Berlingske Tidende, 1835-08-01
General Tretzels Beretning lyder saaledes: Arzew, den 29de Juni 1835. – Da min Nærværelse i Leiren ved Tielat endnu ikke havde bevæget Emir Abdel Kader til at antage mine Forslag, rykkede jeg den 26de frem til Sig, for at opstille mig paa det Punkt, hvor Veien fra Oran til Mascara gjennem skjærer denne Flod. Da vi ved Monley-Jsmael vare komne til en Defilee, hvis Høider og Skraaninger vare bevorede med tykt Krat, bleve vi Fjenden vaer, og saae hine Skraaninger besatte af hans Jnfanteri. Det fjendtlige Rytteri var troppeviis fordeelt paa de mindre tæt bevorede Punkter. Vor Fortrav, bestaaende af trende Compagnier Polakker, tvende Escadroner af det andet africanske Chasseur-Regiment og tvende lette Stykker Skyts, rykkede frem mod Skraaningen, paa begge Sider af Destleerne, og dreve de fjendtlige Skarpskytter i Førstningen tilbage. Men da disses Jld nu fordobledes, lød jeg Spidserne af det 66de Regiment og Fremmed-Legionen rykke frem paa begge Sider af Desileerne; Massen af dette sidste Corps forblev i lige Linie med Vogntoget. Snart efter bleve hine Colonne-Spidser trykkede nogle hundrede Skridt tilbage. Jeg lod derfor begge Corpsernes Masser og Feldtartilleriet rykke frem, medens Oberst Ondinot med en Escadron Lanciers forede paa de, i Defileen posterede Fjender. Denne tappre Officeer blev dræbt af en Kugle, der gjennenberede hans Hoved. Hans Død frembragde en øjeblikkelig Forvirring, paa dette Punkt. Men da Artilleriet og Massen af det 66de Regiment og Fremmed-Legionen, saavelsom Skytset, imidlertid vare rykkede frem i Linien, blev et almindeligt Angreb gjort paa Fjenden. Efter en haardnakket Modstand forlode Araberne deres Stilling og bleve drevne tilbage til Sletten. Herfra indskrænkede de dem til, fra det Fjerne af at forurolige vore Flanker og Arriergarde. Vi havde et betydeligt Antal Saarede og tvende af vore Vogne vare brudte. Disse lod jeg brændes og for de Saarede opslaae Telte. Nu fortsatte vi vor Marsch over den aabne Slette indtil i Nærheden af Sig. Her forsøgte Fjenden endnu engang, under Beskyttelse af et skovrigt Terrain, at drive os tilbage. De holdt sig dog kun i kort Tid, og vi satte os fast i en, at dem forladt Lejr paa begge Bredder af Sig. En Miils Ve derfra drog Emiren sine Tropper sammen. Han havde selv været nærværende ved den oven beskrevne Fægtning, til hvilken han havde bragt sin hele Stridsmagt og sin Jnfanteri-Bataillon paa Pladsen; denne Bataillon var 1200 Mand stærk og holdt sig meget godt paa ethvert Punkt, der egner sig for Skarpskytter. Vihavde 52 Døde og 189 Saarede, Fjendens Tab var langt betydeligere. – Dagen efter blev jeg ved Sig; Emiren sendte tvende Gange Bud til mig, angaaende Udvexlingen af hans, i Oran tilbageblevne Agent mod vor Escadronschef Abdallah, som med en Sendelse befandt sig i Mascara. Da han lod mig forsikkre, at han ønskede Fredens Gjenoprettelse, underrettede jeg ham og betingelserne i saa Henseende, men fik intet Svar, hvoraf jeg med Sikkerhed kunde slutte, at han ikke vilde indlade sig paa disse. Det manglede mig ikke paa Levnetsmidler, og de omliggende Marker gave os rigeligt Havre. Men jeg havde over hundrede Saarede hos mig, der ikke kunde gaae, jeg maatte derfor forudsee, at da Vognene netop kunde slaae til til hine Saaredes Transport, maatte en ny Kamp forstørre deres Antal og tillige min Forlegenhed; og sætte mig ud af Stand til, at forfølge Fjenden længer. Jeg besluttede derfor at marschere løs paa Arzew, idet jeg fra Oran havde udstedt befaling til at skaffe Levnetsmidler, Munition og Fourage derhen, hvor jeg tillige agtede at indskibe de Saarede. Om Morgenen den 28de forlod jeg Leiren ved Sig og tiltraadte Marschen til Arzew, over Macta, da den anden, rigtignok kortere Vej var