Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1832-01-02
J det øvrige Tydskland – med Undtagelse af den preussiske Stat - viste sig og betænkelige Uroligheder paa flere Steder, fornemmelig i Sachsen og Churhessen, hvilke upaatvivlelig bleve fremkaldte af den nye franske Revolution og nærede ved de mange forældede Misbrug, som endnu paa mange Steder vare gjeldende. Men de blodige Scener fra hiin ældre Revolution maatte vel hos Folket og Fyrsterne fremkalde alvorlige Betragtninger over, hvad det har at betyde naar Folket engang har reist sig, afskaffet de gamle Love og er ifærd med at skabe sig nye. Derfor mødte flere tydske Fyrster deres Undersaattere med en nye Statsforfatning, og de fornuftige Borgere væbnede sig, for at opretholde Orden og Lydighed mod Lovene. Saaledes blev en nye Forfatning indført i Sachsen (1 Marts); i Churhessen (5 Januar); i Altenburg (29 April); i Schwartzburg-Sondershausen (28 Decbr. 1830); i Oldenborg blev i Januar nedsat en Kommission til at udarbeide den nye Forfatning. J Kongeriget Hannover, hvor Hertugen af Cambrigde, efter nogle Uroligheder, blev (22 Febr.) udnævnt til Vicekonge, vil den samme Forandring finde Sted. Og saaledes har i hele det vestlig Tydskland viist sig en ny Aand, som baade vil virke gavnligt paa de øvrige Stater, der allerede længe have havt Konstitutioner, uden at disse punktligen ere holdte, og paa dem, som nu først ere komne i Besiddelse af disse Fordeele. J Brunsvig blev den forrige Hertug erklæret uduelig til Regjeringen, og hans Broder, Hertug Wilhelm, den 20 April indsat og erkjendt af Engelland og Preussen som Landets retmæssige Behersker. J Tydskland, hvor Oplysningen og Kulturen er saa almindelig udbredt, hvor Folket i sine Bevægelser er gaaet frem med Maadehold og Sindighed, synes derfor den konstitutionelle Frihed at ville naae sin Modenhed, og vi kunne ikke andet end beundre de Forfatninger, som i Løbet af dette Aar have seet Dagens Lys, og som fuldelig svare til Folkenes Ønsker og Forventninger. Følgerne heraf ville visselig snart blive iøinefaldende, dersom det, som vi haabe, vil falde Forbundsforsamlingen vanskeligt at indskrænke Trykkefriheden og standse Tankens frie Yttringer. Nabolandet Schweitz, som siden Aaret 1814 var kastet tilbage i sin fordums Tilstand, med alle gamle Misbrug og forældede Privilegier, var og Skuepladsen for indvortes Uroligheder og Borgerkrige, som dog lykkeligviis bleve dæmpede, deels ved passende Reformer i enkelte Kantoner, deels ved Aristokratiets Magt, som endnu hist og her formaaede at kue Folket til Lydighed. Jngen Fyrste har vel havt en vanskeligere Opgave at løse, end de Franskes Konge Ludvig Philip. J Spidsen for et Folk, der er deelt i saa mange Partier, stolt af sin Frihed og længe erhvervede Ære, og besjælet af en krigersk Aand, kunde han umulig tilfredstille alle forskjellige Jnteresser, i hvor stor Klogskab og Sindighed han end hidtil har lagt for Dagen. Følgerne af de berømte Julidage maatte jo være betydelige, og deres Jndflydelse paa hele Landets Handel og Jndustrie saa indgribende, at det aldeles ikke stod i Regjeringens Magt, at læge alle de slagne Saar, eller at afhjelpe alle øieblikkelige Onder, som den kortsynede Mængde saa gjerne lægger Regjeringen til Last. Hertil kom endnu Regjeringens stadige Stræben efter at vedligeholde Europas Fred, hvorved det ene Partie saae Frankerigs Ære kompromitteret, det andet sine Planer og Forventninger tilintetgjorte, og det tredie Veien til Tronen spærret