Københavns Adresseavis, 1765-07-24
Besvarelser. Jeg er endnu engang nødt til at sige et Ord førend jeg træder ned af Skuepladsen. J No. 73 af disse AdresseContoirs Efterretninger har jeg tilkiendegivet for Publico den Formodning jeg havde om Skoleholder Sr. Svensens Udygtighed, neml. at jeg tænkte han ey var i Stand, uden andres Hielp, at sovere mine i No. 68, ham forelagte Problemer, fordi han bar Tvivl om Slutnings Exemplets rigtige Opgivelse; Men da han nu over 5 Uger har havt det for Øyne, og ikke endda har kundet finde ud af denne fatale Labyrinth, saavidt, at han har kundet fremvise et eneste Facit til nogen af mine Problemer, ja ikke engang med sine nærværende Collegers Hielp har tordet vove sig til at determinere, om der ved bemeldte mit sidste Exempel fattes Dato eller ey, saa tvivler jeg nu i saa Maade ey længer og Monsr. Svensvens Kræfter; men er fuld forvisset om, at han ikke paa en regulair og kunstmæssig Maade kand solvere sit eget Problema; thi ellers havde han jo lættere kunde fremviist dets forlangte Facit, efter at jeg, for at prøve hans foregivene Færdighed, havde allene forandret dets Nævnere, end at han fylder Aviserne med saadant Tøy, som enhver der har Forstand i slige Ting, vilde undsee sig ved, at offentlig fremvise, end mindere give det Navn af en compendiens Regel. Paa lige saadan Maade har jeg for nogle Aar siden prøvet een af samme Bocietets Lemmer, (hvis Navn jeg endnu vil spare) som foresatte mig et meget ringe Exempel til Opløsning; men da jeg efter dets Besvarelse paa meere end een Maade, gjorde ligesom her er skeet kuns en liden ubetydelig Forandring i Exemplet, og forlangte at han nu vilde give min Facit derpaa blev hans Svar (der i behøvende Tilfælde altid kand fremvises) saaledes, at han tænkte dets Facit vilde nu blive irrationalt eller surdisk, hvilket han da ogsaa tilstod at ikke kunde opløse, endskiøndt han besad en Regel, hvorefter han lettelig kunde solvere Exemplet uforandret, naar samme havde et rationalt Facit. Hvoraf jeg da tildeels blev saa kiæk, at jeg troede, man ey altid behøvede at lade sig kyse af slige Folks paaberaabte General Regler, og allermindst frygter jeg for dem, naar de (fordi de kand have faaet sig nogle Formularer til Problemer i den speculative Regnekunst, som derfor just ikke gjør dem til duelige Skoleholdere) vil sidde andre brave Mænd paa Hovedet, der ey i mindste Maade kommer dem for nær. Jeg kand vel ikke nægte, at da jeg saae i Avisen denne Sr. Svensens første Attaqve mod Sr. Berg, jeg jo fik Lyst til at lade ham vide, at Kiøbenhavn ogsaa havde frembragt Mænd, og deraf mange, der, uden at være enroulleret i et Societet, for stod mere end en ordinair Skoleholder behøver at vide; thi Erfarenhed viser, at til en god Borger, en habil Kiøbmand a. ey behøves at kunde regne den subtile Algebra; og jeg undseer mig næsten ved at bekiende, at det vi begge havde anført i Aviserne, er af saadan Slags, som kunde give os Navne af de, der speculerer paa Ting af liden eller ingen Betydenhed, endskiønt det er en Deel af dette Societets Lemmers, som nu ogsaa heraf kand sees, deres vig tigste Forretning. Jeg fremsatte da Facit paa Sr. Svensens Problemer: at give ham Reglen eller vise ham hvor lides jeg har procederet giør jeg ikke, kand ey heller med Honneur forlanges, uden af Børn og Vankundige, der maaske kunde falde paa den Tanke at jeg uden Regel kun de here eller gjette mig de angivne Facitter til; thi den vidtløftige Harangue han fremfører, at jeg maaske ved den omdinaire Slentrians Maade, som