Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1812-03-02
Man læser nu og de imellem begge Regjeringer vexlede At stykker, der udbrede et vigtig Lys over de tre Stridspunkter, Spansk Floridas Besættelse af amerikanske Tropper, de engelske Kabinetsordres og Fægtningen i mellem Skibene Præsidenten og lille Belt. Efterat Hr. Forster den 2 Juli og 5 Septbr. f. A. paa den engelske Konges Vegne høitidelig havde protesteret mod Vestfloridas Besættelse, som en mod al Folkeret stridende Handling, der var saa fornærmelig for den mellem Hs. brittiske Majestæt og den Spanske Nation bestaaende Alliance, og mindst lod sig forsvare med Hensyn til Spaniens nærværende Forfatning, gav Hr. Monroe under 8 Juli og 2 Novbr. til Svar, at skjøndt man destoværre ikke manglede Exempler paa en saa ufiinOpførsel, kunde ingen Formodning være meere stridende, mod Sandhed, end den, at den amerikanske Regiering havde benyttet sig af Spaniens National-Ulykke og Forlegenhed for at berøve samme en Provinds, hvortil den ingen Ret havde. Jkke vilde han retfærdigjøre sin Regjerings Skridt med de Fornærmelser dens Handel, havde liidt af Spanien siden Revolutionskrigen, og især ved den traktatstridige Ophævelse af det Amerikanske Oplag Nye-Orleans; man bad blot at bringe Prindsregenten i Erindring, at da Provindsen Louisiana i Aaret 1802 af Frankerig afstodes til de forenede Stater, var det hele Provindsen, saaledes som samme var Frankrig overgivet af Spanien, altsaa med Jndbegreeb af Florida. Det eneste Overraskende kunde følgeligen blot være, at samme ikke var taget i Besiddelse strax efter Traktatens Ratifikation. Denne Udsættelse var en Følge af de ved den Spanske Regjering indledede Underhandlinger. men siden 1805 havde Vestflorida befunden sig i en Tilstand, der ikke stemmede overeens med de forenede Staters Sikkerhed; dog først da Jndvaanerne i forrige Aar reiste sig for selv at bemægtige sig Landets Regjering, havde Regjeringen lagt sig derimellem. Hvad Østflorida angik, da kunde Spanien ansees som Skyldner for en langt større Sum end Værdien af dette Land. De desuden de forenede Stater ikke vare uvidende om de europæiske Planer med de spanske Provindser i denne Verdensdeel, havde de besluttet at forekomme samme, dog kun for saavidt, som Besiddelsen af denne Provinds kund i Tiden blive Gjenstanden for venskabelige Underhandlinger, Om Fægtningen mellem Fregatten Præsidenten og Korvetten Lille Belt bliver man heraf ikke klogere end man var, begge Partier holde sig hver til sine Officerers Udsigende i Henseende til den egentlige Angriber. I Henseende til den vigtigste af hine tree Punkter, nemlig Kabinetsordrene, søger Hr. Forster under 3 Juli f. A. først at vise, at samme, som et indskrænket og langt fra ikke absolut Forbud mod den franske Handel, vare en langt lemfældigere Forholdsregel, end den hvortil Engelland var berettigen ved Berliner-Dekretet, der i visse Maader ved at forbyde al Handel med Storbrittannien var en direkte og udtrykkelig Fjendtlighed mod alle Nationer. Engelland indsaae ret vel og det med Bedrøvelse, at dette nødvendige Selvforsvar maatte blive de neutrale Magte, skadelig; men de forenede Stater maatte for deres Deel tilskrive Frankerigs uretfærdige Angreeb og ikke Engelland det deraf flydende Onde. Desuden havde de efte og tydelig nok erklæret, at det vilde hæve disse Ordre, saasnart Frankerig gjenkaldte Dekreterne fra Berlin og Majland. Dernæst paastaaer han naar Frankerig erklærer Berliner-Dekretet som en retfærdig Represaille, grundet i Engellands Blokadesystem, da fastsætter det er nye mod Vedtægt og Folkeret stridende Regel ved at saactionere, at kun faste Pladser, der fuldkommen kunde indsluttes, bør ansees for retmæssig blokerede: en Regel, efter hvilken Storbrittanien maaskee ikke skulde kunne blokere een eneste Søehavn. Desuden havde jo Keiser Napoleon i sin Tale til de Deputerede fra de frie Stæder, Hamborg, Lybek og Bremen tydeligen og utvetydigen erklæret, at hine Dekreter skulde udgjøre Frankerigs jus publicum, saalænge Engelland vedblev sinKonseilordre af 1806 og 7, eller med andre Ord: indtil Engelland opgav de Represaille-Forholdsregler, som hiin System havde ægget det til. Til Slutning lader han Engelland meget beklage, at de neutrale Magter selv ganske oversaae den store Skade, der maatte flyde af, at man systematisk betjente sig af deres Handel, for deraf at gjøre et voldsomt Angredsmiddel mod deres nationale Hjelpekilder. Paa Alt dette svarede Hr. Monroe, at Konseilordrene ikke kunde forsvares efter Grundsætningen om Represailler, der bestaae i Handlingernes Lighed, og altsaa kun burde træffe en Fiende, paa denne Maade maatte jo Krigens Elendighed ogsaa udstrækkes over fredelige Nationer. Han beviser derhos, at de franske Dekreter imod Amerika virkeligen ere ophævede. Frankerig havde saaledes gjort det første Skridt til det ønskelige Maal: at give denne ved sin Varighed og Ødelæggelser fremfor nogen anden ulyksalige Krig, en mindre fordærvelig Karakteer, og beder til Gud, at Engelland vilde følge dets Exempel, da skulde alle Partiers Tarv forenes til Lindring for den trykkede Menneskehed.