for det fordrevne Dynastie. Alle disse stridende Elementer maatte fremkalde indvortes Uroligheder, som hidtil kun ere dæmpede ved Nationalgardens Mellemkomst, og frembringe en Mængde Stridsskrifter, som Magthaverne ikke med Ligegyldighed kunne lade være uændsede. Et nyt Ministerium under Casimir Perrier (fra 13 Marts) tjente ingenlunde til at dæmpe Misfornøielsen, som fornemmelig fandt Næring ved Regjeringens politiske Forhold, saavel med Hensyn til Jtalien som Pohlen. Jmidlertid ere mange vigtige Love enten ophævede (Sakilegloven), eller modificerede efter Chartet fra 1830, og desuden flere nye Love tilkomne i dette Aar, hvorved Frihedens Sag unægtelig har vundet Meget. Nationalgaarden er ved en Lov fuldkommen organiseret, en ny og passende Valglov sat i Kraft, og flere Love antagne om Retspleien, om Pensioner, om den ældre bourbonske saavelsom Napoleons Families evige Forviisning eller Udelukkelse fra Frankerig o. s. v. Med Fasthed og Stadighed har Regjeringen holdt fast ved sine Grundsætninger, midt under alle de Storme, som reiste sig imod den, under de Uroligheder, som herskede i Frankerigs Jndre, under de forviklede politiske Forhold, hvori Europa befandt sig. Derfor afslog Ludvig Philip den belgiske Trone for sin Søn, Hertugen af Remours; derfor vaagede han over Enropas Fred ved en virksom Deeltagelse i de londonske Konferentser, og ved en hurtig Mellemkomst i den sidste belgiske Krig; derfor fremskyndede han ved fredelige Underhandlinger Østerrigernes Tilbagetog fra Mellemitalien. - Maatte det kun lykkes denne kloge Konge at staae fast i Kampen mod de mange stridende Jnteresser, at gjenoprette Landets Rolighed, dets Handel og Jndustrie, at bevare Frankerigs Ære i de politiske Forhold og hele Europas Fred, da har den sande borgerlige Frihed vundet Meget, og hans Navn vil med Hæder gaae i Arv til Efterslægten, Om den pyrenæiske Halvde lader sig kun gjentage, hvad Vi i Udsigten over forrige Aar have sagt: Despotismens og Hierarkiets Jernaag hviler tungt over begge Riger, medens al Handel og Jndustrie ligger i Dvale. Jmidlertid har Don Miguels despotiske Adfærd paadraget ham alvorlige Tugtelser baade fra Engelland og Frankerig, og Revolutionen i Brasilien, som har bragt Exkeiser Pedro tilligemed Portugals retmæssige Dronning Donna Maria da Gloria til Europa, synes at forkynde Enden paa hans skrækkelige Regimente i Portugal. En stor Expedition udrustes af Don Pedro, hvilken sandsynligviis er bestemt til at forfægte Datterens Rettigheder, og Vi ville troe, at det ikke vil være vanskeligt at styrte en Usurpator, der saalænge ustraffet har indtaget en Plads blandt Europas Regentere. Jntet Land i Europa har i lang Tid befundet sig i en saa kritisk Tilstand som Engelland. J Besiddelse af de vigtigste Elementer til en frie Forfatning, udsuggede dog et mægtigt Aristokratie og Hierarkie Landets Marv. J Besiddelse af herlige Handelslove, hvilede dog mangfoldige Monopoler paa vigtige Jndustriegrene. Skjøndt Landet indbefatter de største Rigdomme i Europa, var dog intetsteds de Fattiges Antal større. Vant til at spille en betydelig Rolle, og at have en afgjørende Jndflydelse paa Europas Anliggender, følte Regjeringen dog i de sidste Aar sin Magt svækket, og maatte blive rolig Tilskuer til store politiske Omvæltninger. Skjøndt Jndustrien og Handelen ingensteds var større, bragte den dog intetsteds et ringere Udbytte for Folket, som daglig maatte arbeide og hungre. Skjøndt Agerdyrkningen intetsteds var bragt til