Viborger Samler, 1833-02-07
Underviisnings Regnetabeller til den almeennyttige Sags Fremme. Af Jndberetningerne om denne Methodes Jndførelse i Danmark bliver det klart, at Tabellernes Klistring paa Pap allerede er et saare fortjenstligt Arbeide, der har forskaffet mangen fattig Skolelærer Priis og Berømmelse, og blandt andet ogsaa havt den gavnlige Virkning, at Vedkommende have lagt sig mere efter Bogbinderkonsten end forhen. Hvormeget maatte nu ikke denne Paklistrings Gavnlighed forøges, naar de anførte Tabeller bleve beklædte med smukt illuminerede Billeder af Fuldblodsheste, 2) at der ved hver Almueskole maatte ansættes i det mindste to Beridere, forat øve Bønderdrengene i den for Landets Tarv saa uundværlige Kunst: "Vædderidning." Jndsenderen mener endog, at man herefter burde gjøre det til en ufravigelig Pligt for enhver Skolelærer, at documentere sin Færdighed som Rytter, for at kunne forene begge Underviisningsgjenstande, den aandelig militaire Aldning efter Lancasterske Grundsætninger med den legemlig militaire Ridning efter Væddeløbsprinciper, 3) at der herefter burde tages Forholdsregler mod Bøndernes utilgivelige langsomme Kjørsel, som Jndsenderen mener kunde forhindres derved, at det paalagdes enhver Sognefoged, herefter at give de Bønder, som fra Landsbyerne kjøre til Torv i Kjøbstaden, en Seddel (som ifølge sin Bestemmelse meget vel kunde kaldes et Løbepas) paa hvilken Tiden, da de kjøre bort, nøiagtig maatte være angivet til Minutter og Sekunder. Enhver Bonde burde naturligviis være forsynet med et saadant Løbepas, og Portbetjenten ved Personens Ankomst til Byen ligeledes vedtegne, paa hvad Tid han havde naaet sin Reises Maal. Disse Sedler skulde nu forelægges en særegen Committee af udvalgte Hestevenner, (hvilken man muligt kunde give Navn af Hesteforeningen) for at Belønninger kunde uddeeles til de Bønder, som i korteste Tid havde fuldbragt deres Kjørsel hjemmefra, hvorimod de, som havde brugt mere end en halv Time til Milen, efter Omstændighederne burde straffes med Fugtel, Bastonnade eller Fængsel paa Vand og Brød. Man indvende ikke, at muligviis flere Heste ved den forcerede Kjørsel vilde gaae i Løbet, Naar f. Ex. den ypperlige Hesteven Hr. Faber maa finde sig i at være Martyr for denne almeennyttige Sag, burde da et umælende fiirbenet Dyr undslaae sig for at lægge sin Skjærv paa Fædrelandets Alter, ved at udgive Aanden for en saa priisværdig Hensigts Fremme. 4 Paaskjønnelse af de Hestes Værd, som have vundet Præmier ved Væddeløbene. Burde ikke f. Ex. slige opperlige Fuldblodsbæster, som Hr. Fischers Petronelle, som Miss Elgin o. s. v. ved et eller andet Udmærkelsestegn gjøres kjendelige fremfor de andre trivielle Dyr af den gamle danske Kace, Jndsenderen vilde i denne Henseende foreslaae den samme Costumering, som Narren i Gellerts Fabler forsynede sit Æsel med. De nævnte Heste burde saaledes til Udmærkelse fremfor Andre paa Kroppen bemales med grøn Oliefarve, paa Benene med rød dito, og en Anstalt med Bjælder befæstes paa deres Hoved, for at forkynde deres Ankomst, hvor dedrage frem. Vilde man gjøre dette Costume endnu elegantere, da kunde man f. Ex. forgylde Bagbenene og plettere Forbenene o. s. v. Endelig mener Jndsenderen, at det er en aabenbar Uretfærdighed, at udelukke andre rapfodede Dyr fra Væddeløben. Hvorfor skulle disse just alene indskrænke sig til Heste, Kunde Katte, Hunde, Æsler, Pindsviin, Muldvarpe og Snegle ikke ogsaa indlemmes i disse, som Kraftmaalere anerkjendt ypperlige Øvelser, Burde Ungdommen i Skolerne ikke saaledes anføres til at trainere de almindelige Havesnegle og ved Peber, Salt o. s. v. saavelsom anden hensigtsmæssig Traueringsføde bringe disse seendrægtige Dyrs Muskler til at strutte frem lig Musklerne paa den hjorte agtige Miss Elgin, Saaledes vilde Landets Børn efterhaanden faae Smag paa Væddeløbene; Velstand, Lykke og Tilfredshed vilde tiltage i en forøget Progression, og hele Danmark efterhaanden antage en patriotisk, solid og muskelkraftig Fuldblods-Hestecharacteer. Alle fiirbenede og tobenede Dyr vilde vinde i Lethed og Hurtighed, alle Aacerne vilde forædles og voxe i Skjønhed. J det var vel endog muligt, at engang i Tiden Kosteskaftenes Aace kunde blive forbedret, saa at Trolde og Here herefter travede til Bloksbjerg gjennem Luften paa lutter Fuldblodskoste, hvorved naturligviis alle Hestesagens Talsmænd maatte glæde, fryde og fornøie sig til alle Tider, paa alle Steder, og under alle Omstændigheder. Amen!