Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-04-27
J. Jndledningen erklærer Forfatteren: "at kun hans ivrige Ønske at bidrage sit, til at fremme Kunstsmagens Udbredelse, har tilskyndet ham at nedskrive sine Betragtninger." Dersom han i denne Afhandling havde vist ringeste Spor til, at den havde en saa ædel Bevæggrund at takke for sin Tilværelse, da skulde enhver Kunstner været ham takskyldig, for alle de med Sagkundskab og Beskedenhed fremstillede Ufuldkommenheder i deres Arbeider; men da hele Piecen aldeles ikke svarer til den belovede ædle Hensigt, men tvertimod er et Foster af en utilgivelle Dadle=Syge, eller utidig Roes, saa kan man paa ingen Maade erkjende denne Recension for et Værk, som skulde havt sit Udspring fra Gavnelystens ædle Kilde; og jeg maatte meget lidet kjende Mennesket, om jeg kunde troe, at Forfatteren i sit Hjerte selv anseer det derfor. - Han erklæret sig selv for at være den samme, som beærede Publicum med sine Tanker over Udstillingen sidstafvigte April, og uagtet han tilstaaer at være bleven rævset for denne hans første Kritik, saa har han dog ei villet undlade, at skjænke os en anden Udgave af hans Talenter til at bedømme Kunstens fredelige Sønner. - Han beklager tillige: "at han ei har havt saa megen Tid til at udføre dette Værk, som fornøden gjordes, men haaber at Udtrykkenes Skarphed, "skulde erstatte Mangelen af Vidtløftighed, og formener derfor, at de indløbne Ufuldkommenheder ei tilfulde maae tilregnes Forfatteren, men derimod beregnes de Forretninger, som have forhindret ham fra at udføre den bedre." Denne Fordring paa Publicums, og især de saa haardt og ukierligt bedømmede Kunstneres Eftergivenhed, synes ellers, temmelig stor, thi daingen har opfordret ham til at skrive sine Betragtninger, saa havde han i mine Tanker gjort bedre i at bespare sig den hele dermed havte Uleilighed, naar han ei kunde anvende den fornødne Tid derpaa. - J. Særdeleshed er denne Forventning om Eftergivenhed mod Forfatterens Ufuldkommenheder, mærkelig, naar man tillige betragter hvorlidet han selv har været tilbøielig til Overbærelse med de Ufuldkommenheder ham troer at have fundet hos Kunstnernes Arbeider. Antaget, at hans Tid et tillod ham under Salonen at ordne sine Tanker saa got, som han ønskede og troer at have Evne til, saa maae denne Undskyldning bortfalde i Bedømmelsen over Hr. Høyers Malerie paa Børsen, hvilket han baade for og efter Salonen har kundet betragte saa me ger og saa ofte som han lystede, og desuagtet findes Recensionen derover ligesaa slet og ligesaa arrogant som alt det øvrige. Til Slutning viser Manden sig igjen særdeles beskeden, i det han oprigtig tilstaaer sine Bemærkningers Ufuldstændigheder og Mangler, og erklærer at han gjør ingen Fordring paa nogen Overbærelse. Jeg har her vist saavel hans Jndgang, som Udgang og, vil nu kortelig underholde mig med ham paa Salonen for at vise hvorledes han der har teet sig, og jeg haaber den gode Mand hverken skal ansee denne Conversation for Sideangreeb eller vidtløftig Tale om uvedkommende Ting; thi jeg skal gaae ham lige under Øinene, og være saa kort som mueligt. Jeg nærer endog den stolte Tanke, at Recensenten ei skal finde Leilighed til at ansee mine Jrettesættelser for saa ubetydelige, at han skulle troe sin kostbare Tidspildt ved at gjendrive dem, om han kan, dersom han ellers har Mod og Mands Hjerte til at pippe frem fra Anonymitetens Maske, thi uden at han, som en Mand af Ære giver sit hæderlige Navn tilkiende, ligesaavel som han har givet mit og andres til Priis for en forhaanende Dom, kan han ei vente at jeg værdiger ham videre Svar, efterdi alt hvad man kan sige ham som Anonym, kun træffer den uskyldige Athene i Molbeks Tempel, medens Forfatteren lumsk vanærer hendes hellige Skjold, hvorunder han skadefroe skjuler sig. Vi mødes altsaa først for Juels Arbeide, og her begynder Recensenten, saaledes: "Stykket forestiller et Landskab. Denne allerførste Erklæring viser tilfulde hvad man kan vente sig af denne Kunstdommer; thi Stykket forestiller Etatsraad Rybergs Familie, hvor Portraiterne ere fremstillede i et Landskab, men ingenlunde omvendt. - Efterat han har gjennemgaaer Luften, Træerne og Løvværket, hvor han har ladet Kunstnerens Arbeide vederfares Ret, kommer han til Græsset, hvorover ham udtrykker sig saaledes: "Derimod kunde det maaskee anmærkes at Græsset er noget stivt, men det er ogsaa særdeles vanskeligt at male en Græsflade, hvor man skal see hvert Græsstraae, den bestaar af, og derved ganske undgaae Stivhed." - Denne Afhandling er udentvivl, stivere end alt det omhandlede Græs, ikke at tale om dens Underlighed, som vilde være alt for vidtløftig at demonstrere, i Særdeleshed, til en Anonym, hvis hele Piece lader formode, at han er alt for uindviet i Kunstens Enemærker, til at forstaae rettelig hvad en Kunstner derom kan sige ham. Derpaa kommer han til Figurerne. Her beskriver han hvorledes Agenten er paaklædt, roser den yngre Rybergs Beenklæder, og Slagskyggen af Hatten, hvori det Væsentlige af denne Afhandling bestaaer. - Om Frue Rybergs Drapperie, som bestaaer af en Silkekjole, hvorover en anden af Flor, siger Recensenten: "at det er temmelig flygtigt behandlet, og at Silkekjolen staaer langt tilbage for det øvrige. Jeg spørger Forfatteren, hvori bestaaer den flygtige Behandling, og af hvad Aarsag staaer Silkekjolen langt tilbage, Efter mine Tanker er dette Drapperie meget fortræffeligt i alle sine Dele, den Flors Kjole er mesterlig udført, tilligemed Silkekjolen, og Diderotsanførte Tanker om lignende Dropperier, er her maaskee ikke saa hældig anbragt til Exempel paa dette Malerie, som Forfatteren troer. Jeg tilbyder mig at hvise Recensenten dette ved Siden af Maleriet, naar og til hvad Tid han behageligen maatte opfordre mig, og skulde han ei være tilfredsstillet ved min Kiendelse, saa er jeg villig til at antage enten Kunstacademiet her i Staden, eller hvilketsomhelst i Europa, hvor det kunde falde Recensenten ind at oppellere til Voldgifts-Mand mellem os. Endelig troer Forfatteren af det Malerie at kunne uddrage den Slutning: "at Juel som Colorist ikke kan regnes blant de fortrinligste." Vel er der i dette Malerie ikke den hældigste Kjødfarve, men desuagtet maa jeg dog tilstaae, at blant alle de Portraitmalere, jeg har kjendt, var Juel een af de fortrinligste Coldrister, naar vi træffe hans bedste Arbeider; men hans Portraiter ere meget forskjellige fra denne Side.