Norske Intelligenssedler, 1801-03-04
Svar til Hr. Capitaine N. C. C. Møllers Bekjendtgjørelse i disse Blades næst forrige No. Som Bonde anstaaer det mig da at tale den upyntede Sandhed; selv Hr. Capitainens Nedladenhed i hiin Bekjendtgjørelse synes tillige at afstaae fra al Fordring om Pyntelighed, dog tillader han mig den Tanke: at Grovhed og Sandhed ere ikke altid hinandens Følgesvende, ofte har jeg hørt Hr. Capitainen, med den ham egen Beskedenhed, fortælle, hvorledes han, som dog nu er saa stor Mand, kun har sin Herkomst fra en saare ringe Huusmand, og at han selv neppe vidste, enten hans Fødsel eller hans Forvandling gjør ham meest Ære, maae da ikke ogsaa jeg heraf have lært at føle mig stor ved Bondenavnet, især af saadan Mund, men at en Oberstedatter bliver stolt ved at indtræde som Bondekone, er meer lystigt end troeligt, i det mindste faldt min Kone aldrig mig eller nogen besværlig med Stolthed. Kunde man troe Hr. Capitainen paa hans Ord, da har han jo ret spillet en petit maitre-Rolle i mit Huus, vil man kun høre, hvorledes den Hiertetyv - saaledes kalder Wessels Grethe sin Elsker har vidst at gjøre sig var for mine Fruentimmer, min Datter har han udmajet - her synes jeg at finde Ni nette a la Cour - og glemmer Hr. Capitainens Pontificalier, hvis Lige maaskee aldrig er bleven seet uden paa Thronerne ved Leipziger Messe; alle de andre paa Gaarden har han ogsaa besørget; hvor naadig har dog ej denne Herre været mod os stakkels Bønderfolk, noget feiler ham dog her i Hukommelsen. Silketørklædet findes ham godtgjort i hans Regning med 5 Rdlr., og ingen af mine Fruentimmer erkjender at have oppebaaret anden Gave af ham end trende smaae Glasflasker, nogle faa Perler og det røde ostindiske Silketøi, hvilket jeg befalede min Datter at modtage, just fordi Værdien var saare ringe, og jeg ansaae Nægtelsen at være en Uhøflighed mod denne Cavalier. Jngen maae troe, at Hr. Capitainen har udsagt disse smaae Usandheder, som en nedrig Karl, der, endog paa egen Æres Bekostning, søger at forringe andres Agtelse, nei, Grunden hertil ligger i noget vist egenskabeligt, som giør, at alt hvad denne Herre taler om, vinder utroelig Høihed, Storhed eller Styrke og jeg veed ikke hvad - Man seer for Exempel, at naar han nu atter nævner Guldkjeden, bliver den saa stor, at min Datter fandt den for besværlig at føre med sig til Aggers Kirke, Veien er dog kun kort, og hun var enten ridende eller kjørende. Kunde man nu ikke henfalde til Tanken om det gamle Roms Triumph Kieder eller den som Venedig fordum bevarede; dog var Hr. Capitainens Kiede saa bitte liden, at endnu intet naturligt Øje have kunnet seet den, med mindre han taler om Possementmager Lidser eller saadant Nürnbergerkram; samme Beskaffenhed formoder jeg og det har med de flere Guldsager, og da kan det ikke nægtes, at jo Hr. Capitainens skabende Geist paa en vis Maade overgaaer baade den forrige Patkuls og alle Alchymisters Operationer; enhver som læser det Udtryk om hans Sølvtøi, tænker vist nok strax paa noget fyrsteligt, dog udgjør det ikke over 12 a 16 Skeer af begge Slags, som neppe endda ere Sølv, kort sagt: den der er saa lykkelig at høre Hr. Capitainens henrivende Beskrivelse over end det ringeste Stykke af hans Sager, maae føle sig betagen af samme Andagt, som naar en ivrig Catholique taler om den rommerske Kirkes hellige Reliqvier. Nogen Ufuldkommenhed vedhænger dog alle Mennesker, torde jeg finde een hos Hr. Capitainen, blev det denne, at han ikke altid har Beviset tilstæde; Vel maae hans Authorite gielde i alt hvad alene angaaer ham selv, saasom naar han beretter, at som Tilskuer ved en af Tippo Saibs Fægtninger vovede han sin høje Person saa yderlig: at han efter