Politivennen, 1799-01-01
Et Syn og nogle Samtaler uden for en Kollektørs Huus. Hvor skadeligt Tallotteriet er Staten, og hvilken Hoben Ulykker det har forvoldt og daglig forvolder, veed enhver, som bekymrer g noget om Medbrødres Vel. Hvor meget og hvor grundigt der af vores Heiberg, Rahbek, Tode og flere af Landets ædle og oplyste Mænd er skreven om dette Spils Skadelighed, veed vi ligesaavel, som at det hidtil har været uden mindste Virkning. Hvor unyttigt det derfor vilde være at tale noget mere Derom indsees letteligen. Jkkuns vil jeg her melde noget om en Forsamling af Mennesker uden for Kollektørens paa Hjørnet af Kronprindsens- og Kjøbmagergaden sidstafvigte Fredag strax efter Postens Ankomst, - en Forsamling der tildrog sig min og visselig mange fleres Opmærksomhed. Her saae man Mennesker neppe behængte med saa mange Pjalter, som kunde skjule deres af Hunger og andre Elendigheder hentærede Legemer, oplivede af Haabet om deres Lykke, inden de Udkomne Nummere bleve bekjendte. Her hørte man de Grunde, hvorpaa enhver byggede sit Haab, og hvor forvisset de vare om Lykkens Pydest. Her kunde man komme til Kundskab om deres lidte Tab, og hvilken høj Tid det nu var for dem at faae det erstattet. En havde næsten fra Tallotteriets Begyndelse været Jnterressent deri, og ikke vundet mere end 5 til 6 Amber, hvilke han og vel hundrede Gange saameget til igjen havde forspilt. En anden havde i en kortere Tid spillet og ikke været lykkeligere end at stundum have saaet et Udtræk, hvilket langt fra ikke vejede op imod hans Tab. Jeg indlod mig i Samtale med et ligeledes beklagelsesværdigt Menneske, en efter Udseende 70 Aars gammel Mand, hvis Dragt vidnede om Sandheden af hvad han fortalte mig, nemlig: at Lykken i en halv Snees Aar havde drevet Gjæk med ham, aagtet han dog i den Tid aarlig havde offret en 16 til 20 Rdlr. paa dens Alter, at han stedse beholdt de Nummere, som han fra Begyndelsen havde spillet paa, og ikke som mange andre hver Trækning forandrede dem, at han til denne Trækning havde havt megen Møje med at tilvejebringe det sædvanlige Jndskud, og at han, hvis Lykken ikke denne Gang havde tilvinket ham Bifald, vidste ingen Udveje til at forskaffe Penge til den tilstundende Trækning. Jeg vilde have erkyndiget mig, om han nød nogen Understyttelse fra nogen af vore publike Stiftelser, da jeg vel kunde see, at han ikke ved Arbejde var istand til at fortjene noget; men Nummerne ankom just i det samme, og han med de andre trængte ned hos Kollektøren for der at høre Lykkens Resolution. Denne, som vist nok i det mindste i dette Spil aldrig har behaget mange, kunde jeg af de flestes Sukke og nedslagne Ansigter tydelig mærke heller ikke nu maae have været meget behagelig. En aldrende Kone, hvis Tab syntes ikke at gaae hende saa nær til Hjerte, forsikrede nogle andre af hendes lige saa uhældige Medspillende om, at dette skulde være den sidste Gevinst Lotteriet fik af hende, og at hun for Fremtiden aldrig vilde vove en Skilling mere deri, blev hun endog i Syner eller Drømme aabenbaret alle fem Nummere. Naar hun bliver denne sin Beslutning tro, og enhver Spillende følger hendes Exempel, da først - og vist ikke før - kan man vente at see dette saa utallige Ulykker forvoldende Spil ophævet.