Berlingske Tidende, 1827-10-12
Ved Kiøbenhavns Toldkammer ere den 8de October 1827 indkomne følgende Skippere: K. Grønnestad fra Stavanger, C. G. Lindberg fra Gothenborg, H. P. Thorsøe fra Petersborg, J. Petersen fra Guernsen, P. Ohlson fra Calmar, H. P. Jsachsen, fra Langesund, H. Predbiørn fra Riga, J. G. Duncan fra Bahia, M. Andersen fra Marseille, med følgende Vare: 228 Tdr. saltede Sild, Trælast, 25 Kister Talglys, 10 Fustager Hampolie, 18 dito Potaske, 175 Stkr. Ravndug, 25 Stkr. Flamskdug, 25 Baller Hør, 56 dito Hamp, 40 Fustager Olie, 10 Blokke Sæbe, 1990 Sække Caffe, Staver, 29 Stkr. Jernkakkelovne, 272 Stkr. Ballastjern, 152 dito Boltjern, 885 Stænger Jern, 126 Pakker, Bladetobak, 200 Tdr. Hørfrøe, 21 Bundter Hamp, 27 Pakker Hør, 2 Pakker Hørblaar, 2 Bundter Hampeblaar, 10 Stkr. Seildug, 462 Kister Sukker, 45 Fustager Viin, 1 Fustage Orleans, 24 Baller Propper, 1 Kiste Saffran, 25 Blokke Blye, 2 Fustager, Grønspaan, 2 Fustager Viinsteen, 4 Baller Mandler, Stykgods. - Udgaaede: C. Jacobsen til Lübeck, J. M. Rell til Wolgast, H. B. Møller til Rostock, G. F. Lund til Stavanger, M. Jones til Jersey, A. Tønnesen til Flekkefjord, J. J. Munck til Liebau, H. H. Rønne til St. Croix, J. P. With til England, P. Poulsen til Wolgast, med følgende Vare: 254 Tdr. saltede Sild, 248 Tdr. Tran, 9214 Pd. Svedsker, 1529 Virtler Rum, 404 Lpd. tørre uberedte Lammeskind, 1593 Lpd. saltet Kjød, 287 Lpd. saltet Flæsk, 75 Tdr. Malt, 112 Tdr. Tjære, 2100 Pd. Tobak, 5229 Pd. saltede Kohuder, 369 Tdr. Byg og 253 Tdr. Rug, Da Peter Nicolai Arbo døde. Ei for Guld og ei for Gunst at vinde Vinked Musen mig til Harpeklang; Kun hvad Hjertet rørt fandt værd at minde, Stundom lydt det toned udi Sang. Al! hvad Under vel, at Haanden hæver Paa den florompundne Harpes Guld, At til Evighed sig Tanken hæver, Medens Taaren væder Gravens Muld: Bort fra Jord til Gravens tanse Slummer, Atter drog en saare ædel Mand; Hver, som kiendte Ham, med stille Kummer Dybt nedbøiet staaer ved Gravens Rand. Blid i Livet var han, god og kiærlig, Tro sit Kald, han Pligtens Stemme lød; J sin hele Vandel, aaben, ærlig, Tidt i Smertens Vunde Trøst han gjød, Ømme Hustrues Smertes=Taarer rinde Ved den elskte Arbos brudte Stav, Dybt nedbøiet hendes Blik vi finde Dvæle ved den Ædles friske Grav. Jkke meer det skiønne AldershvileEjenlod give skal til Glædens Priis, Trøst dig Fromme, hist ham nu tilsmile Bedre Glæder i hans Paradiis. Jkke meer dit tunge Suk han hører, Armods Søn. - som føler dybt hans Savn; Jkke mere her er din Velgiører, Som i Stilhed virkede dit Gavn. Tro han gjerne Guldet med dig skiftede, Naar dig fængsled Armods trange Baand. Kun til Kummers Taare var bortviisted, Havde Guldet Værd i Arhos Haand. Og som Ven! - hvo kan vel dig da glemmes Elskelige - hedenfarne Mand; Tro som Klippen, hvor du havde hjemme, Hist i Norges granomkrandste Land. Ei formaaer dig Venskab her at sætte Varigt Minde ved dit Saruphag, Dog - Taknemlighed dig Krandse slætte, Til du lønnes hist paa Lysets Dage. - C. L. ved Capitain Næboes Død. den 24de September 1827. Natten er saa rædsom mørk og øde Lampen brænder blaalig bleg og mat, Jntet kan de lange Timer bøde, Alt er tanst, som midt iblandt de Døde, Hvor Livsaanden Støvet har forladt. Dybe Suk i Midnatstimens Stille, Om den Syges Leie røber sig, Phantasiens Spil, sig vil fremstille : Varsle Døden - skal en Slægt adskille Som ved Nøisomhed, var lykkelig. Øiets matte Jld, er alt forsvunden, Livets Alvorstime er alt nær, End et Suk, og han har overvunden, Har forønskte Hviletime funden Aandedrettets Lyd er ikke meer. Græder kun i Efterladte Kiære, Hiærtet har (som han) paa Taarer Krav, Eders elskte Fader er ei meere Fælleds Lod med Moder, maa J bære, Herren tog, hvad Herren engang gav. Er der Trøst som Hjærtet kan begiere, Større end den Herren efterlod, "Hvor jeg er - han siger - maa de være Som du gav mig; Hvilken salig Lære, Er den ei, som Mennesket forstod. Vel os naar vi har i Verden vunden, Brødres Agt, som han, og Kierlighed. Har i opfyldt Pligt den Sandhed funden At kun Flid, med Nøisomhed forbunden, Skienker Livet Glæde, Hiertet Fred. Faae som vi har trofast Venskabs Glæder, Deelt i En og Fyrgetyve Aar : Funden til at Lykkens Vei bereder For dens Vandrer, halvt kun Livets Glæder Naar han uden Ven, i Verden gaaer. Troe jeg saa Dig Livets Byrder bære, Mandig underkasted Skjebnens Bud; Saa Dig Livets Overflod undvære, Glad, med stille Haab i Hiertet nære, En urokket Tillid til Din Gud. Hviil da paa Din Daad, fra Livets Møie, Du som sad Dit Minde i vort Bryst; Lysets Skaber, hisset i det Høie, Vil den mørke Fremtids Skjebne bøie, Skienke dine Efterladte Trøst. N. B..... Avissen.