Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-04-10
Vi have i forrige Numer leveret en udførlig Efterretning om Kotzebues rædsomme Død, og hans korte Necrolog, saa fuldstændigen, som Tiden tillod og Nyhedens Jnteresse er berettiget til at fordre. Manden selv har allerede i mange Aar været mærkværdig ved sit besynderlige literaire, især som dramatisk Sibent, indflydelsesrige Liv, og er bleven det i dobbelt Henseende ved sin Død. Jngen Forfatter har og kan have en større Jndflydelse paa Almeenhedens Smag og Aandsudvikling end den dramatiske og periodiske, naar han har et stort Publicum. Den dramatiske især virker med et Slags Tryllekraft. Han behøver ikke at holde sig til det døde Bogstav, men han betiener sig af den levende Fremstilling, og saavel Melpomene som Thalia laane ham deres Troldoms midler til at virke paa Lidenskaberne og Sjelen. Vi høre ikke blot fortælle hvad der skeer, men vi see det, som om vi vare Deeltagere i Handlingen. Den, som hele Aaret igjennem ikke læser i en Bog, besøger dog Skuespilhuset, og tvinges saaledes imod sin Villie til at sysselsætte sin Aand med Betragtninger, der ellers kun kunne opvækkes ved Læsning. Derfor kan ingen Skribent letter gjøre hvad man kalder Lykke og erhverve sig et Navn hos det store Publicum, end den dramatiske, og derfor hige begyndende Forfattere neppe med større Jver efter nogen Krands, end den, der vindes i Thalias og Melpomenes Tempel. Det første et ungt Menneske, der komme til Hovedstaden, søger at fornøie sig med, et Skuespillet, og det næste han søger en Ære i, at skrive for det. At see sine Arbeider offentligen fremstillede, beundrede og bifaldte, har noget høist Smigrende for det unge Menneskes Sind. Al. Jvren mod dramatiske Selskaber vil derfor være forgjeves; thi for Forfængeligheden gives der ingen større Tumleplads end at fremstille og selv forfatte Skuespil. Skuespildigteren faaer ikke allene sin Hylding paa Stedet, men et eneste Lystspil eller Sørgespil er istand til at skaffe ham hos det store Publicum et større Navn, end om han havde leveret Værker i mange Bind, der kunde staae ved Siden af Newtons eller Scaligers. Hvad der har gjort Holberg saa bekiendt blandt menig Mand er, som Sum siger, hans Lystspil. De have i den Henseende bidraget mere til hans Udødelighed end alle hans øvrige Værker. Betragte vi Kotzebue fra hans første Ungdom af, saa finde vi, at Tilbøieligheden til at udmærke sig som dramatisk Forfatter allerede saare tidligen vaagnede hos ham, og at den Virak, der paa denne Bane, saa ideligen og rundeligen offredes ham, saavel som den personlige Lykke, han ved sine Arbeider for Skuepladsen gjorde, ikke havde en ringe Jndflydelse paa hans Caracteer og Tænkemaade. Omstændighederne vare heller ikke hans poetiske Udvikling ugunstige. Ei at tale om, at hans Fader var hertugelig Sachsisk Legationsraad, altsaa en Mand, der kunde anvende noget paa hans Opdragelse og Dannelse, saa var han tillige født i en Stad, Weimar, der var Sædet for udmærkede Hoveder, som Wieland, Göthe, Klinger, Brandes, og havde en Moder, der, efter hans egen Forsikkring, indgjød ham saa at sige med Modersmelken Smag for Læsningen, og lærte ham at føle. Jntet Under altsaa, at han allerede i sit sjette Aar, som Voltaire og Flere vovede sig ud paa den poetiske Bane. Han fortælle selv Begyndelsen til sin Udvikling som dramatisk Skribent. "Den Begivenhed i mit Liv, siger