Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-09-06
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. Toogtyvende Aargang. No. 72. J Etatsraad F. Thaarups Fraværelse redigeret af Chr. Thaarup. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Tirsdagen den 6 September 1826. Hvortil skal man bestemme sine studerende Sønner, J et Brev til Hr. M. K. Du har tilskrevet mig, m. V., og ønsker mit Raad i den vistnok meget vigtige Sag, hvortil Du skulde bestemme Dine to Sønner, der nu ere i den Stilling, at de skulle vælge sig et Brødstudium. Gjerne vil jeg tjene Dig med min Erfaring og mine Udsigter; men deels frygter jeg, de ikke ville behage Dig, deels maa jeg bemærke, at jeg ingenlunde kan eller vil anmasse mig noget Afgjørende. Du maa høre Andre og Flere, før Du beslutter noget. Da Sagen ikke allene for Dig, men ogsaa for mange Andre er høist vigtig, lader jeg den komme til offentlig Kundskab, og det vil vist være Dig, som ogsaa mig meget kjert, at see mine Udsigter, og Paastande, om jeg skulde feile, berigtigede og nærmere bestemte ved Grunde, som jeg forhaaber og beder maatte fremsættes uden Partiskhed, Vrede eller Fordomme. Først maa jeg gjøre opmærksom paa det Hang, man i Danmark allevegne har til at bestemme sine Børn til Embedstanden og til en vis udelukkende, uden dermed at lade dem forbinde Oplærelse til en anden Levevei, naar den første enten drages for langt ud eller maaskee endog aldeles glipper. J et Land af saa liden Omfang som Danmark, der er overfyldt med Aspiranter til Embeder, kan Regjeringen ikke skaffe dem alle ansatte, hvor gjerne den i en vis Henseende vilde, og naar man har Grund til at antage, at en Deel af de allerede værende Embeder dog muligen engang let kunde gaae ind, enten som overflødige eller dog undværlige, saa seer Du selv let, at det stedse maa blive vanskeligere og vanskeligere at indbringe sine Børn i nogen Levevei som Embedsmænd, hvortil der ere saa mange Sollicitanter. Da nu næsten alle Embedsmænd i deres respective Charger gjerne søge at anbringe. deres Børn i samme Levevei, som de selv ere i, og næsten aldrig nogen Embedsmand ansætter sine Sønner i Borgerclasserne, som Konstnere eller Haandværkere, saa er dette for alle uden for Embedsclassen endnu een Grund til at aabne dem andre Leveveie. Saavidt min Erfaring strækker sig til Engelland, er det almindeligt der Skik, at selv meget fornemme Folks Børn vælge en uden for Embedstanden passende Næringsvei, og den, der ikke er i Embedstanden, bestemmer sine Børn sjeldent dertil, og bestemmer han dem dertil, saa ere og blive de desforuden oplærte i en anden Haandtering, hvortil de kunne henvende dem, naar Embedsveien enten bliver for lang, eller maaskee endog aldeles udebliver. Det var ønskeligt, at man vilde gjøre det samme i Danmark, og saaledes vænne de unge Mennesker tidlig til at erhverve, da de, besto værre, i de fieste Familier kun værnes til at ødsle og ødelægge. Den fire Jdee man i Danmark har faaet, at der klæber noget vist uanstændigt ved tidligt at erhverve sig noget paa anden Vei, end Embedsveien, som man i Engelland ikke kjender, ja allerede ikke engang strax ved vor Lands grændse i Hamburg, har en saare ulykkelig Jndflydelse baade paa Forældre og Børn, og bidrager ikke lidet til at forøge Trangen og Nøden allevegne. Det gjør mig ondt at sige, men jeg troer det er Sandhed, at vore unge Mennesker have for megen Hang til at junkerere, og at den fornemme Tone, der nu er nedstegen lige til vore Fattighuse, bestyrker dem mere og mere deri; hvortil ogsaa kommer den Tanke eller, muligt, Paabud, at ingen Embedsmand - den geistlige troer jeg at det er aldeles forbudt maa befatte sig med nogen Næringsdrivt, hvorved da ogsaa tilveiebringes det Uheld, at mangen Embedmand i ringe Kaar, som ved at tage fat paa en Næringsvei, der kunde lade sig forbinde med Embedet, kunde leve enhver utrængt, nu nedsynker til meget tunge og trængende Kaar. Men nok herom. Til hvilken Vei man med Hensyn paa Tiderne, skal anbringe sine studerende Sønner, er ikke godt at sige. Jeg vil imidlertid opfylde Din Begjering og fremstille min Mening om Tingen, saa godt jeg kan - og her har Du den daDer gives egentlig 4 academiske Veie, som føre til Embedstillingen, nemlig den juridiske, medicinske, philologiske og theologiske. Forudsat, at man har Ævne og Talenter til enhver især, saa bliver sandsynlig den juridiske den, der, med Hensyn paa Tidsomstændighederne, bedst vil føde sin Mand, og, naar han er lidt heldig, give ham et ikke ringe Overskud til Livets Beqvemmeligheder og til hans Efterladtes Forsørgelse. Endskjøndt denne Embedstamme i den senere Tid, ved dens blide Udsigter, skulde synes at være øverfyldt, saa er der dog og vil endnu i den første Generation