Jyllandsposten, 1841-01-12
J "Dansk Folkeblad, 6te Aargang Nr. 30 og 31, findes indrykket 2de velskrevne Stykker, betræffende de danske Skolelærere og deres Lønningsmaade. Begge Forfattere ere enige i, at Skolelærerne i Almindelighed bør aflægges saa rundelig, at de med Glæde kunne virke for det dem betroede Kald. Ethver Medlem af Standen, ja hele det fornuftige Danmark, bør være disse sandhedskjærlige Mænd Tak skyldig, fordi de med saa klare Anskuelser af Tingen have vidst at sætte denne kildne Sag i saa klart et Lys, thi maaskee dog med Tiden Mænd, hvis Stemmer have Vægt, ville tale denne fortrængte Stands Sag, og saaledes kraftigen medvirke til, at den kommende Skolelærerstand vil taknemmeligen velsigne sin Tilværelse, medens den nærværende i Almindelighed næsten kunde fristes til at forbande samme. Oplyste, virksomme og retsindige Borgere ville være en sand Hæder for deres Samtid, et Monster for Landsmænd og Fremmede; de ville være de sandfærdigste Vidner for, hvad en kraftig og dydig Regjering i Forening med sine vise Mænd formaaer at skabe. Vel muligt, at en saadan Tilstand kun kan være tænkelig i Phantasiens Rige, dog kan ligefuldt stræbes efter dens Virkelighed; hvo som tragter efter at vinde en Guldvogn, han erholder sikkert et Lundstikke – Bler der noget Alvorligt gjort for en stadigere Skolegang og en hensigtsmæssigere Organisation af hele det trivielle Skolevæsen her i Landet, vilde Frugterne sandeligen ikke udeblive. - Jmidlertid være det mig tilladt i Anledning af foranførte Jndrykkelser at bemærke Følgende: Naar Forfatteren til Jnseratet i nævnte Blad under Overskrift: – " Landsbyskolelærernes Jndtægter, – anvender paa Skolelærerne, efter behørig Omskrivning, den befalede Begravelses-Formular: "Af Almuen er du kommen, ved Almuen skal du blive, fra Almuen skal du aldrig opstaae, saa kan dette vel være passende, forsaavidt berørte Formular her anvendes paa en Klasse af Borgere, som næsten synes levende døde, nærmest paa Grund af deres lave Herkomst og borgerlige Stilling; men med Hensyn til Almuens og Skolelærernes occonomiske Stilling og Hjælpemidler, synes de sidste Ord af Sætningen: "fra Almuen skal du ikke opstaae, mindre passende og anvendelige til nærværende Tid; de burde vistnok rigtigere hedde: "Almuen skal du ikke opnaae; thi nu at ville sammenligne den Skolelærers Tilstand, med Hensyn til timelig Velvære, som har, foruden Kornet in natura der som oftest ikke ydes reglementeret, 18 høist 20 Tdr. Bygs Værdi i Penge løn, hvoraf han dog altid maa tage en Deel i det uvisse Offer og de tilfældige Accidentser, og en Jordlod paa 6 a 7 Tdr. Land, stundom maadelig nok og sommetider langt borte, aarlig at leve af, med Selveier, eller Fæstebondens, vilde være mindre naturligt, ja vel en Modligelse i sig selv; disse ere frie Mennesker, kunne befale over deres Tid og deres Kræfter, item deres Undergivnes, og ved rigtig og vel anvendt Brug af samme vente sig sikker og rigelig Løn deraf, skulde Almuens Bohave, dens Klædedragt og Eqvipage ikke kunne vidne herom, Skolelæreren er ufri, sin Tid og sine Kræfter, det være sig legemlige eller aandelige, maa han opoffre for Andre baade Hellig- og Søgnedage; Skolelærerens Arbeide er af den Natur, formedelst Børnenes forskjellige Evner, Forsømmelser og andre lokale Omstændigheder, at det er vanskeligt nøie og rettelig at bedømme hans Flid; han staaer derfor Fare for, selv med de bedste Evner og Kundskaber og den meest anstrængte Flid at vorde miskjendt af mindre skjønsomme Foresatte og utaknemmelige Forældre; Misfornøielse, Chicaner og Bagvadskelse blive ofte Lønnen for aands, og