Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-05-17
De Forandringer, som Senatusconsultet gjorde i hele Regjeringsforfatningen, vare alle beregnede paa at spille Førsteconsulen Enevoldmagten i Hænderne. Notablernes Lister afskaffedes, og Valgene skulde skee under en af Regjeringen selv indnævnt Præsidents Forfæde, der kunde ophæve og sammenkalde Forsamlingen. Enhver Forsamling var igjen deelt i Sectioner, hvis Præsident valgtes af den første. Det stod i Regjeringens Magt at lade Forsamlingerne sammenkalde eller ei, den ny Præsident i hver Session valgtes altid af Regjeringen; Medlemmerne af Valgforsamlingerne beholdt deres Post paa Livstid, og bleve derved uafhængige af Folket, medens det stod i Regjeringens Magt ganske at opløse Valgcollegiet. Alle Valgforsamlingers Medlemmer valgtes blandt Æreslegionen, altsaa for det meste blandt Militaire og saadanne Personer, som Regjeringen havde vidst at gjøre sig forbindtlige. Førsteconsulen sikkredes ganske mod al lovmæssig Modstand eller Modsigelse i Fremtiden; de riminelle og civile Domstole overgaves ganske til hans Egenraadighed. - Det vilde blive for vidtløftigt her udførlig at vise den grændseløse Magt, som Buonaparte tilegnede sig ved dette Senatusconsult; de anførte Prøver maa synes mere end nok. Der gives ikke en Linie deri, som jo røber hans herskesyge Hensigter, og hans Ringeagt for en paa Retfærdighed hvilende Statsforfatning. Selv den vise Lov, at ingen inden sit 40 Aar maatte blive Medlem af Senater, ophævede han, for at have fri Raadighed til at udnævne sine yngre Brødre og Yndlinger til Senatorer og Statsraader. - Tallet af Tribunatets Medlemmer indskrænkedes til det Halve, og selv dette kunde, ligesom det lovgivende Corps, opløses af Senatet. Sentet havde længe vægret sig ved, efter Førsteconsulens Forlangende, at udstøde de Medlemmer, der ved at modsige ham havde paadraget sig hans Had; det vilde heller ikke samtykke i For Naget til Consulatet paa Livstid, og vilde kun indrømme ti Aars Forlængelse; men begge Biconsuler, som ellers aldrig vare komne ene, fremtraadte uformodet med Forslaaet til et Consulat paa Livstid, som aldeles ikke fandtes i det Senatusconsult, der foranledigede dette Skridt. Til Belønning udnævnte Buonaparte ogsaa dem til Consuler paa Livstid *). Moniteuren bluedes ikke ved, at anprise Folket, som man idelig beraabte sig paa, uagtet det ved alle Leiligheder traadtes dybt i Støvet, dette Senatusconsult, hvorved ikke allene den gjeldende Constitution var aldeles tilintetgjort, men som gjorde endog enhver anden god Constitution, ja endog enhver upartisk Retspleie, aldeles umuelig. Alle andre Leieskribenter og Leieblade stødte, efter Sædvane, med begge Kinder i Basunen, og kunde ikke noksom rose dette Mesterværk af Visdom og Retfærdighed. At opregne alt hvad Niddingsfærd og Hyklerie ved denne Leilighed sagde, for at skuffe og blænde den tankeløse Hob, og det ulykkelige Folk, er ikke Umagen værd. Stemplede med evig Skjændsel vil den tilkommende Historieskriver engang nævne alle hine Nedriges Navn, der saa grusomt have forraadt Sandheden for at kunne tilsmigre sig den forgyldte Rangler Titel og Udmærkelse. At de offentlige Skribenter, under saadanne Omstændigheder, og i Tider, da der hverken gaves mere en Brutus eller Cato, ikke ligefrem skreve mod Usurpationen og dens Fremfærd, er ikke at undres over, thi, "hvor en Voldsmand holder Hof fattes vist ikke Pinebænke, eller Midler til at hendrage Lynstraalen paa hver frimodig Forfatters Naar man kjender Maaden, hvorpaa Buonaparte har banet sig Veien til Enevoldmagten, saa kan man ikke bare sig for at smille ved at høre ham sige i sin sidste Parolbefaling af 5 April: "Senatet i Paris har fordristet sig at byde over Frankrigs Regjering. Det har glemt, at det har Keiseren ene at takke for den Magt, det nu