Viborger Samler, 1814-01-03
J Mellemtiden havde Hs. Majestæt ogsaa besluttet et nyt Skridt hos det brittiske Hof, fordi han ikke kunde opgive Haabet om at berede Menneskehedens Lidelser og den politiske Verdens Forvirringer et varigt Ophør ved en almindelig Fred. Keiser Napoleon havde ikke alene med tilsyneladende Bifald optager dette Forehavende, men endog, for at lette Sagens snarlige Udførelse, tilbudet at de Personer, som af denne Aarsag skulde reise til Engelland; maatte tage Veien igjennem Frankrig. Da det skulde komme til Udførelse, forefandtes uventede Vanskeligheder. Meddelelsen af Passene blev, under forskiellige Paaskud, udsat fra en Termin til en anden, og tilsidst ganske nægtet. Denne Omstændighed gav en nu og betydelig Grund til at nære retfærdig Tvivl om Oprigtigheden af de mere end een Gang af Keiser, Napoleon offentlig fremsatte Forsikringer om sin Tilbøielighed til Freden; især da man, efter flere afhans Ytringer, just da maatte have troet, at Søfreden fornemmelig laae ham paa Hjerte. Jmidlertid havde Deres Majestæter Keiseren af Rusland og Kongen af Preussen udnævnt deres Befuldmægtigede til Fredscongressen, og forsynet dem, med meget bestemte Justructioner, og begge indtraf den 12te Juli i Prag tilligemed den Minister Hs. Majestet havde overdraget Meglinsforretningerne. Dersom Underhandlingerne ikke meget tidlig togen Vending, der med Tilforladelighed bebudede et ønskeligt Resultat, kunde de ikke vare længere end til 10de August. Til denne Termin var Vaabenstilstanden forlænget ved østerrigsk Megling. Magternes politiske og militaire Stilling, Armeernes Forfatning og Fornødenheder, de Landes Tilstand som de havde besat, de allierede Souverainers længselsfulde Ønske om at see Ende paa en piinlig Uvished, tillode ingen videre Forlængelse. Keiser Napoleon var bekjendt med alle disse Omstændigheder. Han vidste, at Underhandlingernes Varighed nødvendig skulde rette sig efter Vaabenstilstandens. Desuden kunde Keiser Napoleon ikke let dølge for sig selv, hvormeget en lykkelig Afkortning og etglædeligt Udfald af de forestaaende Forretninger hang af hans BeslutninMed sand Kummer maatte derfor Hs. Maj. Keiseren erfare, at der fra fransk Side ikke allene intet alvorligt Skridt skede til det store Værks Frem skynden, men meget mere brugtes en saadan Fremgangsmaade, som om man bestemt havde ifinde at forhale Underhandlingerne og tilintetgjøre deres gunstige Udfald. En fransk Minister befandt sig ved paa Kongresstedet, men dog uden Ordre at foretage noget inden den første Befuldmægtigede ankom. Denne første Befuldmægtigedes Komme ventedes forgjevefra den ene Dag til den anden. Først d. 21de Juli, erfarede man, at en ved Affattelsen af Vaabenstilstands forlængelsen mellem de franske og russiske preussiske Commissairer forefalden Misforstaaelse, en Hindring, af meget underordnet Betydning, som ingen Jndflydelse kunde have paa Fredscongressen, og som ved østerrigsk Megling meget let og hastig kunde have været hævet, skulde oplyse og retfærdiggjøre hiin sælsomme Forsinkelse. Da ogsaa dette Paaskud var ryddet af Veien, ankom endelig den første franske Befuldmægtigede til Prag den 28de Juli, sexten Dage efter den til Congressens Begyndelse fastsatte Termin. Strax i de første Dage efter denne Ministers Ankomst blev der neppe nogen Tvivl mere tilbage, om Congressens Skjebne. Den Form, hvori Fuldmagterne skulde overgives og de giensidige Erklæringer indledes, en Punkt hvorom der allerede tilforn var talt paa alle Sider, blev Gienstand, for en Discussion, ved hvilken alle den meglende Ministers Bestræbelser strandede. Den aabenbare Utilstrækkelighed af de franske Befuldmægtigedes Jnstructioner foraarsagede et Ophold af flere Dage.