Almuevennen, 1844-11-20
Onsdagen den 20. November 1844. Stænderne i Roeskilde. 3. Adresse-Discussionen. (Sluttet.) Tremdeles troede Etatsraad Bang ikke, at det er den almindelige Mening eller at det er rigtigt, at de Foranstaltninger med hvilke man er utilfreds, hidrøre fra alle eller enkelte af Ministrene, og om dette end har Tilfældet, vilde det være høist ubetænksomt, derfor at gribe til det Middel som kun bør bruges, naar Forræderi eller aabenbar Udygtighed finder Sted, nemlig at besvære sig for Kongen over hans Ministres Adfærd. Et saadant Middel bør Stænderne gjemme til Tider, hvor der er ganske andre Aarsager til Misfornøielse end her. Han vidste ikke hvem man tænker sig i det nyt Ministerium, og naar man mener, at Kongen ved dette ny Ministeriums Raad og Forestillinger skulde bringes til at fravige, hvad han nu engang vel har overveiet og besluttet, saa kommer man dermed atter tilbage til, at hvad det gjælder om, er at overbevise Kongen, og andet gjælder sandelig ikke i en absolut Stat. Hvis man, ved Talen om den store Misstemning der finder Sted i Folket, forstaaer den Uro og Bekymring, der hersker med Hensyn til Statseenbeden og Nationaliteten, da kunde man med Sandhed sige det, men forstaaes derved, at der hos Folket hersker Misstemning mod Regjeringen i det Hele, da er dette ikke sandt. Vi ere i den senere Tid begavede af Forsynet med heldige udvortes Kaar, og bevægende os med Frihed i det communale Liv, der skyldes den hedenfarne og nu regjerende Konge, finde vi os ikke utilfredse med Regjeringen i det Hele. Vi erkjende Kongens Retfærdighed, Embedstandens Retsindighed, navnligen de høieste Embedsmænds. Men selv om der hersker en meere almindelig Misstemning i Folket, end han kunde erkjende, saa var der et vigtigt Spørgsmaal, som ikke kunde lades upaaagtet ved Affattelsen af en Adresse, at nemlig en vis uhyggelig Stemning er fremkunstlet. Man har benyttet Agitationssystemet (Ophidsning, eller Stræben efter at fremkalde Uro og Bevægelse). Det er maaskee skeet i en god Hensigt, men det er et farligt Vaaben. Han meente dermed ikke saa meget, at hæderlige Mænd have henvendt sig til "Massen, med visse Petitioner, som denne "Masse ikke kunde bedømme, men som den dog skrev under; men hvad han især havde imod, var, at Mænd med mindre Dygtighed og Grundighed have reist om og holdt Samlinger med Almuen, og forelagt den Spørgsmaal, som de selv maaskee daarligt nok mægtede at løse. Det var derefter bleven fortalt og gjentaget i mange Tidender, at den Mening, som disse Forsamlinger tiltraadte, var udbredt hos Folket, men alle de Stemmer, der derved ere erholdte, og de Samtaler, der have fundet Sted, have kun lidet at betyde, da "Massen ikke derom kunde dømme. Der var henviist til de lidenskabelige Bevægelser, som Forholdet mellem Godseier og Bonde have fremkaldt, og til Frygten for en fremtidig Revolution, men Agitation paa Almuen er netop det Middel, der leder dertil, det farlige Vaaben, over hvilket man, naar det engang er bragt i Anvendelse, ikke længer er Herre. – Da han troede hans sidste Yttringer deeltes af en ikke liden Deel af Forsamlingen, saa vilde det blive en uopløselig Opgave at udarbeide en fyldestgjørende Adresse; ved Afstemningen vilde Forsamlingen falde i to omtrent ligestore Deele, men hvad betyder vel en Adresse, naar den ikke er en Udtalelse af den store Pluralitets, eller helst hele Forsamlingens Anskuelser. Skulde de da, efter at deres agtede Brødre i Viborg, efter deres bedste Overbeviisning vare fremtraadte med en misbilligende Adresse, ikke udtale sig, eller skulde de uden videre underkjende den, som om den i Eet og Alt var ugrundet, Rei, saaledes ønskede han ikke at forstaaes. Det var hans Jndstilling til Forsamlingen, at tage hvert enkelt Punkt frem, under de Sager, hvortil de knytte sig; der var et Andragende om Statseenheden og Finantserne, en Besværing over Cancelliets Fremfærd mod Pressen, et dybt indgribende Andragende om Nationaliteten, et Andragende om Forandring af Statsraadet. Naar Forsamlingen da under disse udtaler sig, vil det fremgaae reent og ublandet, hvad der er dens Mening om hver Sag, man skaffer dem en grundigere Behandling, og bliver bedre i Stand til at overbevise. Naar det betænkes, hvilke vigtige Sager det er, Adressen skulde berøre, var det ikke forstandigt at forlange af Kongen, at han, som venteligt og brugeligt er, skulde give et Svar om nogle Dage Skulde der udrettes noget for hine Andragender, da maatte de forebringes Kongen af Petitionsveien, og ham gives Tid til at overveie dem og udføre dem, hvis det kan skee. Han stemmede da ikke for Sagens Afviisning, saaledes vilde han ikke forstaaes, men for at der ikke nedsattes nogen Comitee til Affattelsen af Udkast til en Adresse. (Hvad Forskiel mon Hr. Bang da finder paa, at afvise en Sag, og ikke at nedsætte Comitee i den)