Slaget fandt 30 Kugler i een af sine mandige Støvle om hans øvrige Krigsbedrifter tier jeg, for ikke at lede Letsindighed paa den utilstrækkelige Historie om Jacob von Tyboe - ; at han paa en Overrelse fra Africa formedelst Skibbrud laae 9 Dage paa Havets Bund, hvorfra han blev opdragen af hans endnu havende Hund - O! du store Ninive, hvorfor saae du ikke denne større Jonas, og du kunde endnu være blandt Jordens største Stæder; at han ved bemeldte Skibbrud forliste en halv Tønde - Guld; at han endnu havde store Capitaler staaende i Kjøbenhavn, hvorfra han i Sommer ventede for 7000 Rdlr. Vahre, som forlisde paa Søen, og at han eiede 1/2 Part i et stort Skib, som nu i England er opbragt; at en vis Dronning aldrig tog nogen Promenade uden hans Selskab, og at han fra samme Dronnings Haand endnu har en Ring af 5000 Rdlrs. Værdie saavelsom den uhældige Koffert; at fra et Kongeligt Taffel, hvor han til Afskeed spisde, blev medgivet ham til Reise-Proviant al Beholdningen, der bestoed af en god Klump Smør, Rullepølse, tørre Røgepølser og andre saadanne passelige Sager; at han selv havde været Comtesse v. L. behielpelig med at sammensye denne Rullepølse og ellers lært hende at bage Fladbrød; endeligen at for hans store Tjenester ved Englands ostindiske Establissements er ham i samme Rige tilbuden en betydelig Pension, naar han vilde berøve hans Fædreneland den Ære af hans Tilstædeværelse og begive sig did. Om alle disse Ting vil man høfligen ej sige andet, end hvis de ere Sandheder, saa ere de utroelige Sandheder. J Forhold derimod med andre Mennesker, ja indtil Bønder, skylder han dog Beviis for hans Anbringender, og dette troer jeg, at han i nærværende Tilfælde fremdeles er bleven skyldig, uagtet hans sidstmeldte Bekjendtgjørelse; deri er han nu vel saa føielig at nævne Fortællingen om hans Tyverie for en Gaade, men troet sig derhos at have opløst denne Gaade, og det er just dette som ikke jeg og neppe nogen endnu vil tilstaae ham, saalænge man kjender Forskiellen imellem at opløse og overskjære. Nu maae jeg noget meer punktligen opholde mig ved det tørre i hiin Bekjendtgjørelse, forinden erklærer jeg herved for den hele Verden, at alt hvad jeg i Ugebladet No. 7., saavelsom her, anbringer, er deels beviislig Sandhed deels nøiagtig Uddrag af Hr. Capitainens Beretninger, og at alt hvad jeg ikke her specick vedkjender af Hr. Capitainens Bekjendtgjørelse, er derimod urigtigt og usandt. At han selv skulde umage sig med at paaslaae Koffertlaasen, naar Smeden var ham saa nær ved Haanden, er vel noget usandsynligt, men mindre brugeligt er det at paaslaae en Laas, hvortil man ej har Nøgel og som ej eller kan dirkes op, det kalder man at udelukke sig selv meer end andre fra Tingens Brug; denne Koffert var ej større, end at en maadelig Karl letteligen kunde løbe af dermed. Angaaende Bancosedlerne maae jeg foruden mit forrige anmærke dette: Hvem er det han kalder Zahl-Casserer i Kjøbenhavn, erindrer han ikke, hvorledes han herom i fleres Paahør sagde: at 200 Rdlr. modtog han paa Zahl-Kammeret af fin Pension og 200 Rdlr. som Gave eller Honorarium; taaler da een og den samme Tildragelse at fortælles med saa stridige Omstændigheder, og dog blive nøiagtig Sandhed eller ikke tabe Sandsynligheden, ikke heller har han lagt Mærke til, at det er meget over 1 Aar siden, at de gamle hvide 100 Rixdalerssedler bleve udgivne fra nogen offentlig Cassa, kun ham er da dette inden en Tid af 3/4 Aar vederfaret. At han altid anseer det nedenfor sin Værdighed at binde sig ved Sandheden seer man heraf, at han i hiin Bekjendtgjørelse endog vover at vende op og ned paa hvad som imellem os er passeret ved Forligelses-Commissionen, hvorom man dog kunde tjene ham