Viborger Samler, 1783-04-14
Jkke just en udbredt Kundskab i naturlige og verslige Videnskaber, der almindelig kaldes Lærdom, udfordres af Ordets Tienere, skiønt endog saadan Kundskab, naar den ikke opblæser, eller paa andre Maader misbruges, virkelig har sin Nytte og zirer Lærere, ligesom alt for stor Mangel deraf geraader Lærre-Standen til Ringeagtelse og Vanære. Den uforbigiengelig nødvendige Lærdom er den, Apostelen fordrer 2 Tim. 1, v. 13. C. 3, v. 15. seqv. Tit. 1, v. 9. &c. &c. Denne udtrykker Apostelen med faae Ord i den foretagne Text, hvoraf blev forestillet: Retskaffen Kundskab om Jesu, som en Guds OrdøTieneres vigtigste Lærdom. 1. Hvad der udfordres til retskaffen Kundskab om Jesu H. At saadan Kundskab er den vigtigste Lærdom for en Guds Ords Tienere. Pars Ima. At kiende Jesum den korsfæstede for Christum, Messiam, den fra Faldet af forsættede Verdens Frelser, var Hoved=Jndholdet af Apostlernes heele Lærdom. Som Christus vilde Jesus af de vigtigste og viseste Aarsager ikke almindelig kiendes eller prædikes, før efter sin Opstandelse Math. 16, v. 20. Cfr. C. 17, v. 9. Nu derimod var det alt, hvad Paulus prædikede i Corinthen Act. 18, v. 15, i Thessalonica Act. 17, v. 9, ja Hoved=Hensigten af Apostlernes saavel Lærdom, som Skrifter Joh. 20, v. 31. 11 Joh. 2, v. 22. C. 4, v. 2. &c. Alt for skammelig misbruges disse og andre Skriftens Steder, naar heele Taler ere intet uden Jgientagelser af Jesu dyrebare Navn, Død, Blod, Kors, m.v., uden sund Forklaring og kraftig Anvendelse. Math. 7, v. 21; men forstaae vi Ordene ret, skal vi erfare, at hvor faae de ere, indeholde de alt, hvad som henhører til vor allerhelligste Troe. Den Opreisere af Faldet, som Gud havde lovet de første Faldne, men efter det evige Viisdoms=Raad er skulde komme, førend næsten 4000 Aar vare forløbne, var forud paa det allernøieste beskrevet, i Henseende til sin Person, Herkomst, Gierninger, Lidelser, Herlighed, kort: som en fuldkommen Saliggiørelses Fyrste. At den Jesus, hvis Liv og Levnet, var almindelig bekiendt, just den Jesus, som havde endt sit Liv paa det forbandede Træe, var denne al Verdens store Forlængsel, den alene, i og ved hvilken Syndere skulde frel og ses, under dette ene indbefatter Apostelen alt. Til at overbevises herom udfordres en nøiagtig Kundskab om det gamle Testamentes Skrifter Luc. 24, v. 27, 45. Act. 17, v. 2. 3. C. 18, v. 28., og maatte da denne Jesus erkiendes som Guds eenbaarne Søn, Verdens eneste Forløser, ypperste Lærer, høieste Regent, retfærdige Dommer, evige Saliggiører. Og kiende vi dette, som vi bør, hvad Troes, hvad Levnets Lærdom (af hvilke de vigtigste bleve nævnede) kan da tænkes, som jo indbefattes under dette eene: Jesus er Christus, Apostelen, som her og andre Steder siger sig intet at vilde prædike uden Jesum at være Christum, kan med Friemodighed sige til de Ældste af Epheso. Jeg forholdt ikke, at forkynde Eder alt Guds Raad. Act. 20, 27. At Apostelen besynderlig nævner Jesum som Korsfæstet maae paa ingen Maade antages som en Jndskrænkelse i Kundskaben om Jesu. Forgieves kiendte vi Jesum korsfæstet, naar vi ei kiendte ham opstanden 1 Cor. 15, v. 14. Jntet maae udelukkes, alt