Ribe Stifts Adresseaviser, 1795-08-20
Kort Udtog af National-Conventens Handlinger i de fire første Maaneder af dette Aar. (See Begyndelsen i Nr. 33.) 2. Republikens farligste Fiender i de sidste Aar vare Rojalisterne i Vendee og de saakoldte Chouans, som ved Forræderie fik deres første Selvstændighed, og formedelst de mod dem sendte Generalers og Soldaters skændige Opførsel formeeredes paa en forunderlig Maade. Had imod det Partie, som blev omstyrtet den 27de Julii, og som havde befalet og taalet saa uhørte Grusomheder i deres Land, gav Anleding til en Forening med det nu herskende Partie af modererte Republikanere. Regieringen benyttede sig viseligen af dette Øjeblik, og bragt de ved meget billige Vilkaar, især ved Dekretet om Gudstienestens Friehed, der blev udstedt efter en mærkværdig Forestilling af Bolssyde Anglas, en Fred tilveje med Oprørerne. Men da begge Partiers Grundsætninger vare saa ganske modstridende; da Hadet ved den endnu friske Erindring og tilføiede Fornærmelser paa begge Sider vedvarede, da Oprørerne, som bleve tilbage i Landet, ikke kunde finde sig i at afstaae fra den anmassede Værdighed, og da det endelig neppe vil blive mueligt at styr den der værende republikanske Armee, som ved den Maade, hvorpaa Krigen der hidindtil blevført, er gjort ganske forvildet, saa vil det Star i Frankerigs Hierte endnu ikke blive ganske lægt i lang Tid, men Fiendtlighederne endnu ofte med større eller mindre Heftighed fornyes. J midlertid ophorde dog Blodsudgydelsen i nogen Tid, og Regieringen vandt Tid til at virkemed fuld Kraft paa anden Side. Vare Rojalisterne farlige for den opkommende Republik, saa vare de til Terrorister, omdøbte Jacobinere ikke mindre farlige for den modererte Regierings Grundfæstelse. Dictatoren havde sluppet dem, som Rovdyr, løs paa Borgerne, og for at regiere efter eget Tykke givet disse til Priis for hine. Deres talrige, over heele Frankerig udspredte Flokke havde bemægtiget sig alle Deele af Regieringen. De bestode mestendeels af den ringeste Pøbel, at Folk, hvis Antal Revolutionen alt for meget havde forøget, som havde afkastet alle den ringere Folkeklasses Fordomme, uden derimod at have Begreb om Anstændighed og sædelige Skikke, der dog hos de høiere Classer fatteet Slags Grændse for de vilde Lidenskabers Udbrud. De rasede uden Maal og Maade. Bevistheden, om deres uhyre Forbrydelser maatte overtyde dem om, at de ufeilbar maatte tabe Livet tilligemed deres Herredom! Dette gjorde dem destofrygteligere. Paa de fleste Stæder, især i det sydlige Frankerig, beholdt de endnu i lang Tid Overhaand, omendskiøndt den nu af Regieringen understyttede største Folkemængde var imod dem. Fra alle Departementer indløb Klager over de Voldsomheder, som de der immerfort udøvede. Men allervirksomst viisde de sig i Paris, hvor de, foruden det saa kaldte Biergvartie i Conventen, havde desuden nogle heele Sectioner og Forstædernes haandfaste Beboere paa deres Side. I deres Anfald paa Regieringen fulgde de blindt hen deres Anføreres Vint, og tillode sig alle Midler, som kunde føre til deres Øjemmed, uden at bekymre sig i mindste Maade om sammes Retmæssighed. Der. imod var Regieringens Magt adsplittet i tretten Commissioner, der langsom besluttede, men endnu langsommere fuldbyrdede, og desuden dependerede af en talrig Forsamling, hvor man overveiede Alt efter strenge Grundsætninger, uden at agte noksom derpaa, at Conventen, endskiønt lovmæssig i Besiddelse af Nationalmagten, dog som Overhoved for et Partie, laae i aabenbar Strid med et andet. Alle Grunde som man anforde imod Thibadeaus om at sammentrække den udøvende Magt i een Commission, og som Mængden samtykkede, bevise intet imod Omstændighedernes trykkende Nødvendighed. Spørgsmaalet var ikke, om et saadant Slags Dictatur kunde bestaae med den politiske Friehed, Men om den ikke var den eneste hensigtmæssige provisoriske Form, hvorved man kunde skaffe Conventen tilstrækkelig Roe og Tryghed til at opfylde Hensigten af dens Sendelse, Man frygtede for det nys styt tede Tyrannies Udaad; som om just ikke den friske Erindring herom havde været Borgen for den største Rolighed. Denne Mangel af Ef nighed og Virksomhed, hos den udøvende Magter det allene at tilskrive at Udfaldet paa Striden med Anarchisterne, uagtet den store Overlegenhed og den upaatvivlelige gode Villie hos den bedre Deel af Borgerne, er saa længe blevet tvivlsomt. Decretet *), der afskaffede Rea) J Sessionen den 20de Februar, volutions=Commissionerne i alle Meenigheder af mindre end 20000 Jndvaanerne rystede Hoved støtten for Anarchisternes Magt i Departementerne. De Fredsløses Jndsættelse paa nye. i Conventen, og den store Politie=Forordning 3) forøgede de retsindige Deputeredes Antal, og forskaffede dem en større Sikkerhed. De tre store Forbryderes, Collots, Barreres og Bil lands Bortførelse til Gujana blev besluttet, og Conventen rensede sig fra nogle af sine farligste Medlemmer. Man gjorde nogle hensigtmæssige Anordninger: at Sectionsforsamlingerne skulde holdes herefter paa Decadedagene fra Kl. 10 Formiddag til 2 Eftermiddag, at Terroristerne skulde giøres vaabenløse, at DepartementsAdministrationerne skulde oprettes igien, ligesom de havde været for den 31te Maji 1793. og at den parisiske Nationalgarde skulde paa nye organiseres. Men ved alt dette, blev Sejeren, der havde kundet være afgiørende, ikkun slet benyttet. Retfærdighedens Sværd opløftedes allene over de Strafskyldige, men traf dem ikke. De beste Love bleve endnu stedse ikkun for en Deel, eller aldeles ikke udøvede. En nye Storm maatte bringe Faren nærmere, for at give Commissionerne den fornødne hurtige Virkekraft, og bevæge Conventen til at springe, paa engang over alle Betænkeligheder.