Adresseavis for Børn, 1780-11-01
Aar. Numer, Anden. rolAargang. for Onsdagen. Børn. den 1. November. Hvor Lærdom og Videnskab høyest er steget, Fornuften begriber endnu ikke meget. Nyeheder. En Samtale om Magneten, holden imellen Hr. A. og de unge Personer Bernt, Peter og Ludvig, vil vist være en velkommen Nyehed for vore unge Læsere. Hr. A. Det er mig næsten ubegribeligt, mine unge ædle Venner, hvorfor jeg er saa lykkelig, at have Dem allevegne om mig. Jeg er næsten undselig ved, at De finde saa stor Fornøyelse i mit Selskab, saa at De endog forlade Deres andre Venner og den hele høytidelige Forsamling, som der er tilstæde, for at underholde sig i Samtale med mig. Bernt Det kommer sig deraf, Hr. A. at De er saadan elskværdig, aabenhiertig og munter den, derfor søge vi Deres behagelige og lærerige Omgang saa meget, som mueligt Og desuden maae jeg sige, at det er ligesom De havde en Mag risk Kraft ved sig, ved hvilken vi trækkes til Dem. Hr. A. Det første er alt for smigrende for mig, og jeg vilde tage det ilde op, dersom jeg ikke kjendte Deres Redelighed. Men det sidste kunde nok før være sandt. Peter. Det kunde for være sandt, siger DeHar De da virkelig en magnetisk Kraft, Hr. A. Ja, virkelig. Peter. Det er jo noget selsomt og uhørt. Jeg tænkde, at den Steen, som man kalder Magneten, havde kun en magnetisk Kraft ved sig. De er jo ingen Steen. Og desuden trækker Magneten kun Jern til sig. Men Deres Venner, som De trækker saa sterkt til sig, ere jo dog ikke af Jern. Hr. A. Det bliver derved. Jeg har en maanetisk Kraft ved mig. Bernt. Det er meget forblummet for mig Jeg sagde af Skjemt, at De havde maaskee en magnetisk Kraft ved sig, og De gjør det nu til Alvor, Hvad skal jeg tænke derom, Hr. A. Hvad Dem selv behager, Ludvig. Maatte vi da ikke bede Dem, at opløse os denne mørke Tale, Hr. A. Jo, meget gjerne, dersom De ikkun ville have Taalmodighed saa længe, indtil min maanetiske Kraft kan yttre sig. Lad os imidlertid tale om andre Ting. Bring selv noget i Forslag, hvad vi skulle tale om. Ludvig. Da vi ere saaledes af en Hændelse komne til at tale om Magneten: saa tænkde jeg, vi kunde gjøre den til Indholdet af vor Samtale. Jeg har længe ønsket at blive underrettet derom, og maaskee denne Materie skal ikke være nogen af os ubehagelig Avis. Peter. Ney, gandske vist vil den ikke. Har De den Godhed, kjere Hr. A. at give os nogen Underretning om Magnetens Natur og Kræfter. Hr. A. Saa meget jeg veed, vil jeg gjerne sige Dem. Men om det lidet jeg veed derom, kan tilfredsstille Dem, det er anden Sag, Vil De nu spørge, saa vil jeg svare; dog maae De ey seesuurt, om jeg ey altid kan. Peter. Ney, vi ville stedse see mildt. Ludvig. Ja, det ville vi. Men hvad er nu egentlig Magneten, Hr. A. Det er en haard Steen af maadelig Tyngde, som trækker Jern til sig. Man kunde og kalde den en Jern-Minerer, da der virkelig kan gjøres Jern af den. Peter. Har alle Magneter eens Farve? Bernt. Dette Spørgsmaal kan jeg besvare: Man har sagt mig, at Magneten er forskjellig i Henseende til Farven, efter de Steders Forskjellighed, hvor den bliver opgravet. Fra Æthiopien kommer den sorte Magnet, fra Ostindien den Leverfarvede, fra Arabien den rødagtige, men fra Norge, Sverrig og Tydskland kommer den jern farvede. Ludvig. Det har jeg endnu ikke vidst. Jeg har altid meent, at en Magnet saae ud ligesom en anden Maaskee Magnetens Kraft er og forskjellig, Hr. A. De har der gandske Ret. Det ene Slags trækker Jern til sig, og vender sig tillige imod Norden. Denne kalder man Han Magneten. Det andet Slags vender sig allene mod Norden, og trækker intet Jern til sig. Det tredie