Ribe Stifts Adresseaviser, 1848-09-19
Man havde med Glæde modtaget Efterretningen om, at Kongen havde kaldet de Mænd i sit Raad, som længe og trofast havde stridt for Folkets Frihed med en forældet Absolutismes Seighed; man havde med Fryd fornummet, at Kongen af sit oprigtige og folkelige Sind var beredvillig til at rette og forbedre Landets Grundlov, om hvilken det vel har turdet siges, at den er bleven til ved et Misbrug af den største Tillid, et Folk nogensinde viste sin Konge. Men da man snart erfarede, at en ny Række af Frihedsmænd optraadte med videre gaaende Planer; at disse allerede søgte at udbrede Mistanke til dem, der længe havde været Frihedens agtede Talsmænd, som om det nu væsentlig skortede disse paa den Kjærlighed til Folkets Frihed, som de maae besidde, der med Held skulde kunde lægge en ny Grundlov til Landets Lykke, da studsede den roligere Deel af det danske Folk. Og da man istedetfor at anbefale Landets vordende Repræsentanter, at sætte sig det Maal, at virke for Frihedens Sag med Fasthed og Sindighed i Samdrægtighed med Kongen og hans Raad, stillede den Fordring til dem, som skulde kaldes værdige til at repræsentere Folket paa Rigsdagen, at de allerførst skulde bestræbe sig for at kuldkaste den Ordning af Rigsdagen, som var given; den Fordring, at de skulde optræde som de, der havde Myndighed til at give Landet en ny Grundlov, istedetfor at betragte sig som de, der, efter Folkets Valg paa Kongens Jndbydelse, skulde hjælpe ham at sikkre Landets indre Fred og Lykke for en lang Fremtid ved en Forfatning, som kunde blive Folket kiær, da fandt en saadan Tilbagevirkning Sted, at man var nær ved at blive bange for Friheden selv; da opstod der en alvorlig Fare for Frihedens Sag. - Og Jngen skal fortænke Borgeren eller Bonden - hvis Kald det ikke blev at studere Politik eller Statsvidenskab, men i sit Ansigts Sved at skaffe Brød til sig og sine - deri, hvis Alt, hvad han saa nyligen har læst i Aviserne og Oprør og Blodsudgydelse og grændseløse Rædsler i Lande, hvor Folket allerede længe havde deelt Magten med Kongen, bringer ham til at see sig tilbage, førend han stormer frem med de Frihedshelte, som ville rive ham med sig, bringer ham til at tvivle om der virkelig vil blive bedre at bygge og boe i Danmark, naar det omsider faaer det, hvorpaa der faalænge har været arbeidet: en ny Constitution. Men Frihedens Sag, den ægte, sunde Friheds Sag er for god til, at den retskafne danske Borger eller Bonde skal lade sig skræmme bort fra dens Banner, under hvilken Skikkelse end Faren vil vise sig truende. Frihedens Sag er det ikke, at Enhver skal kunne gjøre hvad ham lyster. Men det er Frihedens Sag, at Jngen skal være afhængig af Nogens Vilkaarlighed, Lune eller Jndfald. Vi vide, at selv Menneskets naturlige Rettigheder, Frihed i Troessager, Frihed til at tænke og udtrykke sine Tanker, Frihed til at komme og gaae ikke at kunne fængsles) Frihed til at ernære sig o. s. v. ikke alle kunne være uden Grændser; men vi ere berettigede til at fordre disse Friheder erkjendte som Samfundsregel, og at ingen Jndskrænkning deri finder Sted uden efter bestemt, tydelig og billig Lov. Vi kunne fordre, at alle Medlemmer af Samfundet skulle underkaste sig Lovene, men ogsaa at der skal tilstedes dem en velordnet, bestemmende Jndflydelse (Jngen en eensidig Afgjørelse paa deres Udgivelse. Vi kunne fordre, at den Deel af sit Eget, som hver Enkelt maa give hen til det almindelige Bedste (Statsindtægterne), skal bestyres med Viisdom og Huusholderiskhed, under en velordnet, bestemmende Jndflydelse fra Folkets (de Bidragendes) Side, saavel paa Spørgsmaalet om hvormeget som paa Spørgsmaalet om hvorledes. Men ved Siden af disse og andre lignende Fordringer paa Rettigheder for Folket og paa disse Rettigheders behørige Sikkrelse, maae vi bestemt fordre en Regjering, saa stærk, at den ikke skal skjælve eller vakle for hver en Kruse paa Folkemeningernes urolige Hav, maae vi erkjende det for vor Pligt, at lyde Regjeringen, og selv i Forsamlingen af vore Udkaarne og naar disses Bestræbelser maae gaae ud paa at bevirke Forandringer i Regjeringens Anskuelser, at lægge Agtelse for Regjeringen for Dagen og indtil det Yderste at stræbe, at faae Kunderne løste af Fredens og Ordenens Vei.