Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1826-12-09
Blandede Efterretninger. Capitain Heads Reise, og Besøg i et sydamerikansk Bergværk. (Slutning; see forrige No.) Veien til Sølvværket San Pedro Nolasco er yderst vanskelig og farlig, saa at endog Muul æslerne, eller de sikkreste Skabninger paa steile Veie, her ofte finde deres Død ved at styrte ned i de rivende Strømme. Som vi nærmede os Gruben, fortæller Forfatteren, blev Dalen trangere, og da vi kom længer frem, vare Træer og Buske mindre og forknyttede, rundt omkring os vare Anderne bedækkede med Snee. Bjergstien var, i Ordets egentlige Forstand, kun nogle Tommer bred og bedækket med saa løse Stene, at en Deel af dem hvert Øieblik ruller bort under Muuleslernes Been og med tiltagende Hurtighed ned i den brusende Strøm. Da jeg havde redet næsten den hele Dag, vilde jeg gjerne stige af engang, men Muuleslerne ville aldrig anføre el Tog uden Rytter, desuden er Bjergstien ogsaa saa smal, at man ikke kunde faae Plads til at fæste sin Fod, og ved Afstigningens Bevægelse kunde Dyret tabe Ligevægten og tilligemed sin Rytter styrte ned i Strømmen, som i uhyre Dybde bruser ved Foden af Bjerget. Paa nogle faa Steder var Stien reent bortskyllet, og Muuleslerne maatte søge at hielpe sig, saa godt det vilde gaae, men Maaden, hvorpaa disse taalmodige Dyr tage Fodfæste, er gandske overordentlig, og for at kiende deres Værd maae man see dem paa Cordillerne. Efterat vi havde passeret to eller tre meget rivende Strømme, som fra Bjergene over os styrte sig ned i Floderne under os, kom vi til en anden, hvor Passagen forekom os endnu langt vanskeligere end igjennem hine, saameget Bryderie end de havde gjort os; vi havde kun Valget, at bestaae dette Vovestykke, eller at vende tilbage til Sant Jago. Først dreve vi nu et elendigt Muulesel ind i Strømmen, men neppe havde det sine Fødder i Vandet, saa drev det afsted, og inden det havde svømmet 20 Pards gik Kassen, som var fæstet paa dets Ryg, i Stykker, og dens Indhold foer ned i Afgruniden. Nu bleve vi siddende paa vore Dyr og rede ind i Strømmen, efterat vi først havde bundet en Lasso (Slynge) om Livet. Paa nogle Steder var Vandet saa dybt, at det gik Muuleslerne til Halsen, hvorfor vi kun med den største Anstrængelse kom igjennem. Disse stakkels Skabninger ere altid i største Angest, naar de skulle passere disse Strømme, og efterat man har bragt dem frem, ved idelig at spore dem, vægre de sig ofte midt i Vandet for at gaae videre. Er Vandet meget dybt, saa binde Arrieroerne sig altid en Lasso omkring Livet, men jeg kunde aldrig finde nogen Sikkerhed i dette Middel, thi dersom Strømmen formaaede at slaae en Trækasse i Stykker, saa kunde det vel gaae et Menneskes Hjerneskal ligesaa ilde, saaledes glædede jeg mig da stedse, naar Overgangen var lykkelig forceret, og da man i London havde forsikkret vort Liv til en høi Priis, faldt det mig ofte ind, at et Blik paa os, paa Bjergstien og Strømmene nok kunde fremskynde Assurandeurernes Puls, drive Blodet til deres Hoved, og foraarsage en Klingen for Ørene, meget forskjellig fra en rolig Beregnings Symptomer. Snart efter at vi havde passeret denne Strøm, vendte vi os imod Syd og begyndte at klavre op ad Bjerget San Pedro Nolasco, det steileste vi havde fundet paa alle vore Expeditioner i An derne. I hele fem Timer holdte vi os fast ved vore Muuleslers Øren eller Hals, og paa nogle Steder var Veien saa brat, at det i en temmelig lang Tid var aldeles umuligt at gjøre Holdt. Vi kom snart over Grændserne af Vegetationen. Stien gik i Siksak, og styrtede Muuleslerne over os, skulde de ufeilbarlig have revet os med sig i Faldet. Under Klavringen spurgte vi hvert Øieblik Arrieroen, om Punctet over vore Hoveder var