Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1806-10-25
Min Ane spiller ogsaa i sine ledige Timer lidt paa Luth og Davidsharve, og synger gudelige Sange ganske lislig. Hun kan ligeledes knivle, og sye Skræderarbeide, saa godt som den bedste Skræder. Alle Fruentimmer i Nabolavet tye til hende, naar de ville have tilskaaret Klæder, Jntet Arbeide er hende for grovt eller for fiint Du kan ligesaa godt finde hende ved Vaskerballien, som ved det fineste Kniplingsarbeide. For sine Forældre gaaer hun i Jlden, og ingen opfylder helligere Skrivtens Ord: "du skal ære din Fader og Moder, end min Ane. Min Svigerfader ønsker, at Brylluppet maatte blive ret stort og prægtigt, thi han paastaaer, at en saa høitidelig Handling ikke noksom kan høitideligholdes. Dal har har Broder du har min Tro Ret Ofte maa man selv søbe den Kaal man spyttede J. Ja, det er da endelig heller ingen Ulykke. Skulde du vel troe, Broder Fix, at jeg - den ægteskabelige Stands erklærede Fiende – jeg, som mere end engang ved Champagneren har svoret paa, at de, der givte sig, fortjente hans facons at druknes med en Steen og Halsen i Peblingesøen -at jeg skulde selv beqvemme mig til at begaae en saadan taabelig Handling, Ja, der gives saa mange Ting imellem Himmel og Jord, som vor Philosophie ikke prømmer noget om, skal en hedensk Philosoph engang have sagt. Jeg tilstaaer selv, jeg er en Nar - men min eneste Trøst er, at jeg har mange Staldbrødre, og at det Menneske først maa fødes, som aldrig har begaaet en dum Streg. Jeg er ikke ældre end 37 Aar, og kunde endnu nydt mange glade Timer som Ungkarl, slaaet mangen en Svir af og havt mangen en Spøg – men det skulde nu engang være saaledes. Ægteskaber sluttes jo Himlen, og det maa derfor vel ogsaa være besluttet i dette Departement, at jeg skulde givtes. Men uden mange Præludier, mon Frere, jeg er da endelig bleven lænket i Amors Demantskjæder og er forlidt op til begge Øren - og hvad som meere er, jeg er allerede Papa. Du vil maaskee lee – men det, jeg fortæller, er derfor ikke mindre den pure Sandhed. Seer du - du kjender nok den smukke Frøken, der boer skraas over for min Farbroder. At hun er kjøn, det veed du - men at hun har 10,000 Rdlr. staaende i Overformynderiet, det veed du vel neppe; jeg har i det mindste aldrig ladet mig mærke dermed for dig; du maa ikke tage mig det ilde op, i saadanne Tilfælde vilde jeg ikke stole paa min egen Fader, hvis han var Enkemand. Jeg syntes godt om Pigen; gik over ti Gange om Dagen forbi hendes Vindue, og mødte næsten bestandig Medbeilere og Snushaner, der sværmede forbi hendes Huus, som Fluer i Junii Maaned. Men jeg lod ikke Modet synke. Jeg støvede saalænge efter hende, til jeg var saa heldig at komme til et Bal, hvor hun just ogsaa var. Neppe havde jeg valset med hende en halv Time, førend vore Øine allerede vare forlovede sammen. Det er en god Begyndelse, tænkde jeg - og aldrig saasnart vare vi komne i Retraiten, førend vor Mund beseglede med et Kys den Pagt, vore Øine havde sluttet. Fra dette Øieblik af dansede hun med ingen anden end med mig. Da Klokken var 3 foregav hun, at hun ikke befandt sig ret vel; jeg fulgte hende hjem, og i Vognen gjorde vi nu Aftale, hvorledes man bedst kunde formaae hendes Papa til at samtykke, hvorledes vi ville indrette vor Huusholdning, og hvad Tid vort Bryllup skulde staae. Jeg tog en Ring af min Finger og satte den paa hendes, som et Pant paa min Kjerlighed. Vi skiltes ad med tusinde Kys. Vi samles igjen til Lykke eller Død!" var vort Løsen. At jeg ikke sov meget den Nat – det kan du let forestille dig. Musiken dundrede for mine Øren – Amor og hans hele Slæng gjøglede omkring mig – jeg vaagnede op i et Slags Drøm og troede at have min Laura i mine Arme. Mit første Ærinde var hen til hendes Fader – den gamle knarvurne Justitsraad. Jeg erklærede ham uden Omsvøb, at jeg havde fattet Kierlighed til hans Datter – og at der manglede intet andet end hans Samtykke. Men der skulde du bare seet, hvor den gamle Nar skabede sig. Hu! han var færdig at løbe af Skindet. Han kaldte mig en Forfører – en Døgenigt – en Straajunker – en liderlig Krabat, der neppe kunde føde sig selv, og langt mindre en Kone. Jeg tabte ikke Contenancen. "Ja, ja – ligesom De behager, Hr. Justitsraad" – sagde jeg. "Deres Samtykke er just ingen Nødvendighed – naar jeg har Præstens Velsignelse er det nok." Nu truede han mig paa tusinde Maader – han vilde gaae til han vilde – "Gjør hvad De vil, kjere Svigerfader!" svarede jeg, for ret at drille ham. "J Kjøbenhavn gjelde alle saadanne Trusler til Wansbeck." Dagen derpaa kjørte jeg ud paa Landet med min Laura, og lod vor gamle Ven, den lystige vie os. Nu er hun min for evig. Ak, minBroder, jeg kan ikke beskrive dig hvor jeg er lykkelig! Den Pige, jeg har faaet, har nydt den nobleste Opdragelse. Hun kan spille paa Claveer, synge, og danse Skotsk som en Engel. Hun klæder sig som en reen Gratie. Den ene Dag som Madame Foures, den anden som Madame Alexander.