Den Vest-Sjællandske Avis, 1831-09-10
Den Russiske Armee skal være den Polske overlegen i Artillerie og Kavallerie; men svagere i Henseende til Jnfanteriet. J de smaae Skiærmytsler seire Polakkerne for det meste; de have mange Spioner, som tilføie Russerne megen Skade, disses Jnfanterie skal have lidt langt mere af Cholera end Cavalleriet; de mange Syge hindre meget den Russiske Armees Operationer, hvis Stilling er forresten fordeelagtig; dens Marsch til Nederweichselen tvang de to Polske Armeecorps som maatte retirere fra Lithauen, til at kaste sig ind i Preussen. Ved den Operationsplan, som den Russiske Feldmarskal følger, bliver den Polske Armee langt mere nødt til at levere et Hovedslag end den Russiske. J hiin Armee skal herske mindre Sygdom og bedre Subordination end i denne; dog holde Russerne god Disciplin i de Egne hvor de ligge og forhindre ikke Høsten. Man kiender ikke ret disse Armeers Styrke; men de ere neppe saa talrige som de siges at være. - Et Øienvidne fra Tilsit beretter: at han saae Resten af det Nohlandske Corps da det tog Flugten til Preussen; det var i høi Grad strabadseret. og medtaget; Soldaterne forsikkrede, at de i 3 Dage ikke havde kogt Mad, da Kosakkerne havde frataget Korpset af dets Bagage og Provision, og dog, da Russerne nærmede sig den Preussiske Grændse med Hurraraab, saa vare de dog strax beredte til at modtage en Fægtning, som det Preussiske Militair maatte forebygge. Da de erfarede at naar de skulde modtages paa Preussisk Grund saa maatte de lade sig afvæbne, saa afmalede Fortvivlelsen sig paa deres Ansigter, og de holdt længe Krigsraad derom; det var virkelig en rørende Scene da disse brave Krigere skulde skille sig fra deres Vaaben. Man lod Officerene beholde deres Kaarder, men flere af dem og især begge Generalerne yttrede med Taarer i Øinene, at det var dem smerteligt at modtage denne Ætesbeviisning, saa snart de ikke dermed kunde forbinde Haabet om i kort Tid at kunne komme deres Fædreneland til Hielp, som nu var i Nød. – Samme Stemning skal herske i den hele Polske Armee og hos dens Anførere, Keiser Nicolaus har, som bekiendt i en Proclamation paa nye opfordret dem til Underkastelse; men den skal ikke have frembragt nogen Virkning paa Polakkernes Gemyt. De have besluttet at opoffre sig til det yderste for deres Uafhængighed, sige: at intet er dem skrækkeligere end at modtage den Russiske Naade; de ville ikke betragte sig som Jnsurgentere og tillægge sig ingen Brøde; men som et Folk der føler sig forurettet og har sat sig for at være sig selv tilhørende; de holde det for umueligt at deres Constitution kan trives under det Russiske Scepter; og de antage desuden at Hevnen vil ikke udeblive uagtet alle Forsikkringer og Naade. – En saadan Helteaand, en saa brændende Patriotism. kan ikke forfeile at opvække megen Deeltagelse for Polakkernes Sag, selv om dens Besværing over den Russiske Regiering maae holdes for ugrundet, og selv om man ikke kan fragaae, at Polen opblomstrede under det Russiske Scepter Denne Deeltagelse spores næsten overalt i Enropa, i Preussen som i Ungarn, i hele Tydskland, hvor man paa mange Steder samler Gaver til dem, saaledes i München har en Mængde af Jndvaanerne indgivet en Forestilling til Kongen om at intercedere for Polakkerne; i Hessen Darmstadt have 474 Personer, hvoraf mange meget anseelige, indgivet en lignende til den Tydske Forbundsdag. – J Paris nærmer Deeltagelsen i Polakkernes Skjebne sig til et Sværmerie; man forsikkrer, at intet udenlandsk eller indenlandsk Anliggende interesserer Pariserne i den Grad; Ordet Polen er i Alles Munde, og en Polsk Greve Adam Gurovski, som opholder sig i Paris, har i et nyeligt udgivet Skrift under Titel af det Polske Anliggende under dets sande Synspunkt, endnu meere animeret Folkestemningen. Denne Stemning generer overordentligt det nærværende Franske fredelskende Cabinet; Man forsikkrer nu ogsaa: at den Franske Ambassadeur i Petersborg har overleveret Keiseren en Note, hvori der er blevet forestillet den