Berlingske Tidende, 1836-10-12
Undertegnede, Hs. Majestæt de Franskes Konges Gesandt ved den svejziske Landdag, har bragt den Note, som Forstedet havde rettet til ham, til sin Regjerings Kundskab. Han modtager netop befaling. at tilstille Forstedet følgende Svar: Det er ikke i Dag første Gang, at fremmede Flygtningers Nærværelse paa Svejz's Grund har forstyrret dets Rolighed og bragt dets Uafhængighed i Fare. Allerede over to Aar har disses Opførsel og flere Cantoners Eftergivenhed mod dem foruroliget Svejz's Nabo magter og vakt deres Utilfredshed; hine Magters Reclamationer lode ikke vente paa sig, og af Cantonerne forlangte man Forsigtigheds- og Sikkerheds Forholdsregler, hvilke et godt Naboskabs Forholde saavelsom egen Jnteresse burde have foreskrevet dem selv og bestemt dem til at gribe til samme. Franterig var ikke umiddelbart interesseret ved denne Tvist, men sit gamle Sindelag tro, greb det denne Lejlighed, for at vise, hvormeget Eedsforbundets Jnteresse, Uafhængighed og Værdighed ligge det paa Hjerte. Til Beviis paa den Kjærlighed, som Tiden havde befæstet mellem tvende Nabofolk, mellem tvende i Opretholdelsen af Alles Rettigheder i Europa lige interesserede Stater, fremtraadte Kongens Regjering, som Mægler mellem Svejz og de reclamerende Magter, paa alle Sider tilraadede den Maadehold og stræbte at udvirke, at hverken Forbittrelsen eller Magten skulde gjøre et saa delicat Spørgsmaal endnu meer indviklet. Europas Rolighed tilsigtende Forholdsregler bevilgedes, eller rettere, toges under Overveielse af Svejz, til Bedste for dets egen Rolighed. Landdagen gjorde vise Løvter; Frankerig tog dem paa en Maade under sin Garanti, og ved en velvillig Mellemkomst reddede det saaledes Svejz, enten fra Faren af et Sammenstød eller fra Skaden af en Eftergivenhed, hvorunder dets Værdighed kunde have lidt. J Sandhed, det var det ikke alene magtpaaliggend, at den svejziske Uafhængighed i det Væsentlige blev agtet, men endog at denne blev skaanet indtil de yderste Former. Det laa det paa Hjerte og dets Sindelag har ikke forandret sig – at lette et venskabeligt sindet Land Opretholdelsen af hiin værdige og maadeholdne Politik, der hidtil har ledet dets Raad. Saaledes har Frankerig i sex Aar ved sin Jndflydelse understøttet hiin Viisdom og hiint Maadehold, som Mænd, der ligesaameget ere Venner af deres Lands Uafhængighed som Fjender af Anarki og Factioner, søgte at gjøre gieldende i Svejz. Men kun ufuldkomment bleve Løvterne holdte; Øjemedet opnaaedes ikke, Nabostaternes Klager fornyedes, og da Forstedet den 22de Juni 1836, i Aner kjendelsen af det Utilstrækkelige i de indtil da trufne Forholdsregler, indbod Cantonerne til at gribe virksommere Midler, da det meldte Frankerig nogle Fremmedes forbryderiske Jntriger, for hvem Svejz's Grund var blevet et Tilflugtsted, saa billigede den kongelige Regjering disse vise Beslutninger, og, for at lette deres Jværksættelse, tillod den Flygtningerne, hvis Bortviisning forlangtes, at benytte fransk Grund, for derover at naae til deres Bestemmelsested. Saaledes opfordret af selve Svejz, der tilstod de angivne Complotters Tilværelse, og som anerkjendte de Pligter og Rettigheder, som Selvopholdelsen paalagte og gav Nabomagterne, troede den kongelige Regjering at imødekomme Landets egne Hensigter og at understøtte dets forstandige Anskuelse, idet