Aarhuus Stifts-Tidende, 1836-08-27
Løverdagen den 27de August 1836. Ræder og With. Bisse to jydske Embedsmænd tildrage sig i hø Grad den offentlige Opmærksomhed ved den Bestemthed, hvormed de ere optraadte som Talsmænd for to store, divergerende Jnteresser, og den Dygtighed, hvormed de, hver paa sin Side, have forfægtet dem. Hr. Landsoverretsassessor Herredsfoged With taler Landmandens Sag, hvortil han ogsaa, som Deputeret for de mindre Landeiendomsbesidderes 13de Valgdistrict, har en særlig Beføielse, og han taler den med Kraft og Varme, uden dog at tabe af Sigte, at Kjøbstædmanden og Landmanden ere hinanden uundværlige, og at de derfor ingenlunde bør staae fjendtligt ligeoverfor hinanden. Traaden i hans Tankegang er følgende: Landets Opkomst virker gavnligt paa Kjøbstæderne, saalænge disse indskrænkes til at opfylde deres Bestemmelse i Statsmaskinen; Haandværker og Fabriker kunne ligesaagodt trives paa Landet, som i Kjøbstaden; det er rimeligere, at nogle af Haandværkerne komme Landmændene imøde paa Halvveien, ved at bosætte sig omkring paa Landet, end at Landmanden skulde nødes til, at gjøre en Reise til Kjøbstæderne hvergang han vilde have en Kjole vendt, eller et Bord repareret; alle Forhold vilde jevne sig allerbedst, naar enhver Statsborger nød den meest uindskrænkede Frihed, for saavidt en saadan kunde bestaae med almindelig Borgersikkerhed, og uden at Andres naturlige Rettigheder krænkedes; denne Frihed bør aldrig, uden den meest trængende Nødvendighed, opoffres eller indskrænkes, det er derfor glædeligt, at den roeskildske Stænderforsamling ikke har laant Øre til noget Forslag, som vilde fjerne Nationen fra en Tilnærmelse til dette høie Maal; al Laugstvang, alle Monopoler og Forrettigheder maa afskaffes som Levninger fra Middelalderen, der ikke passe til Tidsaanden; men Forandringen bør skee med Lempe, lidt efter lidt thi et Gode bør aldrig erhverves ved aabenbar Uretfærdighed; Kjøbstædernes Beboere have betydelige Forrettigheder for Bonden; Værnepligten hviler ene paa Denne; Tiendebyrden ogsaa; ligeledes for største Deel Konge- og Frireiser samt Veiarbeide; Mange mene, at Kjøbstædmandens Skatter og Afgifter ere langt større end Bondens; denne Mening er urigtig; i Weile, Amt f. Ex. svarer Kjøbstædmanden kun c. 35 s. mere. end Landmanden. Denne er altsaa ingenlunde favoriseret fremfor hiin, men om han end var det, vilde det ikke være ubilligt, ligesaalidet som der kan være Spørgsmaal om, at berøve Kjøbstædhaandværkerne nogen Rettighed, ligesaalidet er der nogen Grund til at tilstaae dem mere end de have, kunne Laugene ei bestaae, saa maae de opløses; Brænderier bør ikke udryddes her i Landet, men skulle de existere, da børde fortrinssviis existere paa Landet, og det er høist urigtigt, at gjøre Brændeviinsbrænden, udelukkende til en Green af Kjøbstædnæring, thi det er naturligt, at henregne den til Beskjæftigelse for den Stand, som kan have meest Nytte deraf, altsaa for Landmanden; trods Alt, hvad der er anvendt, for at hæmme Brænderiet paa Landet i Jylland, er det dog vist, at dette endnu, efter 50 Aars Forløb, ikke er lykkedes; de Grunde, som bevirkede Forbudet derimod, ere ei heller længere forhaanden; gradeviis maa Landet giengives sin tabte Frihed. Hr. Overauditeur, Borgmester Ræder derimod er Kjøbstadsinteressernes værdige og indsigtsfulde Repræsentant. J sit nyeste Skrift gaaer han de ovenanførte Yttringer af Hr. Assessor With imøde med temmelig skarpe Vaaben. Hans vigtigste Paastande, ere disse Kjøbstaden har ligesaa stor Notte af Brænderierne, som Landet; de Grunde, som bevirkede Forbudet mod Brændeviinsbrænding paa Landet, ere langtfra at være hævede; ved at forlange al Laugstvang, alle Monopoler og Forrettigheder afskaffede, erklærer man sig for Frihed og Liighed og tilstaaer ligefrem at være Tilhænger ikke blot af det radicale, men selv af det ultraradicale System, en monarkisk Stat, hvori alle Forrettigheder, reelle og personelle, ere hævede, er en Modsigelse; med Hensyn til Fritagelsen for Værnepligt ere Kjøbstædbeboerne just de mindst Berettige de, thi deels præstere de virkeligen Værnepligt, deels udrede de til Vederlag meget betydelige Byrder, naar man taler og Tiendefrihed af Kjøbstædernes Jorder, da taler man om en Rettighed, der ikke existerer; Konge- og Frireiser kræves af Kjøbstaden ligesaavel som af Landet; Frihed for Veiarbeide er ingen særlig Kjøbstadrettighed; den Beregning, hvorefter en