Berlingske Tidende, 1829-03-20
London, den 6te Marts. Statssecretairen Hr. Peel lod efter sin Indtrædelse igaar i Underhuset den Deel af den kongelige Tale, som berørte Jrlands Tilstand, oplæse, og reiste sig derpaa som H. M. Kongens Minister, og i Kraft af den med dette Embede forbundne Pligt for at forsvare det Raad, som af et fuldkomment enigt Cabinet var givet H. M., i Hans naadigste Trontale at indflette den nys oplæste Anmodning om at tage Jrlands Tilstand og de romerskekatholske Undersaatters politiske Umyndighed i Overveielse, og for at forelægge Huset de Forholdsregler, igjennem hvilke H. M. Regjering troede, at den kongel. Anmodning kunde bringes i Udøvelse. Han viste først, hvorfor han havde forandret sin Anskuelse om Emancipationen, og nu tilraadede en Forholdsregel, i hvilken han tidligere ikke havde villet indvillige. Han beviste, at England er i en Stilling, i hvilken det ikke kan blive; noget maa der skee, et deelt og i sig selv uenigt Cabinet kan ikke længere bestaae med Statens Tarv. Regjeringen har derfor kun Valget imellem to Ting. Enten maa den tilstaae Katholikerne flere Rettigheder, eller berøve dem dem, som den allerede har tilstaaet dem. J 1823 havde han været af Minoritetens Mening i Cabinettet, og været imod flere Rettigheders Jndrømmelse, og som følge heraf taget sin Afskeed. Underhuset, som var valgt i 1826, havde i 1827 ogsaa erklæret sig herimod, men i Aaret 1828 havde dette samme Huus, uden at antage nogen Bill, hyldet Principer, og erklæret sig herfor Ogsaa dengang havde han været villig til at opoffre sin Post for sin Overbeviisning, men siden havde han faaet den sørgelige Vished, at det selskabelige Liv var rystet i sine Grundvolde i Jrland, at Familiebaandene vare søndersplittede der, at Retfærdighedens Kilde var forgiftet der. Man har troet at kunne afvise denne Paastand ved at sige, at det var det gamle Sprog, som man havde ført nu i 35 Aar, og at de paaberaabte Kjendsgierninger, som i 35 Aar havde gjentaget sig, derfor ikke vare nogen Grund til Forandring. Men netop det, at Klagerne vare saa gamle, og Visheden om, at Kjendsgjerningerne ikke kunne nægtes, beviste, at noget maatte skee, og han troer, at hele England var enigt heri, hvor uenige de enkelte Partier end kunde være angaaende det, der burde skee. Han bad Huset vel at overveie, hvad Følgen havde været af, at den katholske Qvæstion i de sidste 35 Aar var bleven in Statu que, og at Ministeriet ikke havde været enigt i dette Punct. Han bad Huset om, at tage disse Følger i Betragtning ikke blot med Hensyn til Jn land, men ogsaa med Hensyn til England. Han gjennemgiderpaa Forvaltningen siden 1794, og viste, hvorledes Uenighed, med Hensyn til den katholske Qvæstion stedse havde hemmet Ministeriets Gang, og opløst Cabinettet. Heri laae Grunden til Hr. Pitts Brud med de øvrige Ministre (Hertugen af Portland og Grev Fitzwilliam) 1794, til hans Resignation 1801, til LordGrenvilles og Greys Afskeed 1807, til Ministeriets hemmelige Sønderspittelse under Perceval, thi efter hans Død 1812 viste det sig aabenbart, at man ikke havde været saa enig i Modstanden mod Katholikerne, som Publikum antog det, og med en Majoritet af 139 Stemmer blev det da antaget, at Jrlands Tilstand skulde tages i Overveielse. Vilde Perceval da være blevet forenet med Canning og Castlereagh, selv om Døden ikke havde opløst dette Baand, Siden den Tid og indtil nu, eller idetmindste indtil Begyndelsen af denne Session, har man af den katholske Qvæstion villet gjøre en saakaldt neutral Qvæstion, og Cabinettet var som oftest deelt i dette Punkt, undertiden syv mod sen for eller imod Emancipationen, men som oftest lige. Følgen heraf var, at Jrlands Regjering ogsaa var deelt og uenigLordlieutenanten og hans Secretair, the attorney general og the sollicitor general havde ikke sjeldent højst forskjellige Anskuelser. Men Jrlands Rolighed og Landets Lykke led herunder, og