Ribe Stifts Adresseaviser, 1826-07-04
For Uldhandlerne i vor Egn, vil følgende Beretning af Handelstidenden, ikke være uvelkommen, Uld - skrives der fra Kjøbenhavn - er for nærværende Tid i ringe Priis, og vil endnu falde meget dybere, naar ikke nye Bestillinger indløbe, hvortil der ikke er nogen Udsigt. Føhr, den 21de Junii. J Eftermiddag Kl. 6, havde vi her den Lykke at see Hs. Kongelig Høyhed Prinds Christian, Frederik iblandt os. Hans Kongelige Høyhed begav sig strax efter Ankomsten til det for Høisamme bestemte Qvarteer, hos Landfoged v. Dorrien, hvor Øens Embedsmænd nød den Naade at giøre Hans Kongl. Høihed deres underdanige Opvartning. Efter at Hans Kongl. Høihed havde brugt Badet, blev i Badesalonen, dineret. Den 22de Junii om Morgenen Klokken 7, i Edtiden, kiørte Hans Kongelige Høihed til Øen Amrum, paa hvis Grændse Øens Embedsmænd og Officianter blev Høisamme forestillede. Derefter kjørtes til Nedel hvor Hans Kongelige Høihed besaae Kirken, Præstegaarden m.v. Da Amrum ved de der næsten aarligen indtreffende Strandinger har en ikke ubetydelig Jndtægt, og der dog erfaredes at dens Velstand aftog, saa er der, efter et af dens Øvrighed, Overkrigskommissair Nielsen, gjort Forslag stiftet et Fond, hvortil enhver Bierger af fortient Biergeløn, maa afgive 5 pCt., til Fordeel for Øen. Fondet, som for nærværende Tid eier henimod 3000 Rbd. Sølv i Obligationer, er allernaadigst approberet. Ogsaa denne skiønne Stiftelses Jndretning blev efterseet, og nød naadigst Biefaldt Ligeledes behagede det Hs. Kongelige Høyhed, at bestige den høieste Dyne paa Amrum for at nyde den skiønne Udsigt, som denne høje Punkt afgiver. Klokken omtrent 2, ved Flodtid, gik Hans Kongelige Høihed ombord for at vende tilbage til Føyr. Underveis lod Hans Kongelige Høihed sig vise Omgangsmaaden ved Østersfiskeriet. Selv behagede det Højsamme at nyde nogle enkelte Østers, saa friske som de kom at Vandet. J Nieblum paa Føhr, hos Overkrigskommissair Nielsen behagede det Hans Kongelige Høihed at indtage et Dine, hvortil Øens samtlige Embedsmænd vare indbudne. Ved Taffelet blev nedenstaaende af Digeinspector Krebs forfattet Sang afsunget. Ved det 3die Vers behagede det Hans Kongelige Høihed at udbringe vor allernaadigste Konges Skaal, og længe leve Danmarks Frederik, gienlød i Salen, ligesom det med Jubel lod, og et tre Gange Hurraraab, ledsaget af blæsende Jnstrumenter, blev igientaget af den uden for Huuset forsamlede Mængde. Ved Sangens Ende blev Hans Kongelige Høiheds Skaal udbragt. Efter Taffelet besaaes St. Johannis Kirke, den her bekjendte Borg, Fuglekøjen m.v., hvorefter Hans Kongelige Høihed kjørte tilbage til Wyck, hvor Høisamme endnu om Aftenen tog et Bad. Den 23de Junii, Klokken i Eftermiddag, med gunstig Vind, forlod Hans Kongelige Høihed vor de, under de hierteligste Fryderaab, og de inderligste Ønsker for Hans høie Velgaaende. Nel. Velkommen i Din Ungdomslund. Den Æt, som Danas Krone bar, Mens Secler fire randt, Som Landets Skjærm og Støtte var Der fulgte Retfærd grant, Og Folkets Hierter vandt: Skal grønnes mens vor Klode Banenrykker Ei uvandt Griffel tegne kan Den ranke Stammes Frugt, Der modnedes for hver en Stand, Og trindt og Codans Bugt Uddufted Honninglugt, Saa vide Træets Egeblade skygger. Dog ufrie Aanden iler hen. Til Oldets ædle Skud. Som