JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-10-07
Kjøbenhavns Politiedirecteur har under 6te October bekjendtgjort følgende, i Anledning af det Løverdagen den 4de d. M., om Eftermiddagen, indtrufne Uheld i den under Bygning staaende Frue Kirke: "Ved nogle Arbeideres Uforsigtighed, i at ophidse og paa eet Sted at henlægge en for stor Mængde Bræder knækkede en Bom. Bræderne styrtede da ned paa nogle Bielker, der holdt en Stellage, hvorpaa og hvorunder endeel Arbeidere stode. Paa Stedet blev Jngen slagen til Døde, men Adskillige, saavel Haandværkere, som Haandtlangere, bleve saarede eller stødte. De saaledes Beskadigede bragtes ufortøvet til Frederiks Hospital, hvor det befandtes, at af 18 der Jndbragte, nemlig: 6 Tømmersvende, 3 Muursvende og 9 Haandtlangere, Jngen var dødeligen saaret, men 2 a 3 haardt saarede, og Nogle i mindre Grad, saarede eller beskadigede, samt flere i en saa ubetydelig Grad, at de Tid efter anden i disse Dage ville blive istand til at udgaae af Hospitalet og derpaa varetage deres sædvanlige Forretninger." Stemplerne til begge de Medailler, der skulle præges i Anledning af Reformationsfesten, er nu blevne færdige. De ere forfærdigede af Hofgrapeur og Medailleur S. Jacobsen. Den ene forestiller paa Aversen: Luthers Brystbillede; paa Reversen: Religionen, holdende et Kors i den høire Arm og en aaben Bog i den venstre Haand, med Omskrift: Lucem in secula fudi; i Exergen: Sol. sacc. III. Havn. MDCCEXVII. Den anden Medaille viser paa Reversen: H. M. Kongens Brystbillede med Omskrifts Fridericus VI. D. G. Rex Daniæ Vand. Goth.; paa Aversen, en Figur, forestillende Gudfrygtigheden, holdende i den høire. Haand en Patra over en med et Kors prydet Candelabre, og den venstre hvilende paa Brystet, med Omskrift: Pictas augusta. J Exergen: Solennia Sæcul. III. MDCCEXVII.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-10-07
Man seer nu af den officielle Jndberetning om Tumulten, i Straffeanstalten paa Christianshavn, d. 25 Junii d. A., at denne udbrød efter en forhen af Fangerne lagt, og adskillige Gange forandret, Plan. Allerede i lang Tid havde det været aftalet, at et almindeligt Udbrud skulde skee efter Reformationsfesten, ifald ingen Livsfanger ved denne fik deres Frihed. Rasphuusfangerne paaskyndede imidlertid Planens Udførelse, paa Grund af, at det vilde være vanskeligere at komme bort om Vinteren end om Sommeren. De havde først besluttet at bryde ud ved at aabne sig underjordiske Gange, men da de indsaae Vanskeligheden heraf, opgave de dette Forsæt, og besluttede igjen, at bryde ud med Magt Søndagen d. 29 Juni, og efter Udbrudet at bemægtige sig et Skib paa Kysten og undflye til Rostock eller til et andet fremmed Sted. Men Søndagen den 22 Junii gjordes, efter foregaaende Brevvexling mellem Rasphuset og Forbedringshuset, den bestemte Aftale, at Udbrudet skulde skee d. 20 Juni, paa hvilken Dag Planen da virkeligen ogsaa udførtes.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-10-07
J denne Tid foretages en Hovedreparation med Springvandet i Rosenborg Hauge. Det er nu 31 Aar siden den sidste Hovedreparation fandt Sted.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-10-07
J Følge indløbne Efterretninger har Staden, Neustadt i Hertugdommet Holsteen fristet den før gelige Skjebne at hjemsøges af en Jldsvaade, hvorved 170 Huse ere lagte i Aske, og 1000 Mennesker blevne huusvilde og for Øieblikket brødløse. Blandt de Bygninger, Jlden har skaanet, er Kirken, Præsteboligen og Skolebygningen.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-10-07
