Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-02-13
En Sognepræst, der opfylder sine Pligter som Zions tro Vægter, bør følgeligen udøve paa Embedsvegne Kirketugten i de Tilfælde f. Ex. hvor Mindreaarige vise Ulydighed og Opsætsighed imod Forældre og Foresatte, der opfordre ham dertil, eller hvor nogen ideligen undlader at gaae til Alters og holde Søndagen hellig, eller hvor Daaden opsættes for længe, eller forsømmes. Han vil, som man let indseer, ikke have mindre Leilighed og Ret til, som Sjelehyrde, i Tilfælde af Jntriger og Kabaler, der sigte til at frembringe i Kirken Partier og Schismer, til at gjøre Menigheden ganske kjed af sin Præst, og forstyrre paa een eller anden Maade Enigheden i det aandelige Samfund, hvis Styrke bestaaer i Samdrægtighed. og hvor Alt bør sigte til Evangeliets Hæder og det almene Vel. Man skjønner altsaa heraf, hvilken mægtig Støtte en saadan Jndretning, inden sine tilbørlige Skranker, kan blive for Statspolitiet og de øvrige udvortes Midler, som Regjeringen anvender til at opretholde den gode Orden og fremme Almeenvel, og naar den rettesættende Præst derved bliver en Person af nogen Vigtighed, saa vil denne Vigtighed, denne Kirkens eller dens Bestyrers Myndighed, tillige blive saa meget gavnligere for den fælles Tarv. Hvo mindes ikke her blandt andre lignende Jndretninger, man tillade mig denne Sammenligning, de moralske Censorer i det gamle Rom, ja endog Propheterne i Jørgel, (Fortsættes.) Characterer. Den Forfængelige. See her Ergast, hvorledes han kommer gaaende med langsomme Skridt, liig Paafuglen, hvis udspredte Hale prunker i Solen. Alt, hvad der hører til hans dyrebare Væsen, er ham kjert og uskatteerligt. Gaaer han paa Gaden, saa troer han alles Opmærksomhed er henvendt paa ham; seer noget Fruentimmer paa ham, saa mener han, hun er dødelig forelsket i ham. Han er derfor meest sysselsat med sig selv, og al hans Digten og Tragten gaaer ud paa at blive udmærket og udbasunet. Derfor ere Rang, Ordener, Titler, det, som han sætter høiest Priis paa, og intet tjener hos ham til større Anbefaling end en Titel, var denne end nok saa ubetydelig. Derimod har han en medfødt Antipathie mod titelløse Mennesker. Uagtet hans Fader har været Visiteu- og hans Forfader Børstenbinder, saa affecterer han dog et Slags Roblesse i hans Tale og Fagter. Han vil saa gjerne amalgamere sig med Adelen, og at have en von eller van eller de ved sit Bord, udgjør een af hans Livs største Lyksaligheder. Han søger ogsaa at bibringe sin Familie en vis air noble, der bestaar især i at sætte Næsen høit, tale lidt og med en vigtig Mine til Folk af simpel borgerlig Stand, og lade som man ikke seer dem, naar man møder dem paa Gaden. J Selskaber bekymret Ergast sig sjeldent om, hvad der siges, men desto meere om af hvem det siges. Han opkaster en skraldende Latter, naar han hører fortælle et vittigt Jndfald, som den eller hiin Greve eller Baron har havt, og er lutter Øre, naar man fortæller ham en bemærkning, som en kommen fra den eller hiin fornemme Mands Mund. Men hvad smaa Folk fortæller, erindre eller bemærke, der slaaer han Krøller paa Næsen ad, og har han tusinde Jndvendinger imod. Han lader sig foreslaae til Medlem af Selskaber, der bekjendtgjøre de ny optagne Lemmers Navn og Titel, for at see sin egen Titel glimre paa Prent. Han glæder sig mere ved at høre sig opraabe i Skuespilhuset, naar Skuespillet er ude, end over at see Stykket. Sin Tjener og Kudsk giver han gule Baand om deres Hat og Liberie, for at det skal lade som de vare besatte med Guld Bøger læser han ikke, men ligesom han gjerne bærer Sporer, for at lade som han rider, saaledes har han et Bibliothek, for at lade som han studerer. Hans Sprog er et Slags gallicansk Dansk thi han giør sig megen Umage for at efterligne en Jean de France, skjøndt det ikke ret vil lykkes ham. Alle hans Møbler maa være udenlandske, og man behøver kun at fortælle ham, at Marquis X. eller Comte 7, i Paris har det paa samme Maade, og strax finder han det charmand og admirable. Han vil i Alting være et Appendix til de Store, og i deres Glands bader han sig som Myggen i Solens Straaler. Han vil ogsaa gjerne gielde for en Konstkjender, og derfor samler han paa Malerier, hvis Betydning han lader sig fortælle, for den at kunne efter fortælle det Ord for Ord. Han taler med stor Ringeagt om Rigdom, men desuagtet bukker han sig dog dybt for enhver, som han veed er rig.