Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-10-13
J den faste Tro, at Jndsenderen af de i No. 75 af Skilderiet fremsatte Meninger om Qvaksalverie og Lægevidenskab har talt efter sin Overbeviisning, haaber Jndsenderen af disse Linier, han saameget mindre vil tage det ilde op, om enAnden fremsætter sin Overbeviisning, skulde den end i begge Henseender være hiin aldeles modsat. At det er sandt, at Lægen ofte af Qvaksalvere lærer at være modigere i Valget af herviske Midler, kan ikke nægtes; men sees just ikke deraf den utrolige Skade, de kunne afstedkomme, Kunde end vor agtede og berømte Fengers bifalds værdige Forslag sættes i Udførelse, ja, da ophorte Quaksalvere at være Qvaksalvere; men da dette ikke nogensinde er skeet og vel ikke vil skee, da meer end nok af Charlataner og Quaksalvere fylde Gader og Stræder, og vrimle hobeviis i Byer, og paa Landet; da der er meer end nok af Mennesker, der før henvende sig til Slige, end til autoriserede Læger, da der gives dobbelt saamange Exempler paa de Ulykker, Saadanne ofte have stiftet og ville fremdeles stifte, da selve Statens Love derfor true dem med Forfølgelse og Straf saa synes det høist forunderligt, at man endnu vil tage Slige i Forsvar, med de Ord: "at Benævnelsen af dem ofte anvendes meget utidigen, og de kunne gjøre meget til Videnskabens Befordring." Mener man da virkeligen, at de behandles for strængt, eller er det ikke sandt, at der gives altformange af dem, er det ikke sandt, at de, især paa Landet, drive deres Spil anfægtet, og at en Angivelse af dem er saare sjelden: "At mange virksomme Lægemidler fra hine Dage formedelst empirisk Brug bleve indførte taler ikke for Qvaksalvere; det er jo fra Emprieat Lægevidenskaben oprindeligen gaaer ud, fra The erie til Empirie er Veien langtfra ikke saa sikker, som omvendt; i de vilde Lande, hvor hine Midler havde deres Hjem, vare vel ingen egentlige Læger, og den, der af Medlidenhed eller for Fortjenesten gav sig af med at lægge sin Næstes Sygdom, maatte jo erfaringsmæssigen bruge sit Lands Produkter, han var derfor ingen Qvaksalver, thi dette Navn er kun relativt. Men hvor der gives af Staten autoriserede og forsøgte Læger, der fortjener den, som i Smug behandler Folk, der undertiden, just fordi, de have Tillid til ham, helbredes, vel det Navn. - Troer maaskee ikke Forf. af hine Linier, at alt Qvaksalverie fra fjerneste Tider have skadet Lægevidenskaben meget? Mange herlige Midler, der i den forstandige Læges Haand vare ypperlige, kom i Miscredit, fordi Qvaksalvere brugte dem. Saaledes gik det med Mercurius i de første Dage, da man begyndte at anvende det i en Sygdom, der, før dets Opfindelse, var saa godt som ulægelig. Mange havde allerede sporet ypperlig Nytte deraf, da Quaksalvere begyndte at bruge det, og - det sank til den Grad, at Jngen nu turde anvende det, og det maaskee for evig vilde have gaaet i Forglemmelse, og dermed den skrækkeligste Lidelsees, maaskee eneste, Helbredelsesmaade, hvis ikke fornuftige sande Læger atter havde trukket det frem. Det var let at anføre mange slige Exempler, men deels tillader Rummet det ikke, deels gjøres de vel ikke behov. Og besidder nu end en Qvaksalver et virksomt Middel mod en vis Sygdom, saa vorder det kun først i den dannede Læges Haand virkelig nyttigt og anvendeligt; thi Hiin bruger det uden Forskiel hos Alle og i alle lignende Tilfælde, og Enhver maa dog fatte, om han end ikke er Læge, at eet Middel aldrig uindskrænket kan anvendes hos Alle, skjøndt i een og samme Sygdom; hvormeget bør den Syges Constitution, Sygdommens forskjellige Aarsager, dens Complication, dens større eller mindre Grad, Aarstidernes og Luftens Beskaffenhed, forskjellige mueligen indtreffende overordentlige Tilfælde og m. f. T. ikke her komme i Betragtning. Sandelig, de Videnskaber, som Lægen maa erhverve sig Kundskab i, for at blive det han bør være, ere utallige, hans Kunst er uendelig, og det er ikke ved ufornuftig Empirie han nogensinde vorder det, som er hans skjønne Hæderskald, sine Medmenneskers Frelser og Redder. – Lad den, der før vil betrog sit Liv og sin Sundhed i Ukyndiges Hænder, kun gjøre det; men lader os ikke anprise Saadanne og deres Hielpere, lader os ikke kalde Lægevidenskaben "fordomsfuld, med uoverlagte Ord paastaae: "den ene Tidsalder fordømmer den andens Lægemethode, ikke fordi den er kommen til bedre Kundskab og Erfaring, men fordi det nu engang ligger i den menneskelige Natur, at Sønnen vil være klogere end Faderen." Thi det er ikke saa. Hvis Forf. af disse anførte Ord var Læge, da vilde han erkjende, at Lægevidenskaben dagligen har taget til, selv fordi den kjender ingen Grændser og hver fornuftig Læge er i Stand til at virke meget for den; da vilde han vide, at den ældste, Hippocratess rene Lære, gjennem Sekler holdtes i Hævd og Ære, og dagligen hygges paa til større Fuldkommenhed hos den forstandige og sande Læge, der ikke lod sig anfægte af Paracelsus's Mysticisme, Brownianismens Jn citations Skraalere og Natur=Philosophernes medicinske Galimathias; da vilde han tilbagekalde at den nyere Tid har Hang til at oversee de Gamles, paa Aarhundredes Erfaringer grundede Lægemethoder. - Vel kan undertiden det Nav galeste hæve sit Hoved og kneise, vel kan meer end ofte Tidsalderens Fostre blive den dyriske Magnetismes miraculøse Vanskabninger lige, men Lægevidenskaben, trækkende selv noget Godt herudaf, udholder Kampen, og vedligeholder sin Reenhed, trods smuglende Qvaksalvere og svedende Manipulanter.