JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Politivennen, 1806-01-01
Uorden ved Kastelsgraven. Den ofte omtalte og paaankede Uorden at Kastelsgravene bruges som en Retterplads for Hunde og Katte har nu igjen indfundet sig. Det er ikke allene et højst ækkelt Syn for de i Grønningen Spadserende, at skue en Legion Smaaaadsler omdrivende i denne Grav, men det er allerede en Kilde til Stank, og vil lidt bedre hen vorde det i end større Grad. Jkke at tale om, at slig omringende Peststank ikke kan være bidragende til Kastellets Sundheds Tilstand.
Politivennen, 1806-01-01
Bekjendtgjørelse. Den paaankede slemme Lem, uden for No. 90 i Pilestræde, er nu paa en Maade udbedret.
Politivennen, 1806-01-01
Uordener. 1) Fortoget i Skovbogaden ved Hjørnegaarden til Klæboerne har nu igjen mange Nedsynkninger. 2) Paa Hjørnet af Vingaardstræde og Ulkegaden er Gade og Fortog daglig hen paa Aftenen taget i Besiddelse, som Bolgade, af endel Gadedrenge, der gjøre en Tummel og et Spektakel, som om Holmens Magt var i Oprer. Man ønskede, at Vægteren et Par Gange maatte beordres, at komme did lidt tidligere end ellers, for med Alvor at forjage dem, og tillige bede Forældrene at holde deres Børn til nyttig Syssel eller anstændigere Morskab. 3) Alt i 9 til 10 Aar har Mikkelbryggersgade lidt under den Ulejlighed, at Rendestenen er midt i Gaden. Foruden andre slemme Følger har det den, at Fortoget paa den ene Side er saa smalt, at ingen kan gaae derpaa, og naar to Vogne køre forbi hinanden, uden for Huset No. 174, køres Dørtrappen ofte løs, saa at Jndgangen derved belst om Aftenen bliver farlig. En anden Ulejlighed har dette Hus af Gadens nærværende Forfatning, den nemlig, at naar der kommer stærk Regn trænger Vandet ned i Kælderen. Man haaber at vedkommende vilde tage denne Gade i Øjesyn.
Politivennen, 1806-01-01
Forslag til General-Postamtet. Folk, som faae Pakker sendte med Helsingørs Dagpost, have undertiden fundet disse, endog uagtet Jndpakningen var god, meget forgnavede, og tillige lagt Mærke til, at dette indtræffer, naar der kun har været saa Pakker; da Beskadigelsen skeer ved deres løse Omslingring. J denne Anledning vover man til højere Bedømmelse at foreslaae, at der paa Postst dern. altid kunde holdes i Beredskab nogle Totter spundet Hø eller Halm, hvormed kunde stoppes fuldt, i ovennynte Tilfælde. Udgivten var ubetydelig, men vilde sikkert forebygge mangen Ubehagelighed, saavel for Afsendere som Modtagere.
Politivennen, 1798-01-01
Et Røverie paa Saltholm. Udgiverne af Politievennen ombedes at indrykke følgende Faktum i Deres Blade; vel veed jeg ikke saa lige hvorledes Uordener af det Slags kan forebygges, men Vedkommende, tænker jeg, maae vide det, da der ellers maatte kunde siges til dem, hvad Jeppe paa Bjerget siger til sin Ladefoged! hvorfor giver jeg din Hund Kost og Løn? Saavidt jeg veed hører Saltholm under Amagers Øvrighed. Første Pintsedag fik jeg og nogle Venner i Sinde, istædet for at drive i Kongens skyggeløse Hauge, eller omkring paa de støvede og af stillestaaende forraadnet Vand afskyeligen stinkende Veje omkring Byen, at ære Gud ved at besee hans grønne Saltholm. Og i Sandhed Æren for Saltholm er hans allene, thi Mennesker have endnu aldrig udstrakt en Haand for at forskjønne og dyrke Den. Kjøbenhavns henliggende Fælleder er ikke engang saa styg en Kontrast til den paa Jyllands Heder anvendte Bekostning, som at 3000 Tønder Land ikke