Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1841-03-05
Udenlandske Efterretninger. De Bestræbelser, som fra Englands Side ere gjorte for at tilveiebringe et venskabeligere Forhold til Frankrig, synes ikke ganske at have havt den Fremgang, som Lord Palmerston havde haabet af Hr. Guizot, og Personer, som have Leilighed til at være vel underrettede, forsikkre, at det engelske Cabinet er meget opbragt paa den franske Regjering. Franske Blade berette vel, at Afvæbningen er begyndt med at 60,000 Mand skulle hjemsendes; men et Par Dage senere, den 22de Februar, har Deputeretkammeret med 220 Stemmer mod 15 antaget Regjeringens Forslag, at indkalde 80,000 Mand af Klassen for 1840, saa at der ingenlunde kan være Tale om nogen virkelig Afvæbning. Desuden foruroliges det engelske Ministerium over den Jver, hvormed Guizot understøtter Lovudkastet og Parises befæstning, og det troer sig derved forpligtet til, dersom Sagernes Stilling ikke forandrer sig inden Foraaret, ligeledes at ruste sig og forlange Krigssubsidier af Parlamentet. Om disse ville blive bevilgede, menes for en stor Deel at ville beroe paa Udfaldet af de nu begyndte, meget lovende Debatter og Lord Morpeths saakaldte erske Registrationsbill, som gaaer ud paa at udvide Betingelserne for Valgretten, og saaledes forstærke Jrlands Repræsentation i Parlamentet og bidrage til at befrie det ulykkelige Land for det Tyranni, som saalænge har været det paatvunget. Dersom dette Forslag gaaer igjennem ansees det for utvivlsomt, at Parlamentet ikke vil bevilge Krigssubsidier, men dersom disse nægtes, maae Ministrene tage deres Afsked, og Frankrig vil ansee en saadan Beslutning for en Erklæring af den engelske Nation ikke at ville føre Krig, og saaledes fole sig tilfredsstillet og tilbøielig til fredelig Udjevning af Stridspuncterne. – Den sidst omtalte heftige Conferents mellem den russiske Gesandt og Hr. Guizot skal have bestaaet i, at denne fordrede, at Rusland skulde gjøre Noget, for at holde de franske Ministre ved Roret, da deres Fald vilde være farligt for den almindelige Fred, men at v. Pahlen svarede, at hans Regjering hverken vilde eller kunde komme dem til Hjælp. Rygtet om et stort Oprør i Konstantinopel omtales nu slet ikke, og maa vel altsaa være opdigtet. Endnu mere usandsynlig er den Efterretning, som over Manilla er kommen til Paris, at Chineserne havde nedsablet Englænderne paa Tschusann og opbrændt en Deel af Flaaden, efterat Sygdomme først havde raset iblandt dem. - Om Jbrahim Paschas Tilbagetog fra Syrien haves nu en Beretning fra Alexandrien, der er saa nøiagtig og omstændelig, at den ikke vel synes at kunne være opdigtet. Derefter var han ankommen i Gaza(Søstad ved Ægyptens Grændse) med 11,000 Mand, som var Bagtroppen af den syriske Armee, efterat Osman Pascha forhen havde naaet dette Sted, Marschen havde stedse været heldig, man havde havt overflødig Proviant, Befolkningen og de tyrkiske Besætninger havde endog viist sig meget forekommende, og Hæren var i den ønskeligste Forfatning og Stemning. Soliman Pascha havde med 24,000 Mand og 230 Kanoner ligesaa heldig fuldført et eventyrligt Tog igjennem Ørken og var ankommen til Sues ved det røde Hav. Den hele syriske Hær var endnu 80,000 Mand stærk. Atter have Russerne lidt et Nederlag i Tscherkessien: de tappre Bjergboere have erobret Sudscha, en af de stærkeste russiske Fæstninger ved Kysten af det sorte Hav. Kampen var meget blodig, thi Tscherkesserne stormede Pladsen med sædvanligt Raseri, og Besætningen forsvarede sig med fortvivlet Haardnakkethed. Efter flere frugtesløse Forsøg og mange Tab lykkedes det endelig Angriberne at trænge indi Fortet, hvorpaa hele den russiske Besætning maatte springe over Klingen. 12 russiske Skibe vare nylig strandede paa Kysten og tildeels plyndrede af Jndbyggerne. Blokaden er nu meget mindre streng end forhen, og Russerne synes endelig at blive kjede af en Krig, som har foraarsaget dem saa mange Besværligheder og saa uhyre Tab. – Fra England berettes følgende sørgelige Tildragelse: Skibet Governor Fenner forlod den 19de Febr. Liverpool med 106 Udvandrere, for det meste velhavende Familier, for at gaae til Ny-York. Den følgende Nat stødte det paa Dampskibet Nottingham, hvis Forende løb saaledes mod dets Side, at det øieblikkelig sank, og kun Kapitainen og første Styrmand bleve reddede; den øvrige Besætning, 14 Mand, druknede tilligemed alle Udvandrerne. - Den svenske Statstidende melder, at den engelske og den danske Consul i Helsingør skulle begive sig til London, for at afgive Beretninger ved Forhandlingerne om Sundtolden.