Aalborg Stiftstidende, 1830-09-18
Brunsvig, den 9de September. Den 6te Dennes tidlig om Morgenen løb det Rygte som en Løbetild gjennem Staden, at Hertugen befrygtede en Opstand og af denne Aarsag havde ladet 16 Kanoner kjøre op foran Artillerie-Casernen, forsynede med Paskugler og Kartetscher. Forundret over denne Forholdsregel i et Øieblik, da alle levede i dybeste Roe om endog ikke i dybeste Tilfredshed, strømmede en Mængde Borgere, hen til hiin Plads for at overbevise sig om Sandheden, der forekom dem saameget mere utrolig, som den forstandigere og ædlere Deel af dem vel vidste og følte, at Hertugen, ved den Forkjærlighed og Hengivenhed, man nærede for hans Fyrstehuus, vist nok kun havde saare liden Grund til at befrygte noget, saafremt han havde svaret bedre til sit Folks Ønsker. Da ogsaa Kanoner kjørtes op paa Slotspladsen, tog Forbittrelsen hos Gemytterne til, Slottets Naboer ængstedes i den Grad, at mange af dem trak sig tilbage i Bag husene, og allerede den 6te om Aftenen saae man Spør af Opløb i de Gader, som føre til Slottet. Flere Hundrede Mand af Tropperne havde opstillet sig i Slotsgaarden og sperret Hovedtilgangene. Hertugen var endnu i Theatret og Kl. 8 om Aftenen var Alt roligt, paa en Masse Mennesker nær, som bølgede op og ned af Pladsen udenfor Theatret, og ventede paa Skuespillets Ende. Hertugens Vogn, tilligemed Demoiselle Dermers, kjørte frem, men begge bleve i et Øieblik hilsede med Steenkast og Hertugens Cavalleer Hr. v. Aulaire fik ikke engang Tid til at springe i Vognen. Kudsken slog om sig til Høire og Venstre og jagede i strakt Gallop til Slottet med Hertugen, som dukkede ned paa Bunden af Vognen og bedækkede sit Ansigt med Hatten; udentvivl havde han i dette Øieblik sin Kudsk og sine Heste at takke for sit Liv. Efter Kl. 9 flokkedes Folket, og det gik nu ud over Lygter og Vinduesruder under det uophørlige Raab: "Herud, Borgere, til Vaaben, bort med Hertugen!" Uagtet nogle Eskadroner Husarer og Jægere jagede igjennem Gaderne, kunde den oprørske Folkemasse, hvis Ta nu var steget til flere Tusinde, ikke meere bringes til Rolighed, men i den sperrede Slotsgaard var uophørlig Bevægelse. Man saae tydelig Hertugen og hans Generalstab holde Raad. Paa eengang aabnedes den store Jerngitterport. General Hersberg reed frem og talte til Folket: "Hertugen beskjæftiger sig nu med at tilfredsstille Eders sikkert billige Ønsker og vilde vælge een af Borgerskabets Fortrolige for at raadslaae med Eder mine gode Medborgere og Venner; Hvo kunde bedre paatage sig dette end jeg, som for længe siden er Eder bekjendt som en sand Borgerven. Sender nogle af Eders Midte til mig med Underretning om Eders Forlangende." Et almindeligt "Hurra og "Vivat" mødte den brave og forstandige General. Derpaa raabte endeel: "Hertugen skal strax sammenkalde Stænderne, han skal fortære fine Penge i Landet og anvende dem til nyttigere Ting i Staten. Vi lide Nød! de personelle Skatter og andre, som ikke ere anerkjendte af Stænderne, maa afskaffes! Franskmændene maa bort, Kanonerne maa bort!" Flere trykte Generalens Haand, fordi han lovede dem Alt, hvad der kunde være billigt. Rigtig nok hørte man endeel raabe: Det betyder intet, Hertugen holder ikke Ord, bort med ham!" men Generalens forstandige Adfærd bragte det dog saa vidt, at Roligheden var tilveiebragt Kl. 2. om Natten. Hertugen fattede nu den uheldige Beslutning, endnu om Natten at lade Penge hente til Slottet fra Kæmnerkassen og gav derved paa en Maade Anledning til at slutte sig til hans Afreise. Kl. 8 om Morgenen forsamlede Borgerne sig paa ny og afsendte en Deputation til Hertugen, men først efter flere Audientser lykkedes det Magistratens Præsident at formaae ham tilat bevilge Oprettelsen af en Borgergarde, hvorved han dog lod sig forstaae med, at Borgervagten ei gjordes nødig i Nærheden af Slottet, men at Militairet var hans bedste Forsvar. Hele den 7de gik det uroligt til, Borgerne traadte sammen, væbnede med Piker og Sabler, men i altfor ringe Antal til at kunne holde Styr paa de Misfornøiede. Det komtil Yderligheder, Borgergarden blev sprængt og opløstes paa en Maade af sig selv. Efter Kl. 9, da Hertugens Flugt var bleven bekjendt, trængte flere Hundrede Mennesker igjennem Slotshaugen ind i det Jndre af Slottet og, medens een Hob angreb Militairet, som affyrede nogle Salver paa dem, tændte en anden Slottet i Brand. Flammerne grebe strax om sig, og inden faa Timer saae man et Hav af Luer. Den 9de saae man kun en fjerde Deel af det store Slot og denne var deels frygteligt forbrændt, deel demoleret. Hertugen havde man seet sprænge ud af Vinde porten, ledsaget af nogle Adjutanter. Foreningen at Borgergarden med Militairet som man tidligere havde havt i Sinde, men forgiæves ansøgt om, er nu bragt tilveie; alle Poster besættes nu af Begge i Forening og Rolighed og Orden er atter vendt tilbage. Den 8de udstædte Magistraten en Proclamation, som sigtede til Foranstaltninger for den offentlige Sikkerhed. Den 9de vilde Stænderne træde sammen, og en Regjeringscommission, er allerede udnævnt. Blandt Medlemmerne nævner man Hr. v. Münchhausen og Statsraad Henneberg. Den 10de indtraf den regjerende Hertugs Broder, Hertug Wilhelm af Brunsvig, Oels, til hvem en Deputation var afsendt med en Addresse, hvori han anmodes om, at indfinde sig, for ved sin Nærværelse at bidrage til at føre Orden og Rolighed tilbage. Han modtoges med lydelig Jubel baade af Militairet og Borgergarden, hvilke Corpser, tilsammen omtrent 6000 Mand, paraderede for ham. Han reed igjennem Staden og begav sig om Aftenen til Lystslottet Richmont, hvorfra han udstædte en Proclamation i Anledning af de nyeste Begivenheder. Samme Aften var hele Staden illumineret. Flere Committeer af Stændernes Deputerede ere traadte sammen for at raadslaae om Fædrenelandets Vel.