Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1845-01-31
Saalænge Redacteuren af Berlingske Avis, Hr. Nathanson, gjennem sin Avis leverede sine Læsere de ugentlige Extracter af Landsoverrets=Domme, saalænge gjengaves disse i Regelen altid atter i dette Stifts Aviser, forsaavidt de Fyenske Sager angik. Siden Hr. Nathanson derimod ophørte med disse for sine Læsere, iøvrigt altid interessante Meddelelser, ophørte ligeledes Redacteurerne af de Fyenske Aviser med at gjengive hvad de af Berlingske altid med Lethed kunne optage, og Læserne af Stiftets Aviser savner saaledes, nogle enkelte Undtagelser fraregnet, den Behagelighed at kunne gjøre sig bekjendt med Resultatet af Stiftets Retssager, der altid med mere eller mindre Jnteresse fængsler den offentlige Opmærksomhed. - Det ville derfor være ønskeligt, og for Avisens Læsere behageligt, ja selv meget ofte nyttigt, om Redacteurerne af dette Stifts Tidender ville søge at forskaffe Dem de til denne Hensigt nødvendige Oplysninger, enten gjennem Juridisk Ugeskrift hvor saadant forefindes, eller om maaskee Hr. Nathanson atter ville søge at gjengive sine Læsere, ligesom tidligere, de ordentligviis uddragne Extracter af Landsoverrets=Dommene. Hansine Christine Christensen, ægteviet paa Langeland d. 12 Januar 1811, død i Sjælland d. 12 Januar 1845. Er Du ei mere, brave Qvinde! Har Du nedlagt din Vandringsstav Har Du alt Himmelhavnen inde? Skal Du alt sænkes i din Grav, Ja, Du er hist paa Himlens Klode, Hvor Herren samler alle Gode. Stor er vor Sorg og dyb vor Smerte, Uventet drog Du fra os bort; Med ham, der eiede dit Hjerte, Du vandrede saa saare kort; Men ædel var din Færd herneden, Nu lønnes Du i Evigheden. Saa seent vi vil din Bortgang glemme, Og seent, hvad Du mod os har gjort, Du altid fulgte Pligtens Stemme Saavel i Lidet som i Stort. Vi takke kun, men Gud dig glæder J hine lyse Evigheder. Ei var det os forundt at lukke Dit Øie i din sidste Blund, Vi hørte og ei dine Sukke, Ei Afskedsordet fra din Mund; Men ei det nytter os at klage: Vi kan ei hente dig tilbage. Saa hviil med Fred i Gravens Kammer Det Støv, som kommet var af Jord! Naar vi blier fri fra jordisk Jammer, Vi samles hist i glade Chor. Forældre, tørrer af Jer Taare! J Søstre, sørger ei saa saare! Sandholtslyndelse d. 24 Jan. 1845. J. J. Jacobsen. Helliget min tabte Fader. Jørgen Ludvig Brandt. Fader, dine Elsktes Taare Følge dig til Graven hen; Ene staae vi ved din Baare Jngen er, som Du igjen! Men en evig, evig Sommer Lyser for Dig paa din Vei; - Blomstret falmer, Vintren kommer Dine Blomster falme eil For din trætte Sjæl oprunden. Er nu Himlens Herlighed; - Smertens lange Nat forsvunden Den Du seierriig gjennemstred! Tak, o Fader af mit Hjerte For din Kjærlighed til mig, Tak for Ordet Du mig lærte, Aldrig skal jeg glemme dig. Fader - over Dagens Taage, Over Nattens Stiernehær Siig mig kan Du end ei vaage Over dine Børns Færd? Kan din Aand os ei omsvæve Skjøndt Du er ei mere her Skjøndt Du ei blandt os kan leve Troer jeg dog Du er os nær! Og i hine lyse Kloder. Skal vi samles, samles vist, - Fader, Moder, Søster, Broder. J dit glade Paradiis. Ved Provst D. Faaborgs Gravhøi paa Dalum Kirkegaard. Venlige Død! Kjærlig du favned den Trætte og Svage, Førte ham atter til elskede Mage; Ved hendes Side, befriet fra Nød Hvilen er fød! Sallige Stund! Opfyldt er Hjertets den dybeste Længsel, Aanden har viklet sig ud af sit Fængsel; Lad da kun Støvet - i venlige Lund Nyde et Blund! Ved Templets Fod. Slumrer Du gode og retskafne Hyrde! Træt var Du blevet af Dagenes Byrde; Hjorden Du vogtede kjærlig og tro - Hvil nu i Ro! Elskede Ven! Tak for det ømme og kjærlige Hjerte, Hvormed Du deelte min Fryd og min Smerte! Hist over Stjerner vi mødes igjen Trofaste Ven! Koelberg. Hanssen.