Den Vest-Sjællandske Avis, 1840-07-24
(Jndsendt.) En Anonym undertegnet F., har i ovennævnte Nr. af Slagelse Avis citeret de to Linier af Salvingscantaten (Berl. Av. Nr. 117). Af"Konge kun af Herrens Naade, Vil han elske Herrens Bud." og derved opkastet en heel Mængde Spørgsmaal, 4 hvilke man allerede strax kan formode, at han ikke kan være nogen Sinke. Han slaaer i de faa Linier ta pert ind i Psychologie, Æsthetik, Politik, Histori Lovkyndighed, Theologie og in Specie den Davidisk Poesies Exegetik, han tør noget nær bestemme all disse Discipliners Jndhold og Grændser, han vil gjøre os opmærksomme paa, hvad de kunne taale og ikke taale, og stræber nu i en Haandevending at rens dem fra den Suurdeig, som ved Cantatens lille, kun skal have indsneget sig. Dette kun, saa lille de er, vil han ikke give Plads, ikke engang en hal Tomme; thi mere forlanger det neppe. Han kræve flere Faculteter til Hjælp derimod: Æsthetikerer Statsmanden, Historikeren skal fordømme det, inge retfærdig Jurist maa frikiende det fra Dødsstraffen ikke engang den fromme David, der dog ikke blot Poesie, men og i Prosa, fortrøstede sig kun paa Gud Naade, maa taale dette kun i disse Enemærker Kort sagt: Dette Ord maa i det Mindste landsforvises, dette er, efter Hr. F.s Mening, den mildest Kiendelse. Det være langt fra Jndsenderen at betvivle Spørgerens Lærdom; dog være han nu saastærk, han vil, i det Davidiske Psalmesprog, saa vil han vel behageligst undskylde, om man indtil Vider antager, at Apostelen Paulus dog i dette Capitel no endnu har været lidt stærkere end han. Naar de Paulus (Rom. 13) siger: Ove særis Fovolæ ei 270 og 9: " ikke er Magten uden af Gud," saa ere disse Ord ikke "Cantatepoeste, men simpel Prosa og, med den ærede Spørgers Tilladelse, ligesaa simpel Sandhed. Det maa derfor ikke tages fortrydeligt op saalænge Pauli Ord skulle gjælde (og de skulle, som vi haabe, altid gjælde i hele Christenheden), at man da giør fælleds Sag med Cantatens hæderlige Forfatter, fordi man finder fuldkommen Samklang mellem hans og Apostlens Ord. Vistnok har Paulus ligesaavel som Hr. F. kjendt den "juridisk politiske Ret men denne omtaler han ikke med et eneste Ord, fordi han regner den ind under Guds Forsyns Naade, hvorfra den formeentligen heller ikke ved nogen logisk Jnddeeling kan skilles, men kun afskæres med skarp Jnstrumenter. Eller mener maaskee Spørgeren, at det ikke ene og alene er af Guds Naade, at Retten er just tilfalden Christian den Ottende Den ærede Spørger har ikke været ret enig med sig selv, han kalder sit lille Stykke i Overskriften: "En Tvivl, og naar det nu kommer til Stykket, saa er der først en dobbelt, maaskee en fiirdobbelt Tvivl, thi der gaaer rigtigt talt 4 Spørgsmaal forud. Denne dobbelt eller stirdobbelte Tvivl kalder han selv imidlertid kun en lille Tvivl, skjøndt det emphatiske "mon, 4 Gange gientaget, lod til at betegne noget Mere. Dernæst spørger han: "Men er da Hensigten den at udtrykke netop, hvad der staaer?" "See", udbryder han, "Dette er just Tvivlen!" Naar vi her addere dette just til dette Udraabstegn, saa formene vi, at Spørgeren selv maa have anseet dette sidste Spørgsmaal for at indeholde en rigtig stor og væsentlig Tvivl, men hvorfor sætter han da en saadan Overskrift over sit Stykke, Maatte han da ikke, siden han dog vilde give det en Titel, hellere have kaldt det efter sin egen Forklaring: "En lille Tvivl og just Tvivlen!" eller: En lille og en stor Tvivl, eller: En to a tre Tvivl, eller: Nogle Tvivl med en Discussion i Enden, eller hvad end mere passende Navn hans egen Opfindsomhed vilde tilsagt ham, Saa havde dog den enfoldige Læser forud faaet et Nys om, hvad han kunde vente.