Adresseavis for Børn, 1779-09-22
Frue Elviin. Her har Doctoren sendt nogle kraftige Medicamenter, de vil vist hielpe. Constantine. Ach mine søde Brødre, tag Dem nu smukt ind; hvor glad vilde min Siæl blive, om De maatte komme sig. Frederich. Vi vil gierne tage det ind, men hør min søde søde Moder, hør hvor det raller for mit Bryst, og det er jo et vist Kiendetegn paa Døden. Hr. Evin. Ach ach det er Døden, min beste Søn, och Constantine. Min Gud, (græder høit.) Christian. Elskelige Forældre, faar Dem – Gud elsker os, Frederich er allerede færdig til den salige Evighed og for en halv Time siden, er en svær Byrde lættet af mit Hierte. Nu troer jeg at Gud vil være mig naadig. Længe vil jeg ikke leve efter min elskelige Broder, lad os da komme i en Grav – ach i en Grav, da vil vi, naar vor dyrebare Frelser, for Børn. igien opvækker os, Haand i Haand kunde indgaae i hans Himmel – Hvem, veed kiereste Forældre, maaskee følger De snart efter - O hvilken Glæde vil vi da Constantine. Ach min lille Broder slig ikke det, det vilde jo være en ubeskrivelig Sorg for mig lille Pige. Christian. Og nu har jeg en Bøn til Dem Hr. Streng, den vilde de dog ikke afslaae mig, Hr. Streng, Slig frem min Søn, Christian. Det angaaer Deres kjære Søn Hr. Streng, Slig ikke kjære Søn, han er et Skarn. Christian. Han vil forbedre sig, naar han faaer at indsee at han er gaaet for vidt. Hr. Streng. For vidt, Hvad har han da nu udøvet igien, Bie kun Christian. Jeg seer De bliver vreed, og jeg vil altsaa tie. Hr. Streng. Nei, slig kun frem min Søn, hans Skielmstykker maa jeg alle komme efter, om han skal reddes Christian. Jeg har kuns en eneste Tilgivelse at udvirke for ham, og lad mig ikke bede forgieves. Han har – ach hvor nødig vilde jeg sige det. – Han har taget nogle Rixdaler fra dem, men det giør ham meget ondt. Hr. Streng. Hvad, Naa han skal ogsaa smage denne (han tager sin Stok og vil gaae Christian. (til sin Fader) Okiereste Fader hold ham tilbage, han slaaer ham ihiel Hr. Streng. Nei min Ven! Den Ondskab kan jeg intet tilgive ham, saa skarnagtig har han endnu ikke været. Christian. Jeg formanede ham, han henflød i Taare og lofte mig med Haand og Mund, en fuldkommen Forbedring, og han vil vist holde det. Hr. Elvin, Kiæve Hr. Streng, jeg forener min Bøn med min døende Søns. Jeg har været et Vidne til Deres Søns Fortrydelse over sine Feil. Hr. Streng. Jeg kan ikke lade det gaae ustraffet, Christian. Ol lad Dem bevæge ved et doende Barns Forbøn ellers døer jeg ikke poelig. Avis Hr. Streng. Nu for din Skyld min Søn skal jeg skaane ham. Frederich med Døden paa Læberne) Jeg kan jo ikke meere see Dem kiæreste Forældre, men Himmelen seer jeg allerede aaben, min Frelser – ja han venter paa mig Jeg skal deroppe i hans søde Nærværelse leve – omgaaes med Englene og de Hellige faae en forædlet Siæl, – beskiæftige mig med henrykkende Gienstande – blive mættet med ublandede Glæder. – Ja evig skal jeg dette – O kunde de see hvad jeg seer, De udøste da ingen Taare for min Skyld Himlen er alt for herlig, og jeg skiøtter nu ikke og længere at være i Verden - Ach kom, min Frelser, Herre Jesu kom og tag dit Barn til dig (han vender sig til Vægen.)Hr. Streng. Ach havde jeg saadan en Søn, Hr. Elviin. (til sin Kone, skulde der ikke være nogen Hielp mere Frue Elvin. Min Gud, Hans Øine ere jo brustne – Ach mit arme Hierte, Hr. Elviin. (til Christian) Maae jeg ikke forsøge min Søn at give dig det engelske Medicament Christian. Ligesom min gode Fader behager, men i denne Aften inden Klokken er 11 har de mig ikke meere Hr. Elviin. Nu saa vil jeg ikke heller qvæle dig med flere Medicamenter. – Jeg er næsten ude af mig selv af Sorrig. - Men Frederich bliver jo stille, Jeg maae dog see. Min Gud hans Hænder er jo kolde. - Lad Tante kalde. Hr. Streng. Jeg vil endnu sende min Søn herhen, at hans Hierte kan blive rørt. Gud staae dem bie mine Venner. Christian. Men min Bøn Hr. Streng. -Hr. Streng. Den skal blive opfyldt min Søn(han gaaer.)(Slutningen følger.) for Børn.