Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-06-16
Prøve af Doctor philosophiæ Car Ludvig Lapidarius's Selvbiographie. Musen stundom ligge maa for Anker, Den kan ei altid seile i en Ruf Den og tidt maa tage sine Tanker Ei dens gode Navn det kan forkleine, At den, ved Laan, sig ofte hielper frem, Og borger denne Gang hos von Heine *)Et Æmne, som et mangler Fynd og Klem I Skolen blev lært udenad de – romerske Konger, Aarstallene, nomina paa im, verba irregularia, Græsk, Hebraisk, Geographie, Dansk, Hovedregning - Gud, jeg er endnu svindel i Hovedet deraf - Alting maatte læres udenad, lige indtil det ubetydeligste Navn i Kalls navn*) H. Heine, Forfatter til Reisebilder. Snart hos en Peer, snart hos en Paul paa PufSkoleaarene. fulde Verdenshistorie. Meget deraf blev mig dog nyttigt siden. Havde jeg ikke kjendt de mange Aarstal, hvorledes skulde jeg siden hittet Rede i det store Kjøbenhavn, hvor det ene Huus ligner det andet, som een Draabe Vand eller een Musketeer den anden, og hvor man ikke er istand til at finde sin Bekjendt, naar man ei veed Huusnummeret uden ad, eller bestandigen gaaer med Veiviseren i Haanden. Jeg tænkte mig derhos, ved hver Bekjendt, en historisk Begivenhed, hvis Aarstal stemmede overeens med hans Huusnummer, saaledes at jeg let kunde mindes dette, naar jeg huskede paa hiin, og derfor randt mig altid, ved saadan Leilighed, en historisk Begivenhed i Tankerne. F. Ex. mødte min Parykmager mig, saa tænkte jeg strax paa Prinds Absalon, der blev hængende i Træet, fordi han ikke brugte Paryk eller Tour, saae jeg en galant Herre med laadden Krave og laadden Ærmebesætninger, mere til Stads end til Nytte, saa faldt mig strax Harald Graafeld ind, saajeg Hr. R., der sidder i en bundløs Gield, kjørende i en glimrende Landauer, saa tænkte jeg paa Mahomets Flugt, saae jeg min Ven No Kone, saa stod Potifars Hustrue levende for mig. Som sagt, Aarstal ere meget nødvendige; jeg kjender Folk, der have intet uden en Deel Aarstal i Hovedet, men de vidste at finde de rigtige Huse, og de ere blevne Mænd, der endog kunde faae deres Gaardskarle og Kudske til at gjøre Lykke. Men jeg havde i Skolen min Plage med de mange Tal. Med den egentlige Regnen gik det endnu slettere. Bedst gik det mig med Subtraheren. Fire fra tre kan jeg ikke, altsaa maa jeg laane een – men det er en practisk Hovedregel, som jeg raader Enhver, heller altid at laane nogle Mark flere thi man kan ikke vide Men hvad Latinen angaaer, da kan man ikke gjøre sig nogen Forestilling om, hvad den er indviklet. Min Fader pleiede altid at fortælle, at hans Nucleus har været ham en haard Nød at knække, og, da han vel havde faaet den knækket, var Kjærnen ganske omstukken. Ogsaa begyndte han med Aurora og endte med Hesperus. Romerne havde vist ikke faaet Tid til at erobre Verden, dersom de først skulde have lært Latin, af Baden og Brøder. Disse lykkelige Folk vidste allerede i Vuggen, hvilke Nomina have im i Accusativ. Jeg derimod maatte lære dem i mit Ansigts Sveed uden ad; men det er dog altid godt at jeg veed dem, thi havde jeg d. 20de Juli 1825, da jeg disputerede for Doctorgraden i Regentskirken, sagt sinapem istedetfor viuapim, saa havde maaskee Auditoriet eller Opponenterne hørt det, og det havde været mig en evig Skam. Jeg kjender