Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1843-10-14
En af de mærkeligste Egenskaber ved denne Deel af Vestkysten er den hver 6te Time, altsaa to Gange daglig, indtrædende Ebbe eller Flod, der er saa betydelig, at der mellem Havets Stigen eller Falden er en Gjennemsnitsforskjel af 9 Fod. J Ebbetiden forsvinder Havet ganske i en Strækning af 34 Miil, ja ved Husum endog indtil 6 Miil ud fra Kysten, saa at den samme Strækning mellem Føhr og Amrom, der i Flodtiden befares af Skibe, i Ebbetiden tjener som Kjørevei for Heste og Vogne, ja ved Ebbetid kan man endogsaa gaae til Fods fra Fastlandet til Øen Silt, der ligger 4 Miil ude i Søen, eller fra Pelworm til den 3 Miil fra samme liggende Ockholmer=Kag. Disse i Ebbetiden saaledes for Dagslyset fremtrædende Strækninger, paa hvilke man som oftest vader i Slok (Leer) til Knæerne, og kun, hvor der er Sandbanker, kan gaae med tørre Fødder, frembyde et høist interessant SkueDe ere nemlig ikke blot bedækkede med smaae Jndsøer, men ogsaa gjennemfurede af utallige snart dybere snart lavere, og i de mangfoldigste Bugter sig snoende og utallige Smaaer dannende Vadstrømme eller Render, af hvilke de større, som tildeels danne seilbare Dyb i Regelen ere en Fortsættelse af de paa Kysten udrindende Vandløb, medens de mindre derimod ere dannede af Havets afløbende Vandmasse. Overalt seer man Spor af talløse Strandfugle, som her søge deres Næring, og Tusinder af Muslinger og Snegle ligge adspredte paa Overfladen, eller samlede i smaa Fordybninger i saadanne Masser, at de kunne bortføres i hele Skibsladninger for senere at tjene til Kalkbrænden. Men naar Flodtiden vender tilbage, da rulle Havets Bølger sig med piilsnar Fart hen over disse Lapsletter, og bemægtige sig atter med saadan en Jil dette deres sikkre Bytte, at ingen menneskelig Magt formaaer at redde den Ubesindige, hvem den tilsyneladende Sikkerhed har forledt til altfor længe at dvæle paa disse Steder. Disse milelange, grundede Strækninger, der ere charakteristiske for den sydlige Deel af Vestkysten og som aftage i Bredden, alt som man kommer Blaavandshuk nærmere, ere Levninger af et undergaaet Land, af hvilket Fans, Mand, Rom, Silt, Fohr, Amrom, Pelvorn og Nordstrand med tilliggende Øer endnu ere tilbage, og hvis vestlige Grændse har gaaet langs med Linien, hvor Havdybden nu begynder, eller langs med en Linie trukken 1/2 Miil vest for den nordvestlige Deel af Før ned langs den vestlige Side af Øen Silt. Endnu i Aaret 1210 skal Øen Roms kun ved en Bæk have været skilt fra det faste Land, og Mano skal endnu i Aaret 1312 have været sammenhængende med Fano og kun skilt fra Roms ved en Aa. Derfor findes der ikke blot paa Havbunden mellem den ydre Ørække og Fastlandet en Fyrreskov, over hvilken der nu er 10 Fods Vand, men paa nogle Sandbanker, der ligge ude i Havet, over en Miil vesten for Rome, er der endogsaa endnu Levninger af Muurværk. Til at gjøre Strækninger, der saaledes tidligere have været beboede, til et Bytte for Havet, have uden Tvivl flere Aarsager sammenvirket. Det maa saaledes ansees for saagodtsom afgjort, at der i Fortiden, sandsynligviis i det 5te eller 6te Aarhundrede for Christi Fødsel, maaskee samtidig med den saakaldte eimbriske Vandflod, har fundet en Sænkning Sted af Nordsøens Bund fra Liimfjorden af og sydefter indtil Sydvestspidsen af England, hvilken da har indvirket paa de den daværende Kyst nærmest liggende Landstrækninger og ved disses Sænkning frembragt Øerne udenfor den sydlige Deel af Halvøen. Senere har Havet udvidet sit Herredømme ved forskjellige voldsomme Vandfloder, blandt hvilke flere ere indtrufne i den historiske Tid, f. Ex. i Aaret 1634, da Størstedelen af Øen Nordstrand blev et Bytte for Havet, der alene paa denne Ø bortskyllede 1332 Huse, 30 Veirmøller, og i Alt berøvede 15,000 Mennesker Livet. Endnu i vor Tid fortsætter Havet sine Ødelæggelser, og alene siden Aaret 1790 har Slesvig paa denne Maade mistet tre Sogne, hvilke nu staae afsatte paa Søkortene som Grunde. Af disse store beboede Strækninger, som Havet saaledes til forskjellige Tider *) Den cimbriske Vandflod, saa kaldet fordi man mener, at den har givet Anledning til Cimbrernes og Teutonernes Udvandring, antages at have fundet Sted i det 5te eller 6te Aarhundrede for Christi Fødsel, og har efterladt sig umiskjendelige Spor paa Vestkystens Dannelse. De af den afsatte Lag kunne forfølges dybt inde i Landet, og ligge ofte 600 Fod over Nordsøens nærværende Overflade. har bortranet, kan man endnu see Ruiner under Vandet, naar man i stille Veir i en Baad glider hen over disse Steder. (Sluttes.)