vanskelig for Vognene at komme frem paa. Jndtil Kl. 2 marscherede vi gjennem en aaben Slette i den fuldstændigste Orden, vi bleve vel omsværmede af Arabere, men de bleve holdte i behørig Afstand og kunde blot fra det Fjerne fyre paa os. Men da vi kom mellem de skovbegroede Høje og Mactas sumpige Bredder, aabnede Fjenden en heftig Jld paa vor Colonne. Vore Skarpskytter dreve ham tilbage indtil Spidsen, af hine Høie, og bleve herved understøttede af tvende Compagnier af den første africanske Bataillon. Da Fjendernes Antal vorede, blev den italienske Bataillon, der dækkede Togets venstre Flanke, beordret derhen. Jeg befalede, at den skulde holde paa Højen; men den blev kastet, og flere Compagnier af det 66de Regiment, der dannede Arriergarden, maatte sendes til samme Punkt. Jeg befandt mig netop ved den første lette africanske Bataillon i Spidsen for Toget, da en Escadron af det andet Chasseur-Regiment, der marscherede umiddelbart bag Toget og foran det 66de Regiment, gjorde en Bevægelse til Høire henimod Moradset, uden at være befalet dertil, og drog Geni-Parken med sig derhen. Herved bleve Araberne foranledigede til, at kaste sig ind i det Rum, der ved denne Bevægelse var blevet tomt. Denne Omstændighed opfyldte Resten af det 66de Regiment med Skræk, kun de dygtigste Officerer og nogle faa Soldater sloge sig igjennem hen til Toget; de Øvrige kastede sig til Venstre ind i Skovene, for af denne Vej at naae Regimentets andre Compagnier; Nogle vendte sig til Høire ned i Moradserne. Til samme Tid lod jeg Araberne angribes af de Escadroner, jeg havde foran mig, og befriede saaledes Toget igjen, men nogle Vogne vare blevne væltede, andre blevne ubrugbare ved Tabet af Hestene, og da Fjenden ængstede os paa venstre Flanke og i Ryggen, tilte Tropperne i Uorden fremad igjennem de tætte Buske. Dog lykkedes det Artilleriet, dækket af nogle, ved de tappreste Officerer samlede Pelotoner og Escadroner, ved Standhaftighed og Duelighed at redde Kanonerne, og paa ethvert Sted, hvor Terrainet tillod det, at kjøre dem op i Batteri. Man maa især takke Artilleriet for, at dette Tilbagetog ikke kom i fuldkommen Opløsning. Ogsaa mine Adjutanter og Generalstabens Officerer ydede væsentlig Tjeneste, da de bestandig tilte derhen, hvor Faren var størst, og overalt udmærkede sig ved modige Handlinger i den hele ulykkelige Fægtning. Først ved Mactas Udløb i Havet lykkedes det at ordne Tropperne og at rette Marschen mod Arzew. J begge Trefninger have vi omtrent mistet 262 Døde og 308 Saarede. Arabiske Ryttere fulgte os tæt i Hælene, dog uden at gjøre noget Angreb. Udmattede naaede vi Kl. 7 om Aftenen Arzew, hvor Tropperne udhvilede sig den 29de Jeg lod tilstille befalingsmændene i Oran og Monstaganem, Militair-Jntendanterne og Commandanterne paa Skibs-Stationerne ved Mersel Kebir befaling til at sende og saa mange Fartøier, der vare at faae, til Arzew, for at transportere de Saarede, Lamme og dem, der vare uden Skoe Ved denne ulykkelige Fægtning ere Forhaabninger, som jeg ansaae for velgrundede, blevne skuffede. Jeg maa have tiltroet vore Kræfter for Meget og Araberne for Lidet. Trefningen den 26de og de andre Kampe, hvilke jeg i de sidste tre Aar har bivaanet i Africa, kunne maaskee nogenlunde undskylde denne feile Beregning. Jmidlertid ligger jeg under for Vægten af det Ansvar, jeg har paataget mig, og underkaster mig uden Knurren den Daddel og de mulige strænge Forholdsregler, Kongens Regjering maatte beslutte over mig. Derimod haaber jeg, at Regjeringen ikke vil nægte de Tropper, der have udmærket sig i hine Kampe, den fortjente Belønning. J Modgangens Dage lærer man de paalidelige og characteerfaste Mænd at kjende, og kun disse vil jeg anbefale til Kongens Godhed. Overbefalingsmanden i Oran, Tretzel. ydskland.