Berlingske Tidende, 1832-03-02
Jndtil Begyndelsen af Aaret 183, havde St. Simonisterne indskrænket sig til at udbrede deres Lære ved Privatmeddelelser og trykte Skrifter. Men i Begyndelsen af Marts Maaned 183, holdt de det første offentlige Møde og optraadte i samme med deres Troesbekiendelse, hvis væsentlige Jndhold er følgende : Gud er i Alt, ligesom Alt i Gud; Mennesket, en Emanation af Gud dommen, har et physiskt og et aandigt Liv, i Stedet for at adskille begge fra hinanden og opoffre hiint for dette, som Christendommen giør (?), bør man forbinde dem med hinanden og lade dem samvirke til eet fælleds Maal, nemlig til alle Tings fremskridende Fuldkommengjørelse her paa Jorden. Nogle saadanne Prædikener bleve regelmæssigen holdte hver Uge; da Simonisternes Sect nu i fuld Alvor troede sig kaldet til at stifte den tredie, sidste og almindelige Kirke, saa udsendte de Missionærer til Frankrigs større Byer, der holdt Prædikener i Bordeaux, Toulouse o. s. v. Da omsider den famøse Julinge tredie Gang havde kuldkaster den gamle Throne, og tilligemed den middelbart det gamle Altar, saa bleve St. Simonisterne end mere bestyrkede i Troe paa deres phantastiske Kald, og tilskyndede til fordobblet Virksomhed, Jmidlertid beløb de virkelige Simonisters Antal i Paris sig October Maaned 1830 ikke til flere end 130 Jndividuer. Endskjøndt Sectens Prædikener ofte besøgtes af langt flere Tilhørere, og man ikke kan nægte dens Talere, Barraut, Laurent o. s. v. Talent og Begeistring, saa forøgede den egentlige Menighed sig dog ikke betydeligt. Ogsaa Belgien holdt de, efter den Omvæltning, som der havde fundet Sted, for modent til deres ny Lære, men dette Haab skuffedes; de erklærede selv i deres trykte Missionsberet, ninger: "J Belgien er Catholicismen endnu i fuld Kraft; den hersker paa Landet og i Byerne, især i Antverpen, Gent, Brugge og Namur. J Brussel gjorde Politiet, i Antierpen Folket, dem Modstand. Jkkun i Lüttich lykkedes det dem, at forkynde deres ny Evangelium for et par Hundrede Nysgjerrige. Men i Paris selv havde de at kæmpe mod Angreb af den forskjelligste Slags og af de forskjelligste Partier. Næsten alle offentlige Blade optraadte mod dem med meer eller mindre hvasse Vaaben. Den bekjendte Abbed de la Mennais, som kæmpende mod dem i Tidsskriftet Avenirk, gjorde dem den Compliment, at de, uagtet deres Vildfarelser, vare de eneste, der skjønnede den nærværende Tids Brøst, en Høflighed, som de gjengieldte med den Forsikkring, i Anledning af Pavevalget, at Hr. de laMennais nu var den eneste catholske Geistlige, der fortjente at være Pave. - Jøvrigt kæmpe naturligviis de catholske Blade mod Simonismen under de ugunstigste Forhold, da de baade have Sol og Vind og Støv imod sig; thi Samfundets Straaler og Frihedsstormen trænge, tilligemed raa Vantro og jordiske Lidenskaber, ind paa dem, og de kunne hverken tilbagekalde deres ofte gientagne Klager over den catholske Kirkes Aftagelse og Afmægtighed, eller lade Catholicismen optræde mod deres Fiender i dennes hele strænge Conseqvents, efterdi de ellers maatte frygte for at tabe de fleste af deres Tilhængere. - De evangeliske Tidsskrifter have derimod i Kampen imod Simonismen betydelige Fordeele over denne. Simonisterne kjende nemlig Christendommen blot som den, deels ved udartede, deels ved barbariske Nationer, indviklet i Endeligheden, efterhaanden aldeles vanskabtes. Denne Christendom, der tillyver sig dette Navn, kunde hine protestantiske Skrifter modsætte den sande, levende, ægte Christendom, der, med sin guddommelige Kraft, gjennembryder hver Form, - som vil indtvinge den i Endeligheden, naar denne Form har opfyldt sin timelige Bestemmelse, for, friere og luttret fra al Mennesketant, eller, egentlig sagt, rig tigere forstaaet og dybere følt, at føre Menneskeheden til det høje Standpunkt, som den hellige Skrift selv har bebudet. Saaledes er i Særdeleshed et af to protestantiske Præste i Rismes udgivet evangelisk Maanedsskrift 3) optraadt med afgjort Overlegenhed mod Simonismen, og saa meget desto seierrigere, da det med Grundighed og Veltalenhed forener christelig Mildhed og Billighed. Men langt farligere for Simonismens Liv end alle videnskabelige Angreb ere i Frankrige - som Sligt der jo altid var fra Arilds Tid - Epigramm og Satire, og, da Fransk mændene have en vis Virtuositet i at afvinde endog den alvorligste og tørreste Gienstand en latterlig Side, saa blev det en let Sag for vittige Hoveder at indskrive Simonismen i den Legion af Latterligheder, *) af hvilken det er vanskeligere at befries end af den Spanske Jnquisitions Kløer. Saa meget desto lettere blev det for hine, strax at gjøre Simonisterne latterlige, fordi disse vare troskyldige, man kan vel sige, uforstandige og barnagtige nok til ikke at undgaae hvad der endog i en alvorlig og sindig Mands Øine maa synes latterligt, hvortil blandt Andet ogsaa hører den absurde Hovmod, hvormed de stemple deres Sects Stifter, Grev St. Simon, til Guds umiddelbare Sendebud, hans Lære til den guddommelig Aabenbaring" og dem selv til de rette Præster, til Kirkefædre og Paver, (Slutningen følger.)