Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-12-21
Skilderie af Kjøbenhavn. Enogtyvende Aargang. No. 102. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Tirsdagen den 21 December 1824. Tale, holden i en Forsamling af Determinister og Fatalister. Nødvendigheden, mine Herrer, sætter mig her paa Talestolen; den samme Nødvendighed, der i dette Øieblik gjør Dem stumme som Fiske, den byder mig røre mine Taleorganer; jeg maa tale. Jkke længe bekymrer jeg mig om, at søge efter de Tanker, som jeg mundtligen vil foredrage. Den vise Nødvendighed fører min Læbe, min Tunge, mit Luftrør, og lig Blæsebælgen, der puster Vinden i Orgelpiben, udfører den Ordet gjennem mig. Hvor lykkelige ere vi ikke, mine Herrer, at den delige Dør, som fører os lige ind i Nødvendighedens Dyb, er oplukket for os, medens den samme Nødvendighed har tiklinet Øinene paa saa mange, at de intet kunde see og begribe af det som vi see og begribe. Dog - saadanne, hvis Øine Nødvendigheden har tillukket, kunne vi ikke betragte anderledes, end som et Slags Væsener af en anden Art og Natur, end vi Maaskee de gjøre Overgangen fra Aben til Deterministerne. Maae vi ikke trække paa Skuldrene, naar vi høre dem tale om, at, dersom vi fulgte en vis Aabenbarings Lys, da vilde vi skamme os ved vor Taabelighed: at saadanne Meninger, som vi have, kunne tilgives en blind Hedning, eller en sovende Tyrk, den derimod der har Adgang til en Erkiendelse saa reen og fuldkommen, som den, der er bleven Menneskeslægten til Deel, og som saa ganske griber indi Menneskets Aand, og omfatter hans hele Væsen - han maa ikke saaledes samle i Mørke De tale om, at vi, med al vor Prat, ikke engang ere originale, men kun nogle Opkaagere. Dog lad dem snakke. Ligesom vi kunne svare paa den sidste Indvending, at vi kaage op, at om saa var, – saa veed jo hver Mand, at opvarmet Kaal smager bedst, – saa var det ogsaa en let Sag at kuldkaste deres øvrige Paradoxer. Nei, mine Venner, Philosophie, Philosophie das ist die Hauptsache. - De tilgive, at jeg talte Tydsk, Nødvendigheden gjorde, at jeg maatte. Philosophien er Menneskets Krone og Siir. Hvilken klar Anskuelse af det men neskelige Liv og Alt, hvad dermed staaer i Forbindelse, har Philosophien ei givet os, Philosophien tilkommer Æren at have udfundet, at hele Naturen er intet andet end en evig afvexlende Mammuths Skikkelse, Philosophien har tydeligen beviist det, at Mennesket er intet uden en høiere Potens af Dyret. Philosophien er det, som har besteget det Høieste og gjennemskuet det Hemmeligste og fundet det, at det fuldkomneste, som existerer, er et stort Nul eller Suurstofgas. Ergo. - Philosophien leve, saa byder Nødvendigheden os at tale. Ogsaa vore Grundsætninger ere et herligt Product af Philosophien. Bestemmelse, Nødvendighed, Skjebne, det er alle Tings Væsen og Aand. Daarlige Jndbildning, at Aanden har nogen Frihed. Dens hele Væsen er bunden til Legemets Organismus. Tager man en Østers Siel og sætter den i et Menneskelegeme, saa vil den upaatvivleligen blive en Menneskesiel. Havde det været mueligt at tage en Abes Siel og sætte den i de la Metries Legeme, den vilde have blevet en ligesaa lysende Aand, som de la Metrie. Og det var dog meget, Har ikke allerede Anaxagoras sagt det, at Mennesket er det viseste Dyr, blot fordi det har Hænder. Dyrenes Poter og Laller ere Aarsagen, at de ikke blive ligesaa store Mechanici og Instrumentmagere og Chirurger, som Menneskenes Hænder hæve Mennesket til Det er vel en almindelig Indbildning, som uoplyste Mennesker have, at deres Organisation er den fuldkomneste; men de feile høiligen. Hvor uvis er ikke ofte Mennesket ved de Forsøg, han giør med Sandserne? Men Dyret er altid fuldkommen vis i sin