Viborger Samler, 1816-09-14
S. T. Høistærede Hr. Samler, Jeg laaner, naar jeg kan faae Stunder - Deres Samler hos Forvalteren, der er en stor Elsker af Politessen eller Politikken, hvad den hedder hos de Lærde - Han ventede tilligemed Mølleren og Kroemanden, som bag efter faae Avisen, naar Præsten, Degnen og Forvalteren og Ladefogden have læst den, saat De i den til Nytaar begyndte Brevsæk, ville udgive noget ganske hemmeligt politisk Nyt - f. Ex. Kabitinetsraadernes Beslutninger ved alle store Hoffer hemmelige Artikler af Traktater fortrolige Breve imelstem Konger og Fyrster og Forudsigelse af de Krig vi rimeligviis kan vente om en 3 a 4 Aar. Men seer De, der kom jo ikke en Tøddel af alle disse Ting. Et par snorrige Breve begyndte De med; men saa at sige, er det og alt; thi den blev oftere ude end den kom, ja havde den end gaaet med Jisbaade kunne den gjerne være kommen fra Vardshuus til Viborg paa den Sneglemaade; thi som oftest kom det lingen - Det meste af hvad vi har faaet, var noget (med Deres Tilladelse, dumt Tøi, saasom om Sparsommelighed i Klædedragt, Arbeidsomhed og Huusflid. Fortællinger om ædle Handlinger o. s. v. Ja pyt tænker De nogen bryder sig om, at læse saadan forslidt Præk, som nogle Avismagere evig have til Text. Man skulle jo troe der var den største Hunger og Armod i Landet, naar man lægger Folk saa ofte paa Hjertet at spare. Jeg seer ingen Mangel uden hos mig selv. Alle Mennesker, naar de ei ere blevne overmaade gamle, see jo ud som Komediantspillere og Nyrnbergerdukker - og hvor kan man da troe der er Grund til at spare Seer De, det vil og gaae Dem med Deres Brevsæk, som det gik en Præst i gamle Dage, der prækede saa umaadelig længe en kold Vinterdag, at Bønderne alle listede sig ud af Kirken- og da Degnen, der og var som en Jistap, fornam det, tog han i Stilhed Kirkenøglen, gik op til Præsten og hviskede til ham. Der er Nøglen; vil Faer nu være saa god, at lukke, naar han er færdig" og saa tridsede Degnen af med. Seer De, lignelsesviis vil det og gaae Dem saaledes med Deres Brevsæk og Deres Tarveligheds og FlidsPræk - Man lader Dem læse det selv; thi seer De, Deres Opponentere (eller hvad De kalde dem der holde Avisen) siger den af nu til October Qvartal. J det mindste giør Forvalteren det - og saa er det ingen af Samleren nærmere end 3 Mile herfra. Ne saa kan man da ligesaa got holde en anden hvor man ei plages med Lexioner. (NB. Jeg beder tilgivet, at jeg som en ærlig Karl siger Dem dette, thi baade Forvalterens Kone og Døttre og Præstegaardens Jomfruer, ere alle en Smule forfængelige, og vil have Sialler og Halvkjoler og brodeerte Kraver og Keiser, indetørklæder &c. &c.; thi de komme ofte i Selskab og paa 16 Baller og Vinteren, og det er ikke Vand paa Forvalterens og Præstens Mølle; derfor gaaer det nu over Deres Samler - den skal herunter; det har de overalt sagt, for saa river man dem da ei disse Moraler i Næsen hveranden Dag.) Men jeg glemmer - som alle gamle Folk, egentlig at sige Dem, hvad mit Brev er om, og det skal jeg da kort og got sige Dem. Det lader til, synes mig, af Deres Bøger og Aviser, som De havde nogen Kundskab om Potanik og det andet meere som høre til Naturhistorie og Havevæsen - Jeg hører og, at De agerer Gartner for Dem selv og planter aarlig nogle tusende Træer. Altsaa kan De vel give mig et got Raad. Jeg seer nu, at de ruster dem til Krig mod de stakkels Berberisser i alle Provindsialaviser, og har læst noget De Hr. Samler gav ud desangaaende. Jeg er egentlig en gammel Gartner, der har reist i Holland og har selv hentet mit Frø i Hamborg, for at faae det ægte Jeg har arbeidet som et Beest i 50 Aar - og nu er jeg de 70. Nu har jeg Naadsensbrød her paa Gaarden, efter den garile Herres Ordre, som ligger udenlands; men jeg har aldrig for nu i den seenere Tid hørt tale om Berberissepestilents. Siig De mig nu, om man ingensteds i gamle Havebøger ( dem jeg har læst paa tydsk og hollandsk staaer intet derom, har fundet noget om dem det er dog umuligt, om man i de ældre Tider, da Have og Agerdyrkning næsten