Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1807-11-21
De veed, hvorledes de Engelske Avisskrivere, især i denne Tid, vanskabe og fordreie enhver Efterretning angaaende vort Fædreneland. Jo mere uvidende det Engelske Publicum i det Hele betragt tet er om andre Staters sande Forfatning, desstørre Jndtryk maa dets periodiske Skribenters vrange Fremstillinger kunne gjøre paa det. Ministerielpartiet undertrykker enhver Ting, der kan vise dets Fremfærd fra den rette Side, og det er end- og gaaet saavidt, at det Brev, hvori Catheart truede os med, at plage Kjøbenhavn med ethver mueligt Ødelæggelsesmiddel, saafremt det skulde beslutte at udholde et Bombardement, hidtil ikke er blevet officiel bekjendtgjort i Engelland, Jntet var altsaa ønskeligere, end at en Dansk Mand vilde paatag, sig, at levere i det Engelsk Sprog en kort, men sandfærdig Efterretning som Engellands Angreb paa Sjælland. Men skulde et saadant Skrift opfylde sin Bestemmelse, saa maatte det udkomme medens Engellænderne endnu vare her, da det ellers vilde have været umueligt, at faae det udbredt iblandt dem. Dernæst maatte et saadant Arbeide indeholde officielle Kiendsgjerninger, saa lidt Raisonnement som mueligt, og aldeles ikke gande nogen Stemning, der røbede den med Føie forbittrede Danske, og som hos Fienden kunde opvække Mistanke om, at ikke Kjerlighed til Sandheden - den historiske Skribents første Lov men Lidenskabelighed og Harme havde ledet hans Pen. Kjendsgierninger, ikke Ord bør fælde den Skyldige, og Britternes Opførsel var saaledes, at man kun behøver at fortælle den med faa Ord, og hele Verden vil kalde den en Røverfærd. - Overeensstemmende med disse Grundsætninger udkom et lidet Engelsk Skrivt paa 3 Ark, som paa nogle faa Sider nær, indeholder intet uden en ordret Oversættelse af Kongens, Kronprindsens og den commanderende Generals Bekjendtgjørelser, ledsaget af en kort Beskrivelse over Bombardementets Rædsler, hvis Nøiagtighed aaben har vidner om, at den er skreven af et Pienvidne. Uagtet Forfatteren saae sig omgiven af 50,000 Fiender, der i Capitulationstiden endog tvang os til at behandle dem paa en venskabelig Fod; uagtet ingen lærd eller ulærd Tidende, ingen Tilskuer eller Recensent den Gang vovede at knye paa Prent imod Engelland, tog Forfatteren dog ikke i Betænkning, at indføre i sit Skrivt en Oversættelse af det djærveste, der paa den Tid var skrevet paa Dansk, Strickers Opfordring til Hannoveranerne og vort Hofs Declaration, som begge indeholde Alt hvad der i Korthed kunde siges mod de Engelskes Overfald. Funde man end indvende at Engellænderne, vante til Skrivefrihed, ikke vilde negte os en Rettighed, som man betjener sig af i selve Engelland, saa maa man dog ved at tænke tilbage paa Tiden, tilstaae, at et saadant foretagende, under en Pophans Regjering paa Holmen, altid var forbunden med Fare. At Forfatteren, der hverken vilde paaføre Staten eller sig selv Ubehageligheder, holdt sig til simple historike Sandheder, fortjener nok more Roes end kast Havde nu Samleren eller, om man vil Sammensætteren, af et saadant Flyveskrivt ikke erhvervet sig nogen egentlig litterair Fortjeneste, der kunde berettige ham til engang at blive Medlem af det lærde Recensent-Societet, eller staae som Matto paa Tilskueren, eller blive offentlig rost af Dagen, saa burde han dog i det mindste kunne gjøre sig Regning paa sine Landsmænds simple Agtelse, fordi han i et saa critiske Øieblik, havde gjort den fiendtlige Armee bekjendt med sin sande Fremfærd, som man ved dens Tilbagekomst til Engelland sikkert havde vist den i et falsk Lys. Men aldrig saasnart var Skrivtet udkommet, førend man i Dagen anklagede Forfatteren, angreb hans Person og hans Skrivt med lige stor Lumpenhed, uden endog at anføre et eneste Beviis imod ham, paa dette Udfald fulgte en formelig Denunciation; paa denne fulgte atter, som et Tordenslag, en nedrivende Recension i lærde Tidender, paa denne igjen et Angreb i Dagen ac- Man skulde nu troe, at denne Dongurot Cavalcade var tilende, men nei, Danske Tilskuer, hvis grandseende Øse ikke allene opdager de Liller, der voxe lige for hans Fod, men endog de Soelsikker, der groede paa Frederiksberg midt imellem Bjergskafter og Hottentotter, havde aldrig saasnart seet sig befriet for disse ubehagelige Gjæster, der i sex Uger havde berøvet hans Pegasus sin aandelige Føde, førend han, efter Kald og Pligt, foretog denne Recension, og leverede den opbyggeligste Commentair derover. Hans olympiske Øg græssede her i Veteranens" critisk-politisk polemiske Piece i Klever op til Ørene, og fik efter nogle Ugers Græsning saa meget Kjød paa sig igjen, at det ordentlig begyndte at vrindske. Recensionen havde nu liig en Comet faaet en lang Svands efter sig, der udmærkede den blandt Millioner Smaa stjerner og Smaaplancter paa den Berlingske Literaturtidendes askegraa Himmel.