Aarhuus Stifts-Tidende, 1822-08-15
Janitskarerne, oprettedes i Aaret 1362 af Amurath I. Efterat denne Sultan havde udvidet sine Erobringer indtil Donau, lod han udtage hvert 5te Christenbarn, som var over 15 Aar gammelt, satte dem under streng Opsigt og lod dem undervise i den mahomedanske Religion. Derpaa bleve de øvede i Vaaben og vænte til Blodsudgydelse. Naar de saaledes vare afrettede, bleve de indlemmede i Janitskarkorpset. En Dervisch gav dem sin Velsignelse, idet han lagde sit Kiøleærme paa Hovedet af en af Anførerne, hvorfor endnu en Art af Ærme hænger ned fra Janitskarer nes lange hvide Hue. Nutildags rekruteres Korpset af Tyrker og Janitskarbørn. Naar Klæder og Underholdning fraregnes, er deres høieste Sold 12 a 15 Asper (hvoraf 60 gaae paa en Daler Courant; der i imod nyde de store Forrettigheder, og ere befriede fra mange Afgivter, endog for Kopskatten. - Ligesom hos os ethvert Regiment har sin Fane, saaledes forsamle Janitskarerne sig om deres Kobber=Casse roller eller Feltkiedler, hvori de lave deres Mad, og hvoraf de Alle spise uden Rangsforskiel. Disse Kied ler beskyttes af en Æresvagt, og Enhver maa, naar de bæres forbi, hilse dem med en dyb Ærefrygt, hvis han ikke vil strengelig straffes af de Drabanter der ledsage dem. Ved Haardhed at ville tiltvinge en Gienstand, Ærefrygt, characteriserer gandske Tyrkerne, men især den Omstændighed, at det er Suppekiedler den skal ydes. Disse Kar tiene enhver Janitskarafdeling til Foreningspunkt, i Felten ere de behængte med Flit i ter, og bæres i Optog foran Hæren af den første Kok i prægtig Dragt, fulgt af den anden med en uhyre, stor Spiseskee. Mister nogen Orta (Afdeling) sin Feltkiedel, da ansees Korpset for beskæmmet. Naar Janitskarerne ere misfornøiede, bringe de deres Feltkjedler den foran Sultanens Pallads, og kaste dem hultertilbulter blandt hverandre; ved dette Løsen til Opstand bevæbne og forene alle Janitskarer sig foreskrive Regieringen Love, og fordre undertiden, Ministrenes eller andre Storembedsmænds Hoveder, hvilke da ofte uopholdelig og uden Undersøgelse blive ofrede dem; undertiden afsætte de endog Sultanen, saaledes som de gjorde ved Selim III, fordi han vilde indføre nogle gavnlige Forandringer samt europæisk Krigstugt og Orden blandt Janitskarerne. Hele Constantinopel er ved slige Leiligheder i krampagtig Bevægelse og Spænding, indtil de have afhentet deres Kiedler. - For om muligt hos Fremmede at vedligeholde Tanken om sin Magt og Myndighed og sin Hærs Hengivenhed, lader Sultanen, for han giver Gesandterne Audientse, i deres Nærværelse uddeele Nationerne blandt sine Janitskarer, hvilke da strømme til, og naturligviis lægge en overordentlig Tilfredshed med deres Herre og hans Regiering for Dagen. - For at sikkre sig mod deres voldsomme Egenraadighed, have Sultanerne, under Navn af Bostangis eller Gartnere ved deres haver, skaffet sig let Slags bevæbnede Tienere eller Livvagt af nogle tusinde Mand, hvilke de betroe deres Person; men det Værste er, at disse, i Tilfælde af Oprør, slaa sig til Janitskarernes Partie som det stærkeste Saaledes blev Selim III et Offer, uden at have negen Nytte af sin Livvagt. - Kun de allerfærreste af Janitskarerne øves i at bruge Vaaben; overhovedet synes man gandske at have opgivet den oprindelige Plan, hvorefter de i Korpsets første Tider bleve dannede til Krigere. At de ei bruge Bajonetter maa giøre stort Afbræk, naar de have at kæmpe med Krigere som benytte dette vigtige Vaaben. Epilog efter det kongl. Skuespillerselskabs sidste Forestilling, i Jylland for denne Sommer. (Fremsagt den 12te August paa Theatret i Aarhuus, af Madame Liebe) Med Veemod jeg træder blandt Kunstfrænder frem Forinden vi drage mod vinkende Hjem, At tolke for Eder vor Tak som vor Smerte, Da nu vi skal skilles fra dem, som os lærte, At Venskab og Kunstaand i Cimbrien boer, At Kunsten er elsket af Folket i Nord, At Venskab er helligt, at Baandet som binder Er Kjerlighed, som vi hos Eder den finder. Alt Aarene otte i Tallet svandt hen Fra først vi hiddroge til Kunstnernes Ven: Til veldige Jylland, hvorfra vi nu drage, Til Hjemmet med Mindet om salige Dage. Saameget der vexledes om i de Aar; Den ældste af Kunstskarens Døttre dog staaer For Eder, J Ædle, med Tak paa sin Læbe, Hvorved hun med redeligt Hjerte vil stræbe, At tolke den Følelse, hellig og varm, Som luer for Eder i Kunstnernes Barm. Hun stander nu ene af Kunstføstre mange, Som fordum hiddroge med jublende Sange, Hun seer nu allene den elskede Kreds, Som med dem hun skulde glad og tilfreds, Og Veemodets Taarer hun ikke kan dølge, Thi Hjertet er rørt og hun Hjertet maae følge, Det banker med Kjerlighed Eder imøde, Som Roser os huld uden Torne afbrøde, Som fulgte med kjerligt, undskyldende Blik Vor Stræben naar her vi for Eder fremgik. Modtager vort Ønske om Held og om Lykke: En smillende Fremtid fra Banen skal smykke, Den Borgerkrands, som nu omslynger Jer Stad, Ei visne i Tiden, men vaargrønt dens Blad, Skal tyde paa Enighed, Velstand og Fred, Skal vidne om Glæden paa Cimbrias Bred; Den dugges af Havets den svulmende Bølge Som binder os fast til de Ædle, som følge. Med venlige Ønsker vor Flok til sit Hjem, Imedens den nedbeder Lykken for dem. (Th. Overskou.) Aarhuus Kirkenyt.