Aalborg Stiftstidende, 1837-09-02
Blandede Efterretninger. En (sig i det mindste saakaldende, Blikkenslager har angaaende den Prinzlauske Sag tilskrevet, Fædrelandets Redaction et Brev, som denne har lovet at besvare i næste Nr. Vi have ogsaa her i Byen særdeles duelige Blikarbeidere, men det er dog nok Kjøbenhavn forbeholdt, at fremvise Blikkenslagere, der kunne skrive saa godt for sig. Efter først at have berørt, hvorledes det er ubegribeligt, at de, hvem det paalaae, at have Tilsyn med Printlau, have troet ham saa godt og ikke bedre passet paa ham, især da han strax havde viist, at han var en Person, der skulde passes paa, raisonnerer Brevskriveren: det veed jeg, at havde jeg ikke bedre passet paa mine Svende og Drenge, end der er passet paa ham, saa havde jeg længe været ruineret." Herfra gaaes overtil alvorlige Betragtninger over, at det var i Begyndelsen, af 1835 at Prinzlaus Bedrageri blev opdaget og Hof og Stadsrettens Dom afsagdes først d. 15de Juli 1837. endda er Høiesteretsdommen tilbage. For tre Fjerdingaar siden - siger Forf. i Brevet - stial en Karl, der ude paa Landet tjente hos min Moders Nabo, en Hest af knap 30 Rbdlrs. Værdi og ham har jeg allerede seet arbeide som Slave med Bole og Jern, medens den Anden, der for over 2, Aar siden bedrog Landet for 70,000 Rbd., idet mindste endnu har det meget bedre. Bestemmes skal Tabet accurat, det kan jeg nok indsee; men da Accuratessen ikke saa synderligt kan gavne her i dette Tilfælde, saasom Landet dog ikke faaer en Skilling af Pengene at see, synes mig, at man ligesaagodt kunde dømme gesvindt. En Bekjendt af mig meente at det er Noget, som de galante Folk, naar de gjøre Kjæltringstreger, have forud for gemeene Kjæltringer, at det varer længer inden de blive dømte og at Retfærdigheden ikke er saa expedit med dem: i det Høieste holde de Quarantaine hjemme eller i et Arresthuus, som da bliver meubleret for dem, og de blive fodrede paa Landets Bekostning." De - siger Brevskriveren derpaa til Fædrelandets Redaction - De, som maaskee veed bedre Beskeed herom, ville derfor gjøre mig og sikkert Flere end mig en Tjeneste ved at forklare os det, som forekommer os ubegribeligt i en Stat, hvor Kongen elsker Retfærdighed, hvor Domstolene ere bekjendte for deres Apartiskhed, og hvor det er bekjendt, at med Lov skal man Land bygge. Vil eller kan De ikke selv give os den Beskeed, som vi ønske, kan De maaske foranledige at en Anden gjør det, og derfor er jeg saa fri at tilskrive Dem." Til Slutning forsikkres, at det ikke er Haardhjertethed eller Mangel paa Medlidenhed med en Ulykkelig, der ikke tidsnok kan komme til at arbeide i Bolt og Jern, der har bevæget Forf. til at skrive dette Brev, nei, det er tvertimod Medlidenhed med Landet; thi det kan jo ligesaalidt taale at miste en Tønde Guld som min Moders Nabo at miste en Hest, det er af Medlidenhed med ham, der stial Hesten, maaske for at kjøbe sig et sølv beslaaet Pibehoved for at stadse med, forført dertil af den megen Stadsen, som han seer og hører om; det er af Medlidenhed med de Enker og Faderløse, over hvem det gaaer ud, naar en Casserer løber bort med Kassen. De kan troe, at der er mange simple Folk, som i dette Punct tænke som jeg, og det er ei godt, naar menig Mand troer, at det hører til de høiere Classers Forrettigheder, ei paa samme Maade, at staae under Loven som de fattigere Stænder, hvor Nød, Mangel, slet Exempel og Forførelse ofte frister til at forsynde sig mod Guds og Kongens Lov." (Hemp. Av.)