Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1815-06-20
Blandede Efterretninger. Slutning af Wilberforces Brev til Talleyrand angaaende Negerhandelen. (See forr. No.). - Saaledes bliver hele Senskabet en stor Skueplads for Anarchie, Rovsyge og Rædsler. - Uigiendrivelige Vidnesbyrd, have godtgjort, at denne afskyelige Handel vedligeholdes ved de Krige, som snart Europæerne, snart de Jndfødte begynde, i den Hensigt at forskaffe sig Slaver. Disse Krige medføre naturligviis Repressalier; de avlede en grændseløs Hadskhed og opvakte en Fiendskabs= og Hivnaand blandt Høvdingerne indbyrdes, der forplantede sig igjennem hele Slægter. Slavehandelen forskaffer sig et stort Antal Mennesker ved et Konstgreb, der er blevet saa hyppigt, at man har udfundet et eget Navn til at betegne det med (Panyar), hvilket betyder. Ranet af Negere fra alle Lande af hver Classe, hver Alder og hvert Kiøn. Dette Konstgreb blev for det meste anvendt af Slavehandlerne, stundom ogsaa af de engelske Skibscapitainer og Matroser. Naar et Negerskib lader sig see ved Kysterne, udsættes strax en Opmuntringspræmie for alle Slags Rov og Bedragerier. Jkke blot imellem Stater og Stater, men imellem Landsbyer, og Landsbyer udstrøes Tvedragtens Sæd. Man seer det Raserie, som er en Følge af den Ruus, stærke Drikke frembringe, udarte pludseligen til Vrede og Skinsyge, Ægtemænd og Herrer sælge Qvinder og Betjentere, forgjeves søge de da siden at faae dem tilbage igien; thi det er en Umuelighed. Denne nederdrægtige Handel fik ogsaa en Mængde Slagtoffere ved de skjændige Straffelove. Slaverie er fastsat som Straf næsten for den ubetydeligste Overtrædelse; hyppigst paalægges denne Straf for Troldom, som et Menneske ofte beskyldes for, ene og allene for at gjøre ham og stunbom hans hele Familie tillige, til Slaver. - Ved visse, vel langsomme, men sikkre Aarsagers progressive Virkning ere Afrikas borgerlige og religiøse Indretninger udartede og blevne forvandlede til Midler, der kunne levere Slavehandelen Offere. Folkets Overtro, der ofte var forsvunden for Mahomedanismens svage Lys, blev, istedetfor at bekjæmpes, omhyggelig underholdt af christelige Reisende og derved en riig Handelskilde for dem. Retfærdighedens Forvaltning er ligesaa forgiftet. Den ringeste Forseelse drog, som sagt, Slaveriestraf og Bortførelse efter sig, og den Dommer, der dømte de Beskyldte, fik selv en Deel af Kjøbesummen. En ikke tilfredsstillet Tilgodehaver anmassede sig den Ret, at salge sin Skyldner og kunde han ikke komme i Besiddelse af hans Person, bemægtigede han sig een af hans Paarørende, Naboer eller Medborgere. Naar Capitainerne paa Negerskibene lode nogen faae Varer paa Borg, var det Skik at forlange Negersælgerens Børn eller Paarørende til Underpant, og man gav dette Slags Gidsler ikke tilbage førend det bestemte Antal Slaver var leveret eller Regningen afgjort. Havde Sælgeren sit Forskud i Hænde, saa betiente han sig af alle Slags Midler, for at bringe Handelen istand. Manglede der Rekruter fra det Jndre, eller forsinkede uforudseete Hindringer Slagtoffrenes Ankomst, saa erklærede Capitainen, at han var beredt til at afseile. Nu maatte den Neger, der havde paataget sin Mæglerforretningen, opbyde Alt, forat sammenbringe det begierte Antal, dersom hans nærmeste Paarørende ikke, skulde blive Slaver. Disse Uretfærdigheds og Ondskabs Svælg have næsten hvert Aar opsluget 80,000 Offere af vore