Viborger Samler, 1846-03-17
Rusland. "Beilage zur Allg. Zeit." Nr. 40 meddeler fra Berlin en Correspondentartikel, betitlet Spanien, og Rusland. Af denne udhæves her kun hvad angaaer Preussens nuværende Forhold til Rusland. – "At Venskabet med Rusland endnu danner en Skillevæg imellem Preussen og Spanien, maae vi stærkt betvivle. Et Blik i de preussiske Tidenders Artikler om Rusland, og i de af Censorerne tilladte Skrifter, ligesom og Yttringer af høit staaende Personer berettige til at antage at Keiser Nicolaus ikke tør haabe at finde i Berlin de meest intime Tilhængere af sin Politik. Overhovedet er der kun endnu en svag Skygge tilbage af Ruslands i sin Tid vældige og fordærvelige Jndflydelse paa Europa, og især paa Tydskland. Sammenligner man Ruslands Trods bydende Høide efter Tractaten med Tyrkerne til HunkiarSkeles med dets nuværende afskyede og ufrygtede Stilling, foranlediges man til den Slutning at der i Løbet af en Dekade maae være forefaldne store Forandringer, paa denne og paa hiin Side af Niemen. Begge Deele ere skete Hiinsides har man opbudt Alt for at gjøre sig forhadt, medens Folkeslagene paa denne Side af Niemen ikke blot have reist med større Kraft og Selvstændighed, men endog dagligen have faaet mere og meere at see af Skinkolossens Leerfødder. Medens Ludvig Philip ved at udvikle sin urokkelige fredelige Politik har vidst at forsone Juliusrevolutionen med de absolute Monarkier, medens i England, Spanien, ja endog i Tydskland de liberale Jdeer gjøre Kæmpeskridt fremad, medens i de fleste Lande i Europa Jndustrien stiger til en hidtil ikke anet Høide og Krigens Konster samle uovervindelige Kræfter af Fredens Konster, medens alle disse storartede Bevægelser finde Sted i den øvrige Deel af Verden, - er Moskoviternes Flid kun sysselsat med at beskytte deres Grændser, for hiint Smittestof, med at rase imod deres eget Kjød og Blod, med at forbryde i det 19de Aarhundrede imod Catholiker, Protestanter og Jøder hvad Spanierne i det 15de og 16de Aarhundrede have forbrudt imod Jndianerne! Saalænge man tiltroede det halvbarbariske Rige en frygtelig Kraft, tilgav man det næsten dets Raahed, fordi man overgav sig til den nedarvede Mening, at Vildhed og naturlig Kraftfylde ofte vandre Haand i Haand ved Siden af hinanden. Men Skinkampen ved Kalisch og de virkelige Kampe ved Kaukasus have aabnet Øinene, have lært Verden, at Civilisationen har mere slovgjort, end oplyst og hævet Russerne, og at disse, ligesom den raae Vellystling, kun ere blevne enerverede ved Civilisationen; kort, man har erfaret, at – bag ved saa megen Larm og Sqvalder, bag ved saa store Anmasselser og Voldsomheder – ligger skjult uendelig Meget af Corruption og Vanmagt; og man har med Skuldertrækning vendt sig bort. Med jørnefaldende Tydelighed har Czarens sidste Reise viist, at the decline (Aftagende), om end ikke the sall of the Russian empire (det russiske Riges Fald) i Europa ansees for afgjort. Som Menneske, Ægtemand og Fader indgød Keiser Nicolaus overalt Deltagelse, men som Jndbegreb af moskovitisk Storhed og som Frygt indsagende Selvhersker forblev hans Optræden uden Jndtryk. En høitstaaende Statsmand skal i Anledning af Keiserens Reiser, der gaae for sig med Lynets Hurtighed, have ladet falde følgende vægtige Ord: "Naar jeg tænker mig Keiseren som Sindbilledet paa Ruslands hidtil saa frygtede Magt, saa falde disse Ord mig ind af Leonores opstandne Elsker: "De Døde ride hurtigt, - Ja, død og tilintetgjort er den russiske Stormagts Anseelse og Jndflydelse i Sammenligning med hvad den var for 10 Aar siden, da selve England taalte Et og Andet, da Frankerig taalte saa Meget. . . Vaabnenes Klirren i St. Petersborg strækker hverken Medlemmerne af den nye Qvadrupelalliance, ei heller yttrer samme nogen Jndflydelse paa Medlemmerne af den fordums hellige Alliance; thi man veed hvor stumpe og svage hine Vaaben ere, og endelig veed man i Tydskland hvor stærk den offentlige Mening er imod enhver Forbindelse med en Politik, der stiller sig det som en Opgave at krænke Nationerne i deres helligste Rettigheder og at lade deres større eller mindre værgeløse Tilstand tjene som Maalestok for Fornedrelsens Grad. Nu staaer Rusland fuldkommen isoleret i det europæiske Statsystem, og det har kun altforvel fortjent denne Skjebne. . .