Viborger Samler, 1821-11-10
I Kjøbenhavns Handels- og Jndustrie=Tidende No. 77 af 25de Septbr. d. A. læses en Anmeldelse om Kalkbrændetierne i Danberg og Mønsted for modentlig indrykket af en Reisende, der vel selv har seet Noget men ikke Alt, og som har laant sit Øre til Beretninger, der meget ere afvigende fra det Sande og Virkelige; hvorfor Undertegnede finder sig pligtig til at meddeele følgende Berigtigelser og nærmere Oplysninger. Danberg og Mønsted Byer beliggende 2 1/2 Mii. vesten Viborg, ere de eneste Steder i Jylland, hvor Kalkbrænderierne drives i det store. Vel existere det adskillige mindre Brænderier, hvilke dog ei kunde komme i Betragtning mod disse, deels formedelst deres Ubetydelighed, deels fordi deres Producter er af ringere Bonitet, naar Kalken derimod fra de herværende Brænderier er bekjendt som den fortrinligste i Landet, søges meget begjærlig og betales til høiere Priis. Gruberne, som afgive Materien (i raa Tilstand, kaldes den i Kalksproget Blege) ere tragtdannede Huller 90 a 100 Alen dybe og 250 a 300 Alen i Omkreds hvoraf haves 10 til begge Byerne foruden Præstens J og af disse Huller kan Man uden Fare, om ei uden Besværlighed ned- og opgaae paa Steentrapper, og i Bunden af samme gaaes først ind under Jorden. Aabningen her eller Indgangen er altid fortømret nogle Favne ind; thi Materien er her alt for løs til at kunne bære sig selv, førend Man ved at synke dybere naaer den fastere, og jo dybere jo sikkrere for Fare og jo bedre Materie; men her mødet undertiden, dog sielden, en Vandaare, og da maa der igjen stiges noget i Veiret, hvilket er Aarsager hvorfor Stollerne c: Gangene, eller som de her kaldes Kouerne, snart løbe horisontale, snart til venstre, snart til høire, snart stige, snart synke. - En saadan Kours Dybde under Overfladen er meget forskjellig og ikke saa let med Sikkerhed at bestemme. En uøvet Hugger vil lettelig ødelægge en saadan Kour ved at stige for høit, hvor Materien bliver løsere og altsaa styrter sammen - en øvet Huggen derimod søger gjerne Dybden, og afrunder sin Kon foroven ligesom en hvelvet Port, samt gjør den er for vid; thi da er han meget sikker - dens Dybde er meget betydelig og altid saaledes, at Jorden over over kan dyrkes med Heste og Ploug og Veie befares med Sikkerhed. - Konens Længde er omtrent 400 Alen; men fra den gaaer til begge Sider adskillige mindre, hvis baade Mængde og Længde beroet paa Tiden, da denne Grube har været i Brug; thi undertiden kastes en nye, naar den gamle enten er forhugget, eller det ved Kouernes Længde er bleven for besværligt og bekosteligt at udbære Materien. Nu hvorledes Materien bringes for Dagens, Lys Allerinderst i en Kone staaer Huggeren, og med stor Anstrængelse bryder løs blot ved Hielp af en ty Jernpig paa et Træskaft dannet som i Hos ham er ingen tilstede for ei at komme til Skade; thi dette er det eneste Farlige ved heele Arbeidet, dog ei for den Øvede; han hugger derfor ei uden tidlig Morgen og Middag, naar Bærerne ere borte. Det Hugne afdeeler han, Blegen for sig, Flinten med, Skarnet for sig, og naar han synes der maatte være no for Bærerne til 1/2 Dag, gaaer han bort. Her maa merkes for den Ukyndige: At den gode Materie og Flinten afvexle med hinanden Lag for Lag, og uden at nedhugge denne kan ei kommes til hiin samt at Huggeten aldrig er akkorderet i dagviis; men for hver Ovnfuld