Aalborg Stiftstidende, 1833-02-21
England. Den strænge Maade, hvorpaa de irlandske Anliggender og Uroligheder omtaltes i den Kongl. Tale, samt den faste Beslutning at vedligeholde Unionen, som deri lagdes for Dagen, gav under Forhandlingerne om Adressen Anledning til en langvarig og ivrig Debatte imellem nogle af de irlandske Parlamentsmedlemmer (fornemmelig OConnell) og hans Modstandere, især den irlandske Statssecretair Hr. Stanley. Den foreslagne Adresse var nemlig en fuldkommen Gjenklang af Trontalen og heraf tog OConnell Anledning til at kalde den en blodtørstig Adresse, til at skildre Jrlands Nød og Elendighed med de stærkeste Farver, og gjøre flere bittre Udfald paa den nærværende Bestyrelse. Udtrykket blodtørstig paadrog OConnell en Jrettesættelse af Lord Russel som fornærmeligt mod Majestæten, hvilken beskyldning hiin, søgte at gjendrive med Parlamentets forfatningsmæssige Ret til at betragte Trontalerne som Ministrenes Værk. Denne Paastands Rigtighed inddrømmede Talleren, men gav tillige OConnell selv at betænke om slige Udtryk vare passende, hvad enten de brugtes om Taler, som Kongen eller som Ministrene holdt, hvorpaa OConnell erklærede, at han slet ikke meere vilde berøre enten Talen eller Adressen, men blot opregne Jrlands Besværinger. Jblandt disse vare de vigtigste Partiskheden i Embedernes Besættelse, idet blandt 34 Udnævnelser i Lord Anglesens Tid ikke var en eeneste Catholik, det samme var Tilfældet med de 32 Under=Politi Jnspecteurer saavelsom med de 5 Generalinspecteurer; fremdeles: Fiscalernes altfor store Indflydelse paa de Edsvornes Retter, og de store Afgifter, som de saakaldte Grand Jurier ere berettigede til at opkræve uden derfor at aflægge Regnskab; videre. Catholikernes Forpligtelse at erlægge Tiende til den protestantiske Geistlighed, og endelig: de mangfoldige rig Grundeieres Fraværelse, hvorved store Summer aarlig drages ud af Jrland. OConnel havde i sin Tale aldeles ikke berørt Ophævelsen af Unionen. Jntet Under derfor, at Hr. Stanley, der nu fremstod, begyndte med at foreholde ham dette. Hr. OConnell, sagde denne, har altid erklæret Unionens Ophævelse som det eneste Redningsmiddel for Jrland. Nu kommer Regjeringen ham frivillig imøde, og erklærer for den forsamlede Folk, at hans Universalmiddel er af den Beskaffenhed, at man af al Magt vil modsætte sig samme, men listædetfor at modtage Opfordringen og forelægge Parlamentet Grundene for sin Mening, optræder han med de sædvanlige Declamationer imod den Ligegyldighed, med hvilken de irlandske Anliggender betragtes. Hr. Stanley gik nu over til nat anføre Grundene, hvorfor overordentlige Forholdsregler med Hensyn til Jrland vare nødvendige, nemlig fordi Loven ikke er tilstrækkelig til at beskytte Liv og Eiendom. J Grevskabet Kilkenny forefaldt i det forløbne Aar 32 Mord eller Mordforsøg, 34 Jldspaasættelser, 519 natlige Indbrud og 178 svære Legemsbeskadigelser. I Grevskabet Queen var Tallet paa nysnævnte Misgierninger i samme Tidsrum endnu større og derhos er Forbrydernes System saaledes, at neppe Nogen vover at klage, endnu mindre at optræde som Vidne. Han erklærede det for notorisk, at det i Jrland næsten var umuligt at finde en Jury, som vilde vove at udAtale Ordet: "Skyldig" over en Forbrydelse, der i mindste Maade stod i Forbindelse med Folkebevægelserne. Og naar de Edsvorne