Aalborg Stiftstidende, 1838-12-28
Formedelst Helligdagene er ingen Cours eller Havnepriser, Den 24de sluttedes den Roeskildske Stænderforsamling. Commissarii Slutnings-Tale indeholder ble A. følgende mærkelige Ord: Det Stof, som Deres Granskninger over de Dem forelagte Lovudkast frembyde til disses yderligere Bearbeidelse og Forbedring, vil sikkert blive villig og omhyggelig benyttet. Ved Siden deraf have De vidst at finde Tid til at antage Dem og gjennemarbeide en Mængde private, til deels høist vigtige Forslag, fremkomme deels fra Enkelte af Deres Midte, deels fra Andre udenfra. De Bønner, der, som følge heraf, fremtræde for Thronen, ville ufeilbart finde Kongens landsfaderlige Opmærksomhed. Dog har jeg den Befaling at tilkjendegive Dem, at de Bønner, der gaae ud paa Forandring i selve Provindsialstændernes Jndretning, ikke kunne bevilges. De ville, derpaa stoler jeg, med fast Tillid til Kongens ubegrændsede Kjærlighed til sit Folk, erkjende, at han maa have sine vigtige Grunde, hvorfor han ikke seer sig istand til at opfylde Ønsket og saadan Forandring, ligesom De og ville være forvissede om, at det var efter nøie Overveielse af alle Forhold, han i sin Tid har taget sin Beslutning angaaende en saa vigtig Sag. Naar Auerhøistsamme allerede nu igjennem sin Tjeners Mund bebudet sin Villie, saa er det for at det ikke længe skal være uvist for hans Folk, om det skal slutte sig til den Indretning som han har stiftet, for at drage det nærmere til sig, eller om det skulde vende Hjerterne fra Samme og henimod en ny Indretning, der skulde træde i dens Sted. Dasaa stoler jeg paa, at selv de, hos hvem Ønsket om en Udvidelse af hiin Indretning er meest levende, erkjende, hvor Meget Folket dog har i Jndretningen, saaledes som den er kommen fra Giverens Haand, og allermindst kan dette miskjendes af de Mænd, som allerede have virket saa kraftigt til Opnaaelsen af de landsfaderlige Hensigter, Kongen derved har havt for Øie. Den vil derfor fremdeles blive Gjenstand for Deres omme og trofaste Kjærlighed, og denne vil vedblive at vise sig virksom i værdig Benyttelse af Justitutionen." Derpaa tog Præsidenten Ordet paa følgende Maade: Det er vore Medborgere i Nutid og i Fremtid, som ere de rette Dommere over vor Færd i det Møde, vi nu have tilendebragt; men ligesom Enkeltmand, efterat have fuldfort et vigtigt Hverv, føler Trang til at skue tilbage paa den tilendebragte Virksomhed, saaledes er det naturligt, ved denne Forsamlings Adskillelse at dvæle nogle Øieblikke ved Betragtningen over hvad der er virket i det tilbagelagte Tidsrum. - Arbeidets Omfang har ikke været mindre, end i forrige Sessivn, og er dog tilendebragt i meget kortere Tid; men det var naturligt, at megen Tid kunde spares, som i det første Møde anvendtes til at bestemme Formerne, - At der i nærværende Session har været mindre Tilbøielighed til at fremkalde nye Foranstaltninger til Borgersamfundets Tarv, end til at ordne og uddanne dem, og at derfor Forsamlingens Virksomhed meere har faaet Charakteren, af befæstende end bevægende, maatte vel blive en naturlig Følge deraf, at saamange ved vore og den jydske Forsamlings Petitioner fremkaldte Lovudkast i nærværende Møde skulde prøves. Men det er den gode Bygmesters Pligt at sørge for faste Mure, inden han bygger videre i Høiden, Dog er ogsaa i dette Møde flere nye, vigtige Forslag komne under Forhandling. - Den opmærksomme Jagttager vil udentvivl opdage flere Forskjelligheder mellem de tvende første Roeskildske Moder, et Samfund kan ligesaalidet blive sig selv fuldkommen ligt, som Enkeltmanden kan det. Men det vil dog uden vivl blive indrømmet, at det er de samme Grundtoner, der have lydt i denne Sal i dette som i forrige Møde: Kjærlighed til Fædrelandet, Ærbødighed, for Kongen, værdig Frimodighed, dyb Agtelse for Borgernes Rettigheder, hvad enten disse betragtedes i Forhold til Stat og Øvrighed eller til hinanden indbyrdes, Tilbøielig hed til at fremme Kræfternes uhindrede Virksomhed i Borgersamfundet. Og disse Grundtoner ville, saa haabe vi, stedse lyde i Stændernes Moder, de ville høres af vore Sønner og Sønners Sønner, thi de ere danske Toner. - Og disse samme Toner have vi ogsaa hørt fra den Mand, der staaer i Forsamlingen, som Kongens Mand, som Folkets Mand for Kongen. - Jkke skal jeg nævne hvad vi skylde de Enkelte i Forsamlingen, der kraftigst virkede i vore Moder, thi det hører netop til det Skjønne i vor Virksomhed, at Personlighederne skulle tabe sig i Samfundet, at det, som de Jndsigtsfuldeste arbeide, skal, ved at fremstilles klart og overbevisende for de Øvrige, blive Alles Eiendom, ligesom Alt, hvad et Lands meest aandsbegavede Mænd virke, bliver Folkets Eiendom og Hæder. - Jnden jeg slutter, byder Folelsen mig at udtale min Tak for hver venlig Hjælp, der bedes mig, naar Evnen eller Kraften ikke var tilstrækkelig, hver overbærende Dom, naar jeg feillede. Jngen føler dybere end jeg selv, at det kun er ved Forsamlingens kraftige, velvillige Bistand at jeg har været istand til at fuldføre det Hverv, mine Medborgeres Tillid betroede mig. Derefter reiste den kongelige Commissarius sig og tilkjendegav i Kongens Navn: at Provindsialstændernes nærværende Forsamling var opløst. Forsamlingen udbrød derpaa i det Udraab: længe leve Kongen, hvorpaa den adskilte sig. (Stændertidenden.)