Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1779-10-29
agen den 29. Forsøg til en Underviisning i det danske og norske SkovVæsen. (Slutningen; see No. 42 og 43.) Tre og tyvende Kap. Om et Træes aarlige Vext til det er fuldmodent, hvoraf man kan kiende, at det endnu er frisk og voxer, eller har afvoxet, og begynder at tage Skade, i hvad Alder det bør at hugges, hvoraf kan kiendes at det er hugget modent, og hvorledes man omtrent kan see paa et staaende Træe, hvor meget Tømmer, og af hvad Slags det indeholder. Det Forslag og Udkast Hr. Etatzraaden i dette Kap har gjort til en Skov=Historie, kunde vi ikke nægte os at meddeele vore Læsere. Dette upaatvivlelig nyttige Document (siger Fors.) maatte indehold: 1) Et accurat Maal, og som mueligt en Grundtegning af heele Skoven. 2) Den Anes Jnddeeling i visse Destricter eller Beridt. 3) Disses under Afdeelinger igien i mindre Stykker, efter de paa samme brugelige Navne, af Moser, Banker eller sligt som findes derudi, Hver af disse Under=Afdeelinger skulde da udgjøre sin Historie, hvorudi nøie skulde anføres: a) Dens Strækning og Grændserne nøiagtig bestemte. b) Om nogen har Rettighed til Græsning eller sligt deri, hvorpaa samme grunder sig, om til visse Hoveder, og hvor mange og saa videre, c) En ligeledes nølagtig Beskrivelse over Afdeelingerne, hvad Bierge, Dale, Moser, Sumper og Veie, som findes deri, hvorledes Jorden ved hver især er beskaffen, hvad Lag den indeholder af Leer, Sand, sort Jord a. d) Hvad Slags Træarter samme er bevoxet med, i hvad Vext de ere, og hvor gamle de overhovedet paa nærværende Tiid kan holdes for at være. e) Hvad Aar der hugges derudi, om heele Afdeelingen paa engang, eller hvor meget deraf, hvorledes de huggede Træer befindes, saavel i Størrelsen efter Stammernes Høide og Omkreds, som og i Træets Friskhed og Fasthed indvendig, tillige med deres Alders ongefærlige Bestemmelse, ved at overskiære en Stamme af hver Slags Størrelse, og tælle Ringene, f) Hvor meget, saavel Brænde som Tømmer, Afdeelingen i alt har givet, og i Henseende til det sidste af hvad Slags, som og i Fald det er bleven solgt, til hvad Priiser. 8) Hvad Anstalter man har gjort til at faae Pladsen bevoxet igien, om man har ryddet Træerne og med Rod, om man har pløiet Pladsen, om, naar og hvor til, om man har besaaet den med TræeFrøe, af hvad Slags, hvor meget af hvert, om i Foraaret eller Efteraaret, om man har faaet nogen Slags KornSæd, med eller ikke, h) Hvorledes denne Træe=Sæd har lykkedes, hvor tæt kommet op, og hvorledes forholdt sig i første, andet, tredie Aar, og saa fremdeles. ) Hvorlænge man har havt Pladsen fredet og indhegnet, samt hvad brugt til Indhegning, og overalt en Beregning paa alle Omkostningerne, saavel derved, som ved SaaeninA. ) Har man derimod ladet nogle voxne Træer staae hist og her for at besaae Jorden selv, anmærkes det, hvor mange af hvert Slags, hvor vidt fra hinanden, om man har pløiet Jorden op der imellem, gravet eller ladet et Sviin røde den op, alt det med alle sine Omstændigheder, og Følgerne deraf, hvorvidt omkring, nemlig hvert Træe, har besaaet Pladsen, om de unge Planter, tykt eller tyndt opkomme af hver Slags, hvorledes de forholdt sig i de efterfølgende Aar, hvor længe de gamle Sæde=Træer ere bleve ne staaende, paa hvad Tiid fældede, hvad Skade de ved Fældningen har gjort, om de qvæstede unge Planter, ere blevne skarp afhuggede, om de har skudt op igien, og hvorledes forholdt sig siden i Vexten imod de ubeskadigede, item hvor gamle de fældede Træer efter Ringenes Anviisning har været, hvorledes af Beskaffenhed indvendig, hvor høit eler dybt afhugne paa Stammen, om Roden igien har givet nye Skud, og hvorledes samme da forholdt sig i Fremtiden. 