Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1844-02-01
hvad faaer vor derværende Gesandt, Grev Reventlow, at gjøre, Han, der maaskee følte sig noget generet ved at see sin Navnefælle offentlig aflægge Hukommelsesprøver for det berlinske Publicum, skriver eller lader et Brev skrive til det herværende udenlandske Departement, for at erfare, om der ikke skulde kunne documenteres noget saa Graverende fra Navnefællens academiske Liv i Kjøbenhavn eller Kiel, at Opholdet i Berlin kunde formenes ham Om dette nu skulde være muligt, hvilket vi ikke kunne sige, saa er det dog vist, at vor berlinske Gesandts Dienstbeflissenheit kommer noget overraskende for dem, der vide, at Otto Reventlou ingenlunde gjør sit Fædreland nogen Skam ved sin Kunst, der altid har staaet i betydelig Anseelse, og som tilmed af ham dyrkes videnskabelig, hvorom den af ham ifjor udgivne Handbuch der Muemoni bærer Vidnesbyrd. - Siden vi ere komne ind paa det diplomatiske Gebeet, ville vi ikke undlade at tilføie, at vor Gesandt i Petersborg, Grev Rantzau, der har samme Gage som Grev Reventlow, nemlig 10,000 Rbd. aarlig, og derhos omtren1,300 Rbd. maanedlig i Taffelpenge, heller ikke hører til dem, der lide af overvættes Tjenstvillighed mod de Danske, der besøge eller have Forretninger i det med os saa venskabeligsindede Rusland. J Ribe. Av. læses Følgende: A. A. Stor gaards Henrettelse fandt Sted idag Formiddag paa en Høi vesten for Plantagerne, hvor Borgervæbningen dannede en Kreds, og hvor en sto Menneskemasse var forsamlet. Delinqventen paagnede imorges Kl. 5, han yttrede til Arrestforvareren, at han var misfornøiet med sig selv over at have sovet saalænge, takkede denne for al hans Godhed imod ham og anmodede ham om at bede Skarpretteren om at udføre Henrettelsen saa hurtigt og godt, som det var ham muligt, han skulde nok ligge rolig. Herefter beskjæftigede han sig med religiøse Betragtninger. Kl. 10 førtes han til Retterstedet paa en aaben Vogn; han var synlibevæget og havde hele Veien Blikket vendt mod Himlen. Paa Retterstedet oplæste Hr. Overauditer, Borgermester Høyer med lydelig Stemme Dommen, hvorved Deelinqventen kom i stærk Bevægelse; derefter talede Hr. Pastor de Thura som han selv havde valgt til at berede sig til Døden, nogle trøstende Ord til ham, hvorved han øiensynligen blev meget beroliget; han trak sel sin Trøie af og gik med Rolighed og Fatning hen og lagde Hovedet paa Blokken. Men – vi maae høiligen beklage, at Skarpretteren, der før har viist Færdighed i sin rædsomme Kunst, foruden det første Hug maatte skjære, gribe fat i Haaret og hugge nok engang, hvilket naturligviis ikke kunde andet end vække almindelig Rædsel og Afsky. Visseligen var Deelinqventen død efter det første Hug men det kan dog i Sandhed ikke være nok. Vi kunne ikke afgjøre, om Skarpretteren kan undskyldes. Delinqventen var meget stærkt bygget og havde en ualmindelig tyk og kjødfuld Hals, og han bevægede Hovedet lidt, da det første Hug faldt; men hvorfor havde Skarpretteren ikke søgt at forhindre det sidste, hvortil der dog vistnok gives Midler, Vi kunne ikke afgjøre, om den Omstændighed, at Blokken var meget smaal, og at den kun var sat ned i løst Sand, kan have bidraget til dette afskyelige Skuespil; men herpaa kunde i saa Fald ogsaa have været raadet Bod. – Kan denne barbariske Straf ikke afskaffes, saa burde den visseligen og saa udføres ved en Maskine, for at forhindre, at Henrettelsen ikke faaer Udseende af et Slagteri, hvorpaa man jo desværre har flere Exempler. Nogle mene, at en af Grundene til at vedkommende Ridding (eller Riddinger) i Flensborg har kunne saa uforstyrret bibringe mange Fruentimmer Stiksaar, uden at engang de patrouillerende Vægtere have kunne blive Gierningsmanden vaer, kunde ligge i den forunderlige Skik i Hertugdømmerne, at Natvægterne bære hvide Kitler, hvorved det bliver saa meget lettere for Gavtyvene, at holde Øie med disse hvide Væsener, der lys som Spøgelser i Mørket, imedens hine ubemærkede snige sig om i Magistratsmaaneskinnet og passe deres Snit, naar de see Spøgelset i behørig Afstand. (O. Th. Av.)