Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-04-04
Historisk Dom over Napoleon. Den berømte tydske Historiker Mason dømmer saaledes om Napoleon: Anden Gang mistede Napoleon, 1815, Trone og Rige, og med samme Haabet, nogensinde igjen at leve et offentligt Liv. Det Had, der fulgte ham, da han forlod Skuepladsen, kan kun sammenlignes med den Beundring, hvormed han blev modtagen, da han fremtraadte. - Blandt Napoleons Fortrin ere de uomtvisteligste, Hærførerens. For hans rigtige Opfatning af de meest forskjellige Stedegenheder – en Følge af det ham medfødte og ved Øvelse mangfoldigen styrkede Sted sind, – for hans forstandige og velberegnede Angreb og for hans Rolighed og Sindighed i Farer tale hans mange Aars Lykke og de af ham Overvundnes Vidnesbyrd. Ligesaa unægtelig, endskjøndt af mange bittert haanet, er hans Frugtbarhed paa vidt gribende store Planer. Den attraaede Underkuelse af Ægypten, den forsøgte Overvældelse af Rusland, og hvad han ved begge Dele vilde opnaae, Engellands Ydmygelse, burde ikke bedømmes efter deres Udfald, og fordi de mislykkedes, sættes i æventyrlige Jndfalds Række. De anvendte Midler vare ingenlunde uforholdsmæssige til Øiemedet, og af dem lod sig intet ubetydeligere vente, end af de i hver Henseende mere indskrænkede, med hvilke engang Alexander vidste at betvinge Asien lige indtil Jndus. Men den kloge Mand bedømmes efter Valget af Midlerne og de Valgtes Tilstrækkelighed, den Retskafne og Store efter Formaalet. - Ubekymret for Freden og Millioners Liv, og ligegyldig for Historiens Lærdomme og Advarsler, der saa ofte af ham læst, dog var uskreven for ham, hyldede han ene den Jdee, at blive almægtig, og forfulgte den med en Lidenskab, der berøvede ham Menneskenes hele Agtelse, ligesom den udrøddede hos ham al Agtelse for Menneskene. Der er ingen Tvivl om, at Alt hvad denne Jdee har avlet, de beundringsværdigste Foretagender, som i en Række af Aar udtømte og rystede Verden, og de Uretfærdigheder, som forvirrede og oprørte den, maa betragtes som en Følge af den unaturligste Stolthed og den fordærveligste Herskesyge, men det kan heller ikke miskjendes, at der maaskee aldrig har levet noget Menneske, hos hvilket saa mange Omstændigheder forenede sig om at nære dets Stolthed og Herskesyge, som hos Napoleon. Fra hans første Fremtrædelse paa Krigens Løbebane, har Lykken ham ligesom paa sine moderlige Arme, og forkjelede ham ved Gunstbeviser uden Grændser. Ligeledes didhen virkede de, som han beherskede. Om Folket ved Slavisk Lydighed mere opvakte og opflammede hans Forfængelighed, eller han ved sine Bedrivters Glands Folkets, vil ingen kunne bestemme, men ingen vil tillige kunne nægte, at de vexelviis fordærvede hinanden. Hvor opmuntrende for ham var fremdeles hans Fienders smaalige, tvetydige, vaklende Fremfærd i Frankrig, af hvilke end ikke en Eneste vidste at give sig mod ham den fornødne Betydenhed, Og da i Tidens Løb Trældommen dagligen voxte, ingen fri Stemme blev hørt, Feldtherrerne, nadspurgte, afholdt sig fra alt Raad, og de Betroede smigrende hyldede, istedet for frimodigen at modsige, - hvor kunde han kommet paa nogen upartiske Veie til Selvvurdering og rigtig Kundskab om Sandheden, Det er vel et mærkværdigt og for alle Herskere lærerigt Ord, naar han studsende svarede dem, der skrækkede ham med den offentlige Mening: Og hvorfor har man fortiet mig alt dette – Man kan ikke forlade Napoleon, uden at tænke paa de Forventninger, som ædle Hjerter ere blevne skuffede i. Hvor stor end Summen af alle de Lidelser maatte være, der ved ham have hjemsøgt den europæiske Menneskehed, er Summen af den Lykke og Velfærd, som den kunde haabe af ham, uden Sammenligning større. Født med en Aandsoverlegenhed, og udrustet med en Virksomhed, saaledes som den sieldent mødes paa Tronen, havde han, sættende sig selv viseligen Skranker, og ikke hævende sin Villie til den høieste Lov, betvunget Europas Fyrster uden Vaaben, erobret deres Folkeslags Hjerter, og opreist sig ved Maadehold et varigere Mindesmærke end ved alle glimrende Feldtslage og frem tvungne Seire. De Bydendes Vilkaarlighed kunde han, den Mægtigste af Alle, styre, fremkalde betryggende Forfatninger, Tidens dybtfølte Fornødenhed, ved et Exempel, der tvang til Efterlignelse, og for Aarhundreder ordne de nordnede Forhold imellem befalende og Lydende. Derpaa, at han ved Ord og Gierning befæstede Tvangs herredømmet, fortrængte sit Folk fra al Deeltagelse i Forvaltning og Lovgivning, og saaledes nægtede den værdigste Jdee, der længtes efter Belivelse, at indtræde i Livet, vil Efterverdenen, meer end paa alt andet, grunde Anklagelsen af hans Navn og Jhukommelse.