Norske Intelligenssedler, 1790-09-22
Den 15de og 16de September var Salonen smukt illumineret om Aftenen, og Musique opført, for at fornøje den Mængde Tilskuere der med glade Hierter samlede sig. Til Hr. S. Ney ret alvorligen Hr. S. kan De og giøre Approbationer, Ja det er nu saa ikkuns til et Forsøg kan jeg tænke - Hvor har De lært, Lad see engang, - ret løyerligen! En anden Gang maae De ey forglemme at skrive derunder, Den har jeg selv gjordt Jacob, eller paa Latin ipsefect. For saadan en hiemmegjort Tingest gaaer deres Approbation nok an, men skulle den ligne den som De foregiver, saa maae De endnu see dem om efter den rette Model, og begynde Arbeidet paa nye, og Herre Gud, deri er nu ikke saa stor Skam. Gierne tiener jeg Dem med min liden Skiærv af Kundskab, thi jeg har, imellem os sagt, ogsaa skreven for Premien, men NB: ikke i Jntelligents-Sedlen, thi jeg har endnu ikke hørt, at man har skrevet Priis Skrifter i Aviserne -Men seer De Hr. Ven, førend jeg skrev, troede jeg, at jeg burde vide hvad jeg skrev om, og ikke løbe med halv Vind eller rettere ikkun med Vind; Efter mange Forsøg fik jeg i Hovedstaden see en Silhourtte af den rette Approbation - De veed vi lever i Silhouette Alderen - Utroeskab, Forræderie, skrige De. Sagte, Sagte, min Ven, hør hvad jeg vil sige Dem - Jntet, som kommer udfra et Collegio, fra en Direction, det være endog den første næst Regenten, og som angaaer en Borger i Staten, bør være en utilgiænglig Helligdom, en skiult Hemmelighed for den Borger, som det er om at giøre, at vide det, og det er ikkun Narrer og Daarer som giør det dertil, - Nu da Hr. Ven, at komme tilbage til deres Silhouette - Det Ledebaand, den Gangevogn, den Faldehat, den Kiephest, eller hvad Pokker De vil kalde det, maaske rettest en Hælde (compedes) saadan seer den ud Godtbefindende efter Omstændighederne - Den kan De paa mine Ord frit tage bort af deres hiemgjordte Approbation - Faaer De nogensinde den rette Approbation, eller og kuns en rigtig Silhonette deraf i deres Hænder, da bekig den for oven, for neden, for til, bag til, og hvor De ellers lyster, De vil paa dens hele mandige Legeme ikke finde det allermindste Spor til slig Diævelskab, (belles paroles dailleurs) - Seer De Hr. Ven, disse Ord, Godtbefindende efter Omstændighederne, de ere ikke Synchroniske med den rette Approbation, de ere dem ikke medfødde, ney min Ven disse Ord saae først denne Verdens Lys mange Dage efter at den rette raske, mandige Approbation uden Hælde, uden Ledebaand var afsendt til sin Bestemmelse, - det er fandt, man greb til en i trængende Omstændigheder og og dem efter saa hastig som mueligt - At de kom Tidsnolfor at virke, men alt for seent for at have Ret til at virke, det har man just ey i Sinde at bevise i Jntelligents-Bladet, hvor det nok aldrig i denne Verden er faldet Cajus ind, at lade sin Sag plaidere eller paadømme. Dog dette være som det vil, naar De nu Hr. Ven, tager disse allerkiæreste Ord, denne Hoved-Nøgel til alle muelige Laase, bort, saa falder vel med det samme deres heele store Bygning ned, men hold Dem ikkun ved en Side, saa har det ingen Nød, Materialerne er ey saa haarde og faste, at de kan skade deres Lemmer, om noget deraf faldt paa dem - det, som vel kunne giøre en noget ondt, er, at de smaae forgyldte Zirater, Aarvaagenhed, Nidkiærhed NB. efter Vatterpas, Redelighed - at alt dette falder saaledes bort iblandt Stumperne og Stykkerne af den indstyrtede Bygning, at man ey vil finde mindste Spor til det igien - dog af det Slags Hverdags Kram har man