Aalborg Stiftstidende, 1842-10-22
Vi skulle nu - næst at bemærke, at Assessor Buchwald, som Medlem af Communalbestyrelsen, uden dog herom at afgive nogen motiveret Kjendelse, fandt sig beføiet til i denne Sag at fravige sit Dommersæde, – forelægge det Offentlige et paa Sagens Acter støttet Referat af Procurator Knudsens Behandling af Sagen, af hvorledes han har iagttaget de kongelige Anordningers Bydende". Under de optagne Forhører fremlagdes af Tiltalte en til ham af samtlige dem, hvis Navne findes under Andragendet til Cancelliet, (ene med Undtagelse af Strarup, der imidlertid indrømmede at have givet Henningsen Tilladelse til, enten selv eller ved Tiltalte at underskrive sit Navn, udstedt Attest, lydende paa, at, skjøndt de vel ikke egenhændigen havde underskrevet Andragendet, saa var dets Jndhold dem dog fuldkomment bekjendt, og de havde forlængst befuldmægtiget Tiltalte, deres agtede Medborger", til at indgive det paa deres Vegne, ligesom de i Eet og Alt ratihaberede det. Forsaavidt Lo P. Lund, der er en Broder til Tiltalte, for Agent Bruun skulde have yttret Andet, forklarede han, at dette maatte grunde sig i Misforstaaelse af dennes i saa Henseende til ham gjorte Spørgsmaal. Den Eneste, der under Forhøret, igjennem flere usammenhængende og høist usandsynlige Forklaringer, vedblev at nægte at have givet Tiltalte ovennævnte Fuldmagt, var Hans Sørensen. Men ikke at tale om, at hans egenhændige Underskrift paa den nysnævnte af Tiltalte producerede Attest i høieste Grad taler imod ham idet han ikke har kunnet anføre nogen plausibel Grund for at have underskrevet dette Document, uden at kjende dets Jndhold, saa have tre Vidner under Forhøret forklaret, at Sørensen ikke alene læste Attesten inden han satte sit Navn under den, men at han endog ved denne Leilighed yttrede, at han havde givet Tiltalte en genereel Fuldmagt til at underskrive saadanne Andragender, der havde Byens Bedste for Øie, in Specie forsaavidt dens Jorder og Markeskjel angaaer, hvortil Dommeren i Protocollen bemærket, at to andre Vidner vilde kunne give samme Forklaring, men at han (Dommeren, ikke finder det nødvendig at afhøre dem Naar nu alt Ovenstaaende erindres, og det tilmed ikke tabes af Sigte, at Protesten imod Bentzons Valg væsentligen sees at være grundet netop deri, at denne formeentlig urettelig skulde være i Besiddelse af nogle af den Byes Jorder hvis Tarv Sørensen havde befuldmægtiget Tiltalte til ialmindelighed at paasee, skulde man neppe troe det muligt, hvad dog virkelig er skeet, nemlig at Procurator Knudsen igjennem et Raisonnement – over hvilket Defensor for Overretten ikke har villet levere nogen Commentar af Frygt for ikke at kunne vedligeholde den nødvendige Alvor, ligesaalidet som vi skulle trætte vore Læsere med en Giengivelse af samme – kom til det Resultat, at idømme den Tiltalte efter Analogien af Lovgivningens Bestemmelser om falsk Underskrift, en arbitrair Straf af 2 Gange 5 Dages Fængsel paa Vand og Brød. Den Domfældte erklærede Appel, og hans Defenfor for Overretten tog sig med megen Varme af ham. Ved Overrettens Dom blev Sagen imidlertid paa Grund af en Feil i Jndstævningen afviist, og er først i disse Dage, efter atter at være indkommen for bemeldte Domstol, i Realiteten bleven paakiendt derhen, at Tiltalte er bleven frifunden, dog med Paalæg af Actionsomkostningerne. Proc. Knudsens Behandling af Sagen er i Overretsdommens Præmisser eensureret saaledes: "Skjøndt Overretten ikke kan Andet end misbillige den af Sættedommeren under Sagen brugte Fremfærd, findes dog efter Omstændighederne ikke tilstrækkelig Anledning til at drage ham til Ansvark. Det har undret os, at Proc. Knudsen ikke er bleven draget til Ansvar for denne hans Fremfærd, som vi herved ikke skulle undlade at bringe til almindelig Kundskab. Da Tiltalte den 29de Jan. sidstl. var i Forhør, forelagde Proc. Knudsen ham det Sagen aldeles