Den Vest-Sjællandske Avis, 1822-05-14
Divanet vaklede i sine Beslutninger, eet Parthie stemmede for Krig og et andet for at give efter Frankerige, som indsaae Portens Svaghed, og frygtede for Følgerne af en Krig, formaaede Sultanen, til Eftergivelse. Keiserinde Catharina viiste sig særdeles tilfreds dermed, og tillagde den Franske Premierminister Greven af Vergennes, Titelen af Freds stifteren. Men Portens Taalmodighed blev snart sat paa en endnu haardere Prøve: Chanen i CrimSahin Guerai blev kied af Regieringen, formedelst fine Undersaatters Misfornøielse med ham (denne var nok ikke heller ugrundet, man læse blot hvad Forfatteren til det fortreffelige Værk: Essai historiqve sur le Commerce et la Navigation de la Mer noire fortæller om ham). J Aaret 1783 nedlagde han sin Regiering i Keiserindens Hænder, man troer, at hun havde hemmelig ladet ham formaae til dette Skridt, hun tog nu Krim, hele Cuban og Øen Taman i Besiddelse den 8de April, erklærede dem for en Russisk Provins, som hun gav Navnet af Taurien; hun retfærdiggjorte dette Skridt med at denne Occupation maatte betragtes som en billig Erstatning for hendes Krigsomkostninger, hvilke Tyrkernes Forhold havde forvoldet hende. Porten blev yderlig opbragt og rustede sig af alle Kræfter. Frankerige tog dens Parthie og erklærede, at den ikke vilde tillade, at en Russisk Flaade ankom i Middelhavet, og udrustede derfor en Flaade i Toulon. Men Keiserinden var standhaftig, afslog Frankerigs Mægling, og denne Stat formaaede Porten tilsidst til at give efter, og ved en Tractat af den 8de Januar 1784 gav den sit Samtykke til at disse Lande maatte forblive i Ruslands Besiddelse. Nu havde da Keiserinden fuldkomment opnaaet sit Formaal, at erholde Herredømmet over det Sorte Hav; hun indskrænkede sig ikke blot til at benytte det for fine Handelskibe, men det varede ikke længe inden en anseelig Russisk Søemagt var bleven skabt ved dens Kyster. Peter den Store syntes at være opstaaet af de Døde, og at vise sig paa nye paa Ruslands Throne i en qvindelig Skikkelse. Uagtet Porten saaledes havde andengang givet efter for Ruslands Fordringer og Jndgreb saa var det dog at forudsee, at Freden kunde ikke længe vedvare, hiin Magt havde dog hidindtil været sikker i sine Asiatiske Provinser for Ruslands Angreb, da de Circassiske og Georgiske Lande, som ligge paa den smalle Landstrækning imellem det Caspiske og SorteHav havde hidindtil staaet under Portens Jndflydelse, og Beskyttelse. Denne Formuur blev ogsaa betaget den i Aaret 1783, da den Georgiske Zar Heraclius, der allerede i Aaret 1774 havde gjort sig uafhængig af Porten, afsluttede en Tractat med Rusland den 24de Juli 1783, hvorved han begav sig under Russisk Høihed og lovede ikke at indlade sig i noget udenlandsk Anliggende uden med den Russiske Keiserindes Samtykke og at staae Hende bie imod Hendes Fiender med sine Tropper. Hvad Følgen blev af et saadant subordineret Forhold viiste sig i Fremtiden; hele Georgien underkastede sig Keiser Paul den første i Aaret 1801, og Keiser Alexander indlemmede det som en Provins i det Russiske Rige. En nye Jndgang i det Tyrkiske Rige blev saaledes aabnet for Ruslands fremstræbende Kraft, og denne Kæmpestatsatte nu allerede sin Fod paa sin nedbøiede Naboes Nakke. At Rusland modtog denne Fyrstes Hylding og saaledes unddrog Georgien fra Portens Auctoritet, var ligesom Occupationen af Krim vedvarende Aarsager til Sultanens og Divanets Misfornøielse; dertil kom nu daglige Stridigheder om Handelen