høiere Fuldkommenhed, var dog Kornpriserne intetsteds høiere eller Nøden større. Skjøndt Lovene intetsteds vare strængere og desuden lige for Alle, gaves der dog intetsteds flere Forbrydelser. Kort Engellands Forfatning var forstruet - ikke mere passende til Nationens Udvikling eller til Tidens Aand. Derfor var en Forandring i Konstitutionen nødvendig, og den maatte begynde med en Reform i Parlamentet, i hvis Overhuus Adel og Geistlighed vaagede over deres nedarvede Rettigheder, og i hvis Underhuus et stort Antal af disses Kreaturer ved Bestikkelser bleve indbragte. Folket blev derfor ikke repræsenteret i Parlamentet, men kun de privilegerede Stænder havde der deres Talsmænd og Forsvarere. Saaledes kunde det ikke blive! Derfor lod Wilhelm IV og de kloge og liberale Mænd, som staae ved hans Side, forelægge Parlamentet en ny Bil, ifølge hvilken mange af de gamle Flækker skulde miste deres Ret til at sende Deputerede til Parlamentet, og denne Ret gaae over til de mange store Stæder, som i den senere Tid have hævet sig til en betydelig Anseelse og Folkemængde. Derved maatte Adelen og Geistligheden tabe en stor Deel af sin Jndflydelse, Handelen, Jndustrien og Agerdyrkningen vinde mægtige Talsmænd i Parlamentet, hvorved Grundpillerne for den hele gamle Statsbygning ville blive undergravede. Jntet Under altsaa, at denne Reformbil vakte den heftigste Opposition i Parlamentet og fremkaldte de interessanteste Debatter, hvori Menneskehedens Sag blev forsvaret og forfægtet med de herligste Vaaben. Jkke desmindre blev Billen, efterat være passeret Underhuset, endelig forkastet af Overhuset (7 Octbr.); hvorefter Kongen prorogerede Parlamentet. Denne vigtige Efterretning fyldte hele Landet med Skræk og Forbittrelse. Frygtelige Uroligheder udbrøde paa mange Steder, især i den store rige og Handelstad Bristol, store politiske Forsamlinger bleve holdte; Reformbillens erklærede Modstandere, fornemmelig biskopperne, offentlig insulterede; Brandstiftelser og Plyndringer toge Overhaand - kort, hele Landet reiste sig og overalt syntes et fuldkomment Anarkie ifærd med at tage Overhaand. Regjeringens kraftfulde Forholdsregler og Popularitet, saavelsom den Erklæring: at den ingenlunde vil opgive Reformbillen, men atter forelægge den for Parlamentet, som sammenkaldtes til den 6 Decbr., bidrog mægtigen til at dæmpe den store Gjæring i Landet, og Vi ville haabe, at Mindet om den store franske Revolution vil lære Adel og Geistlighed, at de ikke formaae at stampe imod Braadden og bevare deres forældede Privilegier. Lykkes det Regjeringen at drive denne Bil igjennem, da vil dens Følger blive uberegnelige, ei blot for Engelland, men og for hele Europa, og de privilegerede Stænder ville lide et Nederlag, hvortil kun findes et Sidestykke i den franske Revolution. Under disse Omstændigheder har det været Regjeringens stadige Stræben at bevare Europas Fred, og just derfor have de i London forsamlede 5 Ministre ligesom dannet et stort europæisk Senat, der skulde bilægge og jævne alle Stridigheder mellem de forskjellige Magter ved saakaldte Protokoller. Det insurgeerte Belgien blev i Begyndelsen af dette Aar erkjendt som uafhængig Stat og sat under de 5 store Magters Beskyttelse, hvis Gesandtere i London lavede en stor Mængde Protokoller, for at bilægge Tvistighederne med Holland. Hvorvidt Man heri er gaaet frem med Retfærdighed mod det oraniske Huus, maa Efterslægten bedømme; men den hollandske Regjering protesterede mod Konferentsens endelige