Aarhuus Stifts-Tidende, 1833-06-27
J Henhold til min Bekjendtgjørelse i Ribe Stiftsavis No. 40 angaaende den opdigtede ureenlige Behandling jeg skulde have brugt ved min Mæskning og Brændeviinsbrænden, iler jeg med, for saasnart som muligt at gjenvinde min forrige, men i senere Tid betydelig svækkede, Afsætning af Kornbrændeviin, at bekjendtgjøre Publikum i Almindelighed, og mine mistede Kunder i Særdeleshed, at jeg har anlagt Sag ved Ribe Byes Politieret, hvor den endnu staaer under Udsættelse, for om muligt at fremstille flere Vidner for at faae Æreskjænderen vedbørlig afstraffet. Under det den 30te Mai dette Aar optagne Tingsvidne har Manden (hvis Navn jeg for det første af skaansomme Hensyn vil udelade) som ved min Klage var sigtet som Udspreder af det Rygte: at jeg som Gjæringsmiddel udgyde de mine Excrementer i Mæskekarret, har Manden, efter hænbehavende Retsacts Jndhold, selv tilstaaet: at han uden nogen forudgaaet Anledning, for en rum Tid siden, har spurgt Peder Jørgensen Weien og min forrige til Brændeviinsbrænderiet i Tjeneste havte Karl Gotfred Lauken: om ovennævnte svinske Behandling forholdt sig saaledes i Sandhed. Disse to Vidner have bekræftet, at Spørgsmaalet som anført var gjort dem, og Lauken derhos forklaret: at den af mig formeente Beskylder samme Gang bød Sidstnævnte 2 Snapse af sit bedste Brændeviin, for herom at give sig Oplysning. Lauken, som om mit Brændeviinsbrænderies Orden eller Uorden maatte have den nøieste Kundskab, har under Eed udsagt, at ingen Ureenlighed har fundet Sted ved Brænderiet, men tvertimod den største Reenlighed, og at Vidnet, endog flere Gange, er ble den rettesat naar Mæskekarrene ikke vare saa vel reengjorte som jeg ønskede. Min i 2 Aar havte, men for halvandet Aar siden afskedigede Brændekarl Peder Sørensen har under et inden samme Ret den 21de Mai dette Aar optaget Forhør udsagt under Eed: at mine Brændekar bleve 3 Gange reengjorte efter hver Brænding og udskyllede med kaaghed Vand, og at der til Mæskningen blot blev brug Øl som Gjæringsmiddel, samt at Vidnet, som udelukkende var beskjæftiget med Brænderiet, veed med Vished, at ingen Ureenlighed er foregaaet, og ihvorvel der i Vidnets Tjenestetid daglig blev brændt Brændeviin, blev dog altid den sædvanlige Reengjørelse brugt, Ligeledes har under samme Tingsvidne min nuhavende Brændekarl Henrik Duus under aflagt Eed forklaret, det samme om Reenligheden, med det Tilføiende, at han har tjent hos andre Brændeviinsbrændere i samme Egenskab, men hos Ingen funden en saa reenfærdig Behandling udi Brænderiet, som hos mig. Endelig har jeg opfordret dHrr. Stiftsphysicus Randrup og Apotheker v. Støcken i Ribe til at undersøge Egenskaberne ved den af mig udsælgende Brændeviin, som efter anstillet Undersøgelse have meddeelt mig en saalydende Attest: Aar 1833 den 28de Mai indfandt jeg undertegnede Stiftsphysicus H. M. Randrup mig i Brændeviinsbrænder Hansens Brændeviins-Oplag her i Byen for efter bemeldte Hansens Begjæring i Forening med undertegnede Apotheker von Støcken, at undersøge det der forefundne Brændeviin, og afgive Skjøn om dets Beskaffenhed, og fandtes da i bemeldte Oplag 3de Sorter Brændeviin af forskjellig Styrke, nemlig: No. 1 af 8 Graders Styrke. 2 af 3 af 6 1/2 Alt efter Spendrups Arcometer. Alle tre Sorter havde, i Forhold til deres forskjellige Grader, en reen og god Kornbrændeviins Egenskaber med Hensyn til de udvortes Kjendemærker, ligesom de chemiske Fragentier viste, at disse forskjellige Sorter aldeles ikke indeholde nogen for Sundheden skadelig Substants, og hentydede paa, at ovenanførte Sorter Brændevine ere behandlede med den Reenlighed og Orden der ved Mæskningen til Brændeviin er nødvendig for at frembringe en ordentlig Gjæring, der er en Hoved operation ved Brænderiet. Ovenanførte bevidnes herved under Embeds-Eed.