Jyske Efterretninger, 1768-09-02
Chineserne have den Sædvane, at de pidske deres HuusGuder med Riis og Svøber, naar en eller anden Ulykke hændes dem. Ved ethvert Slag bebreyde de dem deres Utaknemmelighed. De forekaste dem trodsig, at de stedse have tient dem troe, og aldrig ladet dem feyle paa Røgelse. De spørge dem, om de med Rette kan klage over, at deres Dyrkelse er bleven forsømt. Denne haarde Medfart vedvarer saa længe, indtil Tiderne forandre sig, og der indfalde lykkeligere Omstændigheder; Thi da faaer Piben strax en anden Lyd. Afguden kommer da i sin forrige Høyhed og Ære. De bede om Forladelse for den forhen brugte Strenghed, og bevidne derover deres inderlige Fortrydelse, men dette varer ikke længere, end Lykken i alt føyer dem. Vi have Aarsag at belee slig Opførsel, der røber deres Sinds Forfængelighed, ja meere, vi bør ynkes over deres Blindhed og Vanvittighed, at de giøre sig saa nedrige og uanstændige Begrebe om Guddommen. Men, ville vi nøye undersøge vort eget Forhold, da skulde vi, til vor egen allerstørste Beskiæmmelse, erfare, at mange af dem, der kalde sig Christne, midt i Christendommen, giøre det ikke bedre, men saa meget verre, som de, frem for hine, have et større Lys at see ved, det de dog selv udpuste og foragte. have vi et fundere Begreb om det høyeste Væsen, end at vi skulde tilbede det i livløse billeder, saa burde og et sligt Begreb lære os, hvor forgiæves, ja hvor høyst strafværdigt. det er, at være utaalmodig over Forsynets skiulte, men dog vise, Førelser; Thi Guds Viisdom handler jo aldrig uden tilstrækkelig Grund, ja som han er Kierligheden selv, saa kan jeg jo være vis paa, at Gud kan, skal, og vil i alle Ting see paa mit Beste. Hvortil nytter altsaa min Murren; Tør jeg understaae mig at mestre den høyeste Viisdom, Vil jeg vel være klogere, Ol forskrækkelig Forbrydelse! - Vi give altsaa hine intet efter i deres blinde Raserie, vi overgaae. overgaae dem end og; Thi de takke dog deres Afguder, naar de nyde en eller anden Velgierning; Men giøre vi og ligesaa, Ach, man kan ikke uden med Zittren tænke derpaa, at de fleste Mennesker have tabt al Følelse af Erkiendtlighed imod Gud, ja deres Hierte er tillukt for Erkiendtlighed, ligesom deres Mund for Taksigelser; Man mærker sielden, at den er oplukt uden allene for at beklage sig - Hvormange opnaae ikke deres Ønskers Opfyldelse? Jkke desto mindre ere de dog misfornøyede; De optænke adskillige Ting, der endnu mangle dem, derudover ere de uskikkede til at smage den Lyksalighed, som de allerede virkeligen nyde - Lader os ikke tænke enten at kunne eller ville randsage vor trofaste Forsørgers mendelige gode Veye med os her i Verden, vi formaae ikke at indsee disse hans urandsagelige Domme og usporlige Veye, og derudi at prøve sin Styrke vil vist udfalde os til den allerstørste Beskiæmmelse; Ney, vi giøre allerrettest i at befale vor Sag i Guds Haand, og med fuld Troe og Tillid overlade os til hans behagelige Villie. Ofte lader Forsynet vore Anslag lykkes, for just at vise os deres Daarlighed; Burde da ikke dette lære os, at vi allene kunde være lyksalige under Skyggen af hans styrende Naade, som skabte os, og hvis alseende Øye vidt overseer den heele Kiæde af Hendelser, der ere bestemte til vor Velgaaende, men hvoraf ethvert afbrudt Led saa let forvirrer vor indskrænkede Tænke=Kraft. Vi slutte fra det nærværende; J et muntert Øyeblik billige vi den Allerhøyestes Veye med os; Den mindste Kummer drager en Skye for Naaden, og lader os intet see uden Forvirrelse og Undergang. Vi troe og ikke forbundne til den takkende Glæde, som Faderens Velgierninger burde opvække hos os saa længe, der endnu er en Fordeel tilbage for vore dristige Ønsker. Hiertet er et Brag, som uden Roer og Anker tumler omkring paa en vildsom Søe af Lyster, Uroe og Forfængeligheder. Vi kastes Bølge viis hid og did, vi ansee enhver Boble for Lyksalighed, og enhver Skye for en sikker Havn. Nu 2 Det Det Øye, som vaager over os, seer med Misfornøyelse vore møisommelige og frugtesløse Gange; Det overlader os undertiden for et Øyeblik til os selv, for at opvække og og overtale os til at kaste os ind i Guds udstrakte Kierligheds Arme. Gid vi derfor altid være saa vise, at vi, som Christne, vilde troe og tænke: Dit Forsyn, o Fader, styrer alle Ting for dine Børn til deres saade Beste baade i Tid og Ævighed.