JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Politivennen, 1807-01-01
Opfordring til Hr. Traktør Gottlund. Søndags Aften den 12te Juli traf det sig tilfældigen, at jeg gik ind til Traktør Gottlund, hvor Opvartersken ogsaa paa mit Forlangende lovede at bringe mig Mad og Vin. Efterat jeg havde ventet en fjerdedel Time, og flere Gæster imidlertid havde samlet sig i Stuen, kom Opvartersken endelig og erklærede ganske højrøstet, at jeg ikke kunde faae noget af det Forlangte; da denne Tjenestepigens grove Adfærd imod mig let kunde hos de overværende efter mig ankomne Fremmede vækket Formodning om, at jeg paa dette Traktersted paa en eller anden Maade forhen kunde brugt upassende Opførsel, saa finder jeg mig beføjet offentlig at bekjentgjøre, at jeg ikke er mig nogen af mig given Aarsag til slig Behandling bevidst, hvorhos jeg opfordrer Gæstgiveren Hr. Gottlund til ligeledes offentlig at kundgjøre, om han veed noget fra min Side, der kunde i mindste Maade drage den beviste Medfart efter sig. Friederich Peschel, Tømmermester boende paa Østergade.
Politivennen, 1807-01-01
Hundenvæsen i lille Kongensgade. Mandagen den 13de blev jeg i lille Kongensgade anfaldet af en sort Pudelhund, som kom farende ud paa Gaden efter mig, fra Huset No. 85, og beed Hul i min Kiole; dette anmældes til Advarsel for Andre, og haaber jeg Vedkommendes Opmærksomhed henvendt paa dette højstfarlige Dyr. A. Bondo.
Politivennen, 1807-01-01
Om den Hullevadske Enkekasse *). Det er bekjendt for dette Selskabs Jnteressentere og flere, at det hidtil har *) Uden videre vil vel enhver forstaae, at Talen er om det Selskab, hvis lange Navn. det forenede begravelsesenke under. støttelsesogbrubegaveselskab foralleftænderoprettetiaarsyttenhundredeogfire oghalvfems, endog saaledes skrevet som her, uden Kommaer, Bindetegn. og store Bogstaver, er en Abderitisme, den der en Mængde Penne, Blæk og Tid, udin at være en Nødvendighed. staaet som en Undtagelse fra andre private Selskaber af den Art, og erhvervet sig en Tillid, der nødvendig maatte stige, da det faaes, at det, medens det betalte til sine Enker, samlede en stedse voxende Kapital. Hvor forundret maatte ikke derfor Publikum erfare, at der i dette Selskab ikke allene var den største Splid om dets vigtigste Anliggender: dets Love og dets Enkers Tarv, men at endog Lemmer af samme ønskede at gavne nogle Enker paa de andres Bekostning, fylde de yngre eller de endnu vordende Enkers Pung, til Skade for de ældre, de første, de allerede uden Mand eller Forsørger værende, og blot paa Kassen haabende Enker! Hvor studsende maatte det ikke være for den, der kun var en udvendig Tilskuer af Selskabet, og hvor hjertekrænkende for den, der paa samme havde grundet sin eneste Tillid, naar den Modstand slig Adfærd mødte, bragte Partiet for de senere Lemmers Enker saaledes i Harnisk, at de arbejdede af alle Kræfter paa en Omkalfatring af Selskabet, at der sattes anonyme Sirkulærer igang for at faae bragt en voldsom Revolution tilveje, der, hvis den ikke il de ældre Enkers Ødelæggelse sejrede, maatte opløse Selskabet, til Tab for baade ældre og yngre! Hvilken Kummer for Enken, der hørte overalt hvor hun kom det for hende skrækkelige Rygte: nu gaaer Selskabet overstyr, eller der læste i Ugeblade et skingrende Udraab, at denne gamle Rønne (Selskabet) maatte nedbrydes, ledsaget af en Mængde Vrangvittigheder, men ikke af et eneste Bevis, og nu, som saamange gjerne gjøre, troede at det dog maatte være sandt, siden det stod paa Prent 1) For den, der har mindste Logik, er det let at foragte de Domme, som fældes af en Person, der vil bilde os ind, at han veed hvad ethvert Menneske i de danske Stater forstaaer eller ikke forstaaer. En eneste saadan Ubluhed er for ham Kjendemærke nok paa Autors Værd og Hensigter; men af en stakkels Enke kan dette ikke ventes. Men dobbelt voxer Menneskevennens Harme, naar han veed, at disse Angreb af den forbittrede Partiaand paa Selskabets Tilværelse ikke kunne undskyldes med nogen nærværende Uformuenhed hos Selskabet at dette har i aarlig Bidragsindtægt omtrent 29,000 Rdlr., at det altsaa til at bestride de værende Pensionisters Betaling, der stiger til 40, 200 Rdlr. aarlig, ikke behøver at forbruge den hele Rente af sin samlede Kapital 323,000 Rdlr., at der altsaa endnu er Overskud, endnu er Tilvært i Kapital, og at Selskabet altsaa endnu ikke af nogen vaagen Mand bør kaldes faldefærdigt. Førend jeg gaaer videre, er det nødvendigt kort at vedrøre Selskabets Historie. (Fortsættes).
