Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1837-04-28
En Landsbyeskolelærer kunde vel leve med liden Familie og yderste Tarvelighed, hvis han kunde faae hvad Anordningen byder - faae det saaledes, som det er bestemt; men, som det nu gaaer paa de fleste Steder, er hans undertrykte Stilling, og det uværdige Afhængigheds Forhold, i hvilket han ved Ligegyldighed sættes, ingenlunde misundelsesværdigt. De, som saa høit prise Skolelærerens Stilling, have maaskee ikke lagt Mærke til, at de senere approberede Planer kun bestemme Lidet eller Jntet over det Halve af hvad Anordningen omtaler, og det endda med betydeligt Afdrag for Offer - dog uden Udpantningsret - Accidentser og Smaarenter, hvilke sidste aldrig i det Hele indkommer, uden det skeer ved Tvang. Somme Steder undskylder man sig med, at man har givet en fattig Formand formeget; men og, hvor Formanden har været rig, afknapper man indtil det Halve, uanseet, at Districtet ved Forandringen har vundet en halv Snees eller flere Specier aarlig. Lykkelig er Kjøbstædlæreren, for hvem en oplyst Magistrat vaager, – Lykkelig den Landsbylærer, der har en oplyst ædelsindet Skolepatron udenfor Bondestanden, eller endnu bedre – udenfor Districtet. Lykkelige ere og de Lærere, hvor Patronitet er i en simpel, velvillig Mands Haand af Bondestanden, der vil lade sig raade og lede til det Rette. Men aldeles priisgivne ere de Skolelærere, hvorhalvdannet Jndbildskhed fører Scepteret, og hverken vil følge Anordningen eller gode Raad, eller bekymre sig om Skolens eller Lærerens Tarv. Saadanne Patroner fremstille sig kuns som Districtets Venner ved altid at føre dets Bedste og Tarv i Munden, som tale dets Fordeel, ved at afknappe enhver Udgift endog til det Nødvendige, Mange føre, som større Lodseiere tillige heri deres egen Sag, idet de saaledes, efter det gængse Ordsprog; slaae paa Sækken og mene Æselet." Lad - under saadanne Tilfælde - Commissionens Formand være nok saa velsindet mod Læreren og Skolen; de fleste Stemmer afgjøre jo dog Alt, og hvor lettelig ere disse ikke vundne ved hiin Lokkemad til at modsætte sig. Vel kan mangen velhavende Præst sætte sig ud over det aarlige Tab af flere Daler i Offer og Accidentser, hvilket altid bliver hans Tugtelse for opfyldt Pligt thi efter Debatterne i en Skolecommission kan man gjerne faae høre de Ord: "A ska sku nok hou ham i en mæ hans Ofer") – men sin Menigheds Kierlighed og Tillid, der skal fremme lette og frugtbargjøre hans Gierning, den kan den Retsindige ei undvære, og hvo vil da fordømme ham, som han med Pluraliteten imod sig tier og søger Fred. Ogsaa dette Samme binder jo Munden paa saa mangen Skolelærer; giør, at han tier og lider, og lader Smaating blive udestaaende som han aldrig faaer, fordi han undseer sig ved at fordre Udpantning for et Par Potter Rug, en halv Potte Byg, en halv Snees Æg eller et Lispund Fourage. Sligt kan vel ansees for Lidet; men naar saadanne Sportler flere Steder holdes tilbage, blive de dog til Noget; og, naar En har holdt tilbage et Aar, saa siger Naboen næste Aar: "Ja, han betald i fyner, saa kan Aosse lavæer ifor." Naar Alt saadant tages i Betragtning, kan da en Skolelærers Kaar og Stilling være saa priisværdige, Hvormegen Misnøie kunne ikke en redelig og retstænkende Patron forebygge, istedetfor at vække, naar han var hvad han skulde og burde være.Hvor godt kunne vi dette og meget mere gaae i Verden, naar Loven var Alles Herre, og Jngen, indbildte sig at kunne eller ville være dens. Og endnu dette: Naar Jngen gav sig af med at fortolse Anordningerne, der ei haver Forstand dertil Først, naar dette skeer, og hvor det skeer, skinne lysere og bedre Dage for Landsbyeskolelærerne. Thyholm i April 1837. J. Pedersen, Skolelærer.