Den Vest-Sjællandske Avis, 1830-04-10
Kong Tajo, som af Fanatisme og Herskesyge havde begyndt at underkaste sig de øvrige Societets Øer, blev endelig overvundet af Pomarch, en Konge paa den lille Øe Tabua, og berøvet sine Erobringer, og selv Herredømmet over Otahaiti. Pomarch forholdt sig som en blid og viis Regent, forstyrrede ikke sine Undersaatter i deres nye Troe og lod sig tilsidst selv døbe. Han døde af en overvættes Nydelse af stærke Drikke og under hans Søn Pomarehs den 2dens Mindreaarighed have Missionairerne indført en Constitution, som de have dannet efter den Engelske (en Spire til tilkommende store Begivenheder i Sydhavet.) Jfølge samme er Otahaiti nu ble den inddeelt i 19 Distrikter og Naboe-Øen Ei med i 8. Ethvert Distrikt har sin Gouverneur og sin Dommer. Den første bliver indsat at Parlamentet og den anden af Jndvaanerne. Begges Embedsforvaltninger vare kun et Aar; men de kunne vælges paa nye naar man er fornøiet med dem. Deres Forretninger bestaae i at vedligeholde Orden og afgjøre smaae Stridigheder; men vigtigere Sager maae de sende til Parlamentet, som bestaaer af Deputerede fra alle Distrikter, som danne den lovgivende Magt, ligesom Kongen har den udøvende. Forresten er den Skildring, som Forfatteren leverer om Missionairernes Hensigter og Foretagender, langt fra ikke anbefalende for dem. - Det er en mærkværdig Naturbeskaffenhed ved denne Øe, at Ebbe og Flod i Mataraibugten afviger meget fra de almindelige Regler; thi de synes ikke der at bekymre sig om Maanen, som de forresten ere underkastede overalt paa Jorden; thi hver Middag hele Aaret igiennem, saasnart Solen har naaet Meridianen staaer Vandet høit, og falder igien naar Soler daler til henimod Midnat. Dette Phoenomen tiener Jndvaanerne til at beregne Tiden istedet for et Uhr, forresten bestaaer denne Stigen og Falden af Vandet kun i nogle Fod. - J Sydhavet besøgte ogsaa Hr. v. Kotzebue det saakaldte farlige Archipel, saaledes kaldet fordi det er fuldt af Skiær. Russerne komtil en meget lav Øe, stærkt begroet med Skov, som ingen Søefarende tilforn har besøgt. Hr. v. Kotzebue kaldte den derfor efter sit Skibs Navn Predpriatie. Den næste Morgen overbeviste man sig om at Øen var beboet, da man saae Røgstøtter at stige. Snart, siger Forfatteren, kunde vi fra Spidsen af Masten oversee hele Omfanget af Øen. Til en blendende hvid Strandbred af Koraller grændser et livfuldt Grønsvær, hvorover der hæver sig en Palmeskov J Midten af Øen ligger en stor Søe hvorpaa vi saae Baade seile omkring. Det er den almindelige Construktion af de saa forunderlige og delige Koral-Øer i Sydhavet, og om hvilke man har antaget, at de ved Koraldyrenes utrættelige Bestræbelse ere fremgaaede af Havet.) Vi kom Øen saa nær at vi med blotte Øine kunde tydelig see hvad der foregik paa den. De Vilde, som vare ganske nøgne, vare en lang stærk mørkebruun Menneskerace, de vare i stor Bevægelse, forsamlede sig ved Strandbredden og betragtede Skibet med Gebærder, som tilkiendegarden største Forbauselse. Nogle vare bevæbnede med Spyd og store Køller og løbe uroelige omkring; andre antændte store Stabler af Brænde, sandsynligen for ved de opstigende Røgstøtter at give de andre Øer et Tegn paa, at de trængte til deres Bistand imod det Søeuhyre, som nærmede sig til Øen, og som de aldrig havde seet før. (Saaledes troede ogsaa de Vilde norden for Grønland da Captain Ros besøgte dem, at Skibet var en stor Fugl, som kom imod dem.) Under de skyggefulde Brødfrugttræer flode nydelige Hytter, flettede af Siv, hvorfra Fruentimmerne, med Børnene, som hængte sig om Halsen paa dem, toge Flugten i en Skynding og skiulte sig i Skoven. Saaledes havde vi sat dette vilde Folk i en stor Skræk, imidlertid fandtes der og saa Helte iblandt dem, som bevæbnede sig med meget lange Spyd, og som havde Mod til at gaae ud til den yderste Rand af Strandbredden og true os, men ikke en eneste Kanoe, endskiøndt flere laae ved Strandbredden, vovede paa at nærme sig til os. Jfølge disse Baades Størrelse og gode Seil, kunne disse Øbeboere besøge temmelig langt bortliggende Øer. Vi seilede rundt omkring Øen; men fandt ikke et Sted hvor vi kunde giøre Landgang. Captain Kotzebue afseilede den 28de Juli 1823.