Københavns Adresseavis, 1767-10-08
Det er endnu ikke saa længe siden, da man læste i nogle offentlige Tidender, at i et vist Land skulde legges Skat paa Skiødehundene. Denne Efterretning fortrød et ungt Fruentimmer, som gjorde meget af fin Hund, og og hun sagde i Vrede, at man heller burde legge Skat paa de fornuftige Siæle. - Paa fornuftige Siæle? – Et betydeligt Ord, Skulde det ikke kunne bevæge en til at eftertænke, hvilken af disse tvende Skatter vel skulde være den fordeelagtigste for en Stat. Det kommer her uden Tvivl an derpaa, om alle, som have Fornuft, kunne kaldes fornuftige, eller og kun de, som bruge den, bør føre dette Navn. J det sidste Tilfælde vilde det i Sandhed blive langt meere fordeelagtig for Staten, hvis der lagdes Skat paa Skiødehundene. Adskillige i offentlige Betieninger staaende Mænd holde sig for lykkelige, naar de kunne bringe det saa vidt, at de synes at være umistelige. Af mange store Planer er denne den eneste Hensigt. Disse Mænd maae enten være saa vel overbeviiste om deres egen ringe Duelighed, at de troe, at hver anden, naar han kun var bekiendt, kunde bruges til det samme, hvortil de bruges, eller de maae og troe om deres Overmænd, at disses Jndsigter ikke ere af stor Betydenhed, og at et hvert nyt Subject kan giøre Virkning paa dem til gamle Betienteres Skade. Uden Tvivl udkræves der et Slags Nedrighed til at følge denne Grundsetning, omendskiøndt den synes at være meget almindelig, ikke allene i Henseende til offentlige Forretninger, men og til den daglige Omgang, Over Romerne kunde giøres den Anmerkning, at de ved intet saa vel have opnaaet Herredømmet over Verden, som derved, at de stedse antoge de overvundne Nationers Sæder og Vaner, naar de fandt dem at være bedre, end deres egne. Man finder nu omstunder Nationer, som heri gaae videre, end Romerne, og antage alle fremmede Sæder. Skulde vel et eller andet af disse og kunne haabe, at blive Mestere over heele Verden, Det værste er, at de gemeenlig begaae en stor Feyl, som maaskee kunde sette dem noget tilbage: De undersøge ikke, som hine, om de fremmede Sæder ere bedre eller slettere, end deres egne. Jagen af alle Pligter, som en Christen bor udøve, kan være meere vigtig, end Gavnildhed imod dem, som behøve vores Hielp. Og hvem iblandt alle nødlidende kan have større Rettighed dertil, end den, der har opofret timelige Fordeele af Kiærlighed til Sandheden, og til saadanne Sandheder, som angaae vores ævige Lyksalighed? Jkke des mindre maae man dog frygte for, at denne Gavmildhed i de fleeste christelige Lande drives for vidt, og at til største Deelen kun Hyklere have Nytte deraf. Man kunde herpaa anføre mange Prøver. Er det f. E. vel mueligt, at nogen kan antage en Lærdom af Overbeviisning, om hvilken han ikke har den ringeste Kundskab, og i hvis første Grundsetninger han endnu maae underviises Den sande Hoflighed bestaaer ikke i de sædvanlige Complinenter, som iblandt alle sine Rationer næsten alle og enhver veed uden ad. Man lærer dem i den første Ungdom, og siden indprentes de os saa dybt, ved at see og høre dem af andre, at det er umueligt, at tage feyl deri. Hofligheden bestaaer egentlig i en Bestræbelse, ikke at tale eller giøre noget, som kan være ubehagelig for andre, hvis ikke Nødvendigheden udkræver det. Men hertil hører Fornuft og Eftertanke, og desuden endnu et kiærligt Hierte, som tager Deel i andres Misfornøyelse, og søger paa al muelig Maade at afværge samme. Heraf kommer det, at man daglig seer Folk, som i Agt tage alle udvortes Hofligheder, men dog i Henseende til den sande Høflighed begaae hvert Øyeblik de groveste Feyl Til en Rose (?) Du lille Rose, troe du mig, Du skal Lucindes Bryst nu smykke. Jeg selv dig pyntelig Paa hendes fulde Barm vil trykke. Og sige: Skiønne, kys du mig; Den vier Flora dig at pryde. See, Rosen fryder sig, At dette Sted den maatte nyde. Dog, dersom nogen drister sig, Fra Brystet dig at ville bringe, Da maae du hevne mig, Da maae du ham ret voldsom stinge. Men naar udi Sødungens (1) Bryst De kælne Ønsker til mig gløde, O elskeligste Bryst! Da aand det fødre Duft i Møde. 1) Sce Hr. v. Gerstenbergs Tindeleyen. (t) Sødunge er meget brugeligt i Norge, og synes i den danske Poeste ikke at være saa anstødelig, som Pige, hvorvel vi dog lige saavel kunde bruge dette Ord, som de tydske i de skiønneste Poesier betiene sig af Madchen. Heraf udgives et Stykke hver Tirsdag. Prisen er 4 Mk. paa Trykpapiir, og 6 Mk. paa Skrivpapiir for Aargangen.