Berlingske Tidende, 1834-07-05
Hvad der ikke mindre bidrager til det Græske Klimas Skjønhed er Landets høie Beliggenhed. J den hele østlige Deel af Peloponnes ligge Dalene omtrent 2000 over Havfladen, hvorfor Figen, Oliver og Oranger heller ikke der kunne trives, Aarstiderne afvexle omtrent som hos os. Ved Foden af Mainalon, ligesom i de høje Dale i Malensbjergene, lider man endnu i Marts, medens Nordenvinden blæser, af Snee og Kulde. Den vestlige Deel af Peloponnes sænker sig lidt efter lidt og taber sig tilsidst i Dale og Sletter, der beskyttes af Havet. Kun enkelte Bjergkjæder strække sig til Bredderne af Elis, til Messenien og Lakonien. Den som reiser med Vinter fra Hagio, Petro og Tripolizza, kan allerede finde Vaaren i Dalene ved Marathonist, Kalamata eller Pyrgos, ofte er det kun en steil Bjergvæg, der gjør Skillerum mellem Aarstiderne. Ovennævnte Dale og Sletter, der ligge paa en ringe Høide og tæt ved Havet, have et fuldkomment sydligt Klima. Oranger, Citroner, Meloner, Figen, og Oliven, vore i Mangfoldighed; man hester ved Mai Maaneds Udgang, og derefter planter man Tobak, Bomuld og Mais, hvoraf Udbyttet bringes hjem i September, da Regntiden begynder. Hede og Kulde ere tempererede. Vinteren varer forholdsviis temmelig kort Tid i Arkadiens, Parnassets og Helikons Dale; istedetfor Nordenvinden, der medfører Vinteren, indfinder sædvanligen efter to eller tre Dage Siroccovinden sig og medbringer Ægyptens og Syriens Atmosphære. Der gives imidlertid Aaringer, i hvilke Thermometret falder 10 Grader under Frysepunktet og bliver saaledes staaende i hele Uger. Søevindene formilde Heden paa Kysten særdeles, og de ere saa heftige, f. Ex. i Nauplion, hvor de regelmæssigen begynde efter Kl. 9, at Vinduer og Dørre, som ei ere godt tillukkede, flyve op derved. J Sommeren 1832, steg Thermometret om Middagen ikke over 26 og om Natten ikke over 189. Herfra gjøre dog nogle Steder, der ligge i det Jndre, f. Ex. Spart og Kalamata, en Undtagelse; der er Heden umaadelig, hvorved Sydfrugterne ypperligen trives. Det som gjør Grækenlands Klima saa særdeles behageligt, er Aarstidernes Regelmæssighed. Vinteren, paa hvilken Aarstid en kostelig Temperatur kan herske hele Dage og Uger, ophører overalt med Regn og Blæst ved Udgangen af Februar, Vaaren indfinder sig da i sin fulde Skjønhed, og den hist og her endnu faldende Regn bidrager kun til at forfriske Marken. Grækeren kalder Sommeren den skjønne Aarstid; indtil hen i September regner det ikke længere, Luften er elastisk og Himlen stedse reen og skyfri; Rætterne ere glindsende Kare; vel udtørrer den brændende Solhede i Mai, Juni, Juli og August Markerne, som bedækkes med blaagraa Tidsler, men Mais, Bomuld, Tobak, Meloner, Viindruer, Oliven, o. s. v., trives herligt paa denne Aarstid. Fra Grækenlands Klima kan man slutte sig til dets Producter og Jndvaanere. Luftens Reenhed og Clasticitet, Solens Varme, det fortræffelige Vand og Jordbundens Frugtbarhed meddeler alle Frembringelser en Livskraft, som man hverken finder under Nordens fugtige eller under Africas hede Himmelegn. Jmellem Jndvaanerne og deres Fødeland finder et Vexel-Forhold Sted, overalt finder man en skjøn, velbygget Menneske Race, og noget Antikt er virkeligen bleven tilbage i Formerne. Børnene synes i Almindelighed at være noget smægtige, men Skiønheden udvikler sig hurtigen hos de unge Mennesker, som nærme sig den mandlige Alder. De have endog noget Yndigt, Jomfrueligt, som snarere skulde synes at være egent for det andet Kjøn. Denne Skjønhed, som man kan kalde Classisk, findes fornemmeligen i Bjergstrækningerne paa Fastlandet, navnligen blandt Capitaniernes og Primaternes Familier, dernæst ogsaa blandt Søfolkene; iøvrigt hersker en stor Forskjellighed, især blandt Deboerne, af hvilke adskillige Stammers Phystognomier nærme sig de brede, skjøndt aandrige Asiatiske og i Synderlighed de Jødiske. Pigernes Skjønhed holder ikke Skridt med Drengenes, det være nu, fordi de behandles skjødesløsere, eller fordi Naturen i dette Land har tilstaaet Manden, Fortrinet overhovedet fremfor Qvinden. Man finder imidlertid ofte Figurer, der minde om Oldtidens Aspasser og Helener. Fruentimmerne ere allerede mandbare med det 13de Aar, Mæn denne modnes derimod nogle Aar sildigere. Paa Landet seer man kraftige, velvoxne unge Mænd paa 16 Aar, der alt ere gifte; deres Koner, der ere 14 eller 15 Aar gamle, have maaskee alt et eller to Børn. Rigtignok afblomstre Konerne hurtigen, de see ofte ud i deres 20de Aar, som om de vare 40, og først med de senere Aar komme de atter til Kræfter. Desto stærkere ere derimod Mændene; Jndividner paa 80 og 100 Aar, som endnu ere i Besiddelse af fuld Mandskraft, ere ingen Sjeldenhed, mindst i Bjergegnene. J Lakonien levede endnu for to Aar siden en Mand, som i sit 17de Aar havde avlet sit første Barn og i sit 95de sit sidste. 100 Aar gammel anførte han sine Landsmænd fra Hagio Petro til Stormen paa Tripolizza og 10 Aar derefter gik han endnu ene paa Jagt. Sygdomme ere sjeldne, men da de som oftest ere af inflammatorisk eller galdeagtig Natur, vorde de som oftest efter to eller tre Dage dødelige, dersom man ikke hurtigen anvender Lægehjelp.