Viborger Samler, 1848-09-08
J Løverdags fandt et foreløbigt Prøvevalgs Møde Sted i Aalborg. Redact. Ree havde ved en Skrivelse til Comiteen for Mødet gjort opmærksom paa, at han ikke agtede at stille sig for dette District; Anmeldelser herom vare derimod indløbne til Comiteen fra forhenv. borgerlig Raadmand L. Bøggild paa Moesgaard ved Randers og Aalborgs tidligere Stænderdeputerede, Overretsprocurator Jespersen i Viborg. Resultatet af Afstemningen af Vælgerne for at udfinde flere Candidater, paa hvem deres Opmærksomhed maatte være rettet, blev at af 135 Stemmer faldt 74 paa Pastor Schurmann og 33 paa Procurator Jespersen; de øvrige faldt paa 14 forskjellige Personer, af hvilke ingen opnaaede meer end 6 Stemmer. Efter Comiteens Forslag vedtoges det at et definitivt Prøvevalg nærmere skulde berammes. – Jfølge Aalb. Av. havde Procurator Jespersen først paa Mødets Dag tilstillet Comiteen sin Skrivelse, hvori han erklærer, at ville stille sig, hvis der ved et Prøvevalg maatte vise sig en saadan Stemning for ham, at han kunde antage, at man ønskede at see ham stillet. Tillige gav han deri en Skildring af sine nærværende politiske Anskuelser, som oplæstes for Forsamlingen. - Hr. Jespersen erklærede heri, at han ved sin Fremstilling vilde lægge HippodromProgrammets Puncter til Grund. Hvad Valgretten angik, da troede han den bedst betrygget ved en Skattecensus, men da denne engang i Valgloven til Rigsforsamlingen ikke er antagen, mener han, at man dog burde for Valgretten have en Aldersgrændse, saa at Alle under 30 Aar ikke blive Vælgere og heller ikke de, som staae i Tyendeforhold. Valgbarhed bør indtræde fra 25 Aars Alderen. Samme Valgprincips Gjennemførelse i Communen vedkjender han sig, ligesaa Valg af dens reent communale Embedsmænd, Borgemester inclusive. "Lighed i Byrder og Rettigheder er et Begreb, der let kunde modtage forskjellig Fortolkning; men efter den Forklaring, Redacteur Ree heraf havde givet i Hippodromet, at det maatte forstaaes saaledes: at ingen Classe særlig betyngedes med Byrder eller særlig begunstigedes med Rettigheder, tiltraadte han det ogsaa Ophævelsen af Stands- og Fødsels rettigheder, Rang og Titler stemmer han ligeledes for, og veed ikke, hvorfor man ikke i Hippodromet har forlangt al Adel af skaffet. Ligelig Beskatning ønskede han ogsaa, navnlig Ophævelse af Hartkornsforskjellen paa den af Stænderne tidligere tilraadede Maade. Almindelig Værnepligt og Folkevæbning ansaae han allerede for begrundede i den almene Erkjendelse. Religionsfrihed ønskede han i den politiske Udstrækning, saaledes at f. Ex. en Jøde kunde faae alle Embeder, der ikke stode i Berring med det Geistlige, men den lutheranske Religion maatte vedblive som Statskirke. Pressefrihed havde han allerede i Stænderne under de daværende Forhold udtalt sig for og tillige stillet Forslag om Eedsvorneretter for Presseforseelser. Næringsfrihed ønskede han under Ordning paa en for det Hele gavnlig Maade og uden at dette Spørgsmaal maatte tjene til at opirre den arbeidende Classe mod den øvrige Befolkning hvorpaa der allerede hos os ikke skulde have manglet Bestræbelser. Med Hensyn til Kongevetoet, da ansaae han det absolute Veto for tilstrækkeligt betryggende for Folket, naar det stod sammen med den fulde Ministeransvarlighed og ikke som i Norge, hvor Ministrene kun ere forpligtede til at fraraade en forfatningsstridig Bestemmelse. Det suspensive Veto gav Rivning med Kongemagten, hvorpaa Norge frembød Exempel. Det absolut Beto vilde desuden ikke komme til Anvendelse. Han var ogsaa mod Tokammer med kongevalgte Medlemmer i det høiere Kammer eller med aristokratisk Besættelse, men derimod for et Tokammer efter Folkevalg, dog meest for et Eetkammer som det i Norge, hvor det ene Thing træder ud ved indbyrdes Valg i hele Repræsentationen. Hvad Puncterne Nr. 9 og 10 angaaer, da havde den fædrelandske Association i Viborg indbudt til et offentlig Møde, hvor man vilde foreslaae til Udtalelse: 1) at det er vor faste