Københavns Adresseavis, 1763-09-12
Stephens Ordens Oprindelse. (Stephens Orden er Anna 1554, bleven stiftet af den første Stor=Hertug af Toscana, Cosmus den Forste, Pave Stephanus den Tiende til Ære. Denne Pave var en Søn af Gozilo, Hertug til Lothringen. Han blev som Cardinal i Aaret 1054. af Pave Leo den Niende sendt til Constantinopel, for at arbeyde paa at faae den Grædske og Latinske Kirke forenede, og af christelig Kierlighed at løse den der da værende Patriarch Michael af Band. Efter hans Tilbagekomst toeg han sin Broders Gotfried, Hertug til Lothringen, Partie imod Keyser Henrich den Fierde, hvorved han paadrog sig Keiserens Unaade, og maatte som Munk gaae i Klosteret Monte Cassino, hvorover Pave Victor den Anden 1057, gjorde ham til Abbed. Strax derefter erholdte han paa nye Cardinals Hatten, og efter Victor Død, som endnu mere indfaldt i samme Aar, den Parelige Værdighed, hvilken han beklædede i 8te Maaneder; i hvilken Tid han skal, som man fortæller, have gjort store Ting, ja endog Mirakler, hvorover han blev indlemmed i Helgenes Tal. Han døde i Florenz 1058, hvor han, som nogle holder for, forhen skal have været Biskop. Bemeldte Orden blev af Pave Pio den Fierde 1561. efter den hellige Benedicti Anord, ning stadfæstet. Ordenens Stormester er alle Tider StorHertugen af Toscana selv. Ridderne ere inddelede i 3de Classer af hvilke den sidste udgiør nogle Personer, som har den Ære deres Livstid at bære Ordens=Korset; og efter Keiserlig befaling af 30 Junii 1753. maae ingen i samme antages uden 300 Rdlr. aarlig Jndkomst, som efter deres Død hiemfalder til Ordenen. Under den anden Classe henhører berømte Malere og deslige Kunstnere, som Stor=Hertugen af særdeles Naade beærer med Ordens Korset. De egentlige Stephans Riddere, som henhører under den første Classe, maae svære Stor=Mesteren Lydighed, samt Kierlighed til Næsten og Krigs=Tienesten imod de Vantroende, hvorpaa de pleyer at vise Prøve paa de Stor=Hertugelige Galeer. Naar de ere i Stats, bærer de et i Guld indfattet ottekandtet Kors, uden for Ceremonier og naar de ellers udgaaer seer man et Kors af hvidt Atlas paa deres Kiole. J Pisa er deres fornemmeste Opholds=Sted, hvor de Stor=Hertugelige Galeer pleyer at ligge. Forslag til et Collegium eller Oeconomisk Selskab. Hemmernes Kundskab i dette Selskab maatte ikke allene være laant af Bøgerne, der maatte og være en Frugt af deres egne Undersøgninger. Saadanne Folk maatte ansee det for deres Hoved=Pligt, at kiende til Grunde Landets Beskaffenhed, hvilket i Betragtning af Provincernes og Stedernes Adskillighed, udkræve et meget vidtløftigt og møysommeligt Arbeide. Selskabet maatte forskaffe sig Efterretninger om alle de Maader at dyrke Jorden, som vare brugelige over hele Landet. Det maatte til den Ende lade forfatte i hvert Amt eller Herred en udførlig Beskrivelse af den Maade, paa hvilken Landhuusholdningen virkelig og for nærværende Tid blev ført i enhver Landsbye, om Jndbyggernes Tal, hvor meget Qvæg de have, hvor meget Land, og hvad det indbringer om ethvert Steds naturlige Beqvemheder o. s. v. Man maatte tillige erkyndige sig om saadanne Landmænd, som bleve anseete for de beste og lykkeligste Huusholdere, og lære af dem, hvad Midler de have brugt til at forøge og formere deres Gods. Lemmerne af dette Selskab maatte desuden giøre selv undertiden saadanne Occonomiske Reyser for at forbedre deres egne Begreb, ved at tage Tingene selv i Øyesyn. Saaledes skulde det omsider blive beqvemt til at opmuntre ved Belønninger for