Berlingske Tidende, 1828-05-12
Berlin, den 4de Mai. (Slutningen af den Russiske Declaration. llagtet Serviernes exemplariske Troskab, antog Divanet Dag fra Dag en mere truende Stilling imod dem, og Besættel en af Moldau og Wallachiet forlængedes, uagtet de høitidelige Løvter, til Storbritanniens Repræsentant, og det uagtet Rusland lag for Dagen sin Beredvillighed til, saasnart disse Løvter vare at givne, at gjenoprette ne tilligere Forholde med Porten. Saa mange fiendtlige Forholdsregler maatte endelig trætte Keiser Alexanders Taalmodighed. Han lod da i October Maaned 1825 overgive til det Ottomanske Ministerium en eenergisk Protestation, og da en alt for tidlig Død bortrev ham fra hans Folks Kjerlighed, havde han just afgivet den Erklæring, at han vilde oroneAnliggenderne med Tyrkiet efter Retfærdighedens Bud og i sit Riges Jnteresse. En ny Regjering begyndte, og gav not et Exempel paa hiin Kjerlighed til Fred, som den forrige Regjering havde efterladt den som en skjøn Arvedeel. Neppe havde Keiser Nicolaus besteget Thronen, førend han knyttede Underhandlinger med Porten til Udjevning af flere Stridigheder, som kun angik Rusland, og dernæst fastsatte han den 23de Marts og 4de April 1826 i Forening med Hs. Majestæt Kongen af Storbrittannien Grundsætningerne for en Mellemkomst, som det almindelige Bedste lydelig fordrede Hans Forhold lededes af det syn ige Ønske: at undgaae yderligere Skridt. Da Hs. Keiserlige Maj stæt af de store Hoffers Enighed, lovede sig en lettere og hurtigere Tilendebringelse af Krigen, som ødelægger Orienten, saa gjorde han paa den ene Side Affald paa al Fordring paa at gjøre egen afsondret Jnteresse gieldende, og banlyste enhver Tanke om nogen udelukkende Forholdsregel i denne vigtige Sag; men paa den anden Side bestræbte han sig for, ved umiddelbare Underhandlinger med Divanet at hæve al videre hindring for Tyrkernes og Grækernes Udsoning. Under saadanne Auspicier aabnedes Conferencerne i Akierman. Resultatet af dem var Afslutningen af en Tillægs Convention til Bucharester=Tractaten, hvis Betingelser bære Præget af det overlagte Maadehold, som underordner enhver Fordring den strænge Retfærdigheds uforander lige Principer, og hverken bringer Fordelene ved sin Stilling, eller Overlegenheden i Kræfter, eller Letheden af et heldigt Udfald - med i Beregning. Umtoelbart paa denne Forening fulgte Afsendelsen af en staaende Mission til Constantinopel, hvortil Porten ikke nok kunde ønske sig til Lykke; og snart bekræftede endnu Tractaten af 6te Juli 1827 for Verdens Øine de i Protocollen af 4de April forkyndte uegennyttige Grundsætninger. Imedens denne Forening tilbørligen anerkiendte et ulykkeligt Folks Rettigheder og Ønsker, skulde den, ved en billig Combination, bringe dem i Harmonie med det Ottomanske Riges Jntegritet, Rolighed og sande Vel. De venskabeligste Midler bleve forsøgte, for at bevæge Porten til at antage denne velgjørende Overeenskomst. Indstændige Bønner opfordrede den til at standse Blodsudgydelsen. Frimodige Meddelelser, som udviklede for dens Øine alle de tre Hoffers Pianer, underrettede den tillige om, at, i Tilfælde af en Vægring, vilde disse Hoffers forenede Flaader see sig nødsagede til at gjøre Ende paa en Kamp, som ikke meere kunde bestaae med Ha vennes Sikkerhed, Handelens Fornødenheder og det øvrige Europas Civilisation. Porten tog ikke den mindste Notice af disse Vink. En Anfører for de Ottomanske Tropper havde neppe af sluttet en provisorisk Vaabenstilstand, førend han brød sit givne Ord, og fremkaldte derved tilsidst voldsomme Forholdsregler. Nu paafulgte Fægtningen ved Navarin; som et nødvendigt Resultat af en begaaet Troløshed, gav denne Fægtning selv Rusland og dets Allierede endnu een Leilighed til