Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1809-06-10
Det Menneske, som – ved det af mig brugte Udtryk, Lindre Anelse, to Gange friskes til at spørge, hvorledes seer en ydre Anelse ud, den, som ved Verset: "Natten omhyller Kloden," meget givt spørger, hvor bliver da Solen af den som kalde Ordene "Nattens Vinde og Morgenens Vinde, vædle Udtryk!!! den, som ved det i Digtersproget almindeligt brugte Udtryk: "Kildens Sølvervover, lærer mig at Kilden ei har Vover men Bobler!! den, som laster "Rosendrom, som et tvetydigt Compositum, den, som ved Udtrykket: "at trykke en Pige høit op til sit Bryst, siger: dette giver en ufordeelagtig Jdee om Forholdet imellem Wilhelm og Ryllas legemlige Storhed, den, som ved Verset Maanen straaler fra Ærherens Hvelving, siger Maanen kan ei straaler, den, som finder det usandsynligt, "at Elskov kan trylle et Barn, ligesom ogsaa hvorledes den barnlige Siel kan fatte Naturens mystiske Sprog;" den, som finder en Modsigelse deri, at Blomsterne drive paa Bølgers Dans, og endelig – for et at udskrive den hele lange Recension den, som lærer mig, at Krandsene forgaae et i Kilden, men at de blot forandre deres Standpunkt, et saadant Menneske fortiener ikke, at man et Øieblik refletterer over hans sandsesløse Bemærkninger, han har lagt den foragteligste SmaghedsAand for Dagen, og viist hvor lidet han er skikket til at bedømme Andre. Disse her anførte Exempler henhøre til Materien. De kunne forøges med flere, men jeg haaber at de ere nok til en Prove. Vi komme til Formen. Denne er det, som denne Kritikaster giør sig saameget til af, og som han selv siger han maatte tage saameget Hensyn til. Denne Formrettelse bestaaer da i intet andet end i den smaaligste stymperagtigste Optælling af Stavelser. Han smaasnakker der, hvor han burde tie, og tier, hvor han egentlig skulde tale. J Anledning af Digtet Ofstans Skygge, var der Leilighed nok til at tale om den ydre Form, men denne berøres ei. Jeg vil her hidsætte nogle Prøver af denne Formrettelse, thi saaledes gaaer det den hele lange Recension igiennem. "S. 103 er Graven brugt som et Tostavelsesord, det har viensynlig tre Stavelser. S. 118 er Genius nægtet en af sine Stavelser. S. 15, er Persien gjort til et Tostavelsesord, S. 170 og 185 og flere Steder har det derimod rigtigen sine tre Stavelser. S. 143 maa man læse Gralda som en Dactylus; Ordet er en Amphibrachys, og saaledes er det ogsaa rigtigen brugt flere Steder, &c. &c. &c. Hr. Gundelachs egne theoretske Vers vil sikkert fra denne Side være meget korette, thi jeg er forvisset, at han for vilde lade sig slaae ihiel, end at have det paa sin Samvittighed i sine Vers at have brugt en Stavelse for meget eller forlidet. Men jeg bør dog sige Hr. Gundelach, at mange af de anførte Formrettelser slet ingen Feil ere. Det er stundom en Nødvendighed at give en Stavelse et andet Tonefald end den oprindeligen har. Ordene Gratien, Genius, Persien, og utallige mange flere, bruges ved Kontractioner stundom som Tostavelsesord, fordi de kan modtage denne Modification. Det samme er Tilfældet med Egennavne, de tillægges stundom en anden Qvantitet end de oprindeligen have. Vi ville bevise dette med et par Exempler hos Schiller, i Pigen fra Orleans. Pag. 33. Karl.