Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-11-16
Blandede Efterretninger. Fregatten Medusas Skjebne. (Forts.; see No. 90.) To Dage sildigere, da der kun endnu levede 15, plagedes de Tilbageblevne nu ogsaa at en utaalelig Tørst. Den brændende Solhede var ligeledes utaalelig, forgjeves søgte de at fremlokke Spyttet; det var udtømt. Den endnu levnede ringe Qvantitet Viin var snart medgaaet; nogle toge Tinstumper i Munden, hvorved de nøde nogen Kioling; Andre vaskede Hovedet og Ansigtet tidt med Søvand, og dyppede Hænderne deris Man fandt tilfældigviis endnu en liden Flaske med Tandtinctur, hvoraf de kom nogle Draaber paa Tungen, og stillede Tørsten for nogle Øieblikke Ligesaa nogle Hvideløg, som fandtes paa Flaaden tjente til nogen Lindring; ogsaa ved at lugte til Viinflasker, fandt de stundom nogen Lettelse Saaledes var den niende Dag kommen; Hungeren var næsten bleven null, men Tørsten var uovervindelig, og Forf. fandt den Sætning bekræftet, at denne er langt vanskeligere at overvinde end Hungeren, nogle lode sig forlede til at drikke Urin, som de først afkjølede i Blikker, for desto lettere at kunne svælge den. Forf fandt at Urinen af nogle Mennesker smagte bedre end af andre, men mærkelig var det, at saasnart den var nedsluget, følte man Drivt til Urineren, Søvandet forøgede Tørsten, Urinen havde virke ligen noget mere Kjølende hos sig. - Under disse overvættes Lidelser faldt de Ulykkelige nu i saadan Afmagtstilstand, at de ikke kunde holde sig længer end et Minut opreiste, uden at besvime; de bleve derfor stedse liggende paa de over Havet fremstaaende Dele af Flaaden, men hver Gang Bølgerne overstrømmede dem, gjorde det et meget smerteligt Jndtryk og frembragte en rædsom Opfaren. De vare næsten nogne, Legemet og Ansigte sammenkrympede af Solstraalerne, neppe 10 af de 15 kunde bevæge sig. Ledene vare berøvede deres Epidermis, Saarene forvandlede til store Bylder; dyb Forvirring stod malet i hvert Ansigt. Øinene vare hule og vilde, Skjægget langt, og Figurerne lignede Skygger. Den trettende Dag endeligen blev de paa en vidunderlig Maade reddede af Skibet Argus. Forfatterens interessante Skildring af de Skibbrudnes Raserie er for vidtløftig her at anføre. 13 styrtede sig paa eengani Søen, efterat de forhen havde taget Afske med deres Staldbrødre. Psychologisk mærkværdigt er det, at under hiin Fortvivlelse og hiint Myrderie vare Charactererne ganske forandrede. Mistro, Egoismus, selv Brutalitet vare de eneste Lidenskaber, der bevægede Hjerterne. De Franskes Retirade fra Moskou, siger Forf., tilbølignende Optrin. (Anmeld, kan bekræfte dette med et Exempel, der fandt Sted for nogle og tyve Aar siden, ikke langt fra Kjøbenhavn. Vor Landsmand, den nu i Frankrige saa berømte Geograph Malthe Conrad Bruun, havde, som bekiendt, valgt Øen Hveen som Tilflugtsted. Ni unge Mennesker, alle hans Venner og Bekjendter, toge en Baad for at aflægge et Besøg hos ham. Da de vare komne noget ud i Søen, reiste en Kuling sig, Baaden kantrede og Alle, paa een nær, druknede. Den Reddede berettede, at da Ulykken indtraf, een af dem, en for sin Retskaffenhed og Kundskaber bekjendt ung Mand, for at redde sig, havde sat sig paa Skuldrene af een af sine bedste Venner, og da denne vilde kaste Byrden af, hugget ham med Sporerne i Ansigtet, indtil begge sank. Saaledes bryder Nød ikke allene alle Love, men endog al menneskelig Følelse.)