Travemynde paa en Vogn. Den anden Morgen tidlig, Klokken Tre, maatte jeg begive mig om Bord, og strax derpaa lettede vi Anker.
Adresseavis for Børn, 1782-04-04
Farvandet i Mundingen af Traven er meget smalt. Nu var der kommet et Skib fra Søen om Natten, og da det i Mørket ikke tiltroede sig at løbe ind i Flodens smalle Munding, saa havde det lagt sig for Anker midt i Farvandet. Men
Adresseavis for Børn, 1782-04-11
Aar. Numer Fjerde er Aargang. for Onsdagen. Dørn. den 10. April Naar Geographien den Unge skal lære, Han ey i sit Fødeland fremmed bør være.
Adresseavis for Børn, 1782-04-11
Da vi nu komme ind i denne smukke Kongelige Residensstad, lod vor Fader os tage alle de fornemste Merkværdigheder i Øyesyn, ligesom fremmede Tilreysende. Derpaa reysde vi over det Kongelige Lystslot Hirschholm til Helsingøer; og derfra over det Kongelige Sommerresidenslot Fredensborg tilbage igjen til Kjøbenhavn. Christ. Hvad saae du da, o Vandringsmand, Som man hos os ey finde kan, Joh. Da J ikke vare med paa denne Reyse saa vil jeg fortælle eder det jeg saae, hvorved J atter kunne erindre eder, hvad J maaskee har læst i Geographien og Kjøbenhavns Beskrivelse.
Adresseavis for Børn, 1782-04-11
Kjøbenhavn ligger Halvparten paa Øen Sielland, og Halvparten paa Øen Amager. Begge disse Øer ere adskilte ved en Kanal, men ved Broer atter forenede med hinanden. Denne Kanal tjener tillige til Havn for Krigskibene.
Adresseavis for Børn, 1782-04-11
Et Stykke af Øen Amager er atter afskaaret fra den større Deel ved en Kanal, og kaldes Holmen. Paa denne Holm finder man alt det, som hører til Søekrigsvæsenet. Ved samme Holm ligge alle de Kongelige Orlogs eller Krigskibe, der er et prægtigt Syn. Det Sted, hvor Orlogskibene blive reparerede, er paa Christianshavn, og kaldes Dokken. Lotte. Hvad er det for noget? Joh. Det er en stor og dyb Grav, tæt ved Vandet, som er saa rummelig, at det største Krigskib kan staae derudi. Paa den Ende udtil Vandet er en tredobbelt Sluse, som man kan trække op og lade gaae til. Naar den bliver op trakt, saa styrter Vandet fra Kanalen ind i Graven og opfylder den. Da kan et Krigskib gaae ind i samme fra Kanalen af. Saasnart det er derinde, saa sætter man Sluserne til, saa at der intet meere Vand kan komme ind. Paa Siderne af denne Grav eller Dokke ere store Pomper, og en kunstig Vandmølle, ved hvilke man i en kort Tid.
Adresseavis for Børn, 1782-04-11
Avis. Tid kan udpompe alt det Vand, som findes derudi, saa at Skibet efterhaanden synker ned, og endelig staaer paa den tørre Bund, hvor man da overalt kan komme til at reparere det. Naar dette er skeet, saa trækker man Sluserne op igien, da det indstyrtende Vand hæver Skibet op i Veyret, og det kan da, saasnart Graven er fuld, løbe ud igjen i Kanalen. Saadant et Krigskib kan gjøre Tjeneste i Søen i femten Aar, førend det behøver at repareres. Naar det saa har været i Dokken, kan det atter gjøre Tjeneste i femten Aar; men naar de ere forløbne, saa bliver det erklæret for udueligt, og ophugget.
