Aalborg Stiftstidende, 1846-11-28
Stænderforsamlingen i Viborg. (Forts.) J det fjortende Møde foretoges den foreløbige Behandling af Sagen betr. Betzers Andr. om Udjævning af Forskjellen imellem det privilegerede og uprivilegerede Hartkorn. Af Committeens Betænkning i denne vigtige Sag (der, som bekjendt, gaaer ud paa at fjerne de Misforhold der saa let fremkalde Collisioner imellem Hovedgaardseiere og Eiere af Hovedgaardstaxt og andre Eiere af contribuabelt Hartkorn i communale Anliggender, og at befordre og styrke det gode Forhold, som bør finde Sted imellem en Communes samtlige Medlemmer, samt tillige at hæve den nu stedfindende Hindring for Fæstegodses Afhændelse til Selveiendom deri, at Hovedgaardens Hartkorn nu taber Rettigheden som priviligeret, naar Saameget af Bøndergodset sælges fra Hovedgaarden, at det Tilbageblivende ikke udgjør 200 Tdr.) udhæve vi Følgende: Committeen har tilfulde indseet disse Formaals store Betydning, at alt Hartkorn kommer til at bære lige Byrder, naar ikke særegne Bestemmelser kræve Forskjel Skatteudredelsen f. Ex. for den fast normerede Gammelskab og for Præstegaardenes Vedkommende, og den mener, at der med Hensyn til Tiendebyrden og de dermed beslægtede Naturalpræstationer, nemlig Degnetraven eller den derfor substituerede Valuta, her ikke kan være Tale om Forandring. Den første Forrettighed i Skattebyrden, som det priv. Hartkorn har fremfor det upriv., er Moderation i Landskatten og Fritagelse for at betale Fourageskat og Marschenge, samt til de kgl. Tjeneste-Reisers Udredelse; men det er ogsaa Committeens Overbeviisning, at hin Skattelettelse for det privHartk. ikke bør ophæves uden imod fuldt Vederlag, som antages at burde være det dobbelte af den Sum, som Forskjellen imellem priv, og upriv. Hartkorn udgjør for et Aar, contant udbetalt til Vedkommende, dog saaledes at Marsch pengene herfra undtages, da almindelig Værnepligt inden fjern Tid vil indtræde, og at Marschenges Udredelse da maa blive lige for alt Hartkorn. Forskjellen i Landskatten udgjør fortiden 20 sk. pr. Tde. Ager og Eng og 1 Rbd. 2 s. pr. Tde. Skov- og Mølleskyld, foruden den Deel som er overgaaet til faststaaende Afgift under Navn af Gammelskat, der stedse skal blive uforanderlig, og der kan saaledes fortiden ikkun blive Spørgsmaal om Afløsningsgodtgjørelse for disse 20 s. pr. Tde. Ager og Eng og 1 Rbd. 2 s. pr. Tde. Skov- og Mølleskylds privilegeret Hartkorn; men det privilHovedgaards Hartk. og Kjøbstædernes privil. Hartk. maa da endvidere reserveres yderligere Godtgjørelse af 28 s. pr. Tde. Ager og Eng og 14 s. pr. Tde. Skov- og Mølleskyld i det Tilfælde, at den nu i en Aarrække bevilgede Eftergivelse af endeel af Landskatten skulde ophøre. Med Hensyn til de privil. Hartkorns-Besidderes Ret til at svare den nu regulerede Gammelskat med det mindre Beløb, hvortil den paa Grund af deres Skattebeneficium er bleven ansat, forventes Hs. Maj. allerh. udtrykkelige Anerkjendelse, at denne, som en reel, de paagjældende Eiendomme tilhørende, Ret, ei ved nogen Omordning af berørte Gammelskat skal directe eller indirecte blive disse Eiendomme betagen uden fuldstændigt Vederlag". Da Fourageskattens Størrelse varierer, eftersom Fouragepriserne ere høiere eller lavere, saa formenes, at Afløsningssummen for denne Skat rettest gives efter et Middeltal for de sidste 10 eller 5 Aar, foran den Tid, da den attraaede Afløsning kan skee. Det samme formenes med Hensyn til kgl. Tjeneste-Reisers Betaling. Med Hensyn til Præstegaardenes, Degneboligernes eller andet beneficeret privilHartk., da maa dettes Navn ønskes forandret, saaledes at al Hartkornet ikkun faaer een Benævnelse. Forsaavidt Noget af dette Hartkorn i Tidens Løb maatte være afhændet og overgaaet til Andre, da maatte dette blive de samme Afløsningsregler underkastet, som privit, Hovedgaardstaxt, med hvilket det nu betaler lige Skatt byrde. Det er en Selvfølge, at de Præster eller Andre, som have beneficeret Hartk., og fremdeles beholde samme Skattelettelse i Landskatsberegningen, som de nu have, ingen Afløsningssum kunne tilkomme; men de maatte da ogsaa fremdeles fritages for at betale Fourageskat og Bidrag til kgl. Tjenestereiser. Hvad angaaer Uligheden imellem de communale Byrder af privilJorder og af contribuabelt Hartkorn Jorder, da har Committeen ikke formaaet at