Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1777-10-24
agen den 24. Octob Maade til at nytte de almindelige Nelder til Neldegarn. Man samler Nelderne sidst i August, eller og i September, ligesom Veirliget forud haver været vaadt eller tørt til. Naar man mærker at Bladene begynde at hænge og viisne, Stilkene at blive gule, og Frøet let at gaae ud af Skallerne, saa skiærer man med en Segel Stilkene af tet ved Roden, uden at rykke Roden op, saasom den hvert Aar skyder nye og fleere Stilke. De indsamlede Nelder breder man ud i Luften, og lader dem tørres i to Dage, paa det at Bladene kan gaae desto lettere fra Stilkene. Derpaa røder man dem, ligesom Hamp, binder dem i Knipper, og lader dem ligge 6 eller 7 Dage, efter Veirligets Beskaffenhed meere eller mindre, i klart rindende Vand, eller i en Dam. Efter denne Rødning maa man lade dem blive ret vel tørre, og legger dem paa et tørt Sted, for at kunne bruge dem efter Beqvemmelighed. Den øvrige Bearbeidelse bestaaer i at tilberede de lange Traade, hvortil man betiener sig af samme Slags Værktøi, som til Hamp, ligesom ogsaa begge Slags Væxter have megen Liighed med hinanden, og efter Rødningen have samme Lugt, samt give en Traad og Lerred af samme Farve og Tykkelse. Fordeelene af Nelde=Avlen ere viensynlige, da denne Slags Væxt hverken fordrer Oppasning eller Giødning, ei heller nogen besynderlig Slags Jord, eller den mindste Udgift, og Landmanden ei heller derved bliver hindret i sit Markarbeide. Landhuusholdnings=Selskabet i Angers i Frankrig haver anstillet mange Prøver med Neldegarn, og Prøverne af det deraf forfærdigede Lerred ere befundne meget gode. Dette Slags Lerred lader sig blege ikke alene hvidere, med ogsaa hastigere, end Hampe=Lerred. Af Neldegarnet lader sig ogsaa forfærdige et meget fiint Slags Kattun, hvorved det kommer an paa, at man behørigen bryder og knuser Traadene, paa det at det haaragtige bliver vel opløst i sine Deele, eller at det, som er meest uldagtigt, kan faaes for sig selv. Over en gammel Viis=Mands Sprog. Det halve er meere, end der Heele. Det er dog visseligen sandt, sagde Marr til Pass, hvad allerede Cicero haver dømt, at intet kan optænkes saa daarligt, at det jo engang af en eller anden Philosoph er bleven forsvaret. At det Halve er mere, end det Heele, kan et haarligere Jndfald vel tænkes Pass. Hvad det Jndfald betræffer, Mr. Marr, saa er det endnu ikke afgjort, om Æren for Opfindelsen deraf tilkommer en Digter, eller en Philosoph. Dog, daomstunder vare Laugene ikke saa adskildte, og mestendeels var Philosophen Sanger, og Digteren lærte. Men, hvad Hr. Marr, om der af dette Exempel lod sig vise, at ingen Tænker, i Prosa eller i Vers giør intet til Sagen, letteligen siger noget daarligt, uden at jo en god Sandhed, ligger skiult derunder. Marr. Men, at det Halve er mere end det Heele, ved Mercurius, Hr. Pass, om J ogsaa kan indbilde mig alle de Urimeligheder, som J vil, saa skal J dog aldrig giøre mig denne her til Visdom. Pass. Heller ikke til Sandhed; Marr. Nei; det forstaaer sig. Pass. Og jeg vil først bevise Eder det af Eders eget Exempel. Marr. Bravo Pass. Erindrer J Eder endnu hine lykkelige Dage, da - i Phyllis Øine - Marr. Hvad skal dette her, Pass. Saae Himmerig selv, - og ved ethvert halvt Øiekast paa hende den henrykkende Hierteklappen begyndte, og ved en sagte og stiaalen Trykken i hendes bløde Haand, Eders heele Væsen opløste sig i Vellyst Marr. Nu, hvad vil J sige mig? Pass. Hvo var da lykkeligere end J. Haver J ikke ofte ønsket Eder denne Lykke tilbage igien. Men J drømte, at hin vellystfulde Følelse kunde blive endnu større. vilde ikke være fornøiet med det Halve; J erholte - alt, som J vilde have det; og borte var Himmerig og Vellyst. O Marr, Mark, tilstaae dog, at det Halve er mere, end det Hele. Og jeg vil da ogsaa tilstaae Eder igien, at jeg ogsaa haver sommetider ønsket, endnu at vare ved det Halve. Hvad siger J. Marr. At J er en hæslig og slem Mand! Pass. Giv Eder lidet tilfreds, gode Marr! - Det synes, J havde vel allerede nok i det ene Beviis, men ieg er nu kommen i med at snakke, og det gaaer ofte dem, som snakke meget, ligesom Sangere, at de ikke gjerne holde op førend de ere færdige, endskiøndt Tilhørerne længst have nok. Tilmed, Marr, en liden Digression fra hine Forestillinger kan ikke skade. Jeg vil ikke at J skal gaae traurig bort fra mig. Lad os derfor videre tage Berømmelse til Exempel paa, hvilken Visdom hint Sprog har i sig. Naar nogen, det være ved sit Genie, eller ved sine Fortienester, eller ved Lykkens gunstige Vind, begynder at blive bekiendt og at komme i Veiret - Glæde og Mod straaler ud af hans Ansigt, Agtelse og Artigheder begegne ham fra alle Sider, gode Siele sympathisere med ham; ophøiede Siele holde sig forpligtede til at understøtte ham; hans Venner slutte sig nærmer omkring ham; hans Fiender træde tilbage. Hvad han haver gjort, bliver gunstigere bedømt, ved Forestilling og hvad han endnu kan giøre. Endnu kan man rose ham, uden at forringe sig selv; endnu tale om hans Fortienester, for mageligen at komme paa sine egne. Men lad ham med fordoblet Kraft tage sin Flugt alt høiere og høiere, før taltes der kun om ham hist og her, nu lyder hans Roes allevegne; Mængden studser, Factioner vælge ham til deres Helt og Skyts=Gud; han kan udrette alting, og enhver, som tykkes sig at være mere end han, og hvo tykkes sig det ikke? – er hans Fiende, hans fornærmede Dommer. Hans Storhed er Hexerie, thi man svimler derover. Hans Fortienester ere ikke reelle, thi de ere ikke, som de andres. Hans første Fiender træde iblandt Mængden, og fortælle hans Ungdoms Synder, og hans svage Timers Feil. Hans Venner ere ikke meere vel til Mode over ham; de troe ham ikke mere, da han saa meget kan undvære dem. De, som endnu ere hans Tilhængere, fordre alt meere af ham, jo mere han allerede haver gjort. - Himlen bevare enhver ærlig Mand fra, at ville være den eneste iblandt Folket. Og er det ikke sandt: Marr, det halve er ogsaa der bedre, end det Heele. Og nu er det jo vel nok, Marr. Jeg maa sige Eder, kiære Hr. Pass, at jeg ikke haver forstaaet ret meget af den sidste Deel af Eders Tale.