de beste Landhuusholdere, Jndbyggerne til en større Flid og almindelig Forbedring. Jeg ønskede og, at man under Opsigt af dette Selskab gjorde vel over lagte Forsøg af nye Opdagelser, først i Haverne, og siden, naar de lykkedes, i aaben Mark. Selskabet skulde flittig optegne alle Virkningerne deraf, og naar det var overbeviist og Nytten af en nye Opfindelse, offentlig bekiendtgiøre den, for at indføre den tillige med andre Forbedringer, og derfor udgive en udførlig Efterretning om alt, hvad man behøvede at vide for at sætte den i Værk. Naar dette Selskab havde saaledes forskaffet sig al den Jndsigt, og gjort alle de Indretninger, som behovedes til saa vigtigt et Værk, skulde det foresætte sig hvert Aar at besøge et vist Antal af Landsbyer, af hvilke det paa en bestemt Dag lod kalde de beste Bønder til sig, for der i alles Overværelse at rose dem paa den meest rørende og indtagende Maade, for deres Flid og Vindskibelighed, fremsætte dem som Mynstre for andre, og give dem til et Beviis paa det almindelige biefald, som de have fortient, de dertil udsatte Priser. Jeg vilde, f. Ex. vælge dertil en Medaille, som forestillede paa den ene Side en Arbeydere som gik ved sin Plov, og en Genius, som kom for at krone ham med en Krands, som var flettet af adskillige Frugter, med disse Ord: For den beste Agerdyrker. Nøden er den beste Lærmesterinde. Genne Sandhed viser sig i Smaat, f. Ex. naar de, som i sin Høyhed og Velgaaende "indbilder sig at være skabte af en finere Malm, end andre, og derfor seer alle andre over Skuldrene, ved tilstødende Usselhed og Fare stiger saa aldeles ned fra sin Høyhed, at de kunde ydmyge sig under den ringeste i Selskabet, forglemmende Rang, Ceremonieller og Etiquetter, som de aldrig vare til; eller naar Frygt for en overhængende Fare giver Kroppen en usædvanlig Styrke og Smidighed, som det hendte den umage lig tykke Mand i Tydskland, der for Fedme ikke kunde gaae, men af Frygt for Feldtskier=Kniven, hvormed Keyser Peter den Første hødede ham, fik fuldkommen Færdighed at bruge sine Been; eller naar de, som i Nødtørftighed har faaet en god Opfostring, mestendeels bliver de dueligste Medlemmer i Speietetet; m.m. men fornemmelig viser denne Sandhed sin Rigtighed i Stort, naar man undersøger Aarsagerne til det borgerlige Selskabs Tiltagelse i Velmagt, Magt, og Anseelse. Dette bestyrkes med Exempler af Historien. Holland havde ikke været hvad det er, om Nøden i Førstningen ey havde været Jndvaanernes Lærremesterinde. Frankerig, hvis Pragt for 200 Aar siden var saa ringe, at det optegnes som noget merkværdigt, at Kong Henrich den Anden ved et høytideligt Tilfælde havde SilkeStrømper paa, lærte først af sin Nød og Fattigdom, som foraarsagedes af udvortes Krige og langvarige indvortes Uroligheder, at gribe til de Huusholdnings=Midler, formedelst hvilke det igiennem en Sullys, men i sær en Celberts Drift og Eftertanke har vundet den Pragt, det nu har. J Engelland vare vel allerede Uld=Fabriqver, førend Reformationen begyndte; men de dreves for Hansestædernes Regning, og Grunden til Landets Velmagt og Rigdom lagdes ikke førend under Dronning Elisabeth, da Riget var geraadet i den yderste Afmagt. Saaledes staaer det fast, at Nøden er den bedste Læremesterinde i alle de Øyemed, som angaaer den borgerlige Velgaaendes Forfremmelse; thi omendskiønt der altid findes nogle Mennesker, som tænker sundt, saa høres de dog alligevel ikke, førend Nøden og Trængselen giør Folket opmerksomt. (Taget af J. F. Krugers Tanker ved ledige Timer.)