bruges til andet end et hundrede Køers og Hestes Sommerforing. Dog disse Betragtninger staae vel her paa uret Plads. Vi landede ved Øens nordre Ende og bleve strax hentede i Land af en Vogn, som en Marketenter kom ud til os med. Denne første Saltholmer var ogsaa den første Snyder; han benyttede sig af vor Uvidenhed til at indbilde os at Vandet snart vilde falde saaledes, at Baaden ikke igjen kunde komme ud, da vi dog ved vor Afreise fandt Vandet ikke lidet højere end ved Ankomsten. Af denne Mand maatte vi nu for at lædske os paa en Drik ureen Amagermelk lade os age til den sydlige Pynt af Landet. Her fandt vi Huset ligesom hos vor Kudsk, fuld af svirende Steenbrækkere. Paa Tilbagevejen, som de vorne iblandt os gjorde til Fods, kjørte Kudsken paa vor Anmodning forbi Castrups Steenbrud. Her opmuntrede han, før vi kom til, vore yngre Rejsefæller ved sit Exempel til at dreje de archimediske Vandskruer, hvormed Vandet hver Dag maae tømmes af Steenkulerne. Hvad dette førte med sig, erfarede vi da vi vilde igjen kiøre ud til Baaden; 6 til 8 halvfulde Steenbrækkere lagde med Støj og Trudsler Haand paa Vognen, og forlangte Erstatning for den Skade vi skulde have tilføjet deres Møller. Her hjalp ingen Fornuftgrunde; vi Kalkbrækkere raader her lød Magsproget, og vi indsaae Gyldigheden saa klart, at vi strax pungede den aftrodsede Rixdaler ud. Men dermed var Sagen ikke klar, Kudsken, der kunde forstaae af et Par Stavelser der slap fra os, at vi ansaae han som disse Vold mænds Haandlanger, slog strax Rækkerne fra Skaglerne, og paastod ikke allene 3 Mk. for sin Umage strax udbetalt, som vi endda ikke fandt saa meget ubilligt, men ogsaa den Erklæring, at vi ikke ansaae han som medskyldig. Kun paa disse Vilkaar naaede vi igjen vor Baad, og skyndede os da af alle Kræfter bort fra dette andet Anholt.
Politivennen, 1799-01-01
Spørgsmaal. Hvorledes gaaer det til at Slagterne i Hirschholm, som give ingen Consumption eller Arsise, holde de dyreste Priser med Kjøbenhavns Mestere, ja vel undertiden ere dyrere; da det er ikke længe siden, at man maatte betale 8 ss. for et Pd. godt Lammekjød, og ikke fik hele Slagtertiden Halve- og Fjerdingkropper, ringere end 6 ss. Hvorfor man meente at disse dog kunde og burde tilholdes at holde Prisen med Frislagtere.
Politivennen, 1806-01-01
Et Ønske, ærbødigen tilegnet Guvernementet. Da man har erfaret, at Guvernementet ikke er uvillig til at opfylde Publikums ønsker, ved at see et Uhr paa Hovedvagten, og nu at lade Stadens Pore staae aabne under Prædiken; saa er det, at man endnu enang fordrister sig at gjøre en Begjering til det høje Guvernement; nemlig om at Stadens Porte maatte staae aabne om Natten d 4 Søndage i Kild tiden, istedet for de 4 Hvrage, som ere befalde for St. Hansdag og Fruedagen, saa at Portene i alt stod 6 Nætter aabne, eller ogsaa bare om Søndag Natten i den Tid da Portene oplukkes Kl. 3 1/2 om Morgenen. Thi herved vilde forekommes megen Ubehagelighed naar man kjører hjem om Aftenen, da man maae ile for at komme til Porten, inden den lukkes; og derved foraarsages mangen stor Ulykke, og Aarsagen hertil ligger deri, at naar man har gjort sig en stor Bekostning med Vognlejen og alt det øvrige, som deraf er skrækkelig kostbart, saa ønsker man gjerne at benytte sig af Dagen saa lang som den er, til sin Fornøielse; og Aftenen er den behageligste at nyde for Folk, som ikke har Raad til meget ofte at fornøje sig.
