Aalborg Stiftstidende, 1838-11-12
Fædrelandet. Kjøbenhavn, den 10de Novbr. Den 7de d. feirede Justitssecretairen i den kgl. Lands=Over= samt Hof= og Stadsret, Hoff, 50de Aarsdagen, efterat han først var ansat ved denne Ret, hvor han i de sidste 42 Aar har fungeret som Regnskabsfører. Om Morgenen overraskedes han ved en Communication fra Justitsministeren om, at Hs. Majestæt i denne Anledning havde havt den Naade at udnævne ham til Statsraad. En Deputation fra Rettens Justitscontoir overrakte ham siden fra dettes Personale en smag fuldt udstyret Sølvpocal, som et Tegn paa dets Paaskjønnelse af den sjeldne Humanitet og Retsindighed, han i sin lange Embedsbane bestandigt havde lagt for Dagen. Om Eftermiddagen deeltog han i en Diner paa Skydebanen, som af Rettens Assessorer, Procuratorer og andre Embedsmænd i denne Anledning var foranstaltet. Kbhvnspst.) I den mod falleret Kjøbmand S. Cohn, susp. Proc Albinus og Gjæstgiver Jacobsen anlagte Justitssag (sed. Bl. Nr. 188) er ved Høiesteret falden følgende Dom Samuel Cohn og Jens Bjørn Albinus bør hensættes i Fængsel paa Vand og Brød, hver i sex Gange fem Dage og Sidste have sin Bestilling som Procurator forbrudt. J Henseende til den Mikke Jacobsen idømte Straf og Actionens Omkostninger bør Commissariernes Dom ved Magt at stande, dog saaledes, at Salarierne for Procuratorerne Nielsen og Otterstrom nedsættes for den første til 200 Rbd. Sølv og for den sidste til 100 Rbd. Sølv. Og fastsættes Salarierne, til Commissarierne Overauditeur Oxenbøll og Cancellieraad Landt samt Commissionsskriveren Søkrigscommiss. Bagge, til 4000 Rbd. for den første, 8000 Rbd. for den anden og 150 Rbd. for den tredie, Alt Sølv. Justitsraad Blechingberg tillægges i Salarium for Høiesteret 30 Rbd. Sølv, som udredes af de Tiltalte paa den i Commissariernes Dom i Henseende til de øvrige Salarier bestemte Maade. De Commissarierne og Commissionsskriveren for Høiesteret; tilkjendte Salarier ere tilkjendte ifølge en ved kongeligt Rescript Høiesteret dertil given Bemyndigelse. Kbhvnspst.)Alle vore Blade lyde af Roes over Ole Bull, i alle hæves han til Skyerne og det enthusiastiske Bravoraab i Theatret gientages paa Prent. Men er denne Enthusinsme da ogsaa almindelig vover man at spørge; er der ikke he saa vel som ved andre Leiligheder, deelte Meninger, en Mening, som vel ikke hidtil har udtalt sig paa Papiret, med som dog virkelig existerer. Vi have ogsaa hørt ham, v. kom med meget spændte Forventninger, vi fandt dem vel fo en Deel grundede, men dog ikke ganske - og vi have fundet at et ikke saa ringe Antal saakyndige Mænd have erfaret det Samme. Det er sandt, at Bull unægtelig er en stor Kunstner, at han formaaer at frembringe det paa Violinens faa Strænge, som aldrig var tænkeligt, at især hans Flageolettoner ere noget af det meest henrykkende, man kan høre - men vi vove at paastaae, at Totalindtrykket ikke var saadant, som man havde ventet sig, at man vistnok havde føl sig langt mere tiltalt ved de tvende Brødre Müllers, end ved Ole Bulls Violin, at det Kunstneriske ved dennes Spil vel vakte Forhauselse, men dog ikke den Sjælefryd, som man følte ved hines berømte Qvartetter. En udmærker Kunstnerhæder kan imidlertid Ingen frakjende Ole Bul; disse Par Ord skulle heller ikke sigte til at forkleine den De ere blot en Tolk for den juste milien Mening, der virkelig existerer og hans Spil.