Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-02-23
Hvad De siger om vor Tidsalders Letsindighed maa jeg fuldkomment sande, og meget Ondt vilde kunne forebygges, om mere Eftertanke brugtes. At det er vor Pligt at tage Hensyn til vor Efterkommeres Tarv, er umodsigeligt, men alt for megen Ængstelighed i dette Tilfælde er heller ikke gavnligt. Vi leve ikke mere i Tider, hvor det for de fleste Mennesker bliver mueligt at efterlade nogen saa anseelig Formue, at den, fordeel iblandt fem til sex Børn, kan tjene dem til Underhold. Kun faa blive desuden lykkelige ved Arv, og den daglige Erfaring lærer, at fattige Folks Børn i Almindelighed komme bedre frem end de Riges. Vist nok er det tungt at begynde med tomme Hænder, ligesom det er tungt at opdyrke et øde Stykke Jord, men det Fortrin har den Tomhændede for den Fuldhændede, at han nødes til at arbeide og passe paa; at han veed at sætte tilbørlig Priis paa Frugterne af sit sure Arbeide, og at han, naar det lykkes, har den Glæde, at have været sin egen Lykkes Smed. Man har det Mundheld, at Rigdom sjeldent kommer i tredie Leed, og det practiske Liv beviser det. Det er ogsaa naturligt. Hvad Faderen og i det Høieste Sønnen erhverver og freder om, det vil Sønnesønnen, der er opvoxen deri, og altsaa anseer for et nødvendigt Attribut i hans Slægt, søge at gjøre Ende paa. Men et er at efterlade sine Børn Formue, og et andet, at spare for dem saa meget, at de i alt Fald, især naar det er Pigebørn, nogenlunde ere betryggede mod Mangel. Dette bør enhver Fader, saavidt som det staaer i hans Magt, sørge for. Det skylder han dem, som Væsener han har fremkaldt til Livet. Rousseau, hvor stor en Mand han iøvrigt var, handlede da han satte sine Børn i Hittebørnenes Hospital, sikkerligen ikke efter den Moral, han med saa megen Veltalenhed har forkyndt. Jøvrigt er jeg ogsaa een af de Mange, der nære det sikkre Haab, at naar vor Cours først har faaet Fasthed, og alle Stormene i Handels verdenen have lagt sig, vor Handel igjen vil begynde for Alvor at blomstre frem. Da vil det let blive mueligt for alle dem, der i den sidste Tid have liidt Tab, at indhente dette paa andre Veie. Lader os aldrig glemme, at vort Danmark er et Kornland, og at dets Beliggenhed for Handel og Søfart er een af de skjønneste i Verden. Lad Deres Tillid til Menneskeheden, min Ven, aldrig synke. Endnu gives der mangfoldige retskafne, tarvelige og arbeidsomme Familier, der ere hverandre en Støtte og Trøst i Livet, Kun maa vore Fordringer ikke være for overspændte og vort Hu ikke staae for meget til Jdealer. Tiderne ere for den redelige, stræbsomme og arbeidssomme Mand, der vil leve tarveligen og overeensstemmende med sin Stand, ikke saa ufordeelagtige, som De i Deres taagede Glas synes at see dem. Jeg er ældre end De, min Ven og kan sige med den vakkre Landsbypræst af Wakefield: "Jeg har været ung og er bleven gammel, men aldrig har jeg seet en retskaffen Mand lide Nod eller hans Sæd belle sit Brød, Vistnok gives der Undtagelser, og det ene Menneske kan have tungere ved at fortjene sit Brød end det andet; men det gamle simple Ordsprog: "hvor Gud skaber Munde, skaber han ogsaa Brød" fuldkommen fandt. Kun maa ingen troe, at det skal komme uden Arbeide og Anstrængelse. Finder Fuglen i Luften da sine Korn, uden at den maa opsøge dem langt borte,