Jyllandsposten, 1840-10-09
Constitutionspetitionerne har man da seet paa heel forskjellige Maader betragtede i den Roeskildske Stænderforsamling, ligesom man af den i dette Øiemed nedsatte Comitee ikke kunde vente sig nogen Jndstilling til Stænderne, som med Diærvhed vilde udtale den Sandhedsfylde, hvortil her gaves saa riig Anledning, da Comiteens 5 Medlemmer om denne Gjenstand i saa modsatte Retninger havde yttret sig under Debatterne. Det er derfor saa træffende, hvad Fædrelandet, yttrer om Comiteens Jndstilling, at man i den sporer gen vis Uklarhed og Ubestemthed, en vis Tvetydighed og Dunkelhed, som i den senere Tid er kommen i Mode hos Folk, der paa eengang ville være baade liberale og conservative. Kun Skade at denne Modesyge, hvor Landets vigtigste Jnteresser forhandles, ved Stænderbordet ogsaa har indsneget sig, da uklare, ubestemte, tvetydige og dunkle Raad i Grunden kun ere Uting, som lidet baader hverken dem til hvem de gives, eller dem, for hvem de indsendes. Men Tidens Forviklinger, det Heles Stillestaaen, Forholdenes Jagttagelse og tusindartede Hensyn, maae desværre fremavle og udbrede den Forsigtigheds= og VarsomhedsAand, som, opført paa de beregnende og efter Conjuncturerne nøie afpassede Former, stedse meere og meere vil fjerne den aabne, simple og uforbeholdne Afgjørelse af Sager, som paa denne Maade dog snarest vilde føre til Maalet. Den bemeldte Comitee har her, som et Medlem meget rigtigen bemærkede, baade antaget sig Petitionerne og ikke antaget sig dem, ligesom at Comiteens Grunde burde være fremsatte klart og fuldstændigt, saa at man ikke skal mindes om, hvad en berømt Statsmand har sagt, at Talen er given Menneskene for at skjule, hvad de tænke. Man maa derfor undres ved at erfare, med hvilken Omhyggelighed Comiteen har undgaaet at nævne Ordene statsretlige Garantier, "Skattebevillingsret, eller Constitution, som derimod nu have erholdt en ny Omskrift i Udtrykket: en friere Udvikling af Samfundsforholdene. Heller ikke har denne Comitee, som iøvrigt havde været ønskeligt, deelt sig i Majoritet og Minoritet, for derved at undgaae Meningernes forskjellige Udvikling og bestemtere Adskillelse, som nu ved disses fælleds Afrundelse og Jndeslutning i samme Jndstilling derved have foranlediget en Sammenmængning af Anskuelserne, der meget dunkelgjør Commiteebetænkningens Jndhold. Dog Sagens Afstemning viiste, med hvilken overveiende Majoritet denne Landets vigtigste Sag blev afgjort, og med fornyet Haab ville vi nu vende os til den snart mødende jydske Stænderforsamling, hvor Constitutionsspørgsmaalet vistnok med langt større Klarhed og Energi vilblive behandlet. En sand Glæde var det for Nationen, at dog enkelte Mænd i anseete Stillinger med Uforbeholdenhed og Sandhedskjærlighed have med Varme talt Constitutionssagen, hvoriblandt en Hvidt stedse har gjort sig høit fortjent, ligesom Professor Schouw, hvilken Sidste med Aabenhed har lagt de politiske Anskuelser for Dagen, som mangen baade Viismand og Lægmand i vore Tider med saa megen Kunst og Snildhed veed at tilhylle og skjule. Aldrig ville vi derfor glemme vor værdige Stænderpræsidents betydningsfulde Ord i Slutningen af hans Tale i Forfatningssagen, hvori han siger: "Samler jeg nu alle disse Betragtninger, og seer jeg især hen til den sidstanførte, da kan jeg ikke nægte, at det er saa langt fra, at jeg anseer Ønsket om en Forandring i vor Statsforfatning for nu at være ubetimelig, at jeg meget mere