Adresseavis for Børn, 1782-04-11
Det, som tilforn har været Kjød, er nu saa haardt som Træe, og de lugte endnu, ligesom lutter Avis. lutter Kryderie. - Der findes ogsaa alle Slags udstoppede udenlandske Dyr, saasom Løver, Tigere, Partherdyr, alle Slags Aber, Krokodiler, store Slanger eller Drager, Paradiisfugle, Kolibri og en Struds. Lotte. Ach, er der ogsaa en Struds, Hvor stor er vel den Joh. Den var saa stor, at min Fader med sin udrakte Haand neppe kunde naae op til dens Hoved. Men det gjør de lange Fødder og den lange Hals, som den har, thi dens øvrige Krop er kun omtrent saa stor, som om man kunde gjøre tre kalkonske Haner til een Christ. Jkke større. Lotte. Hvor stor er da en Kolibri Joh. Den er ikke tykkere, end min lille Finger, men ikke engang saa lang. Men Paradiisfuglen, den skulde J bare see. Det er ret en løyerlig Skabning! Niels. Hvorfor er den saa løyerlig? Joh. Jo, for den seer ud ligesom en Kost af lange Fjedre, der løbe sammen i en Spidse foran, og blive stedse bredere bag til. Man skulde aldrig kunne troe, at det var en Fugl. Foran seer man allene et lidet Neb, og siden intet andet, end Fjedre, hvilke, som jeg sagde, blive stedse bredere bagtil. Ach, hvad der findes dog mange Slags Skabninger paa Jorden. – Der ere og mange Slags amerikanske og indianske Rariteter. Men Fader kjøber nok Bogen, saa kunne vi læse mere derom.
Adresseavis for Børn, 1782-04-11
Nu vil jeg fortælle eder om min Reyse til Helsingøer. Veyen derhen gaaer over Hirschholm, som er et Kongeligt Lystslot, der nu ikke meere beboes, Helsingøer er kun en liden Stad imod Kjøbenhavn, og ligger ved Sundet, som skiller Østersøen fra Nordsøen, ligeover for Helsing borg i Skaane. Sundet derimellem skal ikke være meer, end en god halv Miil bredt. Tæt ved Byen ligger det Kongelige meget stærkt befæstede Slot Kronborg, som er opbygget af store fiirkantede hugne Graastene, og omgivet med anselige Fæstningsværker. Fra en af Bastionerne vayer stedse det Kongelige Danske Søeflag, og alle de igjennem Øresund passerende Skibe maae her hilse med Strygning og Kanonskud, og ligefor Børn. ledes betale Told, som aarlig skal indbringe Kongen over fem Tønder Guld, eller 500,000 Rdlr. Nu maae jeg og fortælle eder, hvad for en usædvanlig Lykke vi havde den Dag, da vi kom til Helsingøer. Det traf sig saaledes, at vi just samme Dag fik noget at see der, som man maaskee ikke havde seet i dette hele Aarhundrede før Ville J nu høre, Da vi kom der, saae vi allerede langt borte over hundrede Skibe ligge, som deels vilde til Nordsøen og deels til Østersøen. Nu meende jeg, at jeg havde allerede seet noget forunderligt og rart, men det var endnu intet, ney slet intet, det kan jeg sige eder, Thi paa samme Tid, da vi kom til Helsingøer, kom der ogsaa, ligesom den var kaldet, en af de største Engelske Koffardiefloder, som man i mange Aar ikke havde seet. Forestiller eder engang, henved fire hundrede Skibe at komme seylende en af de deyligste Morgener, og med den gunstigste Vind, og lægge sig for Anker paa Reden for Helsingøer. Alle. Ach ja, det har været et deyligt Syn, Joh. Det er endnu langt fra ikke alt Med disse Koffardieskibe kom ogsaa nogle engelske Fregatter og Kuttere, eller mindre Krigskibe, og gjorde Fæstningen en Kompliment, i det de seylede forbi. Lotte. Hvorledes gjorde de den Kompliment, Joh. Det skal jeg nu fortælle. – Da de vare næsten lige over for Fæstningen, saa lode de et Flag vaye fra Toppen af Stormasten. Strax derpaa blev der og opstukket et Flag fra Fæstnings volden. Derefter fyrede Engellænderne syv Kanoner af, hvilke strax bleve besvarede fra Fæstningen med ni Kanonskud.
