Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-07-02
Den første Afdeling af dette Tidsskrift kommer til at bestaae af lutter originale Fortællinger, Romanzer, Sonnetter, Ballader, Charader &c.J disse vil man søge, saa meget som mueligt, at følge Tidssmagen. Gruelige Here- og Feehistorier skulle være det Slags, man især vil beflitte sig paa at levere. Allerede i de første Numere vilman faae at læse et meget rørende, ægte romantisk Arbeide af den hidtil ikke almeen bekjendte, men dog af Saakyndige almeennyndede Digterinde, Myemosyne, under Titel af Bræmsen, som blev Dronning. Digterinden Galathea Florentine har leveret Begyndelsen til et Heltedigt: den fortryllede Kat, eller den ulykkelige Prindsesse, ganske i den virkelige Romantiks Aand, og Frøken Laura en Herolde, under Titel af den sjællandske Abelard og Helvise i det norske Huus i Frederiksberg Hauge. J fordums Dage var det Skik, kun at skrive virkelige og sande Historier, men da alt det Virkelige og Sande nu hører til en slet og fordærvet Smag, saa skulle slige Fortællinger og Historier ganske udelukkes fra vore Tidsskrift Den anden Afdeling kommer til at bestaae af en æsthetisk Brevvexling, hvori især Theatret skal finde sit Tribunal. Rigtig nok boe adskillige af vort Jnstituts Medlemmer i Provindserne, men dette hverken kan eller bør afholde dem fra at bedømme Skuespilpersonalets Spil; thi kan man recensere en Bog, uden at have forstaaet eller læst den, saa kan man ogsaa bedømme en Skuespiller, uden at have seet ham, om ikke ved andet, saa dog ved Hielp af den dyriske Magne tismus, der, i Forbigaaende sagt, snarere burde hedde den himmelske Publicum er overalt i vore Dage meget mere overbærende end fordum. Det er nu saa ganske blevet afvant og tvunget til at afvænne sig med sin Kræsenhed, at jo mindre det behøver, ved Læsningen af Skrifter, at lægge Hovedet i Blød, desto kjerkommere ere samme det. Desuden skulle vi nok vide at sætte os i tilbørlig Respect. Vi have mange Venner blandt de critiske Skribenter, blandt Bogtrykkerne og Forlæg gerne her og i Udlandet, og det skal derfor ikke mangle os paa den fornødne Anbefaling og Roes. Vivide, at i Literaturen som i Fabelen Mosen stundom kan blive vigtig for Løven, og vi have forstaaet at holde gode Miner, selv med Literaturens mindste Muus. Vi tælle derfor blandt vore Venner alle literaire Væsener, lige fra den første Journals første Redacteur, indtil Bogtrykkerdrengen, der løber med Correcturen, og Budet, der ombringer Journalen; thi af Jeronimus have vi lært, at man, for at blive bekjendt med Baron Reenkaalavet, maa begynde med Skræderen og Lakayen, og ikke spare paa sin Dyrekjølle, og næsten kan man sige om Bogvæsenet, hvad Chesterfield siger om Hofvæsenet, at de Leed, som Hofkjæden er sammensat af, ere utallige og ubegribelige; at man med Taalmodighed maa høre de dumme Beværinger af en Kammertjener eller Kammerpage, der meget sandsynligt staaer i visse Forhold til Yndlingskammerpigen, til Yndlingsmaitressen, til Yndlingsministeren og maaskee til Fyrsten selv, og som følgeligen kan gjøre dig mere lønlig eller indirect Gavn eller Skade, end den første Mand af Stand. Den tredie Afdeling kommer til at indeholde Recensioner over nye Skrifter Denne Afdeling er af stor Vigtighed for os. Skal et Tidsskrift, har en tydsk Forfatter nyligen sagt, i vore Dage kunne bestaae, saa maa det antage en meget dristig, for ei at sige uforskammet, Mine Det maa begynde med at nedrive, udskjælde, bla mere, pasquillisere, og søge, om mueligt, at bygge paa Gruset af sine Kammerater sin Lykke og sin Hæder. Det maa rask kunne gjøre Sort til Hvidt og Hvidt til Sort, at fremsætte aabenbare og i Øine faldende Usandheder; heller ikke maa det være bange for at Folk skulle sige: "der sidder en canalisk Tunge paa den Karl, thi det er just de canaliske Tunger, som den største Deel af den saakaldte læsende Verden nu meest under. Har man først drevet det saavidt, at Publicum siger: det er en nederdrægtig Karl - det er en Karl, man maa skye som en Pestilenz og gaae af Veien for i en Afstand af tre Hundrede Skridt, saa har man vundet Spil.