Aarhuus Stifts-Tidende, 1796-07-02
2det Kapitel. Angaaende Saggivelse og Opsættelser. J. 5. Naar nogen har indkaldet en anden for Retten, til at lide Dom, skal han være pligtig til at fremkomme med sin Jrettesættelse og endelige Paastand i Sagen, den første Rettens Dag, samme, efter Stevningen, bliver foretaget. J Mangel deraf, bør Stevningen, som ikke lovligen forfulgt, afvises, og Sagsøgeren dømmes til at betale den Jndstevnte, ifald han, eller hans Fuldmægtig, moder, billig Kost og Tæring. J. 6. Som en Følge heraf, maae Sagsøgeren ei bevilges Opsættelse, førend den Jndstævnte har fremsat sine Jndsigelser i Sagen, og derved givet Anledning til nærmere Forklaring eller Tilsvar, fra Citantens Side, dog undtages det Tilfælde, at Sagsøgeren, beviser, at han fører Vidner, angaaende det, som er Gienstand for den omhandlede Tvistighed, da ham, i saa Fald, dertil maae gives den fornødne Tid. . 7. Enhver, som begierer Udsættelse, skal være forbunden til, nøiagtigen at anføre Aarsagen dertil, og bestemt opgive, hvad Brug han vil giøre af den forlangte Opsættelses Tid, til Sagens Tarv og Oplysning. Saaledes (til Exempel) bør han, naar han paaraaber sig, at ville fremlægge et Document, eller fore Vidner, nævne Dokumentet, og udtrykkeligen opgive, hvad han, med dette, eller med Vidnerne, agter at bevise, paa det at Dommeren deraf kan skiønne, om Udsættelsen er fornøden, og om Paastanden desangaaende fortiener bifald, Jndskrænkelse, eller aldeles Afslag. Kan den Vedkommende ikke angive nogen Grund for Udsættelsen da skal Dommeren ei tilstaae ham samme, om endog den anden Sagfører ikke gjor nogen Jndsigelse derimod, med mindre denne beviser, at hans Part selv dertil har givet sit Samtykke. Paa lige Maade bør forholdes, dersom det tydeligen kan skiønnes, at de foregivne Aarsager til Udsættelsen blot ere Udslugter, der sigte til Sagens unyttige Forbaling. J. 3. Naar en Sagfører har medt i Retten for en Part, og begiert Opsættelse, maa det ei være ham tilladt at frasige sig Sagen, ved at erklære dette i Justitsprotocollen; men, i Tilfælde af, at han ei vil udføre den, skal han derom saa betimeligen underrette sin Mandant, at denne kan have fornøden Tid, at antage en anden Procurator, til at møde og forsvare sig, paa det at Sagens Gang er derved skal standses. s. 9. Enhver, der søger og Beneficium paupertatis, bør overlevere sin Ansøgning desangaaende til den vedkommende Øvrighed, paa det at han med dennes Attest kan bevise saadant, i Tilfælde af, at han skulle anføre samme til Grund, for at begiere Opsættelse i sin Sag ved Retten. Dette Slags Attester maae udstædes paa ustemplet Papiir, og de skulle uvegerligen meddeles, uden Betaling, saavel af vedkommende Øvrighedsmænd, som at Sekretairerne i det Danske Cancellie, naar det forlanges. S. 10. Da der gives saadanne Tilfælde, at Dommeren ikke, førend Hovedsagen kommer under Paakiendelse, kan see, at de Grunde, paa hvilke Opsættelsen ere blevne tilstaaede, have været opdigtede, og allene brugte i det Øiemærke, at spilde Tiden, og hindre Sagens Fremgang; Saa skal han, naar deslige Misbruge befindes at være øvede, ikke allene ved den endelige Dem tilpligte den Part eller Sagfører, som deri har gjort sig skyldig, at erstatte de fornærmede Modparter, de, dem derved forvoldte Bekostninger, og Tab, men endog ueftergiveligen dømme de Paagieldende i Straf bøder, fra 10 til 100 Rdlr. til Stædets Fattige, i Forhold af den længere eller kortere Tid, Sagen des- formedelst er bleven opholdt. 5. 11. Da Retskaffenhed er den fornemste af det Egenskaber, der udfordres hos dem, der betroes, at vaage for Medborgeres Ret, og tale deres Sag for Domstolene; Saa bør den Procurator, som fornedrer sit Kald, ved at opfinde og anvende Rænker og Ud slugter, for, ved Hielp af disse ulovlige Midler, at forhale de ham overdragne Sagers Tilendebringelse, dømmes, strax og uden videre Sogsmaal, til at have sin Bevilling, som Procurator, forbrudt, naar han tredie Gang befindes at giøre sig skyldig i denne Overtrædelse.