disse Lidelser vare saa store og mangfoldige, at de vel kunne berettige til at foreslaae en Forandring. Saaledes som i Cabinettet havde været deelt, havde ogsaa Huset været det; af 5 valgte Underhuse havde fire erklæret sig for Qvæstionen, og det femte forkastet den kun med 243 mod 211 Stemmer. Og hvorledes tænker det nuværende Huus om Qvæstionen? Han beder at erindre, at det først er valgt i 1826, at man altsaa tør antage, at Landets nuværende Mening i denne Sag ogsaa har udtalt sig ved Valgene. Man har sagt, at Ansvaret hvilede alene paa ham for en Forholdsregel, mod hvilken hele England vilde erklære sig. Folkets Stemning, troede han, fremgik snarere af Valgene end af de Petitioner, hvortil der samles Underskriften, mere eller mindre ivrigen og samvittighedsfuldt. Han havde derfor ladet sig det være magtpaaliggende at skaffe sig Vished om Folkets Stemning i 15 af de folkerigste Grevskaber, og i 20 a de største Byer. Resultatet var, at der af hines Repræsentanter, vare 15 imod og 17 for Concessionen, og af disse 18 imod og 28 for Concessionen. Har man Grund til at troe, at en vordende Generation vil være strengere i sin Protestantisme end den nuværende, som har samvirket til det nuværende Underhuses Valg, naar det er et Factum, at der i de sidste 10 Aar ikke er indtraadt et eneste nyt Medlem i Huset, der i Ungdommens Fyld besad Manddommens Kraft og Talenter, at han jo har svoret til Emancipationens Banner. Nødvendigheden af en Forandring insees saaledes almindeligen i England, og skulde Jrland have mindre Sands og Die for sin egen ulykkelige Stilling. Det er et Factum, som især fortjener at bemærkes, at neppe et eneste af de sidste 25 Aar er hengaaet uden at man har maattet tye til overordentlige Love. Habeascorpus Acten blev suspenderet, og en Act for suppressing, rebellion udstædt i Jrland 1800, den blev hævet 1801. men traadte igjen i Kraft 1803 og 1804, og efter dens Udløb 1806 blev en speciel Commission udnævnt. 1807 blev the insurrection-Act promulgeret, den blev først gjenkaldt 1810, for atter at træde i Kraft 1814 og 1816. Lignende Forholdsregler bleve tagne 1822, 1823, 1824. Billen 1825 var forat undertrykke ulovlige Foreninger. Den blev 1826 og 1827 i Kraft, og udløb først 1828. Nu er en ny Bill gaaet igjennem mod den katholske Forening. Vidner ikke Alt dette om, at Tilstanden ikke kan blive som den er: Et af to er kun muligt, enten en aaben og fast Modstand eller Concession efter Tidsaandens Fordringer. Er den førstes absolute Umulighed beviist, saa vil den andens Nødvendighed derved alene være indlysende. - Derpaa gjennemgik Statssecretairen, hvad et Ministerium kunde gjøre, der troede det muligt at sætte sig imod enhver Concession. Parlamentets Oplysning vilde ikke føre til Maalet, og Undragelsen af de allerede tilstaaede Privilegier vilde føre til uberegnelige Yderligheder. Katholikernes Tilstand, den Jndflydelse, som Opdragelsen har havt paa dem, den Betydning, som de igjennem dens Eiendomme have vunden, ja selv deres nummeriske Forhold gjør det umueligt at troe, at dette vilde kunne lykkes. Jrland tæller henved 7 Millioner Indbyggere, af disse ere 2 Protestanter, og 5 Katholiker; men den ere saaledes fordeelte, at 1,200000 Protestanter boe alene i Provindsen Ulster. J Munster, Leinster og Connaught bo 150000 Protestanter og 4,250000 Katholiker, Hvorledes skulle disse Provindser kunne regjeres, Skulde alle de tilstaaede Rettigheder bortfalde, da maatte Deeltagelsen i Jurys ogsaa unddrages dem, thi ellers vilde Penal=Lovenes Igjenindførelse være illusorisk, Hvad vilde der blive af Eiendomssikkerheden i Landet? Og ikke blot Katholiker men ogsaa Protestanter ville ikke kunne være enige med Regjeringen, ifald den vilde slaae ind paa denne Vei. Han bad Huset, at agte paa den nylig fremlagte Declaration af de irske Protestanter; den var undertegnet af de rigeste og meest velhavne Godsbesiddere i Jrland. Kan