JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Danske Mercurius, 1667-04-01
Jtalien. M Pafvens Hellighed saaledis Posten taler. Haand otte Clerker har gjort nyss til Cardinaler, Hvor ilde siug og svag hand arme sig befant Men om hand och er død, Jeg end ey veed forsant Dog det er een gang vist, at en tredobblt krone Ey kand Naturens ræt, och Dødsens mact afsone. Ney, ney, til frelsning ey for Pafven meer er tegn, End for en bettel-Munk och simpel Sæde-Degn.
Danske Mercurius, 1667-05-01
Polen. Ordagen varer end Mand slaaer sig nu til rette. Mand al forgangen, had och tvedragt vil forgiette. Ved gammel sck skal staa fri Konge-kaar och val. Soldaten al hans rest oc løn tiltælis skal. Saaledis skulde de tilforne sig beqvemmit For den indvortis Jld saa vit sig hafde fremmit. De nafne MT och DT, som aldrig got har gjort, Dem skulde mand af Land i tide drefvit bort. Men ach, Jeg frycter, det er nu for silde taget: Thi den umilde Tyrk (det Gud maa være klaget Angriber Polen nu, som hand fornemmer den Sig self at hafve skiændt og svækket daarligen. Vel maa tilsigis hielp af baade den og denne Men hvad er villien, naar æfnen den er henne En hver omkring sig self har nok af krig og strid. Gud bedre den, som skal til fremmed hielp staae lid. Hvo derfor Ædel er, och actis dog ey hiemme, Hand sig forføye did, och lade der fornemme Hvor til hand due kand. Hvis hand sig vel bestaaer, Hand i sit Føde-Land nok Herre siden faaer.
Danske Mercurius, 1667-06-01
Den Danske MERCURIUS Til den 1. Junii 1667. anmarck.
Danske Mercurius, 1667-06-01
En milde Dephyrus, i disse vaarens Dage Med Jomfru Flora smukt sig har begynt at mage. den maa vist være fuld af arrighed och nid Der sig ey glæde kand i slig en deylig Tid. 1. Vor Daner Konge self, i Luften sig at røre, En reyse sig paatoeg til Falster Land at giøre. Den skønne Fredrichsborg var hand paa nyligen, Kom siden frisk och glad til Pindse Dag igien. 2. Den Hollandske Gesant, som Ammerung skal hede, Ved same pas kom hid, og hafver allerede Til Hofve værit her, med Hilsen och Credentz Och (som det kaldis nu bekommit audientz. 3. Krigs-floden færdig er, och ofverseet vel nøye Kand sig, paa hvilcken dag, den skal til Søes forføye. Gud Zebaoth, udi hvis nafn den ud skal gaae, Gif Hæld och Lykke til alt det, den paa skal slaae 4. Med Skibet Fuglen och den Hollandsk Hyrdepige Vel en saa stoor Fregat i møde kom saa lige; De sloges mandelig sex timers tid her om Saa volte vinden det, at Engelsken undkom. Dog Dog har mand siden spurt, at hand af same gilde Sig ey kand rose doert, men blef skamferet ilde. Hans Skib forderfvit blef hans reedskab sønder brut Hans meeste Folk sampt och hans Capitein, hielskut. 5. Det Frandske Aarlogs paar, som her for Kiøbenhafn Er bygt og prydet ud med gylden Speyl och Stafn, Har sagt med fryde-skud vor Bremerholm god nat, Oc hafver alt sin gang til Frankerige sat. hverrig. Den meene mand ey veed, hvad Dronningen ChristineTildrefvit har, at hun sit Føde-Land och sine Saa snart igien forlod. Mand hafde tænkt hun sig J lang Tid skulde der udhvilit endelig. Vel maa vor Føde-sted os sød och liflig smage, Och med forborgen kraft til sig vor Hierter drage. Men hendes Naade dog saaledis svare kand: Hvor det mig ganger vel, der er mit Føde-Land.
Danske Mercurius, 1667-06-01
Tydskland. Til Cassel holden er Bilagers stads och moede.
