Viborger Samler, 1841-12-30
Afvigte kolde og fugtige Sommer, den vanskelige Høst og det vedholdende fugtige Veirlig lade befrygte, at der i indeværende Vinter blandt Faarene vil opstaae en stor Dødelighed af den Sygdom, som er bekjendt under Navnene Blegsot, Vandsot, Leverikter eller Leverflynder, hvortil Spiren allerede er bleven lagt i Sommerens Løb. De Dyr som alt nu vise sig mindre kraftfulde end de øvrige i Flokken, hvilket kjendes derpaa, at de holde sig afsides fra de andre, ere uopmærksomme, have en kraftesløs, endog vaklende Gang, og ei yde den sædvanlige Modstand, naar de gribes, og som desuden ere blege i Huden, og mangle røde Striber (Aarer) i det hvide af Binene, ville efter nogen Tid gaae tilgrunde af denne Sygdom, hvis fremskridende Udvikling kjendes paa, at Dyret afmagres, hoster meget, faaer Uldfald, bliver som det kaldes "tykt i Hovedet, eller at der danner sig en vatersotig Hærelse hvor Hoved og Hals nedentil og op paa Siderne forene sig med hinanden, og at der fremkomme Hævelser af samme Beskaffenhed under Bryst og Bug, hvilken sidste sædvanlig tillige udspilles lidt efter lidt. Der pleier da at indfinde sig Bugløb, og Døden paafølger efter en kort Tid. – Lam og aarige Faar ere især udsatte for at faae denne Sygdom, der ei er smitsom, og naar de Syge slagtes, førend der udvikler sig vatersoligHævelser, kan Kjødet nydes uden Skade for Sundheden. - Det vil bidrage til denne Sygdoms Forebyggelse at lagttage følgende Forholdsregler: 1) Man vælger kun de Dyr til Levefaar, som endnu ei vise Tegn til den allerede begyndte Sygdom. 2) Stien maa være rummelig, holdes reen og luftig, og Faarene flippes, ved godt Veir, jernlig ud for at røre sig. 3) Der gives saa godt Foder som muligt, og det mindre gode anvendes helst i Frostveir, efterat det i det Frie er omrøstet og gjennemluftet, for at rense det fra Stev, Skimmel o. s. v. Hvor det kan skee, gives tillige nogen Kierne, helst i Vinterens Begyndelse. 4) Der lægges et Stykke rustet Jern i Truget, hvoraf Faarene vandes. 5) J Stien ophænges sammenbundne Koste af Malurt, Pors, eller andre bittre Urter, og der anbringes her tillige Snore, hvori man fastgjør Saltstene, 6) J Krydderne lægges Boller, som laves af Tjære, Kjøkkensalt og et bitter Pulver, saasom af Malurt, Pors, Kalmus, Reinfan eller Bukkeblade, i Forbindelse med knuste Enebær. Man tager f. Ex. til 100 Faar 2 Pund bittert Pulver, 2 Pund knuste Enebær og 1 Pund Kjøkkensalt, laver heraf med Tjære Boller, og giver dem denne Blanding 2 Gange om Ugen Disse Midler kunde i samme Forhold blandes med straaet Sæd og Vand til en tynd Grød. 7) Til Drikke gives et Par Gange om Ugen en Blanding af 3/4 Tjærevand og Kalkvand. Tjærevandet kan laves paa følgende Maade: Pund Tjære udrøres i omtrent 25 Potter Vand. Efter gientagen Omrøring lader man Blandingen henstaae rolig indtil Tjæren er funken tilbunds. Den klare Vædske algodes nu med Forsigtighed, og blandes med Kalkvandet, som bedst laves paa følgende Maade: 1 Stykke Kalk (1 Deel) lædskes med den fornødne Mængde Vand, hvorefter der endnu tilsættes saameget Vand, at hvad der i det Hel hertil bruges udgjør 30 Dele. Blandingen bliver nu staaende rolig i et vel tillukket Kar indtil Kalken har sat sig tilbunds, hvorpaa det klare Kalkvand afheldes med Forsigtighed. Den kongl. Beterinairskole, den 23de Decbr. 1811.