Berlingske Tidende, 1810-02-12
Befordringer og Afgang. Under det danske Cancellie: Den 26de Januar d. A. er Auditeur ved Marine Regimentet samt ved Kiøbenhavns Jnf. Reg.,N. C. Herholdt, udnævnt til Byefoged i Rudkiøbing, samt Herredsfoged i nørre og sønder Herreder paa Langeland; C. Brahe meddeelt Privilegium som Giestgiver og Herbergerer i Svendborg. Den 6te Febr. er Candidatus Theologi J. N. Vogt udnævnt til Sognepræst for Reerslev og Vedbye Menigheder i Sielland. Den 7de, Sognepræst for Hald Menighed i Aarhuus Stift, Provst N. Bruun, til Sognepræst for Spendrup og Gansum Menigheder i samme Stifte Cand. Theol. J. Bull til Sognepræst ved Frederiksværns Fæstning og Værft; Cand. Theol. og Lærer ved Opfostringshuset i Kiøbenhavn, G. Schade, til Sognepræst for Odense og Ottinge Menigheder i Viborg Stift; Cand. Theol. J. Petersen til Vicepastor for Sandbye, Menighed i Lollands=Falsters Stift; Lector Theol. ved Latinskolen i Bessestad, S. Johnsen til Sognepræst for Odde Menighed i Island Doct. Philosophie J. S. Gaarmann til residerende Kapellan ved vor Frelsers Kirke i Christiania, med Forpligtelse, at overtage Lærerembedet ved det norske Landcadetcorps, naar dette ventualiter maatte vorde ledigt; personel Kapellan S. C. Faurschou til residerende Kapellan til Eidsberg i Aggershuus Stift; Cand. Theol. P. H. Rosendahl til Sognepræst for Frederiks og Krarup Menigheder i Aarhuus Stift; Postmester ved den fra Kiøbenhavn udgaaende Hamborger agende Post, Krigsraad C. F. Hecqvet, udnævnt til virkelig Cancellieraad. Selskabet for Norges Vel. Medens det gamle Norge var overfaldet af en tapper Fiende, medens Krigens og Mangelens Rædsler truede dets Selvstændighed med Undergang, saaes Hedenolds Mænd gienfødte i Nutidens Slægt, og Borgersind og Kraft rakte hinanden Haanden til det elskte Fædrelands Frelse. Da den overmodige Fiende alt ansaae det paa Feide uberedte, i Tankerne allerede erobrede Land, som hans Eiendom, da hans første Fremskridt i dette Land syntes at giøre dets Redning umulig, vare saa Feldtslage nok til at norsk Mod og norsk Topperhed ved dem afgjorde Landets Skjæbne. End rækker det gamle Norge, Søsterlandet sin Broderhaand, end lyder det sin gamle Kongestammes milde, faderlige Scepter, og takker sin modige, sin tappre Kriger for sin Selvstændighed. - Da frygteligere Fiender, Krigens almindelige Følgesvende, Mangel paa Livets første Nødvendigheder og deraf frembragte smittende Sygdomme fremstode, var det Fædrelandskierlighed, som giorde Alles Sag til den Enkeltes, og anden Gang være nede mod den truende Undergang. Allevegne oprunde patriotiske Samfund, som gave den Hungrige Mad, den Syge Lægedom. Allevegne kappedes Medborgere med Medborgere om den skiønneste Priis, om Rangen blandt Fortiente af Fædre landet. Glad hilser det hele Norge sin tappre, sin trofaste Søn, glad favner Sønnen den ømme Moder, og skuer med Stolthed, hendes Frelse som sit Værk. Men ikke allene for Øieblikkets Frelse skal Norge takke dets Søn. Det Fædrelandssind, som den truende Fare opvakte, skal velsignes af fierneste Slægter. Afsondret fra alt Handelssamqvem med andre Nationer lærte Nordmanden i sit eget Lands Frembringelser at søge sine Fornødenheder, og at undvære det han den ikke kunde finde. Stolt af sit ved sin Naturs Frembringelser saa rige som ved dens Herligheder skiønne Fædreland vil han vide, af dets Skiød at fremdrage mange Vindskibelighedens endnu skiulte Skatte. Alt have mange med Lyst og Evne begavede Hædersmænd forenet sig til dette ædle Formaal. Som Morgenrøden, der bebuder Sommerdagen, fremstod Selskabet for Aggers Sogn, Vel, skiøndt uden Bram, stort uden at synes det. Men