eller Brænding. - Nu kommer Bærerne Kl. 9 Formiddag og Kl. 3 Eftermiddag, hvis, Antal er mellem 3 og 7 efter Kouens Længde - disse raadslaae med hinanden om Veiens Jnddeeling ligetre det Øverste af Banken til det Jnderste af Kourn, det da deeles i saa mange Parter, som der ere Bærere, og ved Overeenskomst, eller Straatrækning, eller Lodkastning, faaer Enhver nu sit Stykke af Veien, som den beholder heele Sommeren. Lysene antændes nu, Enhver forføiet sig paa sin Plads, og de smaa Truge, hvis Indretning er overmaade simpel, ere nu i bestandig Virksomhed og gaae tomme ind og fyldte ud Naar nu den gode Materie saaledes er bragt for Dagen, da er endnu Flinien og Skarnet, tilbage, som ogsaa maa af Veien - det Første opstables paa begge Sider af Konen ligesom en Muur, og det Sidste maa for det meeste opbæres. Vi have nu Materien paa Banken, hvor den ligger nogen Tid for at vindes og soles, thi derved bliver den hvidere, lettere, tørtere, altsaa bedre at føre og bedre at brænde, hvorpaa den vognes til Ovnene ved Byen, omtrent 1/4 Miil fra Gruben og her ligger den atter udspredt læsseviis i nogle Dage for end bedre at førtes, hvorefter den bæres paa Ovnen. Her anseer jeg det beqvemmest at beskrive er saadan Ovns Indretning, samt hvorledes Materien deri lægges og brændes til Kalk. Ovnen er et stort Hul, indgravet i en Banke 8 Alen i Længden, 7 i Høiden og 19 i Circumference, lavest foran ved Mundingen, hvor den kun har den halve Høide mod Bagenden, heel opmuret med store Kampestene, og heel aaben saavel foran som foroven; dog begynder Man nu at mure med brændte Steen, der neppe vil have den Varighed og Een er med samme opmuret ogsaa foran, som vist er meget hensigtsmæssigt. - Til at hvæle Ovnen, som det kaldes : at gjøre den huul saaledes at der kan ildes under Massen (thi Lyngen lagt lagviis mellem Kalksteenene, som hiin Reisende beretter, har aldrig fundet Sted) bruges en Træbue af saadan Dannelse -, hvilken sættes paa 2 Steene, og begyndes inden fra med det første Buelag ved at lægge de største Kalksteene, som til dette Øiemeed blive tilhugne, saaledes omkring ovenstaaende Bue, at naar de under samme lagte Steen stødes fra og Buen borttages, det Heele da bærer sig selv og staaer som en muret Port. Paa denne Maade fortfares med saa mange Buelag som behøves, for at naae Mundingen, hvor Man sætter en dobbelt Jernist, paa hvilken der da mures foran, og tjenet da denne hade som Bue og som Ovnsmunding. Nu er Ovnen altsaa hvalt, eller huul nedenunder ligefra Mundingen til det Inderste, og nu bæres Blegen paa saaledes at ikke allene Hullet eller Ovnen fyldes; men endog faaer en høi Top over Banken, der gaaer op i en Spidse, og den sidste Kalksteen, som lægges allerøverst, kaldes Kukmanden. Ovnen staaer da nu færdig til Brænding, og dermed gaaer det saaledes til: Et Par Dage iforveien tilkjøres Lyngen, hvoraf udfordres 80 dog ei store Læs, der opdynges i 2 Stakker, een ved hver Side af Ovnen. Denne Jldebrændsel maa Kalkbrugerne kjøbe i Omegnen; thi til Dauberg Bye er kun en liden ubetydelig Hede, hvor Lyngen forlængst er afslaaet, og til Mønsted Bye er aldeles ingen. Dog giver Man sielden rede Penge for Lyngen, men tud sker, 12 Læs Lyng for et Læs o. 5 Tdr. Steenkalk, hvilket har været en gammel Toxt i mange Aar. Her tages altsaa omtrent 7 Læs eller bestemt 33 Tdr. Steenkalk forlods ud af Ovnen