Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1847-04-08
Udenlandske Efterretninger. Det store Spørgsmaal og Reform af Valgloven har atter været paa Bane i det franske Deputeretkammer. Forslaget var indbragt af Hr. Duvergier og fremkaldte en levende Debat, der endte med, at det blev afviist med 252 St. mod 154, altsaa næsten med en Majoritet af 100 Stemmer – en celatant Seier for Ministeriet, der, som man kan vide, var imod Forslaget, Hr. Thiers, Feldtherren for Oppositionens forenede Hære - hedder det fra Paris - har holdt sig skjult i alle de Dage, som det store Slag i Kammeret varede. Hr. Blanqui, af det unge Parti af de progressive (fremskridende) Conservative, havde forgiæves tilraabt Ministrene, hvad næsten allevegne de indsigtsfulde Fædrelandsvenner tilraabe Regjeringerne: "Stiller Eder i Spidsen for Jdeerne, leder Fremskridtet, J vegetere kun, J leve ikke; venter dog ikke altid til al Bevægelse kommer til Eder udenfra. Regjerer virkelig, ikke blot efter Navnet, leder Aanderne som J lede de materielle Ting, værer virkelige Statsmænd." Under denne Tale, bemærker et liberalt Blad, gjorde Hr. Duchatel (Jndenrigsministeren) store Øine, han forstod, ikke et Ord deraf; Hr. Guizot anstillede sig som om han Jntet forstod. Guizots Tale var et sandt Stilstandens Program, Grundbesiddelse, Rigdommen var den nødvendige Modvægt mod Nutidens altfor store Urolighed; 200 Fr. directe Skatter om Aaret syntes ham at afgive større Garanti for politiske Jndsigter, end Retskaffenhed, og al Dannelse. Han troer ikke paa Folket. Han vil en gradviis Udvikling, som Middelalderen kjender den, hvor der ligger Aarhundreder mellem hver Bevægelse af den menneskelige Aand; han vil Fremskridt, men ikke idag, ikke imorgen, først efter lang, lang Tid. En Valgløv maa blive meget ældre &c. Men hele denne jammerlige Argumentation foredroges med Guizots fulde Talertalent, og hans skarpe, elegante Dialetik forseilede ikke sin Virkning. At Paven skulde ville aldeles ophæve det i Pavedømmets Skjød opfostrede Censur-Jnstitut, var vel for meget ventet, og som et Fremskridt maa det allerede ansees at han ved et den 15de Marts udgivet Ediet har indsat en Censur=Øvrighed og fastsat Censurnormerne, hvorved der dog altid er sat Tanke-Skarpretterdommet nogen Grændse. Jfølge dette Edict er hver Videnskabs= og Kunst-Gjenstand, Dagshistorien og den offentlige Forvaltning frigiven fra Censurens Lænke, hvorimod Trykning af Alt, der foragter, eller rettere, af Censor ansees for at foragte, Kirken og dens Repræsentanter, Alt, som ligeledes af Censor ansees for ærerørigt imod Magistratspersoner, Militairet, Familier, Borgere, udenrigske Magter, og endelig hver Yttring, der directe eller indirecte stiller den pavelige Regjerings Foranstaltninger i et hadefuldt Lys for Undersaatterne eller byder Partiaanden Næring og fremkalder lovstridige Folkebevægelser: er forbudt. - Ligesom nylig paa flere Steder, saaledes har ogsaa i Ravenna været en voldsom Opstand af den fattige Deel af Landbefolkningen og den fattige Stadalmue mod Eiendomsretten og den bestaaende Tingenes Orden: en Bevægelse, der kun ved energisk Jndskriden af Gouverneuren og Borgergarden og med Tab af mangen et Menneskeliv dæmpedes Anførerne for Bevægelsen vilde med bevæbnet Haand bemægtige sig flere ombord paa Skibe bragte Ladninger Korn og gjøre dem til Fællesgods, uagtet den velhavende Deel af Ravennas Befolkning endnu kort iforveien havde ladet ankomme for 30,000 Sendi Korn og uddeele for billige Priser til de Fattige. – De offentlige Kassetyverier og Besvigelser synes nu at have seet deres Ende i Kirkestaten, da Paven gaaer med største Strænghed tilværks imod utroe Embedsmænd. Saaledes er en høi Embedsmand ved Statskassen, som, trods en brillant Embedsindtægt, havde stiaalet 70,000 Thaler af betroede Pengedepots, bleven idømt 20 Aars Fæstningsarbeide paa Engelsborg. – Man skal nylig i Kirkestaten have opdaget et Complot, der havde ikke mindre til Hensigt, end at dræbe Paven og indføre Jesuiterregimentet igjen.