Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1809-12-30
J Zeitung für Litteratur v. Kunst in den Königl. Dan. Staten No. 32 og 33 d. A. findes en fordeelagtig Bedømmelse over Hr. Justitsraad Prams Skrift om Befolkningen i Skandinavien, hvori følgende frimodige Yttringer forekomme: "Til Slutningen kan Rec. ikke undertrykke det Ønske at det maatte behage den ærede Forfatter, snart at bekjendtgjøre ved Trykken sin Reise i Norge og Sjælland, som er indgivet til det Kongel. Oeconomie- og Commerce-Collegium og som indeholder en rig Skat af vigtige Efterretninger, skrevne med Ynde og Klarhed. Det er en meget skadelig Beskedenhed og et falskt Begreb om Taushed at de Beretninger, der af indsigtsfulde Mænd indsendes til et eller andet Collegium og hvis Publicitet kunde være lærerig for Nationen, henligge i et Archiv. Saaledes eier hiint Collegium mange Beretninger, der fortiente at trykkes, f. Ex. Prams Reise, Prof. Steffens Reise i Holsteen, angaaende Saltvæsenet, en meget interessant geognostisk Beretning, Baron Kaas-Lehns Reise i Norge, i Bergværksanliggender, de mange fra Commissioner og enkelte Embedsmænd indgivne Beretninger, angaaende Fiskerierne, Ølbryggerierne i Kjøbenhavn o. s. v., Forslagene til Canaler i de Danske Stater, om Havnevæsenet o. s. v., som vedkommende Collegier saavel af Pligt som af Agtelse for Nationen enten selv burde befordre til Trykken, eller opmuntre Forfatterne til at lade trykke. Jo mere Folket lærer at kjende sit Land, de Foranstaltninger, der føies til dets Forbedringer, og de Mænd, som man har at takke derfor, desmere opstaaer der Kierlighed og Tillid til og Høiagtelse for Konge, Bestyrelse og Embedsmænd, hvorimod ufornøden Taushed og Tilbageholdenhed avler prange Begreber, Mistillid, Utilfredshed og skadelig Snak. Enhver Embedmand og ethvert Departement bør vaage over sin egen og sin Administrationsperiodes Ære og søge at forsvare den. Dog dette skeer ikke derved, at man handler i Løndom, men kun ved at lade sine Handlinger komme for Dagens Lys. At behandle Nationen som et umyndigt Barn er at opdrage en kraftesløs og uvillig Slægt. Ved fornuftig Publicitet opvækkes gjensidigen en nyttig Samdrægtighed og Almeenaand blandt Departementerne, hos Embedsmændene og hos den hele Nation. Derfor burde hvert Collegium have sit Collegialblad, ikke af saadan et Jndhold, som to Collegialblade, – thi Bekjendtgjørelsen af de Kongelige Forordninger, og Avancementslisterne kunde man overlade til de auctoriserede Tidender, men deres Jndhold maatte bestaae af Udsigter over Departementernes Forhandlinger, uddragne af indkomne Forslag og Jndberetninger, ledsagede af oplysende bemærkninger og en critisk Bedømmelse derover. Paa denne Maade holder man Nationen og dens Embedsmænd vaagne, og derved avles og underholdes Almeenaand. Jngen Forordning af nogen Vigtighed skulde fremtræde under Kongel. Auctoritet førend den for en vis bestemt Tid var bleven bekjendtgjort i Collegialbladet, for af andre indsigtsfulde Mænd at erfare, om den maaskee trængte til en Forbedring, naar denne Revision var foretagen, fik den sin Sanction. Angaaer en Forordning, der skal udgives, Handelen, Toldintraderne, Forbud eller Licenzer, saa er intet naturligere end at man hører enhver formuftig og deri interesseret Mands Mening, førend et Lovbud bringes istand, der maaskee formedelst sine Mangler kunde opvække Utilfredshed hos Vedkommende og sætte Lovgiveren i den Nødvendighed, efter kort Tids Forløb at foretage Forandringer i sine egne Love. Det samme gielder om Forordninger, der angaae Landvæsenet, Skattevæsenet, Næringsvæsenet, borgerlig Næring o. s. v. Jo mere Tillid og Agtelse, man beviser Nationen, desto beredvilligere er den til at efterkomme Regjeringens Villie og understøtte dens Hensigter efter bedste Ævne. Den Energie, som altid har fundet Sted i republicanske Stater, reiser sig deraf, at Folket har en Stemme, og den samme kan finde Sted i monarkiske Stater, uden at træde den Kongelige Auctoritet og Regjeringens Anseelse for nær. At endog i saadanne Gjenstande, der taale mindre Publici ret f. Ex. i diplomatiske og financielle Forhandlinger, ikke foraarsage nogen Skade, beviser Engellands og Frankriges Exempel. Hvor langt Publiciteten maatte strække sig, det staaer ganske i Negjeringens Magt at bestemme, naar den befordres fra dens egne Departementer ved officielle Collegialblade.