den skiønne Moder avlede den endnu skiønnere Datter; af hiin veldædige Fordindelse fremstod et patriotisk Samfund, ved dets ophøiede Formaal værdig dets ædle Stiftere, Selskabet for Norges Vel. Mænd, som Villiens og Hensigternes Reenhed samlede, som Enighed gar Styrke og Mod, sammentraadte, for med fælleds Kræfter at virke Gavn for det hele Land. Jngen Gienstand, der sigter til det Almindeliges Vel, skal undgaae dets Opmærksomhed. Oplysningens Udbredelse, Jorddyrkningens Fremme, Skovbrugets Forædling, Huusflidens Forøgelse, Fabrikkers Anlæg, enhver JndustriegreensOphielpelse og Befordring; disse ere de Formaal, dette Selskabs Fædrelandsfind har valgt og hvortil det vil bidrage. Det Omstændeligere om dets Indretning bekiendtgjordes i dets Jndbydelsesskrivt, som den 2den December f. A. blev undertegnet af 27 blandt Christianias Hædersmænd, i hvis Spidse staaer den Ædlings Navn, som Norges uforglemmelige Christian August gav Nordmandens Kierlighed og Agtelse i Arv, Hs. Durchl. Vicestatholderen Prinds Friderich af Hessen. Selskabet for Aggers Sogns Vel har tilstillet Undertegnede dette Jndbydelsesskrivt. Han opfyldes en kjær Pligt mod det Land, i hvilket hans Barndoms Dage henrandt, i det han bidrager sit til en for dette Land saa velgiørende Sags Fremme. J den Overbeviisning, at mangen Norges Søn vil med Glæde modtage en Leilighed til endog fiernet fra hans elskte Fædreland at kunne virke til dets Gavn, at mangen ædel Dansk, som med Beundring saae det gamle Norges Kamp mod dets Friheds, dets Uafhængigheds udvortes Fiende, vil med Glæde bidrage til dets Seler over dets indvortes Fiender, Fordomme, Overdaadighed, Mangel paa Vindskibelighed og hvad andre Ufuldkommenheder, der endnu hemme dets Flør, indbyder han sine Medborgere, dem Kongestadens Volde indslutte, at bidrage, til Selskabet for Norges Vel. Den i Christiania udkomne Jndbydelse er til Eftersyn hos Undertegnede (Sølvgaden Nr. 414) saavelsom en Afskrivt af den hos Hr. Universitetsboghandler Brummer (Østergade No. 52.) Paa begge Steder kunne de, der med enkelte Bidrag til Selskabet, eller som ordentlige Medlemmer af det ville virke til dets Opkomst, tegne deres Navne, hvilke i sin Tid ville blive bekiendtgjorte tilligemed de Bidrag, der maatte indkomme. Kiøbenhavn, den 5te Februar 1810. Castberg, Ridder af Dannebrogen, Professer. (Jndsende. A truly tidiculous report extracted from the Englisk papets (alvays so well informed of what passes om the Continent, has been copied into the Moniteur at Paris and thence circulated throughous Europe ther I had fied from the menaced insults and violence of the good Citisens of Hamburg and taken refuge in the mountains of Westphalia. This report, if true, would be more libellous to the Citizens of Hamburg than tome, in asmuchas it supposes their indignation to have been excited by a meassure, forrigen to them, of indispensable public duty, openly taxen and trom the first moment freelyavoved byme. As it regards the vorthy inhabitants of tha city, I feelit my duty to say thar the discerning, disinterested and most respectable among them fullv justined the meassure in question, thar having appeared in the most public manner among them for ten days after that meassure mas takken, 1 did not find the smallest change of disposition and surely noappearance of any thing likke insult or violence towards meThe respectable body of my fellow Citizens uhor pressent the large property under arrest in Holstein & Schleswic having unanimously and most formally approved of my conduct and having requested me to repair to this city to endeavour to obtain for them the free disposal of their