Berlingske Tidende, 1786-03-27
Efter nogle Beretninger fra Constantinopel ligger Storherren søg af Vattersot. Fortsættelse af Grev Cagliostros Memoire. (See disse Tidender No. 23)."Han talede ofte med mig om de Egyptiske Pyramider (Præster var sidst en Trykkel. - Jeg var kun 12 Aar gammel, og det, som min Lærer havde sagt mig om disse Underværker, opvakte hos mig Lyst til at reise. Althotas opfyldte endelig mit Ønske. Han lod en Caravane giøre færdig vi toge Afskeed med Muftii, og afreiste fra Meding. Vi ankom til Mecca, og stege af i Scheriffens Pallais. Jeg maatte anlægge prægtigere Klæder, og 3die Dag efter min Ankomst forestilte min Hofmester mig for Souverainen, som imodtog mig med største Ømhed. Ved Synet af denne Prinds følte jeg en ubeskrivelig Gemyts=Bevægelse; mine Umage, som Prindsen gjorde sig, for at holde sine tilbage. Øine bleve fyldte med Glædestaarer, og jeg mærkede den og daglig blev hans Kiærlighed til mig større. Ofte betrag"Jeg blev 3 Aar i Mecca. Daglig var jeg hos Scheriffen, tede han mig med uforandrede Blik, saae derpaa fuld af "Henrykkelse mod Himmelen, - og jeg gik tankefuld fra Pham, naget af en Nysgiærrighed, som bestandig blev ufylhan gav mig altid de alvorligste Jrettesættelser, som om destgjort. Min Hofmester torde jeg ikke meere spørge, thi 7det havde været en Forbrydelse, at jeg ønskede at ten underholdt jeg mig med Negeren, som sov hos Plære kiende mine Forældre og mit Fødested. Om Nat Engang, da jeg heftigere end sædvanlig satte an paa ham, mig, men ogsaa han var døv ved alle mine Spørsmaal. vilde en stor Ulykke forestaae mig, og at jeg i Særdeleshed sagde han mig, at dersom jeg nogensinde forlod MeccaAuagttet vognede dog Lysten til at reise atter op hos mig. En maatte tage mig i Agt for Staden Trapesund. - Men des"Dag kom Scheriffen til mig, omarmede mig paa det ømmeste, formanede mig til aldrig at aflade, at dyrke Gud troelig, og sagde endelig med taarefulde Øine til mig: "Gud være med dig ulykkelige Søn af Naturen! Disse Ord levende i min Erindring. - En for mig tilberedet Carava- og den Tone, hvori han udtalede dem, skulle evig blive ten. Jeg besaae de berømte Pyramider, og gjorde Bene ventede paa mig, og jeg tiltraadde min Reise til Egypkiendtskab med de forskiællige Templers Præster, som førte komme. - Siden besøgte jeg i en Tiid af 3 Aar de fornemste mig til Stæder, hvorhen Reisende i Almindelighed ikke Alicum nogen Efterretning om mine forskiællige gjorte Jagtta"Riger i Afrika og Asien. Her er ikke Sted til at give Pubgelser og de virkelig overordentlige Begivenheder, som have mødt mig. Disse vil jeg spare til en beleiligere Tiid. - 2de Personer, som have kiendt mig. De, som tage Deel Jeg vil nu kun tale om mine Europæiske Reiser, og nævne i min Skjæbne, kunne let overbevise sig om Sandheden af de Afleste Ting, som jeg vil fortælle. J Aaret 1766 ankom jeg til Øen Rhodus. Min Hofmester og mine 3 Betientere "Skib til Maltha. Uagtet den paabudne 40 Dages Qva vare endnu bestandig hos mig. Derfra gik jeg med et Fransk Prantaine, fik jeg dog af Stormester Pinto Tilladelse til at komme i Land. Jeg maatte boe i hans Pallais, og mit Værelse stødte til Laboratoriumet. Ridder Aqvino, at Prindsen von Caramanica's Familie, maatte efter Stor første Gang Europæisk Dragt, og kaldte mig Grev Cagliherrens