Jyllandsposten, 1839-04-15
Nyheds Post. I Anledning af Finantsberetningen for 1837, bemærker Kjøbenhavnsposten, Med i høi Grad mærkelige Yttringer indleder Finantsministeren sin Beretning for 1837 til Hans Majestæt Kongen. Finantsministeren indrømmer, at de separate Kasser eller Fonds egentligen ere at ansee som Grene af den almindelige Statskasse, og lover at, naar endelig Bestemmelse er tagen om disse, og den i Hs. Majestæts Bekjendtgjørelser af Mai og September i forrige Aar omhandlede Finantsplan er afsluttet, vil Finants beregningens Form blive forandret, og at Statens samtlige Beholdninger saavel som de udestaaende Restancer da der ville blive indbefattede. Dette er, om vi saa maae udtrykke os, Jndtægtsposterne i denne Jndledning, men den har ogsaa Udgiftsposter, som vi troe ingenlunde kunne indrømmes. Finantsministeren paastaaer, at den gamle ufyldestgjørende Form har maattet bibeholdes, saalænge de separate Fonds Jndtægter ikke ere medtagne. Sandeligen det er ikke til at indsee, hvorfor Udgiftsposter, som Til det kugle Huses Deputater, (419,000 Rbd.) Til forskjellige andre Udgifter, i Anledning af Kongehuset" (94,000, "Til Embedsmænd, under Cameral- og Finantsdepartementerne, (559,000) osv., ikke kunne nærmere detailleres, fordi der ingen Bestemmelse er tagen om de seperate Fonds. – J Aar ere vi dog komne saa meget videre, at Finantsministeren i sin Beretning for 1837 anfører Grunde, hvorfor disse Forbedringer ikke ere indførte, og lover, at de skulle blive indførte. Spørger Nogen, naar ville disse Forbedringer blive indførte, da indeholder Beretningen ogsaa et Svar herpaa, det nemlig naar den ommeldte Finantsplan, som med forskjellige af Collegierne og Departementerne er under Forhandling, er afsluttet, og der er taget Bestemmelse om de separate Kasser eller Fonds. – Sandelig vi gjøre Fremskridt, om just ikke saa meget hurtige. – Strax den allerførste Jndtægtspost, Landskatten for Danmark, vil rigtigen oplyst væsentligen nedstemme de gyldne Jndbildninger, Nogle, vistnok godtroende have opvakt ved at tale om Tønder Gulds Overskud. Landskatten er nemlig opført med et Jndtægtsbeløb 2,307,000 Rbd., hvilket giver et Overskud mod det foregaaende Aars af 242,000 Rbd., mod 1835 af 271,000 og mod det efter fem Aars Gjennemsnit calculerede Beløb 2,022,000 af 285,000 Rbd. En saa betydelig Forskjel i en en Skat, der eengang er fireret, og hvis Beløb følgelig ikke kan være væsentlige Forandringer underkastet, forekommer saa meget ubegribeligere, som Restancerne i Landskatten overstige det af ældre Restancer Jndkomne med 16,000 Rbd. Men vel at mærke, under Landskatten er indbefattet Fourageskatten, der i 1837 er opkrævet med 73 s. pr. Tde uprivilegeret Ager- og Engs=Hartkorn, i Stedet for at denne Skat de to foregaaende Aar er opkrævet med 31 og 28 s., og da det uprivilegerede Ager- og Engs-Hartkorn i Danmark udgjør 324,486 Tdr., er herved foraarsaget en større Byrde for Undersaatterne af over 140,000 Rbd.; men derved, at Statens Borgere yde meere til det Offentlige, foraarsages ingen Forbedring i Finantstilstanden, hvoraf Finantsministeren har den allerringeste Fortjeneste. (Fortsættes.)