Aarhuus Stifts-Tidende, 1843-02-09
Ved Vordingborg Birketing, for hvilket saavel Jens Pedersen, som dennes Huusbond og Madmoder derefter bleve actionerede, frifandtes hiin for det ham imputerede Tyveri, hvorimod disse, for deres brugte overtroiske Kunst med Soldet, dømtes hver til 2 S. 5 D. Fængsel paa Vand og Brød. Overretten, hvortil de Domfældte appellerede, skjønnede imidlertid ikke, at den ovennævnte af Underdommeren allegerede § af Frd. 11te April 1840 var anvendelig paa nærværende Tilfælde, da det i Paragraphen omhandlede Forhold, efterat Lovens 619 til 13 derved ere hævede, ikkun kan ansees for strafbart, naar dermed har været forbundet et til Krænkelsen af Andres Formuesrettigheder sigtende Bedrageri. Som en Følge heraf frifandt Overretten begge de Tiltalte, dog med Paalæg af Actionens Omkostninger. Lorenzen og Danskheden. (Under Titel af: "Nyaars-Ønske i Danske Samfund af Nik. Fred. Sev. Grundtvig, er i disse Dage udkommet et lidet Skrift, hvoraf vi tillade os at hidsætte nedenstaaende korte Brudstykke, med Bibeholdelse af Forfatterens eiendommelige Skrivemaade.) Mel. Hr. Tønne han drager udaf Alse. Hr. Peder, han sidder paa Sønderborg, Der skjænker han Vinen den klare: Imorgen til Slesvig paa Granes Føl Med Lykken mig lyster at fare Nemmer J snart det Danskes Thi sadler mig aarle min høie Hest, Og gjorder med Remmerne Danske, Hr. Hartvig, han sætter saa høit sin Hat, Til ham vil jeg kaste min Handske! Han lære det skal, mellem Anguls Børn Remmer J snart det Danske, Ei Dannemarks Venner uddøde: Stat op af Mulde, du gamle Skrep, Og kling som i Konningkamps Møde. Nemmer J snart det Danske, Den Stumme har faaet sit Maal paany, Som Uffe i Hedenolds Dage. Og Tydskere to til Eiderholm. Han æster som Uffe hin Spage! Nemmer J snart det Danske, Det hørde han, Tværgen klein Alberich. Han sad under Bordet og lured, Fra Gulvet til Loftet, alt som en Vind, Han satte sig ovenpaa Uhret! Remmer J snart det Danske, Hr. Peder, (han snarred paa Dværgemaal, Den Tunge, som taler saa grove Ord, Du est en Forræder paa Alsen, Fortjende at rives af Halsen. Remmer J snart det Danske, Men hvem der er steget saa høit som vi, Kun leer af de Smaakryb dernede, Du barer dig nok for, paa Slesvigs Thing, At danskes med Tydskere vrede! Remmer J snart det Danske, Ja, Schleswig er vores, og Angeln med, Og Hadersleb og Apenrade; Paa Dansk nu end ikke med Holstensk Sild En Kjælling tør raabe paa Gade. Nemmer J snart det Danske, Hvor Stænderne sidde paa classisk Grund, Sidder høit blandt Latinske Jurister For Bordenden Niels og Nicolai Kom der med dit Dansk, du Philister, Nemmer J Snart det Danske, Siig Kis, om du tør, nu til deres Kat, Som udvided, med store Mundkrige, Til Foldingbro og til ColdingaaDet Hellige Romerske Rige! Nemmer J snart det Danske, Hr. Peder, han saae sig til Loft og loe Ad det Smaa, der saa let kom iveiret; Hr. Peder, han ind udi Salen treen, Hvor det trumfede, Tydsken har seiret Remmer J snart det Danske, Hr. Peder, han mæled et Ord paa Dansk, (Was mus man erleben, erdulden!) Og blegnede Nogen, det var ei ham, Saa feil tog det lille Pusulden! Remmer J snart det Danske, *) Hartvig er, efter Stats=Kalenderen, Hr. OverretsAdvocat Beselers Fornavn. *) Det Slesvigske Folkeraads Præsident, Hr. Etatsraad Falck, hedder efter Stats-Calenderen, baade Niels og Nicolai. Ja, feil tog han, Dværgen klein Alberich," Hvi blev han ei heller ved Jorden, Og lugted sig til paa de Fingre smaa, At end fødes Kæmper i Norden! Nemmer J snart det Danske, Hr. Peder har kastet sin Handske frit, Det Ægte udholder vel Prøven, Saa liflig der sjunges i Rosenslund, At Nelden sig brændte paa Løven! Remmer J snart det Danske, Hil være Hr. Peder fra Sønderborg, Han kæmped for Dannemarks Tunge, Det skal ikke glemmes i Bøgelund, Mens Fuglene kviddre og sjunge: Nemmer J snart det Danske, Handsken er kastet, ja, den er kastet fra begge Sider, og vi vil ikke, som Børn, trættes om, hvem der gjorde det først, ikke heller, som Philistere, tænke, at Kampen om Slesvig mellem Dansk og Tydsk enten er