Adresseavis for Børn, 1780-11-08
Aar. Numer Anden. Avis Aargang. for Onsdagen. Børn. den 8. November. Naar Ungdommen ofver Gud tidlig sit Hjerte, Den baner sin Alderdom Friehed for Smerte. Nyeheder. en lille Gottlieb fik af sin Fader paa sin Fodselsdag en liden Bog til Foræring, hvorudi der stod allehaande gode Lærdomme for Børn, samt en udvalgt Samling af bibelske Sprog. Gottlieb blev saa hjertelig glad derover, at han allerede den første Dag læsde en god Deel af sin lille Bog igjennem. Han fandt iblandt andet det deylige Sprog, Herren er nær hos alle dem, som paakalde ham, hos alle dem, som paakalde ham med Alvorlighed og af Hjertet, Han giør, hvad de Gudfrygtige begiere, og han hører deres Skrig og hielper dem. Dette Sprog forekom ham meget betænkeligt Dybsindig satte han sin Haand under sit Hoved, og ende ved sig selv: "Jeg er dog ogsaa andfrygtig, a beder daglig, og alligevel gjor den gode Gud ke alt, hvad jeg begierer. Det er ikke længer end fire Uger siden, da min Bedstemoder laae syg, saa bad jeg næsten bestandig i to hele Dage, og dog alligevel tog den kjere Gud hende bort fra mig Under disse hans Tanker kom hans Fader uformodentlig ind til ham, hvis Ankomst gav Anledning til følgende Samtale imellem Faderen og den lille Gottlieb Faderen. Hvorfor seer du saa bedrøvet ud, min kjere Gottlieb 2 Er du maaskee ikke velfornøyet med Foræringen til din Fødselsdag? Gottlieb. O, jo, min hjerte Fader, den er jeg meget glad ved. Fad. Men jeg seer dog alligevel, at du er misfornøyet. Gottl. Jeg har her fundet et Sprog, som jeg ikke forstaaer. Fad. Hvorledes heder det Sprog, Gottl. Gud giør, hvad de Gudfrygtige begiere. Fad. Hvad er derudi uforstaaeligt for dig, Gottl. Jeg heder ogsaa, men dog alligevel gjør den kjere Gud ikke hvad jeg begierer, Fad. Det er dog besynderligt. Jeg for min Part faaer af Gud alt, hvad jeg begierer. Hvad har du da begiert, som Gud har nægtet dig? Gottl. At min Bedstemoder maatte have blevet i Live. Fad. Hvorledes har du da egentlig bedet Gud derom, Gottl. Jeg har gjennemlæst den lille Bønnebog, som min Gudfaer forærede mig. Fad. Avis Fad. Findes der ogsaa nogen Bon derudi foren syg Bedstemoder, Gottl. Ney, det gjør der ikke. Fad. Dersom du nu havde Lyst til at spadsere, Gottlieb, vilde du da vel, for at bede mig derom, oplæse det Nytaarsønske for mig, som din Jnformator gjorde dig sidste Nytaarsdag; Gottl. (smilende) Ney, det vilde jeg ikke. Fad. Og hvorfor vilde du ikke det: Gottl. Fordi derudi forekommer ikke et eneste Ord om nogen Spadseregang. Fad. Hvorfor har du da vel, da du vilde bede for din syge Bedstemoder, oplæst din lille Bønnebog for den kjere Gud, da der dog i samme ikke forekommer det allerringeste omven Sag, som du vilde bede omGottl. (Efter nogen Betænkning.) Ach, nu indseer jeg, hvorudi jeg har forseet mig. Jeg skulde have ladet min Jnformator gjøre mig en Bøn til at bede for min Bedstemoder. Jeg skulde have bedet den nogle gange om Dagen, saa skulde den kjere Gud vel ikke have borttaget min Bedstemoder, fra mig. (Han græder.) Fad. Men naar de, min gode Gottlieb, vil bevæge mig, at tillade dig en Spadseregang, hvor gjør da den Bøn for dig, som du vil andrage formig, Gottl. Der er slet ingen, som gjor den. Fad. Men hvorledes er det da mueligt, at du kan gjøre saadan Bøn til mig, naar der er ingen som har gjort Bønnen for dig? Gottl. Jeg taler, ligesom det ligger mig