Viborger Samler, 1781-10-08
1ste Spørgsmaal: "Man Provsten med een Præst være nok til en Skifteret, en Auctions=Holdelse, eller anden til den Geistlige Jurisdiction henhørende lovlig Forretning? Svar: Nei, Vel til en Forseglings=Forretning, i Følge Lovens 2 Bogs 16 Cap. 13 Art. men sammesteds Pag. 330 saavelsom Pag. 723 bliver Herreds=Provsten med tvende Præster udtrykkelig forordnede til Skifters Behandling. Og da den ene af de tvende Præster, som Provsten bør have med sig, skal holde eller føre Protocollen som Lovens 5 B. 2 Kap. 90 Art. byder, saa levnes neppe nogen grundet Tvivl, at hvor Protocol skal holdes ved nogen Forretning, henhørende til den Geistlige Jurisdiction, skal Provsten altid have tvende Præster hos sig. Tres faciunt Collegium, endog ved EnkePensioners Ligning fordres det i Lovens 2 B. 13 K. 10 Art. Pag. 307 og 308. Nu skal jo ved Auctioners Holdelse og Sagers Førelse for en Provsteret ligesaavelsom ved en Skifteret holdes Protocol, til hvilken Ende hvert Herred har eller bør have sin Auctions- og Justitz, ligesom Skifte=Protocol. Andet Spørgsmaaler en Provst berettiget at udnævne til sine Assessorer hvilke af Præsterne i Herredet, han ved hver forefaldende Forretning finder for got, saavel residerende og personel Capellaner som Sognepræster, og at paalegge efter eget Behag een af disse at være Notarius, Svar: Assessorers Valg og Udnævnelse maa vel tilkomme Provsten, naar de ikke i hvert enkelt Tilfælde udnævnes af Biskoppen selv, hvilket kun pleier skee, naar han constituerer en Provsteret over nogen Geistlig. Residerende Capellaner kunne ansees som Herreds Præster, og derved blive berettigede og forbundne til lige Deeltagning med Sognepræster i Herredets Jurisdictions Forretninger. Personelle Capellaner derimod, i det de ikke have varig Boepæl, kunne derfor ikke egentlig regnes blandt Herredets ordentlige, men kun surnumeraire Compastores. J Sognepræstens Sted træder hans Personel-Capellan til Embedets Forretninger, hvilket maa vel og forstaaes om saadanne, som henhøre til Herredets Jurisdictions=Forretninger. Dog, da den foranommeldte Lovens Art. Pag. 723 taler om Herreds Provsten med tvende Præster, uden at nævne udtrykkelig Sognepræster, saa sees ingen Ugrund til den indførte Praxin, at en Capellan, deels hvor det kan behøves, deels naar Provsten dertil formaaer ham, bliver den ene Præst eller Assessor ved Forretningen. Notarius er, efter almindelig Brug, den yngeste Præst af de tvende Assessorer, om han dertil findes beqvem; Ligesom endog i Consistorio den yngste Assessor eller Professor pleier forrette der Secretariatet. ProvProvsternes uindskrænkede Myndighed i Assessorers Valg. grundes i øvrigt paa et Slags Hævd meer end vitterlig Adkomst, naar Vedtægt gielder, hvor Lovene intet bestemt byde. J de fleeste Rigets Stifter og Herreder antager Provsten engang for alle 2de Assessorer og omvexler dem ikke uden i nødvendige Tilfælde. Paa nogle Steder derimod er det, endog i eet og samme Stifts adskillige Herreder ganske forskielligt hermed; da undertiden Assessoren stedse omvexles, men Notarius vedbliver, saalænge han kan og vil, undertiden, dog sieldnere og ei uden adskillige slette Følger, begge Assessorer idelig forandres og nye antages til hver forefaldende Forretning; maaskee efter Hensigt paa deres Boepæles Nærliggenhed ved det og de Steder, hvor Forretninger forefalde. Dette sidste har Spørgeren havt i Tanker ved sit Tredie Spørgsmaal. Naar Assessorer vælges ikkun i Hensigt paa deres Boepæles nærmeste Beliggenhed ved Steder, hvor Forretninger forefalde; er det da Ret og paa Grund af billighed forsvarligt, eller kan det regnes til Overhørighed, naar en Præst vegrer sig at være Assessor eller Notarius, naar han meget oftere opfordres dertil, end andre hans Herreds=Brødre, fordi fleere Anledninger kan gives til den Geistlige=Rets Holdelse i Nærheden af hans, end deres Boepæl?" Paa dette tillige med det foregaaende Spørgsmaal kan da best under eet gives følgende: Svar: Provstens Ret at vælge sine Assessorer kan saameget mindre paatvivles, som Synodal=Kiendelser endog haves, hvorved Mulct indtil 2 Rdr. paaligges hvilken Præst som vegrede sig at være Assessor, naar han derom fra Provsten blev tilsagt. Men, al Ret bør grundes paa billighed; og hvor Loven tier, maa det tillades Fornuften at tale: Det er ikke billigt, at een Herreds=Broder langt oftere, imod sin Villie, bebyrdes med Forretninger, end en anden, skiønt lidet længere fra Forretningsstedet boende Medbroder, som undertiden heller vilde og bedre kunde paatage sig samme. Vegring for at være oftere Assessor, end Omgangs=Touren eller Fornødenhed udfordrer, bliver altsaa ingen Overhørighed, til hvilken en modtvillig og ugrundet Udeblivelse kræves beviislig. Herredernes. Og redernes Omkreds er paa de fleste Steder ikke af saa mange Miiles Strækning, og een Præstes Nærhed ved det Sted, hvor nogen Forretning skal skee, er sielden saa meget betydeligere, end en andens, at Provsten kan finde god Føie til at udvise Miskundhed imod Vedkommende, ved at tillegge den nærmere boende Assessor en langt ringere Gotgiørelse for hans Reiser, end den noget længere fra Stedet boende; hvilket maatte dog være Provstens sandsynlig vigtigste Hovedgrund til fornævnte Valg. Den formedelst sin Nærliggenhed desto oftere med Reiser og Forretninger bebyrdet Præst kunde endog billigen fordre sine fleere Dages Spilde og større Uleilighed erstattet ved overordentlig Betaling, naar hans Reiser ansattes i lettere Priis, end hans længere fra boendes Herreds brødres, der sieldnere blev opfordret, end han. Og til hvem, uden Provsten havde han da Fordring? Fierde Spørgsmaal: "Bør Herreds=Notariatet heller overdrages, saavidt og saa længe mueligt, een dertil beqvem Præst; eller ved idelig Afvexling een efter anden blandt Herredets Præster, Svar: En god, i ringeste læselig og nogenledes hurtig Haandskrift er et fornødent Reqvisitum hos en Notarius. Men denne Egenskab, eller ved Øvelse dyrkede Naturgave, findes ikke altid hos een eller begge uden Hensigt herpaa samlede Præster. Videre behøves: nogen Øvelse i Arithmetik til forekommende Beregninger ved Auctioner, Arvelodders Udskiftning i sær, o. d. l., et got Gehør til at fatte Provstens eller Parternes Dictamina, som skal tilføres Acterne: Legems Constitution til at kunne taale et ofte langvarigt Stillesiddende, ved Skrivningen; m.m.