Jyske Efterretninger, 1799-04-12
Den 7 Januarii d. A. i Dagbrækningen, roede vi, 5 Mand i Tallet, med en liden Baad fra vort Hiem, Grenen forbi, ud paa Nørrehav, for at sætte de saakaldte Borgebakker, Da de være satte, bleve vi liggende en Tid, for igjen at hiemhente dem med forventende Fangst. Alt havde vi de 3 Mands Bakker inde, da vi befandt, at den 4de Mands vare istykker. Seende Redskabet dertil, roede ei efter det saalænge, at Landet ved en paakommende Taage gik os ganske af Sigte. Hvad var nu herved at giøre, det vilde Hav, ingen Landkiending, intet Kompas Endogsaa Vinden, vor eneste Veiviser, blev os utro, og dreiede sig om hist og her. Længe roede vi saaledes frem- og tilbage efter Vinden; men alt Arbeide var forgieves, og vi kom stedse længere ud paa Dybet. Det blev mørkt, vi ankrede og laae for en Krabe og vor Dreiline. Over Midnat begyndte det temmelig haardt at blæse, som vi gissede af Sydvest. J Morgenstunden sprang vor Line, og nu maatte der roes igien. Til vor Glæde øinede vi Fyren- og nu anspændtes alle øvrige Kræfter, for at roe den ind; men kunne umulig giøre mindste Fremgang, da Storm og Strøm var os imod. Opgivende da alt Haab om at naae vort eget Land, lode vi os føre af Vinden, i Tanke at faae Sigt af svenske Vallen inden Natten faldt paa igien. Men ogsaa denne Regning slog os feil. Nattens Mørker kom. Vi gissede os under Skiærene, og vor Undergang ventede vi hvert Øieblik. Ved Midnatstid merkede vi Brændinger digt ved os, og sluttede deraf, at vi allerede befandt os blant Skiærene. Ved en forunderlig Førelse slap vi dog lykkelig igiennem og landede paa en Klippe. Giennemvaade, forfrosne og afmægtige, efterat have uden Mad og Drikke holdt Søen 40 Timer i saa liden en Baad, tumlede vi os nu om paa Klipper, saa godt vi kunde (thi vi kunde neppe gaae), for at søge efter Huus, men befandt snart, at den var ubeboet. Dog, vor Søgning var ikke saa ganske forgieves. Vi opdagede fersk Vand paa Klippen; denne ligesom himmelsendte Vederqvægelse gav os nyt Liv og Mod, saa meget mere, da vi til vor store Glæde fik Lys at see et langt Stykke fra os. Vi ilede i Baaden igien og roede efter dette Lys, som førte os gjennem Farerne til en anden Øe. Da vi stege i Land, kunne Klykken være ongefær 2 over Midnat. Vi bankede paa det første Huus Konen hvis, Mand var ude paa Sildfiskerie, havde neppe hørt vor Skjebne og hvorfra vi vare, før ihun lukkede os ind og modtog os med al muelig Menneskekierlighed og Giestfrihed; bragde os tørre Klæder og Linned, og svarede ei engang hendes Mands bedste Klædning; lidet Brød og Ost, hun havde tilovers for sig og 4 a 5 smaa Børn, delede hun ud imellem os; gav os alt det Øl, hun havde; kaagede fersk Fisk til os af det vi medbragte i Baaden, overlod os derefter hendes egen Seng, som den eneste i Huset, for de 2de af os, og opredte et Leie paa Gulvet for de øvrige 3de. Om Morgenen anviisde hun os et Huus, hvor vi fik Øl at kiøbe for2 Skilling Potten, der var saa stærk nesten som Pryssing, Vor hele Kapital, vi havde med os, bestod i 12 Sk. dansk. - Præsten paa denne Øer, Kiellingen kaldet, en veltalende ung Mand, kom ud til os. Efterat have hørt vore Hendelser, og paalagt Kroerkonen, at give os voxe for Øllet udlagte 10 Sk. tilbage, gik han bort, men kom strax igien, bærende selv en stor Krukke med Øl og hans Karl en anden med Melk til os. Siden