Den Vest-Sjællandske Avis, 1831-01-04
J Jordklodens Bygning aabenbarer sig den physiske Verdens Fuldkommenhed endnu tydeligere for Menneskets Forstand (Stillingen af dens Axel paa dens aarlige Omløbs=Bane omkring Solen er just saaledes beskaffen, at Lys og Varme og derved Livet kan paa den fuldkomneste Maade blive fordeelt paa Jordens Overflade; et høist beundringsværdigt Phoenomen for enhver som kan fatte det, og som paa en paafaldende Maade viser os det Hensigtsmæssige og Gjennemtænkte i dens Bygning.) Jorden er een ved sine Poler sammentrykket Kugle, derimod ophøiet ved Æqvator, var dette nu ikke saaledes indrettet, og var den en fuldkommen Kugel, saa maatte Havet oversvømme Jorden under Linien ifølge den stærkere Bevægelse der, og alt maatte blive tørt under Polerne. Det er virkeligt mærkværdigt at Newton byggede fine Formodninger og Jordklodens Figur paa Forudsætningen. om hvad der bedst maatte heri stemme overeens med Guddommens Hensigter, inden Opmaalingerne beviste, at han havde Ret (et vigtigt Exempel paa den menneskelige Fornufts Styrke). Construktionen, af Jordens Overflade er et Værk af det største Overlæg; det sees af Fordelingen af det faste Land imellem de omgivende Have; af Havets Størrelse mod Landet, som tjener til Jord beboernes Underholdning, til at vande det tørre Land, og til at vedligeholde dets Frugtbarhed; af Biergenes Opstilling i Rækker over det flade Land; disse Sundhedens Hiem, disse det ferske Vands Kilder, disse Frihedens Værnere; af Landets Afskiølning og Luftens Renselse ved de herskende Vinde, af Lysets og af Lydens hensigtsmæssige Udbredelse; af Jordens frugtbargiørende Kraft, Rigdom paa Midler til at underholde og glæde de levende Væsner, af Planternes og Dyrenes hensigtsmæssige Dannelse, og af de høiere Fuldkommenheder, som i saa forskiellige Forhold vise sig i den menneskelige Natur. Jordkloden er for den Tænkende et umiskiendeligt Værk af Fuldkommenhed; og det som synes os Ufuldkommenhed der staaer i Forbindelse med velgiørende og høiere Hensigter. Den menneskelige Fornuft kan ikke beskiæftiges med en interessantere Betragtning endat tænke over det rette Sammenhæng af de jordiske Forhold, hvori det er sat til at virke og fremstille dem for sin Forstand i den mueligste Klarhed.) 8. Men Fuldkommenheden i Naturens Jndretning viser sig ikke allene i at den indeholder de største og mangfoldigste Foranstaltninger for at befordre de levende Væsners Lyksalighed; men at disse tillige ere saaledes dannede, at de kunne modtage Livets Gode. De Jndretninger, som ere dertil trufne, ere ligesaa mangfoldige og afvexlende som velgjørende, og mangfoldige Skabninger ere saaledes byggede og have et saa forunderligt Udseende, befinde sig under saadanne Forhold, at manikke skulde troe at de kunne subsistere, og dog finder man ved nøiere Betragtninger, at alt er i deres Bygning paa det viseste beregnet paa at de kunne svare til deres Bestemmelse. Betragt en Muldvarp, see hvilken Fløiels Kiole den bærer paa sin Krop, betænk at det er et fiirfødet Dyr, som har Lunger, som skal trække Veiret, skulde man troe at den kunde tilbringe sit Liv under Jorden imellem Vand og Støv, og dog gaaer det fortræffeligt an; den pyntelige Kiole Naturen iførte den holder sig og fordærves ikke; den taber ikke Veiret i sin indeklemte Bolig; betragt hvorledes dens Fødder ere byggede, og hvor ypperligt de ere skikkede til at bane sig Veie i Mørkets Boelig. Skulde man troe at et Væsen, som kan flyve og ikke svømme, kunde finde sin Føde i Vandet; men see Storken og alle dens Slægtninge, alle Sump eller Styltefugle, som skulle hente deres Føde udaf Moserne, hvorledes de ere forsynede med lange nøgne