Københavns Adresseavis, 1773-08-04
Slutningen og Hoverie. (See Adresse=Contoirs Efterr. No. 118.) 2, a) Af Hoveriets Ophævelse havde nu vel Bønden, den største Fordeel, men man skulde desuagtet have megen Møye ved derfor at bevæge ham til en anseelig Forhøyelse af den vedtagne Hoverie=Penge. Deels pleyer han at være saa paastaaende paa Vedtægten, at han uden al Hensigt holder enhver Forandring af Mistanke for intet andet, end et nyt Middel til hans Undertrykkelse: deels regner han og hans Udgifter, naar de ikke bestaaer i rede Penge, gandske anderledes, end de maae regnes. Jmidlertid vil dog en hver, som overveyer Sagen, indsee, at Bonden kunde og gjerne skulde betale Spandarbeydet, efter Hoveriets Ophævelse, i det mindste med 12 til 13 Gr. og Haandarbeydet med 2 1/2 til 3 Gr. Der findes Egne, hvor allerede er vedtaget en langt høyere Hoverie=Penge, uden at Hoveriet er ophævet. Der kunde Hoveriet afskaffes, og Hoverie Pengene endda med Fordeel nedsættes. Men da denne Fald, saavidt man veed, ikke forekommer i det Land, til hvilket denne Afhandling sigter, saa kan man ikke indlade sig videre derom. Endogsaa det ubestemte Hoverie er for nærværende Tid formedelst Vedtægt i visse Maader allevegne fastsat, og kan derfor ansees ligesom det bestemte. b) Det vigtigste Spørsmaal, som man pleyer at anføre imod Hoverie=Pengenes Forhøyelse, er gemeenlig dette Hvorfra skal nu Bonden, efter Hoveriets Ophævelse, tage den Penge=Sum, som han skal betale til sin Proprietær, Det vil være mig meget let at besvare dette Spørsmaal. Efter mine Tanker kan han paa to Veye komme til disse Penge. Enten svarer han, hvad Hoverie Arbeydet har kostet ham, i det han holder et eller to Mennesker og nogle Heste mindre, udgiver mindre for Vogne og Redskaber, og har ringere Fortæring at forskaffe, eller om han ikke vil det, saa beholder han alle sine Folk og Heste, og dyrker dermed sin Jord desto ombyggeligere; derved skal han snart vinde meget meere, end Hove ie=Pengene beløber sig. Jeg vilde ønske, at jeg her eftertrykkelig nok kunde beskrive den usigelige Nytte af Ager Jordens flittige Dyrkning. Bønderne og Folk paa Landet kunde vente ligesaa rige Høste af deres Korn Marker, som af deres Haver, om de vilde dyrke, dem ligesaaledes. Jordens Frugtharhed har ingen Maade, naar Landmandens Flid ikke trættes. Hvilke store Forhaabninger kunde Staten faae deraf, Endogsaa uden begge disse Midler til Hoverie=Pengenes Fortieneste, kunde endnu foreslaaes Bønderne en tredie Maade til Forhvervelse. De kunde kiøre Ægter og Reyser med deres Spand, og Haand Arbeyderne kunde søge andre Haandteringer. For begge skulde slet ikke fattes paa Leyligheder. Dog vilde jeg først raade fra, at kiøre Reyser. Det er en almindelig Mening iblant Landmændene, at de, som befatter sig dermed, ere slette Agerdyrkere, og gaaer immer til Slutning derved til Grunde. Jeg har ogsaa fundet denne Meening stadfæstet af Erfarenhed. Den første Følge deraf er Agerdyrkningens Forsømmelse, og den anden deres Hestes og Vogn Redskabers Fordervelse. De paatager derved gemeenlig en større Risico, end de ere i Stand til at bære, og naar det engang har mislykkedes dem, saa kan de ikke ved igientagne Forsøg vente Erstatning. Dette Middel er altsaa ikkun at anvende i Nødsfald og med megen Forsigtighed, naar de tvende første ikke ville slaae til 3) Men hvorledes skulde Proprietærerne behielpe sig, naar de mister Hoverie=Arbeydet: Eller da Hoverie=Bønderne dog egentlig