Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1832-05-18
Hertuginden af Berry er taget til Fange Allerede den 7 Mai meldte Bladet Konstitutionel dette, og Dagen efter fik Man i Moniteuren Stadfæstelse derpaa. Jfølge dens Beretning skulde det genuesiske Dampskib Carlo Alberto den 25 f. M. afgaae fra Livorno med 14 Personer af Hertuginden af Berrys Følge, og Man forsikrede, at hun selv befandt sig ombord under et opdigtet Navn. Den foregivne Bestemmelse lød paa Barcellona; dog vare alle Forholdsregler trufne til at beskytte Kysterne for en hemmelig Landgang, og da Man om Morgenen den 3de erfarede, at et Dampskib var gaaet til Ankers ved Isle=Ciotat (3 Mile fra Marseille, for at forsyne sig med Levnetsmidler og Steenkul, blev Fartøiet Sphin ufortøvet afsendt, for at bemægtige sig det. Efter Kapitainens Udsagn havde han sat 7 af Passagererne iland ved Rosas i Spanien; af de 7 Andre, hvorimellem et Fruentimmer, vare 2 Mænd hemmelig gaaede iland i la Ciotat. Den ene af disse, den bekjendte Hr. v. Kergorlay, blev ogsaa virkelig paagrebet. Ved nærmere Undersøgelse befandtes den omtalte Dame at kunne være omtrent 35 Aar gammel; hun havde en Natkappe paa og om Halsen et Klæde, som skjulte Haaret. Jøvrigt vistes hende den største Opmærksomhed af de øvrige Passagerer; Kahytten var prægtig meubleret; Man saae det ældre bourbonske Vaaben, og Alt lod formode, at det virkelig var Hertuginden af Berry. Under Forsikring, ikke at gjøre mindste Hemmelighed af Sagen, da Offentlighed og Sandhed, til enhver Tid ere Regjeringens stærkeste Vaaben, lover Moniteuren nærmere Oplysning, saasnart hendes Jdentitet er beviist. Jmellem Passagererne befandt sig endnu Hertugen af Almazan (den forhenværende Ambassadeur ved det spanske Hof, Grev v. Sant=Priests spanske Grand-Titel) og Hr. v. Bourmont (Sønnen). Fartøiet blev først taget paa Slæbetoug af Sphine og bragt til Toulon, hvor det gik til Ankers om Morgenen den 4d.; men efter indløben Befaling fra Regjeringen, lod Øvrigheden det samme Dag under Eskorte af 2 Skibe, bringe til Ajaccio paa Corsica. Her skulde en Fregat, saasnart Hertuginden var bleven kjendt, tage hende ombord, og bringe hende tilbage til Holprood, "for her i sin Families Skjød at tænke efter over sit Parties, Vanmagt, og give det en ny, formodentlig den sidste (?) Lære." Øvrigheden i Aaccio havde faaet de fornødne Jnstructioner, og Justitien befattede sig med Sagens Undersøgelse. Til Slutning kalder Moniteuren Udfaldet af det hele Forsøg, en haard Lektion for et Partie, hvis Afmagt lykkeligviis er parret med dets Hovmod." Naturligviis er denne Tildragelse Gienstanden for alle Samtaler. Som det synes, har Øvrigheden i Marseille paa egen Haand givet befaling til Dampskibets Forfølgelse, og der skal fra Paris være indløbet en modsat Ordre, men for sildig! J Toulon var Man i Forlegenhed med, hvad Man skulde gjøre, og havde gjerne frigivet Prindsessen, hvis Sagen ikke allerede var bleven saa kundbar blandt Folket, og kunde have foranlediget de alvorligste Uroligheder. Alt var her i Bevægelse, da Sphiux den 4 d. afseilede med sit Bytte til Corsica. Fra alle Sider skreeg Man paa Forræderie og Meeneed!" klagede høit over Regjeringen og Ministrene, og befrygtede et Folke=Opløb. Oppositions=Bla denne ere ikke mindre utaalmodige over Hertugindens Frigivelse, og mene, at Man i det mindste burde have beholdt hende som et Gidsel, indtil Roligheden var oprettet i Vendeen. Blandt andet spørger Man, hvad der berettiger Regjeringen til en slig Persons=Anseelse, og hvorledes Man vil indlede Processen imod de Andre, naar Sjælen i Sammensværgelsen frigives, Rigtignok indeholder den Briquevilleske Lov om Bourbonnernes Forviisning ingen Strafbestemmelse i Overtrædelses-Tilfælde; men her, hvor hun søger at indtrænge sig med væbnet Haand i Frankerig, i den Hensigt, at opvække Uroligheder, faaer Tingen et andet Udseende. Jdet mindste burde Man have ladet Loven dømme, og udtalte denne da ogsaa eet skyldig, vilde Jngen bestride Kongens Benaadelsesret. Nu er det kun at befrygte, at det altfor ængstelige Hensyn til Familiebaand vil opmuntre den Forviste fra Holyrood til nye eventyrlige Forsøg, istedetfor at hun her kan ventes, som en