Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-07-09
Velædle og Velbr. Hr. Cancellieraad Mit Sidste til Dem var af den 14 Martii hvorudi jeg da fortalte Begyndelsen af Svenskens Jndfald, siden er min Spaadom gaaet for sig, at Christiania er bleven ruineret formedelst Mangel af vittige Regentere og den Banghed Gud har slaget de nuværende med, Historien er saaledes: den 13 Martii om Morgenen trekkede Svensken op imod os, var angiven for 3 1/2 Tusende Mand, vores, forskandse af Brugsfolk og Bønder vel 14 a 16 Tusende, til ikke Lov at falde an; Svensken mistet en Officier af Bonde-Riffeler, saae sig forskrekket og marcheret tilbage; den 17 brød vores Folk op, gik ind til Byen, forsterket Fæstningen og gav Bønderne Forlov, marcherte saa 1 Miil nær Bragnæs og forskandset sig. Den 18 reiste ald Øvrigheden bort og efterlod Byen uden Forsvar, saa blev taget Borgerskabets Heste og andre at kjøre til Fæstningen, thi tilforn i 9 Dage maatte nogle Hundrede Heste gjøre Skyds med Øvrighedens Gods, saa den blev hjulpen, de Historier som imidlertid passeerte falder vidtløvtig at beskrive, den 21 om Eftermiddagen kom Svensken ind over Bonde-Fjorden omtrent 7 a 8 Tusende Mand sterk, angiven nogle og tyve Tusende, saa blev stukken Kongens Magazin i Brand og Sø-Boderne udhugne, at Kongens Korn kunde rinde i Søen, som længe tilforn meget vel kunde kommet paa Fæstningen, saasnart Svensken den 22de havde indfløttet omkring Byen, udsendte han omtrent 400 Hestfolk imod vores Leir, som stedse blev liggendes uansekter. Den 26 opsendte han omtrent 800 Mand til Hest igjennem Hakkedalen, hvormed fulgte Oberst Løwen, med ham kom jeg i Tale og merkede af hans Spørgsmaal efter Veje at han skulle bag paa os over Ringerige, jeg praktiserede og at fik læse et Brev som han skrev til Kongen, dette aldt tilmeldte jeg Generalen, ved en Mand som gik paa Ski over Fjeldene og kom saa betids frem, at Oberste Ytken af vores mødte Svensken paa Ringerige, hvor han forliste omtrent Halvedelen, men havde han bleven forfulgt en Miil, havde ei sluppet 10 Mand Hjem igien, som Svensken selv maatte bekiende paa Bagmarchen da han var 312 Mand, halvdelen ilde blesseret; imidlertid udspionerde jeg Svenskens Styrke og Tilstand, tog Brev fra Fæstningen og saa den 6te April skrev min fulde Forklaring til Generalen, foruden at han af Andre og Tiid efter anden fik god Kundskab som jeg veed, men hialp intet, den største Modstand Svensken havde har været af Bønderne uden Kommando, det han og selv bekjendte, thi han kunde ingensteds passere to Mile fra Byen uden Fristelse af Bonde Skud, Fæstningen har endelig gjort sit Bedste og tynet (ødelagt) vel et par Tusende Mand, thi hans Folk var meget slette, men gode og vittige Officierer derimod vores Folk gode, men de fleste og største Offcierer har fattes Hjerte, thi ingensteds har tre ket Partier sammen at joe Svensken af dobbelt Styrke har maattet forliist. Da vores General endelig rykte ind imod Byen efter at alle Veie af Bønder var besadt, og Svensken samled sig, blev den 29 April skudt Victoria af Slottet for Wismars Erobring, som confunderede Svensken saa meget at han om Natten reiste her fra over Egeberget, efterladende sig en Deel blesserede Ober-Officerer og syge Gemene, vores reiste efter om Torsdags Eftermiddagen, naaede endelig Svensken før han kom til Onstad-Sund men ikke har anfectet ham ringe ste, saa han nu er passeret fri og staaer nogle Mile nær Grændsen i vores Land, siges han skal vente og have faaet Forsterkning, saa her endnu tvivles at han kommer igjen, som han kan sikker gjøre saalænge Regjeringen er som nu, dette er Hoved Meningen, men skulle aldting beskrives punktuelt som det kunde bevises og Kongen vidste aldt saavelsom det her er kundbart blev vist en underlig Regnskab at forsvare, thi Landet her omkring er ruineret af Svensken og Byen saaledes udplyndret og Husene forskudte, at Borgerskabet overalt ikke vinder det op igjen en Mands Alder, hvad Fienden efterladt er af de Gemene bortstiaalet, Landet vester efter ruineret af Krigsfolket vores egne, og Kongen til stor Bekostning uden en Dalers Fordeel, Bønderne overaldt udmattet og udmarcheret, Krigsfolkene syge og den Gemene (Almuen) udsveltet (udhungret) Hestene fordervet saa at aldt er ubeskrivelig, og kunde ei anføres paa en heel Bog Papiir. Nu Borgerskabet samles igjen, maae den Ene spise hos den anden, thi de fleste har intet, jeg for min Person eiede ved min Hjemkomst ikke til en Maaltid for min Familie og saa er det med største Delen, endnu tør ingen sette sig i Stand igjen. Dette er hvad jeg tør betroe Pennen, i Øvrigt lever jeg Christiania Deres Velbeheds tjenstydmyge Tiener den 9 May 1716. S. P. Løchster.