Ribe Stifts Adresseaviser, 1833-01-08
Udenlandske Efterretninger. Hollandsk belgiske Anliggender. Kongen af Hollands Vægring for at rømme Forterne, Lillo og Liefkenhoeck fandt Pariserne saa utrolig, at de i Begyndelsen slet ikke vilde fæste Lid til Efterretningen derom; men da denne stadfæstede sig, som Sandhed: saa opløftede Journalerne et forfærdeligt Skrig, imod den franske Hærs Tilbagetog, og Temp erklærede reent ud, at det vilde være Pligt at anklage Ministrene, som Forrædere mod Frankerigs Jnteresse, dersom Hæren vendte tilbage, uden en Gang for alle at have sat Belgien i Sikkerhed imod Holland. Jmidlertid er Tilbagetoget virkelig iværksat: Divisionen Schramm tiltraadte Afmarschen d. 28 Decbr.; Divisionerne Jamin og Achard skulde de 2 næste Da følge efter, og til den 4de Januar skulde ingen fransk Soldat mere befinde sig paa belgisk Grund. Nouvellisten, fortæller, at i denne Anledning heftige Debatter have fundet Sted i Cabinettet, idet Marskal Soullt vilde have Rømningen opsat indtil Forternes Overgivelse; men Hertugen af Broglio paastod, at det høitidelige Løfte om at rømme Velgien, saasnart Citadellet var overgivet, burde ubrødeligt holdes. Paa den Jndvending, at Rusland ikke havde holdt sit bestemte Tilsagn om at respectere Polens Nationalitet, og at man jo da heller ikke kunde forlange, at Frankrig skulde være bundet til sine Løfters bogstavelige Opfyldelse, saameget mindre, som Forterne Lillo og Lieskenhoeck kunde, uden tvungen Jnterpretation, ansees for at høre med til Citadellet, skal Hertugen have svaret, at Frankerig burde vise, at dets Løfter vare det hellige, om end andre Stater i denne Henseende vare mindre samvittighedsfulde, samt at, hvis det givne Løfte kunde modtage flere Fortolkninger, var det hæderligst, at følge den, som var mindst fordeelagtig. Hvad der nu har havt meest Jndflydelse paa Cabinettets Beslutning, enten Hertugens meget smukke Raisonnement, eller, hvad der ogsaa tales om, Engellands utrykkelige Protest imod Franskmændenes længere Ophold i Belgien nok: Resultatet blev, at Hæren skulde trække sig tilbage. De franske Prindser ankom i de sidste Dage af December til Paris, for at holde Nytaarsfest i deres Familiekreds, men vendte derefter igjen tilbage til Hæren, for der at modtage deres kongelige Fader, som den 5te vilde afreise, for at inspicere Nordarmeen og tillige uddele Belønninger til dem, som dertil have gjort sig værdige. Lillo og Liefkenhoeck ere blevne rigelig forsynede med alle Fornødenheder fra Vliessingen; den 29de hørte man ved det førstnævte Fort en stærk Kanonade, hvorom endnu ingen nærmere Efterretninger haves. Det blev de hollandske Fanger tilbudet, at vende tilbage til deres Hjem, imod at give deres Æresord paa, at de, indtil den endelige Afgiørelse af de belgiske Anliggender, ikke vilde tjene mod Frankerig, eller dets Allierede; men, da de vægrede sig ved at indgaae denne Forpligtelse, bleve de, uagtet den engelske Gesandt Sir Robert Adairs Protest førte til Dunkirchen. Den første Afdeling, omtrent 2500 Md., afgik d. 29de, den anden, 1500 Mk., d. 31te. Med den sidste Afdeling fulgte den gamle Chasse selv, som paa ingen Maade vilde forlade sine Vaabenbrødre. Samme Dag blev Citadellet med Tilbehør overgivet til den belgiske Oberst Buzen. - De Londonner populære Blade commentere paa deres Viis over dette hele Foretagende. Jblandt andre anstiller Morning Herald opbyggelige Betragtninger over det Spørgsmaal: "Hvad har den anglogalliske Convention udrettet". Efter en Indgang om det Blod, som strømmeviis er rundet ved Antwerpen, deeler den sit Theema i tre Spørgsmaal. Hvad har Conventionen udrettet for Belgien, hvad har den udrettet for Engelland, og hvad har den udrettet for den almindelige Fred, Resultaterne, som den faaer ud af denne Under søgelse, ere følgende: 1, Conventionen har berøvet Velgien endog Skinnet af Uafhængighed og foranlediget, at de "tappre Belgier, have lagt deres fuldkomne Udygtighed til at være et selvstændigt Folk for Dagen. 2, Conventionen har høilig skadet Engellands Jnteresse og Ære: dets Jnteresse, fordi den har berøvet det en gammel Allieret og Kunde; dets Ære, fordi alle Folk herefter ville sige: Engelland lod Polakkerne i Stikken, da det var bange fordet store Rusland; men tog sig af Belgierne, da det meente at kunne spille Friskfor mod det lille Holland. 3, Conventionen har knyttet de tre absolute Stormagter nøiere sammen og gjort den almindelige Fred usikkrere, end tilforn. Slutningsresultatet er, at Jngen har vundet ved dette Foretagende, uden Ludvig Philips Ministerium, som derved har sat sig i Gunst hos et forfængeligt og letsindigt Folk. - J det belgiske Repræsentantkammer fremkom Hr. Gendebien d. 28de med det dobbelte Forslag, at den belgiske Nation skulde tilkjendegive den franske Hær og dens værdige Anførere sin Taknemlighed, og at Løven ved Waterloo, skulde omstøbes til Bomber og Kugler, forat tjene til Forsvar for begge Folks Uafhængighed, og derimod dens Sted et Sørgemonument oprettes, paa hvilket begge Nationers Faner til evig Tid skulde vaie. Som Motiv for den sidste Deel af Forslaget anførtes, at bemældte Løve var et forhadt Sindbillede paa det despotiske Aag, hvorunder den hellige Alliance i 15 Aar havde holdt Nationerne; men som Frankerig og Belgien i de herlige Juli, og September Dage havde afkastet. Hr. Gendebiens Had tit Waterloo=Løven fik ingen videre Fremgang; men den første Deel af Forslaget gik igjennem, dog ikke ganske uden Modstand. Det samme Forslag om en Takadresse til den franske Hær blev af Grev Robiano fremført i Senatet, med det Tillæg, at overrække Marskalk Gerard en Æreskaarde i Nationens Navn. Begge Dele bleve eenstemmig antagne.