nok igien, naar det kuns bruges til Zirater, eller Hyklerier for andre. Seer De nu, kiære Hr. S. Hvorledes vil De, at en stakkels Consultant skal have Tillid til Dem, endog naar De stikker Skiltet ud for den elskværdigste Uforbeholdenhed, saasnart han ved det allerførste Øyekast bliver vaer, at De maae, enten af frit Valg, eller og narret ved andre, raisonere af opdigtede og sammenstikkede Documenter. Fortsættelsen følger. Forlængst, jeg formeener sidstleden Martz, opbud en Unavngiven Publikum til Doms Afsigelse over en vis Landhandel. J Tvil de paalidelige Rets-Orakler maatte tiene Spørger, opsatte jeg mine Betænkninger over den opgivne Historie, og søgte at meget nøyagtig giøre Spørger fyldest, og see en ham ufordeelagtig Rettergang afvendt. Min Forestilling over Sagen tilstillede jeg Bogtrykkeriet til Bekiendtgiørelse i Jntelligents Bladet. Men Forfatteren, som havde erholdt fleere KoukursSkrifter, troede rettest at see Spørger mit tillige med de andre privat overgivne. Efter denne Befordring indstillede Spørger sig for mig i et Brev, hvori han siger sig feiltagende i at have rigtig forfattet Opgaven, og anviser mig, til fuld Underretning om denne Handel, nogle i Bogtrykkeriet nedlagte Dokumenter. Af denne Sags sær egne Natur følede jeg mig overbeviist at det fremsatte Spørsmaal ikke kunde være mangelagtigt, og intet være i Undersøgelsen at forandre. Jeg saae usejlbarlig Spørgers Jrring ind, hvorfore jeg stræbede at blive i et andet Brev endnu udførligere og meer overtydende end i første Forestilling. Og vist tør jeg paastaae ingen havde kundet nøiere end jeg opfyldt Spørgers Foreskrifter, Endog bestyrkede de korte Besvarelser som trykte, denne min Troe. Om jeg og feilede heri, tør jeg neppe befrøgte nogen Retskaffen der kiender mig, vilde tillegge mig nogen overdreven Selv-Tillid. Med et Ord: da jeg saae Spørger ubeføjet og uberettiget havde udsat Premie Tildømmelsen til Maji Maaneds Forløb, og jeg siden i meer end 8 Uger intet hørte om Udfaldet, troede jeg mig saa paa Publikums som paa egne Vegne Berettiget at kalde Spørger frem til Regnskab. Jeg formeente nemlig Publikum ikke burde spilles saadant Giek med, at den belovede Premie skulde giøres aldeles Underslæb med. Paa min Erindring herover seer jeg da Spørger træder atter frem for Publikum og udsetter endnu videre sin Premie Udtælling, under Paastand at ingen havde endda truffet det ægte rette i Sagen. Til samme Tiid jeg og faaer en temmelig haard Bebreidelse for min Erindring eller den Mistanke jeg havde yttret over hans Redelighed, ligesom han og søger meget vidtløftig at bevise den Uret ham overgangen ved det Omhandledes Overdragelse til en anden, og at overtyde mig om min Jrring i Afhandlingen. Min Sætning nemlig: at Approbationen Uforbigængelig maae være i Kiøbers Haand, naar han skal siges fortrinlig berettiget til Eiendommen, siges ikke her passende: den udstædte Approbation, heder det, er til Regel for UnderBetienten. Og saasnart denne har tilmældt Kiøber at samme er af Hoved Mand udstædt, saa har Kiøber alt hvad behøves. Ligesaa heder det mod mig, at Proklameringen har medført, at saasnart Hoved Mandatairs Approbation indhentet, skal Kiøber settes i Besiddelsen. Af disse Ord Spørger udtrækker den Meening, at det skal være Fuldmægtig han har handlet med, der har indhentet Approbationen fra første Kommissionær Directionen, og at saadan Jndhentelse eller Jndhændigelse udgiør fylden Kiøber til beste. Saa vil og Spørger af disse Ord skal flyde: at Besiddelse og Eiendom saaledes strax ved