Corsaren, 1841-07-30
Veiret. (Der er vistnok intet Menneske i Kjøbenhavn som aner, hvorfra det gode Veir i Begyndelsen af denne Uge kom, og ligesaa lidt vil Nogen kunne gjætte det, hvisaarsag vi ligesaa godt først som sidst kunne fortælle dem, at det var vor Skyld. Da nemlig Veiret sidste Fredag var saa gudsforgaaen og Corsarens" Redaction ønskede at komme i Skoven om Søndagen, foreslog et Medlem, at man skulde prøve at sætte Veiret i "Corsaren" Dette Forslag blev eenstemmig antaget, og en Artikel blev strax skreven, hvori Veiret, idet det ironisk undskyldtes, fik en artig Mængde Sidehug. Udentvivl fik Veiret Nys derom og besluttede at undgaae Angrebet; thi det sadlede strax om og var siden i et Par Dage upaaklageligt. Derefter har det imidlertid igjen begyndt at antage sin sure Mine, og det blev os derved indlysende, at vi maatte gjøre Alvor af vor Trudsel, hvilket da ogsaa er skeet i efterfølgende Artikel. Og, enten det nu, medens Artiklen trykkes, giver gode Ord eller tager nok saa ilde paa Vei, saa skal Artiklen blive staaende, til Skræk og Advarsel, saa at det nok tilsidst vil blive maneerligt.) "Sikken et Veir, "slet Veir", "sikken en Sommer!" - saaledes begynder i denne Tid enhver Conversation, de faa undtagne, hvori man ikke taler om Veiret. Nu, hvad have J da at udsætte paa dette Veir? Er det ikke godt nok til Eder? Er det ikke en dansk Sommer? – Jeg skulde, for at tale med Professor Sibbern, mene Jo. - J Mennesker med Fiskeblod kunne J forlange bedre end: Vand fra Morgen til Aften? J Mennesker med Frø- og Snegle-Hjerter, kunne J fordre Mere og Bedre end denne deilige klamme Kulde, dette forfriskende Regn- og Taagebad, denne oplivende Efteraarsluft? – "Jeg skulde mene Nei." Den gode Gud, som ikke alene gjør Vinden mild for det klippede Lam, men ogsaa gjør Lammet mildt og taalmodigt mod den barske Vind, han har givet Eder en Sommer, som passer til Eder, efter i Forveien at have skabt Eder saaledes, at J passe til en saadan Sommer. Han har givet Eder det omtalte Fiskeblod og de ovenberørte Snegle-Hjerter, han har gjort Eder kolde og klamme, paa det at J ikke skulle begjære Andet end Eders Holme og Øer, Eders Sumpe og Moser, og ikke misunde Sydens og Vestens Folkeslag deres varme Jord, deres varme Himmel, deres glødende Sind og deres glødende Frihed. Den gode Gud har skabt Eder saaledes, at J helst sidde hjemme i Stuen og kukulure og ere glade, naar Stuen er luun, og da bryde Eder Pokker om, hvorledes det seer ud udenfor Stuen, paa de offentlige Pladser og i de andre Gader - hvor heldigt er det da ikke for Eder, at J have et Veir, som nøder Eder til at blive i den deillige lune Stue! Jeg siger, at dette er "heldigt"; men det er egentlig et feillagtigt Udtryk, eftersom det jo, ifølge det foran citerede Ordsprog "Vorherre gjør Vinden mild o. s. v.", er ganske i sin Orden. Det er en Naturnødvendighed, det er en physisk-logisk- metaphysisk-philosophisk Nødvendighed, at, ligesom Sindet retter sig efter Veiret, saaledes retter Veiret sig efter Sindet, og jeg kan bevise Eder det ved Facta, som ere uigjendrivelige. Var det for Ex, ikke i Løverdags Aftes, at J bleve varme ved Litt's Marseillaise, og blev det da ikke strax om Søndagen godt Veir? Men - nu huske vi det. Det var jo os, som skaffede det gode Veir i Søndags, og vi maae altsaa have et andet Beviis. Altsaa videre: Berlinerne ere omtrent af samme Suurdeig som J. Derfor havde de ogsaa i Søndags otte Dages et frygteligt Uveir netop paa samme Tid som Lynilden her slog ned og, ifølge Aalb. Avis, dræbte en Ko ved Sorgenfri. Rusland har i Almindelighed fugtigt Veir og om Vinteren en rædsom Kulde, hvorimod Frankrig, især den sydlige Deel, er bekjendt for sit behagelige, milde og varme Klima. - Spaniens Himmel er næsten altid klar, Cretas Luft er berømt for sin balsamiske Duft og sin blide Varme, Ticherkessernes Fjeldluft er reen, klar og styrkende; ligeledes Norges. Det eneste Sted, hvor J pleie at blive varme er Theatret. Nu vel! Er det nogensinde lykkedes Veiret, hvor daarlig end Theaterbygningen er, at trænge derind og forstyrre Eders Enthousiasme? Endnu et Beviis, meere slaaende end de øvrige! - Hvo er den frieste*) Mand i Danmark? Kongen; thi han eier hele Landets Frihed. Nu, har han ikke altid godt Veir? Saasnart han gjør Bryllupsgilde eller Lysttour eller Balparé, saa er strax Himlen klar, og Solen skinner. Derfor holder Eder idet mindste gode Venner med Ham, gjører hans Sind glad og muntert, at han tidt maa holde Glædesfest, saa faae ogsaa J lidt godt Veir. Dog, Kongen kan naturligviis ikke altid gjøre Stads for at skaffe Eder godt Veir, og J burde altsaa selv umage Eder lidt. Men her kommer igjen Eders ulyksalige Temperament, som mere opmuntrer end forjager Veiret. Denne Taalmodighed, hvormed J see det regne og blæse, denne Resignation, ja Glæde, hvormed J krybe sammen om Familiebordet, den Lyksallighed, som J føle ved at kunne ryge Eders Pibe og see Regndraaberne slaae imod Ruderne, ol det er Skyld i alle Eders Ulykker - jeg mener, hvad Veiret angaaer. Naar I derimod vare Folk, som dristig sloge Paraplyen op og gik ud i Veiret, eller bedre: slog Paraplyen ned, knappede Frakken, antoge en rask *) Da Friheden indeslutter og erstatter enhver anden Varme, nævne vi fortrinsviis den her. eller endog malicieus Mine og dermed saae paa Veiret, saa skulde J faae at see! Saa - behøvede vi sandelig ikke at sætte Veiret i "Corsaren" for engang imellem at lære det Raison.