ikkun ere forpligtede til Agerdyrkningens Bestridelse, og fielden bliver brugte til andet Arbeyde, saa vil jeg strax bestemme Spørsmaalet saaledes: Hvorledes skal Proprietærerne kunde bestride deres Agerdørkning uden Hoverie=Arbeyde, De maae a) ikkun tildeels og ikke gandske ophæve Hoveriet, b) eller bestride Agerdyrkningen med deres egne Spand og Folk for Penge, eller c) deele deres Hoved Gaards Grund, og lade sætte Bønder paa den, paa eneste Gaarde. Alle disse Midler lader sig ogsaa bruge, allesammen paa een Gang. a) De maae ikke gandske men ikkun til Deels ophæve Hoveriet. A) De fleste Proprietærer har saa mange Hoverie Bønder, at de ikke bruger dem alle til deres Agerdyrkning men maae lade en stor Deel af dem betale sig Hoveriet med Penge. En billig Proprietær skulde derover af sig selv treffe den Jndretning, at Fordeelen af det, at faae en vis Andeel af Hoveriet betalt med Penge, skulde overhoved og uden Forskiel paa Personer blive til Deel for alle Hoverie Bønderne paa Godset. Men som man desuden kan formode, faa skeer næsten overalt af Gunst og Partiskhed det, som er tvertimod. Af dem, som i Henseende til deres gode Omstændigheder kunde allerførst giøre Hoverie, tager man Hoverie Penge, og lader de ringere Bønder giøre Hoveriet. Naar der i dette Stykke blev iagttaget meere billighed, og der blev mere overhaaret og seet igiennem Fingre med dem som Hoveriet falder alt for besværligt, formedelst deres slette Omstændigheder, deres Gaarders ringe Besætning, og den lange Veys Skyld, som de ligger borte fra Hoved Gaardene, saa kunde en stor Deel af Hoverie=Arbeydet blive afskaffet, og Proprietærerne beholdt, efter Omstændighedernes Beskaffenhed, dog endda saa mange til Hoverie, som de behøvede. b) Hoveriet skulde ved en Forholdsmæssig Forhøyelse af Haverie Penge saaledes lade sig ophæve paa mange Steder, at Hoverie Bønderne derhos endda bleve skyldige til at arbeyde nogle faa Dage, f. Een fuld Gaard 10 a 11 Dage, med Haand= og 10 Dage med Spand=Arbeyde, saasom 2 1/2 til Vinter=Sæden, 2 1/2 til Vaar=Sæden, 3 1/2 til KornHøsten, og 2 1/2 til Høe=Høsten. J Stedet for Dagenes Antal kunde man og heller bestemme Arbeydet. Saa faa Dage skulde ikke være Hoverie Bonden til nogen Byrde, og Proprietæren skulde de komme til megen Nytte. Af de forhøyede Hoveries Penge kunde han endda let holde de Spand, som han desuden behøvede, og betale Daglønnerne til Haand Arbeydet. Man har allerede et og andet Sted, virkelig gjort denne Indretning, og saavel Bønderne som Proprietærerne befinder sig ret vel derved. Skulde der enden være en Enn, eller en enkelt Hoveries=Bonde, som denne Indretning ikke skikkede sig for, men saadan Fald vil dog vel ikkun sielden eller aldrig møde: saa maatte man i Henseende til denne Egn, eller den enkelte Hoveries=Bonde, treffe en anden Forandring. Hvor saadan Fald skulde mode, der maatte Omstændighederne være saaledes beskafne, at Hoverie Bonden allene for de faa Hoverie Dages Skyld maatte holde flere Folk eller Bester, end han ellers brugte, og at denne Byrde betog ham den Fordeel, som han havde af at betale for de øvrige Dage. 1) Eller de maae bestride Agerdyrkningen med egne Spand og Folk for Penge. A) Hoved=Gaardene ere for den største Deel bortforpaatede, og ikkun nogle faa liver af Eierne selv drevne og for valede. Dersom de skulde bestride Agerdyrkningen med deres egne Spand eller Folk for Penge, saa skulde man kunde troe, at Forpagtnings Pengene maatte blive