Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1812-10-29
Vor afdøde Abrahamson var en Mand, paa hvem Man kunde anvende den gamle Katos Ord: at han heller vilde bære end synes. Følgende enkelte Træk at hans Nekrolog ville derfor sikkert læses med Jnteresse: Han var født 1744. Hans Fader, der var Kapitain og boede i Slesvig, lod ham vet meddele af Privatlærere nogen Underviisning i Latin og Fransk, Historie og Geografie; men dette ophørte i hans 14de Aar ved Faderens Død, Han sattes 1757 paa Landkadetakademiet i Kjøbenhavn, hvor Læremaaden den Gang var heel maadelig, indtil den forbedredes ved General Gres Foranstaltninger. 1763. blev Abrahamson Secondlieutenant i det slesvigske (nu andet jydske) Jnfanterie-Regiment i Rendsborg. Pa Kadetakademiet havde han selv lært sig Jtaliensk og Engelsk under de fire Aars Ophold i Rendsborg anvendte han sine Fritimer paa Læsning, især i tydske og engelske Digtere. 1767 ansattes han uventet ved Artilleriet, og maatte nu begynde et nyt Studium; tillige var hans Lyst til den Latinske, som han næsten havde glemt, paa nye bleven opvakt ved nogle Vers i dette Sprog, som vare bleven skrevne i hans Stambog, og han lærte sig det nu selv. Til samme Tid lagde han sig ogsaa for Alvor efter det Danske, som i hiin Tid paa Kadetakademierne ikke maatte tales, og skrev snart sit første danske Digt Landsfaderen, og Erobreren 1768. 1771 blev han ansat som Lærer i tydsk og dansk Sprog samt i Geografien ved den forbedrede Artillerieskole. 1773 lærte han at kjende det islandske eller gamle nordiske Sprog, hvis Sagers Læsning forskaffede ham den største Fornøielse. 1780 blev han Professor Smiths Eftermand som Lærer i Filosofie og de skjønne Videnskaber paa det Kongel. Landkadetakademie. 1783 gjennemgik han det tydske Sprog grammatikalsk for Kronprindsesse Lovisa Augusta. Ham tilkommer Borgerkrandsen som de unge Landkrigeres Lærer, almeennyttig Skribent og grundig Lærd. Da han 1787 skulde have erholdt Kompagnie ved Artilleriekorpset, søgde han om sin Afskeed for at kunne vedblive deværeembeder, der vare blevne ham kjære, og som han fortsatte, indtil Alderdommens Svaghed i de tvende sidste Aar af hans Liv hindrede han der. Men i selv disse vedblev han utrætteligen sine videnskabelige Sysler. Jndtil sine sidste Levedage arbeidede han paa Udgaven af Kjempeviserne, som han tilligemed Professorerne Rahbek og Nyerup havde paataget sig, og som det skandinaviske Litteraturselskabs Medlem skrev han til sin nær forestaaende Læsetour sin sidste antiqvariske Afhandling. Hans første Arbeider i den danske Grammatik ere samtidige med J. Badens, og i disse Dage har en aldeles omarbeidet Udgave af hans danske Grammatik for Tydske forladt Pressen. At han som Kunstdommer arbeidede i vore ældste kritiske Jnstituter, og virksomt deelt og i de fleste vigtige periodiske Skrivter, vor Litteratur gjennem tvende Menneskealdre har frembragt, er i en foregaaende Anmeldelse (Nr. 134) bleven bemærket. Men ikke heller det bør forbigaaes, at hans mange Skrivter afhandlede de forskjelligste Gienstande, Krigsvidenskaben og Sproglære, philosofiske Betragtninger og Runeskrifters Fortolkning, bemærkninger over Horats og Undersøgelser over Nordlys, og alle bære de Præg af den kundskabsrige og tænkende Forfatter. Hans Embedsforretninger medtoge de fleste at Dagens Timer, andre anvendte han paa private Forelæsninger, dog forstod han at spare Tid for Videnskaberne og Digtekunsten. Disse og en ædel Hustrue, Tyge RathesBroderdatter, blidgjorde ham Livet. Hans Kaar vare stedse indskrænkede, men hans Tarvelighed var ligestor med hans Uegenyttighed og Virksomhed. Endnu hos Oldingen sporedes ungdommelig Varme for det Sande: Skjønne og Gode; det tilsyneladende Strænge i hans Udvortes var parret med en selskabelig Munterhed, der ogsaa for de Yngres Kreds gjorde hans Omgang kjær. Abrahamsons Minde vil leve blant de Samtidige, der kjendte hans Borgerværd, blant taknemmelige Disciple, og alle Litteraturens Venner.