Aalborg Stiftstidende, 1829-01-28
Efter at have skildret Feldttogets første Begivenheder, og efter at have sat de Grunde fra hinanden, hvorfor Hussein Pascha ikke formelig kunde beleires i Schumla, vedbliver Forfatteren: "At observere Schum la for at stække Husseins Armee-Corpses Operationer, at indtage Varna, at oppebie det scherbatowske ArmeeCorps, og Garderne, der skulde indtræffe den 1ste September; at iværksætte Silistrias Beleiring for at sikkre Vinterquarterene imellem Donauen og Havet, og længere hen at benytte de ankomne Forstærkninger til Schumlas Undertvingelse, eller til Fremrykning imod Burgas; - dette var den Plan Fornuften indgav, det var ogsaa den Keiseren fulgte. Herved maa man imidlertid indrømme, at Varna efter de indhentede ufuldstændige Beretninger var bleven bedømt for let, hvorfor og de Midler, der i Begyndelsen bestemtes til denne Pladses Beleiring snart befandtes at være utilstrækkelige. Forgiæves tilførte sildigere Flaaden Beleirings=Hæren nogen Forstærkning, og de uundgaaelig fornødne Krigsmaterialier; de naaede endnu ikke til at indslutte og beleire Fæstningen. Af denne første Fril udsprang den absolute Nødvendighed for Fyrst Menschikow der havde med Vanskeligheder at kæmpe, over hvilke kun hans Talent alene kunde seire - at forflytte Angrebs-Operationerne til Søesiden, hvor alle hans Hjælpemidler befandt sig, og hvor han derhos kunde giøre Regning paa Flaadens Medvirkning; men hvor han tillige havde Fæstningens stærkeste Punkt at angribe. Jstedetfor den 30te August at være i Besiddelse af Varna, og da at lade det scherbatovske Corps og Garderne støde til General Rudzewitsches og Prinds Engen af Würtenbergs Divisioner, for enten at over fore Krigen til hiin Side Balkanbjergene, eller at indslutte Schmula og ved Hunger tvinge det der befindlige Corps til Overgivelse, maatte man nu anvende hele September Maaned og alle disponible Kræfter imod Varna. Endelig viger ogsaa denne Fæstning for vore Troppers Udholdenhed og Fasthed; nogle Hundrede af hine som udarted udraabte Soldater bringer Stræk og Død ind i Stadens Middelpunkt, og Fienden, der har udmærket sig ved et fortræffeligt Forsvar, føler nu at der ingen anden Vel til Frelse er ham levnet, end den Seierherrens Naade aabner ham. Rumeliens Bolværk overgiver sig, i den afmægtige Hærs Paasyn der havde smigret sig med at kunne bevirke dens Undsættelse, til Seierherrens Naade." Efter at nu ogsaa de ærefulde Fægtninger, hvilke General Roth bestod ved Silistria og General Geismar i det lille Wallachie, saavelsom Grev Paskewitsches talrige glimrende Seire i det asiatiske Tyrkie ere vedrørte, slutter Afhandlingen med følgende Ord: "Saamange Seire, i hvilke vi erobrede 1280 Kanoner og 400 Faner, samt toge 20000 Mand tilfange, kostede kun Rusland fra 18 til 20000 Mand Dræbte eller Haardtsaarede. Hvilken Vaabendaad kunne vore Fiender sætte imod dette, og hvilke ere de Seire, der tjente udenrigske Blade til Paaskud for deres Fordreielser af Kjendsgjerninger, Det er tvende af vore Batailloners Nederlag, der ved en Reconosering vovede sig for langt frem, og det er Tabet af en Skandse med 6 Kanoner, der blev overrumplet ved Nattetider og gik tabt ved dens Forsvareres blinde Tillidsfuldhed. Deslige ubetydelige Begivenheder ere meget sædvanlige i Krige, og have aldrig bestemt sammes Udfald. Disse ere med faa Ord de Begivenheder, hvilke nogle over vore Fremskridt avindsyge Journalister ikke have undseet sig ved, at kalde et fenslaaet, for Seierherrens Berømmelse fordærveligt Feldttog!! Rasland behøver kun endnu eet andet ligesaa ulykkeligt Feldttog, og dets Krigere vilde da i Besiddelse af Silistria og Rustschuck, maaskee endog af Schumla, seierrig nedstige i Adrianopels Sletter. Man tør antage, at Tyrkerne ikke ville tvinge os til at gaae saavidt ), og at Sultanen, bedre bedømmende Feldttogets Resultater, end de europæiske Aviisskrivere, vil indsee, hvor uklogt han handlede, naar han udsatte sig for nye Farer, istedetfor at tiltræde de maadeholdende Betingelser, hvilke Rusland alt førend Krigens Begyndelse har opgivet ham. Jøvrigt vil med Guds Hjælp, om Rusland endnu engang bliver tvungen til at gribe Vaabnene, det næste Feldttog bedre end vor Frahinandensætning godtgjøre de Fordele, vi have opnaaet i det forrige Feldttog. Den simple Optælling af disse vundne Fordele og af de erobrede Seierstegn, saavelsom Fremstillingen af den Jndflydelse de nødvendig maa have paa Begivenhederne, vil tilfredsstillende oplyse hvor grundløse de Declamationer ere, imod hvilke vi etablere Beviis for, at den russiske Armee i disse 4 Maaneder har gjort mere, end den nogensinde tilforn i flere Feldttoge kunde udrette imod Tyrkerne. Alligevel tilstaae vi, at, den heldige Fremgang uagtet, nogle Feil ere begaaede. For frimodige til ei uforbeholden at tilstaae disse, ville vi bestræbe os for, i Fremtiden at undgaae dem. Men hvad Jngen kan bestride, er, at, disse ærefulde og vigtige Følger uanseet, Keiser Nicolaus intet Øieblik er veget fra det Ønske, under de forinden Krigen udtalte Betingelser at slutte Fred. Vi ville haabe at Sultan Mahmud, vendende tilbage til maadeholdendere Sindelag, vil anerkjende disse Sandheder, og at et varigt Forlig for lang Tid vil gjenhidstille den gode Forstaaelse imellem to Stater, der ikke meere have de samme Foranledninger til at være skinsyge paa hinanden, som tidligere, da Erhvervelsen af det sorte Havs Bredder endnu ikke skjænkede Ruslands sydlige Provindser en til disses Existents væsentlig fornøden Handelsvei. Skulde denne Forventning ikke gaae i Opfyldelse, saa bliver os intet tilbage at ønske, end et forfeilet Feldttog af samme Art, som det forrige, hvilket forskaffede os 14 Fæstninger og 4 Provindser. Vi kunne da ønske os tillykke i Hensyn til Følgerne af en for den hellige Sag begyndt Krig, og overlade vore Fiender den Fornøielse, at opdigte foregivne Nederlag.