Berlingske Tidende, 1810-08-20
Den tyrkiske Flaade er for 3 Dage siden seilet ind i det førte Hav, de i Følge de Efterretninger, man siden dens Afgang har erholdet, har er den taget Coursen til Varna. Admiralitæret har havt ondt med at 3 skaffe den fuld Bemanding; Øerne i Archipilagus, som skulde levere i et betydeligt Antal Matroser, havde ikke sendt uden Trediedelen af det i Mandskab man havde affordret dem, til Hovedstaden; maaskee fordi de, som Grækere af Religion, ikke vilde tient imod Russerne. Den 2 tyrkiske Regiering har maattet erstatte denne Mangel ved Presning. En Mængde Tyrker. Armenter og Græker, Jndvaanere af Hovedstaden, i ere blevne en oullerede med Magt og sendte til den tyrkiske Flaade. i Storherren har bevidnet Capitain Pescha sin Tilfredshed med den Jver og Virksomhed han viser for at opfylde sine Pligter. Denne i Fyrstens Bevaagenhed har saaledes opblæst ham, at han daglig begaaer i uhørte Misbrug af sin Myndighed. Af en naturlig heftig og grusom Caracter udøver han ustraffet sit Barbarie mod de tyrkiske Undersaatter, i og flere uskyldige Offere ere allerede faldne for hans blodige Lune. Han i respecterer ikke engang fremmede Undersaatter. En ulykkelig Stavonier, som man vidste var fransk Undersaat, og som slet ikke havde gjort i sig strafskydig blev bragt frem for ham. Han frygtede ikke for, paa ham at udøve sit utaalelige Barbarie, i det han gav sig den grusomme Fornøielse at hugge Ørerne af ham. Den lemæstede Slavonier tog stu Tilflugt til den franske Ministers Beskyttelse og Retfærdighed, der i uopholdeligen ved kraftige Forestillinger gjorde Divaaet opmærksomt paa at et saa oprørende Brud af Tractaterne ikke kunde udslattes uden ved en exemplarisk Fyldestgiørelse. Divanet bevidnede sin Unger over denne ubehagelige Tildragelse og sin Beredvillighed til at give det forlangte Foldestgiørelse; - men da Capitain Pascha paa samme Tid skulde ud med Flaaden, synes Erstatningen at være bleven udsat til hans Tilbagekomst. Nye Contributioner ere blevne paalagte Storherrens Undersaatter formedelst Udgifterne ved nu værende Krig. Disse saa ofte fornyede Paalæg have dem saa meget mere byrdefulde, som alle de Hielpekilder Handelen med Fremmede giver ere stoppede. Prinds Alexander Hanzort, som formedelst fine Fienders Jntriguer var jaget i Landflygtighed til Cæsaria i Asien, har igien erholdet Frihed af Storherten, og ventes hid om faa Dage; han er en tro, sit Land hengiven Undersaat, som aldrig har været underkiøbt af nogen europæisk Magt. - Paa den franske Charge d'Affaires gientagne forestillinger have Storviziren, saavelsom Reis Effendi, fra den tyrkiske Leir givet Aly Pascha af Janina de bestemteste Ordres til at vedligeholde det venskabelige Forhold med Generalgouverneuren paa Corfu. Denne er ogsaa det at anmedet om, at forskaffe de revnetsmidler, som de franske Commisse er maatte forlange til denne Øes Proviantering. Porten følet levende Nødvendigheden af at nærme sig Frankrig, og erve sig Keiser Napo cons Bevaagenhed. Den erkiender nu mere . for hvor nyttig denne Magt kunde være den under nærværende omstændigheder; den angrer at have forspilt dens Tiitroe i forrige Aar, ved at behandle dens Ambassade i Constantinopel uvenskabeligen; den vilde gierne erstatte denne Fornærmelse, men Thuilleriernes Cabinet, der lagttager en fuldkommen Tan hed mod Porten, og viser samme den største Ligegyldighed forbigaaer ingen Leilighed til at bedreide den fine Forbindelser med Engelland, og at truer den med, at den snart vil blive tvungen til at tiltræde Fastlandss. Amer. Divans inderligste Ønske er at Frankrig vilde være dets