Den Vest-Sjællandske Avis, 1829-04-25
J det 9de Aarhundrede træde Russerne først frem paa den historiske Skueplads, indbyrdes ueenige kaldes de tre Normanniske eller Warægiske Prinser: Rurik, Sineus og Truvor ind i Landet, for at overdrage dem Regieringen; de to sidste døde efter to Aars Forløb, og Rurik regierede allene; i Aaret 864 stiftede han nu det Russiske Rige under Titel at et Storfyrstendømme og residerede selv i Staden Novgorod, paa samme Tid som Gorm den Gamle var Konge i Danmark, to af hans Krigere, Oskold og Dir besatte Kiev og Omegnen. J Aaret 856 faldt disse Waræger, som formodentlig ligesom andre Normanner i hiin Tidsalder havde gjort Krigstieneste i Constantinopel, paa at angribe det Græske Keiserdømme. De forsamlede 200 bevæbnede Baade, seilede ned af Dniper-Floden, seilede ud paa det sorte Hav, ødelagde dets Kyster med Jld og Sværd og angrebe tilsidst Constantinopel fra Søsiden og man hørte da første Gang det frygtelige Ord: Rus, nævne i denne Hovedstad, som efter 900 Aars Forløb endnu indjager der samme Forfærdelse. Keiseren Michael den 11 var fraværende paa et Krigstog; men Sagnet fortæller, at Patriarchen har Gudsmoders Billede til Havet, som paa den Tid var blidt og roeligt; hvorpaa en Storm strax reiste sig, adspredte og tilintetgjorde den fiendtlige Flaade. Maaskee dette Sagn er bleven udspredet blandt Russerne selv; thi man læser, at Christendommen kort efter begyndte at finde Indgang hos de hedenske Russer i Kiev; den blev forplantet dertil ved Græske Geistlige, og derved blev det første Baand, knyttet, som nu saa nøie forbinder det Russiske og Græske Folk med hinanden. Rusland var dengang af en ubetydelig Udstrækning imod i vore Dage; det stødte vel mod en Kant af den Finske Bugt; men Petschenegernes Rige adskilte det fra det sorte Hav, og kun en hurtig Seillads ned af Dnieper Floden kunde bringe dets Krigere til Constantinopel. Rurik døer i Aaret 879 og hans Søn Jor bliver hans Efterfølger; men Jgor er mindreaarig og Oleg bliver hans Formynder; han erobrer Kiev og giør den til sin Residents. Da Jgor voxede til saa udvalgte han den i Historien saa berømte og smukke Olga til hans Gemalinde. Christendommens Jndførelse havde aabnet en fredelig Forbindelse imellem Rusland og Grækenland; mange Russer gik i Græsk Krigstieneste, og man veed at i Aaret 902 tiente 700 Russer paa den Græske Flaade. Men Oleg, som tørstede efter Constantinopels Rigdomme, besluttede at foretage et Krigsfog mod den; han samlede 2000 Fartøier paa Dnieper-Floden, satte 40 Krigere paa hvert af dem, lod sit Rytterie følge langs med Flodbredden. Russerne passerede med Dristighed imellem Vandfaldene i denne Flod, eller bare Skibene over Land, indtil de kom forbidem. Oleg tog ikke med Flaaden, med fulgte med sit Cavallerie til Lands. Leo den Philosopvar dengang Græsk Keiser; han var hengiven til astrologisk Overtro og forsømte sit Riges Forsvar. Oleg var imidlertid kommet til Egnen ved Constantinopel; uforhindret ødelagde han den, og opbrændte Landsbyer, Kirker og de rige Grækeres Villas. Russernes Barbarie i hine Dage skildres med de sorteste Farver; de martrede deres Fanger og kastede baade Levende og Døde i Havet. Grækerne stode uvirksomme bag Constantinopels Mure og saae paa alle disse Ødelæggelser. Da Oleg tilsidst bragte Staden selv i Fare, og giorde Tilberedelser til at bringe sine Fartøier over Land ind i Havnen, som udvendig var spærret med en Lænke, saalede Keiseren, med at tilbyde Fred; han sendte Russerne Viin og Frugter; men Oleg, som frygtede for en Forgiftelse, vilde ikke modtage dem; men han forlangte en Tribut, som Keiseren maatte beqvemme sig til at betale og tillige tilstaae Russerne en frie Handel paa Constantinopel. Keiseren besvoer Fredens Holdelse paa Evangeliet; men Oleg, som ikke havde antaget Christendommen, paa sine Vaaben og ved de Slaviske Afguder Perun og Volost. Han ophængte sit Skjold paa Porten af Constantinopel, og da han kom tilbage til sit Land med alle de erobrede Skatte og Konstsager, saa betragtede hans Folk ham som et mere end almindeligt Menneske. Russerne kom nu i en Forbindelse med Grækerne, som lagde en Grund til deres Cultur, en Gield, som den forgangne Slægt har paadraget sig, og som den nulevende har at tilbagebetale. Oleg døer i Aaret 912 og hans Myndling Jgor kommer nu til Regieringen; han forholdt sig længe roelig; men i Aaret 941 besluttede han ogsaa at foretage et Krigstog mod Constantinopel; han nærmer sig Staden med sine Skibe: men de Græske Keiser Romanus Lakapenus afsender sin Admiral Teophanes imod ham; denne angriber de Russiske Skibe med den saa berygte de Græske Jld og opbrænder mange af dem. Russerne tage Flugten til Lilleasien med Resten af Flaaden og begynde at udplyndre Landet; men her overfaldes og fordrives de af de Græske Tropper; de forsøge nu at giøre Landgang paa den Europæiske Kyst, men tvinges endelig, efter at have lidt atter et stort Tab, til at vende tilbage til deres Land. Jgor rustede sig derpaa i to Aar til at giøre et nyt og kraftfuldere Angreb, men Keiseren, som befrygtede det, sendte Gesandte til ham og tilbøde ham en Tribut. Jgors Høy dinger raadte ham til at modtage Tilbudet, naar Keiseren vil uden Krig give os Guld og Sølv, sagde de, hvad kunne vi da forlange mere, og en nye Fredstractat blev i Aaret 945 afsluttet imellem Rusland og det Græske Keiserdømme, Fredstractaten blev afsluttet foran Afguden Pe runs Billede; men mange Waræger i Jgors Armee vare allerede Christne.