Berlingske Tidende, 1821-06-18
Constantinopel, den 15de Mai. Den 29de April blev den Græske Kiøbmand Emanuel Daneske fængslet, fordi han vægrede sig ved at betale en paa ham trukken Vexel paa 309,000 Piastre til Ordre af den nuværende Hospodar i Vallachiet, Carl Callimachi, fordi Udstæderen, Banquer Sakellarioi Bucharest havde meldt ham, at man havde undladt at indbetale Valuta. Den Østerrigske Jnternuntius, tog sig af ham, fordi Sakellario er en Østerriger, og Dannest selv forsvarede sig med en hos Grækerne usædvanlig Frimodighed. Han blev igien frigiven; men gav dog efter for sin Families Bønner, og skiulte sig; men da han blev kaldt til Reis=Effendi, saa bevægede den Russiske Gesandt, hvis Bangiuer han er, ham til at forlade sit Tilflugtsted, da han vilde indestaae for hans Liv. Danest kom den 2den Mai frem for Porten, men blev strax greben og kastet i Fængsel. Den 3die lø Baron Stragonow ham reclammere som det Russiske Gesandtskabs Banquier; men Reis-Effendi svarede meget tørt: Danest var ogblev en Undersaat af Porten, og Strogonow havde ingen Ret til at tage sig af ham. Herpaa afsendte Gesandten Hr. v. Daschkorn, som er ansat hos ham, i Ceremonie, og ledsaget af to Dragomærd, fire Janitscharer og to Tienere i Stadslivree, for at fornye Begræringen. Man lod ham vente i som Timer, og gav ham herpaa samme Svar som sidst. Hr. v. Daschkow, hvem det var befalet, ikke at gaae bort uden Danest, afsendte een af fine Janitscharer, som i at meddele Baron Strogonow det erholdte Svar. Denne kom sit at i selv i stort Følge, men erholdt samme Besked. Paa hans Forlengende førte man ham til Storveziren; men han fik der det sama Svar. Han forlangte nu at vide, hvad man beskyldte Danest for. Stor i væren svarede; man havde største Beviser paa hans Statssort 2 deri. Baron Strogonow bemærkede, at denne beskylding fora 20 drede gandske Sagens Natur. Den kastede - da Danest var har Banquier, og tillige besørgede hans officielle Correspondence i Moi rea - en Tvivl paa Reenheden af hans egen Tænkemaade, og i en var altsaa en Fornærmelse for den Keiserl. Gesandt. Dette vil de Storveziren ikke vide af, hvorpaa Baron Strogonow overøste henmed de haardeste Beskyldninger og de alvorligste Trudsler. Jntet kunde bringe Tyrken udaf sin Fatning. Gesandten udbad sig heri paa Danes's Frigivelse som en Gunst, hvorpaa han vilde sætte gjor Priis, men fik samme afslaaende Svar. Herpaa overrakte han en til Hs. Høihed selv stilet Erindringsskrivelse; men Storveziren berg rede sig ved at modtage den. Baron Strogonow bortfiernede sig med uforrettet Sag. Den 2de begav den første Raadsherre i Gesandtskabet, Hr. von : Fonton, sig til Porten, for endnu eengang at forlange Danes's i Udlevering, og da dette blev nægtet, Overleveringen af Erindrings skrivelsen til Monarken. Da Reis Effendi vægrede sig ved begge Dele, saa erklærede Hr. Fonton, han havde befaling, at træde Hs. Høihed i Veien, naar han gik til Moscheen, og overlevere ham Erindringsskrivelsen. Alle Reis-Effendis Bestræbelser for at bringe ham fra sit Forsæt, som stred mod al Sædvane, og vilde være skadeligt for en Gesandts Værdighed, vare forgiædes. Hr. von Fonton begav sig med sit Følge hen i Nærheden af Moscheen, hvor Sultanen forrettede sin Bøn. Da denne traadte ud, hævede Hr. v. 6 Conton Papiret i Veiret, og raabte høit i det Tyrkiske Sprog: "herer en Erindringsskrivelse fra Hs. Keiserlige Russiske Majestæts overordentlige Gesandt og befuldmægtigede Minister til Hs. Høihed. Sultan Mahmud den 2den!" To Gange udraadte han disse Ord, uden at opvække Nogens Opmærksomhed. Den 3die Gang kastede Storherren et skiødesløst Blik paa ham, lod ham fratage Papiret ved en Officer, og gik videre. Samme Dag fulgte et afslaaende Svar i haarde Udtryk. Man haaber dog, at Gesandtens, med mærkelige Omstændigheder ledsagede Forbon for Danest vil have lykkelige Følger.