Den Vest-Sjællandske Avis, 1838-06-07
Dr. Josua Marshman døde den 5te Decbr. 1837, 69 Aar gammel. Han var født den 20de April 1768 i Westbury-Light, hvor hans Fader ernærede sig som Væver. Hans Forældre vare fattige og kunde næsten ingen Underviisning give ham; Alt hvad han lærte, har han sin egen Flid at takke for. Meget tidligt viste han et stort Hang til Læsning; da han var otte Aar, havde han allerede gjennemlæst alle de Bøger, som vare at finde i Landsbyen, og ofte skal han være gaaet flere Miil for at faae en Bog tillaans for at tilfredsstille sin Læselyst. Da han var 15 Aar gammel, sendte hans Forældre, som mærkede, at han kun havde liden Lyst til et Haandværk, ham til London i Lære hos en Boghandler. Her blev han brugt til at bringe Bøger omkring; men ofte fordybede han sig saaledes i Bøgerne, at han glemte at aflevere dem, saa at hans Herre tilsidst sendte ham bort med den Erklæring, at han ikke duede til at blive Boghandler. J sit 16de Aar kom han tilbage til sine Forældre og maatte tage fat paa Væven; men hans Lyst til Læsning vedblev. Han fik især stor Jnteresse for religiøse Skrifter og brød sig ikke om, til hvilken Sect Forfatteren bekjendte sig; ogsaa begyndte han at lære Latin. Saaledes tilbragte han sin Tid, indtil han blev 23 Aar gammel, da han giftede sig med en Datterdatter af en baptistisk Præst i Frome, Mr. Clarke. Han stræbte nu ivrigen efter at faae en anden til hans Evner og Tilbøieligheder mere passende Virkekreds, og Tilfældet favoriserede ham. En *) J Tydske Aviser læstes nylig, at en Hindu ved Navn Baebu-Grischender-Bores, som boer i Calcutta, har oversat Iliaden paa Sanskrit-Vers, og at denne Oversættelse skal trykkes paa den Ostindiske Regjerings Bekostning. Red. TaSkolelærerplads blev ledig i Bristol; han søgte den, og efterat han havde underkastet sig en Examination, blev han eenstemmigen antaget. Han var dengang 25 Aar, og den aarlige Løn var kun 10 Pd. Sterl. Man tillod ham imidlertid tillige at oprette en privat Skole, og denne erholdt snart et saa almindeligt Bifald, at den var overfyldt med Disciple og gjorde ham uafhængig. Han blev nu bekjendt med Dr. Ryland, som bestyrede et baptistisk Akademie; han indtraadte i Seminariet som Student og anvendte enhver ledig Time paa at studere under denne duelige Lærer. Han studerede Græsk og Hebraisk og siden Arabisk og Syrisk, vel var han ikke nogen Mester i disse Sprog, men hans Kundskaber vare dog langt fra at være overfladiske. Sex lykkelige Aar tilbragte han paa denne Maade, da Forsynet aabnede ham en videre Mark for hans Virksomhed. Dr. Ryland havde opmuntret ham til at danne sig til Præst, hvortil hans udbredte theologiske Kundskaber gjorde ham vel skikket, og han havde Haab om snart at opnaae en hæderlig Plads som Præst i sit Fødeland, da han blev kaldet til at vorde Missionair. Carey havde allerede arbeidet 6 Aar i Jndien, medens hans tilkommende Medhjælper uddannede sig i Bristol; han bad om Assistance, og man tilbød Marshman at gaae til Jndien. Han modtog Tilbudet og gik med Mr. Grant, Ward og Brunsdon ombord paa et Amerikansk Skib. J October 1799 kom de til Bengalen og vilde reise til Mudnabatty for at forene sig med Dr. Carey, da Omstændighederne nødte dem tilat gaae til Serampore, hvor de landede den 13de Octbr. Hos den Engelske Regjering var der dengang opstaaet Frygt for et Jndfald fra de Franske Besiddelser, da flere Franske Emissairer, forklædte som Præster, vare blevne grebne omkring i Landet. De Marshman og hans Ledsagere ankom til Bengalen, blev deres Ankomst anmeldt i