Aarhuus Stifts-Tidende, 1838-06-06
Fædrelandet. Den jydske Stænderforsamling - hedder det i Khvnsp. No. 146 – har begyndt sin Virksomhed saaledes, at det ikke kan andet end have vakt en almindelig Glæde. Indgivelse af en Adresse er vistnok saaledes som under Debatterne er bemærket, et særdeles hensigtsmæssigt Meddelelsesmiddel mellem Stænderne og Regjeringen, hvorved begge meer og meer ville komme til Bevidsthed om deres indbyrdes Forhold, og hvorved Stænderne navnligen ville finde Leilighed til, deels at udtale saadanne almindelig Princiver, som Folket ønsker maatte gjøre sig gieldende i Styrelsen af de offentlige Anliggender, deels specielt at gjennemgaae og udtale sig om, hvad der siden deres sidste Samling maatte være foretaget især med Hensyn til de af dem gjorte Jndstillinger. Ligesom man saaledes ikke kan andet end glæde sig over, at Jndgivelsen af en Adresse med en til Eenstemmighed grændsende Stemmeflerhed er bleven ved tagen, og saaledes et Præcedens opstillet, der rimeligviis vil tjene til Rettesnor for de paafølgende Tider, saaledes vil Folket sikkert ogsaa finde sig - ikke overrasket – men glædeligen tiltalt af den frimodig og kraftige Aand, der saa tydeligen aabenbarede sig allerede under Forsamlingens første Discussion, og som allerede indeholder en fuldgyldig Garantie for at Adressen ikke, som Præsidenten har bemærket, vil komme til at indeholde tomme Floskler af Smiger, og Hyklerie. At en enkelt Stemme har ladet sig forlyde med Yttringer, der, hvis de havde fundet almindelig Gjenklang, muligen kunde have vakt en saadan Frygt, er saa langt fra at være nedslaaende, at tverimod den energiske Maade, hvorpaa dette Attentat er blevet viist tilbage, allerede har givet Forsamlingen Leilighed til at vise, hvad det er for Anskuelser, som der kunne gjøre Regning paa almindelig Misbilligelse, hvad det er for Paastande der ikke ustraffede kunde vorde fremførte. Vi sigte herved naturligviis til Hr. Stiftsprovst Hald. De, der have kjendt de næsten radicale Anskuelser, Hr. Dr. Hald i en tidligere Periode paa en meget prononceret Maade, har yttret, havde frygtet, at han i Stænderforsamlingen vilde rette en eensidig Polemik imod Regjeringen." Denne Frygt er imidlertid altid forekom men os at være overilet, deels fordi Hr. Hald alt dengang vidste dermed at forene Manifestationer af Loyalitet, deels fordi han siden den Tid var bleven ældre. Allerede hans første Optrædelse har viist, hvor ugrundet den af Enkelte nærede Frygt har været. Naar Hr. Hald saaledes har været saa complaisant at formene at Folket skulde være saa overrasket ved den kgl. Kundgjørelse, at det maatte føle Trang til gjennem Stænderne at yttre sin Taknemlighed, og han aabenbar ved Overraskelse ikke tænker paa den Forundring, Kundgjørelsens Jndhold i en eller anden Henseende maaskee kunde vække, men derimod paa den Overraskelse, som han bilder sig ind, at den blotte Omstændighed, at Kongen har svaret paa Stændernes Andragender, maatte foranledige, saa en han ikke blot af sine Colleger, dHr. Kammerraad Christensen og Assessor With, bleven belæret om, at saadant ikke var andet end man havde Grund til at vente, og som altsaa ikke kunde overraske Nogen, men den kongl. Commissarius har endogsaa af denne Yttring, taget Anledning" til at bemærke, at Hs. Majestæt Kongen ikke blot stedse havde anseet det som Noget, der hørte til Jnstitutionens Væsen, at han maatte give Stænderne Svar paa deres Andragender, men at dette endog ligefrem er hjemlet i Anordn. 28de Mai 1831 §. 5. Det maa visselig være overraskende, at en Stænderdeputeret ikke kan sine Stænderanordninger, skjøndt dette med Hensyn til Hr. Hald vistnok kan finde nogen Undskyldning deri, at han er en Debutant og først kort i Forveien allernaadigst er bleven overdraget et Hverv, til hvilket han ved Siden af sine mange Embedsforretninger ikke har fundet tilstrækkelig Tid til at forberede sig, men man tør dog haabe, at den Tilretteviisning, som selv den kongl. Commissarius har fundet sig foranlediget til at give ham, og som han vistnok ikke uden nogen Overraskelse vil have modtaget, for ham vil indeholde Opfordring til, ikke saa snart igjen at udsætte sig for en Gjentagelse. Og naar Hr. Hald har troet at kunne gjøre Adressen til en "Modvægt imod "Jndivider, med hvilke han maaskee tidligere har fraterniseret, saa har denne hans ubeføiede og eensidige Polemik ikke blot fundet "Modvægt eller rettere sagt en alvorlig Tilbageviisning, men Valget af Committeen giver grundet Anledning til at vente, at Hr. Hald vil blive – om end ikke overrasket – saa dog mindre vel fornøiet med det Udkast til en Adresse, der vil blive Stænderne forelagt. Endnu en anden Yttring, (dog ikke af Hr. Hald) har meget ubehageligt overrasket os, og det saa meget meere som den hidrører fra en Mand, der ved sin hele Færd, ikke blot som Stænderdeputeret, men ogsaa som Embedsmand, har lagt en høist respectabel og uafhængig Charakteer for Dagen. Vi kunne derfor ikke antage det for andet end en mindre vel overveiet, i alt Fald ikke vel betænkt, Yttring, naar Hr. Stiftamtmand Rosenørn blandt Stænderforsamlingens Medlemmer har villet gjøre en Adskillelse imellem Embedsmænd og ikke=Embedsmænd - en Adskillelse, der skjøndt af ham kun anvendt paa et enkelt Tilfælde, dog fører tilbage til et Princip, der, hvis det virkelig skulde være meent saaledes som Ordene ere faldne, formeentlig vilde indeholde en fuldstændig Miskjendelse af Stændernes Væsen, og de Deputeredes hele Stilling - en Adskillelse, der, hvis den skulde blive almindelig, maatte gjøre de til en ufravigelig Pligt for Vælgerne, aldrig at vælge nogen Embedsmand, og der altsaa vilde berøve Stænderne en væsentlig, maaskee endog den væsentligste, Deel af deres Kraft, og der ogsaa udenfor Stænderne letteligen kunde forstyrre det gode Forhold imellem Borgere og Embedsmænd, og undergrave hines Agtelse og Tillid til disse. Men da vil ikke have mindste Grund til at frygte for, at et saadant Princip virkeligt nogetsteds skulde vinde Indgang eller en saadan Adskillelse i nogen Henseende vinde Anerkjendelse, saa skulle vi her indskrænke os til at have gjort opmærksom paa denne Yttring, der ikke turde blive staaende uden alvorlig Protest udenfor Stænderforsamlingen, saa lidet som den er bleven det i denne Forsamling.