Kiøbenhavns Postrytter, 1797-09-22
Forrige Avis leverede Beretning om den i Paris forefaldne nye Revolution, saaledes som denne i de tydske Aviser, grundende sig paa de parisiske officielle Beretninger, og de nu eensidige Blade, inddeeles. Fra en heel anden Synspunkt forestilles Sagen i leidenske Avis, er end denne ikke forresten just i Orde for Republikanismus, har den dog i det mindste ved denne Leilighed den Fordeel, at dens Forf. ikke, som de parisiske, staaer under Politiets umiddelbare Opsyn, og altsaa noget friere kan sige, hvad han meener, om Directorial-Majoritetens Fremfærd. Leiden, den 9de September. Den Frygt, man efter de sammenstødende Symptomer var i, at see en ny 31te Mai i Paris, er ulykkeligviis fundet alt for velgrundet. Denne Begivenhed, som vi ikke ere bemyndigede, i Henseende til Aarsagerne, men gandske sikkerlig kunne, i Henseende til Omstændighederne, sammenligne med det girondistiske Parties Fald, er indtruffet Natten mellem 3die og 4de September. – (Den leidenske Tidende meddeler nu i Korthed de fortalte Begivenheder, og Directoriets Proclamation; i Supplementet meddeler den nu følgende af Ugebladet Redacteuren). Lovgivningens første Handling, da den ved de Kongelige Deputeredes Fraværelse var tilbagegivet sig selv, var en authentisk Godtgiørelse til Armeerne (der nu tilfulde have beviist Sandheden af, hvad man tillagde dem). De Herrer Royalister ansaae Fædrelandets Forsvarere, som Fiender og Røvere; de ringede Storm, fordi fire Regimenter Dragoner rykkede forbi 12 Linier fra Paris. De Deputerede, der ere Republiken troe, hylde Krigerne, som udgyde deres Blod, for at vedligeholde Frieheden og Constitutionen fra Aaret 5. (Som midlertid ved hele dette Foretagende er uafladelig traad under Fødder. De betragte dem, som Venner, og ville med Glæde see dem komme, at understøtte alle gode Borgeres Bestræbelser, og lamme de Sammensvornes. (De gode Borgere maae altsaa her være i Minoriteten, siden de behøve Soldater til at understøtte sig). Paris nyder den fuldkomneste Roelighed (hvorfor og næste Dag endnu 8000 Mand Linietropper rykkede derind, og i alt 30000 skulle være bestemte did; alt efter, hvad Bonlay de la Meurthe af det herskende Partie, meget ærligen sagde, da han fraraadede langsom og lovformelig Omgangsmaade med de Fangne: J Dag ere J Seierherrer, men i Morgen kan Krigen begynde paa ny) og den meest avende Orden har hersket der denne hele Dag. (Redacteuren giver nu Liste paa de fængslede, og dem, hvis Deportation 500s-Raadet tvertimod al i Constitution udtrykkeligen foreskrevne Orden og Adfærd har forordnet, og Leidens Avisen (thi de hidtil indstrøede Anmærkninger have været den danske Aviissamlers) lægger til: Man seer paa Listen Navne af de Medlemmer i begge Raad, der vare meest bekiendte af deres Veltalenhed og Talenter (saasom Boissh d'Anglas, 1795 Constitutionens Ordfører og Hovedforfatter; Cadron, Trykkefrihedens kraftfulde Talsmand, Dumolard, den friemodige Undersøger af Forholdet i Jtalien; Camille Jordan, hvis Tale mod Religionstvang gienkaldte Bar naves lyse Veltalenhed; Lemerer, hvis Forsvar for Pressefriheden ikke kan være gaaet grundigt og skiøndt Foredrags Venner af Minde; Noailles, skyldig i samme Brøde mod det herskende Partie, Pastoret, der gav det forargelige Exempel, at fordre Regnskab for Directoriets Adfærd mod Nordamerica; Pichegru, Hollands Erobrer; Saladin, hvem man aldrig har kundet tilgive hans kraftige Modstand mod Decretet om de to Trediedeeles Gien valg; Simeon, der ved sin Tale mod Clubberne har dynget Synd paa Synd, og just nu var 500s-Raadet Præsident; Vaublane, allerede fra den anden Lovgivning Revolutionsmændenes Afskye; Villaret Jogense, der, inden han blev Lovgiver, var Directoriet i Veyen, og maatte afsættes, som Admiral, paa det Hoches uhældige Tog til Jrland kunde gaae for sig; Villot, allerede som Commandant i Marseille Buonapartes forhadt, og nu af Oldingsraadet, Barbe Marbois, Dumas, alt i anden Lovgivning særdeles agtet for sine Kundskaber i Militair=Faget, og nu Ordfører til Nationalgardens Reorganisation, der just skulde begynde Dagen efter, denne Revolution udbrød; Lafondladebat, navnkundig Financier, Præsident i nærværende Øieblik, og mærkelig deraf, at han og var Præsident, da 10de August Revolutionen udbrød, Portalis, paa hvis skiønne og lyse Forestilling (som Troncon Ducoudray med saa megen Føye kaldte den, det sidste Pressetvangsforslag forkastedes; og