Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-02-16
Generalinde Durands Memoirer om Napoleon og hans Hofopgangade Skulde end nogle af vore Læsere være blevne keede af de uendelige Mindeskrivter om Napoleon, og hans Tilhørende, saa troe vi dog, at de ikke uden Fornøielse ville læse følgende Stykke, vel ikke med Hensyn til Memoirerne selv, men til den Maade, hvorpaa den høist aandrige og humoristiske Recensent, Hr. Colnet, bedømmer dem. Forfatterinden af disse Mindeskrivter, begynder Hr. Colnet, haaber, at de skulle vorde historiske. Jeg, for min Deel, har nogen Tvivl, desangaaende. Madame Durand mener, det seer jeg nok, at Jntet, som angaaer Bonaparte og hans Hof, vil af Efterverdenen ansees som ligegyldigt. Det er en Jllusion, som jeg umulig kan dele, især siden jeg har læst hendes Erindringer. Sandt er det, som hun ogsaa bemærker, at Folk finde Behag i alt det, som gjør dem bekjendt med historiske Personers Sæder Smag og Levemaade; sandt er det, at man tilgiver Mindeskrivters Forfattere, at de have samlet visse Particulariteter, som den ofte altfor ælle Historie holde for upassende; men mig tykkes, at Madame Durand deri har gaaet noget for vidt. Jøvrigt kan jo den Dom, som jeg her fælder over hendes Memoirer, og som hun uden Tvivl vil finde altfor haard, appelleres, og skulde, hvilket jeg har stor Aarsag Tirsdagen den 16 Februar 1830. til at befrygte, det gamle Hofs første Damer behage at omstøde den, saa vil jeg uden Knurren underkaste mig denne ærværdige Areopags Kiendelse; dog beder jeg, at den ikke vil fordømme mig uhørt. - Efterat hun i sin Fortale har priset Vigtigheden af de historiske Mindeskrivter, som give Historien Farve og Liv, gaaer Madame Durand til Sagen selv, og fortæller sine Læsere mange Particulariteter om Buonapartes Characteer og eiendommelige Vaner. Saaledes erfarer man da først, at, naar Keiseren befandt sig i Tuillerierne, badede han sig næsten daglig, og naar Hans Majestæt derefter bredte en behagelig Lugt omkring sig, maa man ikke undres derover, thi han aned sit hele Legeme med Ean de Cologne. Man erfarer endvidere, at Napoleon var den af alle enropæiske Monarker, som oftest byttede Linned. Forfatterinden af de ved mig anmeldte Memoirer, forkynder, at han foretog sig dette mange Gange om Dagen, og endnu mærkværdigere er det, at han oftere skiftede Beenklæder end Skjorter. Om denne Gjenstand, som Madame Durand foredraget med al den Alvorlighed, Gjenstanden kræver, giver hun os tillige en meget tilfredsstillende Oplysning, og siger: "Meget adspredt ved Maaltiderne, smudsede han sine hvide Casimirs-Beenklæder o. s. v., hvorfor de ofte maatte renses og ombyttes med nye. - Hvad mon han da brugte Servietten til Dog troer jeg ikke, at hans Berømmelse vil lide derved, og jeg tænker, at man kan være en stor Mand, om man end ikke forstaaer at spise peent. Det være nu, som det vil, saa foraarsagede Nødvendigheden, saa ofte at fornye Keiferens Garderobe, en Deficit, som Hr. Remusat, hvem denne Tjenestedeel var paalagt, undsaae sig for at tilstaae. Skræderen, som blev keed af at vente længer, vendte sig til Napoleon, som blev rasende vred. Saaledes fortæller Madam Durand, og det falder mig ikke vanskeligt, at troe det. Hvilken Skam for en Kejser med et uhyre Budget, hvorover han ikke behøver at aflægge Regnskab, at blive sin Skræder skyldig paa en Regning, Hr. Remusat blev aftakket, og Keiseren, der, som Forfatterinden bemærker, havde Tact, betroede nu Hr. Montesquion den vigtige Opsigt over sin Garderobe. "Jeg haaber, Hr. Greve, sagde han til ham, at De ikke vil udsætte mig for den Skam, at blive krævet for de Beenklæder, jeg bærer paa min Krop. - Disse vare altsaa nogle af de Anecdoter, som give Historien Farve og Liv, idetmindste synes det, at Madame Durand ikke tvivler herom, men nu maa man dog spørge, om de første Damer ved det gamle Hof, der skulle fælde Dom i denne vigtige Sag ere af hendes Mening. Vi skulle see, om de troe, ligesom Madame Durand, at Alt i Napoleons Levnet er historisk, ei blot hans Seire, hans Erobringer og hans Ulykker, men ogsaa hans hvide Casimirs-Beenklæder. Napoleon var, jeg bemærker det ikke til hans Roes, en daarlig Gastronom.