Aalborg. Den 20de September holdtes atter en Høitidelighed paa Grevskabet Lindenborg, der var den modnere Ungdom helliget ligesom Festen den 3die September var for Skole-Ungdommen. Ringridning var den Øvelse, som Godsets unge Mandskab - omtrent 20 – viiste og aflagde deres Færdighed i. Det skeete paa en i Borgergaarden indrettet aflangrund Ridebane. Tvende Ringe vare anbragte, en for den Ringridende selv og en for de i af Qvindekjønnet, som hver af de ridende havde udkaaret; hvilke Ringe Ynglingerne med Mod og Lyst søgte at bringe paa Enden af deres Landser i en hurtig Fart paa deres Heste, og hvorved forskjellige Belønninger vandtes i Forhold til den større eller mindre Færdighed, hvormed det udførtes. Grevskabets ærværdige Besidder oplivede Forsamlingen med sin Nærværelse, omgiven af Hs. Excellence Hr. Stiftamtmanden, fra Aalborg og flere af Aalborgs og Omegnens Hædersmænd og Embedsmænd, samt Godsets Sognefogder og Fattigforstandere. Af hans Haand der havde foranstaltet Høitideligheden og som glædes ved at see andre glade – modtoge de, som havde vundet, Belønningerne, der vare Sølvbægere og Sølvpenge. Efter flere Timers Forløendtes denne Høitidelighed, der under et blidt Veirligt og behagelig Musik fornøiede særdeles meget alle dem, der vare tilstæde og gav et tilstrækkeligt Beviis for, hvor meget man maatte ønske, at deslige Folkefester vare almindeligere til ikke blot at vække Sands for saadanne Fornøielser, men for tillige at give Legemets Kræfter en Udvikling, som ved deslige Øvelser opnaaes. Den ædle Greve beværtede derpaa hele Forsamlingen af alle dem, der baade uden og fra Godset vare indbudne. Der spistes i 2 Værelser, hvoraf det ene var prydet som Løvsal. J denne Sal kom Bønderne ind under Maaltidet og tolkede ved Sang og glade Udbrud deres hjertelige Følelser for ham, de skyldte denne Fest. Bønderne besøgtes igjen i deres Spisesal af Værten og hans hele Selskab, og gjensidig bevidnedes, at Dagen var indviet ikke blot til Glæde og Fryd, men ogsaa til erkjendtlig Taknemmelighed. Efter Maaltidet indrettedes Løvfalen til Dands, og Bønderne tilligemed en Deel af de Jnd budne fornøiede sig ved deri at deeltage. Minde om 3die og 20de September vil længe bevares paa Grevskabet Lindenborg. Den ædle Godseier vil længe vorde ihukommet og hans menneskekierlige Omhu for at gavne, glæde og gjøre sit Gods lykkeligt vil vorde signet og paaskjønnet ikke blot, imedens han lever, men længe efter hans Bortgang. (Wandalls Av.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-10-07
Aarhuus, d. 3 Oct. Sidste Torsdag var her ret en Uveirsdag; den begyndte med Snee, Haal, Regn- og Stormbygger, og endte med Torden og en ualmindelig stærk Lynild. Kulden har i nogle Dage været saa stræng at man hos Mange alt har maattet tye til den gamle Vinterven: Kakkelovnen. Hist og her staaer endnu Korn ude paa Marken, dog er det Gudskelov ikke meget.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-10-07
Her i Egnen, er i denne Tid solgt Havre i Partieviis a 4 Rbd. Tønden og Byg til 7 Rbd. Kreaturforsendelsen herfra til Sielland er i denne Tid meget betydelig; paa en eneste Dag indskibedes nyelig til Kallundborg henved 1100 Høveder, (Aarhuus Av.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-10-07