Danske Mercurius, 1667-06-01
Den Førstelige Brud mand Corbitz til betroede, Til Daner Prindsens haand at tage sømmelig; Och strax til Cimber Land hun der paa skyndte sig. Nu ventis hendes komst af dem som Kronen bære, Men baade først och sidst af hendes hiertens kiære. En hver begiærlig er, den høye Pract at see: En hver med Lykkes ynsk ærbydighed vil tee. Den 1. Den lange tvistighed, som Svensken och de Bremer Jmellom var er endt. mand nu sig ret beqvemmer. Men ingen veed endnu, hvad Vrangel sitter til Och hvem hand med sin Hær och magt anfalde vil.
Danske Mercurius, 1667-06-01
Frankerige. Den Frandske Konning i de Spanske Nederlande, med fast utroelig magt, er dragen need at stande Hand dem til eyedom opæsker rundt oc bart Och siger det er ret hans Dronnings arfve part. Det siunis hand vel och har dertil skiel och lige, Saa fremt mand ey vil fra de gamle lower vige. Hvo billig hafver sag, och der foruden magt, Staaer paa sin rettighed, och fecter uforsagt. Mand af forfarenhed, och vise Folkes tale Vel seer, at same Krig, i længden, med sin hale Til andre steders folk henrekke vil och naae. Mand største baal i brand ved mindstegnist kand faae.
Danske Mercurius, 1667-06-01
Holland. Af gandske kraft och magt sig Holland rustit hafver, Och gangen er til Søes, och strax til Fectning lafver. Giør nu Frandsosen saa, som fast er lofvit ud Da faaer vist Engelland at lade haar och hud. 2. De Rigers Sendebud, som Fuldmagt har at spinde Paa den høyt-ynske fred sig til Breda befinde. de mod hver andre der sig høfligen begaae. Thi venter hver mand, det skal snart god ende faae. DuDu føde Fredsens Aand, hielp dertil self at mægle Vær self i raadet med, den gierning at besegle. Kuldkast al deres haab, Smelt deres ofvermod, Som længes efter mord, oc tørste efter blod. Lad ey den vrede Tyrk, som necter dig at dyrckeVed voris daarlig had och tvedragt sig bestyrcke. Hielp, Fredsens Første, hielp. det nu ret gielder paa Den gandske Christenhed dit nafn skal ære saa Polen.
Danske Mercurius, 1667-06-01
Den store Rixdag er alt nu til ende drefven: En hver af Stænderne er vel fornøyet blefven. Den gamle low och skik om Konge kaar och val Vedtagen er igien, och efterlefvis skal. Men nu som Kongen først af hiertet glædis skulde, Ved den kiærkomne Fred, da leggis under nulde Hans ædle Dronning strax. Jo hierte-kiærere Hun hannem var jo meer hand finder Sorgens vee Jtalien. Af farlig Jorskiæl, som skøt aldrig har haft lige, nart al Dalmatien (dissverre) veed at sige. Ragusaes skønne Stad af grunden om blef kast. Af Folk sivf tusinde omkome med en hast. Det siunis Jorden och paa Mennisken vil slecte, det hun mod sig self vil føre krig og fecteMen vrede Cains art, hvis Sind i lue staaer Af idel hen, blif from før du slet undergaaer.
Danske Mercurius, 1667-07-01
Den Danske MERCURIUS til den 1. Julii 1667. Danmarck. HVo kand med svagen pen den glædskab nær beskrifve,
Danske Mercurius, 1667-07-01
Som voris Cimber-egn har Aarsag til at drifve,
Danske Mercurius, 1667-07-01
J det hun nu kand see den Førstelige Brud, Som hendis Arfve-Prinds beskiæret er af Gud. Det Engel-søde Noer kom ofver salten bølge, Til Falsters hvide Strand, med Herre-flok och følge, Hvor self den dle Prinds, med pract oc sindig tuet, Mod hendes høyhed toeg vel blidelig och smukt.