blive meget for den her i Landet at gjøre, og rige Fortjenester ville og kunne ikke udeblive. Foruden det, at dette, Studlum baner Vei til de høieste Æresposter og den største Jndflydelse i hele Regjeringsfaget, saa vil der og blive rig Fortjenste for den paa mange andre Maader. Der vil sandsynlig endnu hengaae 20 a 30 Aar, inden alle vore Eiendomme, have skiftet Herrer, og saalænge ville Executioner, Seqvester, Udlæg a. give samtlige juridiske Embedsmænd saa meget at gjøre og skaffe dem saa store Fortjenester, at ingen anden Embeds classe kan lignes med dem. Desforuden kunne i de kommende Tider Eiendomsproducterne blive af saa ringe Værdi og de offentlige Byrder blive saa store, at Udlæg, Seqvester, Executioner og Auctioner aldrig ville ophøre. Men skulde det Tilfælde, som dog ikke er sandsynligt, i ovennævnte Tidsrum indtræffe, at fuldkommen Ligevægt paa ny skulle kunne tilveiebringes mellem Creditorer og Debitorer, og følgelig fra den Side ikke blive saa rigeligt et Udkomme for denne Embedsvei, saa er den og vil den dog fremdeles blive i en Stilling, der altid vil kunne sætte sig i Besiddelse af de største Fortjenester og de høieste Æresposter. Denne Embedsvei synes derfor, fra Fortjenestens og Ærens Side, at være den fortrinligste. Men de bløde og blide Gemytter ville ogsaa paa denne Vei finde mange Anstød, der kunne afskrække. Her maa altsaa først prøves quid valeant humeri, quidue ferre recusent. Næst efter denne formenes den medicinske at være den bedste, sikreste og fordeelagtigste Embedsvei, og den har endog et vigtigt Fortrin fremfor hiin, nemlig det, at Candidaten efter opnaaet Embedsexamen strax er i Levevei. Den binder sig heller ikke til nogen vis Tidsalder, da, jo meere Menneskene formere sig og jo meere Overdaadighed paa den ene, og Sorrig for dette Livs Næring paa den anden Side fremkalder Sygdomme, desto sikrere bliver den. Den er og en herlig Levevei fra den moralske og ophøiede Side betragtet. Den gjør intet Ondt, skal intet Ondt gjøre, - den er idelig beskjæftiget med at hielpe og frelse, - den vover og opofrexsig ofte selv for at frelse andre, f. Ex. i Smit soter. Den søges, den agtes, den æres af Alle, og den Ære, der bevises dens Dyrkere, er HjerTIA tets og Forstandens frivillige Ære og Agtelse. Den er under alle Omvexlinger brugelig, paa alle Steder, i Fædrelandet som i Udlandet, blandt Dannede som Vilde, blandt de Herrer Musselmænd som blandt de vantroende Hunde anvendelig. Vel har den ikke saa store Jndtægter og saa meget at fortjene i det Hele, som den juridiske Levevei, hvor man har seet Stervboer paa 5 til 800,000 Rbdlr.; men dog en ganske anseelig Fortjeneste udviser mange Lægers Eqvipager i Hovedstaden. Den er under alle Omstændigheder fortrinlig, og havde de Danske meere Lyst til at reise og bosætte sig i fremmede Lande, vilde den endnu være fortrinligere. Men ogsaa hertil udfordres, at man ikke maa være alt for blød. Dog kan den Blide, ved det daglige Syn af den menneskelige Elendighed, hærdes, og det saa meget mere, som han hærder sig ikke for at gjøre Ondt - men forat gjøre Godt. Haarde Gemytter due hertil ikke, foruden det, at jeg anseer et haardt eller ligegyldigt Gemyt hos en Læge for en farlig Sag. En tredie Vei er den, jeg vil kalde den philologisk philosophiske eller Skoleveien. Det er en god, sikker, behagelig og fortjenstfuld Vei. Men den er indskrænket, og til de høiere Poster deri er Veien enten lang, saasom til Rectorater, eller der udfordres en vis Lykke, som ikke Alle eller, rettere sagt, kun Faa have, saasom til Professorater. Den har mange Fordele: man beskjæftiger sig stedse med det Aandelige, lever i en classisk Sphære og har Leilighed til, fortrinlig at uddanne baade sig selv og Andre; den er godt og passende gaaeret, lever temmelig uafhængig, og har Leilighed til at gjøre sig adskillige Fordele udenfor sin Gage, og det ikke ved anden c: heterogen, men ved den samme Levevei. og forundes Manden et langt Liv, stiger han stedse til det Bedre. Rigdom vil vel ikke være der at vente, men sit gode og forgfri Udkomme, og Leilighed til at efterlade Sine vel ikke glimrende, men dog taalelige Udsigter, naar man kun ikke i Adjunct aarene gifter sig. Derpaa maa man enten aldeles renoncere, eller dog opsætte det, indtil man kan naae en Overlærers eller Rectors Post. Men, som sagt, denne Levevei er indskrænket, og selv om der engang i Jylland, som dog for haabes, skulde reise sig et Academie, lig det Sorøiske, saa vil Veien dog stedse blive indskrænket, naar man sammenligner den med de øvrige Leveveje, der udkræve et langt større Antal Jndivider. Jmidlertid er den god. Kun fordres derved Stadighed, Sindighed, Flid og Sands for det Mentale. Den som ikke har dette maa blive derfra.