legemsfortærende Arbeide, udført i den redeligste og bedste Hensigt. Til en saadan Løn for sig Arbeide, kjender Almuesmanden ikke. Jkke engang Huusmanden og Jndsidderen kan Skolelæreren sammenligne med; disse kunne arbeide for Bonden, og derfor faae Hjælp fra ham til deres nødvendigste Forretninger, uden enten derfor at give en høi Betaling, eller traktere saa stærkt, som Skolelæreren maa nødes til, om han ellers vil vente at faae nogen Hjælp af denne mere end eengang; de ere ligeledes, Huusmanden og Jndsidderen, frie Mennesker, kunne arbeide, handle og vandle naar og hvor de finde den bedste Fordeel, og for hvem de ville, de behøve ikke at skjælve for Provste Almagt. - Jeg formener saaledes nogenlunde at have viist, at der er en himmelviid Forskjel paa den frie og selvstændige Bonde, han høre til hvilken af de anførte Klasser han vil og den næsten af Alle afhængige Skolelærer; hiin kan Alt, hvad lovlig og ret er, denne kan kun lade, han vil det Hans Pligter ere mange og tildeels vanskelige at udøve, hans Rettigheder ere faa, for ikke at sige ingen, og har han end virkelig nogle, hvem vil da hjælpe ham at haandhæve samme? Hvorofte maa han ikke lade sig fornærme og lide Tab, og dog tie; – hvorledes ydes ham Tørv, Fourage og Korn, – vistnok ret ofte temmelig maadelig, især Tørvene, som gjerne leveres af de ringeste, og sjelden til nogen bestemt Tid; dette har en saare sørgelig Jndflydelse paa mangen en Skolelærer og hans heldige eller uheldige Virken i Skolen; henimod Foraaret har mangen en Skolelærer sit Brænde forraad forbrugt, han maa tige, laane, eller kjøbe; men i denne Tid er Jldebrændselet især dyrt, og han har maaskee Lidet at betale med, han maa da ofte fryse; de fattige Børn, som ere tyndt klædte og have Lidet at spise, føle især Virkningerne heraf, og skulde, mener man, ikke Underviisningen i det Hele tabe betydeligt derved – Det hedder, Skolecommissionen skal paasee, han faaer dette ordentlig og i rette Tid, men skeer dette, og hvor – Skolepatronen skal sørge for Skolebygningernes forsvarlige Vedligeholdelse; men er han Bonde, som saa mange Steder er Tilfældet, da er han i Almindelighed besvogret med nogle af de anseeligste Beboere i Sognet eller Districtet, og nævnte Bygninger blive vel neppe istandsatte, inden den høieste Nødvendighed paabyder samme; gjerne pleier i lang Tid den lidetsigende Undskyldning at anføres: "Beboerne kunne ikke taale denne Udgift, indtil den endelig ikke længere kan indeholdes, og hvortidt bekræfter det sig da ikke, at Vedkommende have sparet paa Skillingen, og nu lade Daleren gaae; om endog Skolepatronen er udenfor Bondestanden, turde det maaskee desværre dog ikke mangle paa Exempler af snæverhjertet og ligegyldig Pligtopfyldelse i denne Henseende. En Placat desangaaende skal endog befale, at Skolecommissionen aarlig bør syne de denne betroede Skoler, men endnu er dette nok ikke kommen i Brug, og om milde det vist ik det endog almindelig brugt have meget at betyde, eller føre til noget glædeligt Resultat for Skolelæreren, da Skolecommissionen her blev Dommer i sin egen Sag. J det Hele taget er denne Fremgangsmaade vistnok kun en sørgelig Erfaring, for den paagjeldende Skolelærer, da han muligen derved i mange Aar lider Tab paa sin Smule Besætning og Bohave, ja maaskee paa sin Sundhed med. Den Skolecommission, som ikke med Jver sørger for stadig Skolegang, for Skolernes hensigtsmæssige Vedligeholdelse i betimelig Tid, og for, at det Qvantum Brænde, som svares til Skolerne, er i Qvantitet og Qvalitet saaledes, at Jngen med Grund kan derover have Noget at klage, den viser altfor tydelig, at den ikke