Danske Mercurius, 1667-07-01
Nykiøbings skønne Slot de gladelig til foere, Hvor Daner Kongen med sin Dronning oc de store Ved hendes tilkomst sig af hiertet glædde fast. En hver med velkoms ord och Lykkes ynsk udbrast. Velsignelsen blef gjort af Erchebiskop Svane. Mand der nest gik til bords, at qvægne lif oc gane Men hvad det høye Par sig siden for etoeg, Der jeg ey skrifve ter, men vel kand tænke dog Naar slig en vakker Prinds med slig en skøn Printzesse Til Brudseng gaaer, hand vist ey læser Closter-messe. Det om Skiærsommers tid saa snart sig hænde kand, At Hør, ved Jlden lagt, kand tændis op i brand Fil. 2. Hun 2 Hun saa til Kiøbenhafn med Konge-stads oc ære Bleef præctelig indført. Den dapre Prinds och Herre Reednest for hende self, med unge Prinds Georg, Och mangen Herremand, hen op til høyen Borg. Mand stælden hafver seet saa stolt en Ridder-skare, J nogen Stad och Land udi proces at fare. En hver af dennem var, som hand formaaede best, Udpyntit kostelig med vaaben, dragt och Hest. Det gandske Borgerskab stoed i gevær och orden Mand hørde trint omkring Cartore-skrald och torden. saa kort at sige det) slet intet blef forgiæt, Com tilstig Herrefærd och indtog hørde ret.
Danske Mercurius, 1667-07-01
Nu venter Dannemark, at hendes Naades komme Skal være skeed udi good tid, til Landsens fromme, Och ynsker Himmelen vil tag i varetægt Det Kongelige Par och det høy priste Slect, 3 Af vores Flode sivf henginge med de Frandske. Den haardfver være skal, med dem tør dragis handske. De komme smukt til Flie. Vor Konning er ey seen; Men fleere ruster ud, at holde Søen reen Tydskland.
Danske Mercurius, 1667-07-01
Chur Brandenborgs Gemal, i denne Maanets dage, fick Dødsens strenge low og skarpe pil at smage. Den gamle Grefve, som sig skreef til Oldenborg, Er och afgangen nu thibærer Dansken sorg. Hand var en prislig Helt, forstandig och retraadigGelefven, ærbar, rund-sactmodig, mild och naadig. Hand Hand var den ældste rood til Danske Kongers tal. Hans arf til Dannemark och Gottorp deelis skal. 3 Men hvi møn Munster saa til Leyeren sig haste Vil hand sin Alter bog slet under benken kaste Hand tager lystig an, och lader trommen gaae Men ingen veed dog ret, hvem hand har øye paaFranckerige. 1 Frandsosen merckelig sig fremmer oc udbreder Har i det Flanske Land indtagit nogle Stæder, Blant hvilke Vinoxberg og Dornik regnes maae. Hvo veed, hvor snart hand tor med Ryssel och afgaae 2 Men hvort hans magt til Søes henstafne vil oc vende Om den och har i Sind at beyle til Ostende; Det ingen veed endnu mand saa kun gietter til. isis vil. Med Spanske løfter den ey dog af Holland. 1 End dog mand til Breda kun stælden holder mode: snart paa fode. Mand haabis freden dog skal komme Heldst nu, som Engelsken har nylig fanget Lax. Hand faaer at gifve kiøb, och tee sig bedre mags. 2 Den uforsagte Vit paa Tems sig frisk har holdit, Och mangen Engelsk Mand en blodig pande voldit. Et stoort tal Skibbe der hand hafver slet opbrændt, Och nogle fangit hen, och til sin Flode sendt. 3 Det var en farlig leg, hand legte med Charnesse, Der hand til hendis vold af gandske magt skiød presse. Hvor sterk den Fæstning var den dog slet ofvergik Hand af skibs redskab der en mægtig mængde fik Hand Hand der af toeg alt hvis hand kunde med sig føre, Loed resten saa ved Jld oc brand til intet giøre. Nu siunger Holland seyr, optænder frydens Jld De siger Himlen tak, som hende var saa mild. Pole. 1 Det Crimske Tartar pak sin røven ey kand lade, Men hafver nyligen i Polens Land gjort skade. Til trældom mange Folk och bester plyndrit bort En hver vel seer, sligt er af Tyrkens indskud giort. 2 Thi om end skønt at hand toeg nyligen med ære Mod Polens Sendebud, og sagde sig at være Tilbøyelig til fred: Hand der med dog kun viSøfven vuge Folk, og siden trænge til Hans forsæt er, at hand igjemmel Polens Rige Som Luther hafver vidst i fordum tid at sige Vil bane sig en vey til voris Christenhed, Gud smelt hans ofvermod, och dem hans vrede need. Jtalien.
