Berlingske Tidende, 1832-03-16
Deputeretkammeret har, som bekjendt, i dets Session den 18de Februar, næsten eenstemmigen og paa en beregnet, meget tør, Maade forkastet det Amendement, som Pairskammeret havde tilføjet Lovudkastet angaaende Afskaffelsen af Sørgefesten, den 21de Januar til Minde om Ludvig den Uldes Henrettelse. Ministeriet samtykkede ei allene Deputeretkammerets Votum - dertil anlediget af den Stemning, som hiint Amendement havde frembragt hos Revolutionens Partie, men lod endog paa samme Dag i Pairskammeret, under Deliderationerne om Civillisten, ved Hr. Dupin den Ældre, der er Kongens personlige Fortroelige, og netop i dette Tilfælde, som Kongelig Commissair, havde en officiel Charakteer. - Pairerne giøres temmelig bittre Bebreidelser, fordi de heldede til Restaurationens System, og havde røbet en aristocratisk Tendents. Vistnok havde Pairerne, styttende sig paa de for af Ministeriet selv yttrede Grundsætning ger, her kunnet svare Meget til deres Retfærdiggjørelse. Dog fandt de sig, uden Tvivl ved Hensyn paa den dem allerede bekjendte Votering i Deputeretkammeret, og den ikke tvivlsomme Folkestemning, med hvilken Hr. Dupin ligefrem truede dem, - bevægede til en viis Tilbageholdenhed; overveiende Omstændighederne, lode de strax to Amendements fare, som Commissionen til at undersøge Lovforslaget, angaaende Civillisten dertil havde foreslaaet, og som vilde have opirret Deputeretkammeret endnu meer. - Disse samtlige Begivenheder i begge Kamre ere et saare mærkeligt Phænomen, thi de tilkjendegive en bestemt Skil misse mellem Ministeriet og de saakaldte Doctrinairs, der umiddelbart efter Juliirevolutionen og siden have havt en, vel inddirecte, men derfor ikke mindre betydelig, Jndflydelse paa Regjeringsanliggendernes Gang. - Hensyn paa Deputeretkammerets og paa Publicums Stemning synes at have bevæget Ministeriet til denne Beslutning, der uden Tvivl ogsaa vil, om ikke betrygge mod alle fremtidige Farer, saa dog i et længere Tidsrum holde det ved Statsreret. Thi, skjøndt det vel er unægteligt, at hine Doctrinairers Lærdomme og Grundsætninger vidne om ligesaa vigtige theoretiske Anskuelser som om en agtværdig Moderation, fordrer dog Apartiskhed, ei at fordølge, at de hos Massen af det herskende Partie ingenlunde ere populære, og at de mod Ministeriet fjendtligtsindede Partier, som stedse søgde at flytte Controversen over paa dette Territorium, hidtil her fandt sine bedste Vaaben, til at virke mod den nuværende Bestyrelse. Le Temps bemærker: "To Gienstande beskjeftige vedvarende Publicums Opmærksomhed, nemlig Expeditionen til Ancona og Uenigheden mellem begge Kamre. - Expeditionen til Ancona foruroeliger Ministeriet og især Præsidenten for Ministerconseilet, Hr. Cassimir Perier, fra hvem denne Jder er udgaaet. Hr. Periers Credit hos det diplomatiske Corps er derved meget svækket, hidtil nærede man dog Tillid til hans politiske Charakteer, men hiin pludselige hensigtsløse Beslutning har i høi Grad formindsket hans Jndflydelse. Han selv er meget forlegen i Henseende til denne Expedition; han veed ikke meer hvilken Bestemmelse han skal give den, hvorledes han skal retfærdiggjøre dens Hensigt og bestride Udgifterne dertil. Jngenlunde er det hans Agt, at fornærme Østerrige, men alligevel ønsker han et Resultat. - Ministeren for det udenlandske Departement, Grev Sebastiani, glæder sig hemmeligen over, at han efter sin Sygdom endnu ikke havde modtaget Departementets Portefenille, da hiin Beslutning blev fattet. Han desavouerer Expeditionen og vælter hele Ansvaret derfor paa sin Collega. Man taler om Forandringer i Cabinettet ved Slutningen af Kamrenes Session; vi holde disse Forandringer for usandsynlige; thi denne Forholdsregel ligge hverken i Hr. Periers Charakteer eller i Betingelserne for hans politiske Existents.