Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-11-23
Anmærkninger til det foregaaende. 1) Ogsaa jeg har kjendt Mennesker, der frembragte i en Ruus, hvad de aldrig kunde frembringe naar de vare ædru. En vis Sang, der engang circulerede i Manuskript, og ved sine vittige Udfald gjorde stor Opsigt i Kjøbenhavn, skyldte ene Druesaften sin Tilværelse. Dens Forfatter, er iøvrigt ædelt Menneske, som døde for adskillige Aar siden, havde foranstaltet et lidet Gilde for Genier, af alle Classer, hvor man drak saalænge indtil Gildet lignede en Bacchusfest. Man opgav nu enhver af Selskabet et vist Thema, der bestod af et eneste Ord, over hvilket der skulde forfattes et poetisk eller prosaisk Stykke. Tracteuren, der var saa beruset, at hele Verden løb rundt for ham som et Rokkehjul, forfattede nu den anførte Sang, der imod hans Ønske kom ud iblandt Folk. Den var, som sagt, i en vis Henseende meget vittig, skjønt dens Forfatter ikke vilde kunnet frembragt den i en ædru Tilstand, om det skulde have kostet hans Liv Saaledes troer jeg ogsaa at det for visse Mennesker er mueligt paa Bunden af Champagnerflasken ofte at finde poetisk Aand og Jld. Men i det hele beviser det dog neppe andet, end at Mennesket i den exalterede og berusede Tilstand, hvor Hjertet føler sig saa let og glad, hvor alle Bekymringer forsvinde for Sjelen, nødvendigviis maa kunne frembringe mere genialske Arbeider, end i den ædru Tilstand, hvor ubehagelige Indtryk, i høiere eller mindre Grad, nedtrykke Sjelen, og hvor Blodet ikke strømmer med en saadan Lethed igjennem Aarerne. Man seer overalt, at den Berusede altid er mere snaksom og aabenhiertig end den Ædrue, og Aarsagen dertil ligger jo aabenbart deri, at han tænker sig sine udvortes Forhold og sine Medmennesker fra en behageligere og bedre Side end ellers Ligesom vi i den naturlige Tilstand kunne arbeide med langt mere Lethed naar vi ere muntre og bekymringsfri, end naar vi ere prantne og bekomringsfulde, saaledes bliver det ogsaa for den Berusede mueligt, at frembringe bedre Arbeider i den berusede Tilstand end i den ædru. Men imidlertid ere dog saadanne Tilfælde altid kun Sjelden. heder, der aldrig bør anføres som Exempler, der skille stadfæste almindelige Sætninger. 2) Denne Paastand er, i det Hele betragtet, nende saa ganske rigtig. At man ligesaa godt kan Fave er godt Jndfaldt naar man drømmer, som naar man er vaagen, falder af sig selv. Ligesom man ved en Slumbelykke kan drømme, hvilke Ny mer der udkommer i næste Trækning af Tallotterier, saaledes maa man ved en Stundelykke ogsaa kunne dechifferer en Jenseription, især naar man fænge i Forveien har grubler derpaa. Men begge Dele ere og blive dog kun Tilfælde. - Ofte troer man, strat, naar man paagner op, at tian har have et ret ypperligt Jndfald, som man ønsker, at kunne bevare i sin Hukommelse, men naar man ret kommer til sig selv igjen, saa finder man som oftest, at det hele Jndfald ikke er en Pibe Tobak værd. Der gives vist mange blandt mine Læsere, som mere end engang have gjort denne Erfaring. Here troer man ogsaa, hvilket f. Et nok har været Tilfældet med Gothe, at man sover og destimer, agter fast er væggen. J saadan, en Svale, hvor ikket fremmed Indtryk kan virke paa Sandserne, maa man naturligviis lertere kunne udtænke er Ting end i den vaagende Tilstand, hvor Can kerne udspredes af tistede udvortes GienskindeFra kjender saaledes Mennesker, der udrænke i Sengen Planer til hele Digte, ogsaa de troe ofte, at de kunne tænke i Søyne, hvilket deres Arbeidet bære saa tydeligt Præg af; men det er ikke sandt. De troe at de sove; men i Grunden ere de virkelig paagne. Vesterandrettes Dvale eller Dølsighed er vet hellet ikke nogen egentlig Sovn, Os saa er det hændt mig i misk Opværk, at jeg om Arenen, da jeg vilde gaae til Senge, klædte mig