befaling ledsage mig allevegne. Der iførte jeg mig Postro. Althotas klædte sig som en Geistlig, og bekom Ordens korset. Ridder Aqvino gjorde mig bekiendt med alle "Ordensridderne. Jeg erindrer mig at have spiist hos den nu værende Stormester, Hr. Bailo von Rohan, med kunde visselig ikke forudsee, at jeg 20 Aar derefter skulde blive sat i Bastillen, fordi en Prinds af dette Navn havde beæret mig med sit Venskab. Jeg har Aarsag til at troe, nat Stormester Pinto var underrettet om min Ankomst. Han talede ofte med mig om Scheriffen og om Trapesund, men vilde aldrig udlade sig tydelig herover; han begiægnede mig meget fortrinlig, og lovede mig hastig Befordring, dersom jeg vilde træde til Ordenen. Men min Tilbøielighed til Reiser og Lægekunstens Udøvelse gjorde, at jeg ikke imodtog dette Tilbud. Her døde min Veileder, Althotas, og jeg kunde ikke længere opholde mig paa et Sted, hvor jeg havde mistet en saadan Ven. - Jeg preiste med Ridder Aqvino til Sicilien, til adskillige Øer, Archipelagus, og endelig til Neapolis, Ridderens Fædrenepland. Herfra reiste jeg ene til Rom, med Creditbreve til Bankør Bellone. Her vilde jeg være incognito, men Carudinal Orsinis Secretair indbød mig til Cardinalen, som Vimodtog mig med største Høflighed, hos hvem jeg ofte spiste og som skaffede mig Bekiendtskab med de fleste Cardinaler og "Romerske Prindser, fornemmelg med Cardinalerne von York og Ganganelli, som siden blev Pave. Ogsaa med den da værende Pave Rezzonico havde jeg ofte Samtaler. "Jeg var den Gang (1770) 22 Aar gammel. Et Tilfælde forskaffede mig Bekiendtskab med en Frøken af Stand, ved "Navn Seraphina Felichiani. Hun var neppe traad ud at sine Børneaar, og hendes opblomstrende Jndtagenhed an"tændte i mit Hierte en Lidenskab, som en 16 Aars Egtestand, endnu mere har forøget. Det er denne Ulykkelige, som hverken hendes Dyder, Uskyldighed eller Betragtningen af, at hun var en Fremmed, have kunnet rædde fra et ligesaa grumt som uforskyldt Fængsels Haardhed. - Om mine øvrige "Reiser vil jeg nu ikke tale vidtløftigere. Jeg vil allene nævne 2de Personer, som have kiendt mig, hvoraf de fleste endnu leve, og hvis Vidnesbyrd jeg lydelig opfordrer, om jeg nogensinde har begieret nogen Gunst af dem, eller om jeg nogensinde har tilbetlet mig deres Souverainers Protection, som af Nysgierrighed have villet lære at kiende mig. De maae sige, om jeg nogensinde har gjort andet, end at læg"Syge for Jntet og understøttet Fattige. (Nu nævner Greven alle de fornemme Personer, som have kiendt ham i Spanien, Portugal, London, Holland, Curland, ved Hofferne i Tydskland, i Petersborg, Pohlen &c.) "Da jeg ikke har villet være kiendt (bliver han ved), saa har jeg reist under forskiellige Navne. Jeg har kaldet mig Grev Harat, Grev Fenix, Marquis d'Anna, men for det meste Grev Cagliostro. Den 19de September 1780 ankom jeg til Strasborg, hvor jeg efter den Elsasske Adels almindelige Forlangende anvendte mine Talenter i Medicinen til Publikums Nytte. (Her følge igjen Navnene paa alle de høie Personer, der sammesteds have kiendt ham.) "Man har bagtalet mig i Skamskrivter og offentlige Tidender. Andre Forfatter have ladet mig vederfares Ret, i Særdeleshed Forfatteren af Brevene over Schweiz, 1ste Bind Side 5. - Det Vidnesbyrd jeg her faaer, er ikke overdrevet. Man kan spørge