Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-06-30
J visse Landsbyesogne har i ældgamle Tider samme Fremgangsmaade til de Fattiges Underholdning havt Sted. Her i Nordbye Sogn er vel Fattigvæsenet og dets Bestyrelse i et og andet bleven anderledes modificeret end i forrige Tider; imidlertid har det, saavidt gamle Folk kan huske, været her stedse Skik og Brug, ved bestemte Bidrag, saavel i Korn som Penge, at understøtte de Fattige. En af vore store Lovkyndige, efterat have anført adskillige Grunde, der gjøre det til Pligt at sørge for de Fattiges Underholdning, hidleder deraf den Slutning. Regenten er derfor beføjet til ikke allene at modtage Undersaatternes frivillige Gaver til de Fattiges Underholdning, men endog at paalægge de modtvillige Formuende nødtvungne Bidrag i dette Øiemed *). Retfærdighed og billighed kræver altsaa, at de Fattige understøttes deels ved bestemte Bidrag, deels ved frivillige Gaver, hvilket og Anordningerne om Fattigvæsenet byder, tilraader og paaminder om Som nu Adskillige i de nyere Tider have havt Et og Andet at indvende mod bestemte Ga Conferentsraad og Professor Schlegels Natur ret, eller den almindelige Retslæres Grundsætninger, 2den Deel S. 116. vers og Almissers Uddelelse, nemlig at de føde Trodsighed, Modtvillighed, Ørkesløshed og Ladhed hos de Fattige, saa læser man og, at lignende Jndvendinger ere blevne gjorte mod denne Sag i forrige og ældre Tider. J Aaret 1783 holdt den nu afdøde Præst og Professor Laurids Smith, som Rector ved Latinskolen i Trondhjem, en Tale, der handlede om: Velanvendte borgerlige Velgierninger ere sikkre Midler til Statens Flor og Velgjørernes Udødelighed. Efterat have S. 6 meldet om de rige Stiftelser, Trondhjem var forsynet med, yttrede han sig herom saaledes: "Men just disse milde Stiftelser, just disse rige Almisser, der uddeles uden Forbindtlighed og Betingelse (nemlig til at arbeide), just visse formere de Trængendes Tal. Den classiske Skribent Appianus, ved at omtale i sin Historie Roms Borgerkrige og deraf flydende voldsomme Uroligheder, fører, som medvirkende Aarsag hertil dette: "Saa lokker og det visse Maal Korn, som kun i Rom bliver skjænket de Fattige, den ledige og tryglende og tilsindede italienske Pøbel til Rom. Endskjøndt deslige Erindringer og Jndvendinger mod bestemte Bidrag til de Fattiges Forsørgelse, synes at være antagelige og grundede, saa kan dog med Føie herpaa svares, at Misbrugen af en god Ting ophæver ei dens Gavn og Nytte. Hvad vilde man vel dømme om dem, der foresloge Universiteters Ophævelse og Afskaffelse, paa Grund af, at En og Anden ere vendte, efter nogle Aars Ophold ved samme, tilbage, fordærvede baade paa Siel og Legeme Men i hvor meget jeg end, efter min individuelle Overbeviisning, holder det for ret og billigt, ved bestemte og paalagte Bidrag, at komme de Trængende i Communerne til Hjelp, saa byder dog baade Sandhed og Erfarenhed mig at tilstaae, at ved den nuværende Maade at udrede Afgivterne til Fattigvæsenet, indløber en og anden Jrregularitet, som ei lader sig hæve ved de nu brugelige Ligninger. Ved sammes Affatning indlister sig lettelig, da vi alle falde i mange Stykker, en Smule Lidenskabelighed og Partiskhed, saa at de Ydende ansættes enten for høit eller lavt. Med den bedste Villie og den redeligste Hensigt er det som oftest umueligt at komme til Kundskab om de Bidragendes virkelige Formue, deres meer eller mindre fordeelagtige Næringsveie, og heraf flyde mange Bryderier, saavel for Præsterne, som de øvrige i Ligningen Deeltagende. "Fattig og Skoleligningerne, skriver Dr. og Amtsprovst Frost), ere nogle af de ubehageligste Bestillinger, man har bebyrdet Geistligheden med." Ønskeligt var det, om der ved høiere Autoritet blev bestemt en Norm, hvorefter Bidragene til Fattigvæsenet bleve regulerede, hvilket jo er Tilfældet ved Betalingen af de Kongelige og flere andre Skatter.