Extraordinaire Maanedlige Relationer, 1679-06-01
Samme dato er en Kongelig Forordning udstædet, hvorledis i Gield-Sager och med Opbud skal for holdis, och derom i Høyeste Ret døm mis, saa och hvorledis Kongelige Forordninger och befalinger samt Høyeste Ret tis Domme skal efterkommis, som bestaar i efterfølgende. Puncter. 1. Naar nogen i Høyeste Ret er tildømt nogen Gield at betale, som ved Nam och Vurdering i Bondes eller Borgers Boe bør søgis, skal hand, saa snart som Sagsøgeren hannem Dommen ankynder, efterkomme Dommen, och rette for sig; Hvis hand det icke giør, skal det Herrids eller Birckes eller Byes-Foget, hvor den skyldige sig opholder eller hafver sine Midler udi, være forplictet, strax hannem Dommen in originali fremvises, uden Ophold eller nogen Forevending, at giøre Sagsøgeren Udleg i den Skyldiges Boe, efter Lands Low och Kongl. Forordninger, saasom det strax for rede Penge kand selgis, først for hvis Høyeste Ret tis Dom indholder, dernest for all den bevisslig Omkostning som Sagsøgeren er i bragt, siden Høyeste Rettis Dom falden er; Och dersom befindis, at den Skyldige af Motvillighed enten ved utilbørlig Stefning eller ved anden Ophold icke hafver vildet efterkomme Høyeste Rettis Dom da bør Fogden ochsaa giøre Udleg af hans Boe for Kongl. Faldsmaal, som er Trerten Rixdalet en Ort. 2. Skal 2. Skal Gielden søgis ved Jndførsel i Adels eller lige ved Adel privilegerede Personers Boe, och den skyldige icke retter strax for sig, efter at Høyeste Rettes Dom er ham forkyndet, da skal Lands-Dommerne, paa det første Lands-Ting som holdis, efter at Sagsøgeren hafver dennem Høyeste Rettis Dom forrevist, uden nogen Stefning, ofver den Skyldige, udmelde hannem aff Landtinget Ridemænd, som skulle giøre hannem Indførsel i den Skyldiges Jordegods, efter Forordningen, och i det øfrige saasom tilforn sagt er om Nam och Vurdering; Hvis enten Fogden, Landsdommerne eller Ridemændene giør Sagsøgeren nogen Ophold her udi, da skulle de self oprette Sagsøgeren sin Skade och betale Hans Kongelige Majestæt deris Faldsmaal. 3. Søgis nogen for Høyeste Ret, fordi hand sin Forskrifvelse, som liuder paa reede Penge, hvercken med Betaling eller Maning at holde hafver efterkomet, da skal hand dog, i Betractning af disse vanskelige Tiders Tilstand, icke dømmis, enten paa sin Person til Fengsel eller at lide paa sin re, med saa Skiæl at hand kand stille saa nøyactig Forsikring, enten med Forlofver, eller med gode Løssøre eller Jordegods, som ey til nogen anden pandtsat er, at creditor dermed i Lengden kand være skadesløss holden, Och bør da den Skyldige samme Forsikring sætte, inden Høyeste Rettis Udgang, och den Høyeste Ret paakiende, om samme Forsikring er saaledis, at creeditor dermed kand være fornøyet. Men hvis den Skyldige dette icke kand præstere, och Creditor derfor erlanger Høyeste Rettis Dom ofver hans Person til Fengsel efter Recessen, och de Kongl. om Gield udgangne Forordninger, och den Skyldige icke strax effter Dommens Ankyndelse retter for sig, da skal hver Steds Øfrighed, Amptmændene paa Landet och Byesogden i Kiøbstæderne være forplictede til, strax de med Høyeste Rettis Dom ansøgis af Sagsøgeren, at være hannem paa hans egen Bekostning behielpelig, at den Skyldige paagribes och Sagsøgeren til Fængset lefveris paa et ærligt Sted at andholdis: Och hvis Amptmændene ingen Personer hafver til den Skyldige at paagribe, saaskal Majestætens