han saa stolt kalder det, har kundet lede mig til Facitterne, er saa latterligt, at jeg herved declarerer, at han paa saadan ordinair Maade er ikke engang i Stand til at finde oftmeldte Facitter til hans egne Exempler, og det har heller ingen Nød, at han proberer paa at bevise denne sin Snak, for saa vilde vist hans Pralerie blive aabenbar for Eenfoldigheden selv; eftersom denne Proberen og Divideren, om han og var saa expedit i de fire Specier, at han hver Minut (Dagen til 12 Timer beregned) absolverte 1 Termin, saa vilde den dog vedvare over 20 Aar, inden han naaede den af mig angivne sidste Termin, som var i Ordenen den 5958232te, og naar han nu ogsaa var saa vidt vanceret, saa vidste han ikke endnu naar han burde holde op, eller om han ikke skulde fare fort med Divideringen indtil Verdens Ende, eftersom saadant allene ved Kunsten kand faaes at vide, hvorimod jeg for at prøve om Sr. Svensen ogsaa var grundet i denne blot speculative Videnskab, forelagde han andre Problemer, dem han gandske vist, om ham forstod dette Kram tilgavns, kunde have lige saa læt solveret som jeg hans; men i steden for at opløse samme, inveherer han sig paa nye paa Sr. Berg og tager mig pr. Compagnie med; og da jeg mærker at han er meget Ordrig og ikke alt for fiin, uden at præstere det ringeste af det, som han foresetter andre, saa finder jeg mig i den Slags Talekunst alt forsvag til, at agere offentlig mod ham; endskiønt jeg, alvorlig at tale, ikke kand see, at han har mindste Ret til at invehere sig paa Sr. Berg eller andre, og dertil paa saa uanstændig en Maade, at man neppe kunde troe, at det var mueligt, at nogen Fremmed, der nyelig har sat sin Fod i dette Land, hvis Borgere have indkaldet ham, for at give ham et Levebrød, turde være saa dristig; eller at den, som bør lære Børn Sædelighed og Christendom, ey skulde skamme sig ved aabenbar at vise, at han ey i dette Studio kunde alletider med sit Exempel foregaae den ham betroede fattige Ungdom; Men dog prætenderer han ved alt dette forargelige Tøy, at ansees for den Fine, endskiønt hans egen Samvittighed nu nok tilsiger ham, at han havde handlet viseligst, om han havde skiøttet sig selv, og feyet for sin egen Dør, derfor mærker man ogsaa, hvor kunstig han ikke snoer sig, for at undgaae Snaren, som han ubuden selv er løben ind udi, ja han takker vel ikke meget hans Colleger, om nogen af dem har indbildt ham, at her fandtes ingen i Kiøbenhavn, som kunde regne saa got som han, og derved forført ham til at giøre et saadant Optog, og nu da han er i Knibe kand de ikke hielpe ham ud af denne fatale Slynge; Fornemmelig seer jeg, at min geometriske Progres vil blive dem en uopløselig Knude, undtagen de maaske ved deres hemmelige Correspondence faaer nogen persvaderet til at forbarme sig over dem og løse Knuden for dem. Jmidlertid og saa længe Sr. Svensen maae vente paa dette, synes han at være heel geskæftig med at affærdige sin brave Amts=Broder med det Navn: Neden Skoleholder (hvilket Navn, saa uhørt som det her i Landet er, passer sig rimeligst til ham selv) hvorfore jeg, saafremt jeg ey vil underkaste mig at blive uanstændigere begegnet, har nok Aarsag til at gaae af Veyen for ham, og derfor vil jeg ogsaa gierne overlade ham Kamp Pladsen, allene, og hermed siger jeg ham da og for denne Tid farvel; thi at mundhugges med ham i Krogerne (hvortil han indbyder mig og flere) er jeg meget bange for, saasom han allerede har viist, at han er frugtbar paa saadanne Talemaader, hvormed han tilforladelig kand forsikkre sig Seyeren.