Aalborg Stiftstidende, 1838-05-17
Den ærværdige Provst Holm var Ordfører ved denne høitidelige Leilighed. Ogsaa Fædrelandets Digterfyrste bidrog til at forskjønne den rørende, dybtgribende Fest; han havde skrevet: Frue=Menigheds Afskedssang til sin mangeaarige Lærer, Stiftsprovst Clausen." Universitetet har hædret Jubeloldingen med et Doctordiplom. Men meer, end ved Ord, og ved Sang, og ved Diplommer, er Clausen hædret ved det Eftermæle, som ikke blot i hans hidtilværende Menighed, ikke blot i Frue Provsti og i Sjællands Stift, men i hele Danmark, knytter sig til hans Navn, og vi maae betragte det som en Løn herovenfra, at det forundes ham, i levende Live at være Vidne til dette Eftermæle. Clausen er en Præstesøn fra Carlum i det Slesvigske, og for til Aar siden er han dimitteret fra Horsens Skole, der med Stolthed nævner ham blandt sine gjæveste Fostersønner. 1789 begyndte han sin geistlige Bane som residerende Capellan i Maribo; 1796 forflyttedes han til Kallundborg; 1797 blev han udnævnt til anden Capellan ved den Kirke, hvis troe og nidkjære Præst han har været i samfulde 11 Aar, og skjøndt dette Tidsløb, i politisk og religiens Henseende, har været saa bevæget, som intet Andet, er Han dog stedse bleven sig selv liig! Det var som anden Capellan ved Frue=Kirke, han, paa Reformationsfesten 1804 holdt hiin navnkundige Prædiken om den Opfordring, vi, i de nyeste Religionstildragelser, finde til at betænke, hvor lykkelige vi ere vedvor fornuftige Christendom. Den frimodige Prædikant havde deri, efter Embedspligt, revset Tidens slette Sæder, især dens Jrreligieusitet, uden Personsanseelse, men ogsaa, uden at nævne eller pege paa nogen enkelt Person. Kjøbenhavns Politimester, Etatsr. Haagen, som allerede eengang før havde anklaget Clausen, indsendte ogsaa denne Prædiken (der i Trykken var udkommen hos K. H. Seidelin) til det kgl. danske Cancelli, i den Formening, at Taleren havde, imod Frd. af 27de Septbr. 1799, dadlet Statens fornemme Embedsmænd og stillet Regjeringens Indretninger i et ufordeelagtigt Lys. Cancelliet sendte Prædikenen, ledsaget af denne Anke, til Biskoppens og Præstens Erklæring. Biskop i Sjælland var dengang Balle, og vi behøve ikke at bemærke, at hans og Clausens dogmatiske Synsmaader vare saa forskjellige, som muligt. Men Balle erklærede: "For vil jeg ophøre at være Biskop, og for vilde hele det gudfrygtige Borgerskab i Kjøbenhavn komme i Bevægelse, før et Haar skulde røres paa den brave Clausens Hoved for denne Prædikens Skyld!" Clausen frikjendtes, som man af den danske Regjering kunde vente, og blev 1808 Lærer, i Homiletik og Katechetik samt Meddirecteur ved det kgl. Pastoralseminarium med Prædikat af Professor, 1811 Sognepræst til Frue=Kirke og Stiftsprovst i Sjælland, 1812 Ridder af Dannebrog, 1811 Medlem af Skoledirectionen i Kbhvn., 1817 Dannebrogsmand, 1818 beæret med Biskopsrang. J det Tidsrum, hvori han har virket, kan han med Rette kaldes Danmarks første practiske Theolog. Hans i Trykken udgivne Taler udgjøre en betydelig Samling; tre Bind af hans Prædikener have oplevet tre Oplag; Mange af hans homiletiske Arbeider ere oversatte i fremmede Sprog. Han har, som ingen anden dansk Prædikant, stedse vidst at gribe hvad der for Øieblikket var det bevægende Element i Menneskelivet. Hans sidste trykte Prædiken er, om Referenten ikke feiller, den af ham i Frue=Kirke den 1ste Novbr. 1836 holdne Reformations-Jubelfest=Tale: "Med hvilke Forsætter vi skulle indtræde i et nyt Aarhundrede efter Reformationens Jndførelse i vort Fædreland. Den 7aarige Gubbe taler her med samme indtrængende Kraft, som for en Menneskealder siden. Som Menneske har Clausen stedse fremraget blandt sine Samtidige ved en ubøielig Fasthed og Retskaffenhed i Caracteren. Vi kjende idet mindste ingen Samtidig, paa hvem følgende Stropher af Cramers berømte Ode bedre kunne anvendes, end paa ham: Nie har er geheuchelt; Mit Glauben seine freie Brust gestahlt, Hat keinem Fürsten je um Schuz geschmeichelt, Dat er ein Mensch war, nie verhehlt, War Vater, Mann und Freund und Unterthan, Der Armen Trøster, ning die hohe Bahn, Des himmlischen Gebots mit festem Schritte. Af en paa Hs. M. Kongens allerhøieste Befaling offentliggjort Beretning erfares, at der i de sidste 3 Aar har været uddeelt Medailler for Druknedes Redning til Amtschirurg Wilster, Contoirist Marstrand, Portraitmaler Nielsen, Møller Nissen, Sergeant Rasmussen, Skipper J. Lund, Brændeviinsbrænder N. Thomsen og H. G. Rhein. Mon Thorvaldsen virkelig i Aar skulde komme til Danmark, Paa dette Spørgsmaal har en dansk Reisende i Rom nylig svaret saaledes (Brevet er af 14de April: "Jeg saae forleden en stor Mængde Marmorfigurer indpakkes i hans Attelier, og han sagde selv uopfordret til mig, at han vilde reise hjem (til Danmark) i Sommer med et Krigskib. Men til Andre siger han, at Lægerne have forbudt ham at reise hjem for det første, og i den senere Tid har han heller ikke været vel. Jngen her vil ret fæste Lid til hans Afreise.