Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1842-09-12
Efter at den kongl. Commissarius havde roest den Grundighed og Besindighed, hvormed Comiteen havde udført sit Hverv, samt fremsat nogle faa bemærkninger, yttrede Etatsraad Neergaard, at Grundene til den Trængsel og Nød, som man med mere eller mindre Grund troer at hvile over Huusmandsstanden, fornemmelig ere den stedse tiltagende Folkemængde, Landets Beskaffenhed, da Agerbruger ikke giver tilstrækkeligt Arbeide til alle Aarets Tider, og Mangel paa Flid og Dygtighed. Herom yttrede han: Vindskibelighed, Huusflid og Sparsomhed savner man i de fleste af Landets Egne i Huusmandstanden. Der behøves vist ikke megen Regnekonst, for at komme til det Resultat, at det er umuligt for en Mand, alene ved sit Arbeide, der igjennem hele Vinteren hos de fleste er indskrænket til 7 a 8 Timer daglig, at ernære sin Kone og en Flok Børn, der meget ofte Jntet bestille hjemme, hvorved Noget kan erhverves, saalidet som Mændene selv foretage sig Noget i de lange Vinteraftener. At denne Mangel paa Dygtighed og Erhvervlyst er en saare væsentlig Grund til megen Fattigdom hos Huusmændene, derom overbevises man, hvad enten man seer hen til de glædelige Exempler, som haves paa det Modsatte i Egne, hvor der hersker huuslig Flid og Arbeidsomhed baade hos Børn og Voxne, eller man mindes de Familier, som gjøre en Undtagelse fra den, kun altfor almindelige, Regel, og som ikke saa sjeldent, begyndende med tomme Hænder i et ringe Huus, dog arbeide sig op til Velstand og stundom ende som Gaardfæstere. – Disse tre Hovedgrunde til Fattigdom, til hvilke endnu kunne føies alle de mange Tilskikkelser, for hvilke Huusmandstanden ikke meer end andre er fri, ligge, som Enhver seer, udenfor al directe Paavirken af Lovgivningen. - Forsaavidt Nøden udsprang af disse 3 Kilder, kunde Lovgivningen ikke raade Bod derpaa. Dette kunde kun være Tilfældet, forsaavidt den ogsaa kunde have sin Grund i Grundeiernes overdrevne Fordringer og Udsuelser, og i den Henseende meente han, at Comiteen havde foreslaaet Alt, hvad der for Tiden lod sig gjøre. Langkilde yttrede sig i samme Retning, og føiede til de anførte Aarsager til Fattigdom, at saa mange Ægteskaber indgaaes uden Udsigt til at ernære en Familie. - Provst Plesner talte med ædel Varme Huusmændenes Sag i et udførligt Foredrag, hvoraf vi udhæve følgende: Det er ingenlunde min Mening at anbefale Huusmands standens Sag paa Grundeiernes Bekostning, men jeg mener, at Befordringen af Huusmandsklassens Vel er et almindeligt Jnteressespørgsmaal. Det er vist i Menneskehedens Jnteresse, at Tusinder af Familier ikke dybere nedtrykkes, men om de tvertimod kunde sættes i en taalelig Stilling, og sikkres denne, saa at de ikke atter derfra kunde udrives. Det vilde vist være i Menneskehedens Jnteresse, om man kunde forsone disse Tusinder af Samfundets Stedbørn med deres Stilling, og den, der kunde dette, vilde vist udrette noget Godt; han vilde bevirke Manges Lykke, Fleres Fred. Huusmandssagen anbefaler sig saaledes som en Sag af høi Jnteresse for hver den, der vil have Fred, thi han vil ogsaa gjerne give den. Men navnlig anbefaler den sig som en Sag af stor Jnteresse til alle Jordbrugere og især til Grundeierne. Jordbruget kræver ei alene Redskaber, men forstandige Arbeidere til at bruge dem: af Huusmandstanden især skulle vi have