Kiøbenhavns Maanetlige Postrytter, 1733-05-01
Udi den bekiendte Cardinal Cosciæ Sag til Rom er endelig falden Dom. Dronningen af Frankrige er lykkelig bleven forløst med en ung Princesse. Jkke langt fra Danzig udi Klosteret Oliva (hvilket formedelst den Oliviske Fred, som Aar 1660 derudi blev mellem Polen og Sverrige afhandlet er noksom bekiendt) skal Kong Stanislaus virkelig opholde sig men dog incognito under det Navn: Græven af Lissa Tørken skal have faaet saa vældig en Øresigen af Persianerne, i det disse ved Babylon have nedlagt 50000 af hine, at Stor Sultan, for at forekomme sin Riges totale Rum, paa alle best mueligste Maader søger at ville indgaae Fred med Persien. Naar man i det øvrige ret betragter alle Omstændigheder saa spaae Conmacturerne intet ligere end Krig; thi paa den Europæiske Stats Himmel trekker og ligesom et nyt Krigs Vær sam Aar 17. sammen: Men, hvor det egentlig vil bryde ud, veed man endnu ikke. At Spanien endnu, som før, continuerer med KrigsRustninger, ja større, end forleden Aar skeede, for at sætte imod Barbarerne og at tvinge Morernes Haarnakkenhed, kand man af Tidernes Beskaffenhed slutte, maa have andet Øye merke; hvorfore man paa ny troer, det maa føre andet i sit Skiold, end at bekrige Africanerne, helst siden de, der have Direction over Krigs Væsenet, ere alle Dronningens Creaturer, hvilke hendes vidt strekkende Afsigter noksom ere bekiendte. Det bliver da en allmindelig Slutning, at intet fredeligt ventes af Spanien og Frankrige: Thi de idelige Conferencer, som ved det Franske Hoff, undertiden i Cardinal von Fleury hans Fraværelse, og mestendeels altid i Kongens Nærværelse, blive holdte; de Kongelige Forordninger, som, naar hver Conference er til Ende, blive skikkede saa vel inden som uden Riget; de store Rustninger, man med all Magt giør paa Grændserne; de mang foldige Samtaler, de Franske Ministre holde med dem af Spanien og Sverrige; de store Tilberedelser til Krig, som man i disse begge Riger giør til Lands og Vands, vise til fulde, hvad for Afsigter Hoffet egentlig maa have. Det, man forevender at ville forsvare den Polske Frihed, kommer de fleste kun for som en Bi-Aarsag, eller rettere, et Skiul. Man vil vide, at Frankrige længe tilforn, førend det saae ud til noget Jnterregum i Polen, havde virkelig resolveret at stille sine Folk udi Felten, og de Europæiske Staters hidindtil værende Jalousie, under hinanden synes langt ældere, end at man vilde kun bruge dette nærværende Fald til en Forevending, hvis det skulde komme til virkelig Gierning. Jkke desto mindre findes dog Folk, som ikke kand lade sig indbilde, at Frankrige, formedelst de Polske Affairer, skulde indlade sig i Krig. Hvorom Alting er Saa kand dog alligevel Frankrige, hvor mægtigt det end og er ikke hindre, at een eller anden Puissance vil vide Stanislaum udelukket fra den Polske Krone, og udvælge en anden, der af 3 Høye Magter bliver understyttet. Jmidlertid har det Franske For Maji Maaned Aar 1773. ske Hoff skiltet Hertugen af St. Aignan til Rom Ordre, at søn dere Paven, hvad han, i Henseende til det Polske Konge-Vall, har resolveret; saasom man vil vide, at Hans Hellighed herudi var meere porteret for en anden Potentat end Stanislaum. Det er derfore den fornemmeste og mærkværdigste Stats Affaire, som Alles Øyne nu omstunder ere henvendte paa; og Vallets Opsættelse formeerer Alles Længsel efter at see Udgangen besynderligen efterdi til samme Throne saa mange Competenter foregives, og i Polen saa mange Factioner ikke uden blodige Hoveder ville komme overeens. Vist er det, at ingen vigilerer meere eller lader sig dette Vall være høyere angelegent, end rankrige, i Henseende til Stanislaum, hvis Jnteresse at befordre det ey alleene med Penge søger, men endog, foregivende at ville beskytte Polens Frihed, med Magt agter at soutenere. Men saa storlig som Frankrige herudi bemøyer sig, saa megen Umage giøre adskillige Magter sig derimod at contrecarrere paa det Vallet ikke skal falde ud efter Kron-Frankriges Sind men heller paa saadan en Printz, der er af fredsommeligt Gemyt og vill holde den allmindelig Rolighed i Europa ved lige med dem. At samtlig Pøbelet i Kongeriget Polen, der af fremmede Penge ikke meget participerer, og følglig ikke har Tanker paa nogen Udenlandsk Prinz at hielpe paa Thronen, er særdeeles nationalistisk sindet, seer man af alle indløbne Relationer, som mælde: hvorledes Folket rotter sig tilsammen og skriger: Vivat den Polske Nation, denne maa give os en Konge og ingen Fremmed. Men hvor vidt Frankrige med alt sit Foretagende monne lange, og hvor meget de andre Puistancer ville giøre Hinder herudi, eller hvorledes Magnaterne der ere snart for een, saa for en anden, porterede, skulde vilde afhandle denne Sag, det vil Tiden og den forestaaende Rigs Vall-Dag udvise. Nok er det, at mange Stats Kyndige ansee denne Affaire af store Conseqvenzer, og at Enden vil sætte Misfornøyelse og Bdtløftigheder.