Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1809-12-19
Et andet Huuskors er min Kones ubeskrivelige Misundelse. Siden den Tid min Svoger, Capitain Peersen, har capret sig rig, er jeg reent ulykkelig med hende. Hver Gang der er Gammen hos ham er der Sorg hos mig, og hver Gang han beder os til et Tractement, er jeg saa forsigtig at bestille min Doctor Dagen i Forveien, thi jeg veed, at min Kones Vapeurs og Moder syge sjelden eller aldrig udeblive efter en saadan Lystighed. Forleden Dag var der stort Gjæstebud hos min Svoger, i Anledning af hans lille Jochums Geburtsdag. Min Kone havde fjorten Dage i Forveien arbeidet og ladet arbeide paa den Stads, hun skulde have paa til denne Høitidelighed. Blandt andet havde hun bestilt sig et Diadem, som Mode handleren fik 8 Rdlr. for, uagtet det hele Lapperie ikke var 8 s. værd. Hun var meget fornøiet med den Facon det havde, og Modehandlermadamen havde forsikkret hende, at det var efter den nyeste Modejournal, og at den Høisalige Dronning Cleopatra af Ægypten havde i sin Tid baaret et Diadem af samme Facon. Min Kone troede nu fuldt og fast, at kunne brillere hos sin Søster som Dronning Cleopatra og at der ikke vilde være en eneste i hele Selskabet, som vilde have et Diadem paa, og mindst et saadant som dette. Men ak! J det vi traadte ind i Stuen, var det ligesom vi kom blandt lutter kronede Dronninger, lutter Prindsesser, lutter Cleopatrer, Man var færdig at blive blind af lutter Diademer. Fru Peersen, havde eet af pure Guld, besat med ægte Diamanter, Urtekræmmermadammen, hendes Svigerinde, havde eet, der lignede Pavens trefoldige Krone, hendes Sødskendebarn, Fiskebløderens Kone, havde et, der glimrede som lutter Karfunkler og Saphirer og Rubiner, kort sagt, det forekom mig som jeg befandt mig ved Stormogols Hof, ikke hos min Svoger Peer Peersen. Man havde leiet fire Morianer, som vare klædte i galoneret Liberie og vartede op. Selskabet bestod af henved 60 Personer, og deriblandt Stands= og Rangspersoner i Mængde. Vi spiste og drak godt og sang: vær du vort Selskabs Skytsgudinde og Evan byder os at drikke og mange andre smukke Viser om Venskab og Broderskab og Harmonie og Viin og Piger og jeg veed ikke hvad. Vi havde ogsaa en Poet imellem os, som havde forsattet en Cantate over den lille Jochum, hvori han sammenlignede min Svoger med Cederen paa Libanon, og hans lille Jochum med en Cederqvist, og Fru Peersen med Asiens Sol og den skjønne Helena (en meget vittig Allusion paa Navnet Ellen). Alting var Fryd og Gammen. Vi tømmede Capitain og Fru Peersens og hele Selskabets Skaal saa lydelig, at Drengene samledes paa Gaden og raabte op til os: Capitain Peersen leve! Selskabet skiltes ikke af førend Kl. 2. om Natten. Da vi nu kom hjem, saa begyndte mit Helvede. Min Kone var aldrig saasnart traadt ind i sin Stue, førend hun løb hen til Natbord speilet, og efterat hun havde betragtet Diademet noget og rettet lidt paa det, rev hun det ned i sin Arrighed og plukkede det i Stykker, som Emilie Galotti den stakkels Rose. Nu begyndte hun at skiende og smelde paa hendes Søster, Fru Peersen, paa hendes Sødskendebarn, Fiskeblodersken, paa Urtekræmmermadamen, kort sagt, paa alle de diademiserede Damer, der havde været i Selskabet. Men paa disse krampagtige Bevægelser fulgte fuldkommen Afmagt, Benauelse, Qvalme, Opstødelse