Viborger Samler, 1841-05-04
Udenlandske Efterretninger. Frankerig. Siden Aaret 1830 har ingen Presse proces vakt saa stor Opsigt som Forhandlingerne for Assiseretten i Journalen "La France's"Sag. For et tal rigt Auditorium, iblandt hvilket man bemærkede flere legitimitiske Notabiliteter, til Ex. Greven af Kergolay, Hertugen af Fis-James, Marquien af Larochejacquelin, Hertugen af Lorge, begyndte Proceduren. Efterat Præstdenten foreløbig havde spurgt de Montour, den anklagede Gerant for Journalen, om han (Montour) var Besiddelse af Actstykker, som han mulig vilde fremlægge under Debatterne, og flere Gange erholdt det undvigende Svar, at han (Montour) vilde erklære sig derom i sit Forsvar, tog Generaladvocat Partarrieu-Lafosse Ordet J en temmelig lang Jndledning beviiste han, at man ligesaagodt kunde efterskrive en Konges som en Privatmands Haand. Han oplæste dernæst de udhævede, og af Journalen publicerede Breve, og udviklede derefter, at Bekjendtgjørelsen af saadanne Breve begrundede Forbrydelsen af en Fornærmelse imod Kongens Person. En Konge, man har valgt i Aaret 1830, for at fyldestgjøre Nationens Følelser og de patriotiske Sympathier, skulde have viis sig troløs imod disse Følelser og Sympathier, Han skulde i Ruslands Jnteresse have deeltaget i Polens Tilintetgjørelse? Han skulde have viist sig beredvillig til at opgive Algier til Fordeel for England, Han skulde kun have havt sit Dynasties Tarv for Øiet, og arbeidet paa det constitutionelle Monarchies Omstyrtning, Et Foretagende, tilsyneladende rettet imod den udvortes Fiende, skulde kun være et Middel for Tyranniet, Hovedstadens befæstning skulde ikke være besluttet, for at sætte en Slagbom imod Frankerigs Fiender, men blot for at hindre Hovedstadens Modstand." – Generaladvocaten søgte derefter at godt gjøre, at Brevene vare falske og underskudte. "Til hven ere disse Breve skrevne? – De have hverken Datum eller Underskrift. Et af dem begynder med disse Ord Hr. Gesandt!" Det skulde altsaa være Fyrsten af Tal leyrand, der havde erholdt dem. Og denne store Diplomat skulde ikke have bevaret en saadan Hemmelighed, skulde ikke have opbrændt saadanne Breve, skulde i det mindste ikke have draget Omsorg for, at lade dem komme sikkre Hænder, Disse Breve ere umulige. Det er umuligt, at Kongen har skrevet dem; det er umuligt, at No. gen kan have erholdt dem, at han kan have overgivet dem til en fremmed Person. Hvorledes, Skulde en saa hyl kelsk Tyran, som hine Breve skildre ham at være, lydeligt udtale disse hemmelige Tanker som man skjuler i sit Hjertes Jnderste, Tilsteder vel den allersimpleste Klogskab at yttre sig skriftligt i slige Anliggender, Havde den franske Konge og hans Gesandt ved Hoffet i London gjort hvad man lægger dem til Last, da havde de handlet som Børn, der overgive sig til deres Fienders Had. Men det kan ikke være Tilfældet; disse Breve kunne ikke være ægte. Men siger man, have Domstolene ikke afviist Anklagen om Forfalskning, Vistnok; det have de gjort. Originalbrevene ere aldrig komne for Dagens Lys, og derfor var en Proces og Brevenes Forfalskning umulig Men dette beviser ikke i mindste Maade deres Ægthed. Tvertimod, hvorfor er man ikke fremkommen med disse Breve, Det var jo det simpleste Middel til at retfærdiggjøre sig. Vel har man i de sidste Dage læst i en engelsk Journal fra en Contemporaine" en Erklæring, der bevidner Brevenes Tilværelse og Ægthed. Men hvad gjælder vel et Vidnesbyrd, der afgives af en udtjent Bolerske, en Qvinde, der ikke bærer noget Navn, hvem Skændsel har fordrevet fra hendes Hjemstavn, og der, efterat have solgt Alt, hvad en Qvinde kan sælge, maa sælge de Forfalskninger, hvori hun gjør sig skyldig" – Berryer, den Anklagedes Advocat, tog nu Ordet. Han udhævede, at Brevene hørte til en Samling, der i Aarene 1835 og 1839 vare bekjendtgjorte i en Londoner-Journal. Den franske Gesandt var udentvivl underrettet om deres Offentliggjørelse. Hvorfor har denne Gesandt ikke paakaldt de engelske Domstole, og draget Udgiverne til Ansvar, Han har ikke gjort det mindste Skridt. Og nu vil man lægge den franske Journal til Last, at den har aftrykt Actstykker, der allerede vare udgivne i London - under den franske Gesandts Øine, Endnu mere: Gaz. de France har af denne Samling publiceret Breve, der tillægges Ludvig Philip, medens han var Hertug af Orleans, og disse Breve indeholde haarde Beskyldninger. Det offentlige Ministerium har med Hensyn til disse Breve iagttaget den dybeste Taushed; hvorfor lagde det dengang ikke Sag an imod Journalen, Maatte ikke