Viborger Samler, 1841-05-20
Jndenlandske Efterretninger. Hvorledes samtlige Overretsadvocater i Slesvig haardnakket vedblive at gjøre det kgl. Rescript af 14de Mai f.A. afmægtig, derom er fremstaaet et nyt levende Vidne, nemlig Advocat Dethlessen i Lygumkloster. J det sidste No. af Jtzeboer Ugeblad beretter han nemlig, at han havde indgivet en Sag til Hvidding= og Nørreangstrup Herredsfogderi i Toftlund, Haderslev Amt, anordningsmæssig affattet paa Dansk. Sagen gik til Overretten i Slesvig; men da Overretsadvocaterne havde erklæret, ikke at ville forsyne nogen Forestilling med deres Exhibitum (Jndleveringsskrivt) saafremt Foracterne vare danske, saa henvendte Actprocuratoren sig til Justitsraad Hancke og siden til Justitsraad Jasper, som man vidste, ikke havde villet underskrive hines Erklæring. Men Begge vægrede sig aldeles ved at meddele noget Exhibitum, og erklærede, at de i Hovedsagen vare enige med deres Colleger, kun ikke i Formen. Han indgav det derfor til Overretten uden Exhibitum, men fik det næste Dag uden Praesentatum (Foreviisningspaategnelse) tilbage, med Betydning om, at en Overretsadvocats Exhibitum var fornødent. En Forespørgsel hos Directionen blev uden Virkning, og Actprocuratoren saae sig nødsaget til at sende Papirerne tilbage til Dethlefsen i Lygumkloster. Dethlefsen kunde ikke være raadvild i Hvad der nu var at gjøre; han henvendte sig strax til Cancelliet, hvorfra han nu seer Svar imøde. (Do.) Storhertugdømmet Nordelbingen (see No. 74 af d. Bl.), denne hidtil ikke paa noget Landkort specielt antegnede Stat skal – hedder det i Hempels Avis - have et lykkeligt Clima, en igrunden meget godhjertet Befolkning, og en særdeles frugtbar Jordbund. Jndvaanerne have Noget tilfælles med de Danske, men dog maaskee Mere med Tydskerne: i een Ting overgaae de imidlertid, efter Reisendes Udsagn, begge de nævnte Nationer, det er: i en ualmindelig stærk og forig Jndbildningskraft, hvilket forvolder, at de ved høilys Dag have de selsomste Visioner. De tilbede een Guddom, der afmales som en vidunderlig delig ung Qvinde (med Snørlig paa) og denne Guddom kalde de det tydske Forbund; Mørkets Engel eller hvad vi Danske kalde Fanden forestille de sig som et Uhyre med en utallig Mængde Hoveder og Been, og de forsikkre, at han i disse Dage personligen er nedstegen til dem, og spadserer paa Gaderne snart i Haderslev (i Flensborg er hans Ankomst endnu ikke annonceret, men han kommer nok!), snart andre Steder, denne deres indbildte Fanden, som fornuftige Reisende imidlertid slet ikke have seet, benævne de den danske Propaganda. For at uddrive denne Djævel have de nu taget deres Tilflugt til forskjellige Formularer og Psalmer, og af disse sidste er følgende Lied von der Schlei den allernyeste og tør, med Hensyn til vild Lyrik og phantastisk Flugt, godt sammenlignes med Salomons Høisang og Pindars bedste Ode: Sie sollen es nicht haben, Sie sollenes nicht haben, Das heilige Land der Schlei. Das heilige Land der Schlei. Uns tauschen nicht die Gaben. Nicht tückisch derin vergraben. Der fremden Sclavere. Jhr Basilisken=E. Nicht soll Man uns umstricken Wir wissen, was sie brüten, Mit glattem Zungenspiel; Sie brüten auf Verrath: Klar stent vor undern Blicken Wir, Danen nicht, nog Jüten, Jhr rankevolles Ziel. Sind dentsch in Wort und That! Sie sollenes nicht haben, Sie sollenes nicht haben, Das heilige Land der Schlei. Das hellige Land der Schlei. Auch und in Herz begraben Sie sollenes nicht haben, Jst alte Holstentren. Das Land, so stolz und frei. Und ob sie fornig drauen, Der König hat geschrieben, Wir achten wenig drauf, Zum Herzog drob erwählt: Uns soll man nicht entzweien, Se scholln tosamen blieben i "Op ewig ungedeelt. Fest steden wir zu Hauf.