Viborger Samler, 1808-05-12
Efter at være afseilet fra Helsingøers Rehd den 21de Marts om Morgenen, gik jeg om Eftermiddagen imellem Hasteens Grunden og Sjællands Rev, saae 3de Seilere, hvoraf de 2 kjendtes at være Orlogsmænd, og den 3die som søgte ned til dem, gav mig tvivlsom Jdee om at være Orlogsmand, eller ej, da jeg havde Vinden fra dem, og Vinden ikke føjede mig for at fortsætte min Bestemmelse, ankrede jeg om Aftenen imellem Sejerøen og Refsnæs. Morgenen den 22de lettede jeg, de 2 Orlogsmænd, som vare til Ankers, lettede og vare forenede med den 3die, som nu kjendtes at være Orlogsmand, men af hvad force kunde jeg ikke bedømme, kuns saameget vidste jeg: at de 2de af dem vare i det mindste svære Fregatter, og den 3die en mindre Fregat. Vinden var østlig da jeg lettede, seilede til Belterne, men strax efter blev Vinden S. O. Jeg troede det Pligt at løbe Nord efter igien, søge Forstærkning paa Kiøbenhavns Rehd, da jeg med denne allene saae mig istand til at opfylde min Bestemmelse, ønskende de fjendtlige Skibe skulle jage mig. Noget efter Middag saaes tvende Skibe kommende Nord fra, Vinden gik nordligere end Øst, og da jeg antog den ene for en Tredækker, den anden for et svært Orlogskib, søgte jeg, efter at være passeret imellem Hasteens Grund og Siellands Rev og Øst for samme, at vende til Luart af dem, strædende tillige at naae Sundet. Det lykkedes ikke, det ene Skib holdt til Luart af mig, det andet søgte ned i mit Kiølvande. Klokken henimod 7 Eftermiddag var Orlogskibet the Stately i Kiølvandet paa Skud nær, de agterste Kanoner bleve affyrede, som jeg troer med god Effect, det andet Orlogskib holdt ned; Fregatterne krydsede op; og jeg kunde forudsee, at Prinds Christian Friderik, som jeg havde den Ære at kommandere, vilde blive et Offer. Jeg søgte derfor at komme Grunden saa nær, at den maatte tilsætte i det jeg ikke kunde undgaae Slagt med saa overlegen Magt. Orlogskibene the Stately og the Nassan, hver af lige Styrke med mig, og for saavidt stærkere, som deres Karonader ere 32 pundige, bragte deres Kanoner til at bære paa mig næsten paa een Tid, den ene om Skyd bord, den anden om Bagbord, henimod Kl. 8. En fortsat Attaque fra begge Skibene, under den heftigste Jld, vedvarede i mere end 2 1/2 Time; den blev besvaret af os med en Kraft, som jeg er forvisset om, giør alle mine brave Officerer og hele Mand. skabet Ære, endog under det med saa megen Ret, hædrede Danske Flag. For en kort Tid under Actionen bleve begge Skibene bragte til at tie, for at repareres; de lode sig sakke, og kom op igien, men Tiden var for kort for os, til at istandsætte den lidte Skade; Roeret var afskudt, hele Skibets Takelage, saa got som tilintetgjort, begge dets Sider aldeles forskudte og efter at have modtaget end et Lag af de Fjendtlige, som endnu blev besvaret, og da jeg var saa nær Grunden, at jeg var sikker paa, det mig anfortroede Skib ikke kunde blive Fjendens Bytte (de fjendtlige vare begge staaende fra Land, The Stately tæt forud om Bagbord, The Nassau agter ud om Styrbord; de 3 Fregatter vare nu og komne op) ansaae jeg det forumenneskeligt at opofre flere af de brave Officerer og Mandskab, jeg havde den Ære at commandere; Skibet var saa got som tilintetgjort, jeg overgav mig til The Stately, og Aftenen til den 23de (og Skibet strax efter Overgivelsen var kommet paa Grund, blev det sat i Brand." I det jeg føler mig stolt af, at have havt den Ære at kommandere et saa bravt Mandskab, bløder mit Hjerte ved at indberette: at de brave Officerer Pr. Lieutn. Willemoes, Sec. Lieut. W. Dahlerup, af Søe Etaten, Pr. Lieut. Soland af Landetaten og 61 Mand af det gode Mandskab bleve dræbte.