at yttre for Divanet deres Ønsker og Fredens Vedligeholdelse, og at anholde hos det om at befæste denne Fred, udstrække den over hele Levanten, og støtte den paa saadanne Betingelser, som gjorde det Ottomanske Rig deelagtigt i de med den følgende giensidige Garantier, og som ved heldige Concessioner vude skaffe det den Velvære, en fuldkommen Sikkerhed skjænker. Dette er det System, dette den Act, som Porten besvarede ved dens Manifest af 20de December og ved Forholdsregler, som kun ere ligesaa mange Brud paa Foreningerne med Rusland, ligesaa mange Krænkelser af dets Rettigheder, ligesaa mange haarde Angreb paa dets Handels Velfærd, ugesaa mange Beviser paa det Ønske, at paadrage det Forlegenheder og Fiender. Rusland, nu sat i en Stilling, hvori det, for sin Ære og sin lidende Intereses Skyld, ikke længere kan blive, erklærer den Ottomanske Port Krig, ikke uden at deklage det, efterat dette Rigs dog i 16 Aar Jntet har forsømt, for at spare den for dette Onde Aarsagerne til denne Krig betegne tilstrækkelig dens Øiemeed. Foranlediget af Tyrkiet, vil den paalægge det den Byrde, at erstatte de derved foraarsagede Omkostninger og de af Hs. Keiser, lige Majestæts Undersaatter lidte Tab. - Foretagen i den Hensigt, igjen at sætte de Foreninger, som Porten ikke anseer for tilværende, i Kraft, vil den tragte efter at sikre deres Jagttagelse og Virksomhed; - foranlediget ved den bydende Nødvendighed, at sikre Handelen paa det Sorte Hav og Skibsfarten paa Bos phoros for Fremtiden en ukrænkelig Frihed, vil den stilles imod dette, for alle Europæiske Stater lige nyttige, Maal. Jdet Rusland tager sin Tilflugt til Vaaben, troer det, langt fra - efter Divanets Beskyldning - at overgive sig til Haden imod den Ottomanske Magt, eller at være betænkt paa dens Fald, at have givet overlydende Beviis paa, at det, hvis det laae i dets Hensigter, til det Yderste at bekæmpe eller omstyrte den vilde have grebet alle de Leiligheder til Krig, som dets Forholde med Porten uophørig have frembudt det. Rusland er ikke mindre langt fra, at nære ærgjerrige Planer Lande og Folk nok erkjende allerede dets Love; Sorger nok ere allerede forbundne med dets Gebeets Udstrækning. Endelig har Rusland, endskjøndt i Krigstilstand med Porten, af Grunde, der ere uafhængige af Tractaten af 6te Juli, dog ikke fjernet sig fra denne Acts Bestemmelser, og vil heller ikke fjerne sig derfra. Denne dømte ikke, og kunde ikke dømme Rusland til, at opoffre tidligere Rettigheder af høi Vigtighed, at taale bestemte Udfordringer, og ikke fordre nogen Erstatning for de føleligste Beskadigelser. Men de Pligter, som den paalægge det, og de Grundsætninger, hvorpaa den hviler, skulle opfyldes med samvittighedsfuld Troskab og ufravigeligen iagttages. De Forbundne ville stedse finde Rusland beredt til, i Udførelsen af Londonner-Tractaten at handle i Forening med dem, stedse ivrige beflittende sig paa, at medvirke til et Værk, som ved Religioner og alle de Følelser, som geraade Menneskeheden til Ære, er anbefalet til dets meest levende Omhu; stedse tilbøieligt til, at benytte sin nuværende Stilling kun til hurtig Opfyldelse af Bestemmelserne i Tractaten af 6te Juli, men ikke til Forandring i dens Virkninger og Beskaffenhed. Keiseren vil ikke nedlægge Vaabnene, før han har opnaaet de i nærværende Erklæring angivne Resultater, og han venter dem af Dens Velsignelser, hvem Retfærdighed og en reen Samvittighed endnu aldrig have anraabt forgiæves. Givet i St. Petersborg, den 14de (26de) April 1828. Den 11te Mai. Man veed nu, at Hs. Majestæt, Keiseren af Rusland, gaaer umiddelbart fra Petersborg til Jsmail, hvor da det store Hovedqvarter skal være, og at Armeen skal træng igjennem Bulgarien mod Constantinopel uden meget Ophold.