Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-02-25
Oberst Guibert, bekjendt af sine Forhold til Frederik Den 2den, drog hende med umodstaaelig Magt til sig. Han var vant til at betragte Qvindernes Yndest som en Tribut, der skyldtes hans Fuldkommenhed, og Kjerlighed var ham blot et Galanterie-Spil. J sine Breve til ham udtrykker hun det ømmeste Hjertes Følelser og røber den meest dannede Forstand. La Harpe siger og hende: "Jeg har aldrig kjendt nogen Qvinde med mere naturlig Forstand, og mindre Glimrelyst, med større Talent til at udpege Andres Aandsgaver. Hun gav enhver sin Plads og hver var tilfreds med sin. Med stor Bøielig hed besad hun den elskværdige Artighed, der antager Deeltagelsens Tone. Denne Tone var hende let, hun fængslede uimodstaaelig, og saa mange Venner hun og havde, troede Enhver at han var det alene. Jngen var mere virksom end hun, naar det gjaldt at forbinde sig nogen. Hun døde 1775 eller 1776. Cid Don Rodrigo Ruy Diag, Greve af Vivar. Rodrigo var født 1026, er en af de faa Helte, som det blot ved Dyd, Tapperhed og Klogskab. lykkedes, mens han levede, at sættes ved Siden af Konger og efter sin Død at være sin Nations Stolthed. Han kaldtes af sine Fjender Cid(Herre, og Campeador (Kjæmpe) og af sin Konge og sit Folk: Den i en god Time fødte, i en lykkelig Time omgjordede Ridder." Han lever, i sit Fædrenelands Poesie, og Herder har oversat de Romanzer hvori hans Roes lyder i det Tydske. Før kjendte vi ham næsten blot af den store Corneilles Skuespil, hvortil et andet af Spanieren, Guillien de Castro havde opmuntret ham. Rodrigo elskede og var igjen ligesaa ømt elsket af Ti mine, en Datter af Grev Gormaz, der tilligemed Diego, Rodrigos Fader, glimrede ved Kong Ferdinand af Castiliens Hof fremfor alle hans Riddere. Gormasses Skinsyge over Diegos større Udmærkelse bragte Uenighed mellem begge Fædrene, og da det engang var kommen til Tvekamp imellem dem havde Gormat overvundet Oldingen Diego og forøget hans Skam ved Haan. Diege fordrede nu af sin Søn Fornærmerens Blod. Der opkom i Ynglingens Bryst en hæftig Kamp mellem Ære og Kjerlighed: den første seirede og Gor na; faldt. Timene, der følte en dobbelt Smerte, over sin tabte Fader og sin tabte Elskede, turde nu ligesaalidet høre Kjerlighedens Stemme og maatte træde frem for at fordre Hævn over den, som hendes Hjerte havde udvalgt. En Tvekamp bestemtes, hvori Jngen kunde modstaae den unge Løve. Men hans Hjerte var sønderrevet og kun Tanken om store Pligters Opfyldelse lovede ham Beroligelse og Formildelse af hans Smerter. Fem mauriske Konger vare faldne ind i Castilien: Øde. læggelse og Mord fulgte dem. Rodrigo, endnu ei 20 Aar gammel, svingede sig paa sin ædle Ganger Babieca og drog i Spidsen af sine Vasaller mod den frygtelige Fiende, der snart ophørte at være Landets Skræk. De fem fangne Konger sendte den unge Helt til Ferdinand, som taknemmelig bragte ham Timene og saaledes igjen forenede hvad Skjæbnens Misundelse for evig syntes, at have adskildt. Derfor havde Ferdinand til sin Død ingen troere Ven end Rodrigo. Ferdinand Maurernes Skræk, forenede Gallicien, Leon og Oviedo med Castilien. Ved sin Død deelte han sit Rige mellem sine Sønner. Sancho fik Castilien, Alfanso Leon og Oviedo, og Garcia Gallien med en Deel af Portugal. Denne Deling blev Aarsag til en Borgerkrig, hvori Sancho seirede, fornemmelig ved Cids Anførsel. Alsons blev fangen, Garcia var styrtet ved sin ukloge Regjering og kun Staden Zamora gjorde endnu haarde nakket Modstand. Ved Beleiringen for denne Stad myrdedes Sancho, og Altons kaldtes til Castiliens Throne. Cid gjorde sin nye Herre vigtige Tjenester baade i Krig og Fred, dog maatte han ofte erfare det uvisse i Fyrsternes Yndest. En Mand som Cid af stræng Dyd, ubøielig stolt, Foragter af det qvindelige Liv, var ikke for Hoffet: hans troe Ven og Vaabenbroder AlvaroHanes Minaya samt hans Kone og Børn vare hans Verden. Hoffolkene nyttede hans Fraværelse fra Hoffet til at bagtale ham og han blev flere Gange forviist. Kun i Nødens Tid tog man sin Tilflugt til ham, og høimodig og god som han var, glemte han de tilføiede Fornærmelser. Endelig berøvede Kongen ham Alt, Gemalinde, Eiendom, Penge, kun af en Slags Skam løslod han siden Timine. Fordreven af sin Konge erobrede han Riget Valencia fra Maurerne. Midt i sine Seiervindingers Løb, ilede han sin af Maurerfyrsten Joseph ængstede Konge til Hjelp; men høstede ogsaa denne Gang kun Utaknemmelighed for sin Høimodighed. Tilsidst seirede dog hans Ædelmodighed over Kongen, som gav Enhver Lov til at drage i Cids Krige og erklærede høit for de misundelige Hoffolk, at Cid tjente ham bedre end de. Fra den Tid af unddrog Kongen ham ei meere sin Yndest. To Brødre, Greverne Carrion, havde besluttet at bringe Cids Riddomme til sig ved at ægte hans Døttre. Kongen selv anholdt om dem og Cid gav efter. Greverne droge bort med Donna Elvira og Donna Sol og store Rigdomme. Da de vare komne i en vild Bjergegn reve de Klæderne af Qvinderne bandt og slog dem indtil Smerten qvalte deres Stemme. Ved en Fortrolig, som Faderen havde sendt efter dem, bleve de Uskyldige reddede og Nederdrægtigheden bragt for Dagen. Cid fordrede Ret. Alsons sammenkaldte en hos Landret i Staden Toledo. Denne paabød Tilbagegivelse af Kostbarhederne og Skattene og for Beskjemmelsen, Tvekamp med Mænd, som Cid udnævnte. Niddingerne søgte at afvende dette, men Kongen vilde Ret. De mødte inden Skrankerne, men bleve overvundne af Cids Riddere, dog tilstod man dem det vanærede Liv. Den sidste af Cids offentlige Foretagender var Erobringen af Sagunt Murviedro), hvorpaa han døde i Valencia 1099, 74 Aar gammel. Hvad denne ene Mand havde vundet var vanskeligt at forsvare for Leons og Castiliens forenede Magt. Hans Enke drog derfor med Heltens Liig til Castilien. Han blev begravet i St. Peter af Cardena, hvor ogsaa den ædle Timene hviler, og under Træer, foran Klosteret ligger hans troe Ganger Babieca. Tid levede i Spaniens Romancer, der have sat ham ved Siden af Arthur og Carl den storre. Johannes Müller har fremstillet hans Begivenheder, saa meget muligt rensede for Fabler.