Kjøbenhavns Børs d. 7 October. Cours. Hamb. 2 M. 448, a vista 455. Amsterdam 2 M. 416, a vista - . London 2 M. 19 1/4 Rbdlr. Paris 2 M. - . Spec. 465. Specier solgtes til 28 Rbmk., for Commiteesedler blev givet (med Rente) 106 pr. 100; Oblig. 91 1/2. Norske Rigsbanksedler 24 1/2. Dito Species. 19. Svenske Sedler 7 Mk. 10 s. a 7 Mk. 12 s. Disconto 10 PC.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-10-07
Blandede Efterretninger. Banken i Engelland betaler fra Oct. af alle de Noter, den førend 1 Jan. 1817 har udstedt, med rede Penge.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-10-07
General Parmalow, russisk Gouverneur over Cancasus, der, som bekiendt, er afgaaet som Ambassadeur til Persiens Hovedstad, ledsages af de samme franske Officierer, der tilforn brugtes af Napoleon i Persien, og som siden toge russisk Tjeneste. Ambassadeuren har Beretninger og Kort med sig, som man, ved Napoleons Bortgang fra Rusland, fandt i to af ham efterladte Vogne. Disse Beretninger og Planer havde overtydet Napoleon om Mueligheden af et Feldttog til Ostindien, og det er beviist, at han, dersom han havde kunnet tvinge Rusland til en Fred, vilde foretaget denne Expedition med en russisk fransk Armee, En Godseier i Walis har opfundet et ganske simpelt Redskab til at formilde Lidelserne af adskillige Dyrearter, der kun alt for ofte til Unytte pines paa det grusomste. Det bestaaer af et fladt skaret, spids Jern, der, saasnart det slaaes i Hovedet af en Fisk, sønderskjærer Hjernen og i Øieblikket dræber den.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-10-07
Den berømte Maria Stuarts Signetring, besat med Diamanter, med Engellands, Skotlands og Jrlands Vaaben paa, der forevistes den Blod ret, hiin ulykkelige Dronning blev overgiven til (1660), som et Beviis paa, at hun gjorde Fordring paa den engelske Krone, fandtes blandt den nyligen afdøde første Admiralitetslord, Hr. Blachfords Efterladenskaber. Denne Rings Historie er mærkværdig. Fra Maria kom den til hendes Sønnesøn Carl den Første, der ved sin Henrettelse (1649) overgav samme til Erkebisp Juxon, forat levere til hans Søn, Carl II. Denne Prinds pantsatte Ringen, under sin Udvandring, for 300 Pd. Strk. Derpaa kjøbte Gouverneur Yale den for 320 Pd. St. for Prætendenten. Siden blev den afhændet til Hertugen af Argyle, der solgte den til Hr. Blachford, og endeligen har nu Prindsregenten tilkjøbt sig den.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-10-07
Psalme. Efter Davids 103.) Tovsjung, min Sjæl, Algodheds Gud, Kun Herrens Navn, mit Jndre. Til mørke Nat fra Morgenbrud, Min Gud jeg skal erindre! Hvo er som Himlens Herre god? For Støvets Børn en Fader, Gud raader paa det Onde Bod, Gud Synden os forlader. Han stander ved vort Sygested, Naar Døden truer Livet, Og pleier os med Kjærlighed, Naar Qvaler os bliv givet. Ved Ham vi vorde Ørnen lig, Ved Ham vi os forynge; Ja, god er Herren visselig: Thi ene Ham vi synge! Hvo er retfærdig vel som Han? Hvo mon barmhiertig være? Mod Vold er Gud min Trøstermand; Kun Han mon overbære. Han ganger ei evindelig J Rette med mig Arme; Alherren kun er naaderig Og stakket kun Hans Harme. Tilfulde Herren straffer ei, Naar Synden vi udøver, Paa fule Gjærnings skumle Vei Os Herren længe prøver. Saalangt som Himmel staaer fra Jord, Som Solen Lys udbreder, Saalangt gaaer Herrens Miskundsord, For dem, som ham tilbeder. Saalangt som Øst fra Vesten staaer, Saalangt vor Synd Han fjerner; Til Alle Herrens Mildhed naaer, Han om sin Skabning værner. Thi Han mon mindes, vi er Støv, Han grant vor Svaghed skuer, For Ham er Livet svage Løv, En Blomst paa Markens Tuer. Hver Luftning slux henværer den, Og brat dens Spor forsvinder; Men Naadens Kilde evigen For de Udkaarne rinder. Thi vil jeg evigt sjunge Gud, Thi vil jeg Ham adlyde, Og angre Synden mørk og drud, Og mig ved Livet fryde. Fra Morgengry til Nattens Stund, Skal Ham min Sjæl lovsjunge! Med fromme Sang fra Hjertensgrund Ham prise skal min Tunge! Abraham Raschid.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-10-07