Toppen, men vare vi komne til det, saa fandt vi at vi endnu maatte stige høiere. Paa begge Sider kom vi nu forbi smaae Trækors, som betegnede Steder, hvor Folk, der havde arbeidet i Bjergene, vare overfaldne af en Storm og omkomne. Da vi omsider havde naaet Toppen, befandt vi os ganske tæt ved Sølvschachten San Pedro NolascoForan os saae vi en liden Eremit-Hytte, og vi bleve tiltalede af to eller tre usle Bjergfolk, hvis blege Træk og udtærede Lemmer syntes at staae i Forbindelse med den Scene, der omgav dem. Udsigten fra den Høide, paa hvilken vi stode, var pragtfuld, ja majestætisk, men alligevel saa frygtelig, at man uvilkaarlig overfaldtes af en Gysen. Endskjøndt det var midt om Sommeren, forsikkrede dog Bjergværks=Agenten os, at Sneen paa det Sted vi stode, var 20 til 120 Fod dyb, men af Vinden sammendreven i de meest uregelmæssige Former, imedens den nogne sorte Klippe skinnede frem paa nogle Steder. Nedenunder var Sletten og Floden Maypo, som optog mange skattepligtige Strømme, der fremstillede sig for vore Øine ligesom Sølvtraade, der trak sig hen over de forskjellige Afgrunde. Ligesom Fuglen i Luften kunde vi overskue Ander nes store Kjæde, og saae under os en Række af Bjergknapper i ubeskrivelige Skikkelser og Former, alle bedækkede med evig Snee. Den hele Scene omkring os var blottet for enhver Vegetation og et billede paa Ødet, men i en saa ophøiet Stiil, at den derved virkelig blev ærværdig, og Bevidstheden om, at denne uhyre Sne masse, tilsyneladende saa død, er skabt til Menneskenes Nytte, Beqvemmelighed, Lykke, ja Overflod, og at Dalene forsynes med Vand af dens uudtømmelige Kilde - lod os føle, at der i Skabningen ikke gives en Plet, som Mennesket skulde kalde ussel, endskjøndt mange af Naturen ikke ere bestemte hans Ophold. Af en af Bjergknapperne opsteeg en stor Røgskye; det var den store Vulkan San Francesco, og Sølvgrubegangen foran os syntes at løbe ud i Kraterens Middelpunct. Er det saaledes beskaffent midt om Sommeren, tænkte jeg, hvor sørgelig maae da ikke Opholdet være om Vinteren, og da jeg yttrede mig desangaaende for vor Fører og Bjergfolkene, viste de i Førstningen stilkiende paa Korsene, som i Grupper af 2, 3 eller 4 vare synlige i alle Retninger; derpaa sagde de, at endskjøndt Bjergværket var utilgængeligt i hele syv Maaneder om Vinteren, pleiede Bjergfolkene dog at opholde sig der hele Aaret igjennem. De fortalte videre, at saa skjærende end Kulden er, lide dog Bjergfolkene endnu mere af de frygtelige Temporales eller Sneestorme, som overfalde dem saa pludselig, at allerede minde, som kun have fjernet sig halvandet hun nede Yards fra Hytten, ere blevne et Offer derfor. Med disse Mindemærker for Øine, rystede det mig dybt, naar jeg betænkte, hvad de ulykkelige maae have følt, naar de, samlende efter deres Lye, forgiæves ventede Enden paaden Storm, hvis Magt de ikke formaaede at modstaae. Hvad bringer dog ikke Vindesygen Mennesket til at taale, (L. B. d. B. 121. d. N. M.) Den sidste Leipzigske Messe har leveret et større Antal af Bøger end nogen forhen. Antallet af færdige hos tydske Forlæggere udkomne Skrifter udgjør 2125. Forlags Boghandlingers Tal er 338. I det Hele er 222 ny Oplag af ældre Værker, blandt hvilke Bogatzky's gyldne Skatkiste er 23de Gang oplagt, Wilmsens "deutscher Kinderfreund, 86de Gang, Kataloget har 239 Værker i fremmed Sprog, deriblandt 160. latinske og 37 græske; fremdeles 156 Oversættelser af fremmede Sprog, blandt hvilke 54 af det franske, 65 af det Engelske. Der er ikke mindre end 6 Udgaver af Walter Scotts samtlige Værker, og iblandt dem en i det engelske Sprog. Efter Indholdet henhøre de 2125 Skrifter under følgende Fag: 327 theol., 21 philosph., 167 historiske, 116 politiske og juridiske, 150.