Den Vest-Sjællandske Avis, 1823-11-11
(Af Tidsskriftet Curiositaten). Simonides bliver holdet for Opfinderen af Memoniken eller Hukommelseskonsten og om Philosopherne Charmides, Metrodorus, som gode Memonikere, taler Cicero med Forundring. Den første kunde oplæse ud af Hovedet hele Bøger Ord forOrd. Lucullus bliver ligeledes roest formedelst sin overordentlige Hukommelse; ligeledes M. Portius, Cato, som aldrig skrev noget op; men kunde huske Alt og skunde gientage en Tale, han havde holdet, uden at der manglede et Ord deri. Julius Cæsar, Pave Clemens VI. Petrark, Pico de Mirandole Thomas af Aquino blive ligeledes roeste som Muemoniker; om Stalliger siger man: at han havde i 21 Dage lært Homer, og i fire Maaneder mange Græske Digtere udenad. Mirandolini kunde gientage 2000 Navne, som vare ham forefagte, uden at tage feil deri. Muretus har, som Bienvidne, meddeelt følgende: Fortælling om en Corsikaner, som besad en ganske overordentlig Hukommelse: J Pada boede ikke langt fra mig, siger han, en ung Corsicaner, som man holdt for at være af en god Familie. Han var kommen derhen for at lære den borgerlige Ret; paa dette Studium havde han anvendt nogle Aar med en saadan Flid, at man havde meget gode Tanker om hans Lærdom. En Sommer kom han næsten daglig om Aftenen i mit Huus. Jeg havde meget Rum der og det laae behageligt og frit. Nu gik han for at recreere sig fra sine Studeringer ud at spadsere med sine Kammerater under behagelige Samtalet; en andengang øvede han sig i at springe, brydes og at spille Bold. Han var berømt for at besidde Hukommelseskonsten i en saa høi Grad, at han kunde bevirke Ting, som man ikke kunde troe, uden at være Øienvidne dertil. Neppe havde jeg erfaret dette, førend jeg var begiærlig efter at see dette Underværk, mit Ønske blev snart opfyldet. Jeg sagde ham: at naar han vilde betiene sig af mit Huus efter sit Godtbefindende, saa maatte han ogsaa indrømme mig det, som en Huusret, i min Nærværelse, naar det ikke var ham ubeleiligt, at giøre en Prøve paa sin Konst; Uden at betænke sig saarede han, at det vilde han ret gjerne giøre. Strax gik vi, da intet afholdt ham derfra, ind i det næste Værelse og sadde og ned, hvorpaa jeg dikterede ham latinske og Græske Ord, ogsaa saadanne af andre Sprog, som ikke vare meget bekiendte, snart med og snart uden Forklaring, af meget forskielligt Jndhold og ikke engang sammenhængende imellem hinanden, og i en saadan Mængde, at jeg var allerede bleven træt af at dictere, det Menneske, som skulde skrive af at opskrive og de øvrige Tilstædeværende af at høre og vente. Han allene var endnu munter og ikke udtømt og forlangte vedholdende endnu flere. Men da jeg sagde ham, at Alt havde naaet sit Maal og Grændse og at jeg var fuldkommen tilfreds naar han allene kunde fremsige det Halve af det Dikerede, saa flod han op, heftede sit Blik paa Jorden, imedens vi alle vare fulde af Forventning og stod en Tid stille, og nu begyndte Undermanden at tale. Han fremsagte til vor Forbauselse alt i den givne Orden uden nogensteds at være forlegen, ja, uden at standse meget. Derpaa begyndte han igien fra det sidste Ord og kom tilbage til det første. Herpaa sagde han det første, tredie og femte Ord, og saaledes bestandig det ene efter det andet; ja Ordenen maatte være, hvorledes den vilde, han holdt sig bestandig i den. Jeg blev herefter nærmere bekiendt med ham, og fandt, da jeg selv gjorde et Forsøg, at Sagen forholdt sig rigtig. Han forsikkrede mig engang selv og han var en stor Fiende af alt Pralerie) at han paa samme Maade kunde retitere 36000 Ord. Ja hvad der endnu var forunderligere Alt prægedes saa fast ind i hans Hukommelse, at han, efter sit Foregivende, endnu efter Aars Forløb uden Møie kunde erindre sig, hvad han havde betroet den. Jeg har virkelig fundet hans Foregivende at være sandt; da jeg efter en temmelig Tid igien gjorde en Prøve med ham. Endnu mere! Der boede hos mig Franciscus Molinus en Patricier fra Venedig, som med overordentlig Flid lagde sig efter Videnskaberne. Tvungen af Følelsen af sin svage Hukommelse bad han Corsikaneren om han vilde lære ham denne Konst. Neppe havde han givet sit Ønske tilkiende, førend han lovede ham sin Understøttelse med den største Beredvillighed. Der blev dertil bestemt Sted og Time, hvor de dagligen vilde komme sammen. Men der var ikke gaaet 6 til 7 Dage hen førend den sidste ogsaa kunde sige uden Vanskelighed mere end 500 Ord, som vare blevne ham foresagte, i den samme og i en anden Orden. Dette vilde jeg ikke have vovet at nedskrive af Frygt for at gjøre mig mistænkelig for en Løgn, naar ikke Sagen endnu var ganske nye og jeg ikke havde utallige Vidner derpaa. Korsikaneren foregav at have lært denne Konst af en Franskmand, som havde været hans Huuslærer. (Fortsættes).