man ogsaa om den sige, at det er en Partiesag? Men antaget selv, at en saadan retrograBestyrelse var mulig, hvorlænge kunde den vare, Dog vel kun saalænge Freden varede, og vilde nogen Regjering være istand til at sætte dette Tvangsregiment igjennem under en Krig, Dennes Begyndelse vilde medføre en farlig Forvirring. Men muligen at et saadant Ministerium vilde paastaae, at det paa eget Ansvar trods al Fare nok skulde sætte Systemet igjennem. Han bad Huset og at gaae i Erfaringens Skole. Endnu 1792 havde Huset eftertrykkeligen erklæret sig 1 imod Concessioner, og fra alle Kanter strømmede der Petitioner herimod ind, men neppe var den franske Krig udbrudt, saa aabnedes Sessionen 1793 med at man anbefalede Katholikernes Besværinger til en alvorlig Overveielse, og man skyndte endog med en slig Hast paa en Bill til adskilliges Bortryddelse, at den blev et Overilelsens Værk, for hvilket England endnu maa 1 undgielde. "Saalænge han ikke saae en kraftigere Aand end Hr. Pitt i Spidsen af Regjeringen og et mere protestantisk Parlament, end det for 1793, saalænge kunde han ikke troe England sikkret i Tilfælde af Krig med en til en uafbrudt Modstand bestemt Regjering; heller ikke kunde han undlade at troe, at Regjeringen ved en Krigs Begyndelse skulde være nødsaget til at give efter, og bevillige det, hvad den forhen afslog, ja bevillige det paa en Maade, hvortil den ellers aldrig skulde have givet sit Samtykke. Han havde hørt endnu et andet Alternativ opstille imod Concessionen, og dette bestod i - Borgerkrig. Han vilde med Lord Falkland sige: "Fred, Fred, Fred.", og bad Dem at betænke alle en Borgerkrigs Følger og Rædsler. Men ogsaa her var Erfaring den bedste Lærer. Thi hvad er der skeet hver Gang Borgerkrigens Furie er blevet lænket? Da Rebellionen 1798 var undertrykt, sagde Regjeringen da: fordi vi nu have Fred ville vi sætte os med Kraft mod Concessionen, eller antoge de ikke, som havde undertrykt Rebellionen, at Forsyning ene kunde befæste Freden. "Lad dem, som modsætte sig Concessionen, med Opmærksomhed læse Historiens Aarbøger, lad dem spørge de henrundne Aars sørgelige Erfaring til Raads, og de skulle komme til den Overbeviisning, til hvilken jeg er kommen, at Qvæstilionen ikke kan blive saaledes som den nu er. Modstand kan umuligen bestaae i Tidens Længde med Statens Sikkerhed og Landets indre Fred. Efter saaledes inddirecte at have beviist Nødvendigheden af en Concession, gik Statssecretairen over til at forklare, i hvad denne skulde bestaae. Han bestræbte sig først at bevise, at Qvæstionen, var af politisk og ikke af religiøs Natur, omendskjøndt en mægtig Aarsag til den Modstand, som den mødte, var, at man ansaae den for en religiøs Materie. Men selv antaget, at den var dette, saa var der mere at vente af Concessionen end af det hidtil fulgte System, der havde forbittret Katholikerne, og gjort dem, som enhver forfulgt Religions Bekjendere, til intollerante Martyrer. Nu hang en stor Mængde Katholiker ved deres Tro er blot af Overbeviisning, men fordi de ansaae det for en Æressag, ei i Farens Stund at svigte deres svage Brødre. Har Protestantismen vundet Tilhængere eller gjort Fremskridt under Tvangs systemet: En anden men efter hans Overbeviisning intetsigende Modgrund var Kronningseden. J de 18 Aar han selv havde ledet det modsatte Partie, havde han aldrig støttet sig herpaa, saa svag ansaae han denne Grund. En større Vanskelighed forConcessionen, thi han fordulgte sig ei, at der vare Vanskeligheder at møde og overvinde, øinede han i Unionsacten mod Skotland. Men her bad han alle Husets Medlemmer at erindre, at Tiden fordrede, at man maatte handle i en Forsynings og gjensidig Velvilligheds Aand. Det er ikke første Gang, at den mindre betydende Sag har maattet vige for den større, det er ikke første Gang, at bydende Omstændigheder have gjort det til Pligt at sætte de hidtil fulgte Principer til Side. Unionen med