Adresseavis for Børn, 1779-11-10
Den gode Mand betragtede den klynkende Dreng, og fandt saa megen Uskyldighed i hans Ansigt, som var blandet med en ængstelig Bedrøvelse, den blev forkyndt i en Tone, som gik ham til Hierte Min Søn, saade Manden, kan intet ringere giøre det, end en Gylden, Hvortil vil du brugt saa meget, min Søn, Ach, min gode Herre sagde Drengen, jeg maae just have saa meget min Moder er saa meget syg, og jeg har været hos to Doktere; men enhver af dem vil først have en Gylden, førend de vil komme til hende. Min stakkels syge Moder maae derfor døe, om jeg ikke faaer en Gylden Nu vel, svarede Manden, som blev rørt af Drengens Klage, saa slig mig da, hvor din Moder boer, og see, her vi jeg give dig en Gylden, løb nu gesvindt til Dokteren og bring ham til din Moder. - Den glade Dreng viiste den fremmede Mand hvor hans Moder boede, og løb alt hvad han kunde med den bivne Gylden til Dokteren. Jmidlertid var den ædelmodige Mand kommen ind til den syge Kone. Han traade til hendes fattige Seng og spurgte hvad hendes Sygdom var Konen, som ansaae ham for en Doftor, fortalte ham sig Sygdom med den største Fortroelighed. – Manden anhørre det med megen Taalmodighed, fordrede Papier, Pen og Blef, sadte sig ned og skrev en Seddel, og sagde: Lad nu dette hente min kiere Moder, hvad jeg her har foreskrevet Eder. Derpaa ønskede han hende en god Bedring, og gik sin Vei. - Strax derpaa kom Dokteren tilligemed den lille Dreng. - Dette kom den Syge forunderligt for. Hvormange Doktere henter du, Dreng, sagde hun til sin Søn, her har jo allerede En været; derpaa viiste hun den nye Doktor Recepten, som den forrige havde skrevet. – Dokteren læser sættes i Forundring og vender sig til den Syge. Min kjære Moder, den første Doctor skriver visselig bedre Recepter end jeg. Hvad meener de vel, Efter denne Recept skal de lade hente 50 Ducater. Det er Keyser Joseph selv, der har været her. Han har skrevet denne Seddel, og hans Rentemester skal betale Eder. Den Syge blev i den yderste Grad forbansk. Denne pludselige Glæde trang sig igiennem alle hendes Lemmer, hun blev nesten maalløs, men kom sig dog igien, ved Dokterens Hielp. Sygdommens hastige Forandring blev en Følge af denne Glæde, hun kom sig Dag fra Dag, og nu Avis takker hun, frisk og sund tidlig og sildig, den velgiørende Monark. Æreminde ved en Grav. Christian, Wilhelmine og August gik en Aften, som deres Bestemama var begravet om Dagen, ud paa Kirkegaarden, for at synge en Sørgesang ved hendes Hvilestæd. Aftenskumringen borttog Dagens Lys, Stiernerne begyndte at fremskinne, og den fulde Maane lod sig see i sin fulde Glands. De kom til Graven, bestrøede den med de friskeste Blomster, og nedfaldt paa Knæe rundt omkring den. - Nu min beste Christian, sagde den lille August, du er den ældste, begynd du først, saa Wilhelmine, og saajeg, som den yngste. Christian Foldede sine Hænder, saae op til den deilige Maane, og begyndte saaledes: Odu, som saa deilig nedsmiller til mig, du sølvglinsende Maane, min Bestemamas billede, der var saa mild, saa behagelig som du Vær mig velkommen. - Min gode, kierlige og elskværdige Bestemama, Ach maaskee nedskuer hun i dette Øieblik ned til mig seer mine Taarer, og liig dig, tilsmiller mig milde Velsignelser. - Hvor god var hun mig. Alletider kaldte hun mig sin beste, beste Christian, hvor ofte gik jeg ved hendes Haand i vor deilige Hauge. Kom vi forbi et Blomsterhed, hvor Lillier og Hyazinter stod i deres Udspring, hvor glædede hun sig. Som disse Blomster, sagde hun, florerer, saaledes blomstrer og J, min Børn. Dog, de skal engang visne, og tabe deres Blade, naar de strenge Efteraars Vinde farer over dem, og saaledes skal ogsaa J engang tabe Eder fra Verden, og visne i Graven. Saa talte hun, og trykte med et taarefuldt Øie, min lille Haand. Nu trykker hun den ikke meere nu ligger hun visned under denne Gravhøi. Den omme kierlige Bestemamare Alle Tre. Flyder i Taare, hun er ikke meere, hun er ikke meere, den kierlige Bestemama, her hviler hun i Graven. Wilhelmine. Med hende bortsion alle vore Fornøielser, Ach mig elskede hun nu saa ømt. Hvor ofte tog for Børn. hun mig paa sit Skiød, og med hvilken Fromhed taalte hun mine barnlige Uroligheder. Hvor hoppede jeg af Glæde, naar hun tilsmillede mig med sit mildrende Øie, og hendes Mund sagde, at hun elskede mig. O. J Dage, J lykkelige Dage, da Bestemama endnu var hos os, hvorfor ere J saasnart forsvundne, at saasnart forsvundne. Alle Tre. Ja, forsvundne ere de lykkelige Dage. for evig forsvundne Flyder J Taare, aldrig meere komme J tilbage. August. Jeg glemmer aldrig den fromme Mine i hendes gamle Ansigt, hun smillede endnu i Døden, ligesaa fromt og kierligt, som i hendes friskeste Dage, det er ligesom, mine kjære Sødskende, jeg endnu hører hende tale og sige til os J gode uskyldige Børn, hvad græder J for Er jeg ikke nu langt lykkeligere end jeg var tilforn, Jeg er hos den søde Gud og den kierlige Frelser, som jeg fortalte Eder saa meget godt om, da jeg var hos Eder. J skal ogsaa "engang komme hvor jeg er, naar J blive ved at være fromme Guds Børn, saa skal J igien faae at see Eders kiere Bestemama, og omfavned af hende, nyde himmelske Lyksaligheder. Alle Tre. Flyder ikke meere J Taare, hun lever, hun lever, den Velsignede, og er i Himlen hos Guds Engle. Lad os være glade, thi der skal vi finde hende igien. - Nu havde de udsiunget, og nu var de ikke meere de traurige Børn, som de for faa Øieblikke vare, glade, Haand i Haand, gik de indi deres Forældres Huus.