blot for Brændsel, hvoraf fres Urimeligheden af det i Jndustrie=Tidenden Anførte: "At der udvindes 5 a 6 Læs" Skal ved Pudvindes" forstaaes teen Gevinst, da maatte Bonden hellere sove end arbeide, eller skal derved forstaaes Pudlæsses" og intet meete, da vilde den endelige Facit blive alt for gal - Neil af en saadan Ovn udlæsses mellem 26 og 30 Læs, hvert Læs til intet mere og intet mindre end 5 Tdr., som altsaa udgjør 130 a 150 Tdr., og hvert Læs, som i den ne Sommer er taget ved Ovnen, er betalt med 6 Rbd. 3 Mk. Sedler og Tegn der for 26 a 30 Læe udgjør den Sum 169 a 195 Rbd. for en Ovns Kalk, hvortil endnu kommer det saakaldte Meelkalk eller Rensekalk, der er en ringere Art, og derfor ei føres langveis, men afsættes til Egnens Beboere, og hvoraf jeg vil tegne 5 Læs pr. Ovn betalt med 2 Rbd. Læsset. Men jeg gaaer tilbage til Brændingen: Med ovennævnte 80 Læs Lyng ildes uophørlig Dag og Nat i 4 Døgn, hvorved 3 Mennesker næsten bestandig maa være tilstede; thi her skal ildes Lyngen tilkastes, Vand hentes, der bestandig staaer i en Tønde, rages, Pusling: den udbrændte Lyng i Ovnen slukkes og borttrilles. Falder det ind med Rignveir og Blæst, maa den vaade Lyng udspredes for at tørres og et Skjerm opreises mod Vinden til Læe for Ovnen at ikke Varmen og Luen skal trække til den ene Side i Ovnen, hvor den da gjerne vi blive. Nu fyres da af alle Kræfter, saa at Luen ikke allene gjennemtrænger den hele svære Masse, men flammer høit op over samme, hvilket giver et overmaade skjøndt Syn i en mørk Sommer=Nat. Ofte har jeg som Barn fornøjet mig med at lægge Æg uden paa Ovnen for at stege dem, og de smagte mig fortræffelig, maaske fordi de paa en saa sielden og kunstig Maade af mig selv vare tillavede. Naar nu Ovnen er slukket, som gjerne skeer Løverdag Aften, fordi den sædvanlig tændes Tirsdag Aften, staaer den urørt for at svales Søndag over Om Mandag Morgen løses den, det vil sige: Al det sorte Udvendige, som har været i den frie Luft, fordi Ovnen er aaben foran og oventil, aftages - dog maa altid borttages mere end det yderste Lag, da det ofte kan være ubrændt langt ind i Ovnen, men dette regnes ei saa nøie, deels fordi Man i forveien veed det, deels fordi det aftagne Ubrændte tjener til en anden Brænding. Nu kommer hver med sin Vogn efter ordentlig vedtagen Tour og faaer Læs. Et Samme en Mand af Egnen det selv forstaaer sig paa Varenes Godhed og Ringhed, da stiller han sig an ved Tønden for at pakke den og for at prøve og lette næsten hver en Steen; den Uægte kaster han tilside, hvoraf faaes det ovennævnte Meelkalk, og naar Tønden er vel tilpakket, heldes den i Vognen, her har han atter en Tilsynsmand, der ordner det i Vognen og atter gransker om noget Uægte skulde opdages, hvilket han da ligger under Vognen indtil de 5 Tdr. ere udmaalte, da maales det Kasserede og Vederlag gives detfor. Denn Paapassenhed giør, at Jngen kiører med slette Vare: thi hans Heste vilde derved lide for meget, da den ubrændte Steen er meget tung; og at enhver altsaa kan være sikker paa af en reisende Kalkmand at kjøbe ægte gode Vare; thi han fører ingen slette; men med Maalet maa Kiøberen være paapassende; thi ved Udmaalet pakker han ikke Tønden saaledes som ved Jndmaalet, og derfor, uden endog at være en over Kalkmand, kan udgjøre de ham tilmaalte 5 Tdr. ved Udmaal til over 6 Tdr., derfor anfører min reisende