Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1838-12-21
Fædrelandet. J Stændernes ni og fyrgetyvende Møde tog Præsidenten Ordet for at henlede Forsamlingens Opmærksomhed paa Nødvendigheden af at oeconomisere med Tiden, da Forsamlingen ellers vanske ligen vilde kunne faae tilendebragt de Sager, der endnu stode tilbage, og gjorde i saa Maade opmærksom paa det Ønskelige i at Jngen tog Ordet for at fremføre en Mening, der alt tidligere var yttret af et andet Medlem. Proprietair Tutein yttrede derefter, at han formeente, at Præsidenten var berettiget til efter Anordningen af 15de Mai 1834 66 79 og 82 at bestemme naar han fandt Øiemedet med en Discussion opnaaet, og derefter standse den, dog at en saadan Bestemmelse maatte kunne underkjendes af Forsamlingen, naar den blev opfordret dertil. Forøvrigt meente han, at det bedste Middel til at forebygge at Forsamlingen ikke skulde omkomme i sin egen Veltalenhed var en fuldstændig Offentlighed, og han vilde og have andraget paa denne dersom han ikke havde troet at den nærværende Forsamling endnu ei var kommen til denne Erkjendelse. Ogsaa havde den Omstændighed, at han i et periodisk Skrift var bleven opfordret dertil, ikke været uden al Jndflydelse paa den afham tagne Bestemmelse, da han ansaae det for ønskeligt, at en Deputeret ei lod sig lede af Opfordringer udenfra, hvorimod han erkjendte, at dersom han iøvrigt havde anseet Forslaget for betimeligt, han da ogsaa vilde være fremkommen dermed. Efterat derpaa Etatsraad Steenfeldt havde yttret sig mod at Præsidenten skulde have den afden forrige Taler omtalte Ret til at standse Discussionerne, og Assessor Algreen-Ussing havde bemærket at det forekom ham besynderligt at den Omstændighed, at en Deputeret i et offentligt Blad var bleven opfordret til at indbringe et Andragende for Stænderforsamlingen, skulde kunne indeholde nogen. Grund til ikke at fremkomme med samme, da dette efter Talerens Formening forudsætter en total Miskjendelse af den Deputeredes Stilling til Folket og Pressen, og sluttelig nogle flere af de Deputerede havde yttret sig, gik man over. til Dagens Orden nemlig Discussioner om Jagtfra Halvtredsindstyvende Møde. Til foreløbig Behandling blev foretaget Udkastet til en Forordning angaaende Journalføringen ombord i danske Skibe. Til endelig Behandling bleve foretagne: 1) Justitsraad Salicaths og Etatsraad Stenfeldts Forslag om Fængslernes Forbedring, hvilke bleve afgjorte saaledes, at Petition i Anledning af samme bliver at indgive; 2) De forskjellige Andragender og Krammarkedernes Ophævelse, hvilke samtlige af vedkommende Producenter bleve tilbagetagne. 3) Kjøbmand K. Sidenius's og Skomagermester Hansens Forslag di Kjøbstædhaandværkernes Beskyttelse i deres Rettigheder, hvilke bleve afgjorte saaledes, at ingen Petition i Anledning af samme bliver at indgive. Eet og halvtredsindstyvende Møde. Udkastet til en Forordning, angaaende det offentlige Kasse- og Regnskabsvæsen i Almindelighed, blev foretagen til foreløbig Behandling, og fortsat i det to og halvtredsindstyvende Møde. Til foreløbig Behandling bleve derefter foretagne: 1) Farver Svanes Forslag om Regler for Politiets Myndighed til at foretage Huusundersøgelser; 2) Høiesteretsadvocaternes Andragende om Forandring i Forordningen 7 Marts 1827 om de dem tilkommende Salarier; 3) Endeel Landsover- samt Hof= og Stadsrets=Procuratorers Andragende om Forbedring i deres Kaar. Tre og halvtredsindstyvende Møde. Til foreløbig Forhandling blev foretaget Procuratorerne Olivarius's og Jbsens Andragende om Forbedring af Underretsprocuratorernes Kaar. Som Referent for Petitions-Committeen berettede Biskop Mynster at 33 forskjellige Andragender vare indkomne, men af hvilke ingen bleve antagne af Forsamlingen. Af Stændertidendens anden Række, der indeholder Discussionerne ved Sagernes foreløbige og endelige Behandling, er nu udkommen 49 