Den Vest-Sjællandske Avis, 1833-10-05
Overgeneralen havde allerede i lang Tid hen vendet sine Blikke paa at bringe begge have i Forbindelse med hinanden; han begav sig til Havnen ved Suez, til Baggrunden af den Arabiske Bugt, og da han derfra nærmede sig mere mod Norden, saa opdagede han og giorde de Personer, som ledsagede ham, opmærksomme paa Fodsporene af den Canal, som var begyndt paa af de gamle Konger, i den Hensigt at ville forbinde Nilen med det røde hav; han forfulgte i en lang Tid dens Fodspor og faa Dage derefter, da han nærmede sig de Jorder, som Nilens Vande giorde frugtbare, saa erkiendte han ogsaa Enden af den ene Canal paa den modsatte Side; det vil sige ved den gamle Bye Bubastis; han befalede strax at alle de fornødne Forholdsregler skulde tages for at forberede Udførelsen af det store Værk, som han havde foresat sig; han overdrog Udførelsen, til Personer, hvis overveiende Talenter og Jver han satte Priis paa, og som forbandt med de theoretiske Kundskaber alle Erfaringens Jndsigter. Denne samme Reise, endskiøndt den varede ikke længe, havde dog endnu et andet Formaal. Der blev befalet at optage en nøiagtig Undersøgelse over Havnen, Kysterne og Seilladsen i Bugten; man sørgede for at sætte Suez i Forsvarstilstand; man nedsatte de overdrevne Afgivter, som vare paalagte Handelen; man giorde Udførselen meere let og meere sikker og man indgik fordeelagtige Forbindelser med de i Naboelauget boende Arabiske Stammer. Man tøvede ikke med at befrie den sydlige Deel af Ægypten fra Mamelukernes Herredømme. Murad havde taget sin Tilflugt dertil; han forsamler nu de Beyer, som hans Hævn havde fordrevet derhen, og som en fælleds Ulykke nu forbinder med hans Skjebne. Han kalder til sin Understøttelse hele Skarer af Jndvaanerne i Mecca og Yambo fra den modsatte Side af det røde Hav. Erindringen om hans Magt bevæger endnu Landfolket og Araberne i Naboeørkenerne til at adlyde ham; han forsamler dem; han sørger for Provisioner og hæver overalt Krigscontributioner; men hvad enten han selv angriber eller de Franske komme ham i Forkiøbet, bliver han overvundet og drevet paa Flugten; han fierner sig; men conserverer bestandig en Deel af sin Styrke. Da der i de biergfulde Ørkener ikke gives nogen Veie, som ere ham ubekiendte, lader han sig snart igien see i Spidsen for sine Tropper. De Generaler, som ere denne vanskelige Erobring overdragen, overvinde alle Forhindringer med et overordentligt Talent; de antage paa en vis Maade deres Fienders Sædvaner og Maade at leve paa; de overgaaer dem snart i Mod og Virksomhed, og selv i en topographisk Kundskab om Krigsskuepladsen. Endelig blive Mamelukerne fordrevne fra Seid, nogle blive tre Gange drevne tilbage paa hiin Side af Katarakterne ved Syene; de andre trække sig tilbage til Daserne, som et tørt Rum adskille fra Nildalen; Araberne blive nedsablede eller adspredte og Retfærdighed og Mildhed fordeele Jndvaanernes Uroe og fuldende Seierens Værk. Den General (Desaix), til hvilken man havde overdraget fra Begyndelsen af, denne Expedition, det Foretagende at erobre Said, og der at tilintetgiøre Mamelukernes Magt, formildede Krigens Ulykker ved gientagne Træk af Viisdom og Siælstorhed; han levede for sit Fædrelands Haab og Hæder; han var bestemt til at ile til Jtaliens Sletter, og at deeltage ved sine Talenter og Mod, og selv ved Opoffrelsen af sit Liv i en udødelig Begivenhed, som har havt saamegen Jndflydelse paa hele Europas Forfatning. Ved med Hæder at ende paa Valpladsen et allerede saa berømt Levnetsløb, fandt han i vore Armeers Triumph Belonningen for sine ædle Bestræbelser, og han blandede sine sidste Sukke med Seierens Jubelraab. Han havde opvakt hos den østlige Armee og hos Ægyptens Jndvaanere en eenstemmig Følelse af Hengivenhed og Beundring; hans Minde blev ikke mindre hædret af dets Folks rørende Følelser, som han havde behersket, end af de Franskes Kummer og Hylding. Disse ere Begivenhederne i denne Campagne, som aabnede os Jndgangen i Ægyptens Helligdom. Man opdagede snart det prægtige Tempel i det gamle Tentyris, Fodsporene af det Theben, som foriente at blive besunget af Homer, og Pharaonernes virkelige kongelige Boeliger. Man trængte snart frem paa hiin Side af Elephantine til den hellige Øe, som synes selv at være i eneste Monument, opførte af Ægypterne til Heder for Guderne og de skiønne Konster. Franske Soldater, som Krigen havde kaldet til Nilens Bredder, bleve henrevne af Brundring over at see disse udødelige Værker og standsede ligesom slagne af Forbauselse og Ærefrygt. Disse Omstændigheder, som Konsternes Historie ikke vil lade gaae i Forglemmelse, have havt en Mand af Fortieneste til Vidne, som var værdig til at sætte Priis paa den. Hans Skrifter, som havde givet for første Gang Europa en rigtig Jde om Ægyptens Mindemærker, maae til alle Tider opvække en en levende Jnteresse; de besidde en Ynde, som er egen for dem og som overgaae alt det, som man kunde forvente sig af en eneste Mands Bestræbelser og Talenter (formo(Fortsættes.) dentlig Denor).