Aarhuus Stifts-Tidende, 1812-12-25
Domkirken Hr. Provst Bechmann. Hr. Dr. Lars Fruekirke Hr. Studsgaard. Hr. Adjunct Munk Hospitalskirken Hr. Adjunct Munch. Candsendt.) Jndiadser at Aaret en at stina for AdDisciold, der ikke er vant til at skrive Snakkerads. en sting som de Hærer Padatorer i den senere Til snart et have gieri til deres udelukkende Eiendommen vel ofte imod sin Villie maa læse og høre medet sligt, kiender meget vel alt hvad der af Tisset. Campe, Salzman a., er skrevet om de forskrækkelige Følges af Larummer; men han var aldrig saa lettesende at fæste megen lig til dette nendelige ræddagogiske Plat, om den Ene eftersnakkede den Anden: der endogsaa til saa vidt, at vore vises prialide af disses Vammeligheder. Var alt det, som der er sammenvævet, Sandhed, saa bærde ikke allene Skolernes, men alle Locummer afskaffes overalt. Har Hr. Svareren da lie ogsaa hel disse ovennævnte Skribentert læst om de gesaa gode Uterligheder de befrygtede af Cheniller. Overkjoler a., ja endog af somoralitus. Paa denne Maade skulle jo endog alle Klæder afskaff 4. Desudia, har det saa farligt, saa var vist alle Locummer ved Skolerne blevne afskaffede ved den saakaldte Skole, setormation. Men det ere de ikke. Dette er Beviis, net for, at man har ikke allene anseet dem uskadege, men endogsaa nyttige. Men hvor vil Hr. So. sen, naar han vil have alle Steder afskaffede, hvor sin det, efter huus egne Old, ikke evedent kan godtgiøres, at de ikke kunne give Anledning til unge Menneskers physiske og moral de Tilintetgiørelse (o: Fordærvelse). - funne ikke Værelserne og Aftrogene i vore Huse, ja vore Kirker, ikke at tale om andre Sammenkomster, vor unge Mennesker ere allene, givt Anledning der 17 Veed da Hr. Svareren ikke, at Misbrug ophæver s. Brugen, Hvo der ikke kan indste, hvor ubehageat det maa være for et ungt Menneske af Opdralise, der er vant til at ansee endver Slottelse af sig lo eller andre med Undseelse, at blotte sig selv offentfor fine Kammerater, ofte i Paasyn af de forbi an staaende Mennesker og de i Nærheden boende, ham sker jeg ret hierteligt, at hans eget Lokum maae en sidde ham lukket, og han selv i paakommende Tilmkalside henviist til at giøre Brug af den aabne Strand Krig, især naar Vinden var østlig, for at han kan han se baade det Ubehagelige og det Usunde derved. tildForældre der ellers kunne skjælve for deres Børns ralske og physiske Tilintetgiørelse paa et Locum, de de vist ikke til de forstandige; ikke engang til de sigtige, men til de ængelige tynde Smaa le, som forskrækkes selv over er Locum, Jmidlid troer Jndsenderen af dette, at det saavel i dette i enhver anden nyttig Ting bør blive ved det Larssule, og disse rerum novarum conomira bandlyses Mund Spot og Spee i det mindste uden for vore Endser. Sat Sapientil i Telse. da han med saa megen Hæder belang Kornpaaser, Dette. Og hver man sidder Det her, men skuer, vetter overalt - o søde Fryd! - Som bluer. Baggesen. Lyksaligt er det Land, Lyksalig er den By, lyksalet er det Herred, Som giver saadan Mand land havde han studeret, Han havde kunnet kiønt med Præster kjørt i Ring, I Verden havde han gjort mange har Spring. Peder Paars 1 B. 18. En Mand - o glæd dig Publikum. -med Bundter af Kritikkens Limer; En Mand, fast værd at siunge om, - Han kaldes ellers Jefter Kimer -Er kommen, Jyderne at reformere. Han hopper, dandser kritiserer, Og Versemagers Tal formerer. Han havde og en Kammerat, Dog - Nogle mene, at han er den Samme, Hans Fader Spidsrod løb, og var Soldat, Hans Moder var en stor Madamme, Og kaldtes - Maren Amme. ham selv, man skieldet har - saavidt jeg veed - engang - Trods hans Genie og al hans lærde Sveed - For : en forlappet Brammelbehr, maal. En ube, Babien Orangulang, Der kan forstod at springe og at gabt. Saa skammelig en Mand kan lyves paa, Og for sin Møie slige Tiller faae. Men Læseren maa tro, at denne Mand Ta Ei noget mindre er : End Behr; Men en uskyldig And, Som snaddrer i et Kiær. Hvor kan ei Verden være ondskabsfuld? Genier, store Mænd fast aldrig huld. -