Norske Intelligenssedler, 1766-04-30
J Henseende til Fiskeriets fordeelagtigere Drift, har jeg dette at anføre, som vel ikke er alle bekiendt: Der erfares aarlig, at endeel Fiskere, der udsætte sine Garn nær ved andres paa een Tiid og Sted, og har ligesaa gode Garn og Kavler, som hine, ja og undertiden vel bedre; men naar Garnene optrækkes af Søen, befinder de første, at de faaer ikke halve Parten saa megen Torsk, som de andre. Derover gjør mand sig underlige Jndbildninger, forfalder til forborgne Aarsager, og dette heder da bestandig, at de første ere ulykkelige til Fiskeriet; men Aarsagen dertil er ganske naturlig og fornemmelig denne: at de første ikke veed, eller have ret taget i Agt Grundenes Beskaffenhed, sc. enten Grundene ere bedækkede med Sand, og følgelig lyse, eller med Tang, Hav-Græs &c., og ere følgelig mørke, hvorefter Garn-Bruget paa ethvert Sted maa indrettes. Er Grunden lys, bør man ej bruge nybarkede Garn, som derover ere blevne mørke-røde; men Garn der ere brugte et Par Aars Tid, saa Barkningen er gaaet af dem, og de desformedelst ere blevne lyse og hvide, eller og ubarkede Garn. Ved disse fanges dobbelt saa megen Torsk hartad, naar de paa lys Bund ere udsatte, som ved mørke Garn, og ligeledes mørke Garn paa mørk Grund, hvilket allerbest kand erfares, naar man bruger nogle mørke og nogle lyse Garn i en Garn-Sætning, allerhelst naar Maanen skinner og Nætterne ere lyse. Og her kunde beleiligen føjes til, for at opmuntre, om det var mueligt, vore Landsmænd til betydeligere Flid i at betjene sig af den overflødige Velsignelse, hvormed Den Rige og Gavmilde Naturens Herre har i Fiskerierne af Havet forsynet vores Norden, at, naar det virkeligen befindes saa, som en viss klog Mand engang har skrevet derom, at her fattes ike paa Mængde af Fisk, men paa Hænder at tage imod dem med, og han kunde lagt dertil, og paa fornuftig Maade at benytesig af den Overflødighed til almindeligt Gavn i Landet og Handelens Udbredelse uden Fædrenelandet: Ti hvad kand være en kændeligere Prøve paa saadan lastverdig Skødesløshed, jeg vil ike sige, Utaknemmelighed imod det Guddommelige Forsyn, end det, at, naar her aarligen saa mange 1000, stælle sig ud af Fædrenelandet, der selv lider Mangel paa duelige Jndbyggere, og blive indtagne af andre Landes Fordeele, saa at de gleme at vende tilbage igen efter den naturlige Pligt, med hvilken de ere deres Fædreneland forbundne, her dog ike een vil vise sine Landsmænd og sig selv den medfødde Skyldighed, at begive sig ud til fremede Stæder, hvor Fiskerierne til større Fordeel og anseeligere Afsættelse drives og Fisken bedre behandles og virkes til god og paa andre Stæder begærlig Købmands Vare, for at lære den rette Maade ikke aleene til at fange, men og fornemmeligen til at handle og bereede den fangne Fisk, at den og Udenlands til Handlingens Udbredelse kunde med Fordeel afsættes, og, naar han havde vel lært Maaden i den Nærings Vej, da at søg hjem for at underrette sine Landsmænd og benytte sig selv af sin indhæntede Kunst; Men tvertimod er den skadesløse vedtagne Fiskens Behandling vedbleven og beholdt af vore uagtsomme Landsmænd saa længe og saa paaholdig, til deres egen merkelige Skade, indtil nogle fremmede kom hid, og med store Friheder til Jndvaanernes vel fortjente Skade satte sig ned og begyndte at virke Fisken til sin Betydelige Fordeel, med hvilken de reiste ud af Landet, saasnart deres Friheds Tid gik til Ende.