paa Hjertet. Jeg veed, De er en god Fader, De tager mig det ikke ilde op, om jeg endog undertiden ikke ret kan stile mine Ord og min Tale. Fad. Naar du altsaa havde Lyst til at spadsere, hvad vilde du da vel sige til mig Gottl. Jeg vilde sige: Min hjerte søde Fader, det er i Dag et meget deyligt Veyr. Tillad mig dog, at jeg maae gaae lidet ud paa Marken. Jeg vil være ret brav og lydig. Jeg vil hverken gaae længer, eller blive længer ude, end De vil tillade mig. Fad. Troer du da, at jeg skulde ville fyldestgjøre din Begjering, Gottl. Ach ja, det troer jeg gandske vist, med mindre De maatte have en besynderlig Aarsag, hvorfor De vilde, at jeg skulde blive hjemme. for Børn. Fadd. Troer du da ikke, at den kjere Gud elsker dig ligesaa meget som jeg elsker dig, Gottl. Jo, jeg troer, at han visselig endnu maae elske mig langt mere. Thi De har jo altid sagt mig, at alt det Gode, som De beviser mig, det kommer fra ham, og at han endogsaa vil sørge for mig, naar De er død og borte. Fad. Du har Ret, min Søn. See, han har skienket dig dine Øyen, Øren og alle dine Lemmer, uden at du bad ham derom. Han maae jo visselig have dig ret hjertelig kjer. Hvorfor troer du dig altsaa ikke til, at frembrige dine egne Ordtil ham selv Gottl. Men han er dog en stor og almægtig Herre! Fad. Det er sandt. Men om Fyrsten var din Fader, skulde du ikke torde tale ligesaa fortrolig med ham, som du nu taler med mig, Gottl. Jo, det troer jeg nok. Fad. Seer du nu vel. Gud er ogsaa din Fader. Naar du beder den Bøn, som han har lært os, Herrens Bøn, saa lader han sig jo altid kalde Fader. Gottl. Nu velan da, saa vil jeg altid herefter tale med Gud, ligesom jeg taler med Dem. Fadd. Det er ret min Søn. Dersom din Bedstemoder endnu havde levet, hvad vilde du da vel sige til Gud, naar du vilde bede for hende. Gottl. (befinder sig) Du milde Gud, vilde jeg saa sige, lad dog min Bedstemoder ikke døe, Hun elsker mig saa meget, hun giver mig saa mange gode Lærdomme, hun fortæller mig saa meget al Bibelen, hun straffer mig naar jeg er udydig og forseer mig, og hun giver mig Æbler, Pærer og Kager, naar jeg er flittig og artig Ach, lad hende da ikke døe fra mig, (han græder.) Fad. Det er ret godt, min Søn, denne Bøn skulde have været den kjere Gud meget velbehageligGottl. Dersom jeg havde bedet saaledes, et det ikke sandt, saa skulde Bedstemoder endnu have levet Fad. Lad mig endnu engang høre det Sprog, som du har gjort dig saa megen Betænkning over Gottl. Han giør, hvad de Gudfrygtig begiere. Fad. Hvis Begjering gjør altsaa Gud? Gottl. De Gudfrygtiges. god Avis Fad. Frugter du da ogsaa Gud, Gottl. O jal jeg skjelver, naar jeg hører ham fordne. Jeg er angest og bange, naar han lader en sterk Storm blæse. Ja Haarene reyse sig paa mit Hoved, naar jeg tænker paa Helvede. Fad. Alt dette gjorde ogsaa vor forrige Pige Cathrine, som jeg for længesiden maatte give Afsked og skille mig ved. Hun var da vel, efter dine Tanker, ogsaa gudfrygtig, Gottl. Ney, det var umueligt. Hvorledes kan saadant et nartigt Menneske have frygtet Gud, Fad. Hvorfor kommer dette dig saa umueligt for Gottl. Hun bandede jor, og hun var jo hverken Papa eller Mama lydig. Fad. Er det da nok til at være gudfrygtig, at man frygter sig for Torden, Storm og Helvede? Gottl. Jeg seer nu vel, at dette er endnu ikke nok Fad. Hvad hører vel altsaa meere dertil; Gottl. Man maae adlyde den kjere