Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1806-04-29
Det vil maaskee synes underligt, at nogen i vore forvendte Dage, hvor Opdragelsen, Levemaaden og Sæderne bidrage alt til at formindske den saa nødvendige Ærbødighed, som Børn skylde deres Forældre, hvor Drengen paa sexten Aar allerede er Spradebasse, og Pigen paa femten Flane, at man i saadan en Tidspunct vil tale om den alt for store Magt, som Lovene tilstede Forældrene over deres Børn. Jeg til staaer, det vilde være meget underligt, dersom ikke Modsigelse var et Hovedtræk, hvorved vor Aarhundredes Mennesker saa særdeles udmærke sig. Midt under den grændseløse SelvraaAghed, som den største Deel af Nytidens Ungdom overlades til, seer man Forældre nok, der misbruge deres Magt over deres Børn, ikke som i ældre Dage, fordi man troede, derved at opfylde sine Forældrepligter, men af Egennytte, Stolthed og de allerforagteligste Hensigter. Jeg kunde fremstille her en heel Række af Malerier, hvortil der ikke blot gives een eller to, men ti, ja hundrede Originaler. Nogle Forældre leve af deres Barns Konst eller Talenter, uden selv at stifte mindste Gavn, og ikke nok, at Stammen her trækker Saften af Grenen, de drive endog et Slags Speculationshandel med deres Barn. Men til Ære for Menneskeheden kan man dog sige, at dette sjelden skeer af andre end dem, der under Navn af Forældre have taget sig af Ulykkelige; thi dersom der slog et Fader, eller Moderhjerte i deres Bryst, vilde de ikke saaledes kunne misbruge et af de helligste Navne. - Kun Lovenes Afmagt maa man her beklage. De kunne straffe Betleren, som skjeler, maaskee blot for at stille sin Hunger, men ikke den, der paa en fiin Maade forstaaer at tyrannisere det ulykkelige fader og moderløse Barn. Dersom det var mueligt at opregne alle de fine Grusomheder, som Stedfædre og Stedmødre og saakaldte Pleiefædre og Pleiemødre begaae mod deres Børn, hvilken Række af Standaler vilde man da ikke finde Mangen en grusom Fader, som vil snoe sig ind i en rig Familie, eller omgjærde sig med vigtige Forbindelser, sælger sit Barn til den Høiskydende. Saaledes har jeg kjendt Piger med Sundhedens Roser paa deres Kinder, som imod deres Villie ere blevne solgte til Oldinger, blot fordi deres Fædre eller Mødre vilde have, at de skulde være fornemme, man afslog de passeligste og anstændigste Tilbud, blot for at kunne see sin Datter som en Fru Justitsraad inde. De leve endnu, disse ulykkelige Slagtoffere for deres taabelige Forældres Gjerrighed, Stolthed og Rangsyge. De leve endnu, forarmede, belæssede med Børn, som de ikke kunne føde, og Mænd, som de ikke kunne udstaae, og det eneste, hvad de endnu have tilbage, er en som Titel, hvis Glands bliver til Rust, naar den ikke opsminkes med Guld. Den fattigHaandværkskove ynker man, den fattige Restitsraadinde spotter man Det er intet nyt, vil man maaskee indvende; det er Ting, som vi finde i alle Comoedier og alle Romaner; det er sandt; men det er skrækkeligt, at man skal finde midt i Kjøbenhavn, hvad man finder i alle Comoedier og alle Romaner. Det er beklageligt, at Lovenes Herredømme, efter sin Natur, kun kan være saa indskrænket at Forældre saa at sige udgjøre en Stat i Staten, og at Lovgiveren ubetinget antager, at alle Forældre ere saa retfærdige og vise som han Vel ere adskillige af hines Pligter bestemte ved Loven; men den taler intet om de Forældre, der ville bruge deres Barn som Træl og leve af dets Sved, for ikke selv at behøve at arbeide, og endnu oven i Kjøbet mishandle det, intet om den Fader, der sælger sin Datter til en Mand, som hverken ligner hende i Alder eller Tænkemaade, intet om den Moder, der tvinger sin Datter til at ægte den, som hun hader, blot for at blive Frue, intet om de Forældre, der tvinge deres Søn til at vælge en Bane, han ikke føler Tilbøielighed til – kort sagt, intet om alle de Forbrydelser mod Naturen og Moralen, som stolte, forfængelige, gjerrige og ildesindede Forældre kunne gjøre sig skyldige i mod deres Børn. Men hvor Loven maa tie, der bør Sæde læreren opløfte sin Stemme dobbelt høit, hvor dens Arm standser, der bør Moralen og Sat ren række den Haanden. Held vore Folkelærere, dersom de altid ville lægge dette paa Hjertet, dersom de altid kun vil lade Regjeringernes og Staternes Anliggender blive ligesaauberørte som Dogmatikens igjennemtrængelige Mysterier, og holde sig til det, som ligger indenfor Moralens Enemærker, hvor de kunne stifte saa stor og udbredt Nytte.