Jyske Efterretninger, 1774-09-09
af (S. T.) Hr. Biskop Brortions-Tale.) som Vi skulde nu for 2 give Agt paa den glade Tidende fra Himmelen om bedre Tidet for Guds Kirke i den uroeligste og tungeste Tiid. Og skriver Johannes: Der bleve store Røster i Himmelen, som sagde: Verdens Riger ere blevne vor Herres og hans Christii, og han skal regnere i al Evighed. De tunge og besværlige Tider i Verden have vi mældet om. Men midt i disse Elendigheder raabe de hellige Engle og Udvalde om en besynderlig og ugemeen Glæde, der er ligesom en Lykønskning fra den triumpherende Kirke til den stridende: Verdens Riger ere blevne vor Herres og hans Christi. Verdens Riger bemærke det samme som Verden, saa at Verden indbefatter i sig alle Verdens Riger, som ere Verdens Deele. Derfor her Verdens Riger det samme, som Verden bemærker: Joh. 316. Saa elskte Gud Verden d. c. alle syndige Mennesker, Mand og Qvinde, Unge og Gamle, Fattige og Rige, Ædle og Uædle, Skikkelige og Vanartige, som Verden er fuld af. Denne Verdens eller disse Verdens Rigers Mennesker, naaer den guddommelige Naade til. Vi maae derfore agte: a) Hvor elendige disse Mennester ere i deres forNevede Natur, b) og dernæst, hvor velsignede de blive ved Naaden. a) Denne Verdens Riger eller denne Verden, siger Apostelen Johannes om: Den ganske Verden ligger i den eller det Onde1. Joh. 5, 19. a. d. Verdens Mennesker allesammen ligge ilde de ligge i det Onde eller i den Onde, i Dievelen og hans fæle og fule Gierninger, de ligge og ere trygge i deres Elendighed; de ere sikre og vel fornøyede i deres ureene Leye, og de agte ey eller frygte for den gruselige Dom. Hvor fornøden er Johannis Formaning: Elsker ikke Verden, ikke heller de Ting, som ere i Verden; dersom nogen elsker Verden, er ikke Faderens Kiærlighed i ham, og alt det, som er i Verden, som er Kiødets Begjæring, og Øynenes Begiæring, og Livets Overdaadighed, er ikke af Faderen, men af Verden. Og Verden forgaaer og dens Begjæring 1. Joh. 2, 15. 16. 17. Og i al den store Elendighed og Ureenhed er Mennesket saa blind, at han hverken kan eller vil see det hvorved han kunde frelses, det naturlige Menneske fatter ikke de Ting, som høre Guds Aand til, det er ham en Daarlighed, og han kan ikke kiende dem; thi de dømmes aandeligen. 1. Cor. 2, 14. Saalon som Ener, saa onde ere de alle, og saadant som et Verdens Rige, saadanne ere alle Verdens Riger. For Exempels Skyld ville vi tale om det fornemste iblandt alle Verdens Riger, Jødeland, hvor Gud havde havt sin Jld og Arne, sit Alter og Helligdom. IEsus, Verdens Lys, kom til Verden; da skinnede Lyset i Mørket, men Mørket begreb det ikke han kom til sine Egne, og hans Egne annammede ham ikke. Joh. 1. Og hvor skinbarlig han lod sine Guddoms og Naades Straaler lyse for dem, saa vedbleve de dog i deres naturlige og fordømmelige Blindhed, at Guds Søn brast i Graad og i Klagemaal over dem O! at du vidste endog paa denne din Dag, hvad der tiener til din Fred. Luc. 19. Ja, saa syndigt blev dette Rige, at Jern salem kaldes et laandeligt Sodoma og et Ægypten, der, som og vor Herre er korsfæst. Apoc. 11, 8. Saadant var Canaans Rige, saadant var Mahomeds Rige, saadant Anti-Christens Rige, og saadanne alle Verdens Riger. Thi foruden det, at de vare bundonde i deres Natur, saa havde de givet Dievelen Rum iblandt sig, og gave sig under hans Magt. Da Guds Søn stor færdig, at ville fuldføre hans Hovedsag i at knuse Slangens Hoved, og med hans Korses blodige Død vilde betale for al Ber dens Synder, siger han til sine Disciple Denne Verdens Fyrste kommer og haver slet intet i mig. Men at Verden skal kiende at jeg elsker Faderen, og ligesom Faderen har befalet mig, saa 1 Rd. giør jeg. Staaer op, lader os gaae herfra. Her er et Billede paa den onde Verden, Frelseren gaaer at betale for den ganske Verdens Synder, og Verdens Fyrster kommer at ophidse Jøder, og Hedninger til Vold og Grumhed imod vor Frelser, endog da han betalte for dem, og knusede deres farlige Fiendes Hoved. Joh. 14, 30. 