Aarhuus Stifts-Tidende, 1835-02-17
Blandt de Hovedpunkter, paa hvilke Opmærksomheden saaledes er henvendt, ville vi her korteligen antyde eet enkelt, der forekommer os at burde komme til saamegen offentlig Omhandling som muligt. Det er Udfindelsen af en saadan Garantie, der for Fremtiden kunde sikkre Staten for lignende følelige Tab ved Underslæb og Besvigelse af offentlige Kasser, som de, den i de sidste Aar har lidt. En saadan Garantie synes at maatte søges i en større og meere hensigtsvarende Control end hidtil og i et ubetinget Ansvar forde Controllerende, hvis de forsømme de dem isaahenseende paalagte Pligter. At en Kasse, hvori et Fond af Statspapirer opbevares, ikke nogensinde burde betroes i Enkeltmands udelukkende Værge, og at den ikke maatte kunne aabnes af ham allene, vilde være en Selvfølge. Men der gives desforuden andre Betryggelsesmidler. Et Obligationsfond kan deponeres hos Statsgieldsdirectionen, og for at hæve Renterne af samme vilde det aldeles ikke være nødvendigt (som det isaafald tilforn har været Tilfældet) at selve Obligationerne bleve den renteoppebærende Kasserer interimistisk indhændigede. Det vilde – saaledes som det kgl. Rentekammer i den sidste Tid har brugt med Hensyn til stillede Cautioner i Statspapirer - være tilstrækkeligt, at det Beviis, som maatte være udstædt for Modtagelsen af det deponerede Obligationsbeløb, blev udleveret Kassereren til Foreviisning som Berettigelse for Renteoppebæringen, og at Renterne foreløbigen bleve afskrevne paa dette Beviis, og siden af Directionen foranstaltedes afskrevne paa selve Obligationerne. Ogsaa med Hensyn til en betydelig contant Pengebeholdning kan man, idet mindste heri Hovedstaden, have en muligst fuldstændig Betryggelse, ved (ligesom det er almindelig Contume for Hovedstadens Handlende) at deponere den i Nationalbanken, hvorfra man, ved, som det kaldes, at aabne Folio, successive og øiebliklig kan erholde de Summer, der behøves til directe Udbetaling. Kassereren vilde da aldrig behøve at have nogen større Sum pr. Kasse, end der udfordredes til smaae løbende Udgivter, og Bestyrelsen kunde, ved at give ham Anviisning paa hiint Folio, naar en større Udbetaling skulde finde Sted, sikkre sig saameget som muligt. Det vilde forresten være en Selvfølge, at, til desstørre Betryggelse og fornøden Control, en Bogholders og en Kasserers Forretninger aldrig burde være forenede hos een og samme Person. Skulde, som man vel med Tiden tør haabe, Filial-Banker blive oprettede i flere af de større Kjøbstæder udenfor Kjøbenhavn, vilde man ogsaa i Provindserne kunne benytte samme Sikkerhedsmiddel, og de større Oppebørselsbetiente, f. Ex. Amtsforvalterne, behøvede da (naar tillige den fornødne Control med dem fandt Sted) aldrig at sidde inde i længere Tid med saa betydelige Summer, som det nu paa flere Steder er Tilfældet. (S. Bl.)- Secretair og Lands-Over- samt Hof= og Stadsrets=Procurator H. Chr. Schønberg bekjendtgjør i Dags=Adresseavisen følgende: "Flere af mine Venner have gjort mig opmærksom paa et i nogle Dage heri Staden almindeligt udbredt Rygte om, at en "Schønberg skal være, om ikke deelagtig i den nu paagrebne Theaterkasserer Printzlaus Bedragerier, saa dog meget mistænkt derfor, samt om, at denne Schønberg skal have kjøbt en af de Theaterkassen fravendte kongelige Obligationer. At det ikke er mig, har jeg selv kun fuldkommen Vished om; men da min borgerlige Stilling er saaledes, at min Velfærd beroer paa mine Medborgeres Agtelse og Tiltro, saa vil jeg formode, at enhver Retsindig vil tro mig paa mit Ord, og antage, at Rygtet ikke gielder mig, da jeg haaber, at det ved vort utrættelige Polities Virksomhed snart vil blive oplyst, hvilke Personer der ere Forbryderens Medskyldige og Medvidere."