Den Vest-Sjællandske Avis, 1819-09-11
Nyeste Post-Efterretninger. Den Engelske Regiering har sendt en Agent ved Navn Bouchier til Manchester for at melde Magistraten: at Kronen vil for det første opgive sin Anklage mod Hunt og Consorter for Landsforræderie og at den har besluttet sig til, kun at lade dem forfølge for Retten, for at have conspireret for, med Magt at ville forandre Landets Love; heraf fulgte at Hunt og hans Medhielpere bleve stillede for et offentligt Forhør, efter hvis Tilendebringelse Magistraten erklærede, at de Arresterede kunde løslades mod at stille Caution for at møde i Retten for at dømmes af Eedsvorne; man forlangte af Huus og Johnson en Sikkerhed af 1000 Pd. Sterling for hver og desuden to særskildte Cautionister; Johnson stillede strax den forlangte Sikkerhed og blev derpaa baaret hiem til sit Huus paa Skuldrene af to Personer under Pøbelens bifaldsraab. Hun formaaede først den næste Dag at forskaffe sin Caution, hvorpaa han ligeledes blev sat i Friehed. Hunt forsvarede sig ved denne Leilighed med megen Sindighed; erklærede, at han misbilligede Folkeforsamlingen i Birmingham, hvor man havde dristet sig til at udvælge paa egen Haand et Parlements Medlem; men at hans Hensigt var kun at samle paa en lovmæssig Maade Stemmer til et Bønskrift, som skulde indgives til Prinds=Regenten. - Hunt har nu i et Brev til sin Ven West i London, dateret den 29de August fra Bulton paa Tilbagereisen, tit Manchester, som er aftrykket i de offentlige Blade, skildret med de værste Farver den Behandling han har prøvet; paa hans Reise fra Fæstningen Lancaster til Bulton havde 20000 Mennesker ledsaget ham, spændt Hestene fra hans Vogn og trukket den; da han havde erfaret, at en utallig Mængde Mennesker havde samlet sig paa Veien til Manchester, saa forblev han Natten over i et Værtshuus, hvor 10000 Mennesker holdt Vagt ved hans Dør. - Den 30te August om Middagen kom Hunt tilbage til Manchester; Fruentimmer havde trukket hans Vogn den ene halve Deel og Mandfolk den anden halve Deel af Veien; da han ankom til Børsen opløftede Pøbelen et frygteligt Glædeskrig; Hunt svingede triumpherende med Hatten og haranquerede den. Sir Francis Burdett har tilskrevet Lord Sidmouth, at han er Forfatter til det bekiendte Brev, som har fat Ministeriet i saamegen Uroe, og at det er ham aldeles ligegyldigt hvilke Forholdsregler det vil betiene sig af imod ham, og at han vil selv komme til London for at holde den Forsamling af Valgherrerne i Vestminster, som har foresat sig. Vel afslog Hr. Arthur Moires Grandbaillif for Valgene i Westminster at foranstalte en Forsamling af Valgmændene; men den blev ligefuldt udskrevet og holdet den 2den September; Burdett blev modtaget med stort Bifald. 7 Resolutioner bleve affattede, som gik ud paa at erklære, at Forsamlingen i Manchester var aldeles lovlig; at der ved dens Forstyrrelse af Militairen var gjort et Jndgreb i det brittiske Folks Rettigheder, og at Statens Brøst allene kan afhielpes ved en lige Stemmeret, og en kortere Varighed af Parlamentet. En Addresse til Prinds-Regenten blev i den Anledning affattet, som skal overleveres ved Burdett, Hobhouse og Major Cartwright, Det gik forresten meget roeligt til i Forsamlingen. Syv Medlemmer af Communeraadet i City, have overleveret Lordmajoren en Forestilling, forsynet med 43 Underskrifter, hvori han anmodes om, at sammenkalde Communeraadet for at overveie hvad der er passeret i Manchester; hans Herlighed har lovet at svare derpaa den næste Dag, en tidligere Begjæring af samme Natur, som Oberst Williams overleverede afslog han bestemt. - Man frygter for, at Uroelighederne i England ville nu tiltage, da Regieringen har seet sig beføiet til at tage en Deel af sin Anklage med Hunt tilbage, især dersom han skulde blive friekiendt af de Eedsvorne; han synes at forholde sig ved disse Optrin overmaade koldsindig og listig, i Liverpool og i Wakefield, ere nye Folkeforsamlinger blevne holdte, men som ere løbne meget roelige af. - Den bekiendte Oppositionstaler General Wilson, opholder sig for nærværende Tid i Paris, han er den Englænder, skriver man derfra, som taler med den største Aabenhiertighed, om sit Fædrenelands nærværende Crisis, andre sig der opholdende Englændere ere mere forsigtige i deres Udeladelser; men alle ere dog af den Formeening, at den Engelske Regiering er i den absolute Nødvendighed, at maatte give efter for Folket i nogle Punkter, naar den ikke vil udsætte Landet for en Revolution; deels Maskinerne, som nu giøre saa mange Hænder arbeidsløse, deels ogsaa de overordentlige høie Skatter, som selv for dem, som ikke betale dem, have den besværlige Virkning, at de tilveiebringe en uforholdsmæssig høi Priis paa Livets første Fornødenheder, ville bevirke et Brud, eller saa at sige en aabenbar Krig imellem de to Classer, de som eie noget, og de som intet eie. Faren synes langt mere truende, end ved de tidligere Uroeligheder. (Disse Yttringer have længe været Redacteurens individuelle Beskuelse af Sagen; men de ere ikke hans Ord; thi de ere saaledes tagne af Franske Beretninger. – Et afsindigt Fruentimmer Elisabeth, Bunham, har stiaalet Nøglerne til Banken; hun er bleven grebet, og har forklaret, at Landet var nu i en skrækkelig Tilstand, og at hun følte, at noget maatte giøres derved. Hun har vel været bange for, at Reformatorerne skulle faae Fingrene paa dem.