Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-04-17
Regjeringen har endnu en Bevæggrund til ufortøvet at tage nogle analoge Forholdsregler, i Henseende til den offentlige Gield. Det er vitterligt for Enhver, at hvis en saadan Forholdsregel ikke var bleven ventet, endog førend Talen fra Tronen formeligen kundgjorde den, vilde Statsfondernes Cours, der i et Øieblik steg til 104 Fr., være nu i det mindste 108 Fr., og ikke bleven staaende paa den Punct. Man seer heraf, at denne Stigen over Pari, vilde gjort den velgjørende Amortisations-Indretning. alt mere og mere trykkende, da den hver Dag maatte kjøbe 5 PC. til en høiere Priis end den Capital af Gielden selv, som man agtede at betale. Paa den ene Side vilde Amortisationens Virkninger derved forsinkes, da for en given Sum en mindre Deel Rentefonds kjøbtes; paa den anden Side vilde denne Prisens Stegenhed være saa meget mere beklagelig, som Staten aldrig i det Hele har modtaget en Capital af Hundrede til fem PC., som den erklæret sig skyldig forMan veed, at den i Grunden, ved de fordeelagtigste Laan kun har modtaget 88 Fr., og at den ved andre har seet sig nødsaget til at modtage 50 for 100 Fr. i Forskrivning. Men, siger man, efterdi Amortisationen er bleven saa trykkende, gjorde da Regjeringen ikke bedre i, enten at udsætte eller ophæve den? Man udslette af den store Bog de 33 Mill. Renter, Amortisationscassen allerede har tilbagekjøbt, man bortskjære fra Budgettet de 40 Mill. Totation, man har gjort denne Casse, og man har frivilligen en Formindskelse af 73 Mill. Fr. i Statens aarlige Udgivter. En saadan Reduction vilde have en fordeelagtigere Indflydelse paa den offentlige Credit end det aarlige progressive Opkjøb af omtrent to Hundrededele af den indskrevne Gields Capital, og spare Regjeringen det sørgelige Valg mellem at beklage Forbedring af sin egen Credit eller ikke at befrie sig for at betale hver Dag mere end den skylder. En saadan Jdee kan have noget Rimeligt, i sin Simpelhed; men den udholder ikke Prøven. For det første er den største Deel af Regjeringens Laan sluttet under Herredømmet af en Lovgivning, der holder den aarlige Amortisation for hellig. Det er een af de Omstændigheder, hvorpaa Laanerne have bygget deres Beregninger, og det vilde være et Bedragerie mod den, dersom man nu forandrede Systemet. For det andet, de daglige Indkjøb tjene til at samle paa Torvet den Deel af Rentefonds, som Eierne trænge meest til at sælge, og dersom denne sikkre Udvei ikke var dem aaben, kunde der i Fremtiden efterhaanden opstaae et uventet og farligt Fald. Endeligen er Amortisation ikke allene bleven indrettet med Hensyn til sin daglige Virkning, som er at holde Renternes Cours, den har et endnu vigtigere skjøndt fjernere Formaal, det, omsider at betale al bevægelig Gield ved Kraften af sammensatte Renter. Dersom man indvender, at et saadant Maakaldrig vil opnaaes, da der i Mellemtiden kunne indtræffe Krige og andre overordentlige Tilfælde, der udkræve nye Laan, saa svare vi, at denne Forudsætning er saa meget mere en Bevæggrund til at bevare Amortisationen. Skulde den virkeligen ikke naae saa vidt, ganske at betale Statsgielden, maa den dog i det ringeste formindske den gradeviis. Denne Formindskelse tillader ogsaa, i de overordentlige Tilfælde, man forudsætter, at gjøre ny Gield, hvilket vilde være umueligt, dersom Staten ubestemt vedblev at være bebyrdet med en aarlig Gield af 164 Millioner. Man vogte sig vel for, at røre ved Amortisationscassen. Det er den Borgen, under hvilken alle de siden 1814 gjorte Laan, ere blevne satte. Den er det eneste Middel, hvorved Regjeringens Frigjørelse engang kan opnaaes, kort, den er Grundstenen for den offentlige Credit. Jngen kan forudsige hvad der kan møde, naar denne Indretning omstyrtes eller kun rystes. Det er aabenbart paa denne som nu vor Finantslykke beroer og som den endnu længe vil beroe. Fra en anden Side betragtet, vil den foreslagne Forholdsregel, nu at udbetale 5 PC. Rente fonds, eller (hvad der kommer ud paa eet) Renternes Reduction, ogsaa have det umiddelbare Resultat, at bevirke en vigtig Formindskelse i Statens aarlige Udgivter. For at vurdere denne Formindskelse maa først udelukkes fra Spørgsmaalet alle de Rentefonds, der tilhøre offentlige Stiftelser, saasom Amortisationscassen, Æreslegionen, Communerne, Fabrikerne, Monts-depiste (et vist Slags Laaneinstituter) &c. &c. Disse ere ikke almindelige Creditorer; det har ikke staaet dem frit for at gjøre en anden Anvendelse af deres disponible Capitaler; særlige Love, administrative Reglementer have paalagt dem at anskaffe sig Statsrenter. Disse Renter tjene istedet for nødvendige Jndkomster, for hvis Bevaring Regjerinden, i en vis Henseende, er Borgen, som Formynder eller som øverste Bestyrer maa supplere. Den maa saaledes give med den ene Haand, hvad den tager med den anden. Den korteste Vei er altsaa at lade de offentlige Stiftelser beholde deres Statsrenter hele, saaledes som de nu ere indskrevne, og følgeligen, at undtage dem fra den almindelige Forholdsregel. Naar man, under denne Forudsætning, dragen 57 Millioner Statsrenter, som tilhøre dem, fra den hele Masse af indskrevne Renter, til Beløb 197. Mill., saa bliver der tilbage 140 Millioner, tilhørende almindelige Creditorer, som, efter eget Valg, Capitalen kan udbetales til eller Renterne nedsættes for. Lad os antage, at Regjeringen kan forskaffe sig, f. Ex. til 4 PC. de fornødne Capitaler, til at udbetale eller fornye denne Gield, som der nu maa svares 5 PC. af, saa er det klart, at den sparer en Femtedeel af det Hele, det vil sige, 28 Millioner Renter. Allerede har Kongens Tale viist os det heldige Brug, man kan gjøre af denne vigtige Besparelse. Vi bemærke, at det ikke vil være nødvendigt, for at erholde samme, at opoffre, som i den Hypothese, vi nyligen have bestridt, noget af de almindelige og bestandige Midler, der ere bestemte for Gieldens fremtidige Betaling."(Fortsættes.)