Aalborg Stiftstidende, 1838-01-24
J den provisoriske Regjerings critiske Periode blev hans Udnævnelse til Bank-Directeur et Middel til at opretholde Bankens vaklende Credit. Han var den første, der afslog Emolumenterne for denne Post, der udgjorde omtrent 28,000 Specier. Som den, der var med at grunde den franske Credit, ledsagede han de aarlige offentlige Regnskaber fra Banken, med Afhandlinger over Creditvæsenet og de deri fremsatte Anskuelser staae sig endnu den Dag i Dag. Baade Keiseren (Napoleon) og Ludvig den 18de beærede ham med deres Tillid; begge betroede ham for deres Afreise et Depositum af 1 Millioner. Keiseren vilde ikke engang modtage nogen Qvittering: "Jeg veed, at Deres Anskuelser ikke stemme overeens med mit Regjeringsystem, sagde han, men jeg kjender Dem som en brav Mand og har regnet paa Dem."J de Forlegenheder, som viste sig efter Slaget ved Waterlod, afvendte han de Forholdsregler, som truede baade Banken og Paris. Han hialp Regjeringen med 2 Millioner, som han havde liggende i rede Penge. Da derpaa Blücher udskrer en Contribution, til hvilken der ei fandtes frivillige Subscribenter, og truede med Plyndring, udtællede han igjen strax 300,000 Fr. og dækkede de følgende Terminer. Ogsaa Restaurationen hialp han i de Pengeforlegenheder, der truede med at falde Staten til Byrde; han stillede sin egen Credit til Regjeringens Raadighed og den benyttedes i een eneste Uge til et Beløb af 7 Millioner. Lignende Hjælp ydede han i den fordærvelige Finantscrisis i 1818. General Fog var paa Nippet til at tabe sin Formue ved Speculationer i Statspapirer, som han ikke var voxen. Paa en saare deelicat Maade hialp Lafitte ham med et Offer af næsten 100,000 Fr., uden at hans Ven anede det. Ogsaa for denne Vens Børn subscriberede han 50,000 Fr. Allerede i 1821 traadte han paa Ministeriet Villeles Side i en Qvæstion og Rentenedsættelse, skjøndt denne Qvæstion dengang var høist upopulair. J Aaret 1825 opfattede han Jdeen om en almindelig Handelskasse eller Bank, en Jdee, som han først nu har realiseret. Under Restaurationen ivrede han stedse mod Forholdsregler, der omsider medførte dette Dynasties Fald. 1830 vovede han Liv og Formue. J St. Cloud var befalingen til at fusilere ham allerede udstedt. Det var ham, der, som en sand Folke repræsentant, midt under Kugleregnen, opsøgte Hertugen af Ragusa og forlangte, at Blodbadet maatte høre op. Det var ham, der herpaa udtalte det Ord Forviisning imod en Bestyrelse, der tilintetgjorde Folket med Vaabenmagt; han organiserede Opstanden og gjorde sit Hotel til Hovedqvarteret for det væbnede Folk, det var ham, der bestemte Hertugen af Orleans til at antage en Generallieutenants Værdighed, og som dernæst bidrog meest til at grundfæste det nye Dynasti. Ved at overtage Præsidiet i Ministerconseilet i saa vanskelige Tider, ved ganske uforbeholdent at opoffre sig selv, bragte han sit eget Huus til at vakle. Men Kongen lod ikke sin Minister i Stikken; han solgte for ham Skoven ved Bretenil for 10 Millioner. Lafitte bevarede ogsaa et taknemmeligt Gemyt for sin daværende Velgiører, da alle Capitalister droge deres Fonds ud fra et Huus, som de saae forladt af sin Chef og holdte for usikkert. Efterat det havde viist sig, at hans Formue langt oversteg hans Gjæld, er Lafitte endelig igjen traadt frem af en saa truende Crisis med tiltagende Kraft. Nu var det, han stiftede sin almindelige Bank, som inden 6 Ugers Forløb fandt Deeltagere til en Sum af 50 Millioner.