Corsaren, 1844-08-09
Naturhistorie. (Sluttet.) 4) Planteriget. Kjære Læsere! Det er virkelig nødvendigt, at J ogsaa blive lidt bekjendte i Planteriget; thi, uagtet J engang fik en kongelig Gartner til at lægge Frøet til et vist Træ, saa have J dog endnu ikke kunnet drive det saa vidt, at det har givet Eder nogle Frugter, og det viser paa det tydeligste Eders Uvidenhed, saavel om hvorledes J skulle gjøde det, som hvorledes i skulle pode det; men for ikke strax at strække Eder med noget Ubekjendt, saa ville vi begynde med: Bambusrøret, som vel egenlig ikke voxer her, men dog trives meget godt. Den sædvanlige Form, hvorunder J kjende det, er, naar en Messingdupsko danner Kronen og en Hornknap og Haanden af en Politibetjent Roden, hvorfor man ogsaa ofte kalder disse Mennesker Rødder. Bambusrøret stammer egenlig fra Ching, og skal førstegang være indført i Danmark 1660, da en høitstaaende Person lod anlægge en Plantage deraf til sin "private Fornøielse". Det gjødes bedst med liberale Hurraraab. For dets Styrke have J modtaget "slaaende Beviser"; dog kan det brydes, paa hvilket man har havt Exempler paa lille Kjøbmagergade, ved Ladegaardsaaen o. s. v.; men vee den Forvovne, som har hævet sin Haand imod Bambustoret, Remesis bliver frygtelig gal i Hovedet paa ham, og han kommer til at prøve Vandeuren. Morbærtræerne voxe saa frodige som Appanager, og tjene fomemmelig til Føde for Silkeormene, en Slags Skabninger, som krybe omkring paa disse velsignede Træer og fortære deres Blade. De spinde rigtignok Silke, som man paastaaer, til Gjengjeld; men det er ikke i alle Lande at det lykkes for Morbærtræets Eiere, at vinde noget derved, som f. Ex. i Danmark; hertillands spinde de kun Silke for sig selv, hvorfor de ogsaa stadig gaae deri. - Fru Bolette Møller har rigtignok ogsaa provet paa at spinde Silke ved Hjælp af Porbærblade og Silkeorme, men det er kun lykkedes for hende paa en indirecte Maade. Laurbærtræet har Bær og Blade som det skal være en reen Vellyst at plukke; men det er tillige en Kunst, som stadig bliver sjeldnere og sieldnere; dog have vi endnu nogle Mænd, som kjende den. Ved den sidste Udstilling paa Charlottenborg var der f. Er. Maler Faber fra Kjerteminde og Malerbrodrene Henriques; vi tilstaae dog, at "Corsaren" var behjælpelig derved, men forlange dog ingen af deres Laurbær, og det er formodenlig derfor, at de betragte den med saadanne kjærlige Blikke. Algreen-Ussing bar plukket Laurbær en gros, først saamange hos Folket, at han kunde faae en Pokal derfor, og siden saamange hos Regjeringen, at han kunde blive Ridder, Borgermester, Justitsraad o. s. v. Hvad Selveier Lydersen har plukket, vil vi nu slet ikke tale om. De kongelige Commissariusser i Viborg og Slesvig indhøste saamange, som om de havde Pakæsler til at bære dem hjem. Justitsraad Foss i Roeskilde hentede sig et Par forleden Dag ved Hjælp af sin trekantede Hat, omtrent paa samme Maade som Bræstrup for et Par Aar siden paa Nørrefælled, ved Hjælp af sin Stok. Ogsaa vore Søeofficierer føle, at de trænge til Laurbær; man henvender sig i den Anledning til den svenske Kyst. Bonderoserne ere endnu temmelig sjeldne, Hofroserne ere langt mere almindelige. "Aftenlenbladet" provede rigtignok for nogen Tid siden paa at være Bonderoser, men det faldt lidt uheldigt ud; man kan i Grunden ikke undres derover, den har nu engang fordærvet hine Anlæg til at være Roser, og desuden, "som Betalingen er, saa er Ligprækenen". Hyldetræet bærer Blade, der gjøre en udmærket Virkning som sveddrivende Middel. Vi troe virkelig det kunde være ret godt for vort havomkrandste Fødeland, hvis vi paa en bestemt Dag kunde saae alle vore Landsmænd til at drikke Hyldethee, en saadan Kur er særdeles