Aalborg Stiftstidende, 1844-07-15
Oberst Brock (Stænderforsamlingens næstældste Medlem. Ogsaa jeg maa stemme for at der indgives en Adresse og det i den Mand, som tvende Deputerede allerede have udtalt. Den første Taler har allerede udbredt sig om den sørgelige og uhyggelige Stemning, som er fremstaaet ved at enkelte Personer i Hertugdømmerne have andraget paa en Adskillelse fra Kongeriget, hvormed Samme ved fuldgyldige Tractater ere forenede. Regjeringen har Jntet gjort for at hindre Bestræbelserne i denne Retning, den har ladet dem have frit Spil, og den har endog meget mere givet dem en farlig Næring ved at overgive den høieste civile og militaire Magt i Hertugdommerne netop i den Mands Haand alene, der af det paagjældende Parti nævnes som arveberettiget, der ogsaa har handlet i dette Parties Aand, der har kaldt, hvad der er dansk, Fremmed, der har taalt, at Emissairer fra Partiet droge og for at bevæge Folk til at skyde Penge sammen i et Øiemed, som ved Forbindelsen med Danmark har kunnet opnaaes uden saadan Opoffrelse. Saavidt er hiint Parti gaaet, at man endog har bort sige, at Danmark skulde have bedraget Herdugdømmerne og den samme Mand, som har brugt denne Yttring, bliver, imedens han endnu staaer under retslig Forfølgelse. for Statsforræderi, viist privat Gunst af hiin Statholder. Det er saa farligt, at man har overdraget den øverste Magt i Hertugdømmerne til denne Mand, at jeg mener, at der er al Anledning til, ja at det endogsaa er en Pligt for Forsamlingen, allerunderdanigst indstændigen at andrage paa, at han det snareste muligt fjernes fra den Post, han saaledes beklæder. Der behoves ikke at gaae langt tilbage i Tiden for at finde et Exempel, som passende kan oplyse, med hvormegen Grund det er, at jeg har udhævet den Fare, der er forbunden med at have nedlagt hos ham en saa betydelig Magt; det er kun 35 Aar siden, at en lignende Magt i Riget blev betroet til en sand Hædermand; – men en Krone vinkede, han svigtede sin Pligt, og forsømte det lykkeligste Moment til at skaffe Danmark Opreisnig for lidte Tab. Jeg mener, at det havde været Pligt for Kongens høieste Raad at modsætte sig Prindsen af Augustenborgs Ansættelse i den omhandlede Post, og jeg anseer denne Ansættelse saa farlig, at jeg troer, at Hs. Majestæts Raadgivere burde have givet den Erklæring, at de, saafremt en saadan Ansættelse skeete, maatte tage deres Afsked. Til Ministrene er det, at man skal holde sig, ikke til Kongen, og jeg er derfor enig i, at der kunde være Anledning for Hans Majestæt til at fjerne fra sit Raad de Mænd, som have samtykket i Foranstaltninger, der saameget have oprørt Nationen. Frederik den 6te indstiftede Stænderinstitutionen, forat faae den fuldeste Underretning om Alt, hvad der kunde udrettes til det almindelige Gavn; og Christian den 8de har, i sit Svar paa Aarhuus Kjøbstads Lykønskningsadresse, i Anledning af hans Thronbestigelse, erklæret, at Stænderne ere det Organ, hvorigjennem Nationens Ønsker og Besværinger skulle frembæres for Thronen. Naar vi da nu klage over Tilsidesættelsen af vort Sprog, over de separatistiske Bestræbelser i Slesvig, der gribe forstyrrende indi vor Forfatning, da er dette Anliggender, som vedrøre det hele Land, og med dem maa det være os tilladt at befatte os. Ønskeligt vilde det være, om den kongl. Commissarius vilde meddele os Besked om den Erklæring, som Christian den 7de gav under 9de Septbr. 1806. En aaben og fuldstændig Bekjendtgjørelse af samtlige vedkommende Actstykker vilde meer end alt Andet bevirke, at der standsedes med de separatistiske Bestræbelser; skeer ikke en saadan Kundgjørelse, ville de forskjellige Pretensioner vedblive, og volde en farlig Uro i Landet. J Hertugdømmernes egen Jnteresse er det ogsaa, at hine Machinationer blive fjernede; thi 300 Aars Erfaring maa have lært dem, hvor sørgelig en Adskillelse fra Danmark vilde være. I Henhold til hvad jeg saaledes har yttret, mener jeg, at der bør indgives en Adresse, og at i denne blandt Andet bør indstændigen andrages paa, at den Mand, der nu er beklædt med den øverste civile og militaire Magt i Hertugdømmerne, fjernes fra sin Post, og at alle de bestaaende Tractater, der kunne tjene til fuldstændig Opklaring af de indviklede Forhold med Hertugdømmerne, bringes til offentlig Kundskab. Naar det skeer, og naar der i Kongens Raad sidder Mænd, der have varm Følelse for Nationaliteten, da haaber jeg at Alt vil komme til Fred og Ro, men det er ogsaa den eneste Maade, hvorpaa dette Maal kan naaes." Landsoverretsprocurator Jespersen: "Jeg ønsker, at Forsamlingen vil indgive en Adresse, der indeholder et tro billede af den almindelige Stemning, der hersker saavel over hele Landet, som navnlig her i Provindsen. - en Stemning, der er saa sørgelig, saa nedslaaende, som maaskee aldrig for, og hvilken Forsamlingen bør udtale, baade paa Grund af dens Almindelighed og Vigtigheden af det, hvorpaa den er begrundet. Den nærmeste Kilde til denne Misstemning er Patentet af 29de Marts d. A., hvorved i Slesvig det danske Sprog, den danske Nationalitet og det Parti, som der ene værner og Nationaliteten og Statseenheden, er bleven, om jeg saa maa sige, sønderknust, og hver dansk Fædrelandsven, som interesserer sig for Sproger, for Nationaliteten og for at Landet, der i Aarhundredernes Løb ved forskjellige Skjæbnens Tilskikkelser er blevet mindre og mindre, ikke atter ved given Leilighed skal deles i 2 Dele, maa viit dybt føle den almindelige Sorg og dybe Bekymring over Patentet, hvis Følger allerede for endeel ere indtraadte, idet Danskhedens Talsmænd, af Grunde, der ikke kunne misbilliges, ere udtraadte af den slesvigske Forsamling. Om Kongens reneste Villie og Fædrelandsfindtvivler Jngen, men man tvivler om, at de danske Raadgivere i Hs. Majestæts Raad have den fornødne og ønskelige Kraft ligeoverfor de talentfulde, tydske Raadgivere; og jeg mener derfor netop, at man skal skjelne mellem Kongen og hans Raad. Jeg for min Person vilde ansee det formasteligt, at udtale Misbilligelse mod Kongen, men jeg anseer det for Pligt og Ret, at udtale sig imod de Anskuelser, som have gjort sig gjældende i hans Raad. Det nytter sandelig ikke, at bort raisonnere Betydningen af Sprogsagen i den slesvigske Stænderforsamling; thi Enhver, der har betragtet den nyeste Tids Historie, seer nok, at Samme blot er et mere fremtrædende Led i den hele Række af Anskuelser hos det slesvig-holsteenske Parti, hvis Hovedsum er Slesvigs og Holsteens statsretlige Uadskillelighed og et reent Unionsforhold til Danmark, der ved given Leilighed ønskes snarest muligt hævet.