Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1843-12-18
Uagtet Schleswigholsteinerne tidt og ofte have tilkjendegivet, at deres luftige Projecter ikke blot gaae ud paa at stifte en ny europæisk Stat, Nordalbingien, men ogsaa paa at fortydske og erobre Jylland indtil Skagen, saa gives der, som bekjendt, Folk midt iblandt os, som ere saaledes nedsunkne i selvbehagelig Blindhed, eller i den Grad mangle Nationalfølelse at de vedblive at præke Fred og Forsoning med vore schleswigholsteinske Medborgere, som om der lod sig tænke anden Fred med dem end den, der kunde kjøbes med Opoffrelse af Statens Jntegritet, samt dansk Sprog og Nationalitet. Nu er det vel sandt, at Schleswigholsteinernes erobrende Tendentser, forsaavidt de gaae udover Kongeaaen, for Øieblikket snarere ere latterlige end farlige; men fik de først Ro til ved Hjælp af Embedsmænd og demagogische Probenreutere at underkne Danskheden i Nordslesvig, saa er Danmarks Constellation, hvis den mandlige Kongestamme pludselig skulde uddøe, saa truende, og vi ere saa blottede for personlige og materielle Midler til at afvende Faren, at det vel lod sig tænke, at man, under en eller anden durchlauchtig Prætendents Ægide, turde vove et Forsøg paa at bringe disse for Øieblikket uberschwängliche Planer i Udførelse. Derfor skal det danske Folk ikke være for trygt, men i Tide agte paa, hvilken Skjæbne man midt i den danske Stats Skjød tør spaae det; det skal betragte denne Frækhed som et Vidnesbyrd om, hvor liden Agtelse det nyder selv hos Folk, der ere, men skamme sig ved at være dets egne Borgere, og det skal betænke, om det ikke har forskyldt en saadan Haan ved sin sløve Ligegyldighed for sine egne Anliggender, ved den dorske Passivitet, hvormed det har vænnet sig til at lade sin Skjæbne bestemme af sine Styrere, ved den vægelsindede Villie løshed, det næsten altid lægger for Dagen, naar noget offentligt Krav gjøres til det. Derfor henlede vi Opmærksomheden paa følgende Yttringer, der læses i det sidst ankomne N af Rendsburger, Wochenblatt, i Anledning af den i Jtzehoeren udstedte Jndbydelse til at grunde et dansk schleswigholsteinsk Organ i Haderslev. Hvad det paa Dansk skrevne Blad angaaer, saa give vi gjerne denne Plan vort bifald, dog ikke af Frygt for, at Nordslesvigerne uden det vilde forfalde til Danskhed. Vi vide ret godt, at de tydske Blade læses nok i hele Nordslesvig og forstaaes ligesaa godt som hos os. Vi understøtte Forslaget, i Særdeleshed derfor, fordi et saadant Blad uden Tvivl vil bryde sig Vei ind i Jylland. Vi ere overbeviste om, at mange Jyder i deres politiske Bestræbelser ville slutte sig til Schleswigholstein; men Tiden er endnu ikke kommen, - Rom blev ikke bygt paa een Dag. Ligesom Fleertallet af Nordslesvigerne ikke deele P. H. Lorenzens, Nissens, Steffensens og Skaus Sindelag, saaledes ere ogsaa Jyderne langtfra ikke alle enige med Wulff og With. Men til Dato gaaer Schleswigholstein kun til Kongeaaen." – Fra et andet Standpunct betragter Kieler Correspondensblatt det projecterede Blad; det vil altsaa fortydske Nordslesvigerne paa Dansk, eller opgive Tydskheden til Bedste for Schleswigholsteinismen siger Correspondenzbladet, og anseer følgelig Planen for absurd; der maae vi give det Ret. (Fædrel.) Den første til Ribe indtrufne Efterretning om den ved Blaavand ved Stormen den 23de f. M. foranledigede Ulykke, hvorved 23 Mænd fra Oxb Sogn tilsatte Livet, vare ledsagede af en krænkende Hentydning om, at de Forulykkede selv havde forskyldt deres Død, i hvilken Anledning nu Hr. Kammerraad og Strandcontrolleur Grooss, der selv deeltog i Kystboernes Forsøg paa at redde det strandede Skib, har indrykket følgende retfærdiggjørende Erklæring i sidste No af Ribe Av." Med ikke mindre Forbauselse end Harme har jeg i denne Tidendes No. 141 seet en – i sig selv feilagtig Beretning angaaende den Ulykke, som fandt Sted her sidstafvigte 23de og 24de November, tilføiet en bemærkning om, at efter Rygtet ere Mændene herfra faldne i den Grav, de have villet grave for Andre. – Da de Mænd, om hvilke Beretningen lyder, ere omkomne, saa maa hiin Tilsætning, fornuftigviis forstaaet, indeholde den Sigtelse, at de have havt til Hensigt at skille det skibbrudne Mandskab ved Livet, og skjøndt det Forvorpne og Hjerteløse i en saadan Yttring maa gjøre Gjendrivelse overflødig for enhver Retsindig, saa veed jeg dog altfor vel, hvor villigt Mennesket i Almindelighed er til at udlægge enhver god Gierning til det Onde og til at bedømme en Handling efter dens Resultat, naar dette er ulykkeligt – til at jeg umodsagt kan lade en saa skammelig beskyldning hengaae. Jeg har i over 10 Aar boet blandt de Mænd, som gik ud til det ulykkelige Skib CastleTioram, og jeg veed med Vished og af foregaaende Erfaring, at de vare villige til at vove deres eget Liv til det Yderste for deres Medmenneskers Frelse. Jngen strandet Mand har i de Aar jeg har levet her, tilsat Livet paa denne Kyst for denne Gang, og idet at flere Skibe, under lignende Forhold med Castle Tioram ere blevne bragte lykkelige i Havn staaer dette Skib som det første Exempel paa at et saadant Forsøg er mislykket; men dette Uheld og den stedfundne Ulykke laae det udenfor den menneskelige Evne at forebygge; det var den høiere Styrelse, der i sin urandsagelige Viisdom bød: Død og Undergang. – Saaledes kunne de Mænd, som ved hiin Leilighed tilsatte Livet, møde roligt for deres store Dommer med Hensyn til deres Forhold under den Begivenhed, der bortkaldte dem, og jeg - der hiin Nat deeltog i Faren med dem – vil bevare mange af disse hedengangne simple Mænd (med den haarde Skal og den friske, sunde Kjærne i kjær Erindring og stedse ansee det som min Pligt at værne og Freden over deres vaade Grave."