1) Naar man har opsnidder og luftet den unge Skov, saavel den ved Kunst, som af sig selv besaaede, hvor tæt omtrent ved første og anden Luftning ladet Træerne staae, og hvad Virkning deraf er befundet. m. I ligeMaade ifald man har betient sig af Plantning, hvorfra man da har taget Planterne, om opdragne i en Planteskole, eller tagne i Skoven, paa hvad Sted, i Tykningen eller Udkandten, paa nordlig eller sydlig Side, hvor gamle forplantede, paa hvad Tiid om Aaret, om med heele Rødder og heel Top satte, især Eegerne, om med heel Pæl=Rod eller hvorledes, om iagttaget at sætte dem efter samme Himmelkant, som de vare opvoxne med, den sydlige Side mod Sønden, eller ikke, hvorledes Vexten i begge Henseender forholdt sig, hvad øvrigt man ved Plantningen har iagttaget, og givet dem nogen god Jord ved Roden, omvandet dem, og lagt Græstørven omvent over Hullet, om siden vandet dem, om opsniddet dem, og i hvad Aar, samt hvorledes Vexten aarlig forholdt sig i Ligning med de andenstæds saaede, n) Hvad Nytte man imidlertid før Afhugningen igien har havt af denne unge Skov, om ladet Sviin gaae paa Olden deri, eller betient sig af Agern og Bøgen til at feede Creature med, eller at perse Olie af, og hvad Fordeel af hver især kan beregnes. og Om nogle ulykkelige Tilfælde imidlertid ere indslagne med Muus, Orm, og sligt, hvad Midler man har brugt derimod, og med hvad Held og Uheld, om tidlig Frost om Efteraaret, eller haard og sildig Frost om Foraaret er indtruffet, paa hvad Tiid, om med klart eller mørkt Veir, og hvad Virkningerne i be ge Tilfælde har været, samt ligeledes ifald stærk Heede og Tørke er indfalden. p. Om man har gjort nogle nye Forsøg, om gravet Moser og sumpige Stæder ud, nøiagtig beskrive sligt og Følgerne deraf, og endelig: a) Naar man igien hugger denne Skov noget eller alt af, da ved Aars Tall, for at vide accurat Træernes Ælde, og da nøiagtig antegne, hvorledes man befinder hvert Slags, og i hver Alder især, som jeg under e) f) a. ovenfor har anmærket, og det med Tillæg, hvorledes Stammerne befindes paa Barken, om glat eller sprukket, eller med Moos og Udslæt (Lichenes) begroet, samt iligemaade hvorledes saavel Toppen som Rødderne saae ud., Fire og tyvende Kap. Om den beste Tid af Aaret, at fælde Skovtræer, deels i Henseende til det Slags, som igien skal skyde ud fra Roden, deels og i Henseende til Tømmerets Varighed og Brug. Fem og tyvende Kap. Om at afskaaleTræerne paa Roden, og derved give Tømmeret meere Styrke, samt forskaffe Garverierne meere Nytte ved Barken. Her søger den erfarne Forf, at bevise: at Barkens Afskaling paa Roden af Egetræerne er til megen Nytte, og at de fleeste Skov Forordninger, saa og vor Danske og Norske Lov, som befaler at slige Skovflaaere, skal forfølges og straffes som for andet Tyverie, har fornemmelig havt Hensigt til dem som slaae andres Træer, og ikke til Eiermændene som giøre det ved sine egne. Naar denne Afskaling skeer i rette Tild, og kun paa de Træer, som man dog siden vil fælde, saa befordrer den ei alene Tømmerets desto større Sturke og Varighed, men giver os ogsaa en meere nyttig Bark til vore Garverier, end den vi ved den sædvanlige Fældning i Efteraaret, eller om Vinteren kunde faae. Sex og tyvende Kap.: Hvorledes de fældede Træer ellers skal behandles, saavel for at bevare Tømmeret, og give det en meere Fasthed, som og forat forekomme de skadelige Risser og Sprækker i samme. Syv og tyvende Kap.: Hvorved vore Skove ere blevne fordervede, og hvad nødvendigst at giøre, for at sætte dem i Stand igien, og deriblandt hvorledes man til beste Nytte efter enhver Skovs Beskaffenhed skal hugge i samme, enten ved Inddeeling i visse aarlige Hugster, eller hvorledes. Forf vil, som billigt, at en Skovbetient, men fornemmelig den Øverste, bør besidde den til Skov=Videnskaben fornødne Theorie, og de Deele hvoraf samme