Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-07-20
En Mundart, som knytter sig til Jndiens, en Mythologie, der minder om Navnet Orosmasde, et System af Fendalindretninger, der synes at komme fra Middelasien, og alt dette midt i det store Ocean, det er et Æmne, som er en philosophisk Reisendes Grandskninger saare værdigt. Det er omgjængeligt at betragte med Critikens Fakkel dette Malerie, hvis Træk udslættes med hver Dag ved Christendommens og dens trofaste Ledsager Civilisationens Udbredelse. Men der udfordres Aartil at fuldstændiggjøre paa Stederne selv, saa mange flygtige Reisendes raa Jagttagelser. Dog, have vi da ikke Midler til at vække til et lignende Arbeide, til at opmuntre, til at belønne foruden alle dem, der ønske det, hine fattige og gudfrygtige Missionairer, bosatte, naturaliserede, yndede og agtede paa Otaheiti, paa Eimeo, paa saa mange andre Øer, og som visseligen, ved Hielp af en god Veiledning, ville udføre meget vel, de Undersøgelser, jeg har betegnet? – Der er mange andre Efterforskninger, som Selskabet for Geographien kunde gjøre uden en Reisendes Hjelp. Et simpelt Medlem af den mähriske Brødremenighed, ved Navn Oldendorp, paatog sig for halvtredsindstyve Aar siden, at indhente hos Negre i to eller tre indiske Colonier Underretning om deres Navn og deres Fædrenelands Beliggenhed, saavelsom omde Lande, de vare komne igjennem, da de, bortrevne fra deres Fødebyer, bleve førte til hine skjændige Torve, der endnu bedrøve Guinea Kysten. Den gode Oldenborg havde ikke til Veiledning vore nuværende Kundskaber om det Jndre af Africa; imidlertid skylde vi ham dog de første Jdeer om flere end tyve Nationer og Landstrækninger. Hvo føler ikke at lignende Forespørgsler, gjorte nu ved nogle oplyste Landmænd og omsider drøftede af lærde Geographer, vilde frembringe vigtige Resultater og kostelige bemærkninger? Dette er, efter mit Tykke, et Slags siddende Arbeide af stor Nytte for Geographien. Men er det ikke nødvendigt at forsyne Almeenheden, Videnskabsyndere, Lærde med en methodisk Veiledning til de meest ønskede, meest begierte Beskrivelser, Afhandlinger og Samlinger af Materialier, Vilde denne Veiledning ikke tilskynde til et for Menneskene gavnligt Arbeid, der ene mangler en Spore, for at tage Deel i den Leilighed, de have til at udøve vore Kundskaber. - Det vil være langt vanskeligere at fastsætte vore Jdeer i Henseende til videnskabelige Afhandlinger eller blotte Undersøgelser. Vort Reglement siger, at vii vore aarlige Priisudsættelser bør krone dem, der have fortjent denne Ære. Men Selskabets Mening synes ikke at være for Alt hvad der ligner academiske Afhandlinger. "Hvortil gavner det, siger man, endnu at dynge Gisning paa Gisning, System paa System, Lad Academierne stride om Afhandlinger; hvad er Frugten af lærde Kampe, Man udsaaer Tvivl, man høster Gjendrivelser. Lad os handle rigtigere, Opdagelserne, de nye Kjendsgierninger, see disse bør være Øiemed for vor Hæder." - Denne Tanke er i Grunden rigtig; men den maa analiseres i Philosophiens Digel, for at skille derfra ubillige Fordomme, der kunne være forbunden dermed. Hvorfor have Videnskaberne i saalang Tid draget af saa mange særlige eller samlede Skrifter mindre Resultater end en saa uhyre Masse af Bind syntes at have lovet Verden? Det er fordi de Lærdes Anstrængelser have længe manglet en ensformig og raisonnerende Styrelse. Her saae man overordentlige Hoveder, ved at gaae hver sin egen Vei, lade blive uhyre Huller indbyrdes; hist almindelige Hoveder blive ubevægelige staaende paa den Punkt, hvor Mesteren for deres Skole har sat dem. Jngen Jdee om den menneskelige Aands progressive, uendelige, ubegrændsede Gang: ingen Jdee om tænkende Væseners Samforbindelse, der lader hele Artens Magt træde i den enkelte Krafts Sted. Det var Hændelsen, man støttede sig paa, man modstræbte. Men, hvilken lykkelig Forandring er ikke nu foregaaet i Henseende til de mathematiske og physiske Videnskaber! De følge et almeent Fremstød, de gaae frem i Orden, i Linie, som et Armeecorps til Sandhedens Crobring. Det er endnu ikke fuldkomment det samme med de historiske og moralske Videnskaber; den Halvedeel af den lærde Verden har endnu ikke ganske forladt sit Chaus's Mørke. Der, vakler endnu meget ofte Critiken mellem de sande og falske Methoder; Forkjerligheden for Hypotheser foragter Kiendsgierningernes Studium; Secte, Partie, Nationalaand tilbagestøder Jagttageren og den frie Tænker; en konstig Lærdom qvæler de sande