og jeg veed ikke hvad. Nu maatte der strax koges Theevand og sendes Bud efter Doctoren og hentes, Hofmanns-Draaber. Jeg arme Mand var færdig at forgaae af Sorg og Angest. Jeg var bange for hun skulde døe for mig førend Doctoren kom. Hun laae i en stærk Sveed og begyndte at phantasere om Diademer, om Kroner, om Dronning Peersen og Fiskeblødersken Cleopatra o. s. v. Det varede over en Time førend Doctoren, som havde været paa Maskerade i Selskabet, kom. Han meente, at det var følgerne af en stærk Forkjølelse og af Aarstidens Raahed, og forskrev hende en Mixtur, som kostede 13 Mk. 6 1/2 s. Medicinen. virkede ypperlig. Hun faldt i en stærk Søvn og vaagnede Kl. 9 3/4 saa frisk og sund, at hun gav Pigen et vældigt Øresigen, da hun kom med Caffeen og forstyrrede hende i saa sød en Søvn. Et tredie Huuskors er min Datter. Hun er ikke ældre end 16 Aar, men hun har allerede sat mig mange graa Haar i Hovedet. Hun ligger den hele Dag i Kjøkkenet, og giør sig gemeen med Pigerne, og lader sig spaae af Kort og Caffe, og fortælle Æventyr af Tusinde og een Nat. Det ene Øieblik er hun gode Venner og det andet skiændes hun med dem, og saa løber hun og forklager dem hos Moderen, og saa maa jeg, naar jeg kommer hjem, være Fredsdommer. Tøsen har et smukt Ansigt og et godt Hoved, men det ene bruger hun kun til Coquetterie og det andet til Fjas og Narrestreger. For Moderen har hun slet ingen Agtelse, og jeg som Mandfolk finder det upassende at tugte et voxent Pigebarn. Mit Huus ligner Cronborg Fæstning, som alle salutere for, og min Datters smukke Øine Øresunds Toldkammer, som alle forbiseilende Spradebasser, Sparker og Dagdrivere tolde til med forelskede Øiekast. Moderen er jaloup paa Datteren, og Datteren ikke bange for at lade Moderen føle sin Svaghed. Jeg har længe ønsket at kunne faae Tøsen gift og har heller ikke manglet Leilighed dertil, men ingen er god nok for hende Alle de, jeg hidtil har foreslaaet, har hun fundet flaue, stygge, afskyelige. Naar hun ikke er hos Pigerne i Kjøkkenet, sidder hun paa sin Trone i Vinduet, og lader som hun broderer. Men ved hvert Sting hun giør, nikker og skotter og smidsker hun til de forbigaaende unge galante Herrer Den Trone! Den Trone, har jeg meere end eengang forbandet. Den gjør mit Huus renomeret i hele Byen, og under dens Ruiner frygter jeg engang at finde min Datters gode Navn og Rygte. Jeg har tusende Gange sagt til hende: "Lise, dersom Du ikke holder op med denne Nikken og Skotten og Smidsken til enhver Nar, som streifer forbi her, saa jager jeg Dig, min Siel, fra Din Tro Men alle mine Formaninger og Trudsler ere uden Nytte. Hun bærer sig af som den velbekiendte Vertshuusgeneral Hofer. Det ene Øieblik beder hun om godt Veir, og lover Bod og Bedring, og det andet Øieblik kaster hun med Nakken af alle mine Trudsler. Men hvad der fordærver hende i Bund og Grund, ere de fordømte Comoedier og liderlige Romaner, hun faaer fra Leiebibliothekerne. Jeg har tusende Gange forbudet hende det, men har ikke allerede Eva i Paradiset lært os, at det nytter kun lidet at forbyde Fruentimmer noget, Desuden har jeg, andet at tænke paa, end at opdrage Børn. Jeg sidder op til begge Ørene i Contoirforretninger, og da jeg mangler den huuslige Lyksalighed, saa maa jeg søge den uhuuslige i Klubber og hos gode Venner.