Aalborg Stiftstidende, 1832-02-01
Ved Mødet den 20de fremstod nu Casimir Perier med en udførlig Forsvarstale for hele sit politiske System. Julirevolutionen, sagde han, er af Mange ikke saameget anseet for en Virkning af Fortiden, som for en Aarsag til Fremtiden. Ministeren selv saae i samme Jntet uden Opfyldelsen af det, som Oppositionen nu i 16 Aar havde fordret, nemlig: frie Valg, uafhængig Majoritet og Ministrenes Ansvarlighed. J disse Punkter vare alle Landets Fornødenheder og Ønsker concentrerede. Først efterat et Partie havde bemægtiget sig Chartet, for at qvæle det, og denne Factions Uforligelighed med Frankrig var bleven hver Mand bekjendt, først da behøvedes der Magt til at styrte den, og med den styrtede Dynastiet, fordi det havde staaet i Spidsen, for samme. Saaledes blev da Chartet gjenoprettet og Julirevolutionens eneste Maal opnaaet i 3 Dage. Den 7de August naaede man det, som man i 16 Aar havde stræbt efter. Ministeren tilkjendegav tillige sin Overbeviisning, at ogsaa Frankrig ønskede at standse her. Det var ikke Frankrigs Hensigt at begynde en 40aarig Revolution forfra, men engang for alle at gjøre Ende paa denne. Dog neppe vare nogle Maaneder forløbne siden Begivenhederne i Juli, før der indtraadte en skarp Adskillelse i Nationalpartiet, der havde sin Enighed alene at takke for sin Triumf. Hvor Ministrene saae et Hvilepunkt, øinede andre kun en Begyndelse. Medens Ministrene beraabte sig paa Chartet, som de 3 Dages Løsen, hævede sig samtidig hermed en vaklende Jde om constituerende Myndighed, om oprindelige Forsamlinger og almindelig Stemmeret, en Ider, som i sit Væsen har Spiren til Forfatningens og den i og ved samme bestaaende, Regjerings Undergang. En reen politisk Revolution skulde forvandles til en Omstyrtelse af den hele selskabelige Orden. Medens Ministrene søgte at skaffe Revolutionen Agtelse i Udlandet ved den største Hæder: Sindighed, ophidsede Andre til at kuldkaste alle bestaaende Tractater og antænde en almindelige Krigslue. Saaledes dannedes efterhaanden hin forskjellige Meninger, som man har betegnet ved Navnene Bevægelsen og Modstanden, skjøndt denne rigtigere kunde kaldes Vedligeholdelsen. Da Hr. Perier derpaa omtalte, hvor frie Valgene havde været og at han altsaa kunde ansee Majoriteten i Kammeret for et Beviis paa, at hans Bestyrelse var virkelig national, blev han afbrudt af Odillon-Barrot, som spurgte, om han erindrede den Tid, da han selv, som Medlem af Oppositionen havde beraabt sig paa 30 Millioner uden for Kammeret: Hertil svarede Hr. Perier: Da vi i Aaret 1824, kun sex i Tallet, stode op mod Majoriteten og jeg sagde hine Ord, da stode vi over for et Kammer, der var valgt paa en bedragersk Maade; kan man beskylde det nærværende Kammer, et Resultat af frie Valg, for det samme, Hvor stor maatte ikke derfor Ministrenes Forhauselse være, da de nu nylig hørte deres System skildre, som et Chaos, og sammes Resultat som en frygtelig Catastrophe. (Lafittes Udtryk, som denne nu søgte at retfærdiggjøre eller forklare ved den Paastand, at han hermed fornemmelig havde sigtet til Frankrigs financielle Tilstand.) Ministeren berørte nu de udenlandske Forhold, sagde, at man Jntet havde undladt for at haandhæve Frankrigs Ære (her knurredes lidt), at der var godt Haab om, at de belgiske Anliggender snart vilde blive afgjorte paa en fredelig Maade, hvorpaa det først var muligt at skride til Afvæbningen, og efter saaledes at have udviklet sit hele System, opfordrede han tilsidst Oppositionen til ogsaa at angive deres, hvis de havde noget, men ikke af blot Lyst til Modsigelse hænge sig ved Ord og derved bevirke en hensigtsløs Gjæring. (Lafittes Svar skal meddeles i næste Nummer.)