Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-10-06
(Efter Jndsendt.)¬ J Aarhundreder herskede Vankundighed og Overtro, med de deraf følgende talløse Ulykker og Elendigheder, over Menneskeheden, men især iblandt Almuen. Flere af alle Tiders ædle og oplyste Mænd stræbte, ved Tale, som ved Skrifter, at udbrede Almeenoplysning, for derved at befrie deres beklagelsesværdige Medmennesker fra hine Uhyrers grusomme Herredømme, og ædle Førster fandt deres høieste Lyst i, at anvende den dem betroede Magt i samme Hensigt. Blandt de Førster, der med Jver virkede for deres Undergivnes Oplysning og Forædling, har Dannerkongen, Frederik den Fjerde, gjort sig et stort og udødeligt Navn, der, igjennem alle Tidsaldere, lige hædrende vil nævnes af enhver Oplysningens Ven. Naar det betænkes, hvor mange Skolet han byggede, som og hvorledes han sørgede for, at Lærerne kunde blive forholdsmæssigen lønnede, da erkjender man endnu i vore Dage med inderlig Glæde, at han, med Hensyn paa den Tid, hvori han levede, udrettede saare Meget: endnu vidne de solide Skolebygninger om, hvor Kongeligt deres Stifter har tænkt. Dog, hvormeget han end ved de Skoler, han byggede, og de Lønninger, han anviste, fremmede Almuens Held, stod dog endnu Meget tilbage at udføre, hvilket og klarligen indfaaes af hans for Almeenoplysning og det almindelige Bedstes Fremme saa ivrige og ædelt virkende Ærlinger, Kongerne Christian den Syvende og Frederik den Sjette. De indsaae, at hvis Skolelærerne skulde undervise med Nytte, ved at bibringe Ungdommen rigtige Begreber om Gud og vore Pligter, saaledes, at Præsterne med Held siden kunde fortsætte, udvide og fuldføre hvad hine havde begyndt, var det nødvendigt, at Lærerne selv først maatte faae den fornødne Underviisning og dannes af duelige Mænd. Saaledes tænkte Landets Fædre, og saaledes tænkte de ædle Mænd, der understøttede dem; derfor indrettedes Seminarier, hvor Ynglinger kunne blive underviste, og anførte til i Fremtiden med Held at undervise Almueungdommen; derfor byggedes Skoler, hvor der ingen vare, og de høiligen behøvedes; og, for at Lærerne ene kunde hellige sig deres Kald, og røgte det med Lyst, bøde Anordningerne, at de skulde lønnes saaledes, at deres Jndkomster kunde staae i Forhold til deres vanskelige og møisommelige Arbeide. For saa ædle Hensigter, og saa hensigtsmæssige Midlers Anvendelse til at opnaae dem, skulde man naturligviis have troet, at Alle høit vilde have velsignet Førsterne og deres brave Raadgivere. At de fleste Tænkende ogsaa gjorde det, er en bekjendt Sag, men at der ogsaa stedse gaves Nogle, som havde meget at udsætte paa disse Foranstaltninger, er ligesaa bekiendt. At paastaae, at Alle de, der yttrede deres Misfornøielse herover, vare Jkketænkere, vover Anmærkeren ingen lunde; men at dog mange af disse Misbilligende vare Modstandere af de fleste, om ikke af alle de Forandringer og Forbedringer, der i de senere Tider ere blevne foretagne, saavel de mindre som de mere velgjørende, derom troer han, der neppe kan være to Meninger. Mod de Jndvendinger, der ere gjorte, tillader man sig at fremføre nogle bemærkninger, grundede paa Erfaring, og overlader det forresten til Kondigere at afgjøre, paa hvis Side Sandheden er. En af de første Ankeposter mod det nyere Skolevæsen er denne, at de Skolebygninger, der nu for Tiden blive opførte, ere kostbare og trykkende for Sognene. Saavidt Anm. veed, ere Skole bygningerne, i Almindelighed, hverken for store eller pragtfulde, tvertimod synes de ham at være temmeligen indskrænkede, da de kun have to Værelser, hvoraf Stuen er ret passende, men Sovekammeret har den Mangel, at deri er ingen Leilighed til at anbringe nogen Kakkelovn; om der