han som ved sine Følger har havt den største Jndflydelse paa min Dannelse, og fra min tidligste Barndom af nigienkaldelig bestemt mig til dramatisk Skribent, var følgende. Skuespiller Abbt kom med et omreisende Selskab til Weimar. Min Nysgierrighed var uden Grændser. Med hellig Gysen betraadte jeg Skuespilhuset. De mange Lys, den forsamlede Mængde, Skildvagterne, der hemmelighedsfulde Gardin, Alt spændte min Forventning paa det Høieste. Man gav Adams Død af Klopstock. Dækket gik op. Jeg var ganske Øie, ganske Øre, ingen Bevægelse undgik mig. Jeg kom som bedøvet hjem. Man spurgte mig, hvordan det havde behaget mig? Ak, Gud, behaget var ikke det rette Ord. Jeg skulde fortælle, og kunde hverken finde Begyndelse eller Ende. Jeg ønskede mig intet andet i Verden end den Lykke, dagligen at kunne see et saadant Skuespil. Det var mig ubegribeligt, hvorledes Folk kunde tale saa roligen derom, og besørge deres Forretninger ligesaa ordentligen som forhen. Ubeskrivelig var min Glæde, da Hertuginde Amalia kort derefter oprettede en staaende Skueplads, og det unægteligen den bedste, der fandtes i hele Tydskland. Familierne Seiler, Brandes, Boeck og den udødelige Eckhof kom til Weimar. Min Lidenskab for Skuepladsen tiltog med hver Dag, og sikkerligen var jeg den Gang den opmærksomste blandt alle store og smaa Tilskuere. En ulykkelig Jldebrand lagde Slottet i Weimar, og med dette Skuepladsen for mine Glæder i Aske. Selskabet fik sin Afskeed og gik til Gotha. Jeg fældte ved dets Afreise mange Taarer. Jøvrigt skylder jeg hiin Epoche den største Deel af min Forstands og mit Hjertes Dannelse. Hver ædel Følelse blev vakt hos mig, og min Fornuft og Phantasie ved Eck hofs udødelige Spil berigedes med Jdeer og Billeder, som uden dette Vehikel aldrig vilde blevet mig saa klare. Skjøndt dette Bidrag til en Selv biographie er skrevet med temmelig Affectation, saa viser det os dog Digteren fra en Periode i hans Liv, som vi ellers ikke saa let havde havt Leilighed til at see ham. - Kotzebue nød nu sin Dannelse paa Gymnastet i Weimar, ved hvilket den elskværdige Humorist og Romandigter, J. K. A. Musæus var ansat som Professor. Denne var 16 Aar ældre end Kotzebue, og kunde derfor ved sin Erfaring virke meget paa hans Aanddannelse. Ogsaa hans Onkel bibragte ham gode Kundskaber, og i dennes Huus kom ofte Digterne Göthe og Klinger. J saadanne Mænds Omgang maatte et ungt Menneske af Kotzebues Talent naturligviis vinde meget. Det Excentriske hos Klinger synes imidlertid at have virket langt mere paa ham, end Göthes naturlig skjønne Navitet. Men det Humoristiske og Vittige, som udmærker saa meget Musæus's Æventyrer og Fortællinger, er uden Tvivl gaaet endnu mere over i de Kotzebueske Digtninger. J sit 16de Aar gik han til Universitetet i Jena, hvor hans Kjerlighed til Skuespilkonsten fandt ny Næring ved det derværende Privattheater. Denne tidlige og bestandige Øvelse i selv at spille, maatte nødvendigen gjøre ham bekjendt med Theatervirkningen, af hvilken Kundskab han siden i sine Skuespil med saa stor Nytte betiente sig. Af Kierlig hed til sin Søster, som giftede sig i Duisburg gik han for nogen Tid til det derværende Universitet, men vendte 1779 igjen tilbage til Jena, hvor han med stor Jver lagde sig efter Jurisprudents. Men dette alvorlige Studium svækkede ikke hans Lyst til Privattheatret. Han digtede Adskilligt, men hvoraf dog intet var udmærket.