Den Vest-Sjællandske Avis, 1834-07-26
Efter at vi havde giennemvandret Bierget Zion, vilde vi besøge den Vei Jesus vandrede til sine Lidelser. For at iværksætte dette, gik vi langs med de udvortes Mure og Jerusalem, lod Dalen Josephat ligge paa vor høire Haand, og kom ind i Staden igiennem Stephans Porten. -Man kiender af talrige og paalidelige Beretninger nøiagtigt de enkelte Punkter, som udmærke denne Vandring. Den hvelvede Bue, som minder om Ecce Homo; det Sted hvor Jesus blev hudstryget; det Sted hvor Maria mødte hendes Sønda han vandrede til Golgatha; de forskiellige Steder hvor Gudmennesket nedsank, nedbøiet under Korsets Byrde; det Sted hvor Simon af Cyrene tog Korset paa sig, og Veronikas Huus, som af Medlidenhed afvadskede med sit Slør det Blod og det Støv, som bedækkede Frelserens Ansigt, (derom staaer jo ikke noget i Skriften, det maae være en Katholsk Tradition.) J de øvrige Grækenlands og Asiens Stæder vise Marmorstøtter os Veien til Ruinerne; men her sees forfaldne Mure, raae Klipper, eller plumpe Mærkestene saaat det blotte Syn allerede tilstrækkeligt forkynder, at det ikke vare Jordens Store, som betraadte denne Vei; den christlige Ydmyghed giver sig endnu tilkiende i de sidste Spor af Gud Mennesket. – Da vi havde forladt denne Vei, saa kom vi i Nærheden af den hellige Grav. Da jeg kom ind i Kirken, blev jeg forundret ved der at see nogle Muselmænd, som sad paa en Forbøining ved Døren med deres Tobakspibe og Stokke, og spillede Schach. – Da vi kom længere ind i Kirken saae vi en Mængde Mennesker, af de forskielligste Physionomier og Dragter, som vel ikke bede paa den samme Maade; men som det syntes alle med et andagtsfuld Hierte, Fra alle Sider hørtes i Kirken en Lyd af mange Stemmer, saaledes som vi befandt os paa en Bazar, eller offentlig Plads. Vi fulgte vor ærværdige Ledsager uden at spørge ham, indtil vi vare komne til et lidet Kapel, som er lige under Kuppelen af Kirken, og midt under den store Hvelving, (det er denne lille Kirke midt i den store.) Vi ere nu i Engelens Kapel, sagde vor Veiviser, her var det, hvor en Engel forkyndte de tre Marier, at Jesus var opstanden. Engelens Kapel bestaaer af en liden Plads indfattet med Marmor; i Midten af den er en Støtte af Porphyr. Herfra kommer man igiennem en lav Dør til et andet og endnu mindre Rum, og dette er den hellige Grav. En Tavle af hvidt Marmor bedækker Graven, og en Mængde Sølvlamper oplyse denne Helligdom, (der pleie i Almindelighed at være Mahomedanske Soldater posterede ved Døren, som gaaer ind fra det udvendige større Værelse til det Jndvendige, for at forhindre Uorden og Trængsel blandt Christne som besøge Graven. Tilladelsen til at besøge den er en Jndtægtskilde for det Mahomedanske Gouvernement.) J 1800 Aar have nu de Kristne af alle Nationer strømmet til denne Grav. Her har man bedet til Gud i alle de Sprog som tales paa Jorden (i en stor Deel af dem.) Denne Plads, som ikke har to Qvadrat fod i Omfang, og som er et simpelt Værelse, indbugget i Klippen, er den Gienstand, som har sat en stor Deel af Menneskeslægten i Bevægelse, og udbredt store Giæringer saavel i Orienten som i Occidenten i Korstogenes Perioder. Paa vor Reise fra Europa til Jerusalem have vi seet mange andre Grave som Oldtiden har sat Priis paa; men hvilket Mindemærke kunde vel sætte vor Gemet i en saa underlig Bevægelse, som den Grav Gud selv har indrettet, og som er den eneste Grav, efter Chatraubriands herlige Udtryk, som ikke skal underkastes den sidste Dom.