de hvori meddeles Debatterne i de af Forsamlingen behandlede 25 Sager. Naar imidlertid Redactionen ikke hidtil har refereret noget af disse Debatter og ligeledes i Fremtiden kun undtagelsesviis ville omtale dem, saa hidrører dette ene fra, at Debatterne i de fleste af disse Sager ere afgen saa reen juridisk Natur hvilket avnligen er Tilfældet med de kongelige Lovudkast, at de neppe kunne antages at have Almeen-Jnteresse, og deels ere og Debatterne af et saa stort Omfang, at et tilfredsstillende nogenlunde fuldstændigt Referat langt ville overskride den Plads, som dette Blad ifølges sin Naturdikans anvise disse Forhandlinger, At enkelte af Forhandlingerne dog ere af en saadan Beskaffenhedinataden i enhver Henseende have Kravnpaa loffentlig Omtale, er vist nok, og ved disse vil Red, og gjøre en Undtagelse og derforslindet paafølgende Nummer meddeele det væsentligste af Forhandlingerne om Mosaiternes Valgbarhed, bord paa ad Som et Bidrag til Overtroens og Eenfoldig hedens Historie, i den senere Tid, meddeler Sjællandsposten følgende Factum fra Kallundborgegnen: En Person, her fra Egnen, Jørgen Uhrmager kaldet, der er temmelig tilaars, havde i den senere Tid fundet paa, at besøge adskillige Syge og erklære dem, at de kunde blive curerede, ifald de vilde offre til Fanden; denne Forretning, besørgede han naturligviis selv, i det han udbad sig nogle Rigsbankdalersedler, jo flere jo bedre som han indviklede i et Stykke Papiir og puttede i Vestelommen; derpaa gravede han i den Paagieldendes Nærværelse et Hul i Jorden, kastede Papiret med Jndhold (?) ned deri og bedækkede det skyndsomt med Jord. Paa denne Maade skal han have cureret en Bonde i Jllerup her ved Byen (Kallundborg) for circa 100 Rbd. og endeel Andre, for mindre Summer. Han har endvidere indbildt Lerchenfeldts Fæstebønder, at han var i Familie med Dronningen, og derfor ved sin Jndflydelse hos denne høie Dame kunde faae dem fritagne for Hoverie, naar enhver vilde give ham 2 Rbd.; men dem syntes, at 3 Mark kunde være nok, og Jørgen, fandt, sig ikke beføiet til at anvende sin Jndflydelse for en saa ringe Godtgjørelse. Desuden har Bedrageren gjort sig skyldig i Qvaksalveri, hvorved han blandt andre Midler har betjent sig af Sniør, Sukker og Eddikke, navnlig ved Beenskade. Jmidlertid har Jørgen i den sidste Tid havt adskillige Uheld, der, som Læserne ville erfare, have forstyrret hans indbringende Næringsveie Saaledes havde en Mand her i Byen, som har en sindsvag Søn, spurgt ham, om han vel kunde hielpe herfor, hvilken han strax forsikkrede, men gjorde tillige opmærksom paa, at eftersom Borgeren varden formuende Mand, vilde Fanden vist ikke lade sig nøie med mindre end 200 Rbd., hvilke ogsaa bleve ham leverede. Et Hull blev gravet, og Papiret, som sædvanlig kastet deri, men da Manden vilde overbevise sig om, at Pengenen laae i Hullet, fandtshandet tomt, og Pengene i Bedragerens Lomme. En lignende Historie arriverede i Gaastofte, men dog med en langt mindre Sum, og med et for Bedrageren heldigere Udfald; thi Manden faldt først paa at grave Papiret op sidenefter, og da han fandt det tomt, gjorde Jørgen Uhrmager ham opmærksom paa, at Fanden, der formodentlig havde været forlegen for Penge, hurtigen havde hentet disse, men derimod ladet Papiret ligge, for hvilket Hs. Høivelbaarenhed formodentlig ingen Brug havde. Det tredie Uheld, der ramte Jørgen Uhrmager, var for ham det skrækkeligste og lammede pludselig hans industrielle Virksomhed; thi da Herredsfogden, Hr. Cancellieraad Gude, ikke er det allermindste overtroisk, og som Følge deraf heller ikke beærer Jørgens Curmethode med nogen synderlig Tiltro, saa blev han omsider arresteret og indsat i Kallundborg Arrest, hvor han muligen kan faae Leilighed til gratis at curere de andre der siddende Forbrydere, der formodentlig, efter hvad deres Gierninger have udviist, ere inspirerede af Fanden.