Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1784-08-20
Da nu Konge Carl i Sverrig Aar 1658 faldt atter ind i Sielland, indtog Kronborg den 6 Septbr., og beleirede Kiøbenhavn, saa var det en Lykke, at Rostgaard blev af de Svenske tilladt at forblive i sin Tieneste ved Kronborg Amt, da han kunde have Leilighed at vise sin Troeskab imod Kongen og Riget. Begge Konger vare fornøiede med ham. Konge Frederich ventede fra ham at faae Tidende om de Svenskes Anslag, og vids de, at Bonden blev bedre behandlet af ham, end af en Svensk. Konge Carl vidsde, at han havde god Kundskab om Amtet, og kiendde Bondens Vilkaar; men paa det man desbedre kunde paa de Svenskes Side forsikkre sig Rostgaards Tieneste, holdt man det fornødent, at lade ham giøre Konge Carl Eed, hvorfore han tillige med andre i samme Hensigt blev ført til Kronborg; men han udbad sig, at blive befriet for Eeden, og erklærede, at han umuelig kunde giøre andre Konger Eed, saa længe Konge Frederich levede, men skulde ellers med al Fliid og Aarvaagenhed forrette alt, hvad Konge Carl befalede ham. Det lykkedes, hvortil i sær hans Svoger Michel Hansen i Helsing er var ham behielpelig, som med Person og Gods gik i Borgen for ham. Bostgaard holdt hvad han lovede, og man saae ham altid Nat og Dag hurtig til at udrette Konge Carls Ordre, hvilket gjorde, at de Svenske ikke meere frygtede for ham; dog stoed hans Hierte og Tanker til Konge Friderichs Gavn. Der fortælles, at, da han engang i disse Omstændigheder var meget bekymret, kastede han Bibelen op, og hans Øine faldt strax paa Husai Troeskab imod David, som blev efterstræbt af sin egen Søn Absalon, hvilket han tog til Eftertanke, og derved fattede den Slutning, at blive Konge Friderich troe, hvordan det end gik. Naar han merkede noget Anslag af de Svenske i Leiren, bragde han Kundskab, derom ind i Kiøbenhavn, hvorved de Svenskes Arbeide ofte slog fejl. Undertiden sendde han eet og andet ind til Kongens Kiøkken, ved tvende Baade, som ellers laae skiulte under Tang og Sand ved Humblebek. Med Vildtet, som blev indført, gik den gamle Skovrider i Nyrop, Jacob Hølser, ham troeligen tilhaande. Paa een af disse Baade listede Rostgaard sig selv, naar skee kunde, til og fra Kiøbenhavn. Da den hollandske Flode under Admiral Opdam var ankommen til Sundet, forføiede han sig til Kiøbenhavn, for at give Kundskab derom. Kongen beordrede ham igien, at bringe et Brev, saa snart muligt, til Admiralen, hvilket han og lykkelig efterkom. - Efterdi en fremmed Flode laae ved Sundet, var allevegne ved Strandkanten sat svensk Vagt, hvorigiennem Rostgaard maatte tage Veien. Han udvalgde derfor en mørk Nat, da det tillige blæsde og regnede sterkt, og med sin Tiener Peder Olsen reed i fuld Spring. igiennem de svenske Vagter. Man raabde vel efter ham; men Bostgaard gav noget Sladder til Svar, og blev ved at fare fort. Herover faldt Vagten paa adskillige Tanker. Nogle ansaae ham for en stor Herre, der var indsendt fra Leiren, for at see, om de i dette haarde Veir stor de paa deres Post, og ikke krøb i Skiul; andre tænkde, han var udskikket fra Konge Carl i et vigtigt Erinde; ingen torde derfor holde ham an: Og maaskee den sterke Regn, som foer Vagten i Ansigtet, gjorde, at den ikke saa nøje, som ellers, passede paa. Han slap saaledes vel igiennem Vagten, og derpaa loed sin Tiener ride hiem med sin Hest til Kraagerup, befalende, at i Fald nogen spurgde og Rostgaard, skulde man svare, han var udreist i Amtet, og ventedes strax hiem. Men nu blev han ret forlegen; thi ud paa Søen torde han ikke vove sig, formedelst det haarde Veir, og imidlertid at søge Leie hos en Bonde, var han ligesaa bange for, efterdi Luften var ofte svensk.