Lige, Mennesker, som Munge Park, Solberry, Winterbottom og andre agtværdige Mænd udmærke for deres inderlige Kjerlighed til deres Fødeland. De rives bort fra deres Fædrenejord, deres Hjorder, deres Venner, og alle dyrebare Gienstande, for deres Hengivenhed. Afrika er herved, som Bryons Edvard siger, blevet en stor Skueplads for Rov og Ødelæggelse, en vild Ørk, hvor Jndbyggerne, forvandlede til Rovdyr, forfølge og sønderrive hverandre. - Saadanne Grueligheder beskjæmme denne forhadte Handel. Men disse ere endnu ikke alle dens ulyksalige Følger; de dybeste Saar ere endnu tilbage. Hvorledes kan Culturen under saadanne Omstændigheder, trænge ind i disse Lande? Den fordrer fremfor Alt personlig og Eiendomssikkerhed. Men Negerhandelen har styrtet det vidtløftige Land, hvor den hersker i alle Rædslens Dødskampe. Slavehandlerne have i det indre Afrika opført en nigjennemtrængelig Skillevæg, der forbyder den selskabelige Ordens Fremskridt al Adgang. Saaledes er Afrikas forgiftede Bæger fyldt ligge til Randen. Men hvor bittert det end er, saa er dette dog intet mod de Lidelser, der vente de Ulykkelige, som Negerskibene bortføre fra disse hærede Kyster. Vanen at betragte og behandle disse elendige Skabninger som Vareartikler har saaledes forblindet og hærdet Slavehandlernes Aand og Hjerte, at den forleder dem til at bruge en vild og fæisk Behandlingsmaade, som ødelægger Slagtoffren selv. Man tænke sig et Fartøi, der ganske er opfyldt med disse ulykkelige Skabninger, som aldrig tilforn have været ombord paa et Skib. Mandfolkene, der udgjøre den største Deel af Ladningen, ere lænkede to og to sammen. Lader man dem komme op paa Dækket, saa bære de endnu Lænkerne. J de snevre Lukaf, hvor de i Rummet ere lænkede sammen, berøre de alle hinanden; deres Stilling tillader dem ikke at bevæge sig, og ofte ere deres paa de bare Bræder udstrakte Lemmer ganske gavede eller saarede af Jernet. Udbryder nu blandt disse Ulykkelige Kopper eller nogen anden Smitte, saa raser Døden i sine frygteligste Skikkelser, thi Heden og den ubehagelige Uddunstning gjøre disse Rædslens Boliger næsten utaalelig, de blive det ganske naar ondt Veir gjør det nødvendigt, at indelukke Slaverne i deres Lukat, hvorved mange af dem ofte qvæles. Men naar man endog lader dem komme op paa Dækket, formildes derved ikke deres Lidelser. Selv i denne Medlidenhedsgierning har Slavehandelen noget Grusomt. Søsygen og Sieleangesten opvække hos disse Ulykkelige ofte Modbyggelighed for hver Føde eller Bevægelse. Men da begge ere nødvendige for at kunne levere Dyret paa det Sted, det skal sælges, i god Stand, tvinges de ved Pidskeslag til at spise og danse i deres Lænker, som man siger. Og stundom udøves denne Grusomhed mod stolte og følelsesfulde Mennesker, der ikke ere uden litteraire Kundskaber. Mungo Park forsikkrer, at deriblandt 130 Slaver vare 25, der kunde skrive det arabiske Sprog. Kunde vi tvivle paa den høie Grad af deres Lidelser, saa vilde een Kiendsgierning være nok til at overtyde os derom. Denne er de Forsigtighedsanstalter, der ved et Negerskibs Jndretning føies, skjønt ofte forgjeves, mod Sølv mord. Mange Negere have styrtet sig ombord i Søen, og synkende glædet sig over at de have vidste at unddrage sig deres Forfølgeres Vold, andre have haardnakket undslaaet sig for at nyde noget, trods alle milde og voldsomme Midler, man betjente sig af, for at formaae dem til at tage noget til sig.