Aalborg Stiftstidende, 1829-11-21
Grækenland. Jmedens Pennekrigen mellem Cabinetterne om Orientens Anliggender ere i den meest levende Gang i det vestlige Europa, afgjøres de med Sværdodden paa Kamppladsen selv og Diplomatikens Konster komme for sildigt. Saaledes gik det med den nyelig tilendebragte Krig og saaledes synes det ogsaa nu at gaae med Grækenland. Medens Cabinetterne ere uenige om de Grændser paa Kortet, som man vil forunde den nye græske Stat, har denne paa Territoriumet selv afridset dem med sit Frihedsværd. Til Corfu er nemlig indløben den Efterretnning, at Grev Capodistrias seneste Forholdsregler imod de af Tyrkerne endnu besatte Positioner, aldeles ere lykkedes og have havt det græske Continnents fuldkomne Befrielse til følge, i det Resten af Tyrkerne, omtrent 7000 Mand, have capituleret og rømmet Landet. Rapporten fra Demetrius Ypsilanti, Overbefalingsmand for de græske Tropper, over de Fægtninger, som endelig havde et saa heldigt Resultat, indeholdes i et græsk Blad fra Ægina af 15de October. Man seer deraf, at den sidste Fægtning, som varede flere Timer, og hvor Tyrkernes Forsvar var ligesaa haardnakket, som Grækernes Angreb var hæftigt og tappert, var den store Sag værdig. Tyrkerne ere dragne til Thessalien og i Livaden er ingen Fjende mere. Skildringen af Landet, som her var Krigsskueplads, viser, at Hungeren om føie Tid vilde have fægtet for den græske Sag, da Landet skal være næsten aldeles blottet for SubsistentsMidler. Jacobs Efterkommere. (Sluttet.) Hertil maa man endnu lægge de Summer, som erhverves ved Udlaan til Udlandet og Renterne af disse Summer. Og for at forsikkre sig denne Rigdom, behøvedes der hverken Skatter eller Konstflid, intet Anlæg af Capitaler, ingen Protectioner eller Privilegier; i en sindrig udholdende Skarpsindighed, i den Evne at kunne gjette vor Trang, i det Talent, at kunne forudsee vore Feil og i den Færdighed at kunne udspeide den rette Leilighed, der bestod den hele Konst. Saaledes steeg for 20 Aar siden en Jøde i Land i Dover, blottet for alle Midler til at subfistere; han fulgte sit medfødte JnstinetsKald, vidste at drage Fordeel af een eller et Par lykkelige Omstændigheder - og nu beile Cabinetterne til hans Bistand, til den samme Mands Bistand, som endnu for ikke lang Tid siden var bekymret for sit daglige Brød! Naar Sagerne staae saaledes i England, hvor Pressen er stie, hvor Regjerings=Maskinen er simplificeret, hvor Friheden har sit Tempel, saa giver jeg at betænke, hvilken en pecuniair Overvægt Jøderne maae have erhvervet sig i den øvrige Deel af Europa. Hvorledes bringer man dem nu ud af denne Forfatning, naar man ikke smelter dem sammen med Massen af Landets Børn, naar man ikke tilintetgjør deres Fordomme og dem, som man nærer imod dem, naar man ikke bringer deres Jnteresse og Tilbøieligheder i Samklang med vore, naar man ikke udsletter Judaismen og omdanner dem til Borgere, vil dette aldrig lykkes. Voldsomheder vilde ikkun gjøre det Onde, de allerede have forvoldet, værre. Saalæng, Jøderne kunde være Patrioter, have de udviklet Storhed, Høifindethed og Heltemod. Man give dem et Fædreneland igien; man giøre dem atter til Fædrelandets Børn, deelagtige i dets Hæder - saa ville de ophøre at ansee sammenskrabede Rigdomme for deres Livs eneste Formaal, Ministrenes Ødselhed, som Borgen for deres Fordeel, Nationernes Elendighed for deres Guldgrube og de ville ei længere betragte Jndividuers og Nationers, private Personers og Kongers Daarligheder for Midler til deres Ophørelse og som Betingelsen for deres Overvægt. Jmidlertid er det ikke at nægte, at man kommer dem mægtigt til Hielp. Jstedet for at afhielpe Misbrug, at indføre