Berlingske Tidende, 1830-09-28
Wien, den 17de September. Den 13de Septbr. ankom Deres Majestæter Keiseren og Kriserinden tilligemed Hs. K. Høihed Erkehertug Kronprindsen, under det paa Gaderne og de offentlige Pladse sammenstimlede glade Folks Jubel, under Klokkernes Ringen og Kanonernes Torden, til Presburg. - Om Aftenen var hele Byen illumineret. - Næste Dag var af Hs. apostoliske Majestæt, Keiseren som Konge i Ungarn, bestemt til Overleveringen af de Kongelige Propositioner, som indeholde de Gienstande, der skulle forhandles paa Rigsdagen. Efterat Hs. M. havde bivaanet Gudstjenesten i Slotscapeller begav Han sig til Stændernes Forsamlingssal, hvor et almindeligt, ofte gjentaget, Vivat løb ham imøde. Efterat Hs. M. havde bestege Thronen, holdt den ungerske Rigskantsler, Grev Revitzky, en Tale i det ungerske Sprog, og udviklede med Fynd og Kraf Hs. Msts. Landsfaderlige Hensigter med denne Rigsdag. Derefter holdt Hs. M. fra Thronen følgende Tale paa Latin: "Ligefra Vor Regjerings Begyndelse have Vi, ved enhver Leilighed, der frembød sig for Os, eller som Vi Selv opsøgde, lagt Vor uafladelige Bestræbelse for at fremme de Os af Gul betroede Nationers Hæder og Velfærd, for Dagen. Denne har ogsaa tilskyndet Os til den Beslutning, efter Vore store Forfædres Exempel, at lade Vor høitelskede førstefødte Søn, krones i Vor Nærværelse, ja medens vi endnu leve"Vi ønskede nemlig, at dette hellige Baand, som nøiere forbinder Thronarvingen med Kongeriget, tillige maatte være et ny Underpant paa Vor faderlige Kjerlighed saavel til Vor Søn som til det Os dyrebare ungerske Folk. Det er Os derfor saameget mere kjært, Selv at have fremkaldet og Selv at kunne være Vidne til den retmæssige Glæde, med hvilken denne Høitidelighed, som efter gammel og lovbestemt Vedtægt nu skal foretages, maa opfylde de ædle Ungarers trofaste Bryst, jo inderligere Vort Ønske er, at Vort, om end forgængelige, Livs Stræber maa efterlade eder uforgængelige Frugter. Besjælede af dette Sindelag, ønske Vi Os af Hjertet til Lykke, overbeviiste om, at denne Vor Søn ei allene arver Vor Stater, men ogsaa den Kjerlighed, hvormed Vi ere Eder hengivne. Efter Vor Død vil han - søgende Thronens Glands i det almeene Vels Fremme, sin Rigdom i de af ham beherskede Nationers Held, sin Regjerings Kraft i Lovenes Hellighed, - være Eders Friheds Beskjermer, Eders gamle Statsforfatnings Beskytter. Den Hensigt, ved passende Midler at fremme Eders Velfærd, fordrer, at Vi beraadslaae med Eder og hine Gjenstande, der væsentligst kunne befordre et saa veldædigt Øjemeed. Vi have derfor ei allene udskrevet Rigsdagen inden den lovbestemte Termin, men ogsaa, indrømmende tilbørlig Tid til at overveje de systematiske Operationer, allerede fastsat den næste, og besluttet foruden andre Gjenstande, troeligen iagttagende Lovene, at raade slaae med Vore troe Stænder og et Subsidium af Recruter, paa den Maade, som disse Love foreskrive. Vi nyde nu vel Fred og haabe i lang Tid at opretholde den ved vor utrættelige Omhu; men da Rigets Værdighed, Nationens Roe, og hiints som dennes Hæder og Tryghed, finde en Stytte i erfarne Krigeres Tapperhed, Antal og Vaabendygtighed, saa holde Vi det for en af Vore væsentligste Herskerpligter, paa lovmæssig Maade at forberede de hertil tjenligste Midler. "Vi agte det ikke for nødvendigt, atter at opfordre de Herrer, Rigsstænders høimodige Beredvillighed og vise Omhu for dette Anliggende; thi Vi mindes saare vel deres urokkelige Troeskab, deres ædle Gavmildhed og hiin kraftige Iver for det elskede Fædernelands og det hele Monarchies Forsvar, hvorpaa denne Vor elskede Nation, under alle Omstændigheder, efter deres tappre Forfædres Exempel, ogsaa i Vor Tid har givet saa glimrende Prøver. "Vor naadigste Mening herom og om andet Mere have Vi allerede yttret i Vort Kongelige Brev, hvorved Vi udskreve Rigsdagen; ved talrige, Vort Hjerte dyrebare, uforglemmelige Beviser, have Vi nyelig erfaret, hvilken Fylde af Troeskab og Hengivenhed, der lever i hver Ungars Bryst. I det Vi altsaa overgiver Eder Vore Kongelige Propositioner, aabne Vi Rigsdagen med den beroeligende Anelse, at Eders Viisdom, høitelskede Stænder, Eders Kjerlighed til Konge og Fæderneland vil opreise et nyt Mindemærke for den ældgamle Ungerske Troeskab, og fuldkommen svare saavel til Nationens Hæder, som til hiin store Tillid, Vi sætte til Eders Hjerter. Vi forsikkre Eder Alle, Enhver især, Vor Keiserlige og Kongelige Huld og Naade. Under denne Tale, ligesom ogsaa allerede under Hofkantslerens Tale, kunde Stænderne ikke tilbageholde Udbrudet af deres rørte Hjerters Taknemmelighed; dette yttrede sig særdeles lydeligt ved det Sted, da H. M. tilkjendegav Sit Ønske, at Vidnesbyrdens om Høistsammes forgængelige Liv maatte vorde uforgængelige til Fædernelandets Vel. Efterat Hs. Majestæt derpaa af Hofkantsleren havde modtaget de forseglede Kongelige Propositioner, og overleveret dem til Rigets højeste Prælat, Cardinal=Primas, aflagde denne Stændernes underdanigste Taksigelse, yttrede de varmeste Ønsker for Hs. Majestæts Liv, og Forsikkringer og ubrødelig Troskab, hvilket hele Forsamlingen bekræftede med en lydelig Acclamation. Hs. M. forlod derpaa under gjentaget Vivatraab Forsamlingen; Stænderne begave sig til Landskabshuset, hvor de Kongelige Propositioner i en Forsamling under Hs. K. H. Erkehertugens, Ungarns Palatins, Forsæde bleve aabnede, forelæste og modtagne med de utvetydigste bifaldsyttringer.