Danske Mercurius, 1667-07-01
Med Pafvens hellighed har Døden nu gjort ende Dog ingen kunde ret hans døds aarsager kiende. Mand hannem vrangelig gaf lægdom ind for Steen Men siugen stak udi et skæfrit sidebeen. Hvo Pafve-Stolen nu vil kom och ledig skue, Den faaer at skynde sig, for den tilluckte Stue En anden væler ud. Det er kun stakked vey ey Fra Elben op til Rom. Sligt skeer och hver dag Her falder noget ind som værdt er om at spørge. Maa Cardinalerne med røde hatter sørge; Ja denne forrig dem ey kommer meere ved, End at en hver af dem var gierne i hans sted. Kiøbenhaffn, Trøcke hos Henrick Gøede, K. M. oc Universte Bogerøcker, bendis udi Løwestræde, ve findis hos hammem tilkig ba¬
Danske Mercurius, 1667-08-01
Den Danske MERCURIUS til den 1. Augusti 1667 Danmarck.
Danske Mercurius, 1667-08-01
HVo for den høye Ret har ladet nogen stæfne, Och efter billighed begiærer sig at hæfne, Hand sig indstille med et uforfærdet Hu For Kongen och hans Raad, som sidde Retten nu. Men hvo som i sin sag befinder sig brøstfældig, Hand aldrig er saa rig, krig-sindit, vis och vældig, At hand tør vente meer, end Retten taale kand Ney. Valdemar har sagt med Low skal byggis Land 2 Af Kongens Skibbe gaaer et antal, at forsvare Den Kiøbmands flode, som til Jseland skal fare. Men nogle krydser om, at holde Søen reen For falske Capere. mand veed vel hvem Jeg meen. Den Hollandske Gesant sin glæde gaf til kiende, Der hand den dle vin af poster loed udrende, Optænde frydens-Jld, og holte giæstebud, For Holland var paa Tems med seyr forlænt af Gud. De Tydsers sendebud hos Kongen her med ære, Har sin Credentz aflagt. Hans ærinde skal være, Som andre sige mig (Jeg self ey Tydsk forstaaer, Alt det at byde til, som begges fred angaaer. SveSuerig. 1 Den vise Wrangel paa sin Herre Konges vegne, Har af de Læne, som de Svenske sig tilegne Bremens Hertugdom, (det Stift ey kaldis maae Annammit Hyldings eed, hvor længe den skal staae. 2 Hvis smaa tvist Svensken har med Holland mellom væ Hvor ved sig Handelen tilforne fandt besværit, rit, Er alt i venlighed nu kommen til fordrag Den Donaws Grefvesligt udvirckit har til Hag. Vel skaffer Himlen os, ved Bondens sveed oc møde, Af Jordens rige skød vor daglig kost och føde. Men dersom Kiøbmandskab och Handel undergit, Mand stælden da til brug i Landet penge fik Tydskland. 1. Dan Kongen Oldenborg og Delmenhorst til eye Ved arf bekommit har, och der for Gud vil neye Med Folk och Danske Mænd de faste Stæder der Hand har bemandit, och er hyldit af en hver. Den bleege Nid til trods, de Grefvedomme bære Hans Kongelige nafn och vaaben nu med ære. Saaledis hielper Gud sin Salvede paa ford. Det end all Verden sig opsatte der imod. 2 Den unge Keysere for krig ey deert maae grue, Den stund hand saadan for sin Keyserlige Frue, Paa hendes nafvens dag, anretter Rytter-dands, Och i Torneerings kamp opsetter pris och krands. 2 Men ach i den stund at sig den enne lystig glæder, Den anden klagelig sin høye næd begræder. Den Den skønne Nemmels Stad med ynck udi ser det, Thi den af Jlden er i grund lagt øde slet. 4 Hvad Oders stride Strøm i Slesien dislige, Med sin u-vaanlig vext har gjort, Jeg ey vil sige. Det siunis Jld och Vand saa got som kæmpes om, Hvo til forderfvelse størst hafver herredom.