Adresseavis for Børn, 1782-04-11
Henimod Middag var den hele Flode indløben, og nu saae man viidt og bredt omkring intet andet end Master og Skibe, imellem hvilke en utallig Mængde smaa Baade seylede eller roede frem og tilbage. Derpaa strømmede Matroserne i Land, og opfyldte Gaderne i Helsingøer saaledes, at man neppe kunde trænge sig derigjennem. Ja, der var en Sladdren af danske, engelske, svenske, tydske, russiske og hollandske Matroser. Jeg forestillede mig, at det var ligesom ved den babyloniske Taarnbygning.
Adresseavis for Børn, 1782-04-11
(Slutningen følger.)
Adresseavis for Børn, 1782-04-18
Jmellem hvert Skibsdække har denne store Sæk Arme, som ere udspændte hen til alle Sider, og gaae ud i en Spidse. Nu blæser Vinden ind oven til i den store Aabning, og da Sækken bliver stedse snævrere nedad, saa presses ogsaa den derudi indblæste Luft stedse snævrere tilsammen. Men naar Luften bliver presset sammen, saa søger den en Aabning, for at fare ud af den snævre Plads. Dertil tjene nu de adskillige Arme paa Sækken, som ere aabne neden til, eller i Enden. Udigjennem dem farer altsaa Luften og opfylder ethvert Rum i Skibet, hvorudi saadan en Arm af Sækken ender sig. Sækken selv bliver derved alligevel stedse udspændt, fordi den hvert Øyeblik paa ny indsluger frisk Luft, for at give den fra sig ned i Skibet igjen. - Synes eder ikke ogsaa, at det er en ret artig Opfindelse? Alle. Jo, det er det visselig! Fad. Ja, seer J vel, Børn, hvor mange Ting vore Medmennesker har opfundet, Skulde det nu ikke være ret en Skam for os, om vi ikke ogsaa vilde angribe os, for at lære noget Retskaffent, som kan sætte os i Stand til, ogsaa engang selv at gjøre eller opfinde noget, som kan være nyttigt for det menneskelige Selskab, Fortæl nu videre, Johannes; jeg fornøyer mig ret over, at du har lagttaget alting saa godt. Joh. Ja, lad os nu see, hvad der er paa det øverste Dække. Bagtil, som de kalde Agter paa Skibet, boer Admiralen og har sin Kahyte. Der er ogsaa det første eller fornemste Kjøkken, hvorudi der bliver kogt for Admiralen, saavelsom tillige for alle de øvrige Officierer, dernæst er der endda et Kjøkkenkammer, hvorudi alt Kjøkken tøiet forvares, og hvorudi der bliver anrettet for Admiralens Taffel. Ved Siden deraf er et For gemak, og derigjennem gaaer man ind i Admiralens ordentlige Dagligstue eller Kahyte, som er en stor Sahl, der er ligesaa stor som vor, men ikke saa høy. Paa begge Sider af denne Sahl. ere Avis ere endnu to mindre Værelser, af hvilke et bruges til Sovekammer og Garderobe, og det andet til Kabinet. Paa hvert af de andre Krigsskibe er ligesaadan Indretning for den derpaa kommanderende Chef Fra Salen kan man gaae igjennem en Dør bagtil ud paa Galleriet, som løber omkring Skibets Agterdeel, og hvorpaa man kan spadsere omkring. Jevnsides ved denne Admiralens Vaaning ere paa begge Sider mindre Kammere for de Officierer, som har Kommando oven paa Dækket. Nu gaaer man ned i Rummet, som er under det første Dække. Her findes neden under Admiralens Værelser atter ligesaadan en rummelig Sahl, som er fælleds for alle Officiererne. Der forsamles de, naar de ikke gjøre Tjeneste, for at fordrive Tiden ved selskabelige Fornøyelser. Ved Siden af dette store Værelse findes atter mindre Kammere, saavel for Officiererne, som for Skibs præsten, Skibslægen, og Skibschirurgen. Den øvrige Deel af denne Etage er et langt langt Rum, hvorudi et Par hundrede Soldater boe og sove. J Stedet for Sengesteder har de Hængemaatter, der ere halve Sække, som hænge under Loftet, hvorudi den Sovende paa en gandske sagte Maade bliver vugget ved Skibets Bevægelse. J dette Rum er ogsaa det store Kjøkken, i hvilket der koges paa engang for henved syv hundrede Mennesker,