- I et Sendebrev til Hr. Provst P. W. Stochholm, Sognepræst i Levring, fra en Skolelærer i Sielland udtaler denne sig blandt Andet i Kjøbenhavnsposten saaledes: "Jeg har med megen Fornøielse læst Deres Høiærværdigheds Tilretteviisning til Stænderdeputeret Hansen, deels fordi jeg haver ubeføiede og ubeviislige Beskyldninger; deels fordi jeg troer, at enhver Stand i Samfundet er hæderlig, naar den virker, hvad den kan og bør til det Heles Vel; deels ogsaa fordi jeg har den Anskuelse, at enkelte eller endeel uværdige Medlemmer kunne plette en heel Stand. Hansens Beskyldninger imod den hele Præstestand forekom mig, ifølge disse Grundsætninger, mildest talt, hvist ukjærlige, ligesom Deres Høiærværdigheds Forsvarsmaade syntes mig baade kraftig og grundig. Med Velbeyag læste jeg altsaa den lille Bog indtil Pag. 22, hvor De kommer til en anden endnu talrige Stand, nemlig Skolelarerstanden. Men her var Jllusionen pludseligen forbi. Den forstyrredes allerførst ved de Ord: "Nu plaaes jeg ingenlunde af Jalousi, fordi Skolelærerstanden af Dem kaldes hæderlig, og den Stand af hvilken jeg er Medlem, betegnes som uhæderlig; thi De er visseligen ikke den Mand, der enten kan give Hæder, hvor den ikke er, eller tage den, hvor den er. Jeg rykkede frem og tilbage paa Stolen; men da der er to Meninger om en Tale, og jeg er ret vel bekjendt med den gyldne Regel: tag Alt i den bedste Mening, saa gled jeg over disse Ord saa flygtigen, jeg kunde. Min Frygt var imidlertid vakt, den: at D. H. skulde forfalde til en lignende Ubesindighed, som den, De var i Færd med at revse, og jeg fik desværre snart Vished. Paa næste Side læste jeg nemlig med Forbauselse denne Tirade: "Cancelliet maatte være 10 Gange saa dygtigt, som jeg anseer det at være, havde det ikke i Geistligheden Medhjelpere til at udføre dets Bestræbelser og til at være Skolevæsenets Styrere og Ledere tilligemed det selv, det skulde dog ikke komme af Stedet. Og Seminaristerne maatte være 10 Gange saakloge, som Nogle iblandt dem selv ansee sig for at være, de skulle dog trænge til Præst, Provst og Bisp. - Her drog jeg Aande og læste om igien; men de haarde Ord stode der, og stode det kun endnu klarere. Skulde det alligevel være sandt, udbrød jeg endeligen, idet jeg lagde Bogen, at en Præst ikke i Skrift eller Tale kan berøre Skolelærerstanden, uden at saare den ved Noget, som meget ligner Hovmod, Denne Paastand havde nemlig en af mine Venner for kort siden gjort, og jeg bestred den som en Paradox, skjøndt jeg maatte tilstaae, at den var anvendelig i mange enkelte Tilfælde. Det var saaledes meget naturligt, at dette Sporgsmaal nu faldt mig paa Læberne. – Naar jeg slutteligen bemærker, at de her paaankede Yttringer findes i et Skrift, hvis Øiemed er at tilrettevise en Mand, der har gjort utilbørlige og ubeviislige Beskyldninger mod en heel Stand, saa skeer dette kun forat fremhæve en af Skjæbnens lunefulde Jronier. Jøvrigt skienker jeg D. H. al videre Beviisførelse; men skulde det gjøres fornødent, saa turde jeg maaskee paatage mig at vende deres Paastand om, og med faae Ord baade en priori og aposteriori, (som D. H. udtrykker Dem) bevise at Præsterne maatte være 10 Gange saa lærde og protestantiske som mange, iblandt dem selv ansee sig at være, de skulde dog trænge til Skolelærerne, ja de skulde uden dem kun udrette Lidet til sand Oplysnings Fremme. "De fornuftige blandt de første maae tilstaae dette, og jeg er overbeviist om, at Cancelliet ikke nægter det." Tiltrædende Abonnenter bedes at henvende sig til Bladets nærmeste Commissionair, i Almindelighed enhver Boghandler i Danmark. De, som tiltræde fra 1ste April d. A. kunne tillige erholde de foregaaende Qvartaler til halv Priis. Med Januar Qvartal d. A. følger gratis en lithographeret Afbildning af Thorvaldsens Johannes Gruppe, og hvert Fjerdingaar vil der gratis leveres et lithographeret Bilag til alle Abonnenterne.