Politivennen, 1799-01-01
Prygl under Prædiken, i Raadhusstrædet d. 20 Jan. En stakkels Djævel, som saae at Marchandiseren i Kælderen No. 4 5 6 7 havde forsømt at lukke for sine Skramlerier, lod sig derved friste til at bortsnappe et Skydegevær. En, som det lod, uvedkommende Person, mærkede Tyveri, og indhentede Stakkelen tilligemed Geværet. Han førte ham under veldige Stød og Puf til Kælderen, ved hvis Indgang adskillige lavede sig til at imodtage ham med en eftertrykkelig Velkomst. Er haandfast Qvindemenneske, formodentlig Marchandiserinden, aabnede Scenen og gav den derved en Slags Højtidelighed. Med haardfør Haand gav hun Staklen et saa herkulisk Slag mellem Øjnene, at han ravede. Da hun saaledes havde givet Signal til Angrebet, traadte hun med stolt Selvfølelse tilbage, og overlod Kamppladsen til sine troe Allierede. Som Øjevidne til det hele Optog maae vi ogsaa tilstaae, at de med umis- kjendelig Skadefryd fulgte hendes Vink. Optrinnet blev nu virkelig saa alvorligt, at de forbavsede Tilskuere maatte, troe at det allierede Parti ville prøve eller dog vise deres Færdighed i at mishandle et værgeløst Menneske. Med forfærdelig Kraft slængte man Synderen ned mod Stenbroen, slæbte ham efter Haaret tvers over Gaden, og ikke mindre end 6 Hænder kappedes om at faae Plads paa hans elendige Hoved. Ansigtet var især Maalet for de skrækkelige Nævedrag, medens Fodstød hjemsøgte den øvrige Deel af Kroppen. Saaledes var han omtrent et Qvarter givet til Pris for i det mindste 3 Menneskers naturlige Vaaben. Statens almindelige Love tillade ingen at tage sig selv til Rette. Den Fornærmede er fjelden klog nok, og aldrig kold nok, til selv at kunne straffe passende efter Forbrydelsens Størrelse. Derfor gives der Straffelove, og Dommere og Politi. Enhver Borger i Kjøbenhavn veed sikkert, hvor han har at henvende sig ved saadant Tilfælde. Rigtig nok er det en almindelig Almuemening, at det er bedre at give en saadan Karl et Livfuldt Hug, og lade ham løbe, end at bringe ham i Arrest. Men foruden at dette er aldeles lovstridigt, saa betænker man heller ikke Følgerne heraf. Vi ville blive blot ved Exemplet vi have for os. Hvorledes kunne de Mennesker, som med al deres Kraft slog hin grebne Tyv mod Steenbroen, og med knyttede Næver og Fodspark overvældede ham, uden at betænke hvor de slog; hvorledes kunne disse Mennesker være vis paa at de ikke dræbte Synderen paa Stedet. Flere af Tilskuerne frygtede i det mindste for, at ethvert Drag maatte vorde dødeligt. Og om en saadan mishandlet nu ikke døer strax, gives ham dog lettelig saameget, at han efter saa Timer eller Dage tilsætter Livet. Da nu dette er muligt, kan da Øvrigheden være ligegyldig ved deslige Optrin. Er det at formode, at den virkelige Aarsag til et saadant Menneskes Drab vil vorde opdaget, da han ikke kan tilstaae den uden tillige at røbe sin egen Brøde? Blandt Almueklassen døer ofte en og anden pludselig paa Gaden; man troer Aarsagen hertil at være Apoplexie, Krampeslag o. s. v. Hvor ofte ligger den sande Aarsag ikke i hin voldsomme Behandling? Et saadant Menneske kan ogsaa have begaaet flere Forbrydelser af lige Art; disse ville nu blive skjulte, da de derimod skulle have blevet opdagede, naar han var blevet overleveret i Rettens Hænder. Overalt er det af flere Aarsager nyttigt, at et saadant Menneskes Navn er bleven optegnet paa Politikammeret.