Almuevennen, 1842-07-20
Vi hørte ifjor af Aviserne, at den sidste Rest af Gaardmands Hoveri-Arbeide til Herregaardene endelig svandt reent bort af Laalland, – og vi tænkte: gid vi maatte kunne sige det samme om Sjælland og alle øvrige danske Provindser. – Dette er imidlertid langt fra, og det vil neppe kunne siges, saalænge der endnu findes danske Bønder, som ere saa langt tilbage i Skjønsomhed paa deres eget og deres AvlsdriftsFremtids Bedste, at de ikke indsee at al den Tid og Flid de anvende paa Hovmarken, maa naturligviis deres egen Mark savne hjemme, i hvor let og beqvemmelig de saa end forresten ende og vende dem baade hjemme og tilhove. – Altsaa hvad Hovmarkerne ved Hoveriet vinde enkeltviis, det tabe Bøndernes Marker i hundredviis – det taber hele Staten. – At Herregaardssmarker, hvor store de end ere, lade sig drive til langt større Fuldkommenhed uden Hoveri, end med Hoveri, det see vi mange Exempler paa, saa det er klart, at disse ogsaa tabe ved Hoveriet, og at Staten, altsaa taber dobbelt derved. – At en Gnier af en Herremand imidlertid bryder sig lidt og Statens Bedste og holder paa sin egen nærmeste Fordeel, at ligesaa en Gier af en Bonde, der har Brødet ved at lade sine Folk og Heste trælle tilhove, bryder sig lidt om eget og sin Families Bedste for Fremtiden, og slet intet og Statens Bedste, – det veed man altfor vel; – men det er heller ikke Guier-Jndvendinger det Almenevel i Staten, eller Riget, skal tage Hensyn til og rette sig efter; thi uden at saae, kunne vi aldrig vente at høste – og uden Opoffrelse af Udsæd til Fremtids-Frugt med enhver Forandring i Forfatningen til det Friere og Bedre, kan aldrig noget bedre i Stilling og Bedrivt fremkomme, – saa at dersom f.Ex. en Mand ikke vilde pløie eller grave, fordi det kostede ham noget at anskaffe Plov og Spade, da fik han at lade Jorden ligge udyrket – og ligeledes er det med den første Bekostning ved Hoveriets fuldkomne Afskaffelse. – Det er nu ikke alene Hoveriets materielle eller blot udvortes Frugter, der ere saa fordærvelige for det Almenevel i Staten; men hvo kan tælle Mængden af de Uchristeligheds, Usædeligheds og Ryggesløsheds Frugter, som Hoveriet har baaret hos den danske Landalmues Ungdom i de Sammenkomster, som Hovmarkerne og Hovladerne sammenkaldte dem til –At udmale disse, er ikke her Hensigten, og behøves ei heller, da de have været og tildeels endnu ere alt for kjendte; men at her i Sjælland endnu, og det endda i Sorøe Amt, findes Hoveri-Bønder, som til Amtmanden føre Klage over, at de paa Hovmarkerne, efter Tilsigelse og Ordre, forrette det dobbelte Hoveri, saavel med Pløining og Høstning, af hvad de ifølge den deres Fæstebreve vedhæftede Hoveri-Forening af 24 October 1792 ere forpligtede til – og have tilligemed alle deres Formænd, saalænge Nogen mindes, forrettet dette dobbelte Hoveri, det er saare mærkværdigt, og er et Beviis paa, (forudsat at deres Klage er grundet paa Sandhed) at Hoveriets Jndskrænkning i og lovmæssige Bestemmelse for den danske Vonde, ikke alene, siden Frederik den Sjettes Omsorg for Bonden, kan staae i Bøger, men kan endog staae i Fæstebreve – uden dog, efter 50 Aars Forløb, at være udført paa Hovmarken og i Hovladen. – Hovedgaarden, hvortil dette paaankede Hoveri forrettes, er Lyngbygaard, som den gamle Etatsraad de Neergaard med de mange Herregaarde i sin Tid ogsaa eiede, men som nu eies af hans Stedsøn Proprietair Qvistgaard, en rigtig Søn af ham, der faldt i Kjøgeslaget