Aarhuus Stifts-Tidende, 1814-07-02
Vistnok kan Man ingenlunde beskylde det franske Folk for Forræderi, og dog - rullede ikke fransk Blod i hiin Landsforræders Aarer, der stødte Dolken i den bedste Konges Hierte og myrdede en Fyrste, hvis blotte Navn endnu lokker Taarer frem i Franskmandens Die, Og de som snigmyrdede Henriks Forgænger og den elskede Ludvig, - vare de ikke Fransk mænd - - Ligeledes forbyde Himlen, at jeg skulde nævne Troløshed som en Last hos det franske Folk, Og dog - hvor er det Blad i Kiønikens Aarbøger, som maler en sortere Udaad, end Blodbadet i den hellige Bartholdmæusnat, hin gyselige Nat, hvori flere Tusinde Franskmænd, stolende paa en Konges hellige Løvte, bleve myrdede paa barbarisk Viis, af andre Franskmænd, paa den samme Konges Befaling, og det endog i et giæstfrit Pallads. - Endelig være det ogsaa langt fra mig, at ansee Utaknemlighed for en Last, der er medfødt det franske Folk. - Men, retfærdige Gud, kunde Man beskylde Ludvig den 16de for andre Feil end den, at han elskte de Franske for høit, den Ludvig, som før vilde tabe en Krone, end udgyde en eneste Franskmands Blod den Ludvig, der selv under Bøddelens Sværd bad Gud om Tilgivelse for sine Mordere. - og dog dyppede Franskmændene deres Hænder i hans uskyldige Blod, og dog slæbte de hans høie Gematinde, en Keisers Datter, paa Eschafottet og lod Capelingernes hellige Ætling vansmægte i et kummerligt Fængsel. - Kunde Man nu ikke af alt Dette drage den Slutning, at Forræderie, Troløshed og Utaknemlighed er medfødt den franske Nation, dog langt fra mig være en saadan Slutning; Enkeltes Misgierninger kunne ikke tilregnes hele Folkeslag; og hvor er det Folk, der ikke har besmittet sine Annaler med uskyldigt Blod, Men hører endelig eengang op at insultere Jtalien og andre Lande, hører op at tale ilde om Nationer, af hvilke J kunde lære Videnskaber, Kunster og gode Sæder. - - Buonaparte er født paa Korsica, og de samme Jtalienere, som rose sig af at kunne skrive en Paolis Navn i deres Annaler, vægre sig nu ikke heller ved at erkiende Buonaparte for deres Medborger, som en navnkundig Seiervinder, hvorved han tillige var en Forstyrrer af al Frihed og en Fiende af al Uafhængighed. - - Men blandt de tusinde Forbrydelser, hvorfor J beskylde ham var sikkert denne den største, at han forraadte og undertvang dette Jtalien, sit eget Fædreland, for at fyldestgiøre Eders umættelige Herskesyge. - Ja, en Jtaliener er Buonaparte, og stedse ville vi erkiende ham derfor, men hvorfor giver J os først J sin Ulykke den Mand tilbage, som J med saamegen Heftighed giorde os stridig, da Lykken har ham paa sine Hænder, Aldrig har der i London været saamange fremmede Fyrster og aldrig saadan Pragt og Pomp. Blant dem alle tildrager dog ingen sig større Opmærksomhed end Fyrsten af Wahlstatt (Blücher. Han blev hele Timer i egentligste Forstand baaret af Folket, unge Piger af de første Familier trængte sig til for at kysse ham, og det øvrige Folk maatte han give sin Overkiole til Priis, som Enhver rev en Lap af for dog at have Noget til Minde om den store Mand. Paa Veien til Hydepark blev han af denne Hobens Trængen saa udmattet, at han paa Veien maatte støtte sig op til et Træe. Denne Londonnernes uforskammede Høflighed siger man derfor er ham frygteligere end alle Fiender paa Valpladsen have været.