Danske Mercurius, 1676-03-01
Den Danske ME. Til den 1 Martii 1676. Danmark. dide gamles diet om Pallas den Heltinde, Som krigen forestoed, vi merkelig befinde, Naar hun sit billede til stads afmale loed At der paa hendes hielm en gylden Hane stoed Til en erindring, at saa frisk som Hanen springer Sin vederpart imod med sporer, næb och vinger. Samt och at saa som hand ret aldrig er saa mat Hand jo fornemmes dog aarvaagen Dag och Nat Saa giør och den, som vil indlegge seyers ære. Det hannem er ey nok, hand uforsagt kand være, Naar larme-trommen gaaer, och kalder frem til strid Ney, der til hører och Aarvaagenhed och flid. Hand altid fyrig er, och lader ey bortglide Den gode Leylighed, men sig forseer i tide Med alt det, som hand seer, at være sig til gafn, Och hannem skaffe kand et prissligt efter nafn. Hand om sin vederpart for haanligen ey dømmer. Ey sig af Lykkens gunst utidelig berømmer: Men stræber, i sin sag at gange tryg och fast, Saa vel mod Ræfvens list, som Løvens overlast. Vil nogen at mand skal exempel her paa gifve, Mand uden hykker, da billigen kand skrifve Vor Daner Konge først, saa kæk och priselig Som hand i denne krig forstaaer at skikke sig Blant Blant Potentaters tal, som nu paa Jorden raade, Mand ingen finde skal, der bedre stil och maade, Til sverd at føre veed, och mindre vorder keed, Af selver til at see med al beskaffenhed. aa lang ey Dagen er, hand den paa krigens sager Jo gandske vender an, och sig vel høyt umager. Saa kort ey Natten er, hand med krigs tanker jo Langt heller korter den, end hviler sig i ro. 2 Sin aarlogs magt til Lands hand merckelig forøger. Hvo lyst til krigen har, til hannem alt hensøger. Men baade først och sidst hand med en herlig art Krigs Floden skynder ud til Søes at fange snart. Ja kortelig: alt det en Aarlogs Helt kand giøre, Det stræber hand af al sin magt, i verk at føre. Vil Gud, det lykkes maae, som vi forhaabe vist, Da faaer hand vel igien hvad før kand være mist. Hand kjærnen af sit Folk begynder hid at flytte Vil dennem uden tvil til noget victigt nytte, Som ey maae siges end: Men dette glipper ey Hvor Dyden acter hen, der finder den vel vey. Feltherren Skak som gaf sin dapperhed til kiende, Saa vel i denne Stad, der Svensken os berende, Som paa det Fynske Land, hand Verden hafver sagt God nat, och nylig er paa baare død henlagt. 6 Dog maae sig Askalon och Gath ey der ved glæde: Thi den, som skal hans sted och kald igien betræde, Tilsiger och, at hand vil drifve noget stoort, Och der paa nylig har, vel høye prøfver gjort. Saa vidt som Arensdorph i Pommeren var inde Med sine Danske Mænd, ey meget var at vinde, Foruden Faar och Fee, hvor af mand noget toeg, Och uforhindret ud tilbage der med drog. 8 Ey langt fra Lykstad var et antal Folk af Stade, Med plyndring och med brand at giøre Landet skade. Men Vagten dennem dog omsider der fra dref Hvo strax ey kom til skibs, skul eller fangen blef 9 At saadan ofverfald kand efterdags undværes, Och passen baade der och andensteds afskiæres, Mand nogle seylere med stykker, lød och krund, Samt proviant oc Folk til Lykstad ruster ud 10 Her Gyldenløve med den Norske magt sig holder Paa Grændserne vel sterk, hvor hand de Svenske volder Vel mangen vaagen Nat, och nok frembyder sig; Ja til sit Løfve nafn vil svare dapperlig.