Viborger Samler, 1846-12-03
Stænderforsamlingen, Viborg. Af den i det 23de Møde foretagne endelige Behandling af Sagen ang. Udjevning af Forskjellen mellem det privilegerede og uprivilegerede Hartkorn ville vi meddele Følgende af Kammerherre, Kriegers Foredrag: Naar man er tilsinds at sætte sig i Besiddelse af Andres Rettigheder eller Eiendom, bruger man i Almindelighed først at forsøge paa, at overtale dem til, frivilligt at afstaae dem, lykkes dette ikke, byder man dem Penge eller anden Godtgjørelse, og kan dette ikke gaae, bruger man Magten, naar man har den. Godseiernes Stilling har i de senere Aaringer, nemlig i de sidste 30 Aar eller noget længere, bestandig været under et Slags Forfølgelse, det vil sige, man har trængt stærkt ind paa dem, saa at de stedse have været nødte til at stikke Toug og atter stikke Toug, og de have da idelig maattet give fra den ene Side til den anden, indtil de nu ride paa Tampen af deres Rettigheder, og det er tilvisse nødvendigt for dem, at holde fast saa længe de kunne. Vore Brandvagter (o: Kammerherre Skeel og Godseier Nyholm) have vi desværre seet stikke Tougene fra sig og gaae over paa det andet Parti, den nordligste af dem har rigtignok udviklet de Grunde, hvorfor han har gjort det, og disse Grunde kan man ikke andet end respectere, da de ere støttede paa Overbeviisning, ligesom de ogsaa ere hentede fra de gode Følger, der ville bevirkes ved at skaffe Bønderne fri Besiddelse af deres Eiendom, hvilket ikke kan nægtes, at være høist ønskeligt, og ogsaa ved denne Leilighed vil bevirke meget godt. Jmidlertid finder jeg det dog rigtigst, at man staaer paa den Ret, man har, og at man holder fast derpaa, saalænge Krogen, som man har i Grunden, holder, og at man ikke giver sin Ret frivilligt væk, uden at man faaer fuldstændig Godtgjørelse. Kmh. Skeel, der som Godseier var gaaet ind paa Forslaget, yttrede: Det er af enkelte af Forsamlingens Medlemmer lagt mig til Last, at jeg under denne Sags Behandling ei skulde have varetaget den Classes Jnteresse, til hvilken jeg har den Ære at henhøre, idet jeg har sluttet mig til Comiteebetænkningen, endogsaa i det Punct, der angaaer Fortabelsen af Hovedgaardenes Fritagelse for Veiarbeide paa Biveiene uden særlig Erstatning. Jeg finder mig deraf foranlediget til at udtale, hvad der har bestemt mig hertil. Stedse har det forekommet mig ubilligt, at de communale Byrder ei bares lige af alle Communens Medlemmer i Forhold til enhvers Evne, og at netop herved i Regelen Hovedgaardseierne vare mindst bebyrdede; men hvor der findes en billighed, om end denne er begrundet i en Rettighed, der bør man aldrig modsætte sig Ubillighedens Ophævelse, hvormeget mere da, naar Rettigheden kan være tvivlsom. Paa den Tid, Godseierne erholdt deres Rettigheder, var der aldrig Tale om Arbeide paa Biveie, da kjendte man ikke Chausseer og mindre Landeveie; der kan derfor vel heller ikke have været tænkt paa at give Godseierne nogen Fritagelse i denne Henseende, og de behøvede den heller ikke; thi de eiede for det meste hele Landet med samt dets Befolkning, og hvor høist rimeligt var det da ikke, at de lode det høist tarvelige Veiarbeide udføre ved deres Bønder. Senere, alt som Landet mere og meere blev befolket med Selveiere, og alt som Trangen til gode Veie forøgedes og fremkaldte forøget Veiarbeide, da var det vel undskyldeligt, at mangen en Hovedgaardseier, som havde solgt sit Gods til Bønder, søgte at fritage sig for det Arbeide, han før havde ladet sine Bønder forrette, og føre det over paa Bønderne; men om det var billigt, veed jeg ikke. Lovbegrundet her i Jylland har denne Fritagelse efter mit Skjøn ei heller været, førend den sidste Veiforordning udkom, og i samme er dog Fritagelsen bunden tilvisse Jndskrænkninger. Ved Afstemningen blev Comiteens Jndstilling: At Forsamlingen andrager paa, at der maa blive udarbeidet og den næste Stænderforsamling forelagt et Lovudkast, sigtende til at afløse Uligheden mellem det privilegerede og uprivilegerede Hartkorn, og at dermed navnligen maatte bortfalde den Hindring, som Opretholdelsen af de complette Sædegaardes Rettigheder hidtil har lagt i Veien for Afhændelsen af sammes Bøndergods til Selveiendom.