Norske Intelligenssedler, 1769-06-14
Følgende indrykkes efter Begiering. Paa Sidstningen Godtaar, SindsgotHans Traugrighed fordriver, Jndtil han spiller Banqverot. Og reent forarmed bliver. Naar Krybben saa er gandske tom, At Hestene de bides, Jeg ikke stort vil tale om, Thi det vel forud vides. Derfor, O Frier, See dig for, Naar du vil til at giftes, Den Stund du haver Val og Kor, At det for snart ej stiftes. Tag den, du veed der frygter Guld, Forældrene adlyder, Som efterkommer deres Bud, Og legger Vind paa Dyder; Er hun end ei saa Stierneglat, Da har du dog med Ære, Den som skal Omhue Dag og Nat For Dig og Dine bære. Hr. Osterhauses Huus, ved Vaterlands Broe, har havt alle de Beqvemmeligheder, en Observator vilde ønske sig, for astronomice at bemærke Venneris Passage forbie Soelens Skive, sidstleden 3die Junii, ifald Veiret havde været gunstigt: Foruden en god og frie Nordvestlig Horizont, hvor Soelens Nedgang beqvemmelig kunde sees, var man og forsyned med en frie Udsigt, saavel til den sydlige som nordlige Meridian (en nødvendig Egenskab, saafremt man ikke blot vilde have væred et Vidne til, at en sort Plet havde væred seed i Soelens Skive) desuden gaves al muelig Beqvemmelighed, formedelst Hr. Osterhauses meere end almindelig udviiste Artighed, til Uhrets, denne astronomiske Maalestok, og de øvrige Jnstrumenters Sikkerhed. Dette kunde været nok til at vise, at den, i seeneste Jntelligenz-Seddel, indrykkede Anmærkning, enten var et Foster av Uvidenhed eller Dadle-Syge; Men da den endnu er meere, nemlig en værdig Yngel af dem begge, fortiener den maaske endnu et Par Ord. Forfatteren, har foreslaget, enten Egebierg, Scharp de Nords Bastion, eller Kirke-Taarned, som beqvemmere end det valgte Sted; og hvori bestaaer da disses Fortrin, deri at de ligge lidet høiere, jeg veedste ellers inted. Men siden man har lært at et 100 Fod meere eller mindre er en infint Qvantitet mod de himmelske Legemers Distance fra Jorden, saa forlanger Astronomerne ikke at klyve høiere, end som fornødiges, til at bekomme en frie Udsigt over Horizonten. Udsigt, ja meere, god Udsigt til den Nordvestlige Horizont, haver alle de tre foreslagne Stæder; Men havde de ogsaa de øvrige Beqvemmeligheder, Hvor skulde paa Egebierg og Scharp de Nord, Uhred og Jnstrumenterne staaed sikkre for Veiret, og paa alle tre Stæder for uforstandige Nysgierriges Berørelser, i en Maaneds Tid, Hvor skulde, saafremt man havde udvalgt Scharp de Nords Bastion, have fløyfed for os Aggershuus Slots Bygninger, som stode midt i Meridianen, Hvo skulde dreied lidt paa Egebiergs Strækning, at det havde tilladt fri Udsigt til corresponderende Soele- og Stierne-Høider, - - - : Nei, Nei, Min Herre, man var ikke tient med de foreslagne Stæder, og De har kun røbet deres Uvidenhed i den Metiei hvis Fag deres Citique indløber, og derved tildraged Dem selv, at man med Ret erindrer Dem om den gamle lærerige Sentenz; Ne sutor ultra erepidas. Forfatterens Critique grunder sig da tildeels paa hans Uvidenhed; men den er dog beskedentlig, Saa fremt nogen kand godtgiøre, at en privat uskyldig Handling, anstilled enten for sin egen Fornøielses, eller Nyttes Skyld, og hvorom den Handlende aldrig selv har underretted Publicum det mindste, falder inden den offentlige Critiques Grændser, saa kand den vist nok passere for beskedentlig. Men indtil dette bevises, saa bliver Forfatterens Critique unægtelig et Foster af Dadle-Syge. Og om ogsaa den anstillede Observation, ifald den havde lykkedes, havde væred bestemt til offentlig Kundgiørelse, hvilked dog ikke et blot maaske eller et uden Tvivl beviser; saa troer man dog, at Forfatteren havde gjort bedre i at lade en Handling, som indløbende Hendelser havde dræbt, bleved begraved i Forglemmelse.