Berlingske Tidende, 1790-01-08
Constantinopel den 25de October. Udtog af en Skrivelse fra den Svenske Gesandt i Constantinopel til den Svenske Resident i Warschau. Jeg har til sin Tid meldet Dem de Skridt, som vi strax efter Storvizirens Nederlag gjorde, for at bevæge Storherherren til at begive sig til Adrianopel, paa det at hans Befalinger kunde desto hastigere komme til Donau og det sorte HavDe af os og vore Venner anvendte Bestræbelser give os den Fornøielse, at kunne melde Dem, min Herre, at Sultanen, som strax ved sin Thronbestigelse yttrede Lyst til at stille sig i Spidsen for sin Armee, sendte i Forgaars den 23de October en Hatti Sherif eller Keiserl. Erklæring, der blev oplæst for Statens samtlige Stænder, som til den Ende vare sammenkaldte. Denne Hatti Sherif lyder saaledes: "Kaima kan=Pacha. - Hvad skal der blive af denne Krig, Mod. Jver, Kiærlighed til Religionen og Ærekiærhed, ved hvilke vore Ogiaks (adskillige Militair=Classer) bleve efter vor Histories Vidnesbyrd saa seierrige og frygtelige - alt dette synes nu at være uddød. Allevegne vise mine Tropper sig frige og allevegne løbe de bort, hvor de henstilles. Stiri Asker(det Asiatiske Rytterie) iagttager hverken Orden eller Subordination, men begaaer, saavel i Leiren som paa Marchen, Udsvævelser, som neppe taales i Fiendens Land. Er det at føre Krig, Men al Religionsiver er desværre udslukket. Eller, vare maaskee vore Forfædre, der tilfægtede sig saa berømmelige Seiervindinger, vare de meere end vi, Vare de ikke ogsaa Mennesker som vi, Dog, hvad der er forbi, det være forbi, Maatte dog Verdens almægtige Behersker timelig og evig lyksaliggiøre dem, som vandre paa Religionens rette Vei, maatte han dog udslette alle Forrædere imod vor hellige Religion. Opaltsaal det er Tid at vi vogne fra den forrige Dødsslummer; det er Tid, at vi tænke paa Midler til at vi hævne os paa vor hellige Religions Fiender, Jeg har fas besluttet, og Himmelen skal høre mit Ønske, jeg har fast besluttet, ikke at stikke Sabelen i sin Skede, førend jeg har forskaffet Berling. mig en fuldkommen Fyldestgiørelse. Ja, den Almægtige og vor store Prophet skal høre min Bøn. Men paa vor Side udfordres Aarvaagenhed og en hurtig Udførelse af vore Forsætter. Bort altsaa med qvindelig Rolighed, bort med unyttig Pragt! Jeg frasiger mig den herved, og vil herefter hævne den Uret, som er tilføiet mit Folk. Strax ved min Regi rings Tiltrædelse havde jeg i Sinde, at begive mig personlig til Armeen; men man gjorde mig Forestillinger derimod, og nu ligger Følgerne deraf for Dagen. Dog, det være no herom - ogsaa dette vil jeg endnu ansee som en Straf for vore Overtrædelser. Men fra dette Øieblik af befaler jeg Eder alvorlig, at samle alle mine adspredte Tropper, at sørge for Levnetsmidler og Krigsfornødenheder af alle Slags - med et Ord, at sætte alting i Stand, og derved at gaae enddrægtig til Verks. Jeg vil selv drage med i Feldten - giør alting færdig dertil, forbedrer Veiene og sætter Citadellet ved Adrianopel i Forsvarsstand; nu er ikke et Øiebliks Tid meere at spilde. Efter vore Anstalter at dømme, skulde man ikke troe, at vi vare indviklede i Krig. Dersom Riget, hvilket Gud forbyde, blev ødelagt, saa ramte Ulykken ikke mig allene, men Eder alle. Ruelse efter Gierningen er stedse unyttig. J ere alle Lemmer af det store Statslegeme, og altsaa maae alle, enhver i sit Fag, giøre sin Skyldighed. Jeg er som J, og lige med Eder vil jeg giøre min Pligt. For vor Religions Ære maae vi vove det Yderste; med den Høiestes Bistand, skulle vi hevne os paa vore Fiender, og altsaa ville vi i Herrens Navn fortsætte Krigen. Dag og Nat anraaber jeg ham om Seieren. Eftertænker for Guds Skyld Eders Pligt, overveier hvad J ere det Hofskyldige, som har ophøiet og belønnet Eder, Værer forsigtige og virksomme. Skom var det for vor hellige Religion og for vort mægtige Rige, dersom de Vantroe længere skulde vedblive at forhaane os. Satter alting i Stand til min Afreise til Armeen; Verdene Herre, være os naadig og velsigne os Warschau, den 19de December.