Aarhuus Stifts-Tidende, 1832-07-19
Fædrelandet. Rhvn. den 10de Junii. Saa have vi da hilse den forventede Dag, der begynder Rækken af de Deliberationer, som skulle danne et nyt Tidsrum i vor Historie, Aarhundreder have forberedet den, og den vil, hvad den end fører med sig, virke paa Aarhundreder. Fædrenelandets Ven betragter den med et ahnelsesfuldt og uvist Blik Han behøver ei at spørge, om de Mænd, der skulle samvirke til at skabe os en ny Fremtid, ere erfarne og kyndige, thi Hs. Majestæts Viisdom har udvalgt dem, men han spørger, om de Alle ere sig bevidste, hvor betydningsfuld deres Stilling er, hvor stort deres Ansvar for de kommende Slægter, hvor uberegnelige Følgerne ere af de Beslutninger, der frates, kort, om de Alle have en klar Plan og Fasthed til at udtale den med Kraft; han spørger og de, der besidde disse Egenskaber, ville kunne overvinde andre Jndflydelsers Jndvirkning paa de Øy rige. Folket staaer med spændt og tans Forventning Blive Provindsialstændernes Forhandlinger offentlige, de priis dig lykkelig Fædreland, Blive de det ikke, kan der let opstaae Tvivl om Jnstitutionen vil være af væsentlig Betydning, eller i mærkelig Grad vil naae alle de Formaal, der ere tilsigtede. Derfor er Offentlighed Folket varme Ønske, det lytter med Deeltagelse til de Stemmer der skildre de valgte Mænds Aand og Charakteer; thi de vil med Henrykkelse udtale de Navne, af hvem det ven ter Selvstændighed og Kraft til at tale Fædrelandets hellige Sag, hvilke det vil gjemme i taknemmelig Erindring og overlevere til Efterkommerne. Dets billige Haab er, at hvor det gjælder og et heelt Folks, om tilkommende Generationers Velfærd, hvor det gjælder Fædrenelandet, som dog er det dyrebareste af Alt, hvad Manden har kjært paa Jorden, at der alle Hensyn forsvinde, som sigte til Andet end det Hele, at alle snævre Anskuelser, der ene dvæle ved temporaire Forhold, ved Forretningslivets Maskinerie, ved Statens blot materielle Formaal, af sig selv vige for den Aand og Energie, som griber Tidens Tendents og handler efter Statslivets høiere og aandelige Øiemed. - Fædrelandet fordrer som Pligt af Krigeren, at han skal ofre sit Liv, for at forsvare dets Grændser, og han adlyder gjerne dets Stemme; og det skulde ei gjøre den Fordring til Borgeren, der sættes til at opbygge dets Velfærd ved Fredens Værk, at han skal opofre sine Fordomme og Tilbøieligheder, Han skulde ei med Begeistring følge sit høie Kald, Fædrelandet var den store Tanke, som forenede de danske Hjerter i Kampens Dage, det skal ogsaa forene dem i Raadslagningens Time, thi de ville kalde de lykkelige Timer tilbage, som Fædrene have seet. Andre Europas Folkeslag have faaet deres Stemmer til at gjenlyde for Thronerne under Trods og Strid, have udtalt deres forskjellige Meninger med Kanonernes Torden, i det Blodstrømme randt. Danmark har viist dem, at en Konge kaldte Folket til sig, naar det ei forlangte det; Tiden vil lære, – det haaber man - at det kan vise dem en Raadslagning, der talte med Enighed og Kraft allene for Almeenvellet. - Fædrenelandets Venner ere uvisse; men de frygte ei; thi Kongens Jndsigt, Jver for det Gode, Kjerlighed til sit Folk og Opofrelse for det, have altid været og ville ogsaa blive sig selv lige; han har erkjendt, at Statens Formaal er Folkelivets Udvikling; han vil tjenes med Kjerlighed og Ærefrygt, men ogsaa med Frimodighed; og han har hver Mand ved sin Side, hvis Jndsigt og høiere Sind Nationen høiagter. Han, fra hvem alt Godt kommer, styre Kongens og hver Mands Raad til (Khousp.) Velsignelse for det danske Folk! Vore Domstole faae nok at bestille med litteraire, Processer. Hr. Studios. Theol. P. Larsen, Forfatter af Forslaget til at afskaffe det latinske Sprog som Exa minationssprog, bekjendtgiør, at han agter at lægge Saa an mod de 10 theologiske Studenter som nylig i Kjøbenhavnsposten havde erklæret at han havde opvakt og fortjent sine Medstuderendes Foragt.