Aalborg Stiftstidende, 1844-09-10
Udlandet. Blandt den Mængde Skrifter over Rusland, som den nyere Tid har frembragt og som næsten alle med aabenbar Eensidighed opsøge denne Kæmpestats svage Sider og sætte dem i det værste Lys, udmærket sig fordeelagtigt (!) et fornylig i London udkommet engelsk Værk (Revelationsof Russia. 2 Volumes. Lond. 1844). Den anonyme Forfatter synes at være enten Militair eller Sømand, thi hans Opmærksomhed er især henvendt paa den russiske Land- og Sømagt. Hans Skildring af Forholdene i selve St. Petersborg contrasterer mærkeligt imod Lord Londondernys bekjendte Panegyrik, om hvem en Kritiker i sin Tid sagde: "at han kunde være en ganske fortrinlig Marquis, men han var en duperet Jagttager og en jammerlig Forfatter. Det beseirede Polens Skjæbne bliver skildret deri med temmelig skarpe Træk, og Angivelsen af de Ulykkeliges Antal, som blive forviste til Siberien, er overdreven i det Utrolige. Men hellere forlade et saa kildent Thema og anføre nogle af Værkets statistiske Angivelser, betræffende den russiske Armee. Det regelmæssige Rytteri bestaaer af 48 Linie- og 12 Garderegimenter foruden 12 Regimenter Grenaderer tilhest og endnu nogle flere. Det irregulaire Cavalleri beløber sig omtr. til 135,000 Mand og bestaaer af Kosaker, Kirgiser, Tatarer, Baschirer og andre asiatiske Stammer. Af disse ere de 90,000 lige saa godt disciplinerede som Linietropperne. Det russiske Rytteri staaer imidlertid meget langt tilbage for Jnfanteriet. De passive Egenskaber, der kunne være gode nok hos Jnfanteristen og som saa ofte gjorde Russeren frygtelig i Kampen, ere ikke paa det rette Sted hos Rytteren, hos hvem det active, frige Mod er lige saa nødvendigt, som Disciplin. Desuden er Gammel=Ruslands Bonde ikke vant til at ride; vel er Landet uhyre rigt paa Heste men han gjenner dem foran sig og bestiger dem sjelden. J det Hele taget frembyder den hele russiske Liniearmee et uhyggeligt Skue (?). De skiddengraaebrune Kjoler, Soldaternes blege, læderagtige Ansigtsfarve ofve frembyde Jntet mindre end et imposant Skue. Anderledes forholder det sig med den keiserlige Garde. Seete første Gang ved en Mønstring, opfylde de Tilskueren med Beundring; thi vel har man seet mange enkelte Regimenter smukkere, men en saadan Masse af skjønne Tropper finder man intetsteds i Verden samlet paa eet Sted. Den keiserlige Garde skal for Øieblikket bestaae af 41,000 Mand Jnfanteri og Artilleri og 15,000 Mand Cavalleri og med den unge Garde, ialt af ikke mindre end - 120,000 Mand. Dens Commandeur er Keiserens Broder, Storfyrst Michael. Paafaldende for Beskueren er den forbausende Lighed imellem disse Krigere, i den Grad, at man kunde antage dem for Brødre. Det seer ud som om Naturen havde formet dem Alle efter Ukas og eet og samme Mønster. Hvad der bevirker Ligheden, er naturligviis meest den blege Ansigtsfarve og den sorte Snurbart, der hos dem Alle har akkurat det samme Snit. Det er, som bekjendt, befalet ved Ukas, og hvad den byder Tambouren, paalægger den ogsaa Generalen. Saa længe som man nu seer disse Gardesoldater staae i Masse, maae de absolut imponere Tilskueren ved den høie Statur, den stive, mattialske Holdning og de smagfulde Uniformer. Men seer man dem efter endt Revn, gjenkjender man dem ikke. Den Samme, som nylig gjorde en herlig Figur, sees nu at være mager, smalbrystet, at staae slet paa Benene og mangle Muskler, Sener og Spændkraft til at belive dette store Legeme, der nu ligner en opløben Skoledrengs (!). Hvilken Afstand fra de regelmæssige athletiske Skikkelser i vor Garde, disse Karle, der have spist Oxekjød fra Gammel-England ofv. osv. Endnu ubarmhiertigere er Forfatteren imod den stakkels russiske Marine. Han paastaaer saaledes, at en russisk Flaade, saaledes som den nu er, ikke i fjerneste Maade kunde maale sig med en lige stærk engelsk osv.