Berlingske Tidende, 1825-04-15
Krigen i Peru bliver deri omtalt med Vished om et hæderligt Udfald. - Efter en Opregning af mangfoldige Besværligheder, hvormed Overfeltherren har havt at kjæmpe, nemlig: Fiendens Overlegenhed i Antal, de ved Overselse, Svaghed, og Troløshed, foraarsagede Ulykker, Uvisheden om at erholde tilstrækkelig Forstærk, ning o. s. v.; hedder det: "Libertador seirede over alle disse hindringer, og har, understyttet af hine patriotiske Peruvianere, som bleve deres Pligt troe, og ved den fortnede Hærs Tapperhed, befriet en vigtig Deel af det vidtløftige, forhen af Spanske Tropper besatte Gebeet, efter at han skarpt havde ydmyget disse i Junin. Den fuldt byrdende Magt nærer Haab om, at de Hjælpetropper, som, bestemte til Peru, havde forladt Panama i October, ere ankomne til rette Tid, og ved Udvidelse af Skuepladsen for Operationerne ville befæst de allerede vundne Fordele, fremskyndende Perus Frihedsdag og nigjenkaldelig bestemme Syd=Admerikas Skjæbne. Af de udenlandske Forhold er det i Særdeleshed tiltrækkende, som angaaer Storbritannien. Der bliver nævnet, at de, til GeneralConsul og Consuler hertil sendte Personer tun ere ansatte i Columdens Provindser, istedetfor i Republiken" og at deres Fuldmagter kuns lyde til de i disse Provindser ansatte Øvrighedspersoner, men Folkeretten vægrer sig ved at anerkjende saadanne Ansættelser, naar der ikke er gaaet foran en formelig Erkjendelse af vor Uafhængighed og vor Tilværelse som Stat. "Sat i den piinlige Stilling: at skulle skuffe Republiken ved en lovstridig Erkiendelse af saadanne Personer som Consuler der ikke vare ankomne med Anbefaling tilden Columbiske Regjering, og ikke bestemte uden for "Republikens Havne" kunde jeg ikke betænke mig paa at vægre mig ved at anerkjende deres Udnævnelse, og lod Hs. Storbritanniske Majestæts Commissarier underrette om mine vigtige Grunde hertil, tilføiende den Forsikring, at jeg, for at give et nyt Beviis paa vort Venskab og Velvillie imod den Brittiske Regjering og Nation, vilde ansætte de til disse Consulpladser udnævnte Personer som Agentet for den Engelske Handel og Nationens Jnteresse til at beskytte de Søfarende og Handelen. Commissarierne antoge gjerne disse Betingelser, uden at indlade sig paa at bestride de stærke Grunde, som jeg anførte. Naar Congressen vil erindre, at jeg i mit forrige Budskab forpligtede mig til, under de, med Hs. Storbritanniske Majestæts Commissarier aabnede Underhandlinger ikke at tabe Regjeringens Værdighed og det Columbiske Folks Fordeel af Øie, saa vil den nu indsee, at jeg nøiagtig har efterkommet min Forpligtelse. Statsretten bestemmer ikke Antagelsen af Consuler som en stræng Forpligtelse for en Nation mod en anden ; en saadan kan alene opstaae af sluttede Tractater eller Overeenskomster, eller af Freds= og Venskabs forbindelser imellem Nationer, hvis Uafhængighed gjensidig er er kjendt. Denne Grundsætning, som den Engelske Regjering selv for kort Tid siden har fulgt imod General=Consulen af Buenos=Aires vilde have berettiget den fuldbyrdende Magt til at tilbageholde Exeqvator, endog naar Consulernes Fuldmagter havde været rigtig stillede. Siden har der ikke været talt om Befordring af vor Uafhængig til heds Erkjendelse. Den Storbritanniske Regjering lader den afhæng, af Storbritanniens eiendommelige Jnteresse og af de Efterretninger Beskaffenhed, som de erholde fra deres Commissarier. Men naar Hs. Storbritanniske Majestæt bliver ledet af den Engelske Nations Mening, og naar den Underretning, den erholder og Columbiens Tilstand, bliver givet overeensstemmende med Retfærdighed og Upartiskhed, saa tør vi forudsætte, at denne vigtige Afgjørelse, hvad de Storbritanniske Konge angaaer, vil være nær forestaaende.