maae vides; men just Jesu Kors nævner Aposkelen i Besynderlighed som det Stykke af hans og de øvrige Apostlers Prædiken, der især var Anstød i Lærdommens Fremgang Cap. 1, v. 23. Havde de alene prædiket Jesum som en stor Lærer, hvis Tilhængere de vare, skulde de let ved den fortreffeligste Sædelære faaet Fremgang; men just Prædiken om en forsonende Død var Daarlighed, Foraar gelse; og uden denne kunde Jesus umuelig være Christus, uden denne maatte Kundskaben om Jesu tabe al sin saliggjørende Kraft, og det væsentlige af sin fortrinlige Vigtighed. Pars Ilda. At saadan Kundskab om Jesu er den vigtigste Lærdom for Ordets Tienere. a.) Vigtigst i sig selv. Paulus, der frem for de andre Apostler besad en udbredt Lærdom endog i hedenske Skrifter, siger: Jeg haver dømt, at jeg ei vidste noget, naar jeg ei vidste Christum. Paulus erkiendte altsaa, efter den nøieste Undersøgelse Christi Kundskabs uskatterlige Ypperlighed Phill. 3. Undersøge vi, efter Pauli Exempel alt, hvad alle Tiders endog klogeste Viise have lært, i Sammenligning med Lærdommen og Jesu Christo, bliver det alt et stort intet. Alle Lærdomme bør vi prøve Rom. 12, v. 2. Joh. 4, v. 1, og, Gud være lov, vor christelige Lære bestaaer under den strængeste Prøve og beholde sin Priis. Langt. Langt fra, at al naturlig og verslig Viisdom bør foragtes, enhver Videnskab er Guds Gave, der vel brugt udbreder betydelig Nytte i det menneskelige Liv, men enhver Kundskab, der ei helliges ved Kundskaben om Jesu, bliver alt for ofte til Fordervelse i Stedet for Gavn, til Forhandelse i Stedet for Velsignelse. b.) Vigtigst at fremsætte for Tilhørerne. Apostelen siger: Jeg har agter ei arvide noget iblandt Eder. A. Der ere mange Tilfælde, hvor en Lærer kan aflægge Prøver paa sin Fremgang og Styrke endog i andre Videnskaber, derved forøge sin Anseelse og paa mange Maader skaffe Nytte, men naar han træder frem for Meenigheden, glemmer han ligesom alt andet for det ene, rettelig at forkynde Jesum som Christum, To Ting viser Apostelen i det foregaaende Vers, at han, som Prædikere, havde afholdt sig fra glimrende Veltalenhed, verdelig Viisdom. Vistet følgeværdigt Exempel for hver retskaffen Lærer. Saasant Lærerens Sprog, paa den ene Side ikke maae være pøbelagtigt, som er aldeles forskjælligt fra den ægte Nedladenhed, maae han paa den anden Side vogte sig for al tom svulstig Veltalenhed. J vore Tider staaer vi Fare for at falde til den sidste Yderlighed. Nogle faae store Mænd foreene, et sær blomstrende Sprog med Grundighed; unge Mænd af langt ringere Gaver ville efterligne dem; Virkningen bliver tomme Raab uden Forstand, lidet eller intet sagt med opskruede Ord, kort, Skal uden Kierne. Jkke mindre misbruges de andre Videnskaber, i hellige Taler, naar den stolte Mand, for at vinde Anseelse af Lærdom, glemmer, at han er Evangelii Tienere, og ved fremmet Tilsætning af de paa det hellige Sted upassende Videnskaber søger ukyndiges Roes og den forfængeligste Ære. Jmod disse Feil blev advaret i Anvendelsen. Den tiltrædende unge Lærer saavelsom alle Tilstædeværende bleve opmuntrede til, hver Dag at voxe i vor Herres og Frelseres Jesu Christi Naade og Kundskab.