nestværende Øfverst eller Commendant, efter Amptmændenes Ansøgning, strax assistere dennem med nogle af deris underhafvende Gemeene och een Under-Officerer, efter Allerhøystbemeldt Majest, nu derom til deris Høybetiente ved Militien udgangne befaling, hvorefter en hver Øfverst eller Commendant, skal hver gang de herom af nogen Kongl. Amptmænd ansøgis, sig uden nogen Undskyldning eller Forrevending rette och forholde. Det samme er och at forstaa, for hvis andre Sager nogen kand være dømt til at paagribes eller lide Fængsel; Dersom den Skyldige enten undsticker sig och vil icke lade sig finde, eller hand giør Mod værn mod dennem, som hannem skal anholde, da far hand som Fredløs-Mand, indtil hand Skadesløs retter for sig, oc betaler Kongen sit Faldsmaal. 4. Udi Opbud sampt Arf och Gields Fra Vyy ny i Fragaaelse bør ingen dolus malus under løbe, och hvis Pante, eller Kiøbe-Brefve som kand være udgifne, de skulle baade aff Creditore och Debitore ved høyeste Æd. bekræftis, at der ingen Bedragelighed er under, och skulle de aff Landsdommerne til forordnede Commissarier, det opbudne eller arfveløsse Gods, efter Forordningen och som her ofven meldt er, til Creditorerne udlegge, som de agter at forsvare, Kunde Creditores icke naae deres fulde Betaling, da bor den Opbindende, effter sin Forskrifning, lide paa Fengsel; Och skal alle alienationer som skeer, enten ved Gafve, Kiøb eller i andre Maader, imellem Ecte-Personer, Forældre, Børn eller Arfvinger, icke komme Creditorerne til Præjudite eller Skade, naar de befindis at være skeedt, efter at Debitores vare i den Tilstand och saa hart med Gield beladne, at de deris Gield icke kunde betale, hvilcket ved Eed skal bekræftis, som tilforn er meldet. 5. Den som er dømt til Volds Bøder eller andet saadant, och hand ikke retter forsig inden sex Uger, efter Dommens Dato, hand far och efter Lomen som Fredløs Mand, och betaler til Kongen sit Falds maal; Oc hvo som huser Fredløs Mand, vidende efter Dag och Maanet, bøde til Kongen sine tre Marck, med mindre hand ved sin egen høyeste Eed kand benegte, at hand icke viste, at hand var fredløs. 6. Er nogen tildømt i Høyeste Re andet at effterkomme, saasom Regenskal at giøre, Arf, Gods eller andet fra sig at legge, eller andet saadant, och hand det icke til forrelagde Tid efterkommer, da maa Sagsøgeren hafve Mact med Stedets Øfrigheds Hielp hannem at anholde, som tilforn meldet er, och betaler hand til Kongen sit Faldsmaal. 7. De Kongelige Forordinger, Coweoch Recesserne skal hver Steds Øfrighed alvorligen holde ofver, och hvis noget derimod giøris, skulle det straffe lade effter Sagens Beskaffenhed, och hvis de det effterlade, saa fremt det bevises, at det dennem videndis været hafver, och de ellers ingen loulig Undskyldning hafver, skulle de tillige med den Skyldige, aff Kongens General-Fiscal tiltalis, aff deris Embede affsættis och efter deris Formue paa Gods och Penge straffis. 8. Gifver Hans Kongl. Majestæt nogen befaling ud til en eller anden, och hand den icke med allerunderdanigste Lydighed efterkommer, saa fremt det staar i hans Mact (hvor om hand strax bør giøre imod Majestæten sin allerunderdanigste Erklæring) da skal hand derfor af Kongl. General-Fiscalen tiltalis, och om hand noget Embede, Geistlig eller Verdslig hafver, bør hand det hafve forbrudt, och hvis hand intet hafver, da at straffis paa sin Formue efter Sagens Beskaffenhed. &c. &c.