Slags trækker blot en anden Magnet til sig; og det fjerde Slags støder Jernet fra sig, og denne kalder man Hun Magneten. Peter. Jeg har altid tænkt, at der endnu skulde blive opfundet et nyt Slags Magnet, som ogsaa kunde trække Legemerne af Dyreriget til sig. Thi jeg kan slet ikke begribe, at De for paastod, De havde en magnetisk Kraft ved sig. Hr. A. Min lille Ven, Bliv dog ikke utaalmodig over, at jeg endnu ikke har opløst denne mørke Tale for Dem. Peter. Ney, det bliver jeg just ikke. Men Hr. A. Det kjere Men. – Det Men har mange bemerkelser. Dersom jeg ikke feyler, saa kan man forklare Deres saaledes: Men Nysgierrigheden plager mig. for Børn. Peter. De har rigtig nok truffet det. Men De veed jo, at Ungdommen er i sær nysgierrig. Jeg har for længe siden ønsket, at kunne dæmpe og tvinge denne liden Plage, som undertiden kommer paa mig; men den kommer altid igjen. Hr. A. Nu fordi De er min gode Ven, saa vil jeg og give Dem et Beviis paa mit Venskab derved, at jeg skiller Dem ved denne Plage og curerer Dem derfor. Men den bedste Cuur skeer ved Tidens Længde. Jeg vil altsaa endnu lade Dem bie en Tidlang, førend jeg forklarer Dem min Hemmelighed. Ludvig. Stakkels nysgierrige Ven. Men jeg tænke, at vi kom nærmer til Magnetens Betragtning. Hvor stor skal vel Magneten være, naar den skal kunne gjøre en merkelig Virkning? Bernt. Paa det Spørgsmaal kan jeg og svare: Det kommer i den Fald ikke an paa Magnetens Størrelse, men paa visse Aarer i samme. Man skatterer derfor aldrig nogen Magnet efter sin Størrelse, men efter sin Dyd. En liden Magnet trækker ofte langt mere, end en stor, og meer, end den selv veyer. Man har havt en Magnet, som kun veyede et Pund, men kunde trække 60 Pund. Peter. Man maae vel meget omhyggelig forvare den, om den ikke skal tabe sin Kraft, Hr. A. Jn. det maae man. Den maae holdes reen, og tages vel i Agt, at der ingen Fedtighed eller Smudsighed kommer til den; men fornemmelig maae den være vel indfattet. Nogle har vildet paastaae, at dens Kraft skulde blive formeret naar den blev lagt i Blodet af en Vædder, men derimod formindskes ved Hvidelogs Saft. Dog er ingen af Delene tilstrækkelig beviist. Dette veed man ellers tilforladelig, at dens tiltrækkende Kraf bliver den berøvet, naar den enten bestryges med skarpe bidende Vande, eller kommer i Jlden. Ludvig. Mig tykkes, jeg har engang hørt tale om visse Magnetens Poler. Vær saa god, at underrette os derom Bernt. Det vil jeg, for det veed jeg. Magneten har to Punkter, som man kalder Poler Den ene deraf, naar Magneter hænger i en Traad og kan bevæge sig frit og ubehindret, vender sig imod Norden, og den anden staaer da altid imod Syden. Den Pole imod Norden kal des Nordpolen, men den imod Syden kaldes Gre Avis. Sydpolen. Disse to Poler trække Jernet aller sterkest til sig. Hr. A. Det er gandske rigtigt; men vi maae ikke forglemme, at Kraften kan forsterkes ved Ar meening. Man kan nemlig afslibe Magneten paa begge Polernes Sider, og belægge samme med to Jernplader, som maae være bredere oventil ved Maanetens Poler. At Magnetens tiltrækkende Kraft derved forsterkes er klart af Erfarenhed; thi en Magnet, som, uden at være armeret, trakde 54. Gran, har siden, efterat den var bleven armeret, trakt 864 Gran til sig. Til at formere Magnetens Kraft er det og meget fordeelagtigt, at den Vegt af Jern, som den trækker til sig, bliver efterhaanden forøget med nye Tilsætninger. Peter. Men er det og sandt, at Magneten meddeler ogsaa Jernet sin Kraft, Bernt. Ja vist er der sandt. Det veed jeg af Erfarenhed. Man tør ikkun ved, at lade Jernet ligge længe hos Magneten, eller at stryge