Landets Fader, Danas Ven, Er Kiærlighed hans Bud, Og Folkets Raad til Gud: Den mageløse Frederik han lades Men trøstig nærer den det Haab, Naar seent fra Fædres Hal Ham kalder Almagts Tubaraad Hansdog ei glemmes skal Thi Christian følge skal Ja han vil følge Frederik den giæve! O! Prinds, alt hylder damles Bryst Din Vandel som Din Aand; Og iublende de saae med Lyst J nyelig vundne Baand, Et Vinkfra Naadens Haand, At Danmarks Trone aldrig, aldrig rokkes: Thi bringes Dig vor Jubellyd, Thi tone højt i Skye, Vor Bøn: at seent, til Landets Fryd, Den Stamme give Lye. Og Danske om den tye. Som Børn der omen kjærlig Fader flokkes. Holstebroe, den 23de Junii. Afvigte Onsdag Aften Kl. 9. glædedes vor lille Bre ved Hs. Majestæt vor elskede Konges allerhøieste Nærværelse Klokkernes Ringning og en Mængde Mennesker, der strømmede ind fra Landet bebudede Allerhøistsammes Ankomst. Det behagede Hs. Majestæt at aftræde hos Hr. Amtsforvalter Skierbek, hvor de fornødne Anstalter vare truine til den høie Gjæsts Modtagelse. Om Aftenen var hele Byen smukt illuet. Paa Torvet, lige overfor Hs. Maj. Sovegemak, var opreist en 30 Fod høi Støtte med Transparent, hvori en Engel forestilledes at svæve ned af Skoerne, i Haanden en Krands, der omslyngede tvende for Danmark kjære Navne Frederik og Vilhelmine. Paa Foden af Støtten var anbragt følgende Juscription. Høit lød i Danmark Glædens Jubeltone. For Kongedatteren, som kaaredes til Brud, Af Frederik Carl, født til Danmarks Krone, Hvem hun sit Hjerte gav, den Møe saa prud. O Konge! Vor lille Bye, som glad og det fornam Lykønsker Dig, lykønsker Hende, Ham: Desuden vare paa flere Steder i Byen Transparenter med Hentydning paa det høie Pors Forløvelse, ligesom Enhver af Borgerne bestræbte sig for at smykke Byen paa det Skjønneste til denne Festlighed. Ligeledes var ogsaa Amtsforvalter Skierhees Have, der her i Egnen formedelst sin Størrelse og Skiønhed ansees som en Sieldenhed, meget smukt illumineret. Jiær udmærkede sig en meget lang Linde=Aller, behængt med 3 Rader couleurte Lamper, ved Enden af hvilken paa en Forhøining var anbragt et Alter med Dr. M. M. Kongens og Dronningens forenede Navnetræk i Transparent. Saavel i Haven som i alle Byens Gader var hele Natten igiennem en stor Mængde Mennesker i Bevægelse, der alle toge Deel i denne saa sieldne Glædesfest. Jkke destomindre vedligeholdtes dog stedse den bedste Orden. Den følgende Dags Morgen behagede det Hs. Majestæt at eftersee Embedsmændenes Protokoller og dernæst at tage Byens offentlige Anstalter i Øiesyn, saasom Raadhuset, Kirken, Skolen, Sygehuset a. Ogsaa lod Hs. Mai. Borgervæbningen og Brandcorpset præsentere for sig og var saa naadig at bevidne samme sin Tilfredshed. Deres Glæde herover udtrykte Borgerne ved et 3 Gange gientaget Hurra for Hs. Maj, hvilket Allerhøistsamme behagede at besvare med et lignende Hur fra og med Ønske for Borgernes vedvarende Held. Fra Kl. 1011 gaves Andients til Alle og Enhver, og, efterat samme var endt, behagede det Hs. Maj. at begive sig til Taffels, hvortil alle Byens og adskillige udenbods Embedsmænd vare tilsagte. Under Taffelet tillod Kongen at en af Hr. Pastor Hasle forfattet Sang blev afsiunget med Accompagnement af Harpe, hvorpaa Hs. Maj. Skaal, med Allerhøistsammes Tilladelse, blev udbragt af Verten