Mægler i dets Tvistigheder med Rusland; der er overbeviist om, at samme ikke uden Uroe kan see denne Maats Fremskridt og at det for sin egen Jnteresses Skyld burde modsætte i samme; men Porten frygter tillige for, at Keiser Napoleons billige Anke vil hindre ham fra at tage nogen Deel i dens ulykkelige Stilling. Efterrettingen om Corpsets Ødelæggelse under Peschliwan Bada Paschas Commande, om Jndtagelsen af flere Pladser i Rumilien, og den russiske Armees Fremskridt have udbredt Skræk og Forviering i Hovedstaden. De Underhandlinger som have fundet Sted imellem Grev Kammenskji og Storviziren, det Russiske Hols store Fordringer, og dets Trudler forurolige meget det ottomanniske Ministerium. Storherren er bleven sat i stor Forvirring ved de fra Tschelede Effendi nyligen erholdte Underretninger om Armeens Tilstand, Forsvarsmidlerne i Rumilien, og Fiendens anseelige Styrke, og ved den Efterretning fra Sterviziren, at Tropper des indskrænkede Antal ikke tillod ham længe at modsætte sig Fienden. Han sammenkaldte derpaa Ministrene og lod disse forelægge de fra Leiten ankomne Depescher og Ruslands Fordringer. Førend Sultanen i fattede nogen Bestemmelse, besluttede han at underrette Folket og Saaernes Tilstand. Cheferne for de forskellige Stats-Corps samledes i Mosques Solimanie: man forelæste dem et Hatischerif fra Sultanen, i hvilket han udlader sig med, at Storviziren havde bevidnes Grev Kammer, sit Ønske at giøre Ende paa værværende Krigs Ødelæggelse, ved at gienvinde Freden; men at denne derfor fordrede Afstaae sen af Moldau, Valakiet og Bessardien, Serviens Uafhængighed, Fæstningerne ved Donau, nye Grændser i Asien, Engellændernes Udbrinvelse af Tyrkiet, Occupation af Dardanellerne og 20 Millioner Piasti Krigsomkostninger; - de slige Fordringer ikke kunde forenes med Musselmændenes Ære og Værdighed, saa vat han overbeviist om, at Religionen og det Ausselmar ske Navns Værdighed, vilde paalænge dem, af al Magt at modsætte sig deres Fiendes Fremskridt, i det de samedsig under Propherens hellige Fane, og bortviste deres uretfærdige Angred langt fra Rigets Enemærker. Storherren tilbød sig i sin Cuthustasme at stille sig i Spidsen for den ottomanaiske Armee, at føre den til Seier, eller at døe i Midten af den mahomedanske Troes Forsvarere Flere Herrer af Forsamlingen svarede med høi Røst, at alle Tyrke burde ile deres truede Fædreland til Hielp, og alle de som vægrede sig burde ansees for Frige; men at de modsatte sig, at Sultanen forlod sig Residents, efter som en Campagne, saa levende som denne syntes at ville blive, kunde udsætte ham for personlig Fare; at hans kostbare Dage vare alt for dyrebare for hele Nationen, især da han ingen Arving havde til Keiser=Tronen. Førino Forsamlingen skildtes af, erklærede den, at den vilde tage Hensyn paa Regieringens Forestillinger, og tage en Bislatning, der skulde behage den. Oplivet af Religions-Jver og Fædelandskiærlighed lovede alle at gaae mod Filaden, og at fegte til det Yverste. Deres Forestillinger for at bevæge Storherren til at afstaae fra at stille sig i Spidsen kunde ikke opveie hans Jver. Det re afgiort, at han drager ud, og at hans Hovedqvarerer forlægges til Davad Paschn, 2 Mile fra Byen, samt at hele Minesteriet skal følge ham. Man arbeider i største Hast paa at istandsætte Palaiet, han skal beboe, og saasnart dette er færdigt, har han foresat sig, at begive sig derhen med heele sin Stat. Man smigrer sig med at alle Paschaer snart ville følge hans Exempel, da de nu ikke længere kunne unddrage sig fra personlig med deres Tropper at forene sig med Armeen, som samle ved Davn Pascha.