Berlingske Tidende, 1831-05-26
Petersborg, den 18de Mai. Allerede af de Beretninger, der nyelig meddeeltes, skjønnes den fra Hovedarmeen foretagne Bevægelse mod Oprørerne og disses til somme Tilbagetog til den befæstede Position ved Dembe: WielkiDenne Bevægelse havde den bestenne Hensigt, at forsage Rebellerne fra de Steders Omegn, hvor vore Tropper stode. Da Feldtmarskalk Dieditsch fandt, at denne Hensigt, ved Fægningen den 26de April imellem det første Infanteriecorps og Oprørernes Tropper under den saakaldte Generalissimus's Anførsel, var tilfulde opnaaet, vendte han allerede dengang tilbage fra Minsk over Kaluzin til viin Eide af Floden Kostrzin. Denne Bevægelse skeete i hele Armeens Paasyn, der, efterat have lidt dette betydelige Tab, ikke vovede at hindre vore Troppers Marsch. Af den nyeste Beretning fra Feldimsk. Diebitsch af 6te Mai (ny St.) erfares, at intet Vigtigt er forefaldet ved Hovedarmeen siden hiin Fægtning. Rebellerne, der paa hver muelig Maade, stræbe, at undgaae et afgjørende Slag, have kun med Streispartier forsøgt, at komme vor Armee nærmere, men ere allevegne, med et betydeligt Tab, drevne tilbage af vor Avantgarde. - Den 4de Mai lod Feldtmarskalken en stræng Recognoscering foretages, og de kraftigste Forholdsregler føiedes til at understytte den med Armeens hele Magt, dersom Rebellerne dristede sig til et Slag :men saasnart vore Colonner viiste sig, trak hiine sig tilbage til deres forrige Stilling, uden at indlade sig i en Fægtning. Man kan ikke noksom undre sig over den taabelige Ringeagt, hvormed udenlandske Jouralister efter det Polske Feldttogs Aabning omtale Rusland. Dette minder om en lignende Tone, da Natur= og Elementarhindringer gjorde Krigen mod Tyrkerne vanskelig i Begyndelsen; men man mindes ogsaa hvor hurtigt hine Ordførere siden skiftede Tone, og opløftede Russernes Krigshæder, indtil Skyerne, og man tvivler ingenlunde om, at Curopa snart igjen vil lovprise Rusland. Thi det er nu vor Regjerings fulde Alvor at gjøre Ende paa den Polske Jnsurrection, og ikke længere taale en Tilstand, som, i det den ødelægger Polen, ogsaa kunde vorde farlig for Naboelandene, og svække den Jndstodelse paa Verdens Begivenheder, der tilkommer Ruslands Storhed og Vælde. Om end den hele Armee, som betroedes Feldtmarskalk Diebitsch skulde gaae til Grunde, et Tilfælde, der er usandsynligt, hvor ulykkelig end den Vending maatte vorde, som Krigsbegivenhederne tage, - saa ere alligevel i dette Øjeblik tilstrækkelige Troppemasser i Bevægelse, for dobbelt at erstatte Tabet og forskaffe det Russiske Navn Agtelse, ligesom og for at skaffe Europa Sikkerhed mod et demogogisk Parties Machinationer, der har oppustet Jnsurrectionens Lue i Polen. Det er Keiserens faste Beslutning, aldrig at underhandle med Rebeller; aldrig at erkjende revolutionære Grundsætninger eller underkaste sig den Folkesouverænitet, som politiske Sværmere i Warschau saa gjerne ville hylde. Hs. M. Keiseren er overtyde, om, at han, ved en modsat Adfærd, ved hiine Concessioner, vilde undergrave sit og Fædernelandets Held; han vil derfor ikke ændse noget did sigtende Forslag af hvemsomhelst, om de end gjøres og under flyttes i den bedste Hensigt. Ene med Polakkernes Underkastelse kan Freden vende tilbage til dem. At Polens Undertvingelse ikke er fjern, troer man her med Vished, om end enkelte udenlandske Blade ti Gange gjentage den latterlige Forsikkring, at den polske Armee er uovervindelig.