Skotland selv er et Beviis herpaa. Syvaarigheden, Regentskabet, Unionsacten med Jrland omstyrtede hidtil antagne Principer. En bydende Nødvendighed kan ene retfærdiggjøre en saadan Afvigelse, men da ville ogsaa fædrelandsksindede Mænd opoffre almindelige Betragtninger for at sikkre Statens vedvarende Tarv og Rolighed." Saaledes som Forholdsreglen til at afgjøre den katholske Qvæstion vil blive foreslaaet, var den bestemt og ordret affattet for Sessionens Begyndelse, og ingen uden Medlemmerne af Hs. M. Cabinet have medvirket hertil. Principet og Basis for denne Forholdsregel er i faa Ord: Udslettelsen af borgerlig Forskjellighed og Lighed af politiske Rettigheder, (the abolition of civil distinctions and therequality of political rights.) Undtagelserne fra dette Princip i ville alle være byggede paa specielle Grunde, og ikke omstyrte det. Og ligesom dette paa den ene Side vil blive Reglen, saaledes vil paa den anden Side Principet være: den protestantiske Religions Opretholdelse i Gjerning og i Ord, som den ved Landets Love bestaaende Religion, i dens Doctriner, Lærdomme og Regjering. Det er disse to store Formaal, som skulle forbindes, de romerske katholske Undersaatters Igjenindsættelse i deres politiske Rettigheder med den herskende Kirkes fuldkomne og varige Betryggelse, og denne sidste beroer ikke paa Unions=Acten med Jrland, men paa det engelske Folks Ærbødighed, for og Kjærlighed til dets Religion. Katholikerne i Jrland ere vel i en anden Stilling end deres Brødre i England, og i Besiddelse af enkelte Friheder, som ikke ere tilstaaede disse, men han indseer ingenlunde, naar hine blive indsatte i deres fuldkomme borgerlige Rettigheder, hvorfor disse med Grund skulle blive udelukkede herfra. Det samme gielder om de skotske Katholiker, og han troer ikke, at der i Unionsacten skulde findes nogen saa vægtig Grund, at Katholikerne i en Deel af Staten skulde vedblive at sukke under den borgerlige Umyndigheds Aag, og allermindst der, hvor der er mindst Fare ved at løse Baandet. Den første Forholdsregel, som han derfor vil foreslaae som almindelig for hele Staten, er med Hensyn til den fuldkomne Eiendomsbesiddelse og til Penallovene, som Mange urigtigen troe allerede ere ophævede. Katholikerne bør besidde Landeiendomme saaledes som andre Dissentere, i det Tilfælde, at de ikke aflægge de tre Eder, som Loven nu paalægger dem, og med hvis Aflæggelse man hidindtil har conniveret. Den næste Forholdsregel er Katholikernes Tilstædelse til politisk Magt, og hele dette Spørgsmaal dreier sig igjen om deres Tilstædelse til Parlamentet. Uden denne Rettighed ville alle andre Concessioner, som kunne gjøres dem, blot tjene til at bestyrke dem i deres Modstand, indtil de erholde i dentie. Billen foreslaaer derfor, at de katholske Pairer og de katholske Herrer, som herefter blive valgte til Underhusets Medlemmer, skulle være berettigede til at indtage deres Sæde baade i dette og det andet Huus. De bør sættes aldeles i paa den samme Fod som deres protestantiske Colleger. Hvorvidt de med Hensyn til Antal eller Rettigheder kunne være underkastede Jndskrænkning, er blevet meget nøie overveiet, og Regjeringen er kommen til den Overbeviisning, at enhver nummerisk Bestemmelse vilde give Anledning til de meest forviklede Controverser, især naar denne ved de almindelige Valg, endog saa ganske tilfældigen, blev overtraadt. Jndlysende er det ogsaa, at saalænge Katholikernes Repræsentationsret kun er indskrænket til et bestemt Antal, saa vilde disse ansee sig for en sluttet Phalaux, der har en Partiesag at forsvare, og derfor den protestantiske Kirke at bekjæmpe. Af lignende Grunde er det ikke hensigtsvarende at indskrænke de katholske Repræsentanters Stemmeret til enkelte Sager. Det vilde stedse være umuligt med Bestemthed at kunne sige hvad der angaaer den herskende Kirke, og hvad der ikke kan komme til at angaae den Og hvad vilde Følgen blive, i Fald