Aarhuus Stifts-Tidende, 1840-01-10
Foruden den Frederiksundske og den Wordingborgske Adresse har Hs. Majestæt i de senere Dage modtaget Lykønskningsadresser fra Byen Callundborg, fra Fredericia og fra Slagelse, nemlig den første den 30te f. M., den anden den 4de de, og den sidste den 5te ds. Hs. Maj. har i de naadigste Udtryk takket disse Byers Jndvaanere for de Følelser, deres Adresser vidnede om, for den i samme udtalte Erkjendelse mod den høisalig Konge- og dybe Sorg ved hans Bortgang, for deres Tillid til Kongen og de Forhaabninger, de støttede til hans retsindige Forvaltning, og til den Kjærlighed, hvormed han omfattede alle sine kjære og troe Undersaatter, hvornæst Hs. Maj. erkyndigede sig om Communernes særegne Tarv, om deres Havnevæsen, om de Hindringer, der viste sig for den enkelte Byes Opkomst (Frederikssund, om Skolevæsenet og Tegneskolens Tilstand (i Slagelse), og Deputationen i Fredericia havde isærdeleshed i Giensvar paa deres hengivenhedsyttringer mod H. K. H. Kronprindsen, der har bidraget saameget til Communens Vel, at høre de meest lønnende Yttringer om hvormeget Hs. Majestæts Faderhjerte glædede sig ved Forviisningen om den Kjærlighed, med hvilken de omfattede Hans elskede Søn, hvorhos Allerhøistsamme forvissede Communen om sin Huld og Naade. Fædrel.) Det har længe været forudseet at nuværende General Bülow, der i 52 Aar har forrettet Adjutantijeneste hos den nu afdøde Konge, ved Dennes Død vilde trække sig tilbage fra denne med saamange personlige Besværligheder forbundne Post. Han er nu traadt ud af den egentlige Statstjeneste, og Tiden til en politisk Polemik er saaledes forbi, saavist som Tiden til en historisk Vurdering endnu ikke er kommen. Kun saameget maa vi, uden dermed at ville paastaae, at hans Virksomhed i det Hele har været heldbringende enten for Armeen eller for Landet, navnlig i den sørgelige Periode fra 1807 til 1814, dog tillade os at bemærke, at de, der have villet frakjende ham særdeles gode naturlige Evner, udentvivl have gjort ham stor Uret, og at han i den offentlige Mening har faaet Skyld for Meget, hvorfor Skylden ikke laae hos ham. Nu er han ialtfald, betragtet som Statsmand, den døde Løve, og vi ville ønske ham en rolig Alderdom ovenpaa et møisommeligt Liv. Da hans Afgang saaledes var til at forudsee, har man, navnlig i Militairetaten, meget beskjæftiget sig med Spørgsmaalet om hans præsumtive Efterfølger eller Efterfølgere, thi fra det Øieblik af at det er blevet vitterligt, at Kongen ikke selv trøster sig til at tage Intiativet i det store Forfatningsspørgsmaal, der, engang reist, ikke vil forstumme i Danmark, indtil det har fundet sin Løsning, fra det Øieblik af bleve de forestaaende Personalforandringer i den høiere Regiering den første Gjenstand for Opmærksomheden, og iblandt dem var Ordningen af Armeens Overbestyrelse vel ikke den vigtigste, men dog den nærmest forestaaende. Det Ønskeligste havde det, efter alt hvad vi af Sagkyndige, forøvrigt i deres Anskuelser høist forskjellige Militaire, have kunne erfare, udentvivl været, om Generalitetet var bleven reconstitueret. Et saadant Collegium stod, som bekjendt, indtil Begyndelsen af indeværende Aarhundrede, i Spidsen for Armeens Bestyrelse. Om Hs. M. har isinde atter at oprette et saadant Collegium, kan man endnu ikke vide, men det synes dog, som om de skeete Udnævnelser tyde paa det modsatte. Jndtil dette skeer, ere de nævnte Poster ialtfald af den høieste Vigtighed, navnlig Generaladjutantskabet, og det vil derfor sikkert vække almindelig Tilfredshed, at disse Poster i