den, der for mange Aar siden ved Examen fik hand istedetfor det ham tiltænkte land, blot fordi han for Calva brugte Cranium. Verba irregularia udmærke sig fra verba regularia deri, at man ved dem aaer flere Prygl - de ere græsseligt vanskelige; men har man dem først engang i Hovedet, saa har man vundet Spil. Det var Shakespeari Ulykke, at han ikke tilgavns kjendte hine Verba Endnu to hundrede Aar efter sin Død maa han høre Ondt for det og skjældes af mangen Philolog for en Jlliteratus. Levede han i vore Dage, saa turde han ikke engang komme ind i Studiigaardsporten eller læse de der opslaaede Bekjendtgjørelser om Forelæsninger, som skulle holdes, Bøger, der ere tilfals, Lærere, der søgt Condition, og andre vigtige academiske Sager, Jeg vilde ikke sælge mit Latin for Hundrede Daler, ja Hundrede til. Om Græsk vil jeg aldeles ikke tale; jeg ærgrer mig alt for meget derover. Munkene i Middelalderen havde ikke saa ganske Uret, naar de paastode, at dette Sprog var Fandens Opfindelse. Hver Gang jeg husker paa den sølvbeslagne Homer i Peder Paars, gyser det i mig I gamle Dage disputerede man endog paa Græst. Himlen skee Tak, at den Tid er forbi. Hebraisk slap jeg for i Skolen, da jeg læste Naturhistorie. Jmidlertid er jeg dog ikke saa ganske uvidende i det hellige Sprog. Jeg kjender en heel Deel Ord, som Ammen, Cheruber, Seraph, Halleluja, Hofianne &c. Ogsaa lærer man tilligemed Naturhistorien adskilligt Hebraisk, f. Ex. Adamsæble, Paradisæble o. s. v. Modersmaalet lærte jeg ikke mere af, end der behøvedes til at faae laud ved Examen, og det var saare lidet; thi Rectoren sagde altid, at Latinen var Hovedsagen; en dansk Bommert tog man det ikke saa nøie med, men en latinsk kan føre til Nul At jeg kun lærte saa lidt Geographie, kom deraf, at de Franske havde vendt op og ned paa Grændserne; hvert Øjeblik maatte i de DagLandkorten illumineres paa en anden Maade; hvad der ellers havde været blaat blev paa eengang grønt, og hvad der fra Arilds Tid havde været hvidt, blev pludseligen blodrødt, ret ligesom om det rødmede over hvad der var foregaaet. Landenes Producter forandrede sig ogsaa, Chicorie og Runkelroer kom til at voxe der, hvor man ellers kun saae Harer med bagefter jagende Landsbyjunkere. Nationerne skiftede Characteer; de Tydske bleve smidigere, de Franske ophørte at gjøre Complimenter, Engellænderne slængte ikke meere deres Penge bort og begyndte at lære Fransk og Tydsk, Ven zianerne vare ikke meere saa snue. Blandt Fyrsterne gaves mange Avancements; de gamle Konger fik nye Uniformer, nye Kongedømmer bleve bagte og fandt Afsætning som varme Kringler fra lille Kongensgaden; mange Potentater bleve derimod jagede fra Huus og Gaard og maatte paa anden Maade søge at jortjene deres Brød; - men denne Periode er dog endeligen forbi. - J saadanne Tider kan man, som let indsees, ikke bringe det vidt i Geographien. - Bedre har man det dog i Naturhistorien, deri kunne ikke foregaae saa mange Forandringer og deri gives der bestemte Kobberstykker af Aber, Kinguruhs, Zebras, Næshorn o. s. v. Sieldent opdages noget Nyt f. Ex. en Havfru eller Havmand; selv en Kalv med to Hoveder hører til Natursjeldenheder, som forevises paa Vesterbro, men ikke begieres Regnskab for ved Examen. Allerbedst gik det mig med det Franske.