Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1845-02-13
Jndenlandske Efterretninger. Vort Ønske at kunne gjøre vore Læsere bekjendte med Præmisserne til den over P. H. Lorenzen, af Magistraten i Haderslev fældede Dom, er bleven opfyldt tidligere, end vi ventede, idet "Kiel. Correspondenzblatts" sidste Numer meddeler hele Dommen efter "Lyna". Det erfares heraf, at Lorenzen er mulcteret, fordi han ved en Togst for Rigs fanen har betjent sig af den Talemaade: "Ned med de rebelske Faner, Ned med dem (eller Enhver, som vover at udstikke oprørske Klude, en Talemaade, der under de givne Forhold efter paatrængende Sandsynlighedsgrunde maatte bringe Gemytterne i Bevægelse, fordi han derpaa paa en haanende Maade gjentagne Gange har opfordret dem, der havde anskaffet eller ophængt de som rebelske eller oprørske betegnede Faner, eller vare disse af ham som rebelske betegnede Faner hengivne, til at træde frem, fordi han endelig ved de nys berørte Talemaader og ved sin Omspringen og sin overhovedet usømmelige til Strid opæggende Opførsel under de givne Forhold har givet den umiddelbare Anledning til den opstaaede Strid og til det paafulgte Slagsmaal." O temporal o mores, En dansk Mand bliver i en dansk By af en dansk Øvrighed straffet, fordi han kalder Symbolet for hans Fædrelands Sønderlemmelse og Statens Opløsning en rebelsk, en oprørsk Klud! Der seer man, hvor fifsigt Schleswigholsteierne benytte den naadige Langmodighed, Hs. Majestæt har viist, ved med Taushed at oversee deres uforskammede Demonstrationer under Allerhøistsammes Ophold i Haderslev. Hs. Majestæt har tiet til de oprørske Faner, ergo, slutter man, anerkjender Hans Majestæt dem som Staten Schleswigholsteins rette Mærke, ergo, slutter man heraf igjen, er det i Staten Schleswigholstein en Forbrydelse at betegne dens lovlige Faner som oprørske Klude, og hermed er da Lorenzens Mulct meget pænt motiveret: men det er alligevel et stivt Stykke af Magistraten i Haderslev. (Fædrel.) Saaledes som vi i vort Nr. 1808, og samtidigen med os næsten alle øvrige kjøbenhavnske Blade, have gjort opmærksom paa, blev Jnspecteuren ved Rasp-, Tugt- og Forbedringshuset, Hr. Keller, Torsdagen den 6te Februar sidstleden morderisk overfalden med Knivstik af 2 Livsfanger. Disse Fangers Navne ere Christian Jensen Bruun og Christian Jørgensen. Den Førstnævnte, der saavidt vi vide, ikkun er omtrent 22 Aar gammel, blev, da han var 16 Aar, første Gang dømt for Tyveri, udøvet over criminel Lavalder. Medens han dengang hensad i Arresten, fik han af en Medfange Anviisning paa en Mands Huus, hvori dervar Penge, og, efter udstaaet Straffetid, begav han sig derhen, traf ene Konen hjemme, ihjelslog hende og maatte flygte. Tolv Dage derefter, da han havde faaet bestemt Vished om Konens Død, vendte han atter tilbage for at fuldføre Tyveriet, paagrebes og dømtes fra Livet, men benaadedes med det livsvarige Strafarbeide, under hvilket han nu har gjort sig skyldig i Angrebet paa Keller. Den anden af de ovennævnte Fanger er 26 Aar gammel og er, efter i Aaret 1839 at være bortrømt fra Slaveriet, hvor han dog dengang ikke var hendømt for Livstid, og for derefter begaaet Jndbrud, ligeledes bleven anseet med livsvarigt Strafarbeide. Det nærmeste Motiv til disse Fangers Overfald paa Hr. Keller siges at skulle være, at denne Sidste har ladet en Fange, for en begaaet Forseelse, tildeele Kat Fastelavnsmandag og negtet Livsfangerne de disse tidligere stedse paa denne Dag tilladte Fastelavnsløier. Hvor beklagelig den indtrufne Begivenhed end er, ikke blot paa Grund af den Fare, for hvilken en nidkjær Embedsmand og Familiefader derved er bleven udsat, men ogsaa fordi den begaaede Brøde upaatvivlelig vil sætte Bøddeløxen i Bevægelse og i kræve 2 Menneskeliv som Sonoffre, saa haabe vidog, at det Passerede vil have den gode Følge, at Directionen for Rasp-, Tugt- og Forbedringshuset baade vil indsee Nødvendigheden af snarest muligt at ophæve den tidligere ved mange Aars Praxis, for ikke at sige Slendrian, hævdede, men i alle andre blot nogenlunde organiserede Straffeanstalter, ukjendte, ligesaa uhensigtsmæssige som farlige Skik, at lade Fangerne gaae med de til deres Arbeide fornødne Knive løse i Lommen, og vil komme til Erkjendelse af Sandheden af den i alle den nyere TidsFængselsystemmer etablerede Grundsætning, at i Straffefangers Behandling baade kan og bør al mulig Humanitet gaae Haand i Haand med en kraftig og streng Disciplin. Den praktiske Udøvelse af denne Sætning vil betydelig lettes, naar der paa en fornuftig Maade arbeides for Fangernes moralske og religieuse Uddannelse og Forbedring. Det maa da i saa Henseende betragtes som et særdeles Held for Straffeanstalten, at den i nærværende Øieblik i den, efter Pastor Boysens Entledigelse, af Hs. Majestæt ansatte Lic. theol. Lind har en Præst, der, medens han i enhver Henseende er sit Kald voxen, udelukkende har gjort det til sit LivsOpgave, baade i Tale og i Gierning at arbeide for sine lidende og vildfarende Medmenneskers Vel og aandelige Frelse, og hidtil troligen har virket og endnu virker for denne sin Opgaves Løsning med en her tillands ualmindelig Kraft, Udholdenhed og Begeistring. Ligesom Hr. Lind alt før sin nuværende Ansættelse, navnlig paa Grund af sin nysnævnte Virksomhed, var i Besiddelse af et almindelig godt Omdømme, saaledes har han, efter hvad vi fra paalidelig Kilde vide, i den korte Tid, hvori han har været ansat ved Straffeanstalten, forstaaet at vinde saavel Fangernes Kjerlighed og Agtelse, som fortjent Anerkjendelse hos Pluraliteten, af Directionens Medlemmer. Det er derfor at ønske, at han ikke maa støde paa altfor mange Hindringer i sin fremtidige Virksomhed, og navnlig ikke paa saadanne, som Forfægterne af et forældet, udelukkende paa Strenghed bygget System, muligen kunde være til Sinds at lægge ham i Veien. (Fædrel.)