bodfærdig Synderinde, at hendrage et Klosterliv. Paa første Efterretning om Hertugindens Tilfangetagelse lukte Kongen sig inde i sit Kabinet, og forlod det først, efterat Beslutningen var taget om at lade hende fare i Fred. Efter Handels-Journalen vare Dronningen og Madame Adelaide paa Raad med. Den Første, som Hertuginden af Berrys Tante, stemte for hendes Frigivelse, den Sidste derimod meente, at hun burde stilles for Retten. Kongen fandt, at der kunde være Fare ved begge Forslag, og at Man burde gaae en Middelvei. Som en saadan foreslaaer et Aftenblad, at lade Hertuginden i smaae Dagreiser, under Eskorte af Nationalgardister, føre fra Toulon til Calais igjennem hele Frankerig. Alle Hertugindens Passer vare paategnede af de spanske og sardinske Konsuler, og hun havde, under Navn af en Grevinde Ferali, paa Seiladsen været iland baade i Genua og Nizza. Marskal Bourmont skal paa Dampskibet Columbo være styret igjennem Strædet ved Gibraltar, og et Rygte lader ham være opstaaet i Vendeen. Efter Forlydende vil Regjeringen besvære sig over den Bistand, som Hertuginden har fundet i Nabostaterne Spanien og Sardinien, og opfordre Hertugen af Modena til at forvise Carlisterne Side af sine Stater. Baade til Petersburg og London er i samme Anledning afsendt Kourerer, og den Sidste er lovet en anseelig Belønning, hvis han kunde naae London til en bestemt Time. Moniteuren, som forsikrer, at Regjeringen ikke har fordulgt det Mindste, erklærer, at der i Marseille, Lyon, Avignon a. hersker Orden og Rolighed. Kun i Gard-Departementet havde nogle Huussøgninger og Hæftelser fundet Sted. Af Oprørerne i Marseille havde kun nogle Faa Geværer, da Oberst Lachand opfordrede Soldaterne til at overgive sig deres Poster, fældte de Bajonetten, og en Officeer greb ham om Livet, idet han drog en Pistol frem, og kastede ham saa godt som ind i Vagten. Biskop Tharinhar udstædt en pralende Proklamation angaaende den legitime Konges Gjenindsættelse, og en Præst prædikede ustraffet i Fastetiden høit: at Dagen var nær, da de Troende skulde kjæmpe for deres Troe og udslette Religionens Fiender, samt lovede dem Penge, hvis de behøvede det. Ved Telegrafen fra Bordeaux haves i Paris Efterretning om en Carlist-Opstand i Montauban, hvorhen alle disponible Tropper fra Omegnen vare beordrede. Ogsaa have Carlisterne i Marseille Natten til den 1 d. gjort et nyt Forsøg paa at plante den hvide Fane paa St. Nicolas=Fortet; men paa selve Philipsdagen droge talrige Grupper igjennem Gaderne og sang patriotiske Viser. Om Hertuginden af Berry fortælles endnu, at hun havde barrikaderet sig i sit Gemak paa Skibet, men aabnede siden Døren, uden dog at tale et Ord. Man bemægtigede sig de vigtigste Papirer, da Jngen havde havt Aandsnærværelse til at tilintetgjøre dem. Foret Øieblik synes den Skaansel forbi, som hidtil vistes den carlistiske Faktion, og overalt er Stemningen alt for anti carlistisk, til at Man skulde have noget at befrygte. J Paris er skeet Huussøgning hos flere Carlister og udstædt endeel Arrestbefalinger, saavel imod Carlister som Republikanere, kun Skade, at de fleste Paagieldende have gjort sig usynlige. Selv i Finantsministeriet ere flere mistænkte Carlister afsatte, deriblandt en af Cheferne Hr. Fougeroux, som allerede havde tjent under Villele og Polignae, men var afskediget af Lafitte og igjen ansat af Hr. Louis. Ogsaa her har været udstrøet carlistiske Plakater, hvori endog Patrioterne opfordres til at slutte sig til Hertuginden af Berry, da Ludvig Philip har skuffet deres Haab. Flere Dueller ere i de sidste Dage forefaldne i Paris, som et Beviis paa Partiernes spændte Forhold til hverandre. J Toulon har Nationalgarden forenet sig med Liberalerne om, paa Liv og Død at modsætte sig alle carlistiske Rænker. Ved en Kongelig Forordning er nu tillagt enhver af Bastillens overlevende Erobrere en Pension af 500 Fr. En vigtig Kiendelse er afsagt af den Kongelige Ret i Grenoble, som har kuldkastet Dommen i første Instants, hvorefter Nationalgardisterne, der havde nægtet at aflevere deres Vaaben, vare dømte i Pengebøder. Med Perriers Helbred skal det være bedre, siden Lægerne have deelt sig i 2 Partier, hvoraf det ene erklærede ham inkurabel, medens