Viborger Samler, 1833-06-09
Ved Siden af det orientalske og det belgiske Spørgsmaal omtales nu ogsaa med megen Jnteresse et tredie Anliggende af den udenrigske Politik. Mange paastaae, at den franske Regjering forbereder sig til at opgive sin Colonie i Africa. Parisiske Blade understøtte dette Rygte ved Betragtninger ja endog ved Anførelse af Kjendsgierninger. Carl X skulde, førend Bourmont afgik til Africa, have forpligtet sig til en senere Aftrædelse af Colonien, og Ludvig Philip i en Samtale med den engelske Ambassadeur, Lord Stuart have lovet, i et passende Øieblik at ville tage Hensyn tilden forrige Regjerings Løvte. Om en Rømning af den africanske Erobring var imidlertid hidtil vistnok ikke Talen i det franske Cabinet. Lad Carl længe nok, hvad dog først nærmere skulde bevises, thi en udtrykkelig Tractat existerer ikke, med mere eller mindre bestemte Ord have fremstillet en senere Romning af det hiinsidige Kystgebet, som sandsynlig, og lad ligeledes Ludvig Philip, hvilket heller ikke ligger tydeligt for Dagen, paa en Tid, da den franske Regjering beilede til der engelske Alliance, i Henseende til Algier have givet Udlandet et Juliusprogram en characteristisk Omskrivning paa at smore Folk om Munden med Snak, saa er der dog ingen Tvivl om, at jo Rømningen af denne Colonie under nærværende Omstændigheder maa ansees for undforlig. Paa en Tid, hvor Juliregjeringen har tabt en stor Deel af sin oprindelige Popularitet, hvor Enthusiasmen har forvandlet sig til Lunkenhed, Hengivenheden til Ligegyldighed, vilde Kongen, hvis han til sin øvrige Politik endnu vilde føie Algiers Rom ning, ikke mere finde nogen Minister, der vilde paatage sig Ansvarligheden for hans Handlemaade, ingen Deputerede, der vilde yde ham deres Medvirkning. Man smigrede sig endnu med i Paris, at de politiske Fangers Forflyttelse til Mont St. Michel ikke vilde finde Sted; men den 25de Mai om Morgenen tidligt bragte 4 af hine Fanger, uden engang at torde tage Afsked med deres Familier, pludseligt af sted til hiint deres nye Bestemmelsested. Tvende af dem vare syge; men man har ikke tilkaldet nogen Læge. Denne Opførsel paatalte Hr. Garnier Pages den 28de Mai i de Deputeredes Kammer; han kaldte Stedet et usundt Opholdsted, der lignede Helvede, og klagede over, at man sendte politiske Fanger derhen, medens man behandlede Anstifterinden af saa megen Ulykke med al Agtelse, ja med det Første agtede at frigive hende. Ministeren Thiers svarede, at Landet var Ministeriet Tak skyldigt for hiin Forholdsregel, hvorved det bedre sikkredes mod hine Urostifteres Undvigelse; desuden var hiint Opholdsted ganske sundt og behageligt." – Et andet Offer for den administrative Vilkaarlighed er en polsk Flygtning, Hr. Horodiskihvem Præfecten for Moseldepartementet, fordi han vægrede sig ved at forlade Frankrig, førend man havde givet ham sit Pas tilbage, midt om Natten lod paagribe, kneble, kaste i en Hyrevogn og bringe over den belgiske Grændse, efter Foregivende fordi han havde taget Deel i Polakkernes Tog til Besangon, hvilket han imidlertid nægter. Sagen har gjort megen Opsigt i Metz, og De Courier de la Mosel er confiskeret formedelst en i denne Anledning indrykket Artikel. Den Plan, at opløse Kammeret iaar, er, hvis den nogensinde har været alvorligt meent, nu aldeles opgivet, i det Mindste indeholder Le Moniteur af 25de Mai følgende Artikel: "Tvende Blade, Le Constitutionel og Le Temps, have paastaaet, at Ministeriet agtede at opløse Kammeret, vi kunne formeligen erklære dette Rygte for en Ulandhed. Nogle foregive, at Kammerets Fuldmagter vilde ophøre, mod Enden af Sessionen for 1834; dette er en grov Vilfarelse: Artikel 31 i Chartet siger, at de i Juli 1831 valgte Deputerede kunne beholde deres Sæder til Juli 1836.