Jyllandsposten, 1838-10-22
Flaadend ren. Udgivet af et Selskab. Redigeret af C. G. Clausen. Mandag den 22de Octbr. Nr. 43. Maa trykkes. Fleischer. Nationaldragt. Mennesket er et med Forstand, men ogsaa med Sandser begavet Væsen, og følgeligt er det ligesaavel sandseligt, som forstandigt. Vi tage her Sandselig hed i den naturlige, reene Betydning. At ville underkue denne, er ligesaa forgiæves som naturstridigt; men den skal styres, ledes og forædles. Mange føle dette, men tør ikke være det bekjendt; og det høieste de ville indrømme er, at Sandseligheden : de menneskelige Følelser, vel faaer Lov at være til (det kan alligevel ikke forbydes), men dog kun i et Slags Tugthuusliv under Fornuftens Slavepidsk. De Gamle vare naturligere, det er: baade ærligere og klogere; de indrømmede Sandseligheden lidt større Frihed, og lode den træde i hæderlig Tjeneste hos Fornuften. Fornuften kan maaskee bevise os at Klæder ikke skabe Folk; og at en Mand er den samme, enten han gaaer i en sort Kjole, eller i en hvid, i en lang eller en kort, med Buxer eller Skjorter. Men tage vi Erfaringen - Historien paa Raad med, da faae vi Beviis for det Modsatte, og under intet Forhold er dette stærkere, end ved Nationaldragter. Romerne havde deres Togat; den var Nationaldragt, Hædersdragt; den var for dem hvad Cocarden i vore Tider blev for Franskmændene. De vare stolte af denne Dragt - ikke fordi den var smuk, eller kostbar, eller klædelig; men fordi den stemplede dem til Romere; det var ikke den enkelte Romers Dragt, men hele Romerfolkets. Den var dem en Ordensdragt, der ej alene indgød fremmede Folk Ærbødighed for dem, men og dem selv en saadan Æresfølelse, at den var dem som et Palladium mod Foragtelighed i Tale og Handling - just som Uniformen nu hos Krigstanden. Den røde Kjole, hedder det taaler ingen Pletter. Den hvide Toga taalte heller ingen; og havde det ikke været netop Togen, som hiin kaade Tarentiner besudlede, neppe skulde hans Trin blevet hafvadsket med Blod og Tarentinerne bøiede under det romerske Aag Enhver Fornærmelse mod en Togatus var en Fornærmelse mod det hele togeklædte Folk, og en Plet, som Een Romer selv satte paa sin Toga, troedes at besmitte alle de Andres. Men denne Toga var og et Stempel, som gjorde Alle lige i Hverdagslivet. Krigeren har sin Sagum", men kun i Krigen; Consulen sin Prætexta", men kun i sin Function som Consul; udenfor Curia", borte fra Hæren var han uniformeret ligedan med Bonden. - Negative taget faae vi det samme Resultat. Da Høiskotternes Uafhængighed blev jordet ved Culloden, søgte Sejerherrerne at dæmpe det gamle trodsige Mod tilligemed Frihedslysten, kort hele Nationaliteten ved at forandre Nationaldrag, ten. Til den Ende begyndte de med Buxerne, dem der var disse Bjergfolk ligesaa stor en Vederstyggelighed, som Turbanen kan være den nidkjære Christen; Høiskotterne befaledes at bære Buxer, hvilket Bud de i Begyndelsen opfyldte paa ægte engelsk, ved, naar de vare nødte til at komme blandt Lavlænderne, da at bære dem paa Kjeppe over Skulderne. Sultan Mahmud har og taget Buxerne med iblandt sine Reformer, og derved lagt sin Menneskekundskab for Dagen. Hvorfor skulle vi Danske ikke have Nationaldragt? Nu kjende vi hverandre blot ved Hielp af Hørelsen; men er Synet da et foragteligt Middel, Med Øjnene kunne vi endog langt lettere og hurtigere kjende hverandre end med Ørerne; og de Jndtryk der gjøres gjennem hine, torde vel endog ofte være kraftigere, end dem vi modtage gjennem disse. Paa Talen kjende vi rigtignok hverandre som Danske; men tillige som Kjøbenhavnere, Sjællændere, Fynboer, Vesterjyder, Østerjyder, Wendelboere, osv. Men Dragten, den vilde udelukke alt Provincialt, og fremstille eet eneste Nationalt.