Almuevennen, 1842-06-01
Saalænge en Folkkalmue er i aandelig Umyndighedstilstand, ligner den Børn og kan kun opdrages som Børn ved at holdes til Lydighed, Flittighed, Orden og gode Sæder – men altsammen efter Love og befalinger, der alene sigte til Folkets som Børnenes eget sande Bedste, nemlig sigte til at opdrage og udvikle i Sjælene baade Modenhed og Selvmyndighed til godvillig i modnere Alder at kunne bestemme og styre sig selv til samme Lydighed og Troskab og Frihed efter de samme vise og gode Love og befalinger, som de i Umyndigheds Aarene maae deels lokkes med det Gode, deels tvinges med det Onde, til at følge og efterleve. – Er det nu ikke Tyrannie en viis og god Fader udøver imod sine Børn, i det han saavel ved alvorlig Straf som alvorlig Opmuntring formaner sine Børn til at gjøre det Gode og at skye det Onde, til deres eget Bedste, – saa er det ikke heller Tyranni af Staten eller af Landets Regjering, at den paa samme Maade, baade ved Straf og Opmuntring, formaaer hele Folkealmuen, som den store umyndige Børneflok i Statens hele Huus, til det samme. - Men ligesom Børnene i Faderhuset engang altid naae Myndighedsaarene, og de da bør styre og raade deres egen Gang, saaledes naaer ogsaa Folke almuen i Statens Huus altid engang sin myndige Alder, da Folkeaanden er opdraget og moden nok til selv at raade sig, styre og bestemme sig godvillig, uden ligefrem udvortes tvingende Straffemidler, til Lydighed og Troskab og Frihed saavel i Skolen som Kirken og Staten. – Her var Anledning til mange vigtige og lærerige Betragtninger; men vi ville nu dog strax tilbage til de kjære Skolemulcter, efter hvilke mange Præsters Fingre virkelig have kløet saaledes, at det har svedet ikke alene til deres eget modtagne Offer paa Alteret, men ogsaa til de arme uskyldige Skolelæreres, modtagne Offer i deres Kop; thi det hedder da: "Ja Præsten sætter os i Skolemulcter, fordi vore Børn har forsømt Skolen nogle Dage, men Degnen kunde lade være med at skrive de Skoleforsømmelser, derfor er han slet ikke bedre end Præsten, lad dem nu kun have saameget mindre i Offer begge to." – Det er fiin Bondegjengjæld, og man skal ikke nægte, at mangensteds kan den vist nok været velforskyldt; men har da saadan Mulctbetalings-Maade afskrækket Præsterne reent fra at bruge Skolemulcter hvor de høilig behøvedes, og afstrækket Skolelærerne fra at opskrive Forsømmelserne, da skal man ikke nægte, at Mulcter nes Hensigt, hvor Saadant er skeet, ikke har været med i Beregningen, og det var da ogsaa ligegyldigt, at alle saadanne Mulctlister gik samme Vei som man fortæller om den hele Pakke af Mulctlister, hvilken en gammel huul Broder af en Skoleforstander engang skal have redet med til Skolekommissionsmøde –at han nemlig da skal have tabt den hele Pakke netop i et Vandløb ved en Bro, han reed over, og at samme Pakke, da han blev viist tilbage at oplede den, var bortdreven med Strømmen til Havet. – Hvad er da Hensigten med Skolemuleterne efter Anordningen? Hensigten dermed er ingenlunde at plage Børnenes Forældre eller Huusbonder og gjøre dem lede og kjede af Skolevæsenet, men er, at paaminde dem alvorlig om deres Forpligtelse til at holde deres Børn og Tyende i Skole, for at lære noget til Børnenes og deres eget Bedste. – Heraf følger, at det er Aarsagen til Forsømmelserne der skal søges og bortfjernes, og ikke Forsømmelserne selv man skal vedblive at mulctere, og lade deres Aarsag være uantastet. – Er det f. Ex. formedelst Armod Børnenes Skoleforsømmelse skeer, da sørge nu Sogneforstanderne for at gjøre de arme Forældre det mueligt ved fornøden Understøttelse at holde deres Børn til Skolen; – er det formedelst Forældres eller Huusbonders blotte Ligegyldighed, da tale de først alvorlig med dem om denne Ligegyldighed, for at bortrydde den, og hjælper det ikke, da alvorlig Mulctering; er det formedelst langvarig ufremkommelig Vei, formedelst forsømt Helbredelse af visse Skader og Sygdomme, da sørge de for at hæve disse Onder. – Er det derimod af saadanne Aarsager, som selv de Forældre og Huusbonder, der elske og pleie den flittigste Skolegang for deres Børn og Tyende, ikke formaae at bortrydde, f. Ex. at have deres Børn med dem ved visse paakommende særdeles Arbeider uden for de sædvanlige Pløie- og Høstferier, ved Gildefærd, ved Reiser, beholde dem hjemme i deres egen Fraværelse, og ved flere særegne dem vigtige Leiligheder, da er det jo en let Sag at mulctere dem derfor, og at sige, Anordningen taler ikke om Tilladelse til at holde deres Børn fra Skolen ved saadanne extraordinaire Leiligheder, – men det er da heller ingenlunde Anordningens Hensigt, at forbittre og fornærme de velvilligste skjønsomste Forældres og Huusbonders Faderret til at have og bruge deres Børn og Tyende ved saadanne Leiligheder, hvor de paa ingen Maade hverken ville eller kunne undvære dem, og hvor kun hjerteløs Tyranni kan forsøge at ville gjøre dem denne Ret stridig. – Ved saadanne Leiligheder kan det Forsømte som oftest oprettes ved at lade det Barn, der udeblev sin bestemte Classedag, komme til Erstatning med den anden Classe næste Dag, og paa den Tid, det bedst kan undværes hjemme, da mueligen hver Dag for en Tid søge Skolen i begge Classers Skoletid. – Den velvillige Skolelærer vil altid nok vide at kunne beskjæftige dem, naarsomhelst de komme af Velvillie, deels for at fremmes videre, ved at gaae flere Dage i den for dem beleiligste Tid, end de ere forpligtede til. – Kort sagt, er der kun Lyst og Velvillie ikke til Mulcter, men til Hensigtens Fremme, som er Børnenes Skolegang og Fremgang i Lærdom, da gjøres der ogsaa velvillig Udvei til at naae dette Maal, baade fra Skolelærerens, Forældrenes, Husbondernes og Skolekommissionens Side, saa at Børnene virkelig komme i Skolen alle de Dage, det er deres Forældre og Husbonder mueligt at holde dem der, og at de ogsaa i alle de Dage virkelig lære i Skolen alt hvad det er mueligt at lære dem der – og meere kunne vi ikke fordre, men andet og meere er heller ikke Anordningens Hensigt. Læseren vil ikke undgaae at have bemærket, at vi i vore Betragtninger over Skolevæsenet, saavelsom Fattigvæsenet, Vandafledningsvæsenet, Veivæsenet, Politivæsenet, o. s. v., altid ender og vender og dreier os om Velvillie, om Almeen-Jnteresse, om fælles Lyst og Jver til allesammen og fra alle Sider at skyde allevore Skuldre under de fælles Vyrder, for at faae dem baarne til vort fælles almindelige Bedste. - Jeg er vis paa, at man hertil siger: ja det er sandt og godt nok, men hvor finde vi denne fælles Velvillie, Vi svare, lader os da see at finde den først i os selv, enhver især, og inden vi vide af, saa finde vi den ogsaa i vor Næste, og han finder den igjen i os - og da forene vi os i at virke fælles til eet Maal, og ere dermed hjulpne. – Naar man vil virke til Almuens Oplysning og Vedste saavel aandelig som legemlig, da er det altid bagvendt, at begynde med de Umyndige, at tage de smaae Børn i Skole, og lade de Ældre og Myndige være det de ere. - Hvorvidt denne bagvendte Fremgangsmaade har virket til sit Maal, kunne vi nu, efter de sidste 30 a 40 Aars Skole=Erfaring, tilfulde bedømme. – Det var ingenlunde feil, at den barnlige Alder, der giver meest Tid og beqvemmest Sind og Hjertelav dertil, blev og bliver anvendt til daglig Skolegang, til Erhvervelse af de Øvelser og Færdigheder i Læsning, Skrivning, Regning, i almeennyttig Kundskab og Jndsigt, og fremfor alt i Tro og Guds Ords Lære til Salighed, som er Grundlaget for al videre Væxt og Fremgang i hele Livet; men Feilen er denne, at man glemte reent, ved Siden af og over denne Børneskole at sætte en Skole for Forældre og Huusbonder, for de voxne Børn og Tyender, ja glemte at oprette og pleie en Folkeskole til Ledelse og Fortsættelse af Børneskolen, og derfor har denne umuelig kunnet bringe det videre, end den virkelig har bragt det, nemlig bragt det til et Elementar-Grundlag af Kundskab, Færdighed og Udvikling i den barnlige Alder, paa hvilken Grundvold der da nødvendig maa bygges videre, om samme ikke reent skal være spildt. - Jeg har i saa langt et Tidsrum, som ovenanført, hvert Aar formanet paa det inderligste mine udgaaende Skolebørn i 14 Aars Alderen til at holde deres Børnelærdom vedlige og voxe derudi, og hvad mere er, jeg har i over 20 Aar hver Vinter holdt Aftenskole een og for det meeste to Aftener ugentlig for den confirmerede