Politivennen, 1806-01-01
Anmodning til Vedkommende: i Anledning af det kongl. Livjægerkorpses og Borgerartilleriets Exerserdage. (Efter Jndsendt). Da flere have yttret det Ønske, at da det falder til stor Besvær for mange, at baade Kongens Livjægerkorps som og det Borgerlige Artilleri have ansat deres Øvelsedag til om Torsdagen; saa haaber man sikkert, at en af D Hr. Chefer ombytter denne Dag med en anden f. Ex. Onsdag, for at forebygge al Ulejlighed.
Politivennen, 1806-01-01
Spørgsmaale, som fremsættes til grundig Besvaring efter statiske Regler. Kan Luxus, eller rettere fordansket, Overdaad - og dermed forbunden Pragt og Ødselbed - ansees gavnlig for en Stat, der ikke af Naturens Herre er tildelt Besiddelsen af dertil behøvende raae Produfter til Forædling ved Fabrikering? bør ikke alle unødvendige ligesaavel rage som fabrikerede fremmede Vareartikler fra en saadan Stat udeholdes ved Forbude eller overdrevne Afgivters Paalæg? - og endelig, bør ikke Overdaaden selv, som højst skadelig og ødelæggende for en saadan Stat, søges tvungen til Jndskrænkelse, ved svære trykkende Afgivter paa alle unødvendige huslige Jndretninger, indbefattet overflødige Værelser, Boskab, Gæstebude, Tjenestetyende, Vogne og Heste. Udgiveren, der for sin Del troer, at alle disse Spørgsmaal bør besvares med Nej, men veed, at mange ere af modsat Mening, ønsker ligesaa meget som Jndsenderen, at en grundig statistisk Besvarelse snart maatte tilsendes ham, for at pryde hans Blad.
Politivennen, 1806-01-01
En Politilov til Bedste for det danske Sprog. Mange Gange i dette Blad, og i mange andre Blade, er den skændige Mishandling paaanket, vort Sprog maa lide paa vore Gader, midt for hele Nationens Øjne, næsten uden Undtagelse i enhver Opskrivt af Gadenavne, ethvert Skildt, enhver Ølhusbekjændtgjørelse, kort sagt i enhver Ting vi der see skrevet. De groveste Fejl mod Retskrivning og Sprogets Natur begaaes af vore Malere, hvis Skolegang man nødes til at troe aldeles forsømt. At sligt er en sand Synd mod Nationen i dens Sprog, vil ingen nægte; at vi derfor maa lide Haan i Fremmedes Omdømme, er vel ingen Tvivl underkastet. At se sligt Uvæsen afbødet, ved at formane Husejere, Næringsbrugere, og andre, for hvem disse Paaskrivter giøres, til skyldig Agtpaagivenhed, er unyttigt; thi disse Menn sker ere ofte selv ukyndige i Sproget og dets Skrivemaade. At gjøre Formaaninger til Malerne vilde være ligesaa uhensigtsmæssigt, thi vare Mesterne ikke selv ofte uvidende, hvor var det da muligt, at de tillod deres Svende og Drenge at gjøre saa hæsselig. Bommerter, som den, for blot at anfere et Exempel af tusinde, der nylig er gjort paa Hjørnet af Dronningens Tvergade og Kronprinsessegaden, hvor en Dosmer har afpenslet paa den ene Side af Bygningen. Dronninggens Tver Gade, og paa den anden. Kron Prinsses. Nej mod sligt ækkelt Uvæsen er ingen anden Uvej, end ved en Politi Lov at forbyde, at nogen Paaskrivt, Anmældelse, Jndbydelse, Gadenavn, eller desl., uden paa Bygninger, ophænges skreven eller trykt, afpenslet eller paaforgyldt o. s. v., med mindre dertil først er indhentet Tilladelse paa Politikammeret, og med Ansønningen om samme fremlagt et af en Profe for ved Universitetet skrevet Mynster, som ortografisk nøjagtig indførtes i en dertil indrettet Protokoll, for at see, om det ogsaa siden af Maler, Forgylde, Stenhugger o. s. v. fulgtes vedbør igt. Og magte derfor af Vedkommend elags nogt. Forsømm lse af at indhente slig Polititilladelse burde følelig afbødes, ligesom de Professionister, der ikke fulgte Mynsteret, ogsaa burde sees ind til med en klækkelig Mulkt. Ypperligt vilde det være, om denne Aarvaagenhed mod Sprogets Mishandling ogsaa udstraktes til Assistentskirkegaarden og alle andre Begravelsessteder, hvor man ofte med Ærgrelse maae studse, ved at see de Bestialiteter Stenbuggeren møjsommeligen har udpikket i Marmor, for til evig Tid at vidne om sin egen Dumhed, og om deres, der brugte ham. Meget gjerne maatte man ønske, at det var muligt at udstrække en saadan Politibeskyttelse for vort kjære Sprog ogsaa til Addressavisen og Berlingsavisen, hvis Redaktører ikke have Magt til at hindre Folk for Penge at indrykke saadanne Ting, som Schoushoved, Nachschhon, Viborg. Schvanholm o. s. v., o. s. v., uden at tale om Bebræmmelser af fremmede Sprog. Dog dette vil vel blive et unyttigt Ønske, helst saalænge selv offentlige Authoriteter ikke tilholde deres Konsipister, paa det nøjagtigste at modvaage enhver under Pennen sig indsnigende Tydskhed eller Franskhed i Retskrivning, Udtryk, eller Vendinger.
