Aalborg Stiftstidende, 1827-11-17
Den anden Skueplads, der i vor Verdensdeel fæng ster den almindelige Opmærksomhed, er den pyrenæiske Halvs." Den store Meningskamp som deler Verden, er her udbrudt med den Kraft, der lader sig let for klare af det hede Klima, af den glødende, stolte, haardnakkede Nationalkaratteer, af Landenes Historie og at deres geografiske og fysiske Beskaffenhed. Portugiseren, Spanieren har sin politiske Mening, hvilken han forsvarer som en Troes=Artikkel, og som han tillægger en religiøs Sauction; hvert Parti hiiger efter Extremmer. Den store Folkemasse under Munkenes Ledelse, stræber efter hierarkisk Anarkie, og det langt mindre liberal Partii, som har Medhold af en Deel af de dannede Stænder, stræber efter demokratisk Anarkie, men hvilken af dem der ogsaa monne seire, saa bliver dog Resultatet det samme; Kraften af den ene Pol, fremkalder dens egen modvirkende Kraft af den modsatte Pol, og Forfølgelse skaber Proselyter og Martyrer. Havde ikke det liberale Parti tilkæmpet sig en saa afgjort Seier, saa havde det apostoliske ikke hævet sig med saadan Kraft, og skulde dette sidste opnaae en ligesaa mægtig Overvægt, saa vil en lignende Reaction fra de Liberales Side ikke udeblive. Neppe vil en Mellemkomst af Frankrig og England her være tilstrækkelig til at værne om de modsatte Jnteresser, og Nationen er endnu ikke kommen paa det Punkt, at den kan finde sin Frelse i mæglende Jnstitutioner. Jngen af Partierne vil opgive noget, men rage Alting til sig, og Meningskampen vil have sin Tid til at faae udraset i. Den apostolske Opstand i Catalonien hvor det allerede er kommen til blodige Fægtninger, selv i Kongens Nærværelse, synes vel at ville vorde dæmpet ved stærke Troppemasser og energiske Forholdsregler. Juntaen af Monresa har opløst sig, Rebellernes Anførere ere geraadede i Uenighed, Reiz er efter en blodig Kamp befriet og flere Guerillas have underkastet sig, men i Aragonien, Valencia og andre Provindser, true nye Opstand med at ville udbryde, medens der i Andalusien og Galicien befrygtes Bevægelser i modsat liberal Henseende, og det heder vel ikke med Uret i engelske Blade: Vi have fra den spanske Halvs deels hemmelige, deels offentlige Efterretninger, af saadan Art, at der kun levnes lidet Haab om en snarlig Ende paa Freden. Man har næsten Vished for, at den engelske Gesandt Herr Lamb, selv forudsaae en frygtelig, vidt udstrakt Krifts, og at dette, ikke huuslige Anliggender, var Aarsagen til hans Bortfjernelse fra Madrid. Hvad en Fred imellem Kongen og de Misfornøiede angaaer, saa er denne, ifølge alle Vink, som man fra Oprørets Sæde har faaet, kun mulig under den Betingelse, at man tilstaaer de Misfornøiede Jnqvisitionen. Men en saadan Betingelse torde ved Monarken ikke vove, fordi han ved denne Tilstaaelse, vilde geraade i Tvistigheder med de fleste europæiske Magter. Man bemærker i denne Henseende en Omstændighed, som hidindtil endnu ingen har omtalt, den gne nemlig, at Rusland har frasagt sig al diplomatisk Andeel i de spanske Anliggender, fra den Tid, af at den apostoliske Tendents, saa paafaldende havde udtalt sig i den spanske Politik. J Portugal, hvor det apostoliske Parti ikke er mindre heftigt og mægtigt end i Spanien, og hvor de engelske Troppers Ophold forebygger en anden Reaction, har Efterretningen om Jnfanten Don Miguels Udnævnelse til Rigets Regent, havt nye Uroligheds-Udbrud til Følge i Villaviciosa, inda og Velba, som et strengt Mandat af Juantinde Regentinden har søgt at standse. Mærkværvigt er det, at fra en anden Side den nedsatte Mipitaircommission, har frikjendt den liberalsindede Gene sal Stubbs. Velgiørende er vistnok Foranstaltningen, at Jnfanten Don Miguel under saadanne Omstændigheder ikke har tiltraadt sin Reise til Portugal over Spanien, men over Frankrig og England.