foruden disse Værelser endnu havde været et tredie, havde vist ikke været overflødigt. Efter Anm. Formening, burde der i enhver Skolebygning være to Stuer og et Sovekammer, saaledes anlagt, at deri kunde haves Varme. J mange Skolebygninger mangler og Pigekammer. At Skolebygningers Opførelse, saavelsom enhver anden ny Jndretning, kan foraarsage endeel Udgifter i Førstningen, er saare naturligt; men, naar disse eengang ere udredede, falder det siden lettere at vedligeholde dem. Vilde man aldrig foretage eller begynde Noget, som i Begyndelsen, forvoldte Uleiligheder og Bekostninger, saa havdes nok faa eller ingen af de velgjørende Jndretninger, hvorover nu Alle med Føie glæde sig. Man ivrer fremdeles mod de for Skoledistricterne trykkende Udgifter, som kunde gjøre selv det Gode i Indretningen forhadt hos dem, der bære Omkostningerne. Herimod svarer Anm., at dersom Regenterne ikke ved Lovbud fremmede Oplysning iblandt Undersaatterne, vilde de fleste af disse, istedetfor at søge Kundskab, med hver Dag gaae tilbage i Vankundighed. Man tale kun med Bønderne i Sjælland, i Fyen, i Jydland, ja, i hvilken Provinds man vil, og man skal erfare, at Pluraliteten af dem have meget imod, at deres Børn skulle søge Skolerne, og det ligesaavel der, hvor der kun ydes Ubetydeligt til Skolen, som hvor der ydes Mere, ja, det er ifølge Erfaring fuldkommen notorisk, hvor heftigt Almuefolk have sat sig imod næsten enhver velgjørende Foranstaltning, som er bleven iværksat til deres Gavn, og kun Regjeringens Foranstaltninger have gjort, at de ere blevne lykkelige ved deres Realisering. At saadan Uvillie er en Følge af Mangel paa Oplysning, deri ere dog nok de fleste Tænkende enige Og desuagtet skal der endnu af Enkelte opponeres imod, hvad der gjøres for Skolevæsenet, da dets Fremme dog har en betydelig Jndflydelse paa almeennyttige Kundskabers Udbredelse, Man tænke f. Ex. paa Landeveienes Jstandsættelse, Varcinationens Jndførelse o. s. v. For ret at vise, at Skoler og Lærere, oplærte paa Seminarier, ere aldeles overflødige, er der blevet paastaaet, at i mange af Jydlands Egne var den voxne Yngling af Bondestanden, naar han konfirmeredes, vel saa grundet i sin Kristendom, saa færdig i Læsning, i Regning, og i Skrivning, som vist ingen Konfirmand fra vore nye Skoler er det bedre, om og Pluraliteten er saa god, som hine vare det, og at denne Kundskab dog var ham alleroftest bibragt af de saakaldte Omgangsskolemestere, der ofte selv paa samme Maade havde erhvervet i Barndommen deres Kundskaber. Anm., der vel just ikke kjender de Egne i Jydland, hvor dette skulde været Tilfældet, men derimod har temmeligen nøie Kundskab om andre Egne, saavel med Omgangs skolelærere, som med faste Skolelærere, har aldrig været saa heldig at see og høre, at uoplærte Skelelærere saaledes ikke alene vare parallele med seminaristisk dannede Skolelærere, end sige at de overgik dem. J flere Egne har han hørt, at Ungdommens Religionskundskab bestod for det Meste i at opramse Katechismus og Lærebogen udenad i at besvare to til tre Spørgsmaal over en §., i Lærebogen, som og i at sige, hvad der befaledes og forbødes i hvert Bud i hiin, o. s. v., men videre indlod Man sig i Almindelighed ikke. Af det paa enkelte Steder var noget bedre, vil man ikke nægte. Med Jndenadslæsningen var det ligeledes de fleste Steder temmeligen maadeligt, saavelsom i Skrivning og i Regning, naturligviis vare de fremmeligere i nogle Egne og mere tilbage i andre Egne - enkelte Steders mere oplyste Lærere kommer her ikke i Betragtning -men næsten intetsteds fandt man saa grundig Jndsigt i Religionskundskab, eller Færdigheder i de andre tre Gjenstande, som man derimod oftere har haft den Fornøielse