Aalborg Stiftstidende, 1835-03-14
Kjøbenhavn, den 7de Marts. Som bekjendt, existerer der neppe mange Steder større Trykketvang ihenseende til Meddelelse af politiske Nyheder, end netop her. Det er kun enkelte heri Hovedstaden endog kun tvende, monopoliserede Blade tilladt at optage de saakaldte politiske Efterretninger, og Tilsyne, med hvad i disse Blade leveres, er overdraget en politisk Censor, hvis Myndighed Eieren af hine Blade ved deres Privilegier ere undergivne, saa at han kan udslette hvad han finder for godt, uden at Lovenes og Domstolenes Kjendelse staaer dem aaben, for ikke at tale om det kgl. danske Cancellies Bemyndigelse til, vilkaarligen at dictere Privilegieierne Mulcter, ja endog fratage dem Privilegiet; til at bestemme om de maa antage denne eller hiin til Redacteur at Alle andre Bladudgivere er det formeent at levere Politikke en Og hvad forstaaer man da ved Politik, eller, som det i Forbudet (Plac. 2den Octbr. 1810, hedder, politiske Eftergretninger" Det kgl. danske Cancelli har i sin Tid i en Skrivelse til Kjøbenhavns Politiret, af 12te Nybr. 1816. 3 givet et Slags Difinition herpaa; hvilken vi dog ingenlunde kunne antage for adæqvat eller aldeles authentisk. Det enhedder nemlig i bemeldte Skrivelse, at Cancelliet ikke kan en tillægge Plac. af 2den Octbr. 1810 anden Fortolkning, endat alle de Efterretninger, som vedgaae de nærværende Regjeringers Bestyrelse af deres Stater, enten den invortes eller den udvortes, ere ved Plac. af 2den Octbr. 1810 udelukkede fra at kunne meddeles i uprivilegeallerede Blade, Tages denne Definition i sin hele vidtudstrakte Betydning, maa man vel med Føie spørge, hvilke Efterbretninger, disse guprivilegerede Blade da tør meddele? Tho hvilke kunne ikke drages ind under at vedgaaes Regiedringernes indvortes eller udvortes Statsstyrelse? Under denne Cathegori maatte da, for at tage et Par Exempler, der ligge os nærmest, ligesaa fuldt henhøre det pereat man etsteds bringer en pietistisk Præst, som de cimbriske Hyl og Forbandelser, hvormed et andet Sted en Fyrstes forAhadte Raadgivere regaleres ved et offentligt Optog; ligesaafuldt den Efterretning, at en Monark er meget syg, som at den Prinds har i Sinde at gifte sig; ligesaa fuldt at Paven, har forsikret sin Skatmester og sin høieste Tilfredshed, som at en verdslig Monark taler med sine Hofmænd eller kjører i en Procession; ligesaa fuldt at de Militaire i et Land tale med Foragt om Tingenes nuværende Stilling, som at i et andet Land kun Politiet og Embedsmændene tage Hatten af for Kongen; ligesaa fuldt at Brødrene Rothschild, have tabt Haabet om at blive Cardinaler, som at Folket i en Hovedstad yttrer Haabet om at dets Monark maa blive befriet fra de slette Raadgivere, der staae imellem ham og hans Folks Kjærlighed a. &c. Alt dette kan unægtelig siges at vedgaaes en Statsbestyrelse, og dog udsletter Censor det Ene og lader det Andet passere. Grændsen imellem hvad der hører under Politikens Gebeet og hvad der ligger udenfor det, er vistnok noget vanskelig at drage, men en saa vagne Fortolkning er at regne for ingen Fortolkning, og der er neppe noget Haab om i denne Henseende at vorde unddraget den her med fuld Magt som Censor fungerende Politi=Observator Myndighed, med mindre at Domstolene i et generisk Tilfælde erholde Leilighed til at paa kjende hvad der egentlig skal forstaaes ved Udtrykket politiske Efterretninger, og saaledes give en Definition, der er mere adæqvat og authentisk end den ovennævnte, Kbhyst.