Københavns Adresseavis, 1767-04-14
Besvarelse. Pog Ø bruges i nogle Ord efter Behag. Somme skrive Syster, Ønske, andre Søster, Ønske, men i nogle Ord har kun et af dem Sted. Man skriver altid Brødre, Høns, ydmyg, Lyde, aldrig Brydre, Hyns, ødmøg, Løde. Ere der Regler hvorved saadant bestemmes, Saaledes spørges i Adresse=Contoirets Efterretninger No. 10 dette Aar. Dertil svares: Y og Ø, saavelsom enhver Vocal bruges enten kort eller lang. Hørelsen siger os, at y og ø ere korte i Lykke, rykke, flynge, høre, smørre, trøster, Søster; men lange i Dyd, Lyde, skyde, hører, smører, løser, Død. Naar Vocalen er lang, er der ingen Vanskelighed; thi enhver veed, at man skal skrive Dyd, Lyde, skyde, høre, smørre, løse, død, Brødre, og ikke Død virtus, løde, skøde, hyre, smyrre, lyse, dyd mortuus, Brydre, hvoraf nogle ere virkelige Ord af langt anden bemærkelse. Jkke heller er der nogen Vanskelighed, naar Vocalen er kort, og derpaa tages haardt; thi enhver veed og kan vide, at man skal skrive smøre, høre, Strømme, Høns, Ørn, rykker, Stykker, knytter, og ikke smyre, hyre, Strymme, Hyns, Ven, røkker, støkker, knøtter. Jeg siger, at enhver kan vide, at man skal skrive rykke, stykke, knytte, og ikke røkke, støkke, knøtte, thi efter vores Sprogs Egenskab lyde Vocalerne altid kort og haardt forved en dobbelt Consonant, hvoraf og følger, at man burde altid, som dog sielden skeer, fordoble Consonanten, naar der bør tages haardt paa Vocalen. Saaledes burde man skrive Smør, Hør, Sprog, Murr, Spott, Fitt, Soll. Skoe=Soll, Knall, Lakk; thi man siger Smørret, Hørret, Sprogget, Murren, Spotten, Fittet, Sollen, Knallet, Lakket; og ikke Smøret, Høret, Sproget, Muren, Spotten, Fi tet, Solen, Kaalet, Laket, som tildeels ere ganske adskillige Ord, og sine noget langt andet. Heraf sees da, at man skal skrive rykke, Stykke, knytte, skytter, Skytte, Stytte, Bysse, og en røkke, Støkke, knøtte, skatte, Skotte, Støtte, Bøsse, der efter forestaaende Regel udsiges langt anderledes; ligeledes burde man i samme Henseende skrive Ryter, Jylland (contr. af Jydland, Hyte casa, ytrer, tyk, tyke eralsus, og ikke Rytter, Jylland Hytte, yttrer, tykke: thi man kan af tusinde Exempler bevise, at Regelen om Vocalens Lyd forved en dobbel Corsonant er saa almindelig, at den ikke vel taaler Undtagelse i de sidste anførte Ord, hvis sædvanlige Bogstavering derover snarere maa skrives paa den almindelige Slentrians Regning; enhver hører jo desuden lettelig Forskiel paa Vocalens Lyd i Stykke og tyke. Her er da ingen Vanskelighed, som meldt, naar Vocalen er lang, som i Dyd, Død 3 Jkke heller, naar derpaa skal tages kort og haardt, som i Høns, Ørn, og som man veed, at saaledes skal altid tages paa en Vocal forved en dobbel Consonant, saa veed man og i alle deslige Tilfælde, om man skal bruge i eller 3, saasom i Lykke, Stytte, Hørret. Endelig er der ikke heller nogen Vanskelighed, naar i er kort og derpaa tages sagte eller blødt, saasom i Synden Vind, Yngel, ynder, ynske, begynde, skylde, forgylde, plyndre, ydmyg flynge, Fryndser, Rynker, synderlig; thi enhver hører lettelig, at y og ikke skal bruges i alle disse Ord. Vanskeligheden møder alleneste, naar Vocalen er kort, og man ey veed, om derpaa skal tages haardt eller sagte; det er at sige, om man skal bruge et kort og blødt ø, eller et kort- og haardt y, thi disse kunne ikke ved den blotte Lyd eller Udtale skielnes fra hinanden; hvo kan høre nogen Forskiel paa Vocalen i Lyst, lyster, Tyrk, som alle skrive med ; og Røst, høste, mørk, som alle skrive med ø, Skal nu Søster, trøster, frøgter, Trøst skrives med ø, er Vocalen kort og blød; men skal Syster, Tryster, frygter, Tryst skrives med yder Vocalen kort og haard, som i trykker, flygter. Det kommer altsaa derpaa an, naar enten af Deelene skal bruges; og staaer derhen, om følgende Regler ere tilstrækkelige til sligt at bestemme. 