Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1773-10-25
J det almindelige Liv heder mestendeels de fornuftige, sædelige og skikkelige Mennesker, hvilke ere kloge og arbeidsomme nok til at indrette deres Handlinger saaledes, at de faae Anseelse, Ære, Begemmeligheder og Sandsernes Fornøielser, Rigdom og Frihed til at kunde leve efter deres Smag. Kriton har levet i tyve Aar paa det eftersin Fader arvede Herre Gods uden Familie. Han har Ord for at være en fornuftig, arbeidsom og giæstfri Mand, og den gandske Egn priser ham lykkelig. Han har altid noget at bestille og har ingen Tid til de Udsvævelser, som Lediggang føder. Morgenen vækker ham til Opsyn over Land-Levne dets Arbeider. Alt hvad som er nyttigt og fordeelagtigt studerer han igiennem, foretager det omhyggeligen, udfører det lykkeligen, vinder altid større Formue, kiøber de Fattiges Agre, uden giærrigen at aftrænge dem samme, og har i tyve Aar forøget sit Herre Gods med tre nye. Han bedrøver ingen med Forsæt, betaler sine Arbeidere rigtig, og zirer gjerne Kirkerne i sine Landsbyer. Et nyt Altar, en ny Klokke, et Kri bedre Orgel er ham ikke for meget ton er gjæstfrie. Hvo der besøger ham, og er a) Gellerts moralske Caracterer. en Elsker af Oeconomien, er ham velkommen ved hans Bord. Det er vel indretted, ikke kargt, ikke ødselt, og passeligt paa hans Stand. - Han tillader sig siel en Fornøielse med Jagten. Den røver den kostbare Tid, og denne kand han bedre anvende. Han slutter Contracter, igiennemseer sine Regninger, driver Arbeiderne til Arbeide, og lader, som han siger, bygge for Efterverden. Her giør han en ubrugelig Ager ved sin Omhu til Skov. Der finder han et SteenBrud, som er hans Gods fordeelagtigt og Egnen nyttigt. Altid i Arbeide, saaledes seer Morgenen ham, og saaledes dysser Aftenen ham i Søvn; og alle Naboer elske ham for sin Omgængelighed og prise ham som en lykkelig Mand. Og hvad har man at udsætte paa dette Kritons Levned? Jkke meget, som det synes. Alt stemmer overeens indbyrdes og med en vis Hoved Hensigt. Men hvad er hans Hoved Hensigt? Hvorfor før ger, og tænker og arbeider han saa overeensstemmende, Maaskee han veed det ikke selv. En utydelig Følelse af Lyksalighed leder ham. Det synes ham berømmeligt, at være altid i Arbeide at giøre mere end andre af hans Stand; altil at vinde mere Land og Gods, og at vide, at han har vunden dem. Er dette hans Lykke, og Hensigten, hvorfor han var i Verden? For at vide, om Kriton virkelig har leve til sin Lykke, saa betragter ham i denne hans skinnende Lykke med Fornuftens Øine, ja betragter, ham paa hans Døde-Seng. Han døer, som Herre af sex Herre Gaarde. Kunde det være hans Kald, at leve og arbeide for at døe rigere, end andre, Var han omgængelig, en Beskyttelse og Raad for sine Underdanere, en troe Tieneres gunstig Forsørger, en villig og klog Giver, af sin Overflod? – Han var arbeidsom for at være riig, omhyggelig og ordentlig for at boe beqvemmeligen, og at spise og drikke standsmæssig, maadelig for at være sund og beqvem til Forretninger. Han levede ved alle sine Anstalter regent ligen for sig selv, og ikke med Hensigt til Verden Bedste; han levede for sin Egennytte og ikke for Dyden. Han levede regelmæssig sandselig, og saaledes leve de fleste Mennesker.