Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-11-06
Capitain W. Graabs Beretning i den til hans Søkaart hørende Text læses med Interesse. Jsen, hedder det her, kan deles i I. Isfielde, eller Fjeld-Js, og 2. Flak-Js. 1. Isfieldene, disse uhyre Masser, som saa rigen forefindes i Davisstræde og selv un bydertiden i det Atlantiske Hav, have deres Oprindelse fra den forunderlige svære Js, som bedækker det hele Jndre af Grønland, og som mange Steder endog strækker sig langt ud i Søen og bliver kaldet Jsbræ. Ved Havets idelige Paaskyllen, bliver det yderste af Jsbræen ved Søekanten efterhaanden udhulet forneden, hvorved det skeer, at Toppen eller den øverste Deel, ved sin egen Tyngde, falder fra med et Bulder, som kan høres paa flere Miles Afstand. Saaledes afgiver Jacobshavns Jsefjord i Diskobugten, Omenaks Jsefjord og flere, aarligen et betydeligt Antal Jsfielde, som med Strømmen og Vinden drive tilsøes. Denne Is er gjerne haard, sprød og hvid som det reneste Marmor, undtagen forneden, hvor den oftest har et grønt eller blaat halv gjennemsigtigt Skiær, og afgiver naturligvis fersk Vand. De i Søen omdrivende Isfielde ere af meget forskjellig Størrelse. I Almindelighed kan man antage, at kun 1/3 eller 1 af Jsfieldets hele Høide er over Vandet; man har seet Isfielde, som efter denne Regel have maattet være over 1400 Alen høie. Det er ikke sjeldent at finde dem paa Grund paa 200 Favnes Dybde, de ere undertiden 1/4 Mil og derover i Omkreds, de mindre Stykker af Jsfjeldene kaldes almindeligen Isskodser eller Skod ser, og ere Levninger fra et stort Jsfields Kalv ning. Den frugtbareste Indbildningskraft er vist ikke istand til at forestille sig den unævnelige Forskjellighed i Dannelse, som disse Isfielde sees at have nogle ligne Huse eller Slotte, andre, Kirker med Kupler, Taarne og Spire, andre, Fæstningsværker, forfaldne Borge, eller Ruiner af Alderdommens Kunstværker, opførte af det hvideste Marmor, udzirede med det prægtigste Sculptur=Arbeid, andre igjen som Æreporte, Monumenter, Gravminder, i Form af Pyramider og Obelisker, atter andre som Skibe for fulde Seil, hvilket ofte bedrager Sømanden som møder et saadant Field, eller som større eller mindre Øer med pløiede Agre og hist eller her beplantede med Træer, nogle ere aldeles glatte og jævne, andre saa nydeligt riflede, at en Thorvaldsens Meisel ikke vilde være istand til at frembringe et mere fuldendt Mesterværk, og paa nogle sees Bjerge, Dale og Søer, fra hvilke stridige Elve vælte sig ned og styrte i Havet. Denne Isfieldenes besynderlige høist forskjellige Bygning reiser sig formodentlig deraf, at naar Isbræen kalver, blive de afsondrede store Stykker undertiden liggende hvor de nedfalde og opfange andre mindre Stykker. Jkke sjeldent sees halv gjennemsigtige, blaae eller grønne Aarer, fra 6 til 12. Tommers Brede, at skjære Isfieldet efter forskjellige Retninger. Det er rimeligt, at disse Aarer fremkomme derved, at Jsfieldet ved Kalvningen faaer Sprækker eller Revner, hvilke udfyldes med Søevand, som siden fryser til Is. Undertiden seer man ogsaa marmorerede, gule og brune, men uigjennemsigtige Aarer, hvilket maaskee kan forklares derved, at Sprækkerne tildeels ere opfyldte med en farvet Leeart. Capitain Ross fandt i Baffinsbay nogle Isfielde bedækkede med en rød Snee, men dette er af de meget sjeldne Tilfælde. Mere hyppigen seer man Isfielden paa en eller anden Flade bedækket med Mudder, Leer, Sand, ja endogsaa store Stene. Saadanne Fielde have staaet paa Grund, og ere siden kantrede, hvorved den Deel af Fjeldet, som har rørt Grunden, er kommen over Vandet. Stenene ere rimeligviis nedfaldne fra saadanne steile Steder, hvor Jsfjeldet har tørnet imod Land. Naar Isfieldene tage Grund paa saadanne Steder, hvor der stedse falder smult Vande, kunne de i lang Tid bestaae uden Forandring. Saaledes saaes i en Række af Aar uden for JacobshavnsJsefjord tvende særdeles store Fielde, hvilke Hollænderne kaldte Amsterdam og Harlem, der nu ere bortdrevne. De fleste Isfielde, som have deres Oprindelse fra Jsbræen i Grønland, drive med Strømmen og Vinden Sønder paa. En stor Deel rage paa Grund især paa Svartehuk, Hare Eiland, og paa et Klipperev, som strækker sig tværs over hele Davisstæde, fra Ref kul paa omtrent 68 1/2 Brede til Kap Duncan eller Kap Searle paa Amerika Siden. Endeel gaae længere Syd paa, opfylde Hudsonsbay og bedække Labrador Kysten og Newfoundlands Banker, eller adspredes og opløses i det Atlantiske Hav, hvor nu og da forefindes Levninger af disse de kolde Zoners underfulde Frembringelser. Ved Søens idelige Paaskyllen, som ogsaa ved Solens Varme i Sommermaanederne, nærme Jsfjeldene sig mere og mere deres Opløsning, hvilken først skeer ved Kalvning. Jsær mod Slutningen af Sommeren er denne Kalvning meget hyppig; den bebudes gjerne ved en almindelig Knagen og Bragen i hele Fjeldet, eller ved et svært Drøn, som af et Kanonskud, og kan altsaa høres flere Mile borte. Isfieldet taber sin Ligevægt og begynder at kantre, et Stykke løsnes efter det andet, styrter i Søen og medtager i dets Fald andre. Jsfieldet vedbliver at vælte sig rundt, afsættende bestandig flere og flere Stykker, indtil maaskee efter faae Minutters Forløb det hele uhyre Field er opløst i Paris, som indtager et betydeligt Rum i Havet. Dog er saadan total Opløsning af et stort Field ved en eneste Kalvning snarere sjelden. Søen bliver ved denne Leilighed meget oprørt, hvilket tilligemed den zittrende Bevægelse Luften bliver sat, undertiden bevirker flere i Nærheden værende Jsfieldes Kalvning. De ved Kalvningen afsatte Stykker skyde sig med utrolig Hurtighed ud i alle Directioner, hvorved den største Fare er forbunden for ethvert Fartøi i Nærheden. Den engelske Hvalfanger Scoresby fortæller, at da et engelsk Skib for nogle Aar siden befandt sig i Nærheden af et saadant Field, løsrev en Kalv sig fra dets Fod, hvilken skjød sig under Forskibet og hævede det med saadan Kraft, at Kjølen under Bougen blev hævet op i Vandskorpen, og Hakkebrædtet næsten sat under Vand.