nyttige Besparinger, at begunstige Publicitæt og Handelsfrihed - de sikkreste Midler til at forøge baade Folkets og Thronens Jndkomster - synes de fleste europæiske Cabinetter af være blevne enige om, endnu mere at gjøde den frugtbare Jordbund, som yder Juda sin Høst. At laane for at forøde at forøde for at laane, dette er det dobbelte Arbeide, som udfylder Tiden, dette er det Maskinerie som er i uophørlig Bevægelse. Jfrael veed ret godt at nytte saa gunstige Omstændigheder Det har sine Spioner hos Konger og Ministre, sine Vægtere, de lovgivende Forsamlinger: det er underrettet om Alt og Jntet undgaaer dets Opmærksomhed. Dets Courerer gjennem streife Landene, medens dets Skibe gjennempløie Havets Bølger. Den ubetydeligste Nyhed er det ligesaa snart bekjendt som den vigtigste Efterretning, naar en Begivenhed har fundet Sted; af Alt drager det Fordeel; i fornødent Fald veed det selv at skabe de Tilfælde, som convenerer det og som dets øieblikkelige Jnteresse fordrer. Var det da vel nogen Overdrivelse, naar jeg ovenfor sagde, at Septeret atter er kommet til Juda? Nationer, Exellencer, Majestæter, Høiheder, Senatorer og Talere, har ikke den, som er i Besiddelse af Guldet, Rangen foran Eder, er han ikke Eders Herre, - Skulde mine Ord overraske den Læser, som er ubekiendt med vor nærværende selskabelige Tilstands Mysterier, og lader sig skuffe at den ydere Overflade, saa besøge han dog eengang hver Dag Ugen, Søndagen undtagen, Londons Børs i Middagstunden, og han vil snart see sig helbredet for sin Tvivlesyge. J Begyndelsen vil hans Øine og hans Øren paa lige ubehagelig Maade bemærke en surrende Sværm, stiv, knarvorren temmelig slet klædt, bidende og raae i Tonen. Midt i dette Folkeslag, som har indviet sig til Mammon, vil han blive et Væsen vaer, ubevægeligt, med et stivt mørk Blik, saffranguulAnsigtfarve, med piinligt sammentrukne Træk, Hænderne i Lommen, Skuldrene i Veiret, som om det fiirkantede Hoved der bedækkes af en Hat, der er trykket dybt ned i den furede Pande, skulde nedsænkes imellem dem. Dette Physionomie er nu rigtignok hverken tækkeligt eller udtryksfuldt eller mildt eller muntert, forkynder neppe engang nogen Skarpsindighed, og dog er det i denne Hjerne, som man kunde fristes til at holde for sløv og uvirksom, at de meest omfattende Combinationer boe ved Siden af Beregninger, der gaae i den mindste Detail. Naturligt sættes Tilskueren i Forundring ved dette Syn og træder nærmere. Manden staaer der aldeles uden Lidenskab; hans Læber bevæge sig ikke, hans Øine ere uden Liv Jntet røber at han tænker. Er det et levende Menneske eller blot den ydre Gestalt af en af vore Lige? Er det et af hine ubesielede Legemer, om hvilket Dante Alighieri forsikkrer os, at han har seet dem gaae paa Gaderne i Florents, som om de levede. Snart seer man en anden Person træde ind med en adspredt Mine. Statue=Mennesket, træder 2 eller 3 Skridt tilbage; den nye Acteur følger ham og imellem dem begynder nu en stum Samtale. Statue=Manden løfter sine nedsænkede Øienlaage og fra det matte og døde Øie frembryder pludseligt det meest gjennemborende og forskende Blik, som man nogensinde saae funkle i Mørket. Den Anden svarer ved et Tegn og bortfjerner sig; den stumme Samtale har ikke varet over 2 Seconder og den første antager atter sin ubevægelige Holdning, sænker sit Blik, som nyelig satte Tilskuerne i Forundring, atter mod Jorden og er paa nye en Statue. To, tre Besøg af samme Slags modtages paa lignende Maade og forsvinde som det første. Saaledes tæller man 40 til 50 og den Ubevægelige, som endnu stedse ikke har aabnet sine Læber, ikke bevæget en Haand ud af Lommen, bliver omsider ogsaa usynlig.