med en Attest, jeg vedbliver fuldkommen hvad jeg derom forhen sagde, og beklager, at han saa ilde paaskiønner, hvorledes jeg ikke allene for at læmpe mig efter hans Omstændigheder, tog Vahre i Betaling til hans høje Priser, men ogsaa tilsidst formedelst Commissionens Mægling tilstoed ham Eftergivelse i min billige Regning; i Sandhed om jeg, hvilket hænder mig og saa mange, havde trængt til Pengelaan, var han aldrig bleven Manden, thi lidet havde jeg kun omgaaes ham, da jeg allerede sagde, at man maatte være Araber for at kunne bedrages af saadan Mohamet, derfor føgde jeg og at blive af med ham efter første Muelighed ved en beviislig Opsigelse. Den Parenthese, for min Hunds Kost etc. begynder virkeligen saa tvetydig, at man letteligen kunde tage et uhældigt qvid pro qvo, dog troer jeg, at han mener den Hund, som han førde tilligemed sig selv, dette var en stor sort Puddel-Hund; den Hund, hvorom foran er talet, en Hund, der endnu, saa ofte Hr. Capitainen behagede at trolove sig med Havet, drog ham op fra de største Dybheder, og man maae endeligen saa sagte vide, at han havde faaet denne Hund af en vis høi Prints, som jeg ikke vover her at nævne; man seer altsaa, at det ikke var en Hund som andre Hunde, en Hund ualmindelig som hans Herre, ja dersom denne Hundeslægt kun var noget talrigere, vilde jeg strax gjøre en Exportation deraf til Calais for at bruges i et vist bedækket Ærende; monne det da være formeget, at jeg for saadan Hunds Kost i 1/2 Aar, for den andens Vask i ligesaa lang Tid og adskillige Brug af mine Hæster og Vogn tilsammen fordrede 10 Rdlr., og dette betalede Hr. Capitainen ikke. Naar han uden Grund eller Anledning ogsaa taler og mine Creditorer, nævner han deriblandt Svensker, dette maae kun have Hensyn til, at han engang saae paa min Gaard nogle omvandrende svenske Handelsmænd, af hvilke jeg kjøbte nogle Stykker Dreiel og saadant; som vel bekjendte, bade de, at Betalingen maatte beroe, medens de reisede noget længere frem i Bøygden; efter omtrent 14 Dage kom de tilbage, og modtog deres Betaling; man seer altsaa, at Hr. Capitainen er meer agtpaagivende i at samle Historier end nøiagtig i at fortælle dem. At bruge ham til at procurere Pengelaan maatte falde dobbelt besynderligt, da han selv fagde sig Eier af saa mange Penge, men derimod ikke stoed i synderlig Forbindelse med rige eller fornemme Folk her i Landet, selv troer jeg at kunne udrette dette langt bedre efter Fornødenhed; da han handlede med mig ved en Bens Recommendation om at indtages i mit Huus, tilbød han mig 50 Rdlr. og jeg modtog kun 20 Rdlr. Siden han taler om at det mørknede for ham i mit Huus, maae jeg dertil melde den sande Aarsag, hvilket og bevirkede hans Udsigelse; det hændede nogle Gange, at der kom Qvindemennesker af et vist Slags til ham, ja at han selv førde saadanne med sig natligen fra Byen, om disse sagde han snart, at det var en Frøken v. R. snart en Frøken v. S.; min Kone lod sig mærke med, at hun var bedre underrettet, og brugde den Friehed at advare ham; det feilede da ikke eller, at denne galant Cavallelagde til, hvorledes han havde begavet disse Frøkener med adskillige Presents, at skrive Noter til en saadan Tert som denne, er ligesaa upasseligt som det er overflødigt at nævne meer om hvad han kalder Presents til mit Huus. Om Bruget af hans Sølvtøy er Sandheden denne: et Par Gange, da nogle Fremmede kom til min Gaard, foed vi til Capitainens Fornøielse Caffeen opbringe i hans Værelser, derved brugde man hans ved Haanden værende Skeer, efter en saadan Leilighed sagde han at en Theeskee var bleven borte, ingen paa Gaarden vilde troe det, men han paastod det og sagde at Guldsmed Steen havde forlangt 1 3/4 Rdlr. for at