Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1847-04-29
J et Fællesmøde af den hele Communalbestyrelse blev især fra Magistratens Side fremhævet, hvad der forøvrigt alt var blevet gjort gjældende i de Discussioner, der havde fundet Sted i Borgerrepræsentationen, at der ligesaavel til Ordningen af Brødpriserne som til Ordningen af Arbeids priserne udfordredes en vis Tid, og at den Nedsættelse i Brødpriserne, der maatte være en Følge af Afgiftens Ophævelse, navnlig hvor denne kun var reent temporair, kun langsomt og ufuldstændigt vilde komme selve Consumenterne til Gode, deels at en saadan Nedsættelse ligesaavel vilde være til Fordeel for de Formuende som for de Uformuende eller endog i høiere Grad, idet Beskatningen paa Hvedebrød, der fortrinsviis nydes af de meere Velhavende, udgjør den langt overveiende Deel af Afgiften, at der altsaa vilde opstaae et stort Misforhold mellem det Offer, der fordredes af Statsfinantserne, og den Deel heraf, som virkelig vilde tilflyde de trængende Classer. Efter den Anledning, som Forhandlingerne i hiint Møde af den samlede Communalbestyrelse gav, stilledes saaledes det fra Borgerrepræsentanterne udgaaede Forslag i Bero, hvorimod Borgerrepræsentanterne til Protocollen udtalte den Forventning, at Magistraten vilde fremkomme med et nærmere motiveret Forslag til den Maade, hvorpaa Øiemedet, hvis Vigtighed ikke mindre erkjendtes af Magistraten end af Borgerrepræsentanterne, formeentlig hensigtsmæssigere og fuldstændigere kunde opnaaes. Dette er da ogsaa skeet, idet Magistraten har foreslaaet, at Hovedstaden skulde andrage hos Regjeringen paa, at Beløbet af Formalingsafgiften og Consumtionen for et vist Tidsløb, formeentlig indtil Septbr. Maaneds Udgang, skulde stilles til Communalbestyrelsens Raadighed, for paa den Maade, der maatte befindes hensigtsmæssigst, at komme alle dem til Hjælp. for hvilke den nærværende Dyrtid er meest trykkende. J det den 22de de afholdte Møde tiltraadte Borgerrepræsentanterne dette Forslag, og Andragendet har uden Tvivl allerede i Løverdags været i Hs. Maj. Kongens Hænder. Vi skulle endnu kun tilføie, at, uagtet der om Anvendelsen endnu ikke er taget nogen Beslutning, fremgaaer det dog af Forhandlingerne, at den ikke tilsigter ved Gratisuddeling at svække Selvstændighedsfølelsen og Arbeidslysten hos de trængende Classer, men kun ved Tilskud fra det Offentliges Side at sætte det størst mulige Antal Jndvaanere istand til at kjøbe deres Brød til nogenlunde billige Priser. Da de nævnte Afgifter hver Maaned indbringe omtrent 10,000 Rbd., vil ved en fornuftig Jndretning dette Øiemed kunne opnaaes i en ikke ringe Udstrækning. For Kjøbenhavns Vedkommende er her altsaa kun Tale om et Afsavn for Finantserne af 60,000 Rbd., eller, da en lignende Foranstaltning naturligviis maa træffes for de øvrige Kjøbstæders Vedkommende, om et Offer af omtrent 120,000 Rbd., altsaa en ringe Deel af hvad Finantserne aarligen skjænke Hartkornseierne, som vistnokikke nu kunne klage over at trykkes ved lave Kornpriser, og blandt Hartkornseierne fortrinsviis de meget ærede Herrer Godseiere, som naturligviis i Form af en Jndfæstning og Landgilde ene have høstet Fordelen af denne Eftergivelse paa alt Landets Fæstegods, forsaavidt de ikke end- ogsaa have betinget sig, at Fæsterne skulle betale den fulde Skat, saa at Eftergivelsen bliver reentud en Gave fra de Fattige til de Rige. Dette gjør det forklarligt, at den ellers saa begjærlige Statskasse har ladet hiin Eftergivelse bestaae, endog længe efter at dens Grund var bortfaldet. Her skal det forøvrigt kun være sagt som en Omstændighed, der gjør det utvivlsomt, at Regjeringen vil være redebon til at komme Kjøbstæderne til Hjælp, da Kornprisernes Høide i samme Grad taler for dem, som i sin Tid disse Prisers Synken talte for Kornproducenterne.