Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1779-12-03
2. 83. J. N. agen den 3 December. et Smukke Videnskaber. Dyn yderste Dag. O Gud, hvor stor og rædselfuld Vil dog den Dag ei blive, Da du skal byde Hav og Muld Hver Krop igien at give, Da hvert et Legem med sin Siæl J evigt Vee og evigt Vel Skal fælles Skiæbne finde Mit bange Øre synes alt, At Torden=Stemmer lyded At bragende Naturen faldt, Og sidste Suk udgyded. Mig synes, Luften splitter sig, At Elementer føre Krig, Og Verdens Dom bebude. Hist paa den gyldne Dommerstoel, Som Engle=Hær omringer, Jeg seer Retfærdighedens Soel; Jeg hør Basunen klinger, Dens Lyd bespotter Grav og Død, Den trænger ind i Jordens Skiød, Og alle Døde vækker. For Dommeren staaer Adams Slægt; Han aabner Himlens Bøger, Og med Retfærdighedens Vægt, Hvers Vandel undersøger. Ja Dievle selv han fordrer frem, Og evig Angest martrer dem; O Jesu hvilken Time! - Nu vikles Korsets Fahne ud, Og høit i Luften svæver. Bespotteren - O milde Gud! - Nu troer han først, men hæver. Alt er Høitideligen taust, Og Salligheden selv forbaust Sin Dommers Stemme hører Gaaer ind i Fryd i Himmelen, Retfærdige - Han taler, 2 Men onde Folk, vig evig hen Til de Fordømtes Qvaler! - Enhver strax vandrer til det Sted, Som for hans Adfær er bereed; Hvers Skiebne nu besegles. Strax for de Fromme Himlens Port Oplader gyldne Buer, Mens Dievlen jager sine fort Til Helved Svovel=Luer, Hvor Graad og Ulyksalighed, Skal herske i al Evighed - O milde Gud! jeg gyser! - Min Siæl, som blot ved Tanken om Den sidste Dag kan grue; End, naar du Verdens store Dom Skal engang rigtig skue? – End naar at denne samme Krop Ved Guds Basan skal vækkes op, Og trine frem for Dommen. - End naar du de Fordømtes Skrig, Og Dievles Suk skal høre, Naar Herren skal høitidelig : Skiult Synd til Lyset føre? – 2 hvilken Ulyksalighed! Om Dommeren da blev dig vred, Hvor vilt du saa henflygte? – Hvad hielper da, din bange Røst, Til døve Bierge skriger, Hvad hielper da, du est forløst, Naar Naaden selv afsiger En evig Dom, - O fald da ned Og mens du lever, - sog et Sted J Jesu milde Hierte. Forsoner, du, som har min Synd Tænk og paa mig, som Dommer, Dit Blod friekiende mig med Fynd, Naar du i Skyen kommer, Lad mig da ærefuld opstaae, Og fra din Dom til Himlen gaae. - Saa er ei Døden bitter. - Physisk En vis Person ved Navn Redmond, Skræder af Profession, i den Bye Krakk udi Jrland, et Menneske af en meget stærk Natur, 33 Aar gammel, blev dømt til Gallien formedelst et af ham begaaet Straken=Røverie. Den Engelske Vundlæge Glover, var Aftenen førend Exsecutionen skulde fuldbyrdes, med andre adskillige Læger og Vundlæger i Compagnie, hvor man anmodede ham at foretage nogen Forsøg med denne Delinqvent efter hans Død til andre Menneskers Nytte, der vare bestemte til Livet. Denne velfortiente Vundlæge forsikkrede at han vilde anspænde alle Kræfter at forskaffe Redmond paa nye efter Døden det timelige Liv. Delinqventen blev ophængt; efter 19 Minuters Forløb skar man Strikken over, og fandt et dødt Legeme liggende for sig, uden ringeste Tegn til Liv; Rettens Betienter gik derfra, og det døde Legeme blev derpaa flyttet noget hen fra Retterstædet, til et i Nærheden, beliggende Sted. Hr. Glover aabnede ham derpaa Tin dinge, (venam temporalem, og Hals=Aaren (artersom jugularem extern.), men Blodets Circulation syntes at staae stille, og man mærkede intet andet udi de aabnede Aarer, uden noget lidet størknet Blod. Det efter Anseende døde Legeme blev afklædt, samt Munden, Ryggen og Halsen, gniet med en Blanding af Spiritus og flygtig Olie, saavelsom sat et Klysteer af Tobaks=Røg med tændte Piber, hvis Hoveder vare bedækkede med igiennemstukket grovt Papiir. Tilløbet af den gemeene Mand var meget talrigt, som udviiste den største Iver i at hielpe til, og disse Folk beskiæftigede sig med, uopholdeligen at gnie Armee og Been, paa dette Legeme. Paa denne Maade beflittede man sig uden Virkning fra Kl. 2 om Eftermiddagen til henimod Kl. 6, da Hr. Glover gjorde et Snit i Luft=Røret, som sædvanligt er i Bronchotomien, og ved et Rør blæste nogen Luft ind i hans Lunge, Efter 20 Minuter begyndte Blodet allerede at mærkes ham udi Ansigtet, og i det selv samme Øieblik nogle Puls=Slag. Man berettede Dommerne i denne Kritiske Tids=Punet den Maade og Aarsag, hvorledes man havde bragt dette Menneske igien under de Levendes Antal, hvilke affærdigede nogle Soldater for at bemægtige sig ham; De medlidende Bønder fordobblede deres Kræfter imidlertid, og strax derpaa sprang Blodet i saa stor Overflødighed udaf den aabnede Puls=Aare, at man fandt fornødent at forbinde den med en liden Metal=Plade, svøbt i et Stykke Linnet. Strax efter at Kl. var 7, Slog Pulsen vel svageligen, men dog 40 Gange i en Minut. Man gniede den Syges Mund og Næse fremdeles med flygtigt Salmiak Spiritus, hvorpaa han begyndte at aabne sine Øine. Men som den gemeene Mand frygtede, at det allerede oplivede Legeme skulde blive dem frataget, saa laa de de det paa Breder, dog saaledes at Hovedet og Skuldrene kom til at ligge noget høiere end det øvrige af Legemet, og bar det paa denne Maade til en Landsbye halvanden Miil derfra. Man fatte det ned i en Stald paa Høe og gjorde alt mueligt til hans Bedring, saa at han endelig med stor Møye kunde synke noget Vand og Brændeviin. Man spurgte ham om hans befindende; men han beklagede sig meget jammerligen over den store Pine, han følte i sine Armee og Been, af hvilke Huden var gaaet ved den i Forveien saa idelig anvendte Guien. Hr. Glover overgave ham derpaa til sine Venner, for videre at sørge for ham. Hans Søvn var under bestandig Rystelse. Den følgende Dag kunde han temmelig got synke Vand og Brændeviin, dog uden ret Følelse. Jmod Aftenen beklagede han sig med en stønnende Stemme over Smerte i sit gandske Legeme, men Dagen derpaa efter en dyb Søvn samlede han saa meget Kræfter, at han kunde reise 8te Mile bort, for at undgaae Rettens Betienteres Undersøgning. Dette Menneske reiste efter denne ene Prove, som han engang havde gjort i sin hele Livstid til Grevskabet Clare, og er 2 Aar derefter seet ved god Sundhed af adskillige Personer, som kiendte ham endnu fra den Tid af. Jndfald.