31. Ak, hvor ond er Verden, og dog bliver den værre ved Dievelens List og Tyrannie: Er vort Evangelium skiult da er det skiult for dem, som blive fortabte, udi hvilke denne Verdens Gud har forblindet de Vantroes Sind, at det Evangeli Lys om Christi Klarhed, hvilket er Guds Billede, ikke skal skinne for dem. 2. Cor. 4, 34. Saa ond er Verden; saa onde ere Verdens Riger, saa onde ere alle blinde sikre og uomvendte Mennesker. Men hør b) hvad den triumpherende Kirke siger: Alle Verdens Riger ere blevne vor Herres og hans Christi. Herer en yndig, guddommelig og glædelig Forandring, som skal skee, ligesom den allerede var indgaaen i sin Fylde. Den onde Verden, og hvert Rige i Verden, og hvert Menneske i hvert Rige, er bleven friet fra Mørkhedens Magt, og oversat i Guds elskelige Søns Rige: De ere nu blevne omvendte fra Verdens og Verdens Fyrste og Gud; thi de ere blevne Herrens og Christi og han skal regnere i al Evighed. Christi Rige skal være et bestandigt og evigt Rige. Dette Riges Væsen og Velsignelser ere Retfærdighed, Fred og Glæde i den Hellig Aand. Rom. 14. Christi Retfærdighed, som gielder saa høyt for Gud, at den allergroveste Synder kan derfor faae Synders Forladelse, og for dens Skyld faae Fred med Gud, ja den Guds Fred, som overgaaer al Forstand, og som styrer og regierer Hierte, Sind, Hu og Tanker i Christo Jesu. Dermed er forenet en salig og himmelsk Glæde i den Hellig Aand. Dette Rige har Guds Søn udbedet sig af sin Fader, som saa tiltaler ham: Begiær af mig, og jeg vil give dig Hedningene til Arv og Verdens Ender til Eiedom. Psal. 2, 8. Denne Rige har Guds Søn selv lært os at bede om i vort hellige Fader vor: Tilkomme dit Rige, Og naar kommer Guds Rige? Naar Gud giver os sin Hellig Aand, hvilken gjør det ved sin Naade, at vi troe Guds Ord og leve et helligt og gudeligt Levnet. Ja, han har ey allene givet os Forlov at bede om Guds Rige; men han har og givet os Forsættelse om vis og undeblivelig Bønhørelse, Thi Riget er dito Magten og Æren i Evighed Amen, Guds Ord siger os reent nok i vor Text: Verdens Riger ere blevne vor Herres og hans Christi. Dette Ord troer jeg lige frem. Thi hvad Gud 20 & Co. lover, det holder han: Alle Guds Forsættelser ere Ja og Amen i Christo Jesu. Han, som har befalet os at bede: Tilkomme dit Rige, Hans er Riget. Hvor søger Undersaatter Hielp, som ere hielpeløse, De haste til deres Konge, som er omhyggelig for at forfremme og beskiærme hans Undersaatters Gavn og Bedste, hvor meget vissere skal Hielpen være rede hos Kongers Konge som lover Bønhørelse: Kald paa mig i din Nød, og jeg vil frelse dig. Psal. 50. Han, siger han, maae kalde paa mig, og jeg vi bønhøre ham. Psal. 91, 15. Her er intet paa vor Side, som kan giøre Bønhørelse vis; thi vi ere Syndere, og have fortienGuds Straf, og vi ere elendige, og have ey mindste Fortieneste; men Gud tilbyder Syndere Raade og de Elendige Barmhiertighed; for hans Naades og Barmhiertigheds Skyld skal han hielpe. Jeg tænker endnu fast paa Ephraim, at jeg talede noksom med ham, fordi saa mine Jndvolde lyde for hans Skyld, jeg vil visselig forbarme mig over ham, siger Herren. Jer. 31, 20. Saa vist, himmelfast, som det er, Gud skal bønhøre, saa uryggelig staaer det og: IEsus kan bønhøre: Magten er hans Mig, siger han til sine bekymrede Disciple, mig er given al Magt i Himmelen og paa Jorden Math. 28. Hertil lægges den følgende Grund til Bønhørelse: Æren er hans han vil bønhøre Den Ære har Gilds Søn, og den Ære vil han have, at han vil frelse og hielpe arme Syndere til at blive frie af Dievelens Baand og Aag og annammede i hans Rige. Men mon saadan salig Forandring, saadan ønskelig Omvendelse, kan skee? Jeg svarer: Det er ingen Ære for Thomas, at han ey vilde