det med dens Poler, saa faaer det ogsaa en tiltrækkende Kraft, og vender sig med den ene Side bestandig til Norden, og med den anden til Syden. Man kan og give Staal en langt sterkere maanetisk Kraft, end den Kraft, som Magneten har selv. Det forunderligste er, at naar Magneten og har meddeelt sin Kraft til andre Legemer, saa taber den dog alligevel derved ikke det allerringeste af dens egen Kraft, Hr. A. Ja, det er Sandhed. Et Beviis paa det, som vor Ven Bernt har fortælt, giver Magnetnaalen os. Dette tynde og smalle Stykke Staal har i Midten en Messing Hylse, ved hvilken den hviler paa en liden Messing Spidse, paa det at den kan frit bevæge sig rundt omkring paa samme. Den ene Ende af Naalen, som maae være strøgen med en Magnets Nordpole, vender sig bestandig imod Norden, men den anden imod Syden. Formedelst Magnet Naalen ere Skipperne saa lykkekelige, at de bestandig kunne vide, enten de seyle i Øster eller Vester, Syd eller Nord, omendskjønt de ere omgivne med Vand, Himmel og Nat. Det er i Sandhed en fortræffelig, ja uskatterlig Opfindelse. Thi hvo skulde ellers vise dem Veyen paa den rumme Søe, Og hvor havde det været mueligt, uden denne Opfindelse at opdage saa mange nye Lande, Ludvig. Jeg har endnu aldrig seet nogen Magnet. Jeg vilde ønske, De kunde forskaffe os en og gjøre nogle Forsøg dermed. for Børn. Hr. A. Denne Glæde kan jeg gjøre dem. Peter. O, saa gjør os den Vi bede alle derom. Hr. A. Nu skal De strax see en Magnet. (han tager i Lommen.) Her er den. De see, den er indbefattet i Skind, og her ere dens Poler. O nu er tillige den forblummede Tale opløst, som syndes saa vigtig for Dem. Nu vil De dog vel troe, at jeg har en magnetisk Kraft ved mig, omendskjønt jeg er ikke selv nogen Magnet. Peter. Det var en kort og uventet Opløsning. - Men den er meget ønskelig for os, thi nu har vi Haab, at faae Magnetens Kræfter og Virkninger at see. Ludvig Ovær dog saa artig, strax at gjøre nogle Forsøg dermed Hr. A. Meget gjerne, dersom vi bare kunne Kan De skaffe mig nogle Jernstilspaaner: Ludvig. Dem skal jeg strax hente, (gaar bort og henter dem.) See her ere de. Hr. A. Vil De nu see, med hvad for en Magt Magneten trækker dem til sig. Peter. Det seer allerkjereste deyligt ud. Spaanerne lægge sig ret i Krøller rundt om Magneten. Vil De ikke gjøre os den Fornøyelse, at lade os see flere Forsøg. Hr. Al Jo gjerne. Men jeg har intet Jern hos mig. Har ingen af Dem Nøgler hos sig Bernt. Jo det har vi vist. Her er en Nøgel. Ludvig. Her er nok en Hr. A. Godt, nu vil jeg skienke hver af Polerne en Nøgel. (han hænger dem ved.) Peter. Men maaskee kun De allene forstaaer at hænge dem ved; for os andre skulde det vel mislykkes. Hr. A. O Neyl forsøg De det engang. Peter. Virkelig det gaaer an, den hænger fast, Hr. A. Havde vi bare en Syenaal. Den lille Hanneke pleyer at have. Har du ingen Sye naal Hannike, (hun bringer en) Det var godt, at du havde en. Seer De, hvor begierlig Magneten river den til sig. Men det er noget forunderligt, at den ogsaa virker fraværende og borte, uden at berøre de Legemer, som den trækker til sig. Naar denne Syenaal nu hængde frit i en Traad; saa skulde den skynde sig hen til Magneten, naar den kun gik forbi den, uden at berøre den. Dette skal jeg vise dem hjemme. Lud Avis Ludvig. Nu er det ikke mere ubegribeligt formig, at Mahomeds Jernligkiste kan blive holdt oppe i Luften ved en Magnet. Bernt. O, min kjere Ven, det er visselig en Fabel, ligesom det Foregivende, at der længst oppe i Nord skal findes Magnebjerge, hvilke trække Jernboltene ud af Skibene, eller trække de Skibe til sig, som komme dem nær. Peter Men jeg