Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-12-21
Forfatteren har allerede tilforn i Stykket om Ægteskabsskilsmister søgt at godtgjøre, at den anførte Beregning var urigtig, og Anken over deres Hyppighed overdreven. Han har endnu en lille Efterhøst tilbage, der kan betragtes som en Fortsættelse af det foregaaende. Vore Skribenter tale bestandigen om lykkelige og ulykkelige Ægteskaber, Ordet, saaledes enkastet, uden videre Forklaring, er en som Lyd; men det er ogsaa kun Lyden, i det høieste Skinnet, som man i vore Dage under saa meget. Man kan Ere negte, at det Ægtevar, som søger og Skilsmisse, maa betragtes som ulykkelige; men kan et Ægtepar ikke ligeledes være ulykkeligt, fordi det af Condenience, eller Undseelse, ikke søger om Skilsmisse, Gives der ikke mange, som føre det meest uenige og ulykkeligste Liv, uden at klage Magistraten deres Nød, Derom kan enhver i sin Erfaringskreds bedst overbevise sig selv. Hvorfor tager man da just de skilsmissesøgende Ægteskaber til Maalestok for de lykkelige. Der kunde være mueligt, at end ikke et eneste Ægtepar i et heele Aar søgte om Skilsmisse, og at der alligevel kunde gives ulykbelige Ægtefolk i Tusindetal. Det er i Almindelighed ogsaa kun de Ægtefolk, der søge hos Magistraten om Skilsmisse, som man anseer for lykkelige. De ere uenige, de kives hvert Øieblik, bebreide hinanden grundede eller ugrunbede Svagheder, og for paa eengang at gjøre Ende paa den hele Tid, sønderriver man Baandet. Men i Grunden er det dog meget sær at man i en Sag af saa stor en Vigtighed synes at forbigaae, hvad Erfaring og Menneskekundskab her kunde lære os, og at man maaler de cultiverede og ucultiverede Stænders huuslige Ulykke med een og den samme Maalestok, Man spørge Erfaringen, og man vil f. Ex. Nyboder finde mange Ægtepar, der skjendes daglig, men, som desuagtet, efter deres Begreb, leve som det tilkommer de hæderligste Ægtefolk. Jeg har kjendt et Par Folk af simpel Stand, som næsten daglig vare i Mundhuggerie; Manden slog endog ofte Konen ganske ubarmhiertigen, men desuagtet levede de dog sammen i 25 Aar, og Konen lod endog sætte Manden en berømmelig Ligsteen, da Døden rev ham bort fra hendes Side. Flerheden af meget simple og ueultiverede Ægtefolk, og naturligviis Flerheden af en stor Stads Jndbyggere, leve som of rest i en Ægtestand, hvor der idelig forefaldet om just ikke Uenigheder, der kræve Magistratens Mægling, saa dog Kjævlerier, der altid ere af den Natur, at de kunde give Anledning til Søgsmaal om Skilsmisse. Men det er kun en opblussende Jld, som gjerne slukkes af sig selv Vilde man nu altid, strax naar man seer en saadan Blusild, rive Huset ned, saa vilde man uden Nødvendighed ruinere en Bygning, det tager mindst Skade naar man lader Jlden raade sig selv. Den, som vil give Love for de forplere Folkeskaffer, han maa kjende deres huus og lige Liv, og kun dette bør være Maalestokken for de Love, som skulle have Hensyn til samme. Blandt disse Stænder kjævles man den ene Time og nedbes den anden. Deres Vrede opkommer hastig og forsvinder ligesaa hastig igien; deres hele huuslige Liv ligner et Aprilsveir, hvor Regn og Solsken ere i et evigt SkifteDiste ere de Stænder, hvoriblandt jeg forhen har godtgjort de fleste Skilsmistesøgende Ægteskaber findes, og af hvilke man vil bevise os Opppigheden af de ulykkelige. Efter mit Begreb bør man betragte ulystkelige Ægteskaber fra en ganske anden Syns puner, og vogte sig vel for at forbytte den med de nenige. De virkelig ulykkelige findes kun i Middelstanden og de høiere Classer, der hvor de færreste Skilsmisser finde Sted. Kunde, som af Convertiener, Mode eller Forfængelighed maae undertrykke deres billige Harme, der fremmede for enhver sand huuslig Glæde, maae, som Ægtemænd og Fædre, eller Ægte koner og Mødre, i Løndom sukke over deres ulykkelige Forfatning, uden at kunne lindre den, kun de ere virkelig ulykkelige. De ansøge ikke Magistraten om Skilsmisse, de berige ikke Skribenternes Lister paa ulykkelige Ægteskaber, men dersom deres Tal og deres grundede Ret til at kaldes ulykkelige skulde tages i Betragtning, vilde man finde, at deres Antal er dobbelt saa stort som hines, der udgjøre saa mørkt et Partie af Ægteskabsskildringen i Kjøbenhavn. Men saadanne Ægteskaber, som vi ansee for lykkelige, fordi vi ere for forsynet til at indsee deres sonlige Ulykke, gives ikke allene hos os, men i de fleste store Stæder, og fornemmelig i Residencer, skjønt der ikke existerer saa mange, som adskillige tale om paa Prent.