Gud. Fad. Gjør du nu ogsaa det Gottl. Ach, ney visselig gjør jeg det ikke altid, desverre! Fad. Men naar du nu virkelig begynder at frygte Gud, hvad vil du da vel ønske dig? Gottl. At jeg maatte være Gud lydig! Fad. Mener du vel, det er en let Sag, at adlyde Gud? Gottl. Ney, det maae vist nok ikke være saa let en Sag: Jeg sætter mig det for hver Dag, og kan dog ikke holde det. Fad. J Gaar fik du en Jrettesættelse, fordi du ikke havde repeteret den Lectie, som din Jnformator havde gaaet igjennem med dig. Hvorfor havde du ikke gjort det? Gottl. Jeg havde ingen Lyst dertil. Fad. J Forgaars var du gaaet bort, uden mit Vidende. Hvorfor havde du gjort det? Gottl. Min Fætter Christian havde forført mig. Fad. Du vil vel endnu ofte være doven og lortreden til det Gode; din Fætter Christian vil vel endnu ofte søge at forføre dig. Hvorledes vil du være dig ad, at dette ikke atter skal forlede dig til Ulydighed imod Gud 2 Gottl. Det skulde vel være godt, om jeg bad den kjere Gud, at han vilde bevare mig fra Ulv dighed. for Børn. Fad. Hvorledes vilde du da vel bede deromGottl. (efterat at have besindet sig noget) O du kjere Gud, giv mig dog Lyst til det Gode, og bevar mig, at min Fætter Christian ikke skal forføre mig. Fad. Har ellers nogen anden forført dig? Gottl. Ach jal vor Naboes Søn har ogsaa forført mig, til hemmelig at tage Æbler af Papas Hauge, vor forrige Pige har lært mig at bande. Og hvorveed, hvad for Folk der endnu kan findes, som ville søge at forføre mig; thi De har jo sagt, at Forførernes Tal er stort Fad. Altsaa maae du vel indrette din Bøn anderledes: Gottl. Ja, jeg kommer til at bede saaledes: bevar mig, o milde Gud, at ikke nogen skal forføre mig. Fad. Jeg erindrer mig, at du for et Fjerdingaars Tid siden var syg. Du bad dengang Doctoren, at han vilde hielpe dig, og skaffe dig din Sundhed igjen. Men hvad svarede han dig? Gottl. Jeg vil gjerne gjøre det, min kjere Gottlieb. Men du maae flittigt tage Medicamenterne ind, og ligge smukt stille, at du ikke skal blive kold Fad. Dersom du nu ikke havde gjort det, skulde du da vel være bleven frisk, Gottl. Jeg troer det neppe. Fad. Gud har ogsaa sagt os, hvad vi skulle gjøre dertil, naar vi ville blive ham lydige. Det er ikke længe siden, at jeg har sagt dig det. Erindrer du dig det endnu Gottl. Jeg vil see. Man maae flittig tænke paa Gud. Naar man er dorsk og doven til det Gode, saa maae man overveye den Fornøyelse, som pleyer at følge paa gode Handlinger. Naar man har Lyst til det Onde, saa maae man tænke paa de bedrøvelige Følger, som det Onde pleyer at drage efter sig. Fad. Dersom nu din Fætter Christian vilde søge at forføre dig igjen, hvad skulde du da gjøre: Gottl. Saa skal jeg tænke paa den Jrettesættelse og Straf, som jeg vil paadrage mig derved hos Dem, ifald jeg vilde følge ham. Fad. Naar du nu vilde bede Gud, at han vilde lære dig Lydighed imod sig, men du derhos ikke selv vilde gjøre, hvad du burde gjøre, skulde din Bøn da vel hielpe og gavne dig noget Gottl. Ney, det troer jeg ikke. Avis Fad. Du seer altsaa, hvorfor Gud saa sjelden kan opfylde Menneskenes Begjering. Enten bestaaer deres Bøn blot i nogle Formularers Oplæsning, der gemeenlig vasse sig ligesaa lidet paa deres Omstændigheder, som din lille Bønnebog paa din Bedstemoders Sygdom; eller og de har ingen ret Frygt for Gud; eller de gjøre ikke selv det ved Sagen, som de skulde gjøre derved.