Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-06-23
London 1828. Dette Værk anmeldes med megen Hæder i Blatt. f. lit. Unterh. d. A. Nr. 91 saaledes: "Det er dette Blads Læsere allerede ikke ubekjendt, med hvilken utrættelig Jver, hvilken Oversigt, og hvilken Vinding for Videnskaberne Forfatteren af denne Beretnig har udført sin anden Opdagelsesreise i Amerikas Polaregne, og det er i Sandhed tvivlsomt, om hans Udholdenhed i dette møisommelige Foretagende og hans vise Ledelse af samme, eller den fortræffelige Maade og Form, i hvilken han ved ovennævnte Verk giver Beretning om dette Foretagende, fortjene meest Roes og Erkjendelse. Fortællingen er klar, naturlig, underholdende og videnskabelig tillige, Begivenhederne ere behageligt foredragne, og Verkets geographiske, politiske og ethnographiske Jnteresse vil vinde ham et stort Antal Læsere. Fortræffelige Karter og talrige Kobbere tjene Verket til Prydelse og Fuldstændighed, og forhøje vor Deeltagelse for dette Foretagende, som er saa betydende i Videnskaber, nes Jnteresse. Omtrent 1500 nye Planter, 150 ubekjendte Fugle, 50 Arter af Pattedyr og utallige Jnsekter udgjøre Indholdet af de Reisendes Samlinger, over hvilke Dr. Richardson og Prof. Hos ker have til Hensigt at levere endnu et særskilt Værk. Men endnu større er det Udbytte, som denne farefulde og møisommelige Opdagelsesreise har leveret i geographisk, geologisk, commerciel og ethnographisk Henseende. Rummet tillader os en at give mere, end en Skifte af Reiseplanen selv og vi maae nægte os den Fornøielse at meddele Læseren et Brudstykke af dette Verk, saa tiltrækkende ogsaa enkelte Skildringer kunne være, f. Ex. Fortællingen om Kampen med Eskimoerne ved Mundingen af Mackenzie under 68 53 Br. og andre Steder. Expeditionen forlod i Juni 1823 Methyrfloden under 56 10 Br. ved Mundingen, af Hudsonsbugten, seilede imod Nord langs med Kysten og traf igjen sammen ved Chipewanfort. Herfra seilede de forenede opad Mackenzie, naaede igjen Søen og vendte i September tilbage til den store Bjørnesøe, hvor de trak i de første Vinter qvarterer. J Juni 1826 blev Mackenzie paa ny recognosceret indtil Mundingen, og under Storm og Taage, i Kamp med Jisbjerge og vilde Stammer gjennemforsket op af Vestkysten, i det Haab at træffe paa Capt. Beechy. Da dette Haab maatte opgives, vendte Expeditionen tilbage. En Episode til denne Reise udgjør Dr. Richardsons Seilads paa den østlige Arm af Mackenzie indtil Søen, hvorfra han imod Øst opad Kysten trængte frem indtil Copperminefloden, hvilken han udforskede saa langt som den var seilbar. Da han maatte forlade Baadene, steg han landvært over Copperbjergene, og traf saaledes igjen sammen med Franklin. Det andet Vinterqvarteer blev taget i den store Bjørnesøe, og i Foraaret 182. blev Tilbagereisen begyndt og fuldendt. Hele denne Tid igjennem fortsatte Dr. Drummond og Dr. Richardson flittigen deres naturhistoriske, geologiske og physikalske Iagttagelser, og samlede en Mængde vigtige Resultater for næsten alle Grene af disse Videnskaber. Beboerne af disse høie Polaregne skildrer Forfatteren os hverken saa fredelige, eller saa indskrænkede i aandelig Henseende, som tidligere Reisende have gjort det. Eskimoerne ere fødte Tyve og stiele med utrolig Forslagenhed eller røve med Magt hvad der behager dem. Det