Berlingske Tidende, 1805-02-22
Napoleon. Efterat dette Brev var blevet oplæst, vedblev Ministeren, Talleyrand saaledes: "Naar jeg beregner vor Stillings Fordele og det eenstemmige Udbrud af Hengivenhed og Ære, frygt, som hele Frankerig nylig har viist, for at forsvare det franske Navns Ære, Tronens Hæder og Rigets Magt, saa vil jeg ikke skiule, at, da jeg som Minister ene fik Kundskab om denne Beslutning, har jeg meere maattet betragte den som en Følge af Characteren, end som Anvendelsen af en Statsmaxime. Havde enhver anden Første ytttret slig en Hensigt for mig, vilde jeg have troet, at min Embedære og min personlige hengivenhed maatte giøre det til en Lov for mig, at bestride den ved min Raadgivning. Og paa hvis Side ere Krigens Fordele, Vi have intet tabt; alt er forbedret hos os, i Landet og uden for samme. Vore Fløttiller, hvis Frembringelse syntes at være et Hiernespind og hvis Forening syntes umulig, ere frembragte og forenede som ved et Underværk. Vore Soldater ere blevne Søemænd. Vi have færre Skibe end Engelland, men de ere tilstrækkelige til at give Fienden dræbende Saar. Spanien, som er blevet indviklet i Striden ved uforskyldte Angreb, er blevet vor Allierede. Vore Colonier ere sikkrede mod ethvert Angreb. Guadeloupe, Martinique, Jøle de France kunne modstaae en Expedition af 20000 Mand. Vore Byer, vore Marker, vore Værksteder blomstre. Vi have ingen nye Paalæg, ingen Laan; en Statsgield, der ikke kan forøges, men maa aftage; endelig en Forening af Midler, som ere tilstrækkelige til at udholde Krigens nærværende Stilling i 10 Aar. Saaledes er Frankerigs Forfatning. Hvorledes er Engellands Stilling? Folket er under Vaaben, og medes Nøden, understøttet af Geniet, har ladet os er finde et nyt Slags Marine, have Nød og Skræk tvunget det brittiske Cabinet til at sætte Piker istedet for de ordentlige Vaaben. Dette Cabinet er deelt imellem Jnvasions= og Forsparsprojecter. Det forøder unyttige Retranchements ; den trækker en Linie af Fæstninger ved Kysterne; det anlægger og deplacerer uophørlig sine Batterier; det beslutter Oversvømmelser paa sine egne Marker. Stædernes Jndolence er i dets Leire og Leirenes Hidsighed i dets Stæder. Jrland, Jndien og Engellands egne Kyster ere en stedsevarende og ubestemt Gienstand for Bekymringer. Alt, hvad der høre til Engelland trues uophørlig af 1500 Fartøier, som udgiøre vor Flottille, 60 Linieskibe og en tapper Armee, der commanderes af en af de første Generaler i Verden. Disse Betragtninger og denne Contrast burde, synes mig, have bragt den engelske Regiering til den kloge Beslutning, at giøre det første Skridt, for at hindre Fiendtlighederne; den har ikke gjort det, den har overladt Keiseren Fordelen af dette ærefulde Skridt. Jmidlertid har den dog svaret paa de sket Forslag; og naar man sammenligner dens Svar med LoriGreenvilles berygtede Declamationer i Aaret 8, tilstaaer, jeg gierne, at det er ikke uden Moderation og Klogskab. Jeg skal have den Ære at forelæse Dem det. Lord Mulgraves Skrivelse til Hs. Excellence Ministeren Talleyrand. "Hs. brittiske Majestæt har faaet den Skrivelse, som den franske Regierings Overhoved har tilskrevet Ham under 2den Januar. Der gives ingen Gienstand, som ligge Hs. Majestæt meere paa Hiertet, end at gribe den første Leilighed til paa ny at forskaffe Sine Undersaatter Fordelene af en Fred, hvis Basis kan forenes med Hans Staters varige Sikkerhed og væsentlige Jnteresse. Hs. Majestæt er overbeviist om, at dette Øiemed ikkun kan opnaaes ved Arrangements, der baade kunne sikkre Europas tilkommende Sikkerhed og Rolighed og hindre Fornyelsen af de Farer og Ulykkee, hvori det har været indviklet. J Følge denne Tænkemaade føler Hs. Majestæt, at det er Ham umuligt, at svare udførligere paa de skeete Forslag, førend Han har havt Tid, at communicere med de Magter paa det faste Land, med hvilke Han staaer i Forbindelse og fortrolige Forhold, fornemmelig mod Keiseren af Rusland, der har givet de stærkeste Beviser paa den Viisdom og ædle Tænkemaade, hvoraf han er besiælet, samt paa den levende Deeltagelse, han følet for Europas Sikkerhed og Uafhængighed. London den 14de Januar 1805 Mulgrave. Efterat dette Brev var blevet oplæst, vedblev Minister ren Talleyrand saaledes: "Den Character, som hersker i dette Svar er vaklende og ubestemt. En eeneste Tanke viser sig med nogen Tydelighed, den og Communication med fremmede Magter, og denne Tanke er ikke fredelig. En overflødig Mellemkomst maae ikke fordres, naar man ikke har Lyst til at indvikle Discussionerne og giøre dem uendelige Det sædvanlige Resultat af alle indviklede Underhandlinger er, at forbittre Gemytterne, slappe de gode Hensigter og styrte Staterne tilbage i en Krig, der bliver endnu heftigere ved Fortrydelsen over et frugtesløst Forenings=Forsøg, Jmidlertid maae man ikke blive staaende ved et eneste Tegn, ved et Spørgsmaal, hvor det kommer an paa saa stor Jnteresse og saa mange Lidenskaber. Snart vil Tiden aabenbare os den engelske Regierings hemmelige Planer. Ere de retfærdige og moderate, saa ville vi see Enden paa Krigens Elendighed; er denne Udsigt til Forening derimod bloet skuffende Skin, for at benytte Creditspeculationer, lette nye Laan, Kiøb og Foretagender, saa ville vi snart med Vished erfare, til hvilken Grad Fiendens Hensigter ere uforsonlige og haardnakkede. Vi maa da opgive Haabet om en farlig Lykke og ene forlade os paa vor gode Sag, Forsynets Retfærdighed og Keiserens Gennie. Jndtil vi faae nu Oplysning over det Mørke, der svæver over den nærværende Forfatning, har Hs. Majestæt Keiseren troet, at det ufuldstændige Svar, Hs. Majestæt Kongen af Engelland har anseet for tienligst at give paa Frankerigs første Forslag, fordrede fra Hans Side en fuldstændig Tilkiendegivelse om hvad han har villet og gjort samt om den engelske Regiering Svar." - Efterat denne nyttige og mærkværdige Beretning var bleven meddeelt, nedsatte Senatet en Commission for at aflægge Rapport derom.