de katholske Medlemmer vel turde tale, men ikke give deres Stemmer i disse Sager, Desuden ville alle slige Indskrænkninger være stridende imod Billens Princip, der som ovennævnt er, Udslettelse af al borgerlig Forskjellighed, og Lighed af politisk Rettighed. Eden, som Protestanterne herefter skulle aflægge, vil være saaledes, at Katholikerne med god Samvittighed kunne underskrive den. Først skal Erklæringen imod Transsubstantiationen falde bort i Almindelighed, og kun vedligeholdes i enkelte Undtagelser. Den er heller aldrig bleven aflagt under Dronning Elisabeth eller i nogen anden Periode, som fulgte kort efter Kirkens Løsrivelse fra den romerske Pavestoel. Den er først bleven indført under Karl den Anden, og netop kun for at udelukke Katholikerne fra Parlamentet. Naar Udelukkelsen ophører, falder altsaa enhver Grund til dens Bibeholdelse bort The oath of supremaey skulle Protestanterne herefter gjøre, uden at Katholikerne skulle være nødte til at aflægge den. Naar Sammensmeltningen mellem Protestanter og Katholiker først er fuldbragt, da vil man i Forening maaskee kunde vende tilbagetil Eden, saaledes som den blev aflagt under Elisabeth. Jstedet for the oath of allegiance og the oath of abjuration foreslaaes en anden, hvori de begge ere indbefattede (see Statstidende No. 44.) Denne Eed vil give al den Sikkerhed, der kunde forlanges, thi naar man indvender, at dens Udtryk ikke ere saa bindende, som de ere det i den Eed, der nu aflægges, saa maa man tage i Betænkning, at den nuværende Eed indeholder Løfter og Forsikringer, som enhver Mand, uden Hensyn til Religions Bekjendelse, maa antages stiltiende at underskrive. Men skulde Huset ønske, at andre Udtryk bleve optagne i Eden, hvorimod Katholikerne intet kunde have at indvende, da de nu aflægge en saadan Eed, ved andre Leiligheder, saa vilde han (Statssecretairen) efter Parlamentets Ønske villig optage dem i Eedsformularen (Almindeligt Udraab: Nei, Nei 1). Det næste Punkt angaaer Katholikernes Tilstædelse til alle Corporations-Embeder og Dommer-Embeder, hvorfra de hidindtil have været udelukkede. Hvad militaire Embeder anbelanger, da have de allerede længe havt Adgang til disse, med Undtagelse af General en Chefs Posten. Ogsaa med Hensyn til den egentlige Statstjeneste burde Adgangen aabnes Katholikerne, og den skjønneste Bane for Undersaatternes Ærgierrighed ikke længere været lukket for dem. Men her maatte Undtagelser finde Sted, thi Princippets Modvægt, den bestaaende Kirkes Betryggelse, paabød disse. Undtagelserne, som Statssecretairen foreslog, bestaae i følgende Embeder: Lord=Lieutenantens i Jrland og Lord=Kantslerens i England, alle Ansættelser ved Universiteterne og ved protestantiske Stiftelser og Skolerne, og her skulle Katholikerne ikke blot udelukkes fra Admissions, men ogsaa fra Repræsentations=Retten. "Disse ere, vedblev Hr. Peel, de Indskrænkninger, som jeg foreslaaer til Gunst for den herskende Kirkes Rettigheder, Privilegier og Immuniteter, de ere Undtagelser, som den foreslaaede Bill vil inddrømme, for at møde Protestanternes billige Forventning; de ere Undtagelser, som ere nødvendige for at bevare og opretholde den protestantiske Kirke reen og uskadt, men man maa erindre, at de ere Undtagelser, som beroe paa specielle Grunde, og ikke i ringeste Maade kunne rokke det store Princip, de borgerlige Rettigheders Lighed, hvorpaa Billen beroer. Eden bør udstrække sig til Katholikerne saavel i Skotland som i Jrland, og saaledes er vist enhver Fordring, som Katholikerne med billighed kunne gjøre, opfyldt. Paa den ene Side er deres Forlangende om borgerlige Rettigheder inddrømmet, og paa den anden Side er den Betryggelse gjort dem til Pligt, som den protestantiske Kirke kunde fordre, og som de uden at krænke deres Samvittighed kunne indrømme. Bestemmelserne angaaende Valgrettighedens Betingelser ville derpaa være Gienstanden for Billens Jndhold. (Fortsættes.)