Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1834-06-06
Storbrittannien. Den sidst bebudede Minister=Afgang har virkelig fundet Sted, idet Kolonial=Sekretairen, Hr. Stanley, den første Admiralitets=Lord, Sir Graham, Generalpostmesteren, Hertug af Richmond og Grev v. Ripon (Lord Gode rich) ere udtraadte af Kabinettet. Deres Eftermænd ere endnu ikke bestemte; dog nævner Man blandt flere Hr. Spring Rice, Lord Auckland, Grev Mulgrave, og Hr. Thompson. Paa Børsen har denne Forandring ingen synderlig Røre foraarsaget, da Man almindelig stoler paa, at Torverne ikke ville komme i Velten, saalænge de to Grundpiller for Whigs=Ministeriet, Grev Grey og Lord Brougham, forblive deri, hvorom 156 af Underhusets Medlemmer i en Adresse have anmodet den Første. Anledningen til hiin Forandring gav, som meldt, Hr. Wards Motion om en Reduktion af de irlandske Kirkegodser, hvorved det vigtige Princip ligger til Grund, at Parlamentet tilkommer et Overherskab over Kirken, da ellers Tienderne i Jrland, som ikke tilhøre den katholske Geistlighed, vilde tilfalde den engelske Kirke, der kun udgjør den sjette Deel af Befolkningen. Derimod paastaaer Hr. Stanley og hans Partie i Kabinettet, at alle Kirkens Besiddelser og Jndkomster ere dens Eiendom og aldrig kunne anvendes til andet Brug. Med stor Veltalenhed forestilte Hr. Ward hiin Forholdsregel som en bydende Nødvendighed, da Jrlands Rolighed efter hans Anskuelse beroede paa det hele Tiendevæsens Afskaffelse. Statens Ret til at disponere over Kirkegodser støttede han paa de største Theologers Mening, som ogsaa, hvad Jrland angik, paa deres Overdragelse fra den katholske til den protestantiske Kirke. J Skotland var det samme skeet for over et Aarhundrede siden. Spørgsmaalet; hvilken Religion der var den rette, vedkom ikke Huset. Gud var ene Sandhedens Dommer; vilde Mennesket opkaste sig hertil, blev Følgen Jnqvisition. Hvad Overhuset vilde beslutte, var ogsaa ligegyldigt; Underhuset behøver hverken at frygte eller trodse samme; det skulde kun stille sig i Spidsen for den offentlige Mening, og ikke fremslæbe sig efter samme, da vilde dets Jndflydelse være umodstaaelig. Hr. Groteunderstøttede ham; men med Eet afbrød Hr. Althorp Forhandlingen, ved at erklære, at under Debatternes Løb var der kommet Omstændigheder til hans Kundskab (Ministrenes Afgang, som han vel ikke torde nærmere angive, men bevægede ham til at andrage paa dens Udsættelse til næste Mandag (1 Juni).Man holder sig almindelig overbeviist om, at Kollisionen imellem begge Parlamentshuse tidlig eller seent maa lede til en Krisis og Reform af Overhuset. Hvad Kongens personlige Mening angaaer, da forsikres, at han er overbeviist om Nødvendigheden af Tingenes Gang. Dette lader sig tildeels ogsaa skjønne af det Svar, som han (hvis Man kan troe Standarten") gav biskopperne, da disse med Erkebiskopperne af Canterbury og Armagt i Spidsen overleverede ham en Lykønsknings=Adresse til hans Fødselsdag, hvori de tillige udbad sig Hs. Majestæts Beskyttelse for Kirken, da han blandt andet yttrede: jeg har i mit hele Liv hyldet Tolerantsen, men den maa ikke udarte til Tøilesløshed. Af min inderste Overbeviisning er jeg den protestantiske Troe hengiven og det er min faste Villie og Beslutning, at forsvare Landets Religion og beskytte dens Forkyndere. Skulde nogle Forbedringer udkræves i den kirkelige Disciplin, hvilket jeg dog meget omtvivber, da holder jeg mig forvisset om Deres Beredvillighed. Jeg kan ikke vente at blive endnu længe i Verden, og overbeviist herom siger jeg Dem, at endskjøndt det efter Landets Lov er umuligt, at jeg kan gjøre Uret, og endskjøndt jeg veed, at ingen jordisk Magt kan kræve mig til Regnskab, føler jeg derved netop des stærkere det Ansvar, som er paalagt mig af det almægtige Væsen, for hvilket Vi Alle en Dag skulle møde." Beretningen tilføier, at Kongen i Slutningen af sin Tale var rørt indtil Taarer og indbød de tilstedeværende Geistlige til, i Forening med sig at nyde den hellige Nadvere den 22 Juni i det kongelige Kapel.