Ribe Stifts Adresseaviser, 1800-01-21
De Vogne, som enten formedelst Regn eller indfaldende Mørke ei kunne blive aflæssede, bør Bønderne være pligtig at lade blive efterstaaende til Aflæsning den næste Morgen. 21) Begynder nogen Bonde at læsse paa Vognen eller at kiøre ind af Marken, førend den Tid, til hvilken han er tilsagt at møde, da skal han være pligtig at blive holdende med sit læs, indtil de først tilsagte ere færdige med deres Arbeide, samt desuden bøde to Rigsdaler. Begynder nogen Hogeriegiørende at slaae, mee, vende Høe, sætte i Stak, binde Korn, eller at forrette andet saadant Høstarbeide, før den Tid, til hvilken han er tilsagt, da bør han ved Politierettens Dom tilfindes at betale Jorddrotten den derved foraarsagede Skade, efter uvillige Mænds Sigelse, samt desuden, for saadan selvraadig Adfærd, tilpligtes at bøde, fra 2 til ti Rigsdaler. Kommer nogen Bonde til Hør= og Korn=Indagningen sildigere, end han, efter Tilsigelsen, er pligtig, paa de Steder, hvor de hoveriegiørende Bønder ogsaa sende Hovbud til at imodtage det indhøstede Høe eller Korn, og han derved er Skyld i, at flere Vogne, end skee bør, komme til at holde, for at ble paa Aflæsning, da skal han naar saadant af Jorddrotten, Forpagteren eller Bønderne paatales, bøde to Rigsdaler. 22) Til de Heste, som Bønderne medbringe, og som ere nødvendige til Hoverie=Arbeidet, skal i nærliggende Hovmark anvises den fornødne Græsning, medens Hviletimmerne vare. 23) De, som tærske, skulle være pligtige at tærske alle Slags af Korn og Bælgfrugter fuldkommen reent, samt dagligen bære den udtærskede Halm eller Foderet til de Steder, som anvises dem paa Gaarden eller i Husene, saafremt ikke anderledes ved Forening eller Kiendelse er bestemt. Klager Jorddrotten eller Forpagteren, over skiødesløs Tærskning, da skal Sognefogden med tiltagne 2de Mænd syne det tærskede Korn, og den befundne Skyldige derefter ved Politierettens Kiendelse. dømmes til at betale een Rigsdaler i Mulct, samt til hver af Synsmændene een Mark og til Sognefogden, fire og tyve Skilling. Disse Synsforretningens Omkostninger udlægges af Jorddrotten eller Forpagteren, og blive for hans egen Regning i Tilfælde at Klagen, er ubeføiet. 24) Spænddags=Arbeide, som ikke bruges til Avlingens Drivt, maae ikke kræves af Bønderne paa de Tider, naar Veiene ere ufremkommelige, eller naar stærk Sneefog indfalder. 25) Da det ved Skovningen er, formedelst Træernes forskiellige Beskaffenhed, vanskeligt for Jorddrotten at tildeele hver Mand lige Maal af Arbeide, bør Bønderne, naar alle Træer, som skulle skoves, ere udviiste, (dersom de ikke paa anden Maade kunne forenes og Arbeidets Fordeeling ved Skovningen) deele det hele Antal af Træer i visse Lodder, og derefter ved Lodkastning bestemme, hvilken Lod der skal tilfalde enhver paa Godset at skove. Bønderne skulle fælde Træerne efter Jorddrottens eller hans Betients Anviisning saaledes, at de ved Faldet saa lidet, som mueligt, beskadige de omkringstaaende Træer, og, dersom Jorddrotten forlanger det, bør Træerne fældes saa nær ved Jorden, at den tilbagestaaende Stub eller Stødet, ingensteds bliver meere end en halv Alen høi over Jorden. De til Skovningen fornødne Redskaber, saasom: Bull=Øxer, jore Sauge, Vægge eller Kiler, Jern Nødde, og saa videre, skulle Bønderne, der hvor det hidtil har været Skik og Brug, medbringe ligesom hidtil Ved Brændets Hiemkiørsel maae det staae Bønderne frit for at tage store eller smaae Læs, ligesom de selv ville, naar de ikkun skaffe deres Andeel fremført. Og skulle de ei være vligtige at hiemskove større Kiævler eller Tømmerstokke, end saadanne, som med 2 bygtige Bønderheste kunne hiemkiøres fra Skoven. Hiemskovningen bør ikke skee paa de Aarets Tider, naar Veiene ere ufremkommelige, saa bør og ved dette Arbeide Bøndernes Leilighed saaledes lagttages, at ikke derved forhindres i deres Pløie, Sæde eller Høste=Arbeide. 26) Ved Tørveskiæringen skulle Bønderne skiære Tørven paa de Steder og til den Dybde, som af Jorddrotten eller hans Betiente anvises dem. Ligeledes skulle de udjævne den øverste Jord og Tørvesmulerne paa den Maade, som dem foreskrives. Paa de Steder, hvor Vand er i Moserne, i hvilke Torven skiæres, skal Jorddrotten for egen Regning besørge dette Vand afledet, saaledes, at Bønderne, uden at hindres deraf, kunne skiære Tørven. Jmellem Stedet, hvor Tørven skiæres, og Sætte pladsen maae ikke være meere end 200 Alen. 27) Brakmarkens eller Udlægsmartens Pløining maae ikke, imod den Hoveriegiørendes Villie, paalægges ham, førend hans egen Vaarsæd er lagt. 23) Jorddrotter eller Forpagtere skulle være uberettigede til i Sæde= og Hoste Tidene, forinden Bonden, har indhøstet