Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1827-01-08
Frankerig. Efter meget heftige Indvendinger (hvilke nærmere skulle omtales) og af Oppositionen foreslaaede Amendements, som alle forkastedes, blev de Deputeredes Adresse den 28 Decbr. antaget med 200 imod 30 Stemmer og endnu samme Aften overleveret Hs. Maj. af Stor Deputationen Næst den Kammerets Forsikring, at ville retfærdiggjøre Hs. Majestæts Tillid, berøres de væsentligste Punkter i Kongens Tale, hvorved da siges om Pressefriheden at Kammeret under samme, som den første Alt af Hs. Majestæts Regjering; men afskyer Tøilesløsheden som dens uforsonligste Fiende, og vil ansee det for en af sine første Pligter, at sikkre hiin ved dennes kraftige Undertrykkelse. Billigheden af en Forbedring i de fromin- og virksomme Hielpepræsters Skjebne kan Jngen miskjende. Tilsidst hedder det om Tildragelserne paa Halvøen, at de smertelig have overrasket alle Venner af god Orden, hvorfor Man ønsker, at Hs. Majestæts og Allie. redes Anstrængelser for at gjøre en Ende paa Forstyrrelsen maae lykkes, og Freden vedblive. Uden Fryg for Misforstand, kan Frankerig sige: at det ønsker Fred. Man veed, for hvilken Priis det ikke vilde ønske den. Efter blodige Krige, som ei vare uden Hæder, finder det vindskibelige og rolige Frankerig med Glæde en anden Storhed i Handel, Kunster og alle Civilisationens herlige Frugter, som Freden beskytter og nærer Men Sire! Deres Maj. har rigtig bedømt de Franskes Hjerte. Endnu leve de krigerske Dyder i det; vor første Jnteresse er Æren, og skulde denne nogensinde saares, da kan Ludvig IVs Sønnesøn stole paa Frankerig, som dette stoler paa ham. - Paa denne Tirad gav Hs. Maj. følgende ridderlige Svar, som ikke heller forfeilede sin Virkning: "De ønsker Fred, mine Herrer, Jngen kan ønske den oprigtigere end jeg. Mine Bestræbelser for at bevare den, komme fra Hjertet. Med Glæd kan jeg melde Dem, at mit Haab i saa Henseende daglig voxer. Men skulde Forsynet nogentid anderledes tilskikke da stole De paa mig, mine Herre, som jeg stoler paa Dem, paa alle mine troe Undersaatter, og værer forvissede om, at Frankerigs Ære skal blive hvad den stedse var reen og ubesmittet. Af de flere diærve Udfald paa Ministrene, udmærkede sig især Hr. Beaumontssig. Han begyndte saaledes: "Portugals afdøde Konge var en god, men svag Fyrste. Han elskede sit Folk og det elskede ham igien; men hvor gjerne han vilde, lykkedes det ham ikke at gjøre det lykkeligt. Efter hans Død overdrog hans Søn, Keiseren af Brasilien, sin Datter Portugals Trone; men det var ikke meer det gamle, det var et angliseret Portugal. Det Charte, som en engelsk Ambassadeur overbragte, og som Man holdt for hans eget Foster, omstyrtede alle gamle Love og er heel stridende imod Portnaiseryra Rettigheja selv deres Fordomme. Man var ikke tilfrede med Gaven. Mænd, udmærkede ved Fødsel, Rigdomme, Talenter og Embeder, forlangte deres gamle af Lammego-Cortes helligede Grundlove. Man begyndte at spørge, med hvad Ret Keiseren af Brasilien kuldkastede den gamle Orden. De udvandrede Portugisere vendte tilbage til deres Fædreland, hvor Folket med Jubel modtog dem som Befriere. Nu besluttede den brittiske Regjering at skaffe det brasiliske Charte Seier og at indpode Portugiserne de liberale Jdeer med Bajonetten. Frankerig opfordres til at deele Faren og Æren af denne besynderlige Operation. Skal det nu, efterat have udøst Blod og Skatte, uden Fordeel for det selv eller Spanien, følge Opfordringen? skal Vi nu hielpe den engelske Regjering til dets Hensigters Opnaaelse, ydmyge Spanien og med Magt paanøde Portugal et Charte, som det forsmaaer? Skal Vi sige til Portugiserne: J skulle være frie, enten J ville eller ikke, J skulle være Franske, Engellændere, kun ikke Portugisere, Er det ikke den sande Absolutisme, som kun har een Maalestok for Nationernes forskjelligste Jnteresse? Man har i Pairskammeret lignet Don Pedros Rettighed ved Ludvig VIIIs, da han gav Os Chartet. Men hvilken Forskjel! Ludvig VIII fandt kun Ruiner; han søgde at forbinde det Gamle med det Nye, thi hiint var forsvundet og hans Værk blev modtaget med Enthusiasme. Selv de engelske Blade indrømme at der i Portugal hersker Modbydelighed for Chartet, at Man, for at haandthæve det, vil lægge Garnisoner i de faste Pladser og gjøre sig til Portugisernes Bødler. Skulle Vi da i Takadressen give Forbindelsen med den engelske Regjering vort Bifald, Var det virkelig Engellands Hensigt at give Portugal en repræsentativ Forfatning, der snart vilde befrie, det for sammes Formynderskab, hvi modsatte det sig da dengang Johan VI i Aaret 1824 vilde give det samme? Nei, snarere vil det bringe Borgerkrig, Uorden og Anarkie over Halvøen. Og slige Planer ville Vi understøtte, Man beskylder Spanien for at have gjort Angrebet, fordi det ikke har forhindret de portugisiske Emigranteres Jndfald; men hvor ofte have væbnede Bander ikke fra Gibraltar søgt at stifte Jnsurrektion i Spanien? Er det ikke! den angribende Deel, som roser sig af at have bevirket Koloniernes Løsrivelse fra Moderlandet, kaldet de nye Republiker til Live og saaledes udstykket den spanske Magt? Gjerne vilde Man gjøre Os ansvarlige for Spaniens foregivne Angreb og spotte Os i hele Europas Øine. Ere Vi da ikke længere Ludvig Klvs Frankerig eller Soldaterne fra Fontenoy og Austerlitz, Man foreslaaer Os en Forening med den engelske Politik, hvorved Quiroga- og alle Misfornøiede i Europa vilde blive vore Allierede. Hvilken Rolle for Frankerig, Tænkte Hr. Canning, da han holdt sin Tale, ikke paa de forhungrede Arbeidere og de 5 Millioner i deres religiøse Følelser saarede Jrlændere, Sandelig, den engelske Æolus er meer end nogen Anden d. at holde Stormene i Tømme, som først interesseret. Hvaner, Snesen. H. sk. mere Analogie med Vindgadens Hof, end Man troer.