Danske Mercurius, 1667-08-01
Franckerige. Frandsosen Fremgang har udi de Flanske Lande, Faaer mangen Fæstning ind, foruden blodig pande: Faaer och for somme kræp, dog de kun ere faa Det nok var Spanien i slum och søfne laae. Douvay och Cortrick sampt och Ypern hand alt hafver, De ret til Bryssel nu sin gang at tage lafver. Hvoveed, hvad modstand der for hanem findis kand Til slig en haarder Nød hør ingen stumpit Tand. Engelland. For Harwich Holland vel sig frisk och modig teede: Men fick at vige dog, och noget blood at sveede. Ey anderledis det i Krigens Schole gaaer. J dag mand vinder seyr. men hug i morgen faaer. 2 Den dle Prinds af Jork med hierte-sorg oc qvide, For sine Sønners død, maae sørge-kleder slide. Det store Rigens Raad, som kaldis Parlament, Skal sankis, hvor til bud af Kongen ud er sendt. 4 Af Kongen ellers er stadfæst och underskrefven den freds forhandling, til Breda samtyckt er ble sven. Conventri der med glad til parterne gienkom, Or hvad udrettit var, gaf god beretning om Hol Holland. Den Friske Rytter med en deel af Hollands flode: Til Wigt hengangen er, at see Folck der tilgode. Men bag om Engelland Her Gent er seylit hen, Oc skal beskiærme dem, som gaar til Jndien. Men hand som kaldis Ness, endnu for Tæmsen holder Paa vagt, och Engelsken fortræd og mangel volder. Tør oc vel tøfve der, og stadig holde ved Til hand faaer hiembud fra den nybegynte Fred. 4 En mægtig Hær til Lands sig Holland og antager. Maa skee den Frandske krig hos hende sligt aarsager. Hvoret forsiunlig er oc klog, langt heller hand Til ven end naabo har en alt for mæctig Mand. Mand mercker och, at hand aff Munster knecte sancker, ancker. Mod sidste Freds fordrag. Hvogrunder ud hans Hand vel paamindis maae men det ey hielpe kand. Hand sig, maae skee, for vel ved sidste Krig befand Men ach, du gyldne Fred, du trygheds stifterinde, Som haffver nu begynt saa vel at sammelbinde De Christne Førsters Sind, som stridde for vel hart, Bevis igierningen din ædle virkning snart. At de som stifte vist, oc efter oprør stunde, Ved deres egen tvist med skamme gaae til grunde. Dig, dig, vor Christenhed langt bedre med er tient, End mangen Seyers Jld at see paa rad optændt. Jtalten. Rospigliost mand til Pafve nyss omstøbte, Oc hannem, gamle Mand, med Clemends nafn omdøbte. Om vaane glipper ey da bliffver hand ey god Thi Pafver kaldes det, de ere tvert imod. Hand ved siuf sinde ti sampt fire aar kand tæle. Men hvorfor monne de saa gamle Mænd udvæle? Mig sigis, det er alt, at til den samme Stand En anden, ved hans død, diss snarer hielpis kand
Danske Mercurius, 1667-09-01
i Danske til den 1. September 1667 Danmarck.
