Berlingske Tidende, 1822-03-08
Da Hr. Hume den 23de gjorde sin første Motion i Anledning af Marine=Udgifterne, paastod han, at der siden Krigens Tilendebringelse var brugt ikke mindre end 17 Millioner Pd. Sterling til at bygge og udbedre Skibe, hvilken Sum - som han sagde - vilde været tilstrækkelig til alle Flaader i hele Verden. Hr. Croker, som modsagde ham, paastod derimod, at der fra Aaret 1817 ikke var anvendt over 7 Millioner til denne Deel af Landets Udgifter, hvorimod han syntes at tilstaae, at der vel var anvendt henimod 12 Millioner til Marinens Fornødenheder i det Hele, deels ved at bygge og vedligeholde Skibe, og deels ved de til Sømandskabet henhørende Verfter. Det ved Plymouth havde allene kostet een Million. Hr. humes Forslag gik ud paa, at der maatte blive forelagt Huset et detailleret Regnskab for Marine=Udgifterne, og Hr. Croker sluttede med den bemærkning, at den foreslaaede Fremlæggelse af Regnskaber i nærværende Fredstid vilde have sin store Jnconvenienz; og naar dette Princip blev fulgt i Krigstider, saa vilde det giøre en Ende paa den Engelske Nations Overmagt tilsøs, og derved paa dens Uafhængighed. Hr. Hummes Forslag blev - som bekiendt - forkastet. I Dag gjorde Grev Liverpool samme Motion i Overhuset, om Fremlæggelsen af Udkastet over Jndtægterne, som Marg. London, derry for nogen Tid siden havde gjort i Underhuset, og fremsatte denne Anledning foreløbig en Skildring af Landets indre Tilstand, og de offentlige Jndtægters Voxen, hvori han blandt andet sagde, at Befolkningen var voxet i de sidste 10 Aar fra 12 til 14 Millioner. De offentlige Jndtægter vare indkomne uden synderlig Vanskelighed, og Sparekassernes Fremgang godtgjorde, at den simple Mand var i Stand til at oplægge noget af sin Fortieneste. Med Hensyn til den almindelige Nød, især blandt Landmændene, bemærkede han, at denne ingenlunde allene kunde tilskrives Paalægene, men snarere maatte ansees som en Følge af rigere Høst og vanskeligere Afsætning; thi i alle andre Europæiske Lande, befinder Landmanden sig ogsaa i en daarlig Tilstand, ja dette er endogsaa Tilfældet i Schweitz, der dog ikke havde nogen Nationalgield, og ingen staaende hær at underholde. Ved at sammenligne Landets Handel med det, den før havde været, bemærkede han; at Udførselen i Aarene 1781, i 1782 og 83 i Giennemsnit havde beløbet sig til 12 Millioner, og Jndførselen til 13 Millioner aarlig; derimod havde Udførselen i Aarene 1819, 20 og 21 i Giennemsnit beløbet sig til 40 og Jndførselen kuns til 27 Millioner aarlig. Skatterne vare, sagde han, i de sidste Aaringer nedsatte 18 Millioner, og en større Nedsættelse kunde ikke frembringe nogen god Virtning. Statscrediten maatte der ikke reres ved, fordi man derved vilde ruinere en heel Classe af Statsborgere, og forringe det, som Landmanden dog saa høilig trænger til Afsætning og Forbrug af hans Producter. Kunde Landmanden kuns finde et Marked for hans Producter, da vilde hans største Nød være afhiulpen. Man maatte derhos lægge Mærke til, at Regieringen i de sidste tre Krigsaar havde kiøbt for 2 Millioner Pund Strig. aarlig af Landmandens Producter, men nu kuns udgiver 200,000 Pd. derfor, hvilket naturligviis maa virke føleligt paa Consumtionen &c.