Berlingske Tidende, 1771-05-01
En af Sine Undersaattere elsket Konges Nærværelse skulle opvække udi alles Hierter den reeneste Glæde og den søde Fornøyelse som Børn føle ved at see en om og kiærlig Fader. Men hvorfor er vort Hierte nu paa denne Tid nedsenket i den bitterste Bedrøvelse? Hvorfor er Kierlighed og Respect blandet med Sorrig og Forskrækkelse? Vore frygtsomme Øyekast igennemløbe forgiæves denne talrige Forsamling. Vi søge forgiæves for Thronens Fødder de Magistratspersoner, som med os udgjorde det første Parlement i D. Msts. Rige, vi seer dem ikke mere. Eders Msts. Arm er vorden tung. Et Vredes Øyeblik har bestemt deres Skjæbne. De ere ved Deres MstsOrdre blevne adspredte, og vi befinde os i Dag allene midt iblant Prinzerne og Pairs, der med os maa forundres over, at see Fremmede paa D. Msts. Parlements Betienteres Stæder. Ach! at Deres Majest. vilde have den Naade at raadføre Sig med Sin Krones sande Stytter: De skal foreene Sig med os, dersom det tillades Dem at opløfte Røsten; eller ere vi ikke langt meere paa denne Tid talende Redskaber for Parlements Retten. Udi den Tvang, som samme er sat udi, anmoder den ved os Deres M. om de Magistrats=Personers Rappel, som vare forenede med Dem udi Justitiens Administration. - Anklagede for heele Frankerigs Aasyn, at være indtagne af det Systema, som har gjort bedrøvelige Angreeb paa Religion og Sæder; anseete som skyldige i at have villet tiltage sig endeel af den Kongel. Myndighed; beskiemmede for deres Medborgeres Øyne ved disse forkleinende Beskyldninger; bedømte, uden at være bleven hørte, uden nogen foregaaende Underretning afsatte fra deres Embeder, skildte ved deres Stand, bortrevne fra deres Familier med Graad om Natten midt udi de res Søvn og berøvede deres Fædrene Gods: Mon der er endnu nogen Slags Gienvordighed, som man har kundet lade gaae over dem. Det være os tilladt paa nye at fremstille for D. M. Øyne en alt for bedrøvelig Afridsning deraf. Underkastede en lang Reyses Besværlighed udi den strænge ste Aarets Tid, uagtet deres ulige Alder, Lykke og Helbred, forviiste den største Deel af dem til de yderste Kanter af Riget, paa Steder, som man med Besværlighed kan komme til, ind udi Skovene, paa Toppen af Biergene, til næsten ubeboede Stader, langt borte fra al Undsætning og manglende de fornødneste Ting i Livet, vente de med Ydmyghed og Tillid, at Deres M., underrettet om den Behandling, som de erfare, vil naadigst formilde de strænge Ordre, som D. M. mod Sin Villie har maattet udstæde. Ney, saa strænge Ordres ere ikke komne fra D. Msts. godt giørende Haand. Himmelen har begavet Dem med et emfindtligt Sind og et medlidende Hierte. Deres Msts. Sinds Beskaffenhed er fremmed fra den Strænghed, hvormed disse Magistratspersoner ere blevne forfulgte, for allene at have hørt rens Raab, deres Skyldigheds Røst og deres Samvittigheds Vidnesbyrd. Deres Majestæt, En Konge kan undertiden imodstaae sin naturlige Godhed; men endog da, naar han er tvungen til at straffe, efterfølger han Gud, som sætter Skræk i Menneskene ved sin Vredes Tegn, men kan dog ey beslutte sig til reent at ødelægge det fuldkomneste af sine Hænders Værk. - Deres Msts. Parlement var det berømmeligste Arbeyde af vor re Kongers souveraine Magt. Ludvig den Fiortende giver samme det berømmelige Vidnesbyrd, at dets Værdighed er een af de høystpriseligste Deele af Kongernes Værdighed. - Det te Parlement var et Baand imellem alle Statens Ordener, og en Forsikring for Undersaatternes Lydighed; og imedens Forslaget om dets Afskaffelse er bleven fuldført, er dette ærværdige Sælskab, som var betroet at have alle Rigets Love i Forvaring, dette Stats=Legeme, som var saa forskrækkelig for fremmede Magter, hvis Foretagender det saa ofte har tilbagedrevet; dette Societet, som har aldrig bedre tient Kongerne, D. Msts berømmelige Forfædre, end jo friere det har været, og jo meere det har været beæret med deres Fortroelighed og Godhed; det te Corps endelig, som stedse vedbliver, hvis Lemmer, forsikrede alle om deres Stand ved dets Vedvarenhed, aldrig burde være nødsagede til at indrette deres Pligt efter Omstændighederne. og have Aarsag til at frygte for at see sig skildte ved deres