Den Vest-Sjællandske Avis, 1818-06-13
Vi ville nu faae at see hvad de Engelske Søefarende, som giøre det vovelige Tog til Nordpolen ville fortælle os om Polarisens Forandringer, dersom Gud giver dem Held til at komme vel tilbage fra denne farlige Reise; og til hvilke Formodninger og vor Jordklodes indvendige Beskaffenhed og Forandringer, deres Jagttagelser kunne lede de Naturkyndige. Man tilskriver den eller de Magneter, som man formoder at være inde i Jorden, en stor Deel af de Phoenomener, som give sig tilkiende uden paa den. Professor Steinhauser, i Halle har nyelig fremsat den Formodning: at der findes inde i Jorden i en Afstand fra dens Overflade af 1/3 af dens halve Giennemsnit et stort magnetisk Legeme, som i en Tid af 440 Aar bevæge sig omkring Jordens Middelpunkt, af hvilken Hypothese han forsikkrer, at alle de magnetiske Phoenomener, som man bemærker paa Jordens Overflade lade sig forklare; denne nye Planet inde i Jorden foreslaaer han at kalde Minerva, fordi den endnu i en lang Tid vil blive en sand Steen for de Viise som et Hovedformaal for deres Undersøgelser; men han paastaaer, at man vil komme til med Tiden at kunne bestemme den Plads, som den hvert Øieblik indtager, ligesaa godt som det Sted, som Himmellegemerne indtage i Verdensrummet; da den er den sikkerste veiledende Stierne for de Søefarende. Professor F. S. Voigt i sit nye Skrift: Grundlinier til en Naturhistorie, som en Historie af Naturlegemernes Oprindelse og videre Uddannelse, antager: at der er i Jorden en eiendom lig Kraft, hvorved Forandringer kunne frembringes i den (formodentlig en Kraft, ved hvilken den under bestandige Revolutioner udvikler sig til et stedse skiønnere og meere forædlet Naturlegeme. Før dens nærværende Tilstand var den, saavidt man kan skiønne det blot en Dyreverden; uhyre Colosser af Dyr beboede den, og dens Fuldkommenhed viiste sig i Udviklingen af legemlige Masser, ligesom Oldtidens Menneskeverdens i Frembringelsen af colossalske Konstværker. Nu er Jorden gaaet over til en Tilstand, hvori Tænkekraften begynder møisommeligen at udvikle sig af Sandseligheden, ved en nye Jordrevolution vil formodentlig en langt fuldkomnere Tilstand afløse denne halvaandelige og halvdyriske Menneskeverden.)Hr. Voigt yttrer den Formodning at Jordens Kierne bestaaer af et Metal, som staaer midt imellem Guld og Jern. (Gud veed, Mennesket formoder.) Davi engang have indladt os i Formodningernes Labyrinth, saa lader os tage vore Dages vildeste Formodning med, nemlig den Franske General Allirs i sit nye System, om Verdens Bygning, hvori han yttrer den Formodning (thi noget videre er det aldeles ikke) at Newton har taget Feil, da han søgte at forklare Himmellegemernes Bevægelse af tiltrækkende og frastødende Kræfter, og antager at Himmellegemernes og deres Bevægelser ere frembragte ved Varmestoffers Virkning paa Materien, og ved den Udvikling af Gasarter, og især af Vandstofgasset, som derved er bragt tilveie. Men lader os rive Blikket løs fra disse Afgrunde. af Gisninger hvorover Fornuften svimler, og kunne vi endog ikke strax nedsænke det til Jorden, saa ville vi dog fæste det paa saadanne Gienstænde i Himmelrummet, hvor der ere faste Punkter for Jagttagelserne, og hvortil Betragtningerne med Sikkerhed kunne heftes. Men hvilken Gienstand giør vel bedre Overgangen fra Gisningernes og til Jagttagelsernes Bane, end Synet af Cometerne? Denne Hærskare af Himmellegemer, som uden Ophør besøge vort Soelsystem, uden at man ret formaaer at lære at kiende de Fremmede eller at sige hvorfra de komme eller hvor de gaae hen.