disse. Jeg skal ikke udførlig gjentage, hvad jeg under en anden Sag har udviklet, men kun kortelig atter bemærke, at det er Udviklingen af de mentale Evner, der gjør Jordbruget fordeelagtigt, og at saaledes den materielle og den aandelige Jnteresse række hinanden Haanden. Det er Grundeiernes største Jnteresse at tilveiebringe en Klasse af forstandige og villige Arbeidere, udviklede paa Legeme og Siel. Men hvorledes skulle saadanne dannes i en nedtrykt Stilling? Hvorledes skal den Mand, der ikke har Sikkerhed for Huus og Hjem for sin Livstid, føle Lyst til selv at arbeide og opdrage sine Børn til Arbeide? Jeg troer saaledes at kunne erklære det for en afgjort Sag, at Forbedringen af Huusmandstandens Kaar er i alle Jordbrugeres Jnteresse; men jeg troer ogsaa, at den er et Jnteressespørgsmaal for alle dem, der ere her tilstede; thi den er i alle Herskabers og Tyendeholderes Jnteresse. Vi holde Alle Tjenestefolk og ønske os dem arbeidsomme, troe, lydige, ordentlige, sædelige, og jeg, for min Deel, ønsker dem ogsaa gudfrygtige. Vi ønske dem og saamegen Dannelse, at de ikke støde vor æstbetiske Følelse. Men hvorledes skulle vi erholde saadanne Tjenestefolk uden gjennem Opdragelsens Haand? Men hvorledes skal denne finde Sted i en nedtrykt Klasses Skjød, Den maa skee i et Hjem, i et Familie hjem, hvor de Unge kunne lære huuslig Flid og Orden, og hvor de kunne formanes med en kraftigere Stemme end Herrebud. Ligeledes maae vore Tyender have Udsigt til et Hjem, som de kunne erholde. For at have troe, duelige, for vor Cultur passende, Tyender, maae vi have en hæderlig Huusmandstand. Men det er ogsaa i Communernes Jnteresse, om Huusmandstanden kunde gaae frem til det bedre. Det skulde dog være besynderligt, om Grundeieren stedse skulde kunne etablere et saa stort Antal Familier i en Commune, som han vil, og naar de, trættede af Arbeide og i en fremrykket Alder, ikke meere kunne betale ham deres Afgivt, da lade dem føde af Communen. Jeg veed vel, at vi have ædle Godseiere, men alle ere det dog ikke, og Communerne maa vist attraae, at Arbeideren erholder Sikkerhed for stedse at beholde Tag over Hovedet, saa at Communen ikke skal udsættes for at maatte modtage ham, naar legemligt Arbeide har fortæret hans Kræfter. Naar Huusmandstanden staaer saa lavt, at dens Stilling er afhængig af enkelte Menneskers Vilkaarlighed, og altsaa bliver god, hvor disses Villie er god, men slet, hvor dette ikke er Tilfældet, da maa den dog vel ogsaa have Ret til at kræve Ernæring og Ophold af dem, til hvilke den staaer i dette Forhold. Saaledes er f. Ex. en Slaveeier i Vestindien, der har en stor Slaveflok, pligtig til at ernære ogsaa den syge og gamle Slave; men om Nogen af os endog gjennem en lang Række af Aar opslider en Arbeidsmands Kraft, der ved Forholdene er bunden til os, have vi dog ikke Forpligtelsen til at ernære ham, men kan skyde denne over paa Communen. Dette synes dog i Sandhed unaturligt og urigtigt. Men det er ogsaa i Statens og Regjeringens, Kongens og Folkets Jnteresse, at Huusmandens Stilling sikkres saa vidt muligt. Det er vigtigt, at en Stand, der har saa stort et Maal af Jord inde, behandler den vel; men, naar Huusmanden ikke besidder sin Jord paa Livstid, vil han i Regelen behandle den slet, hvorimod han i modsat Fald sandsynligviis vil dyrke den vel. Men ogsaa i denne Henseende er