Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1826-12-23
Min bedste Oncle Jeg som en Synder her for Dennem staaer, Medaillen jeg Dem ei levere kan Staabi. Hvorledes, Springom. Og Usandhed fagde jeg Jeg Frøken Caroline havde lovet En Kanefart, vi væltede og maatte Til en Konditor tye; her ved et Uheld Paa hendes Pels jeg væltede en Kop Med Chocolade fyldt, hun harmefuld Bebreided mig min Plumphed, og jeg loved En anden Pels i Dag at bringe hende, Og da mig Penge manglede. Staabi. Spring over Hvad jeg alt veed, siig, hvor Medaillen er. Springom. Da til Madam Cels jeg kom, for der En Pels at kjøbe, og til UnderpantGuldstykket vilde sætte, skreg hun højt At det var hendes Eiendom, og stiaalet Fra hende, viste mig sit Navn paa Randen Og fordrede min Hjemmel, og i Lommen Hun puttede Medaillen, og tomhændet Jeg gik. Skaabi. Jo det er nogle smukke Løjer, Og mig Du vilde bilde ind, at Du Den hele Formiddag var paa Dit Kammer, At Du - - dog Nei jeg vil en ærgre mig Og her gjentage alle Dine Løgne, Med flere skal Du ei opvarte mig. Springom. Okjere Onele, hvis De denne Gang Staabi. Og atter næste Dag tilgive vilde, Da var det got; er det ei Meningen? – Betænker sig) Ja hør Springom, hvis Du vil love mig Ei oftere at gjøre slige Streger, Og i Dit hele Liv at hylde Sandhed, Da denne Sag i Glemmebogen slaaes. Din Haand! Springom. trækkende hans sin Haand.) Det lover jeg og sværger høit, Staabi. Behold kun Dine Eder for Dig selv. (han gaaer.) 5te Stene. Springom (seer paa Uhret) See Klokken alt er syv og endnu jeg Til Ballet ikke paaklædt er. - Parat! 6te Scene. Springom. Parat. En Skoemager dreng. Springom. Du Esel, som saalænge paa dig lader Mig vente, hvis fortjente Løn du fik, Da du tracteret blev med Øresigen. Drengen. Jeg Skoene for tre Minutter siden Af Mester først modtog, nu kan De selv Jo Regning gjøre om jeg mig har skyndet, Jo jeg forsikrer Herren, uden Standsning Jeg løb herhid, skjønt mange Kammerader, Med Huyen og med Piben, Hurraraab Ledsage maatte tvende Kisselinker, Til Børnehuset, men jeg vidste, at Mit Ærinde var af stor Vigtighed, Og derfor jeg mig ej til Skaren føied, Og derfor Jntet er af mig forsømt. (Springom, som prøver Skoene, finder at de ere over en Tomme for korte; Han prøver dem atter og finder dem aldeles ubrugelige; harmfuld kaster han dem i Hovedet paa Drengen, som græder og vil løbe ud af Døren.) Springom. Nei holdt Din Slyngel. Hvad er det for Gods Din Mester sender. Tog han ikke Maal Og har han ikke ofte for mig syet? Og stedse passede hans Arbeid mig; Spring strax tilbage, bring mig andre Sko Drengen. Hvert Par vi havde, er til Ballet solgt. Springom. Parat, Parat her staaer jeg i en Maade, For mig er intet, intet Valg tilbage: J dette Øjeblik alt Caroline Staaer færdig, venter mig, og Vognen holder For Døren. Du i den Dig sætte, kjør Til hende hen, fiig, jeg har ingen Sko, Nej stig dog heller, jeg er bleven syg, Kort slig hvad bedst Dig synes; Got Du veed Som oftest at belægge dine Ord. (Han gaaer) Og nu Din Esel jeg skal lære tale Hvad der er Sandhed. (han holder Drengen i Brystet) Har en Anden ei Bortsnappet mine Sko Drengen. Aul Aul min Mester Mig Halsen brækked, hvis jeg sagde Andet. Spingom. Herud med Sproget. Drengen. Aul. De qvæler mig Ja, hvis De lover mig det ej at sige Jgien, da kom en Herre til Boutikken, Som var i største Trang for Dandsesko, Han loved Mester skaffe gode Kunder Og det i Snesetal, hvis Sko han fik; Og da nu Deres var som til ham syed Saa tog han dem, betalte strax, og gik. Springom. Og kjender Du ei denne vakkre Herre, Drengen. Mig syntes vores Moer saa sagte mumled O Lapsenborg er dog en herlig Mand. Spingom (svarker Dreng ud af Døren.) Fordømt! 7de Scene. Springom. Jeg raser, jeg fortvivlet er. En Gysen Jgjennemfarer hvert et Ledemod.