Den Vest-Sjællandske Avis, 1829-10-31
J Frankerig tage de politiske Forhold en be syn derlig Vending; de Franske Journaler af det liberale Partie have tydeligen forivret sig og faret i Begyndelsen løs paa det nye Ministerium med en overdreven Heftighed. Dette derimod har viist den Klogskab at forholde sig ganske uvirksomt; thi det giør Regning paa at man tilsidst maae udtømme sig, blive selv træt af at tale og kiæde andre, og at naar denne Tidspunkt, kommer saa er det først Tid for det at handle Jmidlertid arbeider det af alle Kræfter paa at forberede sig til den Kamp, som venter paa det i de Deputeredes Kammer, hvori imidlertid Majoriteten skal endnu være meget stemt imod det; isærdeleshed skal Ministeriet søge hemmeligen at vinde mange af de Deputerede for dets Sag. Man beskylder ogsaa det liberale Partie i Kommeret for at være Skyld i den sidste Ministerforandring, fordi det modsatte sig saamange af det forrige Ministeriums Lovforslag, uagtet de indeholdt meget godt og meget liberalt; allene fordi det ikke fik alle sine Fordringer opfyldte. Man troer at dette bevægede Kongen til aldeles at slutte sig til Ultrapartiet; og at han er gaaet derved ud fra det Princip, at man siden lettere kan vinde Gemytterne for sig ved at ombytte nogle af Cabinettets Medlemmer med Personer af mere moderate Grundsætninger. Stillingen er imidlertid høist vanskelig, og selv den Preussiske Statstidende tilstaaer, at Regieringen har aldrig befundet sig i en saa mislig Forfatning, da det nærværende Ministerium vil sandsynligen ikke erholde Majoriteten i de Deputeredes Kammer, og dersom det vil uden denne aabne Kammeret, saa maae det giøre Regning paa at Budgettet bliver forkastet. Jkke heller gaaer det an at Regieringen opløser Kammeret; thi man kan med temmelig Bestemthed forudsee, at de nye Valg af Deputerede ville endnu mere forstærke Oppositionspartiet. Hvorledes, hedder det, vil den hielpe sig i denne vanskelige Stilling; der vil maaskee tilsidst ikke blive andet Middel tilbage end det hvorimod Ministrene endnu protestere lydeligen, nemlig at sønderhugge den Gordiske Knude ved et Statscoup. - Man erfarer nu, at der ogsaa er opstaaet en Forening i Paris, som har til Formaal ikke at betale Skatterne naar de ikke blive constitutionsmæssig paalagte. Denne Forening er allerede underskrevet af mangfoldige Personer, hvoriblandt af flere Deputerede. Man maae derfor naturligviis med den største Forventning see den forestaaende Aabning af de Franske Kamre imøde. Ligesaadan som at der bliver bedre Tid til at tænke over den rigtige Beskaffenhed af den Fred som er afsluttet imellem Rusland og Porten, saa giver det sig tydeligere tilkiende hvor misfornøiet man er med den i England. Vi maae, hedder det i en Skrivelse fra London, giøre en god Mine til et slet Spil og glæde os over at Halvmaanen for det første ikke er bleven tagen ned af Sophiekirken, saa at den ubehagelige Pligt ikke skal hvile paa os at beskytte den med vore Kanoner; dog troer enhver, at det kun er en Opsættelse, og at siden den Russiske Ørn har nu eengang fundet Veien over Balcanbierget, saa vil den til en mere passende Tid igien vende tilbage dertil; men med Tiden kommer Raad, det er vor sædvanlige Trøst. Greven af Aberdeen skal have ønsket, at man skulde fra Engelsk Side have brugt kraftigere Forholdsregler for at komme Porten til Hielp i sin Nød; men Hertugen af Vellington har holdet fast ved sit eengang valgte System, at lade Tingene gaae deres Gang, oppebie Udfaldet deraf, og saa først handle. Nu hersker der en stor Virksomhed i det udenlandske Departement; den nye Græske Stat tildrager sig vort Ministeriums hele Opmærksomhed; det ønsker af vigtige Grunde en Forandring i Regieringsformen, eller dog i det mindste i Regieringens Personale. (Tilsidst kan der maaskee udbryde en Krig i Europa om denne Sag.) Det er forunderligt nok, at man endnu bestandig troer i England, at det er en Artikel i Freden at ingen Nations Skibe maae passere Dardanellerne og Bosphorus naar den er i Krig med Rusland. (Maaskee det er en hemmelig Artikel.) Man betragter nu i England Sultanen kun som en Vasal af Rusland, og mener at i Grækenlands Erkiendelse og Armeniernes Protection i Asien ligger Stof nok til at antænde en nye Krig, og at ingen anden Magt bliver da istand til at frelse ham. Det Engelske Blad