ikke 1677. men 1807. – De Bønder, der fra bemeldte Hovedgaards Gods have klaget over deres ulovlige Paalæg af Hoveri, have hver en deres Fæstebreve vedhæftet Fortegnelse over deres pligtskyldige Hoveri, som begynder saaledes: "Fortegnelse over det Hoveri, som Gaardmand N. N. er pligtig aarlig at forrette til Lyngby gaard i Følge den med Eieren af ham indgaaede "Hoveri=Forening af 24 October 1792. – Efter denne Forening skal Godsets Bønder finde sig i, at en anden og bedre Jorddrivt indrettes, dog saaledes, at enhver Bonde ikke faaer mere aarlig at pløie end 7 Tdr. Lands enkelt Pløining. – Denne nye Jndretning er nu skeet, og enhver Bonde i Følge samme " hver Mark udmaalt og tildeelt en Hovlod af 6 Skpr. "Lands Størrelse geometrisk Maal, og Markarbeidet ved disse Hovlodder saaledes fastsat: 1ste Hovmaal, til Rug eller Hvede, tre Gange pløiet. 2det til Byg, 3 Gange pløiet. til Rug eller Erter, 1 Gang pløiet 3die 4de til Byg eller Havre 2 Gange pløiet. Det er altsaa 4 Hovmaal, hvert paa 6 Skpr. Land, af hvilke det første, 3 Gange pløiet, er 18 Skpr. Lands enkelt Pløining; det 2det Hovmaal er ogsaa 18 Skpr. i enkelt Pløining; det 3die er 6 Skpr., og det 4de er 12 Skpr. – altsaa ialt er det 54 Skpr., eller 6 Tdr. og 6 Skpr. Land, i enkelt Pløining, og overstiger altsaa ikke de i Hoveriforeningen af 24 October 1792 fastsatte 7 Tdr. Lands enkelt Pløining. Men derimod have Bønderne i deres Klage til Amtmanden indberettet, at istedetfor at forrette ovennævnte Hoveri efter den fortegnede Bestemmelse i deres Fæstebreve, saa have de derimod hidtil efter Ordre og Tilsigelse bestandig pløiet hver 5 Hovmaal aarlig, paa 10 Skpr. Land hvert Maal, i følgende Orden: 1ste Hovmaal til Vintersæd i Heelbrak, 3 Gange pløiet. til Erter, 1 Gang pløiet. 2det – til Byg med Kløver, 3 Gange pløiet. 3die – til Rug i Halvbrak, 7 Gange pløiet. 4de til Byg med Kløver, 3 Gange pløiet. 5te – Det er altsaa: 1ste Hovmaal a 10 Skpr. Land, 5 Gange pløiet, er 30 Skpr. Land enkelt Pløining; 2det Maal, 1 Gang pløiet, er 10 Skpr.; 3die, 3 Gange pløiet, er 30 Skpr.; 4de er 10 Skpr., og 5te er 30 Skpr. – altsaa er det ialt 110 Skpr. eller 13 Tdr. 6 Skpr. Land i enkelt Pløining, det er 2 Skpr. over det Dobbelte af den Pløining, som de i deres Fæstebreve ere forpligtede til, og der mangler kun 2 Skpr. i det Dobbelte af de 7 Tdr. Lands enkelt Pløining, hvilke 7 Tdr. Land er det høieste Maal i udregnet enkelt Pløining, som de ifølge Hoveriforeningen af 21 October 1792 maatte forpligtes til. Det er nu ikke alle Bønder paa Lyngbygaards Gods, hvis Fæsteforpligtelse lyder paa det fortegnede Hoveri, som deres ovennævnte, hvilke have indgivet Klage; thi mange af Bøndernes Hoverifortegnelse, som er vedhæftet deres Fæstebreve, begynder saaledes: "Fortegnelse over det Hoveri, som Gaardmand N. N. er pligtig at forrette aarlig til Lyngbygaard i Følge den af ham med Eieren indgaaede Hoveri-Forening af 24 October 1792, nemlig: J hver Mark er hans Hovmaal 10 Skpr. Land geometrisk Maal: 1. J den første Hvede- eller Rugmark pløier han sit Hovmaal 3 Gange. 2. J den første Bygmark pløier han ligeledes sit Hovmaal 3 Gange. "J. J den anden Rugmark pløier han samme kuns een Gang. "J. J den anden Bygmark pløier han Hovmaalet 3 Gange. 