Almuevennen, 1844-02-14
Det er en Kjendsgierning som dagligen bekræfter sig paany, at der om alle menneskelige Jndretninger og Tilstande fældes de størst mulig forskjellige Domme og Meninger, idet de af Nogle roses, af Andre dadles, af Nogle anbefales, af Andre forkastes, af Nogle fremmes, af Andre modarbeides. Dette er Tilfældet selv angaaende det der skulde synes allerklarest og tydeligst. Hvad kan Grunden hertil være, den ligger i det forskjellige Standpunkt hvorfra Tingene sees, Nogle see Gjenstanden tæt ved, Andre længere derfra, Nogle see franeden af op til den, og Andre see fraoven nedad; Nogle staae i ligefrem Berøring med den, lever ved den og i den, Andre staae i Frastand, og have aldrig berørt den, og heraf kommer det at man ikke kan vente Eenstemmighed i de menneskelige Domme over Tingene og Forholdene Saadanne forskjellige Domme høre vi ogsaa i disse Tider om den danske Bondestands nærværende Tilstand; Bonden selv, og vore Oppositions blade indrømme vel, at denne Tilstand blev i Begyndelsen af Frederik den 6tes Regjering meget forbedret, men de paastaae tillige, at denne Forbedring standsede for tidlig, og anføre meget som endnu i saa Henseende staaer tilbage at gjøre, Regjeringsbladene, Aristoeraterne og aristoratisk sindede Embedsmænd tale derimod om Bondens nærværende Frihed, Velstand og Lykke, som om det var saa langt fra at disse behøvede nogen Tilvæxt, at de meget meere mene at de allerede ere blevne for store. Denne forskjellige Bedømmelse af Bondens Tilstand, har ogsaa, som anført, sin Grund i de dømmendes forskjellige baade verdslige og aandelige Standpunkt. Bonden selv lever midt i Forholdene, han føler ofte nok de andre Stænders Ringeagt og Tilsidesættelse, han seer sig paalagt mange flere Byrder og Forpligtelser til Staten af den Jord han driver, end de store Godsers Besiddere af deres, det er derfor intet Under at han, efterhaanden som han tiltager i Oplysning og Dannelse, ogsaa begynder at hæve sin Stemme for Liighed i Byrder og Fritagelse for al nedværdigende Afhængighed af de større Godsbesiddere. De liberale Forfattere og Stænderdeputerede gaae ud fra den Grundsætning, at alle Statens Borgere bør nyde Liighed for Loven Liighed i Rettigheder og Liighed i Byrder, saaat een Stand aldrig faaer vilkaarlig Magt og Myndighed i ken, mere end en anden, eller over en anden, men at Enhver skal kunne, ved Oplysning, Kundskab og Selvtænkning, hæve sig til borgerlig Velvære og Selvstændighed, i hvilken Stand han end er født. Anderledes forholder det sig med Regjeringsbladene, de kunne ikke optræde imod det Bestaaende, thi derpaa hviler deres egen Existents, deres Privilegier og store Forrettigheder fremfor andre Blade vilde de jo selv bidrage til at kuldkaste, naar de talte for Liighed for Loven, og derhos ere de ved Censuren forhindre fra at yttre sig frimodigt om Landets Anliggender. Aristoraterne og aristoratiske Embedsmænd ere opdragne, dannede og indlevede i den Tankegang, at de ringere Stænder ere til for at tjene og opholde de høiere, ere til for at arbeide medens disse kun skulle nyde, hvad Fødsel eller Omstændigheder i Livet har sat dem i Besiddelse af, hvad enten det nu er Rigdom eller Magt, troe de sig berettigede til at anvende mod deres mindre begunstigede Medmennesker, for at drage sig deres Slid og Møie tilgode, og vil Nogen stræbe at unddrage disse fra Hines vilkaarlige Overmagt, da opløftes høie Raab om Jndgreb i Eiendomsretten. Saaledes staae begge Partier ogsaa her ligeoverfor hinanden, og ingen af dem kunne give efter, og ingen Enighed kan indtræde; thi Jngen kan gaae ud af sig selv eller optage en fremmed Tænkemaade, der strider lige imod hans egen Natur og Forestillingskreds. Men derfor vil den gode Sag dog alligevel seire. Det beroer herpaa hvilke af de modsatte Grundsætninger der have indvortes Sandhed og Værd, thi de der hvile paa saadant Grundlag de ville staae sig og gaae seirende ud af Kampen, naar de der ere byggede paa Fordomme, Hovmod, Egenkjerlighed, Egennytte, eller andre slige løse og vaklende Piller, Tid efter anden maae styrte sammen; dog skeer dette ikke uden alvorlig Kamp, og derfor er enhver Ven af Sandhed og Ret paa det Alvorligste opfordret til efter Evne at stride for disses Fremgang, overalt hvor han har Leilighed dertil, Jmellem de her beskrevne tvende Partier findes nogle Mænd, som Folkebladet saa treffende har skildret i Nr. 5657, at vi her skulle holde os til denne Skildring. De ere saadanne vidtskuende, alsidige upartiske, lidenskabsløse, dygtige Mænd, at de ei