Ribe Stifts Adresseaviser, 1842-04-06
Udenlandske Efterretninger. Den tydske Deeligencepost udeblev atter i Mandags vi ville derfor i Mangel af nyere Efterretninger henlede Læsernes Opmærksomhed paa Englands mislykkede Forsøg paa at danne en Kvintrupel-Alliance til Negerhandelens Afskaffelse. At Storbrittanien, er et Ørige, har, som af flere bemærket, givet Englænderen de markerede Træk, der saa ofte overraske Fastlandsbeboeren og gjør denne fremmed for hiin, og dette Fremmede bliver endnu stærkere fordi, efterat i England Kongemagten maatte vige for Folkemagten, Englænderen som Mand og Borger optraadte med en selvstændig Kraft ligeoverfor de øvrige Europæere, hvis hele Jdee om Stat gik op i Begrebet Konge. Men bleve Englænderne saaledes fremmede for de øvrige Nationer, var det ikke mindre Tilfældet mellem Regjeringerne, og Diplomatien for hvem Begrebet Venskab kun er et Mundsveir, kunde derfor heller ikke gjøre sig fortrolig med den Tanke at slutte noget varigt Forbund med den demokratiske engelske Regjering, skjønt den vel maatte erkjende, at Englands Magt var saavel i intelektuesom materiel Henseende for stor og betydelig til at man kunde anvise dette Land nogen underordnet Rolle. Derfor fulgte man vel England, naar Nødvendigheden bød det, men kølnedes snart mod denne Allierede, naar Nøden var forbi, og saaledes har det vistnok i lang Tid været indlysende for enhver Englænder, hvad der og begynder at blive det øvrige Europa klart, at England til Giengield for denne Mistillid ved enhver Leilighed har udviklet en høi Grad af Egnisme, og den philantropiske Jdee at af skaffe Slavehandel har ved den sidste Traktat i Virkeligheden kun viist sig at være den Kaabe, hvorunder England har skjult dets gamle Bestræbelser efter at sikkre sig Eneherredømmet paa Verdenshavet. De maa næmlig være let begribeligt, at en Fred, der saa ofte har været truet som den nærværende, at en Tilstand, der har viist sig saa vaklende, som de sidste Decennier have viist den at være, i Virkeligheden mangler et fast Fundament, og at en Krig maa blive det Medium, hvorigjennem en bedre Fremtid skal skaffe sig Jndpas. Men foruden, at England i denne Almindelighed deler Skjæbne med det øvrige Europa er det særegent for dette Land, at det midt i den almindelige Fred angribes paa dets svageste Punkter, J Asien optræder Rusland snart aabenbart snart hemmeligt som Englands afgjorte Meddeiler; - de nordamerikanske Fristater udvide stedse sin Handel mere og mere, og meget af det Territorium Nordamerika vinder er Erobring fra England; - det tydske Forbund indskrænket ikke blot Markedet for engelske Fabrikata, men bringer endog paa enkelte Steder tydske Fabrikata i Konkurrence med engelske, - og endelig har Frankrig benyttet Freden til at danne sig en ærefrygtbydende Krigsmarine og skaffet sig en fast Stilling paa den anden Side af Middelhavet. Nutiden er saaledes ingenlunde gunstig for England, og trods den Tvedragt, der hersker i Landets Jndre søger man dog forgjeves efter noget Spor til Kraftløshed. Det syriske Feldttog mod Ægypterne har ganske stillet Rusland i Baggrunden i Asien, og vedvarer end Krigen mod China har dog det himmelske Rige alt tilstrækkeligt lært at skjælve for Barbarerne. Ved Revisionen af den engelske Toldlovgivning og ved Handelstraktater, det er gjennem Diplomatiens Mysterier, bekæmpes det tydske Forbund, medens Ludvig Philips Bestræbelser, for at tækkes Europas legitime Fyrster ved at bekæmpe Julirevolutionen gjør Frankrig vaabenløs, og saaledes staaer atter Englands Fosterdatter, de amerikanske Fristater, ikke blot uovervunden, men endog seierrig tilbage paa Kamppladsen; thi negtes kan det ikke, at maatte hine Staters isolerede Protest nødvendigviis have til Følge, at meer end det Halve af de tilsigtende Fordele ved den projecterede Traktat gik tabt, saa har nu den Omstændighed at Guizot blev tvungen til at give efter for den sjældent feilende offentlige Stemme, fast berøvet Traktaten al Værd. Men, vil maaskee En eller Anden spørge, hvad har da England tilsigtet med Traktaten, og vil det ikke med Magt søge at tiltvinge sig dette, Svaret paa det første Spørgsmaal er givet i de Debatter, som denne Sag fremkaldte i det franske Deputeertkammer, hvor det blev udtalt at, Traktatens Øiemed i Virkeligheden var en faktisk Tilintetgjørelse af den saalænge hævdede, men af England bekæmpede Sætning: "frit Flag giør fri Ladning, og havde England naaet dette vilde det i en paakommende Krig havt umaadelige Fordeele. Hvad det andet Spørgsmaal angaaer, da tro vi, at dette kan besvares med et bestemt Nei, thi eftersom Forholdene nu ere ansee vi det for umuligt for nogen europæisk Magt at begynde en Tvangs eller Erobringskrig, og naar "Lepz. all. 3." mener at Tydskland roligt kunde see paa, at England Frankrig og Nordamerike knækkede Halsen paa hverandre, saa ere vi overbeviste om, at denne Anskuelse meere har sin Grund i at vedkommende Forfatter ønsker dette Resultat, end i noget klart Blik paa Forholdene. Skal Krig føres, da maa det nødvendigviis blive en Princip=Krig, liig de saakaldte Religionskrige i det 16de og 17de Aarhundrede; men for en saadan frygte alle Diplomater og derfor modarbeide de enhver Krig. Om deres Bestræbelser ville lykkes, saa at de ikke blot forhale, men forhindre dens Udbrud, vil Fremtiden vise; men Nutiden bør vistnok stadigt have for Øje, at store Begivenheder forestaae, og skulle disse ikke finde os uforberedte, saa at vi atter liig en Fjederhold kastes frem og tilbage af de store Spillere, da er det nødvendigt, at vi mande os op og komme til Bevidsthed og hvad vi vide. Belgien. Sagen angaaende Komplottet i Belgien er nu paakiendt. Generalerne van der Meere, van der Smissen og de Crehen samt Verpraet og Vanlatem ere dømte til Døden for deres Deeltagelse i Attentatet mod Statens Sikkerhed. Man venter iøvrigt, at de Domfældte skulle blive benaadede.