Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1839-06-08
Fra Odense skrives: Ved Placat af 15 Febr. 1837. blev befalet, at Forbrydere fra Ribe og Veile Amter, der findes skyldige til Forbedringshuusarbeide indtil 3 Aar, indtil videre skulle hendømmes til Odense Tugt- og Forbedringshuus. Som en Følge af det saaledes forøgede Antal Fanger blev en Udvidelse af bemeldte Stiftelse nødvendig. Allerede for den Tid var dog den storste Deel af den nederste Bygning ved Jnspectionens stadige Omhus opført af Grundmuur, saaledes, at Arbeidet gjennem flere Aar var bleven forfremmet, alt eftersom Stiftelsens meget indskrænkede Midler kunde tillade det. Da imidlertid Optagelsen af de jydske Fanger gjorde en forandret Indretning af Localet fornøden, erholdt Stiftelsen ikke blot Grundmuren omkring nederste Etage fuldfort; men hele den øvrige Bygning erholdt den Reparation paa Tag og Fag, Vinduer og Dørre, som den længe havde trængt til, men ikke havt Evne til at udføre (Hr. Av.), Som Exempel paa den Ligegyldighed og Ringeagt, mange af Embedsmændene paa Island vise for de Jndfødte, anføres i Kjøbenhavnsposten" følgende Tildragelse: Natten imellem den 17de og 18de Decbr. 1836 hændtes det Ulykkestilfælde, at et Sneeskreed faldt over Gaarden Nordareri i Sugandafjorden i Islands Vesteramt, omstyrtede Husene, hvor der var 20 Mennesker, og standsede først paa den anden Side af Fjorden. Da Man næste Dag ilede til Hjælp, fandt Man blot 4 af Folkene endnu ilive, men saa beskadigede, at der kun var svagt Haab om deres Redning. Det Første, Man foretog sig, var naturligviis at skikke et Bud til Lægen i det Chirurgicat, hvor dette forefaldt, Hr. Jensen, en Mand i Alder af omtrent 30 Aar, der for et Par Aar siden fra Danmark er bleven befordret til dette Embede, og til hvis Bolig der forteen, i Forhold til de islandske Veies Længde, kort Fjeldvei. Da Hr. Jensen modtog dette Budskab, skal han med en meget fornem Mine have spurgt: hvor den Vogn var, han skulde kjøre i, og da han blev gjort opmærksom paa, at Chirurgerne i Island, om Vinterdage ikke pleiede at kjøre i lukkede Vogne, lod han Buddet gaae tilbage med uforrettet Sag. Repskyreren, som havde udsendt dem, og som ikke var fornøiet med dette Resultat, sendte øieblikkelig 6 eller 8 dygtige Karle afsted, for at hente Lægen, med Tilbud at bære ham det ovenmeldte Stykke Vei, hvor han ikke fandt sig istand til at gaae. Men endnu ikke lod sig bevæge til at tage med, under Paaskud at ville reise tilsøes, hvis Folkene vilde anskaffe en Baad; men da en saadan Reise af erfarne Søfolk erklæredes for umulig, fik ogsaa disse Lov til at gaae tilbage, uden at Lægen fandt sig pligtig til, end ikke under denne Ledsagelse, at gjøre dem Selskab. (Rd. Av.,J Sjællandsposten, læses følgende Berigtigelse til en tidligere i de fleste danske Blade optagen Beretning fra Kiel. Adskillige Blade, hvoriblandt fornemmelig Dannevirke, fik for nogen Tid siden isinde, formodentlig efter Probenrenter=Fortællinger, at optage en Historie om to Studenter i Kiel, hvem de navngave som Personer, der havde gjort sig skyldige i morderisk Overfald paa en Vagt m.M., og hvem de saaledes offentlig brændemærkede. Da jeg er Fader til den ene af disse to Studenter, saa vil Man vist finde det rimeligt, at jeg søger at oplyse Publicum om, hvorledes det hænger sammen med denne Sag, og hvorlidet Man kan troe det af Bladene desangaaende givne Referat. Under 10 D. har jeg næmlig modtaget et Brev fra Kiels Universitet, der er gjennemlæst og forseglet af Universitetets Rector, Prof. Olshausen, hvoraf erfares, at næsten alle de om denne Sag udbredte Historier ere aabenbare, Usandheder, og at de omtalte Studenter hverken have gjort sig skyldige i attenteret Mord eller i virkeligt Mord, hverken i Vold eller i Overfald, men at hele deres Forbrydelse bestaaer deri, at de i Januar Maaned d. A. duellerede paa Pistoler og derfor bleve arresterede, dog ei i Tyvehullet, som den Undviede let kunde troe, men i Academiets Bygninger i dertil indrettede Værelse eller i saakaldt Stuearrest. J Begyndelsen af Marts Maaned gjorde de samme to Studenter for Spøg en Manoeuvre, med Pistoler, som om de igjen vilde duellere, og bleve atter arresterede. Den 19de April om Morgenen gik de en Spadseretour udenfor Byen, ledsagede af Vagten, en Soldat. Under Spadseretouren fjernede denne sig fra dem og deserterede dem uafvidende; men hvorfor skulde de selv desertere? De vendte tilbage til Kiel og mødte de Soldater, der vare udsendte for at oplede Vagten. Dette er hele Historien, og deri forekommer Jntet om Vold eller Overfald, Skyden i Øret eller Pistolklikken eller nogetsomhelst Slags Angreb paa Vagten, Vægter eller andre Mennesker. Det Hele var, hvad unge Mennesker kalde-Commers, vel noget vidt dreven, men ingenlunde af den Natur, at de derfor fortjente at omtales Landet rundt liig de værste Forbrydere, - p. t. Storeheddinge, den 20de April 1839. Chr. F. Otto. Assessor i Viborg, Landsoverret, Licentiatus juris Bruun, har faaet kongl. Tilladelse til at aflægge den befalede Prøve, for derefter at kunne beskikkes til Assessor i Høiesteret.