Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1806-06-27
Følgende Elegie i Anledning af en Madam Bangs, fød Wellejus, Jordefærd, som læses i Aalborg Aviser, er alt for sielden skjøn, til at Udgiveren kan nægte sig den Glæde at meddele Læserne samme: og Du har og opfyldt Naturens Krax i fejerst Aar - Dul beste af Veninder, Hvad Orm var det der aabnede din Grav, der stak det Blomster=Flor paa dine Kinder, J Tanker Fikke! til din Gravhøj bragt jeg staaer med dumpe Toner Harpens Strænge, for Dig, der aldrig sveeg en hellig Pagt, var Dyden troe og burde levet længe. Din Elskte! var det værd - min ædle Bang at Sandhed ei ved hendes Urne tier, hist ofred jeg til Jer en Bryllupssang, her ofrer jeg ved Graven Elegier. Og det blev et af mine tunge Kaar: at synge Venners Tab i mørke Tider, rundt om de faldt, og Skyggen hvor jeg gaaer, mig følger, mens jeg ned af Bakken skrider. Saa yndig Hannas Tab jeg nys besang, og Fikkes her - jeg staaer blandt Mindestene, af dem jeg kjendte elskede engang - Saa staaer den strandet Mand blant Vrag allene. Jeg saae Dig Fikke! i din Ungdoms Vaar, jeg saae Dig i din Barndoms Morgenrøde; jeg saae Dig ved det Bryst af Foster Moer, som var Dig huld, den Tid din egen dede. Jeg saae den sunde livlig Rosenknorudvikle sig - af landlig Skygge dakket - jeg saae Naturens Datter vore op ukunstlet skiøn af Plelefader klækket. Jeg saae Dig og udratte Venskabs Arm, naar over Fjorden Du til Nørholm venked, Hos mine Børn slog Hiertet for Dig varm i Friheds Aar, naar Uskyld Blomster sanked. Jeg faae Dig Brud, den Gamle var saa glad, ved Baand med hædret Mand og Dig at binde; Han Dig indviede og for Dig bad, for Du ham lydig, valgte ej i blinde. Venskabelig de Nabochytter laae, vort Giel og Nørholm, Bjergets grønne Side mildt spetted sig i Liimfjords Himmelblaae, og Flora tegned med Naturens Kride. Og Husets Døttre smilte ogsaa der, som deres Taare nu med mine blande: paa Giel det var de irende Gratier, Thi Gratier og boe i Nordens Lande. Men alt her nede er omskiftelig. Vi skiltes ad, hver gik sin Lod i Mede, jeg tabte Jver, Oldingen og Dig, Og nu blev Giøll og Nørholm mig et Øde. Jeg kom og saae Dig i din egen Boe, Du sad og lærte ham med Klap paa Kinde, din Ønskes Søn, som ved din Side lot, Og seent skal slig en Moders Tab forvinde. Hvorfor mon Du saa hastig fra os flølso Aanderne af de forklarte Fædre. Dig trak, og Peder hist paa Thabors Høihjemvinked Dig: kom Fikke! her er bedre i Og hils ham fra os i Forklarelsen, om Sallige for Dødelige bede; Og tak ham for hver Haandtryk til hans Ven, For hvert et kiært Minut hos ham hernede. For hver et Jndtryk som han efterlod hos Børn, hos Naboer, hos Huusgefinde, hos Dig, som aldrig gjorte ham imod, som Barn, som Jomfrue og som Ægtevinde. Gud gav Dig Løn derfor i egen Gaard jeg saae Velsignelsen dit Skridt betegned, og Haabet smigrede med mange Aar, men Haabet har desværre sig forregnet. Dog trøst Dig Bang, din Elskte var for god at pines længe her af Feber=Heede. Det Hjerte, som den lumske Tæring aad, nu svulmer højt af Sallighed og Glæde. Og styrk dit Mod ved Fikkes Carakteer! Du hendes Præg har i en Søn tilbage; din Ven har mist en Enest - det er meer! Saa har hver Jordens Søn sin Deel af Klage. Tag Ynglingen, gaae med ham Haand i Haand til Urnen, sig: min Søn, Du ei skal stue Gespenster her, hvor Firkes lyse Aand ætherisk glandser om indviet Tue. Her er din Moders Støv, vor Helligdom. den fordisk Deel tilkommer os at pryde, men Aanden er hos Gud, den var saa from: og gid Gud hendes Aand paa Dig udgyde! Og dette Støv skal vi, trods Ball og Danes, besøge festlig naar Naturen tier, og Du min Yngling! lægge skal en Krands paa Moders Grav ved Stierners Harmonier. Ved Maaneskin, naar Dagens Støi og Skriig, ger lagt i Dvale og en døsig Slummer, da trøster Tanken: at Venindens Liig, ge røres meer af Jordens megen Kummer. Og der, hvor Solens Engel holder Vagt, skal Fikkes billede livagtig smillemin Søn af Dig og mig, saa uforsagt vi signe Gud og ønske Hende Hvile. Odense. S. M. Onsdagen den 25de d. M. var St. Hans Landemode i Odense, som efter et Kongeligt Rescript af 31 Jan. d. A. ikkun engang aarlig herefter holdes. Ved denne Lejlighed bleve 3de Provster, nemlig: Hr. Stiftsprovst Tostrup over Odense Herred, Hr. Lauritz Schurmann over Langelands Sønderherred og Hr. Christian August Burchardi over Alsøe Sønderherred, af Hs. Høiærværdighed Hr. Biskoppen indviede til deres Provste Embeder. Talen, som Hans Høiærværdighed i denne Anledning holdt, handlede om det beskedne og tolerante Sindelav, der sømmer en christelig ReligionsLærer.