Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-07-27
Ogsaa uden for Dyrehaugen finder man jo Fjelle boder i Tusindetal, hvor Bajazer, skjøndt iførte en anden Dragt og ikke malede i Ansigtet, søge ved alskøns Konster at lokke og forlokke og blænde den gabende Hob. Men Narrestreger ere nu noget saa Forslidt. Nyt - Originalitet – det er det, Verden nu omstunder forlanger. Minerva er derfor kommet til Dyrehaugen, for at vise sine Konster; men De maa ingenlunde tro, at det er den Minerva, som giver sig af med Forstandens og Eftertankens Anliggender eller med Konster og Videnskaber; heller ikke at det er den gamle eller ny Minerva, der lige siden 1785 har præket Visdom iblandt os - nei, det er en stærk fransk Madame, der hverken giver sig af med at spinde Uld eller væve Poeste, men som, beslægtet med Herkules, kan bære et Oxhoved eller otte Mandpaa Maven, lade smedde et gloende Jern paa Brystet og løfte en Hest ved sine Guldlokker, en Kone, der kan, hvad den virkelige Minerva, hverken i Athenen eller paa Høibroplads har kunnet, gjøre sig uforbrændelig. Vi gaae nogle Skridt videre, og der finde vi igjen Myn Heer Waffelbaker med sine to qvast hollandske hvidt klædte qvindelige Substituter. Den ene af Damerne er ligesaa meget Hollænderinde som jeg eller De er Hollænder. Men lige meget. Vi leve paa en Tid, hvor man bryder sig meest om Skinnet, og Skinnet er her ganske hollandsk. Svedende sidder Manden for sin Ovn, og havde han til Hænder, saa kunde han bruge dem. Fra Ovnen i Maven er her kun et Skridt for Vaflerne. Ædle Tode! See dog op fra Graven, see hvor lidet dine lærerige Sundhedstidender og Sundhedsblade, mangfoldige i deres Titler, som Du selv, have udrettet, See hvorledes den Slægts Efterkommere, hvis Sundhed laae Dig saa meget paa Hjerte, have forjaget Hyga og træde de Huselandske og Wielandske Leveregler med Fødderne, Man spiser her varme Vafler med en Begierlighed, som om man frygtede for, at Apothekerne og Graverne skulde komme til at sulte. Digterne til de Skjønne. (Efter Qvid. ars. am. lib. 3, v. 529550.)J Piger gjører viselig Blandt Elskere et Valg, agt hver ei lige! Kræv Glimmer, hvis en Fornem elsker Dig! Du vente Gaver, elskes du af Rige! Af os, som gjøre Vers, kun fordrer Sang, Og kjælne Toner, søde Harpeklang! De Digteres det ømme Chor Er fremfor alle til at elske skabte: Vor Harpe eders Priis bær rundt om Jord; End Lauras Navn sig ei med Tiden tabte. Men fordrer Taushed du, taus Harpen er; J Løn den siger kun, jeg har dig kjær. Ei Rænker er i Skialdes Bryst; Saa, som vor Kunst, saa ere vore Sæder; Et Titler drage os, ei Vindelyst Langt fra al Larm os Lundens Skygge glæder. Let bryder heftig Elskovs Jld vor Ro Vi elske da at, tidt kun altfor tro. Blidt er vort Sind, som Harpens Guld, Og, som vor Kunst, det Mildhed kun forkynder. OPige, mod en Digters Bøn vær huld! Ham fylder Guddoms Kraft, ham Musen ynder; En Guddom er i os, os Himlen nær, Fra Ætherborg hiin Aand os givet er. Dampe. Strøtanker. Fordum fandt man store Huse i smaaHuse, nu finder man smaa Huse i store Huse. En mercantilsk Gaade, som den daglige Erfaring opløser. Man ivrer imod Haandværkslang, medens man i de fleste Fag søger at forsvare og værne om Lauge. De lærde Lauge ere de værste, fordi deri alle ville være Mestere, og Jngen Dreng eller Svend. Hvorledes kan De være saa mismodig De, som har alt hvad De kun kan ønske Dem, spurgte man en Hypochondrist. Svaret ligger i Spørgsmaalet, sagde Hypochondristen. Man raabte saalænge paa det Ordsprog; "Verden vil bedrages, at det nu er kommet saavidt, at den næsten ved alle Leiligheder bliver bedraget.