Berlingske Tidende, 1768-04-01
Ved Placat af 27de April haver denne Stads Høye og Velvise Magistrat ladet enhver Stadens Jndvaaner advare, at holde deres Creature af Fellederne, indtil de ere blevne indbrændte og Græs=Seddel derpaa udgivet, da de som herimod handle, kan vente, at deres Creature blive indjagede i Follen, og der staaende indtil de paabudne Løsnings Penge betales; imidlertid ville de af Borgerskabet, som forlange at have Heste eller Køer paa Felleden, melde dem hos Stadens Kæmnere, da dem skal blive tilkiendegivet, hvor og naar Jndbrændingen skeer, og tillades ingen at have meere end 2 a 3 Stykker paa Felleden, indtil det sees, hvorvidt Græsgangen kan taale at besættes med flere. Fra Paris. Anledning af det atter oprettede Store=Raad (Grand J Conseil) har Parlementet i Dison, udi Provincer, Bourgogne, den 27de Febr. sidstleden sattet følgende Beslutning: "Parlementet, beraadslagende over den Beretning, som en af Messieurs den 16de Januar 1768 har aflagt for de forsamlede Kammere, i Anledning af Forordningen af 4de Januarii sidstleden, har besluttet, at hos Hs. K.M. skal allerunderdanigst forestilles: At man paa visse Aar har med den Souveraine Magtes Anseelse beklædet saa mange Acter, hvis Jndhold befindes tildende imod de Grundsætninger, hvorpaa Rigets Forfatning er bygget, at Magistraterne, som paa deres Stands og Embeders Vegne have at haandhæve Lovene, ikke kunne tie dertil uden at bryde deres høytidelige Eed, og uden derved at vorde Meeneedere for Fyrsten, som man tragter at føre bag Lyset, og for Nationen, hvis Rettigheder man tragter at kuldkaste. At de er gabenbare, at Hs. K. Msts. Retsindighed er vorden overrumplet udi Forordningen af 4de Januarii sidstleden, som den det nu saa billig sætter alle Parlementerne i Hs. Msts. Rige, Bevægelse. - At man, uden at indlade sig over visse Tildragelser, som ere noksom aabenbare og vitterlige, beder Hs. M. at betænke Sit Monarkies Vidtløftighed; at overalt i samme skal Hs. M. befinde, at det er saa langt fra at Store, Raadets Opretning er grundet paa Rigets General Staters Attraa og Ønske, som det siges i Indgangen til Forordningen, at just General=Staterne have tvertimod stedse og formelig sat sig derimod, og meere end engang udtrykkelig forlanget det aldeles afskaffet. - At intet Corpus eller Collegiun kan sættes, uden udtrykkelige Love derfor, at disse Love, ligesom alle andre, ere bundne til en uforanderlig Formalitet, nemlig at vorde Parlementet tilsendte, der bekræftede og protocollerede; en Formalitet, der er lige saa gammel som Monarkiet, der indbefatter i sig et Tegn paa Lovenes Forsig, tighed, Besegling paa deres Kraft, og Grunden til FolketHøyagtelse og Undergivenhed; en Formalitet, som alle Franske Monarker, og bemelte Hs. M. Selv have høytideligen erkiendet; en Formalitet, som fremmede Nationer stedse fordre, som et Sikkerheds Pandt paa deres Forbunde med Frankrige. - At denne Formalitet, som hænger uadskillelig sammen med Statens Forfatning, er alligevel forbi ganget ved Forordningen af 4de Januarii, som ikke er vorden Parlementet tilsendet; at denne altsaa, og saa længe den ikke er beklædet med bemelte Protocollations Høytidelighed. hverken kan af Nationen erkiendes som Lov, ey heller erlange mindste offentlige Jverksættelse paa noget Sted i Riget. -At den Forordningens Protocollation, som er skeet allerne i Store=Raadet, beviser intet andet end en stor Selvmodsigel. se: at denne imod Nationens Forlangende og allene for en viist Slags Sagers skyld anlagte Jurisdiction, inden hvilke Grændser den ikke noksom nøyagtig kan indskrænkes, den var af sig selv forsvunden; var ikke meere til; At den ikke deste mindre opspirer igien af sin egen Aske, og det med en Juris diction, som er uendelig videre udstrakt end før, og fast almindelig, da den skaber sig selv, i det at den allerne protocollerer Hjemmelen for sin Oprettelse, og saaledes forsamlet sig, samt tilegner sig en Magt, førend den endnu er til. At Forordningen er i Besynderlighed stridende imod Hans Majests, Province Bourgognes Privilegier, hvis Jndvaanere ikke, for hvad Sag det være vil, kan trækkes ind for nogen Jurisdiction, som