Politivennen, 1808-01-01
Besvarelse fra Lysestøber Hr. Brygn i Helsingør paa Opfordringen til ham i Politivennen No. 539. Hr. Udgiver! Da De har imodtaget og i Deres Blad No. 539 for indeværende Aar indført en Erindring til mig, som Lysestøber her Byen; saa venter jeg og, at De med lige Velvillie imodtager og indfører dette mit Svar. 1) Vel er jeg den eneste privilegerede Lysestøber her i Byen, og saavidt mig bekiendt, den eneste, som har vundet Borgerskab paa og svarer Skatter af denne Næringsvej; Men at ogsaa andre, saasom Spekhøkere og flere støbe og sælge Lys her i Byen, kan enhver, der uden Fordom vil betragte Sagen i sit heele Omfang, letteligen selv erfare og overtyde sig om. 2) Jndsenderen er saa billig at tillade mig, at forhøje Priserne paa mine Lys, medens Fornødenhederne rundt om mig stige i Priisen; men han har endnu ikke grandsket Sagen nøie nok, til at kunne viise mig den rette Maalestok, hvorefter mine Prisers Forhøielse tillades at skee. - Jeg troer at have selv fundet og hidtil rettet mig efter det bedstpassende Maal, som er Kiøbenhavns Lysestoberes Priser; og den, som efter sunde Grundsætninger og uden Fordom overveier Sagen, vil vist tilstaae, at saalænge jeg holder Priis med Kiøbenhavns Lysestøbere, gjør jeg endog mere, end hvad der strængelig kunde fordres af mig; thi da jeg maae hente mine raae Materialier fra Kiøbenhavn, saa taber jeg endda Fragt Bekostningen for Talg, Veger og deslige i det jeg selger Lysene for samme Priis som Kiøbenhavns Lysestøbere. 3) At forekaste mig, at det er faldet i min Lod at fødes i England, er atter en Følge af umoden Grandskning og Fordom imed mig som enkelt Mand. Jngen kan med Grund forekaste mig nogen udansk Handle eller Tænkemaade. - Jeg agter og ærer det Danske Folk, i hvis Skjød jeg er bleven optaget; jeg opfylder mine Borgerpligter, og erlægger de allernaadigst paabudne Skatter. - Skulde ellers nogen formene, at jeg handler uret og til andees Fornærmelse, da er her Øvrighed for hvem jeg i saa Fald bør anklages og tiltales. For øvrigt passer jeg mit Arbejde og Næringsvei, der ikke levner mig Tid til at føre Penne Krig. Helsingør d. 3die Septbr. 1808. Th. Brygn. Hr. Brygn har, som ej er Under, ikke forstaaet fuldelig det, som han har villet besvare. Der er i No. 139 ikke yttret nogen ond Dom mod ham i Særdeleshed, men imod koloniserte Engelændere i Almindelighed, og det fornemmelig siden Kongen af England har offentlig erklært at det er slige Menneskers Pligt imod ham, at være Forrædere mod det Land der optog Dem. Videre har man ikke forkastet Hr. Brygn, at han er en Engelskmand, thi deri er han jo uskyldig, men man har nævnet at han er det, og det er jo Sandhed; og hvorfor har man nævnet denne Omstændighed? for derved at give Hr. Bryan saa meget mere Bevæggrund til at afstaae fra sine overdrevne Lysepriser. Men at dette er forgæves, seer man da han reent ud troet, at han er retfærdiggjort, naar han kun har de Kbhavnske Lysestøberes Exempel for sig. En latterlig Maade at slutte paa. Nej, Hr. Brygn, man skal gjøre hvad der er Ret, om man end ingen Exempel har for sig, og skye det Urigtige, om det end mylrede med Exempler derpaa. Thi hvad skeer ellers? En eller flere lumpne Opkøbere, der ikke have andet at tage sig for, end at pønse paa hvorledes de, uden at frembringe, uden at forædle, uden at omsætte (i dette Ords ædle Forstand) og uden at forrette Embedspligt, altsaa uden at være nyttige Lemmer af Staten, dog kan leve, leve højt, leve flot, samle Midler, ved at forværre Medborgernes Kaar og suge Næring af Fædrelandets blodige Saar, - saadanne Uværdige købe ind den Forraad af Lys, der for et Øjeblik er til Udsalg, og forhøje Prisen; strax gribe Lysestøbere med Glæde Lejligheden til at gjøre det samme ved de Lys, de for Fremtiden støbe. Slagteren, der for Opkøbets Skyld have større Afsætning, sætter sin Talg højst, og Lysestøbere nede i Helsingør troe at Handelsprinsipperne byde, at de skulde være ligesaa upatriotiske, som alle de andre. Dog nok! Ej ere slige Mennesker værd at ødsle Grunde paa det er Perler i Svinetruget Ben til Ejeren af Bergmansdal ved Helsingør om lavere Priser paa Murog Tagsten, samt Stenkalk. Paa D. Velb. Fabrik Bergmansdal gaves ifjor kun omtr. 13 Mk. for Tønden af Stenkalk. Efterhaanden er saaledes paalagt, at nu gives ser og tredive Mark for Tønden. Jnderlig vilde man ønske, og paa velmenteste Maade fremlægger man her offentlig dette ønske for Dem, at De vilde nedsætte denne utaalelige Pris til en taalelig, hvorved de alligevel kan have en passende Fordel, f. Ex. 50 Prosent, som dog vel ikke vil kaldes lidet. Det er bekjendt, at De er en rig Mand, saa meget mindre vil det af Medborgerne holdes Dem tilgode, om den Pris, De fælger Deres Vare til, overstiger en honet Profit. Det forstaaer sig, den som trænger til Varen maae have den om den endog var aldrig saa dyr, men Fædrelandet er opmærksomt paa enhver Medborgers Handlemaade, der i denne Tid har noget at sælge, det være Natur- eller Kunstvare. Enhvers Navn bliver og skal blive optegnet, den Billiges til hædrende Eftermæle, men til Efterslægtens foragtende Erindring enhvers, der benyttede sig af Fædrenelandets Trænge sel for egen skiden, lav og vanærende Fordeel. Og tifold større er denne Sraf, end Kag og Brændemærke, for den der har et ædelt Hjerte i Barmen. Hverken er Tørveskæringen eller Folkelønnen i den Kant af Sjælland stegen i Forhold til benævnte Forhøielse i Pris, ej heller kunne de noget større Vanskeligheder, ved Stenens Tilbringelse, i Anmælderens Øjne undskylde saadan Forhøjning. Man venter altsaa af D. Velb., at De enten godtgjør offentligen, at De kun have ved disse høje Priser en Profit, som den de havde før Krigen, eller lidet større, da Deres Byrder ere voxne, eller - at De nedsætte Prisen i saadant Forhold. Saadant er ikke nogen Opofrelse, men blot billigheds Fordring, billigheds imod Fædrenelandet, billigheds mod Deres Medborgere og billigheds mod Deres eget Navn i Fædrelandets Aarbøger.