Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1846-10-29
Udenlandske Efterretninger. Den spanske Giftermaalssag, hedder det i en Correspondent-Artikel fra Paris af 13de October er altsaa nu fra Haanden, og Jnfantinde Louise, hvormeget de brittiske Ministre end strede imod og de engelske Aviser skraalede, alligevel bleven Hertuginde af Montpensier, Men mærkelig er den Forandring, som der i de to sidste Maaneder, fulde af huul Polemik og tomme Demonstrationer, er foregaaet i Europas Stilling og Englands endnu for kort siden saa høirøstede Sprog. Om Californiens Tagen i Besiddelse af de forenede Stater vil jeg ei eengang tale, skjøndt ogsaa dette allerede er et Livspørgsmaal for England; men alene holde mig til Europa, hvor tvende Facta fortiden give den europæiske Politik en ganske nye Skikkelse og pludseligt forandre Hovedacteurernes Rolle. Det er nemlig den slesvig-holsteenske Sag i dens nyeste Skikkelse og Revolutionen i Genf tvende Facta, der imodstaaeligt maae tvinge Frankrig med indi den europæiske Concert, medens de ligesom isollere England fra Continental-Politiken. Det er nu ingen Henmelighed længere, at Rusland, i sin Note paa Kongen af Danmark meddeelte "aabne Brev, ei alene afgjørende har erklæret sig for Kongens Paastande og for Danmarks Jntegritet; men at Keiseren endogsaa har frasagt sig alle sine Fordringer som Holstein-Gottorper, til Fordeel for det danske Dynastii, og tilbudet det sin oprigtige Medvirkning" til Undertrykkelse af enhver Modstand. En Copie af denne Note er af det danske Gesandtskab i Paris bleven det franske Cabinet officiel meddeelt. Men England vil for ingen Priis lade Rusland faae overveiende Jndflydelse ved Belterne; thi det veed best, hvortil den russiske Beskyttelse turde fore med Tiden. Desuagtet er imidlertid ogsaa England stemt for Danmarks Jntegritet og vil paa ingen Maade vide de slesvig-holsteenske Havne i Hænderne paa den, for dets Jndustri faretruende, tydske Toldforening. Den franske Regjering har, ligesom Rusland og England, udtalt sig for Danmark Jntegritet, og tilbageviser, ligesom hine tvende Magter, Forbundsdagens Competence i denne Sag. Frankrig raader Danmark til, at det skal opbyde Alt for ved gjensidige Concessioner at opnaae en tilfredsstillende Udsoning med sine tydske Undersaatter, hvorved Alt forbliver in statu quo; ikkun naar en saadan Transaction aldeles ikke skulde være mulig, skal Sagen afgjøres ved en europæisk Conferents, hvorved man iforveien kan være viis paa en for Danmark voterende Majoritet, da Østerrig, skjøndt misbliligende det danske Hofs seneste Skridt, dog ogsaa vil erklære sig for Danmarks Jntegritet og status que, men ønsker først en Underhandling med Agnaterne og siden med de andre Stormagter, medens Preussen blot reclamerer den tydske Nationalitet for Holsteen og synes tilfredsstillet naar begge Hertugdømmer beholde deres Jnstitutioner, faae tydsk Commando osv. samt tiltræde Toldforeningen. (?) Disse ere de fom Stormagters Anskuelser, saaledes som de efter de til Kjøbenhavn indløbne Noter ere bleve opfattede i en Memoire, der, hidrørende fra det danske Gesandtskab i Paris, er bleven aftrykt i den diplomatiske Revne, la Portesenille, hvis Redacteur, selv ansat i Ministeriet, forinden har forelagt den for Hr. Guizot, der har prøvet og billiget den. Her see vi altsaa de fem Stormagter næsten enige om selve Sagen, og kun England, dreven af sin Egoisme, i en exceptionel Stilling. – Vende vi os til Revolutionen i Genf, saa finde vi, at de radicale genser Deputerede nu have forskaffet sig Majoriteten i det store Raad; at denne Majoritet vil votere paa Opløsningen af de catholske Cantoners AfsondringsForbund og Jesuiternes Uddrivelse af hele Schweitz; men at de syv catholske Cantoner ville sætte sig derimod; at det vil komme