Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1807-11-03
Til De bedligeholde en conseqvent Slutningskjede, maatte lige Forholdsregler være retfærdige og billige mod enhver Nation, hvis Styrere maatte nedlade sig til et lignende Skridt mod Folkeret og Menneskelighed. En Realisation af denne Plan skulde føre Europa tilbage til en barbarisk Tidsalder, og Overmod, siottet paa den blindeste Tiltroe til egen Fordele, fordi man var ukjendt med andre Nationers, skulde characterisere de da levende Slægter. - Frit Samqvem imellem de forskjellige Folkestammer er ikke allene det virksomste Middel til at dæmpe den Selvtillid, som, naar den tilstedes frit Løb, frygteligen viser sin Evne til at nedtrykke de naturligste Folelser, men de Velsignelser, som, ved en værdig Bearbeidelse af Naturens Frembringelser, kunde udbrede sig, vilde ogsaa mindre kunne benyttes, eftersom Adeerne, som fra forskjellige Sider. have deres Udspring, og (skjøndt fra første Færd stundom af den største Lighed, ofte ved besynderlige Tilstød udvikle sig i modsatte Retninger, bleve underkastede Hindringer i deres Udbredelse til Held for det Hele. - Følelsen, at forskjellig Æt ikke afbryder det Broder, og Søster baand, som forener Menneskekjønnet, er saa ædel og leder til saa herlige Virkninger, at ethvert Skridt til at styrke en saadan Overbeviisning jo maa være fortjenstlig. har Naar Anførerne for en sendelig Hør, som dog selv blot ere Statens Tjenere, tydeligen lægge for Dagen, at en nedrig Plan, det faldt i deres Lod at udføre, ikke krænke deres Forlelse, saa er den Harme fortjent, som den offentlige Mening er saa tilbøielig til, mere at udsse mod Redskaberne selv, end dem, af hvilke de brugtes som Midler. Sr Andres, filet med disse, kan saaledes lettere være moralsk grundet, og, fordi de haade blive brugte som nærmere Midler til at udøve en skjændig Daad, og, som de egentlige Ophavsmænds Skjolddragere umiddelhar ere Gjenstande for den antastede Stats hevnende Haand, kunde den patriotske Lænkengade ho ves ved Forestillingen om disses nædle Adfærd. Men dette vedrører hverken den rettænkende Deel af Armeen eller de øvrige Statens Lemmer, Skulde man end betragte en yttret ufortjent Forbittrelse som Middel til at opvække en fordeelagtig Stemning, saa bliver dog under ingen Omstændigheder den Aand ønskværdig, der nedsætter det Almenes moralske Værdighed. Den samme Folkemasse danner tvende forskjellige Legemer, som Menneske og Statssamfund. Dette ledes af Statsmænd, i hvis Haand de fælleds Kræfter ere betroede. Hiint virker, vel forenet, men dog tillige enhver af dets Jndivider særskilt. Den Viseste er her den Mægtigste. Jkke kan dets Agtelse tabes i dets Værdighed, maa vedligeholdes under enhver Rystning, Statslegemet vorder underkastes. Den menneskelige Aand kan vanskeligen tænke, sig en moralsk Nedværdigelse saa skrækkelig, at det Godes Herredømme her skulde savne Erkjendelse. Skulde end Statslegemet saa skjændigen have krænket Folkerettighederne, at en Udelukkelse fra Samqvemmet maatte ansees retfærdig og billig, saa er dette Samfunds Agtelse tabt som Stat, men Jndividerne havde dog deres Ære, som Menneskesamfundets Lemmer, ubesaattet. Øiemedet for det Selskab, hvis Stiftelse de attraaer, kunde, ogsaa efter min Overbeviisning, for endeel være gavnligt, men hverken tør jeg antage dette af den Grund, De behager at anføre, eller indskrænket paa den af