Den Vest-Sjællandske Avis, 1835-12-12
Englænderen Thomas Campbells Breve fra Algier. Algier den 10de September 1834. Min bedste Ven! Den 11te afreiste jeg paa et Koffardieskib fra Marseille, og i 6 Dage krydsede vi omkring paa det middellandske Hav. De vil let kunne forestille Dem, at disse Dage just ikke hørte til de behageligste i mit Liv, naar jeg beretter Dem, at vi tolv voxne Passagere og eet uroeligt Barn vare indespærrede i en Kahyt paa 9 Qvadrat Fod. Det var os ikke mueligt, saalænge det var Dag, at retirere os ud deraf paa Dækket; thi den brændende Sol syntes at forvandle det til et Jldsted. Allene om Aftenen kunde vi forlade vort Fængsel, og om Natten nyde nogen Hvile, men saasnart det gryede ad Dag begyndte den forvildede Unge at staae paa sin Tromme og skreeg i høien Skye, naar man vilde tage den fra den. Men med Skibsmandskabet vare vi vel tilfreds, thi fra Kapitainen til Skibsdrengen stode de alle hvert Øieblik til enhvers Tieneste. Vi bleve fortreffeligt beværtede, som ellers ikke pleier at være Tilfældet paa Handelskibene i Middelhavet; uagtet Frægten ikke var dyr. En Dag blev der endog givet et Gilde paa Skibet og derved spenderet Champagner i Overslodighed, i Anledning af at en anden Søemand, som var en Ven af Kapitainen kom ombord. Det var en snurrig Fætter, thi han lod sig ikke nøie med den Honneur at Kommandere et Skib, men bildte sig endog ind at han var en Mester i de skiønne Videnskaber og Philosophien; til min Ulykke fik han at vide, at jeg var en Litteratus, og nu maltrakterede han mig strax med et heelt Dusin af hans Poester. Uagtet denne Søereises Ubeqvemmeligheder, saa havde den dog ogsaa meget Behageligt ved sig. J de kjølige Aftentimer vederqvægede vil os paa Dækket, og spiiste der med megen Appetit, for at oplive Selskabet, maatte enhver af os efter Tour synge en Vise, hvad enten han saa kunde eller ikke. Vi seilede forbie Øerne Majork og Minorka; men i en faa stor Afstand, at vi kunde ikke tydeligt see dem. D. 8. om Morgenen vaagnede jeg ved det glade Raab, at man kunde see Land fra Mastkurven, kort efter sværmede Landfugle paa alle Sider af vor Takkelage. J en Afstand af omtrent 30 engelske Mile fra Landet kunde vi see den hele algierske Kystfra Kap Matifu i Øst og til Halvøen Sidi For ruch i Vest. Naar man seer Algier i denne Afstand, saa tager den sig just ikke godt ud; thi om endog det lille Atlas Bierge tage sig pragtfuldt ud Baggrunden, saa mangler dog det hele et malerisk Udseende indtil man kommer Kysten nær paa en halv Miil. Noget længere til Siden viser Staden, sig for Øiet i Formen af en trekantet Skive af Kalk, liggende paa den skraae Side af en Banke, imedens Landstederne paa de tilstødende Høie, see ud som smaae Stykker af samme Material der ligge omkring paa de dyrkede Marker. Men kommer man noget nærmere, saa forvandler denne indbildte Skiv sig til en Stad, som sætter os i Forbauselse; og Kalkstykkerne paa Naboehøiene blive til qvadratdannede og Kasteller lignende Høie, som ere indfattede med Lystlunde og Haver. Jngen Stad, som jeg har seet, besidder i Forhold til sin Størrelse saa mange Lyststeder i sin Omegn, som Algier, hvilke saavel ved deres livfulde Udseende, som ved deres høie Beliggenhed, udbrede et pragtfuldt Prospekover den Deel af Kysten, som ligger nedenfor Byen. Men ogsaa Staden selv, naar man først kan oversee den, frembringer et Syn, som om man just ikke kan kalde det smukt, dog overrasker ved sin Nyehed og Besynderlighed. Allerede naar man hører det Ord Algier nævne, sættes Følelserne i en usædvanlig Bevægelse, naar man betænker hvormange kristelige Hierter ere blevne overfaldne af en dødsens Angest ved at lande paa dette Sted. Synet af Algier er især meget interessant ved Stadens usædvanlige Udseende: Staden danner en Trekant paa den skraae Side af en Banke, hvis Basis støder tæt til Havet, imedens Toppen er kronet af Kassada, et Kastel som tillige tiente den sidste De til Residents. Hans Forgiængere boede ved Foden af Staden, hvor saa mange af dem ere døde paa en voldsom Maade indtil Hussein Pascha endelig faldt paa den Jdee, at en Residents, som havde en høiere Beliggenhed, var bedre skikket til at holde hans kiære Undersaatter i Respekt, midt om Natten drog han med alle sine Skatte ind i Kassaba Længere borte, og paa en Banke, som er endnu høiere, staaer Keiser=Kastellet, som Keiser Karl den 5te byggede, og som behersker hele Staden. De fiirkantede Huse med flade Tage, som ligge i Terrasser over hinanden, staae ganske tæt sammen, og ere tilligemed Kastellerne og Murene overtrukne med Kalk, saa at de glimre som Snee. Disse Gienstande, tilligemed Broepillerne, Fyrtaarnet og Batterierne ved Havet, i een Række bag ved den anden, ere besatte med nogle hundrede Kanoner, og give Staden et imponerende Udseende, som retfærdiggjør dens Tillægsnavn l. ghanzi den krigeriske). Tillige mindes man om af Moscheerne og deres Taarne, Minarets, fra hvis Spidse Halvmaanen funkler, at man er kommen midt imellem Muselmænd, imedens Synet af et Palmetræe i en Afstand viser sig som et yndigt Karakteertræk af et africansk Landskabsmalerie.