Den Vest-Sjællandske Avis, 1823-12-06
Vi ville endnu engang henvende Blikket til St. Helen, og see os om efter Napoleons Grav Fremmede, som ankomme til Den stige ofte allene i Land for at besee den; Adgangen til den er frie og ingen Skildvagt forhindrer den eller den frie Spadseregang i det Jndvendige af Øen; alt er nu blevet forandret paa den siden den store Fanges Død; ingen Skibe krydse omkring Øen; de Fæstningsværker, som vare anlagte rundt omkring. den, forfalde; det Huus hvori han boede er blevet forvandlet til en Skole; Børn lege og græde derhvor den faldne Helt i sin Eensomhed grundede over Skjebnens Gang eller angrede sine Feiltrin saaledes er det heele menneskelige Liv en Afvexling af vigtige Begivenheder og af Smaaeting af Leeg og af Taarer, og Tidens Bølger bortskylle snart deres ustandselige Fart saavel Livets Sorger som dets Glæder. - Jfald Napoleon i Aaret 1812 ikke havde foretaget Marschen til Rusland, hvorledes man det da nu havde seet ud i Europa og paa Jorden, især da man nu har temmelig Vished, om, at han dog ikke vilde have levet længe. Der er udkommet et Skrift om hans Sygdom, Død og hans Liig af en Engelsk Læge ved Nann Archibald Arnott, som just var Læge hos ham paa den Tid da han døde; Forfatteren var Læge ved det 20de Engelske Jnfanterie=Regiment og blev en Maaned før Napoleons Død kaldet til Hielp af dennes Livlæge Automarchi. Ved det første Sygebesøg fik han ikke Napoleon at see; det var om Aftenen efter Kl. 10, han vilde ikke have Lys, klagede meget over Underlivet, hostede noget, talede med en stærk Stemme og giorde Aftale og fleere Besøg. Ved disse klagede han sædvanligen over en skiærende Smerte i Maven, bestandig Ækkelhed, hyppig Brækning, saa at han sielden kunde beholde Maden, Sveed om Natten og Søvnløshed. Han saae bleeg ud, hans Aand var slappet; han holdt sin Sygdom for dødelig og var vanskelig at overtale til at bruge Lægemidler. Doctor Arnott formodede først, at Sygdommen havde sit Sæde i Maven, da han erfarede, at Napoleons Fader var død af en Forhærdelse i denne Legems Deel. Da Liget blev aabnet viiste sig tydeligen, at han var død af Mavekræft; hvortil, som man erfarede, Symptomerne allerede havde yttret sig i 1817. Forfatteren til dette Skrift har aldrig bemærket denne Sygdom tilforn uden hos erklærede Brændeviinsdrankere og Napoleon havde altid levet meget maadeligt og aldrig begaaet nogen Udsvævelse; Arnott antager derfor, at han havde et arveligt Anlæg til Sygdommen og at hans Bekymringer havde medvirket til dens Udbrud Fangenskabet maatte falde Napoleon haardt, men Climatet paa St. Helena gjorde ham ingen Skade, thi det er meget fundt; ogsaa erholdt han under sin langvarige Sygdom alle de Lindringer og Vederqvægelser, som de ham omgivende Personers Opmærksomhed og Omsorg kunde forskaffe ham. - Det er virkelig en Mærkværdighed at Lægekonsten skylder Napoleon en Opdagelse: J den Tid nemlig da Doctor O'Meara var hans Læge, havde denne forordnet ham fucus helminthochorton imod Orm; Napoleon bemærkede ved at bruge det, at Hævelser tillige gik bort; han yttrede nu sin Forundring over til O'Meara, at Lægerne ikke betiente sig af dette Middel mod anførte Sygdoms Tilfælde. Da O'Meara kom tilbage til England, saa talede han derom med Doctor W. Fart, som har givet sig meget af med at anvende de Engelske Tangarter mod Hævelser. Hr. Farr forskrev nu anførte Tangart fra Corsica hvor den voxer, og fandt, at den i at fordeele skirhøse Hævelser overgik alle hans Forventninger; han har beskrevet dette nye Lægemiddels Virkning i et eget Engelsk Skrift, som han udgav i London i Fior. Vi ville derfor aflægge Helten vor Afskeds Taksigelse og give ham vor sidste Hilsen som Jupiter Medicus.