Berlingske Tidende, 1767-12-28
Udi den under 18de sidstl. udgivne Forordning, angaaende Delinqventers Afstraffelse, som, uden foregaaende Aarsag, allene for at giøre en Ulykke. og derved at miste Livet, ombringe andre, (hvorom næst forrige Postdag blev meldet) tilkiendegiver Hs. M. i Jndgangen, at i Anledning af de nu paa nogen Tid saa ofte forøvede forsætlige Mord paa uskyldige Børn og andre, har Hs. M. bragt i Erfaring, at Forord, af 7de Febr. 1749 ikke saa fuldkommelig har opnaaet den derved inten derende Hensigt; ligesom Livs Straf ey heller synes saa aldeles at passe paa den Misdæder, der ønsker sig Døden og er keed af Livet, og af saadan Kredsommelighed lader sig forlede til, at begaae et forsætlig Mord paa en uskyldig Person : Hs. M. har derfor fundet for god, for slige meanchaliske og tungsindede Mennesker, der dog ikke kunde ansees at være berøvet Forstandens Brug, (thi, i saa Fal omgaaes der med dem, efter Danske og Norske Lovs 6te Bogs 6te Capitels 17de Art. og Danske Lovs 1ste Bogs 19de Capitels 7de Art, samt efter Norske Lovs 1ste Bogs 17de Capitels 7de Art.) som maatte begaae saadan forsætlig Mord, at forandre den ved bemeldte Forordning fastsat Døds-Straf, til en anden daglig og vedvarende Straf, Lidelse og Forhaanelse, som, efter Misdæderens GemytsBeskaffenhed og Tænkemaade, eragtes mere beqvem til at opnaae Straffens Hensigt, nemlig Undersaatternes Sikkerhed og Rolighed. Thi byder Hans Majestæt og allernaadigst befaler, at, naar nogen saadan efterdags maatte befindes, med fri Forsæt og beraad Hue, uden nogen foregaaende dertil af den Dræbte given Aarsag eller Anledning, allene i Tanke at giøre en Ulykke, og derved at miste sit Liv, at have myrdet eller omkommet nogen mødende eller forekommende uskyldig Person, voxen Menneske eller Barn; da skal saadan grov Misdæder ikke strax miste Livet; men derimod, sig selv til velfortiente Straf, og andre ligesindede, til Skræk og Alskye, straffes paa følgende Maade, nemlig: 1) Kagstryges og Brændemærkes paa Panden; og derefter hensættes til Arbeyde i Jern paa Livstid, Mandsolkene i Rasphuset, saafremt og saa længe deres Kræfter der tillader; men ellers og siden i nærmeste Fæstning, og Qvindfolkene i Tugthuset, og der, som de meest udædiske, farligste og foragteligste blant alle uærlige Slaver og Misdædere, en allene for sig selv vel forvares, men og daglig bruges, saavel, efter deres Kræfters Beskaffenhed, til det allerstærkeste og haardeste, som til det allerliderligste, haanligste og foragteligste Arbeyde. 2) Skal Misdæderen engang hvert Aar, paa den samme Dag, paa hvilken Mordet var forøvet, (saafremt den ellers indfalder over 12 Uger efterat den har første gang udstaaet sin Straf, thi i vidrig Fal udsættes det til næste Aar) fra Rasp- eller Tugthuset, henbringes til det Sted, hvor det var forøvet; eller i Fal samme maatte være for langt fraliggende, da til Byens offentlige Rettersted, og der atter kagstryges, eller pidskes med 27 Slag af 9 Riis. 3) Fra Fængselet eller Tugt og Rasphuset, til Retterstedet, eller det Sted, hvor Mordet var forøvet, og tilbage igien, skal Misdæderen, til desto større Forhaanelse, føres paa Natmandens Sluffe, udi gemeene, og de, udi Fængselet eller Rasp- og Tugthuset brugte daglige Klæder, uden Hat eller Hue, med blottet Hoved, Strikke om Halsen og sammenbundne Hænder. 4) Naar de udi Fæstningen, Rasp- eller Tugthuset ved Døden afgaae, skal deres Legeme, ved Natmandens Folk, henføres til Retterstedet, og Hovedet samt Haanden der afhugges, og Krop den derefter legges paa Steyle, men Haand og Hovedet sættes paa en Stage.