gjøre Magen, denne urimelige Priis blev ham godtgjordt; hans Beretning herom er altsaa feilende, og det er klart, at han ingen Skade har haft af dette selvbudne Udlaan. Nu bliver Capitainens Lune ret muntert, han taler om en af mine bedste Qvier og en Qvie med pr. Selskab, ret et lystige og ypperligt Jndfald: en Qvie med pr. Selskab, jeg haaber dog, at enhver er saa artig at vise Biefald paa en Slags Maade ved denne dybe Vittighed; virkeligen jeg har, siden HøeJndhøstningen viste sig ikke halv tilstrækkelig til min Gaards Besætning, solgt og slagtet 19 Stykker, Fæe-Creature, men Hr. Capitain Fæe, ikke alle Qvier, vare det, og hvorfor vil De just have det til Qvier, maaskee for at gjøre det passeligere til dette pr. Selskab, men Fæepigen paa min Gaard kunde jo, under deres Fortroelighed, ved flere end een Leilighed have vederlagt Dem med bedre Oplysning herom. Det er vakkert, at Capitainen endnu ikke har beskyldt mig eller mit Huusfolk for Tyvssag; hans første Bekjendtgjørelse om et Tyverie paa min Gaard og hans Udladelser derom maatte, efter Tingenes Sammenhæng, være Opfordring nok til mit paafølgende Svar, de Omstændigheder, som jeg deri, efter nøieste Undersøgning, anførte og Beskaffenheden ved hans Bortreise og Tilbagekomst ere alle beviislige og kunne ej tilintetgjøres ved hans Modsigelse i den senere Bekjendtgjørelse, hvorved jeg dog maae gjøre ham den Tilstaaelse, at mine Fruentimmer rigtig sagde at have hørt det spøge paa hans Værelser i hans Fraværelse, hvortil de toge Anledningen deraf, at han saa ofte har sagt om sig selv, at han var den største Hexemester - jeg beder dog for alting, at man ikke gjør Alvor af Spøg, ne, i Sandhed om jeg troer, at han meente meer med dette end med noget andet af hvad han siger, og hvorfor skulde man da vilde tiltale ham som Hexemester, bevare os vel, det blev jo en fæl Sag, men var han Hexemester, saa kunde han vel redde sig baade fra Tyve og andet saadant. Mine Grovheder Hr. Capitaine maae De aldeles ikke forbeholde for Dem, som Jordbruger forbeholder jeg mig Dem til en Understøtning for den skabende Natur, De maae derimod finde, at jeg aldrig har opirret Dem til Grovhed i Tale. Endnu en Ting har jeg, mod min Villie, glemt at tilstaae ham, at nemlig mine trende Huus fruentimmer, jeg mener, min Kone, Datter og Svigerske, loede sig af hans Galanterie overtale til at modtage som Laan ved den omtalte Ball hver sit Par hvide Bomuldstrømper af ret en særdeles Fiinhed, men uagtet hans Protest, bleve de ham strax i god Stand tilbageleverte. At see dybt i Flasken er maaskee et Africansk Udtryk, det kan ikke betyde, at Flasken er i nogen god Tilstand, vi nordiske Folk drikke vort Glas, uden at see saa nøje efter Flaskens Dybhed eller spørge om Nidingens Biefald. Aldrig skal jeg kunne glemme, hvad han under en geographisk Controverse, angav som Undskyldning for sin Uvidenhed, der blev ham med Landkortet i Haanden overbeviist, at nemlig ved Skibbrudet, der havde holdt ham 9 Dage paa Havbunden, havde han faaet et Hul i Hovedet - enhver veed Betydningen af at have Hull i Hovedet - og at ved den Leilighed var forløbet ham saadan Mængde Blod, at Forstanden meer af den Aarsag end formedelst hans Reiser under Søemands-Linien, som oftest gjorde sine Misviisninger. Endog i saadan Betragtning bør jeg indeholde med det mere; og da jeg har tilbagesendt Hr. Capitainen det røde Silketøi, Perlerne og Glasflaskerne, samt foræret ham 3 Par nye Bomuldstrømper, til Vederlag for blot engangs Laan af samme Slags, saa bør han nu være tilfreds med mig, naar jeg blot til Slutning forsikkrer, at jeg ej videre agter at handle med ham i disse Blade. Gaarden Holmen i Aggers Sogn den 3die Martii 1801. Even Holmen.