Troncon Ducondray, hvis prophetiske Jndberetning, skreven med ciceroniansk Veltalenhed, ciceroniansk Fiinhed, og catonisk Patriotismus i næste Minerva skal blive meddeelt) man seer tilligemed Directeuren Barthelem, hans Collega Carnot, der nu er ligesaameget Maalet for det gamle conventionelle Parties Had, som han fordum havde Deel i Publicums ufordeelagtige Meening, som Medlem af AlmeenvelsCommitteen under Robespierres Tyrannie. Man seer de tvende Politiechefer, Cochon (som det Partie, der nu fælder ham, for tre Maaneder siden vilde giøre til Directeur imod Barthelemy) og Dossonville, under hvilke Paris i det alt for korte Tidsrum af 18 til 20 Maaneder har nydt den fuldkomneste Rolighed; Lovgivnings Grenaderernes Chef Ramel (nu indvikklet i den samme royalistiske Sammenrottelse, som han selv, tilligemed den ligeledes fældede Malo for ikke mange Maaneder siden angav). Exrepræsentanten Mailhe, (den første der voterede Ludvigs Død) og endelig de fra den royalistiske Sammenrottelse bekiendte Brottier, Laville Heurnois, og Duverne du Presle (paa hvis Angivelse det hele Adfærd mod de hæftede siges at grunde sig).(Om Angivelsen mod Pichegru erindrer ligeledes leidenske Avis, at den grunder sig paa en Samtale, man skal have fundet i den hæftede Antraiques's Brevtaske, og som han skal have optegnet at have havt med den bekiendte politiske Skribent Emigranten Montaillard, der skal have fortalt ham at Pichegru for to Aar siden skal have staaet i Underhandlinger med Conde, hvilke man to Aar derefter ikke har mærket det mindste til før nu. Under 11te September meddeler endelig denne Avis nogle nøyere Beretninger, hvoraf vi anføre disse, som de fornemste: "Natten mellem 4de og 5te Sept. Klokken halv tre udspreddes et Rygte, at nogle Skildvagter ved Directorialpalladset vare blevne saarede, eller angrebne. Angriberne, saade man, vare drevne paa Flugt. Man gik herpaa i Carnets Værelse, for at hæfte ham, han havde alt begivet sig bort; man hæftede Barthelem, han til bod sin Afskeed for sin Friehed, men det blev afslaaet. Klokken fire løbnedes efter de tre overblevne Directeurers befaling, 4 Kanonskud til Løsen, at udføre de med Angereau aftalte Forholdsregler. Lovgivningssalenes Tilgange besættes med væbnet Magt; Salinspecteurcommissionerne, der vare samlede, hæftedes, og bragdes til Temple, hvor og Tid efter anden paa Directeurernes Befaling flere af Lovgivningen bragdes. Lovgivningens Grenaderer erklærede deres Chef Ramel afsat, og hæftede ham. Lemmer af 500s-Raadet, der vare underrettede om Directoriets Hensigter, mødte i Odeon, og af Oldingsraadet i Sundhedssalen; de, der ikke vare underrettede, og ikke hæftede, vilde gaae til deres sædvanlige Samlingsted, men forgieves; de fik nu den Beslutning fra deres Colleger, at de havde at begive sig til dem. Lamarqve tog Præsidentstolen i 500s-Raadet, der blev sat en ny provisorisk Salcommission, og en Almeenvelscommission, bestaaende af Sieyes, Chazal, Villers, Poulaingrandre, og Boulay de la Meurthe. Denne sidste sagde disse Ord: "For alting maae man forkynde den store Sandhed: at Republikanernes Triumph ikke skal besudles med nogen Draabe Blod. Vee den, der vilde tænke paa at gienreise Skafotterne. Personerne og Eiendommene skulle hædres. (Det værste er, at samme Sprog gienlød efter 31te May, og dog flød Blodet i tusendviis). Ogsaa gjorde kort efter Villers en Jndberetning, hvorefter Loven om Nationalgarden, om Clubberne, om de deporterede Præster, om Forbud at sætte Stæder i Beleiringsstand, og flere deslige hævedes, 53 Departementers Valg kuldkastedes, Journalerne, og deres Trykkerier lagdes under Politiets umiddelbare Opsyn (og hedder det, at 33 Tiidskrifters Forfattere og Bogtrykkere ere decreterede til Arrest, og skulle deporteres) og de omtale 69, for det meeste Lovgivere, deporteres (23 af dem, hvoriblandt Pichegru skulle være paa Veyen til Bretagne, derfra at sendes til Vestindien. Man vilde have havt Thibeandenu og Doulet, Friehedens diærveste Talsmænd i 500s Raadet, saavelsom Normand, Militaircommissionens Ordfører, paa Listen; men dette lykkedes ligesaalidt, som et Forslag af Jean de Bry, at de dog skulde nedlægge deres Lovgiverplads, og et af Merlin, der vilde, at Levelletier, Antonelle, og Amar, af Baboeufs Medanklagede, ligeledes skulde deporteres. Oldingsraadet mødte først efter Middag, og var saalidet talrigt, at der maatte skrives til de Fraværende, for at faae fuldt Møde.