Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1839-12-31
Indenlandsk. En Deputation fra Corsør overrakte Hs. Majestæt Kongen følgende Adresse. Allernaadigste Konge! Overbeviste om at det er Fyrsterne gavnligt umiddelbart at fornemme Folkets Røst, og at dette kun kan skee, naar de enkelte Communer, der udgjøre Bestanddelene af det store Hele, gribe Leiligheden til aabent at udtale sig, tillade et Antal Borgere fra Corfor og dens Omegn i disse for vort Fædreland saa vigtige Øieblikke, ærefrygtsfulde at tolke vor ophøiede Monark de Følelser, af hvilke de besiælles. - Her, som trindt i det hele Land, modtoges Efterretningen om Frederik den Sjettes Død, med Vemod. Hvad denne vor forhenværende saa elskede Konge under sin lange Regjering har virket for at emancipere Bondestanden, oplyse Nationen, samt at vække Almeenaanden og den politiske Dannelse ved at skiænke Stænderinstitutionen, vil til de sildigste Tider badre Minde blandt taknemmelige Efterkommere. – Ber Sorg over Tabet af denne Fyrste mildnes imidlertid af Glæden over hans Efterfølger, en Konge, hvis Sjæleadel, dybe Jndsigter og Kiendskab til Landet ere almindelig bekjendte, Vi frydes derfor ved at kunne lykønske Dem som Konge over et Folk, der til D. M. Thronbestigelse knytter de aladeste Forhaabninger - Allernaadigste Korøge, Uagtet det saare meget Gavnlige, Siette Frederik ned utrættelig Jver udret ede for sit Folk, kjende vi ingen Dansk, der, mener, at Danmark Tilstand ikke endnu skulde lade meget tilbage at ønske. At fortie dette, forekommer os, vilde være at svigte Konge og Fædreland, at tilintetgjøre den Samvirken mellem Konge og Folk, der ene er istand til at fremme Landets fande Tarv. Aabent vedkjende vi os derfor de mange oplyste Mænks Anskue ser, der antage, at Danmarks potiske Fribet ikke ganske svarer til Folkets Oplysning, der ønske og baale, at under D. M. Scepter vit Nationen erholde de Baand, losnede, som maatte befindes at hæmme Pressens Brug, Stænderinstitutionens Udvikling, Nationalaand og Natienalvelstand. Og Held os dette Folkets Haab er blevet styrket ved dets Konges om sine Regieringsgrundsætninger offentligt udtalte Ord! Og skiøndt vi af D. Majestæts Yttringer i Anledning af flere allerunderdanigste indgivne Adressers Lovpriisning af den norske Constitutien erfare, at D. M. ikke anseer denne for ganske passende for Danmark, saa udelukke disse Deres ophøiede Ar tringer dog ikke Haabet om, at en noget lignende, til Landets Tarv mere svarende, fri Forfatning vil i D. M.s Regieringstid vorde vort Fodeland tildeel. D. M. med dette Haab snuaret den danske Nation sig, dette er dens inderligste Ønsker, hvad enten de gjemmes lonsigt, Hiertet, eller, som her, aabenlyst fremtræde. - Medden Tillidsfuldhed og Frimodighed, med hvilken det Aarbundrede igjennem var de Danske egent at nærme sig deres ophøiede Monark, have vi her tolket vor allernaadigste Konge Nationers Ønsker og dens Forhaabninger, og vi have saa meget mindre taget i Betænkning, at tilbageholde disse, som vi vide, at det er til en Fyrste at ri have henvendt Ordet, i hvis Bryst en hellig Lue brænder for vort fælleds Fædrelands Held, en Første, hvis allerhøieste Mishag det, vilde vække, dersom troe Undersaatter frygtede for med Tillid og Frimodighed at nærme sig Majestæten. Gud bevare Kongen og Fædrelandet!" Hans Majestæt Kongens Svar lyder saaledes: De henvende Dem med Tillid til mig, jeg vil svare Dem med Oprigtighed. Jeg seer af Deres Adresse, at de ve have fattet hvad jeg har udtalt saavel i mit aabne Brev som i mine Svar paa nogle foregaaende Adresser, men ikke destomindre frembære de Ønsker om Forandringer i Forfatningen, som om saadanne vare notvendige til Folkets Lykke. Den vise Regent grunder denne paa Love, som sikkre Eiendomsretten, paa en lovbunden Trykkefrihed, paa velordnede Finantser og paa Stænderinske tutionen, giennem hvilken Folket kan udtale sine Ønsker for Kongen, og de ville da altid medes med Opmærksomhed. Men naar en enkel. Commune fremstaaer som Tolk for hele Folkets Ønsker og dens Adresse i Udtryk og Yttringer ganske ligne Adresserne fra andre, fra den fjerne Stæder, saa fristes man til at forklare Ligheden af en fælles Oprindelse og til at troe at de samtlige udgaae fra en og samme Kilde for at strømme tilbage i et storre Antal, som om de vare Udtrykket af Ønsker, der næredes af en stor Deel af Folket endskiøndt de kun udgaae fra Enkelte, og man kan da ikke tillægge slige Yttringer nogen særdeles Vægt. Tovrigt miskjender jeg ikke Deres gode Mening, henvend Dem stedse med Tillid til mig saa ofte De have Deres egne Ønsker og Folelser at forebringe. Det skal være min kjært omjeg kan udrette noget til Fordeel for Deres Bue, og jeg beder Dem forsikkre Corfors gode Borgere om min kongelige Naade."(Berl. Tid.)