nedsatte. Men disse Forpagtnings Penge ere hos de fleste allerede saa ringe, at Forpagterne kan tilstrækkelig komme ud uden Hoverie, ja endog uden Gotgiørelse af Hoverie Pengene selv. Jeg veed vel, at man indseer dette saavel ved Domain Godser, som ved adelige Gaarde, men lader sig det i en meget god Mening befalde. Det har og gandske vist mangen fordeelagtig Virkning, og giver Forfatningen saa megen Anseelse af Realitet, og Staten saa megen indvortes Fasthed, at at man just ikke skulde ønske saa megen Forandring i dette Stykke. Dog alligevel maae man betænke, at denne Forandring kan blive gjort saa taalelig for Forpagterne, som man ikkun vil, og at man tillægger den største Deel af Folket den Fordeel, hvilken de, som enkelte Privat Personer, taber. Jfald det nu ogsaa blev Forpagterne til en liden Forhøyelse i deres Forgagtnings Penge, naar de i Stedet, for Hoveriet maatte behielpe sig med egne Spand og Folk for de noget forhøyede Hoverie Penge! Deres Forpagtninger skulde endda blive fordeelagtige nok, og Tabet skulde vist være meget lidet, om der og skulde komme nogen deraf. B) Jeg vil til Exempel vise, hvor høyt et eget Spand maatte komme imod et Hoverie Spand. En heel Gaard maae i oftbemeldte Fald giøre aa lig 104 Hoverie Dage. Efter Dagenes Antal kunde man altsaa afregne 3 hele Gaarde imod et eneste Spand, men efter Summen af det Arbeyde, som skede disse Dage, gandske vist fire. Nu skulde vist nok de forhøyede Hoverie Penge af fire hele Gaarde endnu ikke være tilstrækkelige til at underholde eet Spand. Men naar man dertil ogsaa regnede og tog endnu i Betragtning de forhøyede Høverie=Penge for hver Dag, som ellers ikke in natura havde kundet blive afgjort, at det meste Arbeyde nu skede, eller i det mindste kunde skee bedre end forhen, saa er det øyensynligt, at Forlisen skulde være meget ringe, og i sær ikkun mærkelig i Sæde=Tiden, om Høsten og ved Afgrødens Jndkiørsel. I Henseende til Haandarbeydet var der ved denne Forandring endnu mindre Skade. c) Eller de maatte deele deres Hovedgaards Grund, og lade sette Bønder paa den, samt lade Bønderne flytte hver paa sin Grund. Næsten alle Forbedrere ved vor Forfatning driver paa de store Landgodsers Fordeeling. Den skulde gandske vist og være det virksomste Middel til at befordre Folkeformerelsen, at forhindre Formuens Stokning, give Vindskibe, ligheden fleere Drivesildre, og forskaffe Staten en større Lyksalighed. Jkke engang Godsernes Eiermænd skulde tabe derved. Det er bekiendt, og man kan ofte nok giøre Jagttagelsen ved de forgieldede Bondergaardes Salg og Licitation, at Landgodserne ved Fordeelinger altid udbringes høyere i Forpagtning, end naar de forpagtes bort under eet. Jeg vilde vel paastaae det, som en almindelig Erfaring, at de store Herregaardes Landgadser immer staae en Trediedeel lettere i Forpagtningspenge, omendskiønt de ere Tiende frie, og blive drevne af Forpagteren med det lette Hoverie. Her er ikke Stedet, hvor den Sag kan omstændelig blive undersøgt. Jeg lader mig derfor nøye med, ikkun endnu at føye det til, at saaledes som Omstændighederne endnu for nærværende Tid ere, lader Fordeelingen i enkelte Steder og eeneste Gaarde sig vel paa nogle Steder iverksette, men dog ikke allevegne. Hist og her maatte der fattes Forpagtere. Men gandske vist og ikkun hist og her, og ikkun saalænge indtil flere ringe Folk, opmuntrede ved de øvriges Fordeel, havde ogsaa sat sig i den Forfatning, at de ligeledes kunde være Forpagtere.