Aalborg Stiftstidende, 1836-03-28
Krakaus Besættelse har nu ogsaa givet de engelske Blade et rigt Stof til bemærkninger. De pege alle hen paa Wiener=Congres=Acten, efter hvilken dette Skridt, under alle Omstændigheder, maa ansees utilladeligt og uforsvarligt. De tilkjendegive deres Forundring over, at den franske Regiering ikke har tilkjendegivet sin Misfornøielse med de 3 absolutistiske Staters Fremgangsmaade ved denne Leilighed, og erklærer endvidere ligefrem, at Frankrig og England nu aldeles ikke behøve at retfærdiggjøre sig for hine Magter, om de paa eengang foretoge sig en directe Intervention i de spanske Anliggender. Den Erklæring, vi have seet fra Berlin, at det især var Englands truende Stilling, som havde henledes Ruslands Opmærksomhed paa Revolutions=Arnen i Krakau vækker Bladet Times's Harme i høi Grad, men dens bittre Spot gaaer dog ligesaameget ud over Storbrittanniens Udenrigsminister, Lord Palmerston, som over det russiske Cabinet. Begge ere lige lidet yndede af denne derve Journal. J en Artikel om det krakanske Anliggende, forekommer, blandt Andet, følgende: "Det er tidligt, at Tornene indfinde sig paa Lord Palmerstons Leie. Det er ikke nok, at hans slet beregnede Jndblanding i de spanske Anliggender, har indviklet ham i Vanskeligheder, som der skal et Mirakel til at redde ham ud af, men, medens Mehemet Alis Paatrængenhed paa den ene Side og Tyrkiets paa den anden foraarsager ham Bryderier, maa han nu see en ny Kilde til Krænkelser og Ur springe frem i en Egn, hvor det Onde syntes at slume eller at være hævet. J hvad for Grunde man end har kunne have til at besmykke Frankrigs og Englands Lunkenhed i at vaage over Tractaternes Opretholdelse, med Hensyn til Polens Uafhængighed, saa kan der dog neppe være noget Spørgsmaal om, hvad Sensation den sidste Voldsgjerning imod Krakau, der ingen anden Beskyttelse har, ende den europæiske Statsrets, maa have vakt, Vesten for Rhinen. Overeensstemmelsen i disse tre militaire Magters Anskuelser om denne Gjenstand, synes bekræftet ved deres Troppers Samvirken til eet Maal, men den spænder ogsaa Opmærksomheden paa en anden Maade. At Forstaaelsen mellem Hofferne i Wien og Petersborg i det Hele kan være saameget hjertelig, er neppe troligt. Deres Grændser berøre hinanden; deres Politik, med Hensyn til Udlandet, fremavler, ganske naturligt, en gjensidig Skinsyge, som kun virkelige Collisioner, der muligt kunde drage hele Europa ind i deres Hvirvel, for en Tid kunne bringe til at maskere sig. Hvad der imidlertid har frembragt den øieblikkelige Overeensstemmelse, ved den fælleds Besættelse af Krakau, er interessant, men ikke vanskeligt, at efterspore. Den lille Fristat var bleven et Tilflugtsted for Flygtninge, der unddroge sig den russiske Magt, og derved Gienstand for Carens Forfølgelse. Det har ikke viist sig, at Østerrig eller Preussen paa nogen Maade have befundet sig i Strid med deres polske Undersaatter, eller havt Jnsurrectioner at straffe, eller Offere at forfølge. Striden var blot russisk, et nyt Udbrud af moskovitisk Forfølgelse, med hvilken de andre Magter maatte give sig Mine af at sympathisere, fordi de ikke vilde, at Nicolai ved denne Leilighed skulde være ene om at bestemme Grændserne for sine Besværinger og deres Følger. Derfor beqvemmede Østerrig sig til at være med om at besætte Krakau, for at afholde Rusland fra at gjøre det alene. Men, er det derfor mindre en ny Krænkelse af Europas Rettigheder og i moralsk Forstand et nyt Brud paa den almindelige Fred, De Artikler i Wiener=Congres=Acten, som indrømme Fristaten Krakau visse særegne Rettigheder, ere aabenbart krænkede, men disse Artikler ere garanterede af Storbrittannien og Frankrig og det er altsaa ikke blot Fristaten, men ogsaa hine to Stater, under hvis Garanti den gexisterer, som ere haanede og fornærmede. Vi fremlægge disse bemærkninger for Nationens Øine, for at vise hen til den stedse stigende Fare og fra hvor mange Sider Lord Palmerstons Udenrigs=Politik er til Skade og Skjændsel for i Storbrittannien.