troe det Guds Ord, som de andre Disciple sagde ham om deres Frelseres Opstandelse. Bedre er det i en stille Andagt at prise Herren, som holder Love evindelig. Palm. 149. Troe, saa skal du see Guds Herlighed. Joh. 12. Begyndelsen til denne Guds Gierning la ses i næste Vers for vor Text saaledes: I den samme Stund blev et stort Jordskælv, og tiende Parten af Staden, (Jerusalem, faldt, og der bleve ihielslagne i Jordskælvet 7000 Personer, og de andre bleve forfærdede, og gave Himlens Gud Ære. Apoc. 11, 13. Her tales om den syndige Stad Jerusalem, hvor vor Herre er forsfæst, og nævnes kort tilforn Sodoma og Ægypten. Den skælver af et Jordskælv; den tiende Part deraf sank, og 7000 Personer fore ned, som Chora, Datan og Abiram. Men de øvrige 9 Deeles Jndbyggere, som kan regnes at have været 63000 Personer, bleve forfærdede, og gave Himlens Gud Ære. Den Hellig Aand virkede Troen i deres Hierter. Og saaledes blev denne Verdens Stad, vor Guds og andre Riger. Den Hellig Aand, som er Troens Aand, har ar Christi Rige. Rygtet, derom er i en Hast kommet til beydet. Takker da Herren; thi han er god, og hans Miskund Grund og Gave, levig er hans Raades Gierning og Velgierning hed varer evindelig. Evig er hans Naade evig hans Naades Derfor er for det 3die herover en exemplarisk Andagt i Himmelen 16d). J. Ydmyghed for Gud og (a) i Bekiendelse om Guds Gierning. a) Og de 24 Ældste, som sadde for Gud paa deres Sidvarsen vigtig Bestilling i Ørkenen og i Canaan; de 12 Apostle faldte med De 12 Fyrster for de 12 Stammer i Jfrale vare og ere til stor Velsignelse i Meenigheden; men i Himmelen ere de Ældste dobbelte i Tal, nemlig 24, de ere i en himmelsk Ære, at nyde deres himmelske Glæde; de sidde paa deres Stole, og glædes af Guds Ansigts høytidelige Beskuelse; de høre den høre den glade Tidende, at Verdens Riger ere blevne Herrens glædelige Tidende og Christi Rige paa Jorden; og saa snart de og Christi, bleve de saa opvakte til Andagt, at de faldt ned paa deres Ansigter. De vise deres Ydmyghed: De faldt ned paa deres Ansigter. Man har vel seet og hørt Englenes Røster tilforn, man har og hørt om de 24 Ældstes Andagt, ja og at de ere ned deres Ansigt. Det minder os om deres besynderlige Andagt. faldne for Gud; men aldrig er det sagt tilforn, at de faldt paa Den Tidende er dem saa kiær og saa vigtig; thi de have ey kiendt Riger. De have nok seet Verden i sin fuule Skikkelse; men mu Verden i saa salig en Tilstand, som Ordet lyder nu om Verdens de høre om dens salige Forandring, blive de saa hierteglade, som vi ikke kan undre over; thi er der Glæde i Himmelen over en ten iblandt Mennesker paa Jorden eller iblandt Engle i Himme Synder, som giør Poenitentze, Luc. 15, saa kunde der aldrig en len, høres end gladere Tidende end denne Verdens Riger ere blevne Herrens og hans Christi. J denne Guds Gierning bli eller i Himlen kan tilskrive sig nogen Deel i. De vise ved deres vede saa indtagne, at den er Guds allene, som ingen paa Jorden. Nedfald deres Uværdighed, at de ey vare værdige til at sees af vilde skiule sig, som uværdige for Herren; men Herren bør al Gud, eller at skue Gud, de kaste sig ned i Andagt, og ligesom lene al Ære. Christe, Jehora, du som est Gud den almægtige, den, som b) De tilbade Gud og sagde: Vi takke dig Hærre Jæstden og den, som var, og den, som kommer. Du, som est den almægtige og evige Herre og Frelsere, at du har annavimmet, nert, 20 & Co. den din store Kraft til at omvende den syndige Verden saaledes. at denne Verdens Riger og de sikre Verdens syndige Mennesker, ere blevne Herrens og hans Christian Ak! glædeligere Tidende kan der aldrig siges, aldrig høres. at Gud forbarme sig over os, og hielpe os alle at tage Exempel af de Ældstes Ydmyghed, og at være reene i at bekienden om almægtige Kraft, og nyde din forunderlige og guddommelige Naade. Ak skee din Villie som i