Jyllandsposten, 1838-06-04
Bidrag. til en Skildring af National-Aanden i Danmark. Mange Beklagelser have vi seet udgaae, fordi Dørrene til Stændersalene forbleve lukkede for Landets Børn; dog disse vil Landsfaderen formodentlig snart vide at afhielpe, og indtil den Tid vil Undersaatten i Haab omdenne Fremtid vide at respectere den bestaaende Lovgivning; men anderledes ere vi tilmode, naar vi til sand Forskrækkelse og Forargelse for Almeenheden fornylig erfarede, hvad der vistnok ei finder Hjemmel i nogen dansk Lovbestemmelse: at Kirkefeierinspectionen ved sidste Høitidelighed den 21de Mai i Viborg Domkirke under selve Gudstjenesten fordristede sig til gjennem tvende pludselig aabnede Porte formeligen af udjage den christne Menighed." En Fremfærd, som denne, ligesaa oprørende som uhørt, er det vi her agte høit at ivre imod, idet en offentlig Fornærmelse og Ringeagt, som denne, imod Danmark stedse hædrede Borgerklasse, kun for Publicitetens Domstol bør finde Drøftelse og Afgjørelse. Sagen er denne: Vore Deputerede vare anviste bemeldte Dag, om ei alle, saa dog de fleste af Mandfolkestolene paa Kirkegulvet, Fruentimmerstolene vare besatte af det andet Kjøn, Geistligheden var placeret i Choret, og i Pulpiturstolene saae man endeel af Byens Embedsmænd med Familier Den tiloversblevne Plads i Kirkens midterste (10 a 15 Alen) brede Hovedgang afgav derfor passende Opholdsted for Byens øvrige Borgere og andre Tilhørere, som i denne Anledning havde indfundet sig forat bivaane Høitideligheden. At Tilhørerne, som her saaledes engang vare admitterede Adgang i Kirkens Midte fra Orgelet til Choret, maatte formode, at man indtil Gudstjenestens aldeles Tilendebringelse i uforstyrret Roe kunde blive i Besiddelse af samme, dette maatte vistnok Enhver antage, som tilforn i vort Land havde været i Kirke, idet man ventede, at en eller anden Kirkebetjent, saasnart de Deputerede i den bestemte Følgeorden skulde forlade Kirken, havde betydet og anmodet Tilhørerne, som vare forsamlede i den midterste Gang, om at vige en 4 a 5 Alen tilbage langs med Mandfolkestolene, for saaledes at give fornøden Plads ved de Deputeredes Udgang. Udførelsen af denne simple Foranstaltning var nu her saameget lettere gjennemsat, som Kirken neppe var halv fuld af Mennesker, (et iøvrigt frappant Beviis paa, hvorledes det er bevendt med Almeenaanden i vort Jylland) og denne Sammenrykning saaledes til Enhvers Tilfredshed var bleven opfyldt, da man i saa Fald vilde have kappedes om ærbødigen at vige Plads for Folkets Mænd, anførte af en Ørsted og Wulff, som upaatvivlelig her med større Behag og Glæde havde vandret i al Fortrolighed gjennem den sammenpressede Folkeskare ud af Kirken, hvorved Mængdens Blik, fromme Ønsker og Hilsener kunde have ledsaget dem, end nu da de saae en Kirkescene af den meest forhadte og for Publikum krænkende Art opført, som isandhed staaer i den meest skjærende Modsigelse med den Aand, der i Stænderanordningen af 1831 udtaler sig, hvis Grundprincip er Almeenaandens Oplivelse. Tilbage, Tilbage!" – heed det nemlig til den forsamlede Menighed endnu forinden Slutningsbønnen blev læst: - Op med Portene!" "Bort Væk!" Ud af Kirken!" - Hele Massen af Borgerfolket og andre Tilhørere bleve nu formeligen fordrevne af Kirkefeierne, som i et Nu ei alene ryddelig gjorde den store brede Gang, men latterligen nok end- og faldt paa at occupere den svage yderst ubetydelige Rest af den oprevne