denne Jndhændigelse er overdraget, da dog jeg stadig troer at dette Udtryk, strax skal settes i Besiddelse, vil allerne forsikre Høystbydende, at ingen Termin eller Udsættelse, som ellers ved Fastgodses overleverelse sædvanlig og med dette Slags Salgs Natur stemmende og udforderlig, skal her finde Sted. Herhos paastaaes mod mig, at Fuldmægtig Høystbydende har handlet med, er tillige dennes Fuldmægtig saavidt angaaer Approbationen, nemlig at den bør udflyes ham, uden at holdes tilbage for det siden gjorte Overbuds Skyld og indtil videre Ordre fra Vedkommende, da jeg dog stadig troer det modsatte. Ogsaa paaraaber denne Mand Approbationens Uvilkaarlighed som en Grund paa hans Side. Da jeg setter der som tilstrækkelig, den formodentlige Vilkaarlighed, at hver Sælger bør og vil have høyeste Priis som Lovlig. Naar altsaa Eier aldrig har fraskrevet sig den Ret at modtage seenere Overbud, anseer jeg ham til saadan Modtagelse berettiget, og Fuldmægtig, som blot ved special Mandat Begyndiget, forpligtet at indberette de høyere Bud og holde den forhen, under Mistvil herom, udstædte Approbation eller Kiøbslutning indtil videre Ordre tilbage. Endelig anfører min Mand til Grund paa sin Side hans autopsia, eller at han veed, det ikke var heder det, Kommissionærerne overladt at handle pro lubitu efter Omstændighederne, men at der ikke findes en Tyddel derom i deres primitive Kommission. Og denne maae, heder det videre, herfrem under Rettergangen. Jeg seer saaledes aldeles ikke ind, hvorledes nogen skal kunde meer herefterdags end forhen, og saalænge dette Document ikke tilsyne, kunde arbeide Spørger til GefalEnd ikke kan jeg faae mig sat i Hovedet, i hvor meget min Mand end paastaaer, at han selv har studeret Lovkyndigheden, og at de største Søndenfieldske Jurister, skal have fordømt alle de indkomne Priis-Skrifter, at dette Papiir som nu en Hemmelighed kunde blive ham til Fordeel. Tvertimod synes mig aabenbart at hans autopsia ham endog skadelig. Spørger altsaa det høye oplyste Publikum, om Spørger ikke uberettiget at udhale den første i hans Opgave fastsat frist, og om ikke hans Pligt at giøre den værdigste Premie-Esker efter den første frist Udtælling, og selv have Skade, for Hiemgield i den Fald at hans Opgave urigtig, Samt om han ikke bør, helst som den der har endog paa mange Maader, gjort sig Mistænkelig, opgive fuld reede og Regnskab hvo de Jurister han har brugt til Priisskrifternes Bedømmelse, og forelegge Publikum antentirke Beviis for Premiens Tilbageholdelse; Eller i den Fald den maatte tilfalde nogen, da paa lige Maade rense sig ved de respective Afhandlingers Bekiendtgiørelser paa dens Bekostning som Premien tilkiendt, eller og ved disse Priis=Skrifters Tilbageflyelse, saa hver Vedkommende kan lade sit trykke? Gaarden Baadshoug paa Edsvold den 24de Augusti 1790. Milche. Falsitas Multipler, Aaledning Tankerne over Qvæstionen mellem Senge Opton og Cason i Intelligens Bladet Nr. 35. med Devise, Veritas semper idem, maa det være mig tilladt at gjöre fölgende Anmærkninger: Var enhver Foredragets Grund og Proposition rigtig - og gaves intet mere i Handlingerne for vor Opmærksomhed, end det Hr. ANonru lægger for Dagen, saa havde man Vanskelighed for at Syne Cair Rett, Conclusionen blev uimodsigelig - Sagen efter den documenterede Beretning, og hvad virkelig er passeret, troer jeg derimod at kunne demonstreres langt anderledes. Hvad det anbragte Vilkaar i SEMEROHr. Approbation angaaer, da er samme et blot senere paafulgt Foregivende af SEMERORio til sin