Aalborg Stiftstidende, 1828-06-28
Alle Cabinetter synes nu at være komne overeens om, at handle saaledes at Nutidens Begivender i deres Udvikling kunne tabe noget af det Betydende, som ligger i deres Fremspiren; paa en Maade at foranledige en for tidlig og forulykket politisk Vedkomst; dette er det Maal, man har foresat sig. Det er i Modsætningen til den Politik, som forledede Magterne i sin Tid til at forbinde sig imod den franske Revolution og Napoleons Herredømme. Jstedetfor ligefra første Begyndelse at foresætte sig et stort, meget omfattende Maal, inkkede man Øinene, for ikke at skue Tingene i deres sande Lys, derpaa ræddedes man, da en streng Virkelighed tvang til at aabne dem. Man ahnede ved Nærheden af en stor Begivenhed, som mueligen giver Verden en anden Skikkelse; men man haabede ved egennyttige og smaalige Combinationer at kunne fjerne den. Fra overdreven Sorgløshed faldt man i overdreven Modløshed. Ruslands Planer møde ikke, saaledes som Conventets, Directoriets, eller Napoleons som Consul og Keiser, en aabenbar Modstand. Det er en ganske fredelig Krig, en Opsættelses-Coalition, som der arbeides paa i Cabinetterne. Jstedetfor Pitt og Coburg, staaer Fyrst Metternich og Hertugen af Wellington paa Scenen. Alle Diplomatikens Hjelpemidler sættes i Bevægelse, for at lamme den russiske Virksomhed. Dette Forsøg gjettes naturligviis let i Petersborg og vækker der et Smill. Caren har ladet dem alle lure og vente. - Hvorfor skulde han overie sig? Han havde intet at tabe, intet at sætte paa Spil. Tvertimod, jo mere han tøvede i sin Kraft, jo mere Rolighed han viste i sin Frihed, desto føleligere og bemærkeligere gjorde han, ved Contrasten, de iversyge Magters urolige Bevægelse, af hvilke den ene interesserede sig for Fredens Vedligeholdelse i Europa, medens den anden vil see Alting i Asien vedligeholdt paa samme Fod som før. Snuhed er en herlig Sag, men den maa rette sig efter Mueligheden i Planernes Opnaaelse, ellers forraader den kun Svaghed. Den er da en slet indhyllet Frugt, et høfligt Selvbedrag, imedens man troer at have Andre til Bedste, den er da et Tegn paa, at Fremtiden gaaer svanger med Begivenheder, som man ei tiltroer sig at kunne styre og lede. Desuden, efter Tingenes Gang, saaledes som den hidtil har været i det gamle Europa, hvad kan Østerrig sætte imod Ruslands Forstørrelse paa vort Continent, hvad kan England sætte imod dets Udbredelse i Asien, Baade den ene og den anden af disse Migter lade, ved ei at forekomme nogen af de sig frembydende Hovedquæstioner, Begivenhederne fødes og voxe, just ved denne samme fine og listige diplomatiske Snuhed, af hvilken de synes at være saa stolte. - Men naar Tiden vil være kommen, da Czaren vil synes at have udtømt hele sin Langmodighed og sit Maadehold, ligesom mod Persien, saaledes ogsaa mod Porten, saa vil man staae forhauset og forbløffet ligeoverfor Rusland!! J det høieste vil man, ved Efterretninger om de russiske Seire, fortsætte dette Politikens forhalende Spil, søge at hemme Carens Fremskridt, snart ved Pruths, snart ved Donauens Bredder, og saaledes efterhaanden fra Sted til Sted, hvor han vil gjøre Holdt saa ofte det monne behage den engelske og østerrigske Politik, indtil han omsider paa det uimodsigeligste har beviist Cabinetterne i London og Vien, at det ei er hans Skyld, naar han staaer for Constantinopels Porte.