den opstillede Asyl rettens sande Grundsætning, og satte den hine Grændser, som Svejz formeligt ved sit Forhold anerkjendte. Verden veed, hvorledes Noten, hvori det franske Cabinet aabnede sine, med de Anskuelser og Forholdsregler, hvis Jnitiativ selve Forstedet greb, iøvrigt stemmende Jdeer, blev modtaget af Landdagen og commenteret af en Mening, der i nogle Cantoner allerede begyndte at beherske Alt og ved sit nye Herredømme at forvandle den offentlige Magt, ved et ulyksaligt Herredømme, der, hvis det forlængedes, vilde fordærve, saavel Politikken som Characteren og selver Sæderne blandt et Folk, der ved sin Retskaffenhed, Forstand og Følelse har erhvervet sig en ægte Værdigheds Berømmelse. – Som Svar paa sine Meddelelser af 29de August, modtog Undertegnede en Note. De af Landdagen fattede Beslutninger vare forkyndte i samme; disse vare tildeels stemmende med de Forholdsregler, som Undertegnede havde troet at burde tilraade, og skjøndt de ikke vare saa fuldstændige, ikke saa energiske, som den kongelige Regjering havde ønsket, saa reiste der sig dog ingen betydelig Jndvending mod Concluset af 23de August, der i det mindste indeholdt en udtrykkelig Anerkjendelse af den af Frankerig opstillede Grundsætning, Men jevnsides med Anmeldelsen af disse tilfredsstillende Beslutninger indeholdt Noten et paafaldende Svar paa de bemærkninger, som Undertegnede pligtmæssig havde meddeelt Forstedet. J denne Note ere de Forslag, som Frankerig paa en ligesaa uegenyttige som velvillig Maade havde gjort, mistydede med Bitterhed og tilbageviste i et opirret Sprog; dets Hensigter ere forkleinede og dets Ord fordreiede; visselig, Frankerig maatte der see en svær Fornærmelse. Saaret i sine retfærdige Følelser, opoffrede det Alt, hvad en retfærdig Ømfindtlighed havde kundet indskyde det, for hiint Ønske at forebygge nye Forviklinger. Det tilskrev det Sprog, der vel kan kaldes mageløst, ikke Svejz, men hiint Parti, der agter at beherske det. Kongens Regjering holdt sig overtydet, om, at fra denne Dag af stod den sveisiske Uafhængighed paa Punktet at bukke under for et indenlandske Tyrannies Slag, og at det var forbi med de fredelige og ordnende Jndvirkninger, hvilke Svejz hidtil havde havt at takke for sin Lykke og Rolighed. En af forskjellige Elementer sammensat Faction har saavel i den offentlige Mening som i Øvrighedernes Midte anmasset sig en Overvægt, der tilintetgjør Svejz's Frihed. Helliget af Tiden, sikkret ved Sæderne, er denne Frihed den fredelige Arvedeel af en Nation, der vilde sætte sit historiske Ny i Fare, hvis den nogensinde lod sig beherske af rasende Oprørere, der hidtil kun vare istand til at skjænde Friheden. Umuligt kunde man miskjende Præget af Anarkiets Aand i nogle af de nys betegnede Kjendsgierninger og især i de derpaa følgende Publicationer. Men et uhørt Tilfælde har gjort denne betænkelige Forfatning endnu meer indviklet, og kaster et sørgeligt Lys paa Oprindelsen og Betydningen af den beklagelige Forandring, der synes at være foregaaet med Svejz's Politik. Complottet, hvis Ophavsmand eller Værktøi var et Menneske ved Navn Conseil, gav et nyt Beviis paa Factionernes utrolige Lumskhed og paa den ikke mindre utrolige Svaghed hos nogle Øvrigheder. Næsten offentligt aftaltes et Baghold mod det franske Gesandtskab, og hvad der endnu er mere paafaldende, der