Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1844-02-24
Frankerig. Deputeredekammeret morer sig endnu bestandig over den aristokratiske Jagtlov. Hr. Vatont var vittig og forlangte, at Kaninerne skulde indbefattes under de skadelige Dyrs Cathegorie, fordi de snege sig ind i Kostaldene, for at patte Køerne og derved berøve Kalvene deres lovlige Næring. (Buffon fortæller nemlig dette i sin verdensberømte Naturhistorie). Der opstod naturligviis en umaadelig Latter i Kammeret, hvorpaa Hr. Delespaul foreslog, at Vagt lerne ikke skulde betragtes som Trækfugle. En lang Discussion udviklede sig indtil Hr. Boulay sagde: "Departementerne i Norden kunne være ganske rolig: vi skulle ikke lokke deres Vagtler fra dem." - Delespaul; i lang Tid have vi ingen havt." - Boulay: "a, De maa betænke, at Vagtlerne, for at komme til Frankerig, maae flyve 200 Mile i Luften, uden at spise!" - Boulay: "Det er derfor intet Under, at Mange maae omkomme under og efter Reisen." - Hr. Morny: "Under Restaurationen (uhyre Latter) saae Man mange Vagtler i det nordlige Frankerig, men nu gaae de alle til Tydskland!" - Boulay: "Vagtlerne gaae snart den ene, snart den anden Vei!" - Legitimisterne maae vel indsee Hentydningen til deres Parti. Med det sidste Nummer af "Portefeuillen" følger et Portrait af den franske Minister Guizot, ledsaget af nogle Notitser og hans Liv. Francois Pierre Guillaume Guisot er født i Nismes af protestantiske Forældre den 4 Octbr. 1787; hans Fader, der var Advocat, blev henrettet under Rædselsregjeringen 1794 hvorpaa hans Moder gik til Genf og satte Sønnen i Gymnasiet der, hvor han studerede den classiske Literatur og Philosophie; han forlod Gymnasiet 1805 og gik til Paris, for at studere Retsvidenskaben. Han levede meget indgetogent, ganske for Videnskaberne, men fik endelig Adgang i den forrige Schweitzer-Gesandt, Stapfers, og ved ham i andre Saloner. Paa denne Tid lærte han Pauline de Meulan at kjende; hun var af en gammel, men i Revolutionen forarmet Familie, som hun underholdt ved at udgive en Journal og ved andre literære Arbeider, men hendes Helbred leed derved. Guizot erfarede det, og sendte hende et anonymt Brev med en Opsats, og tilbød sig at ville overtage Udarbeidelsen af Artikler til hendes Blad, saalænge Sygdommen varede. Hun modtog Tilbudet, og da hun var helbredet opfordrede hun sin Medarbeider til at nævne sig, da gjorde Guizot hende sin Opvartning, og 5 Aar senere blev hun hans Hustru. J 1812 blev han Professor i Historien ved Universitetet i Paris, i 1814 Generalsecretair under Ministeriet for det Jndre, fulgte Ludvig den 18de til Gent, og blev efter den anden Restauration Generalsecretair under Justitsministeriet. J denne Stilling forsvarede han med Jver og Mod Folkets Sag mod det royalistiske Parti, og i 1830 var han blandt de 21 Deputerede, der undertegnede Protesten mod JuliOrdonantserne, og deeltog i Orleans's Tronbestigelse. Hans følgende Løbebane er verdenshistorisk, saa denne ville vi ikke videre omtale. - Portraitet vidner om en aandrig Mand, men det mest fremtrædende Træk er en ubøielig Karakteerfasthed, som han da ogsaa tilfulde har lagt for Dagen i sit politiske Liv. Guizot er en Mand af stor og grundig Lærdom, og han har navnlig i sin franske Culturhistorie og engelske Revolutionshistorie lagt en Erudition for Dagen, hvorover Man maa forbauses; han hører til de doktrinære Historikere, d. v. s. til dem, som mene, at et Folks politiske Udvikling ikke maa gjøre Spring, men at dets Fremtid maa være bygget paa dets Fortid. Guizot er upaatvivlelig en retskaffen Mand, og det er meget sagt om en Minister, mere end Mange (?) ville indrømme Thiers, men hvad der, efter vort Skjønnende, tydeligt fremgaaer af hans Værker, det er, at han har en betydelig Portion Hovmod. Han er Enkemand og har mistet sin eneste Søn.