Bestemmelser, ifølge hvilke den skulde nøies med de gamle Grændser fra 1790, tabe det Halve af Luxemborg, og endelig tilstaae frie Skibsfart paa Scheldefloden og Rhinen, hvorved den hollandske Handel vilde aldeles gaae tilgrunde. Jmidlertid havde Ludvig Philip afslaaet den belgiske Krone (17 Febr.) for sin Søn, Hertugen af Remours, og i hans Sted var Prinds Leopold af Sachsen Coburg den 6 Juni udvalgt til Belgiens Konge. Nu troede den hollandske Regjering, at Tiden var kommen til, enten at vinde billigere Fredsbetingelser eller maaskee snarere et gyldigt Paaskud til med Ære at finde sig i saa store Offere, som Omstændighederne krævede, og lod derfor pludselig (2 Aug.), uden at opsige Vaabenstilstanden, sin Armee rykke over den belgiske Grændse paa alle Punkter. Uagtet den krigerske Aand og Tone, som havde hersket i dette Land, vare dog alle Forsvarsmidler aldeles forsømte, og Hæren maatte uden synderlig Modstand trække sig tilbage for Hollænderne. Kong Leopold, som nylig havde besvoret Konstitutionen og var modtaget med Enthusiasme af Folket, saae sig derfor nødt til at indkalde fremmed Hielp, for at beholde sin nys bestegne Trone. En mægtig fransk Hær og en engelsk Flaade, hvilke begge kun synes at have været en Executionsmagt for den londonske Konferents, ilede ham til Undsætning, og paa Efterretningen herom, standsede Prindsen af Oranien med Fiendtlighederne og trak sig efter 10 Dages Ophold ud af Landet. Da Belgierne nu saae, hvorlidet de kunne stole paa sig selv, bleve de meere tilbøielige til at underkaste sig Konferentsens Bestemmelser, som ogsaa de hidtil med pralende Overmod havde forkastet, og saaledes blev endelig de londonske Fredspræliminairer antagne af den belgiske Regjering, medens Hollænderne endnu krympe sig ved, at give efter for den jernhaarde Nødvendighed, og derved befæste den europæiske Fred. De øvrige Stater i Europa, saavelsom de fremmede Verdensdele, frembyde kun lidet Jnteressant for Jagttageren i dette Aar. Medens de frie nordamerikanske Stater ved en klog Politik, der ikke tillader sig nogen Jndblanding i europæiske Staters Stridigheder, og en human Bestyrelse glæde sig ved Fredens Velsignelse, ved en stedse tiltagende Jndustrie og en udbredt Handel, befandt den hele sydamerikanske Halvøe sig næsten i en fuldkommen anarkisk Tilstand. Den berømte Libertador Bolivar døde allerede den 10 Decbr. forrige Aar i St. Pedro af en Svækkelse, og siden hans Død vide vi kun Lidet om Columbiens indre Tilstand. J Brasilien var Man længe misfornøiet med Don Pedros Regjering og hans Forkjerlighed for de mange portugisiske Flygtninge, som opholdt sig i Landet, hvoraf Man befrygtede en fordærvelig Jndblanding i de portugisiske Anliggender. Følgen heraf var en Opstand i Hovedstaden (5 April ) hvorved Keiseren blev tvungen til at indskibe sig med sin hele Familie paa en engelsk Flaade. Han udstædte nu en Proclamation til Folket, hvori han frasagde sig den brasilianske Trone til Fordeel for sin Søn Don Pedro d'Aleantara, som ogsaa blev erkjendt som Keiser, under et af de tilstedeværende Deputerede udvalgt Regentskab. Efterat have taget en rørende Afsked med sit Folk, drog Exkeiseren til Europa, tilligemed sin hele Familie og den portugisiske Dronning Donna Maria, og har siden den Tid fornemmelig været beskjæftiget med at gjøre dennes lovlige Rettigheder gjeldende, i hvilken Plan Don Miguels ubesindige og overilede Adfærd mod Engelland synes at ville komme ham til Hielp. Europa seer saaledes en ny Tronrevolution imøde, dersom kun ikke Geistlighedens overveiende Jndflydelse i Portugal skulde lægge ham uovervindelige Hindringer iveien! Med hvor megen Jnteresse og hjertelig Glæde henvende Vi ikke til Slutning vor Opmærksomhed til vort eget kjære Fædreland, som midt i Tidens Storme og politiske Omvæltninger, fryder sig under en viis og faderlig Regjering. Ogsaa her virkede Tidens Aand, men mildt og velgjørende, fordi Landets Fader ei blot ærede den, men aldeles tilegnede sig den, og benyttede den til sit Folks Lyksalighed. Derfor bleve alle de Baand efterhaanden løsnede, som hvilede paa enkelte Stænder i Staten. Derfor fremmedes Folkets Oplysning mere end i nogen anden Stat i Europa. Derfor løsnedes Pressens Baand og Enhver fik Lov til, med Beskedenhed og Anstændighed at fremsætte sine Tanker. Derfor bleve Videnskaber og Kunster ærede og beskyttede, ja en strængere videnskabelig Dannelse krævet i alle Forhold. Derfor bleve mange vise Love givne til Rettens baade retfærdigere og hurtigere Pleie. Derfor bleve Talenter og Kundskaber overalt opsøgte og benyttede i de høieste Embeder, uden Hensyn til Rang eller Ahner. Derfor var Loven, og aldrig Luner eller Partiskhed, den ulykkelige Forbryders Dommer. Kort, derfor søgde Landets vise Fader at indprente sit Folk en ny og bedre Aand, idet han gjorde Alt, for at fremme Folkets frie og fornuftige Udvikling. Men just derfor havde vor elskede Konge allerede længe tildraget sig Samtidens Ærefrygt og Beundring, i samme Grad, som han besad sine Undersaatters Agtelse og Kjerlighed, og Alle priste vort Land lykkeligt, som under den meest uindskrænkede Monark nød alle Fredens og Frihedens Velsignelser. Men hvor skulle vi finde Ord indholdsrige og stærke nok, til at tolke vor Ærefrygt og Taknemmelighed mod Landets Fader, naar Vi fortælle, at Landsfaderen ved en Forordning af 28 Mai har befalet Provindsialstænders Jndførelse i Danmark og Hertugdommene, og det (som Forordningen siger) for at sætte sig og Efterkommere istand til, at indhente den paalideligste Kundskab om Alt, hvad der kan befordre Undersaatternes Tarv, knytte Baandet, som forener Kongehuset med Folket, end fastere, og bidrage til Almeenaandens Oplysning." Derved har vor Sjette Frederik sat Kronen paa sin vise og hæderlige Statstyrelse, og forøget sine Undersaatters Kjerlighed og Høiagtelse, ligesom erhvervet sig Samtidens og Efterslægtens Beundring. Thi de dyrebare Goder, som paa saa mange Steder ere kjøbte ved blodige Borgerkrige, dem har han først efterhanden dannet fine Undersaattere til at modtage, og da de vare oplyste nok, til at kjende og skatte dem, da bleve de dem tilstaaede af landsfaderlig Kjerlighed og Naade. Bedre har derfor ingen Monark vidst at knytte Tidens Aand til Landets Tarv, men derfor lever eiheller nogen Monark saa æret og elsket af sit Folk, der skuer op til ham med barnlig Kjerlighed og Taknemmelighed. Derfor Velsignet den elskede Landsfader, Velsignet hans vise og redelige Bestræbelser for Landets Tarv og Lykke, Derfor endelig gjøre Vi de skjønne Slutningsord i et af vore nyeste, med Smag og ægterhytmisk Takt rigelig udstyrede, Digterværker *) ogsaa til vore "Men Du, Allivets Fader, Lysets Aand Hold over Danmark, over Drot og Rige, Velsignende din Haand! Lad i Oplysning hele Folket stige, Forjag med dine Straalers Pragt Vankundighedens Natte=Dunster, Og nedstyrt den fordærvelige Magt Der kjæmper frækt mod Videnskab og Kunster Beskjærme Du hvert redeligt Erhverv Lad ei den stille Flid af Trang