Aarhuus Stifts-Tidende, 1842-12-30
Hos Køerne forekommer der ofte samtidigt med Mundsygen et Blegneudslæt paa Yveret, og hos samtlige vore Huuspattedyr med Klove et lignende Udslæt tæt ovenfor Klovene; dog opstaaer baade hiint og dette sjeldnere hertillands, end i Landene mere Syd paa Om Sommeren i Aaret 1822 forekom Mundsygen paa flere Steder blandt Qvæget her i Sjælland, og i de fugtige Aaringer 1828, 1829 og 1830 var det samme Tilfældet om Efteraaret paa flere Steder i det nordlige Jylland; i disse Aar havde man heller ikke sielden Leilighed til, her i Egnen at iagttage den hos Hesten. J Aaret 1838 yttrede der sig Mund syge paa et enkelt Sted i Sjælland, hvorimod den var mere udbredt i det Holsteenske, og i Slutningen af Aaret 1841 og i det indeværende Aar har den hersket paa mangfoldige Steder rundtomkring i Danmark og Hertugdømmerne, og er endnu ikke ophørt; denne Gang har den imidlertid ikke viist sig som Mundsyge alene, men har saa godt som altid hos Køerne været forenet med Klovesyge og Blegneudslæt paa Yveret; hos det andet Qvæg derimod, Faarene og Svinene, med Klovesyge, og denne har almindeligviis medtaget Dyrene meget mere end Mundsygen, der i de fleste Tilfælde ikke har havt meget at sige; dog kan den, efter vedholdende fugtigt Veirligt, efter Fodring med fordærvet Foder, især hos Qvæg, der i det Hele nyder en slet Røgt og Pleie, medtage Dyret saa betydeligt, at det kreverer i høieste Grad afkræftet. Den kjendes paa Feber, fordetmeste af en noget betændelsesagtig Natur, men som i det Hel dog ei er meget stærk, Hede, Rødhed og nogen Hæ*) Hertillands kaldes Mundsygen ofte godartet Tunge kræft", hvilken Benævnelse imidlertid er saa uhensigtsmæssig, at man af alle Kræfter bør søge at udrydde den, hvorpaa jeg ogsaa allerede har begyndt i Aaret 1840. velse i Munden, hvoraf der strax ved Sygdommens Udbrud pleier at udløbe Sag; Dyret lader Foderet ligge, især det tørre og stive, og taaler heller ikke at græsse, hvorimod det gjerne vil drikke; det har tillige Bindsel, der opstaae her og der røde Prikker i Munden, hvoraf der efter en meget kort Tid fremkomme Blegner, som indeslutte en guulladen Vædske, og ved hvis meget snart paafølgende Bristning den fine Hinde, som indesluttede Vædsken, løsner sig i Laser, hvorved der fremkommer overfladelige Saar, som fordetmeste endog blot bestaae i hudløse, vædskende Steder; dog kunne disse, naar Sygdommen er ondartet, hvilket især er Tilfældet hos i høi Grad afkræftede Kreaturer, blive meget urene, faae et mørkt Udseende, gribe videre om sig, og selv antage en brandig Beskaffenhed. Dette henhører imidlertid til Undtagelserne. Klovesyge kjendes derpaa, at Dyret har Feber, som i Almindelighed er af en mere betændelsesagtig Natur, end naar Dyret blot lider af Mundsyge, det gaaer stivt, ømmer sig under Gangen, og halter snart paa eet, snart paa flere Been. Klovene gabe, ere varme at føle paa, oven derover findes en smertefuld og heed Hævelse, og Kronen hæver sig over deres øvre Omkreds. Paa de hovne Steder forekommer der tæt ovenfor Klovene, men dog især i Klovevigen og bagtil, deels mellem samme, deels paa Ballerne, Blegner af en ofte betydelig Størrelse, ei ulige Vablerne ved Forbrænding, i hvilke der indesluttes en guulladen, noget klæbrig Vædske, og ved hvis Bristning Over huden løsner sig i Laser, hvorefter der opstaaer væd skende Saar, som snart ere overfladelige og Jntet videre have at sige, men snart udarte, og da ikke alene kunne frembringe meget betydelige Forstyrrelser, i Foden, men endog, især formedelst Gjennemligning, give Anledning til Sygdommens efter nogen Tid paafølgende dødelige Udgang, som dog ogsaa kan indfinde sig i den første Tid af Sygdommen, enten fordi Betændelsen antager en brandig Beskaffenhed, eller fordi dens smertefulde Beskaffenhed og Dyrets idelige Liig gen fremkalde en dødelig Brystbetændelse. Er Betændelsen i Fødderne betydelig, løsner sig Klovenes øvre Omkreds fra Kronen, især i Ballerne, og tager Betændelsen Overhaand, griber deres Løsning videre om sig, og Dyret kan endog tabe Klovene aldeles, et næsten altid dødeligt Tilfælde, hvilket dog saa godt som alene kun hænder sig længere hen, naar der er opstaaet en forstyrrende Forholdning, som bliver ved at gribe om sig. Udvikler der sig tillige Blegneudslæt paa Yveret hos Køerne, forværres derved endmere Tilstanden, deels for Betændelsens Skyld i disse Dele, hvorved Malkningen bliver vanskelig, deels ogsaa fordi der efter Blegnernes Bristning mangengang opstaaer en meget slet Forholdning, som forværres ved Skorper nes idelige Afriven under Malkningen. Sædvanligt antager Melken, saalænge Betændelsen i Yveret varer, en klæbrig, tyk, klumpet, blodblandet, endog raaden Efter Anmodning af en practisk Landmand har Udgiveren af Aarhuus Stiftstidende