Præsterne, hvor meget Godt jeg har gjort de Fattige i deres Menigheder, og Regimenterne, hvor mange Soldater jeg har helbredet. Lægemidlerne har jeg betalt Apothekeren med rede Penge, og Tallet paa de Fremmede, jeg trak til Strasborg, var overordentligt. Man kan spørge "Arrestforvarerne, hvorledes jeg har forholdt mig imod de "fattige Fanger, og hvor mange jeg har befriet. Stadens "Chefer, Magistrat, og det hele Publikum maae sige, om jeg nogensinde har givet forargelse, og om een eneste af mine "Handlinger har nogen Tiid været stridende imod Lovene, gode Sæder og Religionen. Dersom jeg i den Tid, jeg har opholdt mig i Frankrige, har fornærmet nogen Person, saa træde han frem og vidne imod mig. Jeg vil ikke rose mig heraf. Jeg har gjort Godt, fordi det var min Pligt. Men hvad har jeg faaet til Belønning for min imod den Franske Nation udviste Tieneste, Skal jeg sige det i mit Hiertes Bitterhed, Skamskrifter og Bastillen. - Kort efter min Ankomst til Frankrige forlangte Cardinal Rohan at lære kiende mig. Saa længe dette var blot Nysgierrighed, vægrede jeg mig ved at opfylde hans Ønske; men da han lod mig sige, at han vilde spørge mig om Raad ihenseende til et Anfald af Trangbrystighed, gik jeg til ham i hans Biskoppelige i Pallads, sagde ham min Mening om dette Tilfælde, hvormed han og syntes at være tilfreds, og bad mig oftere at besøge sig. "J Aaret 1781 bad Cardinalen mig, at reise med sig til Pa aris, i Anledning af Prindsen af Soubises Sygdom. Da gjeg var kommet derhen, vilde han føre mig til Prindsen; men da Facultetet havde allerede erklæret, at han befandt sig beudre, saa gik jeg ikke til ham. Jeg blev 13 Dage i Paris, og var daglig fra Kl. 5 om Morgenen til Midnat beskiæftieget med Syge. Har jeg nogensinde taget Penge eller For væringer derfor af noget Menneske, saa troe man mig aldrig mere. Jeg reiste tilbage til Strasborg, hvor jeg igien foretog mine sædvanlige Forretninger. For det Gode, jeg sammesteds gjorde, kaldte man mig i adskillige Skamskrifter en Antichrist, den omvankende Jøde, den 1400 Aars gamle Mand &c. Træt af saa megen Uret, vilde jeg reise bort, men adskillige Breve fra de Kongel. Ministre foranRdrede min Beslutning." (Nu følge Brevene fra Ministrene, Seilbevareren, Marqvis von Mirosmenil, og Marqvis von Segur, til Hr. Gerard, Prætor i Strasborg, som best vil recommendere Grev Cagliostro). "Disse Breve og "Monarchens Naade for mig, som sees af samme, lode mig Lansee Frankrige, som Enden af mine Reiser. Kunde jeg "bilde mig ind, at 2 Aar derefter skulde den helligede Hospitalitetes Ret forgiæves blive ansøgt for mig og min Gemahl Pinde. Jmidlertid blev jeg i Strasborg endnu bestandig forfulgt af et Slags Mennesker, som mine lykkelige Curer mishagede; jeg besluttede altsaa, at forlade Staden, da Pjeg fra Ridder Aqvino fik Brev om, at han laae farlig syg. "Jeg reiste derfor i største Hast til Neapolis, men kom for silde, og imodtog kun min døende Vens sidste Sukke. - Jeg blev atter forfulgt formedelst mine medicinske Forretninger, og foresatte mig at reise til Engeland. Den 8de November ankom jeg til Bordeaux. Ogsaa her uddeelte jeg efter Jura ternes (Magistratens) Anmodning Lægemidler og Penge: blev atter forfulgt; reiste til Lyon, og derfra til Paris, hvor jeg ankom den 30te Januarii 1785. (Fortsættelsen følger.)