Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1843-08-15
Norge. J Tellevaag i Sognet Sund (Bergens Stift) tildrager det sig mange Gange, at Hvalfiske indfinde sig der; men foran i den ligger der en Holm, der danner to temmelig dybe Løb, som, naar man kan vente en Fangst, gjøre det nødvendigt, at lukke den ene af disse Aabninger med et til Grunden gaaende stærkt Net, for at Fisken ikke skal løbe ud af det ene Løb, medens man spærrer den anden Indgang. Den 12 Mai var et saadant Net om Aftenen spændt for det ene Jndløb, men næste Dag var det forsvundet. En Hvalfisk havde omNatten været inde i Bugten, var sandsynligviis løben ind igjennem det dybeste Sund, havde taget Veien ud igjennem det andet, hvor Nettet var anbragt, og revet dette med sig. Herved havde den imidlertid trukket sig en usædvanlig Kappe over Hovedet, som ved sit lange, med tunge Stene velbesatte Slæb maatte hindre den i at komme op paa Overfladen af Havet og skaffe sig Luft, ved at udsprøite en Vandstraale. Der havde imidlertid ikke Nogen været Vidne hertil og Eierens Eftersøgen om Nettet var forgiæves, saa man ikke havde noget Haab om at faae det igjen. Først 4 Uger efter under en Storm, da Bølgerne reiste sig rundt omkring, iagttog man, at Søen paa et Sted, omtrent to Bøsseskud fra Jndløbet, hvor Nettet havde staaet, viste sig paafaldende glat og Vinden ikke syntes at virke derpaa. Da nu Fiskerne vide af Erfaring, at dette pleier at være Tilfælde en Tid lang, naar og hvor der er flydt Tran eller en anden olieagtig Substants ud paa Søen, vaktes der et Haab hos Beboerne. De roede ud og overbeviste sig snart om, at der steg smaa Tranblærer op af Dybet, ligesom de da ogsaa snart sporede ved nærmere Undersøgelse, at deri under den stille Flade i en Dybde af omtrent 30 Favne laae en død Hvalfisk, som de halede op og fandt indhyllet i Nettet, der kun havde tagen liden Skade. Den var 14 Alen lang; Kjødet var allerede gaaet i Forraadnelse, men de vandt henved 1500 Pd. Spæk. Bosco i Seraillet. Om denne Taskenspiller fortælles i Globe, at han ved sin Ankomst til Constantinopel blev kaldet af Sultan Abdul Medschid, for at han skulde give nogle Forestillinger for Damerne i Seraillet. Forberedelserne vare trufne, Maskinerne til den følgende Dags Productioner opstillede, da han fik Ordre til at vende tilbage til Pera og tilbringe Natten der og den følgende Morgen komme igjen. Men da Boscovar bange for at Damerne i denne Mellemtid skulde besøge Værelset, hvor hans Maskiner vare opstillede og bringe dem i Uorden, forlangte han kort og kraftigt at ville sove i Seraillet. Strængt taget kunde alene et saadant Ønske tidligere have kostet ham hans Hoved. Sultanen fandt imidlertid hans Forlangende billigt og bevilgede samme, efterat have ladet Magieren aflægge Eed paa at han ikke vilde tillade sig noget Usømmeligt. Bosco nød altsaa en Frihed, som ikke nogen Dødelig før ham havde nydt. Rigtignok havde Sultanen ved den til de indre Dameværelser førende Dør i Boscos Gemak sat to sorte Gildinge med blanke Sabler og givet dem befaling, øieblikkelig med Døden at straffe enhver Utilladelighed af den Fremmede. Af gode Grunde opførte Bosco sig derfor med en mønsterværdig Velanstændighed. Kl. 10 om Morgenen ankom Sultanen, spurgte til hans befindende og tilkjendegav ham sin allerhøieste Tilfredshed. For Øieblikket er Bosco i Moskau, efterat han i Petersborg og aarskoje=Selo har sat den keiserlige Familie i grændseløs Forbauselse. Jblandt Andet gjættede han engang under en Kortproduction den mægtige Herskers Tanker. - Et farligt Kunststykke! Af denne Mands. Agitatoren O'Connel. Tale ved det sidste Repealmøde i Dublin kan udhæves Følgende: Kun de irske Grundeieres Kaste anmasser sig at foreskrive deres ulykkelige Livegne, ei alene hvilket Arbeide de skulle udføre for en fastsat Betaling, men ogsaa hvilke religieuse og politiske Meninger de skulle nære. Disse Herrer udraabe, at Jrrerne ei have noget Hjerte for deres Godsherrer; men kan Man undre sig derover, Lord Donoughmore, der i denne Tid har jaget redelige Mænd fra Huus og Hjem, er en riig Mand. Ville J vide hvorledes han er bleven det? Hans Fader, Hr. Hely Hutchinson, Provost ved Trefoldigheds-Collegiet. i Dublin, plagede uafladelig Regjeringen om Emolumenter for sig og sine. Da Lord Townten vendte tilbage til London fra sin Post som Lord-Lieutenant i Jrland, spurgte Georg III ham om, hvad denne Hely Hutchinson var for en Mand. Lorden svarede: Han er en Mand, som, naar Deres Maj. forærede ham Engelland, Skotland og Jrland som Domaine, endnu vilde udbede Denne sig Øen Man til sin Kjøkkenhave. (Latter.) Anecdot er bogstavelig sand. Ligesaa fortæller Man om ham, at han, da han allerede havde erholdt Dotationer af Regjeringen for alle hans mandlige Arvinger, og kun havde et eneste uforsørget 6 Maaneders Pigebarn tilbage, gik op paa Slottet for at udbede sig Eet eller Andet for det stakkels Barn. Af Lordstatholderen erholdt han nu det Svar, at der desværre, ikke var Noget til den unge Dames Disposition, vel var en Majorsplads bleven ledig; men den passede sig ikke for Pigen. Hr. Hely Hutchinson var ikke forlegen; han forsikkrede Hs. Herlighed om, at Jntet kunde være meere passende for hans Datter, hun hedte Mary, dette Navn forandrede han til Morgan, og modtog herefter Majorspatentet. (Skoggerlatter.) Da nu den unge Major indkaldtes efter nogle Maaneders Forløb til Regimentet, solgte Papa Pladsen. Saaledes bliver Man riig i Jrland under et Torvregimente; men Regnskabsdagen er forhaanden.