la France da der ikke engang var nedlagt nogetsomhelst Forbud, end mindre en retlig Jndskriden, troe sig berettiget til at aftrykke Brudstykker af den omtalte Samling? - Men, siger det offentlige Ministerium, hvorfra have J disse Breve, J have erholdt dem af en Kone, der har tilbragt sit Livi Skam og Skjændsel. Men har man ikke ogsaa et Ud sag fra en anden Person, der - uden Hensyn til nogen politisk Troesbekiendelse - besidder Venners og Fienders Agtelse, - har man ikke Marquis Larochejacquelins Erklæring Berryer oplæste Marquiens delige Vidnesbyrd om, at han (Marquien) i et Øieblik har været i Besiddelse af de originale, af Gaz. de France bekjendtgjorte Breve. Han (Marquien) havde ikke kjendt Ludvig Philips Haandskrift, men havde viist Brevene til Personer, der nøie kjendte Ludvig Philips Haandskrift, og alle havde høitideligen forsikkret, at Brevene vare ægte. Jblandt disse Personer var der een, der havde givet, og endnu giver Ludvig Philip Beviser paa grændseløs Hengivenhed, en Person, der læste Brevene med taarefyldte Øine; hvilken Omstændighed havde bestyrket ham (Advocaten) i den Mening, at Brevene maatte være ægte. Vidnet havde senere ogsaa seet et af de af la France bekjendtgjorte Breve, og dette Brev var de tidligere skrevne aldeles liigt: tillige havde en Person, der forstaaer sig paa Haandskrifter, erkjendt, at Haandskriften i dette Brev var aldeles liig Ludvig Philips Haandskrift, som man havde forskaffet sig. Saavidt Larochejacquelins Vidnesbyrd. Men, siger man, hvad er der da blevet af disse Breve? Hvorfor blive de ikke fremlagte Meget vægtige Grunde fraraade Fremlæggelsen af Brevene. Man veed, at deri Paris forberededes en Anklage for Forfalskning; denne Anklage kan igjen optages i London; her (i London) kan man optræde imod det Jndivid, fra hvilket de omtalte Bekjendtgjørelser hidrøre, og naar det ikke kan producere Beviser, bliver det dømt til Galgen; thi de engelske Love sætte Dødsstraf paa Forfalskning. Derfor vil vedkommende Person i intet Tilfælde udlevere Brevene. Originalerne til de af Gaz. de Kr. bekjendtgjorte Breve, imod hvilke der ikke er anlagt Sag, har Personen udleveret."Berryer fremlagde Brevene for Juryen. "Men spørger man, hvorfra komme disse Breve, Har Greven af Entraques efterladt dem, Har man frastiaalet Fyrsten af Talleyrand dem. Dette kunde Jnstructionen oplyse, men den har ikke villet oplyse det; da den var paa Veie med at udforske det, standsede man." – Ved at meddele flere Vidners Udsagn i Jnstructionsforhørene gjorde Berryer det sandsynligt, at den sidste Formodning maatte være den rigtige. Juryen frifandt, som bekjendt, Journalen "La France." Den "Contemporaine, fra hvilken de foromtalte Breve skulle hidrøre, paastaaer i den engelske Journal "the Sun at disse Breve ere aldeles ægte, og udtaler det Ønske, at see Sagen afhængiggjort for Domstolene, for paa det uigjendriveligste at kunne føre Beviset for Brevenes Ægthed. Den franske National havde desaarsag opfordret Ministeriet til at erklære sig over Jndholdet af "Contemporaine's Artikel. "Regjeringen, svarede Moniteuren, har allerede afgivet en meget formel Erklæring; thi den har draget Journalen la France for Retten, fordi dette Blad har offentliggjort Brevene. Om nogle Dage vil Sagen komme for Assiseretten, National behøver kun at vente. Mænd af Ære have allerede for længe siden brudt Staven over de Speculationer og den Forargelse, "Contemporaine" har taget under sin Garantie. National kan, naar det forekommer denne Journal passende og værdigt, antage den Alliance, der er den tilbuden; men Regjeringen, som har Agtelse for sig selv, vil ikke nedlade sig til Erklæringer, der ere ligesaa unødvendige, som ilde anbragte. Denne noget stolte Erklæring bragte National i Harnisk. Vi maae gjøre," sagde denne Journal, det officielle Blad den bemærkning, at dets stolte Foragt imod "Contemporaine, hvis Bundsforvandte vi iøvrigt ikke ere, ligesaalidt som vi ere hendes Advocat, vilde have havt mere Virkning, naar der ikke i sin Tid var bleven anlagt Sag imod Gaz. d. Fr. Ulykkeligviis have Legitimisterne kjøbt de Breve, Ga har publiceret, af "Contemporaine," og det forekommer os, at man aldrig for Alvor enten har bestridt eller negtet disse Breves Ægthed. Man finder Guld i muddret Vand, og Perler paa en Mødding. Ministeriet lover, at disse Speculationer og denne Forargelse skulle komme for Dagens Lys og vorde brændemærkede, naar Sagen plaideres. Vi love at meddele Ministeriets Beviser med den fuldstændigste Uafhængighed og den største Upartiskhed.