Københavns Adresseavis, 1778-01-16
Beretning om den svenske Professor, Hr. Jacob Jonas Biørnstaahls og Sælskabs Andience hos den forrige, Pave Clemen 14de den 20 Januarii 1772. Jeg bør ogsaa melde om en anden stor Fornøielse, vi Svenske har tilsammen havt her i Rom. Vi havde den 20 Januarii Andience hos Hans Hellighed, Pave Clemmens 14de. Dagen tilforn reiste Hr. Kammerherre, de Geer og jeg op til Mons Qvirinalis nu kaldet Monte Cavallo, der Pavens Pallads ligger, og anmeldte os hos Prælaten, Monsignor Potenziana, Pavens Mastro di Cammera eller Hofmarskalk, og begiærte af ham ) Oversat af Svensk af Hr. Giørwells Samlare, V Deel S. 545 seqv. Det er et Stykke af et Brev fra Hr. Biørnstahl, dat. Rom den 18 Februarii 1772 til Hr. Assessor og kongelig Bibliotecarius i Stokholm, Carl Christoph Giørwel. Hr. Biørnstahl reyste da udenlands som Philosophie Adjunctus i Upsalg, men er under sin Reyse udnævnt til Professor. at faae Andience hos Hans Hellighed. Da vi her hverken har Ambassadeur, Minister, Resident eller Consul, var ingen andre Omstændigheder at lagttage. Han bad os derfor komme op i Palladset den følgende Dag Kl. 16, som svarer mod Kl. 9 Formiddag hos os. Vi indfandt os da om Morgenen i Pavens Gemakker; man optegnede alle vore Navne, som siden anmeldtes for Paven. Da vi derpaa bleve indkaldede, bad man os aflægge vore Kaarder, saafremt vi ei alle var Militaires. Saaledes lagde nogle af os dem fra sig i Forgemakket, andre beholdte dem, de nemlig, som var Officiers. Men alle maatte vi lade vore Hatte blive i Forgemakket; thi hvad Handsker, Muff og Stok angaaer, saa er det at mærke, at ingen dermed faaer komme ind paa det Pavelige Pallads eller Capel, ja ei eengang passere de første Vagter. Jeg havde den Ære, at gaae først og føre Ordet, siden mine Herrer Landsmænd saa vilde. Paven var gandste allene i Gemakket, hvor han tog imod os. Maistro di amera lader Dørren op, og slaaer den til igien, men gaaer ikke ind, naar nogen har Andience. Da zi komme ind og ville begynde med det sædvanlige Ceremoniel at neie, hvorom man havde underrettet os i Forgemakket, saade Paven med en leende Mine: "Det behøves ik Ake; kom kun hid, ja han gik os endog i Møde, thi Hans Hellighed saa ikke, men stod, da vil kom ind, og blev bestandig staaende. Ellers er Ceremoniellet, at man tre Gange bør neie eller bøie Knæ, naar man kommer ind, een Gang ved Døren, siden midt paa Gulvet, ogsaa nær ved Paven, naar man kysser hans Tøfsel. Men den nu regierende Pave, som en meget oplyst Herre, er ei Elsker af Ceremonier og Pedanterier, og imodtager alle, især Udlændinger, paa en Maade, som giør ham almindelig elsket. Han spurgte os, om vi alle vare Svenske Jeg svarede: ja, og at vi vare komne i en saa stor Deputation, for at bede Hans Hellighed om Forladelse. Forladelse, sagde han og saae paa mig med en forlegen Mine. Om Forladelse, foer jeg fort, for det Onde, vore Forfædre, Gotherne, har tilføiet Rom. Vi har nu meere Smag og Oplysning; vi vil igien oprette, hvad de have forstyrret: See der er Hr. Greve Cronstedt, en berømt Architecht fra Sverrig; han vil bygge Palladser for Deres Hellighed; hans Hr. Broder igien vil anvende alle sine Jndsigter i Fortificationen, og oprette de Mure og Fæstninger, Gotherne nedreve, m. m. Jeg fik ikke tale ud, før han begyndte at lee, tog mig i Favn og takkede mig for saa store Offerter, siden holdt han mig bestandig i Haanden, og talede meget med os. Jeg sagde ham, at vi just havde en berømmelig svensk Sculpteur i Rom, som viser vor nu værende Smag i Sverrig, og, at vi alle, som havde den Ære at være tilstæde, vare Elskere af ædle Konster, Vittighed og Videnskaber, og tilbøde hannem alle vor ydmyge Tieneste. Han spurgte om Seulpteurens Navn, Da jeg nævnede Hr. Sergell, sagde han, at han kiendte det Navn, og havde hørt ham omtalt med megen Berømmelse. Han spurgte os, hvorlænge vi havde været i Rom, hvad vi syntes om Staden, om vi bleve vel betiente i vore Qvarteerer, m. m. Jeg svarede, at ingen Ting fattedes os under saa viis Regiering, Han sagde: "Det ligger mig meget paa Hiertet, at Udlændinge maa blive vel behandlede og fornøiede! Han spurgte, hvad som meest havde behaget os af det, vi havde seet i Rom, jeg svarede, just det vi nu seer; En Souverain, som er saa affable, og god, samt El skeer af Lærdom og Videnskaber, hvoraf vi vidste ret mange Prøver, besynderlig i hans anlagde Museum i Vaticanen. Paven trykte mig i Haanden og sagde: 1 Jeg vilde nok fortiene saadan Berømmelse 1. Jeg talte siden og, hvor vi var blevne surprenerede over at høre saa mange Sprog i Propaganda, at her i Rom vare saa mange Udlændinger fra langt bortliggende Lande, at vi havde hørt, at Hans Hellighed selv kunde mange Sprog, end og orientalske, som vel neppe nogen anden Prinds i Europa kiender. Han talte da om, hvor han havde studeret, naar han havde været Professor i Bologna og siden i Rom, at han kan bebraisk, Græsk, Latin og Fransk, endskiønt han ei er vant at tale det sidste, at han havde fundet Grundsprogene i flere Henseender fornødne. Han talte og om, hvorledes han havde inddeelt sig Tiden for at lære dem; Jeg tænkte da aldrig, sagde han, at komme i denne Stand, som det guddommelige Forsyn nu han sat mig i Han berømte vor Fremgang i det italien ske Sprog. J fær fandt han, at Hr. Baron Rudbeck talte som en Jtaliener; De nys til Jtalien ankomne Herrer encouragerede han til stændigt at taleSproget, om man endog maatte stamme i Førstningen. Thi sagde han, Longum est itet per præcepta, breve & efficax per Exempla Han talede og om, hvorledes han havde øvet udenlandske Munker i Sproget, m. m. Han spurgte os, om vi havde noget at begjære, som han kunde giøre os til Tieneste, Vi forbeholdte os allene hans Naade og Velvillighed.