Berlingske Tidende, 1836-04-11
Committeens Medlem, Proprietær Tutein, mærkede, at han ikke troede, at nogen Jnd landing fra Stændernes Side var fornøden for at fremme Hoveriets Ophævelse. Slutningen af forrige og i Begyndelsen af dette Aarhundrede havde Sagen havt godt Fremgang, og dersom den senere ligesom var gaaet i Staa, da var dette en naturlig Følge af Tidsomstændighederne. Fra 1807 til 1814 var Landet hjemsøgt af en fordærvelig Krig, og det var saare naturligt, at Godseierne ei i denne Periode havde villet afskaffe Hoveriet, hvor det var saa særdeles vanskeligt at gjenerstatte det derved foraarsagede Tab af Arbeidskraft. Fra 1814 af var derimod indtraadt en saaunst Periode for Landbruget, at saavel nederdrægtig nok til at . . Godseier som Bonde vistnok med Rette havde fundet det meget betænkeligt at indlade i paa Forandringer, der langt oversteg deres pecuniære Kræfter. J denne Periode havde det ligeledes viist sig, hvor saare vanskeligt det var for de hoverifrie Bønder at tilveiebringe de betingede Hoveripenge, saa at de hoveripligtige Bønder i denne Periode vare langt bedre farne. Først i de senere Aar vare Landmandens Kaar blevne blidere, og i Forbindelse hermed var Sandsen for Hoveriets Afskaffelse vakt med fornyet Kraft. Han tvivlede derfor ei paa, at for Fremtiden Hoveriet vilde blive afskaffet paa mange Steder, fornemmelig dersom Lovudkastet og Retsforholdet imellem Jorddrot og Fæster skulde gaae over til at blive Lov, og Godseieren saaledes kom til at erholde større Sikkerhed for sine Jndtægter. Blandt Hindringerne for Hoveriets Afløsning vilde Taleren nævne tvende. Den ene var den, at de fleste Bønder stode i den Formening, at Stænderne vilde virke directe til Hoveriets Afskaffelse, og desaarsag vare uvillige til at indlade sig med Godseierne, i det Haab paa anden Maade at opnaae billigere Vilkaar, hvorom de mange Ansøgninger noksom vidnede. Det var fornemmelig af denne Grund, at han havde bifaldt Committeens Pluralitets første Jndstillingspunkt, idet han antog, at hiin vrange Formening hos Bønderne derved vilde vorde hævet. En anden Hindring laae i de ældre Bønders Uvillighed til at paatage sig en aarlig Penge- eller Kornpræstation istedetfor det tilvante Naturalhoveri, en Hindring, der var saa meget føleligere, som det var vanskeligt at drive en Hovedgaard for en Deel ved Hoveri og for en Deel uden Hoveri. Et forberedende Middel til Hoveriets Afskaffelse, som stod i alle Godseieres Magt, vilde Taleren, der selv havde benyttet sig af det, anbefale, det nemlig, stedse ved nye Fæstekontrakters Oprettelse at betinge sig at kunne ophæve Naturalhoveriet mod en i Fæstekontrakten bestemt Godtgjørelse. Sluttelig maatte han, med Hensyn til Referentens Yttring om, at § 12 i Fdn. af 15de Januar 4792 skulde være hævet, gjøre opmærksom paa, at dette ikkun var Tilfældet, forsaavidt Paragraphen omtalte Hovedparcellers Salg med Conservation af Hovedgaardstarts Frihed, men ingenlunde forsaavidt den tillod at lægge Bønder jorder under disse Parceller, i hvilken Henseende Paragraphen endnu stod ved Magt. Det var derfor at han havde troet, at man, dersom der fra Regjeringens Side skulde skee Noget for at opmuntre til Hoveriets Afskaffelse, maatte gaae videre end Committeens Pluralitet, da vel egentlig en større Begunstigelse i den nævnte Henseende end den afdenne foreslaaede allerede existerede. Grev Reventlows Amendements maatte han paa det Bestemteste modsætte sig, da de gik udi paa en Jndblanding af Regjeringen i et privat Forhold, som han ikke noksom kunde fraraade.