Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-09-02
Den følgende Dag havde Tapetmager, Kræmmer og Moderhandlerinde nok op at bestille. Vexselhuset Peregaux fik Ordre til maanedlig at udbetale Frue D. femhundrede Franks. For ikke at fornærme Moderen, og i Særdeleshed for ikke at løfte Sløret fra Datterens Øine, modtog Barras et Beviis derfor. Det var ham fornemmelig magtpaaliggende, at en riig Onkel; hvis eneste Arving Datteren var, intet erfarede af Hændelserne, som denne iøvrigt skjulte af Skaansel for hendes Moder. Jkke destomindre mær tede den Sidste snart, hvad Barras førte i sit Skjold; men Spillesygen, som hun gandske blev behersket af, hindrede hende fra at unddrage Vellystning en der skyldige Offer for hans vilde Lyster. Utaalmodig kastede denne, egentlig mere beklagelsesværdige ind lastefulde lidenskabelige Spillerindsig paa hendes Sygeleie, inden hun igjen kunne tiletil det grønne Bord. Saarene vare neppe tilskrækkelig lægte, saa gik hun igjen ud, endskjøndt hun under en bitter Taarstrøm havde angret hendes lidenskabelige Haug til Spil og hellig havde lovet Bedring. Men kan en Spiller holde Ord: Hun tilbragte hele Nætter ved Spillebordet. Hendes Blod blev derved saaledes ophidset, at hendes ned pe lægte Saar, igjen aabnede sig og kastede hende paa Sottesengen, hvor Koldbrand fortærede hendes Legeme. Tolvte Dagen døde hun, Under hendes Sygdom svarede Barras hverken Omkostninger eller Omhyggelighed, derved haabede han saameget sikkrere at komme i Besiddelse af den skjønne Datter. Efter Moderens Død, sag, de Klothilde hulkende til Directeuren, i det hun lænnede sig paa hans Arm. "Jeg har tabt Alt, uden Dem; De allene er her Vidne til min bittre Smerte. Vær De min Fader, min Ledestjerne, min Beskytter, Nu anvendte Barræs alle Forførelseskunster for at røve denne skjønne Pige hendes Uskyld. Dog længe forgjeves. Allerede troede han at have opnaaet sit Maal, da en tilfældig, men mærkværdig Hændelse ræddede den gode Pige. Klothilde, der laae næsten under for hendes Sindsbedøvelse, og uden egentlig at ane Følgerne: yttrede det beskedne Ønske at faae en anden Bopæl Barras glad, lovede hende derfor strax, at næste Nat skulle hun kunne sove i en anden Bopæl. Tidlig om Morgenen Klokken 10 var man allerede beskjeftiget med Jndpakningen. Og for være fri for den Larm, som fulgte med samme, besluttede Klothilde at tilbringe Dagen hos en fortroliVeninde, som hun ikke havde seet i 5 Uger, Emilie Dusaux, en meget smuk ung Pige, var kommen med Klothilde til Paris. Da denne Sidste mælde te sig hos sin Veninde, sagde en Tjener grædende til hende: "De kommer maaskee allerede for sildig forat modtage mit unge Herskabs sidste Suk. Klothilde uden at ville høre mere, ilede ind i hendes Venindes Værelse, som neppe kunne holdes i Sengen af tre Fruentimmer og raabte bestandig fortvivlet, Den Troløse, jeg har opofret han Alt. Dyd, Ære, Venskab og mine Beslægtedes Kjerlighed, deres, Publikums, og min egen Agtelse, med et Ord, Alt 1. Saaledes vedblev hun en Tidlang ; endelig skreg hun med den sidste krampagtige Anstrængelse; Hævn, Fortvivlelse, laan mig Kræfter, at jeg kan qvæle Uhyret og hans Bolerske og derpaa sønderrive mig selv med egne Hænder!" En krampagtig Trækning fordreiede den Ulykkeliges Lemmer og hun udaandede hendes Siel under de skrækkeligste Convulsioner. Dette forfærdelige Syn virkede sønderknusende, men afgiørende paa Klothilde. Glødende af Kjerlighed ventede Vellystningen utaalmodig i den nye Bopæl paa sit Bytte. Da erholdt han følgende Skrivelse. Himmelen vaagede over mit Hæld, da den førte mig i min beklagelsesværdige Venindes Bopæl. Hendes skrækkelige Død, blev en befaling for mig at drage mig tilbage fra den Afgrund, som truede at opsluge mig. Jeg vil ikke forvexle Dem med den Forræder, som dræbte den Ulykkelige med sin Utroskab. Men hvad De ikke i Dag er, kan De, naar Forsynet tillader det, i Morgen blive, for at straffe mig for at jeg overtræder dets Bud. Tusende Gange Tak for de Velgierninger som De har bevist mig og min Moder. Naar De modtager disse Linier, er jeg allerede paa Veien til at ile i min Families Skjød. Hvis det, som jeg efterlader, ikke strækker til at dække Deres Udlæg, saa behag at henvende Dem til min Onkel, der, som jeg er overbevist, om, vil lade sig det være angelegent at betale min Gjeld. Klothilde. (Frans Künlin.