Politivennen, 1799-01-01
Vold i Kronprindsensgade. Ligesom det paa den ene Side er unægteligt at Politiet, naar det skal svare til Hensigten, bør revse enhver Uorden, der i større eller mindre Grad forstyrrer den udvortes Sikkerhed, saaledes maae man ogsaa paa den anden Side tilstaae, at det er umuligt, at Politiet skulde kunne være overalt tilstæde, hvor noget sligt øves. Da nu Deres Blad har paataget sig, venligen at gjøre Politiet opmærksomt paa de mødende Uordener, saa troer jeg herved at handle hensigtrigtigt, naar jeg beder Dem i Deres Blad at melde Politiet: at Farverens Karl i Antonistræde, det kjendte adskillige ham for, Løverdagen den 26 Jan. d. A., omtrent Kl. 9 Slet om Formiddagen i Kronprindsesgade reed en gammel Kone overende, og derpaa for at undgaae de lovbefalende Følger deraf, reed i fulde fire Spring gjennem Hronprindsensgade, og Pilestrædet, hvor han omsider blev standset, og ført tilbage til det Sted, hvor han havde redet bemeldte Kone overende, som endnu støttet paa tvende Mennesker Udsste taareblændte Forbandelser over ham, medens han, uagtet højtlydende Naab om at føres til Politikammeret, reed sin Vej bort, og beloe formodentlig i Hjertet de farlige Beloter, som i piuehassisk Harme grebe ham, for - atter at slippe ham. Da imidlertid Gadekommissaren Balke i Kronprindsensgade med flere vare Øjevidner til hans lovstridige Opførsel, saa kan det vel ikke paatvivles, at Politiet ligesaavel vil vide at ramme bemeldte Karl, som det tilsorn har revset enhver Skyldig efter givet Underretning, og indhentet Oplysning. Ogat Politivæsenet saaledes vilde bidrage til at hemme de hyppige Klager over utilladelig Riden og Køren paa Gaderne, er lige saa bekjendt som uimodsigeligt.
Politivennen, 1807-01-01
Nogle ønsker for Omegnen af Kbhvn. 1) Det vilde bidrage meget til Bekvemmelighed, om der var en offentlig aaben Gang eller Vej i Midten fra Frederiksberg Allee ud til gamle Kongevej. 2) Ligeledes maatte man ønske en saadan offentlig Vej fra Midten af Frederiksberg Allee ud til Landevejen. Den dertil nødvendige Grund kan maaskee være dyrnok, men Summen maatte dog let komme ind ved at lade de Gaaende betale noget lidet i nogle Aar, indtil samme og Bekostningen vare indkomne. - Gjøres det ikke nu, vil det blive end dyrere herefter. 3) En offentlig Vej eller Gang fra Udgangen af Østerport til Kastelsvejen vilde for mange Gaaende og Spadserende være en stor Behagelighed og Bekvemhed; og kunde let indrettes. At ligeledes 4) en Plads paa Vesterbro 5) En Gade fra Midten af Vesterbro ud til gamle Kongevej 6) en Gade fra Midten af Vesterbro ned til Kallebostrand 7) en offentlig Plads for Forstaden Nørrebro - vilde være til Nytte, Bekvemhed og Prydelse, er forhen ofte omtalt i disse Blade. Da dette tildels har været forlænge opsat, vilde vel Bekostningerne ikke være ringe, men disse kunde igjen i Tiden indbringes ved det samme Middel, som ovenfor er foreslaget. Men høj Tid er det at sørge for disse Jndretninger, før Grundene ved Bebyggelse stige endnu højere i Værdi.