udfinde, hvad disse Byrder – der for een Communes Beboere ere meget forskjellige fra en anden Communes – kunne anslaaes til i Penge, naar de skulde betales, eller deraf at udfinde nogen rigtig Maalestok for Godtgjørelse for disse communale Byrders Overtagelse ligesaalidt som den har kunne foreslaae, hvorfra Godtgjørelsen skulde komme; thi skulde den gives af dem, som vinde ved Byrdernes Fordeling, da vilde det være det Samme som at antage, at ingen Udjævning eller Fordeling vilde kunne skee, og Statskassen kan det ikke tilkomme at udrede den. Committeen har derimod det Haab, at Hovedgaardstaxternes Eiere, i Erkjendelse af Sagens Vigtighed og for at befordre det Almenes Vel, ville og kunne overtage disse communale Byrder uden særdeles Godtgjørelse. For saavidt muligt at give Hovedgaardsjordernes Eiere og Geistligheden noget Æqvivalent for Communalbyrdernes Overtagelse, formener Committeen, at disse Jorders Eiere bør fritages for Forpligtelsen til at stille og holde Rytterhest, og at denne Byrde bør overgaae enten paa alt Hartkornet eller paa Staten. Committeen mener ogsaa, at, naar den personlige Værnebyrde bliver almindelig for Alle billighed da tilsiger at Byrden af Rytterhestehold ogsaa bør falde lige paa Alle. Naar Communalbyrderne overgaae paa alle Grundeiere, da maa det ansees for overeensstemmende med Retfærd og i det Heles Vel, at Naturalpræstationerne, f. Ex Veiarbeide, Sognereiser a., blive regulerede til at udredes efter en Maalestok, der antages at burde være saavel Hartkornet, som den Arbeidskraft, der holdes paa en Eiendom. Fremdeles maatte Præsterne fritages for de Naturalpræstationer, der paaligge Skoledistricterne til Skolevæsenet, samt for selve Skoleskatten, med Undtagelse af dem, der ikke have med Skolebestyrelsen at gjøre. Naar Forskjellen imellem priv, og upriv. Hartk. ophæves, vil derved det Baand, som nu holder de complette Godser samlede, hæves, og dette vil bidrage til, at disse store Eiendomme efterhaanden ville formindskes, og det efter Stænder- og Communalanordningerne herpaa beroende conservative Eiement derved svækkes. Det vilde derfor blive nødvendigt, ved Egaliseringen at foretage Modification i Valghasis for de større Landeiendomsbesidderes Valgelasse, Betydningen af hint Element miskjendes ingenlunde af Committeen; men den kan ikke slutte sig til den af Østifternes Fors. og af Rentek, antydede Valgbasis af 200 Tdr. Hartkorn. Committeen ønsker ogsaa, at de større Landeiendoms besidderes Valgclasse formindske; men denne Formindskelse vilde blive en uudeblivelig Følge for Jyllands Vedkommende naar Valgbasis blev bestemt til 200 Tdr. hvilket somhelst Hartkorn. Committeen har derfor antaget, at 25 Tdr. Hartk., Ager og Eng, samt Skov- og Mølleskyld halvt beregnet imod Ager og Eng, vilde, idetmindste for Jylland, turde foreslaaes som Basis for de større Landeiendomsbesidderes Valgelasse. Vel vilde Valgclassen derved noget forsøges, men dette maa Committeen ansee for ønskeligt (da det maaskee vilde kunne hænde sig, at der ellers ikke vilde blive synderlig flere Landeiendomsbesiddere i Valgclassen, end de, der skulle møde som Deputerede) og man skjønner ikke rettere, end at en Eiendom med 25 Tdr. Hartk. vel kan qvalificere sig til at staae i denne Valgelasse. Da endvidere Minimum for en Hovedgaards Størrelse, for saavidt derfra maatte være fraskilt Hovedgaardsjord, nu er 25 Tdr., for at kunne være indlemmet i Sædegaardseiernes Valgelasse, saa mener Committeen, at dens Forslag staaer i større Harmonie med det nu Bestaaende, end om Valgbasis bestemmes til 200 Tdr., hvorunder matriculeret Tiendehartkorn skulde være indbegrebet, og ved sidstnævnte Valgbasis vilde en stor Deel af de Sædegaardseiere, der nu høre derunder, i Jylland, blive udelukkede derfra og gaae ind under de mindre Landeiendomsbesidderes Valgelasse, hvilken nu allerede er meget talrig imod hin. Da Tiendehartk, ikke kommer i Betragtning for de mindre Landeiendomsbesidderes Valgel., formener Committeen, at dette Slags Hartkorn ikke heller bør komme i Betragtning i de større Landeiendommes Valgel. Da det hører til Hovedøiemedet med Hartkornets Egalisering, at hæve Hindringen for Fæstegodses Overdragelse til Selveiendom, nemlig at Bortsalg af Bøndergodset, naar det Tilbageblivende gaaer under 200 Tdr. Hartkorn, ikke som nu skal have