Calcutta Aviser, og da man aldrig havde hørt tale om baptistiske Missionairer, anmeldte man, at 4 papistiske Missionairer vare ankomne i et fremmed Skib for at reise til et af de fremmede Establissementer. Denne Anmeldelse kom Lord Wellesley for Øie; Capitainen blev øieblikligen kaldt for Politiet og underrettet om, at Skibet ei vilde erholde Tilladelse til at clarere, hvis han ikke forpligtede sig til at tage de papistiske Missionairer tilbage med sig igjen. Vel oplyste Capitainen snart Misforstaaelsen, saa at den Engelske Regjerings Frygt i een Henseende faldt bort; men den viste dog saamegen Tilbøielighed til at modarbeide Missionairernes Bestræbelser under det Paaskud, at disse vilde vække Uroligheder i Landet, at Missionairerne troede, at de ei med Sikkerhed kunde bosætte sig paa Engelsk Territorium, og at det var klogest at modtage den Beskyttelse, som den Danske Regjering i Serampore tilbød dem. Dr. Carey følte tilfulde Betydenheden af disse Grunde; han forlod sit Opholdsted og forenede sig med dem i Serampore, og dermed begyndte den Seramporske Mission. Disse tre store Mænd bleve saaledes bragte sammen ligesom ved Forsynets umiddelbare Bestemmelse De begyndte strax at lægge en udstrakt Plan for deres tilkommende Virksomhed, og de følte kun altfor vel, at de kun havde dem selv at stole paa. Fra den Engelske Regjerings Side turde de ikke vente Andet end den kraftigste Modstand, saasnart deres Virksomhed skulde vække offentlig Opmærksomhed, og deres Frygt blev kun altfor snart stadfæstet. Ward havde skrevet en lille Piece om den Muhamedanske Religion, hvori han søgte at vise, at Muhamed var en falsk Prophet. Der opstod i denne Anledning et saadant Skrig imod Missionairerne, at den Engelske Regjering forlangte Bogen confiskeret. Missionairerne indsaae, at de muligen vare gaaede for vidt, og gave efter for Stormen. De udleverede øieblikligen alle de Exemplarer, de vare i Besiddelse af, og søgte at undskylde nogle haarde Udtryk i denne Piece mod den Muhamedanske Religion ved at paaskyde, at Bogen af en Feiltagelse var bleven trykt, forinden den var bleven nøiagtigen gjennemgaaet. Den Engelske Regjering var ikke tilfreds med denne Undskyldning, og da den fandt dem eftergivende, forlangte den, at de skulde flytte Bogtrykkeriet til Calcutta, for at Sligt ikke oftere skulde møde. Dette vilde de ikke. Den Engelske Regjering henvendte sig nu til den Danske og fordrede, at Bogtrykkeriet skulde nedlægges; den paaberaabte sig, at de Bøger, der bleve trykkede i Serampore, ikke vare bestemte for Establissementet, men for hele Jndien, og at det derfor burde staae under deres Tilsyn. Den Danske Regjering vilde ikke samtykke heri, og da den Engelske Regjering begyndte at bruge Trudsler, skal den daværende Gouverneur have svaret, at Englænderne kunde bruge Magten, om de turde og vilde; han vilde da stryge Flaget og overgive sig som Krigsfange. Denne Bestemthed frelste Missionairerne for Øieblikket, og Forbittrelsen imod dem tog lidt efter tidt af. Hvad Følgerne vilde have blevet, hvis den Danske Regjering dengang havde viist mindre Kraft og Bestemthed, er umuligt at afgjøre; men neppe havde da den Jndiske Presse saasnart hævet sig til det Punkt, hvorpaa den nu staaer, fri for alle despotiske Baand og Jndskrænkninger. Det er næsten utroligt, at de Engelske, som nu gjøre saameget for Christendommens og Oplysningens Udbredelse, i den Tid gjorde Alt for at hindre den; men endnu i 1807 skrev Sir James Mackintosh fra Jndien, at alle Religioner taaltes i dette Land undtagen Christendommen.