Grandskninger; en hoffærdig Dovenskab forsømmer Meddelelsen af de nødvendigste Kundskaber, af Arbeider, offentliggjorte paa Steder, i andre Tungemaal, kort Videnskabens Gang viser os en ofte tilbagestridende Oscillation. - befindende sig paa Grændserne af de mathematiske og de historiske Lærdomme, maa Geographien naturligviis deele de Goder og Onder, vi have skildret. Det tilkommer Selskabet for Geographien, at give denne Videnskab en ensformigere, hurtigere, bestemtere, kort, en med de nøiagtige og naturlige Videnskabers nuværende Gang mere overeenstemmende Bevægelse. Talen er derfor ikke om, at vi skulle foreskrive Afhandlinger, men om at gjøre dem tjenlige til Videnskabens virkelige Gavn. - Skal jeg omstændeligen bevise en saa aabenlys Sandhed, Skal jeg med nogle Exempler godtgjøre, hvormange Afhandlinger, forfattede i Videnskabens sande Aand, fortjene vor Understøttelse? Lad os tænke os paa den ene Side en Reisende uden Kundskaber, der kommer tilbage fra Grønland, for at lære os, at det er koldt der; paa den anden Side en Lærd, der, ved at analysere og forbinde alle Reisendes Jagttagelser, har besvaret det store Spørgsmaal angaaende Temperaturens Jndflydelse paa de organiske Væsner, paa Planterne, paa Dyrene og de menneskelige Samfund; hvo af disse to Herrer, vil meest opvække Deres Deeltagelse? Naar man forelægger Dem til Offentliggjørelse paa den ene Side et af hine uforglemmelige Skibbrud paa CapBlane, og paa den anden, en lærd Skildring af Ørkenernes forskjellige Natur, ved at skildre Dem her Saharas, der ligne udtørrede haves Kilder; hist Savanernes, grønne, men blottede for store Værter, ved at tilbageføre til almindelige Love alle disse uhyre Dele af vor Jordklodes Særsyn, hvilket af begge disse Værker vilde De da vel offentliggjøre. - Men det er unyttigt at undersøge et Spørgsmaal, der allerede er bestemt ved vort Reglement; denne Grundlov siger, at vi skulle udgive Kort, og hvad vil vel et Kort være, uden en lærd Analyse af de Materier, det indbefatter, Det siger, at vi skulle udgive utrykte Efterretninger; og naar man bragte os Cortereals Reisejournaler, der maaskee findes i eet af Evoras Klostere, kunde vi da levere en Udgave deraf, uden historisk og paleographisk Lærdoms Hielp, - Det er, jeg gjentager det endnu engang, een af Commissionens Pligter, i sine Bestræbelser at vælge alle de Arbeider, der kunne tjene til Geographiens Fremskridt, og følgeligen at tænke paa Midler, at give de Afhandlinger, vore Prisspørgsmaale fremkalde eller som man indsender til os, en god Retning. - En almindelig Veiledning angaaende Videnskabens Fornødenheder, en Række af Spørgsmaale, valgte efter videnskabelige Synspunkter, vil dette ikke være de naturligste, de virksomste Midler til at opnaae denne Deel af vort almindelige Formaal. – Lad os organisere denne Forholdsregel i dette Aars Løb, og vi ville snart see de velgjørende Virkninger deraf. Commissionen vil finde i dette store Repertorium ikke allene det, hvoraf den kan vælge interressante Priisspørgsmaale, men ogsaa Midler til at forbinde disse Spørgsmaale indbyrdes, saaledes, at de Aar for Aar kunne danne en Kjæde af geographiske Arbeider. Begunstigede af denne methodiske Heelhed vil vore Priisopgaver have en mere videnskabelig Characteer end noget som helst andet Academies, istedet for særlige Materier ville vore kronede Prisskrifter, efter nogle Aars Forløb, udgjøre en Samling af Læresætninger og Undersøgelser. Den Lærde, der vil sende os Værker til Offentliggjørelse, vil have til Veileder, i Æmner nes Valg, ikke sin personlige, maaskee meget udelukkende, Smag, men det upartiske Malerie af alle Videnskabens Huller. Ynderen, Begynderen vil opdage paa dette Verdenskort af vore Kundskaber, saa at sige, det Jndere af sine Studeringer. De, som uden at dyrke Videnskaben, ønske at beskytte den, ville betragte denne methodisk Plan, som en ny Ret, vi have erhvervet os, til den Tillid de hædre os med, alle Venner af Kundskab ville slutte sig med fordobblet Agtelse og Gavmildhed til et Selskab, der saaledes viser sig som sit Gebets Herskerinde, den hele civiliserede Verden vil enstemmigen besvare en Opfordring, der er grundet paa saa ophøiede, saa verdensalmindelige Formaal; vi styre fra vor Samfundssal vor Tidsalders geographiske Jmpuls, og selv i Fremtiden vil Videnskaben vedblive at vandre vore Veie, fordi de ere Fornuftens og Naturens. (Commissionen antog som Grundsætning Forslaget, og tilbagesendte det til Drøftelse til den bestemte Tid.)