Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-02-17
Sidst i det forløbne Aarhundrede havde man i Marskegnene mellem Husum og Tøndern to mærkelige Selvlærlinger. Begge vare Bøndersønner, uden Formue og uden at have lært andet i Skolen end Læsning, Katekismus, lidt Skrivning og Regning, alt saa maadeligt, at Lærerne klagede over dem begge. Den ene, hvis Navn nu ikke mere erindres, blev uden nogen Veiledning, ved egen Flid og overvættes Geni saa stor en Philolog, at han ei allene foruden det frisiske, det hollandske, det plat- og højtydske Sprog dyrkede det græske, tilligemed det latinske til Beundring, saaledes at han i disse 2de Sprog, underholdt sig med de Lærde, som forbausedes over hans Kundskab og Styrke i Kritiken, men han vovede sig og ind i Morgenlandenes forskjellige Tungemaal. Ei erindres det nu mere, hvorledes han med Engelsk og Fransk var bekjendt, eller hvorvidt han i disse Sprog var fremmed. Med denne Aandsprydelse i Philologien og Jnstrumental Philosophien, som ene og allene sysselsatte ham, maatte han naturligviis aldeles forsømme sit Udvortes og Økonomien; saa at han, efter Forældrenes Død, i Besiddelse, af Bondegaarden, blev yderlig forarmet og maatte forlade samme. Den anden, Hans Mumsen, af Navn, hengav sig fornemmelig til Mathematikens Studium og til den Ende lærte sig selv saameget Fransk, Engelsk og Hollandsk, forudin det Latinske, at han i disse Sprog afbenyttede Mathematikens Frembringelser. Da han først læste Euklid, uden at fatte den, blev han mismodig, men begreb endelig, at Figurerne ikkun vare givne Forestillingsevnerne til Hjelp, saa forsvandt Taagen fra Øinene, og i fjortende Aar havde han allerede de vigtigste Læresætninger inde. Nu satte Faderen ham til det svære Dig arbeide, men i Hviletimerne studerede han og anstillede derhos Reflexioner over Digebygning efter enklidiske Grundsætninger. Om Vinteren, lagde han sig meest efter mekaniske Arbeider i Metal og Træ, og forfærdigede mange Jnstrumenter. Da hans Viddelyst æggede ham til al raadføre sig med Ældre og Lærde, men enten utilfredsstillende eller fornærmende Svar erholdtes, besluttede han ei at søge Belæring hos andre, og naar en Sætning var forviklet, bestræbte han sig destommere at tænke over dens Udvikling Saaledes nødtes han at gaae af den første Begynders eller Opfinders Vei, hvorved han gjorde sig til Mester af den høiere Mathematik, Algebre, Geometri, Trigonometri, Mekanik, Astronomie, Hydraulik, Gromonik, Optik m.v. Han søgde nu, fredeligsindet, aldrig at komme i Strid. med Lærde i Faget; men dog hændtes det ham, til megen Misfornøielse, at han uforskyldt blev mishandlet, da han henvendte sig til Stedets Præst angaaende Lamberti insigniores orbitæcommetarum proprietates, pag. 30 og 31 om de I Bevægelseslove for Kloderne. Han troede her at tye rigtigen efter Meningen, om ei just adlydende, for at erholde Vished, men Præsten, som ellers var en god Latiner, vilde, muelig af Beskedenhed, ei korrigere, da han ei var Mathematiker. En anden Præst i Nærheden, som ofte besøgte Mumsen i Selskab med Sognets Præst, og brystede sig af hans Kundskab i det Latinske, anmodedes nu om at korrigere; men da denne ved Læsningen oversatte Ordet ares ved Luft, skjøndt derved paa dette Sted tabtes al mathematisk og anden Mening, sagde Mumsen: "saa lides kan det vel ikke hedde eller forstaaes, kjære Hr. Pastor opbragtes Manden og udlod sig haanligt mod Spørgeren. Ved daværende Amtmand v. Bertouch, som yndede Videnskabelighed og Sagkundskab, saa at han endog forsynede sig med Specialkorter over hele Amtet Tøndern, det største i Hertugdommene, fik han Anbefaling til Greve Reventlow, til Tetens, Bugge og Krebs, hvilke han i Kjøbenhavn besøgte og enthusiastisk vare hengivne. Ligesaa virksom i Haandarbeide, som utrættelig i Aand, øvede han sig i Landmaaling, Træsnit, tegnede Landskaber efter Naturen, forfærdigede Kobberstik, planerede og indbandt Bøger, var Kunstdreier, gjorde Uhre og Klokkespil, sleb og polerede Teleskoper m.m. Naar man overveier, hvormegen Anstrængelse, Tid og Genie der udfordres til saadanne Fremmelser paa egen Haand, saa betragtes vist omtalte to Mænd blandt de sjeldneste Phænomener, som man maa hylde ved Beundring og Høiagtelse uindskrænket, helst da begge vare bekjendte for, at de i Hensyn til Moralitet stode i lige Forhold med deres uddannede Aand hver sær.