Viborger Samler, 1849-01-17
Som Frankfurts Snak Den aaben er i begge Ender! Men vi herhjemme med bedre Smag Vor sunde, danske Pølse lave. Dens ene Ende er vel lidt svag; De tydske Rotter paa den gave. Men lad os bare holde sammen fast, Saa skal vi nok faae flikket hvad der brast; Da jeg os spaaer, At næste Vaar Vi for Hans Wurst en Pind skal sætte, Regjeringen i Frankfurt har anseet det for sin Pligt, at udtale sig i et Manifest ligeoverfor Europa angaaende Danmarks Forhold til Hertugdømmerne og Tydskland. Centralmagtens Manifest og de i samme indeholdte skjæve og vildledende Fordreielser af virkelige Facta er allerede drøftet og tilbørlig afviist af den danske Regjering. At Centralmagtens Manifest indskrænke vi os til følgende Meddelelser, der tilstrækkelig affløre den usle Basis, hvorpaa hele Manifestet er begrundet. "Det er, hedder det i dette Manifest, ingensinde negtet, at den Maade, hvorpaa den tydske Rigsforsamling antog Vaabenstilstanden, har frembragt et usikkert Forhold. Antagelsen af en Overeenskomst kan gives eller afslaaes og fremdeles tilsiges paa bestemte Betingelser, men den lader sig ikke knytte til Forudsætningen af ubestemte Forandringer. Naar nu Rigsforsamlingen i Frankfurt brugte dette Expedien (altsaa urigtige og ikke tilladelige), og Centralmagten antog den derved opstillede Opgave, saa fandt dette dog Sted, fordi det mindre Onde foretrækkes for Krigen d. c. for at Preussen kunde faae sine beslaglagte Skibe tilbage, og for at Danmarks Allierede ikke skulde komme til at udjage Tydskerne af Danmarks Enemærker); det skete dernæst, fordi Danmark af samme Grund allerede havde viist sig tilbøieligt til at gaae ind paa hiint var lende Forhold og underhandle om Forandringen af uværksættelige Puncter i Tractaten. . . . Det var lykkedes de danske Underhandlere i Malmø at erholde Bestemmelser om Hertugdommernes Civilforvaltning under Vaabenstilstanden, som, naar de skulde fortolkes i dansk Aand ja rigtigt, efter Bestemmelsernes tydelige og klare Udtryk ærligt og uden Fordreielser) ikke kunde udføres, med mindre Tydskland skulde have vendt sine Vaaden imod Slesvig-Holsteen. (Tydskland havde blot behøvet at forlade Rebellerne, det havde grebet under Armene; det havde været hæderligere for Centralmagten at indrømme, at den var bleven duperet ved Jnsurgenternes løgnagtige Paastande, end at tage sin Tilflugt til Forbeholdenheder, der beskjæmme den. - Skulde Regjeringen have været strengt bundet til Tractaten og dennes danske Fortolkninger, skulde alle de efter den 17de Marts 1848 udstedede og for Danmark præjudiceerlige ansette Love og Forordninger samt de senere (imellem Ratificationen og Vaabenstilstanden og den nye Regjerings Embedstiltrædelse) udgaaede Lovgivningsacter og egentligen den under 15de Septbr. antagne Statsgrundlov, have været factisk ophævede (saa bød Malmøerconventionen), vilde man ikke have fundet 5 Mænd i Hertugdømmerne (jo maaskee 1/2 Million og derover,), som vilde have paataget sig en haabløs (Centralmagten maa have ladet sig frygteligt bedaare af en Francke, Claussen og Consorter) og fordærvelig Kamp imod deres Lands offentlige Stemning. – Det kom saaledes an paa at sørge for mulige Betingelser." – Efterdenne korte Jndledning søger nu Centralmagten, men ligesaa uheldigt som i Jndledningen, at rense sig for de af den danske Regjering i et alvorsfuldt og sanddru Sprog fremsatte Anker, og ender sit saakaldte Manifest, maaskee det svageste, der nogensinde er udgaaet fra et Ministerium, ved atter at nærme sig den danske Regjering. Vi lade Centralmagten selv tage Ordet: "Rigsforstanderens Regjering har ved nærværende Fremstilling ikke tilsigtet at saare en høiagtet (ehrenwerth) Modstanders Følelser, Men den har for det nærværende Øieblik og for den kommende Tid villet rense det tydske Navn for den meere end nødvendigt og billigt udspredte Bebreidelse, at Danmark som Løn for den udviste Forsonlighed og Samvittighedsfuldhed med Hensyn til Tractatens Opfyldelse kun har lidt af det ene Angreb efter det andet. Den ønsker tillige at bidrage Sit til den almindelige Beroligelse, i det den erklærer, at den ligeoverfor Danmarks truende Forholdsregler har holdt sig indenfor de Regler, Forsigtighed, paabyder, at den har besluttet frivilligt at holde Vaabenstilstanden og de senere Overeenskomster, saalænge som den ei tvinges til det Modsatte, og at den af yderste Evne søger at dæmpe den, ikke af den fremmanede Fare." Frankfurt, den 29de Decbr. 1848.