Aalborgs Stifts Adresseavis, 1825-10-06
Den for Almeensikkerheden farlige, afskedigede Corporal fra "Cronobergska Regimentet" Tullberg, som rigtig nok aldrig har begaaet noget Mord, men dog ved de forvovneste Tyvs=Æventyrer har forskaffet sig Navnet af Mestertyvl, er ikke mere til. Da hans Snuhed og List strakte sig saa vidt, at han næsten kunde stiæle, hvor det behagede ham, og da han havde en saa ganske mageløs Legemstørke, at samtlige Jndbyggere med alle deres Kræfter i en Landsby, hvor han havde stiaalet Noget, ikke kunde holde fast paa hans Hænder, saa blev han i den Anledning erklæret for fredløs, af den kongelige befalingshaver i Vexjø, som derved udstedte en Kundgjørelse, hvorefter Enhver, som kunde bringe ham, det maatte saa være enten levende eller død, skulde derfor have en Belønning af 100 Rigsdaler Banko. Derpaa indfandt i Juli Maaned en Skomager, hvis Nann ik er Redactionen bekjendt, sig hos Præsten i Gotheryd og forklarede at ville fortjene den udsatte Priis, til hvilket Øiemed, saasom Tullberg ikke var til at gribe med Magt, men blot med List, han vilde søge ham op og gaae i et Tyverie Makkerskab med ham; men han bad derved Hans Velærværdighed, at dersom han i et eller andet Tyveri muligen skulle vorde paagreben med Tullberg, da skulde Pastoren opgive, hvorledes det i Sandhed forholdt sig med, den Sag. - Skomageren begyndte da med Tingen. Den varede heller ikke længe, før de begik et Tyveri hos en Thinghører (Næmdeman, c: Stokkemand ved Herreds thinget), fra hvem de toge alt hans Sølvtøi. Nogle faa Dage efter kom Skomageren til den Bestiaalne, aabenbarede ham, hvorledes det var gaaet til med Tyveriet &c., og lovede ham derved, at han skulde have sit Sølvtøi igjen. Han erklærede tillige at ville deele den udsatte Præmie med Bonden, forudsat Samme vilde med sin Søn indfinde sig den paafølgende Nat paa et vist betegnet Sted ved en Hule i Skoven, hvor han havde aftalt at indtræffe tilligemed Tullberg. De gjorde sig parat og kom alle tre derhen, hvor de forgjeves ventede efter Tullbergs Ankomst lige til Daggry, saa at Bonden og hans Søn begyndte at fatte Mistanke mod Skomageren, at han maaske gik paa Rævekløer med dem; men denne forsikkrede, at han om en Time vilde være der med Tullberg, og de skulde da ved hans Tilraab skyndsomst komme ud af Hulen og med deres medbragte Geværer strax lægge an paa Tyven. De indfandt sig ogsaa rigtigt, og Skomageren skreg, og løb med det samme, saa hurtigt som han kunde, ind af Skoven til. "Aa Du Forræder!" skreg Tullberg, "dit Forræder, skal komme Dig dyrt at staaer. Med det Samme satte han efter ham; men netop som han vilde lægge Haand paa Skomageren, der søgte, at rende bort fra ham, traf et Skud fra Bonden ham i Hoften. Dette opholdt Tüllberg, noget, men han snappede strax Mos med Haanden og slog den i Saaret og gav sig til at løbe som ganske fortvivlet. Andengang var det nu paa Nippet, at han kunde have grebet Skomageren, da Bondens Søn med sit Skud trax ham i Skulderen, saaledes at han blot sprang nogle faa Favne fremad, hvorpaa han forblødt drattede omkuld. Nu vilde Bonden og hans Søn strax give sig ifærd med at forbinde den Saarede; men Skomageren, da han bemærkede det Skeete, vendte om og kastede sig paa Tullberg med en grumme stor Kniv. De andre to vilde hindre ham fra at stikke den Saarede, og nu Fangne, ihiel, hvilken nu bønligen og indstændigen bad om at maatte have nogle Timer til at forberede sig i, da han dog allenfalds nu havde faaet saa meget, at han aldrig skulde komme i Stand til at gjøre mere Ondt i Verden; men Skomageren kastede sig over ham med saadant Raseri, imens de Andre paa Bondeviis, stode forbløffede og maabede, at forinden de rig. tigt kunde komme til deres Sandser, havde Skomageren, allerede faaet Brystet opsplittet paa Tyven, givet ham adskillige Stik i Hjertet og i Maven, og under samme Foretagende holdt Munden til paa Tullberg, saa at han, der syntes at ville sige de Andre Noget, opgav, uden at kunne det, sin Aand inden faa Minuter.