Den Vest-Sjællandske Avis, 1818-04-28
Staden Pungh, som ogsaa skrives Pung og Ponin, er af flere Aarsager mærkværdig; den er en af Jn dens anseeligste Stæder, og den er Hovedstaden, for den eneste Magt i Ostindien, som endnu er i Stand til at gjøre Englænderne nogen Modstand; nemlig for den Mahrattiske, i denne Bye residerer Peischwa, som Fyrsterne af denne Nation erkiende for deres Overhoved. Den nyeste Tids Begivenheder har gjort den endnu mere interessant, da den er erobret af Englænderne den 18de November 1817. hvorved et Hovedskridt er gjort til at styrte Mahratternes Magt i Jndien, og at udbrede deres Herredømme over den hele Ostindiske Halvøe. Englænderne erholde desuden derved den Fordeel, at kunne udvide deres Besiddelser paa den Malabarske Kyst, hvor de ere langt svagere end paa den Coromandelske, og hvor blot det ene og det mindste af deres tre Præsidentskaber det i Bombay er beliggende. Staden Punah er beliggende i Provindsen Beiepoor, 30 danske Miile fra Staden Bombay, og 6 danske Mile fra Biergene Ghats eller Ghauts, som strækker sig i en Kiæde langs med den MalabarskeKyst (andre bestemme Beliggenheden saaledes: 100 Engelske Mile fra Bombay, 75 fra den nærmeste Søekyst, og 30 Østen for omtalte Bierge). Fra denne Biergkiæde, udspringe en Mængde Floder, som vælte sig mod Østen over den Ostindiske Halvøe ud i den Bengalske Bugt (det er mærkeligt at betragte hvor megen Liighed denne Halvøe har i sin Structur med Sydamerika. En af disse Hoved floder er den store Kistna Flod, som fremkommer at to andre store Floders Forening, den nordlige Behma Flod og den sydlige Krisna Flod; begge tage igien ved mangfoldige Armee deres Udspring fra de Ghautiske Bierge; ved to af Behma Flodens oprindelige Arme er det at Mahratternes Hovedstad, er beliggende; nemlig ved Floderne Moota og Moola, som forene sig med hinanden østen for samme førend de udgyde sig i Behma Floden, og da kaldes Moota Moola. Paa dette Sted finder man store Huuler, som ere helligede til Nationens Afgudsdyrkelse, og som ligne de bekiendte Huuler ved Carli og Elephanta; men ere dog meget mindre end disse. - Jnden man kommer til Staden selv, træffer man først, i en Afstand af to Engelske Mile, fra den, paa det Landgods, hvorpaa den Engelske Minister hos Peischwa residerer, det kaldes Sungum, og er blot beboet af hans Følge og af andre brittiske Undersaattere. En herlig Have omgiver hans Boelig, som vandes ved en Vandledning fra hiine Floder, og indeholder de vigtigste Arter af Jndiske Planter og Frugter, og et fortreffeligt Viinbierg. – Naar man kommer til en Høi, som kaldes Parvati, og som ligger i Nærheden af Staden, saa overskuer man paa et Blik, den Brittiske Ministers Residence, Hovedstaden med fine Haver og Plantager, og det Sted hvor de Mabrattiske Hielpetropper have deres Leier; man seer da at Floden Moota (eller som den ogsaa kaldes Muthannady skiærer en Deel af Staden igiennem paa den nordlige Side, uden at dog en Broe letter Forbindelsen imellem begge Byens Deele; en Peischwahavde vel besluttet at bygge en Broe over Floden; men hans Efterfølger lod Arbeidet fare under det Paaskud, at et saadant Arbeide maatte mishage Guderne. – Staden udgiør ikkun 2 engelske Miil i en Fiirkant, den bestaaer efter Franskmanden Anqvetil de Perrons Beskrivelse af 4 til 5 Landsbyer, og er uden Fæstningsværker. Den er ikke smuk, Huusene ere byggede deels af Leer og deels af brændte Steene, og det af saa slette Materialier, at en vedholdende Regn kan ødelægge dem, naar ikke Tømmerværket i dem er desto stærkere. – Wahl siger at Byen har ingen Haver; men hvilket kun maae være at forstaae om Huusene inde i den tæt bebygged og meere folkerige end store Stad; men ikke om Udkanterne af denne aabne Bye, da det ellers vilde stride mod nyere Øienvidners Udsagn. Endskiøndt Huusene i det Hele ere smaae og uanseelige, saa gives dog enkelte store Bygninger, som ere byggede 14 Fod over Jorden, og neden til bestaae af til huggede fiirkantede Granitblokke, og oven til ere byggede af en tynd Muur med Bindingsværk. Den anseeligste Bygning er det gamle Pallads eller Slottet i Punah, som er omgivet af høie tykke Muure, med fire runde Taarne, og har kun en eneste Jndgang. Her residerer Peischwas Broder og andre Medlemmer af Familien. Den første besidder ogsaa et andet og nyere Pallads i Staden; i 1809 besluttede han at lade sig bygge et Huus ved Engelske Bygmestere, Pladsen dertil blev ud maalet, jevnet; indviet og bedækket med en Sammensætning af Aske og Giødning. – Gaderne i Punah bære et Præg af Landets Overtroe; de føre alle Navne, som findes i den Jndiske Mythologie, og ende sig alle paa Ordet Varry, som betyder en Gade. Synet af en saadan afgudisk Bye maae giøre et besynderligt Jndtryk paa en Christen, da man seer Landets Afguder afmalede med stærke Farver uden paa Huusene, saa at man kan studere den hele Braminske Mythologie ved at foretage sig en Spadseretour igiennem Gaderne; den mærkeligste Gade er Basaren (eller Boutikgaden), som gaaer heelt igiennem Byen, hvor Kiøbmændene have deres Udsalgsteder, og hvor alle Slags Asiatiske Varer i Mængde udbydes til Salg, ja selv mange Europæiske, som bringes dertil fra Bombai. – ErPunah end tæt bebygget og af den Aarsag ikke stor i Omfang, saa er den dog folkerig, man regner at den godt indeholder 100,000 Jndvaanere, som holdes i Orden af et meget aarvaagent Politie, hvilket bestaaer af nogle tusinde Mænd, til de Hinduiske Sæders og Meningers Besynderlighed, som viser sig i denne Bye, hører: at kun de ringeste Kaster spise Oxekiød, (men dog besidde nogle Mahrattiske Stæder den Forret, at det er dem tilladt at slagte Hornqvæg, og sælge Kiødet deraf; det er bekiendt at Kiødspiser stride mod Hinduernes religiøse Begreber, og at de høiere Kaster aldeles afholde sig derfra). Man seer ofte i denne Stad at Enker brænde sig op med deres Mænds Liig; det kan indtræffe 5 til 6 Gange om Aaret; dog skeer det ikke i Staden selv; men udenfor den, og paa et Sted, som just ligger i Nærheden af den Brittiske Gesandts Residence. – Ogsaa uden for Staden, ved Foden af den omtalte Høi Parvati er en stor fiirkantet Plads, omgivet af høie Muure af brændte Steene, hvorPeischwaen forsamler Braminerne, som paa den store Fest, naar Regntiden er til Ende, strømme dertil fra alle Jndiens Egne for at modtage Almisser. Naar de først ere forsamlede, saa blive de indelukkede og optegnede; derpaa lukkes den ene ud efter den anden, og enhver faaer da den Gave som er bestemt for ham.