Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1810-09-25
Det er en almindelig Klage i Enropa, at de ædle Metaller med hver Dag formindskes og at i samme Forhold Papiirspengenes Værdie synker. Begge Dele have frembragt en Forstyrrelse i det europæiske Financevæsen, som udbreder tusinde Slags Onder over de forskjellige Folkeclasser. Det er ikke unteressant at undersøge Aarsagerne til disse Metallers Formindskelse og den offentlige Credits Synken. At der i de fleste Stater aldrig har existeret saa meget Sølv som der blev udstedt Repræsentativer eller Papirspenge, derom er der ingen Tvivl, thi havde dette været Tilfældet, saa kunde i Rusland f. Ex. en Hollandsk Ducat i dette Øieblik umuelig være stegen til den uhyre Værdie af 10 Rubler og 50 Copeker i Bankenoter. Aarsagen til Papirspengenes Slethed er altsaa dobbelt: 1) De ædle Metallers Formindskelse og 2) den offentlige Credits Synken. Metallerne ere blevne formindskede ved de mange Millioner i Sølv, som Europæerne i en Række af saa mangfoldige Aar have slæbt til China for unyttige Varer, især Theer; thi indtil for nogle faa Aar siden maatte alle Chinesiske Varer, i det mindste 2/3 af hele Kjøbesummen, betales af Europæerne med Sølv. Dernæst indførte bestandigen alle Gesandtskaber saavel fra Europæerne som Asiaterne, og især de skatskyldige Førster, store Summer i Juveler og Guld i dette Rige. China er derhos en lukket Stat i Henseende til de ædle Metal lers Udførsel, thi det Lidet, der gaaer til Japan og andre Asiatiske Lande, kan aldeles ikke komme i Betragtning. Men ikke allene Keiseren opdynger paa denne Maade de ædle Metaller. Enhver af hans Ministere er sædvanlig en Croesus. Hos Vicekongen af Canton kunde ingen faae Audience, som ikke bragte en Foræring af 15,000 Piastre. En Chinesisk Saltcasserers Post kaster i faa Aar en Million af sig, og den faldne Præmierminister Hoschon-taung eiede allene i Guld og Sølv 3 Millioner 300 Tusinde Pund Sterling, foruden en overordentlig Mængde Juveler, hvoriblandt der fandtes 200 Snore Perler, af hvilke adskillige vare uskatterlige formedelst deres Storhed. China er saaledes unægtelig et Svælg for de ædle Metaller, og alle Nationer bidrage til at fylde det *). Ogsaa til Levanten og America gaae Aar ud og Aar ind mange Millioner i klingende Mynt. Den dybeste Brønd kan med Tiden udtømmes, naar man bestandig øser deraf, og de ædle Metaller maa ogsaa nødvendig formindske sig, naar Afløbskilderne ere saa mange og saa store. Jo mere Europæernes Lyst til Luxusvarer fra andre Verdensdele, hvor man maa tilkjøbe sig disse Varer for Sølv, fordi *) Zimmermanns Taschenbuch für Reisen, 1810, S. 354 og 355. man ikke kan tilbytte sig dem, stiger, desmere maa Massen af Sølvet i Europa formindskes, og som en naturlig Følge heraf Sølvet stige og Papiret falde i Værdien. Man har selv i Fredstider seet Exempler herpaa hos os i det Smaa. Det er bekjendt, at vort Asiatiske Compagnie, hver Gang det sendte et Skib til China, lod det medtage en anseelig Sum i Piastre. Ved saadan en Leilighed stege altid Piastrene adskillige Procenter. Men ikke blot de ædle Metallers Formindskelse er Aarsag til de nærværende slette Pengecourser i de fleste Europæiske Stater. Creditens Synken er her den vigtigste Aarsag. Ligesom det gaaer med Kjøbmanden, i det Smaa, gaaer det her med Staterne i det Store. Vi kalde Kjøbmanden solid saalænge hans Vexler, d. c. hans Navn, overalt honoreres. Det er os ligegyldigt om han eier en Tøndeguld eller en Million, naar vi kun vide at han er en redelig Mand og at han ikke indlader sig i Speculationer, der overgaae hans Ævne. Men i det Øieblik vi mærke, at han har for mange Vexler i Omløb, at han indlader sig i for vidtløftige Speculationer, at han betaler en alt for høi Disconto, i samme Øieblik synker ogsaa i samme Forhold hans Credit. Det er ganske det samme med Staterne. Saalænge de i uforstyrret Ro drive deres fredelige Sysler: Handel, Skibsfart og Konstflid, saalænge deres Jndtægter fuldkommen svare til Udgivten, ligesaa længe honoreres ogsaa deres Vexler og staaer deres Credit fast og urokket. Men saasnart Krigsfurien lader sig see indenfor deres Grændser, ødelægger med grusom Haand hver fredelig Syssel, river, Landmanden bort fra sin Ploug og Professionisten fra sit Værksted, aftvinger Staten store Udgivter til Forsvarsvæsenets Vedligeholdelse og Grændsernes Beskyttelse, da er det naturligt, at Jndtægternes Formindskelse og Udgivternes Forøgelse maa bringe den offentlige Credit til at synke.