Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1784-11-05
Den er ikke bekjendt udenlands, saasom den taber sine Kræfter, naar den ej med behørig Omhyggelighed i Fade føres til Lands eller Vands. Men jeg understaaer mig desuagtet at paastaae, at den er ædlere og ypperligere end alle andre Europæiske Vine, ja endogsaa end selv Tokajervinen; thi naar man i en 2 Aars Tid bevarer den i en dyb og hvel vet Kielder, som man hos os i Landet pleier at gjøre, saa bekommer den i det 4de Aar saadan Styrke, at den brænder som glødet Viin. Den stærkeste Dranker er neppe i Stand at tage det tredie Glas til sig, uden at blive drukken; men man fornemmer dog siden efter ikke til nogen Hovedpine. Den har en gandske besynderlig Farve, som man ikke finder hos andre Vine, nemlig den er grøn, og jo ældre den bliver, desto grønnere Farve bekommer den. Dernest holdes den Viin for den beste, som voxer ved Husch i det Falziske Distrikt; for det 3die den Odobestiske i det Putuiske Landskab ved Mileowfloden; for det 4de den Necorestiske i det Trokutschiske Gebeet ved Floden Scret; for det 5te den Grechiske i det Cutowiske Gebeet ved Floden. Berhetsch, og for det 6te den som voxer paa de Costestiske Viinbjerge i samme Gebeet. Disse Viinbjerge tjene ikke alleneste til Jndbyggernes Nytte, men Vinens lette Priis trækker ogsaa de Russiske, Polske, Cosakiske, Siebenburgiske, ja endog de Ungerske Kjøbmænd derhen, at de aarlig bringe en stor Mængde Viin til deres Land, om den end ikke overgaaer deres egne. Med Skove er Moldau rigeligen forsynet, i hvilke forefindes saavel Bygningstømmer og Brændeveed, som ogsaa Frugttræer. Skibbyggere søge i sær de Moldauiske Ege, og rose, at de fremfor alt andet Træe ere duelige til Skib bygning, og at det er haardere mod Ormstik. Jblandt andet have de bemerket ved det, at den indere hvide Bark, naar den ikke gandske og aldeles borttages, men kun noget gandske lidet bliver tilbage, den da i kort Tid gjør hele Træet, ormstukken; men naar man derimod reen ser det derfra, bliver Træet over Hundrede Aar ubeskadiget af Veirliget, Lu ten og Vandet. Jblandt andre have 2de Egeskove hos Moldauerne været meget berømte, den Kotmariske og den Kigerskiske. Den Kotmariske, nærved den lille Stad af samme Navn, er ikke af Naturen, men ved Jndbyggernes egen Flittighed opelsket. J Stephan den Stores Tider var der en stor og viid Mark. Da Polakkerne med en stor Krigshær sloge deres Leir sammesteds, angreb Stephan den Store dem, slog dem, erobrede deres Leir, og den paa Flugten, nedlagde de fleste, og gjorde over tyve Tusinde, som mestendeels vare Adelsmænd, til Fanger. Da Kongen af Polen siden bød ham en stor Summa Penge for deres Udløsning, afslog Stephan det, saasom han ikke var pengegjerrig, men vilde opreise et saadant Seierstegn, som endog i de tilkommende Aarhundrede skulle forkynde hans Seiervindinger. Til den Ende spændte han alle Polakker for Ploven, lod hele Marken, paa hvilken Slaget var holdet, og som er 2 Mile lang og 1 Miil vred, ompløie og besaae med Ag gern, som dertil vare tilberedede, og disse ere nu opvoxne til temmelig vidtløftige og delige Skove. De kalde de samme nu omstunder Dombrevile Roschii, da e. røde Egeskove, efterdi de ere blevne vædede med Polakeblod; men Polakerne kalde de selvsamme Skove Bukowma, og tale sielden uden Graad om disse Steder. En anden Skov paa hin Side af Pruth, ligger paa Grendserne af Besøarabien, og kaldes Kiegiersch, indeholder i sin indere Deel nesten 30 Jtalienske Mile i Omkreds. Den er for Moldau det stærkeste Brystværn mod Seytherne, som ofte have angrebet dem, men aldrig have kunnet indtage dem. Træerne deri ere vel temmelig høje, men staae dog saa tette paa hinanden, at endog en Fodgænger ikke anderledes, end igjennem Fodstier, som kun ere bekjendte for Jndbyggerne, kan komme igjennem dem.