Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1810-04-14
Man behøver blot at erindre en Elev een eller to Gange om, at han giør bedre i bestandigt at bruge imperfectum, og den store Fare er forbi. Recens. er ogsaa billig nok til at formilde sin Dom omdenne Hovedfeil ved at lægge til, at den er fælles for de fleste Fortællere, videre siger han, at dette ikke egentligt kan skade i Materiens rigtige Fremstilling. Jeg maa her bede Læserne om nogen Opmærksomhed paa Recensentens Logik. Hovedseilen, som han allerede har omtalt, er ikke skadelig, de følgende Feil derimod, som man skulde tro vare mindre betydelige, foraarsage betydelig Skade. Vi ville tage disse Feil i nøiere Overveielse. Disse ere da først nogle (dog ei hyppige) Anthitheser. Jeg siger nemlig P. 213, Carl den tolvtes store Egenskaber ødelagde Sverrig; Peters gjorde Ruslandtil en mægtig Stat. Dette kalder Recens. en falsk Dom, og mener det er et Parador, der ei lader sig besmykke. Det er dog virkeligt besynderligt. Neppe troer jeg at det er Recens. Alvor. Har han saa liden Kundskab i Historien og om det menneskelige Liv, at han ei veed, store Egenskaber kunne misbruges og skade overordentligt? Jeg troer man kan gjøre selv den Sløveske dette begribeligt. Det skulde gjøre mig ondt for Recens., hvis man behøvede at tydeliggjøre ham dette. Dog siden han saa maa have det blot et Par Exempler. Var det ikke virkeligt udmærkede Egenskaber, der satte Catilina istand til at true den romerske Stat med Undergang, Kunde Cæsar vel uden store Krigertalenter, forenede med sjelden Klogskab, have traadt Roms Frihed, under Fødder, – Hvad der er absolut betragtet godt, er ikke sjelden relativt, skadeligt. Ogsaa opholder Recens. sig over at jeg siger: "Ner vas korte Regjering havde den eneste Tillat være for mild." Her forhauses jeg virkeligt. Har Recens. aldrig seet denne Yttring før, Der gives neppe noget lettere at bevise end just det, at en Regjering kan være for mild. Tilgiver Regenten en forstokket Misdæder, er han da ikke for mild, Straffer en Lærer ikke gjentagne Uartigheder hos en Dreng, er han da ikke for mild? Hvis jeg roeste Recensenten for alt det, han har sagt i Recensionen, og takkede ham derfor, var jeg da ikke for mild? Kan Recensenten ikke indsee dette, saa er al videre Udvikling overflødig. Tør vel den, der ei uden Forklaring kan indsee saa simple Ting, have Dristighed nok til at sætte sig paa Kritikens Domstoel, hvor kun Skarpseenhed, forenet med Jndsigt og god Villie, er berettiget til at sidde, naar denne Hædersplads skal vedligeholde sin Anseelse? Dernæst paaanker Recens. den mindre tydelige Fremstilling af visse Facta. Exemplet er taget af Valdemar Seiers Historie P. 144. Først vil Recens., at jeg nøiere skal angive den gode Forstaaelse, der herskede mellem Valdemar og Grev Henrik af Schwerins Gemalinde. Dette maa jeg vist nok tilstaae, jeg hellere overlader til andre, der kunne behandle Sagen med den nødvendige Delicatesse. Siden efter siges der, at Valdemar brød sig ikke meget om den Eed, han havde gjort, dette finder Recens. for haardt. Jeg troer imidlertid det er rigtigt: den pavelige Dispensation var vel som oftest kun et Paaskud for at besmykke Sagen. Jeg troer, at saavel Middelalderens som andre Tiders Historie beviser dette tilstrækkeligt nok. Skjønt mange af Almuen havde blind Troe til Pave og Geistlighed, vare Regenterne dog som oftest hævede over samme. Alligevel tilstaaer jeg Recens., det ei kunde skade, at tilføie Pavens Dispensation for at vise, hvor meget Folket gjorde af denne geistlige Fyrste. - Siden vil Recens. i Anledning af Rigets Deling mellem Valdemars Sønner, som jeg kalder en Uforsigtighed, at jeg skulde indlade mig i at fremsætte Forskjellen mellem jus publicum og privatum for Børn paa 10 Aar, en Forklaring, jeg troer de kunne vente endnu nogen Tid efter det rette Sted, at forklare samme fra, er egentligt et juridisk Catheder. Urigtigt af mig er det unægteligt at kalde Valdenserne Pierre Vauxs Efterkommere, men ligesaa urigtigt, for ei at bruge et umildere Udtryk, er det af Recens., at spørge hvad Catharina den 2den ugentligt var, Skulde ogsaa her Recens. være saa uvidende, som han lader, Har han aldrig fundet, at Ordet egentlig bruges om Personer og Ting, med Hensyn til deres første Bestemmelse, omtrent i samme Betydning som oprindeligen, Uden Gjendrivelse vilde vel de fleste have indseet det Ugrundede i Recensionen, nu haaber jeg Alle kunne see det. Ogsaa troer jeg med en god Samvittighed, at turde spørge Enhver, der ei er forud indtaget, om Recensionen ikke indeholder langt flere Synder mod sund Logik og rigtig Critik, for ei at sige mod sund Forstand, end Bogen, der er recenseret, indeholder Feil mod Grammatik, hvortil de fleste af Recens. anførte, og erkiendte Feil nok maa henregnes. Og hvor meget kan man og bør man ikke fordre af en Recensent, der betræder den ærværdigste af alle Domstole, Men det gaaer med denne Throne som med saa mange andre. Jkke sjelden sætte Usurpateurer sig paa den og haandhæve sig derved samme Midler som andre Usurpateurer. Nu er begge Parter afhørte, og den Anklagede har forsvaret sig. At Recens. ei har anført nogle Feil i Henseende til det Materielle veed enhver, der har læst Recensionen; at Hovedfeilen i Formen er ubetydelig, og, at det øvrige af Recens. fremsatte, blot er Feil hos ham, troer jeg beviist. Jeg overlader derfor min Sag med temmelig Rolighed til Publikums Kiendelse, der sikkert bedre forstaaer at bedømme og dømme end min Recensent. Det er mig med alt dette ret kjert, at Recensionen over mit lidet Værk nu er udkommen, da jeg just er ifærd med at gjennemsee det til en nye Udgave. Det, vist nok høist ubetydelige af sand Critik, der findes i Recensionen, skal jeg med Taknemmelighed benytte mig af. Hr. Munthe, hvis Fortjenester og Hjerte jeg har den største Agtelse for, bedes indstændigst, ei at tilregne mig den Brug, jeg har seet mig nødsaget til at gjøre af hans hædrede Navn. H. A. Kofod.