Berlingske Tidende, 1836-01-25
Kjøbenhavn, den 25de Januar. Fortsættelse af Beretningen i Nr. 27 af Jtzehoer Stænder-Tidende om de holsteenske Provindsial-Stænders ni og tyvende Møde, den 30te December. Efterat Hr. Overretsadvocat Lock ikke, af Grunde, der senere ville blive anførte, havde tiltraadt de forhen nævnte Modificationer og Jndskrænkninger, fremhævedes disse af Hr. Etatsraad Falck paa følgende Maade: 1) Man skulde kun tilstaae et bestemt Antal Mænd Adgangen; fornemlig de valgte Stedfortrædere. Angaaende Adgangen for Andre, blev der intet andet Middel tilovers, end paa Mødedagen at tilstille enhver Tilfor ordnet en billet, men den Kongl. Hr. Commissarius, og Hr. Præsidenten af Stænderforsamlingen et vist Antal billetter til deres Disposition. 2) Offentligheden turde ikkun finde Sted ved de endelige Forhandlinger, og den turde ikke finde Sted saavel ved den foreløbige Beraadslaaning som ved Afstemningen. Det forstaaer sig af sig selv, tilføiede Beretnings føreren udtrykkelig under Foredraget, at Propositionernes Motivering og Beretningens Forelæsning hørte med under Offentligheden. Den foreløbige Beraadslaaning var nemlig efter sin Natur intet Andet, end blot en Forberedelse, og skulde nærmest tjene til Medlemmernes Oplysning for den formelige Forhandling den var intet Andet end en Art Committeemode, ligesom da ogsaa det ovennævnte Udtryk var i England brugeligt for saadanne Møder. Men Offentlighedens Udelukkelse ved Afstemningen syntes i og for sig at være naturlig. En rigtig Takt havde overalt erkjendt, at ogsaa der, hvor den fuldkomneste Offentlighed finder Sted ved Retterne, Rets medlemmernes Afstemning dog ikke skeer offentlig, Men disse Bestemmelser turde ogsaa med Hensyn til Stænderforhandlingernes Offentlighed være anvendelige. Derfor talde ogsaa i Særdeleshed den i Forordningens 45de §. indeholdte Bestemmelse, at den Kongelige Hr. Commissarius ikke skulde være tilstede ved Afstemningen efter den formelige Forhandling. Efterat Afstemningen var endt, kunde Bekjendtgjørelsen af det stedfundne Resultat, ligesom Publicationen af en Dom, kun skee i offentligt Møde. 3) Endelig kunde de afhandlede Gjenstande, f. Ex. Takadressen, fordre Jnskrænkninger af Offentligheden. Det vilde imidlertid aabenbart være ugjørligt, forud nøje at bestemme disse Tilfælde, og der blev intet andet tilbage, end at overlade det til Stænderforsamlingens Bestemmelse, i enkelte Tilfælde efter Godtbefindende at forandre Mødet til et hemmeligt. Som Begyndelsespunkt for Mødernes Offentlighed andrages Aabnelsen af den tredie ordentlige Stænderforsamling at være hensigtsmæssig. Den maatte tilstaaes og reguleres ved en Lov, som, overeensstemmende med den bestaaende Orden, burde førend Udstedelsen forelægges Stænderforsamlingen til Beraadslaaning. Som en Følge heraf maatte Andragendet for Øjeblikket kun gaae ud paa, at det vilde behage Hs. Majestæt Kongen, at lade den næste ordentlige Stænderforsamling til Beraadslaaning forelægges Udkastet til en Forordning om Jndførelsen af Mødernes Offentlighed. Sluttelig tilføjer den i denne Henseende af Hr. Grev v. Reventlow Criminil og Hr. Etatsraad Falck bestaaende Majoritet den bemærkning, at et Hovedmoment for eller imod Offentligheden maatte ligge i Forsamlingens virkelige Anskuelser og Ønsker; derfor skulde Stænderforsamlingens Fleerhed kun i det Tilfælde beslutte en Petition, at Majoriteten var en overveiende og særdeles betydelig. Men skulde maaskee en betydelig Minoritet i en eller anden Henseende føle sig indskrænket ved Mødernes Offentlighed, saa turde deri allerede ligge en tilstrækkelig Grund for Regjeringen, til for Tiden endnu ei at tilstede Offentligheden. Med Hensyn til de saaledes foreslaaede Jndskrænkninger bemærkede derimod Hr. Overretsadvocat Lock, at han ligesaa lidet havde kunne underskrive saadanne, som den sexaarige Udsættelse af den Kongelige Tilladelses Jværksættelse, som man vilde udbede sig. Hvad der efter den Offentlighed, man vilde udbede sig, endnu blev tilbage efter de første, forekom ham ikke meer nogen Bøn værd, men Udsættelsen at være aldeles unødvendig. Naar Forsamlingen besluttede Petitionen, og Hs. Majestæt Kongen da vilde bønhøre sine troe Stænders Bøn, saa var der ingen Grund til at lade det, man havde erkjendt for godt og nyttigt, endnu i saa lang Tid ikke blive udført.