mandlige Ungdom, hvori ikke saastælden endeel af Børnenes Fædre og Huusbonder ogsaa have taget Deel, især i min Bibellæsning og Forklaring til Livsanvendelse, i mine historiske Foredrag, og i de Unges skriftlige Opsatser, Stiile- og Regneøvelser; – men, uagtet jeg gjorde baade de Deeltagende og mig selv stor Uret ved at sige, det var uden Nytte, da jeg er vis paa, det har været til betydelig Nytte, saa kan jeg dog ikke andet end endnu bestandig at have erfaret, at Lysten og Velvillien i Folket, ja i Folket, hvor der er gjort meest for at skoledanne det langt fra ikke er stor og stærk nok, til ene at oprette og holde vedligge en Folkeskole for de Voxne, hvilken skulde lede og fortsætte Børneskolen. – Saalænge vi derfor endnu ikke have opløftet Almuefolket til dets Livsudviklings Standpunct, at de Myndige og Voxne kunne hjemme i Huusskolen lede og styre de Umyndige og Smaae, efter den fuldendte Skoletid, til at gaae videre og videre frem med dem i den gavnlige Livskundskab, Betragtning og Øvelse, hvori de ikke selv gaae frem, – see, da kan jeg ikke andet end være enig med Pastor Lorck i hans ypperlige Skrifts Betragtning over Landsbyskolen og Landsbyungdom men ogsaa hvad hans foreslaaede Tvangsmidler er angaaende, for at faae Vinteraftenskoler overalt oprettede og vedligeholdte for den voxne Almue; thi disse Tvangsmidler ere ingen andre, end inddirecte Forcere- eller Nødemidler til at fremskynde Folkeungdommen til sit eget sande Vedste, i det der ved en kongelig befaling maatte blive de unge Karle paalagt at godtgjøre ved en Prøve-Exammen, saaledes som i benævnte Skrift foreslaaes, at de virkelig have benyttet Aftenskolen, eller selv paa anden Maade erhvervet sig den Fremvæxt og videre Øvelse i fortsat Kundskab, som Aftenskolen skal give dem, førend de maatte komme i Besiddelse af Fæste- eller Eiendomsret, som medførte en Stilling for dem til at kunne blive Medlemmer af Sogneraad, Amtsraad og Stænderraad. – Det er paa Folkets nærværende Standpunct ligesaa nødvendigt, at der paalagdes de Aftenskolebesøgende den foreslaaede Betaling til Skolelæreren af omtrent 2 Rbd. aarlig for hver Person, for Lysning, Varme og Underviisning; og paa de fleste Skolelæreres Standpunct, er det ligesaa nødvendigt, at der da ogsaa anordnedes en ordentlig deeltagende Committee bestaaende af et Par fremmelige Bønder, et Par fremmelige Skolelærere og et Par fremmelige Præster, alle med Lyst og Jnteresse for Sagen, som holdt Control og Opsigt distrietsviis med, at der da virkelig ogsaa blev lært noget, som var gavnligt i de Aftenskoler. – Jeg har i saamange Aar sagt: aa det er ingen Ting med at fremme saadant Noget – alt hvad der gaaer frit og velvilligt, gaaer jo af sig selv, og er ingen Byrde; men den tunge Erfaring har lært mig, at møder Velvillie ikke Velvillie, eller i det mindste naaer ikke tilat vække den i nogen tilbørlig deeltagende Grad, da, om den end ikke trættes, formaaer den dog ikke, at faae Bugt med de udvortes Forhindringer, som Tvangs befalingen i en Hast kan bortrydde, og derved virkelig bane Veien for Velvillien til at række ind i Folkeskolen med Lys og Liv og Varme, og opvække og udvikle den samme Velvillie i Folkets Bryst, saa at Skolen, der altid begynder med lidt Tvang, fortsættes med største Livslyst, saasnart den frugter tilgavns. Spørg enhver Ungkarl med nogenlunde Kundskab, hvad der vilde være ham meest tjenligt: enten at tilsætte 2 Rbdlr. aarlig i Sviregilder og Spil, eller at anvende dem til at voxe i en Kundskab og Dannelse, der kunde gavne ham baade for Tid og Evighed, ved at søge Aftenskole om Vinteren? – og han vil strax svare: ja, det er ikke at spørge om, hvad der af disse to Ting er mig meest tjenligt – og vil de andre være med dertil, saa vil jeg ogsaa. – Men derved bliver det, indtil de alle faaer en befaling dertil, som hjælper de Velvillige til at faae begyndt dermed, og hjælper de Uvillige af med deres Uvillie, saa at disse ogsaa faae Smag paa noget bedre, – og ville de derpaa spytte dette Bedre ud igjen, da har man dog virkelig gjort alt mueligt for dem, ved at putte dem det i Munden, og Skylden til, at de ikke synkede og fordøiede det, bliver da alene deres egen.