dHrr. Ewald, Steinmann og Bardensleth ere blevne besatte med Mænd af en i høi Grad retskaffen Caracteer og et aldeles uplettet Rygte. Et andet Spørgsmaal er det, om den danske Armee ikke skulde være i Besiddelse af Mænd, der i Dygtighed turde overgaae disse tre hæderlige Officerer. Det maa nemlig erindres, at Forordningen af 20de Jan. 1808 § 31 bestemmer, at Generaladjutant- og Generalqvarteermesterposten vil Kongen besætte med hvem han finder det tjenligst i eller udenfor Generalstaben uden alt Hensyn til Anciennitet." Hs. M. behøvede altsaa ikke engang at gjøre Brug af den Magtfuldkommenhed, hvoraf han er i Besiddelse, men havde selv efter de engang etablerede og lovsanctionerede Regler fuldkommen frit Valg, uden noget andet Hensyn end hvem han maatte finde dygtigst, saa at her ikke er Spørgsmaal om, Hvo der var den Bedste i Generalstaben, men Hvo der var den Bedste i Armeen. Nu vil vist Jngen kunne nægte, at de ovennævnte trende Herrer ere i Besiddelse af større Dannelse end de fleste med dem samtidige Officerer, men vi tro heller ikke letteligen, at Nogen vil kunne tillægge dem et saadant skabende og ordnende Geni, et saadant høiere Overblik og navnligen en saadan selvstændig og urokkelig Kraft, som man vistnok maatte ønske, navnligen hos Armeens Generaladjutant. Derimod kan man vistnok forudsætte, at hvad der muligen kunde mangle Oberst Ewald i detailleret Kundskab til vor Armees Organisation og til den næsten chaotiske Militairlovgivning, det vil han med sin høist agtværdige Arbeidsomhed og Samvittighedsfuldhed, søge at indhente, ligesom det i den Henseende maa være beroligende for ham og for Armeen, at der ved hans Side staaer en Mand, som i høi Grad besidder disse Jndsigter og dermed forener et lyst Hoved og omfattende Studier i Krigsvidenskaberne. Saavidt vi have kunnet bemærke, er man derfor i Armeen heller ikke utilfreds med de skeete Udnævnelser, uden dog derved at fornægte det Ønske, at vor Armee maatte være i Besiddelse af mere fremragende Talenter, og at Kongen maatte vide at udfinde disse og at anvise dem en til deres Dygtighed svarende Virkekreds." Siellandsp.) - Der laae den gamle Konge, ved Lægernes Kunst sikkret mod Forraadnelsen, iført den Dragt, hvori han engang i sine kraftigste Aar kronedes til Danmarks Hersker, til uindskrænket Hersker over Millioner, selv nu et Bytte forden endnu mere uindskrænkede Død. Han laae der og smillede saa blidt og venligt, som om det end ikke havde kostet ham den ringeste Kamp at gaae bort fra et Rige, hvor han havde været den Første, den Øverste af Guds Naade, til et Rige, hvor han ikke har mere Rang og Magt end den ringeste af hans forrige Undersaatter, med hvem han der træffer sammen. Og hans forrige Undergivne kastede det sidste Blik paa det Aasyn, hvorfra saa ofte et lyksaliggjørende Smiil, eller en sønderknusende retfærdig Vredesmine er udgaaet, til den Mund, der endnu for kort Tid siden afsagde Domme over Liv og Død, og nu selv er lukket af Livets og Dødens rette Herre, og de gik bort for at tjene den nye Konge. - J Sandhed! det maa være et betydningsfuldt Syn for en Konge at see en anden Konge ligge paa Baaren!" Saasom Roeskilde den 15de og 16de ds. vil blive beqvarteret, saa stærkt, som Byens Leilighed paa nogen Maade tillader, deels med det kgl. Liig følge og Eqvipager, deels med de til Eskorte og Parade beordrede Tropper, har Politimesteren i Byens Avis henledet Jndvaanernes Opmærksomhed paa, at de ville handle forsigtigst i, alle uden Undtagelse, ikke at tilsige deres Venner og Bekjendter noget Ophold hos dem i de nævnte Dage.