Den Vest-Sjællandske Avis, 1826-08-15
De Engelske Statspapire ere i betydelig Stigen, som dog vel er et Forbud paa en Forandring til det bedre i Landets Tilstand, imidlertid er den berygtede Cobbet ikke af den Tanke; han har ladet trykke en Petition, som han har den 28de Juli indgivet tilligemed nogle Breve fra Marqvien af Conyngham til ham selv af den 29de, hvilken havde viist ham tilbage, da han havde indfundet sig i Wind for for at overlevere sin Petition til Hs. Majestæt, Han havde isinde, fortæller han, at ville have saat Kongen mangen Sandhed reent ud, som han i sit hele Liv ikke har hørt, og som han nødvendig maa høre, naar Landet skal frelses fra den rædsomste Convulsion. Men nu er kun een Ting tilbage at giøre, og dette agter han at iværksætte og faae Dages Forløb, nemlig at kalde Folket sammen i Vestminster og Middelser, og om muligt formaa det til at forene sig med Beboerne i de nordlige Egne for at forlangeenradical Parlamentsreform og en fuldkommen Afskaffelse af Kornlovene, hvorpaa ogsaa hans hele vidtløftige Petition gaaer ud. – J et Brev fra London af 25de Julii hedder det: det eraabenbart, at nogle slettænkende Mennesker have i nogen Tid giort sig Umage for at udbrede Oprørsaanden blandt de brødløse Fabrikerbeidere, ikke saameget som det synes imod Regieringen, som imod alle formuende Folk, og at antænde en Krig, af Fattigdommen imod Rigdommen. Disse lumpne Mennesker og deres Kammerater vise sig snart hist, snart her, snart om Aftenen, snart om Morgenen, snart i Nattens Rolighed, og kalde Arbeidsfolkene i et Qvarteer af Staden, i en Bye, eller en heel Omegn paa engang sammen og indbyde dem til uden Omsvøb i det kraftfuldeste Sprog istedet for at de af Sult eller langsom at hentæres under i offentlige Sammenskud eller Hielpen af Jattigkasserne, at forskaffe sig lange skarpe Knive, som blive satte fast paa Stange, og da paa engang staae op, for at fratage de Rige de Guls Gaver, som de saa grusomt nægte dem. For at forskaffe deres Forestillinger Vægt opregne de Mængden af Arbeidsfolkene, af hvilke der i en Omkreds af Engelske Mile omkring Manchester skulle være 700,000, og søger at bevise dem, at en saadan Maade at bevæbne sig paa vil gjøre dem uovervindelige. Folket hører taalmodigt paa dem og skilles roeligt ad, men man kan ikke afgiøre om det er af gode Grundsætninger eller af Frygt at det ikke følger disse vilde Forslag. Men er det paa den ene Side en Sandhed, at naar man undtager et fiendtligt eller fortvivlet Tog af et Par hundrede Mand fra Manchester til Middleton, saa have disse skammelige Ophidsninger hidindtil ikke virket noget, saa er det paa den anden Side ogsaa sandt, at ingen af Arbeidsfolkene underretter Øvrigheden om, naar en Forsamling skal holdes, og de ville slet ikke vide noget om, hvad der er passeret naar den er forbi. Derfor har man endnu ikke kunne arrestere nogen af disse Oprørsprædikantere, uagtet nogles Navne ere saa bekiendte, at man har nævnet dem i Aviserne. Det er unægteligt slemme Ting, som kunne giøre Regieringen det til Pligt at sørge for at Nøden ikke stiger høiere og at den nu slumrende onde Stemning ikke kommer til Udbrud. Man kan neppe forvente, at det vil blive bedre med Fabrikvæsenet, i dette Aar; thi uagtet der ere blevne forarbeidede meget faae Bomuldstøier i de sidste 6 Maaneder, saa ere Oplagene dog fulde af Varer, dog hører man ikke at Regieringen har i Sinde at giøre andet ved dette Onde end at observere det J Bladet Børsenhalle meddeles følgende Efterretninger fra London af 2den August, som læses i et Hollandsk Blad. Som man hører gave Minisigene, hvilke i disse Dage have været saa hyppig forsamlede, havt to meget vigtige Ting at forhandle omden ene angaaer Grækenland; det synes at de store Magter have besluttet sig til at forlange af Porten at den skal indrømme Grækerne samme Forrettigheder som Moldau og Wallachiet, dog saaledes at Grækerne selv maae vælge sig deres Fyrste og aarlig betale en vis Pengesum til Tyrkerne istedet for alle Skatter. At fremdeeles intet Tyrkisk Herredømme maae udøves over Grækenland og ingen Tyrkiske Embedsmænd eller Militaire opholde sig der. Man tilføier at Storbrittannien er ikke utilbøielig til at drive Sagen saavidt som mueligt paa den Maade og i en vis Henseende med Tyrkiets Biefald at sætte en Grændse for den alt for store Udvidelse af Ruslands Magt. – Den anden Gienstand er Spantens Tilstand; man vil vide, at Storbrittannien har stedse meere overbeviist sig om, at dette Rige, saaledes som det nu er beskaffent, er ganske afhængigt af Frankerige. Det er ved en næsten 3 Aars Erfaring kommet til den tydelige Jndsigt, at Landet ikke kan føie sig under det nærværende uindskrænkede Herredømme, og at den bedste Deel af Nationen forlanger Modificationer i dens Regieringsform og saaledes troer man at Storbrittannien har fattet den Beslutning at befordre Jndførelsen af en bedre Tingenes Orden i Landet. Man skiuler vel ikke for sig selv at det er en vanskelig Opgave at løse; men man giør sig Haab om, at det vil herved anvende samme Forsigtighed og Standhaftighed, hvorved det er blevet Herre over andre ligesaastore Vanskeligheder.