Den Vest-Sjællandske Avis, 1839-03-19
Den Forfatning, som foresvævede Doctrinairerne som Mønster, var den Britiske med dens udelukkende Adels-, Fødsels- og Rigdoms-Herredømme. Derfor var Guizot alt ved Beraadslagningen om Valgloven imod enhver betydelig Udstrækning af Valgretten; derfor erklærede Doctrinairerne sig senere med den meest afgjørende Bestemthed imod Ophævelsen af Pairs Værdighedens Arvelighed; derfor traade de op imod alle Folkepartiets Fordringer med ubøielig Fasthed, men tillige med en Lidenskab, som lod dem oversee, at de Vaaben, som de smeddede til Forsvar imod gjørende Folkemassers Fremtrængen, ligesaa god kunde bruges til al Friheds Undertrykkelse. Guizots uindskrænkede Jndflydelse i de første Dage efter JuliRevolutionen blev af ham benyttet til at bringe sine Venner og dem, der deelte hans Mening, ind i de høieste Poster af Forvaltningen; deraf lader det sig forklare, hvorledes Doctrinairerne, endskjøndt stedse kun et ringe Antal Personer bekjendte sig til deres Lære, og endskjøndt de aldeles ikke havde nogen Rod i Folket, dog kunde bestemme den hele Retning, som den Franske Politik og Statslivet i Frankrig erholdefter Juli-Revolutionen. Royer-Collard, i den Afstand fra enhver virksom Deeltagelse i de politiske Anliggender, som han standhaftigt vedblev, erkjendt først, at hans Venner i den lidenskabelige Kamp imod Partierne gik ud over det Maal, hvilket de ligesom han havde for Øine. Han hævede sin advarende Stemme, da September=Lovene baade truede den frie Menings-Yttring og Borgernes personlige Frihed men hans Advarsel frugtede saa lidet, at man gik ud paa at fuldende det Underkuelses=System, som September=Lovene havde begrundet, ved nye Love, som endnu mere fjernede sig fra det constitutionelle Mon archies Grundsætninger, da Deputeretkamret, som hidtil næsten blindt hen havde fulgt den Tilskyndelse som Doctrinairerne gav det, paa een Gang vaagnede af sin Slummer, negtede sit Samtykke og tiltvang sig Guizots og hans Venners Udtrædelse af Forvaltningen. Det politiske System, som Doctrinairerne havde begrundet, vedblev dog ogsaa uforandret efter Guizots Udtrædelse, fordi det ikke alene var Doctrinairernes, men ogsaa Hoffets og Kongens System, kun med den Forskjel, at Doctrinairerne havde til Hensigt at lægge den Magt, som de havde begrundet, i den høiere Middelstands, det formuende Borgerskabs Hænder, imedens Hoffet tog den i Beslag for Kongen og hans Dynastie. J Begyndelsen synes Doctrinairerne aldeles ikke at have ahnet denne væsentlige Forskjel. Endnu i Løbet af Aaret 1837 udviklede Guizot sin Anskuelse om Pays legal, eller den Deel af Befolkningen, som er sammensat af de formuende Borgere, der ere berettigede til at tage Deel i Valget af Deputerede, som lovmæssigen i sig forene alle Nationens politiske Rettigheder, med den umiskjendelige Overbeviisning, at denne Anskuelse til lige var Hoffets og Kongens. Efter denne Anskuelse tilkom den øverste Styrelse af de offentlige Anliggender Pays legal, eller Deputeretkamret, hvem Pays lega overdrager sin Fuldmagt, ligesom i England den øverste Førelse af de offentlige Anliggender udgaaer fra Aanden at Massen af Vælgerne, som vistnok, efterat Parlaments reformen er gjennemført, er bleven meget videre udstrakt. Først under Deputeretkamrets Session af 1838 synes Doctrinairerne at have erkjendt, hvormeget de havde taget Feil, naar de troede at stemme overeens med Kongen og Hoffet. Pays legal ligger aabenbart Hoffet ligesaalidet paa Hjerte, som Pays eller Folket overhovedet gjør det. Man vil ikke lade sig lede af Valg-Corporationerne, men søger kun at bearbeide og benytte dem for at sikkre sig en Majoritet i Deputeretkamret, som lader sig lede efter Behag, og er endelig bestemt paa, i det værste Tilfælde at sætte sig ud over denne Majoritet, fordi man vel veed, at den ikke har Mod aabenbart at erklære sig imod Regjeringen. Da Grev Moles Forvaltning ligefremt handlede i denne Aand, have ogsaa Doctrinairerne, som i Begyndelsen understøttede den, tilsidst sagt sig løs fra den. Mænd som Cousin i Pairs kamret, Jaubert, Duvergier de Hauranne, AugustinGirand, som hørte til Doctrinairernes fornemste Ordførere i Deputeretkamret, vare alt tidligere traadt op imod Ministrene, ikke sjeldent med lidenskabelig Heftighed. Efter Sessionens Slutning gjorde Journal general de la France, der er anerkjendt som Doctrinairernes Organ, ligefrem fælles Sag med de liberale Blade imod Regjeringen. Kun Guizot, Foreningens Hoved, har hidtil undgaaet at udtale sig med nogen Bestemthed. Man seer, at han vil holde sig Veien til Rettrade aaben. Han føler, at hans politiske System ikke har nogen Støtte i Nationens Mening, at han kun i Hoffet og Regjeringen kan finde et fast Holdepunkt, og at han, saasnart han eengang uigienkaldeligt havde sagt sig løss fra Hoffet, vilde med et ringe Antal af Ligesindede staae aldeles afsondret i Partiernes Kamp.