Viborger Samler, 1821-02-28
Wien, den 14de Februar. Vor Hoftidende indeholder nu Monarkernes omstændelige Declaration imod Neapels ny Forfatning. Hovedindholden deraf er: "Ved de østerrigske Vaabens Bistand befriedes Neapel 1815 fra de fremmede Tropper og den retmæssige Regent kom tilbage fra Sicilien, hvorved Riget igjen forenedes. Det sidste Tidsrum, under Murats Regjering, havde imidlertid frembragt der, som flere Stæder i Jtalien, en hemmelig Selt Carbonari, der i Mørket søgte at at omstyrte alle Regjerings forfatninger - Murat der længe havde kjendt og bekæmpet den, som Konge indgik da han var stødt fra Thronen, Forbund med dem for at gjen erobre den. Derved fik Sekten en Virksomhed og Jndflydelse som den muligt ellers aldrig havde naaet - Kong Ferdinands faderlige Regjering og hans idelige Bestræbelser for at indføre Forbedringer i alle Forvaltningsgrene dæmpede deres Jndflydelse i de første Aar og, Sekten ville vel ganske døet hen dersom ikke Spanien, ved en uventen Jndførelse af sin Constitution i Januar 1820, havde givet den Liv - Revolutionen der udbrød kan ikke bedre karakteriseres end ved den Note, hvorved den udenlandske Minister i Neapel kundgjorde den for de fremmede Hoffers Gesandte. Kongen maatte love inden 8te Dage at kundgjøre Grundvolden for en ny Forfatning - Oprørerne ikke fornøiede med den første Seir tvang Kongen til den næste Dag at proklammere den spanske Constitution, som Grundvolden for Neapels og derpaa at aflægge sin Eed. Det synderligste var at man ikke engang havde i Neapel en Afskrivt af den spanske Constitution - og kun kjendte den af Aviserne. Kongen, der gjorde alt muligt for at berolige Gemytterne, lod sig, for at skaffe Landet øiebliklig Roe og forebygge større Ulykker bevæge til at bifalde et saa overtaskende Skridt. - J Sicilien, hvor man modsatte sig, flød Borgeres Blodstrømme - Et Parlement blev sammenkaldt, der i kort Tid omstyrtede alle Privilegier og Orden, og sønderrev efter Gotbefindende alle borgerlige Forhold. Kongen, der saae, at denne undeurlige Tilstand maatte bringe Fordærvelse over Ham, Familie og Landet bar, med stille Taalmod denne Skjebne: de Forstandige i Riget, der havde ventet et bedre Resultat af Revolutionen, bleve overtydede om, at de for ikke at falde for et mægtigere Parti maatte tie. Folkemassen, vaagnet af Nyhedsrusen, bøiedes af feilslaget Haab og saae Enden paa dette Skuespil ængstelig imøde - Paa hele Jtalien gjorde denne Hændelse dybt Jndtryk. At meenedige Soldater i faa Dage berøvede en Konge sin Frihed og Magt, at 2 Folkefærd styrtedes i en Afgrund af Forvirring, spaaede dem intet Got. Jngen Fyrste i Jtalien kunde være sikker paa Fred og sine Staters Velfærd. De forenede Monarker indsaae, at hele Jtaliens Vei beroede paa, at en saa alvorlig begyndt Opstand dæmpedes, og tog derfor den Beslutning ved en Armee, at gjøre deres Paastande gieldende - Hs. Maj. Kongen af Neapel indbødes til Laybach for at overtydes om at dette Skridt, til hans og de Jtalienske Staters og Europas Rolighed var nødvendigt. Var end den Brittiske Regjering, ved særegne Forhold og Bevæggrunde og den franske Regjering paa en Maade heri af modsat Mening med det østerrigske Kabinet, saa beroligede det saameget mere Keiseren, at D. M. Keiser Alexander og Kongen af Preussen aldeles stemte med Ham. Monarkerne tilkjendegave Kongen af Neapel deres Beslutning, at befrie Neapel for en paatvungen Forfatning, og, dersom man ikke godvillig deri føiede sig, da at lade en væbnet Magt understøtte Forlangendet. Kong Ferdinand kom til Laybach og lod sin Søn Prindsregenten forstaae disse Beslutninger, raadede som Folkets Fader, til Fred og Landets Redning. Monarkerne kundgjorde deres Agentere i Neapel og Sicilien det Besluttede for at spare Landet for de sørgelige Følger - Der er givet Ordre til den østerrigske Armee at gaae over Pofloden og rykke mod Jtaliens Grændse for at bevise, at man mener det alvorligt men dog ikke kommer som Fjender. Det ville gjøre de forbundne Monarker meget Ondt, om deres velmeente Hensig, skulle mistydes og en alvorlig Krig udbryde."