Bekjendtgjørelse. De Herrer, som have umaget sig med at samle Subskribenter paa Maanedsskriftet Humoristen, ombedes at indsende de paategnede Planer, enten hos Udgiveren paa store Kiøbmagergaden Nr. 67, 1ste Sahl, eller hos Bogtrykker, P. H. Höeckes Enke, i store Helliggeiststræde No. 144, hvor Subskriptionen fremdeles modtages, og Planer frit kunne afhentes. Af dette Blad udkomme ugentlig to Numere.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-10-07
J Følge Kal. allernaadigst Tilladelse, forsendes det med Brevposterne, og kan bestilles paa alle Postcontoirer. Her i Staden modtages Subskriptionen hos Bogtrykker Höeckes Enke, i store Helliggeiststrædet No. 144.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-10-07
Kjøbenhavn. Trykt hos P. H. Höeckes Enke,
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-10-11
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. Do Fjortende Aargang. No. 81. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Løverdagen den 11 October 1817. Om Eiendomssikkerhed. Ten af de første Aarsager, der have bevæget Menneskene til at sammentræde i Statssamfund, med Opoffrelse af saa mange af deres naturligste og dyrebareste Friheder, var umodsigeligen Eiendomssikkerheden. Naturen selv har givet et hvert levende Væsen Vaaben til at forsvare sit Liv mod sine Lige i Kræfter, og selv mod Manges Angreb samle adskillige Dyrearter sig i Flokke, og danne saaledes en Hær mod deres Fiender. Saalænge Mennesket i Naturstanden, ene overladt til sig selv, ikke har andet at forsvare end blot sit Liv, trænger han heller ikke til andet end en Kølle, for at værge sig mod de mindre Dyr, han kan maale sig med, og de større søger han at undflye ved sin Behændighed, eller at dræbe ved List. Ganske anderledes er det fra det Øieblik af han har begyndt at erhverve sig nogen Eiendom, thi da begynder han at føle, at han trænger til et Medforsvar for denne. Mens han gaaer paa Jagt, maa han være forvisset om, at ingen hjemme stieler ham Frugten af den Hauge, han i sit Ansigts Sved har dyrket, eller noget af de Redskaber, hvormed han forretter Arbeidet. Han maa have Vished for, at ingen Stærkere fortrænger ham fra det Træ, i hvis hule Stamme han har gjort sig et Leie, og for at opnaae denne Vished forener han sig med flere af sin Art, for ved fælles Kraft og Aarvaagenhed at udrette, hvad han ikke seer Sla sig istand til at udrette allene. Dette er den første raa Begyndelse til Statssamfunds Opkomst; Eiendomssikkerheden er altsaa den Grundstøtte, hvorpaa de ere byggede. - Jo bedre en Stat er organiseret, desto større er Eiendomssikkerheden; jo større Eiendomssikkerhed, desmere Flid og Vindskibelighed; jo mindre, desstørre Ladhed, og Efterladenhed; thi hvad skal bevæge nogen Statsborger til at arbeide, naar han er usikker paa at høste Frugterne af sin Eiendom, Hvad skal bevæge nogen Bonde til at pløie og besaae sin Ager, naar Forvalteren aabenlyst eller Andre hemmeligen kunne skille ham ved dens Grøde? Her bliver Tilfældet det samme som