Berlingske Tidende, 1836-04-12
London, 5te April. – Da det mangler de engelske Aviser paa Parlaments=Debatter kom en stor Diner, der i Gaar gaves O'Connell i Notting, ham, meget tilpas. Allerede tidlig om Morgenen fyldte sig Nottingshams Gader med Menneskemasser, saavel fra selve Staden som Omegnen; de bare Bannere og Flag med Emblemer og Mottoer af alle Slags til den constitutionelle Friheds Ære. Tory Partiet var imidlertid heller ikke ledigt; paa mange Steder fandt man Placater opslaaede med Hentydninger paa O'Connells tidligere Taler; en af disse Placater lod saaledes: "Damer af Nottingham, J en af sine offentlige Taler har O'Connell paastaaet, at de nitten Tyvendedele af alle de engelske Fruentimmere ere slette Qvindemennesker, Hvis dette er sandt, saa gaaer ham imøde, tilraaber ham bifald og gaaer op paa Galleriet, for at høre hans Taler efter Maden; men hvis det er nedrig Bagvaskelse, som det da er, saa beviser ham ved Eders Fraværelse, hvormeget J foragte ham Agtbare Jndvaanere af Nottingham, Ægtemænd, Fædre og Brødre, hvorledes kunne J hædre den Mand, der har sagt, at nitten Tyvendedele af Eders Koner og Mødre og Søstre ere slette Qvindemennesker Placaten indeholdt dog hverken Datum, eller nogen nøiere Angivelse af Omstændighederne, under hvilke O'Connell havde sagt sligt. Folket brød sig slet ikke derom; det indfandt sig i Masse til en stor Procession. Lidt efter Kl. 10 begave sig tende udvalgte Stadraader i en af fire Skimler, trukken Vogn, for at modtage O'Connel, hen til den fra London førende Landevei, hvor Haandværkerne havde opstillet sig i Procession. Strax efter Kl. 11 som O'Connell, som havde seet sig nødsaget til, i Byen Boughborough, hvor man modtog ham med Bifaldsraab, at standse og harangere Fol let. Da han var ankommet til Nottingham steeg han, paa de deputerede Stadraaders Jndbydelse op i den for ham bestemte Vogn, og, staaende op i samme, kjørte han i Procession gjennem Stadens fornemste Gader hen til Børsen, hvor han indtraf Kl. 1. Her vare 40,000 Mennesker forsamlede, der tiljublede O'Connell bifald. Da Larmen havde lagt sig noget, begyndte han fra Børsens Balkon sin Tale saaledes: "Jstedetfor at holde en Tale har jeg et Spørgsmaal at forelægge Dem; jeg gade gjerne vide, om der er en Torv her, (Rej ne! Latter.) Det gjør mig ondt, at der ingen er tilstede, thi jeg har en Høne at plukke med dem. Kun en eeneste af de Bagvaskelser, der nogensinde ere blevne udspredte mod mig, har jeg anseet det for Umagen værd at gjendrive. Det er en saa lumpen Bagvaskelse, at jeg neppe anseer det for muligt, at kunne bringe den over mine Læber. De have den Frækhed at paastaae, at jeg har været nederdrægtig nok til at bagvaske Englands Jomfruer og Koner. Dette er den eneste Bagvaskelse, paa hvilken jeg vil svare, og mit Svar lyder: at det er Logn. (Bifald). Det er desuden en Logn af den sletteste Art, da den indeholder et frækt Angreb paa Characteren. Jeg mindes den Tid, da Kundskaber vare saa lidet udbredte og Uvidenhedens Herredømme, saa almindeligt, at naar en Tyrk viste sig i London hadedes han af Folket, der belagte ham med alle mulige Øgenavne, indtil endelig En, der ret vilde haane ham, kaldte Tyrkerne - idet han nemlig sammenknyttede forskjellige Nationalfordomme, franske Tyrker. Jeg gad nu udmærke denne Logn paa en lignende Maade, og som de sletteste af alle Logne vil jeg derfor kalde den en Tory-Logn. Toryerne vide ogsaa, at det er en Logn; thi allerede ved en tidligere Lejlighed, da jeg harangerede utallige Tusinder i Birmingham, tilbageviste jeg den samme Bagvaskelse ganske i de samme Udtryk. Den samme Paastand opstilledes af Tory-Bladene, og jeg modsagde den; men ret i Torvernes Aand bleve de dog ved Paastanden. Derfor