Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1813-05-01
De Herrer Pastorer Mynster og Rønne have begge yttret deres Mening om selvvalgte eller bestemte Texter. Dog kan det vel derfor ikke være overflødigt at høre flere Stemmer; - Hr. Pastor Mynster søger at bebise: At de gamle Texter, ere de bedste at beholde og vedblive at prædike over bestandig, at i den ligger Materie nok, saa Jntet behøver at forbigaaes, at Læreren ikke bør anvende Grandskning. - Hr. Pastor Rønne bifalder ogsaa bestemte Texter, men med den Forskjel, at en Deel af de gamle skulde forandret. - At aldeles frie og selvvalgte Texter, ikke ere at tilraade, have Tider, vi have oplevet, viist os. Der vare Tider, da man offentlig søgte at nedbryde Kristendommen, og med den Sædelighed. Men kunde de Tider i Verdens Ebbe og Flod ej komme igjen, Og kunde man i saadanne Tider paastaae, at alle Lærere vare ube fængelige, ubevægelige, som Klippen i Havet? Kan man nu ei det, kan det da vel være forsvarligt for nogen viis Regjering, for nogen værdig geistlig Over=Øvrighed, der har nogen Jndflydelse, at lade samme Lærer prædike hvad de lyste, og holde tilbage, hvad de finde for godt, at tillade at Folket misledes, forvildes, bliver irreligiøst, umoralsk, ny af ved offentlig Frækhed, nu ved nogle Læreres Besmittelser; ogsaa kunde Præster have sine forskjellige Begreber om Et og Andet, hvilke ved frie Texter kunde saaledes forplantes, at deres Menigheder, efter en Række af Aar kunde synes ligesaa mange Secter. - Der kunde vel og være den ufuldkomne Præst.), som ved frie og selvvalgte Texter kunde vælge det, som blev en tydelig Satire paa een eller anden hans Uven i Menigheden. Overalt ved selvvalgte Texter, vilde et Sprog eller Vers ikkun som nu sædvanlig ved alle casuistiske Leiligheder blive valgt, og hver Anledning til Bibel-Kundskab blive hævet. - Men fordi aldeles frie og selvvalgte Texter ikke ere at tilraade, derfor er det ikke en Følge, at enten de gamle skal vedblive uforandrede, eller dog vedblive med adskillig Forandring. Den, som paastaaer Dette, synes mig paastaae *) Det er to af Verdens lige store Daarskaber eller Yderligheder, enten paa den ene Side at tænke sig og paastaae, at alle i en Stand, i hvor god og omhyggelig end deres Opdragelse kan have været, skulde være gode, og falde i Forundring over det, at een og anden enkelt, endog i den fuldkomneste Stand, er ufuldkommen. Alle Tiders og Staters Historie har viist, at enkelte iblandt Fyrster, Statsministre, Officierer, Præster med den bedste Opdragelse ikke have været gode; eller paa den anden Side at tænke sig og paastaae, at fordi man finder een i Standen ufuldkommen, da dømme alle de Andre efter ham, og at sige, som man ikke sielden hører, Daarskaben tale: "Ja her kan man see, hvorledes disse Folk ere. eller give Anledning til 1) at Menigheden skal staae stille, 2) Præsten skal staae, stille, 3) Præstens erhvervede Kundskaber tildeels skal være frugtesløse, 4) at, vil han ikke dette, han da maa have Text i Øster og prædike i Vester, 5) nødvendig med al sin Flid forbispringe mange umistelige og nødvendige Sandheder, 6) Overalt synes de valgte Epistler og Evangelier mindre at passe paa os. - 1) At paastaae de gamle Texters Varighed synes at være en Paastand at Menigheden, skal staae stille. Var det en følgeværdig Skik i Synagogerne og de første Kristnes Forsamlinger, at Pericoper af det gamle Testamente, og af Apostlernes Breve bleve oplæste, saa er denne Skik i vore Forsamlinger endnu ikke at forkaste; men dette antaget, er det da ikke, at Menigheden skal staae stille, naar de samme Stykker Aar ud og Aar ind skal vedblive at læses, Naar de Flestes Bibel-Læsning er ikkun den, som læses i de offentlige Forsamlinger, hvad Grund er der dog da for, at Menighedens fleste Lemmer ei skal forelæses, og vide mere end det de altid have læst og vidst. Ja, synes det ikke, som Menigheden skulde staae stille? Hver nye Præst, som kommer til en Menighed, foredrager jo nødvendig de Sandheder først, som ligger naturlig i Texten; hver Gang Menigheden altsaa faaer nye Lærere, maae den ligesom af Nødvendighed faae høre det Samme. Bliver han længere ved en Menighed, og Læreren skal crandske efter Materie, som Texten giver Anledning til, saa maa jo atter, naar hver Præsts Grandskning er fornuftig, samme Text give hver Præst Anledning til samme Materier, og Menigheden, atter maa standse ved samme Materiers gjentagne Bearbeidelse af hver Præst. Ogsaa giver samme Texter Anledning til Menighedens Stillestaaen. Hver Præst er ikke lige oplagt til saadan Grandskning, og den magelige Præst koster det for megen Umage at grandske, Menigheden faaer det Samme, og bliver staaende. Er det nu hver Kristens Pligt at voxe i Naade og Kundskab 2 Pet. 3 v., møder ham paa Livets Bane i hver Alder og Stilling nye Ting, som han værdig maa vide at begægne, saa synes det meget urigtigt at give endog fiern Anledning til nogen Stillestaaen. – 2) De gamle Texters Vedvarenhed synes at være