Aalborg Stiftstidende, 1839-10-24
Fra Madrid har man nu, i en udførlig Skildring af Cortesmødet den 7de ds., i hvilket Fueros-Spørgsmaalet blev afgjort, Beretning om den lige saa mærkværdige som sjeldne høitidelige Udsoning af alle Partier, der i dette Møde forudgik og foranledigede den eenstemmige Antagelse af det nævnte Spørgsmaal. Mødet begyndte nemlig med en Tale af Hr. Olozaga, der snarere lod vente alt Andet end en saadan Udsoning. Den bekjendte Oppositionsdeputerede angreb navnlig Regjeringen med saadan Heftighed, at hele Kammeret geraadede i den største Bevægelse. "Ministeriet", sagde han, bestaaer af Mennesker, der neppe kjende hinanden, der umuligt kunne fatte en fælleds Tanke eller udføre en fælleds Plan, og hverken ved Cortesforsamlingens Ønske eller ved den offentlige Mening vare designerede til at danne et Cabinet." Justitsministeren tog herimod saaledes til Orde: "Mine Herrer, jeg forlanger, at man enten sætter os i Anklage-Tilstand og erklærer os for skyldige eller at man i os agter en af de 3 constitutionelle ponvoire. Naar Anklager blive reiste imod os, der ere saastærke Hr. Olozaga afbrydende: "Jeg kunde opstille dem endnu langt stærkere." Justitsministeren: "Jeg forlanger, at Orden bliver tilveiebragt." Hr. Olozaga"Ministeren er altfor hurtig kommen i Heden; hvad jeg har sagt var endnu langt fra ikke Alt . . . . Krigsministeren (General Alair): "Jeg vilde ønske, at det maatte være mig tilladt at sige et Ord. . . . Hr. Olozaga"Naar en Deputeret har Ordet, saa har Jngen Ret til at afbryde ham; jeg for min Deel vil ikke taale dette af Nogen, allermindst af en Minister." Taleren vedblev nu at dynge alle Slags Bebreidelser paa Ministrene og opfordrede slutteligen til at forkaste det Kammeret forelagte Forslag om fueros. Touren kom nu til Justitsministeren, men denne overdrog Ordet til sin Collega, General Alaix, og nu forandrede Scenen sig. Efterat Taleren havde udtrykt sin Beklagelse over, at man havde gjort et Fredspørgsmaal til et Stridspørgsmaal og dernæst retfærdiggjort Ministrene mod den Deputeredes haarde Angreb, sluttede han med de Ord: "Mig synes, at Hr. Olozaga har valgt sin Tid slet for at erklære Ministrene Krig. Han har begyndt Kampen, hvor Enhver ønsker Freden." Disse faa Ord gjorde i Kammeret et dybt Jndtryk. Hr. Olozaga sagde: "Forat give et Beviis paa min Upartiskhed, erklærer jeg hermed, at jeg ikke vilde modsætte mig, at see de nærværende Ministre for stedse paa deres Post, saasnart de give os de forlangte Garantier; i Overbeviisningen om, at de kunne bidrage til at give Spanien Fred, vil jeg i de vigtige, Fædrelandets Vel vedkommende, Spørgsmaal ikke bekjæmpe dem; ja, jeg vil selv ile med at stille mig paa deres Side." General Alaix. "Jeg modtager denne oprigtigt givne Forsikkring lige saa oprigtigt; Tegnet derpaa vil være, hvis De ønsker det, at vi omfavne hinanden." Med disse Ord gik han hen til Hr. Olozaga, der lige saa hurtigt kom ham imode, hvorpaa Begge omfavnedes. Forundring og Rørelse maltes paa Alles Aasyn. Snart fulgte Andre det givne Exempel. Oppositionens Deputerede nærmede sig Minister bænkene og en almindelig Omfavnelse paafulgte. To Deputerede førte General Alaix hen til Hr. Arguelles, Præsidenten i Kammeret og Hovedet for Oppositionen, hvorpaa ogsaa disse omfavnede hinanden. Fra alle Sider hørte man kun Lykønskninger og glade Hilsener, og ligeledes Tribunerne, der for ivrigt havde applanderet Olozagas Foredrag, gave nu deres levende bifald med den forandrede Scene tilkiende. Efterat Bevægelsen havde lagt sig, tog Hr. Arguelles, Veteranen for det liberale Parti, saaledes Ordet: "J dette lykkelige Øieblik forglemmer jeg 30 Smertens Aar; dog meer end nogensinde er jeg stolt paa at være Spanier, og Nationen ønsker jeg tillykke til det grandisse Skuespil, der udbreder sig for dens Øine; maatte den følge det Exempel, som dens Repræsentanter give den (Bifald). Mine Herrer, det er gode Spaniere, der paa Bergaras Sletter, efter en sexaarig brodermorderisk Kamp en Kamp, der kun derfor trak sig saaledes i Langdrag, fordi man fra Begyndelsen ikke havde forstaaet hinanden –, nedlagde Vaabnene og, uden at stille Betingelser, som Brødre omfavnede hinanden. Men ikke mindre gode Spaniere ere de, som i en levende Debats Hede gjøre meer, end nedlægge Vaabnene – som aflægge personlige Overbeviisninger og Fordomme for at være Brødre, saasnart de høre de store Ord: "Fædreland og Enighed." Ja, mine Herrer, jeg er glad ved, jeg er stolt af at være Spanier. Vi have givet dem en slaaende Tilretteviisning, som i Europa endnu ikke ansaae os modne til Friheden og dens Nydelse. Paa denne Tale fulgte atter bifald, hvorpaa Fueros-Lovudkast blev eenstemmigt antaget. Efter Afstemningen blev det besluttet, at feire den næste Dag ved et Festmaaltid, og Forsamlingen skiltes af under Raabet: "Leve Nationen, Leve Alair, Arguelles, Olozaga!" Espartero er den 8de ds. brudt op fra Saragossa; Cabrera venter ham i Cantaveia. Memorial Bord. vil vide, at Cabrera fra de franske Legitimister har erholdt een Million Franes i Contanter til at fortsætte Krigen.