Berlingske Tidende, 1836-04-02
Committeens Medlem, Grev Reventlow, havde imellem Sagens foreløbige og dens endelige Behandling ladet trykke sit særskilte Votum i Sagen, hvilket er af følgende Jndhold: Uagtet jeg i alle de væsentlige Punkter har ved at tiltræde den af Committeens Minoritet indgivne Betænkning - udtalt mig for det af den Kongelige Commissarius Stænderforsamlingen forelagte Udkast, indeholdende Bestemmelser angaaende Retsforholnærmere : Fæstere, finder det imellem Jorddrotter og jeg mig dog foranlediget til her i Forsamlingen, deels yderligere at fremsætte de Grunde, som have bevæget mig til at dissentiere fra Pluraliteten, deels ogsaa at berøre nogle Punkbetænkning, som, uagtet. ter i Minoritetens jeg har troet af overveiende Grunde at burde erklære mig for den der udtalte Mening, dog forekom mig ogsaa at kunne med Føie sees fra en anden Side, og med Hensyn til hvilke jeg har forbeholdt mig at gjøre nogle Bemærkninger. Hvad nu min Dissents fra Majoriteten angaaer, saa beroer den fornemmelig paa den forskjellige Anskuelse af Lovudkastets Hovedøiemed, idet jeg mener, at dette Hovedøiemed alene maa søges i Kongens landsfaderlige Villie, at hæve den med Hensyn til hine Retsforhold for Tiden stedfindende Lovmangel, som er fremkommet ved de nuværende Loves formeentlige Uanvendelighed, formedelst deres i mange Tilfælde altfor store Strænghed. Alt i en Rad af Aar er Lovens Jydende i D. L. 3131 og 2 derfor ikkun høist ufuldkomment bleven fulgt i Rettergang, og meget vigtige Retsforhold have saaledes selv under den retsindigste Retspleie maatte være underkastede en efter sin Natur ligesaa arbitrair som precair Praris. Kongen formenes derfor fornemmelig at have villet fyldestgjøre en retfærdig og billig Fordring, som Jorddrottens Eiendomsret og Fæsterens Besiddelsesret har til Lovgiveren, at det nærværende forældede Retsforhold i Lovens 3131 og 2 hæves, og en til Tiden, bedre svarende, baade Eiendoms- og Besiddelsesretten beskjærmende, Lovgivning maatte træde i den ældre Lovgivnings Sted. Denne Fordring formenes i det Hele at ville eventuelt vorde opfyldt ved Jndholdet af det Stænderforsamlingen forelagte Udkast, saa at Committeens Minoritet ikkun har fundet nogle faa bemærkninger derved at gjøre, og hvortil jeg ligeledes kun har lidet at føie, hvilket jeg videre nedenfor skal gjøre. At ville derimod, som Committeens Pluralitet, knytte det, som Retfærdighed og Billighed kan fordre, og som Retfærdighed og billighed ikke bør eller vil nægte, til landoconomiske Jndretninger, hvis førelse ikke beroer alene paa Jorddrottens, men ligesaameget, og med Hensyn til Tienden alene, paa Yderens Villie, at ville knytte den Beskyttelse, Loven skylder Eiendomsretten, til Betingelser, som, hvor gavnlige de end maatte være, ofte kræve Bekostninger, der overstige Jorddrottens Kræfter, og i saa mange andre Henseender maae være afhængige af Omstændigheder, som Eieren ikke formaaer øieblikligen at byde over, det kan jeg umuligt billige. Er nu Lovmanglen af Lovgiveren erkjendt, og formenes endog den Lov at være udfundet, hvorved hiin Mangel kunde ventes hævet, saa kan og bør en saadan Lovs Virksomhed ikke fraraades, eller søges gjort afhængig af ikke væsentligt til Retfærdighedens Haandhævelse. Betingelser, og at tilraade en saa henhørende dan Tilsidesættelse (naar den foreslaaede Lov iøvrigt er retfærdig og hensigtssvarende), vilde fra Stænderforsamlingens Side være at tilraade en Rettensfornægtelse, hvorved, naar Raadet fandt Jndgang, videre Anledning og beskyttelse vilde blive givet de Retskrænkelser, som det var Lovgiverens Hensigt at see hemmede.