Politivennen, 1799-01-01
Et Vink for Stadspolities Dyrkere. Iblandt de mange Besværligheder, som store Stæders Indvaanere ere underlastede, ee den idelige Forandring af tileller fraflyttende Naboer og Gjenboer ikke den mindste. Den rolige Tænker, der hidtil uforstyrret kunde efterhænge sine Granskninger, finder sig paa engang ubehageligen hindret, ved en nylig i Nabolaget indflyttet Kobbersmed, Blikkenslager o. sl. a. Den Sygelige, der mere trænger til frisk Luft, end til Føde, sinder sin Sundhed paa engang voldsomt angrebet, sit Blod fordærvet, ved de stinkende Dunster af en nær tilflyttet Fiskebløders Lud, eller en Stivelsebløders Vand, eller ved en Slagters Ankomst, der anstikker den hele lavere Deel af Gaden med sin Urenlighed! Man spørge blot en Husejer, der har en Garver, en Feldbereder, en Fiskerbløder, en Stivelsefabrikør ved Siden af sig, hvad han vilde give for at blive ham kvit, og man vil paa hans Bud strax høre hvormeget han troer sine Lejligheder nedsatte i de Lejendes Dom, ved dette Naboskab; man vil mærke at her er en Mangel i Stadspolitiet. Og i Sandhed det er en stor Mangel, naar Ejendom ikke er sikkret, og er det ikke Tilfældet her? Eller er maaske Sundhed, og en behagelig rolig Tilværelse ikke en dyrebar Cjendom? Eller er min Ejendom ikke formindsket, er jeg ikke bestjaalet, naar de Lejligheder jeg før udlejede for hundrede Daler, nu ikkun indbringe mig tredsindstyve, fordi en gvælende Stank eller et døvende Hverdags Bulder skeaer Folk af svagt Helbred, af fine Nerver, eller af Lyst til et stille ustøjende Liv, fra at leje dem af mig? Og dog skeer dette Indbrud paa Ens Ejendom, uden mindste Betænkning eller Skaansel, uden at troe sig i mindste Maade forpligtet til at give nogen Erstatning. Den, der vilde gyse tilbage for Tanken om at udstrække sin Haand til det mindste af en andens Gods, gjør sig ingen Samvittighed over, ved hvad der hører eller troes at høre til hans Næringsvej langsomt at dræbe Personer han agter og elsker, eller betydelig at forringe deres Ejendom. Den Omstændighed, at han selv er udsat for lige Kands, den Uopmærksomhed Stadspolitiet hidtil har viist paa dette Slags Usikkerhed, døver eller rettere dræber den Følelse af Ret og Uret, der ellers ikke vilde undlade at lade sin Stemme høre. Selv Øvrigheden, der skal overholde Sikkerheden, synder ikkke mindre heri, og er ikke mere inkonsegvent end Borgerne indbyrdes. Den samme Øvrighed, der vilde ansee det for Vold, at paabyde Byggeren af et Hjørnehus at afskjære sit Hjørne, uden at erholde Skadesløsholdelse for den tabte Grund, lader ikke den mindste Tanke om Erstatning opstaae hos sig, om den finder det nødvendigt f. Ex. paa et nyt Sted at anlægge en Slamkiste, eller at tilplante en Gades Lys og Udsigt, eller at anvise Nattefarerne en anden Kurs, eller at henstille et par Snese Tamburer, der uophørlig plage de Nærbbendes Øren med det vederstyggeligste af alle Buldre, eller at anlægge inde i Staden et pestførende Trankogeri o. s. v. Uagtet Husejerne, der ikke som Beboerne kunne undvige efter et halvt Aars Forløb, tabe uendelig mere ved slig en Forandring, end ved at see deres Grunde indskrænkes et par Qvadratalen. Man vil maaskee indvende, at hvis jeg kan forbyde min Nabo at leje til en Slagter, saa paalægger jeg ham en Servitus eller indskrænker hans Raadighed over sin Ejendom. Jeg svarer: kan jeg ikke forbyde det, saa indskrænker han jo min Ejendom selv? Det er bestemt, hvorvidt jeg maae frabygge en Anden sit Lys, burde der da ikke og være lovsatte Hrændser fer mit Indgreb paa hans Nydeiser ved Næsen og Øret. Skulde ikke nogen af vore grundige Lovkyndige af ovenstaaende finde Anledning til, at skænke Publikum en Udvikling af den Ret en Borger kan have, eller ikke have, imod enhver moralsk eller fysisk Person, der formindsker hans Bopæls Behagelighed, Sundhed eller Værdi. Følgende Bestemmelser synes foreløbigen at kunne antages: 1) Alle Servituter, som ere nødvendige for hele Stadens væsentlige Tarv, maae taales af enhver enkelt Borger. Saaledes maa Staden have sine Slamkister paa de fornødne Steder, dens Renovation maa skee, men de som boe i Nabolaget af hine, eller lide ved denne, have Ret til en Skadesløsholdelse af hele Staden. 2) Ethvert Servitut, som en væsentlig Nødvendighed for Nabo eller Gjenbo nøder ham til at paalægge den enkelte Borger, maae denne taale uden Skadesløsholdelse, fordi han igjen paalægger hin de samme Servituter, eller i det mindste beholder Ret til i Tilfæide at paalægge ham dem. Saaledes kan jeg ikke forlange Skadesløsholdelse fordi f. Ex. tiseiide. en Forbedring paa hans Tag afspariet nin Vej for en Tid, eller fordi han kalker sin Muur, uagtet mine Øjne lide ved Glandsen. 3) Alle Næringsveje som ikke kunne drives i en Stad, uden at fornærme Nabolaget, bør forlægges uden for Staden. Saadanne ere Slagterier, Garverier, Trankogerier, Feldberederier, Fiskebløderier, Stivelsefabriker, Ankerog Kobersmederier og flere dl. det samme gælder om Exereering i Fredstider, hvis denne ikke kan holdes uden Bulder. 4) Alle Servituter, hvorved min Medborger eller Øvrighed, uden nogen væsentlig Nødvendighed, enten for hine enkeltes eller for dets Heles Tarv, angriber mit Vel, maae Loven sætte mig i Stand til at tilbagedrive. Saaledes maae min Gjenbo vel kalke sin Mur, men ikke bemale den med en liderlig eller væmmelig Figur. Saaledes maae min Nabo vel lade et indkøbt Læs aflosse paa Fortoget, og derved nøde i., til at gaae saa længe paa Kørebroen, men han maae ikke bruge Fortoget til et Varelager.