Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1833-12-17
Tydskland. Den 5 d. aabnede Vicekongen, Hertugen af Cambringe, Stændernes almindelige Forsamling i Hannover, med en Tale, i hvilken han, efter at have omtalt de vigtigste forestaaende Anliggender, saasom Lehnsvæsenet, Kriminallovgivningen, Budgettet &c., endte med den bemærkning: "Stats selskabets Væsen og Forholdet til andre Stater, men især til det tydske Forbund, medfører nødvendige Jndskrænkninger, som ikke uden Fare kunne overskrides, kun den, som veed at agte og skaane Andres Rettigheder, tør haabe at see sine egne Rettigheder erkjendte og bevare den sande Frihed." Derhos bemærkede han, at Kongen, i Tillid til Jndvaanernes Troskab og Oplysning, har tilstaaet Stænderne Ret til at maatte holde deres Møder offentlig. Det Modsatte er Tilfældet i de brunsvigske Stænder, hvor kun en af Kommissionens for Medlemmer stemte for Offentligheden. Men St. de ogsaa i Hannover synes Jnteressen for dette Anliggende kjølnet; thi i det første offentlige Møde, som holdtes den 10 d., indfandt sig kun nogle og 20 Tilhørere, skjøndt der var udstædt 120 Adgangsskort. J Forhandlingerne, som angik Adressen, mødte strax nogen Opposition. Borgemester Bodungen foreslog paa flere Grunde en særskilt Adresse fra det andet Kammer; men blev heri overstemt. Han og Dr. Meyer beklagede den liden Deeltagelse, hvormed Stats-Grundloven var modtaget af Folket, hvortil Grunden maatte søges i "Maaden at bekjendtgjøre den paa." Det var ogsaa vigtigt at vide, enten Forfatningen blot var at ansee som octroieret" (skjænket, eller som en "Pagt imellem Regenten og Folket, og heraf kunde Man forklare sig det Jndtryk, som de imod to Kongers tidligere Løfter, foretagne eensidige Forandringer havde frembragt." Dette fandt Geheimekabinetsraad Rose at være en haard og bitter Bebreidelse til Ministrene, skjøndt han samtykte i Hr. Meyers bemærkning: "at denne ikke havde tænkt paa at fornærme Majestæten, da han i saa Fald maatte have andraget paa at lade ham kalde til Orden. Theoretisk var det vel rigtigt, at skille Kongen fra hans Ministre; men i Anvendelsen førte det kun til Landets Fordærvelse. Dr. Klenze kunde dog heller ikke nægte, at det havde overrasket ham, at Man havde foretaget Forandringer i Stats=Grundloven uden Stændernes Samtykke." Ønsket om Pressefrihed maatte han modsætte sig, ikke som var han en Fiende af den; men fordi han holdt det for unødvendigt, da det tydske Forbund har en Presselov under Arbeide. Angaaende den liden Deeltagelse, der vistes Grundloven i Landet, da fandt Kabinetsraad Rose dette ganske i sin Orden. Den berørte saa mange modstridende Jnteresser, at den umuligt kunde behage Alle. Mange havde haabet, med den at see Begyndelsen til en Guldalder. J saa vigtige Ting var det bedre at begynde stille og beskedent, end med Jubelraab og ende med Kiv og Strid. Var Grundloven kuns god, da vilde den nok vorde indplantet i Folkets Aand, og naar vore Børnebørn velsignede Nutidens Bestræbelser, var han tilfreds. Efter at de Deputeredes Kammer i Würtemberg med 61 imod 28 Stemmer havde antaget nogle Mæglings=Forslag af Finants=Kommissionen angaaende de fra Regjeringen afvigende Punkter i Budgettet, og med 20 imod 3 Stemmer billiget en ny Adresse, hvori Regjeringen ombedes at give den forfatningsmæssige Pressefrihed med Censurens Ophævelse, udsattes Landdagen ved en Tale, hvori Kongen ydede Standsherrernes Kammer sin oprigtige Tak for deres stedse udviste forfatningsmæssige Tænkemaade og Tillid til Regjeringen; men tilkjendegav de Deputerede, i Anledning af den Gang, deres Forhandlinger over Finantserne havde taget, at Bestyrelsen ingen Undersøgelse skyede. Ved disse Forhold skyldte Kongen sin Krones Værdighed og Hensyn til sine Meddeelagtige i det tydske Forbund, strængt, at overholde sine forfatningsmæssige Rettigheder o. s. v.