Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1829-12-25
Rusland, Tyrkiet og Grækerland. Fra Constantinopel skrives under 14de Novbr., at efter at flere Noter vare vexlede mellem de russiske og tyrkiske Befuldmægtigede i Adrianopel, om denne Stad Rømning, og efterat Grev Diebitsch havde ladet de tyrkiske Befuldmægtigede tilstille en Art Ultimatum angaaende punctlig Fuldbyrdelse af Fredstractaten, havde Porten endelig seet sig nødsaget til at gjøre Ende paa alle Ophævelser, og Henbringelsen af Prophetens Fane fra Ramis-Tschiftik til Serailet vil derpaa finde Sted, naar det russiske Hovedgarteer, har forladt Adrianopel; i Henseende til KrigsContributionernes Udbetaling, skal Porten atter have erholdt Forlettelse; men den smigrer sig, ved Halil Paschas Sendelse at virke paa Keiser Nicolaus's Ædelmod, saaledes at den enten ganske bliver befriet derfor, eller at kun en ringe Deel af samme bliver at betale. Det er mærkeligt, at siden Paschaen af Sentari og Seraskieren af Erzerum have ved deres sidste Forsøg faaet Børst, og ere dragne i Vinterqvarteer, synes Storvezinen, at være bleven føieligere, og synes ikke meere at ville modsætte sig Storsultanens Befalinger; det lader deraf, næsten som at der mellem ham og Paschaen af Soutari har fundet en Slags tvetydig Forstaaelse Sted. Om de græske Anliggende hørte man i den tyrkiske Hovedstad Jntet, uden at de skulle afgjøres ved Underhandlingerne i London, det heed ogsaa der, at Grev Capodistrias skulle nedlægge Præsidentskabet, og at Cabinetterne vare beskjæftigede med at vælge ham en Efterfølger; der circulerede en Liste paa flere høie Personer, hvoriblandt Grækerlands tilkommende Regent skulle vælges, og som efter Forlydende skulle være kommen fra London; paa denne Liste fandt man en sachsisk, bajersk, hessisk, spansk, italiensk og en dansk Prinds. 43 at meniske Familier havde benyttet sig af Tilladelsen, at maatte vende tilbage til Constantinopel, og flere havde faaet Tilladelse at tage deres forrige Vaaningshuse i Beboelse. Fra Smyrna skrives at Bjergbeboerne i Nærheden af Gulvissaigjen vare bragte til Rolighed; Eles-Aga, som paa Portens Befaling var draget ud mod dem, havde ladet over 200 af dem henrette. SmyrneCoureren, som fortrinlig udmærker sig ved sit lave Skumlerie mod den græske Præsident, har nu ogsaa ved en lang Artikel dateret Syrgden 11te October, atter søgt at kaste en Skygge, paa denne ædle Mands Caracteer, og fortæller, blandt andet, at han skal have behandlet den latinske Biskop der paa Øen, Monsignor Blancas, med megen Tilsidesættelse, og derved tydeligen lagt sine Fordomme mod Grækerlands catholske Jndvaanere for Dagen. Den beskylder ogsaa Præsidenten for, at han søger at for ge hindre at Franskmænd og Engelændere kjøbe Godser i Grækerland, og derimod søger at befordre russiske Undersaatteres Jndkjøb af sammes samt at der til den Ende paa den russiske Fregat Helena skulle være ankomne store Summer til Jndkjøb af Landeiendomme o. s. v. Dog nok af det Nonsense, Portugal. J dette ulykkelige Land, hvor umenneskelig Despotisme, Jesuitisme og Overtroe gaae Haand i Haand med hinanden, bliver den usurpatoriske Regjering ikke kjed af at dynge den ene voldsomme Handling oven paa den Anden: Militscaptainen Jose Jodo Alves, en riig Mand og Tilhænger af Dronning Maria, levede en lang Tid skjult i en Landsbye, men blev af hans forrige Oberst opdaget og angivet; denne kom selv for at arrestere ham. Captainen søgte at forsvare sig, men faldt, gjennemboret af 2 Gevæhrkugler; da han endnu aandede, slæbte hans Bødler ham paa en Karre, lagde en Straasæk under ham og førte ham til Moncorvo, hvor den forud opirrede Pobeloverøste den døende med Skjældsord, satte Jld i Straasækken under ham og saae med Helvedes Glæde paa, at Flammen fortærede ham. -Skibe, som ere bestemte til Angola, indtage