Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1826-08-08
Rusland. (Udtog af Undersøgelseskommissionens Beretning sluttet). Alexander Bestuschew og Kahowskviiste sig som de ivrigste Terrorister. Den Første sagde, gjeg gaaer over Rubrikon og nedsabler Alt, hvad det komme mig i Veien. Den Anden sagde: "med disse Philantroper lader sig Jntet udrette. Her tales kun om Nedsabling; det er Alt. Vil Man ikke det, saa gaaer jeg strax hen og angiver mig selv. Siden har Kahowskbekjendt, at det var Rylejew, som opfordrede ham til Keisermordet, og priste dem, som ikke allene bragte Selskabet Liv og Ære til Offer; men selv i Henrettelsens Øie. blik ikke røbede det. Da Alex. Bestuschew svarede paa denungre Pustschins Jndvendinger: i det mindste ville Ve fylde et Blad i Historien, gientog Pustschin. "Ja vel men dette Blad vil blive Os selv til Skjændsel. Jakubowitsch foreslog i en Forsamling af blot 5 Sammen. svorne at bestemme ved Lodkastning, hvo der skulde myrde Keiseren; men da Alle taug, tilføiede han: "Jeg for min Deel gjør det ikke. Jeg har et godt Hjerte. Jeg har villet hævne mig; men kan ikke myrde med koldt Blod. Flere af de Sammensvorne stode i den Formening, at Keiseren, istedetfor at bruge Magt imod Rebellerne, strax vilde frasige Souveraineteten og træde i Underhandling med dem. Man vilde da indkalde Deputerede fra alle Gouvernementer, udnævne en provisorisk Regjering og lade stemme over nye organiske Regjeringslove. De haa bede paa denne Maade at undgaae Blodsudgydelse. Mislykkedes dette, vilde Fyrst Trubetzkoy og Ryleief hav rømt Staden og søgt at udbrede Opstanden i Provindserne. Flere Breve vare i denne Hensigt alt afsendte, og Baron v. Steinhell havde, for som han sagde at bevise, Rylejew, at han ogsaa duede til noget, forfattet et Manifest, hvori siges, at da begge Storfyrsterne havde frasagt sig Tronen, tilkom det Fædrelandet selv at vælge: et Overhoved. Bulatow, et svagt men ikke fordærvet, Menneske, spurgte, da Man opdagede ham Selskabets Plan Men hvor er da Fædrelandets Vel? Jeg seer kun en Regjeringsforandring. Jstedetfor en Keiser, ville J. have en Diktator i Fyrst Trubetzkoys Person. Jo nærmere det afgjørende Øieblik kom, des meere raadvilde teede Anførerne sig. Rylejef, som havde svoret paa, at ville møde, om der ogsaa kun indfandt sig 50 Md., udeblev. Den Ene mistroede eller spottede den Anden, og alt før Udbruddet var Sammensværgelsen opgivet af dem, Man meest gjorde Regning paa. Men for dog at gjøre en Begyndelse skikkede Ryleief Lieutenant Arbuzow til Garde=Marinernes Kaserne. Her var heller ingen Enighed, og først da Man ved at høre Skud, sagde: "det er Eders Kammerater Man myrder!" forlod hele Garnisonen, Kasernen. Regimentet Moscau, som egentlig begyndte Rebellionen, havde Man indbildt, at Storfyrsterne Constantin og Michael vare fængslede. Michael Bestusche- og Stschepin befalede Soldaterne at lade skarpt. Den Sidste styrtede med Sabelen paa Generalmajor Fredericks, hvem han tilligemed Generalmajor Schenschin saarede, og hug løs paa ham længe efterat han var faldet. Jdet han hug om sig skreeg han: Hjeg dræber Eder En og Hvers, Nu greeb han Fanen og marscherede til Senatst pladsen. Bestuschef tilstaaer, at uagtet hans Forhold i Regimentet Moskaus Kaserner, var hans