Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1831-09-13
Vor berømte Læge, Hr. Professor og Dr. J. C. W. Wendt, Overmedikus ved almindeligt Hospital a., har erhvervet sig nye Fortjeneste af Menneskeheden ved Udgivelsen af et for Øieblikket høist interessant og lærerigt Skrift, betitlet: "Lægevidenskabelige Misceller, 1ste Hefte, der indeholder en rig Skat af Forfatterens mangeaarige Praxis og Erfaring, forenet med Læsning af de vigtigste Skrifter, om hvad der bør lagttages under herskende Epidemier. Som Alt, hvad der i vor Tid kan hæve og styrke det ængstede Sind til at gaae Faren uforfærdet imøde, maa være kjærkomment, fortjener Forfatteren alle Veltænkendes Tak for den Skriftet. tilføiede Slutnings=Afhandling: "Veldædighed som et høist virksomt og vigtigt Middel i Pest-Cholera- og andre Epidemier. J denne Henseende anbefales frivillige Hjelpeforeninger i det Øiemed, at meddele forsigtig Hielp med Raad og Daad ved Anvendelsen af Huusmidler, hvor Lægen ikke strax kan haves, fra Øvrighedens Side Omsorg for, at der altid er tilstrækkeligt Forraad saavel af de sædvanlige diætetiske som meest til Brug fornødne Midler, f. Ex. Havregryn, Eddike, Olie, Viin, uldne og linnede Sager m. m., Syge Oppassere, Suppe=Kognings=Anstalter, Omsorg for de Syges eller Bortrevnes Børn &c. &c., efter vor for Alt, hvad der viser Humanitet og Fædrelandskjerlighed, nidkjære Landsfaders Opmuntring i Forordn. af 19 Junii. Hr. Profesforen slutter disse Vink med de skjønne Ord i Dr. Nagels Nachricht an das Publicum &c. Altona 1831. Jo tættere Naturens, Hjertets og det borgerlige Forholds Baand, slynger sig om alle Mennesker, jo mere beredvillig og uforsagt den Ene bistaaer den Anden i Nødens Time, des mindre kan en farlig Sygdom naae til en saadan Høide, som det berettes Os ofte skeer, hvor uoverlagt Frygt og lav Egenkjerlighed sønderriver de helligste Baand, hvor den Ene flyer den Anden, og Alle - de Forladte og de Flygtende - kun paa forskjellige Steder, maa gaae tilgrunde. - Af lignende moralske og religiøse Bidrag til at berolige Gemytterne bør endnu nævnes den af høiærværdige Hr. Stiftsprovst Dr. Faber afvigte Søndag i St. Knuds Kirke holdte Præ saavelsom nedenstaaende herlige, lige opløftende og rige Bøn, for hvis venskabelige Meddelelse af Forfattekkert mange flere ville forene deres Tak med Udgiverens. Bøn. Lader os falde i Herrens Haandler Davis. Dødens Engel svæver over Lande, Nærmer sig med tunge Vingeslag, Byder hver: Guds høie Røst at sande, Medens Støvet segner brat i Grav. Ak, saa Mange forrigfulde stande, Blege ved de Kiæres Sotteseng. Dødens Engel, som giør Hierter bange, Svæver over Lund og Mark og Eng. Hist en Mage skiælver for sin Mage, Hist Forældrene ved Barnets Seng: Hist staaer Moderen med Børn tilbage, Medens Faderen til Gud drog hiem. At, de Mange sende vaade Blikke Op til Dig, som veier Støvets Kaar. Dem Du gav saa beesk en Kalk at drikke, Strakde deres Elskte kold paa Baar. Fader, send Du Hielpen fra det Høie, Uden Dig vi falde hen til Støv. Naadelig Du ville Dig nedbøie, Førend Stammen mister svage Løv Gyd Du Trøst i de Forladtes Hierte, Rør Du Luft og Hav i Lægedom! Du alene standse kan al Smerte. Kom, o kiære hulde Fader, kom Sku forbarmende til Danmarks Rige, Til vor Konge med de sølvgraae Haar, Han som med en Ømhed uden Lige, Deler vore Helds og Uhelds Kaar! Du, som kiærlig var mod vore Fædre, Hvem de prisede i Dødens Stund, Tugter Du, vend Alt dog til det Bedre, Fierne Sygdoms Nød fra Danelund!