Politivennen, 1807-01-01
Uordener. 1) Med største Forundring maae man endnu see i lille Kongensgade, paa den Gaard hvor Posten findes uden for, og hvor en stor Mængde Vogne sædvanlig findes holdende, den vederstyggelige lange Tagspøjte i Regnvejr neddænge alt sit Vand lige paa Fortogsfliserne. Da Vognenes Holden og den dermed foretagende Vaskning, desuden Gadeposten med sit Vandspild og Stænk, gjøre Kørebro og Fortog paa dette Sted af Gaden noksom Skade, havde man haabet, at Husejeren vilde mindet sig selv til at borttage hvad der skæmmer Huset, vansirer Gaden, og er til stor Fortræd og Ubekvemmelighed, for Fodgængere, og sikkert troet at han i det mindste vilde gjort dette, naar Tingen offentlig paaankedes. Det er umligt, at han ikke skulde vide, at saadan Anke er gjort, da dette vist er den tiende Gang, denne ækle Rende har været paaanket i Politivennen, og hans Bekjendtere altsaa sikkert havde fortalt ham det, om han ej selv læser Bladet. At vise sig standhavtig er vist nok priseligt, dog Notabene naar Standhavtighedens Gjenstand selv er priselig. 2) Paa det gule Hjørnehus af Strandgaden og lille Torvegade ere ingen Gadenavne at finde. 3) Samme Huses nye Nummer er paa. malet med Tal, der ere meget mindre, end hvad Plakaten befaler. 4) Den Hjørnebygning, der staaer i Vinkel lige overfor det nysnævnte, mangler ligeledes Gadenavne.
Politivennen, 1807-01-01
Forslag de løse Sælgere og Sælgersker betræffende. (Efter Jndsendt.) Det nye, ved Plakat bekjendtgjorte Bud, at ingen paa Gader og Pladse maa falholde, uden de, som dertil erhverve Tilladelse, viste allerede Dagen efter sin kjendelige Virkning, blandt andre Steder paa Amagertorv, hvor der før var en saa overmaade stor Stimmel af Jøder og Sælgersker. Man tør haabe, at det ogsaa vil befrie os fra en Mængde huserende Sælgere og Sælgersker, der ofte have været til største Ulejlighed, deels ved Jndlistelse i Værelser, Jndfindelse paa Trapper og i Gaarde, under Paaskud at sælge, dels ved et virkelig ubehageligt og besværligt Paahæng og Nøderi, hvorved de egnede sig til at kastes paa Døren. Ligeledes blev man ofte paa Gaden forfulgt af unge Sælgere og Sælgerinder, hvis rettere Dont havde været en Handværkslære eller en Pigetjeneste. Husejerne have hidtil ved Husereriet ikke kunnet bruge det fuldkomne Politi indendørs mod slige, undertiden i Tyveri skyldige og næsten altid derfor mistænkelige Personer; da det af Lejeboende ikke sjælden vilde ilde optages, om man bortviste dem. Det kan og ikke nægtes, at Husering, indskrænket tilbørlig, er til Bekvemmelighed. Men for at denne velgjørende Plakat ret kan erholde sine ønskelige Følger, troer Anmælderen det ikke allene særdeles bidragende, men saagodt som nødvendigt, at de tadte Sælgere og Sælgersker, der hverken have Bod, Stade eller noget bestemt Sted (hvorved de have Kjende og kunne angives i Tilfælde), maatte, foruden den befalede erhvervede Tilladelse, forpligtes til at bære paa Brystet et Nummer, der tillige var forsynet med et almenkjendeligt Politistempel. At dette vilde være højligen til Nytte troer Anmælderen fuldkommen indlysende. Jkke allene vilde det lette usigeligen Politibetjenternes og Vægternes Pligter; men ogsaa for Husejere og Husfædre gjøre det muligt, at holde alle uberettigede og mistænkelige Husererier ude, hvorved Tyverierne vist vilde meget formindskes. J Tilfælde af Næsvisheder, Paahæng og Fornærmelser havde man herved et Middel ihænde til at skaffe Raad med Politiets Hielp.
