Jyske Efterretninger, 1796-11-25
Stokholm, den 8 November. Følgende er den Tale hvilken vor Konge Gustav Aldolph den 1ste dennes holdt fra Thronen til Hertug Regenten da han imodtog Regieringen: "Dagen er kommen, paa hvilken jeg i Følge min høistsalige Faders Terstamente, maae erklære mig til majoren Konge, for at regiere over det svenske Folk. J det jeg i Herrens Navn i Dag tiltræder denne Regiering, og ansøger Deres Kongelige Høihed om sammes Fratrædelse, da er mit Hiertegiennemtrægt af de ømmeste Følelser; giennemtrægt at Ærbødighed og Taksigelse mod Forsynet som har udvalgt, mig dertil, at herske over et frit og uafhængende Folk; giennemtrægt af Kierlighed mod dette Folk, som hidtil ved Troeskab og Tapperhed har gjort sig berømmeligt; og endelig giennemtrægt af den Overbeviisning, som og der Omkreds og de Pligters Forsvarelse, jeg haver at opfylde. Ved denne for mig og os alle saa vigtige Leilighed fornyer sig hos os Jhukommelsen angaaende det Forliis som vi have lidt, i det mig en god Fader og Fædrenelandet en elskværdig og dyrebar Konge er bleven berøvet. Den Taknemmelighed og Høiagtelse som vi skylder ham, har aldrig kundet være forglemt af en sand og oprigtig Svenske. Men ved denne Leilighed føles denne Smerte dobbelt. Det er en smigrende Skjæbne for mig, at jeg i Dag er bleven Folkets Fortolker, og naar mine Udtrykke ere for svage, saa have vi for en saadan Konge som vi have forliist, ingen andre Lovtaler, og ingen andre Yttrelser af Kummerens Smerter nødig, endsom de, hvilke ligger indgravede i troe og taknemmelige Hierter. Som Søn bringer jeg hans Jhukommelse Udtryk af den største Taknemmelighed, for den store Omsorg han havde for mig og som han selv udførte paa denne Side Graven, i det han i min Mindreaarighed overdrog Dem Regieringen, dyrebare Onle! Deres Kongelige Høihed traad de for mig og Fædrenelandet i hans Sted. Jeg erkiender den Møie og Paapassenhed, som Deres Kongelige Høihed har anvent. Min Tak derfor skal aldrig ophøre. Jeg veed imidlertid at det er Dem den sødeste Fornøielse, at see til mig, hvis Ungdom var anfortroet Deres Omsorg, Scepteret paa en værdig Maade overdraget. Jeg i det jeg tiltræder mit Kald, med Fornøielse for Dem, haaber derhos paa den Almægtiges Bistand, og giver, mine Herrer Hertuger, og for Eder, Sverrig, og kiere Undersaatter, mine Ønsker tilkiendte, stedse at vil føre Regeringen til alle vores Bedste. Min første Hensigt er denne, at følge Lovens Gang og Rettigheder, hvorved enhver Svensk maae nyde sine Frugter; at befordre det almindelige Vel, anvende Statens Hielpekilder paa det retteste og derved at nyde en Konges største Glæde, nemlig ved den Glæde at see sig omringet af lykkelige Undersaatter. Endnu ung og uerfaren, haaber jeg meget at Raadets Forslag, som jeg vil søge, men endnu mere af mine Underdaneres Kierlighed, som vil bemøie sig, formedelst deres Pligters Opfyldelse at forekomme deres Konge, saaledes som han opfylder sine Pligter mod dem. Det Svenske Folk har stedse udmærket sig ved saadant Sindelag og Forhold. Mit Valgsprog er, Gud og Folket. Disse Ord bliver mig min Pligt og vil bringe mig i Erindring om den Bistand paa hvilken jeg forlader mig. Jeg er ogsaa overbeviist om mine Underdanere ikke vil udarte fra deres Forfædre, som frygtede Gud og elskede deres Konge, saaledes som de paa deres Side kan være overbeviste om, at deres Kierlighed skal være min største Belønning og min største Roes."