Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1840-07-10
Jfølge Aalb. A. er den til Kjøbenhavns Borgerrepræsentanter affattede Takadresse, som er henlagt paa Børsen og andre Steder, saalydende: "Det er en dybtfølt, en hellig Pligt, vi skylde vor ophøiede allernaadigste Konge, vort elskede Fædreland, Eder, hæderværdige Borgerrepræsentanter, og os selv, som vi herved efterkomme. En stærk, en uimodstaaelig Trang opfordrer os til lydeligen at udtale, og høitideligen at erklære, at den Hs. Majestæt i Anledning af Kronnings- og Salvingsacten af Eder vedtagne, og igaar Allerhøistsamme overrakte Lykønskningsadresse, har fundet almindelig og tresterig Gjenklang i vore Hjerter. J have ved i den at tolke længe nærede Ønsker og Forhaabninger opfyldt vore Forventninger til Eder, Hovedstadens Borgerrepræsentanter, og aldeles handlet i den Aand, som besjæler os. Kjøbenhavn den 3 Juli 1840. – En af Adressens Udstædere skal være Mægler Hvidt (en Søn af Etatsraad, Borgerrepræsentant Hvidt).Med dybtfølt Uvillie har vistnok enhver veltænkende Borger i den sidste bevægede Tid truffet i adskillige kjøbenhavnske Blade paa Udtryk, der i det Mindste kunne tydes som fornærmelige imod den Mand, hvis Person bør være hellig for enhver Statsborger. J saa Henseende vil vistnok Enhver billige følgende Udsagn af Aalb. Stiftst. En Omhu forekommer det os, Partierne ikke altid tilstrækkeligt iagttage. Det er Ærbødigheden og Hengivenheden for Kongens Person, thi den bør i enhver monarkisk Stat ved hver offentlig Debat staae urokket, og selv i de Stater, som ere i Besiddelse af den frieste Forfatning, danner Regentens Jnviolabilitet en af Constitutionernes Grundpiller. Men, vil Man maaskee indvende, her mangler os jo netop ansvarlige Ministre, mod hvem vi kunne rette vor Anklage og af hvem eller hvis Organer vi kunne fordre Regnskab. Sandt nok, vi have endnu ikke Ministre med juridisk Ansvarlighed, men ikke mindre hviler desuagtet det moralske Ansvar paa enhver af de kongelige Raadgivere og øvrige kongelige Autoriteter i nedstigende Grad, og dette Ansvar maa af disse altid nødvendigt respecteres. Mod dem, mod Kongens Raadgivere og dem, som igjen fremkalde disses Handlinger, bliver det at Pressen har at rette sine Vaaben, ikke mod Kongens uantastelige Person. Kongen kan umuligt være altseende og altprøvende; han maa i det Meste forlade sig paa sine Raadgivere, vel at mærke sine Raadgivere ex officio, ikke HofOmgivelsernes Jnfluents. Ja, kunde Man nævne nogen, Handling, ved hvilken Kongen paa en voldsom, ukjendt Maade exceptionsviis gjorde Brug af sin kongelige Magt i Strid med Lovens Villie, eller kunde det med Grund No. de siges, at Kongen lod sine Handlinger bestemmes af Hof folkets Jnsinuationer, med Forbigaaelse af de legale Authoriteter, da skulde det ikke undre os, om Utilfredsheden gav skjærende Dissonantser i det inderlige harmoniske Forhold, der i Danmark altid har hersket imellem Drot og Folk. Men har da Christian den Ottende ved noget Factum i saa Henseende adskilt sig fra sin uforglemmelige Forgjænger, Hersker ikke den samme Agtelse for Loven og Retfærdighedens Udøvelse i Christian den Ottendes Regjeringshandlinger som i Frederik den Sjettes, Med Hensyn til, at Holmens Folk trak Deres Majestæters Vogn fra Theatret, har "Fædrelandet søgt at forklare disse Folks Enthusiasme deraf, at de nylig havde faaet udbetalt de saakaldte Kronningspenge; men (hedder det i Aarh. A.) imellem dem selv hed det, at det ved saamange Leiligheder i den senere Tid var sagt, at det var dem, der vare urolige og misfornøiede, og at de altid vare paafærde med Optøier; de vilde derfor nu gribe Leiligheden til at vise Kongen, at de vare ham hengivne. At de ikke handlede efter deres Foresattes Tilskyndelse, sees bedste deraf, at den 1ste Division ikke vidste af hvad den 2den havde for, og af den Grund først kom med om Aftenen, hvorover de ogsaa lydeligt yttrede deres Fortrydelse imod de Andre.