netop maa antage det for meget betimeligt. Det er de rolige Dage, i hvilke vi skulle sørge for de urolige; det er imedens Skibet er i Havn, at vi skulle bevare det imod Skjær og Storme. Fri og uforbeholden vil jeg derfor udtale, at jeg inderlig vilde ønske, at Tanken om en Forandring i Statsforfatningen maatte staae ret klar og levende for vor Konge, og at han, der er den eneste Bygherre, snart med Kraft vilde gribe fat paa Værket. - Men her er ikke Tale om, at indgive en Petition, der gaaer ud paa Forandring i Statsforfatningen; herer ikke Tale om, at forelægge Kongen de Ønsker af forskjellig Natur og Grad, som røre sig i Folket. Jeg vilde da ogsaa derfor gjerne, at min Stemme, skjøndt enkelt Mands, maatte komme for Kongens Øre, og jeg tilføier, at jeg er viis paa, at naar Kongen opfyldte det udtalte Ønske, da vilde mange ægte Fædrelandsvenner finde sig beroligede for de Ængsteligheder, som de føle for den kommende Tid. For at min Stemme, med de mange andre Stemmer, kan komme for Kongen, derfor har jeg talt i denne Sag, talt, ikke af Lyst, men af Pligt og efter inderlig Overbeviisning. – Saadanne talte Stænderpræsidenten, hvad om Comiteeherrerne havde ført det samme Sprog, Dog saadanne Stemmer vil nok omsider komme til at lyde; det hedder her: "Kommer Tid, kommer Alt. En mærkelig Jldebrands historie. (Sluttet. See forr. Nr.) Brandforhøret, som den 18de Marts f. A. blev continueret, udviser endvidere, at Jørgen Busch, der tjente Kjøbmand Hartvigson for Kudsk, blandt Andet afgav den Forklaring: "at da H. kom ind til Comparenten og hans Sovekammerat, Avlskarl P. Sørensen, der til Soveværelse har et Kammer i Stalden, der støder paa Pakhusets østre Væg, og kaldte disse op, yttrede H., at han troede at det var galt i Gaarden. Da han gik ud i Gaarden efter at være paakaldt, var der Røg i denne, men da han kom tilbage fra Brandinspecteuren var Røgen i Gaarden meget stærkere og tiltog alt mere og mere. Han kan ikke forklare sig, hvorledes Jlden i Pakhuset er opkommen og uden for Pakhuset var ikke Jlden seet, ei heller er der i den Bygning, hvori Pakhuset er, nogen Jldsted. faa Dage for Jldebranden saae Comparenten, at Koppel skrev i en Bog i Boutiken efter Tilsigelse af Handelslærling Jensen, ligesom denne gik omkring i Boutiken og eftersaae de deri værende Vare. Han erfarede ikke rigtig, hvad Jensen sagde, men denne tilsagde Handelslærling Koppel i Udtryk, som han ikke forstod, men blev brugt hver Gang Jensen tog noget af Varene eller Stykkerne i Haanden. Ved at passere Gaarden paa sin Gang til Kostalden og derfra til Portværelset og fra Brandinspecteuren til Stalden, bemærket han, at han ikke faae Jld i Pakhuset. Jomfru J. K. Hjersing, som tjente Kjøbmand H., bemærker: Hun saae en stærk Røg i Gaarden, som endog trængte ind i Stuen, men Jlden saa hun ikke. Jørgen Meineche, som tjente H., forklarede: "at da han hørte Uro, gik han strax paa Gaden og underrettede Vægterne og Jldebranden, hvorefter han strax begav sig til Pakhuset, hvis Dør han fandt aaben, men han saae intet Menneske enten i eller ved Pakhuset eller i Gaardsrummet. Formedelst Røg kunde han ikke gaae ind i Pakhuset. Gjennem Røgen saae han Jld i det nordost Hjørne i Pakhuuset, men Jlden var ikke enten høi i Flamme eller var af nogen stor Omfang. Om Nøglen (til Pakhuset) den 15de dennes, om Aftenen, var paa sin sædvanlige Plads eller ikke, har Comparenten ikke erfaret. Comparenten blev forelæst den af Jørgen Busch i den