Viborger Samler, 1848-01-28
Vi bringe ogsaa vor erkjendtlige Tak for det af Deres Majestæt allerede paa Thronbestigelsens første Dag givne Tilsagn, at ville fuldende Deres i Herren hensovede Faders Gierning, at ville fortsætte Forbedringerne i Forvaltningen og tilendebringe Ordningen af Statens offentlige Forhold til Betryggelse af Borgernes gjensidige Rettigheder og til befæstelse af Samfundets Styrke og Hæder. Vi paaskjønne med Tak det landsfaderlige Sindelag, som heri bebuder sig og de grundede Forventninger, det stiller Fremtiden; men, Deres Majestæt, ikke kan Erkjendelsen heraf tilbageholde den Overbeviisning, af hvert Haab for Fremtiden bliver vaklende, saalænge det Led endnu mangler, der ene kan føre Hegnet om Danmarks Vænge, saalænge Folket ikke er sat istand til ved friere indre Bevægelser at værne ikke blot om sine gjensidige Rettigheder, men om det naturlige og befæstende giensidige Forhold imellem Konge og Folk, der ene kan bringe Samfundet varig Styrke og Nation og Krone Hæder; saalænge Folket ikke, født til Frihed og kun ved Frihed sin Tilværelses Opgave og Kronens Hæder værdig, kan med Aandens frie Bevægelser berede sin Udvikling, kan som Frihedens Sønner samle sig om Thronens Fod og med Frihedens blanke Skjold værge for Drot, Fædreland og Ære. Men, Deres Majestæt, for at dette Maal, der alt i Aarenes Række har beskjæftiget Folkets Tanker og dets Stræben, der har fundet gjentagne Udtalelser i Folkebønnerne for Kongethronen; for at dette Maal, der alene kan slutte et Baand om Konge og Folk, om Statens fremtidige usvækkede Bestaaen, et Baand, som da ingen jordisk Magt eller Trængsel skal formaae at løsne eller sønderrive; for at dette Maal, fyldestgjørende for Konge, fyldestgiørende for Folket, skal kunne naaes: er det vor faste Overbeviisning, at kun Veien derhen kan findes i en fri og folkelig Forfatning, som omgiver Thronen med ansvarlige og folkeligsindede Ministre og som, med Lighed i Rettigheder, fuldstændig Samvittigheds- og borgerlig Frihed, giver Folket ved dets, efter en liberal Valglov kaarede, Repræsentanter besluttende Medandeel i Lovgivningen og i Statsudgifternes Bestemmelse. Til dette Maal haabe vi derfor ogsaa tillidsfuldt, Deres Majestæts Regjering vil føre os, og har Folket med Glæde seet Kjærligheden til det lyse af det venlige Blik, hvormed De, Sire, alt for Forsynet kaldte Dem til Thronen, saa gjerne saa lykkelig ved at see Folkets Glæde, hvælede i dets Midte, saa vil det ogsaa nu bygge sig end sikkrere Fortrøstning paa, at dets kjæreste, dets dyrebareste, dets helligste Ønske nu, da Tidens Fylde er tilstede, da dens stærke uafvisselige Krav bebuder sig i alle Statens indre og ydre Forhold, nu da Folkets Ven har af en viis og kjærlig Fader, og med hans Regjerings forberedende Værk for sig, modtaget Scepteret over Danmarks Rige, snart og sikkert vil finde sin Bønhørelse. Ol høie Konge, et Folk, hvis Fremtids skjønneste Jdeal er, at skue sin Fyrstes Lykke under Nationens Varetægt, at vide Thronen reist i Frihedens beskyttende Ly, at skabe Scepterets Styrke ved Frihedens Malm, at see Kronens Glands gjen straale i et frit Folks Velsignelser: saa at det med høitbankende Hjerte kan hilse Frihedens Dag velkommen, kan under Oplysningens Sol berede Ageren sin Sæd og dens rige Høst; at det med Frihedens Blomster kan rosenstrøe en elsket Fyrstes Veie, at det som en tæt, ubetvingelig Vognborg kan brede sine Skjold over ham naar Farens Dage maatte true, et Folk som kun higer efter at slynge sin Frihedsstræben i Krands om Kongens Tinde: knæler nu for Thronen, opsender nu i denne en ny Prøvelses alvorsfulde Stund sit Hjertes Bønner til Dem o Konge, at De vil skjænke det, hvad det tusindfold vil gjengjælde med alle Erkjendtlighedens, med alle Hengivenhedens, med alle Kjærlighedens Offre, at De vil skjænke det Friheden, der ene bereder Nationen Velvære, Staten en sikker Fremtid, Kronen sin sande Glands, Fyrsten sin sande Hæder og sit varige Eftermæle. Naar da en saadan Dag oprinder over Danmark, da skal Taknemmelighedens Jubel være den Røst, der er de fuldbyrdede Forhaabningers Tolk for Skjoldungens Øre, da skal Folkets Kjærlighed vinde Evighedens uvisnelige Løv om sin Fyrste, da skal det med et aldrig forstummende Lov i Eftermælet gjenklinge til de sildigste Slægter, at det Værk, som til Ordning af Statens offentlige Forhold med Viisdom indleddedes af Christian den Ottende, fandt sin Fuldendelse, sin eneste sande Krone i den constitutionelle og statsborgerlige Friheds Forkyndelse under Frederik den Syvende. Med dette fortrøstningsfulde Haab nedlægge derfor ogsaa vi det tillidsfulde Udtryk for Deres Majestæts Throne, bedende, at Gud vil bevare Konge og Fædreland, Viborg. Den igaar udeblevne havnske Brevpost indtraf først hertil idag Morges i Forening med Dagsposten.