Aalborg Stiftstidende, 1836-07-21
Skildring af den Anklagedes Levnet og Caracteer stod i den stærkeste Modsætning til det hæderlige Vidnesbyrd, der fra Vidnernes Side i saa Henseende var blevet Forbryde, ren til Deel. Det var ogsaa især Gienstanden for hans Defensors, Hr. Ledrus's, Foredrag for Retten, at udhæve Alt, hvad Vidnerne havde udsagt, for at stille den Anklagedes Caracteer i et Lys, der, idet mindste hvad hans foregaaende Liv angaaer, kunde formindske den Afsky, hvormed naturlig alle Retsindige, efter hans seneste Udaad, maae betragte ham. Defensor søgte at gjøre den omtalte Tildragelse med det Fruentimmer, som Alibeand havde reddet fra at drukne, ligesom ogsaa hans tilsyneladende deelicate Adfærd i Juli Dagene, gjældende til sin Hensigt. "Alle Vidner - saaledes vedblev han - skildre ham som, et godt, sagtmodigt, agtværdigt, ungt Menneske, der kun følen Bekymring ved at krænke Andre og idelig ponser paa at gjengjælde Andre, hvad de have gjort mod ham. Da han var vendt tilbage til Paris, har han, efter alle Vidners eenstemmige Udsagn, ført et ordentligt regelmæssigt Liv, og ingenlunde, som Actor vil paastaae, tilbragt sin Tid med ørkesløst at drive omkring i Værtshuse og Kipper. Han har i idelig Beskjæftigelse søgt sit Underhold, men strandet ved alle Forsøg, og har endogsaa, i Fortvivlelse derover, villet dræbe sig selv ved Kuldamp, men det fattedes ham paa Penge, at kjøbe Kullene for. Endelig erholdt han Ansættelse, men mistede den snart igjen, fordi han vægrede sig ved at aflægge Vidnesbyrd, imod sin Overbeviisning, i en Sag, ved hvilken man vilde skader hans Principal Saaledes havde en roesværdig Handling da atter lukket ham Veien til Erhverv. - Vender jeg mig til Attentatet kan det ikke falde mig ind at ville retfærdiggjøre en saadan, Handling, men for Deres Domstol, mine Herrer, tør jeg fremhæve et Synspunct, som jeg for et andet Tribunal, ikke vilde kunne gjøre gjældende. De danner en politisk Domstol, Dem maa det staae frit for at overveie, om det i den sne, for Dem svævende, Sag ikke kunde være bedre at anvende Naade end stræng Retfærdighed. Jeg kan tage feil, men jeg maa tilstaae, at det forekommer mig som om 3 August's Handlemaade mod Cinna i dette Tilfælde kunde være et følgeværdigt Exempel. De overveie selv, mine Herrer, om ikke Naaden ene vil være istand til at udrydde den politiske Fanatisme, eller idet mindste gjøre den uskadelig. Falder Alibeauds Hoved paa Skaffottet, vil hans Død vist ikke være istand til at qvæle Spiren til en lignende Forbrydelse i Gemytter, der stemme med hans; skulde Naaden derimod ikke være egnet til at afvæbne slige Fanatikere Han endte med at anraabe Rettens Menneskelighed om Naade for den Anklagede, som Denne selv ikke vilde bede om. Da Defenfor havde endt, stod Alibeaud rask op, forlangte Ordet og oplæste med stærk Stemme af et Haandskrift, han bar hos sig, endeel Phraser om sit Forhold, i hvilke han sammenlignede sig selv med den romerske Brutus, og tilsidst førte et saadant Sprog, at Præsidenten paabøde ham Taushed, men først ved Municipalgardisternes Hjælp formaaede man at bringe ham til Rolighed. Han raabte med høi Røst, at han vilde betroe sit Forsvarsskrift til sin Advocat, og indhændigede denne umiddelbart derpaa den Rulle, han holdt i Haanden. Retten opfordrede imidlertid Defensor til at overlevere dette Manuscript til een af Rettens Betiente, hvilken Opfordring han, efter nogen Vægring, ogsaa efterkom. Generalprocuratoren tog nu Ordet og gik især ud paa at vise, hvor lidet nogle enkelte, om ogsaa formeentlig nok saa smukke Træk af Alibeauds Ungdomsliv kunde komme ham tilgode efter en Forbrydelse, som den, han senest havde begaaet Proceduren var nu tilende, og Præsidenten sluttede med at erklære Alibeand, at han kunhavde nægtet ham at fortsætte sit Forredrag, fordi det var øiensynligt, at han kun derved vilde forværre sin Tilstand, og indrømmede ham derhos endnu Ret til at anføre, hvad han kunde sige til sit Forsvar. Han forlangte da sit Manuscript tilbage, idet han lovede, at ville undertrykke ethvert anstødeligt Udtryk. Da han imidlertid igjen begyndte i samme insolente Tone, maatte Præsidenten paany paalægge ham Taushed. Han førtes nu bort og Retten traadte af, for at fælde Dommen, som vi kjende.