Jyske Efterretninger, 1768-09-23
Den berømte Hamborgske Borgemester Anderson meener, at Sildenes umaadelige Formeerelse er Skyld i deres Søe=Reyser, og at de, naar der under den nordlige Iis bliver for mange, nødes til at udstøde og bortsende talrige Colonier, paa det de tilbageblivende kunne finde deres tilstrækkelige Underholdning sammesteds. Saa snart de komme frem under Jsen, sagde han, saa blive de hilsede af den umaadelige store Mængde af smaa og store Sild=Ædere, som hungrige og grusomme sammesteds svømme om i Havet. Sildene, der paa denne Maade ængstes af deres hidsige Forfølgere, holde sig, som alle smærre Fiske=Sorter, naar de blive forfulgte, i høye og brede Hobe tæt ved hinanden, og flye altsaa Hobeviis af et Hav i det andet for deres Forfølgere, hvorfor man og gemeenlig seer, at Marsviin, Kabliau og andre Silde Fiender ere tæt bag efter dem. Dette var altsaa Kilden til Sildenes Tog efter Andersons Meening. Jeg veed ikke om man med Grund tør lade det hero herved. Sildenes Udtoge skee til een Tid 2de Gange om Aaret saa ordentlig, at det ey synes, som om en saa foranderlig Aarsag, som Graden af deres Formeerelse, kunde væ Og 2 re re den fornemmeste og eeneste Grund dertil. Skulde de vandrende Sild hvert Aar saa rigtig tage een Vey, uden at have en besynderlig Drift, der ledsagede dem, Skulde de ey under Nordpolen selv finde Plads nok at vige for hinanden, Hertil kommer endnu, at Sildenes Formeerelse ikke saa vel gaaer for sig førend deres Reyser, som meget meere iværksættes paa disse Toge selv. En Hun=Sild forer, naar hun kommer til os, i sin frugtbare Ravn, i det mindste 10000 andre med sig, hvilke den kaster fra sig i Søen ved Engelland; Thi om de endskiønt komme fulde derhen, saa ere de dog tomme længe, førend de drage bort igien derfra. Men dersom Sildene først leige paa deres Reyse, saa kan deres Reyse ikke være en Følge af deres alt for store Formeerelse under Nordpolen. Jeg troer meget meere, at deres Formeering er en Følge og Hensigt ved deres Reyser. Mange Dyr blive af Kierlighed jaget igiennem fremmede Lande, og de forlade paa denne Tid deres kiæreste Vaaninger. Storken udsøger sig paa sin Reyse det Sted, hvorden kan legge sine Tig ud, og opdrage sine Unger; Og lige saa lidet er det Fiskene ligemeget, i hvilke Vande og Floder de formeere sig. Man veed, at Forellerne forlade det skiønneste sorte Vand, hvorudi de ellers trives fortræffelig og gaae nogle Miile langt til fersk reent Vand, naar det en deres Tid at formeere sig, for der at skrabe deres Leig ud paa Flintesteene og Rødder, og med deres Yngel at blive der saa længe, indtil de kunne taale det sorte Vand, da de Gamle og Unge glade komme hiem. Gregorius de Tour anmærkede dette ved de store Foreller i Genser=Søen, af hvilke nogle skulle veye imod 100 Pund; Thi han mælder om dem, at de undertiden ikke vare der. Han tilskriver vel dette Forbandelsen over den i 14de Aarhundrede foretagne Religions Forandring. Men det er blot Kierlighed, der nøder Forellerne at undvige til Rhonestrømmen, og paa dens Flintsteenede Bund at blive deres Leig qvit. Hvalsisken føder ikke sine 2de Unger i de Grøn Grønlandske Jis=Hav, hvor den dog befinder sig selv saavel, men iler imod sin Redkomsts Tid til Kysterne og Mundingerne af de søde Flode. Her driver den dem faa Dage og lærer dem at knuse de smaae Orme, som findes sammesteds, med deres tandløse Kindlader, hvorpaa den vender tildage til sit kiære Hiem. Jeg kan ikke udføre denne Materie omstændigere her. Men man skal finde liden Vanskelighed at give den Meening endnu meere Vægt, at Sildenes Tog ey har andet end Kierlighed til deres første Oprindelse og Øyemed. Dyrene faae en Drift til Fortplantning til visse