tilbørlig føler for det ikke lidet Ærinde, som i denne Henseende er den betroet, og Følgerne ville visseligen ikke udeblive. Naar Hr. B. omtaler Skolecommissionen, og gjør opmærksom paa Medlemmernes Udduelighed i denne Retning, paa Præsten nær, som han behager at udtrykke sig kun er En, saa kunde man næsten fristes til at antage, B. undskylder her Præsten, denne kan ikke handle som han bør, fordi han er omgiven af 2 a 3 tildeels indskrænkede og interesserede Væsener, som i Forening med ham udgjøre en Commission. Mon dette skulde virkelig forholde sig saaledes, eller skulde det ikke snarere ved nøie Overveielse befindes, at netop derfor kan Præsten dirigere enhver Sag saaledes som han vil have den? Naar, som flere Steder skeer, Præsten til Examinerne overhører den øverste Klasse, Skolelæreren den nederste, og hver af dem meddeler alene Tallene for Kundskaberne, da kunne de øvrige Medlemmer af Commissionen ikke, om de ogsaa møde samtlig, hvilket saa tidt ikke skeer, have nogen paalidelig Mening om Børnenes Fremgang i Kundskaber; de underskrive ligefuldt Præstens Dom om Udfaldet af Crammen, naar ikke Præstens Handlemaade har en directe Udgift til Hensigt, som er betydelig, gjøre de øvrige Medlemmer ham vistnok sjelden eller aldrig nogen Modstand, men underskrive gjerne, hvad han foreslaaer. Jblandt de flere Exempler, som jeg har hørt fortælle, var eet mig især paafaldende, fordi det synes mig ikke utydeligt at vise, dersom det er sandt, at Skolelæreren i Almindelighed er en høist obseur Ting, der næsten kan behandles, som Vedkommende finde for godt. – En vis Skolelærer var, efter sin Præsts ufeilbarlige Mening strafskyldig; han foreslog sine Medcommissairer at paalægge ham den dem tilladelige Mulct at dictere, 2 Rbd. Sølv, og uden at disse kjendte Tingen, eller havde undersøgt samme, bifaldt de Præstens Handlemaade; Sagen blev indstillet til Amtsdirectionen, som naturligviis fandt denne Ting i sin Orden, da den ikee kunde tænke sig, her var nogen mindre adel Handlemaade tilstede; Skolelæreren var misfornøiet med Directionens Kiendelse, Sagen blev Cancelliet forestillet, som fandt, Skolelæreren skulde sættes under Tiltale, hvilket skete. Skolelæreren bad ved denne Leilighed Præstens og Skolecommissionens Forhold nøiagtigt undersøgt, denne Sag betræffende, men fik til Svar: "Man var ikke dertil bemyndiget."- - - Retten fandt efter lang og vidtløftig Undersøgelse, at Skolelærerens Handle og Skrivemaade var utilbørlige; han tabte Sagen ved Under- og Overretten og blev nægtet, at den maatte foretages for Landets Høiesteret; ikke engang Acterne i Sagen har han maattet faae tilbage. En vis Forvalter troede ved denne Leilighed ret at gjøre sine Sager, godt, og udmærkede sig virkelig, idet han tog den største Steen, han kunde løfte, og kastede denne med øvet og behændig Force efter Skolelæreren, som dog, imod Formodning, havde lært saameget af den ædle Fægte kunst, at han afparerede Stødet af dette klodsede Legeme. Der er vist ingen Tvivl om, at benævnte Hr. Forvalter jo ogsaa selv er en udmærket moralsk Mand, at hans Huus sikkert stedse var et Dydens Tempel thi – kun de Brødefrie kunne med Grund kaste Stene paa Andre. Gid alle Forældre og Formyndere, hvis Børn og Myndlinger tragte efter at vorde Skolelærere, ret alvorligen ville lægge dem paa Hjerte, hvor vanskeligt et Hverv de engang agte at paatage sig, og ret meget bede dem, nøie at overveie, om de ikke i enhver anden Stilling i Livet vilde vorde gavnligere og lykkeligere end i Skolelærerstanden, som er saa saare fattig paa Opmuntringer, og saa utrolig riig paa Besværlig ligheder og Drillerier!!