misbruger. Jsse, ikke at tale, at der var føjet saadanne Anstalter, der gjorde det umueligt at faae andre Yttringer offentliggjorte end dem, der vare efter Regjeringens Ønske. Men at Skribenter kunde fornedre sig til, at være Tyranniets Loptalere, at de kunde beqvemme sig til at forfalske og fordreie aabenlyse Sandheder, det er skrækkeligt og utilgiveligt. - De største Voldsgierninger vare nu constitutionsmæssige; det stod i en Enestes Magt, at omstyrte Rigets Grundlov, og at sætte Magtsprog og Vilkaarlighed i Lov og Rets Sted. Den første Consul indrømmedes endog den Ret, at føre Krig, rigtig nok med den Forudbetingelse: "for saavidt Nationens Forsvar og Hæder krævede den!"men med den Betingelse kunde saa let spilles Gjæk, at endog Krigen i Spanien siden betragtedes som en Krig, der førtes for Nationens Forsvar og Hæder. Til Regjeringen var siden dens nye Projecter, og Usurpationer indløbne saa utallige Denunciationer, at end ikke Politieministeren Fouche kunde holde sig paa sin Post. Politieministeriet blev ophævet, og overdraget Politiepræfecten under Stor dommeren og Justitsdepartementets Minister, Regniers Overopsigt. Fouche blev tilligemed andre nye Subjecter udnævnt til Statsraad, fordi Buonaparte ønskede at have han saaledes bunden lige under sine Øjne i Statsraadet. Allerede den Gang var han meget formuende og havde kjøbt sig Godser af adskillige Millioners Værdie i Nærheden af Paris. De officielle Blade, som siden nogen Tid ved alle Leiligheder, hvor den offentlige Stemme lod sig forlyde, spottede over de Dadlen des Uvidenhed og politicomanie, og søgte at meddele velberegnede Berigtigelser, viste ogsaa i et eget Stykke Politieministeriets Forandring i det Lys, det skulde sees. Jmidlertid saae man dog deraf, at der i Frankrig gaves tre forskjellige Grene af Politie, hvoraf den ene - police udiciaire - opsporede og vaagede over saadanne mistænkelige Personer, som Loven ikke kunde gaaer og saadanne, der af Mangel paa tilstrækkelige Beviser, maatte frikiendes, men, som mistænkelige for Politiet, maatte angives hos Regjeringen, og efter dens Befaling berøves deres Frihed, der kunde været farlig for Staten. Denne Deel skulde nu ganske staae under Justitsministeren. En anden Green hante police eller golige general, der strakes sig til alle Dele af Republiken, hvor den væbnede Magt stod overalt til dens Naadighed, kunde uden Anklage paagribe og paa den blotte Mistanke strax straffe. Arrestationer og Deportationer bleve under den nye Politiedirection alt hyppigere, og bestandig iværksatte hemmeligen. Temple rummede ikke meere det store Antal Arrestanter, og Statsfængslet i Vincennes blev nu ud bedret og udvidet. Allene i August Maaned deporteredes nogle og tredsindstyve Personer af hver Stand og Alder. Jdeligen forvistes lidt dristig og lydelig talende Folk til fjerne Departementer. Endog Generaler, der opholdte sig i Paris, som Massen, Delmas, Augereau og mange flere bleve forviste til deres Godser, og de, som ikke havde Eiendomme, langt fra Paris, til fjerne Departementer. End ikke Udlændinge vare fri for disse Forviisninger; blandt andre fristede den berømte Mad. Stael, Neckers Datter, denne Skjebne. En af Med aarsagerne hertil var et af hendes Fader forfattet nyt Værk: Dernieres vues de politique &c., hvor der ivredes mod en Blanding af republicansk og monarkisk Regjeringsform, hvoraf Buonaparte netop paa den Tid havde betjent sig. Man lod Skriftet forbyde, uden at confisquere det; i de officielle Blade lod man det nedrive, især blev det ilde medtaget i Defenseur de la Patrie, som den Gang udarbeidedes af Barrere, under Politieministerens umiddelbare Jndflydelse; den samme Barrere, der har gjort sig saa berygtet i Revolutionshistorien, og som nu stod i Regjeringens Tjeneste som en virksom Redskab for Censurinqvisitionen. (Fortsættes.)