Adresseavis for Børn, 1782-07-10
Avis. Tid for ham til at tænke paa at gjøre sig noget til gode af disse Penge, men han maatte først tænke paa, at anvende dem til det Brug, han havde faaet dem, og hvorledes han kunde faae dem betalte igjen til den bestemte Tid, og maatte altsaa for nærværende Tid ikke udgive en eneste Skilling deraf, uden til den høyeste Nødvendighed. "Men, tænkde han igjen, naar jeg nu ogsaa anvender en halv Rigsdaler paa engang at gjøre mig ret glad og fornøyet, saa beholder jeg jo endda ni og halvfemsindstyve og en halv Daler tilovers; det er dog endda altid nok, til at faae gjort mit Mesterstykke for, og til at anskaffe mig det Fornødne til min Indretning; og desuden kan jeg jo ogsaa siden ved min Flittighed let faae godtgjort denne liden Ødselhed igien. Saaledes søgde han at disse sin Samvittighed i Søvn. Men ach den stakkels Mand, Dette var det første Skridt til hans Undergang og Fordærvelse. Den anden Dag erindrede han sig meget livagtig igjen al den Fornøyelse, han havde havt den forrige Dag, og gjorde sig allerede ingen Betænkning meer, endnu at forøde en halv Rigsdaler paa selvsamme Maade, paa det at han dog kunde have, som han sagde, lige ni og halvfemsindstyve Rigsdaler tilovers endda. Men nu var engang hans Begierlighed, at gjøre sig noget til gode, bleven saa stærk, at han angreb en Rigsdaler efter den anden, og forødede den paa selvsamme Maade som den første. "Thi, tænkde han, det er jo dog kun en Rigsdaler, og jeg beholder endda nok tilovers, at gjøre Mesterstykke og etablere mig for. Men saaledes tænkde han stedse og overlagde ikke, at hans hele Formue bestod ikkun af hundrede enkelte Rigsdaler, og at den hele Summas gode Brug beroede paa enhver enkelt Skillings nyttige Anvendelse. Han forestillede sig denne Summa saa stor, at han skatterede sammes enkelte Deele alt for ringe til, at han havde skullet tænke paa deres gode Anvendelse. Derover forfaldt han til et vellystigt nordentligt Liv. Da han nu bestandig tænkde paa sin For nine, saa havde han ingen meere Lyst til at arbeyde. for Børn. Og dog kunde han ingen glad Time have, saasnart han overveyede, at det Dag fra Dag stedse gik meer paa Hældingen med hans Penge, og at han aldrig vilde kunne opnaae sit Øyemed, efterdi hans Velgjører vist nok ikke vilde gjøre ham et Forskud af hundrede Rigsdaler endnu engang, da han saa liderlig havde forødet disse. Da han nu endelig havde Ende paa alle sine Penge, saa var ogsaa Lysten forgaaet ham til Arbeyde. Han var keed af Livet, fordi han saae intet andet, end en fæl Udsigt for sig i Fremtiden. Midt i denne hans Fortvivlelse kom han iblandt en Hob Stratenrøvere, og blev deres Medlem Disse bleve kort Tid derefter paagrebne, og han maatte tilligemed dem lide den fortjente Straf, og døe en bedrøvelig Død. O, havde denne Elendige adlydet sin Samvittigheds Røst den førstegang, og havde ikke gaaet ind i det Viinhuus, hvorhen hans Begierlighed lokkede ham, saa kunde han maaskee nu have siddet rolig paa sit Værksted, og i god Velstand have opnaaet en lykkelig Alder! Men ligesom denne Mand har sig ad med sine Penge, saaledes bære desværre mange Mennesker sig ad med deres Liv. Haandværksmandens hele timelige Lykke beroede for den største Deel paa de hundrede Rigsdalers gode Anvendelse, og vor hele evige Lykke beroer paa vort nærværende Livs gode Anvendelse. Ligesom nu hiin forødede en Daler efter den anden, og stedse tænkde, han skulde dog alligevel beholde nok tilovers, saaledes forøde mange Mennesker et Aar efter det andet af deres Liv, og tænke stedse, at de dog alligevel skulle beholde Tid nok tilovers, af hvilken de engang kunne gjøre et bedre Brug, Naar derfor den usalige Tanke skulde engang falde eder ind, J kiere Børn, at J modtvillig vilde forøde en Dag, o saa viger tilbage med Bævelse for saadan en Tanke, Tænker, at af Dage blive Uger, og af Uger blive Aar, og at vor hele Levetid i det høyeste ikkun varer haldfierdesindstyve til fiirsindstyve Aar. Erindrer eder denne ulykkelige Mands Historie, som jeg nu har fortælteder, og vogter eder fordet første Skridt til et uordentligt Levnet.