kunne siges at henhøre til noget Parti. De staae ikke i men udenfor Partierne; de vende sig til Venstre og sige: "J ere meget ensidige, derpaa vende de sig til Høire og sige: "J ere ogsaa meget ensidige, og derpaa sige de ved sig selv. "Alt er godt som det er:" Ved denne Anskuelse er der nu den særdeles fordeelagtige Side, at den er beqvem og magelig, thi naar tvende modsatte Anskuelser søge at gjøre sig gjældende, og der derfor let kan opstaae en Vaklen imellem to modsatte Beslutninger, saa falder det af sig selv, at det er det beqvemmeste og mageligste at finde Tilstanden god nok som den er. Det bør ei heller oversees, at det er overordentlig behageligt saaledes at gaae paa Linie mellem to modsatte Anskuelser, og at holde Upartiskheden i Hænderne som Balanceerstang, thi saa kan man sige til sig selv. "Du staaer paa et ophøiet Standpunkt, du staaer over Partierne, du er en Statsmand." Den som hylder dette Princip vil, saasnart han har gjort en lille Jndrømmelse til den ene Side af Skræk for at komme ud af sin ballancerende Stilling, gjøre en Jndrømmelse til den anden Side, for at Betydningen af det første Skridt kan tilintetgjøres, og Alt bevares i den gamle Spænding. En saadan afsidig, upartisk og vidtskuende Mand, er Hr. Pastor O. D. Lytken i Karleby paa Falster. Han skrev i Septbr. f. A. en Artikel i "Dansk Folkeblad om Huusmandssagen, der glædede alle Frihedens og Menneskerettighedernes Venner, hvilken Artikel vi i Nr. 40 f. A. gjorde opmærksom paa og gav et kort Udtog af, men strax er Pastoren bleven bange for at komme ud af sin balancerende Stilling, og han har derfor ilet med at tilintetgjøre hiint Skridt ved en Jndrømmelse til den anden Side, idet han i December har leveret en Artikel til Berlingske Tidende af en modsat Tendents. Den første Artikel stod i et liberalt Blad, for at være upartisk, maatte den anden altsaa i et Regjeringsblad, og Pastoren staaer nu igjen som den over Partierne ophøiede Mand. J den første Artikel skrev han, at Leiesystemet sætter et stort Antal Medborgere i et saa absolut Afhængigheds-Forhold til Enkelte, at det grændser meget nær til Trældom, at Misforholdet mellem deres Byrder og det de fortjene, er altfor stort, og at Staten ikke kan ansee et saadant Forhold med Ligegyldighed, nu skriver han at det er at haabe at den senere Tids Bestræbelser for Huusmandsklassen ikke ville blive ganske frugtesløse, om ikke ved andet, saa derved, at mange retsindige Mænd ville stræbe hver i sin Kreds i Stilhed at mildne og forbedre deres Kaar. Jsandhed en ignende Kulde ovenpaa den tidligere Varme. Dog er det egentlig ikke Huusmandens alene, men "den danske Bondestands Tilstand i det Hele, hans berlingske Artikel omhandler, og vi skulle her udtale os lidt nærmere om den. Strax i Begyndelsen opstiller han den Sætning: den danske Bønde er nu en fri og fribaaren Mand, men ligge derefter indrømmer han, at Sporene af Slavelænkerne endnu ikke ere aldeles forsvundne, men han haaber og ønsker at de snart ingensteds mere ville være at finde. Det er dog klart at saalænge Bonden endnu bærer Spor af Slavelænker saalænge er han ingen fri eller fribaaren Mand, og hvad Huusmændene angaaer, som dog ogsaa henhøre til Bondestanden, da behøve vi blot at erindre om, at Pastoren selv i "Folkebladet har sat deres Stilling nærmere Trældom end Frihed, og at dette ogsaa tildeels er Tilfældet med Fæstebønderne er vist. Fæstegodset udgjør over 145,000 Td. Hartkorn, hvoraf omtrent Halvdelen er hoverigjørende; her er meget af forandre inden Trældommen kan siges aldeles forsvunden, thi Mange ville vel ikke sige om Hovbonden, som Pastoren siger, at hans Stilling er gunstig og hæderlig. Afhængighed, Underkastelse, Villieløshed, Umyndighed ere de Egenskaber som udvikles og næres i denne Stilling, og de ere visselig uforenelige med Frihed og Selvstændighed. Ogsaa her straffer den fornemme "Apartiskhed sig selv, thi i Folkebladet skriver den samme Lytken, som i "Berlingske, finder Hovbondens Stilling gunstig og hæderlig, at Mennesket maa have Noget, som det tør kalde sit Eget. Enhver fornuftig Familiefader maa ønske sin Stilling i nogen Maade sikkret eller garanteret. En saadan Sikkerheds og Trygheds Følelse, en saadan Bevidsthed om at man er garanteret, er den første Betingelse for et stræbsomt og ordentligt Familieliv. At berøve en heel Klasse af Samfundet denne Følelse, denne Bevidsthed, kan let være at berøve dens Flid, Orden og Nøisomhed deres fasteste Støtte, og at nedstøde den i de Letsindiges, de Ligegyldiges de Fortvivledes Tal.