Embeder; det er nu ophævet. - Vi standse ved dette Ord: At synes at tvivle om disse Embeders Uigienkaldelighed, der skulde være at giøre D. M. souveraine billighed Uret, og de Magistratspersoner, som Parlementet bestaaer af, skulle nægte vor Uvished; roelige midt i den Ungade, de ere faldne udi, saasom de stole paa D. M. Retfærdighed, og haabe igien at nyde Høystsammes Fortroelighed, have de bevaret en ærbødig Taushed over deres Friheds Tab og deres Embeders Confiscation men Lovene vaage over deres Eiendoms Ret; Lovene vidne om deres Uskyldighed, Lovene raabe mod deres Afsættelse og Forviisning; vi tør beraabe os paa samme for Deres Majest Throne. Ach! Deres Majestæt, Hvem skal torde begiære Lovenes Undsætning, dersom det offentlige Ministerii Mund er stum. Hvorfor er Loven betroet os til Bevaring, om ikke forat paastaae dens Fuldbyrdelse; og skulle D. M. ikke Selv have Ret til omsider at bebreyde os vor Efterladenhed og Frygtagtighed, dersom Frygt tilbageholdt den Activitet, som uden Ophør bør oplive Lovenes Bevogtere og Forsvarere. Bevæbned med dette Skjold vil vi ikke søge at forsvare D. M. ParlementsBetienteres Opførsel, ved at anføre den bevægende Grund hvorfor de have standset med deres Tieneste; men vi skal ikke frygte for at sige D. Mst., ja vi tør endog bevidne for Høystsamme, at man kan ey have dem mistænkte for at have villet i mindste Maade angribe den Kongel. Autoritet; ney, fulde af Respect, som Undersaattere for de Ordre, som end ikke vare undertegnede med D. M. egen Haand, have de givet heele Frankrig et Exempel paa den færdigste og fuldkomneste Underdanighed; og have de end ved deres sædvanlige Forretningers Opsæltelse taget sig, som Magistratspersoner, Frihed til at betiene sig af det Middel, som alt forhen er bleven brugt, da er det skeet, fordi det Edict af sidste December blev for den ganske Magistraen Skiændsels Monument, som ey kunde bestaae med dets Ministerii Værdighed; fordi de have tænkt, at den alt for store Udstrækning af dette Edicts Anordninger satte de Gienstande i Fare, hvorom D. M. alt forhen har forsikret Sine Undersaattere. Kiærlighed til det almindelige Beste, og D. Msts. egen Æres Jnteresse have maattet gielde meere end at holde Forhø- og sidde i Retten; Nidkierhed har maaskee bragt dem alt for vidt; men i hvor skyldige man end har vildet giøre dem i D. Msts. Øyne ved en Modstand, som mere end engang har fortient D. Msts. høypriselige Forfædres Berømmelse, saa have vi desuagtet Grund til at anføre til deres Forsvar Fuldførelsen, af Rigets Anordninger. Vi beraabe os med Rette paa Ludvig Kl. Anordning No. 1467.; Carl VIII. hans Søns Edict, udgivet 1483, angaaende Staternes Repræsentationer. Moulins Anordning under Carl I R. 1566. (Artic. 81), de Blois Anordning under Henrich III. 1589. (Artic. 210 og følg.) Ludvig IIl. Ediet 1616. Ludvig I V. Declaration 1648. og endelig D. M. eget Svar angaaende Parlements=Lemmernes Afsættelse og Forviisning i Besancon, saa mange Vidnesbyrd, frembragte af vore Kongers Enevolds Magt, og bevilgede endog Nationens Repræsentanteres Jnstancer, kan uden Tvivl være tilstrækkelige nok til at overbevise D. M. om, at efter den almindelige Ret i Frankrig ingen Titulair lovligen kan sættes fra sit Embede og Forretninger, uden for sin Bestillings Forbrydelse, som forhen er dømt og erklæret strafværdig efter Loven og af vedkommende Dommere. Der vil komme den Dag, da D. M. skal erkiende Sandheden af de Principia, som vort Ministerium tvinger os til at forestille Høystsamme. Man har søgt at sætte dem af Øyne; men Tiden allene kan adsprede denne Skye. Vi søge for nærværende Tid allene at oplyse D. M. Vi vil allene bevæge Deres Hiertes Godhed. Det er forskrækkeligt for alle Deres Msts. Parlementslemmer at have haft den Uheld at mishage D. M., men hvilken nye Anledning til Bedrøvelse baade for dem og os, dersom Deres Afsætning skal have Indflydelse baade paa det almindelige Beste og paa DeM. Tienestes Nytte, som er uadskillelig derfra. Hvad vil det blive af, om saa mange nye Establissementer, der nedbryde de Love, som saa lang Tid have forsvaret Frankerigs Lykke og Roelighed, skulle blive en Kilde til Gemytternes Uroe, og Forvirrelse i Staten.