Almuevennen, 1844-10-09
Med Forundring og Bekymring seer jeg i Dag af Almuevennen, at De har seet Dem nødt til, indtil videre selv at besørge Deres Blads Redaktion, uagtet de ved en Række af Domme er underkastet fleraarig Censur. De har altsaa, tvunget af Omstændighederne, voldgive Deres fribaarne Blad til den italienske Pavedatter, Censur, dette personificerede Jndbegreb af det Ondes Princip, som ved Nationens Bugge sætter Dumhed og Overtro, for at det slumrende Barn tidlig kan ængstes ved selvgjorte Skrækkebilleder." Dertil er Deres Blad for godt. Det skal ikke miste sin Manddom under en ansvarsløs Censors Kniv. Dette Jndivid, der ei engang kan lide at kaldes et Jndivid, maaskee fordi han kun finder et villieløst Ekko af Cancelliet i sig, skal ikke efter prantne Nykkers Jndskydelser, skalte og valte med det. Han skal ikke være den egentlige Redaktør for et Blad, hvis talrige Læsere trænge til en sund og kraftig Næring, og ikke til en saadan, hvormed han kan opdiske. Selv for den ucensuserede Presse have vore Stænder erklæret Kaarene "utaalelige, for den cencurerede, jeg skal afholde mig fra at skildre dem; De vil formodentlig allerede kjende dem. Efter denne Erklæring vil det næppe undre Dem, naar jeg af Had til Censuren og Kjærlighed til Almuen herved tilbyder Dem – for atter at vriste Almuevennens Redaktion af Reiersens Hænder - indtil videre at ville paatage mig denne. Jeg haaber, at De har tilstrækkelig Tillid til mig, til at betro mig den. J ethvert Tilfælde maa det være Dem mindre ubehageligt at give Deres Blad i min Vold end i Reiersens. - Jeg er o. s. v. Herpaa modtog jeg i Gaar Hr. Hansens Svar. Han havde alt ved det første Nummer faaet at føle, at han havde faaet med Reiersen at gjøre. Bemældte Herre havde strax uden videre strøgget, hvad han nu skal lade staae. Til Ordene paa 2den Spalte hvor Commissarius holdt følgende Tale, havde Hr. Hansen føiet Sætningen: "der tydelig nok vidner om, at Hs. Excellence nu dog er kommen til den Erkjendelse, at det ikke blot er nogle enkelte liberale Blade, men Massen af Folket, som føler sig utilfreds med de nærværende Regjeringsprinciper." Disse Ord, saa simple som factiske, tillod Reiersen sig at stryge, og med mindre Vilkaarlighed vilde han næppe i Fremtiden, gaae frem. Hr. Hansen fandt derfor ingen Opfordring til at afslaae mit Tilbud. Fra i Dag af overtager jeg altsaa baade det juridiske og det moralske Ansvar, der er forbundet med Almuevennens Redaktion, idet jeg mener, at det hermed vel lader sig forlige, at optage ogsaa saadanne Artikler, hvis Enkeltheder jeg ikke fuldelig billiger, naar de kun ere forsynede med Forfatterens Navn eller Mærke. Jeg overtager Redaktionen, skjøndt jeg vel veed, hvad det i disse Tider vil sige at redigere et Oppositionsblad, og skjøndt jeg først for et Par Maaneder, siden er sluppet fri for en næsten treaarig Censur (Retten havde dømt mig i to Aars Censur, men Reiersen gav mig, i Pagt med Cancelliet, uden Lovhjemmel et Tillæg af over 8 Maaneder); jeg gjør det til en Tid, da et nyt Trykketvangsudkast truer at tilintetgjøre den sidste Rest af Trykkefrihed hos os, men saalænge der er Liv, skal der ogsaa være Kamp, og jeg gjør det i Haab om at virke til Gavn for en talrig Klasse af Medborgere, for hvem mit Navn vel er meere eller mindre ubekjendt, men som, mødt med Tillid, pleier at lønne med Tillid, og hvis Tillid jeg derfor ogsaa haaber at erhverve, naar jeg har stræbt at vise mig den værdig. Frederiksberg den 4de Octbr. 1844. Frederik Barfod, Student.