Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1801-07-04
efter mange Dages legemlig Svaghed, forlade denne Verden. i en Alder af 52 Aar og 5 Maaneder. Den som var redelig i Handel, Den som stedse var den troefaste Ven, Den som understyttede de Trængende, Hvad skylde vi Ham: En Urne paa Hans Grav, væddet med Taknemmeligheds Taarer, samt Vederlag i 3die og 4de Led. er Bedrøvelse for igienlevende Enke, Paa Pladen. Maatte, bel Sophia Meyer, fød Hind, Elskværdige Glut! og 11 uforsørgede Børn, Michael Stub Arentz Fougste mange Dages legemlig Svaghed, Yndig smillede Haabet til os, forlade denne Verden. da vi saae din første Dag, Alder af 52 Aar og 5 Maaneder. som var redelig i Handel, den 24de Martii 1801, men tung for os var din sidste, som stedse var den troefaste Ven, den 24de Junii sidstleden; som understyttede de Trængende, Kun 13 Uger og 8 Timer blev Du Hvad skylde vi Ham: Forældres og Mormoders Hygge. En Urne paa Hans Grav, Tidlig, alt for tidlig forlod Du os, et med Taknemmeligheds Taarer, Dog Nei. at Vederlag i 3die og 4de Led. Du var just nu moden til Evigheden og Død blev din Overgang til varig Ørelig. e tillægt er det første Saar, Fædre nok et andet faaer, inden Søn de mister; Lyksalig Du, som bort fra Verden farer, skyldfrie, ubesmittet Ungdoms Tid Neppe tillagt en det første Sogn, Før Fædre nok et andet faaer, Da anden Søn de mister; En følsom Moder smelter hen J Graad - med Hendes Ægteven, Som lige Sorger frister. Dette kan med fuldkommen Sandhed siges om de høist bedrøvede Forældre, der eiede og frydede sig. ved den smukke Foraars Blomst, som Alfaderen skienkede dem d. 24de Martii 1801, men som igien, til Forældres og Mormoders Bedrøvelse, bortviisneede og bortdøde d. 24de Junii 1801; Og denne Foraars Blomster var: Michael Stub Arentz Fougstad; Og om Ham kunne der siges: Liig Rosens Knoppen, naar dens Blade Endnu ei halv udviklede, Morgenduggens Perlebade Forfriske sit Jndtagende; Og altid nye Yndigheder. Hver Morgen blidere udbreder, Jndtil en ubarmhiertig Kuld Den Spædes skiønne Safter raner; Ukiendt i kolde sorte Muld. Han var Forældres sande Fryd, Sin Mormors bedste Tidsfordriv, Medens Han af Gud blev skiænket Liv Nu er Han sat udi en Have, Hvor ingen Orm kan lumsk begnave Den lille Roses skiønne Pryd. Slumre da, og slumre født og roelig, Blomst, hvis Legem tidlig sattes ned Udi Gravens stille, mørke, kolde Boelig, Om Din Aske hvile himmelsk Fred! Paa Pladen. Elskendog Glat, Michael Stub Arentz Fougstad, Yndig smillede Haabet til os, da vi saae din første Dag, den 24de Martii 1801, men tung for os var din sidste, den 24de Junii sidstleden; Kun 13 Uger og 8 Timer blev Du Forældres og Mormoders Hygge. Tidlig, alt for tidlig forlod Du os, Dog Nei. Du var just nu moden til Evigheden, din Dad blev din Overgang til varig Herlighed! Lyksalig Du, som bort fra Verden farer, J skyldfrie, ubesmittet Ungdoms Tid, Du friet er fra Livets mange Snarer, Og Himlen Dig modtager froe og blid. Vi sukke ved Støvet, vor elskede Søster, Dideriktine Wilhelmine Grewe, som fødtes den 11te December 1770, og døde den 27de Junii 1801. Stakket er Menneskets Alder, selv Ungdommens Vaar, Ustadig vor beste Glæde! Stormene omkaster den stærke Eeg mens svageste Siv staaer urokket. Dog, friet fra Sorger, Du nyder stille huuslige Dyders Belønning. Forældre, Venner, standser Smertens Taarer, Borte Hun er - men evig lyksalig.