Samvittighed begyndt at opvaagne, og da han stod op havde han holdt denne Morgenbøn: "O min Gud, er vort Foretagende retfærdigt, da staae Os bi, hvis ikke, skee din Villie med Os Uagtet Panoff alt havde svoret, slog han sig ogsaa paa Rebellernes Partie, sigende: "Vi ville til dem, som forsvare Constantin Dagens øvrige Begivenheder ere bekjendte. De meest Rasende udmærkede sig ved Mord. Det var Kahowsky, som dødelig saarede GrevMiloradowitsch ved et Pistolskud. Kuglen, som Saarlægen udtrak af Saaret og er bleven Kommissionen el forelagt, var en Pistolkugle. Fyrst Engen Odoejevsky gav ham et Stød med Bajonetten. Kahowskydræbte ogsaa Oberst Sturler og saarede Kapitain Hast ser med et Dolkestød. Nu slængte han sine Pistoler fra i sig med disse Ord: "det er nok. Jdag har jeg To paa min Samvittighed. Wilhelm Küchelbecher havde lagt sin Pistol an paa Storfyrst Michael; men 3 at Garde=Matroserne, som vare ved hans Side, hindrede ham fra Forbrydelsen. Han forsikrer imidlertid, at det kun skeete, for at afholde Andre fra at gjøre det, da han no vidste, at hans af Snee fugtige Pistol vilde klikke. Af alle Formændene mødte Jngen undtagen Jakubowitsch paa Samlingspladsen, men blev der heller ikke længe. Bulatoff indfandt sig blot som Tilskuer, endskjøndt han paa Hjemveien ladede sine Pistoler sigende: "Maaskee faaer Man idag at see, at der endnu gives Brutussen, og Riegoer i Rusland!" men efter egen Tilstaaelse kjendte han blot disse Mænd af Navn. Diktatoren, Fyrst Trubetzkoy, krøb i Skjul for sine Med=Sammensvorne og kom i al Hast til Generalstaben, for at aflægge Keiseren Troskabs-Eed, i Haab om derved at gjøre sin Forseelse god igjen. Han fik flere Gange ondt, løb fra Huus til Huus, og begav sig om Natten til sin Kones Svogers, den østerrigske Gesandts Bopæl, hvor han paa Keiserlig befaling blev reklammeret. Da Rylejew ikke saae Trubetz, koy, holdt han det for sin Pligt at opsøge ham; men kom - ikke igjen. Ligesaa gik det de Andre. Nogle overgav sig selv, deriblandt den ulykkelige Oberst Bulatoff, som i Forudfølelsen af sin Undergang grædende havde taget Afskeed fra sit i Vuggen liggende Barn, og paa ingen Maade kunde beqvemme sig til at forlede Soldaterne til Oprør. Dagen derpaa blev han rasende. Den Tanke, at Man havde brugt hans Navn for at bedrage Garde Grenadeer. Regimentet, som elskede ham, og den tossede Historie, som var udspredt, at alle Soldaterne ved samme skulde henrettes, berøvede ham Forstanden. J denne Forfatning - skriver han til Storfyrst Michael - befandt jeg mig, da jeg begav mig til Generalstaben, for at aflægge Eeden. Min Jndbildningsskraft var forvirret; mit Hoved glødede, fra alle Sider troede jeg at see mine elskede Vaabenbrødres Blod at flyde, og medens Man rundt omkring i mig svoer Keiseren Troskab, løftede jeg Haanden og kyssede Korset; men gjorde i mit Jnderste den græsseligste Eed paa at skille Keiseren ved Livet. Lige til hans Dødsdag (31 Januar), da et nyt Anfald af en gammel ulægelig Sygdom bortrykkede ham, piinte Tanken om denne skrækkelige Beslutning ham, indtil hans Samvittigheden. delig beroligedes ved en frivillig Bekiendelse; thi forhørt blev han slet ikke, og døende lagde han tillidsfuld sine Børns Skjebne i den Monarks Haand, hvis Liv han havde eftertragtet.