bragte de andre Beboere os Levnedsmidler til Overflødighed. Enhver vilde have os hjem med sig, for at giøre os tilgode, og den vi ikke fulgde med, blev halv fortrydelig. Paa Øen forbleve vi i 5 Dage. Den ædelmodige Præst skrev Pas med os til Gothenborg, gav os selv Reisepenge, og derved ammerede Øeboerne, omtrent 14 i Tallet, at giøre det samme; de forsynede os endnu med Levnetsmidler til Reisen; satte os derpaa over til en anden Øe, 4 a 5 svenske Mile borte, og sviede der samme Anstalt for os til vor Reises videre Fortsættelse. Rørte forlode vi disse ædle Folk, og efter saaledes at have gjort Baadskifte fra Øe til Øe 3de Gange, og tilbagelagt 14 Mile, naaede vi omsider Marstrand, uden at have betalt det mindste derfor. Fra Marstrand gik vi atter til Søes og siden over Land til Gothenborg, hvor den danske Konsul gav os nyt Pas og forstrakde os med Penge. Eik saa landveis derfra til Helsingborg, og kom frit over til Helsingøer. Herfra slog vi Veien af Kaklundborg til, hvor vi laae stille i 14 Dage. Her maatte vi lade den ene af vore Kammerater, en gammel Mand, tilbage, da hans af Frost ophovnede Been er tillod ham at reise længere. - Da nu ingen Udsigt havdes, at komme over til Aarhuus, formedelst Jsen stoppede Farten, dreiede alsaa vi 4re om af Korsøer. - Hele Sielland igjennem maatte vi betale fuldtop for hvad vi behøvede. Ja, en Bye, Eybye kaldet, hvor vi ankom da det alt var Aften, blev os burde vi tie stille de med allevegne negtet Huus, uagtet vi skulle taget til Takke med det bare Gulv eller en Benk til Natteleie - en Ubarmhiertighed, som udstedte os for ny Elendighed og Livsfare, i det vi saae os tvungne til, at fortsætte vor Vandring om Nattetide haardt Vinterveirlig giennem vildsomme Skove fulde 2 Mileveis, for vi lykkeligviis naaede Huus, hvis Jndvaanere viisde sig mindre ufølsomme. - Fra Korsøer af kom vi i Følge med endeel store Herrer, som gik over med Jisbaade til Nyborg. Disse viisde sig alle godgiørende imod os, besynderlig en Capitain Langbælke, som forsynede os med Levnedsmidler og foranstaltede os frit befordret til Veile, hvor han havde en Broder, der ligeledes saae os tilgode, og gav os Penge til Reisen. I Horsens rakde man os ogsaa en hielpsom Haand, saa at vi uden videre Understyttelse behialp os til vort Hiem, hvilket vil endelig naaede den 2 i f. M., efterat have været borte derfra i 55 sure og kummerfulde Dage i Hiertet af strengeste Vinter. - Vort Ønske er, at dette maae blive bekiendtgjort i Aviserne, til Ære for det ædelmodige svenske Folk, hvis Veldædigheder mod os vi med al Erkiendtlighedsfølelse skal erindre saa længe vi leve; og tillige som et Beviis paa vor Taknemmelighed mod dem af vort eget Landsfolk, som ved der 40de Understøttelse gjorde os det muligt, at befordre vores besværlige Hiemreise, til Glæde for os og vore Familier. Men, J Eybyere, som manglede Folsomhed nok til at negte eders nødlidende Medborgere Natteherberge, og derved gjorde, at det Liv saa nær var bleven sat til som nylig forunderligviis var reddet fra Opslugelse af Bølgerne. - Eder ville vi blot yde vor Medynk, indtil J selv fale det Vanærende i en Handling af saadan Art. - Skagen, den 1 April 1799. Hans Christian Nielsen, Skipper. Jens Christensen Bag, Baadbygger, Hans Mikkelsen, Matros i Kongl. Tieneste. Christen Thomasen Smed. Paa egne og den fraværende Anders Karreds Vegne.