Politivennen, 1806-01-01
Ønske til Vedkommende. Det er Tilfælde, at man forgæves kan søge at faae en Forordning, eller Lov af anden Benævnelse tilkøbs, skjøndt man med Penge i Haanden henvender sig til de Steder, hvor man troer, de burde kunne faaes. Man ønskede at vide, hvad der i et saadant Tilfælde bliver at gjøre. At handle efter de foreskrevne Regler er enhver god Borgers Pligt, men for ham maae det igjen være muligt, til alle Tider at kunne skaffe sig disse Regler, med mindre man for en Ret kunde, som lovlig Undskyldning, anføre, at man ikke havde været istand til at skaffe sig dem. Vor Lovgivers Hensigt kan det ikke være, at Undersaatter, for at faae en Forskrivt i et enkelt Fag, skulle købe den dyre Schønske Samling af Forordninger, eller rigtigen talt af Forordnings-Udtog. Det kan derfor ikke andet end være hans Villie, at enhver Lov, den være udkommen under hvilkensom helst Benævnelse, lige fra Kristian den femtes Lovbogs Bekjendtgjørelse af, til alle Tider, maa være at erholde for Penge.
Politivennen, 1806-01-01
Et Ønske for Sikkerhed mod Udbrud, fra Tugthuset. De to Misdæderes nylige Udbrud fra Tugt- og Forbedringshuset paa Kristianshavn giver Anledning til følgende Forslag. Om det ikke var baade nyttigt og passende, at der oprettedes en Skersantsvagt af en halvsnes Mand ved Porten til Tugthuset, og at samme besørgede Skildtvagter saaledes udsatte paa alle Sider af Bygningen, paa Torvet nemlig, i St. Annegaden, og i Dronning usgade, at Udbrud ikke kunde foretages, hverken Dag eller Nat, uden at mærkes af disse. Vel er Hovedvagten ved Amagerport ikke meget langt borte, men til at forebygge Udbrud kan den aldeles ikke virke. Dens Nærhed er egentlig kun god i Tilfælde af Opstand eller Mytteri mellem Fangerne. Og selv slig en Tings For byggelse vilde dog bedre virkes ved en for Porten af Bygningen værende Vagt; blot Erindringen om dennes Nærværelse vilde kvæle Tanken hos de Urolige. At slige Udbrud ere sjældne, bør ikke hindre fra at gjøre dem endnu sjældnere, eller aldeles umulige.
