Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1810-01-16
Indenlandske Efterretninger. J Christiania Avis læses følgende: Efterat jeg i Syv Aar havde tjent som Byfoged; Politiemester og Notarius publicus i Christiania, har det behaget Hans Majestæt Kongen allernaadigst at tilstaae mig Forflyttelse, og at ansætte mig til Sorenskriver i Eger, Modum og Sigdal. Under min Embedstid i Christiania har jeg bestræbt mig for, saameget som Evnen vilde tillade, at opfylde mine Pligter og befordre Ret og Skiel; men altforvel indsaae jeg, at det ikke blev mig muligt saaledes at efterkomme enhver Skyldighed, som jeg havde ønsket, og især maatte jeg erfare, at min tiltagende og nu temmelig høie Alder, 59 Aar gjorde mig mere og meere uskikket til at forestaae saa byrdefulde Embeder, hvis rigtige Bestyrelse fordre en større Kraft og Styrke, end jeg nu besidder. Hvad der end mere bidrog til at hindre mig, fra, saaledes som jeg ønskede, at iagttage enhver Deel af mine Embeder, var, at jeg jevnlig blev paalagt Forretninger udenfor Jurisdictionen og Embederne uvedkommende; men ogsaa dette skulde gjøres – og jeg har altid troet det var Pligt at gavne, hvor og naar man kunde. - Mit Ophold i Christiania blev mig tilsidst noget besværligt, da jeg under Arbeidet med Afleverelsen af alt hvad der vedkom Embederne, tillige maatte sørge for at forskaffe mig Bopæl i denne Egn. Dette gjorde, at Tiden blev mig meget knap, og heraf fulgte igjen, at min endelige Afreise fra Byen, skeede noget pludselig, paa en Tid da jeg endnu ikke havde ventet at den kunde skee. Denne Omstændighed var Aarsag til, at jeg ikke fik taget Afsked med noget Menneske i Christiania, endskiønt jeg fuldkommen erkjender, at det havde været min Skyldighed; saa meget mere, som Byens Jndvaanere i Almindelighed virkelig have viist mig meget Venskab og Agtelse, (ja nogle have endog paa en udmærket Maade lagt dette for Dagen), og som mit vedblivende Ophold der ikke vilde været mig ukjært, naar jeg havde følt mig stærk nok, til fremdeles at bestyre mine mange Forretninger som skee burde. Mine Embeders Natur førte det med sig, at jeg maatte være, og var bekjendt næsten med ethvert Jndivid i Christiania, Forstæderne og Omegnen, hvoraf fulgte, at en formelig Afskedstagelse vilde for mig været af megen Vidtløftighed, og medtaget en meget længere Tid end jeg da kunde afsee; jeg maatte derfor efterlade denne kjære, skjøndt tildeels rørende Pligt, og jeg haaber at erholde Tilgivelse herfor, i det jeg herved bevidner Christiania Byes og Omegns respective Jndvaanere, fra den Høieste til den Ringeste, min underdanige, ærbedige og forbindtlige Tak, for al den Gunst, Godhed og Velvillie der er beviist mig i den Tid jeg har været stationeret hos og iblandt Dem, og tigesom min Samvittighed frikiender mig for, forsætlig, eller med Vidende, at have fornærmet eller forurettet noget Menneske, saale der smigrer den mig og med den Overbeviisning, at jeg, saa meget som Evne og Omstændigheder, har villet tillade, har søgt at hegne om enhvers Eiendomme og Rettigheder, hvorfor jeg ogsaa vover at haabe, at Byens og Egnens agtværdige Jndvaanere ville forunde mig Sted i deres Erindring, og uden Mishag see mig igjen inden deres Grændser, naar Forretninger i Fremtiden maatte kalde mig derhen. Ulverud Gaard paa Eger den 6 October 1809. J. Wulfsberg.