Danske Mercurius, 1667-09-01
DEn Engelske forlig, stadfæst med segl och skrifter, Voverlit er. En hver paa fred och venskab stifter. Mand hafver samptlig sat en visse dag och tid, Til hvilken endis skal al fiendtlighed og strid. 2 Mand derfor ofver alt den store fredsens Herre, For samme Fred, har sagt tilbørlig tack oc ære. Hvo nu foruden sag forst opper kif igien, Den unske vi, maa faae al Verden til u-ven. Chur Brandenborgs Gesant, en Blomendal af stame Hos Kongen nylig var, bekræftning at annamme Paa det forbund, som før til Hag besluttet var: Bekom och derpaa good fornøyelse og svar. Fra Gottorp Sendebud hos Kongen var dislige, Aflagde sin Erendentz. Men jeg ey vist kand sige, Hvor om hand handlede. Thi saadant er bekiend Kun Kongen selfver och hans høyt betroede Mænd. Hans Majestæt, at see, hvor det til staaer i Lande, Loed saa med alt sit Hof til Lykstad reysen stande. Chur Saxens unge Prinds med sin Princesse did, Til hannem ventis need, hvert Øyeblick och Tid. Tydskland. 1 At gandske Tydskland ey skal i forvirring føris, Da Ogsaa, som før er skeed, til blodig krig oprøris, Da Nødis Keyseren at handle varligen, Och ey for hastelig undsette Spanien. 2 Thi dersom hand sig rør, och hende bi vil falde, Da vil Frandsosen strax igien tilbage kalde Den Mynsterske Fordrag, den acte som u-gjort: Och dermed er opluct den gamle feydes port. 3 Mand mellom diss dog seer sig Keyseren umage, De Tydske Førster, i med sig, i spil at drage. Hand och om Sverig vil forsekris, och see til, Hvis forsvar oc parti hun sig paatage vil. Chur Cöln och Brandenborg sampt Hessen och Brunsviger De der om holde raad, och, saa som Posten siger, Forinden Brunsvigs Stad tilhobe findes nu Gud, send de beste raad i deres Sind och hu 6 Vil hand af Munster sig til Spanien erklære, Hun, til en mude, da vil hannem strax forære Den rige Mechlens Stad och Erchebiskopdom Men naar han fanger det, hand self maa see sig om.
Danske Mercurius, 1667-09-01
Franckerige. 1 Frandsosen tænkte strax at vinde Dendermunde. Men hendes Sluse-vand hand ey fordrage kunde Hand hende borged Jld. men blef betalt med Vand, Och i den same færd vel miste mangen Mand. Thi blef hand tvungen til sit forsæt at forandre, Och til det tøre Land med resten op at vandre. Hand der paa strax med magt paa Ryssels fæstning gik, Och den med stormer haand i vold och eye fik 3 Skal. 3 Skal det och vorde sant, som der aff ganger rycte, Da maae sig Bryssel for det samme snart befrycte. Thi medens mand til Rom i raad for længe gaaer, Saguntus tagis ind, och fremmed herskab faaer. 4 Sit Riges Adelskab til Leding hand opbyder: En hver maa møde self, hvor høyt hand end betyder. Hvo der for trykker sig, och Krud ey lucte tør, Paa penge straffis skal, som hand med skiel oc bør. Hand meener, ingen bør blant Adelstand at være, Som ey med mandom sig forhverfver Adels ære. Hvo meest paa Fienden slaaer, och tien sit Fødeland, Til den hør Adelsnafn, hvor slet hand er af stand. Engelland. 1 Hvad Hollands brandere for nogle tider gjorde. Der de med mangt et Skib paa Tæmsen lagd om borde, Oc stunge dem ibrand: Det samme dem igien Er hændt: thi de blev opbrændte hvær oc een. Mig siunis, at Vulcan har noksom nu rumsteerit, Och mangen ærlig Mand hielslaget och skamfeerit. Det nu paa tiden er, hand til sin Smede-bo, For Freden rymmer hen, och under Verden ro. 2 Det store Parlament adskildt er och hiemdragen: 3 Krigshæren takkit af, som var tilforn antagen. Nu kand en hver see til, och ofver regne vist, Hvad hand ved denne Krig har vundit eller mist. Thi dersom Engelland ey meget hafver vundit, Da hafver Holland dog ey Silcke der ved spundit. Det Det hafde værit gafn, mand hafde Tyrcken mødt, Med slig en samlit magt, och hannem panden stødt. Holland. 1 Sig Holland glæder ved de velbeladne skibe, Som hun, før leydedag var kommen, fik i kibe.
Danske Mercurius, 1667-09-01
De fra Virginien, strax hiem til Engelland Sig hafde ventet vist. men deris haab forsvand. 2 Men nu som Mars til Søes ey længere vil drage, Da stræber hun til Lands en Krigshær an at tage. Hun for Frandsosens magt och fremgang fare bær, Och frycter, hand, maa skee, skal hende gaae for nærpanien. 1 De Spanske blæse larm och krig mod Frankerige 2 Men Pafven byder til, at hand vil dem forlige. Paa begge sider slig hans tilbud tagis ved. Thi skal det kiendis snart, om hand har lyst til fred.
