Den Vest-Sjællandske Avis, 1836-07-19
22de Aarg. AllieNo. 58. eller: Flagelse Ugeblad. Redigeret af Pastor, Ridder Bastholm. Trykt og forlagt af Peter Magnus Redigeret af Pastor, Ridder Bastholm. Trykt og forlagt af Peter Magnus Tirsdagen den 19. Juli 1836. Med Kongelig allernaadigst Tilladelse, at forsendes med Brevposten i Danmark og Hertugdommene. Nunu. (Sluttet.)De smukke Pensionairer kom tilbage, den ene efter den anden, og vi befandt os snart paa den Vei, som gaaer igiennem de grønne Sletter til de blomsterrige Skraaninger af Cast Rocks. Jeg førte Mistriss Jlirington under Armen, St. John spadserede med Pigerne og talte fornemmelig med Mis Jsabella Temple, den omtalte Georgierinde. Nunuvar overdreven lystig, over denne pludselige Forandring forundrede sig det hele Selskab, især Forstandersken, nu løb hun om Kaps med Hunden, og altid stærkere end den kunde løbe, og nu satte hun sig aandepustet ned i Græsset, imedens Hunden sprang omkring hende. – Den gode Kone forklarede denne ualmindelige Fortroelighed imellem Jndianerinden og Hunden af Erindringens Styrke fra den barnlige Alder; men havde hun været som jeg Øienvidne til Nunus heftige Omfavnelse, saa vilde hun være bleven overbeviist om, at ifold just ikke Hunden og den tscherokesiske Høvdings Datter vare gamle Venner, saa vare dog vist hun og St. John det Jmidlertid kunde jeg bemærke, at min Ven giorde betydelige Fremskridt i sit Bekiendtskab med den smukke Georgierinde Hendes sydlige Jndolenz maatte sandsynligt i Mis Jlfringtons Øine tiene til en Undskyldning for, at hun fortroeligt lænede sig paa sin Ledsagers Arm. Men under en øieblikkelig Pause, tog den overgivne Sydlænderinde endog Bayaderen af, som bedækkede hendes Skuldre og bandt den spøgende omkring Livet paa min Ven. Dette var nu vel meget for et saa nyt Bekiendskab, og selv den saa overbærende Forstanderske var af denne Mening. Hun kaldte paa Mis Temple og gav hende sagte en Jrettesættelse. Dette var neppe passeret førend Nunu, som med Hunden havde gaaet paa Jagt efter en Sommerfugl, kom sættende over en lav Hække, ilede hen til St. John med vilde Øiekast, rev Bagaderen i Stykker, og traadte den bleg og skielvende af Vrede under sine Fødder. Madame! sagde St. John, efter at han havde betragtet Tscherokeserinden med et Blik fuldt af Overraskelse og Mishag, jeg burde allerede have underrettet Dem om: at Deres Eleve og jeg have forhen været bekiendte med hinanden. Hendes Fader er min Ven; jeg har i forrige Tider gaaet paa Jagt med Stammen og dengang betragtet Nunu som et Barn. De vil formodentlig troe mig, naar jeg siger, at hendes Forhold er mig paafaldende, og De kan være overbeviist om, at den Jndflydelse, som jeg her kan have paa hende, skal aldeles stemme overeens med Deres Ønsker. - Den Tone hvori han sagde disse Ord, var kold, og Nunu hørte paa ham med tæt sluttede Læber og mørke Blikke. - Har De, spurgte Forstandersken, seet hende siden hendes Ankomst hertil, førend i Dag. - Min Hund bragte mig i Gaar den første Efterretning om at hun var her, thi den kom tilbage til mig fra en Tour den havde gjort, med en Wampum om Halsen, som er Tegnet paa den Stamme til hvilken hun hører. Den kom fra hende, sagde han, imedens han klappede sin Hund og kastede et blidere Blik til Nunu; hun gik ganske stille videre fort med nedbøiet Hoved og Taarer i Øinene. De grønne Bierge udbrede sig i en Strækning af omtrent 100 Mile, fra Kanada og til Konnektikut, og afbrydes pludselig ved Bredderne af Long Jsland; høie Fyrretræer bekrandse disse Klipper, og det seer ud som de bleve pludselig afbrudte af Havet. Ved Foden af Bierget ligger en grøn Slettte, hvorigiennem en krystalklar Bæk snoer sig, og i en Afstand hæve sig Taarnene af Yale-Kollegium høit op i Luften. Ved Siden udbreder sig en tæt Gran= og Fyrreskov; en Elv, som er udtørret om Sommeren, og som er bedækket af Naaletræernes Skygge mod den brændende Sol, er den Vei som man gaaer af for at gaae fra Sletten op til Spidsen af Cast-Rock. I Amerika gaaer Oldtiden ikke langt op i Tiden, og strækker sig ikke længere end til Crommells Dage, da de første Kolonister ankom til denne Egn; (thi Amerikas Historie, før Europæernes Ankomst er forglemt, kun nogle uforklarlige Mindemærker minde om de ældre Dages Begivenheder); dog er Cast-Rock riig paa Sagn fra hin omtalte Periode; thi i hine Dage huserede her Kongemorderne Whalten og Goff- og mangen gyselig Historie fortælles om de i Connectitut i de lange Vinteraftener ved den blussende Kaminild. Denne skyggefulde Vei til Toppen af den romantiske østlige Klippe, som er om Søndag Eftermiddag en Yndlingstour for mangen digterisk Yngling, var nu ogsaa den Vei, som vi toge med Mistris Jlfrington og hendes 27 yndige Pensionaire. Nunu var ved sin Hurtighed ilet os forbi den første nedhængende Blomsterbusk havde unddraget hende fra vore Blikke, og hun var aldeles kommet os af Syne. Et Sollys, som et Par Timer om Dagen faldt skraat ind fra Vesten, havde været tilstrækkeligt til at udvikle et fiint, silkeagtigt Moos, som udbredte sine smaae Blomster under Skyggen, af Grannernes Naale; da vi kom ud af Træernes tætte Skiul, smillede os det Sted, som laae paa en Klippeflade, behageligt imøde; vi havde derfra et herligt Skue over Havets glimrende Flade. Her fandt vi Nunu liggende ved Randen af Afgrunden, fordybet i et melancholsk Grublerie, blik kende hen over Stranden, ligesom hun ventede paa en Vens Ankomst med eet af de Skibe, som glede den over dens Overflade. Vi trak Veiret efter den desværlige Vandring, og maaskee kun jeg alene af det hele talrige Selskab betragtede med Beundring, den lange gratiøse Figur, som laae udstrakt ved Randen af Klippen. Hendes taarefulde Øine stirrede ubevægelige fremad. Omkring hendes Læber svævede en Blanding af Stolthed og ængstelig Vemod, og den sine Haand plukkede paa det bløde Mos.