forkues Og vaag ved Landets Grændser, naar de trues Af Farer og af Trængsler og Fordærv Lad denne lykkelige Plet, Hvor Magten uindskrænket byder, Men, selvopfordret, blot Fornuften lyder, Høimodig selv formindskende sin Ret; Lad dette Fristed for de bedste Dyder, Betrygges og beskjærmes og staae fast Mod indre Splid, mod fiendtlig Overlast, 9 Anonym Nytaarsgave for 1832. Timeglasset atter rinder - Hver en Draabe taus os minder: Tiden skrider nu som før. Nattens stille Fakler slukkes, Østens Porte op nu lukkes, Morgnen hylles af sit Slør. Over Verdens spredte Riger, Tidens yngste Søn nu stiger. Med et koldt, alvorligt Blik; Slægterne han seer at bløde For hans Slag, som nylig døde, Faderens, som kold bortgik. Haarde Faders Tid er omme - Bange see vi nu dit Komme Yngste Søn af gamle Aar! Ved hans Liigfærd bort fra Graven Du igjen tog Herskerstaven, Nu som Hersker Du fremgaaer. Siig, hvad er din Fuldmagt vorden? Siig, hvad bringer Du til Jorden. Ved din Skabers store Bliv? Skal Du atter bringe Nøden. Over Slægterne og Døden, Eller Frihed, Lys og Liv, Skal vort Haab i vore Hjerter, Byttes om med dybe Smerter, Sendt ved Dig paa Himlens Bud? Om Krig og Fred. Aarets Morgenrøde hæver sig mindre klar af Tidens Skjød, og snart ville maaskee mørke Skyer ganske dække den. Vel beretter Journal des Debats, at Rusland ha tilraadet Holland at antage de 24 Artikler, men tillige erklæret de øvrige store Hoffer, at det ikke vilde tage Deel i Fiendligheder mod dette Land; men senere Efterretninger ville, at Rusland, Østerrig og Preussen have nægtet at ratificere de 24 (selvgjorte) Artikler, og hermed bringes en ny og meget udstrakt Rekrutudskrivning i det Preussiske i Forbindelse. Heller ikke lyde de Ord, hvormed Kong Wilhelm af Holland ender sin Meddelelse til Londonnerkonferentsen, gunstigt for Freden: "Endeel af mine Undersaattehar, forledet af Oprørsaand, nødt mig til at opgive en Deel af mine Stater. Det er min Pligt, at føre disse tilbagetil Orden, og saaledes forskaffe mig Agtelse. Derfor maa min Armee nødvendigviis afgjøre Sagen med Belgierne." Den brittiske Regjering skal officielt have yttret, at den heller vilde forsøge det Yderste, end give sit Minde til at Bel gjen atter forenedes med Holland. Frankerig optræder som mæglende Magt, deels ved Forsøg paa at indlede Underhandlinger mellem Holland og Belgien, og deels ved sine Bestræbelser for at stemme det russiske Kabinet til Fordeel for den belgiske Sag, og de 2 Piller, hvorpaa Man endnu Nytaars-Morgen. Eller skal dets Stjerne tindre Lys og klar, og os erindre At vi har en naadig Gud? Op til ham vor Bøn vi sende! Tillid i vort Hjerte brænde. Til hans Faderkjærlighed! Selv naar stræng han revser Jorden, Naar han taler i sin Torden, Han forkynder dog sin Fred. Maatte Fred og Lys og Glæde Tage her paa Jord sit Sæde, Mens Du gjør din Vandring, Aar! Maatte Himlens Haab nedstige Over Danmarks gamle Rige, Over Kongens sølvgraae Haar, Maatte reent hver Sorg og Smerte. Fjernes fra vor Faders Hjerte, Til hans Løn og Danskes Lyst! Maatte Kjærlighed nedsvæve, og i Danskes Hjerter leve, Som den boer i Kongens Bryst! Da skal Danmark ei forsage, Om end tunge, mørke Dage Slører Himlens klare Blaa, Smilende vil, selv i Døden, Dog oprinde Morgenrøden - Haabets Tegn paa Himlen staae. J. L. Rohmann. Jndhold. Om Krig og Fred. Frankerig (Nyt Angreb paa Ministrene i Kammeret). skulde kunne bygge Fredshaabet, er Keiser Nicolaus's Retfærdsfølelse og Casimir Perriers Jver for at undgaae Krig.