Berlingske Tidende, 1829-08-12
Ogsaa i Grækenland nævnes Markgrev Vilhelm af Baden, der nu opholder sig i London, som Grækenlands tilkommende Regent- Uden at indlade sig paa, hvorvidt denne almindeligen udbredte Mening er sandsynlig, eller ikke, bemærker en af vore sindigste og meest agtede Tidender: "Hvo den tydske Fyrste end monne være, hvem man vil skjænke Grækenlands Throne til Ar for hans Dynastie, saa tør vi haabe, at han besidder Charakter, fasthed nok til at afslaae et Kongedømme, der sættes under Serailets Overherskab og paalægges en evig Tribut. Vist nok vi denne saakaldte Stat faae en Existents, men en saadan, som Gouvernementet i Calcutta skjenker Kongen af Dude, eller Bureauet i Downingstreet de joniske Øers forenede Stater. Visk nok vil man træde i politisk Forbindelse med den ny græske Stat; men denne vil ikke gjøre Grækenland til meer end hvad det efter hine Anordninger vorder, en Vasal af Halvmaanen, der staaer paa et endnu lavere Trin end Deres Høiheder, de ligeledes arvelige og med europæiske Stater tractatmæssig forbundne Deyen, af Algier, Tunis og Tripolis, fordi de europæiske mæglende Magter paalægge Grækerne, paa asiatisk Viis, en aarlig Tribut til Serallet i Constantinopel for Ret til deres Fædernelands fri Bestyrelse. - Fordi Grækerne, efter en foraarig skrækkelig Kam maatte bede Christenheden om Hjelp, fordømmer man dem nu til at betale deres svørne Fiender og grusomme Undertrykkere en haanfuld aarlig Tribut, der nødvendigen maa have nye Krige, og nye Vederstyggeligheder til Følge! Behøvedes denne Anordning, for at holde Tyrkiet skadesløst? Kunde ikke ogsaa Grækenland, som en virkelig uafhængig Stat, med sit frugtbare Jordsmon, sin Søebandel og sin Energie, have sin store Bog og sin perpetuelle Renter, Storsultanen kunde man jo unde den Ære at aabne Nækken, som den første Statscreditor og disponere over sine Renter paa Børserne i Wien, Paris og London efter eget Godtbefindende. Men for Alting ingen asiatisk, aarlig sig fornyende Tributforpligtelser, ingen Vasalexistents Efterretningen om den spanske Regjerings Plan, at gjenerobreen Deel af Sydamericas Fastland og navnligen først Mexico, vakte her stor Opmærksomhed. Spanien har ved Cuba en Flaade af to Linieskibe, fem Fregatter og adskillige mindre Krigsfartøier; desuden paa Den 20,000 Mand øvede og acclimatiserede Tropper. Af disse skulle 6000 Mand sendes til AucatansKyst, og Erobringsarmeen, naar den har faaet Fodefæste og Kysten i sin Vold, efterhaanden forstærkes med flere Tropper. Denne Plan vil efter al Sandsynlighed være afgjørende for hine fordums spanske Koloniers Frihedskamp. Hvor uenige Partierne i hine Lande end ere mellem sig selv indbyrdes, vil dog fælleds Modstand mod en fælleds Fjende forene dem alle til eet Maal. Fordrer denne sidste Kamp end nye Anstrængelser og nye Offere, saa vil den ogsaa uden Tvivl vorde Midlet til at gjenoprette Enighed, hvis Savn hidtil var saa skadeligt for disse nye Fristater. - De Sydamericanere, der leve i London, ere aldeles ubekymrede i Henseende til dette den spanske Regjerings Angreb, Jrlænderen Hr. Shiel, der saa diærvt forsvarede sin Nations borgerlige Rettigheder og heldigen kæmpede for fine catholske Troesforvandtes Emancipation, har i de Dublinske Tidender ladet indrykke et meget mærkværdigt Brev, hvori han forsvarer sig imod "det catholske Samfund, fordi han ved det ny Parlaments valg i Waterford talede Lord Beresfords Sag, der er Protestant og var Emancipationens Modstander. - - Heller ikke i Jrland kan det være Jesuiterne ligegyldigt, at see Fred og Enighed mellem de forskjellige christelige Religionspartier rodfæstes; den politiske Liighed og Frihed, som alle christelige Troessecter nu nyde her tillands, maatte unægtelig bidrage Meest til at fremme dette saa ønskelige Maal, dersom det ikke var Roms Udsendte magtpaaliggende, at en saadan Fred aldrig skulde begynde Desværre ere i Jrland endnu altfor mange af disse Urostiftere, der ikke undlade at gjøre deres Jndflydelse gieldende paa en vis Deel af de høiere Folkeclasser, omendskjøndt det irlandske Hierarchie er langt uafhængigere af det ultramontanske, end mange andre katholske Kirker. De Banbuller mod Philosophie og Kjetterie Rom ved sine Deelegatter fra Jtalien lader udbrede, ere ogsaa - og i Særdeleshed - bestemte for Jrland, hvor Pavevælden, siden Emancipationen, har tabt Meget af sin fordums Jndflydelse. Det er ubegribeligt, siger Ministerialbladet, i Anledning at hine Edicter, at Bigotteriet er saa forblindet, at det ei kan indsee, at slige Midler, som det anvender, for at naae sin Hensigt, netop meest maa bidrage til dets Nederlag. Dersom vi kunne være daarlige nok til at ønske, at Religion maatte vorde Menneskene ligegyldig, saa kunde vi ikke tilraade noget tjenligere Middel end det, som man der har valgt. Derfor troe vil ogsaa sikkert, at et høit Navn er misbrugt i hine Edicter."