Anledning afgivne Forklaring og confronteret med denne. Jørgen Busch vedblev sin Forklaring og gjentagende erklærede, at Jørgen Meineche ogsaa var tilstede da den omforklarede Tilsigelse af Jensen og Optegning af Koppel skeete, men Jørgen Meineche vedblev gjentagende at erklære, ikke at kunne erindre, at det Omforklarede har fundet Sted. – Rasmus Lyngbye, der tjente H., forklarede: "da han først kom ud i Gaarden, efterat være opstaaet, var der Røg fra Pakhuset og denne tiltog alt meer og meer; Jlden saae han derimod ikke noget til. Han bemærkede ikke at kjende noget til Eftersynet af Varebeholdningen videre, end at han nogle Dage for Jldebranden saae Jensen, Koppel og Krogh beskjæftigede i Boutiken med at veie Skufferne i Disken med de deriværende Vare, og at Koppel ved denne Leilighed skrev og at han tillige saae, at Jensen og Koppel vare i Tømmergaarden, hvor den Første eftersaae Tømmeret og den Anden skrev. – Rasmus Hviid, der tjente H. som Røgter og Arbeidskarl, forklarede: at da han gik ud i Gaarden saa han Røg fra Pakhuset, men denne var da ikke af Betydenhed. Han gik strax ind i Kjøkkenet for at hente en Spand Vand, men da han kom ind i Gaarden med denne og ikke kunne see Jld, satte han Spanden fra sig og gik til Stalden for at være behjælpelig med at bringe Heste ud. – Jette Cramer, det tjente H. som Barnepige, forklarede: "at hun om Natten, Kl. henimod 3, hørte at et Menneske gik i Folkestuen og derfra ind i Sovekammeret og da Døren dertil blev lukket, kunde hun paa Stemmen kjende, at det var Kjøbmand H. og hun kunde høre at denne sagde til sin Kone, at han frygtede for at der var Jld i Gaarden, thi der var saadan Røg inde i Gaarden, og hun hørte tillige, at han strax derpaa gik ud af Sovekammeret og siden saae hun ham ikke, førend efterat Brandsprøiterne vare komne i Gaarden. Hun hørte eller bemærkede ikke naar H. gik ud af Sovekammeret første Gang. Selv har hun ikke hørt Sovekammerets Dør før gaae omNatten, men derimod bemærkede: har Hs Kone paa den senere Tid i flere Dage sagt hende, at H. har om Natten maattet staae op i bevidste Anledning. Comparentinden gik senere ud i Gaarden, hvor der var megen Røg, men Jld saa hun ikke. Overeensstemmende med disse Vidnesbyrd forhørtes endnu otte andre Vidner, som i alt det Væsentlige aldeles stemmede med de forhen aflagte Beretninger, med Undtagelse af at Gjenboerne havde seet Jld i 3de smaae Vinduer, som vendte ud til dem, hvorvel disse vare hele og ubeskadigede. – Under Forhøret den 22de Marts, som continuerede paa Grenaae Raadhuus, forklarede Brændeviinsbrænder Jens Møller, der er Gjenbo for den af Kjøbmand Hartvigson iboende Gaard: Han saae ikke noget til Jlden, førend efterat Luen i Pakhuset. var slukket og man derfra udbragte Bundter Hampeblaar, hvori der var Jld. Muurmester N. C. Marthinus, Borger i Grenaae Kjøbstad, forklarede: "Pakhuset bestaaer af 4 1/2 Fag, og ligger i nordre Længde af Gaardens Bygninger, mellem Hestestalden og Pakkammeret. Comparenten med sine Svende beskjæftigede sig strax med at nedbryde de øverste Vægge paa den Side af Pakhuset der vender til Michaelsens Gaard, da han i Hartvigsons Gaard ikke kunde for Røg udrette noget og ingen Jld var der at see. Ved de omforklarede Vægges Nedbrydelse, saae han Lueild langs med Pak husets østre Side og paa nordre Side i 2 Fags Længde, regnet fra nordost Hjørne i Pakhuset, hvilken Jld flammede op mod Loftet. Han begav sig derpaa paa Taget over Pakhusets