Viborger Samler, 1786-08-28
Om de farlige Følger af at indføre onde og berygtede Folk i Selskaber og Familier. Orlogskab og Forsigtighed i Valget af Venner og Selskaber, blev altid af fornuftige og gode Forældre og Opdragere anseet for en Pligt, den de ei noksom kunde indskierpe deres Børn og Undergivne, og dog lader det som mange af vore Dages Forældre søge ved deres Forhold ei alene at tilintetgjøre Vigtigheden af denne Formaning M.m. men men endog at stadfæste den modsatte Sætning; vælge dine Venner og Selskaber af de sletteste og foragteligste Folk. Verden bliver alt mere og mere forsinet, ikke alene Sæder og Levemaade, men ogsaa Religionen maa tage mod Politur og skiæres til paa nyemodisk Facon, fornemmelig er Ligegyldighed mod hvad andre troer og tænker, Sielen i den nu herskende forfinede Levemaade. At altsaa Hoeren føres i Selskab og sættes til Høibord til Trods for Dyden og dens Elskere, at Dummerhovedet, den nedrige Usling, hvis heele Væsen bestaaer i og ved Laster, kan vinde Fortrinet for den fornuftige og retskafne Ven, at Løgneren, Praleren, Bachanten, kan finde Indgang, og indsnige sig til Fortrolighed, i Familier, der baade hade Lasterne, og elske og udøve Retskaffenhed, dette lader sig fuld vel begribe af Tænkemaadens Tilstand og af den menneskelige Siels Lyst til det Usædvanlige, og det der har Nyehed. Lad Dorimon kun en eneste Gang faae den Tanke: jeg vil ei troe uden hvad jeg selv erfarer; Logneren og Skiøgen skal ei være det for mig, før jeg selv seer dem at være det; Tanken bliver Beslutning, og flux er den retskafne Dorimons Huus en Samlingsplads for Folk, han selv har foragtet, som ere foragtede af alle, der have en Guist af Dorimons Retskaffenhed. Hører J Fædre, og 9 J Mænd og J Opdragere, jeg vil tale med eder, og jeg fordrer som en Ret J bør høre mig, ligesaavel som J høre de Vanarten. tens Børn, der sværme omkring eder. Men ogsaa dette fordrer jeg, finde J, at jeg taler Sandhed, see J klart at følgerne af at indføre almindelig for agtede, og bekiendte udydige Folk i eders Sil skaber ere saa farlige for eders Hustruer, eders Børn, eders Ære, eders Rolighed, saa værer da stærke og værer Mænd, og bortjager Lasterne og deres Slaver fra eders Forsamlinger. Jeg vil ikke tale om, at eders slette Selskaber, give ufordeelagtige Formodninger om eders egen Karakteer; thi ingen Mand har saa got et Navn, han jo kan skade det. Jeg vil ikke anføre, at disse aldrig ere eders sande Venner; det er Egennytte, som holder dem til eder. Det er altid Bachanten og Skiøgen til Fordeel, naar de have Adgang i sædelige Huuse, dette giver dog, for hvem der ei kiender dem, Formodning om, at de ei ere saaonde, som Rygtet gaaer. Jeg vil ogsaa forbiegaae, at de oprigtige og dydige Venner, J have, forsages af disse Folk. Fortroeligheden svækkes, da de seer eders Agtelse for Dem formindskes, og retskafne Folk fortryde, naturligviis paa, at see sig agtede ringere end dem, der aldrig kan giøre Fordring, paa nogen god Mands Agtelse. Maaskee kunde nogen tænke: Folkedomme foragter jeg, hvo der ei vil være ærlig, kan være falsk, det er tids nok at dømme, naar man har Beviser, og Venner - dem har jeg jo i disse, vil de andre ei bie, kan de gaae: Got Broder, Behold din Troe for dig, jeg vil ikke forstyrre den. Men du elsker jo din Hustrue, har Se har du Børn vil du jo dog have dem lykkelige. Nu, saa hør da, hvad Følgerne af slig Omgang vilblive for Dem. J indføre Skiøgen i eders Forsamlinger, J bevise hende alle de Kiertegn, som eders kiereste Veninder; eders Opmerksomhed er saa aldeles heftet ved hende, at næsten alt andet bliver ube merket. Hendes flanevurne Væsen, hendes skogrende Latter, hendes usædelige Skiøgefakter tage J for got, og synes slig Adfærd klæder vel. Eders Tyende, eders Børn, eders Hustruer see denne Uskik, og see den befaldet; thi den almindelige Roes J tillægge Personen, den Agtelse J viiste samme, gjør at de maa troe, alt hos denne er roesværdigt. Men de veed tillige, denne Qvinde holder sin Ære tilfalds, de veed mange umodsigelige Beviser paa hendes Udsvævelser i hvad vil de nu slutte af eders Forhold, vil de ikke troe, ja bør de ikke troe, at Dyd og Last ere tomme Ord, og den, som meest følger sine Lyster, er høist at agte Kalophile, Kalophile, Himlen gav dig en dydig Hustrue, den gav dig Børn at opdrage, ogsaa fikst du en klar tænkende Forstand og et ædelt Hierte - men vogte dig for Lais, som gaaer ud og ind i dit Huus, og æder dit Brød; for sildig er det at blive klog, naar din Hustrue omfavner Boeleren, og dine Døttre løbe efter de unge Karle, og Amerikas Gift har fortæret Marven i dine Sønners Been. mere følger.)