Aalborg Stiftstidende, 1840-05-25
Aalborg, den 25de Mai. Den Glæde, som Budskabet om Landsdrottens Komme til Provindsen i alle Stænder fremkalder, afbrydes kun noget ved en Slags Bekymring hos Landalmuen for de Følger, som den forcerede Kjørsel ved Hs. Majestæts og Sultes Befordring oftere har givet Prøver paa Følger, som vistnok iøvrigt vilde have været forebyggede og til enhver Tid kunne forebygges, naar de høiere Provindsautoriteter, som ledsage Hs. Majestæt paa Reisen, havde gjort og vilde gjøre opmærksom paa den Vigtighed, det for Bonden maa have, at see sine Heste, hans kostbareste Besætning, saa meget som muligt forskaanede for Strabadser; et Hensyn, der, hvis det for Hs. Majestæt fremhævedes, da vist vilde være tilstrækkeligt til at fremkalde forandrede Jnstruxer. Vi have imidlertid ikke taget i Betænkning at levere vore Læsere nedenstaaende os indsendte Digt, hvori Bondens Bekymring paa en jovial Maade har fundet sin Talsmand. - Forøvrigt maae vi beklage at erfare, at Hs. Majestæt, ifølge senere hertil indløbne Efterretninger, skal have forandret sin Reise-Bestemmelse efter Kronningen derhen, at Hs. Majestæts Route iaar ikke vil gaae nordligere end Aarhuus. Følgende er den os indsendte Allerunderdanigst Adresse. fra de jydske Bønderbeste til Hs. Majestæt Kong Christian den Ottende, i Anledning af hans Thronbestigelse og forventede Ankomst til Jylland; Aldrig saasnart var Kong Frederik død, Da skyndte sig Hvermand at læsse, Paa Dine Skuldre sin Sorg og NødDe kaldte det en - Adresse. Da tænkte og vi i vort stille Sind: Det kunde maaskee gefalle, Om ogsaa vi sendte Adresser ind; Han tær dog saa kjont mod dem Alle. Vel er vi kun Heste, det fornemme Blod Er ikke hos os tilstede: Ei smækkre Tallie, ei lette Fod, Som skabtes til Stads og Glæde, Men trolig kan vi for Ploven gaae, Og bliver der Nød paa Færde, Vil skal som Klipper i Slaget staae, Mod Fjenden en Vold og Gjærde. Kun løbe med Fart det kan vi ei; Og derfor er vi saa bange. At, naar Du kommer til os paa Din Vei Du Hastighed skulde forlange. Kong Fredrik han foer saa raskt afsted: End raskere fore hans Svende: Da maatte vi Stakler jo fare med, Saa fort som vi vel kunde rende. Med Svøben paa Nakken vi styrtede frem; Den Ene kom ilde af Dage, Den Anden kom udpiint og trangbrystig hjem; Da maatte vor Huusbond vel klage. Thi Jydens Hjerte er ømt og blødt; Han elsker os som sin Næste Og bedre Herre blev aldrig født. For os eenfoldige Heste. Saa gjerne trak han jo selv Din Vogn, Om Du det vilde begiære. Og bar Dig paa Hænder igjennem sit Sogn; Det var ham en Lyst og Ære. Saalænge vor Herre lader Havren groe, Grer Foder og Fred i Landet, At vi maae trække vor Plov i No. Begjære vi intet Andet. Vel raabe saa Mange: afger frem i Hast, Det tiener til Landets Bedste Vi Stakler bede: kjør ei saa fast, Naar Du os engang vil gjæste- Ved sin Fremtræden igaar Aftes i den sorte Domino blev Hr. Prinzian modtagen med Applaus, der fornyedes ved de mange skjønne Momenter, hans interessante Parti frembød og som denne Gang, efter hans gjenvundne Helbred, gav ham Leilighed til end fortrinligere at udfolde sit Talent. Da han ved Tæppets Fald blev fremkaldt, takkede han Publicum i vakkre Ord for de lønnende Erindrings blomster, han i dets Opmærksomhed havde hostet. Fra de øvrige Spillendes Side gik Stykket ogsaa denne Aften fortrinligt. Jsær skyldes Mad. Wimmer for Udførelsen af sine Sangpartier, og Mad. Nielsen og Hr. Nielsen for deres fortrinlige Spil fortjent Roes. Ogsaa detter Wimmer og Bloch gave tilfredsstillende deres Roller. Ogsaa det herværende Toldvæsen har i den sidste Tid foretaget endeel Confiscationer af ulovlige Brænderiredskaber. Saaledes ere for en 8 Dage siden 5 Brændeviinstøier, paa hiin Side og igaar 9 paa denne Side Fjorden blevne confiskerede. Man seer heraf, hvor betydeligt dette Smugvæsen har været drevet.