Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1845-05-22
Udlandet. Man er i hele Schweiz spændt paa at erfare, om Raadet i Luzern vil exequere Dødsdommen over Doctor Steiger, eller lytte til Fornuftens Stemme og pardonnere ham. Den Forsvarstale han holdt, gjorde dybt Jndtryk, det Vigtigste deraf erfølgende: "Jeg har ingenlunde i forræderigske Hensigter taget Deel i Friskaretoget, og ingenlunde for at omstyrte Statsforfatningen i Luern; men for at igjenoprette og opretholde samme, og alene i det Øiemeed at bringe det dertil, at Dekretet og Jesuitternes Jndkaldelse maatte tilbagekaldes, (da jeg ansee det, som en Krænkelse af vores Forfatning); samt tillige for at faae en Amnestie for de politiske Fangne og Flygtninge udvirket. Vel veed jeg, at dette ikke var den ordentlige Vei at gaae frem paa; men naar alle legale Midler for at opretholde en høitidelig bekræftet Forfatning, ere udtømte, da indtræder Nødværge og da bliver Anvendelse af Magt til Ret, og Naturen og Fornuftens Herredømme træde ind, hvilke ere en oprindelig Kilde og Grundlag til enhver saakaldet positiv Ret. Den Anskuelse staaer desuden fast hos mig, at ved Jesuitternes Jndførelse i Canton Luzern, er den største Ulykke, der kunne møde, fremkaldet: en Undertrykkelse af al aandig Frihed, Ødelæggelse af den indre Fred i Cantonerne, Tilintetgjørelse af Enigheden i Forbundet. og derved en almindelig Calamitet opstaaet, som tidligere eller sildigere vil foranledige det samlede Fædrelands Undergang. Blandt de politiske Forfulgte var ogsaa jeg, og Forfølgelserne i Canton Luzern tiltoge Uge for Uge, en stor Deel Familiefædre og Andre maatte flygte, saa at omsider 2000 Flygtninge, den tolvte Deel af alle stemmeberettigede Borgere maatte paa Grund af den udøvede Terrorisme forlade Huus og Hjem. Alt dette i Forening med et Hensyn til min egen Forviisning oprørte min Sjæl, og i Sandhed, ethvert følelsesfuldt, ethvert frihedselskende Hjerte maatte bløde ved Synet af saamange politiske Lidende og Forfulgte. J mit hele Væsen ligger et undfletteligt Træk af Medfølelse for mine Med t menneskers Lidelser, ved at følge dette mit Hjertes Krav, er jeg bleven Læge, og jeg troer i dette Kald aldrig at have fornægtet hiin menneskelige Følelse. Tusinde taknemmelige Hjærter ville i dette Øieblik bede for mig, for hvad jeg har gjort mod dem. Dette Grundtræk i mit Hjerte har jeg fulgt i nærværende Anliggende. Har jeg dermed fortjent Døden, som mine Anklagere saa hjerteløse og letsindige paastaae, nu saa lad De mig kun nedskyde Mine Herrer, tilintetgjør De dette arme Hjerte, som hele Aar igjennem ikke slog for andet, end for at lindre fine Medmenneskers Nød og Lidelser, tilintetgjør mig midt i Staden Luzern, hvor de fleste Jndvaanere hænge ved mig med Kjærlighed, udslet mig af de Levendes Tal, for at mine Følelser ogsaa kan finde Rolighed, og for at mit Hjerte ikke mere skal føle Medlidenhed; for at jeg kan forglemme en brav Kone, mine haabefulde Børn, min gamle Fader og en blind Søster, for hvem jeg er Alt. Jeg føler mig ikke skyldig til at døe, det siger mit Hjerte, det siger min Samvittighed mig; thi jeg handlede i ingen uædel Hensigt. Skulle alligevel en Dødsdom følge, saa vil den dog ikke skrække mig, jeg besidder Gud skee Lov saameget Mod, at ligesom jeg levede for saaledes kan jeg ogsaa døe for en stor Jdee; ja lykkelig kan jeg prise mig ved at ende som Martyr i Kampen for Aandsfrihed mod jesuitisk Undertrykkelse. - Med min Samvittighed er jeg i det Reene, med den Alvidende er jeg udsonet. Jeg tør med den ædle Bevidsthed, at jeg ingen Forbryder er, træde ind for Guds Aasyn, hisset vis paa det evige Liv, og herneden sikker paa ikke at efterlade mig et uberømmeligt Eftermæle. Min uskyldige Familie, vil Himlen, der ernærer Fuglene i Luften og klæder Blomsterne paa Marken, den vil mine mange Venner i mit Fædreland ikke forglemme. Ved en Fuldbyrdelse af min Dødsdom, vil Canton Luzern endnu ikke blive bragt til Rolighed. Først vil den nødvendige Ro komme, naar den edelig besvorne Forfatning i alle Deele bliver en Sandhed, og naar Landets øverste Authoriteter er hævet over alle Partier, ikke undertrykke eller tilintetgjøre et Partie for det Andet; men omfatte alle Statsborgere med samme Kiærlighed, og giensidig forsone dem. Gud give, at dette maa blive mit sidste Ønske og at denne Tilstand snart maae blive den skjønne Canton Luzern til Deel, som jeg saa varmt elsker!" – Den offentlige Stemme udtaler sig lydelig mod Dødsdommens Fuldbyrdelse paa Dr. Steger; men det Offentliges Stemme bliver kun svarsom hørt, da 13 schweitzerske Tidender ere forbudne, og næsten eene katholische Staatzeitung" og "Botten ans der Ur schweitz" læses.