Kiøbenhavns Postrytter, 1791-07-08
Wien, den 22 Junii. Fra Bucharest og Szistove have vi faaet Depecher, der gaae til den 10de hujus, og ere af følgende vigtige Jndhold: Siden den under 19de Maji holdte Conference havde de Østerrigske Gesandte lagt Mærke til, at Tyrkerne aldeles ikke vare tilbøyelige til at tilstaae det Østerrigske Huus Rettigheden til Alt Orsowa og Unna-Districtet, hvilken Punct dog virkeligen udgjør en Deel af den saa længe omtvistede status qve. J den næstfølgende Conference den 7de hujus viiste saadant sig endnu tydeligere; hvorfore de Østerrigske Gesandte erklærede Kongressen, at de ikke længer havde noget i Stistove at bestille, og at de, siden Vaabenstilstanden nu ogsaa udløb, vilde begive sig til Wallachiet. Den tyrkiske Minister holdt det for nødvendigt at underrette Storviziren om bemeldte Gesandtes Erklæring, og troede, at han maaskee vilde give efter, forikke at giøre Portens Sag værre. Der blev ogsaa strax afsendt en Tartar til Storviziren, efterat han ved de mæglende Gesandtes Omsorg havde formaaet de Østerrigske Gesandte til endnu to Dage at forblive i Stiftove, og den 9de bivaane en nye Conference; men Tartaren kom den 8de om Aftenen tilbage med et Svar, der ikke var saadant, som man havde ventet det, og i Følge hvilket den tyrkiske Gesandt i Conferencen den 9de formeligen erklærede, at Porten aldrig vilde lade den Forklaring gielde, som de Østerrigske Gesandte havde givet over Grundlaget til status qv; og at hans Herre følgeligen aldrig vilde samtykke i det mindste Stykke Lands Aftrædelse. Denne Erklæring var afgiørende, og efterlod ikke den ringeste Sandsynlighed for, at Sultanen, under Tingenes nærværende Gang, vilde forandre sin Tænkemaade. Saasnart altsaa de Østerrigske Gesandte vare komne hiem fra Conferencen, underrettede de de mæglende Gesandte om deres Bortreyse, og gik derpaa med alle deres Folk tilbage over Donau. Deres Ankomst til Bucharest foraarsagede en almindelig Bestyrtelse; men man gav sig snart tilfreds igien, da man fik at vide, at Gesandtene i deres Afskedsbillet havde erklæret, hvorledes de ikke vilde, at Kongressen for deres Bortreyses Skyld skulde ansees som hævet; da de tvert imod vare villige til at gaae til Stiftove igien, saasnart det maatte behage Porten at approbere og undertegne de foreslagne Puncter. Uagtet de Keiserlige Gesandte ey have bestemt, hvorlænge Underhandlingerne endnu skulde staae aabne, saa er det dog troeligst, at det forstaaes ligge til det Øyeblik, da Fiendtlighederne igien begyndes. General Mitrowsky, som commanderer i Wallachiet, anseer denne ubehagelige Periode temmelig nær, og troer, at han snart vil faae noget med Garnisonen i Giurgiewo at giøre, hvorfor han indstændigen har forlangt Understøttelse saavel fra Siebenburgen som fra Belgrad. Man forsikkrer, at 6 Batailloner Infanterie og 2 Divisioner Cavallerie allerede ere paa Marchen fra Siebenburgen til Bucharest, imedens et andet Corps fra Bannatet tager Post ved Krajowa. Erkehertug Franz har allerede udfærdiget de fornødne og paa Omstændighederne passende Forholdsordres, og alle her permitterte Officerer, som staae ved de udcommandeerte Regimenter, maa ufortøvet begive sig herfra. Her er ogsaa gjort Beslag paa endeel Skibe, for at faae flere Tropper transporteret til Armeen. – Man formoder, at Storviziren vil blot agere defensive, og fornemmeligen forstærke Cordonen, for desto eftertrykkeligere at kunne tage imod Russerne. Skulde dette forholde sig saaledes, saa vil det endnu vare længe, førend Fiendtlighederne forAlvor kunne aabnes; siden baade Feldtmarechal Wallis og General Mittrowsky behøver nogen Tid, for at kunne gaae offensive til Værks.