Aalborg Stiftstidende, 1831-10-15
J Jena er ved Døden afgaaet Dr. Bran, Udgiveren af Minerva og Missellangen. staae til hans Disposition, saalænge han agter at op Den fortræffelige Skribent Normanden Henrik Steffens (Øhlenschlægers Ungdomsven), der nu i flere Aar har været Professor ved Universitetet i Breslau, har nylig paa tydsk udgivet: Malcolm, en norsk Novelle, i tvende Dele, hvilket Værk kunde berettige Forfatterens Landsmænd til at see i ham en Valter Scott i Bearbeidelsen af fædrenelandske Æmner. Herved en liden Prøve af Malcolm. En Olding fortæller: "Da Skotten Sinclair, hvervet med 900 Mand af Svenskekongen Karl den 9de, i Aaret 1610, fattede den kjekke Beslutning, at trænge ivers gjennem Norge ind i Sver tig, og ved Kringelen total blev slaaet af 300 endnu kjekkere Normænd, da bleve kun 60 Skotter tilovers. Man tilsagde dem Livet og holdt dem fordeelt paa Høiene. Men desværre, een af det norske Folks meest glimrende Bedrifter fordunkledes ved et græsseligt, i afskyeligt Barbari. Træt af at underholde disse Fanger, slæbte man dem sammen og dræbte dem. De bleve dræbte, de Vaabenløse, der havde Normændenes Ord. - O! var dog denne Udaad aldrig skeet, gjerne vilde jeg udslette Seieren af vor Historie, hvis jeg tillige kunde udslette Mindet om dette Barbari Mørkets Bedrivter bære Dødens Frugter; de aagre i hemmelighedsfuld natlig Udvikling gjennem Aarhundreder - og saaledes bærer mit Huus Forbandelsernes Følger den Dag idag." Oldingen holdte op. En sælsom Gysen overfaldt Tilhørerne. "En Skotte, - begyndt te Gubben nu - Sagnet skildrer ham som en smuk, kjæk, elskværdig Mand, havde erhvervet sig en af vore Slægtninges Kjerlighed. Hun skjulte ham paa hiin farlige Dag, men han blev røbet. Bønder, en Heggelund i Spidsen, styrtede ind. Elskeren dræbtes i Fæstemøens Arme. Pigen - hun har Frugten af en hemmelig Kjerlighed under sit Hjerte - nedstyrter over det blødende Liig, anraaber Gud, anraaber alle Helvedes Aander og Hævn, forbander i de frygteligste Udtryk Morderen, Frænderne og - forsvinder. Sandfjord saae man hende aldrig meer, men der fortælles, at det lykkedes hende at flygte til Sverrig og at hun der opfostrede en Søn til hendes Hævn Men denne var sygelig. Hun, Moderen, hendes hele Levetid igjennem forfulgt af det blødende Liigs Billede, blev meget gammel; og haandfast og kraftfuld til sin høieste Alder skal hun være død 90 Aar gl. Det var som om den frygtelige, undslukkelige Tørst efter Hævn, havde opholdt hendes Liv og vedligeholdt hendes Kraft. Hun oplevede Børnebørn i 3die Led J Aaret 1730 er en Svensker i Sandfjord; han veed at indsmigre sig. Han bliver Familiens Yndling. Men sælsom, hvor han er, hænder en Ulykke. Køer, døe, man veed ikke hvoraf, Mennesker forsvinde, man erfarer ei hvorledes. Jngen har ham mistænkt. Endelig træffes han i Gierningen - som han var i Begreb med at stikke et Huus i Brand. Han paagribes, mange Udaad kommer for Dagen; men har forsvinder. Hans Sønner - han havde flere - vilde nu hævne Faderen, og i mange Aar omsvæves Huset af Røvere og Mordere. En af dem paagribes, dømmes fra Livet, og Hadet stiger. Da solgte min Bedstefader sit Sted og drog hertil. Men Forbryde sen synes vorden hjemmehørende i hiin ulykkelige fordrevne Slægt. Jdag modtog jeg paa en sælsom Maade et Brev. Et Menneske, indhyllet i en Kappe, banker paa mine Vinduer. Heggelund raader han med huul Stemme, og som jeg aabner Vinduet har jeg ogsaa Brevet og borte var Bringeren. Her er Brevet: "Ei blot i Sandfjord veed Sinclairs Aand. at finde Forbryderhuset - men Hævnen svæver over dig. Gubben reiste sig: "Hvad J have erfaret være som en Grav skjult i Eders dybeste Jndre. Et Vanheld svævede over Huset - hvorfra, det vidste man kun dunkelt; at det havde sin hemmelige Rod i et saa gammelt, længe glemt Barbari hos Folket, erfarede man nu med Gysen og imodesaa Fremtiden med angestfuld, frygtsom Følelse.