Den Vest-Sjællandske Avis, 1831-01-01
J Frankerige, var vel den overordentlige Begivenhed, som der gik for sig, en nødvendig Afhielpelse af et Onde, thi to store Statsseil bleve begaaede af den forrige Regiering; først at den ikke regierede i den nærværende Tidsalders Aand; men vilde med Magt bringe denne tilbage til den Beskaffenhed, som den havde for 100 Aar siden under Ludvig den 14de, hvilket er noget som ikke lader sig giøre og strider mod hele Menneskelivets Anlæg; og for det andet, at da det Franske Folk er sammensat i vore Dage af to store mod hinanden stridende Partier, det gamle og det nye, at Regieringen istedet for at vedligeholde en Balance imellem dem, bestemt erklærede sig for det første, som dertil var det svageste; da dertil nu kom at alle de Statsborgere, som havde erhvervet sig Eiendomme, hvilke tilforn havde til hørt Staten eller Adelen, maatte befrygte at blide engang disse berøvede, og da det Franske Fol tillige betragtede den Bourbonske Dynastir at være sig paatvunget, og følte sig i en ydmyget og krænket Tilstand, og da endelig en Friheds Enihusiame havde bemægtiget sig den Franske Ungdom, saa kan man sige at den nye Revolution i Frankerige var en nødvendig og uundgaaelig Begivenhed, som man ikke kunde andet end bifalde, men blot maae beklage, at den skulde være fornøden. Men om Frankerige derfor er ble den eller vil blive et lykkeligt Land, er høist tvivlsomt; det sidste Halvaars Erfaring var ikke meget trøstende; Statspapirene faldt, Handel og Fabriker vare i Standsning, Klagen over Næringsløshed og ringe Fortieneste var lang, mere lydelig end tilforn; Skatterne bleve ikke lettede og Folkets Uvillie til at betale dem er kiendelig; Journalerne vare ligesaa høirøstede som tilforn.; Ministeriet kunde ikke giøre Folket tilpas, Kammerne fyldestgiorde ikke dets Forventninger. Mangehaande Tumulter forefaldt i Paris og i Departementerne, og det bliver et af de store Spørgsmaal, som man har at forelægge det begyndte Aar at besvare: Hvorledis det vil gaa i et Land hvori Statens Religion, den Katholske, synker i en stor Deel af Folkets Agtelse og Tillid, uden at den Protestantiske kan faae Indgang hos det: hvor Geistligheden, ligesom nu ogsaa den i Belgien lægger an paa at faae den Staten uafhængig Formue; hvor den udøver i de sydlige og vestlige Departementeren for det værværende System farlig Jndflydelse paa Almurn, hvor der existerer et, vel overvundet, men dog talligt, rigt og culleveret Partie, som besidder en udbredet hemmelig Jndstydelse; hvor Magten er kommen ud af de store Familiers Hænder og gaaet over i Borgerskabels og især i Hovedstadens Borgerskabs, og hvor Kongen med Møie soudinerer sin Authoritet i en Omgivelse af de lavere Stænder, og af ubegrændsede Friheds Jdeer. En stor Jversyge imellem Hovedstaden, og Departementerne, imellem Nationalgarden eller Kiøbstædbeboerne og Linicarmeen eller Landbeboerne, hvoraf den for det meste bestaaer, existerer allerede og en større er til at forudsee. Det er derfor høieligt at befrygte, at den hele Gaade og alle disse Forviklinger ville for det første finde deres Opløsning i en stor Europæisk Krig, og hvortil den Polske Revolution maaskee kan give en ligesaa forønsket, som den var en uventet Anledning; thi ved en Krig kan Linie Armeen blive skilt fra Borger=Armeen; Nationens Ungdom lan faae en Gienstand at afkiølsin Euthusiasme paa; og kan vende tilbage til sin gamle Storheds Følelse, og en større Virksomhed kan blive udbredet over det hele Land. Ved en udenlandsk Krig kan den nærværende vaklende Tilstand holde sig i en Balance; thi fælles Farer og Jnteresser forene Gemytterne. Vist nok er det at i Frankerigs nærværende indvortes Forfatning ligger en Hovedgrund til at befrygte en meget urolig Tilstand i Europa, en indvortes eller udvortes, Revolutioner eller Krige. Havde de store Magter opløst det Tyrkiske Rige da det var faldefærdigt, deelt dets Lande imellem sig og dermed beskiæftiget deres Nationer, saa var megen Uroe og blodig Kamp i de christelige Lande bleven forebygget. (Fortsættes.)