1.) Naar man er i Tvil, maae man see paa, om Ordet, har sin Oprindelse af et andet Ord i vores eget, eller andet fremmed Sprog, og i saa Fald heller forandre o til ø, og u samt det Tydske u til y, end tvertimod; saaledes er det rimeligere at skrive flygte afflye, Flugt, end fløgte, røster moto af rører, end ryster, første primus af forreste, end fyrste, Søster af So for end Syster, Trøst, ynske, Synder, Lyst, Bryst, Frygt, Tryst, Tyrk, af Trøst, munschen, Sunder, Luft, Brust, Furcht, Durst, Turk, end Trøst, Ønske, Sønder peccator, Løst, Brøst, Frøgt, Tørst, Tørk, ikke just fordi disse eller deslige Ord skulde komme af det Tydske, ligesaasnart have de Tydske Ord deres Oprindelse af det Danske; men fordi de ere saa nær i Slægt sammen. Jeg siger og, naar man er i Tvil, thi for Resten gielder denne Regel ey altid, thi alle skrive ynde, synderlig, Brødre, hvorvel disse Ord staae saa nær i Forvantskab med det Tydske gonnen, som derlich, Bræder; thi overalt ere 8, 3, p., i, en og an meget nær slægtede; saasom: nyligen nenlich, Hø Hen, ynde gonnen, Brug Brauch, Døgenigt der nichts lauget, døv taub, Drøm Traum, Støv Stand, Lyd laut, Rytter Reuter, Trøst Trost, Broder Bruder etc. Maaskee Forvantskabet mellem Soro- og Søster skulde og forekomme somme for vidt trakt, men naar betænkes den Lighed, som er mellem Fader og Pater, Moder og Mater, Broder og Frater, er Gisningen ventelig ey saa urimelig. 2) Af to ligelydende Ord af adskillig bemærkelse bør det ene skrives med y, det andet med ø, for desbedre at undgaae Tvetydighed. Saaledes bør man skrive Røst vox, men Rystcraticula; røster moto, men ryster tremo; (man røster et Æbletræ, men Jorden ryster af Jordskielv) Brøst, Mangel, defectus, men Bryst Pectus; Tyrk Turcus, men Tørke, Hede; Synder peccotor, men sønderslaae, rygte sama, men røgte Qvæg at passe, at røgte sit Ærinde, Første Primus; men Fyrste Princeps etc. 3) For dem, som ere erfarne i vore næste Naboe=Sproge, det Plattydske paa den ene og det Norske og Svenske paa den anden Side, ville der ventelig forekomme kun faa Ord at de jo et Steds fra kunne hente Slægtskabet, og følgelig døm me, naar 8 skal bruges og naar y, naar der er Tvil; men i Mangel af denne Kundskab, og for Resten saa ofte det af forestaaende Anmærkninger ey kan bestemmes, naar enten af disse Vocaler skal bruges, veed jeg ikke, om der er anden Udvey, endat rette sig efter Brugen, saaledes som forefindes hos vore beste Skribentere; dog ere disse ikke heller i deslige Tilfælde altid enige, ikke heller altid uden Feyl. Saaledes skrives nu næsten overalt hedder i Stedet for hidder. Han hedder Andreas, i Stedet, for, han hidder er man betænke kunn, hvorledese og i udtales forved en dobbelt Consonant, og deraf dømme, om man bør skrive hedder eller hidder. Hvorledes udtales da e i Reddiker, at redde, Har det sig ikke i deslige Tilfælde med som med i og alle de øvrige Vocaler, Den samme Forskiel, som der er paa (a) i rede redde, er der og paa (i) i Side og sidde, Sider og sidder, hvilket sidste Ord udtales ligesom hidder, og dog af alle skrives sidder og ey sedder. Tilsidst kan jeg ey efterlade, i Anledning af deels af det foregaaende at melde et Par Ord om en Feyl, som har været temmelig giengs, men begynder at gaae af Moden, og bestaaer deri, At mange i Stedet for at fordobble Consonanten, naar paa Vocalen skal tages kort og haardt, fordobble Vocalen eller forøge den med et e, naar derpaa skal tages langt. Saaledes skrive de Tiid, Fliid, men som de ikke desmindre skrive din, min, og (i) udi disse sidste Ord udtales ligesom (ii) udi de før 1ste, saa tilstaae de selve stiltiende, at det ene i kunde have været gjemt til en anden Gang. Bedre, som forhen meldt, kommet det overeens med Sprogets Natur, at fordobble Consonanten, naar Vocalen er kort, saasom Vidd, Kidd, Tinn. Det samme kan siges og Prael, tael, gael, Qvaal, reede, feede, Soel, Sool, roelig, troelig, Floed, Flood, Muur, suur, suure, Syel, Sygl, Lyys, Lyyd, Noed, eller Nøød, etc. thi Pral, tal, gal, Qval, rede, fede, Sol, rolig, trolig, Flod, Mur, sur, sure, Syl, Lys, Lyd, Nød, sige det samme, og hvo hører ikke letteligen Forskiellen mellem tal loqvere og Tall mumerus; Qval og Knall eller Skrall, rede og redde, vid nosee, seias og vid ingenium, din tuus og Tinn Stannum; Solle soleil og Soll Sko Soll, Mur Murus og Muer, sur, sure, Lud, knurre, surre Sul og Syll som skyll, skulle; Nød pecus eller angustia, og Nødd Nug; Flod Fluvius og Flodd (Uddunstningens Forstoppelse) etc. Det mærkeligste er, at det dobbelte aa i Qvaal- og flere saadanne Ord udtales langt anderledes, end man paa det Sted vilde have det; thi hvo veed ey, hvorledes aa lyder, saasom i Taar, Haand, laane, Saald cribrum.