bestemt sig til, maanedlig eller qvartaliter at levere et Følgeblad, som optager Meddelelser af landoeconomisk Indhold, og andre Artikler, der maatte være af særegen Interesse for Landboerne. agtig Beskaffenhed, og selv om dette ei er Tilfældet, blandes den dog let under Malkningen med Materie af Saarene paa Patterne og med Skorperne, hvormed Saarene paa disse overtrækkes ved Materiens Jndtørring. Mundsyge pleier at være værst hos Kreaturer i en daarlig Foderstand, Klovesyge derimod hos de store og velfodrede, og, som det synes, især ved Fodring med Spøl, og jo mere Melk Køerne give, eller jo nærmere de ere ved Kalvningen, desværre pleier Blegneudslættet paa Yveret og Patterne at være. Ere de drægtige Køer haardt medtagne af de her nævnte Sygdomme, skal der heller ikke sjelden paafølge Kastning. Desuden klage Flere over, at det varer længe, om Sygdommen ogsaa gjennemgaaes med Held, inden Melkgivningen igjen kommer i Orden. Hvad Behandlingen af disse Sygdomme angaaer, da kan jeg i det Hele holde mig til hvad Veterinairskolens Forstander, Professor C. Viborg, desangaaende har bekjendtgjort. Om Mundsygen siger han, at Foderet) ikke maa være haardt eller stridt, bedst er det, at give de Syge kogte Kartofler, Gullerødder, eller skraaet Sæd, helst Byg, udrørt i Vand med Tilsætning af lidt Salt. Til at rense Munden for Sliim og Sagl betjener man sig af en linnet Klud, der bindes paa Enden af en Stok. Kluden dyppes i et Afkog, eller en Paagydning af bittre, krydrede Planter, som Malurt, Bukkeblade, Pors, Kalmus, Volverlei, Kamille o. s. v., og føres rundt i Munden. Ere Saarene urene, og Saglen ildelugtende, tilsættes Brændeviin og Eddike, eller lidt Svovelsyre). Hermed udskylles Munden flere Gange daglig. Klovesygen udfordrer et reent, velstrøet Opholdssted, de syge Dyr maae ikke bevæges, allermindst hvor der findes Steenbro, vandes i Huset, de syge Fødder bades flittigt med lunkent Vand, lunken Havresuppe, Spøl, eller en bitter og krydret Paagydning, og er Betændelsen meget stærk, anvendes blødgjørende varmt Omslag af Havregrød, det Tykke af Spøl o.s. v., med Tilsætning af krydrede Urter, saa varmt Dyret kan taale det. Efterat den værste Betændelse er bestridt, renses Saarene med lunkent Sæbevand, og bades med en Blanding af Vand, Eddike og Brændeviin, eller oversmøres med en Blanding af Kalk vand og Linolie, eller med noget andet Blødgjørende og svagt Pirrende, f. Ex. Svinefedt, hvortil er sat lidt Blysukker, eller Terpertinolie, og behandles længere hen med svagt pirrende, sammensnerpende Midler alene." Ere Saarene urene, kunne de ogsaa behandles med en Chlorkalkopløsning. Sidde Blegnerne paa Yveret og Patterne, skaanes disse saa meget muligt under Malkningen, og der drages Omsorg for, at de syge Køer ligge tørt og velstrøet. Patterne og Yveret bades med et slimigt Afkog, lunken Spøl, eller indsmøres med Madfedt, *) Her menes naturligviis ved Fordring med tørt Foder; thi haves der Græs, bør det gives. I Deel til 48 Deel Afkog." J Stedet derfor troer jeg at maatte anbefale, at tilsætte lidt Chlorkalk, f. Ex. 1/2 - 1 Lod, til en Flaske fuld Aftog, eller Paagydning. De tydske Dyrlæger anbefale ogsaa Baden med Forf. koldt Vand, endog Blyvand, hvoraf ogsaa nogle Dyrlæger hertillands have seet Nytte. Dog troer jeg at maatte fraraade Brugen deraf, naar Veiret er meget koldt, og i hvilket somhelst Tilfælde maaman afstaae derfra, naar Betændelsen derved forværres. Forf. eller usaltet Smør, indtil Spændingen hæves. Har denne og Smerten sat sig, anvendes det allerede omtalte Afkog, eller Paagydningen; da bruges ogsaa med Nytte en Blanding af Kalkvand og Linolie, hvormed de syge Steder indsmøres et Par Gange dagligt, efterat de i Forveien ere reensede med Sæbevand*)J samtlige disse Sygdomme maa der drages Omsorg for, at Dyret ikke lider af Bindsel, og er det Tilfældet, gives i en Mellemtid af omtrent 12 Timer rigeligt 1/4 8. Glaubersalt opløst i Vand, indtil Gjødningen afgaaer jævnt. Ved en stærk Feber og hos kraftfulde Dyr er det desuden godt, især i Sygdommens Begyndelse, at aarelade; men ellers bør det ikke skee. Viser Dyret sig derimod svækket, gives, foruden skraaet Sæd, udrørt i Vand, daglig 2–3 Gange en Pot udkogt Øllebrød, hvortil man i hver Jnd gift sætter 1/2-1 Pægel Brændeviiner). Skjøndt Eieren ofte nødsages til at hjælpe sig selv ved disse Sygdommes Hersken, maa han dog søge at forskaffe sig Dyrlægens Hjælp, naar Dyret lider af en heftig Betændelsesfeber, ledsaget af en haardnakket Bindsel, Svækkelsen er stor og Feberen forraadnelsesagtig, der udvikler sig Forholdning i Fødderne, Betændelsen i Yveret er heftig, eller der opstaaer voergivende Saar paa Patterne. J begge de sidste Tilfælde gaaer endog ikke sjelden, selv ved den bedste Behandling, een eller flere af Patterne tabt.