Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-10-29
Det gaaer i vore Dage med Jdeer, som med mange offentlige Anlæg og Spadsereveie. Aldrig saasnart har man plantet der en ung Pode, førend strax nogle Overgivne ere i Færd med at afpille dens Bark og afrive dens Grene, for, saa hurtigt som mueligt, at faae den til at gaae ud. Neppe er der yttret en Jdee, førend adskillige Penne kaste sig paa den, for at nedrive den og sætte den i et ufordeelagtigt Lys. J en Tidspunkt, hvor Alt, hvad der kan tygge en Pen, skraaler, dadler, critiserer, kan dette ikke være andet end farligt for hver kun nogenlunde ny Jdee, der fremsættes til offentlig Prøvelse. Skaden, som derved stiftes, er saa meget større, som Vedkommende, i hvis Magt det staaer, at bringe saadanne Jdeer til Udførsel, under den Flygtighed, hvormed næsten Alting nuomstunder læses og maa læses, let ved saadanne umilde, ofte uden mindste Eftertanke hensatte Domme, der stundom kun skylde egen Jdeefattigdom og Higen efter at fylde tomme Rum i et Tidsskrift, deres Tilværelse, forledes til at oversee eller vrage Forslag, der kunde være af største Gavn for det Almindelige. Nu, da Trangen til at skrive er steget ligesaa meget, som Ævnen til at kjøbe Aandsproducter er aftaget, og da Bøger maa, næsten efter det ny Hahnemannske System, gives den læsende Verden i udelelige Smaaportioner, og de egentlige critiske Jnstituter, saavel her som udenlands, sjeldent give sig af med at recensere Tidsskrifter, eller i det mindste levere deres Bedømmelse derover meget sildigt og korte, vilde det sikkert være høist ønskeligt, om Mænd af Jndsigt, og fremfor Alt af Upartiskhed, maatte paatage sig at udgive en egen eritisk Journal, der udelukkende leverede fyndige Bedømmelser over de i Tidsskrifter og Tidsblade yttrede Meninger, der enten kunde stifte Skade, naar de bleve nigjendrevne, eller Nytte, naar de bleve tagne til Eftertanke. En saadan Domstol, naar den var, som den bør, og søgte at erhverve sig den Agtelse og Tillid, uden hvilken al Critik sjeldent opfylder sin Hensigt, vilde kunne redde mangen en gavnlig, men ofte ved enfoldig eller ondskabsfuld Fortolkning, dybt nedsat Jdee fra Undergang. Den vilde ogsaa kunne tage mangen miskjendt og uretfærdigen bedømt Forfatter i Forsvar. Vist nok staaer det enhver Skribent frit for, at forsvare sig selv og sine fremsatte Meninger, men det er ikke Enhver, som altid har Lyst eller Leilighed dertil; heller ikke giver Enhver indlade sig i en lidet lønnende, og kun tidspildende Pennefeide. Men naar der gaves en egen Journal, der gjorde sig det til udelukkende Pligt, at bedømme Alt, hvad der i Tidsskrifter, det være nu i Betragtning af den Skade eller det Gavn, det stifter, opfordrede til alvorlig Critik, saa vilde Masken kunne rives fra den frække Jgnorant, der, nigjendreven, føler sig stor og viis, og fra den ondskabsfulde Skumler, der, i Tillid til sin Uforskammenhed, troer ustraffet at kunne sige og vove Alt. Men et saadant Tidsskrift maatte, naar det skulde opfylde sin Bestemmelse, som sagt, skrives af Mænd, der mere gjorde det, for at fremme Sandhedens og Menneskehedens Gavn, end for Pengefordeel eller Forfængeligheds og Hevngierrigheds Tilfredsstillelse. Den fra Aaret 1771 til 73 udkomne critiske Fortegnelse over Skrivefrihedsskrifter, stiftede, i saa Henseende, stor Nytte, og bidrog meget til at qvæle Pressens mange Misfostere i Fødslen.