Aarhuus Stifts-Tidende, 1820-09-01
J Aaret 1814 forlod Hendes Majestæt, ifølge Hendes egen Villie, Engelland, for at besøge Udlandet. Hun tog først til Brunsvig og derpaa til Jtalien. Da Hs. Majestæt forlod Engelland, var hun ledsaget af Personer som vare passende for hendes høie Rang. Lady Lindsey, og Lady Forbes vare hendes Æresdamer, Hr. St. Leger, Sir Gell og Hr. Cramen, hendes Kammerherrer, Capitain Hesse hendes Staldmester og Dr. Holland hendes Læge. Med dette Følge indtraf Hs. Maj. til Mayland. Her tog Hs. M. en Person i sin Tieneste, hvis Navn oftere vil forekomme; det var Bergamider som Koureer, Lakey eller Tiener traadte i hendes Tieneste. Hs. M. reiste derpaa til Rom og til Neapel. Blandt de Personer som fulgte med Hs. M. fra Engelland, befandt sig ogsaa den Eders Herligheder uden Tvivl bekiendte William Austin, hvem Hs. M. indtil sin Ankomst til Neapel værdigede den største Opmærksomhed, og som bestandig sov i et og selvsamme Værelse med Hendes Majestæt. Jndtil den 8de Novbr. havde Bergami tilligemed de øvrige mandlige Betiente sovet i en anden Fløi af Huset, men næste Morgen hørte Betienterne med Forundring, at det var Hs. Majestæts Befaling, at Bergami fra den næste Nat af og fremdeles skulde have sit Natteqvarteer i et Værelse umiddelbar ved Siden af Dronningens, og at Austin ikke meere skulde sove i et og samme Værelse med hende. Hun gav til Aarsag (der, hvis den virkelig var hendes Bevæggrund, er meget roesværdig), at Austin nu havde naaet den Alder, at det vilde være anstændigt, at sove længere med ham i eet Værelse, desaarsag der skulde indrettes et særskilt Sovekammer for ham. Mylords! Jeg har allerede sagt Dem, at Bergamis Sovekammer stod i Forbindelse med Hs. Majestæts, og jeg troer, at det vil være mig mueligt, at overbevise Eders Herligheder om, at denne Omgang, som Hs. Majestæt beskyldes for, begyndte Aftenen den 9de Novbr. og ved vorde saalange han var i hendes Tieneke. Udvare. tidlig kom Hs. M. den Aften hiem fra Komedien i Napel. Kammerpigen, som pleiede at ledsage hende til si Sovegemak, blev opmærksom paa Dronningens ængste lige Uro. Hs. M. gav stræng befaling til, at Austiikke den Aften maatte komme ind til hende, og man saa hende kort efter, istedenfor at gaae tilsengs, gaae indBergamis Sovekammer. Næste Morgen bemærkede me at Hs. M. ikke til sædvanlig Time kom ud fra sine Apatements. Aldrig torde nogen af Betienterne uden sær les Tilladelse betræde Værelserne. Man bemærkede til lige, at Bergam længere end sædvanlig blev paa sit Virelse. Ogsaa blev det af Bergamis Medtienere bemeket, at Hs. M. fra den Tid af, viste et Forhold imBergami, der altfor tydeligt overbeviste dem om den utilladelige Omgang. - Nogle Dage efter den Tid, si jeg har bemærket, gav Hs. M. det sidste Bal i den i værende Konge af Neapels Huus. Det var et Maradebal, og Hs. M. indfandt sig først derpaa som Nepolitansk Bondepige. Kort derpaa begav hun i til et afsides Værelse for at klæde sig om, og tog ene allene Bergam med sig ind i Værelset. Derpaa lod H.M. sig atter see som Historiens Genius. Jeg bleven underrettet om, at denne Paaklædning skal be været høist uanstændig. Mylords, sikkert ville De an dette for en vigtig Punct, at Hs. Majestæt havde af klædt og paaklædt sig i Bergamis Nærværelse. Ed Herligheder tillade mig derfor det Spørgsmaal: Hr. Aarsag kunde Hs. M. have til, ved denne Leilighed i foretrække et Mandfolks Betiening for hendes qvinde Ledsageres, Hvortil skulde hun behove et Mandfolk, af hendes Tieneres Hielp i sit Paaklædningsværelse? Mand, der stod bagved hendes Stol naar hun spiste, og foran hende, naar hun reiste, Jeg spørger, hvad an Aarsag kan der være, end den som Hs. M. beskyldes fo Men videre. Hs. M. vendte atter tilbage igjen fra B. let, hun forandrede nok engang sin Paaklædning til Tyrkisk Bondefruentimmers, og hvem var hedes Ledsager ved denne