Corsaren, 1844-02-23
Hvorledes et stort Forsoningsgilde blev holdt, og hvorledes det endte. "Corsaren" havde længe med en vis Jnteresse skottet hen til de ægpptiske Kjøbgryder, hvorved "Berlingske" og "Aftenbladet" sidde og stoppe sig, medens den drager om i Orkenen, hvor der istedetfor Manna regner Beslag og Gudenruthsk Vand og Brod. Den tænkte: Kan det danske Folk ikke være ligesaa lykkeligt som for, om ogsaa jeg spiser en Vid Kjød? Ville de curopæiske Statsinteresser i nogen mærkelig Grad lide derunder, Jeg skulde mene Nei. Som Følge heraf henvendte den sig en Dag til "Aftenbladet" for at erholde Underretning om, hvorledes man sælger sig: f. Ex. om Vedkommende kjøbe ved Mægler eller directe o. desl. "Aftenbladet" gav de meest tilfredsstillende Oplysninger. Da det horte, at det var "Corfarens" ramme Alvor at sælge sig selv, gav det den et kraftigt Haandslag i og sagde: Bruder! - Mere kunde det af indte Rorelse ikke frembringe. Det fneb haardt at faae Alt arrangeret. Det militaire Medlem vilde man ikke lade rangere høiere end Underofficier og saaledes civilt befordre ham til Undertoldbetjent, medens han absolut vilde være Controleur. Endelig blev det bestemt, at han skulde være Controlleur; men man undgik at afgjore, hvor. Redacteuren erklærede, at han ikke kunde nøies med 800 Rbd. Pension; man kunde gjerne tilstaaer 1,200 Rbd. og fordele det saaledes, at de 800 kom under ubestemte, de 400 under uforudselige Udgifter, saa at de ikke fyldte saa meget op. Det antoges. Secretairen blev Branddirecteur; Kassereren Medlem af Brolægningscommissionen; det occonomiske Medlem kom i Velgjørenhedsbureauet; de øvrige sik Pension under Navn af Varipenge og Rang med Kammerlakaier. Da Alt var lykkelig og vel afsluttet, blev der berammet et stort Gilde, hvorved Overeenskomsterne skulde ratificeres og "Corsaren" høitidelig optages af Ugudelighedens Pol, hvori den hidtil havde været nedsunken, og indføres i de Retfærdiges Boliger. Det vil maaskee nu undre Læserne at erfare, at Selskabet bestod af tre Cancelliherrer, nogle Høiesteretsdommere m. Fl. Det er virkelig heller ikke sandt; det er Altsammen Noget, vi opdigie. Hele Selskabet var isort hvide Klæder. Det var efter de indiske Braminer, som klæde sig saaledes til Tegn paa deres Hjerters Renhed, at de aldrig have gjort eller ville gjøre noget helligt Dyr Fortræd. Selskabets hvide Klæder betøde ligeledes, at de aldrig vilde gjøre Nogen af det kongelige Huus, af Collegierne, af kongelige Embedsmænd o. desl. den ringeste Fortræd. Justitsraad Reiersen var indbuden som Æresmedlem. "De har", hed det i den smigrende Jndbydelses-Skrivelse, han i denne Anledning modtog, "bidraget saa meget til disse unge Mænds Frelse; De er retsom at ligne ved en Missionair, ved en Apostel. Ja, ligesom Biskop Tangbrand med Jld og Sværd christnede Norge, saaledes har De fort disse ugudelige Corsarer tilbage til den ene saliggjørende Tro, til Troen paa den sande Konge og det sande Cancelli. Vi adle Dem herved. Ligesom Mom. Cecci-Corst ikke hedder Cecei eller Corst alene, saaledes skal De ogsaa have to Navne: Deres adelige Navn er fremtidig ReiersenTangbrand eller, hvis De engang imellem ønsker at flytte, Tangbrand-Reiersen." "Corsarens" Redaction mødte i hvide Klæder, costumerede som Abbedissen i "Robert af Normandiet". Selskabet var glimrende, og en munter Stemning, var at læse i Alles Miner. "Corsaren" var Gjenstand, for