eller Tilsaaet, at tilsige Bønderne til Reiser, i Hoverie, de, til Sædekorn at hente nødvendige Reiser, undtagne, hvilket dog ei skulle kunne kræves til længere fraliggende Sted end til fire Miil fra Hovedgaarden, med mindre en længere Vei er bestemt paa enkelte Steder, enten ved Kiendelser, eller ved de indgaaede Foreninger, Til andre Reiser, som ere over tre Miil, maae Bønderne et tilsiges, uden i det Mellemrum fra Vaarsæden er lagt, indtil Høehøsten begynder, samt om Vinteren, naar Veiene ere fremkommelige. Dersom Bønderne ved deres Hoverie=Reiser maae betale Bom=, Broe= eller Prampenge frem eller tilbage, da skal Jorddrotten eller Forpagteren erstatte dem det udlagte, om endog Bønderne, ved at kiøre en længere eller slettere Vei, kunde have undgaaet saadant Udlæg. Hoverie=Reiser med Fisk, hvor saadant Hoverie er bestemt, skulle Bønderne, for at bevare Fiskene, være pligtige at forrette om Natten, dog ikke uden i Maaneskin eller lyse Nætter. 29) Dersom nogen Jorddrot herefter tilforhandler sig fleere Tiender, end de, der oppebæres til Gaarden, paa den Tid, Hoverie=Bestemmelsen er skeet, enten ved Kiendelser, eller Foreninger, da, paa det at Bønderne ikke derved skullebesværes med mere Tærskning, Kornrensning, Kornægter og Møgagning, bør Jorddrotten, saafremt disse Tiender oppebæres in natura til Hovedgaarden, tage en forholdsmæssig Deel med de hoveriegiørende Bønder i alt ovennævnte Arbeide, efter rigtig Omgang. Men dersom Jorddrotten beviser at have ved Accord med Tiende=Øderne overladt dem for Betaling en Andeel af Hovedgaardens Eiendoms=Tiender, som tilforn, blev oppehaaret til Gaarden, og som er kommen med i Betragtning ved Tærskningens, Kornrensningens, Kornægternes og Møgagningens Bestemmelse, og skal Jorddrotten ikke paa foranførte Maade være forpligtet at tage videre Part i de forommeldte Deele af Hoveriet, end den nye erhvervede Tiende befindes at udgjøre meere, end den Bønderne overladte. Kunne Jorddrotten og Bønderne ikke i Mindelighed foreene sig om, hvor stor Part han i denne Anledning bør tage i disse Deele af Hoveriet, da afgiøres Sagen paa den Maade, som i F. 11 er fastsat, i Tilfælde af Avlingens Udvidelse. 30) Til at forrette Hoveriet, bør i alle Tilfælde sendes saadanne Hovbud, som kunne udføre det Arbeide, hvortil de ere tilsagte; J modsat Fald er Jorddrotten eller Forpagteren berettiget til at leie for Bondens Regning en anden i det sendte Hovbuds Sted; og bør Bonden desuden for hvert hans Hovbud, som ikke er Arbeidsført, bøde to Mark. 31) De i denne Forordning nævnte Boder skulle altid tilfalde det Sogns Fattige, i hvilket den Gaardfaster, som Sagen angaaer, boer. 32) Dersom nogen Hosbonde har Klage over de hoveriegiørende Bønders Overhørighed, Efterladenhed eller anden Forseelse i at forrette det dem paaliggende Arbeide, ligesom og, naar nogen Bonde troer sig fornærmet derved, at ham affordres andet eller mere Arbeide, end han er pligtig at forrette, da forholdes hermed i alleMaader efter Vor Forordning og god Ordens Haandhævelse ved Hoveriet af 25de Marts 1791, F. 16, 1. og 18. Men dersom der imellem Hosbonde og Bonde tvistes om Forstaaelsen af den imellem dem indgangne Hoverie Forening, eller den til Hoveriets Bestemmelse afsagde Kiendelse, da, for saavidt der ikke ved Foreningen, eller Kiendelsen selv er fastsat, paa hvad Maade Tvistighederne bør afgiøres, skal den af Amtmanden, eller Forligelses Commissionen, til hvilken Parterne have at henvende sig, søges i Mindelighed billagt, og naar Mægling er funden forgieves, henvises til Domstolenes Paakiendelse ved ordentlig Proces. Og skal Amtmanden eller Forligelses Commissionen i saa Tilfælde indberette Sagen til Vort Rentekammer, og tillige yttre sin Formeening, om der er Grund for at anbefale Bonden til at erholde Beneficium paupertatis. Alle andre Tvistigheder, Hoveriet vedkommende, bør, naar de ved Dom skulle paakiendes, i Overeensstemmelse med fornævnte Vor Forordning behandles som Politie=Sager. Er det en Forpagter, som troer sig beføiet til at klage. over Bønderne, i Henseende til det Hoverie, de for ham ere pligtige at forrette, da har han derom at holde sig til Hosbonden, eller hans Fuldmægtig, og denne igien til Bønderne, saafremt det ikke ved Overeenskommelse, imellem Jorddrotten og Forpagteren er anderledes fastsat. I vrigt skal oftbemeldte Forordning af 25 Marts 1791 forblive i Kraft, hvilken Vi, for paa nye at indskiærpe alle Vedkommende dem efter samme paaliggende Pligter, have befalet at skulle vedhæftes denne Anordning, af hvilken et Exemplar skal henlægges hos Oldermændene i Byerne paa vedkommende Steder. Hvorefter de Vedkommende sig allerunderdanigst have at rette.