Aarhuus Stifts-Tidende, 1816-01-06
De nærmere Omstændigheder ved Napoleons anden Fratrædelse af Thronen. Meddeelte af hans Privatsekretair de Saint Dider. To Dage og Nætter vedvarede Raadslagningerne og Forsamlingerne i Palais de Elysee uden at føre til noget Resultat. Keiserens Bestyttelse syntes at voxe. Meget var at giøre og endnu var intet besluttet; imidlertid trængte Øjeblikket paa. Kamrene havde forsamlet sig, og man saae af Ordvexlingernes Hæftighed, at Partierne stode i Mødsættelse til hinanden; man talede allerede meget frit om Nødvendigheden af en Thionafstaaelse. Jeg hørte en Vogn rulle. Den holdt udenfor Palladset. Det var Prinds Luciens Vogn. Keiseren blegnede, da han saae ham. Prindsen tog Keiseren afsides i den fierneste Gang i Haven. Jeg fulgte i nogen Afstand igiennem Gange, som jeg kjendte, og kom bag en Hække, der skjulede mig for dem. Formodentlig hørte jeg kun Enden paa Samtalen. Prinds Lucien sagde: hvor er nu Din Fasthed, Bort med dette Bankelmod! Du veed, hvor farligt det er, ikke at have Mod til at vove Noget. Keiseren svarede: "Jeg har vovet for Meget. Prindsen, Jal for Meget og for Lidet - vov endnu engang, Du raadslaaer, imedens Du skulde handle, andre raadslaae ikke, men handle. De kundgiøre snart Din Afsættelse. Keiseren: Afsættelse! Lad os tale med Davoust. - Napoleon gik tilbage til Paladset og Prindsen af Ectmühl kom til Jeg veed ikke nøie hvad denne fremførte og hvad Napoleon svarede; men det syntes, som om man Jntevilde foretage sig imod Nationalrepræsentationens Uafhængighed. Prinds Lucien kjørte strax derefter bort, i stor Bevægelse; jeg hørte ham sige til sin Sekreter: Hvad kan jeg sige Dem, Mont St. Jean har gjort ham forrykt. - Keiseren forføiede sig ind i et færde les lonligt Kabinet og blev der en Time. Han forlangte Kaffe, og Kammertjeneren sendte den ved en Dreng, som under sin Tieneste i Paladset syntes at staae i negen Yndest hos Napoleon. Drengen saa alvorligt paa Keiseren, som uden at bevæge sig, saa med Hænderne lagte over Øjnene. - Spiis Noget, sagde Drengen; det vil De have godt af. Keiseren spurgte: "Er Du ikke fra Gonesse?" Rei Deres Majestæt, jeg er fra Pierre Filee." - Og Dine Forældre have et Huus med nogen Jord til." - Ja, Deres Majestæt!" - Det er et lykkeligt Liv, sagde Keiseren, og hans Hoved, som han nogle Øjeblik havde opløftet, sank tilbage i sin forrige Stilling - Kort derpaa indfandt han sig igien i sit store Værelse, hvor jeg netop da var i Begreb med at aabne en Depeste. Er der noget Nyt?" spurgte Keiseren. Der er et Brev til Deres Majestæt " - Bonaparte læste følgende: "En Helts Straf er hans Fald. Deres er besluttet; og for at Historien skal kunne ansee det for ligesaa lovmæssigt, som Deres Samtidige ansee det, er den offentlige Autoritet i Begreb med at forkynde Deres Afgang. Deres Medskyldige ville da ikke formaae at tilskrive Kalmukkernes Bajonetter Saadant. Jmidlertid kan De forekomme det. Tilegn Dem Selv den Ære at forlade en Throne, fra hvilken De kunde vorde nedstadt. Dette er et Raad fra en oprigtig Fiende, der ofte beundrede Dem, der aldrig frygtede Dem, og som vilde have offret sit Blod, for i Dem at ære den Verdens Befrier, hvis Undertrykker De var. Denne Fiende kan ikke forlade ham, som hans egen Genius, og Nationens Villie opløftede til Souverainitet, uden at sige ham hvad hans Venner, om han endnu har nogle tilbage, maatte sig. - Fraslig Dem Thronen!" "Jeg skulde frasige mig Thronen?" udbrød Napoleon, hed sig i Læberne og knugede Brevet i sin Haand. Hvad mener De derom, sagde han til to Ministre, som traadte ind i det Samme, Hertugen af Bassand og GrevRegnault de St. Jean d'Angely. Den Første taug. Jeg forstaaer Dem, sagde Napoleon, der anstillede sig tolig: De er af den anonyme Skribents Mening. Nu, Grev Regnault, Deres Mening: -Med Tropper og Penge kan De endnu afslaae Deres Fienders Angreb; men hvad kan De uden dem Jeg formaaer at giøre Modstand. - Den offentlige Mening er Kamrene gunstig og Kamrene paastaae Nødvendigheden af et Offer. - Herpaa meldte man General Solignae, Medlem af de Deputeredes Kammer. Solignae, udbrød Keiseren, jeg har i fem Aar ikke talet med ham; hvad kan han ville – Ministrene forføiede sig bort og Solignae kom strax ind Jeg var ikke tilstæde ved denne Samtale, og holder mig derfor til de Ord, hvormed denne General selv har fortalt den. "Det var afgjort - Kamrene havde besluttet - at udelukke Napoleon fra Thronen; men man ønskede at vise Skaansel imod Armeen i Forholdet imod dens Anførere, hvis Magt og Roes Tropperne saa længe havde været vante til at ære. Man havde altfaa Grund til at befrygte, at et Afsættelses: dekret vilde foranledige Opstand. Hovedstaden kunde vorde en Skueplads for alvorlige Uroligheder og Fædrelandet indvikles i en Børgerkrig. Det syntes derfor til disse Ulykkers Afværgelse nødvendigt, at Napoleens Frasigelse udgik fra ham selv, og ansaaes som et frivilligt Offet til Fædrelandet. For at naae dette Øiemed brugte jeg de Overtalelsesmidler, der forekom mig at være de hensigtsmæssigste. Efter halvanden Times Samtale veeg Napoleon endeligen for mine indstændige Forestillinger. Han syntes bevæget ved den Frimodighed og den Kraftfylde, hvormed jeg talede, hvorhos jeg dog tillige bevarede den Agtelse, der skylde des hans Rang, og endnu mere hans Ulykke. Kort, jeg forlod Keiseren med den Forsikring, at han vilde fremsende sin formelige Thronafstaaelse, og jeg kom tilbage til Repræsentanternes Kammer endnu førende Afsættelsen, hvormed man allerede dengang sysselsatte sig, blev Gienstand for er Dekret.