Borgerskaare, som til Held og Lykke ei blev udjaget, da Aabningen af begge de ligeoverfor hinanden værende Porte under Udfeiningen foranledigede en Trækvind gjennem Kirken, som nødsagede Udfeierne til at commandere den søndre Port lukket. Men Occupationen, der som sagt, var indledet, fortsattes, da Feierinspectionen formeentlig maa have havt den Anskuelse af Sagen at en 12 a 15 Alensbred, Passage ei har været tilstrækkelig til at see de Deputerede parviis forlade Guds Huus. - Tilbage, tilbage! "Plads, heed det derfor igjen fra en af Fei erne, og igjen skeete nu en Attaque paa Arriergarden, der imidlertid dennegang afprellede paa en Stopper, hvis Valgsprog: "End er Polen ei forloren!" med samme Haardnakkenhed skal have foresat sig at forsvare Positionen af den søndre Domkirkegang, som hiin Ulahner i sin Tid under Polakkrigen forsvarede den vestre Weichselbred, Oppositionen - dette gyldne Middel mod den fremturende Uretviished, dette Palladium imod den anmassende Ubesindighed og Daarskab, hialp dog her som almindelig; Fredspræliminarier i Skikkelse af trykte, sammenhæftede Bønner og Psalmer, bleve endog overrakte og tilbudne det fortrængte Parti, som dog vægrede sig for at modtage dem, da den offentlige Affront mod hele Folket her ei kunde glemmes eller afrundes derved at man nu forseent indsaae den Mangel paa Conduite, som bittert gik ud over den characteerløse Folkehob, som her var eenfoldig nok til i Forveien at have lystret, en befaling, som denne, at lade sig ovenpaa Prædikenen udjage af Herrens Tempel - og dette endog af det Tempel, hvor vor Øllgaards hjertelige Tale saa kraftigen havde faa Øieblikke iforveien udviklet det Thema Fra Gudfrygt skal Velsignelsen komme, ihvorvel den Velsignelse, som her fulgte ovenpaa Gudstjenesteen, for den udjagede Menighed ingenlunde i sine nærmeste Følger fandt Anvendelse paa en Folkehob, som ved en anden Leilighed djervt burde indprædikes den Text Fra Menneskefrygt skal Forbandelsen komme. Og alt dette seer nu Stiftamtmand Ahlefeldt paa; ligefor hans Øine blive Folket og dets helligste Rettigheder saaledes krænkede, som endelig øverste Politiøvrighed lader han her Folkets Godmodighed og Forsagthed sætte paa en haard Prøve. Dog, vi ville henstille denne Fremgangsmaade til det Offentliges Bedømmelse og allermindst adAmtsveien klage, da saadant muligt ei vilde hielpe stort Men Kirkens Øverste, Biskop Øllgaard, opfordre vi herved til i Almeenhedens Navn, som en ærlig Hyrde at forsvare sin Hjord og som en Opretholder af den ham betroede christne Menighed at haandhæve Kirkefreden, og trygt stole vi paa, af denne vor hæderværdige Bisp, som vi ansee aldeles uvidende om Menighedens Udjagelse af Kirken, at maatte vorde meddeelt en tilstrækkelig Forviisning og Betryggelse for, at saadan Forargelse for Eftertiden kan blive forebygget, hvad enten dette nu vil skee ved den ene eller den anden hensigtsmæssige Foranstaltning – men ingen Udviisning af Kirken", dette ere vore Ord, og de ønske vi i Folkets Navn respecterede. Ønskeligt var det ved denne Leilighed at erfare fra hvem Kirkefelerinspectionen har erholdt denne Ordre, om samme er udsprungen af dennes egen Hjerne eller om den mulig har vundet Hævd i den Viborg Stad; hvorhos det tillige var værd at erfare, om denne generelle Folkeudseining alene indskrænker sig til Viborg Borgerklasses Handlende, Haandværkere m.Fl. samt Udenbyes=Folk eller og tillige f. Ex. Kammerherrer, Etatsraader, Ordensherrer &c., som her paa Kirkegulvet kunde have forvildet sig blandt Folket, uden al Persons Anseelse - som dog nødvendigt maa forudsættes - skulde være undergiven samme strænge Kirkedisciplin, Dette være nu som det vil, men høit erklære vi hele denne Scene for Nationen uværdig; den afgav et Beviis paa, hvorliden Æresfølelse der besseler denne og hvorlidet den kjender de Menneskerettigheder, som vore retfærdige Love hjemle og som kun den i Landet uværdige Statsborger, han være Greve eller Skomager, med Lunkenhed og Ligegyldighed vil kunne taale at see krænkede. "Almeenaandens Oplivelse var og er vor Konges Ønske, dette Maal er det Folket først og sidst maa indprente sig, og ved intet andet Middel vil dette mere levende bevirkes, end naar Folket ret tydeligt og klart lærer at kjende og agte sine helligste Rettigheder, da det ved Tilsidesættelsen af disse foragter sig selv. Vove skulde man at statuere en slig Scandal, i det Land hvor Ordsproget lyder: "que ta premiere toi soit de te respecter toi meme, og overbeviist kan hvert Christenmenneske være, at Liv og Blod, naar der ei var Tid til at erholde Øvrighedens Assistence, snarere vilde blive offret ved saadan Leilighed, end Nationen vilde lade sig offentligen uden Anledning forhaane. Føler Sandheden heraf, J danske Borgere, Værer gjennemtrængte af Vigtigheden af Eders Rettigheders Haandhævelse, J danske Mænd, og viger ei et Haarsbred, hvor det gjælder at kjæmpe for Æren og den gode Sag, Thi ei er Den værd at kaldes Dannemand, ei værd at spise dansk Brød, som kun for Buk, krum Ryg, Underdanighed paa rede Haand, hvor Retskrænkelser og Uforskammenheder bydes, og hvor Barmen ei slaaer varmt for Ret og Retfærdighed; ja angst og bange maa man være for en Smitte Udbredelse af den Tænkemaade, der endog i Guds Huus underkaster sin Selvstændighed og Sandhedsfølelse taabelig Menneskefrygt, hvis skadelige Virkninger især paa vor Cimberhalvøe, Glemmer. som bekjendt afstedkomme uhyre Onder. ogsaa, J hæderværdige Deputerede, ei disse vore Ord; lad Stændersalen i Viborg da nu vidne om større Conseqvense; lad Stemmer inden disse fire Vægge lyde til Hæder og Ære for Eder selv, og dem, J repræsentere; lad Mølleren og Etatsraaden, Bonden og Kammerherren her lige frit udtale den Mening som Sandheden, begrunder; lad ei krybende Smiger, ei lokkende Fordele, ei kløgtig Tale her skadende indvirke paa den bedre Overbeviisning, som finder Gienklang i Eders Samvittighed og Folkets Røst, viis i Eders Tale og Handling, at ussel Menneskefrygt ei behersker og leder Eders Gang, men at kun Kampen for det Rette og Gode er den Strid, J ønske at kjæmpe. Beklageligt var det, at ogsaa J. "Folkets Mænd, paa denne vor festlige 21de Mai skulde være Vidne til Eders Medborgeres Forhaanelse, da J vistnok mindst paa denne Maade vilde være hædrede, især i et Land, hvor selv Regenten saa vennehuld blander sig i Folkeskaren; thi har nogen Konge i vort Danmark vundet Mængdens Hjerter ved den Elskværdighed, den Folkefortrolighed, hvorved han saaofte tabte sig i den Folketrængsel, som han aldrig med Haardhed vilde see tilbageviist og endnu mindre af GudsHuus see udviist, da kjende vi Alle Navnet paa denne vor omtfølende Konge - men at et saadant lysende Exempel, udgaaet fra Tronen, ei engang kan indvirke paa denne Konges nærmeste Tienere, dette bidrager neppe til at befordre den Popularitet, hvorpaa Stormanden, ingenlunde burde give Affald.