Politivennen, 1807-01-01
Nærighed i Helsingør. (Efter Tilsendt.) J en Skrivelse fra Helsingør berettes, at Hosekræmmerhandelen der er steget til en stor Højde; for enkelt Mand er den steget til en saa besynderlig høj Grad, at han endog har begyndt at sælge Blodigler for 8 Sk. Stykket, der har til Følge, at enhver, hvis Pligt det er at forsyne sig med samme, maa nu betale dobbelt og 3 dobbelt mod forhen til dem der, samle dem fra Dammene, ja endda neppe kunne faae Dem. Om nu Sælgeren forstaaer sig paa, om han bekommer og sælger Heste Blodigler, giftige, eller de sande, som man bruger til Mennesker, det er en anden Sag, som en Kristen dog ej bør have Tvivl om.
Politivennen, 1807-01-01
Advarsel til en ond Dreng. Den kaade Malerdreng, som forleden Dag, paa Hjørnet af Kjøbmagergaden og Landemærket, slog tvende gamle Koner bidende Ting i Øjnene, advares herved at holde sig for Eftertiden fra saadanne ondskabsfulde Kaadheder, da han ellers skal blive offentlig nævnet, og blive nødt til at føle de Ubehageligheder, som deraf kan flyde for ham.
Politivennen, 1807-01-01
Ønsker ved Bommen. (efter Jndsendt). Højligen var det at ønske, at en Jndretning maatte træffes for Baade, der fra Havnen vilde ud paa Reden, hvilket ogsaa forhen flere Gange i Politivennen er foreslaget, at nemlig under Broen gjordes en Aabning, stor nok for en Baad, som lukkedes med en liden Bom, der magelig af een Mand kunde hales til Siden. Naar da alle Baade (de varpførende undtagne) maatte gaae derigjennem, og hver Gang betale 8 Sk., vilde dette være nok til at lønne en gammel Sømand for at have Vagt ved denne Bom, og tillige betale en Toldbetjents Nærværelse derved om Søndagen, naar Baadsmanden ikke er paa Broen. Herved vilde altsaa Toldsvig forebygges ved denne Baadebom, og en stor Behagelighed fremstaae for alle dem, der ønske at gjøre Lystfart i Baade. Lystbaadenes Tal vilde voxe, og den uskyldige Fornøjelse, som en Søtur yder, vorde mange flere til Del, og nydes uden de Fortrædeligheder, som nu møde. Thi ikke allene er det højst ubehageligt, at man om Søndagen, for de fleste den eneste mulige og for alle den bekvemmeste Tid, slet ikke kan komme ud eller ind; men naar man om Søgnedage skal med Baad ud eller ind igjennem Bommen, bliver man ofte prajet af Arbejdsfolkene ved Bommen for Drikkepenge, hvilket er en fortrædelig Ting i sig selv, og kan muligt tillige hos mange opvække den Tanke, at de ikke komme saa hastig og vel igjennem, hvis de ikke rykke ud med Drikkepenge. Endelig er man udsat dels for at faae Varp under sig, dels for at komme tilskade ved de gjennemhalende Skibe, ja at faae sit Fartøj forklemt og ødelagt, hvis Bommen hales til paa En, før man er kommen ret igjennem. Det sidste, der vel aldrig burde være Tilfældet, skede den 21. Juli i den Grad, at Baadens Ejer har maattet lade den føre paa Land for at faae den igjen udbedret. Da hvad her er sagt, kan bevises, haaber man, at saavel Admiralitetet, som Generaltoldkammeret, Stadens Magistrat og Havnevæsenet, hvilke alle 4 heri synes at være de Vedkommenheder, man kan vente det af, vilde overveje, hvorledes Lystsejlads, der er en saa uskyldig Nydelse, og desuden saa egnende for den Nations Hovedstad, hvis Vej til Ros og Magt det fortladne Hav er, kunde gjøres lettere og mindre forbunden med Krænkelser, Bekostelighed og Tidsspilde, endnu, hvad enten nu det her Foreslagne eller noget Bedre dertil maatte dømmes det rigtige Middel.