Ven i Handelstidenden 6 Tdr. til et Læs, uagtet ham aldrig bliver tilmaalt fleere end 5, og hans Vogn kan ei rumme flere. Kommer derimod en Mand fra fremmed Egn, der ikke er indviet i Kalkhemmelighederne, med egen Vogn til Ovnen, for at kiøbe sig nogle Tønder, da bliver han let bedraget baade med Maal og Vare, og maa endda betale enkelte Tønder noget dyrere end Læsviis. Til Tirsdag Middag er Man gjerne færdig med denne Udlæssen, og nu tiller hver Mand bort i Almindelighed til Frederies, Veile, Horsens, Aarhuus, Randers, Mariager, Hobroe og Viborg, undertiden til Holstebroe, Ringkiøbing og Kolding, ja eengang har jeg leiet 2 Vogne til Ribe. Nogle begive sig til Herregaarde og Præstegaarde. Nogle stykker det ud fra Bye til Bye. Saaledes er da Materien baade forædlet til Kalk og afsat. Nu Noget om Aarsagen, hvorfor jeg, som Præst paa Stedet, ei benytter mig af det Brænderie, hvortil jeg er berettiget - som Svar paa det i Handels- og Jndustrie=Tidenden No. 77 d. A. Anførte : Præsten ejer og en Grube; men denne drives ikke, da Arbeidet ikke betalet sig. At dette efter nærværende Drivismaade har sin fuldkomne Rigtighed, tvivler jeg ikke paa; men dette burde saa meget meere være en Drivefieder til at indrette Drivismaaden hensigtsmæssigere, mere arbeidbesvarende og derved meere lønnende saavidt min reisende Grandsker, der dog dømmer her, som den Blinde om Farven. Ordene have virkelig en skjøn Utside paa Papiiret; men at raisonere smukt om en Ting er Et, og at udføre det smukt er et Andet. Havde min gode Ven, i hvor han end maatte forskrive sig fra, paa sin Kalkevandring beæret mit Huus med sin Nærværelse, han skulde da virkelig, ligesom saa mange andre Reisende og Ubekjendte, der i denne Hensigt have besøgt mig, bleven modtaget med al Venskabe: lighed, og med den bedste Villie samt meere udførlig mundtlig være bleven underrettet om de Oplysninger, Han søgte end det her i Pennen lader sig giøre - ligesom jeg og tør troe om mig selv uden at fornærme Beskedenhed, at mine Underretninger skulle være blevne fuldstændigere og paalideligere, end dem Bonden har foresnakket HamTil en hensigtsmessigere, meere arbeidbesvarende - og derved meete lønnende dette sidste Tillægsord ville vi dog for Tiden springe forbi, skiøndt det langt fra ikke maa ansees for det Uvigtigste, især i disse Tider, naar Man kunde have noget grundet Haab om at vinde nogen Løn) Otivtsmaade udfordres først Pecuni som Drivescapital, men hvor tage vi dem fra meere end den Kapital, jeg ejer staaer i min Præstegaards Bygninger, i min Boe, min Besætning - at nedlægge min Avl for plammes sig at drive Kalken, dertil har jeg ingen synderlig Drivt. Dernæst udfordres: At Arbeidet maatte skee under en kyndig og skikkelig Mands Veiledning og Tilsyn - Hvor tages han fra - Her findes i hele Egnen ikke noget saadant Maskinerie, hvis Jndretning til dette Brug kunde efterlignes. Den kyndige Mand maatte altsaa forskrives fra fremmed Egn. Her udfordredes saadanne Materialier, og saadanne foregaaende Forberedelser, og saadanne Kræfter baade at Mennesker og Dyr, at min tynde Pung langt fra en formaaede at udspye al den reene Valuta, den strax maatte udfælles. Sligt maatte udføres ved Manges samlede Kræfter f. Ex. et Jnteressentskab, eller ved en riig Godseiet; men ikke ved en stakkels Præst og Beneficiarius paa Landet, der glædet sig ved at kunne erhverve det Allernødvendigste til Sine og sig uden at bygge Kasteller i Luften, der lettelig kunde falde ned, og ved sit Fald ødelægge ham. Aar 1810 blev jeg Lærer for disse Menigheder, og drev det omtalte Brænderie 1811 - 12 og 13: men da mine Udgivter derved vare større end Bondens, fordi jeg som Embedsmand næsten altid maatte see med fremmede Øine - og da min Stilling iblant dem ei tillod mig at sælge 5 Tdr. for 6 - kunde jeg naturligviis ei holde Priis med Andre, og dette maatte jeg dog, om Varene skulde være afsættelige Dette gav mig den Erfaring, at Arbeidet ei svarte Regning for mig, og derfor nedlagde jeg det. Tvende Exempler til Overbeviisning herom maa være nok Man brændte, eller maaskee tigtigere sagt, berøvede mig, endog flere Lpd. Talg for af Gruben at hugge og udbære een Ovnskalk, naar Bonden derimod med mindre end 1 Lpd. fuldender det heele Arbeide til tre Ovne. De accorderede Lyngmænd mødte ei der bestemte Dag; men snart En snart en Anden hvilket var meget fatalt i vanskeligt Veir - og naar de da endelig kom, havde de kun et Lag over Skraven paa en meget kort Vogn - det halve Lyng i Leirerne blev bestandig urørt som nødvendig til at sidde i; men naar Hver havde kjørt sine 12 Gange, og jeg havde faaet mine 80 Læs var Alt i god Rigtighed, og jeg altsaa pligtig til forlods af Ovnen at udlæsse 33 Tdr. Steenkalk. Følgen heraf var denne, at enten skulde Ovnen blive ubrændt, eller jeg maatte som jeg naturligviis bestemte mig til, kjøbe atter paa nye Regning og til hver Ovn 40 Læs Lyng. - Nu troer jeg enhver tænkende Læset maa være overbeviist, hvorfor jeg ganske har renonceret paa Kalkfordelen; men derved tillige ogsaa er bleven befriet fra det krænkende Syn af offentlige Bedragerie, uden at turde tale derpaa; thi gjorde jeg det bleve alle Lyngmændene borte. Deri er jeg fuldkommen enig med Anmelderen Handelstidenden at Drivtsmaaden især med Brændingen er saare maadelig og kunde høilig trænge til Forbedring, hvorved Arbeidet kunde blive lettere og mere lønnende; men dette opnaaes ei ved Raillerie og Daddel i en offentlig Tidende. Her behøves Anviisning - her behøves virksomt Raad og virksom Hjelp. Almuen vil saa gjerne have Exempler for Øinene; men Exempel for den heri kan jeg ikke være; thi hertil mangler jeg baade Duelighed og Tid og Evne. Dog har jeg leilighedsviis som oftest i deres Selskaber søgt at formaae dem til at forandre deres Ovne til ordentlige Teglovne som de alle have seet og kjende eller omtrent som Kalkbrænderiet ved Guddomlund pr. Aalborg; men da de ere, og undertiden flere Mænd og hver Ovn; ere de endnu ei derom blevne enige. Denne Forandring, troet jeg, var meget nyttig, hensigtsmæssig og viis den nødvendigste. Detimod seer jeg ikke, hvorledes Arbeidet med at hugge Materien løs og bringe den op af Gruben kunde lettes. Vel tilstaaer jeg, at en Vinde eller Spill kunde anbringes nederst i Gruben ved Indgangen, hvorved Materien kunde opvindes paa den flade Jord; men om dette kunde lette Arbeidet betydeligt, troer jeg neppe; thi til dette Spill skulde dog bruges et Menneske, og kun 2 ja disse endog aldrende Fruentimmer bruges efter nærværende Indretning til at bringe Kalken fra Stollen og op. Vel skriver Anmelderen: At 4 Bærere bruges til dette Arbeide; men dette er kun Tilfældet i een eneste Grube af de 10, og i denne Ene maa altsaa den Reisende have været.