Den Vest-Sjællandske Avis, 1827-06-23
(Fortsættelse.) Naar man vil giøre sig et rigtigt Begreb om den Fattigdom, som hersker blandt den catholske Almue i Jrland, saa maae man forestille sig en Hytte (det er artigt nok at disse Hytter ikke kal des House Huus, men Cavern Huule) af Leer, tækket med Straae, og det saa slet, at enhver stærk Regn trænger igiennem. Jstedet for alt andet Huusgeraad sees kun et daarligt Bord med en ligesaa slet Bænk, en Jernpotte for at koge Kartofler i og en Melkepotte; et Leie af Straae, sielden have de et Dække over sig og næsten aldrig et Lagen. Heele Familien sover paa dette Straae leie i et Rum, som er afsondret fra Jldstedet og som kaldes Stue; dog om Natten blive begge Kiøn afsondrede fra hinanden ved en Træevægsom bliver taget bort om Dagen. Naar det er koldt sover hver i sine Klæder, som bestaae af Underklæder og Trøier af Fildt, tilligemed en Overkiole af Lapper, og denne Dragt bliver ikke omskiftet med en anden, fordi man ikke har nogen anden; Strømper blive sieldent baarne. Kun i en kort Tid af Aaret spise disse Fattige suuMelk til deres Kartofler, og de have ikke heller noget andet drikke end suur Meil og Vand. En Katholik af den laveste Klasse har ingen Jord eiendom; han leier sig et Stykke Land der er saa stort, at han kan avle saa mange Kartofler derpaa, at han dermed i et Aar kan ernære sig og sin Familie. Staaer han sig nogenlunde godt, saa holder han sig et Sviin, men meere for at sælge det end fortære det; men Folkemængden er saa stærk, og Mangelen paa Arbeide derved saastor, at de have ondt ved at tiene sig saameget, som udkræves for at betale deres Jordleie, og at 20 Dagleiere kan kun een giøre Regning paa at faae Arbeide for heele Aaret (Følgen af denne uhyre Folkemængde, som Karloffelavlen har foraarsaget, er at de fattige Jrlændere strømme hobeviis over til England for der at søge Arbeide, hvorved de ogsaa der drive Arbeidslønnen ned til stor Skade for den arbeidende Klasse i dette Land Hr. Foster sagde nyelig i Underhuset at siden 6 Dampskibe passere idelig imellem Jrland og England er der ligesom slaget en Broe imellem disse Lande, hvorover de fattige Jrlændere kunne strømme ind i England, saa at der nu opholder sig flere Jrlændere i London end der ere Jndvaanere i Rom. Den Engelske Regiering kan derfor let faae sine Armee completerede naar en Krig bryder ud, og der ere Mennesker nok til at sende over til Canada og de andre Kolonier, naar kun ikke Overfarten var saa kostbar.) Det er meget sædvanligt at see Manden Dagen igiennem ligge i Sengen, imedens hans Kone og Børn streise rundt omkring og tigge; rede Penge kan han ikke fortiene ved sit Arbeide, og allene faae dem ved at sælge sit Sviin, hvormed han deeler sin Føde. Er han ikke istand til at aftiene sin Leieafgivt ved Arbeide eller at betale den, saa jager den Mand, som har leiet ham hans Hytte, ham ud af den, og han vandrer nu med sin Familie omkring i Landet som en Landstryger, indtil en anden Katholik har Medlidenhed med ham og deeler sin Hytte med ham. Det værste er, at den største Deel af Jordeiendommen bliver forpagtet fra den eene Underforpagter til den anden, og gaaer saaledes igiennem 6 til 7 Underforpagteres Hænder inden den kommer til den sidste, som endelig deeler Jorden ud i smaae Parceller og leier dem bort til den Fattige. (En for vidt dreven Parcellering. af Jorder er yderst farlig; der maae holdes en Middelvei der som i allering.) Alle disse Personer ville profitere paa deres Forpagtningscontract, og den sidste Underforpagter maae da sædvanlig betale en saa høi Forpagtningsafgivt, saa at han ikke kan overlade Jorden til de fattige Arbeidsmænd for en taalelig Leieafgift, og ikke heller vise Eftergivelse hos dem naar de staae til bage med at betale den. De to Love ifølge hvilke Forpagteren kan holde sig skadesløsfor den skyldige Jordleie i Jordfrugten, imedens den endnu staaer paa Marken og hvorved han kan opsige Huusmanden sin Boepæl paa hans Grund, ere ofte de første Anledninger til de indvortes Uroeligheder i Jrland. Uagter denne skrækkelige Forfalning tiltager dog Folkemængden paa en meget foruroligende Maade. Jrlænderen bekymrer sig ikke om hvorledes han skal kunne underholde og klæde sin Familie. Han gifter sig tidlig og anviser sin talrige Familie til Bettelstaven for at kunne ernære sig (vi begynde at komme paa samme Vei her i Danmark) Titularbiskoppen af Tuam Doct. Kelly forsikkrer, at i de Distrikkerhvor den fattige Klasse af Katholikerne er meest velhavende f. E. i Grevskabet Majo sluttes færre Ægteskaber, og at Folkemængden