Politivennen, 1807-01-01
Om den Hullevadske Enkekasse. (Fortsat fra No. 482). Selskabet oprettedes i 1794, at det var bygget paa løs Grund, som vel er Tilfældet med ethvert privat Selskab af den Natur er sandt; men at Stifteren af samme imidlertid ikke fortjener i offentlige Blade og Skrivter at haanes, troer man let vil findes, da hans Værk dog af mange brave Mænd fandtes at være værd at forbedre og da det nu i 13 Aar har ydet mangen Enke Trøst og Hielp. - Allerede i 1795 Udarbejdedes en Konvention, der var grundet paa det allersikreste Middel man kan bruge, nemlig det, at betale Pensjoner og Brudegaver ved Ligning paa Jnteressenterne, og ved Jndskud, Kvartalbidrag og Renter at samle et Tilstød, en Kapital, der kunde bøde paa overordentlige Tilfælde. Ved denne Jndretning trivedes Selskabet saaledes, at endnu intet privat Selskad kunde maale sig dermed. Det fik en Tillid, der vorte med dets Fond, og hjalp igjen til dennes Væxt, ved at skaffe ny Tilgang. Man ansaae det ligesaa sikkert som den almindelige Enkekasse, og deri havde man Ret, thi det præsterede jo det samme. Man foretrak det for hin Kasse, fordi Jndtrædelsen i denne var saameget mere byrdefuld; og der vil ingen nægte, at man ogsaa deri havde Ret. Den ulykkelige Nyhedssyge, eller rettere den Syge, at ville ikke være nøjet med gule Lokker men og have dem krusede, lagde Grunden til at denne Lykke spildtes. Man vilde paa engang have en stor Fond, og da Tilliden til Selskabet var saa stor, fandt man i 1799, at det herefter ikke burde være saa let at komme ind i Selskabet, men at man fra den Tid af skulde betale en dobbelt saa stor Jndskudssum. Selv denne Forholdsregel formindskede dog ikke Publikums Tillid til Selskabet, saa stærk var denne blevet; ja man ansaae den endog som et nyt Tegn paa Selskabets Tillid til sig selv. Man vil maaskee finde en Modsigelse i det ovenfor Sagte. Dersom denne Forandring ikke formindskede Tilliden til Selskabet, hvorledes kan da deri ligge Spiren til, at Selskabet fra den højeste Velmagts Spidse er kommen ned paa det lavere Trinlet nu staaer paa? Men heri er dog aldeles intet Modsigende. Den Omstændighed, at denne slet ikke nødvendige Forandring afløb uden strax kjendelig Skade der, hvor man saae hen efter Skade, havde den skjulte skadelige Virkning, at man saameget lettere aabnede Øret for nye Bessermakkere, saameget villigere gav nye Forandringer Rum. Og det varede heller ikke længe for saadanne Forandringer gjordes, hvis Følger Selskabet altid vil føle, skjøndt de for det Væsentlige, ved Fornuft og god Villie, endnu staae til at rette. Efterat Selskabet havde staaet herimod 10 Aar, syntes adskillige, at den ved Konventionen beskikkede ovennævnte Lignings Udredelse af det Betalende var alt for trykkende. Heraf benyttede de Kalfatersyge sig, til at forestille Nødvendigheden af en ny Forandring. Denne Gang kunde en lille Ændring ikke stille deres Kalfaterlyst. De afmalede som nødvendigt, at omkaste hele Konventionen af 1795, og blande i Hoballe Klasserne. Jstedet for en Lignings Udredning skulde et fast Fjerdingaars Tilskud gjøres af Jnteressenterne efter enhvers Portioners Antal og efter Alderforbindelsen. (Fortsættes).