Angreb, som Franklin, næsten under den 70 Bredegrad, erfarede af dem, og hvorved Førerens hele vise Koldblodighed, Forsigtighed og Bestemthed, viser sig i et saa klart Lys, kan tjene til Beviis paa, hvor vanskeligt det er at forblive i Fred med et saadant Folk. Det er derhos ej lidet overraskende, at vi her i en Egn, som vi sædvanligviis tænke os som næsten ubeboet, pludselig see den Reisende omringet og angrebet af ikke mindre end 300 Kanoer fulde af Indfødte og 5 store Umiaks(større Fartøier til 6-8 Personer), uden at en særdeles Sammenkalden af Beboerne havde været nødvendig, eller at der endog kun havde været Tid dertil. Vi prise den dristige Reisende lykkelig, at han vidste at undgaae dette truende Angreb uden Flugt og uden stort Tab; hundrede andre mindre koldblodige Førere vilde have bukket under derfor. Med disse indskrænkede Vink maae vi bortlægge dette fortjenstfulde Verk, som saa væsentlig har berigtiget og udvidet vores Bekjendtskab med Amerikas Polaregne. Bergens Stift, og deraf især Sogn, er det paa Minder rigeste Distrikt i Norge, og det ei allene fra den graa Oldtid, men endog fra den historiske Tidsalder, og fra Nordens Middelalder, eller Catholicismens Tid; Stedernes og Mindernes Identitet er her mindre tvivlsom, end paa de fleste andre Steder; thi de gamle Navne ere intetsteds mere uforandrede end her, Fjordene vise, hvor man skal søge, og det knapt tildeelte Jordsmon tillader ej at søge vidt omkring, og derfor ledes man mindre vild i sin Undersøgelse. Selv Sagnene have her vedligeholdt sig langt bedre end i de andre Egne, thi de gamle Stammer ere her forplantede, og Sagnene med dem, og den Omstændighed, at det er ligesaa sjeldent at Bergenhuseren forlader sin Fødeegn, som at Fremmede sætte sig ned hos ham, har ogsaa den Følge, at han har Interesse for sin Egn, dens Minder og Sagn, og anseer sig som beslægtet med de Helte, der fordum strede og bleve højtagtede her, og over hvis Been disse stolte Bautastene kneise. Med denne bemærkning har den norske Sorenskriver, Hr. Gust. P. Blom givet nogle historisk antiqvariske Anmærkninger paa en Reise i Bergens Stift. Af disse Meddelelser optage vi et Par. - Paa Sjøstrand, eller den nordlige Strand af Sogne fjorden, findes mange Minder. Ved Gaarden Nybo, strax nordenfor Leganger Kirke, staaer en Bautasteen, der er ti Alen høi over Jorden. Nogle hundrede Skridt søndenfor Kirken staaer paa en Bakke, omtrent 400 Alen fra Strandbredden, den høieste Bautasteen i denne Egn, og en af de høieste i Norge, den saa kaldte Baldursteen; den er 11 1/2 Alen høi, 1 1/2 a 1 3/4 Alen bred ved Foden og 3/4 Alen tyk, og har en temmelig regulær Form. Navnet er almindeligt her i Egnen, ligesom to Høje, der ligge strax ovenfor den, kaldes Baldurshøiene. Skulde det hentyde paa OdinsSøn, Det er vist, at Baldur dyrkedes i denne Egn, som man seer af Frithiof hiin Fræknes Saga. Den er et stolt Monument af Oldtids Kraft, og Enthusiasme, og ubegribeligt er det, hvordan de flyttede og reiste et saadant Klippestykke paa en Tid, da kunstig Kraft var saa lidt udviklet og bekjendt. Ved Gaarden Hamre, kort derfra, staaer en 5 til 6 Alen høi Bautasteen, der nu staaer skjæv, og gjør mod Jorden en 45 Sr. Vinkel, ej fordi Gubben segnede under sine Aar, men fordi taabelig Kaadhed har forgrebet sig paa den.