virksom, naar man vil have Trægheden til at forsvinde; hvilket Liv, hvilken Bevægelse vilde der ikke være Dagen efter? Hvad kunde vi ikke faae Hyldetheen at takke for Hør Landsmænd! J skulde saagu drikke Hyldethee; den kolde Sved, som Udkastet til Trykkeloven har frembragt paa Eders Pande, tyder sandelig paa, at J trænge dertil. Myrthetræet bliver aldtig pleiet saa omhyggelig af Nogen som af Diplomaterne; sommetider plante de den midt paa en blodig Valplads, og det bringer da sædvanlig Fred; men sommetider plante de den ogsaa midt i Fredens Skjød, og det saa behændigt, at den ikke sees, for den er ganske fuldvoxen, og da kan det nok undertiden foraarsage Ufred, hvis ikke Brudefolkene, ligesom de Elstende man forleden Dag siskede op af St. Jørgenssø, døe af deres "al for megen Kjærliged." Det er den eneste Plante, hvoraf Diplomaterne slette Krandse, nemlig Brudekrandse. Med Brudekrandsen følger sædvanlig en eller anden Morgen- eller Brudegave; hvor denne, som hos simple Folk bestaaer i en Fiskeskee eller Peberbøsse, der finde vi den ret betydningsfuld og skjøn; men hvor den som man seer enkelte Steder i Historien, bestaaer i et heelt Land, der finde vi tigtignok, at det er lidt ved rundhaandet. Det maa være snurrigt for Jndbyggerne i af et saadant Land, naar de see paa hinanden og tænke: "Der gaaer et Stykke Brudegave." Skulde der for nærværende Tid være et saadant Land paa Jorden - det var jo dog ikke til at forsværge - da vilde vi alvorlig raade dets Jndbyggere til at vælge som Valgsprog: "god Morgen, Brudegavel"! Peberrod er en meget skarp Jngrediens, som man sædvanlig først lærer at kjende, naar den er tillavet som Sauce, og bruges for at føre andre, mindre fordøielige Retter ned. Oppositionspressen bruger den derfor, hvergang den serverer med Oxekjød, og da vi have en uhyre Mængde Oxer hertillands, saa serveres der sædvanlig altid med Oxekjød. Det er forresten en af de Retter, som Justitsraad Reiersen ikke kan udstaae, hvorfor den ogsaa, naar den absolut skal benyttes et Sted, hvor han er Kjøkkenmester, som f. Ex. hos "den Frisindede", bliver uhyre vandet. For hans Skyld maa man derfor i det Hele være meget varsom med at bruge den, hvorimod til fornøden Underretning kan tjene, at han meget godt kan lide Oxekjød. Tobak er en Plante, som undertiden benyttes af Autoriteterne, navnlig naar de uddele Snus til deres Embedsmænd, og af disse ere Cenforerne dem, som mindst lide Mangel derpaa. Sommetider forsyne de ogsaa andre skikkelige Mennesker dermed, og man har ved saadanne Leiligheder seet de skjønneste Beviser for, hvilken Enighed der herster imellem de Overordnede og Undergivne, idet Folket har givet kostbare Daaser til at opbevare det i; men Snusen og Daaserne synes at have eens Skjæbne, de forglemmes snart. Manna er noget Sødt, som i forrige Tider regnede ned paa Jsracliterne, da de vandrede i Ørkenen og lede Hunger og Tørst for at vinde Frihed. Hvem der nu vil søge at vinde Frihed, kommer hverken til at lide Hunger eller Tørst, tvertimod, de faae baade Vand og Brød, og der regner noget ned, som slet ikke er født, saasom Cancellivelsignelser og Domme. Saadan kunne Tiderne forandre sig; men det bliver nok bedre, naar vi faae den nye Trykkelov! Hampen, hvoraf man danner de stærkeste Baand, næst Tillidens og Kjerlighedens, stammer egenlig fra Rusland, og blev som en Følge heraf meget let nationaliseret i Danmark, hvor den var elsket i mange Aar; men i Slutningen af det attende Aarhundrede bragte Franskmændene den i Miscredit, da de brugte den paa en meget uforskammet Maade til at hænge deres Adelige i paa Lygtepælene. Det var igrunden dumt af de gode Franskmænd, hvis de virkelig troede, at Adelen kunde tjene til Oplysning.