med Trællen, der ikke vil eie noget, fordi han ikke kan eie noget. Enhver Statstyrer, der ønsker at fremme sine Undersaatteres, og med disses sit eget Vel bør derfor fremfor Alt søge at befæste Eiendoms sikkerheden. Hvor denne staaer paa svage Fødder, hvor Statslemmerne hverken vide hvad de eie, eller hvor længe de ville være i Selvbesiddelse af det, de eie, der forsvinder efterhaanden al Nationalformue, og enhver søger der kun at erhverve og eie saa meget, som Nødvendigheden kræver, men ligegyldigt er det ham, at forøge sin Eiendom.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-10-11
Det gaaer her Statsborgerne, som den, der har Arvinger, der ikke ere hans Anstrængelse værdige, og derfor naturligviis anstrænger sig saa meget mindre. Jngen Ret dør derfor være Statstyreren, helligere end Eiendomsretten, og ingen Omsorg, vigtigere, end Omsorgen for Eiendomssikkerheden. De have Ret til Borgernes physiske Bistand, naar Statens Tarv kræver det, altsaa ogsaa Ret over deres Eiendom, men ingen Ret bør udøves medmere Aabenhed og Skaansomhed end netop denne. Er Eiendomssikkerhed den første Grundstøtte for Statssamfund, saa kan der vel neppe tænkes, en større Overtrædelse af Statens Grundlov end den, ved Krænkelsen af denne Sikkerhed. De Lovgivere, der blot bestemte en Pengeerstatning, som Straf for Tyverie, have kun lidet kjendt Stats samfundets sande Natur og Væsen. Den, som ønsker en Eiendomsretskrænker skaanet for alvorlig Straf, er enten ikke bedre end hiin, eller af det Slags Mennesker, der, af utidig Følsomhed og medfødt Svaghed, heller vil, at et heelt Samfund gives til Priis for den værste af alle Landeplager, Eiendomsusikkerhed, end see en Overtræder straffet paa en Maade, som Retfærdigheden og den almindelige Sikkerhed kræve. Hvor Eiendomsretten ikke holdes hellig, og hvor Eiendomssikkerheden ideligen krænkes, der styrtes Samfundet netop tilbage i den samme Tilstand, som det ved at stifte en Stat med saa megen Opoffrelse har villet fjerne sig fra, og der indtræder igjen den Stærkeres Ret. Den, der temmelig trygt, kan bryde om Natten ind hos mig, og fratage mig min Eiendom, er da i egentlig Forstand den Stærkere; thi man kan jo ikke gjøre sit Huus til en Fæstning og ligesaalidet fastlænke sin rørlige Eiendom med Jernkjæder. Endnu mindre er man sikker for de Røvere, der ved Underslæb og hemmelige Kneb skille Folk ved deres Eiendom. Den Tid vil og maa engang komme, hvor man vil almindeligen indsee, at kun ved Eiendommens Uforkrænkelighed kan en Stat komme til at blomstre, og at Alt, hvad der bortleder fra dette Maal, fører til dens Undergang.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-10-11
Brudstykker af en Leiebibliothekars Levnetsbeskrivelse.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-10-11
Digteren Wessets Ord – man tillade mig at jeg kalder ham Digter, Roser sig med Torne blandet passe paa Jngen bedre end paa en Leiebibliothekar. Nu har jeg drevet dette Fag i tredive Aar, og kan altsaa tale af Erfaring. Jeg vil først anføre Roserne og derpaa gaae over til Tornene. Dagligen har jeg Leilighed til at lære at kjende Mennesker, Bøger og Sæder. Hver Dag komme de meest forskjellige Characterer i mit Bibliothek, og havde jeg Tid og Leilighed dertil, skulde jeg skrive Characteristiker, der maatte kunne maale sig med Theophrast og Bruyeres. Smægtende og maanesyge Damer, sværmeriske og luftige Cavallerer, tidsforlegne Pensionister og Vartpenge folk stimle til mit Bibliothek, som