Russiske Regiering, at dersom der ikke bliver iagttaget Moderation ved Udfaldet af den blodige Kamp i Polen, saa vil det ikke staae i Regieringens Magt især i Frankerige at undgaae at komme paa en kraftfuld Maade det ædle Folk til Hielp som kjæmper med Døden og som har prøvet saamange Fornærmelser. Ogsaa det Engelske Cabinet skal intererressere sig for Polen og Lord Palmersion skal ligeledes have tilstillet det Russiske en Note hvori Polakkernes Sag antages med største Eftertryk og hvori der erklæres imod den Beslutning at berøve Polen sin Selvstændighed. Oberst Evans som allerede forhen under Krigen med Porten har viist sig at være en Antagonist af Rusland og har skildret dets Magt. som høist farlig for Englands Jnterresse og især for dets Ostindiske Besiddelser; har frembragt en Motion desangaaende i Underhuset den 16de August. Han besværede sig over Kongen af Preusens Brud paa Neutraliteten i denne Sag, og fortalte, at den Preussiske Regiering skal have svaret paa en Forestilling, som var givet den desangaaende: at Preussen havde som Besidder af forhenværende Polske Provindser en Jnteresse ved at den Polste Jnsurrection maatte blive undertrykket og at den befandt sig mere i en inactiv end i en neutral Stilling; Han fortalte videre, at paa Kongressen i Wien havde en brittisk Minister gjort det Forslag at oprette Polen paa nye for at retablere Ligevægten i Europa, som var forstyrret ved dets Deeling, og at han derved blev ikke allene understettet af det Franske, men selv af det Østerrigske Cabinet, som erklærede: at den Østerrigske Regiering var villig til at giøre nogle Opoffrelser derfor. Men Keiser Alexander erklærede sig derimod, forlangte at Storhertugdømmet Varschau skulde forenes med Rusland; han var dengang i militair besiddelse af Landet, og de andre Magter kunde ikke paa den Tid giøre ham Modstand. Derimod indvilgede han paa de øvrige Magters paatrængende Forestillinger at tilstaae Polen Nationalitet og en frie Constitution; ifølge samme forpligtede den Russiske Regiering sig tilat Polen skulde besidde en national Armee; at denne ikke skulde tiene Rusland udenfor Europa, at en offentlig Forhandling skulde finde Sted paa Rigsdagen; at Trykkefrihed skulde bevilges og at ingen Afgifter skulde opkræves uden Rigsdagens Samtykke. Alle disse Forpligtelser, sagde Obersten, ere i 4 til 5 Aar blevne brudte paa den skammeligste Maade. Offentlig Forhandling er ikke bleven tilladt; Trykkefriheden er bleven tilintetgjort, ikke et eneste Budget er bleven Rigsdagen forelagt, og den personlige Frihed var bleven tilintetgjort og Fængslerne vare opfyldte med Personer, som vare kastede der uden noget Skin af lovlig Procedure. Man kunde overdrive beskyldningen mod Ruslands ærgierrige Planer; men det er dog et Factum, at det havde forøget sin Magt ved Udgangen af enhver Krig, og i 1815 havde Keiser Alexander truet med 480,000 Mand, naar man ikke lod ham beholde Storhertugdømmet Varschau. Han anførte mange andre Beskyldninger mod Rusland og dadlede Casimir Perriers politiske System; især da Opstanden i Polen havde øiensynligen dækket Frankerige mod et truende Angreb. – Mod denne Motion satte sig den Engelske Minister for de udenlandske Anliggender, Lord Palmerston. Han sagde: at Huset kunde være overbeviist om: at den Brittiske Regiering betragter denne Krig med megen Bekymring, og vilde være inderlig glad naar der kunde komme en Ende paa den; men tillige var han overbeviist om: at Huset vilde indsee, at han ved at indlade sig paa denne Discussion vilde gaae langt udenfor den Linie, som er anviist en Kronens Minister. Han bad derfor Obersten om at tage denne Motion saalænge tilbage, indtil Documenterne angaaende dette Anliggende kunde forelægges Huset uden at skade de Underhandlinger, som nu ere i Gang. Han haabede derved ikke at have sagt noget, som kunde bringe nogen til at troe, at den Brittiske Regiering havde glemt de Forpligtelser, som paaligge den efter Tractaterne, eller at den ikke havde ifinde at opfylde Tractaterne.