Norske Intelligenssedler, 1814-10-18
Christiania Jntelligentssedler. 18 Octobr.) 52de Aargang. Udgives to Gange ugentlig. Med allernaadigst Tilladelse forsendes med Brevposterne i Norge og Danmark. Samlet, trykt og forlagt af N. J. Berg. bemærkninger i Anledning af Hr. Lector Stenersens Jndrykte i No. 81, af Jntelligentssedlerne. Herr Lectoren begynder saaledes: man indrømmer i Almindelighed af Nationens Repræsentantere skulle ansee Grundloven for deres Fuldmagt, og, foruden denne, ingen anden erkjende; og, saasandt som nogen Lov skal gjælde, maa man indrømme dette, da det saa udtrykkelige samme Lovs 144de §. er befalet. For det første skal jeg ikke kunne sige bestemt hvilken Paragraph Hr. Lectoren har villet anføre; det kan ikke være den 144de da Loven kun har 110; sandsynligviis er det denne sidste han mener. (Dette har han siden berigtiget.) Men det vil neppe kunne bevises at enten denne eller nogen anden Paragraph har sagt at Grundloven skulde være Repræsentanternes Fuldmagt; den har, a pristiend ikke kunnet sige det, og dette skal jeg søge at godtgjøre med den Forthed som Pladsen i et Dagblad fordrer. En Grundlov, enten denne Benævnelse tages, efter den almindelige Retslære, i en udstraktere, eller indskrænktere Mening, kan ikke være en Fuldmagt; disse Begreber ere dertil altfor beterogene. Jkke selv en blot Lov kan siges at være en Fuldmagt, men vel kan en Fuldmagt tildeels siges at være en Lov, forsaavidt den er en forpligtende Regel for den Befuldmægtigede, til ikke, uden paa eget Ansvar, at gaae udenfor Fuldmagten. Forsaavidt ere altsaa Fuldmagt og Lov Forholdsbegreber, men ikke Vexel-Begreberstaae altsaa ikke i noget syntbetisk Forhold til hinanden. Grundlov og Fuldmagt ere derimod egentligen ingen af Delene. Den forpligtende Regel der bestemmer enten Statens Regjeringsform, eller sætter vilkaarlige Grændser for Regenten eller den udsvende Magt, er noget ganske andet end det Forbund ved hvilket Een og tager sig en Andens Forretninger i hans Sted og i hans Navn, samt er hans Begjering; vel høre de begge hemme i den anvendte lære, men dog i forskjellige Dele af samme. Efter at have bemædette ved Hr. Lecterens Forsætning, kan jeg være saa meget kortere i at omtale hans Følgesætning, da den støtter sig ugturligviis paa hin, og maa staae eller falde med den. En nemlig Grundloven altsaa ikke Repræsentanternes Fuldmagt, maae de kunne tage Hensyn til noget andet end den, for at bedømme Foreningen med Sverrig. Hr. Lectoren opstiller derpaa denne Sætning, der egentlig er den sande Grundvold, hvorpaa hele hans Lære hvilet; han siger nemlig: "Storthinget kan ikke indlade sig i at handle om Foreningen fordi Grundlovens Aand, og dens 13de og 15de Paragrapher ere derimod, med mindre det blev umodsigelig beviist at det har Ret til at udslette og forandre i den Alt hvad de udvortes Omstændigheders Nødvendighed synes at fordre. Dersom de altsaa kan berises at Storthinget har denne Ret, falder det øvrige af sig selv. Jeg skal nu forsøge at tilveiebringe dette Beviis. FolkeSamvillie er Tilværelsesgrunden (rationessendi) til Regjeringsformen de ere kun et Produet af den; denne samme Villie maa da og kunne forandre, ja endog tilintetgjøre sit eget Product; man maatte efterentage at den havde den større Ret men ikke den mindre. Men denne Samvillie statter sig igjen paa den høiere Forudsætning: Statspellet, som causa motrix primaria, Folket kan ikke antages at have villet føre vige en Lov der begrundede dets Undergang man erindre at her raison neres aldeles a priori uden nogen faetisk