Dem forønskte Maade. - En Forening, ikke at benytte fremmede Konstproducter, vilde kraftigen kunne virke til at oplive vor egen Nationalstid. Men hvorfor skulde denne Tilsidesættelse af det Fremmede ene ramme Engelland, og hvorfor skulde det Engelske Ministeriums politiske Skridt mod den Danske Stat være Motivet til denne Beslutning? Jørgen Herman Vogt, Alle Den Fuldmægtig i Finants=Collegiet. al ge og en havde, der alle Svar. Mestingsfrihed er et herligt Fortrin, som ingen redelig og humantænkende Skribent bor ønske undertrykt, om end hans eget umiddelbare Jeg i enkelte Tilfælde, skulde føle sig, saaret derved. Med Glæde skal jeg veie og prøve enhver grundet Indvending imod de Meninger, jeg offentlig yttrer; og med dobbelt Glæde vil jeg kunne opfylde dette Kald, naar saadanne Indvendinger, saaledes som ovenanførte, bære Præg af ædel Sandhedsiver, og ikke, som saa mange af Døgnets litteraire Nidfostere, røbe aabenbar Avind og Ondskab. Jntet er menneskeligere end at feile i sine Meninger, intet billigere end at tilstaae sin Feiltagelse, naar man gjøres opmærksom derpaa. Jeg foragter nedrige Denuncianter; jeg afskyer usle Sycophanter, der, for at dække den skaldede Side af en tvetydig Patriotisme eller indsmigre sig hos Visse, fordreie og vanskabe en Skribents Ord, og søge at fremstille ham i et ufordeelagtigt Lys men jeg ag er og ærer den Mand, der, som ovennævnte Forfatter, uden mindste Hensyn til Privatforhold eller Privatfordeel, siger sin Mening i en Tone, der ikke kan opvække mindste Tvivl om hans Hiertes og Hensigters Reenhed. At Nationalhad er en afskyelig Lidenskab, der lige saa meget vanærer et heelt Folk som den enkelte Mand, er en Sandhed, som vel neppe nogen vil negte. Vee den, der under noget mueligt Paaskud søger at forplante denne uværdige Lidenskab, og dobbelt vee den, der blot gjør det for at vinde en sandselds Høbs komme Bifaldt Men langt være det fra Forfatteren af det paaankede Stykke, at udbrede Had mod Engellænderne i Almindelighed, og endnu mindre ønsker han, at et saadant almindeligt Had, om det end kunde tænkes mueligt, skulde vare bestandig. Dog saalænge som det nuværende Engelske Folk tillader, at dets Styrere træde Folkerettens og Moralens første Bud med Fødderne, saalænge som ikke enhver Mand i Engelland staaer frem og siger: Konge, naar du vil være Britters Regent, saa sæk ikke dit Navn under Voldsmænds Feldebreve, saalænge som Storbritanniens tre forenede Riger ikke reise sig, og sige: ned i Afgrunden med Ministere, der saaledes besudle det Britiske Folks Ære!" - saalænge som Alt dette ikke skeer, har det saa uskyldigt angrebne, krænkede og mishandlede Dannemark, største Føie til at hade og afskye, ikke Engellænderen i Særdeleshed, men Engelland i Almindelighed. Jeg skal søge at bevise min Paastand med Grunde. Dersom det Engelske Folk var bunden til en despotisk Regjering og Constitution, saa kunde man indvende, at de trælbundne Undersaatter maa lyde Despoters Vink og ere uskyldige i deres Misgierninger. Men dette er ikke Tilfældet med Engellænderne. Jntet Land i Europa har en friere Statsforfatning og nyder en mere nindskrænket Trykkefrihed end Storbritannien, ingen. Regent er mere bunden til bestemte Pligter, end Kongen af Engelland. Parlementslemmerne vælges af Folket selv, og skjønt Bestikkelse har Jndflydelse paa Valget, er Folkets Stemmeret dog ikke destomindre virkelig til. Jntet