Viborger Samler, 1837-09-26
J Aarene 1793 og 1819 heriedes St. Thomas af Orkaner, der dog neppe saaledes have ruineret Byerne og Landeiendommene, som den vi just have oplevet. Den 2den om Formiddagen trak Veiret allerede sammen med Kastevinde og Regnbyger, og de, som for havde oplevet Orkaner, nærede betydelig Frygt for hvad Aftenen vilde medføre; de derimod, som ei kjendte en virkelig Or kans Rædsler, gjorde ikkun svage Forberedelser, paa at modstaae Stormen, der langsomt tiltog, indtil om Eftermiddagen henved Kl. 5. Paa denne Tid var imidlertid Barometret faldet 4 til 5 Linier, og nu sprang Vinden om til Nordvest, og kom med frygtelig Magt og i Hvirvler ned ad Bakkerne. Fra denne Tid indtil Kl. 7 1/2 om Aftenen rasede den voldsomste Orkan, og Jntet syntes at være i Stand til at modstaae de oprørte Elementer; nu faldt ogsaa Barometret med utrolig Hurtighed mere end to Tommer under det sædvanlige Standpunkt. Da var allerede den største Ødelæggelse forvoldt i Byen. Efter en halv Times Vindstille sprang Vinden om til Sydost, og var snart steget næsten til en ligesaa frygtelig Voldsomhed, som den tidligere nordvestlige Orkan. De fleste havde søgt Tilflugt i Kjældere og grundmurede Kjøkkener eller Smaabygninger, da Vaaningshusene enten allerede vare omstyrtede eller truede med at falde. Da hørtes henved Midnat den frygtelige Brandklokke, og Jntet beskriver den Rædsel, hvormed man skuede en Deel af Byen, i Brand! J første Øieblik syntes en almindelig Undergang uundgaaelig. Jlden var opkommen i et Pakhuus ved Strandkanten, og bar op imod den midterste Deel af Byen, hvor de store Varelagere ere concentrerede, og truede tillige den kongelige Toldbod og Contoiret. Branden, Orkanen, Torden, Lynild og Jordskjælv frembragte en Scene, som om Byen og Øen skulde forgaae, og menneskelige Kræfter syntes som Jntet imod Elementernes Magt. Jmidlertid odelagde Jlden, da de fleste Pakhuse vare Muurbygninger, og megen Regn faldt i Løbet af Natten, samt ved flere heldige Anstrengelser, ikkun 5 til 6 Pakhuse, ved Søkanten. Men da Dagen gryede, saaes den bele By i en Tilstand, der overgaaer al mulig Beskrivelse. Orkanen havde omstyrtet hele Gader, og ikke eet eneste Huus af dem, som endnu stode, var ubeskadiget. Det østligste Qvarteer, af Byen, der var tæt befolket, især af de Jndfødte og arbeidende Classer, og som i tidligere Jldebrande var blevet forskaanet, laae som et almindeligt Vrag: Bielker, Bræder, Huusgeraad, Alt fladt paa Jorden imellem hverandre. Jkkun hist og her stod et Huus paa sit forrige Sted, nogle vare flyttede midt ud i Gaden, andre vare aldeles væltede, og laae med Taget nedad. Saarede og Dræbte slæbtes ud af dette Chaos. Lidt efter lidt krøb de ulykkelige Jndvaanere ud af deres Tilflugtssteder for at see at finde Resterne af deres Huse, Meubler, Klæder og andre Eiendele, men Alt var saaledes borthvirvlet af Vinden, at hvad der havde været i den ene Gade maatte søges i en anden. Paa Landet er Ødelæggelsen ligesaa almindelig. De fleste Plantager have mistet næsten alle Bygninger og Neger huse. Træerne ere oprykkede med Rode eller søndersplittede; de unge Sukkerplanter forpidskede; desforuden opstod der paa flere Steder Jld, idet Negerhusene omstyrtede, saa at Rædsen ogsaa i denne Henseende har været almindelig. Og naar nu Øiet vendte sig imod Søen, saaes atter det skrækkeligste Syn. Af henved 40 Skibe, som Dagen i Forveien laae til Ankers i Havnen, saaes ikke meere end 5 eller 6 i ubeskadiget Stand, alle de Andre, Skibe, Brigger eller Skonnerter, vare enten drevne paa Land som Vrag, sjunkne eller sønderslagne, hvoriblandt nogle danske Skibe fra Flensborg og Altona. – Jlden i Byen antages at være opkommen ved Selvantændelse af et Oplag af Tønder med ulæsket Kalk, som bruges ved Sukkerclarificering; i det mindste har man hidindtil ei udfundet nogen anden rimelig Aarsag. J Byen bleve 25 til 30 Mennesker, i Havnen 20 til 30, Offere for denne ødelæggende Orkan. Den eneste Efterretning af en glædelig Natur, som hertil kan føies, er den, at Orkanen ikke har strakt sig til Øen St. Croix, og at de to Orlogsbrigger St. Thomas og St. Jan, hvoraf den første var til Søes, den anden ved St. Croix, begge ere indkomne her i Havnen i god Behold. Øen St. Thomas har atter lidt et overordentligt Tab, som, i dette Aars almindelige Handelskrisis, og deraf følgende Forlegenhed, dobbelt føles. Maatte det dog ved de hyppige Ulykkestilfælde ei komme dertil, at Ruinerne paa de nogne Klipper skulde staae som de eneste synlige Spor af fordums Velstand. Endnu har Den Kraft og Ressoureer, og Jndvaanerne have ofte nok viist, at de ei saa let give sig fortabt, eller forvinde Haabet og bedre Tider.