Commissionair, og gjör intet juridiskt Beviis (vide den doc: Beretning); Lad nu endog være, at SEMERONI Approbation har været vilkaarlig, saa har Commissionairen 1, ved sin Skrivelse til Cajen av 6te Februarii, da Approbationen var indløben, ei indberettet saadant; men blot nævner Approbation paa Cas Bud (Approbationen som Posten har bragt heder det) - der ellers burde været den sande Grund, hvorfore ingen Eiendoms Overleverelse kunde skeet; thi Commissionairens Fuldmagt var oprindeligen indske, et, og gav ingen Dispositions-Rett over Approbationerne, hvorfore et hvert nyt Foregivende, der havde Indflydelse paa disse, eller gave egen Bestemmelse, maatte som alt andet extraordinairt bevises; - 2, er Appr mationen for Cajo bestandig blevet en Hemmeligheds Værk, endog efter Paafordring, til hvis Overleverelse Casus havde en fuldkommen Rett i Følge de offentlige Bekiendtgiørelser (vide Beretningen) - kan altsaa i den foregivne Vilkaarlighed være et post Factum, da det ene ensidede Document ikke har mere Troværdighed in jure til Beviis contra, end det andet. 3, var det, efter de offentlige Bekientgiørelser Commissionairens aabenbare, dog indskrænkede Fuldmagt, (thi ellers kunde denne paa SEMERONII Vegne selv have approberet de skeete Bud) at forestille Bud til Approbation, og naar saadan var skeet, derefter for Vedkommende at bekientgiøre samme til Eiendommens Overleverelse, da det end ydermere i den tredie Bekientgiørelse blev et positioVilkaar : at saasnart Approbationen paa et Bud indløb skulle Kiøberen strax sættes i Besiddelse af Ejendommen, et Vilkaar, der efter alle Fortolknings Regler maatte medføre Forbindtlighed og Pligt for enhver Vedkommende -Er det nu en Sandhed i Følge Fuldmagts Natur, at Commissionairen altid staar i sin Commistents Stæd - at hans Handlinger bliver denne forpligtende, naar den aabenbare Fuldmagt ei er overskridet, og Medcontrabenten ei videre har indladt sig med den andens Commissionair, end Fuldmagt hiemlede, saa bliver Fölgen i Overeenstemmelse med Ordens Begreber, og det Foregaaende, at SEMERONI Comissionair, ved at tilkiendegive Caros en uindskrænket Approbation, fuldkommen har bunden sin Committent, saa meget mere som Approbationens Vilkaarlighed, der foregives, ei betimelig er bleven bevist, Og her er det, at Hr. ANON:, ligesom paa flere Stæder i at bestemme Forholdet mellem Personerne, gjør en gal Forudsætning, naar han i Forholdet mellem Committenten, Commissionairen, og tredie Mand som Medcontrahent, bestemmer, at denne først har med Fuldmægtigen, og siden med Committeenten at bestille, om han skulle finde sig bröstholden - SEMERONENS maa altid svare til sin Commissionairs Forhold, dette er almindeligt - Den Forklaring som Hr-ANonen endelig behager at give Stor Commissionairs Skrivelse af 6te Februarii, svarer ei til Omstændighederne, og Tingens Natur - i Skrivelsen sees inter uden Alvorlighed, Affairen betræffende, og har denne ene og allene til Grund, hvor end yder mere Commissionairen anbringer de Grunde, paa hvike Approbationen tilbage holdes, og Eiendommens Overleverelse ei kunde skee - som ei var nogen Aprobationens Vilkaarlighed, men blot, at Overbud var skeet, og Commissionairen SMERONI1 Fordeel subordineret, tvivlende ei derhos, at SEMEROStus jo ville lade det blive ved det først skeete Approbation paa Car Bud Jeg seer altsaa ingen Fare i Car Paastaaelighed af sin Rett, naar det tillige var afgjort, at den Rett, man opnaar ved Process altid lønnede Umagen. Moss den 8de September 1790. Peder Godtzen Debes. Procurator.