Viborger Samler, 1795-11-09
Til den Ende blev af den fremsatte Text forestilt: Afvigelse fra det ene sande Evangelio, som høistafskyelig i sine Aarsager og sine Følger. I. En saadan Afvigelses Beskaffenhed. II. Dens afskyelige Aarsager. III. Dens afskyelige Følger. 1. Ved saadan Afvigelse forstaaes ikke enhver Tvivl, der kan opkomme, endog hos en redelig Christen, om den rette Forstand af en eller anden af de i de hellige Bøger indeholdte Sandheder Den fornuftige Christen bør prøve 1 Joh. 4. v. 1. Vist nok taale vore hellige Lærdomme Fornuftens allerskarpeste Undersøgelse. - Jkke at troe, uden det vi tilfulde begribe, maatte efter vor daglige Erfarenhed blive den største Ufornuft Anvender den redelige Tvivlere alle muelige Midler at komme til Overbeviisning, skal den neppe sejle ham - Skulle han ikke naae den fuldkomne Vished i alt, vil dog de faa umuelig i Christendommens Væsen, tilbageblevne Tvivl, naar han i øvrigt drives af reen Sandheds Kierlighed, saa langt fra giøre ham afskyelig for Gud eller redelige Mennesker, at hans Sandheds Jver endog giver ham Fortrin for mange alt for ligegyldige Christne - men disse Tvivl føler han til sin egen Ydmygelse, uden paa nogen Maade at udsprede dem til andres Forargelse - Den Afvigelse, Apostelen advarer imod, er den, naar nogen lærer anderledes, naar nogen i eller uden for LæreEmbedet, ei allene selv forkaster det til Synderes Sallighed ved Propheter og Apostler aabenbarede eneste Evangelium, men og offentlig driver Spot dermed, og derved berøve Mennesker, al fast Grund til Frimodighed i Tiden og Haab for Evigheden - Dette Evangelis Jndhold har Paulus foran i Epistlen fremsat og i vor Text nævner med disse 2 Udtryk: Jesu Christi sunde Ord og Lærdom til Gudfrygtighed. Hvad Apostelen selv lærte og vilde, at i de Christnes Meenigheder skulle læres, see vi tilstrækkelig af det foregaaende: Synderes, endog de groveste Synderes, Benaadelse ved Christum 1 Tim. 1 v. 1518. - Christus, som eneste Midlere, imellem Gud og Menneskene og som en fuldkommen Forsonerefor alles Synder 1 Tim. 2 v. 56. - Med disse Troens Lærdomme forener han de helligste Lærdomme om Pligternes Udøvelse i alle Stænder og Omstændigheder - fr. Tit. 2. v. 1015. c. 3. v. 14 - saa overalt i alle Brevene. - Ved det dobbelte Udtryk i Texten antage vi derfor ej uden Grund, at Apostelen sigter til de i Evangelis paa det allernøjeste forbundne og aldeles adskillelige Troens og Levnets Lærdomme; fra begge skeer den skiændigste Afvigelse – Ved Jesu Christi sunde Ord forstaae vi den Lærdom om Synderes Retfærdiggjørelse og Berdeligelse allene ved Troen til den ved Jesom som Guds erhaarne Søn, fuldbragte fuldkomne Forsyning. – Synden forestilles uden Billede af en Sygdom Math. 9, v. 12. Lægedommen tilskrives Christo E. 53, v. 5, efr. 1 Petr. 2, v. 24. Es. 61. v. 1. coll. Luc. 4. v. 18. Mal. 4, v. 2. - Dette er Grundsandheden i hele Jesu og hars Apostlers saavelsom Propheternes Lærdomme, Math. 20, 28 – Joh. 3, v. 14. v. c. 10. v. 1115 og utallige Steder. Gode Gud, hvor græsselig er Afvigelsen i vore Dage fra denne eneste Saligheds Grundvold, og den er allene forkastes, men paa det skiændigste spottes og forhaanes. – At de, der offentlig erklære sig for blot Fornuft Religion og er erkiende nogen guddommelig Aabenbaring, er heller erkiende denne, som en sand Tale, aldeles værd at annammes, følger af sig selv, da det er en Gudfrygtigheds Hemmelighed, som Kiød og Blod ei aabenbarer - Men at Mænd, endog Lærere, der antage Biblen, som Christendommens Hovedkilde, offentlig erkiende dens, især Jesu Læres uddommelige Myndighed, og bekiende Jesum, som Verdens allerstørste og fuldkomneste Lærere, dog kan ansee Jesom som et blot Menneske, hans Død, som en blot Martyr, og indskrænke hele Hensigten af hans Komme til Natur=Lovens bedre og fuldstændigere Forklaring, er og bliver saa aldeles sig selv modsigende, at intet kan tænkes meere – Den hele det gamle Testamentes Offer-Tieneste, ja alle, hos alle Nationer, saavidt vi gaae tilbage i Tiden, brugte Ofringer maatte være den allerafskyeligste og for det fornuftige Menneske selv alleruværdigste, ja neppe tænkelige, Indretning, naar den er udledes fra en guddommelig befalig; og den maatte i allerhøieste Grad være uanstændig for Gud, naar disse ikke har været Skygger, hvis Legeme er Christi, Coll. 2, v. 17. Ebr. 79. 10 Cap. Var Jesu ikke Faderens enbaarne Søn, vare hans og hans Apostlers Undergierninger ikke uden Naturens, for Almuen ubekiendte, Virkninger; var hans Død ikke forsonende, da er det saa langt fra, at han var den største, den fuldkomneste blant Mennesker, at han meget meere var den meest foragtelige pralende Bedragere, Verden har seet, fuld værdig til den forbandede Dødemaade, der retfærdig maatte ende en Forføreres Dage - og hvad Dom maatte da fældes (Resten følger.) over hans Aposele?