Enkeltmands Værk, eller kan og skal afgjøres med Næver. - Nei, med aabne Øine, rolige men og saa modige som Mænd vil vi betragte den gamle Kampplads, og ei indbilde os, vi med et Slag kan ende den lange Trætte, men haabe, at naar det kun er en aaben Feide, og vi veed at anvende de rette Vaaben, da vil vi ligesaavel nu, som i Vermunds den Gamles og Thyre Dannebods Dage, være istand til at bevise, at Eideren er Tydsklands Grændse. At nu Danmark raaber Hurra for Peder Hjort Lorenzen, som blev ved at tale Dansk, i Slesvig, under Omstændigheder, som vist vilde bragt mange Kjøbenhavner til selv paa det grueligste Tydsk at afsværge Danskheden; at Danmark raaber Hurra for ham, det er i sin Orden, og at Det beder Majestæten hævde Danskens naturlige Ret i Slesvig, det er ligesaa, men tænker man, det vil forslaae, da tænker man mærkelig feil, og hvad Andet der end kan og maa gjøres, kun Et vil forslaae, og det er, at Danmarks Folk viser, Det er blevet sig bevidst, og fortsætter sit gamle Levnetsløb saa kraftig og elskelig, at Vennerne faae Lyst og Mod til at følge med, og Fjenderne faae Syn for Sagen om, at der er et Dansk Rige og Tungemaal, der vel ei er skabt til at gjøre Erobringer, men dog istand til at forsvare sine gamle Grændser i det nærværende Aarhundrede, som i de forrige Aartusinder! At dette nu hverken skeer ved Chinesisk Studering, af de døde Sprog, eller ved Hjemførelse (Localisering) af Tydskhed, Franskhed, eller hvad Fremmed, man vil nævne, men kun ved Jførelse af ægte Danskhed, det kan man see med et halvt Øie, men det lader, som begge de Øine, Vorherre har givet os, var endnu ikke nok til at indsee, at Folket iføres ikke Danskheden, fordi man skriver Blade og Bøger eller snakker for Børn om, at det bør skee, men kun, naar Danskheden træder Folkets Ungdom levende imøde, vedkjendes og iføres af den. Vil vil derfor ikke opgive vor Folkelighed og fledføre os til Tydskerne, da maae vi ikke blot forudsætte, at Folket igrunden ligner sig selv, og at det modsatte Skin kun reiser sig af Øine-Forblindelse, Forførelse eller Forgjørelse med sorte Konster; men vi maae ogsaa føre Anstalt til, at Danmark, under denne Forudsætning, kan igjen komme til at vise sig i sin rette Skikkelse, og det skeer kun, naar der aabnes Leilighed for alle livlige og letnemme Ungersvende, af høi eller lav Byrd, til at møde en folkelig, en Dansk Dannelse, som de levende kan tilegne sig, og derved blive fortrolige med Fædrenelandet i hele Dets Tilværelse og med Modersmaalet i hele Dets Rigdom, Fynd og Fylde. Ungdommen er nemlig ikke blot Rigets Styrke, men Ungdommen er ogsaa Livets Blomst og Aandens Skaber-Time, da de vide Udsigter, vi skal have Gavn og Glæde af, maae aabne sig for os, og da den Kjærlighed, der skal opflamme os til et daadfuldt Levnets Løb, maa finde sin Ganning, som Frey sin Gerda. - Det var i mange Aar min søde og stærke Drøm, at vor Landsfaderlige Regjering vilde gjøre et Kæmpeskridt dertil ved at overlade Danskheden Academiet i Soer, som længe var til ingen Nytte, og kunde, Danskheden helliget, gjøre baade Kongen og Folket udødelige; men ligesom Alderen daglig minder mig om, at hvad jeg skal være med at gjøre, maa gjøres snart," saaledes skal vist Efterslægten sande, at nu var Øieblikket til at oplive Danskheden, hvad enten det saa gribes eller forsømmes. Skeer det Sidste, som Gud forbyde, min Skyld maa det dog ikke være, derfor, Alt hvad jeg mægter, det vil jeg, i Forbindelse og Forening med Dannemænd af alle Farver gjerne bidrage til enhver Jndretning, stor eller liden, som har til Øiemed at gjøre Ungdommen levende bekjendt og kjærlig igaaet med Fæderneland og Modersmaal, og med Alt hvad der hører til at gjøre dem Begge virksomme, ærede og glædelige, og det Samme maae de nu alle, Hver og En, som har glødet for gamle Danmark, Op, Dannemænd, lad os skaffe Dannemark en ægte Dansk Høiskole! Da faae de Skam, som flytte Skiel; da faae de Ære, som avlede os; og da visner ei Modersmaalet, som Markens Blomst, men varer, som Fuglesangen, mens Bøgen er grøn og Bølgen blaa