Corsaren, 1843-04-28
"Agnete og Havmanden" Dramatiseret efter H. C. Andersen. Personerne. Grethe, Huusmandskone, Mette, Grethes TjenesteEnke. pige. Agnete, hendes Datter. Rosmer Havmand. Jonstrup, Seminarist, Per Nielsen, Fisker. Agnetes Forlovede. (Handlingen foregaaer paa fyenske Kyst, deels over, deels under Vandet.) 1fte Afdeling. "Agnete var uskyldig, Var elsket, var tro; Men stedse var hun eensom, Hun aldrig havde Ro.. Aldrig No. - Hun frydede vel Andre, Men aldrig var hun fro." (Værelse hos Grethe.) Grethe (seer ud af Vindueth. Hvem mon det er, der kommer henne? Det er sign Skolelæreren. Hille den, hvor han er pyntet; han har faaet den sorte Knivtang paa. Han vil sigu vist idag gjøre Alvor af det og frie til Dig. Agnete. Troer I det, Moer? Grethe. Ja, gu troer jeg det. Han er saa forgabet i Dig som en Rotte i en suur Ost, det har længe været godt at mærke. Og saa ta'er han Dig da, ligesom Du gaaer og staaer. Det er Meget for saadan en pjaltet Tos som Dig.-Jeg vil gaae udenfor og tage imod ham. Agnete (ene). Ja, han sidder sigu vist godt inden Vægge. Hans Kald er vel paa sine 200 Rbd., og det er da ikke at slaae med Nakken af. Endskjøndt det har altid forekommet mig, at jeg var født til noget Høiere - Gud veed, hvorledes de tossede Nykker ere farne i mig. Det har bestandig været for mig, som om jeg skulde blive Præstekone, eller at jeg skulde faae en rigtig fiin og rask Junker. Men nu kommer jeg vel sægtens til at synge med Wessels Grethe: "Naar Dig Nogen Karper byder i Men, har Du en sulten Mave, Og ei anden Mad kan have, Gaae de tørre Jyder ned." Grethe (træder ind med Jonstrup). VærsgoSkolemester, som Han kun ind. Agnete slikker, min Sæl, alle fem Fingre efter Ham. Vær Han kun ganske rolig. Jonstrup. Er det sandt, Agnete Hansdatter, vil I virkelig ikke forsmaae saadant et gammelt Skrammel som mig? Mit Hjerte pikker som mit TombaksLommeuht af Bespændelse efter at høre min Dom af Jer Mund. Siger J: Jæs O, sig det lille bitte Ord! Agnete. Ja. Jønstrup (Sytter Grethe i Atmene). O! Svigermoer! For nu er J min Svigermoer. Mette (kommer ind og hvidsker til Agnete). Jeg sad ude i Stalden og malkede den blissede, og saa kom der saadan en fiin En til mig og sagde, at han maatte absolut tale med Jer, saadan at Jngen saae det. (Agnete og Mette gaae.) 2den Afdeling. "Saa tog han en Guldring Af Fingren sin; Der fandtes ingen skjønnere J nogen Dronnings Skriin. "Her, fra min, Min Elskede: - saa kvad han - "Du sætte den paa Din!" "Og, hør Du, skjøn Havm and Jeg vil tilhøre Dig, Hvis ned i Havets Afgrund Du med vil tage mig! Tag Du mig! Og for mig til Din Havbunds Der vil jeg elske Dig." (Nosmer Havmand i Samtale med Agnete.) Røsmer Havmand. Som sagt, hvad kan Duvente Dig med Skolemesteren? Han er gammel, og, naar han døer, faaer Du maaskee 5 Rbd. aarlig af Skolelærerhjælpekassen. Agnete. Ja, men nu ved den sidste Forordning er det dog blevet meget lettere for en Skolelærer-Enke at faae Hjælp af Kassen. Havmanden. Men hvad er Alt det, imod hvade Du vil finde hos mig! Jeg har fuldt op