Jyllandsposten, 1839-01-07
Nyheds Post. Fædrelandet siger i en Artikel, som skal have vakt stor Opsigt: "Lad en Mand have begaaet en Kieltringstreg, men saa forsigtig, at Loven ikke kan ramme ham, eller lad ham ved sine Offres Godmodighed være undgaaet Lovens Forfølgelse, og i sine Titler, sin Rigdom eller sine Connexioner have en Korktrøie, der holder ham oppe, skjøndt hans samvittighedsløse Handling er bleven almindelig bekjendt. Folk vil i 14 Dage tale om denne Begivenhed; han vil maaskee i 3 Uger ikke faae et Partie i Klubben; han vil maaskee i 4 Uger ikke blive indbudt til en eneste Diner; men hvor snart er ikke den hele Historie glemt. Han giver om 2 Maaneder et Bal eller et Gjæstebud, og hvo tænker da paa, at Enken ved ham er berøvet den sidste Hvid, eller at han har sveget en Vens eller Beslægtets Tillid paa den meest oprørende Maade. Man vil seExcellentser og Kammerherrer, Conferentsraader og Generaler, Præster og Skribenter ved hans rigt besatte Bord; ved hans gode Vine glemmer den hele Verden alt hvad de er passeret; med Mad og Drikke kjøber han sig Absolution for alle begaaede ja for alle tilkommende Synder." J denne Anledning udtaler Khvnsposten sig saaledes: Vi vide ikke, om noget levende Væsen har siddet for Professor David, da han malede dette Portrait; men det vide vi, at det hører til de Malerier, paa hvilke man kan see, at de maae ligne, selv om man ikke kjender Originalen. Men hvad enten nu Professor David har tænkt paa noget bestemt Jndivid eller ikke, saa er der vist for Enhver den stærkeste Opfordring til alvorligen at prøve, om de ikke skulde kjende en Slyngel, paa hvem Professor Davids Ord kunne passe. Og gives der da midt iblandt os en saadan Slyngel, som har begaaet en Kieltringestreg, men dog er undgaaet Lovens Forfølgelse, som har bedraget Enken for sin sidste Hvid og sveget en Vens eller en Beslægtets Tillid, da er det vistnok et sørgeligt Tidernes Tegn, om det skulde være sandt, at han med Titler, Rigdom og Connexioner skulde kunne bedække sin, samvittighedsløse Handling, om han med Mad og Drikke skulde kunne kjøb sig Absolution for sine Synder." Det vilde være et Tegn paa en aandig Sløvhed, der ikke kjendte Forskjellen mellem Godt og Ondt, paa en moralsk Jndifferentisme, for hvilken Dyd og Last vilde flyde sammen i en Miskmask. "DeExcellentser og Kammerherrer, Conferentsraader og Generaler, Præster og Skribenter, som over hans gode Vine kund glemme, hvad der var passeret, vilde efter vor Formening være Folk uden sand Æresfølelse, som i høi Grad havde forsyndet sig imod den offenlige Moral, og det maatte Sandhed staae slet til med denne offenlige Moral, hvis en Mand, om hvem en saa samvittighedsløs Handling var bleven almindelig bekjendt, ikke blot blev taalt i nogen Klub, der vilde have mindste Krav paa offenlig Agtelse, men endog i samme, saaledes som David med træffende Satire bemærker, kunde faae sit Parti. Hvis et saadant gudsforladt aandigt Sole virkelig skulde findes udenfor en enkelt fordærvet Kaste, hvis virkelig hele Folket skulde være befængt af en saadan Sjælesmitte, da vilde det være nedsunket i en dyb moralsk Fornedrelse, der maatte bringe Enhver, for hvem Dyd og Redelighed ikke var meeningsløse Lyd, til at fortvivle om et saadant Folks Fremtid. - Hvilken dansk Mand af Ære vil ei indrømme den her udtalte gyldne Sandhed, men desværre, hvor er en Mand i Landet, som ei paa dette eller hiint Sted har sporet den fordærvende Indflydelse, som saa ofte Titler, Rigdom og Connexioner foranlediger, og som er dobbelt farlig i sine Folger i den fattige og forgieldede Stat, hvor Kryberie, Smiger og Characteerløshed altfor ofte ere nødvendige Egenskaber for at bane saamangen Statsborger Veien frem til et eller andet Maal. Vi tvivle derfor ingenlunde paa, at det af Professor David malede Portrait vistnok i sine Grundtræk er veltruffet og fuldt vel maa ligne Originalen, og beklage saadanne Mennesker, som kunde i den Grad nedsætte eget Værd, at de forglemte Kieltringstreger ved i 14 Dage at tale om Begivenheden, i 3 Uger at nægte Personen Parti i Klubben, i 4 Uger at holde ham ude fra Diners og dernæst glemte det Hele, naar Vedkommende Maaneder efter giver et Bal eller Gjæstebud. Men vi spørge nu, hvad er værst, enten det her betegnede characteristiske Træk eller en Adfærd, som den, hvor en Mand paa Grund af sin Pouvoir i Provindsen sætter sig en Jdee, saa capricios, som den i Hovedet, at hans Medborgere skulde finde sig i et Tab af den Beskaffenhed, at mange Familiers Ødelæggelse forendeel deraf flyder, og som dog dristigen bliver fortsat ei i 5 eller 10 Aar, men over 20 Aar, fordi Loven herom ingen Stemme har - dog svar os herpaa, kjære Læser, efterat Du har læst næste Rumer af dette Blad.