Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1846-01-12
For den opmærksomme Læser heraf synes det iøinefaldende, hvilken betydelig Forskjel der er imellem det forste og det andet af de saaledes angivne Øiemed. Det første er nemlig fast begrændset, og det indbefatter kuns saadanne Gjenstande, for hvilke selve Land-Communal-Anordningen særligen har vakt Bondestandens Opmærksomhed. Det andet derimod er aldeles ubegrændset; det udelukker hverken den udenlandske eller den indenlandske Politik, og Bestyrelsen af Kongerigets eller af Communernes Finanzvæsen kunne lige godt henføres derunder. Det kan vel ogsaa med Føie antages, at naar den Forening, der som Følge af den nævnte Jndbydelse stiftedes, ikke strax vakte Politi=Øvrighedens Opmærksomhed, var Aarsagen dertil den, at der alt i et af Foreningens første Møde toges den mærkelige Beslutning, at foreningen alene skulde bestaae af tvende Mænd af hvert Sogneraad, i hvilken Bestemmelse der vistnok laae en Garanti for, at Forsamlingerne vilde gaae ud paa en rolig og sindig Overveielse af fælleds Anliggender; hvilken Garanti ingenlunde ophævedes derved, at Sammenkomsterne forøvrigt bestemtes at skulle staae aabne for Enhver, som ønskede at være tilstæde, eftersom det deraf fulgte, at disse sidste alene skulle være Tilhørere, men at ene Sogneforstanderne skulle kunne deeltage i Forhandlingerne og afgive Stemme. Stiftsavisen udtalte dengang det Haab, at navnlig Præsterne ville deeltage i Foreningen. Dette Haab gik imidlertid ikke i Opfyldelse. Faa Præster meldte sig, og af disse fandt nogle sig, efterat have bivaanet de første Møder, foranledigede til ikke at bivaane flere. Foreningen tog ogsaa snart en saadan Retning, som man – i hvor *) Uagtet det i Reglen neppe kan fordres, at et Blad skal optage Modbemærkninger mod sine egne Artikler, mindst saa saalænge disse endnu ikke ere sluttede, have vi dog ikke taget i Betænkning, efter Jndsenderens Ønske, at gjøre en Und gelse med nærværende Artikel. Red. forskjellig den end blev fra den, paa hvilken man oprindelig var slaaet ind – ifølge Foreningens tildeels ubegrændsede Øiemeed maatte vente sig. Knap havde nemlig Foreningen bestaaet i nogle faa Maaneder, førend den alt i Mødet den 21de Marts 1843 aldeles kuldkastede den ovenanførte væsentlige Bestemmelse, at Foreningen alene skulde bestaae af tvende Mænd af hvert Sogneraad, og besluttede at give Selskabet en saadan Udvidelse, at Adgang til Optagelse skulde staae aaben for enhver retsindig Medborger uden Hensyn til Stand og Stilling, og i det næste den 30te Mai afholdte Møde vedtoges Lovene, af hvilke de 2 første Paragrapher bestemme: 1. at Foreningen staaer aaben for enhver fædrelandskindet Mand paa Falster med uplettet Rygte, han være "Landmand eller Borger, imod at erlægge et Contingent af 2 Mk. aarligt. 2. Foreningens Formaal er at virke i enhver lovlig Retning, for at vække og nære Sandsen for saadanne "Anliggender, som have almindelig Jnteresse for Landboerne i Almindelighed, og som ansees for at fremme "Almeenvellet." Jeg frygter ikke for at beskyldes for at fordreie Ord eller Mening, naar jeg paastaaer, at ved disse i saa overordentlig almindelige Udtryk affattede 38 ikke er bestemt andet end 1) at enhver Falstring, der er uberygtet og vil give 2 Mk., er stemmeberettiget Medlem af Foreningen i eet Aar. 2) at Foreningens Formaal er – at virke i enhver lovlig Retning uden Undtagelse. Og et saadant Selskab kalder sig selv – mærkværdigviis - en Landbo-Forening, uagtet det er iøinefaldende, at man for at blive Medlem aldeles ikke behøver at være Landmand, og at de Gjenstande, der skulle forhandles i Selskabet, aldeles ikke behøve at angaae Landvæsenet, Man indvende ikke herimod, at det da i al Fald kuns er Navnet, der er mindre passende. Nei, saasandt som ethvert Selskab, der virkelig vil udrette noget Godt, nødvendigt maa have et vist og begrændset Formaal, det er: maa vide hvad det egentlig vil, saasandt som ethvert Selskab, der vil forskaffe sine – ved Medlemmernes Stemmefleerhed fremkomne - Menings-Yttringer nogensomhelst Gyldighed i det borgerlige Samfund, nødvendigen maa gjøre sig til Lov, blandt sine Medlemmers Antal at optage, ikke alle og enhver der eie 2 Mk. og ikke ere sletberygtede, men kuns saadanne Mænd, om hvem det ifølge deres Stand og Stilling i det Mindste formodes at de have Jnteresse for og Sangkundskab om de Gjenstande, der henhøre under Selskabets Formaal; saavist forekommer det mig, at den saakaldte Falsterske Landboforening, saaledes som den i Mødet den 30te Mai 1843 blev constitueret, var en Uting, at den som saadan umuligt kunde bestaae i Tidens Længde, og at den navnlig ved den første Politi=Foranstaltning imod mistænkelige Selskaber ikke vel kunde andet end – falde. V.