Aalborg Stiftstidende, 1838-05-03
Orienten. J Constantinopel har Circassiernes Seier endog givet Anledning til det Rygte, at Staden Erzerum var erobret af disse Bjergfolk. Vist skal det imidlertid være, at alle russiske Fæstningsværker ved Kysten ere ødelagte og sløifede. Det nye Statsraad og de vedvarende betydelige Rustninger mod Mehemed Ali ere iøvrigt, som naturligt, nu Dagens Hovedthemaer. Statsraadet har til sine Samlinger erholdt en Fløi af Serallet, for at det kan blive Folket ret tydeligt, at Chosrew Pascha repræsenterer Sultanen i Constantinopel, medens han selv residerer ved Bosphorus's Bredder. Der skal oprettes et Paschakammer (et Overhuus, og et Kammer, bestaaende af Avaner eller Deputerede. At Sultanen selv, med Prophetens Fane i Spidsen, vil commandere Armeen paa Toget til Syrien, er et Rygte, som vel behøver Stadfæstelse. Sultanens fortroligste Raadgivere ere for Krigen, og Halil Paschas, Sultanens Svigersøns Unaade skal hidrøre fra, at han har yttret sig imod den. Storherrens eneste Søn er nu i Bedring. Man vil snarere takke en Nonne, som har paataget sig hans Pleie, end Lægernes Kunst for hans Helbredelse. En Christ inde pleier Sultanens Søn og opsender Bønner for Muhamedanismens tilkommende Beskytter!! Hendes Bønner understøttes af armenisk catholske Præster, og det hører vist blandt Tidens mærkelige Tegn, at det er Sultanen selv, der har foranlediget disse Geistlige til at læse Messer for hans Søn. Hans allerseneste Reformer i Regjeringsvæsenet have ellers bragt nogle tyrkiske conservative Stemmer til at lade sig høre. Det er ikke uden Jnteresse at lytte til deres Talle. Der hersker nu en Uorden i Administrationen, som hidtil var ukjendt tens Ministre kunne ei gjøre sig nogen rigtig Rede for deres Stilling, for deres Virksomhed. Dette kan man takke Sultanens Favorit, Rizza Bey, for, han har vel et eller andet Sted hørt eller læst Noget om, at der gives Senatorer, der have en raadgivende Stemme, og at en civiliseret Forvaltnings Typus bestaaer i, at samle ret mange Styrere, og Ledere omkring Regenten. Sultanen, der nu engang lider af Civilisationsfeber, har grebet denne Tanke med at mulig Jver og omgiver sig med en Sværm af Raadgivere, og Styrere, der nu skulle tage Sæde under mangehaande Navne i forskjellige Conseiler, for at udbrede deres Lys over Landet. Ministrene skulle kun være Haandlangere i denne nye Skabning og befordre for Dagen, hvad hvert enkelt Medlem i Raadet har udtænkt, de blive gjorte ansvarlige for, at Planerne heldigen udføres, og have den behagelige Forretning, at ordne og practisk at udføre Sultanens ledende Organers Idergang. En saadan Embedstilling er ikke misundelsesværdig; der hostes paa slige Poster vist meer Dadel end Ros, thi uden Mirakel stiger der ingen frelsende Genius frem af et Chaos. Jmidlertid er der dog Rift nok om slige Ministerposter; Jngen frygter for at gjøre Forsøg, paa, at belæsse sine Skuldre med den Masse af Byrder, som paalæsses dem. Rizza mener at have gjort et Mesterstykke. Sultanen glæder sig over sin Yndlings Talent, og saaledes opfører man nu, uden Betænkning, en ny Etage paa en Bygning, hvis Grundvold allerede vakler. Over slige Forsøg glemmer man, hvor alvorligt og betænkeligt det seer ud i Syrien; man troer at have gjort Alt, naar man formerer Armeens Cadrer, uden at betænke, at man ogsaa maa sørge for deres Underhold og en god Organisation, men dette ere Bitting, som her aldrig komme i Betragtning osv. At de Conservative ere vrede, seer man.