i Lissabon bestandig saakaldte politiske Forbrydere af enhver Stand, Rang og Alder, for at gjøre Plads for Andre i Fængslerne; og for at det africanske Climaskal gjøre Bøddeløxens Tjeneste, finder hverken Ungdom, Alderdom eller Svagelighed mindste Skaansel; saaledes blev fornylig en gammel værdig Officeer, slæbt fra sin Sygeseng ombord paa Skibet, saaledes faaes ogsaa den ulykkelige henrettede Brigadeer Moreiras Enke, forgangen Dag at kaste sig om Halsen af sin unge til Deportation dømte Søn, der som en Forbrydet blev dre den ombord; det kan herved som den strænge, ste Sandhed bevidnes, at Don Miguel, for selv at kunne nyde et saadant Skuespil, rider, som sædvanlig, lang somt i Spidsen for en heel Rytter-Escadron for at see disse Ulykkelige sammenkjædede at løsrives fra deres Slægtninges Omfavnelser og jages ombord. – De Fangne i FortenSanct Julias, alle Officerer og Personer af Rang, vare hidindtil stuede sammen i et underjordisk Fængsel under Platformen, som støder til den uhyre, ligeledes hvælvede Cisterne. For nogen Tid siden regnede det saa stærk, at Cisternens Mure gav efter for Vandmassen, som trængte ind i Fængslet, steeg de Fangne lige op til Brystet, og da det vedblev at regne, bestandig voxte meere og meere; i Dødsangesten raabte nu disse Mennesker om Hjælp; men deres blodbestænkte Fangevogter Telles Jordao, befalede koldblodigen Garnisonen i al Mag at trække op, og først efter at dette var skeet og den militaire Parade var forbi, aabnede man Hvælvingen for de Ulykkelge, hvoraf allerede 4 vare druknede, og alle stode i Vandet indtil Halsen; Følgen deraf er, at 16 af dem ligge for Døden, og de 80 Fanger ere alle mere eller mindre syge. J Porto er Tilstanden, høist skrækkelig, selv Miguellisterne der, kurre lydelig mod Regjeringen; thi i Fængslerne vansmægte ikke mindre end 4000 Mennesker, hvoriblandt 500 Fruentimmer; man ventede der hver Dag nye Henrettelser. De moderatere Medlemmer i den nedsatte Blodret, ere afskedigede, og andre ansatte i deres Sted. En barbarisk befaling læser man nu i Lissabonner Hoftidende, ifølge hvilken alle uden Tilladelse fraværende Personers Eiendom belægges med Beslag; dette vil forøge Elændigheden i en oprørende Grad. - Efter de sidste Efterretninger fra Lissabon af 29de November, var Dom Miguel, draget ud, som det heed til Pinnheiro paa Ander eller Svinejagt; imidlertid siger et paalideligt Rygte, at han reiser til Spanien, hvorhen ogsaa Enkedronningen vilde afgaae den 3die December, for at bivaane hendes Broders, Kongen af Spaniens Formæling; Jnfanten har ogsaa medtaget paa Reisen et Troppe-Antal, som gjerne kunne gielde for en lille Armee, nemlig: en heel Bataillon Skarpskyttere, Artillerister med 6 Kanoner, et stærkt Detaschement Fodfolk og et Corps Politie Ryttere; han havde ogsaa sit hele Hofhold med og et Tros paa 200 Heste og Muulæsler, ligesom ogsaa 29,000 Milris, som skal være Skat kammerets hele Beholdning; imidlertid siges dog, at Snustobakscontrahenterne have betalt ham 100,000 Milris, for at faae deres Contract forlænget paa et Aar, disse skulle efter Lovene have gaaet i Statskassen. Folket begynder nu ogsaa at faae Øinene op, og uagtet at Capuzinerne bestandig prædike for dem, at Don Miguel er sendt dem fra Himlen, hører man nu daglig af den simplere Klasse yttre: at han fra et gandske andet Sted er sendt dem til Portugal. J det Jndre af Portugal desertere ogsaa Tropperne i Hobetal, saaledes var Garnisonen i Valena med et Antal Fæstningsarrestantere rømt; det samme er Tilfældet med 75 Mand af et andet Regiment. Den pavelige Runtius bliver overalt paa Gaden, hvor han lader sig see, udpeden; og Afskriften af en Pamphlet er udbredt om ham. Den bekjendte Viscount Queluz er sat paa en Fregat og afseilet, hans Bestræbelser at faae Audients hos Jnfanten forinden, vare forgjeves.