uvedkommende Spørgsmaal, hvo der havde reenskrevet det omspurgte Andragende, og da Tiltalte herpaa, hvortil han maatte være aldeles beføiet, nægtede at svare, blev han belagt med personlig Arrest. Han blev, ifølge hvad han til Defensor har opgivet i en under Sagen fremlagt skriftlig Besværing, efterat Dommeren havde yttret, at han nok skulde curere, ham og nægtet ham forinden at gaae hjem og beskikke sit Huus, nedsat ikke i Borgerarresten, men i et af de mørkeste Huller ind til Raadstuegaarden, hvor 2 for Tyveri indsatte Personer bleve udtagne for at give ham Plads. Efter at have siddet i Arrest, – hvor han dog havde et Besøg af den ordinaire Dommer, Assessor Buchwald, der beklagede hvad der var hændet, og befalede, at der skulde udbetales ham 11 s. om Dagen, som Tiltalte imidlertid nægtede at modtage til den 4de Februar, blev han paa denne sin Arrests 7de Dag, som Acterne udvise, atter stillet for Forhør, hvorhan nu af Sættedommeren behandledes paa aldeles utilbørlig og ulovmedholdelig Maade. Da Sidstnævnte nemlig nu gjentog sit tidligere vi kunne fristes til med den Tiltalte at kalde det – impertinente" Spørgsmaal om, hvo der havde reenskrevet Andragendet, og der herpaa af Tiltalte var givet det Svar at han ikke kunde erindre det" behagede det Hr. Proc. Knudsen under Paaberaabelse af Rescriptet 23de Octbr. 1792 at decretere Tiltalte 5 Dages Fængsel paa Vand og Brød. Uagtet nysnævnte Rescript, baade ifølge sit Jndhold og ifølge hvad der gjentagne Gange er statueret ved Domstolene, ingenlunde gjør det til Pligt for Jnqvisiten at give sandfærdige, men kun bestemte Svar og uagtet der in casu var givet et sligt Svar, nemlig det, at den Tiltalte ikke erindrede hvo der havde reenskrevet Andragendet, blev han saaledes hensat paa Vand og Brød, dog ikke længere end til den følgende Dag, 5te Februar, paa hvilken han nu udsagde, at Andragendet var skrevet i Odense af en Person, som han ikke kjender eller veed at kunne navngive." Efterat være kommen i sin Frelse igien, tilskrev han sin Defenfor for Underretten det Passerede, hvorefter denne i et Andragende til Stiftamtet androg paa, at Sagens Paakiendelse og videre Behandling maatte overdrages en Anden i Procurator Knudsens Sted, uden at dog dette blev bevilget. Den Tiltalte, der er bleven behandlet, eller maaskee rettere mishandlet, paa denne Maade, er Huus- og Jordeier, Hovedet for en talrig Familie, hvoriblandt en 80-aarig Moder, der ene har sin Subsistents ved Hjælp af ham, har ikke blot ingensinde været criminaliter dømt, men der er endog i 3 under Sagen af forskjellige Embedsmænd og Borgere i Assens fremlagte Attester om ham bevidnet, at han er en redelig, retskaffen og uegennyttig Borger". Vi have dvælet noget længe ved denne Sag, ikke blot fordi vi troe det Pligt for Pressen i Tilfælde, som det foreliggende, at tage sig af den Forurettede, men ogsaa for at bidrage Vort til, at Sagen maa blive underkastet Landets øverste Domstols Paakiendelse. Vel er nemlig vor Reistilstand, navnlig i criminelle Sager, i mange Henseender ikke tilstrækkelig garanteret, og vel vide vi, at en overordnet Autoritet grumme nødig desavouerer en den underordnet, men saavidt ere vi dog endnu ikke komne i Danmark, at Enhver, der sættes under justitiel Tiltale, derfor skal kunne behandles ad libitum af Jnqvirenten, eller er pligtig at svare paa ethvert hvilketsomhelst futilt Spørgsmaal, der maatte falde denne ind Det kan derfor ikke paatvivles, at Høiesteret ved, i Henhold til sine egne tidligere Præjudicater, ikke blot at misbillige men at mulctere Proc. Knudsen, vil give ham og andre Underdommere, der kunne være til Sinds at bruge en lignende Fremfærd, en Belæring om og Folket en Bekræftelse paa, at, efterat en senere Lovgivning har hævet den Skamplet paa vor Justits, der hvilede paa samme, nemlig den saakaldte skarpe Examination i Stokhuset, skal Tortur ikke være tilladt.