Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1842-03-21
J No. 23 af Stiftstidenden har der atter været talt et Par Ord og Ansættelsen af Capitelstaxten, og er der noget Emne, der fortrinligen trænger til offentlig at omtales, saa er det vistnok dette, deman, hvor nødig man endog vil, let maa nære den Tro, at enkelte af Geistligheden ikke blues ved, for egen Fordeels Skyld, at ansætte, som Rettesnor for Capitelstaxten, Kornpriser, som beviisligen ikke paa den Tid have existeret, i det mindste ikke uden forsaavidt en enkelt Mand, for at faae enkelte Tønder udmærket Korn til eget Brug, har maattet give en 3 Mk. eller mere over gangbar Priis, (og een Præst veed jeg, som derefter har rettet sig). Skal denne Maalestok være rigtig i en for det Almindelige saa vigtig Sag, da er det en sørgelig Erfaring at komme til. Uagtet der saaledes kunde siges Meget og Maaden, paa hvilken Capitelstaxten ansættes, bliver dette jo vel sagtens ved det Gamle, som saa meget Andet, endskjøndt vi burde gaae frem med Tiderne, og ikke blive ved den gamle Slendrian; thi saafremt Kornhandelen fremdeles skal vedblive under samme Vilkaar for Kjøbmændene som hidtil, (især i de 2 sidste Aar), da maae de alle gaae til Grunde, og bedre bliver det aldrig, førend Kjøbmanden en Gang faaer Øinene op, og ikke kjøber en Tønde Korn af nogen Bonde eller Landmand uden efter Vægt. Efter Vægt maa Kjøbmanden levere, om han vil sælge, og hvad var da rimeligere, end at han kjøbte efter samme Maalestok; dette vilde være til Bondens saavelsom til Kjøbmandens absolutte Fordeel, og vække Sands hos den Første (bedre end al Præmiepløining) til ved en bedre Behandling af sin Jord, og ved Anskaffelsen af reent Sædekorn at bringe et ganske andet Udbytte ud af sin Ager, end efter det Snavs, Størstedelen nu nedlægger i den. Vort Korn vilde da lidt efter lidt hæve sit Renommee paa de fremmede Markeder, og Fordeelene blive uberegnelige. – Et gammelt forslidt Ord staaer der i Bøndernes Contracter og deres Præstationer, hvorefter de have at yde deres Korn i Landgilde, Tiende til Præster, Herremænd &c.: at Alt skal være godt, forsvarligt Kjøbmandskorn. Jeg vil nu tillade mig at spørge: hvorledes skal Kornet være, for at kunne tilkomme denne Benævnelse? Jeg maa derved absolut forstaae, at det skal være sunde og rene Varer, og følgelig fri for al Slags Udkrud; men derom kan vel Andre have en anden Mening, da jeg veed, at Bonden kalder det simpleste Korn, hvoraf en Trediedeel i det mindste er Smaakorn, Heire og Klinte, godt Kjøbmandskorn. Hvad er herved altsaa at gjøre, Kjøbmanden kan ikke formaae Bonden til at levere ham sit Korn efter Vægt, (dertil er Concurrencen for stor); her maa altsaa Regjeringen komme ham og Landmanden, ja det Hele til Hjelp, og befale ved et Lovbud, at for alt Korn, der af Bonden eller Andre leveres i Landgilde, Tiende a., bliver hvert Aar mellem Mikkelsdag og Mortensdag af en dertil udvalgt Comitee bestemt en Vægt, hvorefter enhver Yder har at levere sit Korn. Vi vilde da have en reel Maalestok at bestemme Capitelstaxten efter, og en god Begyndelse var gjort, der vilde bære velsignede Frugter i vort fattige Land. Bonden vilde vel øieblikkelig knurre ved at blive paalagt et saadant Baand, men han vilde siden ved modent Overlæg takke Regjeringen for en saadan Foranstaltning, hvortil – som han vilde indsee hans egen Fordeel var knyttet.