Corsaren, 1841-11-05
Theatret. "Et Glas Vand" (med ny Besætning af to Roller). Som bekjendt har Fru Heiberg faaet Mdm. Holst's Parti som Abigael og Hr. Hansen jun. Holst's som Masham. At den førstnævnte Rolle har vundet ved denne Forandring, eller rettere: at den nu bliver spillet circa 23 Gange bedre end før, behøve vi just ikke at bande paa for at faae det troet. Blandt Andet havde vi da nu den Fornøielse at høre Ordene: "Et frygteligt Forbund!" bedre udtalte, men - dog ikke tilfredsstillende. Man vil maaskee finde det latterligt, at vi oftere omtale en saadan Ubetydelighed; vi forsvare os herimod ved at sige, at, naar selv Fru Heiberg ikke kan træffe den rette Nuancering, saa maa der være noget Vanskeligt derved, der idetmindste for en Theaterven eller dog for en Theaternar - og disse Benævnelser ere, hvad vort Theater angaaer, omtrent Synonymer - fortjener Opmærksomhed. Fru Heiberg siger disse Ord med en veemodig og forknyt Tone, istedetfor at hun vistnok skulde gaae ind paa Bolingbrokes lette Tone og sige dem spogende. Vi gjøre os maaskee bedre forstaaelige ved følgende nøiere Characteristik: Mom. Holst, der udtalte Sætningen aldedeles forkeert, vendte sig imod Publicum og gav dem for Alvor den Mening: "See, vi Tre have dannet et mægtigt Forbund." Fru Heiberg slaaer Øinene til Jorden, vender sig halvt bort og synes at sige: "Ak! det Forbund hjælper nok ikke synderligt." Men, hvad der skal ligge i Ordene, er: JJo, et nydeligt Forbund, i Sandhed! Dannet af tre Mægtige, som ikke have den ringeste Magt." - Og paa denne Maade gjengav, saavidt vi erindre, Mom. Armand dem: Hun hævede Haanden, smillede og sagde: alliance redoutable saaledes, at hun, ved at betone Ordet rednutable særdeles stærkt, gjorde Jronien synlig. Vi tillade os endvidere at mene, at Fru Heiberg, ved sin første Fremtræden (paa Slottet) gjorde bedre i at beholde sin naturlige Stemme end den kunstlede, som rigtignok hyppigt klæder hende saa godt og gjør ypperlig Virkning, men her, anvendt uden Grund, ikke engang synes kunstler men unaturlig. Vi have nu omtalt nogle formeentlige smaae Feil hos Fru Heiberg. Vi komme nu til Hr. Hansen jun., som er een eneste stor Feil. En Skrædder, som sad ved Siden af Anmelderen, angav efter Skjøn Feilens Størrelse saaledes: Høide 5 Fod 2 Tommer, Brede over Brystet 31, Tommer, dito over Ryggen 16 Tommer, Peripherien om Livet 32 Tom., og det var det Mindste, sagde han. Det er dog kun Tonen og ikke den egentlige Udførelse af Rollen, vi klage over; thi denne sidste er saa daarlig, at den ikke kan gjøre Fordring paa at blive givet godt; den er Stykkets Syndebuk: for at alt det Øvrige kan være skjønt, maa den lide af Urimeligheder. Men det er som sagt Tonen eller Stemmen. Det er idel "Smør" Naar Hr. H. forsikkrer og sin Kjærlighed, er det med "Smør", naar han vil under Englands Faner, er det ligeledes med "Smør", naar han træder frem for Dronningen, er det ikke mindre med "Smør" - som sagt: "Smør", "Smør, "Smør". Men Hr. Hansen kan formodentlig ikke Andet. Naar han engang er død og begraven, og Theatret, hvis det har overlevet ham, har frabedt sig al Condolence, og Dommedag engang kommer, og Vorherre raaber: "Hansen junior! stat op!" saa svarer Hansen jun.: "Ja, Herre!" med "Smør".