Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1843-10-19
J M 31 og 32 af "Dansk Folkeblad, findes indført nogle bemærkninger og Huusmandssagen af Hr. Pastor Lütken i Carlebye, som indeholder saa skjæve og ensidige Anskuelser, og ere affattede i en saa crasdemagogisk Tone, som man sjelden eller aldrig har fundet i en med Navns Underskrift forsynet i et offentligt Blad indført Afhandling. Jeg overlader til Publicum at bedømme, om nedenstaaende indeholder Beviset for denne Paastand. Forfatteren begynder med at beklage den Vanskjæbne, der har hvilet over de Motioner, der hidtil i de danske Stænderforsamlinger ere gjorte til Huusmændenes og Jndersternes Bedste, af hvilke Motioner han dog ikke gjør en eneste til sin, men til Slutningen fremkommer med 8 deels splinternye deels fra de i Stænderforsamlingerne fremkomne væsentlig forskjellige Forslag. Over hiin Vanskjæbne trøster Forf. sig imidlertid med den Betragtning, at lignende Bestræbelser, f. Ex. Wilberforces for Negerslaverne, i lang Tid maatte kjæmpe med en lignende Modstand." Af denne Sammenligning og af Forfatterens senere Yttringer om, at vore Huusmænd formedelst Leiesystemet staae i et saa absolut Afhængigheds Forhold til Huus-Eierne, som grændser meget nær til Trældom", er det klart, at Forfatteren anseer vore Leie=Huusmænds Stilling for lidet bedre end Slavers og Trælles, og man maa altsaa vente sig, at han, til at raade Bod paa en saa uchristelig Ting vil foreslaae de meest energiske Foranstaltninger fra Regjeringens Side. Denne billige Forventning bliver imidlertid aldeles skuffet, og det viser sig til Slutningen, at Forf. herpaa alene grunder det spagfærdige Forslag, at Kongen skulde erklære, at han med særdeles Velbehag vil ansee det, naar Godseiere meddele deres Huusmænd Fæstebreve paa Livstid paa billige Vilkaar. J Sandhed, er Andet ikke værre, end at det kan afhjælpes ved saa uskyldige Midler, saa er det en latterlig - men fra den anden Side betragtet en uforsvarlig Overdrivelse, at sammenligne vore Huusmænd med Slaver og Trælle. Naar dernæst Forfatteren, fordi en Godseier har ved Stænderne gjort opmærksom paa det hele Spørgsmaals nøie Sammenhæng med Pauperismen, kalder denne Yttring en Rigdommens og Fornemhedens Slutning", og derefter Gud veed hvorledes – Gud veed hvorfra - kommer til at omtale Huusmænds og Jndsidderes Æresfølelse, Arbeidsomhed og Tarvelighed Modsætning til uordentlige Adelsmænd, der tage paa Puf, og ødsle Baroner, der slaae Folk Plader, retsom om hine Dyder vare ligesaa fremmede for de sidste, som disse Synder for de første, endvidere paaberaaber sin egen Erfaring for, at "Herremænd have efterladt Tønder Guld til deres Sønner, som dog siden ere blevne forarmede, medens uformuende Jndsiddere opdroge deres Børn vel, ligesom om det omvendte mutatis mutandis – ikke var ligesaa almindeligt, og begge Deele vistnok ville blive det, saalænge Verden staaer; – saa maa man dog billigen spørge, hvad i al Verden dog slige reent demagogiske for Resten aldeles intetsigende Tirader vedkomme Undersøgelsen af Midler til Forbedring i Arbeidsclassens Kaar Jeg kommer her til at tænke paa, hvad der saa træffende og rigtigt siges i en Artikkel samme Gjenstand, angaande i dette Blads No 120, at den idelige Skrigen paa Adelstolthed og Tyrannie kun giver ondt Blod i Folk, hvoraf vi har nok alligevel, kun foranlediger Opsætsighed og Trodsighed, og giver Anledning til, at Baand sønderrives, som skulde, omde respecteredes - være til Gavn for Samfundet. Ondt Blod er dog ikke det eneste, som dette giver. Det giver ogsaa Skrigeren Navn og Berømmelse for at være en folkekjær Mand; det erhverver ham den saa meget yndede Folkegunst, ligesom Hofmanden eller for at jeg skal efterligne Forfatterens populaire Stil Hofsnogen ved Smiger erhverver sig Fyrstens. Denne Folkegunst er let erhvervet, men Følgen Resultatet skal vise, om den er velfortjent Efter derpaa at have afhandlet det meget