den venligste Opmærksomhed, hvorimod man ikke tog Notits af "Berlingske" og "Aftenbladet"; thi "der er storre Glæde over een Synder, der omvender sig, end over ti Retfærdige," og her var endda ni omvendte Syndere og "Berlingske" og "Aftenbladet". Disse To vartede endog op ved Bordet. Man sagde os, at dette slete som et Tegn paa, at de vare den gode Presse, senere vilde vi komme til at gjore det Samme. Vi forekom os et Øieblik som Sultaninden i et tyrkisk Harem, der er Hersterinde i otte Dage; saa kommer der en Anden, som Herren synes bedre om, og saa bliver hun Tjenerinde. Efter at Kongens og Keiserens af Ruslands Skaal, var bleven udbragt med de behørige Formaliteter, reiste Overpræsident Kjærulff sig og udbragte en Skaalfor, Corsaren" i følgende Ord: Mine høistærede Herrer, mine kjære Brødre! - Ja! i dette ene Ord er alt udtrykt, hvad der i dette Øieblik bevæger sig i vore Bryster, i Ordet Brodre: At de, som endnu for kort Tid siden stode ligeoverfor os som væbnede Fjender, som Mennesker, for hvem man ikke engang havde No til at tale et hjerteligt Ord paa Skydebanen, at disse Menneskers Fjendskab nu paa en glimrende Maade er vendt til Venstab, at vi efter deres mange Synder nu kunne trykke dem til vore Barme, uden at de bide os. Jeg er rørt, dybt rørt, som altid naar jeg holder en Talle. Brødre! Vort elskede Fødelands, Danmarks Skaal .jeg beder om Forladelse mine Herrer! jeg er altid vant til at udbringe Danmarks Skaal, jeg tog feil, jeg mener Corsarens. Hurra! Ni Gange Hurra! Derpaa reiste sig "Corfarens" Redacteur og taktede i nogle faa, men velvalgte Ord for Skaalen. Han yttrede bl. A., at det dog var noget ganske Anden at sidde her ved dette Bord end være i Criminelkammeret (lydelige: "hør ham!"), og høre Politichefens venlige og ærende Hutra istedetfor at føle Leerbecks hurraforbydende Stok; at sidde ved Siden af Justitsraad Reiersen istedetfor at ligge i hans Beslagkasse. Han kunde ikke selv begribe sin tidligere Forblindelse og maatte tillade sig at udbringe et hjerteligt Leve for: den nuværende gode Forstaaelse. Derpaa udbragte det militaire Medlem en Skaal for: en fornuftig Trykkefrihed. En Høiesteretsassessor proponerete nu en Toast for: Enighed i det Væsenlige. Et Medl. af Corsarens Ned.: Er det den Enighed, som Høiesteret tilkjendte en Præmie af 200 Rbdlr.? "Hvorledes?" udbrød den overraskede Høiesteretsassessor, ger det Onde endnu ikke drevet ud? Er det ikke en Spydighed?" "Naa, naa!" svarede Medlemmet, "jeg troede ikke, at man mellem Venner tog det saa nøie med et Ord." "Jo, det er netop Eders Ord, J for Fremtiden skulle tage det nøiere med end hidtil." "Saa beder jeg om Forladelses", sagde Medlemmet og søgte at paatage sig en from Mine. Desserten blev nu bragt og tilligemed den forskjellige fine Vine. Selskabet blev mere oprømt og Talen mere livlig. Den Tvang, som Forskjel i Rang og Stand hidtil havde medført, begyndte at forsvinde. "Din Skaal, Broder Schulin!" raabte Corsarens Secretair til Grev Schulin. "Hør, er det virkelig sandt, at Du er adelig?" "Ja, vel er jeg det!" raabte Amtmanden. "Naa, ja, ja! Naar Du har en dygtig Fuldmægtig, gjør det jo ikke Noget." "Hys, tys, lad mig dog have Ære af Jer", hvidstede Justitsraad Reiersen og puffede Secretairen i Siden. "Ja, Adelens Skaal!" streg Kassereren fra den anden Ende af Bordet; gaaben Adgang for Adelen til de vigtigste Embeder! Aaben Adgang - ellers