Sag. Saaledes har Linnæus bevist, at Hesten spiser 262 Urter, som sig nyttige, men lader 212 staae, som sig skadelige. Hvad Under, om en Doctor Medicina ønskede sig en Hesteorganismus; thi Urtekundskab er vigtig for en Læge. Nihil est in intellectu, qvod non antes fuerit in sensu, siges der paa Latin. Da altsaa alt det, som Folk kalde Tanker og Kundskaber, kun er bevirket ved Legemet, saa følger heraf et nyt Beviis for Organisationens Væsentlighed og Aandens Intethed. En Flueconstruction skaber Fluephilosophie, en Menneske construction Menneskephilosophie. Alt, hvad man kalder Aandstyrke, Fyrrighed, Følsomhed, Betænksomhed og deslige, hvad er det andet uden visse Modificationer af Legemets Organis mus. Lægerne ere paa Veie at opdage Maaden, hvorpaa de, ved en lille Forandring i Organismus, kunde gjøre et Menneske til et Fæhoved, eller til en Philosoph. Ledet af Ciceros Ord: qui valetudinis vitio fuerunt, habent alt quid in animis præsagiens et divinum, har man, efter nogle Forsøg, hvorved man vel fik et andet Resultat, omsider faaet det forønskede, og deels ved fortyndende, deels ved fortykkende Midler kan mangen Læge nu skabe sig allehaande Siele i sine Patienter. Man pleier vel at sige, at dog Tilværelsen af udmærkede Philosopher, især Metaphysikere, bevise noget Selvstændigt hos Mennesket. Men ogsaa dette er nu bedre oplyst. Hjernen omgives nemlig af et fiint blod rigt Net. Dette Nets Beskaffenhed har en afgjørende Indflydelse paa Mennesket. Er det af en middelmaadig Størrelse, saa gjør det Mennesket galt. Er det derimod af en betydelig Størrelse, saa bevirker det Skarpsindighed. Dette Net findes især meget stort hos Kalve Havde nu disse Dyr Menneskeorganismus, hvilke herlige Sager vilde da ei komme for Lyset. Et System, endnu fuldkomnere, end systeme de la nature, vilde være et sikkert Product. Af alt dette er det jo indlysende, at Materien er den herskende, og heraf følger igjen, at Villie og Frihed er noget Klingklang. Nødvendighed, en Platinanødvendighed (thi det forældede Ord: Jernødvendighed, passer sig ikke mere til vore fornyede Jndsigter i denne Sag); den leder Alt, styrer Alt. Mennesket er indviklet med sin Existence i Alt, hvad som er. Mad og Drikke og saadant, det bestemmer, hvad vi kunne eller ikke kunne. En tydsk Læge havde et stupid Menneske i Cuur. Ved at give ham nogle visse Purgantzer, fik han ham saaledes forandret, at han endog kunde overtage hans sværeste Praxis. Dog, denne hans forædlede Tilstand varede ei længe. Efter nogen Tid fik han saa heftig Tørst, at han blev uformuende til Arbeide. Det varer ei længe saa ville Lægerne være istand til at præsentere en Siel i Viingeist. Er nu Nødvendigheden Alt, hvor taabeligt at forfare saa haardt mod Casserer A. Hvad kan han derfor, at Nødvendigheden gjorde hans Fingre for lange. Hvor urimeligt, at man er vred paa Doctor B., fordi hans Patient døde. Vel var det en sælsom Maade, paa hvilken B. vilde curere Koldbrand i Benene; ved nemlig at sætte Jgler i Tindingen. Dog Nødvendigheden havde lært ham denne Cuurmethode. Behøver jeg at sige Dem, mine Herrer, at saadanne Udtryk, som dem. F. kom med i Gaar at kun forsaavidt lægger han sig glad til Ro som han føler sit Værd, som Menneske, og kun forsaavidt staaer han glad op, som han haaber at kunne arbeide paa sin Fremtids aandelige Forædling;" – at saadanne Udtryk passe sig for Idioter. Bedre og visere er det at sige: vi gaae tilsengs, som Narre, og staae op, som Narre. Thi hele Verden er en Daarekiste, og alle Daarekister ere Lycæer." - Hvad er dog et determineret Menneske for et ophøiet Væsen, Alt maa vige for hans faste Gang. - Held os, vi ere determinerede Karle! Dog Nødvendigheden byder mig at holde Munden, Jeg tier.