Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-05-16
Det kan nu være en otte Dages Tid siden jeg gik hen til vor Naboepræst, Hr. Magisteren, for jeg skulde snakke med ham om en vis Sag. See her, sagde Hr. Magisteren, da vi havde af snakket, hvad siger J om dette Stykke, min gode Jens Jensen, og saa flyede han mig en Avis og bad mig læse. Mig forlov, Hr. Magister, svarede jeg er det ogsaa noget, som vi og vore Lige forstaae os paa Læs J kun, sagde Hr. Magisteren. J er jo en gammel og erfaren Bonde, og dette Stykke handler netop om noget, som J veed Besked med. Jeg læste da, og saa saae jeg at en unavngivne Forpagter fra Slagelse Egnen fortalte, at mange Bønder havde saaet Vikker i Brakmarken i den sidste Sommer, hvorfor de nu kløede sig bag Øret. Det skal vel betyde, at de vare misfornøiede, fordi de havde saaet dem, nemlig Vikkerne. Ogsaa siger han, nemlig Forpagteren, at det er slemt, at Landhuusholdningsselskabet lader noget indrykke i Almanakken, som ikke er saa ganske rigtig godt. Nu, Herre Gud, tænkte jeg, man kan jo ikke gjøre alle tilpas, og mange laste desuden en Sag, fordi de ikke ret forstaae sig paa den, eller fordi det gaaer dem galt, ved det de bærer dem galt ad. Jeg har ogsaa saaet Vikker i min Brakmark, og det har været mig til megen Gavn, hvorfor jeg ogsaa underdanigst takker det kongelige Landhuusholdningsselskab for den Underviisning, det i Almanakken har givet mig og andre lærvillige Bønder. Den Gang, jeg havde læst i Almanakken om at saae Vikker paa Brakmarken, saa tænkte jeg ved mig selv, det er kanskee ikke saa galt, for da jeg kun har lidet Jord, kan jeg ikke lade ligge megen til Græs, hvorfor jeg har ondt med at græsse Bæster og Køer. Jeg tænkte, saaer du Vikker i din Brakmark, faaer du jo altid noget Foder, og du kan maaskee da holde Bæsterne en Deel af Sommeren hjemme, saa faaer du ogsaa noget Møg, hvortil din maare Jord noksom trænger. Dog var jeg bange for at besaae for meget af min Brakmark, for ikke alt det, som staaer i Bøger, er godt for Bonden. Jeg sagde til mig selv, efter den søde Kløe, (jeg mener det gode Haab om at faae Fordeel af at saae Vikker i Brakmarken) kunde komme den sure Svie, jeg mener: at Vintersæden kunde mislykkes. Altsaa saaede jeg om Sommeren i Aaret Attenhundrede og Sytten 10 Skjæpper Vikker og Havre paa en Tønde Land. Jorden var ikke slet og noget muld leret. Jeg havde lagt Ageren om Efteraaret og møget den om Foraaret. Men, Herre Gud! hvor den Havre og de Vikker vorde til; Havren lignede mere Rør end som Sæd - det var fordi Ageren var møget. Jeg fik rigelig Foder til mine Bæster en stor Deel af Sommeren, og de har aldrig havt saadan Kjød paa Kroppen. Da Vikkerne vare afslaaede, pløiede jeg Jorden to Gange; jeg troer een Gang kunde været nok, og saa saaede jeg to Skiepper Hvede, som i Vinter gav mig tyve Tønder af den bedste Hvede. Dette kan jeg saamen med Sandhed forsikkre. Det var ret en Lyst for mig, for jeg boer nærved Byveien, at høre hvordan alle, der kom forbi, baade Gaaende, Ridende og Kiørende, forundrede sig over min Hvede. Jeg skiulede mig undertiden bag ved Nøddebuskene paa Steengiærdet og hørte til; da sagde engang en Mand: jo, den Hvede kommer til at staae Jens Jensen dyr; og lad os ikke falde i Fristelse, Men saa traadte jeg frem og sagde: nei, Mads Pedersen, jeg er en god Kristen og har intet med den Onde at giøre, og har kun Gud at takke for Værten. Heraf kan dog skiønnes, hvordan min Hvede stod. Nu vilde jeg nok spørge Forpagteren, hvorfor jeg skulde kløe mig bag Øret. Har han seet at det har gaaet andre galt, saa maa de nok have baaret dem galt ad, og saa gaaer jo alt galt. Jeg kommer herved til at tænke paa min Svoger, Lars Peersen i Svallerup, der fortalte mig engang, at en Mand havde sagt til ham, at den Vikkeavl i Brakmarken duede intet for Bonden; thi, sagde han, saaer Bonden først Vikker, saa vil han ogsaa have Kiærne deraf, og saa Godnat med Vintersæden. Men det var jo ligesom han havde sagt: Bonden maa ikke saae Vintersæd, for saa saaer han ogsaa Klinte og Heire. Men det er jo dog godt at saae Vintersæd til Menneskenes Føde. Alle Bønder saae ikke Klinte og alle lader ikke Vikkerne blive modne; ikke heller forsømme alle hvad bør skee, for at Vikkerne kan lykkes og Vintersæden med. Disse mine underdanige Tanker har jeg saaledes fremsat til Bondens Bedste. Jeg haaber, at de ikke fornærmer nogen, og jeg tænker, at det er godt, at den som har havt Godt af det, som Landhuusholdningsselskabet skrev til Bondens Bedste, taler derom. Vel er jeg selv ikke meget godt lærd til at skrive; men min Søn har meget godt lært at læse og skrive i Skolen takket være vor allernaadigste Konge og Arveherre, Hans Majestæt Kong Frederik den Siette - og han har, efter mit Opgivende, forfattet dette i Pennen. Jeg tør altsaa haabe medlidende Overbærenhed med en Bonde, nemlig Jens Jensen, Gaardmand i Udbye ved Kallundborg.