Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1823-09-26
Wagener fortæller i den tredie Deel af sine Erzalungen ans dem Reiche der Wahrheit, at der efter Voigts Beretning i et eneste Aarhundrede blev henrettet 800,000 Mennesker, som beskyldtes for Hererie. Dette udgjør altsaa fra det 5te til det 18de Aarhundrede 11 1/2 Millioner. Gibbon figer, at i det 4de Aarhundrede blev, under de christne Keisere, den største Deel af det rommerske Riges Befolkning henrettet, hvilket i det ringeste kan anstaaes til 15 Millioner. - Wagener gjør følgende bemærkninger herover: Hvor maa man ikke gyse, naar man tænker sig disse Ulykkeliges Dødsangest, ved den fuldkomne Overbeviisning om deres Uskyldighed; thi der hialp ingen Benægten: de umenneskelige Pinsler aftvang snart det ulykkelige Slagtoffer en Bekjendelse, som Fornuft og Samvittighed modsagde. Keiser Carl d. 5te betiente sig af følgende List, for idetmindste middelbar at virke imod det Raserie, hvormed man til hans Tid slæbte formeente Herer paa Baalet; thi umiddelbar vovede han ei at modsætte sig det. Han gav nemlig Staden Ondewater, ikke langt fra Utrecht, Privilegium paa at veie alle for Herer angivne Qvinder, og frikiende dem, der vog over 30 Pund; thi det var dengang en almindelig antagen Regl, at ingen her kunde veie mere. Denne velgjørende List reddede mange Ulykkelige Livet. Jkke alleneste fra Nederlandene; men ogsaa fra langt bortliggende Egne af Tydskland slæbtes utallige formeente Herer til Dudewater for at veies, hvilket altid skeete under visse Ceremonier. Den Mistænkte maatte klæde sig nogen af og lade sig syne, om hun ingen magiske Tegn har paa sig. Derpaa blev hun i Magistratens Overværelse veiet og efter befunden Uskyldighed meddeelt en med Stadens Segl forsynet Attest derom. Hvor maa vi prise os lykkelige, at vi ikke ere fødte i hine Tider, og Himmelen bevare os ogsaa for at de skulle komme igien Hvormeget selv en Smaahandel kan kaste af sig, naar man lægger sig efter bestandig at holde gode Varer og lader sig nøie med en billig Fordeel, derpaa har en i London afdød Pebersvend afgivet et mærkeligt Exempel. Thomas Clarke, saa heed denne Mand, havde sin Bod i en af Londons forkerigeste Gader, og tiltrak sig ved sin redelige Behandling en overordentlig stærk Detail handel, som han allene bestred. Hans Middagsmad, der kostede ham 9 Pence om Dagen, fortærede han i sin Bod, naar han havde spiist, gik han tvers over Gaden og lod sig i en Brændeviinsskjænk for 2 Pence give et Glas Grog, som han neppe havde nedslugt, for han atter stod bag sin Bod disk. Saaledes gik det Dag ud og Dag ind i 50 Aar, og da han omsider i en Alder af 80 Aar døde, troede man vel at finde betydelige Midler efter ham; men forbausedes dog ved at erfare, at hans efterladte Formue beløb sig til en halv Million Pd. Sterling. Da han skulde sættes i Næringsskat og angive sine aarlige Jndkomster, angav han dem til 6000 Pd. Sterling. Oppebørsels=Betienten troede, at han havde misforstaaet ham, og sendte ham hans egenhændige Seddel tilbage, med den bemærkning: at det var ikke hans Formue, men hans aarlige Jndtægt, han skulde angive. Clarke satte nu et 7 istedetfor et 6 Tal og lod svare: at 7000 Pd. var det allerhøieste, han kunde anslaae Jndtægt til.