Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1806-02-05
En næsten nye holsteensk Vogn samt et Messingbeslagen Serletøi er strax at faae tilkjøbs, naar Liebhavere ville behage at melde sig her paa Adressecomtoiret, hvorfra Anviisning gives. Saa villig jeg er til at troe, at den unævnte Forfatters Anmodning i Byens Stifts Adresseavis No. 13, ved Trykken at udgive den Tale, hvilken jeg i Anledning af den danske NationsFolksfest den 28de Januar holdt i den ældste Klub, flyder af hans indsvidnelle Formening om, at bemeldte Tale havde nogen Værd; saa vil han dog undskylde, at jeg ikke fyldestgjør denne hans Anmodning. Jblandt de flere Grunde, hvilke jeg har til denne Vægring, maae det være nok, at anføre denne eene: Jeg kan, og jeg bør som Statens Borger og som dens Tjener sige et Selskab hvad vi alle skylde Gud, fordi han skienkede os vor Frederik, Sin og Nationens Yndling; men jeg maatte kjende lidet til, og ei agte denne Kronarvings Beskedenhed, som en af hans fortrinlige Fyrstedyder, dersom jeg troede, at Han sandt Behag i at læse sig skildret med alle de Fuldkommenheder, hvilke Handelst vil saa meget hiint Skilderie end bærer det reeneste Præg af Sandhed, at vi i Stilhed skulde beundre og ved at følge hans Vin til det Gode, skulde hædre. Da imidlertid den nævnte Forfatter til den omtalte Anmodning, har behaget at udpege et enkelt Sted af min Tale, som noget der især skal have indtaget ham for den 7de liderale Udtryk, nemlig : som har kalder dem, - om Tvillingrigets Trykkefrihed, som Ord saa 3de i Tide, og med Hensyn til Talerens Stilling i saa kunde den ne, som jeg antager den, velmeente Udladelse, mueligt opvække en slig Sensation hos Publikum, der ikkun lader mig tvende Veie tilovers at vælge: Enten at udgive Talen ved Trykken, for at forekomme al Mistydning, den jeg ikke maae lade hvile paa mig: eller at bekjendtgjøre offentlig det Sted af Talen, hvilket saa særdeles har tildraget sig hans Opmærksomhed. Det Første har jeg at en anført Grund frabedet mig, og derfore vælger jeg det Sidste, Her ere da Ordene, hvilke mit Manuscript, ved Foreviisning naa forlanges, kan stadfæste som ordlydende med det, og dem mine Tilhørere formodentlig ville kunne tilbagekalde i Erindring: Du (vor Frederik) gavst det forhadte Monopolium med Landets ædelste Produkter, dette Uhyre, der udmarver Borge gre, fit dødelige Saar. Du sønderslogst Pressens Lænker, og udvirkede Frihed for din Nations Penn, som for dens Tanker. Ak, ejegode Friheds Ven! Du kunde ikkun ville, at denne Lykke skulde vorde os til Deel. Europa studsede, og ventede ikke denne lyse Stjerne i Norden. End bleve vi af Mange misundt for denne sjeldne Lykke, i en Tid, da man i andre Lande tilhviskede hinanden Sandheds Ord, bag tykkeste Mure. Men Mængden af Ubesindige nødte Dig desværre, til at troe, at viendnu ikke vare modne nok til at eje et saadant national Klenodie, uden Jndskrænkning. Et apoplektisk Slag betog denne Sandhedens Egeria sin Ynde og Kraft. Men Menneskevennen og Nautionens Ven see endnu med Haab den Tid imøde, da Folket denne Lykke meere værdig, af din Haand igjen vil modtage denne Menneskehedens Hæder, løsnet fra de Baand, hvilke Nødvendighed og Klogskab maatte paalægge den. Det er nok til Dit Hæder, Du vilde gjerne see Tankens Ytring frie; - Mere fandtes ikke i min Tale, om denne Materie. Jeg tiltroer som allerede sagt, Forfatteren til Anmodningen idel god Hensigt: men mig satte han i den Nødvendighed, at forekomme, at manikke brugte mig eller min Tale som et Vehikel for fine egne Følelser, hvilke, skjønt heel værdige, dog lettelig udsatte mig for Mistydning. Odense Bispegaard den 3die Februar 1806. Hansen.