gad gjerne vide, hvorledes det gaaer til, at Magneten trækker Jernet til sig. Det er Hr. A. nok saa god at sige os, thi han veed det dog allerbedste Hr. A. Der tiltroer De mig for meget. Dette er en Hemmelighed, der lader sig ligesaa lidet nøyagtig forklare, som den Art og Maade, paa hvilken vor Siel virker i vort Legeme. Magneten trækker Jernet til sig, saasnart det kommer den nær, som De har seet; Deres Legeme maae bevæge sig, saasnart Deres Siel vil. Men Forklaringerne over disse to naturlige Hemmeligheder ere endnu meget ufuldstændige. De Lærde beundre mere Magnetens Natur, end de kunne indsee og randsage samme. Der ere vel nogle, som har skrevet en Deel derom, men ere ligesaa uforstaaelige for andre, som Magnetens Natur er for dem. Ludvig. Vi takke Dem Hr. A. for Deres gode Underretning. Peter. Ney, min Ven, lad os opsætte vor Tak endnu noget. Min Nysgierrighed er endnu ikke gandske tilfredsstillet. Bernt Nu, saa slig da, hvorved den lille urolige Ting kan blive stillet. Peter. Derved, at jeg maatte faae Underretning, om Magneten har endnu ingen andre Virkninger. Jeg har f. Ex. hørt tale om et Magnet plaster. Maaskee den derfor vel ogsaa har en lægende Kraft, Bernt. Mine Jndsigter i Medicinen og Chirurgien ere endnu meget ubetydelige. Men ellers kan man let slutte sig til, at Magnetplasteret er noget Tosserie; thi Erfarenhed lærer, at naar Maaneten er sønderstødt, saa har den tabt sin tiltrækkende Kraft. Hr. A. Jeg skal søge at tilfredsstille Deres Nysgierrighed ved andre Virkninger af Magneten som man har opdaget ved anstillete Forsøg, Peter. Det skal være mig meget kjert. for Børn. Ludvig. Mig og; thi jeg er temmelig syg af Nysgierrighed, eller rettere af Videlyst. Hr. A. Jeg glæder mig, at jeg for saa vidt kan være en Læge for Dem begge, i hvor ringe endog min Videnskab er. Man har i vore Tider brugt Magneten imod Tandpine, i sær naar den er kommet af hule Tænder, og den har i denne Henseende gjort sig meget berømt. Peter. Stiller eller borttager den da Tandvine virkelig fra Grunden af, og hvorledes bruger man den dertil Hr. A. Man holder den til den pinefulde Tand, og den skal ofte have forskaffet en hastig Lindring, Bernt. Man har sagt mig, at Smerten i en kort Tid er gaaet bort strax derefter, da man ved at holde Magneten havde fornummet en sterk Kulde i den; men at den gemeenlig paa ligesaa kort Tid er kommet igjen paa et andet Sted. Og undertiden skal den ikke engang have gjort denne korte Virkning. Hr. A. Det er sandt, og jeg tilstaaer, at den er slet ikke nogen Universal-Medicin imod Tandpine, Ludvig. Det er Skade. Jeg faaer og allerede undertiden den slemme Tandpine, og jeg var nu snart i den Tanke, at jeg havde lært et gandske tilforladeligt Middel derimod. Peter. Af det Slags ere de fleste Midler imod Tandpine. Det bedste Middel, som jeg nogentid har hørt, er, at lade Tanden trække ud. Ludvig. Ja, dersom det kun ikke gjorde Ondt, Peter. Den ene Pine maae fordrive den anden, naar det ikke anderledes kan være Kiende De endnu flere Virkninger af Magneten, Hr. A Hr. A. Ja, jeg veed endnu en splinter nye, men da man kun først har havt et eneste Exempel, saa kunde De let falde paa, at gjøre adskillige Jndvendinger derimod. Jeg vil altsaa heller tie dermed. Bernt. O, ney, Lad os kun høre det. Det er vist nok atter et medicinsk Forsøg. Hr. A. Gandske rigtig. En Doctor i Wien har skaffet et blindt Fruentimmer sit Syn igjen ved Magneten. Peter. Det er en fortræffelig Virkning, Skulde den kun være af Bestandighed, Hr. A. Denne Efterretning skylder man og endnu. Faaer jeg engang noget at læse derom, skal jeg meddele Dem det.