Norske Intelligenssedler, 1811-04-12
Spørgsmaal. Er det, ved Placaten af 30te October 1767, angaaende hvorledes med Stervboers Midlers Incassering, skal forholdes, gjorte og ved Rescripterne til Aggershuus og Christiansands Stifter, af 2den Juni 1775 og 24de Mai 1782, skjærpede Forbud mod, at Skifteforvalterne ei maae overtage Incassationerne af Boernes Auctionspenge, om endog Arvingerne selv dermed maatte være enige og dertil ville udnævne dem, som Skifteforvalterne, hævet ved nogen senere Lovbefaling. En Mand, der er langt fra at ynde Odelsretten i dens nærværende Tilstand og derfor med Glæde seer dens Forandring imøde, ligesom han ogsaa erkjender den indsigtsfulde og patriotisksindede Hr. Sørenskriver Bergs nidkjere Bestræbelser for at bevirke en gavnlig Forandring, i denne for Norge saa vigtige Sag, kan dog ikke undlade i Anledning af Hr. Sorenskriverens Bekjendtgjørelse i Christianias Jntelligentssedler No. 11 3/2, at gjøre følgen, de bemærkninger, som underkastes Kyndigeres Dom 1 mo. Det er uden Tvivl en for høi Beregning at anslaae Odelssagernes Antal til 30 i hvert Sorenskriverie, da den forskjellige Folkemængde, Velstand imellem Almuen, Nærheden af Kjøbstæder o. s. v. gjør det umuligt at drage nogen bestemt Slutning fra Jarlsberg Grevskab, til alle andre Egne i Norge. J det mindste synes mig at der er megen Grund til at formode, at Sagernes Antal i de egentlige Fieldbøigder maae være langt ringere. 2do. Om end Odelssagernes Antal i Aar er usædvanligen stort, tør vel Grunden dertil tildeels søges i den Forandring Enhver troer at der forestaaer med Odelsret, ten. Alle Odelsprætendenter have derfor let med at gjøre deres Sager anhængige, i det faste Haab at den nye Anordning ikke skulde faae tilbagevirkende Kraft, og alt saa ingen Jndflydelse have paa de allerede anlagte Sager, men kun paa de, som anlægges efterat Forordningen er udkommet, hvorom de, paa Grund af Regjeringens Retfærdighed, Omhue for Borgersikkerheden og Afskye for ved voldsomme Midler at fremme endog det bedste Øiemeed, have holdt sig forvissede. 3tio. Det er noget haardt saa ligefrem at beskylde Odelsmanden, som tilbagesøger sit Fædrenegods, for Vindesyge. Dersom i Danmark, hvor man ikke kjender, til nogen Odelsret, Sempronius solgte sin faste Eiendom til Cajus, paa de Vilkaar at Sælgeren forbeholdt sig Jndløsningsret i 10 Aar for sin Familie, imod Kjøbesummens Tilbagebetaling og under Forbeholdenhed af gjensidig Ret i Henseende til Forringelser og Forbedringer; hvo vilde da fortænke Sempronii Slægtninge i, at de gjorde denne Rettighed gjældende, naar de fandt at Eiendommen steg i Prisen, og maatte det ikke være ganske særdeles Omstændigheder der skulde gjøre det umoralsk at benytte sig af saadan Ret, Vilde man end videre ikke ansee det for et Særsyn, om en positiv Lov ikke alene for Fremtiden forbød slige Salg, men endog kuldkastede de under ældre Loves Varetægt indgaaede, Men naar nu en almindelig Lov, saaledes som i Norge, giver Odelsbaarne saadan Jndløsningsret, saa maa jo denne være ligesaa hellig og ligesaa ukrænkelig med Hensyn til de nærværende Besiddere, som om den i hvert enkelt Skjøde udtrykkeligen var betinget, og man kan ikke bebreide den Odelsbaarne, at han giør sin Rettighed gjældende, med mindre særdeles Omstændigheder, som vel ikke ofte ville indtræffe, gjorde det til en moralsk Pligt for ham ei at benytte sig af sin Ret. 4to. Naar Besidderen afkjøber Odelsprætendenten sin et kan man egentlig ei sige, at han bøder fordi han ikke og Aar førend nærværende Comunkturer indtraf, har forrentede Hævd paa en eller anden Rettighed afbrydes, ved Paatale, at han bøder fordi han ei fik Tid til at fange Hævd. Man maae desuden altid antage, at Kjøberen vilde have givet mere for Gaarden, dersom han havde kunnet kjøbe den fri for Odelsret fra Sælgerens Families Side, og dette Mere, er det han nu betaler ved at frakjøbe sig Odels Paatale. 5to. Naar man med Rette beklager Besidderen som maae fravige sin Gaard for 1/4 Deel af dens Værdie efter nærværende Pengecours, saa maa man heller ikke glemme, at den umyndige Odelsbaarne, hvis Fædrenegods før Krigen er solgt for en, dengang passende Capital, af hvilken hiin Umyndige ved Arv er tilfalden en Deel, vilde lide et føleligt Tab, naar han ikke maatte indløse sit Odelsgods for den Priis for hvilken det gik ud af Ærlægget, thi hans Capital, som efter Anordningerne skal udsættes, paa Rente og hvormed han Jntet videre kan erhverve, er nu ei det den var før Krigen, og Følgen blev altsaa at han aldeles intet Jordegods kunde kjøbe. Om de myndige Arvinger gjælder naturligviis Ovenanførte ikke ubetinget, thi disse kunde have anbragt deres Penge paa en for Dem selv og det Almindelige nyttigere Maade. Hermed vil jeg ei forsvare Odelsretten, hvilken jeg som sagt anseer at være, under dens nærværende Jndretning skadelig, og derfor troer bør underkastes væsentlige Medificationer, thi dens aldeles Ophævelse var maaskee, af Grunds som det vilde være meget for vidtløftigt her at udvikle, ikke raadelig. Kun saameget maa jeg bemærke, at tvende vigtige Ting staae især i Forbindelse med Odelsretten, nemlig: Prisen paa faste Eiendomme og disses Opkjøb af enkelte Millionærer. Bliver, Prisen paa Jordegods for høi og Veien derved banes, tilmed Udelukkelse af Bondestanden, at bringe Eiendommen, i enkelte Formuendes Hænder, da vil den norske Odelsbonde snart nedsynke til Leilænding og Huusmand, og de skal deligste Følger for Nationalvelstanden og den Nationalearacter, som har udgjort den norske Nations Hæder, vise sig. Dog; den Regjering, som har viist at den veed hvad Jndflydelse lovbunden Frihed og Eiendom har paa Folkets i Lykke; som med varsom Klogskab forberedede den danske Landboesag, indtil den skjønne Bygning stod der, beundret endog af fordums Fiender, har is ogsaa den norske Landboesag i sin Haand. Af den kan intet overilet i Skridt formodes. Af denne Regiering, som opreiste den i danske Bondestands Frihed paa Lehnsvæsenets og Aristocratiets Ruiner, uden dog at krænke nogenenkelt i Mands Rettighed, kunne vi ogsaa vente, at den i vil udrydde Odelsrettens Misbrug, beholde dens Fordeele, vide at forene Privates Ret med almindeligt Vel, og ved i passende Foranstaltninger sørge for at Landeiendommene, saa meget muligt forblive i Bondestandens Hænder, paa h det at et frit Folk med Mod og Troskab kan tjene Kongen, og Staten, og ikke bøie sit stolte Hoved under Penge og Aristocratiets vanærende Aag.