Extraordinaire Relationer, 1732-10-01
Tydskland. De Protestantiske Religions Besværingerne høre ey endnu op i det Rommerske Rige, men snarere tager daglig til, saa at det maatte være at befrygte, at dette dog omsider skulle antende dend Lue, som saa lenge haver ligget forborgen udi Asken, iblant andre Puissancer som kraftig have antaget sig Protestanternes Tarv, saavel udi Saltzborg som andre Stæder, fornemmes og de Svenske ey at have tiet stille, men sees udi denne Afsigt en Forrestilling, af dend Svenske Minister paa Hans Konges og dend Svenske Crones Vegne, Hans Keiserlige Majestæt ved sin seeniste høy Nærværelse til Carls Badet i Bøhmen at være insinueret, hvis Indhold lyder saaledes: Saa stor Omhue, som Hans Kongel. Majest. og dend Svenske Crone altid med Alvorlighed og Oprigtighed har udviist, efter ald Muelighed paa sin Side at arbeyde paa det een almindelig Fred i Europa, og i det Rommerske Keyser dom kunde holdes vedlige og stadfæstes, og i sær altid har været nidkier til deres Keiserlige Majestæts og det Durchleuchtige Østerrigske Huuses Jnteresse at i Agt tage, saa pligtig har Hans Majest., og dend Svenske Crone holdet sig for at være, alle forefaldende Leyligheder og Tilfælde at forekomme, som allehaande Uroeligheder i det Rommerske Rige kunde foraarsage, og som kunde i Betragtning af Sagernes nærværende tviflagtige Tilstand deres Keiserlige Majestæt og det Durchleuchtige Østerrigske Huus nogen U-leylighed forvolde. Man har allerede adskillige gange foredraget deres Majest. dend voldsomme Forfølgelse, som endeel Rommersk Catholske Fyrster paa mange Stæder i Tydskland af en u-maadelig Nidkiærhed for den Pavelige Stoel deres Evangeliske Undersaatter have paabyrdet; Deres Majest. kand sig og forhaabentlig vel erindre, hvor mange Klagemaal til dend Keyserlige Rigs Forsamling, baade fra det Evangeliske Corps, saavel som og fra adskillige Protestantiske Puissancer ere ind Aar 1782. løbne, og i hvorvel deres Majestæt af Kiærlighed til Retten har stræbt, som det ypperste Hoved i Riget ved sin Myndighed dette Onde at vilde remeddere, og formanet adskillige gange disse Fyrster deres ubillige Medfart at ophæve, saa maa mand dog imidlertid med yderste Smerte fornemme, at de tvert imod saadanne billige Formaninger og deres Mayestæts Omhyggelighed for de Evangeliskes Sikkerhed i Riget, ere blevne fremturende udi, deres Protestantiske Undersaattere med større Forfølgelse at belegge. For dend Fornemste iblant disse Fyrster bør Ercke-Biskoppen af Saltzborg at ansees, der tvertimod Deres Majest. Formaninger, saa mange af det Evangeliske Corps, og Protestantiske Puissancer gjorde mindelige Forestillinger, og imod det Keiserlige Riges fundamental Loves Constitutioner, har forøget sin Haarhed imod sine Evangeliske Undersaattere, saa at hand og har uddrevet mange 1000 fra deres Fæderneland og Huuse, efter at hand først har berøvet dem deres Midler, og i en lang Tid dend aller u-barmhiertigste Forfølgelse ladet udstaae, saa at, hvis ikke med det snareste paa en eller anden billig Maade herpaa blev raadet Bod, maatte mand sikkerlig frygte, at Roligheden i Keyserdommet, som var saa høyt fornøden for det gemeene Beste, snart maatte blive forrykket, og adskillig Uleylighed deraf paafølge. Hvorfore jeg og i Kraft af Hans Majest. min Høye Herres expresse Ordre allerunderdanigst skulle Deres Keyserl. Majest. disse Sager forebringe, og allerærbødigst tillige med bede, det hand i følge af sin altid beviiste berømmelige Nidkiærhed for at mamtenere Keyser dommets Rett, vilde anvende ald sin Fliid, disse ReligionsTroubler paa en beqvemmelig Maade at føre til ende, isærdeleshed forhielpe de arme Saltzborger til, Frugterne af dend Vestphaliske Fred at maatte nyde. Til hvilken Ende Hans Mayest. vilde behage ikke alleeniste endnu en gang en Formaning til Erke-Biskoppen af Saltzborg at lade indløbe, men og ifald det, som tilforn er skeet, skulde blive forgieves, hand October Maaned, Aar 1732. da vilde bruge de Vilkor og Veye, som Hans Keyserl. Myndighed gav hannem i Hænder, i slige Tilfælde Retten at handhæve.