Almuevennen, 1843-12-06
(Fortsat.) Til Du ikke, saa skal Du – det var det varslende Ugleskrig fra den træske Sebesteds spottende Læber, hvormed Betydningen af Rigsdagen 1660, endnu førden aabnedes, forudsagdes; og aldrig varslede nogen Ugle sandere. – Adelen vilde ikke lade sig bøie, men den skulde bøies, og den blev for saa vidt ogsaa krumbøiet. – Vi kunne her ikke skildre den mærkelige Rigsdagskamp; det vilde blive for vidtløftigt, vi ville kun kortelig anføre, at i Begyndelsen dreiede Kampen sig om ny Skattepaalæg, i hvilke Adelen dog ikke, eller kun for en ringe Deel, vilde deeltage. Den stod stift paa, at kun den var født til Frihed; men Kjøbenhavns Borgere meente, at de vare ligesaa fri, og Forbittrelsen, forenede Geistlighed og Borgerskab til kraftigt Selvforsvar mod de fri Herrer. Lidt efter lidt gik Forsvaret over til Angreb, og det blev en Kamp om Tilværelsen, ført med Selvopholdelsesdriftens hele Lidenskabelighed. - Da udgik der et Lys fraoven; det udgik fra Fruerstuen, fra den snilde Dronning. "Kong Frederik den Tredie skal være Selvhersker; han har fortjent det vel, og sin Magt vil han aldrig misbruge, meente Sophie Amalia; og Kammerskriveren, Gabel, sagde Amen dertil; thi han var sin Konges mangeaarige og personlighengivne Tjener. "Regjeringen skal være arvelig i Kongens Familie, meente Biskop Svane og Borgemester Nansen og Stadshauptmand Turesen; thi ellers vedbliver Adelen ved hver ny Haandfæstning at betinge sig ny Forrettigheder, og hele Geistligheden og hele Borgerskabet sagde Amen til denne Tale. Tilsidst tvang man endog Adelen til det samme, da man først havde faaet Byens Porte lukkede, og alle Vagterne fordoblede, og Herrerne paa andre Maader truet. – Altsaa, derom var man enig, og et kongeligt Udvalg af Rigsdagens Medlemmer skulde aftale det nærmere fornødne. Men nu bleve Svane, Nansen og Thuresen endvidere enige med Sophie Amalie om, at Frederik den 3die skulde være midlertidig Enevoldsherre, for i et Nu at oprive Adelen med Rede, og det kgl. Udvalg blev let forceret til samme Anskuelse, og den hele Rigsdag bagefter taget ved Overraskelse. Jnden man drømte det, var Frederik den 3die Arvekonge og midlertidig Enevoldsherre, med Fuldmagt til at ordne den ny Regjeringsform og udstæde den ny Reces; thi naar han var færdig med det Stykke Arbeide, saa skulde Stænderne atter samles, og intet vigtigt kunde da dernæst foretages uden med samtlige Stænders Jndvilligelse. Det, syntes Frederik, var prægtigt, og ogsaa han meente, at Stænderne fremtidig aarlig maatte sammenkaldes, og at selv Bondestanden maatte skikke Fuldmægtige til de kommende Rigsdage; men saa bleve Sophie Amalie og Gakel dog enige med ham om, at den, der har Korset, bør ogsaa signe sig selv først, og siden han dog nu skulde skabe den ny Regjeringsform, saa kunde han ligesaagodt skabe et uindskrænket Arvenevælde, som noget andet. Og Griffenfeld kom til, og han meente det samme, og Arvenevældet blev virkelig istandbragt, blev det end aldrig offentliggjort i Frederiks Levetid, men opbevaret som hans Testament til Eftertiden. Altsaa fra 1660 eller 1661 blev Danmarks Regjeringsform et Arvenevælde, blev dette end først 1665 beskrevet i Kongeloven, og 1671 ved Oplæsning bekjendtgjort for Gjæsterne ved Christian den 5tes Kroning, men først endnu 12 Aar senere gjennem Fortalen til danske Lov løselig antydet for Menigmand, der atter en Snees Aar senere først fik selve Kongeloven at læse. Vi ansee imidlertid dennes vigtigste Bestemmelser for saa almindelig bekjendte, at vi her ikke skulle opholde os ved dem. – Det var paa en egen Maade, at dette Enevælde blev til, men det var dog det bedste, der kunde times vore Forfædre, og Svane, Nansen og Turesen, havde Ret, da de i Enevældet saae den Regjeringsform, der skulde jævne alle de Bakker og Dale, der ved Tidernes underlige Knudeslyngninger havde præget sig Folkepbystognomiet, saae den Kraft, der fra Roden af skulde oprykke det adelige Ukrud. De saae kun feil med Hensyn til Tiden. – Hvorvidt nemlig de enevældige Herskere nogenlunde rigtig opfattede deres Bestemmelse og udførte deres Gierning, maa Historien afgjøre, og vi vove, hvad de 6 første af dem angaaer, at betvivle dette. Frederik den 3die fik Regjeringscollegierne ordnede, Høiesteret osv. oprettet, samt danske og norske Lov udarbeidet, og Christian den 5te fik denne bekjendtgjort, Frederikden 4de tog sig af Kunsterne og Skolerne, hævede Vornedskabet og sørgede for Finantserne; Christian den 6te indførte Confirmationen og understøttede Fabrikkerne: Frederik den 5te saae Videnskaberne en lille Smule til Bedste og Kunsterne og Fabrikkerne med, og Christian den 7de lod Struensee tage sig af Trykkefriheden og Guldberg af