Forventning, at Valgloven vil blive fuldbyrdet; 2) Jdet vi have Tillid til, at Regjeringen vil tillægge Folkestemmen, der udtaler sig paa Rigsforsamlingen, sin fulde Betydning, ønsker man dog ikke Begrebet "constituerende i den Forstand, som det er taget i andre Lande, hvor man har maattet foregribe Omstændighederne, hvilket det herværende lykkelige Forhold imellem Konge og Folk ikke betingede. Hr. 1s i Tirsdagsavisen berørte Svar til Procurator Jespersen undlade vi ikke efter Forfatterens derom senere fremsatte Anmodning nedenfor at meddele in extenso. (Hr. Jespersens Giensvar herpaa see Gaarsavisen.)Hr. Landsoverrets=Procurator Jespersen i Viborg har i Randers Avis Nr. 146 forsøgt at levere Beviser imod, at han i Stænderne har viist Halvhed og Jnconsequents. Det vil imidlertid sikkert forekomme Alle, at han netop derved har beviist det Modsatte af hvad han har villet bevise, og at han saaledes har sparet os den Uleilighed tydeligere at godtgjøre vore tidligere i dette Blad fremsatte Paastande. Hr. Jespersen yttrer, at han i sin Tid tog sit Constitutionsforslag tilbage for ikke at fremkalde en Conflict imellem Stænderne og Regjeringen. Men da Commissarius udtrykkelig bemærkede, at han intet Forbud kunde nedlægge, men at han kun ønskede, at Nedsættelsen af en Comitee udsattes indtil han erholdt nærmere Tilkjendegivelse fra Hovedstaden, saa kunde jo en foreløbig Behandling umulig fremkalde nogen Conflict. Commissarii Bemærkninger indeholdt netop en Jndrømmelse for Stænderne til foreløbig at behandle Sagen. Vi ville her tillade os at citere nogle Yttringer af os i en Artikel i Randers Avis (Nr. 174 for 1846) angaaende Hr. Jespersens mærkværdige Forhold ved denne Leilighed; disse Yttringer ere følgende: "Commissarius indrømmer selv, at den kongelige Meddelelse ikke indeholder noget Forbud mod Sagens indledende Behandling; Præsidenten, Hr. Etatsraad Bruun, hævder Forsamlingens Competence til at gaae ind paa Sagen; Proponenten, Hr. Jespersen, tager derimod sit Andragende tilbage og motiverer sin Tilbagetrædelse med "de vanskelige Tidsforhold og en mulig Conflict mellem Regjeringen og Stænderforsamlingen."Men de vanskelige Tidsforhold, hvormed ikke kan være meent andet end Forholdet med Hertugdømmerne, existerede jo ogsaa da Forslaget blev indgivet, og Proponenten udtaler desuden der selv den Formening, at de bedst kunne udnævnes ved Jndførelsen af en fri Forfatning. Han behandler altsaa de vanskelige Tidsforhold med megen Lethed; thi han bruger dem til dermed at motivere baade Jndgivelsen og Tilbagetagelsen af sit Forslag. Hvad den "mulige Conflict mellem Regjeringen og Stænderforsamlingen" angaaer, da mener han selv - besynderligt nok – at en saadan Conflict ikke vilde indtræde, da et Forbud efter hans Mening ikke vilde blive nedlagt af Regjeringen. Hvad betyder desuden Reservationen af Stændernes Ret til senere atter at behandle Sagen, Vil ikke det samme Forbud, den samme "Conflict" da atter kunne indtræde? Hvorfor ikke hellere strax benytte den Ret, man reserverer sig, for at al Uvished og Regjeringens Anerkjendelse af denne Ret strax kan hæves." - Disse vore Yttringer staae endnu umodsagte; deri er udtalt en Anskuelse, som i langt stærkere Udtryk udtaltes i sin Tid af Bladet Fædrelandet. Hr. Jespersen siger nu, at Tilbagetagelsen af Forslaget skeete efter Conference udenfor Forsamlingen med alle de Deputerede, der opholdt sig i Viborg. Vi tilstaae, at vi aldrig have vidst, at en saadan besynderlig Conference har fundet Sted, besynderlig sige vi, deels fordi en Proponent bør kunne staae paa sine egne Been, og deels : fordi Hr. Jespersen, naar han har confereret med alle de Deputerede, altsaa ogsaa har raadspurgt sig med de Mange, som sikkert ivrig vilde have bekæmpet Forslaget; at disse - hvoriblandt samtlige hele og halve Aristokrater – raadede Hr. Jespersen til at tilbagetage Forslaget, finde vi ganske naturligt. De bibragte jo derved Constitutionssagen et Nederlag uden megen Møie.