Aarhuus Stifts-Tidende, 1847-01-15
Da jeg nu engang er kommen til at tale om Hr. Ree, saa kan jeg ikke tilbageholde den Yttring, at saa smukt, hæderligt, og i høieste Grad gavnligt, jeg anseer det at være, at Opmærksomheden henledes paa forhen ei kjendte Capaciteter, saa urigtig forekommer mig den Maade at være, paa hvilken han optræder, og udtaler sig om hvem Kjøbstæderne skulle gjenvælge eller ikke af de Stænderdeputerede, hvis Function med sidste Saison er ophørt; det forekommer mig, at der i denne Maade giver sig en Art af dictatorisk Myndighed tilkjende, et Slags Formynderskab for vælgerne, som jeg ikke kan finde paa sende, og det er udentvivl at foregribe Vælgernes Dom. Mon Hr. Ree da ikke troer, at der i hver Commune gives Mænd, der opmærksomt følge Stænderforhandlingerne? Mon han ikke troer, at der i hver Commune ere Mænd, der af Stændertidenden have sat sig i Stand til at fælde en rigtig Dom over de forskjellige Deputeredes Anskuelser og Virksomhed, Eller mon han troer, at hans Anbefaling af Denne eller Hiin kan forandre den Dom, som de Vedkommendes udviste større eller mindre Dulighed fremkalder hos Vælgerne? Man skulde næsten antage, at det er hans Tanke; men i saa Fald tvivler jeg ingenlunde paa, at de forestaaende Valg ville overbevise ham om, at vælgerne i denne Henseende tage ganske anden Notice af Stændertidenden, end af hans personlige Anbefalinger. Maae man end give Hr. Ree Ret i, at det ei kan ventes, at alle Deputerede skulle være Talere, saa vil han dog vist tilstaae, at det var i høi Grad ønskeligt, om de Alle vare det, han kan jo dog ei tale fordem Alle, og at det er rimeligt, om vælgerne tage Hensyn til denne Egenskab hos dem de vælge, i al Fald vil han vist indrømme, at den Stænderdeputeredes Virksomhed maae vise sig enten ved Tale i Stændersalen eller i Comiteer; og den, som ikke paa en af disse Maader har viist sin Dulighed, ham er der sandelig ingen Anledning til at gjenvælge. Det er med en forunderlig Følelse man læser, hvorledes Hr. Ree gjennemgaaer flere af hans Collegaer i Stænderforsamlingen; paa flere end mig har det gjort et ubehageligt Jndtryk, at see denne Mand, der unægtelig selv er en dygtig Deputeret, i sin forøvrigt fortrinlige Afhandling i Aalborg-Avisen No 3 m. fl. Rumere, ansee sig competent til at fælde Dom over agtværdige, hæderlige og ligesaa dygtige Deputerede, som han er, og jeg for min Part kan af hans Udladelser ikke drage anden Slutning, end at han anseer sig kaldet til at sammensætte det nye Stænderraad; – for mig klinger det, som om Hr. Ree siger: "Jeg er den, der har den ene rette Anskuelse; Mænd som mig, skulle J vælge, eller dog de, jeg foreslaaer; thi det er Folk, som have den rette Tro, denne og hiin maa J ikke gjenvælge, thi dem kan jeg, som er Frihedens rette Talsmand, ikke bruge ved min Side." Men mon Hr. Ree ikke derved glemmer, at det netop er ved Stænderforsamlingens Sammensætning af Mænd med forskjellige Anskuelser, ogsaa i politisk Henseende, at det Bedste kan fremgaae, Og mon ikke Mænd af aldeles forskjellig Troesbekjendelse kunne virke til Statens og Folkets Gavn, Hvad Hr. Dalgas angaaer, da udtaler jeg mig nodig over hans Stændervirksomhed; Stændertidenden afgiver ogsaa om ham det solideste Vidnesbyrd. Dog kan jeg ikke lade ubemærket, at Hr. Ree neppe har gjort ham nogen Tjeneste med sin aldeles utidige og ubeføiede Lovtale, og jeg haaber, at vælgerne ikke af den ville lade sig bestemme; men at de ville vide, at vælge en Deputeret, der besidder Evne og Villie til at forsvare Kjøbstædernes Vel og Jnteresser. Hr. Dalgas's Frisindethed kjender jeg ikke, men hvad jeg kjender, vil jeg aabent udtale, og det er, at han i Stændersalen ikke har fyldestgjort sine vælgere; om Hr. Röe end lovsynger ham nok saa høit, saa taler Stændertidenden imod ham Veile, den 9de Januar 1847. Packness.