property, in compliance mith this request I came here, ubere, far from having concealed mysels, I have been as visible as any abour me, end have the satisfaction to say thar I have been reccived by moet of the first people vith very great hospitality an kindnees. The objects of my ageney here being secomplished, i shalreturn in a fem days to Hamborg and consess I feel no great fear of the insults or violence which the brave correspondent of the Englis Editor man prepare for me. I am nosuspected of great timidity in ordinary circumstances, it would therefore be very singular if I shvuld tremble when, under the shield of honor, l am protecting a fair trade against the pitiful attempts of frand and collusion. I regret the necessity of presenting myself to the public on this occasion, but hope this necessity is to apparent af to merit general indulgence. Copenhagen 9th Febr. 1810. John M.-Forbes, Consulof the U. 5, af America at klamburg &c. &c. En virkelig latterlig Efterretning, uddraget af engelske Papirer, (som alle Tider ere saa vel underrettede om hvad der passerer i Europa, er bleven optaget i Moniteuren og derfra gaaet omkring, igiennem hele Europa, at jeg nemlig, fordi jeg var truet med Jnsultering og Vold af Hamburgs gode Borgere, var flygtet til Westphalens Bierge. Denne Efterretning, om den var sand, vilde være meere ærererig forHamburgs Borgere end for mig, forsaavidt, som den forudsætter deres Misfornøielse at være bleven opvakt ved en Forholdsregel, hvilken ufravigelig Embedspligt bød mig tage, som jeg tog for hverMands Øine, og fra første Øieblik offentlig tilstod - men som Hamborgerne slet intet havde med at giøre, da den var dem aldeles uredkommende. Men da nu beskyldningen erentlig angaaer denne Stads værdige Jndbyggere, saa anseer jeg det som min Skyldighed, at bekiendtgiøre, at de indsigtsfulde, unteresserede og og Værdigste iblandt dem fuldelig have billiger mit Forhold, og at jeg, da jeg 10 Dage, efter at jeg havde taget hiin Forholdsregel viste mig offentlig iblandt dem, ikke erfarede den mindste Forandring i deres gode Sindeelag imod mig, og meget mindre noget, der kunde - var det endog blot tilsyneladende - være Jnsultering eller Vold imod mig. Mine værdige Landsmænd, der forestaae den betydelige Værdie, som liggenunder Arrest i Schleswig og Holsteen, have eenstemmigen og formeligen billiget mit Forhold; og da de have anmodet mig om at gaae til Kiøbenhavn, for der at ansøge for dem om frie Disposition over deres Eiendom, saa har jeg ogsaa for at opfylde saadan deres Begiering, begivet mig hertil; hvor jeg, langt fra at holde mig skiult, har været ligesaa synlig, som nogen anden af dem der ere omkring mig. Og tillige har jeg den Satisfaction at kunne tilstaae, at jeg hos de fleste af de fornemste Personer her har fundet det største Giesteenskab forbunden med den største Artighed. Mit Gesandtskabs Gienstande, her ere nu fuldbyrdede; desaarsag agter jeg ogsaa om faae Dage igien at begive mig til Hamburg; og jeg tilstaaer at jeg ingen stor Frygt føler for de Fornærmelser og den Vold, som den engelske Avisskrivers tappre Correspondent bereder mig. Jeg er ikke, i sædvanlige Tilfælde, bleven holdet for at være meget frygtsom; det maatte derfor være ganske besynderligt, om jeg skulde skielve, naar jeg, under Ærens Skiold, beskytter en redelig Handel imod usle Angreb af Bedragerie. Jeg beklager den Nødvendighed, ved denne Leilighed at fremstille mig for Publikum; men haaber at den vil være indlysende nok, til at fortiene almindelig Overbærelse. Kiøbenhavn, den 5de Februar 1810. Joh. M. Forbes, De forenede Nordamerikanske Fristaters Consul i Hamburg.