Tider i Aaret, og en besynderlig Tilbøyelighed viser dem den Vey, hvilken de maae tage, for at finde de Steder, hvor de kunne fuldføre denne Forretning rolig, magelig og saaledes, som det erfordeelagtigst for deres Unger. Saaledes forklares det afsig selv, hvorfor Sildene aarlig til visse bestemte Tider løbe ud og hvi de altid tage een og den samme Vey hen i Havet, hvilket ikke vilde være saa let at forklare, dersom deres Reyser ikkun skulde være en Virkning af deres Fienders Forfølgelser. Man maae altsaa forestille sig Sildenes Sværme som forliebte Fiskes Vandringer, hvilke for deres unge Afkom udsøge et beqvemt Sted, hvor de kunne udlegges og opdrages. Paa disse Reyser skeer det, at mange af den geraade i Garnet, ligesom det paa forliebte Reyser pleyer at skee. Allerede i Tormaaned kommer en Fløy af denne Armee til Øen Island, og dette er den vestlige. Sildene ere paa den Tid i saadan Mængde ved Jsland, at man ey allene kan see deres Ankomst langt borte paa Vandets Kruser og Sorthed, men end og med en Pos, som bruges til at væde Seylene med til Søes, kan drage en stor Mængde op at dem. Den østlige Fløy vender sig ned i Nordsøen, og en Deel af samme gaaer til Nordeap og ned langs med de Norske Kyster igiennem Sundet til Østersøen, men en anden til den nordre Odde af Jylland, hvilken videre trænger Slesvig og Holsteen forbi igiennem Texelen og Vlie ud i Syd Og 3 søen. søen, og, efterat den har reyst den samme omkring, vender tilbage igien til Nordsøen og Hiem. Den stærkeste Deel af den østlige Fløy er den, der vender sig vester paa, og træffer paa Shetland og de Orcadiske Øer, hvor Hollænderne vente den. Jmod den 8de Junii er Havet sammesteds opfyldt med Sild. Derefter vende de imod Skotland, og Engelland, hvor de opfylde alle Havne og Mundinger med deres Leig. Efterat de have forladt Engelland, gaae de formodentlig tilbage igien til deres Norske Hiem. Saa meget er vist, at man paa de sydlige Kyster af Spanien, Portugal eller Frankrig, og paa de Africanske Kyster finder enten ingen, eller dog meget sielden Sild; Og naar de tage Afskeed fra Engelland, faaer man ingen fleere at see, og ingen veed, hvor de komme hen. Tanker om Admyghed. Admyghed du, som er Moder til Ære, Lær mig at kiende hvor kostbar du er Lad mig og det i Eenfoldighed lære, At ey enhver dig oprigtig har kier. Du som de Gamle fortræffeligt klæder, Du er de Stores ærværdigste Pragt, Du er for Ungdommen ypperligst Hæder. Alle bør holde dig meget i Agt. Ydmyghed al sin Anseelse mister, Naar den for vidt i sin Bøyelse gaaer. Greenen er bedre, som bugner, end brister. Kun i en Middelvey Dyden bestaaer. Baade for lidt og for meget fordærver. Viisdommen altid saaledes har talt. Det os Fornuftiges bifald forhverver, Er, at vi Maade kan holde i alt Der Dersom du ey over Bierget kan stige, Taalig og roelig i Dalen kun bliv. Maae du endskiønt for den Stærkere vige, Du dog kan leve Lyksaligheds Liv. Viis dig i alting taalmodig at være, Saa skal du prises som Ydmygheds Søn. Søg ey paa Jorden at faae og begiere Nogen Skalkagtigs Hoffærdigheds Løn. Paa egne Kræfter du aldrig maae stole, Naar du skal prøves i Ydmygheds Dyd. Modgang tidt bliver den sikkerste Skole, Hvor du kan læres at bøyes til Fryd. Hvor sig ophøyer, af andre nedtrykkes, Hvo sig fornedrer, ophøyes igien. Dersom din Gierning og Jdræt skal lykkes, Viis dig en retskaffen Ydmygheds Ven. Sr. Lodbergs Bøndergods udi Nørre-Tranders Sogn, Uttrup Bye, bestaaende af Hartkorn 28 Tdr. 7 Skpr. 3 Fdkr. blev her i Aalborg sidst afvigte Tisdag den 20 Sept. ved offentlig Auction bortsolgt til Mad. Lassen paa Vester Ladegaard for 116 Rdl. pr. Td. Hartkorn; Men hans udenfor Byen beliggende store Græshauge blev ey solgt.