bestaaer. Hertil regner han fornemmelig Naturkyndighed, dernæst Mathemmatik, Jndsigt Technologien, og ligeledes saavel i den civile, som Skibbygger=Kunsteen; Betientere som forstaae nogenlunde hvad der hører til deres Bestilling, - en vis staaende Løn for disse, og saa tilstrækkelig, at de til Skikkelighed kan leve deraf - ydermeere Belønning for dem, der vise særdeles Fliid og Flittighed, - men Straf og - undeblivelig Straf for de Forsømmelige - offentlig Vanære for de Ureedelige, meener Forf, vil udrette, at vore Skoves Tilstand snart vilde blive anderledes. Otte og tyvende Kap.: Hvorledes man skal udbringe den beste Nytte, saavel for sig selv, som det almindelige, af sine Skove, ved at anvende de fældede Træer rigtig, og derunder om et Gavn=Tømmer=Magazins Fornødenhed, samt Kuulmiilers rigtige Anlæg og Behandling. Ni og tyvende Kap.: Hvorledes man fornuftig skal bedømme, hvilke Pladser i et Land man bør anvende til Skov, samt hvad Slags Træer man saavel efter Grundens Beskaffenhed, som andre Omstændigheder sammesteds fornemmelig bør lægge Vind paa. Tredivte Kap. Om den beste Maade, saavel at anlægge en nye Skov paa, som og udbedre og vedligeholde de gamle, enten det efter Stædernes Beskaffenhed, bør skee ved Saaning eller Plantning, saavel i Henseende til Løv, som Naale Træer. En og tredivte Kap.: Hvad der er at lagttage ved en Pladses Besaaening til Træevext, og hvorledes samme efter forekommende Omstændigheder bør skee, saavel i Henseende til Løv, som Naale Træer, og saavel i et nyt Stykke Jord, som i en gammel Skov selv. To- og tredivte Kap. Naar og hvorledes den unge Skov bør opsniddes og Luftes. Tre og tredivte Kap.: Hvorledes man paa beste Maade skal gaae til Værk, naar man ved Plantning enten vil opelske nye eller forbedre gamle Skove, samt hvor fornødent det er, ved Kongelige og andre Skove at anlægge vilde Træe=Skoler, hvorfra enhver for billig Betaling kunde forsynes med vel optragte Træestammer. Fire og tredivte og sidste Kap. Om Plantørrers Fornødenhed, samt Forslag om en Deel Hielpemidler til at bestride Omkostningerne ved et forbedret Skov=Væsens Jndretning, og Ønske om en sig derefter passende allernaadigst Skov Forordning. Hr. Etatsraaden er fuldkommen syldestgjort for sit Arbeide, om det af Kyndige agtes at være til nogen Nytte, og værdiges hans Landsmænds biefald Vi kunde neppe forestille os vore Landsmænd saa uskiønsomme, at nægte en saa fortient og utrættelig Forfatter den tilbørlige Noes; men skammeligt vilde det være, om nogen enten af Fordomme, Egensindighed, eller Magelighed; foragtede den retsindigste Patriots velmeente Forskrifter. Historisk. Nathan, en rig Jøde i Jerusallem, kommer tilbage fra en af sine Handelsreiser. Ved sin Ankomst underrettes han af Daja, et christent Fruentimmer i Nathans Tieneste, at den i hans Fraværelse har været Jld i Huuset, og at Reccha, hans Dotter, skulde blevet et Rov for Luen, dersom ikke en ung Tempelherre, som Sultanen havde skiænket Livet, fordi han fandt nogen Lighed imellem ham og sin Broder Assan, der for endeel Aar siden pludselig blev savnet, havde revet hende ud af Jlden. Rørt over denne vare ædle Gierning, søger Nathan den unge Tempelherre, for at bevidne ham sin Taknemmelighed, og formaae ham til at imodtage Recchas mundtlige Taksigelse: en Gunst, hvorom hun hidtil forgieves havde anholdt hos ham. Efter en kort Modstand vinder han Tempelherrens Venskab, og faaer hans Løfte, om at besøge Reccha. Denne unge Piges Yndighed og Forstand bemægtiger sig strax Tempelherrens hele Hierte, og antænder det af den heftigste Kiærlighed. Han begierer hende af Nathan, som, efterat have forespurgt sig om hans Familie, synes ham at vise større Langsomhed i at opfylde hans Ønske, end han havde formodet. Daga, som med Glæde har seet, at