Ribe Stifts Adresseaviser, 1844-07-17
Den Tale hvormed den konglige Kommissarius, aabnede Stænderforsamlingen i Viborg begyndte med følgende Ord: "Hæderværdige Medborgere, Kongens og Fædrelandets troe Mænd! Da jeg sidst stod frem paa dette Sted, var det mig, som om jeg aldrig meere skulde betræde samme. J Afskedens Øieblik, da flere Maaneders anstrængende Arbeide og de mangehaande Følelser, som under dette havde bevæget sig i mig, stillede sig frem for Sindet, og da jeg ved Siden af den Jndflydelse, som jeg deraf fornam paa min legenlige Tilstand, betænkte min Alder, blev jeg gjennemtrængt af den Tanke, at det baade for mig og for den Tjeneste, som her er at udrette, vilde være fornødent, at jeg veg denne Plads, for at den kunde blive indtagen af bedre og friskere Kræfter. Jmidlertid har Kongen paany sendt mig i det Ærinde, hvor saavel Han som Hans forevigede Forgænger hidtil har brugt mig; Hans Dom og Villie har jeg maattet underkaste mig. Jngen troe dog, at dette er skeet med en tvungen Lydighed, det var, skjøndt just ikke gjerne, saa dog uden at forsøge nogen Modforestilling, at jeg overtog det Hæderskald, som Kongens Naade og Tillid atter vilde betroe mig. Jeg fandt, Gud være lovet, ikke en en saadan Svækkelse i Sjæls- og Legems=Kræfter, som jeg i hiint Øieblik havde ventet, og der var saaledes Jntet, som efter mine Begreber og Pligt kunde berettige mig til at undskylde mig. Personlige Betænkeligheder have aldrig holdt mig tilbage, hvor Pligten kaldte, og mindst kunne de formaae det nu paa mit Livs Aften, hvori jeg har havt saa rig Leilighed til at fornemme, hvilken Styrke det giver at gaae i Pligtens Kald, naar man med klar Bevidsthed opfatter dettes Jndhold og med en fast Beslutning giver sig hen til dets Førelse. Men ved Siden af det Tilhold, som jeg finder i denne glade Livserfaring, har jeg og en stærk Støtte i det Sindelag, hvorpaa jeg tør gjøre Regning hos de ædle Medborgere, med hvem jeg paany skal træde i Vexelvirkning. Vel har et Partie, hvis villie det er mig ligesaa let at bære som at forklare, fundet for godt at udsprede, at jeg ved de Forhandlinger, som gik for sig henimod Slutningen af den sidste Stænderforsamling, skulde have forspildt den Velvillie og Tillid som De forhen saa rigelig havde tildeelt mig. Men jeg veed ikke, om der er Nogen, som har troet paa denne Tale, paa mig har den ikke kunnet virke dertil erindrer jeg mig altfor levende de Beviser paa reen Hengivenhed, hvormed endog de Mænd skiltes fra mig, med hvis Meninger og Anskuelser de, som jeg efter Overbeviisning og Pligt havde udtalt, vare komne i det stærkeste Sammenstød. - Jeg gaaer saaledes til men Gierning med samme Mod og Tillid, hvormed jeg forhen har taget fat derpaa, den Tid ikke mindre end nu forberedt paa Vanskeligheder og mulige Sammenstød." - Dernæst bebudede den kongl. Kommissarius Kongens Kundgjørelse angaaende de af denne i Anledning af de sidstforsamlede Stænders Betænkninger og Jndstillinger tagne Beslutninger. Fremdeles yttrer han sin dybe Beklagelse over, at Kongen har været nødt til at lade en Sag falde, som var af en ganske særegen Betydning, nemlig Stænderkomitee-Sagen, og efter en lort Omtale af en saadan Jnstitutions Værd og Betydenhed, og de heldige Frugter, dens Jndførelse ufeilbarlig vilde have bragt Landet, udtaler han sin Overbeviisning om, at en fuldkommen Erkjendelse heraf efterhaanden vil gjøre sig gjældende. Dernæst omtaler han det kongl. Lovforslag og Jndførelsen af almindelig Værnepligt, idet han foreløbig anbefaler Forslaget og søger at gjendrive de allerede derimod offentligt gjorte Jndvendinger. De kunne, mine høitagtede Medborgere! - slutter Kommissarius sit Foredrag, i Alt, hvor jeg kommer til at udtale mig, være sikker paa en aaben, rolig og upartisk Fremstilling af Sandheden, den Grundvold, hvorpaa jeg grunder mit Haab og stedse at vedligeholde og befæste mig i deres Tillid. "Dannevirke for i Løverdags er udkommen i sin nye Skikkelse, trykt med nye Typper i større Format og med en smuk Vignet.