Adresseavis for Børn, 1782-04-18
Foruden Kjøkkenet staaer der paa dette Dække en Mængde Fade med Skibsøl og Vand, hvoraf enhver kan drikke saa meget som han har Lyst til. Men paa det at alting skal gaae smukt ordentlig til, saa staaer der altid en Skildvagt hos med blank Sabel. Det er en Fornøyelse at see, hvorledes alle disse Folk ere vante til, paa Officerernes Viink, at gjøre alt hvad der bliver dem befalet. Da vi traadde ned i dette store Skibsrum, saa laae der nogle hundrede Mennesker ved Siden og bag ved Kanonerne paa Dækket. Enhver havde sin Skaal med Suppe for sig, og lod den smage sig vel, siden det just sammegang var Middag. Men da vi nu ikke med Magelighed havde kunne komme frem imellem saa mange Mennesker, som der laae, saa gav Kapitainen et Tegn med Haanden, og raabe: Om Bagbord, og som Lynet sprang for Børn. den hele Mængde med deres Kar hen paa den anden Side af Skibet og gjorde Plads for os. Jeg syndes, det gjorde mig ondt, at disse gode Folk skulde saaledes blive forstyrrede i deres Rolighed for min Skyld; men man kunde see paa dem, at denne liden Opofrelse ikke faldt dem besværlig. Niels. Hvad er det, som de kalde Bagbord? Joh. Det skal jeg sige dig. Naar man staaer agter i Skibet og vender sig henimod Forstavnen: saa bliver den Side af Skibet, som man da har paa høire Haand, kaldet Styrbord, men den paa den venstre Haand kaldes Bagbord.
Adresseavis for Børn, 1782-04-18
Paa begge Sider af Skibet saae man imellem Kanonerne smaa Folder eller Aflukker af Bræder, hvorudi der var en stor Mængde af Sviin, Faar og Høns. J det Rum neden under det andet Dække er næsten den selvsamme Indretning, og det tredie underste Rum tjener til Forvaringsplads for al Forraad af Levnetsmidler og andre Fornødenheder. Der er ogsaa Krudtkammeret, som bliver meget omhygelig forvaret, paa det at der ikke skal foraarsages nogen Ulykke. Jeg spurgde en Mand paa Skibet, hvorledes man har sig ad, naar saadant et Skib skulde komme i en Træfning? Det første, sagde han, som da skeer, er dette, at alle Kahyter og Kammere, endog Chefens egne, forsvinde i en Hast, saa at man kan oversee det hele Dække fra Bagstavnen til Forstavnen. Lotte. Hvorledes kan det gaae til Joh. Han sagde, at alle Kahyterne bestaae, kun af blotte sammenfalsede Bræder, som ikke ere fastnaalede til hinanden, men ikkun fæstede sammen med smaa Jernkroge. De kunne altsaa i en Hast skilles ad, og da hver Mand har derved sin anviiste Forretning, saa skeer denne Bortryddelse i den største Hast. Siden staaer Skibschefen frit paa Dækket og kan kommandere alt Mandskabet Paa hvert af de underste Dækker gjøres ligeledes ryddeligt, og der staaer ogsaa en kommanderende Officier ved hvert Batterie. Enhver af disse Officierer kan nu, saasnart Kahyterne ere borttagne, oversee den hele