Den Vest-Sjællandske Avis, 1834-04-22
J Rom er allene Stemningen aldeles legitim; thi Roms Pragt og Herlighed, Carnevalets Glæder og de Reisendes Mængde giøre den nærværende Tingenes Orden behagelig for dets Beboere.) Man mener desuden at Spaniens Exempel kan ikke forblive uden Virkning paa Neapel, ved den nøie Overeensstemmelse imellem begge Nationers Sæder, og ved deres hundredeaarige Forbindelse med hinanden. Med Hensyn dertil ansees Tilveiebringelsen af Udsoningen imellem det Neapolitanske Hof og det Spanske, som det tredie Hovedpunkt ved de omtalte Underhandlinger. Men herved synes man at støde paa store Vanskeligheder. Det er vist at den Neapolitanske Ambassadeur Marchese Antonini i Forening med den Østerrigske Gesandt Greve Brunetti, og den daværende Premierminister Calomarde, havde allerede formaaet Dronning-Regentinden under Kong Ferdinands betænkelige Sygdom til at erkiende Don Carlos som Thronfølger, og til at give sit Samtykke til hans ældste Søns Formæling med hendes Datter, og hvori den Franske Ambassadeur og den Engelske Gesandt istemmede; da det lykkedes Jnfantinden Donna Luisa Carlotte, D. Francisco de Paulas Gemalinde (som ogsaa i de offentlige Blade kaldes Manden i Familien), at kuldkaste hele Planen, saavel ved sin Jndflydelse paa Dronningen, som paa den svage Konge, hvis Gemyt havde lidt meget under de langvarige Lidelser, og som i den sidste Tid var greben som af en panisk Skræk og formeente at opdage Spioner under de fortroeligste Samtaler. Heraf fulgte nu Calomardes Afskedigelse, den antisaliske Lovs Retablering og den ulyksalige Forvikling, som truer at ryste Halvøen i sine Grundpiller. Den Spanske og Portugisiske Qvæstion betinge hinanden giensidigen; thi saalænge Dom Miguel holder sig, saa behøver Don Carlos ikke engang at vise sig for at holde Borgerkrigen i Aande (derfor skulle 10,000 Mand rykke ind i Portugal for ved at fælde den første tillige at fælde den anden). Jmedens nu paa den ene Side det carlistiske Partie hæver sit Hoved, saa rykker paa den anden Side det liberale frem med nye Fordringer, og ligesom Zen Bermude; Ministerium blev, i hvormeget han end afveeg fra sin Forgiængers Fodspor, fortrængt af et retrogradt Ministerium under Martines de la Rosa, saa befinder sig dette igien paa samme Punkt og er udsat for at blive fortrængt af et nyt Ministerium med Greven af Torreno i Baggrunden, som tidligere eller sildigere synes bestemt til at afløse den nærværende Premierminister, og at befordre Anarchiet paa den saakaldte Fremskridelsens Bane; hvortil ogsaa den uhyre Finantsforlegenhed, vil biedrage sit. Under saadanne Omstændigheder vil Dronningens Erkiendelse af de tre Magter synes at være meget fiern, ja det kan endog formodes, at disse ville kalde deres Repræsentanter bort fra Madrid, især dersom de Liberale skulde komme til Roret, som ikke have andet til Formaal end at fortrænge Dronningen. (Denne Supposition involverer vel den allerede offentlig yttrede Formodning, at det er deres Plan at bringe Don Francisco de Paula paa Thronen; artigt nok er det, at der tales saameget i den sidste Tid om en Misforstaelse imellem Dronningen og hendes Søster Donna Carlotte, og at beskyldninger imod Dronningens personlige Forhold ere bragte i Omløb; neppe ville derfor de udenlandske Magters Gesandte modsætte sig en Spansk Armees Jndrykkelse i Portugal for at fælde Don Miguel og fordrive Don Carlas; thi er dette Formaal først opnaaet, saa behøver Dronningen ikke længere at forbinde sig med de Liberale for at giøre ham Modstand, saa vil det Zeaske Ministerium, let kunne komme i Kraft og en juste mi lien arbeide sig frem i Spanien; det hele Væv af Jntriger vil da blive sprængt og de vestlige Magters Synsmaader blive udsonede med de østlige. Den langvarige og tvivlsomme Kamp paa Haløen vil i hvad saa Resultatet bliver, bevirke en saare mærkværdig Forandring i Folkestemningen. Vor Tidsalders Begivenheder ville erholde en større Jnteresse i Historien end i den Tidspunkt hvori de foregaae; thi Politikens indvortes Spil er vigtigere end dens udvortes.)