Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1809-05-09
Rostock, den 1 Maji. Uagtet Landmanden for nærværende Tid er meget beskjæftiget med Landbruget, seer han sig dog af Pengemangel nødt til at bringe sit Korn til Torv. Udskibningen af bemeldte Artikel staaer endnu i et overordentlig ringe Forhold til den betydelige Mængde, som deraf ligger oplagt her. Kornpriserne ere derfor ved den nye Tilførsel atter faldne. Med Colonial=Varer er der næsten ingen Omsætning. Kun faa ville under de nærværende Conjuncturer, gjøre Jndkjøb af samme. De Priser, hvortil bemeldte Artikler noteres, kunne imidlertid sees af efterfølgende Priiscouranter. – Fra Wismar meldes, at den samme Uvirksomhed i Handelen sammesteds vedvarer. Formedelst den kuns ringe Afsætning, er det medens Vinteren der oplagde betydelige Forraad af Kornvare endnu for største Deelen i Behold. Da man almindelig er af den Mening, at Priserne paa Material=Varer snart ville falde, skeer der næsten ingen Omsætning med bemeldte Artikler, hvoraf Forraadet er kun ubetyligt. Mangelen paa Jern, Trælast, Tjære og Beeg er saa stor, at disse Artikler næsten ikke mere ere at erholde. De staae derfor i en overordentlig høi Priis, der er meget trykkende for Landmanden. Da Vinter-Sæden staaer fortrinlig skjøn, kunne vi vente en overflødig Høst af samme, hvis den ellers ikke siden paa nogen Maade skulde tage Skade. Det vedvarende kolde Veir er til stor Hinder for Mark Arbeidet. Samtale mellem den Franske Minister Grev Champagny og den Østerrig, ske Gesandt, d. 23 Martii om Eftermiddagen Kl. 3, saaledes som den er bleven indberettet til Keiser Napoleon, Den Østerrigske Gesandt. Min Hr. Greve, jeg har nylig bebudet Grev Miers Ankomst. Han har tilbragt ni Dage paa Reisen fra Wien til Paris. Han fandt Landeveiene fulde af Snee og Tropper. Det er mig overdraget at sige Dem, at den første Coureer fra mit Hof vil medbringe Svar paa forskjellige Noter, som De har tilstillet mig i Anledning af den i Triest fornærmede Officier, og den mod en Mand fra Udino udøvede Voldsomhed. Hs. Majestæt Keiseren har desangaaende ladet anstille en Undersøgelse, hvis Resultat endnu ikke er ankommen til Wien. Ministeren. Jeg haaber, Hr. Gesandt, at denne Coureer vil bringe mig Efterretning om saadanne Forseelsers Afværgelse, da jeg kun alt for ofte har ført billig Anke derover. Gesandten. Jeg har ogsaa befaling fra mit Hof, at sige Deres Excell., at Keiser Napoleons Tilbagekomst, den til Rhinforbundsførsterne, givne Ordre, og endelig nogle i Franske og Tydske Journaler indrykkede Artikler have, som jeg forudsaae, opvakt grundet Bekymring hos mit Hof, og at dette ikke længer kan lade sine Tropper blive paa den Fredsfod, de hidtil have staaet; at imidlertid Keiseren, min Herre, bestandig besjelet at eens Tænkemaade, blot vælger dette Skridt, fordi han er tvungen dertil, men iøvrigt nærer det fredeligste Sindelav mod Frankrige. Ministeren. Vil De føre Krig mod os, Hr. Gesandt, Gesandten. Dersom vi havde villet føre Krig, saa havde vi ikke ventet indtil nu. Vore Tropper vilde førend Januarii Maaned have staaer ved Rhinen. Ministeren. Det vilde ikke været saa let, Hr. v. Metternich. De Midler, som vi have nu, vare allerede til i Januarii Maaned. Gesandten. Men Keisere var i Spanien. Ministeren. J Aaret 1805 vare J i Alm og Keiseren i Boulogne, og han ankom dog ikke for sildig. Naar J lade marschere Tropper saa skeer det fordi det Engelske Partie har Overhaanden i Wien. Man anskiller sig rolig, for de forføre Keiseren og rive ham bort med sig. De, som styre alt hvad der foregaaer hos eder, føle ingen Urolighed. Hvor kunne de ogsaa det? Hvorfor skulle J nu være foruroligede, naar J ikke vare det sidst i August Maaned. Den Gang var Keiseren ikke i Spanien. Den Gang bedækkede har hele Tydskland med sine Tropper. J Ryggen af eder havde han besat hele Schlesien og Hertugdom met Warschau. Rhinforbundets Tropper camperede, og desuagtet bleve J rolige. J ville først oppebie Begivenhederne, nu foregive J, at J ere bekymrede, J foruroliges over Keiserens Tilbagekomst, som om han bestandig skulde blevet i Spanien; J beklage eder over et Vink, som blev Forbundsførsterne givet, men som blev nødvendigt ved eders Rustning, og ikke betydede andet end at holde sig færdig, og De tilkjendegiver mig at man lader Tropper marschere. Hverken Frankrige eller Rhinforbundet har sat en Mand i Bevægelse. Om Jend ikke fører Krig mod Keiseren, saa have J. dog betaget ham Fredens Sikkerhed; J har fremskyndet