Den Vest-Sjællandske Avis, 1818-01-03
En Prøve paa Partieaanden saae man strax ved de første Forhandlinger i de Deputeredes Kammer, da der skulde debatteres om Adressen til Kongen i Anledning af hans Tale; men man saae tillige et Beviis deri paa hvor uskadelig denne Partiaand er naar kun Majoriteten er paa Regieringens Side, og denne ikke har nødig at tilkiøbe sig hiin, som tilLykke er endnu ikke Tilfældet i Frankerig. Hr. Bignon foreslog nemlig: at man skulde forestille Kongen Umueligheden for det Franske Folk af at bære de hidindtil paalagte Skatte, at man skulde bede ham om at formaae de Allierede til at trække deres Tropper ud af Frankerig, og at man skulde proponere ham ikke at fornye de Love, som forhindre den frie Nydelse af Constitutionens Fordeele; disse Propositioner forbleve naturligviis uden Virkning. Ved denne Leilighed lod Hr. Laine de Ville Eveqve falde de Ord: de Allieredes Fordringer vore bestandigen, vi maae fremkalde en National Beslutning for at blive skildte ved saadanne umættelige Undertrykkere; men Hr. Courvoisier bebreidede ham disse ubesindige Udeladelser. - Den første Forhandling af Vigtighed, og som især tildrager sig Folkets Jnteresse, er Lovforslaget og Trykkefriheden; man veed at Ministernes Forslag gaaer ud paa, at alle Tidsskrifter skulle være underkastede Censuren indtil Aaret 1821, som de hidindtil have været det til 1ste Januar 1818, de Deputeredes Kammer nedsatte en Commission for at undersøge dette Forslag, og Hr. Faget de Baure aflagde den 6te December i Commissionens Navn dens Betænkning derover for Kammeret, hvori den foreslog, at Tidsskrifterne blot indtil Slutningen af Kammerets Session i 1818 skulde være underkastede den Kongelige Autorisation; og saa flere Poster gav Commissionen ikke Lovforslaget sit Biefald; og den offentlige Opmærksomhed er nu spændt paa, om Ministeriet eller Oppositionen vil seire, 19 Talere lode sig indskrive for at tale mod Forslaget, og 18 til at forsvare det. En Piece, som er nyelig udkommet, skildrer dette Lovforslag, som et Ministerial Despotie, som ikke er mindre farligt end det militaire. – Den anden vigtige Gienstand; hvormed Kammerne have at beskiæftige sig, er Antagelsen af det imellem Kongen og Paven afsluttede Concordat. Det er endnu under Forhandling i den nedsatte Commission; man paastaaer at det finder ikke meget bifald. Den stærke Forøgelse af Erkebiskoppernes og Biskoppernes Antal (der bliver nemlig 7 nye Erkebiskopper, og 35 nye Biskopper) som skulle doteres paa Statens Bekostning mishager mange, da den ikke passer til det bekonomiske System, som Regieringen har antaget i alle andre Grene af Statsbestyrelsen. Ophævelsen af de hidindtil bestaaende organiske Artikler finder ikke heller Biefald. Det samme er Tilfældet med den Grundsætning, at det Concordat, som blev oprettet imellem Franz den 1ste og Leden 10de skal paa nye sættes i Virksomhed, og at der i det nærværende Concordat slet ikke tales noget om den Gallicanske Kirkes Frieheder. Endnu en almindelig Gienstand ikke allene for de Franskes Jnteresse, men endog for hele Europas er Regieringens Bestræbelse for igien at sætte den Franske Armee paa en respectabel Fod, et Foretagende som stemmer saa meget bedre med Nationens Aand, da den synes at længes efter at træde ud af sin nærværende tvungne Stilling, og at indtage den anseelige Plads, som tilkommer den efter sin naturlige Styrke, blandt Europas Nationer. Den 1ste December blev det mærkværdige Lovforslag om Rekruteringen af den Franske Armee forelagt de Deputeredes Kammer, det bestaaer af 30 Artikker. Armeen skal derefter recruteres ved frivillige Engagements, Tienesten skal vare fra 6 til 8 Aar, ingen Hvervepenge skulle finde Sted, ingen maae optages blandt de Franske Tropper paa hvilken der hviler nogen offentlig Anklage; er de Frivilliges Antal ikke stort nok, saa skal Armeen completteres ved Udskrivninger og efter Lodkastning (hvorved Conscriptionen finder Sted som tilforn. Jngen kan blive Underofficeer, som ikke først har tjent 2 Aar som Soldat, og ingen kan blive Officeer, som ikke har tjent i to Aar som Underofficeer. Jnfanteriet inddeeles i Departemental-Legioner, som skulle i Fredstider udgiøre 150,000 Mand, og hele den Franske Krigsmagt skal paa Fredsfod bestaae af 250,000 