Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1806-09-02
(Fortsat.) Det Fag, som min Herre egentlig var et Lys i var Satiren, naar jeg siger et Lys, saa maa man ikke tænke sig ved dette billede et saadant Lys, som man kan kjøbe hos enhver Lysestøber i Kjøbenhavn, men et Lys, som Poeterne falde Dagens eller Nattens Dronning. Han var den Soel, som utallige Maanedsforfattere, der ligesom Maanedsroser kun blomstre en Maaned, laante deres Straaler hos Hans Satire var saa sattrisk, at den endog sattrede over sig selv; endskjønt han imellemstunder for Tydelighedens Skyld og for ikke at gaae Glip af Maalet, maatte følge den Hollandske Malers Exempel, der, for at udtrykke sig saa tydelig som mueligt, satte under den Kat og Hund, han havde malet, dat gal en hond en dat en kater yn. Publicums Uskjønsomhed mod hans superieure Aand, var en rig Kilde til Satire for ham, og han blev aldrig mere vred end naar nogen paastod, at han fegtede med Veirmøller, Han agtede at udgive et sattrisk Maanedsskrivt, hvori han vilde satirisere de Feil, hans Tidsalder ikke havde, og hvori han, for ikke at tale for meget om Andre, vilde tale meest om sig selv, fordi han med Peter i Menneskehad og Anger troede, at man med ingen kan enes bedre end med sit eget dyrebare Jeg. Store Feil og store Mænd, store Daarligheder og store Forfattere ga han sig aldrig af med, men ligesom Hvalsisken lever af Smaasiske, saaledes levede hans Satire kun af Smaadaarligheder og Smaafolk, fordi der sjelden vovedes noget ved at skyde til Maals efter dem. Over sine litteraire Modstandere skrev han satiriske Comoedier og Harleqvinader, hvori han, som Kosakkerne, end ikke skaanede det diende Barn i Vuggen. Naar han dramatiserede sine Antagonister, saa rammede hans Svøbe endog deres Kone og deres uskyldige Glutter. Han tog Deel i alle offentlige Debatter, og forstod sig paa Alting, fordi han forstod sig paa ingen Ting Bondefrihed og Negerfrihed, Skrivefrihed og Folkefrihed, Pibefrihed og Haanefrihed, kort sagt, tusinde Slags Friheder tog han sig i sin Tid den Frihed at tale om. Og da man i et offentligt Blad havde udledet det store og dybe Resultat, at hvert tredie Ægteskab i Kjøbenhavn er ulykkeligt, fordi Forholdet mellem de skilsmissesøgende og indgangne Ægteskaber havde i et Aar været som 1 til 3, og alle Hollandske, Franske, Engelske og Tydske Blade, som en Følge heraf, raabte helas an, alas, ach, over det stakkels Kjøbenhavn, da forfattede han endog et Værk i 3 Bind over dette Æmne, som han ulykkeligviis ikke kunde finde nogen Forlægger til, og som derfor nu ligger hos ham som et nudruget Æg. Jeg kan umuelig give mine Læsere et bedre Begreb om min Herres satiriske Talenter, end ved at anføre her en Prøve af hans hidtil utrykte Maanedsskrivt: den satiriske Satiricus, Jndledning. Ligesom Oplysningen har trukket sig fra Østen til Sønden, og fra Sønden til Norden, saaledes er den Tid nu kommen, hvor den atter skal gaae tilbage fra Norden til Sønden. Alle Tidens Julemærker synes at bebude det. Medens Tydsklands elegante Welt maa lade sig nøie med den elende Zeitung, og andre saadanne Producter, seer man især den periodiske Litteratur trives og blomstre hos os i den Grad, at Addison og Steele og flere saadanne Bladskrivere, i Sammenligning med Danske see ud som en Lampe ved Siden af Solen. Voltaires og Humes Jdeer ere saa almindelige hos os at man bruger dem til at indsvøbe Peber og Rosiner, Tydskland kan ikke opvise en stor Skribent, som vi ikke kan sætte to imod. Vi have, som en Forfatter allerede for mange Aar siden har bevist, en Dansk Wieland, Schiller, Lasontaine, Göthe, endog in duplo. Selv den forroste Kotzebues