Coureren finder det oprørende at Moniteuren kan kalde Ruslands Fordringer til Porten retfærdige. Selv den Franske Journal des Debats dømmer og Fredstractaten af Adrianopel ikke anderledes end Bladet Times; den betragter især den 7de Artikel som ruine rende for Tyrkiet, og paastaaer at det Ottomanniske Rige existerer ikke meere siden den 14de September. I Rusland henvender sig imidlertid alting til Rolighed. Storfyrste Constantin forventes med det første tilbage til Polen fra sin Reise til Basel. Den Russiske Keiser har til 4de October udstædet et Manifest, hvorved den nye Recrutering bliver nedsat fra 3 til 2 Recrutter paa 500 Personer. Ogsaa i dette Manifest skildres Freden som at være ligesaa ærefuld som fordeelagtig for Riget. - Den Russiske Regiering beskiæftiger sig nu med Udarbeidelsen af et Reglement for den evangelisk protestantiske Kirke i Rusland. (Den Religionstolerance, som hersker i Rusland, giør det især værdigt til at beholde og udvide sin Storhed). - Gunstige Efterretninger om de smitsomme Sygdommes Aftagelse ere ankomne fra Odessa. Greverne af Sabalkanskoi og Erivanski ere de eneste Riddere af den første Classe af St. Georgsordenen. Man siger, at den første skal erholde endnu større Belønninger, ophøies i Fyrstestanden og faae en Belønning af een Million Rubler. Han er af een af de ældfle adelige Familier i Schlesien; i Aaret 1529 fægtede een af hans Forfædre, Ridder Hans von Diebitsch, paa det tappreste imod Tyrkerne, da de beleirede Vien. - Endnu er en udforlig Krigsberetning indløben, nemlig fra Dagens anden Helt Greve Paskevitsch Erivansky. Sultanen havde udnævnet Paschaen af Trapezunt Osman Chasnadar Oglu til Seraskier af Erzenrum, og nu giorde han Tilberedelser til at rykke imod Russerne med 30000 Mand; men Overgeneralen rykkede i Tide imod Tyrkerur, de toge Flugten og kastede sig ind i Trapezunt. Denne Stad blev ikke erobret thi Veien til den gaaer igiennem en Biergegn, som er høist vanskelig at passere. Generalmajor Hesse, som commanderer i Provinsen Jmerctien, har foretaget sig en Expedition imod det Tyrkiske Corps i Sandschaket Kabulet. Tyrkerne tabte 500 Mand, deres Leier blev erobret og de overgave den faste Plads Kintulin. - Et Corps Delth Baschis og Haytis, et Slags fortræffeligt Tyrkisk Kavallerie, er gaaet over til Russerne; disse maatte selv beundre deres Færdighed i at kunne tumle deres Hest og føre deres Sabel. Den Russiske Armee i Asien bestaaer af den største Blanding af Tropper: Saaledes foruden af Russerne af 4 Muselmanske Regimenter af Provinserne ved Kaukasus, af Armeniske Krigere fra Kars, af Muselmanske fra Bajazed, af Kurder, som fægtede imod Russerne i Fior, men nu frivillige have underkastet sig dem, af de omtalte Deelis og Haytis, og endelig af de vilde Tschetschenzer i de Kaukasiske Bierge, hvis Anfører, den frygtelige Baibulat har frivilligt indstillet sig i Erzenrum og tilbudt Rusland sin Krigstieneste. (Disse Frugter af Seieren ere uvurdeerlige). – Man erfarer fra Schumla, at Gen. Krassovsky havde imedens Fredsunderhandlingerne varede i Adrianopel, havt Conferencer med Storvezieren, hvilken havde sendt Deputerede til ham for at underrette sig om hvorledes Tingene stode. Disse Deputerede, Hussein og Naschid Bey erklærede, da de erfarede Fredsbetingelserne, at Gud vilde forunde de Russiske Vaaben Fremgang for en saadan Høimodighed, og de tilstode, at de aldrig kunne have handlet saaledes naar de havde været i Russernes Sted. Lidt vel stærke synes Husseins Udtryk at være, om hvilken man fortæller, at han skal have grebet Generalens Haand og sagt: Vi tilbede Deres Keiser og forgude ham (Udtryk, som man vanskelig kan troe at være udgangne fra den monotheistisk strenge Mahomedaners Mund). Ogsaa vare Tyrkerne meget begiærlige efter at see Hs. M. Keiserens Portrait paa en Daase, som tilhørte Generalen. Denne var saa galant at sende Hussein Høe til hans Heste, da han klagede over Mangel derpaa. Saasnart Generalen fik Efterretning om Fredens Afslutning, saa reed han selv til Schumla for at underrette Storvezieren derom. Han og Hussein forlangte strax at see Daasen med Keiserens Portrait, som de betragtede med megen Ærbødighed. Storvezieren og Hussein besøgte Dagen derpaa igien den Russiske Leier. Saavel den Tyrkiske som den Russiske Feldtherre lode deres Tropper maneuveere for hinanden.