Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1812-03-10
Odense, d. 6 Martii. Afvigte Markedsdage, her i Odense vidnede glædelig om den hos Landalmuen, især blandt Qvindekjønnet, tiltagende Huusflid, da her neppe før har været seet slig en Mængde Lærreder og Dynevaar. Kuns Skade, at lav Vindesyge ogsaa her saa kjendelig spores, da man sjelden finder noget uforfalsket Stykke, at jo det Jnderste er af et langt grovere Slags end de yderste Alen. Afsætningen var ei heller saa rivende, hvorfor Meget igjen hjemførtes, naar Eierne ikke den sidste Dag vilde sælge det med betydeligt Afslag. Dynevaar Lunde saaledes kjøbes for 8 a 9 Mk., Hørlærreder for 6 a 8 Mk. og Blaarlærreder for 4 a 6 Mk. Alen. Af Levnetsmidler var Tilførselen desmindre, og Priserne paa dette Lidet solidere, som f. Ex. Boghvedegryn, 5 a 6 Rdlr. Skjeppen, røget Flæsk 8 Rdlr. Lispunder, Vinter smør 9 Rdlr. og Sommersmør, 12 Rdlr. Halvottingen. - Det Besøg, Odense Theater i Vinter vedbliver at have, stadfæster den umiskjendelige Flid og Jnteresse for Konsten, hvorved det nærværende Skuespillerselskab saa roesværdigt søger at fortjene Publikums bifald. – Efter et Par Dages temmelig stærk Frost faldt i Gaar Morges endeel Snee, hvilken mildnede Luften saa meget, at Sneen igjen inden Aften næsten var forsvunden. J Nat har det atter frosset, men i Dag er Luften mildere med klart Veir og sydvest Vind. (Hempels Avis.) Tellemarken. (Af utrykte Reisebemærkninger i Aaret 1805.) Den Characteer, Sillejords Beskriver (Provst Ville) tillægger dem der boe til Fields, men nægter dem, som boe i Dalene, passer, efter hvad alle Troværde deroppe forsikrer, paa Tællebonden i Almindelighed. Ærlighed er en Hovedcaracteer. Man har ingen Laase for sine Huse, og veed intet af Tyverie, ligesaalidet af anden Uredelighed. Man har Ærbødighed for Rigdom, men uden at hanne Fattigdommen, og uden at tillade sig Erhvervelse ved andre end de hæderligste Midler. Men ogsaa er nok da Rigdom fyldest hæderlig. Man veed intet af Contracter, Gieldsbeviser, og Formaliteter. – En Bonde i Sende skyldte en anden 400 Rdlr. rede laante. Debitor bliver syg af en grasserende Forraadnelsesfeber, syg til Døden, og laae i denne Sygdoms bekiendte Apathie. Creditor melder sig ikke. Den Syge havde mistet Malet; men man mærkede i flere Dage en vedvarende Stræben efter at aabenbare noget, som han ei kunde gjøre forstaaeligt. Efter megen Kamp blev det Creditors Navn. Han kunde ei døe rolig, førend han fik talt med ham. Denne kommer. Det den Syge vilde, var vidnesfast at tilstaae Gielden, og paalægge Konen at betale den. Creditor beroliger ham med at det var uvigtigt og uden Hast, at han ei ønskede Pengene, uden naar hans Efterlevende kunde taale deres Savn, i hvilket Fald han troede sig dem vis nok. Nu først beroeliget kom den Syge sig. - Tellebonden er tarvelig i al Nydelse i udmærket Grad. Deres Begrebe om hvad der, af det, Ganen vedkommer, hører til Vellevnet, ere saare indskrænkede, derfor ei vanskelige at fyldestgiøre. De ere ædruelige, men derfor, uvante til stærke Drikke, maaskee deslettere berusede, naar de engang vanke. De nyde i deres Giestebude det bekiendte hedgaaende Øl, som meget beruser. Deraf maaskee deres Rygte om Slags maale i deres Vilder, der endtes med Duellen i et Bælte, hvorved de spændte sig sammen og anfaldt hinanden med Tællekniven til een eller begge laae døde. Dette er i nyere Tider uhørt. – J Bønderhusene hersker skjønneste Reenlighed, blideste Gjestfrihed og Velville. - Deres Dragt er til Forundring ei allene net og saa den koster meget Arbeid, men skjøn og rig. Den er saadan, som Sille jords Beskriveren fortæller. Men naar Broderiet kaldes smagløst, maae det være et Tillæg af den navngivne Forfatter. Et heller sees lettelig uden i Guldbrandsdalen saa smukke hjemmegjorte Tøier, som de alle her ere klædte i. Man arbeider her maaskee mindre end nogle andre Steder med Rokken og Væven, men gjør hvad man bruger. Den utroelige Mængde Broderie, hvorved næsten alt hvad der hører til Dragten er virkeligen decoreret, medtager en stor Deel af Qvindekjønnets Tid. De vise sig derved meget hændige, og de, som kjende Jndbyggerne, tale med Berømmelse om deres Flittighed, som et væsentligt Stykke i deres Characteristik. - Kornets Priis er her som i Schren. Der avles intet Aar hvad Folkemængden, behøver. Der klages, saavidt erfares, ikke over Udsuelser af denne Stads Handlende. Man kjøber derfra alt det Malt man bruger, som i det Hele er lidet. Man kjøber ugjerne dansk Rug. Havrebrød, som Fladbrød, er og det almindelige; dog i de endnu nordligere Egne Bygbrød; man avler der ingen Havre. Kornavlen udvides, især Kartoffelavlen. - Det meste man til Dragten, tilhandler sig fra Staden er Sølvmaller og Spænder. Af disse gjøres en Deel af hjemmetillærte Guldsmedde. Jkke fra Tellemarken, men vel fra Nummedalen og Hallingdalen (hvor der bæres en nogenledes lignende Dragt) høres Klager over, at disse Hjemguldsmede, hvilke ei stemple deres Varer, bedrage Almuen, ved at lade dem dyrt betale meget slet og kobberblandet Sølv, hvori Kjøberne ei nær faae den Værdie de burde have for deres Penge.