Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1815-08-26
J maa indrømme mig, at den halve Verden, uopholdeligen maatte opbydes, for at sætte denne fordærvelsesvangre Strøm en Dæmning. - For Erobreven gives ingen anbefalingsværdigere Tactik end at anspore Menneskenes Pengegraadighed ved Haabet om Bytte og Plyndring. Har han først proclammeret sig som en Messias for alt Røverpak, da staaer til hans Raadighed en Hær, der ligner Hoskrækkene i Ørken, som formørke Himlen. Et stort, virkelig djævelsk Jndfald var det, at bringe Plyndringen og Udsuelse i et System, og jeg gotter mig ikke lidet over, at Jeg har været den, der lod opstaae den første Jdee til det saakaldte Requisitions- og Jndqvarteringssystem i en sindrig Jacobiners Hjerne. Det første gjør hver Høvding for en Soldaterflok til et Slags Pascha eller Dry, det sidste forvandler hver Krigsknegt til en uindskrænket Magthaver i de erobrede Huse. Penge, Gods, Qvinde, Tjener, Pige, Qvæg og Alt hvad deri findes, ere til den umættelige Gjæsts Raadighed. Men hvad der gjør dette Jndqvarteringsvæsen til ret en Triumph for den djævelske Vittighed, er den Omstændighed, at det maae betragtes som den ægteskabelige Dyds, den huuslige Lykkes, god Tugts og Sædeligheds Grav, thi som en fortærende Orm trænger den begierlige Plageaand ind i Familielivets inderste Helligdom, og søndergnaver de skjønneste Baand, der binde Mennesker til Mennesker. Ogsaa Drivten til Tøileløshed, til den vilde, lovløse Tilstand og Arbeidslede er et stærkt Pirremiddel, hvorved Erobreren formaaer at forvandle sine Knegte til nomadiske Røverhorder. Den, som eengang er vant til denne Tilstand, ham bliver den til en anden Natur, og den borgerlige Freds jevne Bane, der fordømmer ham til huuslige Bekymringer og Anstrængelser, er ham en Plage. Der gives imidlertid dog et stort Antal Mennesker, der hverken drives af Penge eller Ærgjerrighed, og Urolighed, som hellere ønske at blive hjemme, og i uskyldig Fred, at røgte deres Ager og Huus, at vogte deres Hjord og vugge deres Børn. Den virksomste Spore er her den, hvorved Landet drives til Slagterbænken - Magten. - Frygt for Smerte og øieblikkelig Død ere umodstaaelige Drivere. Stokken og Kaardeklingen ere de meest overtydende Argumenter, og en Bajounet, rettet mod Hjertet, eller Mundingen af et kartetschesvangert Jldsvælg aabenbare en saadan Veltalenhed, at den konstrigeste Philippika eller ciceronianske Tale maa forstumme for den. En Erobrer maae derfor ikke allene have en Kobbel Paagribere eller Gens d'Armer ved Haanden, ved hvilken han sammenhedser sin Hjord og driver den i Marken, men han maa ogsaa være beredt paa, at modsætte dens Gjenstridighed er Rædselsystem, ved hvilket man formaaer at holde hele Folkemasser i Tømme. Det vil da lykkes ham, at drive sit Conscriptionssystem igjennem, formedelst hvilket han afdeler sine Undersaatter, som en Skov, i Hugster, og tager deraf hver Gang den Menneskeforraad, han behøver. Hist og her høres maaskee et Skrig over Despotismus. og oprørende Grusomhed. Derimod gives der Lænker, Galeier og Fustlader. En Blypille virker specifisk, og stopper Munden paa den værste Gjøende, om han end var en Stentor eller Thersites. "Døde Hunde bide ei det er et Valgsprag, som ikke noksom kan indpræntes en Erobrer. Man udrydder tilligemed Hovederne, Tungerne. De saakaldte Militaircommissioners snarfærdige Bøddeljustice, maae stedse besaae den store Landevei til Underverdenen med nye Slagtoffre. Skræk er Lydighedens Fader, og saasnart den ophører at virke, træder Ligegyldighedens Sløvhed i dens Sted. Menneskene finde sig endeligen i enhver Vane, selv i den, at holde deres Hoveder hen for Slagterøren, og Fustlader og Nedsablinger blive dem tilsidst et ligesaa ligegyldigt Skuespil som Skive, og Fugleskydning. - Oderint dum metu ann, er det Motto, som enhver Despot bør sætte foran sit "Vi af Guds Naade o. s. v. Men, med aabenbar Magt er endnu ikke alt gjort, heller ikke den hemmelige maa Erobreren, skye, naar den leder til Maalet. Det er meget ofte Tilfældet, at en retmæssig Tronarvings Fordringer staae hans herskesyge Planer i Veien; det pleier ogsaa at indtræffe, at sammes Udførelse trues med at strande mod en mægtig Medbeilers Klippekraft eller mod en Frihedssværmers Mod; ogsaa er det Erobreren ofte om at gjøre, at udrydde visse Hemmeligheder, hvis Opdagelse kunde være ham farlig. J saadanne Tilfælde er aabenbar Magt sjelden anvendelig, deels fordi man sætter Varsomhed imod den, deels fordi den kunde væbne alle Hevnens og den politiske og religiøse Fanatismus's Lidenskaber mod dens Stifter. Erobreren maa altsaa kun betjene sig af den under den eneste Forudsætning, at han kan love sig at qvæle ved Overmagt det befrygtede Oprør i Fødslen, og ved Prætendentens eller Med beilerens Henrettelse, at give alle øvrige Medbeilere et afskrækkende Exempel.