Viborger Samler, 1844-09-17
Kjøbenhavn. Hvo som tilfældigviis i Fredags Eftermiddag gik overKongens Nytorv, maa have bemærket en usædvanlig Uro og Travlhed paa Torvet, især i Omegnen af det kgl. Theater, en Mængde Mennesker ilede med urolige og spændte Miner frem og tilbage; Andre stode i større og mindre Grupper under levende Samtaler og med Begjærlighed lyttende til de Efterretninger, der af og til bragtes af de Forbiløbende. J Begyndelsen formodede man, at leen vigtig politisk Nyhed havde givet Anledning til dette usædvanlige Røre; man ymtede allerede om, at Kongen fra Fohr havde tilsendt den jydske Stænderforsamling Udkastet til en Constitution, et Rygte der dog kun fandt liden Tiltro; man talte om, at Stemann var bleven Medarbeider af Kjøbenhavnsposten", at Tivoli-Avisen, var lagt under Beslag, at de to danske Orlogsfregatter vare komne hele og uskadte tilbage, osv. osv. Efterat vi, der netop i dette kritiske Øieblik gik forbi, i længere Tid havde moret os over disse forskjellige Rygter, hvis Ugrundethed vi havde let ved at indsee, bemærkede vi, at alle de travle Personer med de bestyrtede Miner, der ilede forbi, henhørte til det kgl. Theaters Personale: Directeurer, Regisseurer, Skuespillere, Elever, Theaterbud, Portnerkone, Statister, Chorister og hvad den hele Hær af Thalias Tjenere hedder. Vi sluttede ganske naturligt heraf, at det maatte være en vigtig Begivenhed i Theater verdenen, der havde foraarsaget det omtalte Røre. Da vi smigre os med at have personligt Bekjendtskab med adskillige af Theatrets Notabiliteter, endogsaa med Regisseurer, besluttede vi at henvende os til En af disse, for at erfare Grunden til Urolighederne; men da vi, idet vi nærmede os Matadoren, bemærkede en uhyre Vigtighed og en afskrækkende Alvor udbredt over hans hele Person, fordristede vi os ikke til at standse hans Forretningsløb eller at tiltale ham i et, som det syntes, meget kritisk Øieblik. Jngen vilde indlade sig med os, men Alle de, hvem vi vilde standse, rystede blot benægtende med Hovedet og ilede uden Ophold videre. Endelig traf vi da langt om længe paa en af de yngste Elever, der endnu ikke har lært at indsee, hvor saare vigtig hans Stilling i Staten er, og derfor var mindre vigtig og mere affabel. Paa vort Spørgsmaal, hvad der da egentlig havde foraarsaget dette Oprør i Leiren, svarede han om sidder: "Det seer reent forbandet ud iaften, (Vi anføre ipsissima verba) Jfr. Fieldsted har pludselig meldt et pludseligt Sygdomsforfald og nu kan "Brama og Bajederen, pludselig ikke gaae i Aften." – Hvad feiler da Jfr. Fieldsted," spurgte vi videre. – "Det er der intet Menneske, der veed!" svarede Eleven: "Men nu ere vi i den skrækkeligste Forlegenhed, for nu vide vi ikke, Hvad vi skulle give. - Hermed løb han videre. Et Øieblik efter læste vi paa Placaterne at "Don Juan af Moliere, vilde blive opført. Glad over, at det stakkels Theater var kommet ud af sin Forlegenhed, gik vi videre og besørgede nogle Ærinder ved Holmens Canal. Men da vi et Qvarteerstid efter kom tilbage over Kongens Nytorv, saae vi, at Bevægelsen, langtfra at være standset, snarere havde antaget en endnu mere foruroligende Characteer. Grupperne vare større, talrigere og meere høirøstede, end tilforn, og det vilde ingen Ende tage med den evige Løben frem og tilbage. Da vi atter var saa heldig at faae fat i vor Elev fra før, udbrød han: "Aal nu er det reent galt; Wiele er taget i Skoven, og det er nu ikke at tænke paa, at faae "Don Juan til at gaae. Det er dog gyseligt, det er høist rimeligt, at vi blive nødte til at lukke Theatret." Kl. var dengang 6 1/2. Jmidlertid havde naturligviis en Mængde Mennesker indfundet sig, der havde taget Billetter i det Haab at faae "Brama og Bajaderen at see. Da man endnu ikke vidste, hvad der vilde blive givet, eller om der overhovedet vilde blive givet Noget, var det ganske naturligt, at de Fleste fordrede deres Penge tilbage. Dette billige Forlangende opfyldtes ogsaa, og Billetkassereren betalte ud, indtil Kassebeholdningen var fortæret og han blev nødsaget til at udbede sig Credit. Pyntede Damer strømmede i Masse ud af Theatret og maatte, da Vognene vare bortkjørte, beqvemme sig til at gaae hjem med de friserede Hoveder og lette Kjoler, Pludseligt udbredte sig nu det Rygte, at Forestillingen vilde komme til at bestaae af "Henrik og Pernille, "Polka" og "Adolph og Henriette." Men nu heed det sig atter strax derefter, at der dog Jntet kunde blive af denne Forestilling, eftersom Leonore boede paa Landet og Magdelone var gaaet i Boutikerne. Da der nu findes en Mængde Boutiker i Kjøbenhavn, vil Jngen kunne nægte, at det kunde blive en vanskelig Opgave at finde just den Boutik, hvor Magdelone handlede. Men Skjæbnen kom denne Gang det betrængte Theater til Hjælp, og da Kl. manglede 10 Minutter i 7, kom der endelig 2 Droschker kjørende i fuld Gallop; i den ene sad Leonore, hvem man havde fundet paa Kalkbrænderiet, og i den anden Magdelone, der var bleven fangen paa Østergade i en Boutik. Arv blev hentet lige ud af Hospitalet, hvor han i længere Tid havde ligget syg af Skarlagensfeber, og nu var der endelig intet mere i Veien for Forestillingen. Vi maae lykønske Theatret og hele Hovedstaden til, at Sagen fik dette Udfald; thi det lader sig vanskeligt beregne, hvilke skrækkelige Følger det kunde have havt, hvis Theatret var blevet lukket. Oprørsflammen ulmer under Asken, og der behøves kun et ringe Jncitament for at faae den til Udbrud, hvorpaa Scenerne ved Tivolis næstsidste Vauxhal kunne tjene som et advarende Exempel. (Forp.)