Amtsforvalter Skierbek, som herved fik Leilighed til at fremføre det Ønske Alle i Hjertet nære: at Landet længe maae beholde en saa god Konge. Strax efter Taffelet Kl. 12 Middag fortsatte Hs. Majestæt sin Reise til Viborg. Ved Porten, som Hs. Maj. skulde passere, var en stor Mængde Mennesker forsamlet, Damer og Cavalerer, Byens Embedsmænd og Borgere, for at bringe den elskede Konge deres Afskedsvilien. Den under Taffelet afsiungne Sang, var følgende: Mel. Smilende Haab o. s. v. Hist faae Du, Konge, Land fra Land løsrevet: Vældig er Havets stormoprørte Magt. Brudt er det Baand, som hidtil knyttede Revet, Hvor Cimbrisk Gubbe fordum Sæd har lagt. Højt sprudler Bølgen, hvor Aret groede Hvad stod paa Jorderig evig fast i Pagt Intet, hvad Jld, Vand, Død kan adskille, Det splitter Tiden med sin haarde Arm. Kun aldrig det, hvad Hierter kiærligt ville, Hvor Kiærlighed sig rører dydt i Barm. Du elskte os, vi evigt Dig skal elske, O Konge god for Dig hver Bøn er varm. Hersk længe, længe over Danmark Rige! Stor det i Fred og giør det lykkelig! Aldrig skal Troeskab fra Din Throne vige: Stedse skal Kiærlighed blomstre for Dig rigt Held os vi have i Dig en Fader, Under Dit Scepter at boe er frydeligt. paa sin Tilbagereise over Viborg behagede det Hs. Majestæt at besøge Danbergs Kalkgrube, og, uagtet den meget besværlige Redgang, at stige ned i samme. Ved Jndgangen til Schachten, bilsedes Hs. Majestæt med følgende Ord, fremsagte af en lille Pige Frygt ikke, dyrebare Konge, ved mit Møde, thi her regiere ingen Aander fra de Døde; men chrinne Folk sig her har gravet ned, og slikke Jordens Støv i Ansigts Sved Velkommen her til os i underjordisk Rige: at vise Vei sig drister saare trygtsom Pige, igiennem Sneglegang til Schachtens Død, hvor Flagermuus er enest sonligt Kryd. dist staaer en Mand, som hugger løs af alle Kræfter, han ei Metaller af de ædle søger efter, af dem der ingen gives i vor Kreds, men med den hvide Jord er han tilfreds. Ved den staaer Kongens Borg, og Armods ringe Bolig, saa fast at hver i sin kan sove rolig: den og til Lægedom anvendes kan, naar den er rafineret med Forstand. Kort sagt: den hvide Jord kan ogsaa give Brødet, for mangen fattig Mand, som har kun smalt af Kjødet. J denne Mine vorer meer end Guld, skiøndt der ei graves i den sorte Muld. O gode Konge, Du for os en Sol skal være, som her i Gruben Solens Straaler maae undvære. Og naar vi op paa Jordens Grønsvær gaae, vi signe Dig, som naadig til os saae. Endnu et naadigt Blik, o. Konge, paa Din Pige; thi hun fordrister sig endnu et Ord at sige: To ædle Siæle elskede og fik Dit Kongeord. O Gud, sign Frederik hele Schachten var oplyst, og Præstens Døttre bare Lys foran Monarken. For at giøre Drivtsmaaden saameget mere anskuelig, befandtes Huggere ved Schachtens Ende i fuldt Arbeide, og Bærere vare paa adskillige Steder fordeelte. Saavel ved Nedgangen i som ved Opgangen af Gruben, hilsedes Majestaten med den forsamlede Mængdes glade Jubel. Derpaa begav Kongen sig til en i fuld Brænding værende Kalkovn, og behagede derfra at bestige Daubergs Aas, et af de høieste Puncter i Jylland, samt ved Agerskov at tage i Øiesyn en betydelig Besætning af Geeder, hvilke ere eiendommelige for denne Landsbye, der er det eneste Sted i Danmark, hvor disse Kreaturer findes i saa stor Mængde.