Viborger Samler, 1836-07-26
Udenlandske Efterretninger. Frankrig. Ved Postens Afgang fra Paris den 17de d. M. gik det Rygte, at Kongen var syg, hvilket yttrede en skadelig Jndflydelse paa Fonds. Efter det sidste Attentat har øiensynlig en stor Tilnærmelse fra Regjeringen til Geistligheden fundet Sted, og man siger, at Erkebiskoppen af Paris vil see sit Ønske om Aabningen af Kirken St. Germain Auerrois opfyldt. Politiet viser den største Aarvaagenhed. Saaledes har man optaget et Forhør over General Rapitis, en Piemonteser af Fødsel, fordi han paa et offentligt Sted skal have underholdt sig med en Ven om Brugen af hemmelige Skydegeværer, og en Terrasse i Tuileriernes Have, som Kongen passerer paa sin Vei til Neuilli, er bleven spærret. Kongen har givet efter for de ham gjorte Forestillinger, og vil ved Julitesten ikke som sædvanligt holde Revue over Nationalgarden paa Boulevarderne, hvor man umuligt kan føre den fornødne Opsigt. Derimod vil han begive sig langs Quarterne, mellem Seinen og Tuilleriehavens Muur gjennem de elysæiske Marker og Nationalgardens og Linietroppernes Rækker til Bartiere de toile, hvor den under Keiseren begyndte Triumphbue nu staaer færdig og skal afdækkes ved Festen. Her skulle Borgerne og Tropperne defilere. – Man fortæller nu, at Rygterne om et Attentat paa Kongen i Neuilli skal beroe paa følgende Omstændigheder, Kongen pleier at lægge sig Kl. 1. Mandagen den 12te Julii var han ved denne Tid just i Begreb med at lægge sig til No., da man hørte et lydeligt Skrig: Mord, Mord, Alt kom paa Benene, Vagten traad i Gevær, Kongen griber sine Pistoler, der hver Aften blive lagte paa hans Natbord, og trykker af Vanvare en af dem af. Explosionen forhøiede den almindelige Skræk man slog Døren ind og fandt til almindelig Forundring hverken Fare eller Fiende. En Officiant, derskal sørge for Slottets Belysning, og havde lagt sig med Hovedet fuldt af Alibauds Proces, havde Drømme troet Kongen truet af Morderhænder og udstødt hiint Skrig. Alt begav sig naturligviis igjen til Ro; dog skulle hverken Kongen eller især Dronningen endnu rigtigt være komne dem igien efter denne paniske Skræk. Hele Historien klinger temmelig æventyrlig, og den almindelige Mening er, at der virkeligen er forefaldet Noget. – Atter forsikkrer man, at Formælingen mellem Hertugen af Orleans og Erkehertuginde Therese skal være definitivt afsluttet. - Cour. r. meddeler Efterretninger fra Tunis af 1ste Juli, ifølge hvilke Alt endnu ere roligt, og deringen Anledning havde været til en Collision mellem den franske og den tyrkiske Flaade, da Tahir Pascha dengang endnu laae ved Tripolis. Jøvrigt hedder det i en Skrivelse af samme Dato, at Tuneserne, opmuntrede ved Frankrigs Beskyttelse, vare ivrigt beskjæftigede med at sætte deres Batterier i Stand og befæste Staden; Alt var beredt til Tyrkernes Modtagelse. – Le Moniteur melder, at General Bugeand var den 19de d. M. brudt og fra Oran til Tremecen med 600 Mand, for at proviantere sidstnævnte Sted. Han indtraf dertil den 24de, men maatte allerede den næste Dag seende 300 Mand tilbage til Oran, da de af Marschens Strabader vare blevne udygtige til Kampen. Den 24de blev han i Sigte af Staden angreben af Abdel Kaders Cavallerie, som blev dreven tilbage, hvorved Franskmændene mistede 6 Døde og 13 Saarede. Dagen for Bugeauds Ankomst havde Abdel Kader omringet Staden med 5 a 6000 Mand og ladet samtlige Kornmarker i sex Miles Omkreds afæde af store Qvæghjorde, der ansloges til 120,000 Creaturer, hvorved der var opstaaet Mangel paa Levnetsmidler i Tremeen. Bugeaud efterlod 800 Mand i Stagen og modtog 200 Md. af Garnisonen og 300 Kuloglis under Cavaignac. J fire Dage tilendebragte Hæren uforstyrret Marschen fra Tremecen til Havnen ved Tofna. Herfra vilde Bugeaud vende tilbage til Tre meen med Proviant. Privatbreve melde, at han den 4de d. M. igien var brudt op til Tremecen, og tilføie, at Soldaterne lede overordentligt af Marschens Besværligheder. Jmidlertid drog Abdel Kader med Skjænden og Brænden gjennem Landet og drev hele Stammer bort med sig, men undgik at støde sammen med Franskmændene; han har tilsidst nærmet sig den vestlige Grændse. Jfølge disse Privatefterretninger skal Keiseren af Marocco være brudt op med Tropper, for at tugte de Paschaer, der have understøttet Abdel Kader.