eller give Anledning til Stillestaaen for Præsten. i De samme evige Texter kiender han, naar han een og anden Gang med Flid har gjennemgaaet dem, han kan ei finde mere i dem end det, han allerede har fundet; han er bundet til at prædike over dem, og han forledes til at prædike det samme, som tilforn, i det ringeste den magelige Præst, naar derimod nye Texter opfordre ham, ja ligesom nøde ham til ny Grandskning og Flid. Og naar de samme evige Texter opvække ham til at søge fremmede Prædikener, som han i al Mag skriver ud eller læser igjennem, og hvoraf der er Legio paa tydsk og dansk, saa nøde nye Texter ham til ny Flid, bestandig Fremgang, da han umuelig finder Prædikener over Alt og allevegne, ligesom og denne Nyhed af Texter er den gode Præst kiær og behagelig. Ja, gid ingen Præst kunde tænkes evig Plagiarius, og aldrig selvtænkende Mand, just formedelst disse uforandellige Texter, og den Skok af fremmede Arbeider, som ved alle Leiligheder kan tyes hen til. – 3) Bestandig de samme Texter synes at gjøre, at Præstens erhvervede Kundskaber tildeels blive frugtesløse. Ved Academiet udfordres til Attestatsen Exegetik, men nu bliver han Præst og de evige Texter indslutter hans Kundskaber hos ham selv, undtagen naar han een og anden Gang kan tage et Sprog til Indgang at forklare, som nu for det meste er sielden og mindre passende. Hvortil da Exegetik, naar den i Embedet enten intet eller lidet bruges, Vil man sige: Jovist, ved Leilighedstaler. - Men hvor sielden gives Leilighedstaler paa Landet, Og naar de gives, maa de være korte, anvendelige paa Omstændighederne, men Exegetiken liden eller ingen. 4) Ved evig de samme Texter er Præstens Text ofte i Øster og hans Prædiken i Vester."Jeg troer neppe dette behøver noget Beviis. Enhvers Erfaring vil uden Tvivl oftere have lært ham, at han mindst ventede den Prædiken over den Text, at ofte det Hele af Texten, var et Motto for Prædikenen. – 6) Præsten synes med al sin Flid nødvendig at maa forbispringe mange umistelige og nødvendige Sandheder. Jeg vil her blot fordre, at man tager et concentreret Compendium af de nødvendigste dogmatiske og moralske christelige Sandheder i Haanden tilligemed vore fastsatte evangeliske og epistoliske Texter, og da selv bedømme, om man deri finder hver Sandhed, som bør foredrages, og kan ans om saa endog var, om ikke da vanskelig? – Men sæt endog hver nødvendig Sandhed at findes deri, dog, hvis den møisommelig skal opsøges, bliver den da ikke læt forbigaaet og langt snarere end de Sandheder, der ligge for Øjnene og ere ved Haanden. Hvilket Guld opsanker jeg helst, enten det, der ligger halvt og gandske oven paa Jorden, eller det, jeg skal gjennemhugge Klippen for at finde? – 6) Overalt synes de valgte Epistler og Evangelier mindre at passe paa os. De fleste Evangelier indeholde Christi Mirakler, og mange Epistler synes bestemt at vise Ceremonie=Lovenes Afskaffelse. Nu hvem tvivler vel i vore Dage paa, at det gamle Testamentes Local=Love, at jeg saa skal kalde dem, umuelig kan være forbindende for hele Jordens omvandrende eller boesatte Kristendom: Og hvilken uforrykket Hierne kan finde Grund til at nægte Viisdom i at anvende ved enkelt Leilighed særdeles Omgangsmaade med Tingenes Gang, naar ikke Mesterens Ufuldkommenhed, men frie fornuftige Skabninger, som ikke skal tvinges, men ledes velvillig, gjør det nødvendigt. Kunde det være Mangel paa Kunst eller Viisdom eller nogen Evne, om det var en Muelighed at jeg kunde giøre et Uhr, som bestandig kunde nøjagtig følge Solens Gang, at jeg dog, hvis jeg en Tid havde Tienere, som ikke gad opstaae betimelig, eller og kunde faae i nødvendig Virksomhed, at jeg da dreiede mit ellers fortreffelige Uhr, saa det gik en halv Time for fort, naar jeg derved kunde opvække deres Æresfølelse og uden Omstændighed erholde den Tieneste, de skylde mig, (Fortsættes.) Tiltro og Mistro. Tvende Genier med Livet drager, (Tung er Kampen, hvem man vælge bør) En er sanddru, Een er en Bedrager, En dig knuser, Een lyksaliggjør Følger du godmodig med den Ene, Troerndu Rosenlæben ynderig, Vil den dig Elysium forlene, og et Paradis den har til dig. Da trindtom dig hulde Engle svæve, Fjernt alt Had fra gyldne Alder er, Roser Veien er, og sødt at leve Mellem gode Sieles Skarer her. Sallig, hvo, fra Fødslen i de Drømme, Vugget ind, opvaagner ei igjen, Hør ei Sandheds Tordenrøst at dømme, Barnlig reen i denne Slum døer hen! Ja den Genius den sees berede Barndoms tidt besjungne Himmellyst, Smiler ikkun venligt til de Spæde, Og den Vise lader uden Trøst. Sorg den anden Genius har baaret, Misheld frem til Verden bragte den, Til dens Amme skuffet Haab blev kaaret, Dens Fuldender var Fortvivlelsen. Hjertets skyldfrie Drifter vandre heden, Himmelsk Venskabs spæde Plante døer, Alle Uskylds Engle, Duft af Eden Midt blandt Mennesker til Ørk den gjør. 9 beklager, ja beklager Støvet, Klager: Lyset er dets Nat, dets Grav, Ved den ønske Sandhed seer det røvet Sig sin sidste Drøm, sin Støttestav.