Politivennen, 1806-01-01
En Opfordring til Lovgivningen ihenseende til fremmede Landstrygere. Ved et Tilfælde, der i disse Dage er indtruffet her i Staden, og hvermand bekjendt, bevæges Udgiveren til at fremsætte følgende Tanke, som han længe har næret. Jdelig indstrømme hid til Danmark og især til Kbhvn Fremmede, der have et eller andet sjældent at lade see for Penge. - For ikke at nægte Folket Morskab, og for tillige paa den Maade at tilvende de Fattige en Hielp, der med gladere Ansigt gives af mange, end en langt mindre Almisse, vorder det gemenlig disse Mennesker tilladt, at drive deres Erhverv, om man burde bruge saa smukt et Navn, iblandt os paa en bestemt Tid. Her er ikke Stedet at afhandle, om der maaske kunde anføres vægtigere Grunde til at nægte slig Tilladelse. Jeg vil blot anmærke, at ofte det, som disse Landstryggere fortjene Penge ved er at lade see Kunster og Færdigheder af Personer, som de føre med sig, eller ogsaa disses besynderlige Vanskabning. Enhver, som have besøgt i Dyrehaven eller andetsteds disse Skuer, maa tilstaae, at de fremviste Personers (mange af disse ere Børn) Tilstand synes yderst beklagelig. For et Par Aar siden var det den almindelige Mening, at et Barn, der saaledes var til Skue i Dyrehaven, viste den største Nedslagenhed og inderligste Græmmelse. Det gik saa vidt, mange af Tilskuerne endnu længe efter følte et højst ubehageligt Jndtryk. De forestillede sig som muligt, at dette Barn var ved Ran eller paa anden ulovlig Maader kommen i disse Omløberes Magt, der nu saa jammerlig brugte det, til at skaffe sig selv en uærefuld Levevej, og gjøre Barnet for sin hele Levetid til et for sig selv og for Verden unyttigt Menneske. De tænkte videre, at det var muligt, at ogsaa andre til Skue fremsatte Menneskeskabninger vare i samme Kaar, at den Ligegyldighed, ja vel endog Munterhed, disse viste, kunde blot skyldes den haarde Tvang de holdtes i af dem, der førte dem Verden omkring, som en dem tilhørende Ejendom. Den Frygt og Uvidenhed slige ynkværdige Personer holdes i af deres Tyranner, er nok til at holde dem fra at klage. At løbe bort, falder dem ikke ind i et fremmed Land, hvis Sprog de ikke forstaae, og hvor de ikke kunne formode at finde nogen Ven. Hvor skjønt alligevel, om Danmarks retfærdige Regjering viste sig at være denne himmelsendte Ven for disse Ulykkelige! Ogdette er det Ønske disse Linier ere bestemte til at bringe. Naar enhver Politimester ikke allene berettigedes, men endog forpligtedes til, naar slige Omflakkere kom i hans Virkekreds, at skaffe sig Kundskab, om de af dem Omførte virkelig godvillig fulgte dem, ikke ønskede at komme i en anstændig Næringsvej, og endelig, om der kunde forevises nogen virkelig Adkomst af dem, der havde den som Redskaber, til deres Underhold. Maaskee vilde saadan Foranstaltning rive mangt et uskyldigt Rov ud af en Barbars, en Fordærvers, en Menneskeraners Vold.
Politivennen, 1806-01-01
Bekjendtgjørelse. De i forrige Nummer paaankede Huller eller Nedsynkninger i Skovbogaden ere strax blevne udbedrede.
Politivennen, 1806-01-01
Uorden. 1) Tæt ved det Hjørnehus af Myntergade og Gottersgade, hvor Kobbersmeden boer, er i sidstnævnte Gade en Bygning, hvis hæsselige Tagtud ikke allene besværer de gaaende, som alle slige hæsselige gammeldags Justrumenter, men ved Nord- og Nordost-Storm blæser Vandet ind paa Naboens Hus og For og, og er samme til Besvær. Man ønsker, at Ejeren vil vise den Godbed mod Publikum og Naboer, at ændre dne Sag, ved at anbringe nedgaaende Tagrende. 2) Udenfor No. 80 i Pilestræde er en Sten løs i Fortoget, hvilket er til Hinder for Fodfærselen. 3) Fortoget i Badstustræde, paa højre Haand naar man kommer fra Vimmelskaftet, er u en for Rokkede jeren i en Forfatning, som højlig trænger til Afhielp. 5) Bygningen paa Hjørnet af Raadbusstræde og Vandkunsten ber til Raadhusstræde intet Nummer og mangler Ringetøj. 5) Hjørnehust af Laxegaden og Skvaldergaarden, hvor der boer en Vinhandler i Kælderen, har hverken Dørhammer eller Ringetøj. Et af Delene haaber man dog, at Ejeren vil finde det sin Pligt at ansk ffe. 6) J Kronprinsessegaden ere mange af de allerede beboede Bygninger endnu uden Husnummer. 7) J samme Gade kunde enhver, i Dag med følelig Ubehagelighed for to Sandser, skjønnne, at man havde brugt den skammelige Maade, fra en af Bygningerne imellem Tvergaden og Gottersgade, at udskylle Vandhusskarn i Rendestenen. 8) Den i samme Gade nyanlagte Rendesten, paa Hus-Siden, har den væsentlige Fejl, at den ikke bar Træk eller Fald nok, til at bindre Vandets og Uhumskheders Stillestaaende deri.
