Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-06-01
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. Eenogtyvende Aargang. No. 44. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Tirsdagen den 1 Juni 1824. Panoramer og Diaphanoramer. (Slutning; see forr. No.) Vi forlade nu Zürich og begive os til Bern. Prospecten er tagen fra Ruinen Agerten. Siden vi nu eengang ere her, ville vi gjøre os nøiere bekiendte med denne for sin Nydelighed og Reenlighed berømte Stad, i hvilken Henseende den kan tjene mange til Mønster. Den ligger ved Floden Aar, som den omflydes af paa tre Steder, og derfor danner en Halvøe. Jgjennem alle Hovedgader findes steenlagte Canaler af adskillige Fods Dybde, i hvilke bestandigt færsk Vand flyder i saadan Overflødighed og med et saa stærkt Fald, at det om Natten lyder som ridslende Bække. Disse Canaler ere ikke allene ved opkommende Jldebrande af største Nytte, men de føre ogsaa alle Ureenligheder ind i Aar. Forat fremme dette Øiemed have begge Halvdele af Gaderne, der skilles fra hverandre ved Canalerne, en Skraaning mod disse. J Bern er man altsaa fri for de ildelugtende Rendestene, der især paa varme Sommerdage gjøre Opholdet i de fleste store Stæder saa høist ubehageligt, hvor man tillige paa hvert Hjørne finder Uhumskhed, som kun Vanen gjør taalelig for Syn og Næse, Alle Hovedgader blive een eller flere Gange om Dagen feiede af de saakaldte Schellenwerker eller Fanger af begge Kjøn, der enten for Livstid, eller paa visse Aar ere dømte til offentligt Arbeide. Disse Forbrydere bortrydde om Vinteren den besværlige Snee og Ureenlighed, og om Sommeren det ubehagelige Støv. Kun faa Stæder i Europa vaager man saaledes over den offentlige Reenlighed. Gaderne blive vel der ogsaa feiede, men ikke tidt nok og aldrig tilbørligen besprøitede med Vand. J Bern er denne Politieanstalt saa meget nødvendigere, som i Staden Bygningerne ere af lutter hvide Stene, og Indbyggerne altsaa om Sommeren udsatte for stærk Hede. Alle Husene, nogle faa Sidegader undtagne, ere bygte siden Begyndelsen af det nittende Aarhundrede, massivt, og hinanden lige, ikke blot i Materialerne, men ogsaa i Bygningsmaade og Høide. De have alle fire Etager, og ere kun forskjellige fra hverandre ved den ulige Brede og Dybde, som imidlertid dog ikke forstyrrer Symmetrien. Paa den Erlachiske og maaskee een eller to andre Bygninger nær, har Bern ingen Privathuse, der ligne Palæer, men heller ingen usle Rønner. Bernernes Vaaningshuse bebude en lykkelig Middelmaadighed og en større Lighed blandt Indbyggerne, end man ved nøiere Undersøgelse finder. Under alle Bygninger, naar undtages en enkelt Sidegade, ere Arcader, eller bedækkede Gange, hvori man om Sommeren finder Ly mod Solen og om Vinteren mod Snee og Regn. Hvor stor end Beqvemmeligheden af disse Arcader er, især for Fodgængere, saa have de ogsaa deres ufordeelagtige Sider; thi Stueetagen kan næsten aldrig beboes af Eierne og deres Tyende, fordi Værelserne ved Jorden ere for lave eller dog formørke. De nederste Dele af Bygningerne ere derfor enten bortleiede til Haandværksfolk eller Kræmmere, og naar man altsaa spadserer i Arcaderne eller de saakaldte Landern, saa har man paa den ene Side næsten en uafbrudt Række af Boder, hvori alle Slags Varer falholdes. Ogsaa taber Staden meget af sin Skjønhed ved disse Arcader, da man i Boderne selv hverken seer noget af den Bygning, hvori man befinder sig, eller af de ligeoverfor værende, da man paa begge Sider kun bliver lave og mørke Boder vaer. Seer man derimod foran eller i Enden af en Gade ned af begge Rader af Bygninger, saa opdager man to Rader uformelige Søiler, paa hvilke Husene hvile, og som neden til ere meget tykkere end oven til. Husenes Tal er 1062. Den har nu kun 12000 Indbyggere, men Busching (1792) regnede 13000. et sjeldent Exempel i vore Dage, hvor Befolkningen næsten overalt i Europa har tiltaget saa betydeligen. -