Anvendelse) om det havde lodet noget saadant, var dette Løvte inse jure et Jntet, uden Forpligtelse, fordi en Forpligtelses fornuftmæssige Gienstand kan ikke være noget fornuftstridigt: Samfundets tilsigtede Skade. Statsformerne, siger Kant (Meraphysische Anfangsgrunde der Rechtslehre) ere blot Bogstaver, der høre til Statsforfatningens Maskinvæsen, og maae beholdes saalænge de ansees nødvendige, men Aanden eller Siælen i den oprindelig, Pagt (som han kalder anima pactioriginarii) indeholder den udøvende Magts Forbindelsesgrund til at forandre Formerne. For anvende de her anførte paa vort Fædrelands nærværende Forfatning, er denne Folkets Ret nu saa meget mere upaatvivlelig, som det efter Kongens høitidelige Regierings Nedlæggelse har igjen faaet i Hænde den høieste udøvende Magt som det havde overdraget ham. Er det saaledes unægteligt at Folket kan forandre Grundloven, maatte dette da og gjælde om dets lovligen befuldmægtigede Repræsentantere. Exemplet som Hr. Lecto en an over om Nøveren og Morderen er aldeles udægvat, ikke at tale om det vel haarde der. Han mener nemlig at Morderen og Rø Samlet, trykt og forlagt af N. J. Berg. veren kunde sige: jeg foresatte mig at være et skikkeligt Menneske; im lertid da jeg fandt det fordeelagtigere at røve og myrde, besente i mig dertil, men man kan ikke straffe mig derfor siden det norske For ogsaa foresatte sig først have sin egen Konge, men da det fandt mer Fordeel i at have en tilfælleds med Sverrig, forandrede det sin først Beslutning. Midlertid er dette kun sophismatisk Tilsyneladenhed Mennesket er fuldkomment og ubetinget forpligtet til ikke at berørAndre deres Liv eller Eiendom; derimod er dets Pligt til at frem sin Fordeel ikkun ufuldkommen eller betinget, saavidt, nemlig den uvortes Friheds Lov ikke derved overtrædes; denne betingede og ful komne Pligt maa, efter Reglerne om Pligtstrid, staae tilbage for hiin uberingede og fuldkomne. At dette forholder sig anderledes i Statsretten er viist ovenfor. Endelig tør jeg haabe at Hr. For fatteren, som jeg ikke har den Ære at kjende, ikke misteder min Hensigt med offentlig at fremsætte en Mening der er saa forskjellig fra hans Spørgsmaalets øiebliklige Vigtighed for vort Fødeland, og min Ons at foranledige dets Behandling af Sagkyndigere, var min Bere grund, og maa være min Undskyldning. Hagerup. Flad Anlediget af nogle private Anliggender tilsagde jeg sidstleden 12te October Skads i Drammen, men Skydskafferen sammesteds negter, mig Heste, hvorfor jeg henvendte mig til Stædets Byfoged C. C. H. Regimentsqvarteermester Lyche, som sendte mig Morgenen den 13de nestefter en Skrivelse, dat den 11te Mai 1813 fra forrige Føged no Amtmand S. T. Hr. Johan Collett, i Følge hvilken Sindeskaffer, forbydes at skaffe andre end Embedsmænd af Drammens Jndvaaner, Skyds, paa Grunder er fra Bønderne og forhen udde, Belutioner, hvis Tilværelse ere ubekiendte saavel for Byens regatter, som Børgere. Da disse Resolutioner ophæver ellers gjældende og gremanerede Love, maae de være enten Kongelige eller fra Statholderskabet; thi jeg kan ikke formode, at en Embedsmand tillader sig vilkaarlig Behandling; men offentliggjorte burde disse Resolutioner dog været, hvilket Hr. Amtmanden ikke fortryder, at jeg herved anmodeFlør, Krigsraad. Var det ikke bedre at Storthinger holdtes paa Vardøehuus, der, som bekjendt, ligger endnu længere i Nord end Bergen eller Tronhiem For Dem der i denne Tid skulde passere Forstaden Grønlands Gader til Fods - enten paa langs eller paa tværs - vil det være nødvendigt at være forsynet med Stykker.