Jyske Efterretninger, 1767-06-12
Følgende om Opfindelser er indsendt. Jeg forundrer mig over og ærer alle dem, der med Rette fortiene det Navn af Opfindere. Jeg betragter dem deels som det menneskelige Kiøns Velgiørere, men deels som større Mennesker, hvilke med et særdeles Fortrin fortiene dette ædle Navn. Den have vi ikke allene visse Magelig heder at takke for, hvilke gjøre vort Liv let og vort Arbeyde ringe, men de bringe og den menneskelige Forstand sand Ære. Man maae ikke indvende mod mig, at de fleeste Opfindelser ere blevne aabenbarede ungefehr af en Hændelse: Thi der gives dog nogle, hvilke, uden Anledning af en blind Hændelse, ere gandske for fra blevne søgte og fundne med stor Flid, Og der hører et opfindende Hoved til at føre sig et eller andet Tilfælde ret til Nytte. Jeg vil gjøre det tydeligt ved et Exempel: En vis Konge (hvis Navn jeg ikke kan erindre mig, havde givet nogle Pund reent Guld til en Guldsmed, for deraf at forfærdige en Krone; Da Kronen var bleven færdig, faldt Kongen paa den Mistanke, at Kunstneren havde taget noget af Guldet, og for at forskaffe Vægten, havde sat noget ringere Metal dertil. Han vilde vide Sandheden; Men hvorledes skulde det skee, Maaskee nogle af vore Læsere vil lee deraf, og sige: Han skulde lade Kronen probere. Men den Tid var den Konst endnu ikke steget saa høyt, man kiendte hverken Prøvesteenen ikke heller Skiel=Konsten, der er fornøden hertil. Altsaa maatte man tænke paa et andet Middel. Archimedes plagede sig længe med Overleggelser for at komme. Aa 2 efter efter Sagen; Da han nu med disse Tanker i Hovedet gik engang i Bad og satte sin Fod i et Kar fuldt af Vand, blev han vaer, at efter den Grad, efter hvilken han dyppede sin Fod i Vandet, stigede det i Veyret og løb over, strax raabte han med stor Glæde: Jeg har fundet det. Jeg har fundet det! Der er vel ingen Erfarenhed almindeligere end denne, at et fuldt Kar løber over, naar man legger noget deri, og der har gandske vist ey været noget Menneske den Tid i Verden, der jo har vidst det samme. Men denne Tildragelse kom og gandske af en Hændelse; Thi Archimedes vilde nu bade sig og ikke udforske den ham og verdragne Sag. Læsere, hvilke denne Historie er ubekiendt, giver jeg, førend de læse videre, selv at eftertænke, hvorledes denne Vandets Overløben gav Anledning til at udforske en saa skjult Sag, og at legge for Dagen, hvor meget slet Metal, der var blevet blandet imellem Guldet, de skal da befinde, at et meget skarpsindigt Hoved hører dertil, end- og kuns til ret at anvende det ungefærlige Tilfælde. Archimedes betænkte, at et Pund Guld indtager et mindre Rum end et Pund andet Metal. Han erfarede, at Vandet vigede ud, og gik i Veyret efter det Maal, som det Rum er, hvilket den Ting indtager, som man sjunker derudi. Han betænkte og at den Guld=Klump fra hvilken noget Guld bliver taget, og til hvilken der efter Vægten bliver lagt Metal, der indtager et større Rum, er af Fornødenhed større, og følgeligen maae indtage et større Rum i Vandet end tilforn; Han sluttede altsaa deraf, at Vandet kunde, ved at stige i Veyret, være i disse Omstændigheder et sandt Middel til at komme efter Metallens indvortes Værdie. Dette sluttede han formedelst sin ugemeene Opmærksomhed paa de mindste Ting, og formedelst sin overmaade store Skarpsindighed, paa een Gang oversaae han i en Hast alle de hertil hørende Omstændigheder, og derfor udraabte han saa glædeligen sit: Jeg har fundet det. Han loed sig give af det Kongelige Skatkammer, saa meget Guld, som der var leveret til Kronen, han synkede det i Vandet, og mærkede, hvor høyt Vandet stigede; Derpaa tog han Kronen selv og nedsynkede den ligeledes i Vandet, og derved mær mærkede han, eftersom Vandet stigede høyere og Kronen indtog meere Rum, end som Guldet af lige Vægt havde gjort, at der var virkeligen sat slettere Metal til af den bedragerske Konstner. Hans anden Kundskab i at kiende det Større lettede for ham den Opdagelse, at han kunde sige, hvad for en fremmed Metal og hvormeget Guldsmeden havde sat dertil. Archimedes gjorde af en meget bekiendt Tingen gandske nye Anvendelse. Han fandt en hidindtil skiult Sammenhæng, og et Forhold, paa hvilket intet Menneske havde tænkt. Denne blotte Hændelse, der gandske ungefehr og usøgt frembyder sig, giør Opfindelsen ikke ringere, men meget meere ophøyer Opfinderen, der kan frembringe noget saa herligt af en ringe og ikke agtet Ting, og hvis efterforskende Øyne, intet, ihvor slet det end og er, gaaer forbie. Hvor ofte hører man de Ord: Ol det havde jeg og kundet opfinde, men hvor ugrundede ere de ikke Historien og Columbi Æg, hvilken først opfandt den nye Verden, er alt for bekiendt til, at jeg skulde her fortælle den : Den er den grundigste Jgiendrivelse for dem, der alt forsildig legge deres opfindende Hoveder for Dagen.