Aarhuus Stifts-Tidende, 1837-04-22
Det er gaaet med Stændernes Arbeider som det gaaer med alle Forretninger; noget er lykkedes meget godt, andet mindre godt. Veisagen, og navnligen Spørgsmaale, om Chausseernes Anlæggelse, er upaatvivleligen en af de Materier, der i de jydske Stænder har havt det mindste Held. Det er allerede beklageligt, at de forskjellige Prindciper eller Systemer ikke have fundet deres Talsmænd, og derfor ikke have kunnet afveies imod hinanden, og har saaledes Ingen udtalt den almindelige eller Folkets Mening, der gaaer ud paa, strax over hele Jylland at lade Chausseerne anlægge for laante Penge, og at lade alt Landets Hartkorn deeltage i at afdrage denne Gjeld i et passende og ikke for kort Tidsrum. Man vil indvende, at Renterne vilde blive trykkende, men da et lignende Princip saavidt vides fölges i Holsteen, og da Principet frembyder mange store Fordele, til Ex. den, at den nulevende og den fölgende Generation vilde komme til at deeltage i Byrderne og Fordelene med hinanden, og at de fornødne Reformer lettere lode sig indføre tilligemed det forandrede Princip, havde vel dette idetmindste fortjent at drøftes. Særegent bliver det derhos, at Spørgsmaalet, om det frie Hartkorn bør beholde dets gamle Rettigheder, for Landet er besvaret bekræftende, men derimod for Kjöbstæderne benægtende, saa at disses Hartkorn for Fremtiden skulde betragtes lige med Amtets contribuable Hartkorn. Ikke destomindre ere Kjöbstæderne, selv naar de for Veivæsenets Skyld tvinges til at omlægge deres Gader, ikkun indrømmede Ret til at faae disse chausseelagte, saa at de selv skulle betale hvad Brolægning koster mere end Chaussee, uagtet det dog ved Lov er befalet, at Gaderne skulle være brolagte, og hiin Bestem melse er saameget besynderligere, som det synes at være Stændernes Mening, at det ellers maa være tilladt Veivæsenet at foranstalte Brolægning, hvor saadant findes fornødent, saa at Veivæsenet herefter skulde kunne brolægge uden for Portene, men maatte kun lægge Chaussee, i Gaderne. De jydske Stænder ville dernæst have Chausseernes Anlæggelse, som ikke er og ikke kan blive en Communalang, henlagt under en Communal Bestyrelse Stænderne i Roeskilde derimod under Ingenieur-Corpsets Bestyrelse), og ville endvidere, at Veiarbeiderne skulle hvile, indtil en Communal-Lov for Landet emanerer. Atville forlange, at Regjeringen, for ikke at stöde den Viborgske Stænderforsamling, skulde antage alt dette uden Forandring ja endog uden Betænkning, og at overhovedet den nye Lov skulde fölges, forinden den er given, er nok at forlange for meget, og hvad Stænderne selv nok ikke have forlangt, og skulle alle Veiarbeider hvile, indtil Communal-Loven for Landet udkommer, kan det let hænde at Veiofficererne ville komme til med Hænderne i Skjödet at trække deres Gager i et længere Tidsrum, end hvori de kunne anlægge alle Jyllands Chausseer. Den forlangte Opmærksomhed imod Stænderne er derhos i nogle Punkter endog umulig, som naar det qva Indskrænkning foreslaaes, at Chausseernes Brede skal være 16 Alen, men den kongelige Resolution af 25de April 1835 er Kongelig Resolution af 18de Marts 1818 allerede har bestemt Chausseernes Brede i Jylland udenfor Kjöbstædmarkerne til 14 Alen, og dette ogsaa saaledes bringes til Anvendelse.