ufrugt. bare Spørgsmaal, om hvad Stampe, Reventlow og Colbiørnsen nu vilde have tænkt om Huusmandssagen, dersom de havde levet, hvilket Forf. naturligviis besvarer derhen, at de vilde have været enige med ham, anfører han, at Huusmændenes Stilling i hans Pastorat er upaaklagelig, i 2de andre Sogne her mere trykkende og fra et 3die har han ikke kunne faae nogen Oplysning, fordi Huusmændene, naar de afgave saadan, frygtede for at blive udsagte af deres Herre. Dersom denne Mærkværdighed skulde fortjene den Vægt, Forf. vil lægge derpaa, burde det dog nærmere være oplyst, om saadan Frygt virkelig skulde være grundet, og det synes i al Fald beklageligt, at Forfatteren ei har havt Mod til offentlig at nævne det Sogn og det Gods, hvor et saadant Skrækkens System skal være indført, men har foretrukket at kaste en ufortjent Skygge paa flere. Forf. anfører derefter, hvad der paa nogle Godser, svares af Huse uden Jord, og beregner saadan Afgift til 21 Rbd. 3 Mk., samt tilføier, for nu ret at kunne bedømme en saadan Huusmands Stilling, maa man see hen til, hvad han efter Rimelighed kan fortjene og denne Fortjeneste udgjør da efter Forfatterens Erfaring 36 Rbd. aarlig - foruden Huusmandens egen Kost. Da det imidlertid er soleklart, at en Huusmand ikke kan klæde sig selv og ernære Kone og Børn med 14 Rbd. 3 Mk. aarlig, saa skulde man jo troe, at saagodt som alle Huusmænd paa de omqvæstionerede Godser maatte være under Fattigforsørgelse. Da nu et saadant Særsyn ganske sikkert ikke existerer, saa synes det afgjort, at for ret at kunne bedømme saadanne Huusmænds Stilling, maa man langt grundigere end Forfatteren har gjort tage alle stedfindende Omstændigheder og locale Forhold under nøie Betragtning, og at man derimod, naar man gaaer saa overfladisk og een sidigt tilværk, som Forfatteren, kommer til aldeles urigtige Resultater. Dernæst anfører Forfatteren, at det tungeste for saadanne Huusmænd, hvis Contracter paalægger dem flere (3) Ugedage i Høsten, er, at de derved gaae gliaf Aarets bedste Fortjeneste, eftersom de paa Grund af hiint Baand ikke kunne faae Høsthyre. At Høsthyren er Aarets bedste Fortjeneste, er vist, men forøvrigt har bemærkningen lidet eller intet at sige; thi det kan de neppe omtvivles, at den Herremand, der tager en Huusmand til Hove i Høsten 3 Dage om Ugen, ogsaa bruger den samme Mand til Høstarbeide de øvrige Dage af Ugen for gangbar Betaling. J det mindste kan jeg ikke tænke mig nogen fornuftig Grund, hvorfor Herremanden skulde foretrække 3 Høstdage af 2 Mænd, for 6 Høstdage af 1. Disse Høstdages høiere Værdie maa derfor vistnok bringes i Beregning, naar man vil undersøge, hvad Huusmanden svarer til Huuseieren, men det kan forøvrigt ikke forbedre hiins Kaar, at han høster for Bonden, eller forværre dem, at han høster for Herremanden. Naar derfor Forf. ved at omtale hvad Bonden giver i Høsthyre, anfører: "da Huusmanden i denne Tid tillige faaer god Kost hos Gaardmanden, er Fortjenesten godt, saa er herved at bemærke, at vistnok faaer Huusmanden i Høsten hos Bonden, langt bedre Kost, langt mere Hvedekage, Brændeviin og gammelt Øl, end om han høstede hos Herremanden, hvorfor han ogsaa ofte langt hellere høster hos hiin end hos denne, men denne Omstændighed kan da vistnok ikke gjøre hans Fortjeneste større, og hans Kone og Børn have det derfor vist ikke bedre hjemme. Da nu Herremanden sikkert ikke forlanger flere Høstdage, end han nødvendig behøver, og da det Korn, som vor Herre lader groe paa Hovedgaards-Marker, dog ligesaavel skal høstes som det paa Bønderjorder, saa hører den hele Beklagelse over disse Høstdage egentlig intet Steds hjemme. Det kommer dog tilsidst alene derpaa an, om samtlige Huusmanden paalagte Dage, hver beregnet til deres sande Værdie, udgjør en rimelig Afgift eller ikke. Og til at afgjøre dette har jeg ovenfor viist, at der udfordres en langt grundigere og alsidigere Undersøgelse af alle Forhold, end den Forf har anstillet.