indfandt sig for at opfylde deres Pligt, da ledsagedes de af Trudsler og maatte være belavede paa at see deres Boliger brændte og deres Høst tilintetgjort, medens den paa den anden Side gaves Exempler at andre mindre samvittighedsfulde Edsvorne, der lode de Skyldige slippe, fik de pres Korn frit høstet. Taleren aflagde til Slutning sin Trolesbekiendelse som Statsmand i følgende Yttring. Det er umuligt for en Regjering at afhielpe nogensomhelst Besværing, naar den ikke først haandhæver Lovenes Majestæt. Kan en Regjering ikke skaffe Loven Agtelse, saa kan den overhovedet ikke hielpe. Frygt maa gaae forud for Kjerlighed til Regjeringen, og ingen Regjering kan frygtes, naar den ikke besidder Midler til at beskytte Undersaatternes Liv og Eiendom, for hvis Vel den er ansvarlig. Jmod Hr. Stanle fremstode igjen adskillige Talere. En af disse (Hr. Grattan) formeente, at strænge Forholdsregler tikke vilde nytte i et Land, hvor Nøden var saa stor, lat man stundom saae Folk omkomme paa Landeveie, at man først og fornemmelig maatte tænke paa at afhielpe denne Nød og at dette ogsaa havde været Undersøgelses Commissionens Mening. En anden (Hr. Bulver, angreb Hr. Stanley personlig ved at skjelne mellem ham og de øvrige Ministre. Han var paa Ministeriets Side, fordi dette fulgte et liberalt System, men han var imod Hr. Stanley, fordi denne vilde regjere alene ved Magten. Denne havde, trods alle sine Talenter, i sin tog aarige Embedstyrelse ikke gjort noget for Jrlands Rolighed, men Alt for at styrte det i Forvirring; han havde fornærmet alle Partier, ophidset alle Secter, lagt sig ud med heele Folket og havde nu alle dets Repræsentantere imod sig. En tredie (Hr. Tennyson) foreslog følgende Amendement: "Huset erklærer sig beredt til, at sanctionere saadanne Forholdsregler til Rolighedens Gjenoprettelse i Jrland, som efter moden Overveielse maatte ansees nødvendige, samt ogsaa - om det befindes fornødent - overdrage Ministrene en overordentlig Myndighed; ligeledes vil Huset, medens det tager Hensyn paa det irlandske Folks Bønner og Besværinger, modsætte sig ethvert lovstridigt Forsøg paa at ophæve Unionen." Efterat derpaa adskillge havde ladet sig høre for og imod Adressen, iblandt hvilke Hr. Macaulay deels bittert dadlede Connell, fordi han ikke tydelig vilde fremsætte sin Mening om Unionens Ophævelse, deels viste, hvor skadelig denne Sag vilde vorde for begge Rigers Vel, idet den vilde blive Kilden til evig Splid, sluttedes endelig Debatten af den forrige Minister Peel. Denne bekjendte Statsmand erklærede sig angaaende trende Puncter, først angaaende den kirkelige Reform, i hvilken Henseende han ønskede den herskende (episcopale) Kirkes Rettigheder bevarede; dernæst angaaende de overordentlige Forholdsregler til Rolighedens Gjenoprettelse. J denne Anledning meente han, at saa nødig man endog burde gribe til disse, syntes de dog, efter Jrlands nærværende Tilstand, nødvendige, og vare som et mindre Onde at foretrække for det større. Hvad endelig Unionens Ophævelse angik, da vilde han ikke indlade sig derpaa, eftersom Hr. OConnel havde tiet. Ogsaa Hr. Peel dadlede i denne Anledning den sidste temmelig strængt, som den, der baade talte og tav i urette Tid. Resultatet var, at Adressen antoges med en stor Majoritet. Hr. OConnells Amendement havde kun 40 Stemmer for sig og Hr. Tennysons 60.