Aarhuus Stifts-Tidende, 1839-05-09
Om Jsaach Nathansen læses endvidere i Randers Avis (som forlangt Jndrykkelse, Af Alt hvad hidtil er oplyst om denne forulykkede Person fremgaaer den Sandhed, at han baade har været indsforstyrret og at han ikke ulovligen blev indespærret i Daareanstalten. Beviser for hans Galskab skal vor virksomme Øvrighed, der ifølge høiere Ordre har anstillet de nøiagtigste Undersøgelser, have tilveiebragt i fuldt Maal. Men endog siden han kom ud af Daareanstalten har hans Færd været saa oprørende for Menneskeligheden, at man ikke tidligt nok kan gjøre Folk udenfor Randers bekjendt dermed. Afkjølet i Daarekistens luftige Celle, hvor Behandlingen maa have været kraftig og god, siden han til Roes for denne Indretning kunde udgaae helbredet i saa kort Tid, forlod han faa Dage efter Byen tilhest, for at begive sig til Hertugen af Augustenborg, en Mand, som han, Gud veed med hvad Grund, stedse har omtalt som sin høie Beskytter og Velgiører. Det utaknemmelige barbariske Randers, denne Rede for saa mange Misbrug, og Forbrydelser, som en Jsaach Nathansen stræber at tugte med sin retfærdige Svøbe, – var dog, utroligen nok, saa godmodig at medgive ham 40 Rbd. i Reisepenge, hvilke toges af en ikke ubetydelig Sum, der under hans og Families ulykkelige Stilling var bleven samlet ved en af Byens 3 hæderlige Borgere ombaaren Collect, paa hvilken et meget stort Antal af Byens Beboere, saavel Embedsmænd som Handlende og Haandværkere, havde tegnet sig for Bidrag i dette Øiemed. Af disse Penge udbetaltes Konen en vis Sum ugentlig, tilstrækkelig til hendes og Børnenes Underholdning, indtil Manden begyndte sin skammelige Virksomhed, og hun ei heller fandtes fri for at befordre hans Planer, da Godgjørenheden. naturligviis naaede sin Grændse. Fra Augustenborg begav han sig til Hamborg, for, som Rygtet siger, at skaffe yderligere Oplysninger og Beviser tilveie i nogle formeentlig gamle Smuglerhistorier; men Fru Fama tilføier ogsaa, at han her aldeles intet udrettede i hans smukke Ærinde. Derfra optraadte han i Hovedstaden som en formelig Angiver af sligge formeentlige Misbrug, hvilket desværre ogsaa har havt til Følge, at Undersøgelser anstilles her paa Stedet fra det Offentliges Side, og besad, for at skaffe sine Fortællinger desto større Tiltro, saa liden Egenkjærlighed, men desto større Selvopoffrelse, at han tillige angav sig selv. Da han her ogsaa ledsagede sin skjønne Virksomhed med en underfuld Fremstilling af sin sørgelige Skjæbne i Randers, skal denne Person ifølge Reisendes Sigende og directe Efterretninger fra Stedet, virkelig have vidst, endog blandt den bedre og fornuftigere Deel af Kjøbenhavns Publicum, at vinde Tiltro og at vække en Slags Medlidenhed. Overalt korsede Man sig over, at man i Jylland kunde behandle en stakkels ulykkelig Mand saaledes! Men Hvo kan forundre sig herover: Af den Ansøgning, som han maaskee egenhændig har overgivet i vor allernaadigste Konges Hænder, seer det jo livagtig ud, som om Mænd, med hvis ulovlige Handlinger han stak under Stol, havde besørget ham indsat i Randers Daarekiste, deels for at stoppe Munden paa ham, deels for at faae Folk til at troe at han var gal og derved svække Troen til hans Udsagn, og, som om Stiftsøvrigheden vadskede sine Hænder i Uskyldighed. O, udtænkte Ondskab. - Nei, Gud være lovet! Saavidt er det dog ikke kommen i Kongen af Danmark Lande, at Udførelsen af slige Middelalderens Barbarier var tænkelig, endsige kunde fuldbyrdes! Og vi skulde tie her i Jylland, til, at slige Historier finde Tiltro, og ansees værdige til at optages i et godt redigeret Blad, Nei, saa megen Godmodighed kan man ikke gjøre Regning paa hos os Den Sympathi og Jllusion, som vor jammerlige Lykkeridder muligen kan have vakt, vil ligesaa hurtig, ja langt hurtigere svinde, end den opstod, men da give Plads for en Afsky og en Foragt, som vi ønske ham Mod og Kraft, til at gaae imode. Hvorledes det end forholder sig med hine formeentlige Misligheder, er her aldeles ligegyldigt men føie vi hertil Motivet til hans afskyelige Angiveri, det nemlig, at Folk, som hidtil vare svage og ubetænksomme nok til at yde ham Understøttelse ved alle hans naragtige Foretagender, ikke længere ville lade sig prælle og udpine af en Jgle, der truer at ville suge endog meere end deres Blod; føie vi hertil den uhørte Skamløshed, at tilskrive en herværende agtet Embedsmand et halvt truende Brev, hvori han anmoder ham om med næste Post at sende ham 200 Sp., og at betale hans Kone 100 Sp. i Afdrag paa den Andeel, som formeentlig skulde tilfalde ham i Angiverlon, hvorved, saavelsom ved en heel Deel andre Truselsbreve han tydeligen har lagt sin Uegennyttighed for Dagen; føie vi endelig hertil den mageløse Frækhed, at nærme sig Hs. Majestæt, vor ophøiede Monark, med en Ansøgning, i hvilken han saa at sige ved hver Linie opdigter og forvansker Facta, samt vover at kaste Skygge paa en Embedsmand, der hidtil glæder sig ved sine Medborgeres udeelte Agtelse i den Function han beklæder, – maa da ikke, spørge vi, al menneskelig Folelse oprøres i sit Jnderste ved Tanken om, at et saa elendigt Kryb har turdet vanære den kongelige Dørtærskel med sin Fod, har turdet forebringe sine jammerlige Historier for Ham, som vi Alle elske og agte, har understaaet sig at tale om krænkede Borgerrettigheder, ja formastet sig til som den ledeste Hykler paa dette hellige Sted at fremføre, at han i sin Samvittighed følte sig forpligtet til at tale Menneskelighedens Sag. – J Sandhed, hvis denne Mand endnu er klog, hvor er da den Straf, som er stor nok for at revse slig Forvorpenhed! Jkke ustraffet skal han idet mindste have paakaldt krænkede Borger rettigheders og den krænkede Menneskeligheds mægtige Stemmer, ikke ustraffet paa en saa skændig Maade have benyttet det uskatteerlige Palladium, som en mild og liheral Regjering har skjænket os i fornuftig Brug af en fri Presse.