Politivennen, 1807-01-01
Bekjendtgjørelse. Det forhen oftere paaankede Tag paa Muren i Kompagnistræde, hvorpaa staaer Soli Ded Sloria, er sat i en noget bedre Forfatning.
Politivennen, 1807-01-01
Forslag til en hensigtsmæssig Forbedring for de i Addressecontoirets Efterretninger indrykkende Avertissementer, betreffende Værelser til Leje og tabte eller bortkomne Sager. (Efter Jndsendt.) Daglig seer man i Addresseavisen halve og hele Sider opfyldte med Værelser til Leje, men aldrig findes derved anført Lejeafgivter og Skatternes Beløb, hvilke begge Dele dog vel upaatvivlelig ere og blive mere magtpaaliggende for den største Del af de til lejeboende Jndvaanere, end allene Beskrivelsen af gibsede, betrukne og dekørerede Værelser a.; denne Mangel i Bekjendtgjørelserne foraarsager som oftest Værelsernes utallige Beskuelser til ingen Nytte, da den største Deel Lejere, ved at høre Afgivtens og Skatternes Beløb, maae finde at have gaaet forgæves; en stor Del af den hermed forbundne Ulejlighed, saavel for Ejer som Lejer, vilde sikket forekommes, naar ved ethvert Avertissement om Værelser tillige blev anført Lejens og Skatternes Beløb, hvorefter vist ingen vil ulejlige sig selv og andre med at besee de Værelser, hvis Afgivter de ikke ville paatage sig. Ligesaa troer Jndsenderen, at Bekjendtgjørelser om tabte og borikomne Sager nærmere vilde opnaae Hensigten, naar altid, Forhold til det Tabtes Værdi en bestemt Findeløn blev udsat for Tilvejebringelsen eller Opdagelsen, saasom en ubestemt lovet Gave lettelig kan foraarsage Trætte ved Tilvejebringelsen, og maaskee ofte forlede til at dølge det Fundne.
Politivennen, 1799-01-01
Ureenlighed bag Nybørs. Det forhen i Politivennen paaklagede Søl uden for det andet Hus i Gaden, bag Nybørs er ikke ephørt, men endog forøget derved, at den Rende, hvorigjennem al Ejernes Uhumskhed flyder, er gaaet i Stykker, saa at den endes midt paa Huset, som nu har samme Skæbne som Gaden og de der Forbigaaende, nemlig at tilsvines. Da Politiet ikke kan see dette Svineri, og andre, som passere denne Vei, baade see, lugte og føle det, anmode disse Ejeren - som man siger er en Kræmmer - og som dog ogsaa ventelig kan see samme, da han ei hører til Politiet - om at istandsætte sin Rende, og skaffe denne Afløb, saa at hans Ureenlighed ej, som nu, skal fryse til en Højde af næsten en halv Alen. Ved Siden af dette Hus ligger en Bunke Grus, og nogle Bræder, og nogle Gange har man tydelig sporet Menneskeskarn. Vedkommende burde dog have saa megen Agtelse for sine Medborgere, at de holdt deres Fortoge ryddelige; hvad der staaer i Visen gjælder med Sandhed em denne Gade, hvor Politiet formodentlig aldrig har været, 8 at resonnere med Politi, er kun sin Tid og Reson at spilde." -
Politivennen, 1807-01-01
Erklæring i Anledning af Stykket om Vildmandens Port, i Politivennen No. 483. (efter Jndsendt). Foranlediget af en indført Klage over, at der i Gaarden No. 63, Vildmanden kaldet, paa Østergade, om Aftenen samles en Del vorne Drenge og Tjenestepiger, som overvælde Forbigaaende med Grovheder, finde nogle af Gaardens Folk sig beføjede til at forlange Forfatteren til ovennævnte Klage, at opgive til Bladets Udgiver sit Navn og Bopæl, for enten at bevise hans anførte Klage eller ogsaa frikjende dem, som mene sig derved fornærmede, da der i manglende Fald ej kan reflekteres paa hans Klage. Srhon. Godverts. Jensen. Gier. Koefoed.