baade i Sæk og i Kiste, ikke at tale om - hør, holder Duaf Rødspætter? Agnete. Ja, med Smør. Havmanden. Vi have Rødspætter hver Dag! Og, hvad Smørret angaaer, saa kunne vi tage Skuespiller Hansen ned med. - Og see her! Her er en Ring, en ægte Guldring, jeg har selv kjøbt den hos Prahl, den skal Du ha'e, naar Du følger med mig. Agnete. Men hvorledes skal jeg komme gjennem Vandet? Havmanden. Bryd Dig ikke om det! Jeg har netop til det Brug løst Brødrene Møllers Dykkerapparat ind fra Assistentshuset. Agnete. Giv, mig saa Ningen! 3die Afdeling. "Agnete sad rolig Ved Vuggen der og sang, Da hørte hun en Jordlyd, Som ovenover Klang: Ding, ding, dang, Og det var Kirkens Klokker I Holmegaard, som klang." (Paa Havbunden.) Agnete (læser i Hempels Avis). Havmanden. Er der noget Nyt i Bladet? Agnete. Nei, ikke synderligt. - Dog lad see! Aa, Rosmer, nu har jeg Noget at bede Dig om. Havmanden. Og hvad er det, Agnete? Agnete. Seer Du, Dr. Kalkar skal prædike i Odense, for han reiser til det store nye Embede, han har faaet. (Han har forstaaet det, Dul) Jeg vilde nu saa urimelig gjerne høre ham prædike endnu engang. Lad mig komme op og høre ham. Havmanden. Ja, gjerne, hvis Apparatet blot ikke er blevet skjørt, trækker det op til Blæst, medens Du er paa Land, saa skynd Dig endelig, for den bryder løs, ellers kunde der skee en Ulykke. Agnete. Aa, jeg er jo intet Barn! 4de Afdeling, forestiller nøiagtig den Scene af Kjæmpevisen: "Agnette hun traadte Ad Kirkedøren ind : Og alle de smaae Billeder De vendte sig omkring." Dr. Kalkar vilde saagar ogsaa vende sig om; men han fandt det fordeelagtigst at blive som han var. Hun hører Prædikenen tilende, gaaer ud af Kirken og møder Mette, af hvem hun erfarer, at hendes Moder et død for ti Aar siden, uden at disse ti Aar have havt mere Jndflydelse paa hende end paa Chilian i Ulysses von Jthacien. Tilsidst vil hun gaae i Apparatet og foretage Reisen, Himlen er klar og stille; men hun tager sig ikke lagt for, at Ronsholt, Figaro og Børs-Bazaren staae ved Strandbredden, Havet oprøres af den voldsomme Blæst - hun omkommer. 5te Afdeling. (Hertil findes ingen Tert i Kæmpevisen vi følge derfor Andersen alene.) Per Fisker (kommer, bærende Agnetes Lig). Dette Lig har jeg fundet, og, saasom det synes at være af christne Forældre, vil jeg begrave det christeligt. (Bedækker det med Grene.) Saa, det kan godt agere en Grav. Enhver veed dog, at Theatres Bræder ikke ere til at grave i. Ah, her staaer et Trækots! Det er forbandet holdigt arrangeret af Regisseuren. Naa! lig nu der BFra Jorden est du kommen (endskjøndt sidst egenlig fra Søen), til Jord skal Du atter vende tilbage. Amen! (Gaaer.) Slutning. (Rosmer Havmand optræder.) Sørgeligst bekjendtgjøres for deeltagende Slægt og Venner, at min elskede Kone, mine syv Børns ommeste Moder, betitlet "Agnete og Havmanden" igaard pludselig afgik ved Døden. Tillige takkes de ærede Budne og Uindbudne, der beviste den Afdøde den sidste Ære, samt Hr. Per Fisker for hans ved Graven uanmodet holdte skjønne Talle. Ærbødigst Nosmer Havmand.