Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1830-03-05
Muurmester Anders Nøthen har i Aarhuus Avis ladet indrykke følgende Avertissement: "Er det tilladt, at slaae Natpotter ud af Vinduerne paa Folk, Og kan Man vente saadan Noget af honnette Damer? Jeg stod den Aften, da der var Jægerbal, nedenfor og hørte paa Musiken, da jeg blev saaledes overøst, at min Kjole blev fordærvet. Flere Personer vare Vidner dertil. Dette bekjendtgjøres, for at Folk kan vide hvorfor min Søndagskjole er saa marmoreret. J et senere No. af bemeldte Blad læses følgende Svar til Muurmesteren: "Anders Nøthen kunde holdt sin Næse fra hvor han ikke havde Noget at bestille. R. O. P.J Aarhuus Avis No. 28 fortælles et Exempel paa, hvorledes Man endnu veed at føre sig Folks Eenfoldighed og Lettroenhed til Nytte, paa følgende Maade: "Aarsagen til at følgende, desværre til Skam for vor oplyste Tid, bogstaveligen passerede Begivenhed, nu først bekjendtgjøres, er, at den Bedragne har søgt et Spor af Bedragerne i Nærheden af Colding, hvoraf Man først vilde see Resultatet. Han er nu kommen tilbage uden at have opdaget dem. Dens Bekjendtgjørelse vil muligt kunne stifte Nytte som Advarsel for andre ligesaa enfoldige og lettroende Mennesker, og muligt ved en eller anden Leilighed lede til Opdagelse; Sidst i November f. A. kom tvende Qvindespersoner, til Rosmus By i Sønder Herred, mellem Grenaa og Ebeltoft, og søgte om Natteqvarteer, som de erholdt hos en Gaardmand sammesteds. De udgave sig for at være kloge Folk, som kunde curere alle mulige Sygdomme, m. m., og foregave at være kaldte til en elendig syg Kone der i Egnen, hvis Navn og Bopæl de havde glemt og derfore søgte hende fra By til By. Efter at de om Aftenen havde sonderet Vert og Vertinde, og fundet disses Tænkemaade gunstig for deres Planer, begyndte de næste Morgen med Spørgsmaal, om der i Gaarden var nogen rød Kat. Da Mand og Kone havde forsikkret, at der ikke i deres Gaard, og ikke i den hele By, var nogen rød Kat, fortalte Qvinderne dem med ængstlige og betænksomme Miner, at de samme Morgen havde seet en blodrød Kat gaae over Gaarden, og at dette med flere af dem seete Vartegn, forudsagde en stor Ulykke for Gaardens Eiere. Resultatet blev, at Qvinderne fik Mand og Kone fast indbildte, at der forestod dem en stor Ulykke, og at denne bestod i at En af dem inden føie Tid skulde hænge sig, eller dog paa anden Maade komme ynkelig af Dage. De kloge Qvinder vare imidlertid dog ogsaa i Stand til at afvende Ulykken, NB. saafremt Manden, inden Solen gik ned, kunde tilveiebringe det Fornødne - 300 Rbdlr. contant, foruden en heel Deel mere. Manden kom derpaa strax til Hest og reed omkring til Naboer, Venner og Bekjendte, og var saa uheldig, at han fik de 300 Rbdlr. skrabet sammen. Disse Penge bleve nu overleverede Qvinderne, som dermed, tilligemed følgende Klædningsstykker: en blaae Vadmels Fruentimmerfrakke med Sølvhager, en Fruentimmer=Klædning af Skjørt og Trøie, rødstribet i sort Bund; to brune Silke=Halstørklæder og 7 forskjellige andre Fruentimmer=Halstørklæder; 2 Par blaae og 2 Par hvide Strømper samt 2 store Tinfade, m.m., begave sig paa Reisen den 1ste December. Den bedragne, Mand skulde efter Opfordring kjøre Qvinderne med Godset til Randers, men da de kom til Hørning gave de ham Lov til at vende tilbage med det Paalæg: at han maatte vel erindre sig at møde dem 9de Dagen derefter i Randers hos en navngiven Bager, for da at modtage saavel de 300 Rbdlr. som det Øvrige, Alt ubeskaaret og i god Stand; men at han nu ufortøvet maatte begive sig paa Hjemveien, thi det gjaldt hans Liv at være hjemme inden Solen var nedgaaet. Ved Afskeden lovede endnu Qvinderne Manden, at de nok skulde conservere hans Sager, og at disse hos dem skulde være ligesaa sikkre som om de laae i hans Kones Dragkiste, samt advarede ham derhos, indtil Mødet i Randers at iagttage den dybeste Taushed. Manden indfandt sig bestemte Tid og Sted; men at der ingen af Qvinderne mødte, og at der ligesaalidt fremkom Penge eller Tøi, er i sin Orden. - Den høist enfoldige, lettroende og overtroiske Mand er imidlertid meget at beklage, thi han kan ikke bære Tabet, og Erstatning er neppe at vente, da det vel vil falde meget vanskeligt endog blot at opdage Bedragerne. De vare velklædte, havde BeggeNatkapper paa Hovederne, den Ene var høi og stærk bygget, bred og svær over Brystet, koparret i Ansigtet, og saae ud til at være omtrent 50 Aar. Den Anden var meget yngre og saae godt ud. Den Ældste kaldte den Yngre Ane, og Denne Hiin Bedstemoder, men det var usandsynligt at den Ældre kunde være den YngresVedstemoder, men har snarere været et forklædt Mandfolk.