Ribe Stifts Adresseaviser, 1845-10-10
Om den Augustenborgske Sølvbryllupsfest bemærkes i Fædrel." Følgende: "Det mærkeligste Præ nomen i politisk Henseende er den Tale, hvormed Hs. Durchlauchtighed har udbragt Hs. Maj. Kongens Skaal, ikke fordi den indeholder Meget, men fordi den indeholder paafaldende Lidet, ikke fordi den berører offentlige Gjenstande, men fordi den kun dreier sig om Privatlivets smaa Tilfældigheder, ikke fordi den udtaler det Forhold, hvori Hs. Durchl. nu staaer til sin Landsherre og ophørede Slægtning, men fordi den kun dvæler ved en Taknemmelighedsfølelse mod Hs. Majestæt, der har sin Grund i en længst forsvunden Tid. Hs. D. Hertugen er ingen daarlig Taler, han har i Stænderne ofte lagt en respectabel Veltalenhed for Dagen; men her, hvor han staaer midt i en Fens Jubel, for hvilken han selv er Gjenstand, hvor han maa være bevæget af hellige Følelser, og kjære Erindringer. – her svigter hans Veltalenhed ganske. Han vil udbringe sin Konges, sin mangeagtige Vens og Slægtnings Skaal, han vil i en glimrende Forsamling lægge sin Erkjendtlighed og sit Venskab for Dagen, og hvad er det da, han siger, hvorfor er det, han takker, Hs. Majestæt, Blot fordi denne i sin Tid har billiget Valget af hans Hustru, som om Hs. Majestæt siden den Tid aldeles intet nyt Krav havde erhvervet sig paa Hs. Duchlauchtigheds Venskab og Erkjendtlighed. Men uagtet nu Talen er af saadan Beskaffenhed, kan den dog kun med Hertugens Vidende og Villie, ja neppe uden hans Medvirkning, være bleven offentliggjort, altsaa synes Hs. D. selv at ønske Opmærksomheden henvendt paa den. Naar man da skulde uddrage nogen Slutning heraf, saa synes det at maatte være den, at Forholdet mellem Hs. Durchl. og Hs. Maj. nu ikke mere er det samme som for 25 Aar siden; en Slutning, der vinder end større Sandsynlighed derved, at Hs. Majestæt paa det Hofbal, der afholdtes den 18 Septbr. paa Sorgenfri, ikke, som ellers altid, udbragte nogen Skaal for sin Svoger, og det uagtet Denne samme Dag feirede sit Sølvbryllup."J Eiernførde døde for nylig en Gjæstgiver, der almindelig var anseet for en redelig og brav Mand, men om hvem Rygtet rigtignok vilde vide, at han pempede lidt i Smug. Da hans Enke bestilte Liigtalen over ham hos Sognepræsten, Pastor Snikker, erklærede denne hende, at hun hellere maatte afstaae derfra, da han og hans Collega, Diaconus Pastor Valentiner, vare enige om, at deres Samvittighed itte tillod dem at holde nogen Liigtale over den Afdøde, uden deri at berøre hiin Feil. Naturligviis frabad Enken sig, under saadanne Omstændigheder, al Liigtale, og Liget blev nu, ledsaget af et meget stort følge, bragt til sit sidste Hvilested, uden at der medfulgte nogen Præst og uden at der blev talt ved Graven, men samme Dags Eftermiddag blev der i Borgerforeningens Locale af det herover indignerede Borgerskab holdt en talrig Forsamling, hvori man udfærdigede en med 66 Underskrifter forsynet Erklæring til Stedets Præster, og deri tilkjendegav dem Menighedens Misfornøielse med deres Forhold ved denne Leilighed, med det Tilføiende: "at man vistnok stedse vilde høitagte Kirkens redelige Lærere; men aldrig lade Geistligheden gjælde som Normgivende i Menigheden eller som dennes Formyndere." Herefter agter man nu af og til at samles, for at udvexle sine Anskuelser og kirkelige Anliggender, og derhos med Opmærksomhed følge de kirkelige Bevægelser, i Tydskland. (Rand. A.)