Aalborg Stiftstidende, 1835-08-15
Man har en officiel Meddelelse om et betydeligt Skridt, som Undersøgelserne imod Morderen har gjort fremad. Man veed da nu hans virkelige Navn. Han hedder Fieschi og er født paa Corfica, har siden sit 14de Aar staaet i neapolitansk Tjeneste, af Kong Joachim i sin Tid erholdt en Orden og i 1815 deeltaget i hiin ulykkelige Fyrstes Expedition til Nehapel. 1816 vendte han tilbage til Frankrig, hvor et Tyveri, ledsaget af graverende Omstændigheder, paadrog ham 10 Aars Fængsel og bragte ham for bestandig under Politiets Opsigt. Efter Straffetidens Udløb anvistes Lyon ham til Opholdsted. Han rømte derfra og erholdt under Navnet Girard Arbeide i Lodove. Efter forskjellige andre Farter, som gjorde ham mistænkelig, under et Ophold i Paris i 1833, unddrog han sig ved Flugt den Undersøgelse, som skulde indledes imod ham, paa Grund af, at man fandt de af ham producerede Attester falske. Siden den Tid synes han paany at have skiftet Navn. Under sin 10aarige Arrest havde han gjort Bekjendtskab med et Fruentimmer, som, for en bedragerisk Fallit, var dømt til 5 Aars Tugthuus. Denne Dame, ved Navn Petit, havde siden Attentatet den 28de gjort sig usynlig og en Datter af hende, med hvem han ligeledes skal have levet paa en fortrolig Fod, havde antaget et andet Navn og var forsvundet. Det maatte være Justitsen saa meget mere om at gjøre, at faae fat paa disse Fruentimmer, som man kunde haabe, hos dem at finde en Koffert, som Girard, kort førend hans Udaad blev begaaet, havde ladet flytte fra sit Logis. Det lykkedes at komme i Besiddelse af den hos Madame Petits Datter, men dens Jndhold har nok ikke svaret til Forventningen. Denne hele Beretning findes i Journal de Paris, og i Hovedpuncterne stemme de andre Journalers Beretninger overeens med samme. Om Morderens nuværende befindende bemærker NaUtional, at han nu næsten er opgivet af Lægerne, da Opdagelsen af hans virkelige Navn har gjort et saa nedslaaende, Jndtryk paa hans Gemyt, at hans physiske Tilstand derved har lidt betydeligt. At Attentatet ikke var Hoffet uventet, seer man nu af alle Beretninger, men man kunde ei komme paa noget Spor og beroligede sig derfor lettere, med Hensyn til Faren. Med Dronningen var dette dog ikke Tilfældet. Hun plagedes af en qvalfuld Ængstelse og meddeelte sin Frygt for Kongen til Flere af hans Omgivning, da hun ei kunde faae ham selv til at lægge nogen Vægt paa de anonyme Breve, han modtog. Denne ophøiede Dames Stemning fremlyser af et Brev, hun tidligerere har skrevet til en Ungdomsveninde, en i Berlin sig opholdende fransk Generals og Diplomats Enke, som eengang i bedre Dage havde været Vidne, til hendes huuslige Lykke. Nepper, skrev Hs. Maj., have vi endnu Taarer for vor og vore Børns Skjæbne; thi vil ere fra et roligt Privatlivs misundelsesværdige Lykke komne til et Standpunct, der, bevæget og rystet af alle Factioners Hvirvler, selv med den reneste Bevidsthed om at ville fremme det Gode, foriager enhver Livsglæde og omhyllede af en tom Glands og Glimmer, ledsages vi ved hvert Skridt af dyb Kummer." - Ogsaa Prindserne deelte deres Moders Bekymringer, hvorom deels deres Yttringer for den uheldige Dag, deels deres ængstelige Adfærd paa samme, tydeligt vidnede. De holdt sig tæt op til deres Fader og kastede ængstelige Blikke rundt omkring, indtil deres Anelse desværre retfærdig gjordes.