Leilighed, Hendes Tiener Be gam, klædt som Tyrkisk Bonde, ved et Bal, so gaves den Kongelige Familie og Landets Adel. Men Begami blev kun kort paa Ballet; han tog hiem tilsyn dende utilfreds over noget som var forefaldet, jeg v. imidlertid ikke, hvad det var. Hs. M. fulgte efter i og anvendte al sin Overtalelse for at bevæge ham til vende tilbage, men forgiæves. Kort efter tog ogsaa de Majestæt fra Ballet. - De Betientere, hvis Forret det var, at være omkring Dronningens Person, gjorde den bemærkning, at Dronningen og Bergami altid stod oppaa een og samme Tid, og at de gandske ene spiste deres Frokost sammen i Hs. Majestæts Appartements. Uagtet denne store Familiaritæt blev Bergamis Stilling dog endnu samme; han vartede op ved Bordet ligesom før. Engang var han bleven slaaet af en Hest saaledes, at han maatte holde Sengen, og E. Herligheder kunne slutte sig til, hvor stort Herredømme han havde over Dronningen, naar jeg siger Dem, at hun leiede selv en Tiener, til at varte ham op i hans Sygdom. Denne Mand som i et Værelse tæt ved Bergamis, og vare firegange Vidne, til, hvorlunde Dronningen, naar alle Andre vare gaaede tilsengs, sneg sig ind til Bergami. Ja, bekræfte kan jeg det med Vidner, at man tydeligt har hørt ham kysse, bende. - At de fleste af Hs. M. engelske Følgeskab om trent paa een og samme Tid forlod hendes Tieneste, kan vel mueligt udledes af Misfornøielse med deres Herskerindes, Fremfærd. Medens Hs. M. residerede i Neapel, tildrog sig en anden Omstændighed, der ligeledes fortiener E. Herligheders Opmærksomhed. Der var nemlig en Aften offentlig Maskerade paa Theatret St. Carlos. Hs. M. fik Lyst til at bivaane den, mener De i Lady Lindsans eller Lady Forbes eller hendes Kammerherrers Selskab, nei i sin Tiener Bergamis og hendes Kammerpiges Mamsel Dumonts. Dronningen selv havde paaklæddem og valgt deres Dragter, der vare høist uanstændige, saa at de, saasnart de traadte ind i Salen, bleve modtagne med saa lydeligt Mishag, at de øieblikkelig maatte forlade samme. Hvorledes troer Eders Herligheder, at Hs. M. begav sig til Theatret? Tilfods den mørk Nat igiennem hele Haugen, ved hvis Port en leiet Fla ere ventede hende og hendes vakkre Følge. Jeg spørger ikke, om saadant Forhold passer sig for Hs. Majestæt, men om nogen Kone, der vil giøre Fordring paa Agtelse, vilde opføre sig saalunde, og her maae jeg endnu til føie den bemærkning, som forstørrer hendes Brøde, at Bergani, dengang han traadte i Dronningens Tieneste, var en gift Mand. Fra Neapel reiste Hs. M. til Rom, Livorno, Genua, a. Bergami fulgte Hs. M. paa alle hendes Udvandringer og Spadseretoure, hvor man ofte saae hende ret fortrolig hvile paa hans Arm, og allevegne var han, baade Nat og Dag, omkring Dronningens Person, og tog sig ofte Friheder der vidnede om en mere end fortrolig Omgang. Jeg spørger nu Eders Herligheder, Var det nødvendigt, at entMandsperson skulde sove tæt ved Hs. Majestæt, Oglhvorfor ins hendes Tiener, da hun dog havde Herrer i sin Svite. Jeg har allerede sagt C. H. at man har seet Hs. M. besøge denne Mand i hans Sovekammer, medens han laae endnu tilsens. Hvad Mylords En Dame af hendes Rang i sin Tieners Sovekammer, Kan der tvivles om, at hendes Hensigt, dermed ene og allene var en boeragtig Omgang. - Jeg veed at C. H. forlanger ugiendrivelige Vidnesbyrd, og er det, som jeg allerede har fremstillet, ikke fyldestgiørende, da hører videre: Bergami var, som sagt, en gift Mand, og havde en Datter ved Navn Victorine. Dette Barn, tog Hs. M. til sig, tilligemed Bergamis Søster, Broder og Moder. Endskiøndt Hs. M. vidste, at Bergami var gift, saa nægtede hun det dog. Hun foregav, det var hans uægte Barn, hvis Opdragelse hun af sand Christenskiærlighed paatog sig. Atter spørger jeg Eders Herligheder, Kan man tænke sig det mueligt, at Hendes Majestæt under alle disse Omstændigheder kan være uskyldig: