Adresseavis for Børn, 1781-05-09
Avis. Ludv. Du er jo en Nar, Fritz. En Løgn eller to er jo en Bagatelle. Fritz. Ney, fy, Ludvig, Men hvorledes gik det saa videre. Ludv. Gjør nu tilligemed Deres Broder Deres Stile færdige, sagde han, og beed siden Deres Papa, at han vil tillade Dem, De inde i Stuen hos ham maae blade noget i Lavaters Physionomik. Jeg lovede ham alt dette meget trolig, og nu gik han afsted med sin Flint Fritz. Jeg veed ikke, hvad jeg skal sige, Ludvig, jeg er ikke vel til Mode. Det kommer mig for, ligesom denne vor Fornøyelse ikke skal bekomme os vel. Ludv. Du er dog en Nar, Fritz, Betænk engang, saadan en deylig Eftermiddag faae vi neppe i to Aar igjen. Nu slog Klokken først To Papa og Mama komme ikke tilbage igjen, førend i Aften sildig. Og Hr. Sebastian vil længe nok med sin Flint løbe omkring i Skoven, førend han faaer Raabukken at see. Kom herhid med, her ville vi gjøre os en Vippegynge, du har jo dog i saa lang Tid længtes efter denne Fornøyelse. (Ludvig tager Fritz ved Haanden, og fører ham dandsende hen til Tømmerstokkene. Da de komme derhen, faae de Carl at see nede ved Aaen.)De Forrige, Carl, som tager sin Hat af, og gaaer hen imod dem. Ludv. Hvad gjør han her saa allene, Carl (sagte til Fritz) Veed du hvad, denne Tossedreng, ville vi engang kaste af Vippegyngen Carl (høflig og med et Buk) Jeg opledte mig nogle Stene her i Sanden Ludv. Hvad, nogle Stene, Han er vel aldrig en af vore lærde Naturalie=Samlere Carl. Tillad mig, at forælle Dem det, Hr. Humber. Min ældste Broder har en Samling, som jeg undertiden formerer. Han skriver mig derfor undertiden igjen ind i min Klaveerbog. Behager De at see, her har jeg fundet nogle meget nydelige Stene. Han viser ham dem med Hatten i Haanden.) Ludv. Kom og hielp os at gjøre en Vippe gynge. Vi ville ogsaa gynge ham. Carl. Jeg takker Dem skyldigst. Men jeg har ikke Tilladelse at blive ude længer end til Kl. Tre. Dersom jeg alligevel endnu ran hielpe dem for Børn. noget, saa vil jeg gjøre det med Fornøyelse; siden vil jeg endnu lede efter flere Stene. Fritz. Er han altid saa akkurat, min gode Carl Carl. De vil lede mig i Fristelse, gode Herre. Jeg tænker, at man maae stedse paa det nøyagtigste adlyde sine Forældres Befalinger. (Ludvig og Fritz betragte ham meget spotsk.) Desuden er det ikke længer siden end i Gaar, at jeg gjorde min Moder en Fortrydelse og Harme, endskiønt det skede visselig ikke forsætlig. Jeg var saa ulykkelig, at jeg slog en Theekop i Stykker, som jeg skulde bære hen til min syge Syster, der laae i Sengen Min Moder gav mig et Øre sigen. Jeg fortjende det, og jeg vil herefter tage mig mere i Agt ved hvad jeg har at bestille. Ludv. (sagte til Fritz) Hør engang, hvilken Moralist, Du maae hielpe til, at vi kan spille ham en Stræg. (høyt til Carl) Vil han da hielpe os, Carl. Oja, med Fornøyelse. (De gaae hen til Tømmeret, og gjøre en Vippegynge paa et skident Sted. – Fritz sætter sig paa den ene Ende, og Ludvig vil, at Carl skal sætte sig paa den anden. Ludv. For sin Umage skal han ogsaa først gynge. Carl. Jeg takker Dem ydmygst. Det var blot min Hensigt at ville hielpe Dem. Ludv. Naa, uden Omstændigheder. Han vil dog vel heller vippegynge, end samle Stene, tænker jeg. Sæt han sig kun op. Carl. Jeg beder om Forladelse; jeg vil heller – for min Broder Ludv. Naa, Snak, Sæt han sig strax. Vi har ikke lang Tid. (Han løfter Carl op paa Bilken og bliver staaende bag ved ham. Begge begynde at gynge. Fritz. (synger, og kaster sin Hat op i Veyret) Er det ikke sandt, Carl, at det gaaer godt Carl. (seer sig tilbage til Ludvig) Nu betager jeg Dem Deres Fornøyelse, Hr. von Humber. (til Fritz) Vil De tillade, at