Viborger Samler, 1797-08-28
Efter de Opdagelser, man har gjort, ved at lære at kiende Hampens Bestanddeele, falder det let i Øinene, at Rødningen af denne Væxt kun kan bringes til Fuldkommenhed ved et virkende Væsen, hvis Brug maae være let og kun forbunden med faa Omkostninger, og som borttager det slimige og gummiagtige Væsen tilligemed Harpiret, som findes i Hampen. Dette Middel, siger Fatteren, er meget simpelt. Man kiender det allevegne der, hvor der ere anlagte Lærreds Blegerier, og bruger det med Nytte: jeg meener det faste Alkali Potaske, eller Soda, eller Sæbe, eller i Asken af frisk Træe, eller i Byge-Lund. Dette er det virkende Væsen, som opløser Harpixet, forvandler det, ved at forenes dermed, til en sæbeartig Materie, og skiller saaledes Harpixet fra Hampen. Det er besynderligt nok, at endnu ingen er faldet paa, at alkalisere Vandet, hvori man vil røde Hamp. Men da Stederne, hvor man foretager Rødningen, ere forskiellige; saa kan Omgangsmaaden ikke overalt være den samme. Paa nogle Steder har man Floder eller Strømme, hvor Rødningen skeer; paa andre Brønde, Grave og Parker o. s. v. ja der gives endog Steder, hvor det er Brug, at røde Hampen i fri Luft paa Marken. Den Omgangsmaade, Forfatteren tilraader, og som han grunder paa sine gjorte Forsøg og derved opnaaede Erfaringer er følgende: Et Pd. Potaske og ligesaameget ulæsket Kalk ere tilstrækkelige til at alkalisere 200 Pinter) som trent 185 danske Potter) eller Pariser Butellier Flod, eller Brønvand. Har man ingen Potaske, eller Spansk Soda, ved Haanden, saa kan man istedet derfor tage 6 Pd. vel udbrændt Aske af frisk Træe, men i sidste Fald maae man istedet for 1 Pd. ulæsket Kalk, tage 1 1/2 Pd. dertil. Har man hverken Potaske, Soda eller Træeaske, kan man endnu hielpe sig paa denne Maade, at man Aaret giennem samler Byge=Lunden, koger, afdunster, formindsker og fortykker den saaledes, at den ikke opfylder mange og store Kar, og altsaa uden Vanskelighed kan gjemmes. Denne Lund renses siden fra den klebrige og sidtede Materie, som den under Bygningen modtager af det smusede Linned, ved at helde den paa en tilstrækkelig Mængde ulæsket Kalk). Derefter gaaer man til Værks paa følgende Maade: Naar man antager en dansk Pot for at indeholde 52 3/4 Cubie Tommer, saa holder en Parisisk Pint 47 1/4 Cub Tommer, følgelig er en Pint lidet mindre end en dansk Pot. **) Luden er tilstrækkelig fortykket, behørig alkalisk og betisende, naar et Æg kan svømme deri, uden at synke. 1) Man opsøger eller lader grave en Grav eller et Vandsted som paa Bunden og paa Siderne maa være belagt med Leer *), paa det Vandet ikke saa let skal trække sig ind i Jorden og forsvinde. Heste og andre Kreature maae ikke komme dertil. Denne Grav fylder man med saa meget Vand, som er fornedent til den Mængde Hamp, der skal rødes. Derpaa giør man det alkaliske og beitsende paa den Maade og i det Forhold, som ovenfor er sagt. Er der Modder i Graven eller Vandstedet, maae den renses, inden man leder Vandet deri, hvorpaa man belægger Bunden med Halm, saa tykt, at den Mod der, som mueligen kan være bleven tilbage, ikke kan giøre Hompen ureen. Der oven paa lægger man et tykt Lag Hamp, og derpaa igien et Lag Halm, og lader Hampen saaledes ligge til Rødning i 4 Dage, men heller ikke længere. Efter denne Tids Forløb tager man Hampen ud, bringer den hen i en Flod eller Strøm, paa det den kan renses fra den vedhængende sæbeartige Materie, eller, dersom ingen Flod eller Strøm er i Nærheden, udvasker den i andet reent Vand, og tørrer den derefter i Luften. 