Reccha og Tempelherren, elske hverandre, troer, ved denne Leilighed at kunne befrie sin omme Samvittighed (der ellers hidtil ret got har ladet sig tilfredsstille ved Nathans Foræringer) fra en gammel Byrde, og aabenbarer Tempelherren, at Reccha ikke er Nathans Dotter, men fød af christne Forældre, i den Tanke, ved denne Efterretning at betage ham alle de Tvivl, som maaskee endnu kunde sætte sig i Veien for hans Kiærlighed. Og da hun tillige erfarer Nathans Uvillighed i at samtykke deres Forening, underretter hun ogsaa Reccha om sin Fødsel, for derved at formaae hende til, desto snarere at rive sig løs fra Nathans Villie. Tempelherren, som i sin Kierligheds Brusen ikke kan give nogen anden Tanke Rum, end den, at besidde Recchatroer at Dajas Opdagelse kunde blive ham til Fordeel, ifald Sagen kom for Patriarken. Han gaaer derfor til denne Prælat, der allerede forhen har vildet bruge ham til et Forræderie imod Saladin, som han skyldte Livet, og udbeder sig hans Betænkning. Patriarken dømmer Jøden uden alle Omstændigheder til Baalet; men da Tempelherren ikkun har fremsat sit Sporgsmaal som et blot Problema, saa overdrager han en Klosterbroder at efterforske, hvorvidt Sagen er virkelig. Denne Klosterbroder har for endeel Aar siden tient en vis Wolf von Filneck, som, da han strax efter sin Kones Død maatte flygte til Gazza, havde befalet ham at overlevere sin spæde Dotter til en Jøde i Darum, som var hans Ven. Og, da denne Jøde er den samme Nathan, som nu boer i Jernsalem, saa gaaer han til ham, for at underrette ham om den Commission, Patriarken har overdraget ham. Ved denne Leilighed erkyndiger Nathan sig nøiere og Recchas Forældre, og faaer en Bog af Klosterbroderen, hvori hendes Fader i det persiske Sprog har optegnet alle sine Slægtninger. Jmidlertid er Sultanens Søster Sittah blevet underrettet om Nathan ved en af hans gamle Bekiendtere, som da var Derwisch, men nu Defterdar hos Sultanen. Og da Sultanens overdrevne Gavmildhed har gandske udtømmet hans Skatkammer, saa formaaer hun ham til at kalde Nathan forsig, og at forelegge ham et Spørgsmaal, hvis Besvarelse skulde være ham saa vanskelig, at han, for at undgaae den, skulde beqvemme sig til at kiøbe sig frie med de fornødne Summer. Saladin lader Nathan kalde, og forelegger ham dette Spørgsmaal. Was for ein Glaube, mas for ein Geset. Hat dir am meisten eingeleuchtet? Nathan svarer: Sultan, Jch bin ein Jnd Saladin. Und ich ein Muselmann, Der Christ ist zwischen uns Von diesen drey Religionen kann doch eine nu Die wahre seyn - : Nathan redder sig efter Sultanens Sind saa vel fra denne Vanskelighed, ved at fortælle ham en Fabel, at han ikke kan nægte ham sit Venskab. Nathan er strax betænkt paa at drage Fordeel deraf for den unge Tempelherre, og giør Sultanen begierlig efter at tale med ham. Ogsaa han vinder fuldkommen Sultanens Venskab, med den Forsikring, at han hos Nathan vil understøtte hans Kiærlighed til Reccha. Tilden Ende tillader Saladin sin Søster at kalde Reccha til sig. Hun infinder sig, nedtrykt af Bekymring over at skilles fra den hun hidtil har elsket som Fader. Selv kalder han Nathan; men da han forlanger hans Minde til Tempelherrens og Recchas Forening, opdager Nathan, at de ere Sødskende, og begge Børn af Saladins Broder Assan, der var blevet Christen under Navn af Wolf von Filneck, hvilket han beviser med den Bog, han fik af Klosterbroderen, og hvori Saladin ogsaa kiender sin Broders Haand. Jndfald. En ung Pige var bleven syg, fordi hun havde spiist umoden Frugt; Doctoren raadede hende at lade sig sætte en Klysteer, hvilket hun ingenlunde vilde beqvemme sig til at bruge, indtil hendes Moder truede hende paa det heftigste. Det er dog forskrækkeligt, sagde hun tilsidst, at den Uskyldige altid stal lide for den Skyldige.