Berlingske Tidende, 1826-10-02
Moskau, den 8de September. Den 3die d. M. blev Keiser Nicolai Pavlovitsch, overeensstemmende med vor rettroende Kirkes Sædvane, og efter Sine Forfædres Exempel salvet i Himmelfarts=Cathedralkirken, bekrandset med Monomachs Krone, beklædt med Alexanders Purpur. De Baand, som paa den ene Side have knyttet de helligste Rettigheder, paa den anden Side Følelser af ubegrændset Taknemlighed, Hengivenhed og Kjærlighed imellem Monark og Folk, bleve for stedse helligede og velsignede. Her udviklede den kirkelige Høitidelighed sin hele Hellighed og Værdighed, Tronen sin hele Pragt og Storhed; det var en Dag, paa hvilken Ruslands Keiserdømme viste sig baade i Majestæten af sin ældgamle Hæder, og i den imposante Følge af sin nærværende Kraft og Glorie. Glæden var almindelig, levende og larmende. De af den høie Adel, som ikke havde Tjeneste ved den høitidelige Ceremonie, samt Damerne og Kjøbmandstanden, indtoge efter Billetter de til dette Øiemed opførste Pladser. 300,000 Mennesker vrimlede paa Pladserne i Kreml og i Kitalgorod, paa Bredderne af Moskwa=Floden, paa Brystværnet, Balkonerne, ja endog paa Tagene. Hverken Klokkernes Lyd eller det grove Skytses Torden var i Stand, til at overdøve Folkets Fryderaab. Alle omarmede og hilste hinanden, som om det var den hellige Paaskefest. Men ikke Høitidelighedens Pragt, ikke det talrige Følge, ikke de kostbare Smykker, men Keiserens og Keiserindens majestætiske Anstand og velsignende Aasyn, den purpurbaarne ungdommelige Tronfølgers og Storfyrstindernes englelige Smiil droge alle Hjerter til sig, og fængslede Alles Blik. Undersaatterne saae med Henrykkelse paa den dem saa dyrebare Durchl. Familie; men de af dem, som havde den Lykke at være tilstæde i Himmelfarts=Cathedralkirken, vare henrykte og rørte indtil Taarer, da Hs. Majestæt Kelseren, efterat han havde sat Kronen, paa sit Hoved, omarmede sin Durchl. Moder og Hs. Keiserl. Høihed, Cesarevitsch, der i dette Øieblik indhøstede den skjønneste Frugt af sine Opofrelser. Førend det hellige Evangelium forelæstes, oplæste Hs. Maj. med lydelig Stemme det af Metropoliten i Nowgorod til Allerhøistsamme overrakte Apostoliske Symbolum. Efterat Hs. Maj. havde sat Kronen paa sit hvie Hoved, henvendte Prælaten sig til Hs. Maj. med en Tale, som i Oversættelsen lyder saaledes : Høistgudfrygtige, Stormægtigste, store Keiser over alle Russer, Dette synlige, legemlige Smykke, som pryder Dit Hoved, er Sindbilledet paa det Sacramente, ved hvilket Jesus Christus, Ærens Konge, i dette Øieblik kroner Dig, befæstende Dig, det Russiske Folks Hoved, ved Sin hellige Velsignelse, i den ubegrændsede høieste Magt, som Du over over Dine Undersaatter. Efterat Scepteret og Rigsæblet var overrakt og den dertil efter Skik og Brug foreskrevne Bøn forelæst, talede Metropoliten til Hs. Majestæt: "Høistgudfrygtige, Stormægtigste, store Keiser over alle Russer, som Gud har kronet, som Gud har overøst med Sine Gaver og Sin Naade, modtag Scepteret og Rigsæblet ; de ere de synlige Tegn paa den høieste Magt, som den Almægtige har forundt Dig over Dit Folk, for at regjere det og skienke det al forønsket Lykke. Da Lykønskningerne vare aflagte og Klokkerne og Kanonerne tang, besteeg Hs. Maj. Tronen, gav Scepteret og Rigsæblet til dem, der skulde bære samme, knælede og oplæste en af Metropoliten overgivet Bøn. Det var et ubeskriveligt Syn, da Monarken, hilset af tusinde og atter tusinde Jndelraab, traadte ud af Kirken, og første Gang viste sig for Folket med de glimrende Tegn, der tjene ham som Underpant ved hans Forbund med Kongernes Konge, omgivet af et Hof, hvis Glands han dog fordunklede, af Feltherrer, som have gjort vore Vaaden saa berømte, midt imellem sine Brødre, disse Mønstre paa ædelmodigt Venskab, ved Siden af sin Gemalinde, som Gud har givet Ham, for at Folket skal vænne sig til at søge Exemplet for huuslig Dyd paa samme Sted, hvor det træffer de høieste Regler for deres Pligter mod Staten. Man maa selv have seet dette Syn, have hørt det vedvarende Jubelraad smelte sammen med Kanonernes Torden og Klokkernes Lyd, for at føle, hvor lidet Sligt lader sig beskriveKrems pragtfulde Oplysning overgik alt, hvad man kunde forestille sig. Det syntes, som alle Taarnerne stode i Flammer, og i Kremlerhaugen var der anbragt en Mængde Lamper og Lygter. Den om Aftenen til Kreml strømmede Folkemasse var overordentlig stor. Henimod 6000 Vogne kjørte i en uafbrudt Række igjennem Hovedgaderne. Det herlige Veir paa Kronningsdagen begunstigede denne høie Fest, og den mørke Nat bidrog til at forhøie Glandsen af Jlluminationen. Den 5te d. M. havde Synodet, Senatet, Rigsraadet og de udenlandske Ministre den Lykke at forestilles for Deres Keiserlige Majestæter, om Formiddagen; men om Eftermiddagen Damerne. Staden og Kreml vare og Aftenen illuminerede.