Himmelen saa og paa Jorden, Onkes over den heele Verden, og over den ganske Christenhed, over vort kiære Fæderneland, vor Allernaadigste Konge og alle hans Riger og Lande, vidt og bredt, fiærn og nær, at de ere med i denne benaadede Flok, som ere blevne Herrens og hans Christi Gaaer saa, mine elskelige Brødre, hver til sit Kald. Stræber i Jesu Navn, at J udi Ydmyghed og reen Bekiendelse, i en levende Troe og et opbyggeligt Levnet kan naae dette salige Maal med eders Meenigheder og hver Siel deri, Gud velsigne eders Udgang og Indgang fra nu og til evig Tid Gud velsigne eder og os alle, at vi saadan maatte være hvert Sted og hver Stund, som visønske at finde Gud, og findes af Gud i vor Døds Stund, og paa den yderste Dag. den saaer af : en i Jntimation Talen holdt den residerende Capellan, Hr. Wandall, over de Ord af Jer. 3, 15. Og jeg vil give eden Hyrder efter mit Hjørte, og de skal føde eder med Kundskab og Forstand. Deraf blev betragtet: Gulde besynderlige Forsorg, for sin Kirke, efterdi (a) han forsyner den med retskafne Siele hyrder; (b) han tilholder disse at udvise i deres Embeds Førelse den rette og bestandige Hyrde Troeskab. J den første Afdeeling, som allene den Gang blev forklaret, blev viist, at der i de anførte Ord tales allene om Sielehyrder eller Lærere, og af Forbindelsen med foregaaende Vers, at dette Løfte er vilkaarligt saa det kommer ingen tilgode, uden dem, som omvende sig og lade sig føre til Zion, og blive rette Lemmer af Guds Kirke, efr. Es 30, 1821. Cant. 8, 11. Dette Løfte, Gud her giver sin Kirke om dens aandelige Forbedring og Renselse i Fremtiden, er et besynderligt, naadigt og derligt Løfte, saavel i Henseende til dets Jndhold, som og i Henseende til dets Opfyldelse. Det gaaer altsaavel til i GudsKirke, naar den af dem, som har Rettighed og Frihed til at kalde og beskikke Lærere, vorder forsynet med saadanne Mænd, der med Rette kunne bære Navn af Hyrder efter Guds Hierte Act. 6. 3 1. Til 3, 7 i hvilket Kald der hverken paa den KalDros dendes, eller Kaldtes Side maae blande sig ureene Hensigter, at det ikke skal hedde som om hine, Herren taler Jer. 29, 9. Jeg haver ikke sendt dem; men den, som veed med sig selv at hans Hoved Hensigt er at befordre Guds Ære, udbrede Jesu Rige, og frelse sig selv og dem, som høre ham. Den der, som Efra fordum, har beredt sit Hierte til at søge Herrens Lov, og at gienne og lære Skik og Ret. Eft. 7 v. 10. han kan og tilbyde sin Tieneste Eft 6, 8, ja tage imod Embedet med Frimodighed, og være forsikkret som, at den Gud, der har sendt ham, skal være med ham, og bevise sin herlige Kraft i hans Skrøbelighed. Han kan love sig Velsignelse af sit Arbeyde, og stedse have den sande Fortrøstning og Tillid til Gud. Psal. 71, 16. 2 Cor. 3, 46. 1. Tim. 1, 12. Paa saadan Maade er, og bliver Lære-Embedet den største Skat og umisteligste Gave, ikke af Mennesker, men at Gud selv, og hvad Gud selv, som er det høyeste Gode, lover at give sin Kirke, kan ey andet end være godt og dyrebart, da alle gode og fuldkomne Gaver komme ned fra ham. Ønsker derfor aldrig andre Lærere, end dem, Gud giver; søger aldrig andet hos Lærere, end det, som bør søges hos dem; forlanger aldrig af Lærere, at de skal være anderledes, end de efter deres Kald bør være. Anseer Lærere efter Guds Hierte som en Guds Gave, og benytter eder af deres Tieneste, som ere kaldte og beskikkes til at arbeyde i Kirken, Chr. 13. v. 17. 18, saa skal ingen iblandt os savne sin Løn, enten her eller ved Dagenes Ende. Af Ordinatis prædikede siden Hr. Dochedall over Texten 2. Cor. 5, 20 og deraf forestillede: Det glædelige Budskab om Menneskenes Forligelse med Gud. 1) De Personer, der ere anbetroede at føre dette Budskab. 2) Det glædelige Budskab, disse have at forkynde. Til Indgang betiente han sig af de Ord3 Mos. B. 25, 9. Du skal lade en Basune=Klang gaae igjennem Landet.