Corsaren, 1841-04-02
Livet er en Skole. Af Lignelser er Verden fuld. Saaledes see vi Konger lignede med Løver o. s. v., Ministre med Ræve, Ulve, Faar o. s. v., de Herrer Militaire med Harer og andre glubende Dyr, de Studerende med Ugler og andre Natsværmere. Nogle vide at svinge sig høit i Staten og kaldes Ørne, andre lide ei Hofsolens Glands og faae altsaa et eller andet uanseligt Krybs Navn. Kort, Alt faaer sit Navn og sin Lignelse i Livet, hvorfor da ikke Livet selv? Lignelser herpaa findes der i ikke ringe Mængde, saavel i Prædikener som i Romaner, Noveller, Digte, Rimerier og Smørerier. Nogle ligne Livet med en Drøm, andre med en Reise, atter andre med et Blomsterbed og Uhyret Sphiux tog pars pro toto og lignede det hele Liv med en eneste Dag af det. Jeg synes nu bedst om Lignelsen med en Skole, og fortrinsviis Livet, som det var her i vort gode Danmark for et Par Secler tilbage. Tage vi den sidste Lignelse, findes mange Perioder i Skolegangen at være analoge med visse Perioder i Livet. Vi komme ind i Skolen 9: vi fødes til Verden. Vi lære at declinere mensa og at stave os frem i Cornelius ɔː vi lære at gaae. Senere stride vi frem til Conjugationen af amo, det er udlagt: Kjærligheden vaagner i vor Barm. Vi tage fat paa vor Smule Tydsk og Fransk tilligemed de gamle autores ɔː vi træde ud i Verden. Og ligesom vi meer og meer fordybe os i og lære af hine, saaledes skride vi bestandigen længere frem i Livet, indtil vi endelig mætte og trætte af Skolelivets Dage samles med vore forudgangne Venner ved Universitetet. Ved det grønne Bord stedes vi nu af Professoren til Doms, hvilken Pedellerne (det er vel de faldne Engle) forkynde, og efter hvilken nogle rejiceres o: de nedstødes til Helvede og kaldes Bukke, medens andre bestaae og kalde sig Herrer i Aandernes Rige" ɔː de optages i Himmelen og kaldes der Faarene. Alle fuldende dog ikke deres Gang i Skolen. Nogle tages ud af den a: de døe, før de have naaet Maalet; Andre falder Skolelivet altfor suurt, og hudslettede af Rector og Lærere løbe de selv deres Vei ɔː Selvmord. Men jeg sagde, at Lignelsen med Skolen fortrinsviis burde anvendes paa Livet, som det var her i Danmark. Hvorledes det? spørger Du. Hertil skal jeg strax sige Dig Grunden, kjære Læser. Det var med Hensyn til Landets daværende Forfatning. Kan Skolens ikke ganske sammenlignes med denne? Læs nu videre og døm saa upartiskt. I den Skole, hvori jeg gik, var der 3 Classer, hvoraf de i den nederste kaldtes plebs. Et saare foragteligt Navn, men meget passende for deres Stilling. Thi, da jeg var der, blev jeg aldeles behandlet som en Hund: jeg maatte løbe Ærinder for Borgerne (det var 2den Lectie) og for optimates, de Store (Mesterlectianerne), jeg pudsede deres Støvler, børstede deres Klæder, opvartede dem og erlagde mine sparsomme Lommepenge til deres Festiviteter, som jeg havde liden Sands for og maatte tage liden Deel i. Bank vankede for Opsætsighed og ingen Tak for Arbeidet. Jeg var Træl og et tro billede af en forkuet Bonde. Men det blev bedre, jeg rykkede op i 2den Lectie. Her gjaldt jeg dog Noget, skjøndt jeg ofte led af de Mægtigeres Tryk. Undertiden sluttede vi os endog sammen og vovede at trodse de stolte Mesterlectianeres Overmod. Aligevel var jeg kun Borger. Senere blev jeg adlet, fra Møller blev jeg Mülius, og nu erkjendte jeg for Overherrer kun Hørerne (undertiden ikke engang dem) og vor gamle Despot, Rectoren, som havde og har endnu den meest uindskrænkede Magt, som han ogsaa vidste at benytte, hvorpaa jeg vil tillade mig at anføre nogle Exempler. Saaledes kan jeg tydelig erindre, at en af Disciplene havde forfattet et Digt, hvori han havde afmalt Rectoren og Horerne med træffende og sande Farver. Og hvad fik Geniet til Løn? Intet videre, end at hans Ryg blev farvet med saamange gule og blaae Pletter, at ikke en Tomme Hud havde den oprindelige Couleur. En anden Gang var det kommet samme Magthavende for Øre, at en Dito af Disciplene havde talt om Skolens slette Tilstand (thi den var virkelig i en jammerlig Forfatning). Dette var nu en crimen læsæ majestatis. Statsraadet, jeg mener en Forsamling af Hørerne, dømte ham til at udjages af Skolen (altsaa et Slags Livsstraf), hvilken strenge Dom dog af Rector formildedes til Stuearrest og Prygl. Synes Du nu ikke ogsaa Læser, at denne Tilstand lignede Landets, som den var. Det er nu lang Tid siden, jeg gik i Skolen, dens Forfatning er siden blevet noget bedre, og Landets meget. Ja nu er Landets fortræffelig. Hvad behager? Ja, jeg sagde fortræffelig. Dog i een Henseende var Skolen ogsaa fortræffelig, nemlig med Hensyn til Rectorens Gagering. Skolens Kasse var ikke hans. Denne Skik bruges endnu - i Skolen.