Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1847-06-17
Fra Aalborg skrives af 11te Juni i Aalborg Av.: Fra alle Egne, saavidt det journalistiske Teleskop rækker, seer man for Øieblikket kornrige Marker og duftende Enge, der maae give den bedste Fremtidstrøst for de Classer, paa hvem Dyrtiden har hvilet og hviler trykkende. Unægtelig er Vegetationen for Høst endnu mange Omskiftninger underkastet og det nærværende fugtige og hyppigen raakolde Veirlig har neppe den bedste Jndflydelse, ligesom, man allerede i Udlandet paa enkelte Steder vil have sporet Rust i Rugen og hører ymtet Klager (der dog vel meer ere grundede i Frygten end i Virkeligheden) over den nye Kartoffel. Paa Englands Marked have ogsaa de stærkt vegne Kornpriser atter hævet sig noget og de sidste tvende Poster have bragt det flere shilling høiere, medens det paa Continentets Markeder dog endnu kun har over liden Jndflydelse. Men hvorledes Udsigterne for det Kommende nu end stille sig, er der lige saa lidet nu som før Grund til at frygte for nogen Slags Mangel herhjemme, saa længe Handelen gaaer sin berettigede uforstyrrede Gang og Stats- og communale Autoriteter samtidigt, med Blikket meere forsynlig, end netop hæftet paa det Øieblikkelige, sørge for itide at afværge eller dog lindre Dyrtiden i de fattige Classer, som allene have Krav paa Statens og det Communales Jndskriden, ved Hjælp af de Midler, som Stats- eller communale Fonds efter Skatteydelsens forskjellige Normer aabne, og hvortil navnlig den communale Beskatning efter Formue og Leilighed (Jndkomstskatten) aabner den Basis, som kun Kjøbenhavn for sit Vedkommende endnu mangler. At Hjælpen i en Dyrtid skal komme ved Anvendelse af Stats- og communale Kræfter og ikke ved paa nogensomhelst Maade at gribe ind i Handelens fri Omraade, hvis Jndskrænkning virker forstyrrende og slappende paa alle Productions- og Omsætnings-Forhold, er vistnok en hos hver retfærdigt Følende og fornuftigt Dømmende modne Anskuelse, som allermindst ved Organer, – der efter at have pumpet sig lænds i egen Princip løshed, ikke undsee sig ved at tye til Mudderet, for dog at bringe Stænk over enkelte Stænder eller Jndivider – kan gjøres vaklende, og som ogsaa paa en fast og værdig Maade har viist at besjæle Regjeringen. Man behøver derfor ei heller at opholde sig ved det Æventyr, et af hine Blade, der have stillet sig til Opgave, paa hver Maade, at ægge mod den frie Omsætning med Landets Production og til at vække taabeligt Had til Omsætningens naturlige Mellemmand, have disket op med: at man skulde have isinde, at forbyde Salg af den tilstundende Høsts Product paa Leverance, et saadant, i sig selv urealisabelt, Forbud vilde da ogsaa kun have den naturlige Følge, at, naar Omsætningen i den nye Høst afskjares, de forhaanden værende Beholdninger indtil Høsten end meere vilde stige og forøge Dyrtiden. For Øieblikket har man vistnok endnu slet ikke tænkt paa, eller nogenstedsfra hørt tale om afsluttede Contracter om Handel paa ny Høst, da det nærværende Priisstandpunct i sig selv er for spændt og afholder Kjøbmanden fra, endog tilnærmende at føre det ind i den nye Saison, men et Forbud, om det ogsaa senere kunde finde Anvendelse, vilde kun qvæle Handelen og vise Danmark ud af det europæiske Productomsætnings Gebet. Det er derfor sørgeligt nok, at slige Jdeer endog have kunne finde Yttring i et Land, hvis hele Velvære beroer paa Agerdyrkning og Productionens frie og gode Afsætning."