Københavns Adresseavis, 1775-02-01
For nogle Aar siden boede en lærd Mand et Steds nærved et Fiskevær. Manden var forstandig, passede godt paa sin Huusholdning, og drev sterkt paa Arbeide. Men som han var nylig kommen fra Kiøbenhavn, og vant til at staae tidlig op til sine Bøger, saa beholdt han her den samme Vane, og vækkede sit Folk op til Arbeide ligesaa tidlig som han selv stod op. Dette var Folket ikke vant til, og knurrede imellem sig over denne Aarvaagenhed og tidlige Opstaaen; i sær var en af dem, som de klagede dette for, der havde et klygtigt Hoved og snogste Jndfald. Denne lovede at han vilde vænne Huusbonden af med at vække dem saa tidlig op. De andre holdt det for umueligt, med mindre han ved Hexerie kunde udrette, at Huusbonden sov derefter længere ud paa Dagen end han pleyede. Men Manden vidste Raad, og lovede at udføre dette, om han derfor har betinget sig noget af de andre er ubekiendt. En gang om Vinteren fanges der i Fiskeværet megen Kollie. Hovederne af den kaster denne Mand heen tilsammen, og lader dem ligge til 2den eller 3die Dag, da skierer han deraf nogle Stykkeri ulige Former og bringer hiem med sig. Om Natten, naar Huusbonden tilligemed alt Folket ere gaaet til Sengs, staaer denne Mand op, og tager disse Stykker af Kolliehovederne og hænger dem hist og her paa Søm og Kroge uden for Stuedøren hvor Huusbonden sov, og gaaer siden bort. Om Morgenen tidlig staaer Huusbonden op medens det endnu var mørkt, og efter Sædvane vil gaae ud af Stuen for at vække sine Tinnde op. Men saa snart han lukker Døren. op seer han i Mørket noget dunkelt lysende, omtrænt ligesom Almuen fortæller og Spøgelser. Forskrekket slaaer han Døren i Laas. Da han lidet kom sig af den Forvirrelse, som dette uventede Syn havde sat hans Sind i begyndte han at eftertænke dette. At lade Folket sove for længe var imod hans Fordeel, og at lade sig mærke med dette var imod hans store Mod og storte Hierte. Her maatte derfor giøres nyt Forsøg. Mueligt tænkte han ogsaa, at disse Spøgelser vare nu borte og havde gaaet af Veyen. Han lukker derfor Døren op, og seer nu intet. Behiertet gaaer han derfor hen hvor Folkene sov. Medda han kommer derhen staae disse Spøgelser der for Døren. Her vender han da tilbage i en Hast. Thi om han end efter sit Forset havde vovet at gaae til Side for disse Spøgelser, saa var det alt for betænkeligt at trænge sig igiennem dem. Saaledes fik hans Tienestefolk Tid at sove rolig til den lyse Dag. Den klygtige Knegt, som saaledes havde narret Huusbonden med Stykkerne af Kollichovederne, som give noget Glimt af Lys i Mørke, i sær naar de ere lidet ankomne, som paa Jslandsk kaldes Maurilde eller Marilde, gav nu for, at han ikke kunde sove den hele Nat for Spøgelser, og lod ligesom han var saa bange, at han i Mørke ikke torde gaae ene. Dette var for ham desto lettere at faae andre til at troe, som de havde om ham de Tanker, at han ikke var aldeles fremmet i Hexerie. Alle troede derfor at Fanden her spillede sin Rolle. Knegten naaede sit Sigte, og Huusbonden vækkede siden Folkene ikke saa tidlig op. J Begyndelsen af afvigte Vinter blev fortalt at Fanden spøgede endnu paa dette samme Sted, efterat en Baad med nogle Mænd blev forulykket der i Fiskeværet. Et Exempel af Lycurgi Love, Man spurgte engang Lycurgus, hvorfor han havde forordnet, at Døttrene skulde bortgiftes uden Medgivt? Jeg vilde, sagde han, at Armod skulde ikke hindre noget Giftermaal, og Rigdom ikke stifte noget.