kan den ikke komme frem!" "Saa, nu er Satan løs", mumlede Justitsraad Neiersen resigneert og svøbte sig ind i sin Serviet. "Med Forlov" raabte et Medlem fra en anden Kant af Bordet, "hvilken Mening skal jeg for Fremtiden have om Schleswigholsteinerne? Skal jeg kalde dem bedste Borgere eller fordømte Skrighalse? Siden jeg er bleven Embedsmand, kan jeg naturligviis antage hvilken Mening det skal være. Men Regeringen siger Intet. Vi Embedsmænd ere s'gu i Klemme. Maa jeg saa sporge Dem: Bedste Borgere eller Skrighalse? Effen eller Ueffen?" "J Sandhed! Skjønt!" raabte en af de høie Herrer. "J begynde godt. Hvem var det, der fornærmede min kjære Schulin. Min stakkels Ven! Du skal ikke bryde Dig derom. Man har gjort Dig Fortræd! Lad mig omfavne Dig. "Da Capol". raabte et Medlem halvt grædende; gjeg er rørt. Jeg vil see dette Syn endnu engang. Jeg vil græde." "Mennesker!" udbrød harmfuld en af Herrerne, "husker paa, at vi have kjøbt Jer! Seer paa "Aftenbladet", hvor pænt og bestedent det gaaer og varter op. "Aftenblad", lad dem see paa Dig." "Jeg veed det nokt, raabte Sectetairen og vred sig; "min bedre Natur erkjender det; men det Ondevil ud; jeg er født med det." "Mig gaaer det accurat ligesaadan!" streg Kassereren; "Eders Viin er god, og Ansættelsen ved Brolægningsvæsenet er ogsaa god; men naar jeg seer paa Eder - ja, J maae ikke blive veede - saa længes. jeg saa underlig efter "Corsaren"; mine Fingre kløe, jeg kan ikke gjøre ved det." "For Guds Skyld! Vil De slaae os?" spurgte Flere og saae sig om efter Hjælp hos "Berlingske", der jo i den sidste Tid har annonceret, at den sparket. "Deres Opførsel er virkelig høist upassende", yttrede den for omtalte høie Herre, idet han med et imponerende Blik saae sig om; "De sige os Ubehageligheder.... De maae have drukket for meget Viin." "Ja, leve Vinen!" tordnede det militaire Medlem i den høieste Enthusiasme; "in vino veritas, i Vinen er Sandhed. Hæ! Jeg har ikke glemt mit Latin endnu, og jeg bar dog aldrig lært det ...... "Deres Latin kom forresten her meget mal a pro pos. Meente De noget med det?" "Om jeg meente, hvad jeg sagde? Troer De, høistærede Hr. Cancellist, at jeg er Hofmand? ..... Troer De, at jeg skriver Normalteg. .. . .. "Du er ganske ypperlig iaften, militaire Medlem", raabte et andet Medlem og gned sine Hænder; "videre!" "Men ville J da med Diævels Vold og Magt fornærme os?" skreg med forbittret Stemme en anden af Herrerne. "Fornærme?" spurgte en Corsar; "Mennesket siger noget Godt; er det saa ikke ligegyldigt, om det stikker En en Smule?" "Saa vilde J ikke bryde Eder om, at det var en allerhøieste Person, det stak, naar det blot var godt sagt?" "Nei, med Justitsraad Reiersens Tilladelse, nei!" "De ere uforbederlige!" sagde Herren og lod Armene synke. "Med Forlov! Gives der noget Menneske, der for Alvor har en anden Mening? Sig nu ærligt, hvad mener De om det russiske Sporgsmaal, Hr. Conferentsraad!" "Hjælp! Hjælp!" raabte Conferentsraaden. "Rigtigt; men hvem skal hjælpe os imod Rus....?" "Uhyre! Jeg mener ikke Hjælp imod Rusland! Gid jeg havde Rusland tilhjælp imod Dig. Mine Venner! lad os gaae herfra! Disse Mennesker kunne sælge sig selv ligesom Manden, der solgte sin Hund, fordi den altid løb tilbage til ham." "Hr. Conferentsraad! lad mig kysse Dem, det var en Vittighed!" "Nei, det var ingen Vittighed; jeg er ikke vittig, jeg er Conferentsraad. Farvel!.... for evig!"