jeg maae stige ned. Ludvig giver Fritz et Vink, og støder i det samme Carl i Veyret, som falder temmelig høyt ned i Skarnet.) Fritz. Avis Fritz. (forstiller sig, og falder ligeledes) Au au, den hæsselige Bielke, den dreiede sig om. Carl. (liggende paa Jorden) Ach, mit Hoved – – min Kjole! – til Ludvig) Jeg havde ikke tænkt, Hr. von Humber, at Ludv. Jngen Bebreydelser, Dreng! Han maae ansee det for en stor Ære, at min Broder har gynget ham. Carl. (i det han staaer op og jamrer sig Jeg har jo ikke bedet om den Ære, og jeg havde ikke tænkt, at De skulde have været saa Ludv. Holdt Munden, du Bondedreng, eller Carl. O. Deres Trusseler skrækker mig ikke. Deres Hovmester, som jeg skal fortælle Deres uartige Opførsel, vil vist meget forundre sig, naar Ludv. (giver ham et Øresigen) See der, gaae nu hen og philosopheer, hvorledes du herefter vil kunne undgaae den Skam, at fortjene Øresigen. Carl. Den Skam, at give mig oftere i Lav med en stolt uartig Junker, skal jeg nok vide at undgaae uden Philosophie. (Han gaaer, og Ludvig vil løbe efter ham.) Fritz. (holder Ludvig tilbage) O lad ham løbe. Han gaaer ned til Aaen, for at toe sig af. Førend han kommer hjem, kan vi endnu gjerne gynge noget. Men vi maae dog passe paa, at vi kan komme hjem førend han Ludv. O, du er en bange Hare! Mener du vel, at saadan Bondetossedreng torde understaae sig at komme hjem i vor Gaard. Kom kun du (De sætte sig begge to paa Vippegyngen.) Fritz Jkke saa høyt, Ludvig! Ludv. Holdt du dig kun fast, og sid lige, at Bielken ikke skal vælte om. (De gynge meget høyt.) Fritz. Maaskee mange Drenge sidde nu og svede over deres Bøger, imidlertid at vi har den ne søde Fornøyelse. Ludv. Ja, hover det dig ikke, Fritz, Jeg er saa glad, at jeg af Taknemmelighed ønsker, Hr. Sebastian maatte træffe en heel Flok Raa bukke, med de Vilkaar, at han i fire Timer maatte løbe efter dem, og skyde tyvegange forgieves til dem. for Børn. Fritz. Og jeg ønsker, at han i den Skynding, da han gik ud, maatte have taget min Stilebog, for at bruge den til Forladning for Kuglerne. Ludv. Ja mænd, min med, Fritz, - Jeg kan slet ikke begribe, hvad Cavalierer skal stude re for. Fritz. Maaskee man skal først kikke i Cornelius, førend man kan lade sætte en Bonde i det sorte Hul. Ludv. Eller maaskee en Officier skal først blade i den tossede Cicero, førend han lader Soldaterne gjøre Haandgrebene. (Her blev en Pause. - Ludvig trallede og Fritz fløytede.) Fritz. Nu, Ludvig, Lad os endnu eengang flyve ret høyt. Ludv. Kun eengang endnu, Jeg tænker ikke, at vi ville saa hastigt ophæve denne Fornøyelse. Fritz. Jo, Broder. Jeg er bange, Carl skal komme hjem førend vi Ludv. O, du Hare, See, der kryber han endnu omkring henne ved Aaen. Fritz. Eller Hr. Sebastian skulde komme hjem Ludv. Hvad vædder du, at den Skolefux løber endnu omkring i Skoven: (Han gjør adskillige Bevægelser paa Vippegyngen, tager Hatten af, snurrer den omkring Hovedet, og raaber, Krepere alle Skole furer. Ved disse Bevægelser væltes Tømmerstokken og de styrte begge to ned. Fri falder med Hovedet imod Kanten af en ved Siden liggende Tømmerstok, og Bielken faldet ned paa Ludvigs Been.) Ludv. Ach, Himmel, ach mit Been, (Han forsøger at ville staae op, men falder om igien.) Ach, mit Been! (Fritz ligger paa Tømmeret og er besvimet. Ludv. (jamrende sig meget ynkelig) Ach! ach ach! – mit Been, mit Been, mit Been! ach, det er reent i tu ach, hvo hielper, hvor hielper. Fritz, hvor er du? – Ach, mit Been, mit Been, Hr. von Humber, Frue von Humber og Lotte. (J Hr. von Humbers Stue.)Hr. von Humber. Naa, det var dog nogle Timers Fornøyelse. - Hvorledes befinder du dig efter den Tour, min Søde, Frue Avis.