Jndflydelse paa Hovedgaardens Skattebyrde, og da det tør forventes, at Sagen vil blive tagen under Regjeringens nærmere Overveielse, og muligen inden ret lang TidsForløb blive udført, saa er deri Motiv for Sædegaardseiere, som have besluttet eller kunne beslutte sig til at afhænde af deres Fæstegods til Selveiendom, til strax at standse med videre Salg eller udsætte dette, indtil Sagen er fuldkommen ordnet ved Lov, hvilket vilde være uheldigt. Committeen antager det derfor for ønskeligt, om det i hin eventuelle Lov maatte blive bestemt, at saadanne Forandringer i Beløbet af en Hovedgaards Bøndergods, som maatte hidrøre fra Salg af Fæstegods til Selveiendom, fra 1ste Jan. 1847. af at regne, ingen Jndflydelse skulde have paa Egaliseringssummens Betaling til ved. Hovedgaardseier, og at Hs. Maj. allern, vilde tilkjendegive det provisorisk. Derved vilde Selveiendoms Udbredelse formeentlig strax fremmes i en ikke ringe Grad, hvorimod den i modsat Fald ganske vil standse indtil Sagen endelig er afgjort, enten opgivet, eller ved Lov ordnet. Committeen bemærket sluttelig, at med Hensyn til Lehn og Stamhuses saakaldte Frihedshartkorn, maatte dette Hartkorns Skattefrihed afløses efter samme Grundsætning som priv. Hartk. Egaliseringssummen for Lehn og Stamhuse maatte sikkres som en Fideicommis-Capital, og med Hensyn til andre Eiendomme maatte tages Bestemmelse om, hvorvidt Panthaverne kunde gjøre Fordring paa, at Beløbet udbetaltes dem og afskrives paa deres tilgodehavende Capital - For Discussionen tog sin Begyndelse, bemærkede Commis hertil, at det vel ikke var undgaaet Vedkommendes Opmærkmærksomhed at det fremdeles kunde føre til en særdeles Bebyrdelse for det priv. Hartkorns Eiere, hvis Natural-Arbeidet skulde foedeles alene efter Hartkornet, eftersom dette ikke afgiver nogen Maalestok for Hesteholdet; men da denne Gjenstand ligesaalidt som Spørgsmaalet og Præstationen af Rytterheste specielt var omtalt i de Roesk. Stænders Petition, fandt man ikke Anledning til for Øieblikket at gaae nærmere ind derpaa. Han skjønnede imidlertid ikke rettere, end at retfærdig Ligelighed fordrer, at der maatte tages Hensyn til hiint Moment, og det vilde ogsaa rimeligviis føre til, at alle betydeligere Natural-Arbeider i Sognene afløstes af Pengebetalinger efter Licitation, hvilket ansees for det Naturligste og Rigtigste, selv om det iværksættes med den Jndskrænkning, at Sognebeboerne forbeholdt sig alene at concurrere ved Arbeidernes Overtagelse. J den Roesk. Fors, blev der iøvrigt gjort opmærksom paa, at Hovedgaardene jævnligen, især ved Hjælp af det i ældre Tid stedfindende Hoveri, alene have overtaget sig Vedligeholdelsen af Veie, som i Gjerningen ere almindelige Communicationsveie; men naar den omhandlede Udjævning gjennemføres, tilsiger billighed, at saadanne Veie for Fremtiden maatte overtages af den hele Commune. Med Hensyn til Spørgsmaalet og Supplering af Sædegaardseiernes Valgelasse, da frygtede han for, at man vilde forstyrre den hele Valgelasses Charakteer ved at medtage Enhver, der eier 25 Tdr. Hartkorn, maaskee endog adspredt paa forskjellige Steder. Han henstillede derfor, om ikke det Hartkorn, som henligger til Sædegaardene, og hvorover der kunde optages en Matricul, burde skjelnes fra det øvrige Hartkorn, saaledes at 25 Tdr. blev Regelen, naar det var en Sædegaard, men at der udenfor dette Tilfælde fordredes et større Hartkorn. Angaaende Committeens Formeening, at det, for at ikke Afhændelsen af Bøndergods fra de complette Godser skulde lide en Standsning, vilde være gensigtsmæssigt, at der strax provisorisk blev truffet den Bestemmelse, at saadanne Forandringer i en Hovedgaards Bøndergods, som maatte hidrøre fra Salg af Fæstegods til Selveiendom, fra 1ste Januar 1847 at regne, ingen Jndflydelse skulde have paa Egaliseringssummens Betaling til vedkommende Hovedgaardseier, da meente Commiss, at dette vistnok paa den ene Side vilde være en noget speciel Foranstaltning; men paa den anden Side maa det indrømmes, at der netop i Øieblikket, som bekjendt, er megen Formue i Bondestanden og stærk Søgning i visse Egne efter Eiendomme, og det vilde unægteligt være uheldigt, om den omhandlede Sag skulde fremkalde en Standsning i nogle Aar af Overgangen af Fæstegods til Eiendom, hvor denne ellers kunde ventes at ville finde Sted. (Forts.)