Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-05-30
2) et af de sidste Nummere i Skilderiet fandt jeg et meget godt Stykke om Mennesker uden Caracteer. Skildringen var saa vel truffen og Disses Tal er saa stort, at jeg ei kunde afholde mig fra at yttre offentligen en Tanke, som længe har lagt skjult i min Barm. Caracteer forudsætter en nøie Overeensstemmelse imellem Handle og Tænkemaade. Den fordrer altsaa Selvtænken, en Sammenligning mellem egne og Andres Handlinger, Bedømmelse af egne Sjelevner, brændende Higen efter at tilfredsstille de Jdrætter, som nærmest staae i Forbindelse med de Meninger, der ere Resultatet af en forudfattet Overveielse, og en ligesaa brændende Attraa efter at tilintetgjøre Alt, hvad som kan modstaae dem. Spiren altsaa til enhver Karacteer hentes nødvendigen fra mange udvortes Tilfælde, ligesom vel ogsaa undertiden physiske Aarsager kunde have megen Jndflydelse. Alle Mennesker fødtes ikke med samme Evner eller An lag; men Forskjellighed finder Sted hos dem, som i den hele øvrige Natur. Det synes, som Skaberen herved endnu mere vilde nøde Os til Anstrængelse, for under en evig Kamp med de forskjellige Væseners forskjellige Hensigter og Kræfter at danne Sjælen, skjærpe Forstanden og gjøre Os bort Formaal værdige. Den Kolde skulde altsaa sættes mere Liv i, den Opbrusende dæmpes, den Sagtmodige indgydes mere Standhaftighed eller Bestandighed, og den Lidenskabelige bringes under Fornuftens Tømme o. s. v. Alt dette fordrer man af Opdragelsen, og af dens velgjørende Virkninger er det, man alene kan vente Orden og Liv. Neppe er vistnok Noget mere almindeligt i vore Dage end at tale om Opdragelse. Min Søn eller Datter skulle opdrages, de skulle lære Noget, hedder det baade hos Høie og Lave. - Gierne tilstaaer jeg, at man føler Vigtigheden af dette Ord, men en anden Sag er det, om man ogsaa virkeligen veed, hvad der udfordres for at besidde den. Man tillader mig en Oversigt, eller rettere nogle bemærkninger over vor nuværende Opdragelse, saaledes som den sædvanligst er, og dømmer da Meget tage Forældre Feil, om de tro at det er nok, naar de saa tidligen, som mueligt, fende deres Børn i Skole. Jeg gad gjerne spurgt hvor den Skole fandtes, som i alle Henseender var passende for den tidlige Alder, Og fandtes ogsaa en enkelt Saadan, da blev den dog af ingen Vigtighed for det Hele. - Jmidlertid hjælper man sig, som man kan. Smaa Rollinger, sendes hen til Underviisning for det Meste hos gamle eller aldrende Fruentimre, hvor de i en, ofte temmelig stor, Samling af begge Kjøn pines til at sidde med en Bog eller andet Arbeide i Haanden, den største Deel af Dagen. Denne Tid tilbringes meest med at læse eller Haandarbeide. Thi paa undervisende Samtale med Lærre moderen, paa Afverling i Arbeider og tilfredsstillet Videbegierlighed hos den Unge er aldrig at tænke, eller vistnok meget sjelden at finde i saadanne Skoler. Dertil mangle de Undervisende enten Evner, eller Lyst og Villie, og de Flestes Vilkaar ere tildeels ogsaa af den Beskaffenhed, at der sikkert levnes dem kuns faa glade Timer til med Fornøielse at udføre deres vigtige, men oftest meget ringeagtede Embede. Nød driver dem da til at bestille andet Arbeide i den Tid, som burde opofres paa den Unge, og imedens leger eller snakker Denne med Kammerater og Legesøstre. Og hvad er vel Jndholdet af disse Samtaler, som under Fnisen og Hvisken holdes hemmeligen, Grue ville mange Forældre, ifald deres Øren kunde trænge derhen. Det er Kiendsgierning og aabenbar Sandhed at Meddelelsen, som saaledes under Tvang foregaaer, virker ofte meget Ondt og fordærver mangen en god Spire. Lykkelig er derfor det Barn, som Moderen selv giver den første Underviisning, som Faderen pleier med samme Omhyggelighed, som Gartneren den unge Væxt, og som Begge med forenede Kræfter søge at sikkre for alt det slette Selskab, i hvis Omgang hans Hjerte og Sæder ofte for evig fordærves. - For det tiende Aar burde neppe noget Barn sendes i Skole, saalænge de ringere Klasser, af dem ikke ere bedre ordnede. (Her tales ikke om de offentlige Almue= eller Borger=Skoler. Hine ere for de laveste Stænder og disse ikke allevegne i Drift.) Til den Alder burde Børnene opdrages hjemme eller i en udsøgt Samling af Ligealdrende, som undervistes af oplyste og omhyggelige Forældre eller Lærere. Men dertil have vi ingen Tid eller ikke Formue nok, raabe Vedkommende, Forfatteren har selv hørt mere end een Kone sige: Mit første Barn lærte jeg selv, men siden blev jeg kjed af det. Naar altsaa Forældre blive kjede af at opfylde deres Pligter, hvorledes kan man da vente at Lærere, skulle giøre med mere Omhyggelighed det, hvorom de høre tale med saadan Modbydelighed og Lede. Ordene: Vi betale Det er deres Pligt – binde Knuden. Ja tilvisse, ifald Magtsprog udrettede Noget, Nu da, man sender den Unge paa saadanne Steder for at undervises, og saaledes forberedet træder han siden ind i de høiere Skoler eller Jnstituter. Disse ere vistnok fordeelagtigen indrettede med Hensyn til Videnskaberne; men ere de saaledes i alle andre Henseender, Umueligheder forlangte man af den offentlige Lærer, hvis man fordrede ham til Ansvar for den Umoralitet, som ofte findes hos mangen en Discipel. Foregaae selv med Exempel, tilraade, formane og give Forældre et advarende Vink, kan han, men videre ikke. Hertil er hans Magt indskrænket. Saaledes standse vi atter ved Hjemmet og den Grund, som i den tidlige Alder blev lagt, og uden Hvilken sjelden noget Godt i Fremtiden lader sig vente. Kommer derimod Barnet i den modnere Alder i Skole med ufordærvet Hjerte og ufordærvede Sæder, er det vant til at fortroe enhver Hemmelighed i sine Forældres Barm, da kan man være overbeviist om, at det aldrig vil blive slet. Det er ikke meere saa letsindigt, som før; det vil skye Hines Selskab, og Hines Exempel vil vorde det til en advarende Lære og til Gavn, istedet for Efterligning.