Ribe Stifts Adresseaviser, 1813-03-02
Den 29de Jan. ere følgende af Søe=Etatens Haandværkere benaadede med Hæderstegn for 25 Aars god Tieneste, nemlig: ved Holmen: Mestersvend H. Grønsund, Qvarteermændene J. D. Tellesen og C. H. Vogt, Formand J.W. Werner, Tømmermændene F. Nielsen, B. H. Bek, C. Nicolaisen, N. C. Frederik, P. J. Rønne, P. Larsen og N. Sørensen; Dreiersvendene J. Lind og H. H. Palle. Ved Frederiksværns Værft. Jnterims=Formand L. Reiersen, Tømmermændene S. Hendrichsen og C. Olsen. - Med dette Hæderstegn følger en aarlig Gage af 10 Kroner. Tænkeren, Menneskevennen og den ægte Kristen, Etatsraad C. A. Fabricius, har med sin sædvanlige Hiertelighed i Kiøbenhavns Skilderie viist, hvor velgiørende Forordningen om vort Pengevæsens Forandring vil blive ogsaa fra den Side, at Aagerkarle, Pugere og Opkiøbere derved ere standsede i deres ødelæggende Fart. Men saalænge indtil en bedre moralsk Stemning og større Religisitet bliver udbredt, anseer han de kun for en Levning af hine sværmeriske Jdeer, om overdreven Frihed, at der ingen Taxt eller Marimum burde finde Sted, paa det Uundværligste til Menneskenes Tilværelse og Ophold Alt hvad derimod - siger denne ædle og skarpsindige Forfatter endog i disse Dage, formedelst blotte Slutninger og Sandsynligheder, er sagt og skreven og Concurrencens Virkninger, om de Mange, der ville sælge i Dyrtid, det Meget, der af al Slags strax vil fremkomme, og foraarsage de letteste Priser, saa at ingen Taxter og Maximum behøves, og hvad meere der anføres, for at forsvare en ubunden Frihed, er bygget paa løs Grund, som den største Enfoldighed allene kan fæste Tillid til. See vi det ikke, at Rugen, Hveden og alt øvrige, som Menneskene ikke kunne undvære, endnu dagligen op drives, og at Mange, som kan giøre det, oplægge deres Vare, og hellere lade en Deel deraf fordærves, end give efter i deres vindesyge Speculationer. Naar en Ting er stegen til høie ste Priis, saa kommer de med Noget; men naar det falder igien, saa holde de tilbage, hvorpaa vi har Exempler nok Saaledes kan det umuelig vedblive. Man kan derfor med velgrundet Haab trøste sig ved, at vor Regiering, der paa saa mange Maader har viist største Omhu for det Almindelige, og vedbliver at sørge for hver Mands Tarv, vist nok paa det ivrigste vil være betænkt paa, ved Taxter, et Marimum, ved Love, og sammes strængeste Paaholdenhed, samt ved andre passende Foranstaltninger, og kraftige Midler, at indskrænke og styre overdreven Vindesyge, saa at Hvermand kan bestaae derved. Thi det er altfor indlysende, at skal Rugen, Hveden, og alt øvrige, som er ligesaa fornødent for Menneskenes Ophold ved blive at stige, som vi see det skeer, og Enhver i saa Henseende styre sig selv, allene ledes af sin Fornuft, der saa viensynlig allene anvendes til at pleie Egennytte, Egenkiærlighed, og andre smudsige Begierligheder, paa de res Medborgeres Bekostning, saa er det forgiæves, at vente almindelig bistand. Saa maae Fattigdom og Armod tiltage hos den største Deel af Almuen, saa maae den tiltagende blomstrende Jndustrie, og de mange betydelig gjorte Anlæg i Landet, gaae tilgrunde, da ingen Priis kan holdes med Udlandene, hvor de første Fornødenheder ere lettere, en tarveligere Levemaade iblandt den arbeidende Klasse, den almindelige Mand er indført, og mange andre Fordeele findes der lette Afsætningen.