Ribe Stifts Adresseaviser, 1826-01-17
Keiser Alexanders Manifest. "Vi Alexander den første, af Guds Naade &c. &c. &c. giøre vitterligt til alle Vore troe Undersaatter. Fra det Øieblik, da Vi overtoge Regieringen over alle Russer, have Vi bestandig følt, at det var Vor Pligt mod den Almægtige, ikke alene at stadfæste og forøge under selve vor Regiering Vort kiære Fædrenelands og Vort Folks Lykke, men ogsaa at berede og sikkre deres Ro og Lykke efter Vor Død, ved en klar og tydelig Udnævnelse af Vor Efterfølger, overeensstemmende med Vort Keiserlige Huses Ret og med Keiserdømmets Fordeel. Vi kunde ikke, efter vore Forgiængeres Exempel, udnævne ham umiddelbar, i den Forventning. hvori Vi var, om det ikke maatte behage det guddommelige Forsyn, at skiænke Os en Tronarving i den lige Linie. Men jo ældre Vi blive, desto mere troe Vi at burde ile med at sætte vor Trone i en Stilling, at den ikke noget Øieblik kunde blive ledig. Da Vi nærede den Ængstelighed i Vor Siæl, indkom Vor meget kiære Broder, Cesareviisch og Storfyrste Constantin, som derved fulgte sin frivillige Tilbøielighed, til Os med Begiæring om at overføre hans Ret til den souveraine Værdighed, til hvilken han engang kunde blive ophøiet ved sin Fødsel, til den, som efter ham tilkom denne Ret. Han forkyndte paa samme Tid sin Hensigt, derved endmere at bestyrke den additionelle Act om Tronfølgen, som Vi have udstedt i Aaret 1820, hvilken Act et frivillig og høitidelig anerkiendt af ham for hans Vedkommende. Vi ere inderlig rørte af den Opofftelse, som Vor elskede Broder har bestemt sig til at giøre, med saa megen personlig Fornægtelse, for at befæste Vor Keiserlige Huses Arvelov og det Russiske Riges uforstyrrede Rolighed. Efterat have paakaldt Guds Bistand, og nøie overveies en Sag, der er ligesaa dyrebar for Vort Hierte som vigtig for Staten, og efterat Vi have fundet, at de Grundlove, som bestemme Tronfølgen, ikke betage dem, som have Ret til Tronen, Magten til at giøre Afkald derpaa, naar der under slige Omstændigheder ikke viser sig nogen hindringer i Tronfølgen - saa have Vi, med Vor ophøiede Moders Samtykke og ifølge Vor høie Ret som Hoved for den Keiserlige Familie, der er tilfalden Os ved Arv, og i det Vi udøve den Magt, som Vi have fra Gud, befalet som følger, 1. Den frivillige Act, hvorved vor Broder, Cesarevitsch Storfyrste Constantin, som i Alder følger paa Os, giør Afkald paa sine Rettigheder til Tronen over alle Russer, er og bliver fast og uforandetlig. Denne Afkaldsact skal, for at dens Ægthed kan være saa meget desto vissere, opbevares i den store AssomptionsCathedralkirke i Moskov, og i Vort Keiserdømmes tre høie Collegier, i det hellige Synode, i Rigets Raad og i det ditigerende Senat. 2 Jfølge disse Bestemmelser, og i nøie Overeensstemmelse med Arvefølge Loven, erklæres Vor anden Broder, Storførste Nicolaus, for Vor Tronarving. Saaledes have Vi da det behagelige Haab, at Rigets høie Administrationer - naar det behager Kongernes Konge, efter den for alle Dødelige fælleds Lov, at kalde Os fra vort timelige Rige ind i Evigheden - at da disse Administrationer, hvem Vor nærværende og uigienkaldelige Villie og lovlige Bestemmelse vil blive communiceret til beleilig Tid og efter Ordre, ville ile med at aflægge Troskabseden til den Arve=Keiser, som Vi nu have bestemt for alle Russers Trone, for Kongeriget Polens Trone og for Storhertugdømmet Finland, som ere undskillelige derfra. Hvad Os selv angaaer, saa bede vi alle Vore troe Undersaattet, at de, med den samme Kierlighed, hvilken lod Os betragte som Vort første Gode paa Jorden den Omhu, som Vi have for deres fremtidige Vel, ville henvende deres inderlige Bønner til Vor Herre, JesusChristus, at han naadigen, med sin nendelige Miskundhed, vil modtage Vor Siæl i sit evige Rige. Givet paa Tarsko=Selo, den 16de August 1823, Vor Regierings 23de Aar. (undertegnet) Alexander.