Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1847-11-03
Repræsentantforeningen for Lollands-Falsters Stifts Kjøbstæder. IV. Jngen kan vel længer nægte, at den hele Laugsindretning er en ussel og elendig Jnstitution, der forlængst har overlevet sig selv, der kun er til for at fortrædige Menneskene og forkue dem i deres inderste Livsrod. De sidste Aar have bedst viist os, hvorledes den mangler al Kraft og høiere Evne baade til at indvirke paa Forholdene og endnu meere til at beherske dem, og Jngen vil længer kunne holde paa denne Jndretning, uden at blotte sin egen Mangel paa Dommekraft og Forstand. Kun Fastelavnsmandag kommer der en Smule Liv i den gamle Krop, da flytter man med dens gamle Lemmer, og vi kunne aldrig betragte dette Skuespil uden baade at smille og dog tillige føle en vis Sørgmodighed, af Pietet mod den gamle Æske. Med Musik i Spidsen og med den største Høitidelighed trippe de gamle Mestere efter en gammel malet Kasse, der saavist i Tiden har været et Mesterstykke af Malerkunsten, saamange Forziringer og deilige Blomster er der at skue derpaa. Den bæres med en Varsomhed og Forsigtighed, som var der en Skat derinde, og som om al Nød og Elendighed var lukket inde deri. Men Gud hjælpe os for Skat det er. Kun nogle faa Skillinger rangle i det gamle Skriin, vistnok heelt stolte og høirøstede over den høitidelige Maade, hvorpaa de komme afsted. Saa om Aftenen gaaer det lystigt til med Brændeviin og Mad, saa glemmes Nøden derhjemme og de Smaa, og hvorfor skulde Nøden ikke glemmes engang hele Aaret rundt, Dag ud og Dag ind sidder den hos Mange og trykker i Brystet, hvorfor skulde den Stakkel da ikke have en Smule Frihed Fastelavnsmandag? Jmidlertid maae der ganske andre Foreninger til forTiden. En almindelig Borgerforening med en selvvalgt Bestyrelse maa sættes igang, hvor vi Alle møde og drøfte vore Jnteresser i større Træk, hvor vi varetage og forhandle Alt hvad der vedkommer Jndustriens, Handelens og Haandteringernes Tarv, hvor vi gjøre hinanden det klart, hvad det er vi mangle, hvad der ligger og paa Hjerte og hvor Lægedommen er at søge. Der maa tages fat fra Grunden af. Vi maae have en fri og uafhængig Communalbestyrelse, vi maae fremfor Alt have vort Underviisningsvæsen bragt til den høieste Grad af Fuldkommenhed, som Communens Kræfter tillade, ja høiere endda; thi de Penge, der hertil gives ud, af dem ville vi Alle trække gode Renter. Vi maae beflitte os paa at hæve vore Haandteringer, ved at sende vore Sønner derhen, hvor de kunne uddanne dem tilstrækkeligt i deres Fag, og vende tilbage til den Rede, hvorfra de gik ud, som dygtige og oplyste Haandværkere; thi jammerligt er det at see, hvorledes mange, endogsaa velhavende Forældre lade deres Sønner gaae hjemme hos sig selv, deres smaae Kjøbstæder, ved deres Faders Læst, som om Viisdommen og Dygtigheden ene der var at finde. Det er Overlegenheden i Kundskaber og Fagdannelse, hvorpaa det kommer an, dersom Kjøbstæderne skulle hæve dem, dersom de rigtig skulle læge de Onder, der saamange Steder tære paa deres Kraft, Kjøbstæderne maae sandeligen oppe dem. De maae arbeide selv, tænke selv, stole paa dem selv; thi der er Jngen, der gjør sig den Uleilighed, at arbeide og tænke for dem, og desværre er der intet offentligt Organ, der endnu har givet sig af med at oplyse dem om deres sande Jnteresser, gaae tilbunds i deres Forhold, og vise dem den Opmærksomhed, hvorpaa de have et fuldgyldigt og retfærdigt Krav.