Politivennen, 1806-01-01
Et Exempel paa drukne Menneskers grusomme Medfart paa vore Gader. (efter Jndsendt.) Jgaar Aftes d. 7de Maj var et beskænket Fruentimmer givet til Pris for Haan og Latter, og slæbet igjennem en heel Gade af en talrig Flok uartige og slet opdragne Drenge, som ved deres Piben i Fingrene og nedrige Skraal sammenkaldte endnu flere Unge og Ældre, for at see paa, og tage Del i dette for dem saa morende Optog, med denne beskænkede Kone, som ganske var uden Sands af Drukkenskab; hun var tæmmelig godt klædt, og havde i sit Forklæde nogle Levnetsmidler at bære, som tillige med hende, af de frække Drenge blev omkastet paa Gaden. Jeg, som just gik hjem til min Bopæl, saae paa denne umenneskelige Handling, og bad adskillige Fruentimmer af de nysgjerrige Tilskuerinder at hielpe dette arme Fruentimmer ind i et Hus, hvor hun dog kunde være forskaanet for disse saa pøbelagtige Drenges slette Behandling; men istedet for Svar fik jeg haarlig Latter; jeg tog altsaa dette drukne Fruentimmer op af Gaden, og har hende ind i en aaben Port, hvor jeg satte hende ned, til støtte ved en Væg, for at hun kunde hvile sig. Porten blev strax slaaet i Laas, dog ej af Verten, men af en anden honet Mand, Drengene vedbleve endnu med Piben og Skraal og næsten bestormede Huset, ved at stede til Porten med Hænder og Fødder, Husverten, som jeg indstændig bad at unde dette Fruentimmer Plads i en anden Krog i Huset, for dels at vise Menneskelighed mod hende, og dels at faae Pøbelen fra Huset, naar de tabte hende af Øjesyn - gav mig uhøflige Bebrejdelser fordi jeg havde lagt hende i hans Portrum. Jeg tilfredsstillede han dermed, at jeg vilde lade hende heller afhente af Vægterne og bringe hende i Sikkerhed, men strax jeg forlod Huset, blev det arme Fruentimmer med Magt kastet ud paa Gaden, hvor hun endnu en rum Tid maatte være haanlig Gjenstand for Drengenes rasende Løjer. Jeg formoder hun blev opbragt til Raadhusarresten. Det var at ønske at denne skammelige og umenneskelige Handlemaade med drukne Folk, maatte med Tiden blive hemmet, da den er Moraliteten saa ganske modstridende, og røber den raa Menneskeklasses sildige Fremgang i samme. - Dette overlades som billigt ganske til det retskafne Politivæsens Eftertanke og Omsorg.
Politivennen, 1799-01-01
Vægteruskik. J Aftes, den 28 Dec., blev et Menneske, der var klædt som Matros og kom ud (jeg skal ikke sige for vist om han blev stødt ud) af Spisekælderen i næste Hus op til Uhrmager Roslev, med det Raab bag efter sig: annam ham Vægter! meget ilde behandlet af en Vægter, endskjøndt han forholdt sig ganske rolig og passiv. Han forsøgte med gode Ord og ved at gaae rolig sin Gang at stille Vægteren, men denne vedblev et heelt Stykke hen ad Gaden at bearbejde ham med Morgenstjernen, og tilredte ham ynkelig. J den Formening at dette er en gandske ulovlig Fremfart af en Vægter, der vel i det højeste er berettiget, naar Uorden har Sted, til at arrestere, og kun for Nødværge tør slaae, indsendes dette, som kan bevises naar paafordres, til Politivennens Fremsætning.