Comoedier tør ikke lade sig see paa Dansk, uden omarbeidede, localiserede, raffinerede, og næsten havde jeg sagt kjøbenhavniserede, saa fiin er vort Publicums Smag. Men endnu mangle vi et Skrivt, som kunde sætte Kronen paa Værket, – et Skrivt, som jeg her tilbyder mine ærede Landsmænd og Landsmændinder. Vi have nemlig sattriske Blade nok, og med Føie har en Recensent nylig kaldet vor Litteratur en Blade=Litteratur, ikke fordi der jo ogsaa groer modne Frugter under disse Blade, men fordi ingen skjørter om at plukke dem, og Mennesket fra Adams Tid af altid har havt meest Lyst til de forbudne Frugter. Mit Skrivt skal nemlig være et sattrisk Maanedsskrivt, som jeg, der som den gode Smags Dragoner tillode det, næsten hellere vilde kalde Maaneskrivt, fordi det, liig Maanen, hver Maaned skal fornye sin Skikkelse, og tiltage i Lys og Glands og Herlighed. Dets Hovedtendene skal være Satire, fordi vi leve i Tider, hvor Menneskene ere en Satire over Tiderne, og Tiderne over Menneskene. Men ligesom Sukker bestaaer af tre Sorter, saaledes lader Satiren sig ogsaa inddele i tre Classer. Det første Slags Satire er ligesom brunt Sukker, uforfalsket som det kommer fra Naturens Haand. Jevne Folk nyde det og befinde sig meget vel derved, men for fine Folk maa det først renses, koges og raffineres, førend det vil smage dem; thi de see ikke saa meget paa den virkelige Smag, som paa Farven. Dette Slags Satire er den samme, som simple Folk betjene sig af, og som sine Folk ansee for aldeles uanvendelig i anstændigere Selskab. J midlertid bliver den dog, ligesom det brune Sukker, kogt og raffineret af saakaldte vittige Hoveder, og siden solgt i dyre Domme paa deres litteraire Sukkerhuse, uagtet Hovedsubstancen i Grunden er een og den samme. Men og saa dette Slags rensede Sukker lader sig igjen dele i to Sorter: Lumpensukker og Raffinade. Den lumpne Satire har samme Egenskaber som Lumpensukker. Ligesom dette betales dobbelt saa dyrt som det brune, skjønt det ikke er forskjelligt fra det i andet end Farven, saaledes maa den lumpne Satire ogsaa betales med 4 til 8 s. Arket, naar den leveres paa Prent, istedet for at man kan have samme for intet, naar man vil søge den i Drikkehuse, Kieldere, paa Spiseqvarterer a. - Men da enhver ikke kan være bekjendt at søge dem paa saadanne Steder, saa falder det af sig selv, at man heller betaler 4 til 8 s. for Arket. - Den fine Satire er ligesom Raffinade luttret for al Ureenlighed, og hvid som Uskyldigheden selv. Men den er der mod saa haard, at den skal have god Tid til at smelte og maa stødes itu, naar den ikke skal blive siddende i Halsen. Jngen af disse tre Slags Satirer agter jeg at betjene mig af. Jeg vil ikke være nogen almindelig Skribent, fordi alt hvad Engelskmanden kalder common nu omstunder, lige indtil common Sense, ikke gjør nogen Lykke mere. Og selv i vort Sprog er Ordet almindeligt kommet saa meget af Brug, at ingen synes at ville gjøre noget mere for det Almindelige, uden at han faaer det ualmindelig betalt. En Middelting er i vore Dage Jngenting. Man maa være en Evald eller en Reiser, en Schinderhannes eller Keiser Jacob, naar man ønsker Nutidens Opmærksomhed og Fremtidens Beundring. J den Gjæring, hvori Verden nu til Dags er, i disse declamatoriske Tider, hvor man endog har Skoler for Declamationen, kræves unegtelig store Ting. J en Tidspunct, hvor tusindaarige Riger opløses, hvor Troner falde hen i Smulder, hvor Saturnus synes at vende op og ned paa vor Klode, er det nødvendigt at foretage sig frappante Ting, dersom man ønsker at udmærke sig blandt Legioner Udmærkelser. Kun en Sol kan skinne ved Siden af Solen. Bidrag til et National-Museum.