Politivennen, 1807-01-01
Atter Beviser paa den liden Agt Moders, maalet holdes i. En ævig Vanære for Kbhvn er den Tilsidesættelse og Forfuskelse, eller hvad man skal kalde det, af vort gode danske Sprog, af det Sprog, som dog her er det fornemste, af Nationens Sprog, der sees næsten i ethvert Gadenavn, i enhver Jndskrivt paa offentlige Bygninger og Mindesmærker, og i Jndholdet af ethvert Skildt. Naar man seer saadanne ravgale Skildter, som følgende paa Østergade: Her opvartes med The, Kaffe og Puns tillige bekommes Brundt og hvit Øll i Flasker af Sørren Friderichsen." eller følgende endnu værre i Raadhuusstræde paa Hjørnet af Kompagnistræde: Her Bekommes Dobel øll paa Heele og halve Flasker, Brunt øl, Vidt øll o. s. v. hvad maae man efter Latteren da mest undres over, enten at Skildtets Ejer vil have en saa taabelig Jndbydelse uden for sin Bolig, eller at en Hovedstad kan have Malere, der ere Klodrianer nok til at udpensle sligt? Jngen vil paastaae, at det er af Ubetydelighed om et Vertshusskildt er godt eller vrangt bogstaveret. Aldeles ikke. Foruden det Stødende for den, der kjender sit Sprog, det Beskæmmende, naar man tænker sig hvad Fremmede maae troe om vor Kjærlighed til vort skjønne Modersmaal, forvilder enhver saadan udhængt fejlfuld Jndskrivt de endnu ikke faste Begreber om Retskrivning hos Ungdommen, eller hos den mindre Kyndige. For at gjøre alt sit til at forebygge slige Malersynder, tilbyder Udgiveren af Politivennen sig herved, saalænge indtil herpaa henvendt Opmærksomhed maatte give Anledning til en offentlig Jndskrivningsanstalts Oprettelse, enten saaledes som forhen flere Gange foresloges i Dagen, eller anderledes og bedre, - at rette enhver ham af nogen herværende Maler forevist Jndskrivt, fra de deri forekommende Retskrivningsfejl, uden at ville for denne Umage have anden Betaling end den Fornøjelse, at befrie den Vandrendes Øje fra et saa ubehageligt Anstød, som det hvorom her er Talle.
Politivennen, 1807-01-01
Om vore slemme Tagspøjter. (Efter Jndsendt.) Da Anmælderen ofte i Politivennen har seet Klage ført over disse Byen og Husene vansirende, og de Gaaende besværende, Tagspøjter, hvoraf vi i København have endnu ikke saa, og især en meget haardnakket og meget styg i lille Kongensgade; troer han, at burde bringe Ejere af saadanne Ting i Minde, at der virkelig haves en Lov, der kan bringe Straf over dem, hvis de ikke ville nedtage dem med det Gode. Denne Lov er vel gammel, nemlig fra 1685 d. 10. Jan., men disse her omtalede Jnstrumenters Ejere kunne vel neppe opgive nogen senere Lov, der ophæver den. Forordningen lyder imod umaadelig kørsel, og adskillig anden Uskikkelighed paa Gaderne i København, og siger udtrykkelig i 9de S. ude Render, som gaae lige ud fra Husene langt ud over Gaderne, skal strax indtages, og Ejermændene skal lade dem gaae lige ned med Husene, og gjøre den saa stakkede, at Regnvandet kan falde i Rendestenene, at ikke Folk deraf skal inkommoderes, samt Varer forderves. Formodentlig vide de Husejere, der endnu have Tagspøjter, ikke, at de forsee g imod Lovene, men troe at kunne føje deres egen Villie i dette Stykke; da de nu derimod see, at de virkelig handle lovstridigt, haaber man at de saa snart muligt afskaffe disse Utilbørligheder, da de ellers kunne vente at vorde formelig angivne som Lovenes Overtrædere.