kan altsaa anføres til Undskyldning for en Nation, som besidder Frihed og misbruger den, som eier Rigdom, og anvender den til det Onde, som kunde skienke Verden Fred, og af lave Hensigter forfærlig taaler, at Krigsluen tændes i det fredeligste Land. Om Engellænderne kan ingenlunde siges de maa giøre hvad deres grusomme og herskesyge Regjering befaler her gielder ikke allene Lessings; kein Mensch mus mussen, men her er tillige Talen om en Nation der nu i saa mange Aar har pralet med sin Frihed, og virkelig besidder den i en langt høiere Grad end noget andet Europæisk Folk. Dersom der altsaa var mueligt, at det britiske Carthage, hvorfra al Splid blandt Stater, al Ødelæggelse i Europa i femten Aar har havt sit første Udspring, indtil videre kunde udelukket fra de øvrige Europæle ske Staters Samqvem, saa vilde Menneskeslægten maaskee paa den ene Side tabe noget i sine Fremskridt til Cultur, men paa den anden vilde den blive befriet for en Hydra, der udspier sin Forgift over hele Jorden, der undergraver hele Staters Lykke, og betegner ethvert af sine Skridt med Blod Engellands gode Egenskaber opveier langtfra ikke de onde, og med al den Agtelse jeg hidtil har havt for de første, kan man dog anvende her Brutus Ord om Cæsar: at de maa valiant, I honour him; hur at he mas ombitions i alen him - honur for his palour and dearh for his ambition. Hvad jeg har sagt og endnu siger er Frugten af den inderligste og meest prøvede Overbeviisning. Dersom jeg efter Døgnets felge Hykleres Exempel havde tiet saalænge Engellænderne omgave os, og først var krøbet ud af Smuthullet efter det res Bortgang - dersom jeg under Beleiringen høvde uden for Porten, under Fienders Varetægt, seet Kongestaden i Lue, uden at dele mine Medborgeres Skjebne, og først naar hine havde forladt vore Kyster var fremtraadt med haanende Pøbel-Bitterheder mod Engellænderne, indhyllede i odense og partiske Domme om Landsmænds Arbeider, for ret at lægge min Patriotisme *) for Dagen - da kunde man med J Da han har tapper ærede jeg ham – de har var ærgjerrig dræbte jeg ham - Ære for hans Tapperhed i Død for hans Ærgjerrighed! ) Dersom Patriotisme ikke bestaaer i andet end at skjælde Engellænderne Huden fuld, saa har man aldrig havt bedre Leilighed til at blive Patriot, end i denne Tid. Der gives ogsaa skjeldesyge Folk, der noksom benytte sig af denne Frihed, og ordentlig gotte deres Tunge med denne behagelige Nydelse. Man kan ikke fortænke saadanne Mennesker heri. Det er omtrent det samme Grund have mistænkt mine Hensigters Reenhed Men dette var ikke Tilfældet med mig. Uden at udbryde i lave Skjældsord og usømmelige Forhandelser har jeg fra de Engelskes første Ankomst af vedligeholdt en Tone og een Caracteer i mine Yttringer. Jeg har trolig deelt mine Medborgeres tunge Skjebne, og kjæmpet med Dødsangest og Frygt for at miste Alt hvad der var mig vigtigt og dyrebart i Livet. Men desuagtet foragter jeg dog af mit ganske Hjerte den lave, pøbelagtige Tone, der hersker i de fleste af vore offentlige Blade. Hvor meget end de Engelskes Fremfærd mod og i Særdeleshed fortjener hele Europas største Mishag, saa røber en saadan uafladelig Skjelden og Smelden, Haanen og Banden dog en Raahed i den offentlige Tænkemaade, som under enhver Omstændighed vanærer dem, der ville kaldes Nationens Talsmænd. som naar der ved store Festiviteter gives en stegt Oxe til Priis for Matroser.