at erfare i flere sjællandske Skoler, hvor Børnene bleve underviste af seminaristisk dannede Skolelærere. Og intetsteds i Jydland fandt Anm. Ungdommen, saavidt hans Erfaring strakte sig, mere tilbage i Alt, end just der, hvor faste Skoler manglede, og Man altsaa maatte behjælpe sig med Omgangsskolelærere, hvilken Opdagelse slet ikke faldt ham underlig; thi, for at faae en Lærer for den ringeste Løn muligt, antog Man den første den bedste, saare ofte et Menneske uden Kundskaber. Den, der ikke duede til Andet, kunde dog sagtens læse for nogle Børn, hedte det ofte ved denne Leilighed. At Børnene under en saadan Lærer kun lærte lidet, er saare naturligt, om han endog vilde giøre sig Flid, var han dog saa afhængig af flere Ting, at det ofte blev ham vanskeligt at udrette Noget. Paa eet Sted, hvor han var med Børnene, var der en Vav i Stuen, hvori der vævedes hele Dagen igjennem; paa et andet vare to til tre Rokke i Gang, og det spindende Personale generede sig ikke for Underviisningens Skyld, men snakkede rask væk, om hvad der faldt dem ind; paa et tredie var der eet, to, ja flere smaa Børn, der ved Græden og Støien ideligen forstyrrede de Lærendes Opmærksomhed; paa et fjerde havde Sladdersøstrene deres Tilhold, hvor de dagligen modtoge og forkyndede deres Nyheder, ja stundom førtes og Samtaler mellem dem og Læreren, der kun vare lidet opbyggelige, o. s. v. Herforuden vare der som oftest i Stuen pladserede nogle Ges under Bordet, i Liggetiden, og Høns vare mange Steder, næsten hele Dagen i Stuen; hvor forstyrrende for Underviisningen, og hvor skadeligt for Ungdommen i Fremtiden, alt dette var, overlader man Læseren at betænke. Hertil kommer endnu, at Læreren sjeldent kunde begynde Underviisningen til nogen bestemt Tid, men dependerede i saa Henseende altformeget af Huusmoderen, som og af de i Huset forefaldende Forretninger, ja stundom tog hun sig endog den Frihed at befale Børnene at vugge, vande Kreature &c., og, naar Læreren vilde straffe et Barn, paatog hun sig ofte at bede for det, som og at undskylde det. Ogsaa Anm. har kjendt Egne i Jydland, hvor saavel gifte som ugifte Folk samledes om Vinteraftenerne, vel ikke for at øve sig i Læsning, Skrivning og Regning, men for at strikke. Hvad Strikningen angaaer, da var det vistnok fornøieligt, at see Aftenerne saaledes anvendte, men Underholdningen for Sjælen var kun liden, foruden uskyldig Samtale og Sang, bestod Conversationen ofte af overtroiske Fortællinger og afsjungne smudsige Viser. Jkke heller har Anm. kunne overtyde sig om, at den saakaldte Aftenlæsning, der foretoges under Degnenes Bestyrelse, har haft saa velgjørende Følger. Paa flere Steder samledes Ungdommen nok ene og alene for, saasnart Læsningen var tilende, at have en glad Aften ved Musik og Dands, ja, paa nogle Steder, foretoge Enkelte af begge Kjøn under Læsningen sig Friheder, der vare meget anstødelige; thi Ungdommen sad ved begge Sider af lange Borde, Mandkjønnet ved den ene Side og Qvindekjønnet ved den anden, medens Degnen samt nogle af Byens Mænd sadde ved Bordenden, vel forsynede med Brændeviin, hvormed de temmeligen hyppigt gjorde sig tilgode. Bestemt veed Anm., at denne Aften læsning i mange Henseender var saa skadelig og hensigtstridig paa flere Steder, at den stiftede usigeligen mere Skade end Gavn. (Fortsættes.) Misceller. Paa den venstre Side af Rhinen", siger Klingemann, hersker ingen eiendommelig tydsk Caracteer mere, men den største Deel holder sig til de Franske, hvis Eiendommelighed copieres og efterlignes her. Allerede Forlystelserne blandt de lavere Folkeclasser vidne om Nabofolkets Jndvirkning, hvilket imidlertid har en endnu større Jndflydelse paa den galante Deel af Publicum.