Mand; hvoraf Garden, Artilleriet, Jngenieurerne og Cavalleriet skal udgiøre 60,000 Mand. Man bemærker at denne Organisation af Armeen, som er udkastet af den nye Krigsminister, Marskal Gouvion St. Cyr, er langt lettere at iværksætte, langt mere udstrakt, og langt mere occonomisk end nogen ældre Organisation, som tilforn har været indført. Den første Udskrivning vil blive taget af de unge Mennesker, som ere imellem det 20 og 22de Aar, og som ikke have tjent under Bonaparte, og altsaa blive friske Tropper; denne aarlige Udskrivning af saa unge Mennesker, vil i Tiden forøge meget Antallet af de Personer, som have lært Krigstienesten; de gamle Soldater som ikke blive optagne i den virkelige Armee, skulle udgiøre Veteran-Compagnier, hvis Styrke ikke lader sig godt beregne; der maae ikke flere end 40,000 Mand aarlig udskrives, uden efter en Lov. Uagtet Ministerne ved at overlevere dette Lovforslag have høitideligen forsikkret at de ikke have nogen anden Bevæggrund dertil end at bringe den Artikel i Constitutionen i Udøvelse, som byder at Armeens Recrutering skal nærmere bestemmes ved en Lov, saa har dog denne Plan opvakt megen Uroe hos de Franskes Naboer, Tydskerne; de tydske Blade besvære sig stærkt over den, de sige at Frankerig vil ved denne Plan blive sat paa en frygteligere militairisk Fod end nogensinde tilforn, at det er let under det Paaskud at ville organisere en Armee paa 150,000 Mand at oprette en langt stærkere: at den nye Krigsminister udviser den største Virksomhed og søger at emploiere de gamle Soldater og Officerer i Armeen; at Nationen viser en stor Jnteresse for denne Sag, og at det Raab høres allerede i mange Circker: at man skal betale de Fremmede med Jern, og at selv Prindserne skulle behandle de Bonapartiske Krigere med stor Agtelse og søge at vinde deres Hengivenhed, saa at Prindsen af Augouleme skal endog i Nantes paa en meget galant Maade have modtaget General Cambrone, som gik med Napoleon over fra Elba til Frankerig; have affordret ham hans Kaarde og givet ham sin egen i Stedet. – Den fierde vigtige Gienstand, som i denne Session vil komme under Forhandling i de Deputeredes Kammer er Budget eller Forslaget til Financernes Regulering for 1818. Financeministeren, Greve Corvetto forelagde det for Kammeret den 15de December. Det er dateret af 13de Decbr. det gaaer ud paa at Rigets Fornødenheder ikke tillader at formindske Skatterne. Financeministeren giør deri et Overslag over alle Rigets Jndtægter, hvori han blandt andet melder, at Hs. Majestæt, Prindserne og den Kongelige Familie aftræde 3 Millioner Franker af deres Appanage til de offentlige Arbeider og Understøttelses Anstalter, og at Ministeren seer sig nødsaget til ogsaa for 1818 at dekortere paa Gagerne og Pensionerne, hvorved 13 Mill. Fr. kunne spares. Alle Rigets Jndtægter ville udgiøre 767 Mill. 748,600 Fr.; derimod ville Udgifterne udgiøre 1086 Millioner Franker, og den manglende Summa maae dækkes ved et nyt Laan. Dog bliver ogsaa en Deel af dette Deficit dækket ved Salget af de Stater tilhørende Skove, ogsaa gav Ministeren Forhaabninger og bedre Tider. (Forresten er det begribeligt at den Franske Nation længes efter, under saadan en Finance-Forfatning at blive befriet for at underholde de fremmede Tropper, og at betale Contributioner til de Allierede Magter; det er ellers mærkeligt at Nationen nu maae bære en Byrde af 1086 Millioner Franker, hvoraf den dog i det mindste maae udrede 767 Millioner, og da Revolutionen udbrød i 1789, som især var en Følge af Financernes slette Tilstand, saa udgjorde de offentlige Jndtægter ikkun 475 Millioner Franker, at Riget derfore nu kan bære en saameget større Byrde, uagtet det er ikke større end dengang, kommer deels af, at det er tilvoxet i indvortes Flor, og især deraf at de offentlige Byrder ere nu bedre fordeelte; thi dengang vare Geistlighedens store Besiddelser, og Maltheser Ordeners og den høie Adels Godser skattefrie; men som nu maae bære lige Byrde med de øvrige Grundeiendomme i Staten. Det fortiener at bemærkes, at Renterne af Frankerigs Statsgield udgiøre kun 1/5 af Englands) Man vil af alt dette erkiende at de Franske Kammeres Forhandlinger ere denne Gang af den største Vigtighed og det vil blive lærerigt at betragte hvilken Vending de ville tage.