Kjøbstædmand kun svarer aarligen 35 Sk. mere end en Landmand, kan ikke være rigtig. Spørger Nogen om disse Mænds politiske System, da er With en Reformer, Ræder en Conservativ, men hvad de saaledes ere, ere de Begge med Liberalitæt, og man kan kun ønske, at de maa fægte deres Strid tilende, uden at deres Vaaben besmittes af nogensomhelst personlig Anmositet, for hvilken de Skrifter, de allerede have vexlet, desværre ikke ere frie. With synes at have udæsket Ræder ved i en misbilligende Tone at have omtalt nogle af Dennes Embedshandlinger. Ræder paa sin Side har ikke indskrænket sig til, at sætte disse i det rette Lys, men ogsaa, til Giengield, gjort adskillige bittre Udfald mod With. Saaledes dadler han Dennes Sprog som lavt og plat, beskylder ham for Mangel paa Galanterie mod de danske Fruentimmer, for Mangel paa Læsning, for Partiskhed og Jnkonseqvents, o. s. v., et at tale om den Compliment, at Beboerne i Withs Jurisdiction ere bekjendte som Jyllands ivrigste Brændeviinsbrændere. Vil nu With igjen optage den Handske, som her, i mange Henseender, tilkastes ham, er det at befrygte, at denne Strid, der angaaer et saa vigtigt Æmne, vil vorde overført fra Sagen paa Personen. Dog - vi tvivle ikke om, at Hr. With, i sit Gjenmæle, vil vise sig tro sine egne Ord: "Jeg mener, vi kæmpe Begge en ædel Strid, efter vore Enner og bedste Overbeviisning. Und darum keine Feindschaft nicht. Magtet Hr. Weinschenck til Gunderupgaard, i Anledning af Anskaffelsen af en Stodhingst for Jylland, i Følgebladet til No. 106 af denne Avis erklærer, at han i Fremtiden ikke besvarer noget til ham Skrevet fra Personer, som ikke kunne være bekjendte hvem de ere, skal nok hedde: "som ikke ville navngive sig, thi der kunne dog vel tænkes andre Motiver hertil, end ikke at kunne være sit Navn bekjendt - og det altsaa kunde have Udseende af, at man skrev, for at beholde det sidste Ord, tillader man sig dog, sig selv bedre Motiver bevidst, uden alt personligt Hensyn, ene og allene for Sagens Skyld, at gjøre Publikum opmærksom paa de Grundsætninger, efter hvilke Hr. W. vil lede Landets Hesteavl. - "J August Maaned, siger Hr. W.: blev det mig af den i Viborg, forsamlede Committee overdraget, i Forening med dHrr. Krigsraad Conradsen og Proprietair A. Pind at indkjøbe Hingste for de fra Væddekjørselen overblevne Penge, hvilket Hverv jeg paatog mig, dog først efterat have bemærket - i Forsamlingen - at det maatte være os tilladt, ikke alene at kjøbe Hingstene hvor vi vilde i de danske Provindser, men tillige uanseet hvad de vare faldne efter, kun ikke Fuldblod eller directe efter Fuldblod." Her see vi nu Hr. W. at fremtræde med et gandske nyt Princip. - Til Trods for al Erfaring og Theorie, al Videnskab og Engerie forlanger Hr. W. at det skal indføres i de Viborske Væddekjørslers Testaments=Protocol, at det maatte være Committenterne tilladt, ikke alene at kjøbe Hingstene hvor de vilde i de danske Provindser, men tillige uanseet hvad de vare faldne efter, kun ikke Fuldblod, eller directe efter Fuldblod, Hidtil har man dog, hvor forskjellige end Anskuelserne monne være og Hestens Egenskaber med Hensyn til forskjelligt Brug, antaget, at man kun kunde vente at see de attraaede Egenskaber forplantede, naar disse vare grundfæstede i Racerne, og at man følgelig til Stodhingste kun burde vælge saadanne, som gjennem flere Generationer havde forplantet disse Egenskaber. Men nu kommer Hr. W. med en gandske ny Theorie, og siger os: "at dette er aldeles ligegyldigt, ja han gjør det til en udtrykkelig Betingelse ved Jndkjøbet af Stodhingste, som skulle ophiælve Landets Hesteavl, at det maatte være tilladt, at kjøbe disse Hingste uanseet hvad de ere faldne efter Det hyppologiske Publicum maatte det vistnok interessere at vide og slige splinternye Grundsætninger ere baserede paa de ved de Viborgske Væddekjørsler indsamlede Erfaringer, J denne Tid er ved Døden afgaaet en duelig nidkjær Embedsmand, som var almindelig agtet som en retskaffen, redelig og veltænkende Mand, nemlig sal. Vester, Præst i Ørbek i Fyen. J Anledning af Dennes Død opfordres hans Arvinger, og andre afhans Venner, til offentligt at lade bekjendtgjøre, althvad der i den senere Tid skriftlig er passeret imellem den sal. Afdøde og Pastor Vohnsen i Kullerup med flere, angaaende et Skudsmaal til Eble Møllers Datter. Denne Underretning, naar den bliver nøiage tig, vil være af Vigtighed for enhver Geistlig. J August 1836.