Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1773-10-18
Jndsendt fra Landet. En grammaticalsk Samtale imellem Mad. Prudens og Phillantropos: M. Pr. Jeg synes M. Hr. at en stor Deel blandt os, end og blant Lærde maa ei være vort Moders Maal mere mægtige, og skrive derover urigtig. Jsær har jeg mærket, at de giøre ingen Forskiel paa Ordenes Endelse, enten de tale om een eller flere. F. Ex naar de vil sige: de Gierrige sælge Ære, Troe og Love, ja Domen selv for Penger; saa skrivedet de Gierrige sælger, som ei er ret; thi i vort danske Sprog, endes gemenlig vore Verba paar i Singularis, men i Pluralis lukkes den Bogstaver ud og Endelsen er paae, saasom: En gotlos Domer hører dog omsider den fattige Enkes Raab, men de Gierrige høre ingen Raison og aabne kun Ørene for Gaver, ja pege endnu paa Brystet, og saaledes besmykke Gierrighed med Hyklerie. Ph. Hun har Ret deri Mad.: mange skrive ret uordentlig i den Fald, skiønt Bogtrykkerne have vel sommetider Skyld deri. Vort Sprog giør ganske vist Forskiel paa Sngularis og Pluralis Numerus, men derimod har det een og den samme Endelse, hvad Personen angaaer, saasom Jeeg, Du Han, Vi, J. De. For Ex. jeg elsker en ædel sindet Dommer, du frygter ei føre, at han lader sig bestikke, men han frygter selv for Overilelse, og tager sig nøie i Agt for Hastighed. Her seer Hun Madame, at hvad Personer angaaer, er Endelsen den samme: jeg elsker, du frygter, han tager, ligesaa i Pluralis, eller naar der tales om flere. For Exempel: Vi søge og stræbe efter Orden i Handelen: J skiøtte ei derom: De slette Patrioter og de Gierrige stræbe mod al Orden, ja svendere end og Penger for at hindre den. Her seer Hun, at Endelsen er eens: Vi stræbe, J skiøtte, De spendere. Mad. Pr. Jeg synes videre: At mange fare lige saa vilde i Verba, naar de skal tale til nogen, da de er giøre Forskiel, hverken paa Persona eller Numerus. J Studerte, kalde det vist nok Imperativus Modus, naar Talen er til een eller flere, og det enten til 2den eller 3die Person. For Exempel, Vil jeg sige til en i secunda Persona og singularis numerus: Skrig hverken for høyt, ey eller hvisk for sagte, naar du skal tale offentlig, men tal høit og jevnt. Derimod, taler een til een i tertia Persona, saa lægger vort Sprog den Bogstavne til; for Exempel: En Slader hviske kun ret, og skrige ei Ørene af Folk. Taler jeg til flere eller i plurali, saa heder det i secunda Persona: Værer ikke Kiellinger eller Mæhæer. (a) J Geistlige, naar J ellers due, lader Eder ey heller forblinde af Gierrighed. Men taler jeg til flere i tertia Persona, saa lukkes den Bogstaver ud, for Exempel: De Retsindige overile sig ikke, men høre vel først begge Parter, og troe ey heller strax, alt hvad de høre. Ph. Mad. Jeg merker Hun er studert: Hun raisonerer jo om gramaticalske Ting, som en Qvintilianus. M. Pr. Nei saamænd er jeg ikke, men disse gramaticalske Ord har jeg saa ofte hørt i min Ungdom, at vor Skolemester har tygget for mine Brødre. Men Qvitilianus, hvad var det for en Mand; Jeg slutter af Navnet, at han var en Latiner eller Romer. Ph. Hun har Ret Mad., han var en stor Gramaticus. J det Oxfortske Bibliotek findet et Manuscript af han, og deri et Sted, som findes ei i noget trykt Oplag, hvor han citerer Florus, ret firlig og grammaticalsk at skrive om det første Triumpirat i Rom, hvilket Sted ei heller findes i de trykte Exemplarer af Florus. Paa dansk lyder samme Sted om trent saaledes: Jkke allene Cato Cicero, men fast alle fornuftige Romere merke vel, at Pompejus Cæsar tragter efter at svække Republikens Frihed, men ingen dømmer det om Crassus, han, hvis Fader er en Bønde-Søn fra Ægypten, og som ei Forstand har forhværvet, men slumpelykke og andres Fortræder have tilbragt store Midler, vil og være med i Triumpiratet. Ære- og Regiere-Syge drive ham ei dertil, men Begierlighed efter at rive al Roms Handel til sig allene opmuntrer ham til samme: Han overveier, hvorledes han best kand insinuere sig hos Cæsar og Pompejus, han tænker ved sig selv; Pompejus har Midler selv, og lader sig ei bestikke; Cæsar er for høymodig, han tager ei mod Stikpenger; men jeg tænker paa et Raad: Pontifer maximus, Tribunus militaris og den ene Tribunus Plebis, nemlig Rusus Crinotus ere alle Cæsars Venner, disse tage gierne mod Gaver til Kiøkkenet, send du kun dem nu lidt cypersk Vin nu Balsom fra Jeriko, nu lidt Specerier fra Ægypten, de rose dig hos Cæsar, saa troer han dem. De saa Foræringer koste dig maaske 100 Denarier aarlig, du kand igien trække al RonsHandel til dig, hindre all Orden i Roms Handel og trække Commissioner til dig fra Rodus, Aller andria og andre Steder, om du end derved ruinerer alle dine Medborgere, og hold dig kun vel med Telonarii og Ædilas, du besnidser igien Republiken paa mange tusinde. - Florus fortæller, ellers videre, at dette Anslag gik Crassus an. Her seer hun Mad., hvad Forskiel der er paa Verba et Sprog baade i Indicativns og Imperativus Modus, baade i Singularis og Pluralis Numerus. Det lader vel zirligere i Latinen, men Konsten er giørlig i alle Land og i alle Sprog. Qvintillianus citerer Stedet, for at vise Zirligheden i Sproget, men Florus, for at vise Konsten i Gavers Uddelelse, og Maaden i at uddeele dem udretter ofte meere end Gaverne selv. Mad. Pr. Hun skal have Tak for denne Underretning. - Men vi tage ei allene Feil i Ven ha i vort danske Sprog, men og i Henseende til Nomina, saavel Substantiv som Adjectiva betreffende Nummerus, F. Ex. Hundrede drukne Matroser forarge ei Publicum saa meget, som een drukken Præst. Videre: Dovne Betlere, som vrimle paa Gaderne, vanhelde en Stad, men er vittig Patriotrenser Gaden og Staden, og tvinger en doven Betler til Arbeide. Ph. Far vel Madame, og Tak for Samtalen. a) Man veed hvad, man i Norge kalder en Mæhe, en som vel føye sig efter alle, og snakke alle efter Munden for Fordeel eller Frygt skyld. Heraf udkommer hver Mandag et Blad fra det bergenske Adresse-Contoir hos O. Brøse.