til et Siels apothek. Alt det Nye, der tilstrømmer os fra Leipzig, maa først til mig, og passere igjennem mit Bibliothek, som den Canal, der leder til al Romanlæsning i Landet. Uagtet jeg nu er en gammel Mand, saa ere et smukt Ansigt og en velskabt qvindelig Figur mig dog endnu langt fra ikke ligegyldige, og jeg har dagligen Leilighed til at gotte mig ved sligt et Syn Heller, ikke mangler mig Leilighed til at gjøre Bekjendtskab med den kjere Ungdom, og Hjertet hopper i mig, naar jeg seer, hvilke Fremskridt Opdragelses- og Jnstitutvæsenet har gjort i de sidste tyve Aar. Drenge paa 12 Aar ville helst leie Gynologien, Bogen om Samleie, Grecourts Værker, og andre saadanne Bøger, der alle forudsætte en høi Grad af Modenhed og tidlig Uddannelse hos de Unge. Tornene ere desværre saa mange, at de kunde kaldes Legio. Først maa jeg her erindre, at de smukke Læserinders Læsegraadighed næsten er uden al Grændse. De læse ikke, men de sluge saa at sige, og det hedder uophørligen: "har De intet Nyt? Den Bog har jeg læst tre, fire Gange o.s. v. Hvor meget Nyt jeg end ugentligen, og det i dyre Domme, anskaffer mig, saa seer jeg mig dog ikke istand til at tilfredsstille Læsernes Hunger. De ville hver Dag have noget Nyt, og betænke ikke, at der jo skal Tid til, om just ei til at skrive, saa dog til at trykke nye Bøger. Vore Efterkommere er det maaskee, som en vis Forfatter siger, forbeholdent, at drive Bogmageriet ved Dampemaskiner, og adskillige nyere Forfattere ere virkeligen allerede paa Spor efter denne Opfindelse, da deres Værker indeholde saa Meget af Dampe. For mig og mine Lige vilde en saadan Opfindelse være Guld værd. Med danske Poester og Poestesamlinger gaaer det endda temmeligt rask, foruden Dampemaskiner; thi neppe forløber en Uge, uden at jeg jo kan opvarte mine æsthetiske Læsere med moget Nyt fra Parnasset; men derimod er man i største Forlegenhed med andre Slags Skrifter; thi enten komme de ud i lutter løse Blade, eller i saa tykke Bind, at ingen har Raad til at kjøbe, eller Tid til at læse dem, eller og handle de om saadanne Gjenstande, som ingen af mine Læsere bryder sig om.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-10-11
De Herrer Boghandlere, især i Tydskland, bidrage heller ikke lidt til at forsure mig Livet. Man skulde troe, at saadanne aandige Accoucheurer havde en meget som Samvittighed; men det er langt fra ikke Tilfældet. Omdøberiet er alt for meget iblandt dem i Mode, og Titelsygen grasserer saa stærkt hos dem, at de ofte lade een og samme Helt Fremtræde, som en sand Cartouche, under forskjellige Navne, Titler og Dragter. Og jeg undres meget over, at man ikke har begyndt at lade udgaae ordentlige Stikbreve efter saadanne. Helte, med deres rigtige Signalement. Ofte maa en stakkels Leiebibliothekar kjøbe anden og tredie og fjerde Gang, hvad han allerede i Forveien har betalt dyrt nok. For at forskjønne deres Værker, forsyne Forlæggerne dem ofte med nydelige Kobberstykker, saaledes som Tilfældet nyligen har været med Hinketudsen. Men os Leiebibliothekarer ere deslige Prydelser, som kun forøge Bøgernes Priis, til stor Uleilighed; thi da mange Læsere ere store Konstyndere, saa tage de ikke i Betænkning at udrive eller udklippe billederne, hvorved da et trykt Blad gjerne gaaer med i Løbet, og det gaaer mig dacher, som det gik med mine Frugttræer, at Tyvene ikke blot stiele Frugten, men ogsaa brække Grenene. Mit første Arbeide, naar jeg faaer nye Bøger med Kobbere i, er