er fremmed for Provincen; Privilegier, som ere lige saa gamle som Provincen Bourgognes For ning med Kronen, og ere stadfæstede af Konge Ludvig Kl. og alle hans Efterkommere, ogsaa af Hs. K. M. Selv, hvis Ord og Løfter ere paa det høytideligste givne; at disse Privilegier saaledes ere helligede, saa at Parlementet skulle som sømme. sømme dets Pligter imed Folket udi sit District, dersom det med Ligegyldighed saae paa at man ville tilføye dem Afbræk. - At de tvetydige Udtryk, som Forordningen er forsattet udi, de almindelige Forbeholdenheder, som derudi findes, de smigrende og vidt udstrakte Løfter, som have fulgt den, de skiule, eller rettere lade alt for tydelig tilsyne den fordervelige Sæd, hvis Fremvext skulle vorde alle Rigets Parlementers Forstyrrelse, og virke alle Juridiske Reglers og Ordens Kuldkastelse. - At den ny Tribunal som Forordningen vil oprette, da den har intet indskrænket District, ey heller Stykkeviis foreskrevne Forretninger, skulle ikke erkiende andre Grændser for sin Jurisdiction, end det ganske Riges, ikke andre Skranker for sin Magt, end af en uindskrænket Villie, som ofte skulle lade de sundeste Formaliteter staae tilside for Gunst og Magten. - At en ligesaa vidt udstrakt, som ubestemt Magt, støder aabenbare an imod de for Jurisdictionernes Jnddeeling og Orden vedtagne Love, i det den berøver dem at kiende i de Sager, som dog henhøre under dem, og den Ret at dømme i sidste Jnstance. At Store Raadet, saadant som det nu er vorden oprettet, for at gelange til den Grad af en almindelig og ubestemt Myndighed, til hvilken man nesten baner Veyen for det, skulle indlade sig i alle de Anledninger som maatte ter sig, skulle paatage sig alle de Skikkelser, som man ville give det; vorde bequemt til alle Slags Tilegnelser, snart tragte at udgiøre Nationens eneste og høyeste Ret, og skulle saaledes ufeylbarlig indvortes i Landet opvække Uroligheder og Anarchie. - At dette ny og farlige Systema, til hvilket Forordningen er det første Forsøg, sigter til intet mindre, end lidet efter lidet at underminere og svække den afpassede Magt og Myndighed, som Parlementerne, der ere lige saa gamle som Staten, og med dens Væsen, uadskillelig forbundne, have bekommet af Fyrsten, og som Nationen klogelig har vedtaget; end til at ophæve deres væsentlige og oprindelige Rettigheder, som ikke længere skulle være andet end forfængelige og intet betydende Navne; end til at underminere Monarchiets allerfasteste og uryggeligste Fondament. - At denne Forordning har opvakt Bekymring overalt i Riget, bestyrtset alle Jndvaanerne, som i Store Raadets Opretning see intet andet, end den Rettes aldeles Undergang, som Naturen lige saa vel som Lovene bevilge dem, at vorde dømte af deres ordentlige Dommere og i deres Fæderneland; som, ved at erfare denne Forordning, have en billig Aarsag til at frygte, at deres Gods, deres Ære og Liv skal komme til at hænge af en Ret som er fremmed og følgelig stedse mistænkt, og som allerede forud gyse over at see sig. imod deres Villie, dragne ind for saadanne Dommere, som Gunst, Bedrag eller Uforskammenhed kunne formaa at give dem, og sig maaskee tilsidst nødsagede til at forlade en retfærdig Sag, fordi de ikke formaaede med store Bekostninger at udføre den uden for deres Fæderneland. - At Hs. K. M. allerunderdanigst anmodes, at ville med Sin sædvanlige Viisdom og Retfærdighed overveie de Aarsager, som Parlementet, der er Nationens og Lovenes Redskab, her haver forestillet; at ville igienkalde en Forordning, om hvilken det er klart at den er tilsneget imod Hans Retsindighed; som strider imod Statens lovlige Form, imod Folkets Privilegier; og fører til at forvende Rigets Oeconomiske og Politiske Orden, til at indjage den heele Nation Skræk, og til inden kort Tid paa Lovenes Gruus, imod Monarkens Villie, at oprette en vilkaarlig Jurisdiction, under en Skikkelse, som aabenbare fører til Dispotisme. - Givet i Parlementet, alle Kammerne forsamlede, den 27de Febr. 1768. Jndhold af den ved Republik Commissarierne i Warschau sluttede, og i Rigsdagen den 27 Febr. a. c. forelæste Tractat med sine tilhørende 3 Actus. (See ugentl. Tidende No. 28.)