Loft, for at see og Jlden var brændt gjennem Loftet, og da han saae, at dette ikke var Tilfældet, gik han igjennem en af de nedbrudte Vægge paa Pakhusets nordre Side ind i Pakhuset, hvor Jlden, formedelst det indsprøitede Vand, nu ikke flammede saa høit, at man uden Fare kunde gaae indi Pakhuset. Comparenten saae da, at 2de Rum paa den østre Side i Pakhuset, tæt op til Skillerummet imellem dette og Stalden, og som naaede lige fra det nordost Hjørne til omtrent paa Midten af Skillerums væggen, vare fyldte med Hampeblaar, og at det nederste Rum, der saaledes var fyldt med Blaar, var paa selve Gulvet og det andet Rum var tæt ovenfor. Fra det nordost Hjørne var over to Fag paa nordre Side ogsaa 2de Rum. Paa det underste af disse laae en halv Hud Saalelæder og paa det andet Rum derover, var ligeledes Hampeblaar. Saavel langs med den østre Side, som ved den nordre Side, saavidt Hampeblaarene laae, var Lueild i Beklædningen paa Væggene, hvortil Hampeblaarene laae, og ved at borttage Hampeblaarene befandtes Jld i disse paa den Side, der vendte til Beklædningen. Beklædningen saavel paa den hele østre Side i Pakhuset, som paa det Fag af den nordre Side, der støder paa Beklædningen paa Pakhusets østre Side vare paa flere Sider brændte i Kul Derimod var selve Skillerumsvæggene paa østre Side af Pakhuset, saavelsom det omforklarede Fag af den nordre Side, der støder til denne, ubeskadiget, naar undtages at Tømmeret i Væggen paa sine Steder indvendig til Beklædningen vare svedne. Paa den udvendige Side af den omforklarede Skillerumsvæg var ikke Spor af Jlden, ligesaalidet som paa den udvendige Side af Pakhuset, der vender til Asses for Michaelsens Gaard. Ei heller var dette Tilfældet paa nogen Deel af Pakhusets Udsider. Jlden i Pakhuset havde smeltet nogle Blytavler, som laae paa selve Gulvet i den østre Side næst ved Hampeblaarene. Hele Gulvet i Pakhuset var brolagt med Kampesteen. - Told- og Consumtions-Underbetjent Johannes Mathiesen af Grenaae forklarede: "at efterat en af de øverste Vægge paa den omforklarede Side af Pakhuset var nedbrudt, gik han ind i Pakhuset, men da han, for at komme derind, maatte tage nogle Pakker Blaar bort, som laae paa den nordre Side af Pakhuset i nordost Hjørne og derved kom paa den Stel lads der fra det nordost Hjørne gik langs med den med Brædder beklædte Skillerumsvæg mellem Pakhuset og Stalden, og hvorpaa ogsaa laae Hampeblaar, erfarede han, at Jlden var imellem denne Skillerumsvæg og Hampeblaarene, og efterat have borttaget det øverste Lag af disse Hampeblaar, som laae paa Stelladsen langs med bemeldte Skillerumsvæg, nemlig den i østre Side af Pakhuset, saae han Jld paa 2de Steder opstige fra Jorden eller Gulvet imellem Bund terne og Skillerumsvæggen. Paa ethvert af disse Steder var Jldens Omfang omtrent 1/2 Alen. Jnden Comparenten kom ind i Pakhuuset, var Jlden i samme dæmpet; kuns paa de omforklarede 2de Steder saae han den endnu lue, og da han herpaa gjorde Straalemester Christensen opmærksom, rettede denne Straalen mod disse 2de Steder og Jlden paa disse blev da slukket, men Kulild var endnu at see paa flere Steder i Pakhuset. Efterat Blaarene vare bortførte fra Stelladsen og under samme, saae Comparenten, at der paa 2de Steder paa Fodtræet i den østre Skillerumsvæg var Kulild paa et hvert Sted omtrent af 1/2 Alens Bredde. Han saae og, at der i det nordost Hjørne havde været Jld ved Gulvet, hvilket heelt igjennem var brolagt med Kampesteen."