hans Tilbagekomst. J have hindret ham fra at forfølge Engellænderne i egen Person, og lukke dem Veien til Havet. J har sinket Expeditioner, der vare udkastede mod Engelland. Tropper, der vare bestemte til Toulon og Boulogne, maatte formedelst eders Trusler gjøre Holdt i Lyon og Metz. J har bevist Engelland en Tjeneste. Skal jeg tale om den Gjæring, som man stifter i de Østerrigske Stater, om den offentlige Mening, man opvækker om Frankrig. Om Fornærmelserne mod Franske og Jtalienske Officierer, Om vore Courerers saalænge ustraffede Mord, Om Artikler i den Presburger Tidende, om de angaaende Spanien udspredte falske Rygter, Omde Spanske Officierers Optagelse af den Spanske Fregat i Triest, som Jnsurgenterne havde sendt derhen, om det af Cevallos i Wien udspredte Skandskrift, Gesandten. Min Herre, denne Brochurhar jeg faaet fra München. Ministeren, Kan den ikke være kommen did fra Wien, Desuden blev Bogen solgt i Wien og det med Politiets Tilladelse. Jeg har seet den offentlige Anmeldelse derom, og jeg veed, at man ikke tør anmelde nogen Bog, hvis Salg ikke er tilladt. Allevegne have eders Agenter viist sig som Frankriges Fiender. Jeg kan fremlægge Dem Breve fra Constantinopel, der vise hvorledes eders derværende Jnternuntius og eders Consul i Bosnien har opført sig. Gesandten. Men kunne vi ikke ogsaa beklage os over Hr. de la Tour Maubourg, der, saa at sige har erklæret Krigen mellem Frankrige og Østerrige, i det han afbrød Samqvemmen mellem de Franske, deres Allierede og Østerrigerne. Manisteren. Hvad skulde da Hr. la Tour Maubourg gjøre, Skulde han være Vidne til Engellændernes Triumph. Det vilde sandelig have været alt for høfligt. - Disse ere de Klager, vi kunne føre imod eder; imidlertid veed J at vor Adfærd var fredelig. Har man af Deres Hof forlangt noget, der endog i ringeste Henseende kunde være dets Tarv for nær, J har udbredt det Rygte, at man har forlangt Triest, Fiume og Croatien, Gesandten. Det har man trykt i en Tydsk Tidende. Ministeren. Men efter Deres Cabinets Befaling, og i Følge Breve fra Wien og Pres Ogsaa i Østerrige har man trykt det. Den var saa let, at oplyse eders Folk om Sandheden, men har J gjort det? Gesandten. Men naar Keiseren var bekymret for Rustninger, hvorfor talde han da ikke derom til mig og hvorfor har han strax opfordret Rhinforbundets Tropper, Man havde erklæret sig nøiere, og formodentlig forstaaer hinanden. Ministeren. Hvortil vilde det have nyttet? Hvortil have lignende Forespørgsler for 6 Aar siden gavnet, Keiseren taler ikke mere med Dem, min Herre, fordi han den Gang havde talet forgjeves med Dem, og De har tabt en Gesandts Credin hos ham ved romme Løvter. Erindrer De, at De den Gang lovede, at de militaire Forholdsregler ikke ville vedvare, og Militsens Øvelse ville ophøre med den skjønne Aarstid, og at Kong Josephs Erkjendelse ikke vil være forbunden med nogen Vanskelighed, De sagde, at De af Deres Hof var authoriseret dertil. Kort, Keiseren kunde være tilbageholden mod en Gesandt, som af hans eget Hof ikke vedkjendes. Jøvrigt har Keiseren ikke ladet marschere nogen af Rhinforbundets Tropper, der staae ved Savne og MeureheGesandten. Men dog er en Deel af Løvterne bleven opfyldt. Man har forøget den militaire Organisation. Ministeren. Man har gjort alt for at opvække Bekymring. Gesandten. Jeg troer ikke, at Krigsøvelserne ville fortsættes Vinteren over. Ministeren. Militsen blev i Triest over i det gamle Theater. Gesandten. Naar Kong Joseph ikke erkjendes, saa maa man tilskrive dette Conferencen i Erfurt. Naar Keiseren kun havde villet forunde Keiseren, min Herre, Adgang til denne Conference, eller, naar det kun havde været mig tilladt at komme derhen, saaledes som jeg havde foreslaaet det, saa vilde Kong Josephs Erkjendelse have paafulgt. Den paafulgte ikke, fordi Conferencen opvakte Mistanke, fordi Rusland havde lagt sig derimellem, fordi dets kun lidet venskabelige Sprog havde fornærmet, fordi begge disse to store Magters Forening, hvis Hensigter, man ikke kjendte, lod formode, at Erkiendelsen vilde være forbunden med Overeenskomster, hvis Meddelelse man troede, at turde forlange. Ministeren. Deres Løvte var bestemt. Det fandt Sted paa en Tid, da man allerede forudsaae Conferencen i Erfurt. Det var skeet imod den Franske Regjerings Løvte, at rømme Schlesien, et Løvte, der blev holdt. Jøvrigt er Resultatet af den Erfurtske Conference Dem bekjendt. De veed, at det ikke var stilet imod eder. Hvorfor har J da ikke tilstaaet denne Erkjendelse.