Been til at træde nede i de dybe Steder, med en lang Hals og Neb for at bøie sig ned i Vandet og søge der den Underholdning, som er bestemt for dem; Naturen har ikke taget feil i den Maade hvorpaa de ere blevne udrustede, at de kunne opfylde deres Bestemmelse. – Maatte man ikke omtvivle at en Fugl kunde bygge sin Rede og udruge sine Unger i Nordens koldeste Egne paa Klipper ude i Havet eller tæt ved dets Kyster, maatte man ikke antage at den spæde Yngel maatte der omkomme af den rædsomme Kulde? Men Edder fuglen er klædt i den varmeste Duun, og af moderlig Ømhed river Fuglen denne sin varmende Duun af sit Bryst og bedækker dermed sin Rede for at beskiærme sine Æg og sine Unger mod Kulden. Saaledes vidne alle de levende Væsners Naturbeskaffenhed om den Fuldkommenhed og den Viisdom hvormed Alting er dannet for at udbrede Livets Mangfoldighed over Kloden, og for at giør hver levende Skabning skikket til efter sin særskilte Bestemmelse, at sørge for sin Underholdning, at forplante sin Art, og at nyde Livets gode i Forholtil det Trin hvorpaa de staaer i Skabningernes Række. 9. Hvo kan vandre omkring i Naturens Skiød imellem de utallige Underværker, som den indeholder, erkiende de Hensigter, som overalt give si tilkiende, betragte den Fuldkommenhed i enhver Skabnings Bygning, hvorved den bliver istand til at svare til sin Bestemmelse; overveie hvorledes disse mangfoldige med saa stort Overlæg dannede Væsner ere bragte i Forbindelse med hinanden til stedse større og vigtigere Hensigters Opnaaelse, og dog tvivle om at denne Verden er et Værk af en usynlig Aand, af en høiere Viisdom. Du underfulde Natur, som indeholder et uudtømmeligt Sto til Betragtning og Eftertanke, og som selv en tankeløs og uvidende, skulde Du ikke være det gjennemtænkte Værk af en Aandskraft, som er ophøiet over Dig, som udkastede Planen til Din Jndretning førend Du blev frembragt, hvilke Tvivl skulde der møde os, fra hvilke andre Synspunkter, skal Naturen vise sig for os, for at denne Overbeviisning skulde blive taget bort af vor Siæl 10. Man kunde endnu giøre et eneste næsten formasteligt Spørgsmaal inden man slutter disse Betragtninger: er denne Verden den bedste, eller kunde der tænkes en fuldkomnere end den hvor let bliver ikke Svaret paa dette Spørgsmaal. –Er Talen om vor Jordklode, saa kan den vel antages for at være aldeles fuldkommen, det vil sige for at svare ganske til sin Bestemmelse; men vist ikke for at indeholde den største og høieste Fuldkommenhed; da den er kun en Planet og dertil kun en af de mindre, og er kun tilsyneladende bestemt til en Bolig for ufornuftige Dyr og for Væsner, som giøre det første Skridt ind i de gan delige Væsners Rige. – Er Talen derimod om den hele Verden som vi kiende, om hele Lysverdenen, saa ligger det aldeles udenfor vor Evne at svare paa dette Spørgsmaal: thi der kunne mueligen existere ganske andre Verdener end Lysets Verden, som kunne være langt fuldkomnere end den Verden, som vi tilhøre. Men vi kunne overlade os til den Troe, som udgaaer af Betragtningen over Guddommens Aabenbarelse i Naturen, at intet Væsen kunde med Hensyn til sin Bestemmelse være bedre dannet end det er, og synes den at indeholde en Ufuldkommenhed, saa er det allene grundet i en anden Bestemmelse til en høiere Fuldkommenhed, som vi i vor nærværende Tilstand ikke formaae at indsee. Denne Troe, som er grundet paa Aabenbarelsen af de guddommelige Egenskaber i Naturens Jndretninger, er dog kun foreløbigen fremsat, og skal, som det længere hen vil give sig tilkiende, ingenlunde afholde os fra med Sindsroe, og prøvende Sandhedskiærlighed at undersøge alt hvad der kunde være derimod at indvende. Andet Capitel.