Viborger Samler, 1841-03-09
Kjøbmænd J. C. F. Herskind, der allerede drive et mindre Brænderi. Hr. Henius som har anlagt det Jensenske Dampbrænderi i Aarhuus samt flere lignende Brænderier, vil ogsaa besørge det herværende Anlæg. – Sæbesyderiet her i Byen er i disse Dage af Enkemad. Fischer solgt til Hr. Viceconsul J. Herskind hersteds og Hr. Handelsfuldmægtig Chr. A. Heilmann af Aarhuus. - Skibsbyggeriet udvider sig her vedvarende. Fortiden bygges paa Hr. Bonnesens Værft en Brig for Dhrr. Viceconsul Viibroe's, Skibsfører N. P. Møllers, Prit. Møllers og Amtstue fuldmægtig Wesenbergs Regning. (Ab. Av.) Under den tykke Taage, der i den senere Tid hyppigen har formørket Nætterne, have flere Personer forvildet sig saaledes, at de ikke have kunnet finde Huus. Saaledes kom en Mand, der om Aftenen vilde gaae fra et Huus til andet i Thy, ud paa Fjorden, hvor han vadede hele Natten, og om Morgenen landede ved Skarregaard paa Morss. En Mand fra Salling var ligeledes, vildlede ved Taagen, kommen ud paa Fjorden, og landede i Sønderdraaby. En Mand fra Gullerup paa Morso var om Morgenen gaaet over Fjorden til Thisted, vendte om Eftermiddagen tilbage, men forvildedes saaledes, at han til Kl. 10 om Aftenen vedblev at vandre uden at vide hvorhan var. Nu forlode Kræfterne ham saa aldeles, at han maatte lægge sig ned paa Sneen, hvor han strax faldt i Søvn, og ikke vaagnede førend om Morgenen, hvorefter han dog havde saa megen Livskraft tilbage, at han kunde slæbe sit stivfrosne Legeme til den nærmeste Gaard, Efter Rygtet skal han være angrebet af Koldbrand i Hænder og Fødder. (Thist. Av.) Holstebroe. Ved en den 26de og 28de Februar her i Byen opført Comedie, der indbragte 85 Rbd. til Huusarme og 26 Rbd. til Haandgierningsskolen, blev følgende smukke, til Anledningen forfattede, Sang afsjunget Den hvide Vinter kom paa Stormens Vinger, Forstened Luft og Land og Hav og Sø, Med Gru alt Levende den haardt betvinger Livsvarmen svinder for dens kolde "de! Men grumt, især i mangt et Huus den trængte, Hvor Lidet var til Varme Lys og Brød: Hvis Jngen fromt den Armes Trang betænkte Blev frygtelig saa mangen Hyttes Nød. Saa sad og jeg i kolde, mørke Stue Mat glimtet Maanen gjennem frosne Glar, Ei lyste Arnens eller Lampens Lue, Tom var i Hytten Krukke, Kurv og Kar, Mismodig tænkte jeg den Dag imorgen En stille Taare gled af Moders Kind Fortjenesten er ringe, stor er Sorgen. Hvo ændser den og os med kjærligt Sind Da hørte jeg de muntre Bielder klinge Karetens Rullen, Pidskens høie Knald, Da Glædens Børn paa Haabets lette Vinge Henilede til lune lyse Hal; Der er ei Mørke, Frost, ei Savn, ei Kulde, De svæve der, som i den lyse Vaar Med Hjerterne af Lyst og Glæde fulde De tænke ei paa Hyttens trange Kaar. Da slog Misundelse mig dybt i Hierte Jeg kunde gaaet i Rette med min Gud Jeg kunde slukt hver Salens lyse Kjerte, Og bragt med Lyst de Glade Sorgens Bud. Men priset være Christen Pligt og Orden, Som huldt afværger Lidenskabens Brud Hvor uretfærdig vilde være vorden Jeg mod min Næste, mod den gode Gud, Snart i min Hytte treen med venlig Mine En Trøster og en Hielper i vor Nød Vi vidste at Du har til Dig og Dine "Kun ringe Raad til Varme, Lys og Brød." Da samledes til Sang og Spil og Tale. Af Trangens Venner hist en liden Flok For de Betrængtes Kaar for dem at male, Som har til Nødtørft lidet meer, end Nok.