Berlingske Tidende, 1788-04-01
Det er alle retsindige og upartiske Magter i Europa bekiendt, at den høie Port aldrig siden den i Kainardesluttede Tractat har viist mindste Mangel i Opfyldelsen af de imellem begge Parter fastsatte Betingelser; at den altid ha vogtet sig for alt, som streed derimod, og saaledes, som det i Almindelighed sømmer og anstaaer Magter, stedse anvendt alle muelige Bestræbelser, for ved enhver Leilighed, befæste Enighed og Venskab til en varig Fred imellem fælled Undersaattere. Langt fra at følge dette Portens Exempi at haandhæve bemeldte System, har det Russiske Hof der mod strax efter Tractatens Slutning betient sig af gansk modsatte Midler. Alle Europæiske Magter, som staae Venskab med os, vide, at Krims Uafhængighed var Hove gienstanden og Grundvolden for denne Tractat; at denne Sta Stat ikke skulde være nogen, hvem det end være maatte, undergiven, og ikke erkiende Afhængenhed af nogen anden end den Evige, endog med den Tilsætning, at ingen uden Gouvernementet skulde have Ret til at blande sig i sammes Anliggender. Desuagtet har det Russiske Hof, hvis Plan gi ud paa at angribe denne Stat, betient sig af alle Midler for at opnaae sin Hensigt. Ruslands Tropper bragte Prinds Sahin Gueray ind i Krim, og tvertimod Tractatens Ord som Krims Uafhængenhed tvang det, deels ved Magt og deels ved List, adskillige Medlemmer af Gouvernementet til at erkiende denne Prinds for deres retmæssige Overhoved, ligesom det og foreslog den høie Port, at erkiende ham derfor, da det i Mangel heraf vilde erklære Krig. Paa denne Maade har altsaa det Russiske Hof angrebet Tractatens Grundvold. Porten maatte taale alt dette, for at skaane Menneskeblod, og for at overtyde de stakkels Jndvaanere om sin naturlige Drivt til Medlidenhed, omendskiønt alt dette var imod Tractaten. Derefter vilde det Russiske Hof have indført i den saa kaldte Commerce=Tractat adskillige Artikler, som for det meste vare stridende imod Tractaten af KainardgjDet gjorde den heftigste Paastand paa sammes Undertegnelse, og saa ofte det blev sammes ved Porten residerende Minister sagt, at disse Artikler vare væsentlig stridende imod Tractatens Grundvold, blev Svaret altid dette, at hans Forholds fordre ikke tillod ham nogen Forandring, og at dersom Porten ikke vilde indrømme dem, maatte hans Hof ansee dette som en Handling, der var Opfyldelsen af denne Tractat imodsat Disse vare hans Udtryk og Midler til Understøttelse for et System, hvortil den høie Port, som den hele upartiske Verden, veed, havde beqvemmet sig af Menneskekierlighed. Men det Russiske Hof lod sig endnu ikke nøie med denne Eftergiven, hed. Det fandt for godt, med en talrig Armee at bemægtige sig Halvøen Krim. Det lod Prinds Sahin Gueray bringe til Rusland, og som en Følge af Tractatens Fornermelse lod sammes Minister saavel mundtlig som skrivtlig Porten, vide, at dersom den ikke vilde underskrive den nye Accord, hvorved Artikelen i Tractaten af Kainardgji angaaende Krims Uafhængighed blev ophævet, og hvori Porten erklærede, at Krim var eiendommelig afstaaet til Rusland, maatte samme igien skride til Krig. Af saadan Beskaffenhed vare det Russiske Hoffes Forslag, hvortil Porten troede at maatte beqvemme sig for at undgaae Fiendtligheder, uagtet enhver let kan begribe, hvad Jndtryk en Sag af saa stor Vigtighed maae have gjort paa samme. Det kan ei heller være nogen ubekiendt, at det Russiske Hof handlede end videre imod bemeldte Tractat, at det behandlede de til Rusland og Krim kommende Tyrkiske Kiøbmænd ilde, at det fordrede en Told af deres Vahre, som oversteeg deres indvortes Værdie, at det tvang Koffardieskibene til at seile bort og trak Tyrkiske Undersaattere til Rusland. Man ansee ikke Portens Taalmodighed ved denne Leilighed for en Virkning af Frygt, Svaghed, Afmagt eller Uformuenhed. Den var blot en Følge af dens redelige Troeskab og Forbindtlighed til Tractaten, efter hvilken Fredens Vedligeholdelse var stedse dens Øiemærke. J midlertid troede det Russiske Hof, at denne Eftergivenhed reiste sig af Svaghed og Modløshed, og troede at kunne opnaae alt, hvad det vilde foreslaae. Paa Grund heraf var det og allerede betænkt paa Midler til at bringe Prinds Heraklius af Tiflis paa sin Side, endskiønt han dog meere end engang havde antaget et Diplom af Porten. Uagtet det i en af Tractatens Artikler var fastsat, at begge Parter hverken hemmelig eller offentlig skulde forurcelige hinanden, saa sluttede dog det Russiske Hof, uden Portens Forevidende, en Tractat med Prindsen af Tiflis, og troede ogsaa at kunne bevæge den høie Port til at erkiende bemeldte Prinds for en Bundsforvanter af Rusland. For bemeldte Prindses Skyld. indgav det Klager over Paschaen af Cildir, og efter mange frugtesløse Bestræbelser lod det Porten ved den Franske Ambassadeur vide, at bemeldte Strid kunde hæves blot ved en Ordre fra Porten til Pachaen af Cildir, hvorved han blev anbefalet sammes Beskyttelse. Af Agtelse for det Franske Hof fes Megling lod Porten udfærdige denne Ordre. Strax derefter igientog den Russiske Minister sine gamle Klagemaale, og da man indvendte, at Sagen var allerede ved det Franske Hoffes Megling bilagt, svarede han, at det Franske Hof havde ingen Ret til at blande sig i Ruslands Anliggender. J den til Kinburn sluttede Grændsetractat var det fastsat, at Jndvaanerne i Oczakow skulde have Ret til at hente Salt af Søerne, som ligge imellem Fæstningerne Kinburn og Kobkoi, og at de herudi ingen Forfang skulde giøres. J 5 til 6 Aar blev denne Artikel iagttaget. Men da siden nogle af Rusland selv foranledigede Tvistigheder reiste sig, og Porten gjorde Forestillinger herom, fik den til Svar, at Rusland havde allerede givet Ordre til sammes Bilæggelse; af hvilket Svar det Russiske Hoffes Tilstaaelse, at Porten havde Retten paa sin Side, billig kunde udledes. Jkke destomindre lagde Russerne bemeldte Jndvaanere hindringer i Veien ved Saltets Transport, og forbød dem at komme til Søerne.