Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1767-04-27
Blandt ommeldte Rudera skal for 3 Aar siden være funden en Hvælving gandske ubeskadiged. Da man gravede rundt derom fandt man, at det havde været et hvælved Værelse, som et Kapel, uden tvil ved et Afguds-Tempel. Man opdagede en Dør derpaa og fik den aabned. Man fandt deri et Par gamle Afguds-Billeder. Et af den skulde nok være Minerva. Men alt dette var intet. Man fandt det, som mere var, et Par Skabe eller som nu brugelige Bog Hylder. Man fandt der nogle Haandskrivter, alt i Ruller efter de Gamles Maade. De 2de første Ruller, man med Læmpe aabnede, vare skrevne med ukiendelige Bogstaver, som vel i noget lignede de ældste græske Bogstaver. Men det blev dog ulæsligt og ingen kunde forstaae Skrivtet, sær da mange Bogstaver, ja hele Ord her og der vare af Ælde udgaaen. Rullerne vare ellers af Pergament. Men til al Lykke fandt man i et andet Skab 3de andre Ruller og af Pergament, skreven med Latinske Bogstaver, og, uagted samme Bogslaver og Ord her og der vare og noget udgaaen og ulæselige; Kunde man dog see, at det var en Forklaring over de 2de forrige Haandskrivter, hvor de vare fundne og hvad de indeholdte. Latinen i disse sidste var ægte og god, og slutte nogle at det er Plinii den Yngres, andre at det er Sallustii. Thi han var Statholder i Africa og i det nylig ruinerede Carthag, skal have funden de 2de gamle Manuscripter, Men lige meget hvor der har skreven de Latinsk og uagted nogle Ord ere ligesom forslidte og andre vanskelige at læse formedelst adskillige da brugelige Abbreviationer- og Caracterernes Foranderlighed fra da og nu Saa kand dog deraf udfindes, at de 2de ældste Ruller ere Beskrivelser, Den ene over den gamle og store Stad Sidon og den anden over Ty vide, deres Tilstand, deres Opkomst deres Lov og Indretninger og deres Aftagelse samt Aarsagerne dertil. Thi man erfarer af de Latinske Haand skrivter, at de 2de gamle ere forfattede med phoenisiske Bogstaver, som i Carthago vare i Brug, paa det carthaginensiske Sprog, der skal temmelig ligne de gamle phvenisiske og skrevne da Car thage var i sin største Velmagt af en RaadsHerre sammesteds, der, efter den Latinske Authors Mening, var en Olde=Fader til den bekiendte Hannibal. Den forbenævnte franske Abbed har gjort sig, ved sit Ophold i Neapolis, ligesom et Udtog af de latinske Haand-Skrivter, dog paa fransk. Samme har han end og været saa artig at laane vor Ven og Landsmand M. S., der sluttelig maa have udtrækket deraf igien det mest Fornødne. Thi Abbedens Samling vil alene, som han skriver, udgiøre et temmelig grovt Bind. M. S. har sendt mig Gienpart af sit Udtog, som jeg vil meddele med hans næsten egne Ord. Du vil forhaabentlig finde det nyttigt, i det mindste fornøieligt. Vor Vens Ord ere disse. Man seer af disse gamle Skrivter, at Sidon har været i de ældste Tider een af de største, rigeste og folkerigeste Handels Stæder i Østen, og det længe for Tyrus blev en Stad, der Sidons storerende Tilstand var en ringe Flek, hvori der ei boede uden nogle faa Fiskere. Saa længe som den holdt Haand over fine gode Lov og Jndretninger, var den i Flor og Velstand og kunde forsvare sig mod de mægtigste Naboer, som vare Ægypten paa den ene Side og Assorien paa den anden Side, hvilket Rige da begyndte at reise Hovedet i Veiret og at undertvinge mange Naboer. Regieringen, seer man, har vel været en betroed, som en Konge. Men den har dog været mest republicansk og det aristocratisk. Hvorfor, da den begyndte at hælde, kunde den ei reddes igien, men blev et Rov for andre, hvilket gemeenlig hænder Republiker, der komme i Forvirrelse, gandske anderledes end med Monarkier, hvilke, som de ved en uhældig Regent snarere kand bederves, dog igien ved en god og duelig snarere kand reise sig. Siden havde da vidt og bredt udbredet sin Handel, er alene overalt i Middel-Havet, men og uden for Strædet, baade paa rikansk Kysten mod Linien, hvor man da at meget end da har været ubeboed, og paa de curopæiske Kyster, alt forbi Britanien, da kalded Albion, ja end og længer nord og øst efter. Blandt andet nævnes hos dem et Sted kal ved Norigon, ventelig een af de nordiske Rigers Parter. Hvordan de beskriver disse Lande, gaaer jeg forbi; men fortæller deres gode Jndretning saavel in Politicis som Oeconomieis. Af deres store Raad bleve altid visse udvalgte til at dømme ultint Dom, ligesom nu Parlamentet, i Paris i alle Proces-Sager. Samme Ret bestod kun af 7 Lemmer. Thi disse Folk holdt for, at alt for mange Kokker lavede den sletteste Suppe. J denne Ret kom ingen som Dommer, uden de som tilforn havde i de nedre Retter given Prøver paa baade Forstand og Redelighed. J gen Ungdom blev antagen deri for enten Familli es, Penges eller Giftermaals Skyld. J Almindelighed blev ingen antagen til Dommer eller Justits=Betient hos dette Folk, uden først at have aflagt Prøve paa Kundskab i Natur- og FolkeRetten, og sær i deres egne Lands-Love.