var bedre, i det mindste profitablere, end nu skulle have vidst noget derom. Siig mig og, om ikke Berberisserne ikke har fordærvet mig alle mine Agurker i Aar; thi de stode sidst i August meget got; den forstaaer sig, de kunde ei sætteret an, fordi, som De veed, det regnede i 8 Uger og de Karle vil have Varme; men med eet fik alle Bladene Rustpletter og i Gaar Morges 4de Septbr.) da jeg kom op, havde det frosset saa stærkt, at der var tynd Iis paa Vandet, og seer De, da jeg ville hen at kikke til mine Agurker, er de paa min Siel væk og borte, med Top og Tavl, det vil sige Ranker og Blade saae ud som de vare kogte og stegte, eller som naar de visne hen i October andre Aar. Vel veed jeg Frosten har gjort det, rimeligviis at slutte; men da disse mange Rust pletter kom paa dem nogle Dage før, kunde man da ikke give Berberisserne Skyld for dette med, Der var og faa Aspargeser i Aar og nogle af de gamle havde Rustpletter under Jorden, (rimeligviis fordi de ere for gamle) men troer De ei, at ogsaa disse ere fra de forbandede Berberisser: At der ingen Æbler og Kirsebær er synderlig i Aar imod andre Aar, har jeg troet var fordi det regnede stærkt i Blomstertiden og var tillige meget koldt; men jeg har hørt mine Naboer paastaae, at det og er de infame Berberissers Skyld, Mener De det? Jeg har et meget got Gevær, som jeg skyder efter Spurve og Skader med, naar de komme til mine Maykirsken. Det stod inde i Havehuset, hvor der rigtig nok er meget fugtigt, men det maae og mærkes, at der noget fra Huset, ud mod Marken, staaer en Berberissehæk paa Steendiget. Hvad skeer Jeg var ikke i Huset hvor Geværet stod, i 8 Dage (for seer De, da var Kirsebærtiden forbi) og, da jeg vil hente det og kradse Skuddet ud, er baade Laa og Panden og Løvet fuld af den gemeeneste Rust Kan ikke og Berberisserne have kastet deres sure Uddunstning ind af Vinduerne, thi, seer De, der er 2 Ruder ude i Samme. J gamle Dage gav jeg eller Meeldugen Skyld for mange Misvexter efter min Læremesters Ord. Per Exsempel. Jeg avlede me min første salig Kone et deligt Pigebarn, som altid gik i Haven og nyslede ved mig og aad saa hun maatte revne af hvad Lekkert der var - og, da hun var i sit 6te Aar faaer hun noget Kanallietøi, som Doctoren, kaldte den Engelske Syge, men jeg troer min Siel det var Meeldug, der kastede sig om Aftenen paa det Guds Barn, naar hun gik og vandede Blomster med mig og pillede Kaalorme af: thi hun blev saa ble og guulagtig som en Paaskelillie med Sigtemeel paa Jeg veed nok hvad Meelduger for noget Satans Tøi, mine Haar bleve med eet graa, mine Fødder svulmede op og bleve som Bylder, et Aar. De 2 store Tæer vare især saa ildrøde som Frittesine og det stak i dem som i en bollen Finger. Det var i ald Ære og Respekt ikke andet end Meeldugens Skyld, skjøndDoctoren og min Kone stiklede paa mit Kommen Aqvavit og Pomerantsbrændeviin. Jeg kunde skrive hele Bøger om Meeldugs Fordærvelighed; thi baade Græs og Korn og fine Planter, gaae bort deraf, ja got og vel om ei Faarene faae Svælg og Køerne faae Blodpis efter Meeldug. Men, allerhøistærede, da der nu skal skaffes Raad imod disse Berberisser, der ere bleven en Landeplage, som Pest og Dyrtid og Børnekopper og Blodgang; saa spørges: Kan er Strubehosten, som noget ganske Nyt, komme at Berberisserne, naar de uskyldige Børn faae dem syltet, i Supper, eller Saften i Mad. Rimeligviis. Mener De ikke, lignelseviis, at denne Saft kunde - (NB. paa en god Maade) skille mig ved min at rige Kone, som kun er 50 Aar; men som jeg - seer De - tog i Blinde fordi hun havde et smukt glat Ansigt og nogle Penge, Hun er den rette Jesabel og Munden gaaer paa hende fra Morgen til Aften, som en Senepsqværn, eller som en Veirmølle Børn sætte op paa Husene. Meeldugen bryder hun sig ikke om, og den har nok tabt sin Kraft; men jeg tænker Berberisser kunde give hende en god Portion Rust, saa det gik hende, som de omtalte Agurker, Beær mig snart med behagelig Svar - Jeg skal paaskjønne deres havte Uleilighed. Larvenborg, den 5te September 1816. Sigismund Ærenpriis.