2) J Mangel af en Grav eller et Vandsted, kan man hertil ogsaa bruge et stort Kar, som man fylder med Vand og kommer der enten pulveriseret *) Naar Graven er i en leeragtig Bund, behøves den ikke at belægges med Leer, som desuden gjerne vil falde ned fra Siderne. J Skotland bruger man, i Stedet for saadan Udforring, ogsaa at grave en Grøvt paa hver Side af Vandstedet, og fylde den med Leer, hvilket hindrer Vandet uden fra at komme ind, og det inden for at trække sig ud. lidg. Anm. Polaske, eller Kalk, eller Træeaske med Kalk, eller Bygelund, alt i ovenmeldte Proportion. Heri lægger man Hampen, bundet i smaae Knipper, hobeviis paa hinanden, og lader den af dette alkaliske Vand ret giennembeitses og blødes i 2 Dage, da Alkaliet har havt Tid nok at trænge igiennem, og at opløse Gummisharpiret. Endelig slutter man Operationen dermed, at man endnu lader denne Hamp i 3 til 4 Dage ligge i reent Vand, og derefter udvasker og tørrer den. Hvad Rødningen i fri Luft angaaer, saa maae man kun tage sin Tilflugt dertil, naar Rødningen i Vand slet ikke kan skee. Thi 1) Virker Luften og Duggen kun langsomt og ulige paa Hampens gummiagtige Deele, og slet ikke paa den harpixagtige. 2) Afvexlinger af Tørke og Væde i Dunsikredsen, hindrer Øiemerkets Opnaaelse; finker enten Rødningen eller sammenpakker den harpixagtige Deel i samme Forhold, som den gummiagtige opløser sig. 3) Er det en afgjort Sag, at den i Luften rødede Hamp aldrig bliver saa smuk af Udseende, og de deraf forfærdigede Vare lade sig vanskeligere blege. Den Stank, som ved Hampens Giæring fremkommer i Parker eller staaende Vande, foranlediger, at mange Folk troe, at det vilde være skadelig for Fiskene, om man nedlagde Hampen til Rød ning i Bugterne af Floder og Strømme; men dette er en Vildfarelse, som Erfaring giendriver. Det flydende Vand tager det klebrige Væsen af Hampen med sig bort, og Giæringen er saa svag, at fiskene ikke kunne have ondt deraf; tvertimod, blive disse af de slimige Levninger af Hampen, som de nedsluge tillige med Vandet, fede, og denne Afgang foraarsager slet ingen slem Lugt. Jeg igientager endnu engang, at Hampens Udbledning i flydende Vand altid er den bedste Maade; men naar dette kan skee, maae Hampen, førend den nedlægges i rindende Vand, i det mindste i 2 Dage blødes i alkaliseret Vand, hvorved man baade forebygger Giæringen og den slemme Lugt af Rødningen, enten denne saa skeer i flydende eller staaende Vand. Endelig flyde følgende Fordeele af Blødningen i alkaliseret Vand: 1.) Hampen faaer en meget hvidere Farve. 2) Arbeiderne plages ikke mere af den ubehagelige Lugt, som det harpixagtige Støv under Hampens Behandling giennem Heglen og Væven foraarsager. 3.) Hampen og Garnet bliver smidigere deraf, og Heglingen og Vævningen fremmes bedre. 4.) Giver denne Behandling mindre Affald. 5.) Endelig bleges Garnet og Varene, efter denne Tilberedning, meget lettere og i kortere Tid, det er forbunden med færre Omkostninger, og saavel Garnet som Lærredet bliver stærkere og varigere. Man vinder altsaa ikke allene i Godhed af Materialiet selv og de deraf forarbeidede Vare, men endog i Mængden og i Tiden, som efter den sædvanlige Methode ellers derpaa maatte anvendes, og endelig ogsaa i Arbeidslønnen. List mod Lift. En Pige anklagede et ungt Menneske, at, da hun var gaaet aleene ud at spadsere i Skoven, havde han anfaldet og tvunget hende til sin Vellyst. Den Anklagede blev fordret frem, og da Klagen var ham forelæst, med den Tilføining, at han skulde erklære sig derover, anstillede han sig, som om han ikke havde hørt det mindste, og giorde kun Bevægelser med Hovedet og Hænderne. Hans Sagfører, fra hvem den hele List hidrørte, og som var gaaen med ham for Retten, sagde til Dommeren, Pigen havde ved Voldtagelsen skregen saa græsselig, at hans Principal var bleven døv deraf, og altsaa leed Straffen for sin utilladelige Handling. Det kan ikke være, sagde Pigen, det er blot Forstillelse, thi jeg har i den heele Affaire ikke talet et høit Ord. Nu, sagde Dommeren, saa er og det unge Pen neske frikiendt for Voldtægten.