Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1845-03-15
Om Pension af Skolelærer-Embeder. Uil Underhold for en Skolelærerenke er der bestemt hende Pension af hendes Mands havte Embede, indtil 1/5 af dettes Jndtægter; men at denne Pension er saare ringe, og aldeles utilstrækkelig til hendes, og muligt Børns, Ophold, er en erkjendt Sandhed. For Pensionyderen er den derimod en stor Byrde, thi den drager i Tidens Længde en Sum fra hans ringe Jndtægter, der er langt større end man ved første An syn bliver vaer. Af en Landsbyskole kan Pensionen til Formandsenken udgjøre omtrent 18 Rbd. aarlig, efter nuværende Kornpriser, og naar man seer hen til, at i de fleste Tilfælde varer Pensionydelsen i mange Aar, bliver det en høi Sum. De fleste Skolelærere maae begynde med Embeder, hvorpaa der hviler Pension, ja ofte blive i dem og føle Trykket i Snese Aar, i den Deel af deres Liv, hvori de meest behøvede Opmuntring til deres saa besværlige Gierning: antages en 20 Aar varende Pensionydelse, da har denne borttaget circa 360 Rbd. af Skolelærerens Jndkomster, og for denne Sum kan han vente for sin eventuelle Enke omtrent 18 Rbd. aarlig, til en lignende Byrde for hans Eftermand. J samme Tidsrum har Skolelæreren at yde til Hjælpekassen c. 3 Rbd. aarlig, er 60 Rbd., for hvilke det er høist uvist om hans Enke kan faae noget, saalænge denne Kasse har forskjellige Bestemmelser med dens Jndtægter. Afgiften til Hjælpekassen er forøvrigt livsvarig, og kan trække en større Sum, i 20 Aar har Skolelæreren saaledes udgivet til Pension- og Hjælpekasse 420 Rbd., udenderved at have sikkret sin ev. Enke meere end de c. 18 Rbd. aarlig. Havde han derimod havt Raadighed over disse Penge, og indsat dem i den almindelige Enkekasse, vilde hans Enke derfra kunne faaet i Pension over 120 Rbd. aarlig - her regnes for Jevnaldrende – et ganske andet Resultat. Saalænge Skolelæreren har at udrede Pension, kan han i Almindelighed ikke tænke paa i Enkekassen at sikkre sin ev. Enke Pension; var det derimod en Bestemmelse, at fra den Tid en Skolelærer giftede sig, skulde han indskyde i Enkekassen til idetmindste 50 Rbd. Pension, vilde dertil medgaae omtrent 160 Rbd. (til 20 Rbd. Pension kun 64 Rbd.) hvilken Sum kan indbetales i flere Aar. Vil man nu spørge: hvorfra faaer den Uformuende denne Indskudssum, da svares: fra samme Sted han præsterer Pensionen, og hvormeget hellere maatte han ikke udgive den til Enkekassen, hvorfra han kunde være vis paa en bestemt Pension for sin ev. Enke, Naar det derfor blev forandret saaledes, at Skolelæreren, ingen Pension af Kaldet havde at udrede, vilde han om visse Aar see Ende paa denne bestemte Udbetaling - Kaldspensionen er ofte livsvarig. Det er øiensynligt, at der gaaer mange Penge bort til Kaldspension, hvilke kunne ansees som unyttigt udgivne; thi har Skolelæreren end ydet en stor Sum i Pension, faaer hans ev. Enke ei derfor en større, og skulde der menes, at dog ikke Alle have Pension at udrede, saa bemærkes, at de Begunstigede ere kun faa, og til at erhverve en 18 Rbd. Pension behøves i almindelig Enkekasse kun c. 60 Rbd., de Penge, som udgives over denne Sum, ere altsaa unyttig Udgift. Formenes der, at ved den bestaaende Maade nyder nogle Enker dog Renter af en Sum, hendes Mand ikke har eiet, saa bedes erindret, at for de fleste Tilfælde dog er der udgiven i Kaldspension langt over de 60 Rbd. Betragtes nu Sagen fra det moralske Standpunkt, vil man see, hvor langt lykkeligere Stilling Skolelæreren vilde føle sig i, ved at vide sin ev. Enke sikkret en bestemt Pension, ved egen Opoffrelse; ved ikke at skulle tænke paa det aarlige Fradrag i hans Løn, til den Enke, der maaskee var mindre trængende end han med Familie; hans Enke vidste, at hun sikkert erholdt en bestemt Sum – hvert Aar ligemeget, – hun var ikke geneert ved at vide sig til Byrde for hendes Mands Efterfølger; hun var fri for den Ydmygelse, som det giver at trygle om Tilskud fra Hjælpekassen; hun skulde ikke ansee den modtagende Pension som en Godheds beviisning. Paa den anden Side vare Authoriteterne frie for de mange Andragender og Tilskud, fri for den Misnøie som kan yttres baade af Pensions-Yder og Modtagerinde; det moralske Ildebefindende paa flere Sider udebliver ikke. Man har i disse Paaviisninger villet henlede Opmærksomheden. paa dette, der ved en Forandring vilde fremme en Forbedring i Skolelærernes Kaar ikke ved Tilskud, men ved Besparelser – og skulde dette – som ønskes - fremkalde en nøiere og kyndigere Drøftelse, da skal man i sin Tid forsøg at vise Muligheden af at ophæve Ydelsen af Kaldspensioner og Afgift til Hjælpekassen, samt Oprettelsen af en Enkekasse for hele Danmarks Skolelærerstand, som ikke vilde fattes Jnteressentere.