ordentlig af, tog mine Klæder under Armen, gik ned af Trappet og kaabe mig paa samme at sove og Men jeg kan i dette Øieblik ganske godt beske at jeg ikke gjorde det uden Bevidsthed. Jeg havde just siddet ved en varm Kakkelovn, hvor jeg faldt i en Slummer, og ved den stærke Stuevar, men blev noget ør i Hovedet. Rigtig nok for fælles mange Vidunder om Nattevandrere. Man siger de kunne gaae paa de farligste Steder, forrette deres sædvanlige Arbeide med største Nøiagtighed, og f. Ex, som Gall forsikkrer, skrive Prokener, componere Musik &c. Men man bør i dette Tilfælde heller ikke være alt for lettroende. Hvor fortæller i Almindelighed saadanne Historier, Jngen uden Nattevandreren selv, eller gamle Bedste mødre &c. At man sovende kan skrive Prækener det har man desværre daglig Exempler paa. Men hvorledes skrives de? Jeg har kjendt Menne sker, der have havt Leilighed til at høre Natio vandrere tale; men de have forsikkret mig, at det de talde, var i Almindelighed usammenhængende Piat. Der gives desuden Grader af Søvn. De res Stigen udgjør det, som vi kalde Munterhed, Der gives Mennesker, som bestandig sove, eller leve i en mindre eller større Grad af Dvale, og der gives sikkert mange Øieblikke, hvor de fleste Mennesker meere sove end vaage, uagtet vi see den handle og tale. Naar de trætte Organer, som Gal paastaaer, virkelig hvile, og de, som have hvilet, virki Drømme, saa kan man jo spørge, hvorfor drømmer man da just om de Ting, som man har tænkt meest paa om Dagen, De Organer, der en fornødne dertil, maatte jo da saa meget mere trænge til Hvile, Man vil maaskee indvende, at man ofte drømmer om Ting, som man meget længe Forveien har tænkt paa. Men sædvanlig drømmel enhver dog kun om de Ting, det ligge indensor hans Erfarings og Virkekreds, og hvortil Anspændelsen af hans Organer, er nødvendig, hvis for følger en belystig Drom paa velinskige Forestillinger, De fornødne Organer maatte jo net og hvile formedelst Tankens foregaaende Anstrængelse? Göthe maatte jo da ikke have drømt om sin Mynts Dechiffrering, netop fordi han havde junkt saa meget derpaa i Forveien 9 At den Blindfødte kan have Forestillinger og Reiser, det er vel mueligt. Men hvilke Forestillinger og hvilke Reiser, Dette Slags Slutninger er overalt den Klippe, som Gall ofte strander paa. En saadan Blind kan ogsaa have en de om Farver, men paa samme Maade som om Reiser. Vi kunne saaledes ogsaa forestille os Eng se som unge Mennesker med Vinger; men er denne forestilling derfor rigtig I. Vi kunne aldrig har ve nogen rigtig Jdee om Ting, uden at vi have seret dem selv eller og vi have seet noget andet, der har lighed dermed. Det er bekjendt, at Amtvicanerne ved Europæernes første Ankomst til America, troede, at Rytteren og den Hest, han sad paa, udgjorde een og den samme Person, og at de faldt paa Knæe for den Ridende. Da de tilforn ikke havde seet nogen Hest, saa kunde det heller ikke falde den ind, at troe, at denne Sammensætning af Menneske og af Dyk, bestod af fo forskjellige Skabninger. Hvad der fortælles om den Døvstumme, som saa nøie kunde slaae Tacken, beviser intet. Til at slaae Lacten behøves der kun en rigtig Forestilling om Tiden, og denne kan end- og den døve have. Det er denne Forestilling, han udtrykker med Slagene; men om Musiken kan han ligesaalidet have nogen rigtig Jdee, som den Blindfødte om Farverne. Den, som ikke har noget Begreb om, hvad det er at høre, kan umueligt have nogen Jdee om, hvad det er at frembringe Toner. Man fortæller rigtig nok mange Underværker om Døvstumme, men jeg troer dem ikke, førend jeg selv har overbeviist mig derom. Man kan maaskee lære et saadant Menneske, at spille nogle Stykker, paa Instrument, omtrent som et Automat, ved at bibringe ham Begreber om Strængenes Berørelse; men Musiken bliver da nok ogsaa derefter.