Aarhuus Stifts-Tidende, 1794-07-09
Lord Manssield paastod derimod, at da Krigen havde været uundgaaelig, saa maatte den og fortsættes med al muelig Kraft, og endskiønt det var en Forsvarskrig, kunde det dog være ligesaavel tilladt at giøre Erobringer, som det er den, der anfaldes, tilladt, ei allene at afvende Stødet, men og naar den kan, at tilbringe sin Fiende samme, at den ei skal komme til at ligge under. Lord Abingdon forsikkrede, at han vilde stedse stemme for Krig, om endog de af Huuset som hørte til Bierger fandt Mishag deri. Lord Auckland forsvarede hans i Haag overgivne Memorial, da det den Tid allerede var besluttet i Frankrig baade at man ville have Krig, hvori det hærskende Parti saae sin Fordeel, og at Kongen skulle myrdes, meente og, at der nu ikke maatte snatkes om Oprindelsen til Krigen, men hvorledes den med Kraft kunde fortsættes. Lord Darnley meente, at Ministrene fortiente Tak, fordi de havde standset de sig daglig udbredende franske Grundsætninger. Endeligen forkastedes Hertugens Forslag med 113 mod 12 Stemmer. I Underhuuset gjorde For de samme Forslag, som Hertugen af Bedford i Overhuuset, talede ligesaa om Krigens Oprindelse, Hensigt og Følger og viiste især Veien, hvorpaa man kunde komme til Fred, som maatte skee, enten ved at underhandle med den nærværende Regiering i Frankrig, eller ved Seiervindinger, at tvinge den til at bede om Fred. Hvad man sædvanlig indvendte mod det første, nemlig at nærværende Regiering er kuns som en Bande, der ikke lover nogen Bestandighed, da de, som i Dag ere ved Roeret, komme i Morgen under Guillotinen, og naar man indlod sig med den, kunde det drage andre Regieringers Undergang efter sig, da meente han det var ugrundet. Forskjellige Grundsætninger er ingen væsentlig Hinder for Nationers Forbindelse eller Venskab. Foreslaaer man Frankrig Fred, og den ei vil modtage den, kan man med større Grund fortsætte Krigen. Regieringen maae være hvordan den vil, har den Magt at føre Krig, saa kan den og have Magt at slutte Fred. Tvinger den den franske Nation til det første med Frygt og Dødsstraf, den skal lettere bevæge den til Fred. At ville tvinge Frankrig til Freden holdt han for en daarlig Tanke. Den nærværende Regiering har nu staaet i to Aar, har udholdt alle Stød og er, endog med den Lykke Engeland kan synes at have havt, mægtigere, end ved Revolutionens Begyndelse. De Franskes Mod stiger ligesom de Allieredes Kræfter vækkes og deres Skatte udtømmes. Erobringerne i Ost- og Vestindien kan lettere bane Vei til Fred, end Operaltions=Planen til Lands, hvorefter man skulde gaae til Paris at udrydde den nærværende Regiering, som endnu har Tiid nok. Naar vi, sagde han, borttage een Stad, saa tage de Franske to fra os. Vi have vel ødelagt et Par hundrede Tusende Fiender, men og mistet mange brave Soldater. Med alle vore Seiere har vi ikke formaaet, at bortjage dem fra den engang indtagne Plads, Myriader Mennesker maatte knække Halsen, førend Grændse=Fæstningerne, der staae som en Kobbermuur om Frankrig kan indtages; han forestillede og den kritiske Forfatning mellem Engeland og Amerika. Vel gjorde Wassington, den viseste og beste Mand i hans Tidsalder, alt mueligt for at vedligeholde Freden, men Amerikanernes Hidsighed og Storbrittaniens ukløge Forhold vilde dog forstyrre den. Vel kunde Engeland tilføie Amerikanerne nogle Stød, men ingen, som jo maatte svie til Engeland og føles i London selv. Han drev ligesom Bedford paa en aabenhiertig Erklæring: hvad Regiering man forlangte i Frankrig, og naar den var fornuftig, var han vis paa, at den beste Deel af den franske Nation vilde bidrage dertil. Hr. Jenkinson svarede ham, at der ikke kunde tænkes paa nogen Fred med Frankrig, saalænge Jacobiner=Klubben i Paris ikke var forstyrret, og uden dette kan et Dusin erobrede Festninger eller indlagte Seire intet hielpe. Dette sagde Hr. Sheridan er en ganske aaben Erklæring, men saa maae vi da og opofre den sidste Mand og udgive den sidste Guinee. Han be skildte Ministrene, at de satte den engelske Nation i en blind og rasende Jver mod de Franske, og at den foregivne hemmelige Sammensværelse var ikkuns til i Ministrenes fordærvede Jndbildnings Kraft, og udlod sig med Bitterhed mod den hemmelige Committee, som en nedsat at undersøge denne Sammensværelse. Han angreb derpaa Lord Majoren Mesurier, som og er Parlaments=Lem, fordi han havde væddet 120 Guineer med 6, at Hr. Sheridan inden 2 Maaneders Forløb vilde formedelst Høi=Forræderie blive sat i Towern, hvilket gav Anledning til Personaliteter, hvorved Pitt blev saa hæftig, at Taleren maatte raabe ham til Orden, hvilket han adlydde og bad Huuset og Forladelse. Endelig viiste Pitt Urimeligheden i at tilbyde Frankrig Fred, eller at bestemme den en vis Regiering, som var endog mod Oppositionens Grundsætninger. Slutningen blev at Oppositionen tabte med 208 mod 55 Stemmer, Frankrig. Man har seet sig i den Nødvendighed, at fabrikere nye Assignater for 1200 Millioner. Sønd. d. 22de Junii vovede nogle Katholiker at forsamle sig til at holde Gudstieneste, men man tog dem tilligemed Præsten ved Hovedet og satte dem paa et Sted, hvor man venter, at Lysten skal forgaae dem til et nyt Forsøg. Man klager over, at mange stikkes i Fingsel, som man aldrig hører meere til, formodent, lig skikkes de hemmelig til den anden Verden.