Aarhuus Stifts-Tidende, 1833-01-29
Jndsenderen af disse Linier betragter de fortiden stedfindende Discussioner over Hesteavlen ikke som en Priratsag imellem En og Anden, men som en Sag der angaaer Publicum, og som det derfor bør være Enhver tilladt offentlig at yttre sin Mening om. Hr. Walther vil derfor vist ikke tage det ilde op, at Jndsenderen heraf tillader sig nogle bemærkninger over hans motiverede Svar i Følgebladet til Stiftstidenden Nr. 7, og undskylde, at han ikke betiener sig af samme Sprog, men af sit Modersmaal. Jnds. vil ingenlunde indlade sig paa en vidtløftiKritik af hiint Svar; men blot fremhæve Hovedindholden, nemlig den jydske og den engelske Hests Udholden hed. Hr. Forfatteren mener, at den jydske Hests U holdenhed viser sig deri, at den i en høi Alder er tjenst dygtig. Jnds. tillader sig som en Erfaringssætning at bemærke, at den ædle Hest i Almindelighed opnaaer en langt høiere Alder, end den nædle, og at henvise til Baron Biels Skrift, hvoraf sees, hvad man i Engelland er istand til at udrette med gamle ædle Heste, og til et af de sidste Nummere af Zeitung, fur Pferdeliebhaber, hvor en Mængde Fuldblods hingste opregnes, som i en Alder af 20 til 30 Aar endnu have tjent som Beskelere. Af ovennævnte Skrift, vil den ærede Forf, ogsaa kunne erfare, hvad man under Krigens Besværligheder kan udrette med engelske Heste i en Alder af 3 Aar; og engelske Officerer ville kunne fortælle Hr. Forf, hvad man i Søgnien har udrettet med engelske Heste. Derimod vil enhver dansk Cavallerie og Artillerie Officeer kunne sige Hr. Forfatteren, at man ikke kan regne paa Udholdenhed hos den jydske Hest, før den er 5 til 6 Aar gammel, og disse Herrer, vilde vist ansee sig som forlorne, dersom de med 3 Aars jydske Heste skulde begynde et Felttog. Efter dette Forhold maatte den jydske Hest, for at kunne maale sig med den engelske, endnu være tjenstoygtig i sit 40de Aar. Men det synes endog overflødigt, at anføre det engelske Kavallerie; thi i alle Armeer er den engelske Hest anerkjendt som fortrinlig. Neppe vilde Fredrik 11 og Napoleon have redet engelske Heste, dersom de ikke havde fundet dem udholdende. At Tydsklands Digtere finde den danske Hest bedre, langt bedre, end den tydske, siger ikke noget. Jnds. mener, at enhver erfaren tydsk Kanallerie-Officeer vilde foretrække den engelske Hest til Brug i Felten, naar man lod ham have Valget imellem denne og den jydske. Men derfor kan den sidste dog i Tydskland findes: "sehr preiswurdig."Hr. Forf. mener at den jydske Hest ved tarvelig Føde vil kunne udholde mere, end den engelske; men det er dog en Erfaringssætning, at den ædle Hest kan behjælpe sig med mindre Føde, end den uædle. Hr. Forf. anfører som Argument, at alle nordiske Nationer og Dyr besidde mere Udholdenhed, end de sydlige; men hertil mangler Beviset Jnds. er derimod af den Formening, at Krigen, den bedste Prøvesteen for Menneskers og Dyrs Udholdenhed, har beviist det Modsatte. Af Beskrivelserne over Felttoget i Rusland 1812 sees, at Franskmændene i den største Nød og Elendighed have viist en høiere Grad af Energie, end baade Russer og Tydske. Den aandrige Berenhorst, som den ærede Forf. dog vist vil lade gjælde som Autoritet, siger og sine Landsmænd, Unsern dentschen Soldaten gebe man nicht zu viel ante Worte, wenn er sechten soll, noch weniger ist er mit Ambition zu kitzeln, aber vorder gebe man ihn gut Bier, Brantewein und Rindsleisch in den Magen, Tobak in den kurzen Stummel, uber den Leib ein wolgefüttertes Tuchwamms, an die Schenkel eine Bekleitung. de nicht om Gehen hindert, und auf dem Kopf Etwas, das kein modicher Hut ist. Dann fühlt er sich wohl in seiner Haut und thut wie ihmigeheisen wird. Hungrig ist mit idm nich anzufangen; hier har der Franzose, Vorzüge."At et Dyr kan besidde Hurtighed uden Udholdenhed, og at en Hest med liden Hurtighed kan vise Udholdenhed til sit Brug, er vist; Begreberne herom ere meget relative. Men at Hjorten ved Parforcejagten indhentes af Hesten, beviser ikke hiins Mangel paa Udholdenhed ved alle Leiligheder, dette er en Følge af den længere Vei den tilbagelægger, og af den bestandige Ængstelse den holdes i. En Støver holder ikke ud med en Hare, og derfor siger Ordsproget: "Mange Hunde ere Harens Død, den ængstes og nødes til at gjøre Omveie. Dog forekommer det Jnds., at alle disse Sammenligninger med andre Dye kun bevise, at man ei rigtigt har opfattet det stridige Punkt hvad Hestevæddeløb angaaer. Hver Dyreart har sine Eiendommeligheder, og kan være god til sit Brug; man prøve derfor kun Jndivider af samme Dyreart mod hinanden, og af disse igjen dem, der skulle anvendes til samme Brug; man prøve Ridehestens Kraft mod Ridehestens, og Kjørehestens Kraft mod Kjørehestens. Men det sidste kan gjerne skee uden at spænde Hesten for Vognen. Væddeløbet skal ikke være en Lokal, men en Totalprøve; man vil i Væddeløbet ikke prøve enkelte Redskaber, de forskjellige Musklers og Seners Beskaffenhed, dem kunne vi bedømme ved Synet og ved Følelsen; – men Kraften, som holder dem i Virksomhed. Og som Replik paa den ærede Hr. Forfatters høitidelige Opfordring tilhans, Jndsenderen iøvrigt ubekjendte Modstander, tillader han sig at forelægge Hr. Walther det Spørgsmaal: om han fortrøster sig til, paa en jydsk Hest at kunne gjør en Reise med en Beduin gjennem Arabiens Ørkener, Den Conradsenske Overfaldsag. Maa trykkes. Fleischer.