Jyske Efterretninger, 1784-01-02
- Ommes ung manet nox, Et calcanda semel via leti Dant alios Furie torvo spectacula Martii. Eitio eft qvidis mare nautis. Mista senum ac juvenum densentur funera. - Honar. T. Aar løb atter bort med Tidens hurtig Strøm Hen i Forglemmelsen - det Svælg, som alt opsluger Ei kiøbes det igjen - Fornuftige, bedøm: Om du, men det er Tid, din Tid fornuftig bruges, Om du som Daaren ei med Strømmen rives ned Og strander blindt tilsidst paa Evighedens Bred. Hil dig, min Læsere! med det meddeelte Nyt Vel, om det Skrækkende har gjort dig klog af Skade! Om gode Handlinger traf ret paa dit Gemyt; Og ei anrørte blot dit Hiertes Overflade; Vel! om du saae din Død i din Jernchristens Liig! Vel, om du ei i Fred mod Himlen fører Krig, Vel! om det rystede din Siel! de grumme Stød, Det Jordskjælv og den Brand, som andre Lande frister; O gid det dæmpede enhver letsindig Glød! Ulykkens Tønder, de fordømte Synde-Gnister! Hist skriver Hevnens Haand i et Messina Gruus: Vellystlings Monument er et omstyrtet Huus! Vel os om Jslands Væ, og vore Brødres Ach Der kæmped før mod Kuld, og flygte nu for Heede, Har lært boefaste Mænd, at sige Himlen Tak, Og varme Hierter mod den frosne at udbrede, Frygt Landsmand for dig selv ved Jld i Naboe=Dør, Guds Arm kan række dig, om du er skaanet før. J Vesten hæver sig en Stat, som tegner stort Ved Almagts Vink, ved ham, som reiser og kuldkaster; J Sønden rokker en faldfærdig raaden Port i Og mod sin Undergang med stærke Skridt fremhaster Naar andres Hendelser gaaer i en Cirkel rund Saa staaer, (Guds Navn skee Tak!) vort Land paa gammel Grund. For Danzigs Porte en fortørnet Kriger staaer, Og sætter Borgerne med Sverdet Kniv paa Struben, Men Frihed værger sig, saa længe den formaaer, Saa dækker Biørnen sig mod Vinters Tid i Gruben, Dog Skytten Seir vis ved Hullet staaer paa luur, Og Snildhed fælder sidst forhungret Creatur. Med Taushed Engeland forsmerter sit Forliis, Seent skal de Tabet af sin ene Haand forglemme. Særsindig Lykken er for Folket i Paris, Conqveter Udenlands og Banqverster hiemme Ei Holland Silke spandt ved Frankerigs Partie, Og Ludvig hielper lidt, naar Gud staaer ikke biEt Snert for os, vor Kurv er hungen høit med Brød, Den gustne Hunger sig paa Armods Kinder maler, Tak skee Landsfaderen, han er, som Joseph, blød Og af sit Magazin de Trængende husvaler, Vellystling tænk derpaa. - skrænk Fraadser, ind dit Bord, Dit ene svækket Liv, er hundred Armes Mord. Dog kiend Forsynets Haand, som styrer Ondt til Godt, Nu skærper Nøden Fliid, og nogen Krop maae spinde, Dagdriveren giør Gavn, og glemmer sit Complot, Og spage Tienere om Smuler sig indfinde, Stolt Jorddrot lærer Tugt ved hans indkrympet Sæk, Var Himlens Torden ei, blev Trolden alt for fræk O gid da Næstens Tarv og de Brødløses Skrig, Blødgiøre Hierterne paa hiin og denne Puger, Skam vorde Nidings Løn, som blev af Skade riig, Naar Gud giør Jorden tør og lukker Himlens Luger, Er det den Tak Gud skal for fulde Lader faaes At føde Orm, og Dyr med Korn, naar Folk forgaae. Fred være - Nytaars Fred - med dette Tvilling-Land Med Kirken og enhver som tænker Josephs Skade, Fred med de Handlende, hver flittig Haandværksmand Med Landmænd, og enhver, som under disse Blade, Fred med vor Øvrighed, som hindrer Krig og Kiv Fred over Kongen, som har givet Pressen Liv 1) De Nord=Anertanke foreenede Provindsr. 1) Den Othannike Port, eller det Tyrkiske Hof Aalborg den 1. Januar.