gaves Ovrigheder, der vare svage eller daarlige nok til at være Deeltager i en af enhver Regjerings Fjender, opspundet Jntrige. Nogle Flygtninge synes at have besluttet at bringe Eedsforbundet derhen, at det gjenkalder de i Concluset af 24de August udtalte Grundsætninger og besluttede Forholdsregler. Udfaldet overtraf alle deres Forventninger. En Handling af nedrig Hævn mod en stor Stats Repræsentant, der udtænktes og udførtes af nogle Revolutionaire, bifaldtes af den lovlige Øvrighed, saa at sige som den ene Regjerings Repressalier mod den anden. Med Dolken paa Brystet afpresser man en Eventyrer foregivne Tilstaaelser. De samme Mennesker, der havde gjort ham til deres Værktøi, fornye mellem hinanden en Slags hemmelig Ret; af denne hemmelige Justits overleveres han til den offentlige Justits, der modtager Sagen, som om den af en lovlig Vej var naaet til den, og betragter denne hele Række af hemmelige Forbrydelser som en paabegyndt foreløbig Undersøgelse. En Undersøgelse besluttes, ikke mod Deeltagerne i en farlig Forbindelse, men med Hensyn til de Kjendsgierninger, som denne har tilvejebragt og angivet. Forstedet bringer denne mageløse Undersøgelse for Landdagen. En Commission udnævnes, og Landdagen billiger Forslagene i en Kjendelse, hvori Folkerettens Grundsætninger tilsidesættes paa den haanligste Maade. De Fremmede haandhæve altsaa Politiet; de Sammensvorne fremkalde Kjendelserne og beherske Øvrighederne, Visselig, Frankerig tør sige det, paa den Dag, da saadanne Handlinger fuldbragtes, tilintetgjordes Agtelsen for det franske Navn mindre end den svejziske Uafhængigheds Følelse i hine Cantoner, der ikke have undseet sig ved at tage Deel i slige Cabaler. Hvis et saadant Forhold ikke paa det Hurtigste tilbagekaldes, da vil Frankerig spørge om Folkeretten endnu bestaaer mellem tvende Nabostater, mellem tvende forbundne Magter, mellem tvende frie Lande, der have saamange Erindringer og saamange Grunde til gjensidig Tilbøyelighed tilfælleds. – Frankerig, giver rigtignok Svejz Tid til at unddrage sig disse fordærvelige og forbryderiske Jndvirkninger og at vende tilbage til hiint Maadeholds- og Retfærdigheds=System, der aldrig burde have forladt Regjeringerne; men det er derhos sig selv skyldigt, at udtale paa en djærv Maade: at det føler Fornærmelsen, og venter hurtig Opreisning. Jndtil denne Opreisning er givet, skal Undertegnede, ifølge sin Regjerings Befaling, standse al Berørelse med Svejz- og i denne Stilling oppebie, at en visere Politik atter faaer Plads blandt dets Raader. Fra det vildledede og underkuede Svejz appellerer Frankerig til det oplyste og frie Svejz; af dette sidste venter det hurtig Opreisning. Det troer fuldt og fast, at Svejz vil ikke nøle med, i sine Erindringer, i sin velforstaaede Jnteresse, i sit virkelige Sindelag at finde de Beslutninger, der kunne frie det fra de Farer, det ved en Haandfuld Sammensvorne har udsat sig for. Er dette ulykkeligviis ikke saa, da vil Frankerig, stærkt i Følelsen af sin retfærdige Sag, kun laane Øre til sin fornærmede Ære, og da alene afgjøre, hvilke Forholdsregler, der maae gribes, for at opnaae en retfærdig Opreisning. Det vil endelig, og det uden at forstyrre Verdensfreden, vise, at det aldrig vil lade en Fornærmelse hengaae ustraffet. – Bern, den 27de Septbr. 1836. Undertegnede o. s. v. Hertug af Montebello.