det andet endnu nærede Haab, og Familien fulgte det sidstes Raad. Den Odilon=Barrotske Ministerstøbning er imidlertid opsat, og Moniteuren søger i en mærkelig Artikel at bevise: at en Statsraads=Præsident er intet uundværligt Væsen, aldenstund enhver Minister har sin egen Ansvarlighed. De offentlige Fonds vare stegne paa Rygtet om Hr. Perriers Bedring. Kaste Vi Øiet hiinsides Kanalen over til Europas anden Hoved=Stat for de konstitutionelle Principer Storbrittannien, da møde Vi ogsaa her en Formørkelse ovenfra, hvis Følger turde blive endnu vigtigere for det Hele. Landets nærværende Tilstand lader sig skildre i de 5 Ord: "Det Greyske Ministerium har ophørt, som en Følge af Reformbillens gjentagne Vanskjebne. Uagtet Grey endnu den 7 Mai gjorde et nyt Forsøg paa at svække Oppositionen, og desaarsag selv i Kommitteen tilbød en Jndskrænkning i den første Klausulaf Billen, foreslag Lord Lyndhurst et Amendement, hvorefter den hele Klausul - som angik de 56 Flækker, hvilke skulde miste deres Valgret, og var det Væsentlige af Billen, da Valgrettens Overdragelse til de nye Stæder grundede sig derpaa - skulde udsættes, og dette Amendement, hvis Hensigt var at redde saa mange som muligt af hine Flække(rottenboroughs) for Aristokratiet, blev antaget med 151. imod 116 Stemmer. Efter dette Nederlag foreslog Grev Grey at udsætte Kommitteen til den 10de, næste Dag blev holdt et stort Ministerraad, og umiddelbar derpaa begave Grev Grey og Lord Brougham sig til Windsor, for at bede Kongen, enten ufortøvet at skride til Udnævnelsen af nye Peers, eller og give dem deres Afsked. Kongen modtog Ministrene naadigt, og lovede dem sit Svar til den følgende Morgen. Dette indtraf ogsaa, og gik ud paa: at Hs. Majestæt ikke fandt for godt at følge Ministrenes Raad, og desaarsag antog deres Resignation, hvor ondt det end gjorde ham, at sligt skulde møde med Ministre, hvis Opførsel stedse havde retfærdiggjort hans Tillid til dem." Ved at anmelde dette samme Dag i Overhuset, foreslog Grev Grey at suspendere Billen, og Huset udsatte dets Møder til den 11te. I Underhuset gjorde Lord Althorp en lignende Anmeldelse, og den skotske Reformbils anden Læsning blev ligeledes her udsat. De afgaaede Ministre bestyre imidlertid deres Embede, indtil deres Efterfølgeres Udnævnelse, og det er endnu uvist hvo der skal gribe det forladte Statsroer, og om Hertugen, af Wellington, hos hvem der den 10de var en talrig Forsamling af Parlamentslemmer, endnu engang tør paatage sig Styrelsen. Den 9de havde Lord Lyndhurst Audients hos Kongen og den 28de agte Deres Majestæter at spise hos Wellington. Vanskeligheden er endnu forøget ved en af Underhuset den 10 d. taget Beslutning, som minder om Nelsons bekjendte Valgsprog: "Engelland venter, at enhver Engellænder gjør sin Pligt!" Paa Lord Ebringtons Forslag blev nemlig efter flere Debatter med 288 imod 208. Stemmer antaget, at lade ved de afgaaede Ministre overgive Kongen en Adresse, hvori yttres Smerte over deres Afgang, og Hs. Majestæt ombedes: "kun at vælge slige Mænd til Ministre, som ere Billen gunstige i dens væsentlige Punkter." Allevegne, hvor Man har faaet hiin Efterretning, have talrige Folke=Forsamlinger atter fundet Sted. J Birmingham holdt Reformvennerne saaledes den 10de en ny Forsamling, hvori blev taget truende Beslutninger, nogle Dage før havde Præsidenten i en Forsamling af 200,000 Mennesker erklæret, at han før vilde døe, end taale at Reformbillen blev forqvaklet. J flere Huse i London ere opstilte trykte Plakater ved Vinduerne af saadant Jndhold: "Jeg erklærer herved høitideligt, at jeg ingen Skatter eller andre Afgivter (Fattigskatten undtagen) vil betale, hvis Reformbillen ikke i Eet og Alt reddes." Hertugen af Devonshire har allerede nedlagt sin Post som Over-Kæmmererer, og i et af det hele diplomatiske Korps den 10de afholdt Møde skal have hersket stor Bestyrtelse. J Hamborg ere Statspapirerne strax faldne efter den engelske Posts Ankomst. Times underkaster Kongens Forhold en skarp Kritik, og i Underhuset holdtes ligeledes den 11te stærke Taler, hvorhos Sir Peel erklærede, at endnu var ingen Ministerpost tilbudet ham, men i fornødent Fald vilde han ikke undslaae sig for at modtage den.