Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-12-29
Ved Væddeløbet igaar saae jeg en ung Mand med Deres Familie, og hørte, at De er sindet at give ham Deres Datter. Ved denne Lejlighed er det min uundgaaelige Pligt, at underrette Dem om, at han, dersom man tør bedømme hans Charakteer efter hans Selskab, sikkert vil bringe Sygdom og Armod over sine Efterkommere, saa store hans Kones Fortjenester, og saa uudtømmelige hans Rigdomme endog kunne være. For nogle Uger siden, indhentede han mig paa Veien fra London, i Selskab med et Udskud af Menneskeheden, som, hvis man kunde slutte af deres Samtale, maatte være hans gamle Bekjendt og fortrolige Ven, og om hvilken Person jeg meget godt mindes, at han engang, som Eier af et Horehuus i Conventgarden, blev bragt for min Ven, Dommeren Worthy, hos hvem jeg just var i Besøg Siden har han vundet en betydelig Summa ved falske Terninger paa Maskeraden, hvorfor han blev nødt til at forlade Riget, og hans Proces er endnu ikke tilendebragt. Vær forsikkret om, at jeg nøye kjendte dem begge, thi visse Omstændigheder, som jeg ikke behøver at omtale, holdt mig saalænge paa deres Vei, at jeg umulig kunde tage feil. Deres Jacob Truemann. Saasnart jeg havde læst dette Brev, var Gaaden løst. Jeg vidste nu, at Hr. Truemann, var den gamle Herre, som jeg havde fornærmet i Selskab med min ubekiendte Ledsager, uden at han havde givet os Anledning dertil. J dette Øieblik skammede jeg mig saa meget, at jeg, uagtet jeg var alene, ikke kunde afholde mig fra, at skiule mit Ansigt med begge mine Hænder. Jeg afskyde min Daarlighed, som stedse forekom mig afskyeligere, jo oftere jeg tænkte derpaa. Jeg haabede dog, at overtyde Sir George om, at jeg ikke kjendte den Uværdige, hvis Skjændsel var falden tilbage paa mig, men inden jeg endnu havde taget de nødvendige Forholdsregler til Retfærdiggjørelse, hørte jeg, at min Elskede allerede var gift med en Adelsmand i Nærheden af hendes Faders Gods. Hvor smal er ei Retskaffenhedens Stie, og hvor meget af den kan ej tabes ved den ringeste Avi gelse. Høvlspaaner. (Af C. Weisslog.) Hvorfor mange Mennesker skrive deres Navn saa aldeles ulæseligt, det lader sig vel forklare paa mange Slags Maader, men det bliver dog altid en ubehagelig Sag for Læsere, der ikke vide saa gode Raad til at udfinde den næsten uopdagelige Skriver, som Hædersmanden i den følgende lille Historie. En værdig Ven af mig - Snedkeren - har nemlig ogsaa den Node eller Unode saaledes at forfærdige sit kjære Navn, at endog Champollion, Hieroglyphkongen, forgiæves skulde trætte sig med at dechifftere det. Jsær gjør et, i Midten af dette Navn forekommende; det aldeles umuligt at gjætte til hvilket af de levende eller døde Sprog Ordet henhører; thi med et convulsivisk Haandtryk bliver dette 3 i et forfærdeligt Sving slynget ned og atter op, og indtog ellers ikke mindre end et Folioblad, hvorefter da ogsaa Cancellisterne maatte rette sig og turde ikke skrive mere paa den sidste Side end i det Høieste to Linier, for at der ved Underskrivts Navnet kunde blive Plads til dette 8, som forneden slyngede sig i en Treangel, der almindeligviis løb sammen til en Klak, som endnu bliver opført i den højfyrstelige Kammeretat under Rubriken: Extra-Udgifter, saaledes: For Strøsand til Hr. Assessorens 3 - En langt fraværende Forretningsmand havde nu ogsaa den Skjæbne, at faae et Brev fra denne min Ven, med hans egenhændige Navnskrift. Det var rigtignok en vanskelig Sag, thi Brevet var af Vigtighed og skulde besvares. Hvorledes skulde han nu bære sig ad, da Skriverens Navn, trods alle Anstrængelser af Byens Skriftkloge og Viise, ja endog af det derværende Resourceselskab, som dog ellers udfinder det Utrolige, blev en uopløselig Gaade, Taalmodighed. - Modtageren var et Gente, og et saadant finder Vei og Stie, hvor andre Menneskebørn kun see en Wallis clausa. Vel tilmode skrev han sit Svar, skar Navnet paa sin ubekiendte Correspondent pænt ud paa Brevet og klædede det uden paa Couvertet til sit Svar. Det gik ogsaa ret godt med alle Bogstaverne i Navnet, kun 31tet krævede en egen Fremgangsmaade. Der blev syet en pæn liden Pose, dette 3 blev flere Gange sammenlagt, ligesom en Top, puttet derind og Pungen omhyggelig fæstet paa Adressen med Lak. Underneden skrev vor Pifficus: "Kjære Hr. Postmester i S., vær saa god, at aabne den lille Pose forsigtig og lade det ubekiendte Bogstav falde ud, saa at Ordet kan læses og Brevet blive befordret. Dette skeete, og Brevet kom nu rigtigt til sin Mand, som fra denne Stund gik i sig selv og bedrede sig, saa at Ordet vel endnu bliver en Hieroglyph, men benævnte 3 dog kun har Form og Længde som en middelmaadig Haarpung.