Aalborg Stiftstidende, 1836-09-08
Tyrkiet. J en Skrivelse fra Constantinopel af 9de Aug. omtales den pdagede Sammensværgelse og den blandt de rettroende Tyrker herskende Misfornøielse over at Storherrens billede bort skjænkes og udstilles, som en bestemt Kjendsgjerning, med Tilhiende, at omtrent 1000 Jndivider have maattet lade Livet, seels ved Strikken, deels ved at druknes i Bosphorus. En anden Skrivelse af samme Dato beretter herom nogle nærmere Omstændigheder. Portraitet angives rigtigt som Hovedaarsagen. J nogle Caserner havde det vakt Samvittighedsskruplig at see dette billede og at vise det Ærbødighed. Nogle Sol ter, som havde givet deres Utilfredshed over denne Sultanens svigelse fra Muhameds Lov, Luft ved Ord, bleve dragne, til Ansvar for deres Yttringer. Ved Undersøgelserne viste det sig, at flere Medlemmer blandt Ulemaerne hemmelig havde næret denne Aand. Sultanen lod d. 29de Juli 6 blandt det halsstarrigste af disse komme for sig og tilraabte dem ved Ankomsten: "Jeg veed, hvad I endnu stedse ruge over! Han gjorde dem derpaa nogle Spørgsmaale om deres Forstaaelse med de Utilfredse, og da de med Bestemthed henvist til Muhameds Love, bleve de samme Nat strangulerede og kastede i Havet. - Heraf synes man at maatte slutte, at det ikke egentlig er kommet til nogen Sammensværgelse, men at Sultanen ved det her berørte Skridt, har søgt at forebygge den og at hiin Efterretning om de 1000 Offere for hans Brede altsaa vel indeholder en Overdrivelse. Saameget et midlertid vist, at denne Billedsag vækker og nærer en almindelig Misfornøielse. Dog er der ingen Udsigt til, at Sul kanen lader sig advare af de foreløbige Symptommer. Han skal endogsaa ganske nylig have yttret den Hensigt, at lad Propheten Muhameds Billede male for Sophia=Moscheen, J Anledning af de urolige Optrin, som i f. M. paa den hosniske Grændse foranledigede en blodig Kamp med de sterrigske Grændsetropper, skal Porten have ladet gjøre en Undskyldning ved Reis-Effendi for den østerrigske Jnternumlius. Porten har billiget de østerrigske Troppers kraftige Forholdsregler og overdraget Storviziren at tilkjendegive samtlige befalingsmænd i Bosnien, at ethvert lignende For- og vil blive ligesaa eftertrykkeligt hævnet fra Østerrigs Feide. Det er tvivlsomt, om disse Trusler ville have den sigtede Virkning. De seneste Efterretninger fra den hos siske Grændse give intet synderligt Haab derom. Statholleren af Herzegovina, Ali Pascha von Stokacz, træf er allehaande krigerske Foranstaltninger og har sammen bukket et Armeecorps paa 4 til 5000 Mand. Til Paaskud for disse Rustninger anfører han Nødvendigheden af at tving staden Kolasch, ved den montenegrinske Grændse, som ikke delse, da det blev bekjendt, at regulaire tyrkiske Tropper, vare i Anmarsch mod Bosnien, i Forbindelse med andre Symptomer, vække Formodning om, at Rustningerne have oprørske Motiver. Ali har i den sidste Tid viist sig i sin sande Skikkelse som en høist bigot Musselmand, der er fjendtlig stemt mod alle Reformer og givet Beviis paa, at hvad han tidligere, med den christelige Befolknings Hjælp, har gjort for Sultanen, ene og alene er skeet, for at fremme sine private Hensigter og tilfredsstille sit Had mod de bosniske befalingsmænd. Den christelige Befolkning seer imidlertid Fuldbyrdelsen af Storherrens Reformer med utaalmodig Længsel imode og misunder sine Troesforvante i Rumelien og Bulgarien deres Lykke, da de virkelig, under den efterhaanden fremspirende Civilisation, see deres Tilstand, betydeligt forbedret.