derfor strax selv at udklippe dem, og andkline dem i en stor Bog, som jeg skalder mit Museum, og er en meget skjøn Collection. At den kjere Ungdom gjerne vil løve sig i egne Arbeider, finder jeg meget priseligt, og at den imellemstunder er lidt munter og overgiven, det tager jeg heller ikke ilde op, men maar den skriver liderlige Vers i Margen af mine Bøger, eller endog satiriserer deri over mig og mit Navn, eller maler f. Ex. Maria Stuart et stort Knebelsart med Blæk, saa kan jeg ikke nægte, at saadant meget fortryder mig.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-10-11
Hvad Bøgernes reenfærdige Behandling angaaer, da maa jeg tilstaae, at det er mig næsten ubegribeligt, hvorledes saa pene Damer og Cavalierer kunne tilsidte dem i den Grad, at de ordentligen faae en Fidtskorpe paa Bindet. Mange Bøger maa jeg, hver Gang jeg faaer dem hjem, holde nogle Dage under et Slags Qvarantaine, det vil sige, jeg maa bestænke dem med Eeau de Cologne førend jeg kan leie dem ud igjen. Jsær maa den almeenyndede August Lafontaine, Vulpius og Cramer undergaae en saadan Reuselsesfest, førend jeg tør vove at lade dem vandre ud igjen. Om Tobaksforbrugen i Danmark.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-10-11
Maanedsskriftet ny Minerva for Aug. og Sept. har Hr. Etatsraad og Ridder Pram ladet indrykke en Afhandling om Forbrugningen af Tobak i Danmark. Allerede Pontoppidan anslog (1758) i sin occ. Balance Udgivten til Tobakken i Danmark over for en Trediedeel af Værdien af alle de Kornvarer, det forbruger. Hr. Etatsr. Pram anslaaer Ryggernes Tal til 212,696, som tilsammen tryge aarligen, naar man regner 32 Pund til hver, omtrent 6,806,272 Pund. Af Snuuserme, naar man regner 40,323, forbruges omtrent aarligen 887, 106 Pd. SnustobakSkraarne forbruge, naar deres Antal regnes for 70,898, 1/2 Pund hver, altsaa 460, 841 Pund Skraatobak aarligen. Dette tilsammen udgjør 25,481 Skippd. Regnes nu hvert Skppd. 3 Gjennemsnit til 25 Rdlsp. (eller 3 3/4 Schsp. pr. Pund), saa udgjør det, endog efter et lavere Middeltal, 84,675 Rdlsp. eller Værdien af 243,612 Tønder Rug. Ved Fabricationsomkostningerne, beregnede til 20 PC., voxer hiin Totalsum fra 1537,025 Rdlrsp. til 764,430 Rdlsp. Forf. ud bringer saaledes over det tredobbelte af den Sum, Pontoppidan har beregnet for denne Nyidelse. Men desforuden fordrer endnu Tobaksnyidelsen et bekosteligt Apparat af Daaser eller Punge, Tobakspiber og Fyrtøi, især kræver Snusningen en betydelig Forøgelse i Bruget af Lommetørklæder, ligesom overalt begge Nydelser medføre en Ureenlighed, der gjør en bekostelig Vaskning nødvendig. Forf. beregner Værdien af Snustobaksdaaser aarligen til 20,042 Rdlsp. (hvoraf dog kun 5918 Rdlsp. gaae ud af Landet); af Røgtobaksdaaser 17725 Rdlsp. (hvoraf kun 8863 Rdsp. gaae til Fremmede. Der udsendes allene for Materialier til Meerskumspibehoveder 54449 Rdsp. aarligen; Rør for 70898 Rygere, som bruge Meerskums=, og ligesaamange som bruge Porcellainspibehoveder, ialt 283594 Stykker, kunne beløbe sig til 122,320 Rdlsp. Regner man at hvert Rør neppe kan bruges længer end et Par Aar, saa koster allene denne Artikel 61160 Rdlsp. aarligen. Antager man end, at Halvdelen deraf forfærdiges her i Landet, saa kræver den dog en aarlig Udgivt af 30,000 Rdlsp. Snorene eller Kjæderne koste blot i Materiale 5637 Rdlsp. aarligen; Fyrstaale omtrent 5003 Rdlsp. Reenligheden for Rygerne udfordrer omtrent 63172 Rdsp. og for Snuserne forholdsmæssigen ligesaa meget.