Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1797-03-17
Om Børnedaab i Kirken. (Fortsættelsen fra No. 8.) Ømme Moder, viis kun den Modens Philosoph, som vil have an skal behandle nysfødde Børn, som friske Fyre, man skal bærde dem, man skal gjøre Karle af dem, man skal ikke være bange for at sende dem til Kirke for at lade dem døbe; man skal tidlig, jortidlig vænne dem til at lade Vinden blæse dem um Næsen; – viis ham det lille Noer, som hans Viisdom vil slaae sig til Ridder paa. Bed ham beskue, ja maale det usle lille Legemes spæde Lemmer. Han vil undres over, han vil beskjemmes ved, at finde dem saa tynde, saa fine, saa gandske lige et Kunstorer Arbeid. Han vil tilstaae, det kunde nok være værd at sætte en Glasklokke over den bitte Strælling, saa godt som over en ung Melon, ja med mene høie end over Zebradyret i Naturalie=Kabinettet i Paris. Slig, han skal lægge Mærke til, at hvad der er Tommer tykt hos ham, Philosophen, holder ikkun Linier hos Glutteen; at denne vel kan være rund, men dog ikke har de Knokler, eller den Fittmusse paa Maven som hanOg saa tag Bladet fra Munden og spørg ham med Kjekhed: "Troer du Philosoph, fordi du med dine Fleskesider kan trodse Luften, skal denne lille Stakkel med sine Kortblades Ribbene kunde gjøre det samme, Tænker du, at den Kulde, som hos dig finder Kjød nok til at blive borte i, hos denne Papirskarl skal ligeledes standse inden for det første Lag? Jndbilder du dig, at Luften skal være saa galant, og ikke virke paa Barnet med sin fulde Kraft, fordi den finder et Barn for sig, At Østenvinden, i Betragtning af den Værgeløse, skal trække sine Kiøer ind, som en Kat der leger Bliv ved skaan ham ikke; han er det ikke værd, han er een af de værste Øjentjenere; han snakker Tiden efter Munden; han er den værste Hykler, ikke een Mands, men Mængdens Hykler. Spørg ham da for hans Synders Skyld, Kan ikke nu en fiin Træk, nu et aabnet Pust, volde dig Gysen, og sætte alle dine Nerver i en ubehagelig Følelse? Nøde de dig ikke til at søge Sikkerhed, Frygter du ikke for Forkjølelse, for Hoste og Snue, for Gigt og Verk, for Ondt i Maven og Tandpine, Kan du negte at du skriger: O Herre Gud, saa luk dog Døren, naar det trækker, At du vender Hovedet til Side, ja vel skjuler det i Frakkekraven eller i Muffen, naar Vinden blæser dig i Næsen; Og det gjør du, store, tykke, svære massive Philosoph selv, det arme spæde Barn skulde ikke føle det ti Gange meere, løbe ti Gange større Fare end du Giv ham ikke Tid at puste, bliv ved at sprøge Slag paa Slag. "J dig kan det gyse, naar Vinden piber igjennem en Sprække eller falder paa dig igjennem et utæt Vindue, du kan fryse og puste og hibe, naar du vil ud til Toldboden, og Blæsten vil seende dig med Protest tilbage, og dog har du fornøden din Kapital af Livskræfter taget Laan paa Laan af Chocolade kanden eller Viinslasken. Hvorledes skal da denne Usling kunne staae sig, der neppe blev Livskraft mægtig, og ingen anden Hjelp har end en lille Taar Patte, hvilken Taar, – mærk det vel du philosophiske Holgerdanske! - den Stakkel, der sendes til Kirke for at døbes, endog i en heel Time, ja i flere Timer maa savne? Maae denne spæde Pode ikke af det, der hos dig kun er en Overgang, kunne faae et Knæk paa sin Sundhed, som tidlig eller seent fører til Graven, Under disse ubesvarlige Spørgsmaale, from me Danneqvinde, har du nu lagt dit kiere Barn igjen i sin Vugge, og lader det oven paa sin Qvægelse nyde sin lille Seng. Bed ham nu lægge Mærke til det kjendelige Gode, det har af den jevne Varme. Som den unge Spire i Haugen frydes og trives i det blide Soelskin, der ikke volder Tørke, saa seer han og Blodet farve Kinderne paa Glutten, og en sød Søvn qvæge den, der endnu er Urtespirens Fætter, din Glut. Ja sandt er det, og sandt vil det blive, at det Barn, som er født til Verden, fordrer tre Ting, som det ikke kan undvære Føde, Hvile, Varme. Og hvorfor skal denne Spæde have Varme, jevn, roelig Varme, Fordi hans Livskræfter, skulle underholdes, fordi hans Udvikling skal fremmes, fordi Blodet skal holde sit seirende Jndtog i alle Legemets Deele, fordi den tynde, fine, bløde Lædskepapirs Hud behøver Værn i mod den tørrende, sammensnerpende Kulde, fordi Uddunstningen skal vedligeholdes; og -med det som man ikke vil see. - fordi man ikke skal gjøre de Spring, som Naturen hader. Natura non facit saltus, sige de, der ville være dens Tolke. Men det glem mede, naar de prædike Børneopdragelse. (Fortsættelsen følger.)