Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1846-12-28
Som en Slags Fortsættelse af den Fest, hvorved fornylig Bønderne paa Kjøbenhavns Amt have bevidnet Stænderdeputeret Balthazar Christensen deres Paaskjønnelse af hans Bestræbelser baade i og udenfor Stændersalen for Bondestandens Emancipation, var der i Mandags arrangeret et Gilde for dHrr. Drewsen og Lehmann, hvori, foruden nogle Kjøbenhavnere, henimod 200 Bønder, deeltoge. Festen aabnedes af Skolelærer Thyboe med en Skaal for Kongen, hvori det gode Forhold fremhævedes, som i Danmark altid havde fundet Sted mellem Konge- og Folk, og hvori navnligen henvistes til den Jnteresse for Bondestandens Vel, Christian den Ottende havde beviist ved Lovudkastene om Huusmandstandens Kaar og almindelig Værnepligt og ved det gode Exempel, Forskrifterne om Arvefæstes Jndførelse paa Domainegodset havde givet de andre Jordegodseiere. Efterat derpaa en Sang til vor Forer, Kammerraad Drewsen, som ved sin Helbredstilstand var forhindret fra personligen at være tilstede, var afsunget, berettede Smeden Jacob Møller fra Eiby, at en Deputation samme Dags Formiddag havde overrakt ham en Gulddaase med Navneciffer i Diamanter fra Bønderne paa Kjøbenhavns Amt. Den Jubel, hvormed hans Skaal optoges, gjentog sig, da Procurator Christensen, som efter hans Anmodning takkede paa hans Vegne, erklærede, at Drewsen var villig til at modtage Valg af sit gamle Valgdistrict og haabede at kunne møde ved næste Session. Derpaa udbragte Møller Volmer Hansen til en dertil affattet Vise en Skaal for Orla Lehmann, hvorpaa Gaardeler Kyhl overrakte ham en stor Sølvpocal med Jndskrift. Hr. Lehmann svarede i et hjerteligt Foredrag. Efter en Sang, til Procurator B. Christensen fulgte en Skaal fordenne, udbragt af Districtscommissair Bagge til Bellevue, hvorfor den Nævnte takkede, i det han berørte Grundenne, hvorfor en Landboreform var nødvendig. Gaardeer Ole Nielsen til Havsgaard foreslog en Skaal for den tilstedeværende Repræsentant for den slesvigske Bondestand, Laurids Skau, hvilken denne besvarede med det Ønske, at alle de danske Bønder snart maatte komme til at deele det store Gode, som Nordslesvigerne alt besad, nemlig Selveiendom. Fr. Barfod dvælede ved Begivenhederne i Slesvig, og motiverede derved en Skaal for en kraftig Folkevillie, Skolelærer Gleerup bemærkede, at han ofte havde mødt den Jndvending mod Sammenkomster som den nærværende, at der ikke kom Noget ud af al den megen Tale, at det nu var Tid til at handle. J dette Sidste kunde han nok være enig; men forud for Handlingen maatte der gaae en Villie, og forud for Villien en Overbeviisning, og kunde den selv hos den Enkelte kun blive til derved, at han talte med sig selv, med sine Venner, med sin Gud, indtil han var bleven enig med sig selv, hvormeget mere maatte dette da skee, hvor en fælles Handling skulde fremgaae af en fælles Villie og fælles Overbeviisning. – Ordet besad endnu den skabende Kraft, som paa hiin første blandt alle Dage, da det seirede over Mørket, saa der blev Lys. Og hvor forskjellige end de Forhold og Jnteresser vare, der mødtes ved saadanne Forsamlinger, Et var der dog, der knyttede dem til hinanden, som gjorde, at Trøier og Kjoler her sad fredelig sammen, og at, uden at kjende hinanden, den fine Haand og den barkede Næve broderlig klinkede med hinanden paa samme Ønsker, og det var Bevidstheden om, at de vare Sønner af det samme Folk, at de hver følte deres Ære og Velfærd uopløseligen bundet til det fælles Fædreland. Vel vovede han ikke at foreslaae en saadan Reduction i Titulaturen, hvis Righoldighed udgjorde en saa stor Deel af Danmarks Rigdom, at samme som i den franske Revolution skulde sammensmelte i den ene Borger, men han vidste, at de alle i hinanden saae Medborgere, og at i denne Bevidsthed laae et saadant Fælledskab i Forestillinger og Følelser og Jnteresser, en saadan Skat af Broderkjærlighed og selvfornegtende Gavnelyst, at hvis de kun hjembragte en ret levende og frugtbar Samfundsbevidsthed, da vilde den ikke blive uden Virkning i al deres Tænken og Handlen. Men dette forudsatte rigtignok, at de ikke, som de havde deres Søndagsklæder, saaledes ogsaa havde Søndagsprinciper, som de, naar de kom hjem, gjemte paa Kistebunden, til næste Fest. Nei, skulde de ædlere Jndtryk, de hjembragte fra slige Leiligheder, gjøre nogen Virkning, da maatte de tage dem over med i Hverdagslivets daglige Gierning, og lade dem gjennemtrænge deres hele Sindelag og Færd. Han sluttede derfor med det Ønske, at alle Tilstedeværende maatte vinde en levende Samfundsbevisthed, og at denne maatte følge dem over i alle Livets Jdrætter. Festen sluttedes med en af Hr. Lehmann udbragt Skaal for Præsidiet.