Politivennen, 1806-01-01
Ønsker i Henseende til Vejviseren. (Efter Jndsendt) Kbhvns Vejviser har i en Række at Aar været en uundværlig Haandbog, saavel for Kiøbenhavns Jndvaanere, som for tilrejsende Fremmede. J den finder man ej allene Henvisning til de flestes Bopæl, men man kan ogsaa ved dens Hielp erfare, hvad Embede eller Næringsvej den Mand har som man søger. J Aar er Vejviseren forøget med en Henvisning til offentlige Contorer, Stiftelser o. s. v. Det var at ønske, at enhver, der enten ikke fandt sit Navn deri. eller sin Bopæl urigtigen anført, eller forandrede denne, vilde betimelig tilkjendegive Forlæggeren det, at han derved kunde sættes istand til, at give Bogen den højeste Grad af Nøjagtighed og Paalidelighed. Ligesom der ved Huusejernes Navne staaer Mærket (*), saa var det at ønske, at Hr. Proft vilde ved de øvrige Navne tilføje Etagen, i hvilken hver boer. Det kunde, for at spare Rummet, bedst tilkjendegives ved Tal (1 2) o. s. v.
Politivennen, 1806-01-01
Ønsker, tilegnede Bestyrelsen for Assistentshuset. 1) J Anledning af Jldebranden i Snarregaden, maae det yttres, som manges Ønske, at denne Laanestiftelse, der gmmer saa mange Menneskers Ejendomme, (thi det ere disse Panter dog egentlig, saavel ihenseende til den Laanesummen overstigende Værdi, som til Jndløsningsretten) og tillige saa stor en Værdi for den Stiftelse, den tilhører, nemlig Søkvæsthuset, - maatte paa de Sider, som vende til Gader, hvori ere Gjenbobygninger, forsynes med Jernvinduesskodder. 2) Da det vel, i Tilfælde af at Assistentshuset afbrændte, uden at Protokollerne reddedes, - et Tilfælde, der dog ikke kan tænkes som umuligt, - blev at vente, at eftergjorte Assistentssedler vilde forevises, og at Fordringen paa den Stiftelse, der for det haandtagne Pant ifølge Loven maatte indestaae, herved uretfærdigen vilde voxe, uden at kunne modbevises; ter man foreslaae, at Protokollerne enten førtes dobbelt, og det ene Exemplar hver Aften bragtes ud af Huset, eller at de hver Aften gemtes i et uforbrændeligt, og dog ikke ubandterligt Gemme, saaledes at samme let kunde udbringes, eller om dette hindredes, Protokollerne dog deri forbleve uforbrændte. 3) Da det dels for Fremmede, dels for Dem, der nylig ere indflyttede fra Landet ikke altid er bekjendt, hvor denne Laanestiftelse staaer, og Spørgsmaalet: Hvor gaaer jeg nærmest til Assistentshuset? er af det Slags, som Folk, af en rigtig nok misforstaaet, men dog naturlig, Undseelse, ikke gjerne vil gjøre paa Gaden; da videre slige Folk derved enten kunne gaae til de saakaldede Pantejøder, eller betroe det Tøj, de ville laane paa, i Hænder, der maaskee kunne være utroe; var det vel godt, om paa et stort Bret, paa hver Side af Bygningen stod skrevet med meget store Bogstaver: "Her er Assistentshuset, hvor man laaner paa altslags Pant, imod 1 Skilling om Maaneden i Rente af 4 Mark." Derved vilde sikkert endel Mennesker hindres fra, at sætte deres Tøj hos Aagrere der tage en endnu højere Rente, og hvor det desuden ikke staaer saa sikkert som paa Assistentshuset.
Politivennen, 1806-01-01
Spørgsmaal til Boghandler Hr. Stadthagen. Adskillige Prænumerantere paa Bogen Urnen i den eensomme Dal, som for et Aar siden have betalt dens fire Dele, men hidtil ikkun erholdet de to første, spørge Udgiveren Hr. Boghandler Stadtbagen, om de kunne vente de 2de tilbagestaaende Dele, eller Betalingen for disse godtgjort?