Kanonrække, som ellers ikke kunde skee, efterdi hver Officier har en Kanon staaende i sin Avis i sin Kahyte, der ikke kan sees paa Dækket, saa længe Væggene blive staaende. Ved hver Kanon staae da saa mange Folk, som behøves til dens Opvartning. Saasnart man nu er kommen Fienden nær nok, saa bliver Skibet, efter Signal fra Skibschefen, saaledes vendt, at det ikke ligger med Forstavnen, men enten med hele Styrbord eller hele Bagbordsiden imod det fiendtlige Skib, for paa eengang at give det et heelt Lag af alle de Kanoner, som ligge paa den Side. Det var mig i Førstningen ubegribeligt, hvorledes man igjen kunde lade de afskudte Kanoner, da Mundingen af dem staaer saa langt uden for Skibet. Men man viisde mig, at naar man afskyder hver Kanon, som ligger paa Hjul, saa løber den nogle Skridt tilbage, saa at man med Magelighed kan lade den igjen, og da Dækket gaaer skraa ned til begge Sider, saa løber den næsten altid frem igien af sig selv, naar man skyder lidet efter. Fadd. Nu, Børn, det maae være nok for i Dag. Johannes har allerede fortælt saa længe, at han kan være halv afmægtig, han maae have lidt at styrke sig paa (han rækker ham Bakkelsen, Tak, Tak, du gode Vandringsmand, For du saa godt fortælle kan. Bliv nu kun hos os her i Nat, Og tag det Bagværk, der er sat.
Adresseavis for Børn, 1782-04-18
J en anden Fritime ville vi foretage denne Leeg igien. Lotte. Ach, jeg var tilfreds, at den havde varet i tre Timer endnu. Niels. Det var ret galant, at vi bleve hjemme. Fad. Ja, seer du vel, Niels Saaledes belønner enhver god Gierning sig altid ved sig J andre skulle dog ogsaa have nogen selv. Bakkelse. Her er en liden Portion til eder hver Fuglenes Sang. Barnet. Hvor deyligt synge Fuglene, Min Fader, nu paa ny igien, O hvilken sød Fornøyelse. Det lyder op i Himmelen. for Børn. Faderen. Ja, Barn, de glade Fugles Sang Til Gud en Lovsang er, Fordi han dem endnu engang Et Foraar viser her Du skal med dem og stemme i Din Lov til Himmelen, For Vinteren er vel forbi, Og Varmen faaes igjen. Bien og Hummelen. En Fabel. En Hummel sagde til en Bie: Du er nu ogsaa alt for flittig. Mig tykkes, du maae blive blind Af denne megen Eftersøgning. O, lad dit Arbeyd ligge lidt, Og kom med mig, at leve lystig. Du gjør dig Livet alt for suurt. Kom med, det skal dig ey fortryde, Ney, svared Bien, denne Flid, Til hvilken jeg er ung opdragen, Den er mig en Fornøyelse, Og alt mit Arbeyd er mig Glæde. Hvad vilde Dronningen vel sige, Om jeg mit Arbeyd ligge lod – Du Nar, hvor kunde hun det vide, Og om hun end fik Nys derom: Saa kunde du jo bilde hende noget ind. Fy mener du, jeg vilde lyve? Ney, det er vederstyggeligt. Om mig du det ey høre skal. O Tosse, Hummelen nu raabe: Kom du kun, og flyv om med mig; Og dersom du det ey vil gjøre: Saa skal jeg og forklage dig, Og sige Dronningen, hvorledes At du den hele Dag omsværmer. Som du behager, Bien sagde: Uskyldighed skal trøste mig. Naar den kun er min Trøsterinde, Med Lyst jeg alting lide vil; Og jeg for alle dine Glæder En min Uskyldighed vil tabe."
Adresseavis for Børn, 1782-04-25
Numer Aar. Fjerde. er Aargang. for Onsdagen. den 24. April. Børn. Betimelig i unge Menneskers Sind Moralske Grundsætninger bør prentes ind Nogle moralske Grundsætninger for unge Fruentimmer.