Norske Intelligenssedler, 1772-01-22
Nordske Jntelligens No. 4. Onsdagen den 22 Januari 1772. Til det smukke Kiøn. En nyemodig Oversættelse, eller om man vil, en Original, indkommen fra den øverste Ende af Byen. Jeg kand for Latter og Hastighed knap ønske Eder, J Dydige! Fornuftige Tækkelige! Yndige og Deilige saa meget Godt paa det nye Aar, som jeg af mit Hierte ville unde Eder! Dette Gode bestaaer i alt hvad der kand glæde og behage, som Tiden ikke tillader mig videre at uddrage; thi jeg har den Egenskab tilfælles med mange, at jeg maa strax ud med et Nyt, om det ellers ikke skal ud igiennem Siderne, derfor forkorter jeg de Millioner Ønsker jeg kunde stille i Marken for Eder og strax skrider til Materien. Af min Skabning og Anseelse skulle J ikke lættelig falde paa at vælge mig til Eders Helt i disse Tider, jeg maa og tilstaae, at J har ingen Deel i dette Valg, det er Skiæbnen allerne, som har tilvejebragt mig den Lykke ved saadan uformodentlig Hendelse: For et Par Dage siden var jeg i et lidet borgerlig og honet Selskab, disse ere de som mest staaer mig anDer kom ved Caffe-Tiden ind en vel klæd, af Anseelse smuk, men alvorlig Mand, af fuldkommen Manddoms Aar, eller noget derover, hans Navn udbad jeg ved Slutningen af den Disputte, hvorom jeg strax vil fortælle Jer, at vide, og han svarede mig i største Jvrighed: Patriot; Saaledes maa jeg da og uden Forandring levere Eder det. Da Caffe og Thee havde gaaed om, blev Bordet udtaged, og Damerne, hvoraf der var 2 a 3 i Sælskabed, absenterede sig, formodentlig i den Tanke, at denne alvorlige Herre havde nogen Affaire med Huusbonden i Huset at afhandle, men han har nok baared længe paa et forbittred Sind over Verdens Løb, og af Damernes moderne og særdeles smukke Coffure, den han nøje besaae, uden Tvivl tog Anledning at addressere til Værten denne Discours: O Gud, siger han, hvor uliig, ubestandig, bekostelig og daarlig er ikke Fruentimmerets Klædedragt og Prydelse i disse Tider, naar jeg confererer den imod hvad den var i min Barndom og Opvæxt; Da bestoed Pragten af Klæder i en Helligdags-Klædning eller to af det beste Tøj, som varede Moderens Levetid, og siden gik i Arv i andet og tredie Leed, samt Ziraterne i et Guld-Kiede, massive Armebaand eller Brasseletter, og støbte Guld Ørenringer som vare bestandige fra et Seculum til andet og altid beholdt sin Værdi (Diamanterne gik han forbi, de havde han og haft liden Ære af at tale om) nu derimod, sagde han, er det ligesom alle Verdens Moder og Ulykker har haglet need paa et Aars Tiid eller to over dette fattige Land, at ingen Mode og Fassong af Klæder eller Hoved-Coffure er sikker at herske i fulde 14 Dage, thi nu skal det være en slæbende og slutted Kiole og Skiørt som er i høieste Mode, nu en kort og aaben, nu en Pickets-Kiole, nu en Countuse, derefter en Ride-Habit og saa en Fraqve &c. a. Af Hoved-Diraterne havde han observered tre hundrede og fem forskiellige, sagde han, i det forløbne Aars sidste Qvartal, hvoraf der i enhver var kiendelig Forskiel imod en anden, Opsatzer kaldte han dem (som dog betyder Sætter) alle paa en nær for høje efter hans Smag, saa at det gandske Aar 1771 tilsammenlagt var efter hans Formeening frugtbarere paa Moder, Fassongs- og Projecter, end paa Meel alle Sorter beregned. Han forsikrede, af Patriotismus og Medynkover Landet, at have under Arbeide en Tarif, der ikke skulle give nogen Told-Rulle efter i Accuratesse, Beregning og Forhøielse, paa alle de indførte Silke- og Uldne-Stoffer, Cammer- og Nettelduger, Baand, Franger, Alonger, Krepiner, Musetænder, Envelopper, Salopper, og tusinde Ting som hører Fruentimmeret til, og den skulle gavne Staten meere, meente han, end de forventende nye Privilegier, efterdi den skulle vise baade hvad der virkelig var forbrugt til Nytte, og hvad dervar af alle Slags, ved Forandringerne, opklippet, fordervet og spildt: Hvilket alt, tilligemed den Tiid som derved blev forsømt fra nyttige Handteringer af saa mange Hænder, han vil beregne, saa at det skal knage i Landets Oeconomie, Fremdeles sagde han, at være fuldkommen viss paa, at Fejlsnit og unødig Forødelse, foruden de virkelige Skræderes lovlige Fordeel, ville over heele Riget beløbe til tre Gange meere end Tolden af de indkomne fremmede Kornvahrer Syndenfields; Men han var ikke over nogen Ting meere oprørt, end over et Forsæt, som han paa tredie Haand er kommen underveir med, der skal være intenderet, nemlig, at Husar-Huerne skal giøres 3 eller 4 Gange saa store, som de nu ere; Det, svor han paa, ville complettere Landets og Fruentimmernes egen Ruin, da mange hidindtil dog har gjort en vakker Lykke uden for Landet; men om saadan Adition gaar for sig i Husar-Huerne, ville de aldrig kunde vente, at nogen herefter ville afhente dem, de maatte have saa mange Penge som de ville, thi de ville ansees som en Biørne-Slægt. Han var kandskee lidt malicieux, og troede, at Pengene fornemmelig havde draget Pigerne af Landet, hvorudi jeg ej foresatte mig at sige ham imod. Til sidst sagde han, at han har god Efterretning om, at Patrioter er de eneste Folk, som nu er en vogne, nu er det deres rette og forønskede Saison; Dette afsadt han med saadan Alr, der tydelig viiste, at han er frugtsommelig med et Karnalisk stort Forslag, som hans lærde Miner gav tilkiende, han ikke skulle tage Fejl udi at faae approberet. Fortsættelsen følger: