Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1807-10-10
Forfatteren af disse Linier har i disse Dage i et i det Engelske Sprog forfattet lidet Skrivt søgt at gjøre den Engelske Nation bekjendt med Kjøbenhavns rædselfulde Periode fra den 2den til den 6te September. Han anseer det for overflødigt, at gjøre sine Medborgere endnu nøiere bekjendt med disse Rædsler. De ere hos enhver i friske og undslettelig Minde. Vi vide alle, at 305 Bygninger bleve lagte i Aske, at Nøden overgik al muelig Forestilling; at Qvinder, Børn, Oldinger og Syge bleve dræbte og knuste, at der næsten ikke var noget Tilflugtsted mere tilbage, at endnu en Dags Bombardement havde lagt Staden aldeles i Aske og beredt hundrede tusinde Menneskers fuldkomne Undergang. Der gaves kun to Maader, at ødelægge vor Flaade paa, for at frelse den fra at falde i Fiendens Haand, enten maatte vi sænke eller brænde den. Lader os antage, vi havde sænket den; hvad havde Følgen blevet? Fienden, som, efter at Bombardementet var begyndt, ikke vilde indlade sig paa nogen Underhandling mere, og som erklærede Flaadens Udlevering for en Conditio sine qua non, havde vedblevet at hombardere, indtil den hele Residene havde ligget i Aske, eller indtil han mageligen kunde taget den med Storm. Om vi end havde givet ham nok saa hellige Forsikkringer om, at Flaaden var sænket, vilde han dog ikke fæstet Lid dertil. Staden, som ikke stod til Redning meere, vilde blevet taget, og Følgerne havde været uberegnelige. Lader os paa den anden Side antage at vi havde sat Jld paa vor Flaade, saa kunde det dog neppe skee undtagen efterat vi havde seet Virkningerne af de tre første Dages Bombardement. Nu spørger jeg enhver Fornuftig, hvorledes en Commandant der har mindste Følelse for Menneskelighed, kunde beqvemme sig til et saadant Skridt, naar en Femtedeel af Staden, allerede stod i Luer, Livsfaren var almindelig og al Udsigt til at afholde Fienden forsvunden, At sætte Flaaden i Brand medens Kjøbenhavn brændte og ødelagdes af Bomber og Raquetter, vilde have været det samme som at slaae Olie i Jlden. 65 brændende Krigskibe maatte ufeilbarlig have sat Jld paa Holmen, Arsenalet og den hele Kant af Staden, som Fiendens Bom her hidtil havde skaanet, og med al dette vilde Fienden dog ikke have afstaaet fra sit Forsæt. Aldrig kan det have været vor Regjerings Villie at Kjøbenhavn med sine 100,000 uskyldige Indbyggere og alle de Skatte, det indeholder, hellere skulde opoffres end vor Flaade skulde udleveres til Fienden. Det første er et erstatteligt, det sidste vilde været et aldeles uerstatteligt Tab. Dersom Kjøbenhavn var en virkelig Fæstning, hvis Forsvar kun beroede paa Garnisonen og hvis Tilintetgjørelse ikke kunde drage andet end dennes Ødelæggelse efter sig, saa havde det været en ganske anden Sag. Men en Stad med 100,000 Jndbyggere og neppe 4000 Mand regulaire Forsvars Tropper, uden Udenværker og uden befæstede Forstæder, kan ikke gjøre umuelige Ting muelige, eller sige som Samson: jeg vil døe med Philisterne, Har Capitulationen opvakt Regjeringens høieste Mishag, saa maa det være af Grunde, jeg ikke kjender; men efter min individnelle Mening kunde Alexander Magnus selv, under nærværende Conjuncturer, ikke redde Kjøbenhavn fra Overgivelse. Den Aand, som under Beleiringen besse lede Kjøbenhavns Borgere og Borgerinder, var saaledes som man kun kunde vente sig af Romere i Republikens herligste Dage. Havde det staaet til dem at frelse deres Kongestad, saa havde de sikkert ikke anseet noget mueligt Offer for stort Men hvad nyttede her deres Fædrenelandskjerlighed og Enthusiasme. Da det var kommet saavidt, at Staden kunde bombarderes fra alle Kanter, uden at vi kunde af værge det, var intet mere at vinde, men Alt at tabe. At døe Heltens Død er Krigeren værdigt, men værgeløse Qvinder og Børn ere ikke bestemte til at forsvare en Fæstning, og Værgelse udgjorde det største Antal af Kjøbenhavns Jndbyggere, dem var det, som Flenderne, maaskee uden at vide det, især strede imod. Jngen elsker vor Nationalhæder høiere end jeg; men hvad er en Nationalhæder, som uden bestemt Hensigt maa forsvares med 100,000 Værgeløses og Umyndiges Liv, Da Hvidtfeldt, lod sig og sit Mandskab springe i Luften, saa skede det i en bestemt Hensigt: han gjorde det for at frelse Kjøge By fra at blive et Offer for Luerne. Men hvad Hensigt kunde vel, om man end vilde betragte hele Kjøbenhavn med samme Øine som Hvidtfeldts Skib, opnaaes, ved at lade Staden gaae op i Rog, en Deel af dens Jndbyggere dræbe, den anden lemlæstes og den tredie forvandles til Tiggere, Kunde Kjøbenhavn gjøre sig Regning paa bedre Vilkaar efter otte Dages Bombardement end efter tre Dages: Enhver Fæstning, som foresætter sig at udholde et Bombardement, kan have tre forskjellige Grunde, enten troer den sig istand til længere at udholde Angrebet end Omstændighederne tillade Fienden at fortsætte det, eller den venter Undsætning, eller den troer ved Forhalingen af sin Overgivelse, at kunne gavne en fremrykkende Armee og opholde Fienden. Men befandt Kjøbenhavn sig vel i noget af disse Tilfælde, Kunde det gjøre mere Regning paa at faae Undsætning den Gang end nuJndeholdt end den fiendtlige Overgenerals Opfordring til General Peymann intet uden de ved saadanne Leiligheder sædvanlige Floskeler, saa kan man dog ikke negte ham, at en Stad, som Kjøbenhavn, Rigets Hovedstad, Sædet for Videnskaberne og Handelen, kort, Middelpuncten for hele Statens vigtigste Skatte, ikke bør udsættes for et rædsomt Bombardement.