Huusmandstandens Udvikling af største Vigtighed for Staten, fordi denne Stand leverer et meget stort Antal af Krigere til Soldaternes Rækker, og den Tid er ikke langt borte, da ogsaa vore Sønner skulle staae ved Siden af Huusmændenes Sønner i Landets Forsvareres Rækker; kunne da Fædrelandets Venner ønske, at en - man tilgive et haardt Udtryk - Trælbaaren skal staae ved Siden af de Fribaarne, Det saakaldte frie Nordamerica sælger undertiden den fattige Blanke, naar han i Armod kommer til dets Kyst, men Danmarks Konge og Regjering vil vide at forsvare Huusmanden i hans Kaar og fik kre ham en Stilling, der vil gjøre ham skikket til at staae ved Siden af den Høibaarne blandt Fædrelandets Forsvarere. Jeg skal vide at beherske mine Ord; jeg skal ikke videre udvikle den uendelige Vigtighed, den nærværende Sag har for Kirkens Jnteresse, for hvilken det vist var høist ønskeligt, om en renere og lysere Aand kunde nedstige i Massernes Dybde, og og christelig Mildheds og Kjærligheds Aand, uhindret af ydre Forhold, kunde udbrede sig over Gemytterne og sammenknytte Menneskene, saa at de Fattigere, ved at føle sig selv tilfredse, kunde see Andres større Lykke, uden derved at vækkes til Harme og Misundelse, og vorde den Riges oprigtige lykkelige Venner. Men jeg skal holde dette og Meget, som med Alvor vilde træde fra Hjertet paa Tungen, tilbage, og indskrænke mig til paa det Bedste at anbefale Forsamlingen Huusmandens Tarv, forsaavidt denne kan fremmes uden Andres Fornærmelse. Her opstaaer nu det Spørgsmaal om det er et Jndgreb i Eiendomsretten, naar det paabydes, at ethvert Huus paa Fæstejord skal være et Fæstested. Jeg er ikke Jurist, og skal ikke gaae nærmere ind paa dette Spørgsmaal, forsaavidt det er af juridisk Natur, men jeg skal kun bemærke, at, naar Grundeieren paaberaaber sig sin Ret over Grunden, da har Staten ogsaa Ret til at sige, ikke vil jeg have nogen trælbaaren Borger, ikke skal nogen dansk Borger leve i Trællestand. Man paaberaaber sig ogsaa den frie Contract, men skulde heri ikke ligge en Spot? Naar den fattige Karl staaer med en elsket Pige, higende efter at indtræde i det huuslige Samliv, da bringes han let til at paatage sig større Byrder, end han siden er istand til at bære; og, naar han er kommen i en huuslig Stilling, og har Forpligtelse mod Kone og Børn, da seer han sig ofte nødsaget til at indgaae de haardeste Vilkaar, for at skaffe disse de første Fornødenheder, og især Huusly Jeg antager, at man, uden at fornærme Retfærdigheden, kan forbedre Huusmandens Stilling saaledes, at der dog sikkres ham Tag over Hovedet eller Huusly paa Livstid, naar han ikke ved de borgerlige Loves Overtrædelse forspilder sin Ret." Til Slutning angav han den omtrentlige Retning af de Amendements, han agtede at stille, nemlig at Huusmændenes Hovedarbeidstid ikke udstrækkes over 10 Timer daglig; at intet Huus, som nu er Fæstehuus, gaaer over til at blive Leiehuus, og at nuværende Leiehuse, med eller paa Bondejord, gaae over til at blive Fæstehuse efterhaanden, som de blive ledige, at bestemt Hoveri og bestemte og benævnte Ugedage træde istedetfor ubestemte, dog med Undtagelse af enkelte Høstdage, eller og at Pengeafgivet accorderes; og at Sogneforstanderskaberne indrømmes en passende Deeltagelse i Henseende. til Bestemmelse af nye Leiehuses Opførelse eller Leiestuers Jndretning i Communen.