til Kamp, og at en Revision og Omdannelse af Forbunds-Acten vil blive Følgen. Østerrig, beskjæftiget med Gallizien og Jtalien, og Preussen, hvis finantsielle Forfatning forbyder det enhver ualmindelig Udgift, kunne ikke intervenere, idetmindste ikke uden Frankrig. Frankrig, der alene er istand til for Øieblikket at intervenere i Schweitz, bliver derved til en undværlig Allieret for de tre nordiske Stormagter, og vil for denne Venskabs tjeneste betinge sig Dronning Jsabellas Anerkjendelse, Men ligesom de tre nordiske Stormagter træde i dette nøiere Forhold til Frankrig, fjerne de sig igjen fra England, og dette kommer da i Ordets egentlige Forstand til at staae politisk isoleret fra Fastlandet. Frankrigs nærværende Stilling er den fordeelagtigste, hvori det nogensinde har befundet sig. Med Spanien i Ryggen, Belgien, paa sin venstre Fløi, Schweitz og Jtalien under sin Haand, kan det sælge de nordiske Stormagter sit dem uundværligt blevne Venskab saa dyrt, som muligt, vel vidende, hvad det for Øieblikket er værdt. Rusland, hvis Formaal det fremfor Alt er at knække Englands Magt, der ved Bosphorus og i Asien træder det hindrende i Veien (de nyeste Beretninger fra Jndien vidne jo om, at England idelig er nødt til at udvide sine Besiddelser, for at beholde det Erhvervede, og at det er Rusland, der her fra den anden Side puster til Jlden, er slet ingen Hemmelighed), Rusland maatte altsaa naturligviis juble ved Bruddet af det intime Forhold imellem England og Frankrig. Paa dets Tilnærmelse til Frankrig have vi allerede havt flere Exempler. England seer det, og er, bidende sig i Fingrene, nødt til at give efter. Ja, naar Rusland og Nordamerica ikke vare, vilde Lord Palmerston maaskee nokhave faaet sit Mod kjølet og ladet det komme an paa en Krig; men under de nuværende Forhold skræmmes han dog tilbage for det uhyre Ansvar, han derved vilde paadrage sig, og Standard, Høi-Torvernes Organ, gjør selv den for den engelske National-Stolthed smertelige Bekjendelse: at ved begge Landes nærværende Forfatning og ved Damp skibsfartens Udvikling vilde Frankrig, ved en udbrydende Krig, rigtignok kunde risquere en Flaade og Algier; England derimod hele sin politiske Existence, Forviklingerne i Jndien, Crisis i Schweitz og den nordamericanske Erobringskrig kunde derfor aldrig komme beleiligere for Ludvig Philips Planer." Det uhyre Kæmpedampskib Great Britain, er paa sin sidste Reise til Amerika strandet i Dun drum Bugt paa den irlandske Kyst, dog blev Mandskabet og Passagererne bjergede. Man haabede ved den indtrædende Springflod at kunde have bragt Skibet af af Grunden, men dette har viist sig at være umuligt. da Fartøiet allerede har begyndt at skilles ad, og man har derfor halet det længere op paa Stranden, for idet idetmindste at redde saa meget som muligt af Vraget. Great Britain var et af Verdens største Skibe og brugtes som Passageer- og Postskib mellem England og Amerika. Aarsagen til Strandingen skal have været, at Captainen i taaget Veir forfeilede Coursen. Ødelæggende Storme have raset paa Americas sydlige Kyster. Mange Skibe bleve seete i Havsnød paa forskjellige Puncter af Kysten og Vragstykker ere blevne skyllede i Land. J et Brev fra en Passageer ombord i Skibet "Jsaac Mead, fra Newyork bestemt til Savannah, hedder det: "Det er umuligt at gjøre sig nogen Forestilling om det uhyre Tab af Menneskeliv og Eiendom. Vi vove kun lidet ved at erklære, at intet Skib, som paa den Tid var ude i Søen, er undsluppet uden alvorlig Skade, medens mange aldeles ere sønderslaaede, og Menneskeliv gaaede tabt i Hundredeviis, ja i Tusindeviis. To Stor baade, utallige Stykker Skibstømmer, Tønder og andre Dele af Ladninger samt et Vrag af et Skib flød forbi os under Stormen og vidnede om den oven opstillede Paastands Rigtighed."¬