paa det Sorte Hav, og Utilfredshed med at Rusland havde modtaget og beskyttede Hospodaren i Moldau Fyrste Maurocordato, som var bleven afsat af Porten og havde taget Flugten til Rusland (det fortiener at bemærkes, at den Græske Fyrste, som Porten indsatte i hans Sted og skiænkede sin Tillid var en Apsilanti). Jmidlertid holdt Porten sig endnu roelig indtil Aaret 1787, men i dette Aar indtraf en Omstændighed, der ligesom skrækkede den op af sin politiske Slummer og bevægede den til at erklære Krigen. Det havde nemlig været den længe bekiendt, at en nøie Forbindelse var indgaaet imellem Rusland og Østerrige, som var rettet imod dens Magt; endskiøndt den var uvidende om hvori den imellem begge Hoffer aftalte Plan egentlig bestod. Men i Aaret 1787 foretog Keiserinden sig en Reise til Cherson, som den Russiske Gouverneur Hannibal havde anlagt ved Dniepern, og som nu blev gjort til Hovedsædet for den Russiske Handel og Marine paa det Sorte Hav, Keiserinde Catharinas erklærede Yndling Potemkin, som v. Dom hverken vil holde for en stor Mand eller engang for et overordentligt Menneske, uagtet al den Opsigt han i sin Tid giorde, formaaede hende til denne Reise; den blev foretaget med overordentlig Pragt og den kostede Rusland, mange Millioner Rubler. Potemkin var vundet af Keiser Joseph den anden, som havde skiænket ham Fyrstetitelen. J Cherson havde Keiserinden en Sammenkomst med Keiseren, som allerede i Forveien var ankommen i Nærheden deraf, de reiste nu med hinanden og holdt den 23de Mai deres Jndtog i denne Stad; hun gjorde alt for at behage sin høie Giæst; et Orlogsskib paa 66 Kanoner løb af Stabelen, som blev kaldet Joseph; men hun gjorde ogsaa altfor at opbringe Porten. Over een af Chersons Porte læste man den Jndskrift: her gaaer Veien til Byzang (Constantinopels gamle Navn.) Tyrkerne drillede hende igien og lode en Flaade paa 4 Orlogskibe og 16 Fregatter afgaae til det Sorte Hav, som kastede Anker for Mundingen af Dniepern. Catharina faae det med Misfornøielse og sagde: man kan see, at Tyrkerne have glemt Slaget ved Tschesme. – Keiser Joseph ledsagede hende paa hendes hele øvrige Reise og skildtes først fra hende paa Tilbagetouren i Moscau. Divanet tvivlede nu ikke længere paa, at en Plan var aftalt imellem disse to mægtige Regentere til det Ottomanniske Riges Undergang, især da den Østerrigske Jnternuntius Baron v. Herbert og den Russiske Minister i Constantinopel Hr. v. Bulgakow bleve kaldede til Krim til en Conference med deres Monarker. Den tappre Capudan Pascha Hassan tilraadede Porten til at forebygge et Angreb ved selv at erklære Krigen. Den Preussiske Gesandt i Constantinopel hvis Monark var meget misfornøiet med den nøie Forbindelse imellem de to Keiserhoffer, og den Engelske Gesandt, hvis Regiering var ligeledes særdeles utilfreds med den Russiske Handels og Marines Udbredelse og Tilvæxt, raadede ligeledes til Krig. Da den Russiske Minister Hr. v. Bulgakom nu kom tilbage fra Krim, blev han den 26de Juli tilsagt at møde hos Reis Effendi, som forelagte ham 7 Poster til Antagelse, hvoriblandt vare Fyrste Maurocordatos Udlevering, og at Rusland skulde opgive sin Auctoritet over Georgien. Da han ikke kunde antage disse Fordringer, blev han i samme Hensigt fremkaldet den 10de August for en overordentlig Forsamling af Divanet og da han ogsaa der maatte afslaae disse Fordringers Antagelse, blev han bragt i de 7 Taarne, og Porten erklærede nu Rusland Krig den 15de August i bemeldte Aar 1787. (Fortsættes.)