Danske Mercurius, 1667-09-01
Polen. Det Crimske Tartar-pak i Polen anden sinde, Med mord og plyndren nu sig loed Barbarisk finde, Men blef dog bankit tæt, och fra den største Part Af det, som røfvit var, paa fluct hendrefven snart. 2 Mod Polens Sendebud sig Tyrcken lod forlyde, At hvis hun ikke vil den freds forhandling bryde, Som er med Tydsen gjort, da skal hun lade blod. Men, Gud, forstyr hans raad, och smelt hans ofver mood.
Danske Mercurius, 1667-10-01
Den Danske MERCURIUS til den 1. October 166. Danmark Som voris Nordens Soel, och milde Landsens Fader Sig med sit Hof endnu til Lykstad finde lader. Saa gifve Gud, at det, som Staden af har nafn, Hans Naade timis maae, och ævig giøre gafn. Sin unge Daattermand, och Daatter hand med ære Vndfik der sammesteds: bad dem fra Saxen være Velkomne tusind fold. Den Stads och Herrefærd, Af baade Dansk och Tydsk, at skue vel var værd. Den vaade Nereus sig ikke loed forsømme, Men med lykynskning kom her op af Elbens Strømme. Den skønne Galathe gaf sig och op til Lands, Den glade sammelkomst at ære med sin Dands.
Danske Mercurius, 1667-10-01
Fra Gottorp Sendebud til Daner Konning gangne, J Lykstad nyligen och blefve vel undfangne. Vor Dronnings brødre mand, forinden stakket tid Fra Tydskland ligesaa formodendis er did. 5 At andre Førster sig och vente did at komme, Som unde Kongen vel, det meenis vel af samme, Men end for mig er skiult. Dog veed Jeg det i sær, At slig en Konge bor at æris af en hver. Hans Naade midlertid ey flid och møye sparer; Men reyser selver om, och Landsens tarf forfarer. At stundom self see til, det er for Bonden best Hvo Svenden altid troer, tit rider mager Hest 6 Som 6 Som de Hamborgers Bud sig teed har och begangit: Saaledis hand ochsaa beskeeden til har fangit. Saa kykker, Bonde-fos och diærf her frem hand kom, Ret lige som hand var en stor Gesant af Rom. Hand vilde vel med skænk gjort Stadens hoser grønne, Och hendis trods undskyldt. Men hvo paa Ret vil skøne, Kand acte lettelig, at det tilbørligt var, Om hand ey strax blef hørt, och efter insk fik svar. En Potentat med taal tit lider tab och skade: Men teer mand hanem trods, hand det skal seent forlade. Heldst, naar hans underdan det giør. Ney Lydighed Er fast det beste, Jeg for undersater veed. Tydskland. 1 Vel lofver Keyseren de Spanske hielp at sende: Men, som paakiender nok, det tager ingen ende.
Danske Mercurius, 1667-10-01
De Tydske lofve got til den Burgundisk Egn, Som Flandren ligger i; dog seer mand ingen Tegn. J denne Vinter, vil Jeg troe, det skeer och ikke. Men Vaaren gifve skal, om nogen hielp vil skikke. Den Fugl, Jeg har i haand, Jeg høy re vil ansee, Endden, som sidder end paa vilden busk och træ Til Cöllen mode var, paa samme sag at drifve: Men faa kun vilde sig for Spanske der udgifve: De fleestes maal var Frandsk. Thi blef det intet til. Naar Træet falder om, hver spaaner sanke vilFranckerige. Frandsosen, siunis mig udi de Flamske Steder, At hafve brast och trang for foder-dragne kleder. Den Den stund at hand, af fryct for kuld och vinteren, Til oonen skynder sig saa snart och iligen. Thi der hand hafde nu Marcin i marken slagit, Och Yperen, Ryssel, Alst, med væbnit haand indtagit, Och i det Flanske Land omruttit temmlig, Hand, med sin Hær, begaf til vinterleye sig. De vundne Fæstninger med Folk hand nu bemander, Hvor hand i god behold indtil mod Vaaren stander. Hand der som mig er sagt af en troværdig Post, Kand finde nok for sig af proviant och kost. 2 Men hvad hand sig med sverd i Flandren til har slaget, Detz værd ulykken har igien tilbage taget: Hans Aarlogs Flode, som var under Jndien, Ved Marteenie blefved i grund af Engelsken.