5. J Havre Marken pløier han samme 1 Gang." Her lyder altsaa Forpligtelsen paa 5 Hovmaal, a 10 Skpr. Land, og, efter Udregning i enkelt Pløining, paa 13 Tdr. 6 Skpr. Land, som netop er den Hoveri-Pløining, de andre med Forpligtelsen til kun det Halve deraf ogsaa have tilligemed disse, ikke længere i denne ældre Sædfølge, men alle Bønder pløie nu hver de 5 Hovmaal, a 10 Skpr. Land, i forommeldte Driftsomgang. – Tillige er enhver Bonde forpligtet til at afmeie, opnege, binde, rive, sammensætte i Travehobe, hjemkjøre, afstikke, fratage og hensætte udi Laden eller i Stak al den Sæd, som voxer paa hans Hovmaal; og da saaledes de Bønder, der hver kun har Forpligtelse til at høste som pløie og saae 4 Hov maal, a 6 Skpr. Land, ogsaa tilligemed de andre ere paalagde Høstarbeidet af de 5 Hovmaal, a 10 Skpr. Land – og derved have faaet det dobbelte Høstarbeide ligesom den dobbelte Pløining af hvad de ere forpligtede til, saa have de ogsaa derover klaget til Amtmanden, og underdanigst andraget om, at han ville forhjælpe dem til for Fremtiden at vorde fritagne for Paalæg af mere Hoveri end deres Fæsteforpligtelse lyder paa, og at erlange Erstatning for det, som de i den forløbne Tid have gjort for meget. – Anledningen for dem til at indgaae med denne Klage, var denne, Forpagteren paa Lyngbygaard havde sidste Efteraar først ladet dem pløie Halvbraksmarken til Rug saa sildig efter det stærke Regnveir, at der, som saa mange andre Steder, næsten Jntet af Sæden kom op. - J Foraaret beordrede han dem derfor til at pløie deres Hovmaal paa samme Rugmark om, og saae Byg deri. – Dette nægtede de at opfylde, hvorfor han da lod stævne dem til Politiret ved Vester flakkeberg Herredsret i Skielskjør, og Dommen blev en Mulct paa 1 Rbd. til hver, og strax at foretage den befalede Ompløining. – Da indankede de denne Dom for Amtets Resolution som Overpolitiret, og anførte til deres Frifindelse, at for det første var her ikke det Tilfælde, at Vintersæden var udgaaet eller afædt af Snegle og Jnsecter, saa at de, ifølge Hoveri=Lovgivningen, kunde derfor være pligtige at ompløie de Pletter paa deres Hovmaal, som saaledes bleve beskadigede, saasom der alene formedelst Nedsølingen af Sæden i Regntiden ingen Vintersæd var opkommen, og for det andet saa kunde de, ifølge den deres Fæstebreve vedhæftede Hoverifortegnelse, ikke ansee sig pligtige til at pløie denne Halvbraksmark til Rug første Gang, og altsaa ikke heller pligtige til at ompløie den til Byg, da de havde pløiet deres Maal. til Erter i det Nummer, der i Fortegnelsen staaer for Rug eller Erter, foruden Brakmarken, som de 3 Gange havde pløiet til Vintersæd – hvorfor de da paastode sig frifundne for Mulct og for Forpagterens . Tiltale. – Tillige hermed indgav de deres Klage over det hele paalagde dobbelte Hoveri. – Amtmanden i Sorøe resolverede alligevel, at de skulle betale den idømte Mulct og foretage den beordrede Ompløining, hvorpaa han rakte dem deres Fæstebreve tilbage med det Svar til deres Klage, at de kunne jo søge deres Ret. – Dette have de nu ogsaa i Sinde at gjøre, efterat de først faae indberettet Sagen til det Kongelige Rentekammer, og derfra kommer Lys i den paaberaabte Hoveri-Forening af 24 October 1792, som vi her have seet at lægges til Grund for 2de saa forskjellige Hoveriforpligtelser, at den ene kun indeholder det Halve af Pløining og Høstning imod hvad den anden indeholder. Da man imidlertid slet ikke kan tvivle paa, at Forpligtelsen paa de 4re Hovmaal, a 6 Skpr. Land, er den, der ifølge den paaberaabte Forening skal være gjældende, – saa er det en Selvfølge, at den skal gjælde for alle Godsets Bønder Beretning angaaende et Andragende til Stænderne.