Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-08-03
Der skrives i vore Dage om alle og alskens Ting, lige fra Cederen paa Libanon, til Ysop, som voxer hos Vægge, og de tydske Aviser, og efter dem de danske, have nu, da Napoleon er saa langt borte og har slaaet sig til Rolighed, saare travelt med at fortælle, nu det ene og nu det andet Vidunder; f. Ex. om en almindelig Verdensbrand. Men uagtet man saaledes fortæller os, hvorledes det gaaer overalt til i Verden, saa gaaer det dog som oftest os, som det skal gaae Jndbyggerne i Maanen, der, i hvorvel de boe i Maanen selv, aldrig have Maanskin. Jeg læser nu hver Postdag noget fra Lolland og Falster, og om de Ulykker, som der jevnligen hændes; men jeg har endnu ikke seet et eneste af vore mange Blade tale et Ord om vor By - ja, jeg tør sværge paa, at ikke een iblandt hundrede veed, at der er et Hippelhøi til, endskjøndt vi allerede havde Kjøbstædsrettigheder i Erik Lams Tid, af hvilken Aarsag, efter Critici Mening, vor Stad, endnu den Dag i Dag, fører et Faar i sit Sigillum, og Sognefogden har et Lammehoved af bornholmsk Sandsteen indmuret over sin Port. Eftersom jeg nu i 35 samfulde Aar har været bestaltet Degn og Skolelærer hersteds, og i de sidste ti Aar tillige substitueret Medlem af Brand- og Vand-Commissionen, samt første JuRitsdirecteur i Klubben, saa anseer jeg det for Pligt, at bringe Dem vor By i tilbørlig Erindring, og at meddele Dem her en liden topographisk Beskrivelse over Culturens Opkomst og Frem vært i vor ringe Stad, alt til behageligst Afbetjening, dog med fornøden Circumspection og under Kildernes omhyggelige Fortielse. Vor By, i hvorvel ringe og uanseelig, sig selv, har altid emuleret med andre større Stæder, deri, at holde Tempo i alle optænkelige Progresser, og have vi i saa Henseende aldrig villet staae tilbage for Nogen i Nogetsomhelst. De finder hos os in nuce, d. c. at sige i det Smaae, hvad De i store Stæder finder i det Store. For at gaae gradatim frem, saa at Alting kan staae her i sin logiske Orden, begynder jeg med HospitalitetsIndretningerne og det almindelige Fattigvæsen. Aldrig faasnart havde vi erfaret, at Fattig væsener nu høre til de meest yndede Væsener, og at man i disse fattige Tider, som billigt, i alle Lande tager sig meget af de Fattige, saa besluttede man, ogsaa at organisere i vor Byen Fattigstiftelse, og til den Ende at faae opført et Fattighuus. Sagen havde den ypperligste Fremgang, og inden et Aars Forløb havde vi det prægtigste Fattighuus, nogen By vil ønske sig. Men her indtraf den fatale Omstændighed, at vi hvilket rigtigt nok maa falde Dem, og enhver Mand, høist forunderligt, kom til at mangle, hvad der er det vigtigste ved ethvert Fattighuus - nemlig Fattige. Vist nok kunde vi faae Stodder i Hobetal, naar vi ville tage Creti og Plet, men det kunde Byens Honoratiores jo ikke være bekjendte, og at forskrive Medlemmer til vore Hospital fra andre Stæder, vilde have nedsat vor Byes Anseelse alt for meget, og kun givet Anledning til Spottesloser i vor skadefroe og satiriske Tidsalder. Vi have derfor, indtil videre, ladet os nøie med, at optage 7 værdige Lemmer i Stiftelsen, som imidlertid har Haab om, at faae større Tilvært med det Første. J dette Øieblik bestaae Lemmerne af følgende Personer; Jens Hik, forhen Driver; Jørgen Pip, eller, som han almindeligst hedder, lamme Jørgen; Hans Petermann, forhen Røgter og Spaanesamler, Karen Øltapperske; Christopher Faust, pensioneret Tambour; Jochum Hestepranger; Mette Olsen. Jeg har a dessin opgivet Personalets Navne og Stand, saa omstændeligen, paa det en tilkommende Statistiker, der i sin Tid maatte finde for godt at beskrive vor By, kan levere Alting saa udførligen som mueligt. Vi lade ogsaa aarligen bekjendtgjøre vort Regnskab, der fuldkomment viser, at der hos os er sørget, som sig bør, for de Fattige. Jens Rokkedreier, der er bekjendt som et stort mechanisk Genie, har ogsaa opfundet en Beenmølle, der skulde indføres i Stiftelsen; men, til stor Skade for hans Celebritet, have vi desværre endnu ikke kunne drive det saavidt, at faae saa mange Lemmer, at hans Maskine kunde bruges der med synderligt Emphasis, men Forstanderne have fattet den Beslutning, at vi ikke ville staae længer end eet Aar tilbage for Andre i saa Henseende, og at saavel Beensuppe som Rumfordsk Bouillon skal en officio indføres der. Sagen har vel i vore Forsamlinger mødt stor Modsigelse, saasom nogle vrangeligen paastaae, at hvor der kommer Oxekjød fra for 500, maatte det ogsaa kunne komme for 7 Mennesker; men den første Forstander har reent ud erklæret, at det ikke skeete saa meget for Oeconomiens Skyld, som for at give vor By samme Anseelse og Reputation som andre Stæder, og denne Mening fandt ogsaa nyligen bifald, da vi vare forsamlede in pleno. - Hvad Hestekjødet angaaer, da vilde Byen reent Frostitueres, om den lod det fare; thi for ikke længe siden, da Fogdens gamle Melkeog styrtede, blev der i hans Huus holdt et stort Heste gilde, hvortil hele Byens Honoraltores, og deriblandt min Ringhed, vare indbudne, hvilket Gilde siden blev omstændeligen bekjendtgjort i Aviserne, med det Tillæg, at Hestestegen, der var tillavet som boeuf de la mode, fortæredes med den kosteligste Appetit. Vel var Anmeldelsen skreven med sædvanligt Licentia poetica, men nogen historisk Sandhed laae der dog til Grund, hvad Hesten selv angaaer, der i Aviserne blev udgivet for en treaarig Hoppe, da var Mæren - sub rosa - fuldkomment sine 23 Aar gammel, thi det har jeg af den meest authentiske Kilde, saasom min Salig Kone just kom i Barselseng med min Datter Sidse samme Nat, da Fogdens blissede Hoppe follede med benævnte hvide Og.