Jndfødsretten, – saa det vilde være Usandhed, hvis man paastod, at de slet intet gjorde, vi skulle dog ganske kortelig fremhæve, hvad der ved Siden af disse Bedrifter især betegnede de 6 første Enevoldskongers 124aarige Regjering. Frederik den 3dies Enepælde (1660–70) Kai Lykke dømmes fra Ære, Liv og Gods (1661 fordi han har talt uforsigtig om Dronningen; – Kastellet Frederikshavn anlægges (1662) trods Kjøbenhavnernes alvorlige Modforestillinger, for at de i et muligt paakommende Tilfælde kunde lære Artighed af det; – Korfits Ulfeld dømmes fra Ære, Liv og Gods (1663), og Skamstøtten reises ham paa Ulfeldsplads, fordi Se bested har opspundet et nyt Forræderi for ham; – ved Hjælp af den engelske Konges Forræderi fængsles den uskyldige Elconore Kristine Ulfeld (1663), og indesluttes i et barbarisk Fængsel i Blaataarn; – ved Forræderi fængsles Otto Sperling i Hamborg (1664), og dømmes uden ringeste Beviis fra Liv, Ære og Gods, om han end bagefter kun fængsligholdes til sin Død; almindelig Censur indføres i Danmark (1667), fordi Prof. Nold i en Exempelsamling hensynsløs har anført: et Valgrige faaer bedre Konger end et Arverige; – Kongen gjør Guld sammen med Burrbi. Christian den 5tes (167099: Efterabelse af alslags Glimmer og Krimskrams fra Ludvig den 14des Hof, deriblandt Oprettelsen af en Hofadel, (1671), Grever og Baroner, med udvidede Rettigheder paa Geistlighedens og Bondestandens Bekostning; Udgivelsen af den første Rangforordning (1671), som ved smaalig Rangsyge ødelægger Dygtigheden; Jndførelsen af Dannebrogsordnerne (1671) og Udvidelsen af Elephantordenen, alt med samme Virkning; – forræderisk Overfald paa Hertugen af Gottorp (1675); – Anfald uden Grund paa Sverrig (1675); – den dygtige Griffenfeld, dommes paa æreløse Bagvaskeres Ord fra Ære, Liv og Gods (1676), og bensættes i et 22aarigt grusomt Fængsel; – i hans Sted kommer et ryggesløst Svireselskab til Jndflydelse; – Eleonore K. U. holdes de fulde Aar i sit skjændige Fængsel; – Bondens Slaveri fuldkommes (1682: hvilken Bonde sig ikke retter efter Jordegodsloven, maa Herremanden levere til Bremerholm, der at arbeide et Aar i Jern); – de Reformeerte nægtes Adgang til Danmark (1684); – Landets Børn udleies til engelsk Krigstjeneste (1689 o. fig.) Gjæld ved Kongens Død paa 11 Tdr. Guld. Frederik den 4des (1699–1730: – Oprettelsen af Landeværnet (1701), til hvilket Herremændenne fik Lov at udskrive, hvem de vilde; – aatteaarig Strid med Hertugen af Gottorp (fra 1703), fordi denne i de fælles Forordninger vilde have sit Navn med ligesaa store Bogstaver som Kongens; – Laan i det Store af Landets Børn til fremmed Krigstjeneste (1704 o. fig.); – Krig af Erobringslyst mod Sverrig (1709. 20); – Jndførelsen af Stavnsbaandet (1724) i Stedet for det (1702) hævede Vornedskab; – urelmæssig Jnddragning af Grevskabet Ranzau (1725), efterat der først i flere Aar var leget Blindebuk med begge de ulykkelige Grever. Christian den 6tes (173046). – En Række af Forordninger, som har Bondestandens fuldkomne Underkuelse (1731, 33, 35, 42 og 46) gjennem Landeværnets og Stavnsbaandets Fuldstændiggjørelse umiddelbart i Følge; – Helligdagsforordningen fra 1735, ved hvilken to Gange Kirkegang hver Søndag paalægges alle Mand, Kjøbstadmanden under Straf af Pengeboder, Bonden under Straf af Gabestok; – Hængehoveder, allevegne; – en fuldkommen Tydskhed allevegne, og en fast ubegribelig Jndstrømmen af forsyltne tydske Adelsmænd; – en fornem Fjærnelse fra Folket, der kun med Hatten i Haanden tør betræde Slotspladsen, og som, saasnart den kgl. Familie nærmer sig, maa stige af Hest og Vogn, for til Fods i dybeste Ærbødighed at hilse de ophøiede; – hensigtsløs Odslen med Landets Penge; Opførelsen af en Mængde pragtfulde Slotte; – et tomt Skatkammer og 24 Tønder Gulds Gield ved Kongens Død. Frederik den 5tes (174666): – Overdaadig Pragt, og alskens Lystighed ved Hoffet: – unaturlig Tvang paa Handelen for at bringe Fabrikkerne i Veiret; – Kjælen for Adelsnykker og Titelsyge, Bondebarnet stavnbundet fra d. 4de Aar (1764); Odslen med Landets Penge i forskjellige Retninger; Gjeld ved Kongens Død paa 20 Millioner dansk Courant. Christian den 7des (1766-84). Alleslags Letfærdighed i Svang ved Hoffet; – Kabinetsordrer i svære Mængde; – Dronningen forviist paa Grund af maadelig bjæmlede Beskyldninger (1772); – Struensee, og Brandt samtidig nedstødte fra den svimlende Høide, hvortil Kongens Gunst havde hævet især den første, og det ved Personer, i hvem alt andet boede end Sjæleadel, og saa bagefter, efter en summarisk Proces, paa en oprørende Maade henrettede; – strænge Baand, ja vel bartad formelig Censur (1773) istedenfor den af Struensee indførte Trykkefrihed; – Gjælden 1784 henved 40 Millioner.