giør der mindre Fremskridt end i de fattigere Egne (meget begribeligt: Jo mere fortvivlet Menneskers Forfatning og jo mere de maae tage deres Tilflugt til Tiggerset, desto forgløsere blive de ogsaa. De søge da i raae sandselige Glæder en Erstatning for Mangel paa Velstand og et jevnt Velbefindende.) Den fattige Klasse blandt Katholikerne er i det hele taget lykkeligst naar Grund eieren selv boer paa sit Gods og selv bestyrer det. Ogsaa er hans Forfatning taaleligere naar Godseieren fra Tid til anden besøger selv sine Godser, iblandt de Godseiere, som bestandig leve i Jrland udmærker sig fornemmelig Lord Vesti. Han har paa sine Godser ingen egentlige Fattige; men han tillader ikke heller flere Arbeids mænd at boe derpaa end han er istand til at forsyne med stadigt Arbeide. J hvor roesværdigt endog dette hans Forhold er, saa opvækker dog det Spørgsmaal megen Foruroeligelse: Hvad skulde der blive af det store Antal Mennesker, som kunde faae tilstrækkeligt stadigt Arbeide, naar alle Godseiere vilde handle som han, Huus mændenes Forfatning er især beklageligt paa de Godser, som i mange Aar har været i Forpagte res Hænder uden at den bestandig fraværende Godseier bryder sig videre om dem, end at forpagte sine Jorder bort saa høit som mueligt, og passe paa at faae sin Forpagtningsafgift betalt til rette Tid. Dette er det Tilfælde som hyppigst møder, og de fraværende Katholske Godseiere, ere i det hele taget ikke meere skaanende mod deres Katholske Huusmænd end om Godset var i Protestanternes Hæder. (Af disse mærkværdige og paalidelige Skildringer lærer man følgende: a) Hvor mærkværdig den Komp er hvori Menneskens Formerelse og deres Ernæring er bragt med hinanden her i Jordlivet, og hvorledes den synes at være ligesom al jordisk Kamp et Middel i Albestyrerens Haand til at udvikle Menneskenes Evner og Eftertanke og til at sætte Menneskenes Hierter paa Prøve. b) Hvor meget det hører til Menneskenes moralske Fuldkommenhed, at naar de ere i den Skilling, at de have Undergivne som skulle leve ved dem, at de da aldrig forlange at profitere ved disse undtagen paa en saadan Maade, at de Undergivne kunne tillige føre efter deres Stilling et beqvemt og behageligt Liv. At dog denne Følelse maatte levende opvaagne i ethvert Menneskes Hierte, som Gud til en Prøve har betroet Magt og Formue fremfor sine Medmennesker, hvilke ere skabte med den samme Natur og høiere Bestemmelse som det. c) at det er nødvendigt og ligesaa lovligt som billigt, at Regieringen bestemmer hvormeget der maae svares af et Huus eller af en liden Jordlod i Penge eller Vare afgift og især Pligtarbeide, som hvad der maae betales i Rente af en udlaant Capital, det er vigtigt at den skiænker Huusmandens og Arbeids mandens Classe sin Opmærksomhed, d) at den monarkiske Regiering har deri et stort og væsentlige Fortrin for Friestaterne, at den langt bedre kan gribe ind i de Ubilligheder, som finde Sted i det menneskelige Livs Forhold, og lægge en Tømme paa Lidenskaberne og Begiærlighederne, end det er mueligt i Friestaterne hvor de Rige og Mægtige altid have stor Jndflydelse og arbeide den almindelige Jnterresse og hele Folkemassens Vel derimod i Monarkierne er Landsfaderens reene og gode Villie forbunden med en uimodstaaelig Magt; i Friestaterne føler Regieringen sig med den bedste Villie bestandig indskrænket; disse ere derfor kun gode i et Land hvori alt er i en udviklende og fremskridende Tilstand, hvor Folket skal anspores til en høi Grad af Energie og de indvortes Forhold endnu ikke ere vanskelige saaledes som nu er Tilfældet i Amerika. e) at det ikke kan hielpe at arbeide Folkeformerelsen imod, da det er en Naturlov, og at det ikke kan skee undtagen ved religiøse og moralske Grunde, som dog aldrig ville udrette noget betydeligt i dette Tilfælde, men at man foruden at friegiøre og befordre Næringsveiene saameget som muligt, maae i Tide søge at være betænkt paa at skaffe den alt for store Folkemængde Afløb til uopdyrkede Lande, og det er rimeligt at Dampskibsfarten, naar den bliver bragt til nogen større Fuldkommenhed, vil blive et Hielpemiddel dertil, hvorfor det vel ogsaa er blevet saaledes passet, at denne Opdagelse skulde giøres i vore Dage. Naar Statsbestyrerne have gjort alt hvad der staaer i deres Magt, for at lade den tilvoxende Folkemængde udbrede sig over Jordkloden, saa have de handlet overeensstemmende med Albestyrerens Hensigter og dennes videre Hensigt med Jordkloden vil da formodentlig blive aabenbaret, naar Jordens Productionskraft har udviklet sig til det (Fortsættes.) høist muelige Punkt.)