Aarhuus Stifts-Tidende, 1833-11-08
Forlangt Jndrykkelse. Hr. Baron Adeler har i No. 177 af dette Blad uleiliget sig med at angribe mig og den Tontine jeg tilsigter at oprette. Hvad han siger mod denne Sidste, forekommer mig imidlertid ei at have meget at betyde; thi han har ei vover at nægte, hvad jeg i Anledning af et lignende Angreb har sagt i Randers Avis, at nemlig de Udgivter jeg aarlig til Lønning af Directeuren, til den Overførster det Kongelige Rentekammer maatte behage at beskikke til at forestaae Skovenes Behandling, til Provisioner til Commissionairerne der rundtom i Rigets Kjøbstæder skulle udbetale Renterne, samt den derved foraarsagede Brev=Porto ville opløbe til 150 Rbd.,ja jeg tør vel endog sige 2000 Rbd. Sølv aarlig, men at en saadan Udgivt, endog kun beregnet til 100 Rbd. aarlig i 100 Aar, tillagt Renter og Renters Renter deraf, udgjør mere end den oprindelig modtagne Capital, 30,000 Rbd. Sølv. Staaer dette nu fast, er derved godtgjort, at jeg ei uden at handle som en Daare, kan eller bør give mere end 4 PC. om jeg end kunne erholdt allernaadigst Tilladelse dertil, hvil tet jeg dog, efter hvad der passerede for Bevillingen erholdtes, maae antage, ei ville blevet tilladt. Naar derfor Hr. Baronen finder det ligefrem, at jeg bør udrede alle de anførte Udgivter, vil han vist ei heller undre sig over, at jeg, som Vederlag derfor, og for den betydelige Uleilighed det aarlig vil medføre, vil have Erstatning, og den kan jeg kun erholde derved, at Capitalen i sin Tid tilfalder mine Arvinger. Jeg har hverken været i England eller Frankrige, mindre havt Eiendomme der, men kan desuagtet dokumentere, at især i sidstnævnte Land, ere slige Tontiner meget almindelige, uden at give Actiehaverne bedre Vilkaar end jeg giver, og derhos ingen saadan Control med Pantet. Hr. Baronen siger desuden selv, at man vel i Frankrige udlaaner Penge a Fond perdue til 5 a 6 PC., og strax derpaa at Rentefoden i Frankrige er 5 PC., som Jngen vægrer sig ved at give, men at der og er givet 10 a 12 PC. Han erkjender følgelig just hvad jeg har sagt, nemlig at der i Frankrige optages slige Capitaler mod ordinair Rente. Er Hr. Baronen altsaa en af dem, der gjerne her gav 5. PC. af slig en Capital, ville han vist, hvis han kunde erholde Bevilling dertil, ei mangle Deeltagere, med mindre andre Grunde skulle afholde Folk fra at indlade dem, eller det gamle Ordsprog, at Den der lover Meget, holder Lidet, her skulle komme i Betragtning. Det Eneste, der egentlig forekommer mig at være et Svar værd, er det, at Eiendommen ei skulle give Sikkerhed for den attraaende Capital; thi dette kunne den Deel af Publikum, som ei kjender Hr. Baronen og vores gjensidige Forhold, efter det han siger, næsten fristes til at antage, ei er aldeles ugrundet. Næst derfor at melde, at den Ret Hr. Baronen troet at have til at passere mine Enemærker m.v., saavelsom det Bekjendtskab han siger at have til Eiendommen, deels er urigtigt og deels saa overfladisk, at jeg tør paastaae, han ei een eneste Gang har været omkring i dens vidtløftige Skove, maaskee neppe veed hvor dens bedste Enge ligge, og positiv ei af eget Bekjendtskab veed dens Areal, Hartkorn eller andre af de allervæsentligste Ting man spørger om ved en Eiendom; men derimod kjender han vist, især fra hans tidligere Dage, meget nøie Veien dertil, dens smukke Hauge og andre slige Ting, der forevises en saadan Gjæst Om Hr. Baronen, da Eiendommen skulle sælges efter J min afdøde Fader, søgte at nedsætte den hos Fremmede, fordi han selv var Liebhaver, veed jeg ei, men al hans øvrig Snak om Trudsler m.v. ere Usandheder, hvorimod haved Auctionen var yderst heftig imod mig, fordi jeg var tro skyldig nok til, at bede ham, ei drive mig Eiendommen, som jeg saa meget ønskede at eie, i Veiret, da jeg ansaa ham for det, han hidtil havde spillet, nemlig en Ven af min afdøde Forældre, i hvis Huus han, især den Tid han, for 20 a 25 Aar siden som Kammerjunker Adeler, reiste efter Telegraferne, kom meget ofte, og altid blev behandlet, som han var velkommen. Da min Anmodning imidlertid ei hialp, bød vi nogle Gange med hinanden, indtil Manden lige med et holdt op- og jeg blev Eiendommen tilslaaet for 28,250 Rbd. Hr. Baronen maae imidlertid dermed havt en anden Plan, thi har skrev strax efter til Eierne af 2den Prioritet=Gjælden og bød 33,000 Rbd. Sølv for Eiendommen. Herpaa blev imidlertid ei reflecteret, hvorimod der til Skifteforvalteren i mi afdøde Faders Boe indløb saadan Bestemmelse, at naar jo ville forhøie mit Bud til 32,000 Rbd. Sølv, maatte det approberes, i modsat Fald forlangtes 4de Auction. Da jeg imidlertid strax forhøiede mit Bud, som forlangt, blev det approberet, og jeg blev Eier af min Fædrene Eiendom for 1000 Rbd. mindre, end Baronen havde buden derfor. Dette kan Manden ei glemme, og derfor, saavelsom fordi Lykken synes at føie mig og Mine en Smule, er han min Uven, uden at jeg nogensinde er mig bevidst, i fjerneste Maade at have fornærmet ham. Han har saaledes i sidste Foraar angivet mig til det Kongelige Rentekammer, for formeentlig ulovlig Skovhugst men da han, skjøndt han paastaaer at kjende Eiendomme nøie, dog ei kjendte Skov-Udskiftningen, der til en Eiendom, hvis Skove udgjøre omtrent den halve Værdie, ei just er saa gandske uvæsentlig, kom der ikke noget ud af den Plan, men overbeviste mig kun om Hans Høivelbaarenheds Sindelag, hvorfor det er i mindste Maade har undret mig her atter at see ham optræde mod mig, men derimod snarere, at han har tangt saalænge, hvortil dog formeentlig Grunden har været den, at han i en Proces om en Jagt, han he ubeføiet har paaført min Svoger, Forpagter Schjøtt paa Rygaard, har haabet at underkue os Begge, men da jeg nu som min Svogers Sagfører, har sagt Manden Sandheden. og han nu seer det er rigtigt hvad alle fornuftige Folk for ud sagde ham, at han nemlig blev prostitueret og kom til at tabe Sagen, er det rimeligviis han i sin Harme griber til at gaae løs paa mig i en offentlig Tidende; men jeg næret det Haab, at den Deel af Publikum, hvis Dom har nogen Værd for mig, ligesaalidet her vil give ham Medhold, som han har erhvervet sig det i hans foregaaende Angreb paa mig.