byder jeg ogsaa det hele bagvaskende Kram Trods. Lad dem bestemt angive hvornaar og hvor jeg har sagt noget Saadant. Men dertil ere de for snue. Hvis de vilde forsøge at angive et Datum, kom det Falske i Beskyldningen strax for Lyset. Derfor vil jeg da ogsaa lade det blive ved denne Gjendrivelse af hiin elatante Bagvaskelse. Efterat jeg saaledes har sluttet min Regning med Torterne, maa det være mig tilladt at spørge, om der er Radicale blandt Eder, (Hør – Latter.) Af dem er der vist nok. Nu da, saa erklærer jeg hermed, at ogsaa jeg er en Radical, en Radical i Sind og Skind, det vil sige, at der ikke gives nogen Misbrug, i Staten eller i Kirken, som jeg ikke ønsker at see afskaffet." – Om Eftermiddagen fandt Banquettet Sted, til hvilket der, paa Grund af den indskrænkede Plads, kun var uddeelt 400 billetter. Salen, var pyntet med talrige Flag af alle Arter. Over Hovedbordet var et Transparent anbragt med den irske Harpe og den Jndskrivt: "Retfærdighed for Jrland. J Enden af Salen vare tvende store Flag, det brittiske og det trefarvede, ophængte, paa den ene Side læste man: Forfatningen i dens Reenhed og paa den anden Side Cannings Yttring: "Borgerlig og religiøs Frihed i hele Verden. De tre Kongeriger, Englands, Skotlands og Jrlands National-Emblemer, Rosen, Tidselen og Kløverbladet, vare paa flere Steder opstillede i Forening. Hr. Wakefield, Rottinghams nylig valgte Mayor, var Festens Præsident. Efter Maden foreslog han, efter passende Jndledning, en Række Skaaler, først drak man Kongens Skaal, og umiddelbart derefter følgende Togst: Folket, Magtens eneste legitime Kilde. Efter Dronningens Skaal fulgte den for Prindsesse Victoria, med den Tilsætning: "Gid enhver mod hende rettet Machination maa lide Oran gist-Sammensværgelsens Skjæbne; derpaa kom: Gid Lord Melbourne og Hans Majestæts Ministre maae blive ved at skride frem paa Reformens Bane", og endelig en Skaal for Daniel O'Connell, den uforfærdede Forfægter af Nationens Rettigheder. Paa denne sidste Skaal svarede O'Connell med megen Varme. Han takkede for den velvillige Modtagelse, der var blevet ham til Deel, skjøndt han maatte erklære, at hans personlige Følelser havde den ringeste Andeel i den Glæde, som Modtagelsen havde beredt ham. Deres Præsident har talt ganske sandt, da han sagde, at De ikke vilde have indfundet Dem her, hvis jeg havde forlangt noget Andet, end Retfærdighed for mit Fædreland. Men jeg veed ogsaa, at De ikke vilde være komne herhen, hvis jeg havde forlangt mindre end Retfærdighed. (Stort bifald). Forlangte jeg mere, saa vilde De tilbørligt straffe det. Forlangte jeg mindre, saa vilde De med endnu større Ret foragte mig. Jeg søger ikke Mere, men jeg vil ikke heller modtage Mindre. Jeg er ikke kommet herhen, for at smigre tom Forfængelighed, eller for at tilkjendegive elendigt Overmod. Jeg er kommet herhen, paa en vis Maade som et historisk Factum. Jeg er kommet, for at danne et ydmygt, men varigt Led, der skal knytte trende store Nationer til hinanden, Nationer, der destoværre hidindtil og til den største Skade have været skilte fra hinanden, af de laveste Bevæggrunde. Jeg erklærer, at mit Øjemeed er dobbelt. Jeg gad i England og Skotland see et inderligt Baand knyttet mellem Reformerne af alle Grader og alle Classer. Jeg gad see Forskjellene, der hidtil have bestaaet mellem Whigerne, Reformerne og Radicalerne, for stedse begravede i Forglemmelse, og det er mit levende Ønske, at see Ordet Reform paa det Banner, under hvilket vi alle ville drage sammen til Sejren." Til dette Ønske knyttede O'Connell en Anbefaling af det nuværende Ministerium, der nemlig er sammensat af vise og gode Mænd, der, om de ogsaa skride langsomt fremad, dog bestandig handle i Reformens Aand.