Aalborg Stiftstidende, 1836-11-01
Den Anti=Conservative har umaadelig høie Tanker, om sig selv. Han indbilder sig at kunne udrette Althvad han vil, selv det, Andre ansee for umuligt, ja i Tankerne har han allerede flyttet Bjerge, der, staae ham iveien; men, naar det kommer til Virkeligheden, maa han smukt gaae omkring dem, ligesom andre Mennesker. Han tiltroer sig en høi Gradaf Energi og betragter sig selv som en Fixstjerne, hvorom andre Mennesker, ligesom Planter, maa dreie sig i større og mindre Kredse. For at vedligeholde den paatagne Originalitet, handler han ofte meget rask, og, endskjøndt han derved udsætter sig for Overilelser, troer han dog stadigt paa sin egen Jnfallibilitet. Han troer at have opfattet Forholdene saa aldeles, at det er ham umuligt, at gribe en urigtig Forholdsregel, og, for at vedligeholde Consequentsen i denne Tro, maa Alt, hvad der ikke stemmer overeens med hans Anskuelser, være borneret, latterlige og utaaleligt. Har han end ikke slugt al Verdens Viisdom, troer han dog at have nydt Qvintessentsen, deraf. Han omfatter paa eengang Fortiden, den nærværende Tid og Fremtiden, og de, der engang have været anseete for store Mænd, ere som Skoledrenge i Sammenligning med ham. Hvad ubetydeligt Fornuftigt disse have tænkt, har han forlængst tilegnet sig og meget mere til; han er adskillige Deennier forud for sin Samtid og han ærgrer sig hover, at han ikke er født et Seculum senere, for at han dog ikke skulde staae alene i denne Verden. Da han indslutter i sin Person hele Nutidens Jntelligents, ler det naturligviis under hans Værdighed at have et bestemt Hverv; han vilde derved blot udgjøre et Hjul li en stor Maskine; han vilde blive et Led af den luendelige Kjæde, istedetfor i sig selv at udgjøre en fuldkomment Heelt. Derfor maa han være med loveralt, gribe ind i alle Forhold; thi, hvis han, denne Universalkraft, unddrog sin Bistand, maatte Alt gaae istaae. En sørgelig Undtagelse fra hans Prinaciper byder undertiden den haarde Nødvendighed ham, og, for at friste Livets Ophold, maa han ned blade sig til en bestemt Beskjæftigelse, under bittre Klager over, at Nutiden miskjender ham, ei behandler ham efter Fortjeneste, men lader ham, som andre ubetydelige Personer, trælle for det daglige Brød. Men hvorfor kan da Samtiden saaledes miskjende ham, af den simple Grund, at den ei anseer ham formeer end et ganske almindeligt Hverdagsmenneske, hvilket han jo i Grunden ogsaa er. Men hvorledes skulde det være muligt, at et Menneske med en saa uudtømmelig Kundskabskilde og saadanne tilsyneladende eminente Prærogativer lirke skulde være Andet end et almindeligt Hverdagsmenneske Ligger der ikke en Modsigelse heri, eller ner det blot i egen Jndbildning, han besidder disse lenorme Egenskaber, Tildeels. Der gives mange Slags Hverdagsmennesker. J mange Retninger divergere det i en eneste convergere de. Det er nemlig i at extravagere. Alle Mennesker extravagere i større eller mindre Grad. Vor Anti-Conservativeextravagerer paa en egen Maneer. Medens hans Jdeer sværme overalt, medens han udkaster mægtig ge Luftcasteller, medens hans Phantast sysselsætter sig med et uendeligt Alt, kan han ikke følge sin egen Tankeflugt, og, istedetfor at udgjøre, som han troer, Tilværelsens Centrum, er han paa Veie til at forlade Tilværelsens Territorium, og hans Tanker ere luttet Phantomer, og hans Handlinger ere ikke ulige det Phænomen, at Skyggen af en Haand griber Skyggen af et Legeme og lægger den paa Skyggen af Jorden. Den Anti=Conservative er utrættelig, hans arbeider seent og tidligt, og, om end Legemet hviler, er dog Aanden stedse sydselsat. Men disse uhyre Anstrængelser lede til uforholdsmæssig ubetydelige Resultater. Den Anti=Conservative kan sammenlignes med en Flod, der stedse styrter fremad med ustandselig Fart, for omsider at forsvinde i det store Ocean. Han er i sine Tanker ophøiet ober Tid og Rum; derfor virker han Jntet i Tiden og Rummet, Han troer at have grundfæstet sin Udødelighed og forlader denne Verden, tilfreds over sin virksomme Uvirksomhed, og, naar Jorden skjuler hans Støv, har han opnaaet - evig Forglemmelse. For at erhverve denne Udødelighed, benytter hans mange Midler. Han er bestandig Reformator og vil reformere Alt, undtagen sig selv. Han sætter sig i Opposition mod Enhver, for at blive bemærket, han improviserer, han divinerer, han insulterer, han er inconseqvent midt i sin Consequentse, og, naar omsider alle Midler svigte ham, er han ikke langt fra at tragte efter herostratisk Udødelighed - blot for at kunne tilfredsstille sin enorme Forfængelighed. Men Calculen er slet beregnet - derfor giver den et slet Resultat.