Den Vest-Sjællandske Avis, 1839-05-03
Preussen. Erkebiskoppen af Posen, Hr. v. Dumin, har nu erholdt Communication om den over ham fældede Dom. Den 25de April fik nemlig Ærkebiskoppen den foreløbige Besked, at Kammerrets Præsident v. Kleist havde faaet det Hverv at bekjendtgjøre ham Kiendelsen i hans Proces. Dette skeete ogsaa samme Dag. Dommens væsentlige Jndhold lyder saaledes: "Erkebiskoppen af Guesen og Posen, von Dunin, er at frikiende for Beskyldningen for høiforræderiske Handlinger og Ophidselse af Folket imod Regjeringen; men formedelst hans Ulydighed og egenmægtige, i hans Stift iværksatte, uigienkaldte Forholdsregler dømmes han til Tab af sine Værdigheder, til sex Maaneders Fæstningsstraf og til at betale samtlige Rets=Omkostninger. Tillige erklæres han for ude af Stand til nogensinde igjen at beklæde et Embede i den Preussiske Stat. Appellationens Vei bliver ham ikke formeent, Ærkebiskoppen har dog erklæret, at han ikke har i Sinde at gjøre nogen Brug af hiint sidste Middel, men at han, selv ved den af ham alt udtalte Overbeviisning, at han ikke formaaer at anerkjende den Rets Competentse, for hvilken hans Proces er bleven forhandlet, gjerne og villig vil lide de ham tilkjendte Straffe. - Landdags=Afskeden for de Rhinske Provindsialstænder er nu udkommen; i Jndledningen dertil yttrer Kongen sin Erkjendelse af deres i Forsamlingerne udviste Jver og Hengivenhed, som Udtryk af Stemningen i den af Stænderne repræsenterede Provinds. "Naar siden hedder det videre ildesindet Jndflydelse, især fra Udlandet af, har bestræbt sig for at svække denne Tillid, at udstrøe Tvedragtens Sæd i vore troe Undersaatters Hjerter, og at misbruge selv det Helligste, som er givet Menneskene, til dette Øiemed, saa har dette vel dybt bedrøvet Os men ingenlunde rokket vor Tillid til hiin Stemning Varighed. Fast bestemte paa med Eftertryk at haand hæve de Os af Gud forlenede landsherrelige Rettigheder imod Anmasselser af enhver Art, og kraftigt at bestærme Lovenes Anseelse, have Alle de, som skulde vove at antaste hine eller krænke denne, at frygte Retfærdighedens Strenghed; men vore troe Undersaatter, af hvilken Stand og Troe de end ere, fornye Vi gjerne de Forsikkringer, som Vi tildeelte dem ved Occupationen af Rhin-Provindsen; de maae stole paa, at enhver Enkelts Rettigheder blive beskyttede, at Jndgreb i de religiøse Friheder mindst taales, og de virke i Forening med Os til, at den ægte christelige Tolerantses Aand, i hvilken de forskjellige Troesforvandte siden Aarhundreder broderligen have boet ved Siden af hverandre, bestandigen maa herske iblandt dem, Gjensidig Tillid og Eendrægtighed ville da sikkre den indre Velfærds Vedvaren." Jblandt Svarene paa Stændernes Erklæringer om de kongelige Propositioner er følgende at mærke: "Lovgivning angaaende Afslutning af Ægteskab. Jdet Vi forelagde vore troe Stænder et Lov Udkast om Afskaffelse af Civil-Ægteskabet, skeete dette i den Forudsætning, at man derved vilde komme Provindsens Ønsker og religiøse Trang imøde. At bevirke Forandringer i den bestaaende Lovgivning i Henseende til Forhindringer for Ægteskabet laae ikke i vor Hensigt. Vi have derfor ikke kunnet vente, at vore tro Stænder først da ansaae Udførelsen af Lov Udkaste for mulig, naar de Forskjelligheder, som i Henseendtil Forhindringer for Ægteskab finde Sted imellen den canoniske og civile Ret, udjevnedes, og desaarsaa nærmest vilde rette deres Forslag paa Jndledning af herhid hørende Forhandlinger med den Romerske Stol." – Efterretninger fra Westphalen skildre Erkebiskoppen af Kolns Snudhedstilstand som meget betænkelig. J den Cabinets-Befaling, som tillader Prælaten at begive sig til sit Stamgods Darfeld, som han ikke maa forlade uden Kongens Minde, yttrer Knogen ham sin Deeltagelse og Beklagelse over hans lidende Tilstand, samt det Ønske, at den bevilged Forandring af Opholdsted maa bidrage til at lindre hans Lidelser. Med inderlig Taknemlighed har Ærkebiskoppen erkjendt denne ham beviiste Naade, og beredvilligt givet det Løfte ikke at forlade Darfeld uden Tilladelse.