Politivennen, 1799-01-01
Efterretning om Prosessen imellem Raadmand Baadh og Udgiveren af Politivennen. Til den 26 Jan. lod Hr. Raadmand Baadh mig indstævne, som Udgiver af Politivennen, formedelst et som ham syntes fornærmeligt Stykke i Politivennens No. 35 Noget om Raadmand Baadhs Brændeoplag. Under Mødet, hvori jeg høitidelig forsikrede ham at Bidraget, der ikke var af mig selv, aldeles ikke var meent ham til Krænkelse, men kun de omsiddende Husejere og Lejere til Tryghed i Jldebrandstilfælde, vedblev Hr. Raadmanden stivt sin Paastand, at dette Angreb, som han kaldte det paa hans Ære, stod i Forbindelse med nogle skammelige Pjeser, som for nogle Aar siden kom ud om hans Brændenegoce. Som et kjendeligt Bevis paa Forfatterens Maliee, ansaae han det, at Bidraget begyndte saaledes: Raadmand Baadh; - thi, sagde han, denne Streg var sat ligesom til at pæge ad ham med Fingre i Publikum. Forgjæves overbeviste Assessoren ham om, at denne Streg hængte sammen med en følgende Streg, saaledes: Raadmand Baadh- saa siger Rygtet - og at disse Streger ofte i nyere Skrifter opfyldte Klammernes Sted for og efter en parenthetisk Sætning, saa at Sætningen kom til at staae saaledes: Raadmand Baadh (saa siger Rygtet) og at disse liggende Stræger følgeligen ikke paa nogen Maade vare mere ondskabsfulde, end de krumme staaende - forgjæves forsikrede jeg, at jeg ike engang kjendte hine Pjeser, at jeg altsaa var uendelig langt fra at tillægge ham, især sem en Piagistratsperson, noget skident Brændeskinderi, - forgjæves forestillede jeg ham at Forfatteren i Nummer 40 af Politivennen, som samme Dag skulde udkomme, havde tilbagekaldt, det han paa et Rygte havde sagt, at Brændeskuret var hans (Raadmandens), samt givet en offentlig Erklæring, at han ikke paa nogen Maade havde villet fornærme Brændeskurets Ejer, men kun paatale Brændeskurets egen Brandusikkerhed. Endelig bevægede Assessoren ham til at opsætte Sagen, for først at igjennemlæse det Udkommende No. 40, hvilket jeg tilbød ham gratis. Dette Nummer lod han ifølge afhente samme Aften. Enhver der har læst No. 40 af Politivennen føler vist med mig, at var der end forseet noget af Jndsenderen ved at sætte, dog udtrykkelig nævnet som et Rygte, at et brandfarligt Skur tilhørte Hr. Raadmand Baadh, saa var dog her gjort en Tilbagekaldelse, hvormed en ædeltænkende Mand kunde været fornøjet. J fjorten Dage hørte jeg ikke videre til Sagen, og tænkte at Raadmanden fandt sig fyldestgjort. Dette var ikke Tilfældet. Hr. Raadmanden, lod mig atter indkalde, og erklærede at han ikke var fornøjet med den i No. 40 af Politivennen skeete Tilbagekaldelse, da han dog, sagde han, saae Ondskaben skinne igjennem, især af de Ord: det er Jndsenderen ligegyldigt enten en Gehejmeraad eller Raadmand Baadh, enten Gartner Lund eller noget andet Menneske ejer dette Brændeoplag. Jeg maae her in parenthesi underrette Læseren om at Hr. Raadmand Baadh i Kommissionen havde nedlagt en Synsforretning over det paaankede Brændeskur, der skal tilhøre Gehejmeraad Rosenkrant;, hvilken Forretning var faldet ud til Fordel for Skuret. At Gartner Lund unødt havde sat et Avertissement imod mig i Adressavisen, som jeg ikke besvarede, kan sees af Politivennen No. 49. Man spurgte da Hr. Raadmanden hvad hans Paastand var. Han svarede at jeg skulde give 20 Rdlr. til et Hospital og desuden under mit Navn indrykke i Adresavisen en Erklæring, som han vilde opsætte. Jeg svarede at jeg ikke satte mit Navn under noget som jeg ikke selv havde opsat, og at Anmodningen til min Pung syntes mig meget drøj, efter den bekjendte over mig nyligen fældede Højesteretsdom; men jeg tilbød mig at indrykke i Palitivennen enhver Erklæring af Hr. Raadmanden, den være hvordan den end vilde, NB. under Hr. Raadmandens Navn, og, da jeg paa ingen Maade vilde gjøre mit Blad, der blot havde Almeennytte til Formaal, til et Stridsblad, skulde der af Jndsenderen ikke vorde noget indrykket derimod, men Hr. Rgadmanden beholde det sidste Ord. Han antog ikke dette Tilbud, altsaa blev Sagen afvist. (Fortsættes.)