Aarhuus Stifts-Tidende, 1844-08-06
Uagtet nu den slesvigske Sag vel ikke i Grunden har nogen politisk, men en reen national Caracteer, har dog en naturlig Jdecassociation levende fremkaldt i min Erindring den Yttring af en og anden af det smukke Kjøn, som undertiden er kommen mig for Øre: "at Politik ikke passer sig for Fruentimmer og bør være disse aldeles uvedkommende og ligegyldig", en Anskuelse, der, begrundet i en svunden Tids eiendommelige Caracteer, føler sig fremmed for Nutiden, og hvis Feilagtighed jeg derfor anseer det rigtigt nærmere at godtgjøre. Det er en Kjendsgierning hvorom Alle ere enige, om ogsaa ikke Alle betragte den med lige gunstige Øine, at Tidsaanden dybt og kraftigt med sin uimodstaaelige Magt har indvirket paa det danske Folk og at det ikke blot er den yngre Slægt som med Liv og Sjæl har tilegnet sig dens Anskuelser og Jnteresser; og neppe troer Nogen oprigtigt paa den Mulighed, at den svundne Tids aldeles forskjellige Anskuelser nogensinde igien skulde kunne gjøre sig gjeldende, thi Tidsaanden virker med en Naturnødrendigheds hele Styrke og Berettigelse, den gaaer sin sikkre Gang, og netop naar den nødes til at gaae langsomt vinder den i Styrke. Jeg behøver neppe her at udvikle Forskjelligheden, mellem den gamle og nyere Tids politiske Anskuelser; Enhver veed, at de ere hinanden grundforskjellige, ja langt mere forskjellige end t. Ex. den katholske og protestantiske Religion, thi begge disse gaae dog op i en høieste Enhed, men hine ville aldrig kunne forenes, da de gaae udfra aldeles forskjellige Forudsætninger; – og netop heri ligger Grunden til denne min Overbeviisning: at Nutiden stiller høiere Fordringer til Qvinden, for at hun som Ægtefælle og Moder fuldkommen skal kunne udfylde sin Plads ved Mandens Side, end den forsvundne patriarkalske Periode. Exempler oplyse muligt bedst Sandheden i min Paastand; lad os derfor tænke os et Ægteskab mellem en Mand, der med Begeistring lever i sin Tid og føler varmt for dens Bevægelser, og en Qvinde, hvem den Grundsætning fra Barn af er indpodet, "at det hele offentlige Liv, eller hvad vi kalder "Politiken" er Qvinden uvedkommende", og som af Mangel paa Bevægelighed i Caracteren selv antager dette for at være det Rette. Hvem vil nu et Øieblik betvivle, at Manden med Smerte savner en sympathiserende Jnteresse hos Konen for de Følelser, Anskuelser og Handlinger, han anseer for de ædleste og bedste, for hvilke han lever og virker; og hvem vil betvivle at Begge vilde føle sig langt lykkeligere, naar fælles politiske Anskuelser endnu føiede eet Baand til imellem deres Hjerter. Sæt nu endog, at Konen er hildet i Fordom mod Nutidens Anskuelser og Stræben; Manden savner da ei blot Sympathi for sine helligste Følelser i sit Hjem, hos sin Kone, – men han møder endog Opposition, og selv om denne ikke udtales, vil blot Tanken om at den existerer, Tanken om at hans Kone fordømmer det han anseer for det Ædleste og Bedste, forbittre hans Liv og neppe undlade ofte at fremkalde idetmindste en uhyggelig Stemning; thi Manden vil udenfor sit Hjem søge den Gjenklang og Overeensstemmelse i Følelser, som dette ikke kan tilfredsstille; – og er dette Lykkes Paa den, der føler Sandheden af disse bemærkninger, behøver jeg blot at hentyde paa Forældres store ansvarsfulde Pligter med Hensyn til Børnenes Opdragelse, og det vil være klart for Enhver, hvilke Forviklinger de ovennævnte Forhold let vil kunne foranledige. Jeg haaber saaledes at have godtgjort, at det foruden at være en naturlig Pligt for den danske Qvinde at have sand Medfølelse for det dyrebare Fødelands Bee og Vel, tillige viser sig som en Nødvendighed med Hensyn til hendes egen fremtidige Lykke som Hustru og Moder, at kjende og ikke miskjende de Midler, der i Tidsaandens Tjeneste anvendes til dette store og ædle Øiemed.