Viborger Samler, 1845-02-03
Nyeste Postefterretninger. Frankerig. I sin Tale imod Thiers's heftige Angreb sagde Guizot: "Hvad Occanien og Begrundelsen af vore Establissements sammesteds angaaer, da maa jeg henvise til dette Kammers Beslutning i Sessionen 1842 og 1843. Er denne Beslutning en uhyre Dumhed, en uforsvarlig Feil, da skulde Hr. Thiers dengang have aabnet sin Mund, men ikke en, da den ifølge Kammerets Beslutning udførte Expedition er stødt paa Vanskeligheder. Ved en saadan Handlemaade giver man Regjeringen ingen Kraft og fremmer ikke Landets Jnteresser. Saadanne Angreb tør kun finde Sted, naar man forlanger, at vi skulle opgive vore Establissementer i hine Egne. Men den Franskmand, som ikke vil, at det franske Banner skal forsvinde i Occanien, tør heller ikke bekæmpe Occupationen. Erhvervelsen af en Havn i Occanien var bleven nødvendig for Frankerig for at beskytte de der fremtrædende franske Jnteresser. Efter Sagkyndiges Raad havde man valgt, Marquesasserne. Ved denne Leilighed havde ogsaa Adm. Dupetit-Thouars antaget Protectoratet over Otahaiti, og Regjeringen har troet at maatte give sit Samtykke dertil, deels fordi dette Protectorat er af Vigtighed for Establissementet paa Marquesasserne for at forhindre en anden Sømagts Optræden paa hiin Øe, deels ogsaa fordi Frankerig ved sin første Optræden i Occanien ikke turde vige tilbage. (Meget vel!) . . Vanskelighederne havde først indfundet sig, da Dupetit-Thouars, vel ledet af urigtige, men derhos agtværdige Bevæggrunde, havde forvandlet Protectoratet til absolut Souverainitet. Nu fremtraadtPritchard og spillede sin Rolle; men vel at mærke kun som Privatmand, og ikke længere som den engelske Regierings officielle Agent. Dette er det første Punct, man under den derved opstaaede Storm havde opstillet ligeoverfor den engelske Regjering; det andet Punct var, at der i religiøs Henseende aldeles ikke havde fundet nogen Forfølgelse og Undertrykkelse Sted. Men man har med Capt. Brugt maattet være enig deri, at der i den Maade, hvorpaa Pritchard er bleven behandlet, har fundet meget Dadleværdigt og Beklageligt Sted. Vel havde man Ret til at seende ham bort, men ikke til at indespærre ham og gjøre ham det umuligt at komme til sin Kone og sine Børn, og ordne sine Anliggender. En saadan Fremgangsmaade fordrer Erstatning, som man saameget mindre troede at burde afslaae, som Dronning Pomare tidligere havde udbetalt to uddrevne catholske Missionairer, skjøndt disse havde handlet imod Eilandets dengan, gyldige Love, en Godtgjørelse af 2000 Piastre. Ei heller vil jeg negte, at Regjeringen har anseet Skadeserstatningen til Pritchard som det bedste Middel til at bortmane den truende Storm."- Derefter gik Guizot over til det maroccanske Anliggende. J dette havde den engelske Regjering yttrede sin Bekymring, og gjort opmærksom paa Englands Jnteresser, som derved sattes paa Spil; den ansaae det fornødent at forøge sin Sømagt i de maroccanske Vande, dog saaledes at den blev mindre end den franske Sømagt i hine Vande. Tillige anerkjendte den engelske Regjering, at Frankerigs Forlangende var retfærdigt; den tilbød desuden sin Mægling, og det ikke blot for et Syns Skyld. Men det sikkreste Beviis paa sit oprigtige Venskab gav England derved, at den uden Klage og uden Jndvendinger fandt sig i den deelicate Stilling at maatte med sine Skibe være Øienvidne til de Franskes Bedrifter. Hvad Otahaiti angik, da gav den engelske Regjering ingen officiel Erklæring; den fremtraadte ikke med nogen Fordring, den oppebiede hvad den franske Regjering maatte finde retfærdigt og passende, endskjøndt det otahaitiske Spørgsmaal havde for den engelske Regjering reist Vanskeligheder i selve England, og Regjeringen endog i det første Øieblik havde deelt den almindelige Følelse. Som characterisk meddeelte nu Guizot følgende Passus af et Brev fra Lord Aberdeen til den engelske Gesandt i Paris. "Det er min Overbeviisning, at de tvende Regjeringers oprigtige Ønske om at opretholde den bedste og hjerteligste Forstaaelse gjør det næsten umuligt, at lignende Tilfælde, naar de betragtes uden Lidenskabelighed, og prøves med Retfærdigheds- og Maadeholds=Aand, kunne have et andet end et venskabeligt og lykkeligt Udfald. – "Man kalder dette, vedblev Guizot, en hjettelig Forstaaelse, et godt Forhold, Venskab, Forbund; men det er mere: Fred og venskabelige Forhold have ogsaa tidligere fundet Sted imellem de tvende Lande; men stedse har en skinsyg, mistroisk og fjendtlig Rivalitetsaand holdt sig skjult bag hine. Dette er nu ikke længere Tilfældet. Begge Regjeringer nære nu den Mening, at der i Verden er mere end tilstrækkelig Plads til de tvende Landes materielle og moralske Virksomhed, at de ikke ere nødte til at beklage, tilat nære Frygt for deres gjensidige Fremskridt, at de med fuldkommen Uafhængighed, og udviklende alle deres Kræfter, kunne understøtte hinanden gjensidig, istedetfor at bekæmpe hinanden. Og de troe ikke blot, at de kunne gjøre dette, men at de til Ære for Freden og til Verdens Civilisering endogsaa bør gjøre det. Og de blive ikke staaende ved Troen; men de gjøre det virkeligt, de udføre det; ved enhver Leilighed udvise de giensidig Agtelse for deres Jnteresser, Tillid til hinandens Ord og Hensigter, Opmærksomhed og Ærbødighed for deres gjensidige Jnteresser." – Derefter meddeelte Guizot de fornødne Meddelelser om den projecterede Forandring i Tractaten om Gjennemsøgningen, og endte sin Tale saaledes: "Saaledes forholder det sig med Hensyn til de imellem de to Stater svævende Forhold. En vid Afstand hersker mellem den høie og sande politiske Region) og den forvirrede Kampplads for Prætensioner og Coteriernes Partikampe. J hvilken af de tvende Regioner vil Kammeret indtage sin Plads, Vil det blot lade sig bestemme af en frisindet og storartet Betragtning af de almindelige Jnteresser, eller vildet lade sin Seekraft og sin Dom fordunkle af de Støvskyer, som Partierne, Coterierne, de personlige Jnteresser have søgt at sammenhvirvle om os, Denne Debat vil afgjøre dette Spørgsmaal. Jeg har ligefra det første Øieblik villet sætte Dem istand til at faae et klart Begreb om, og en fast Jndsigt i de vigtige Spørgsmaal. Gjentagne bifaldsraab).