Københavns Adresseavis, 1765-07-24
Viin og Liqueurer drager ogsaa aarligen en utrolig Sum Penge udaf Landet, som vi for den største Deel kunde spare. For at bestyrke dette, saa lader os allene betragte, hvorledes Collatzerne nu for Tiden anstilles. Begyndelsen giøres med Rossolis, Oscobade, Cau de Barba des, Eau de Neuilly, Dantziger Gyldenvand, Crambambuli, eller noget andet Slags udenlandsk Liqueur. Strax ved Maaltidets Begyndelse frembringes Viin de Chipre, Viin de Tinto, St. Laurent, Lacrime, eller noget andet Slags kostbar Viin; thi Portugis Viin koster for lidet, og er altsaa gemeen. Efter Suppen bydes ikke fransk Viin, det kan hver Mand have, men Viin de Medoe, Viin de Graves, Viin de Cotes Rottes, Pontac Rinskviin. Efter Stegen ere disse ikke kostbare nok, da kommer Bourgogne= og Champagne Viin frem. Ved Confectenkommer Punchen frem, uagtet en Bouteille Arrak skulde koste en Ducat, Sukkeret 2 Daler Pundet, og Citroner 24 Skilling Stykket. Jmod Punch Bollen svarer en anden med Bishop, som koster ligesaa meget, naar de ere udtømmede, saa kommer en eller et par Bouteiller Ungersk Viin frem. Skulde man troe, at saadant skeer i et fattigt Land, hvor mange tusende sukker efter Brød og lidet at Spiis=Olie, Alligevel er det vist, at naar man regner Stokholm med, saa kan man overhovedet i Riget regne ligesaa mange saadanne Collatzer, som der er Dage i Aaret, og til visse endda langt fleere. Skulde alle disse kostbare Sager ikke koste en utrolig Summa, Skulde den ikke kunde spares: En Sup Svensk Brændeviin, distilleret med Svenske Urter, skulde giøre samme Gavn, at opvekke Appetiten, men koste langt mindre, end de opregnede Liqueurer. Got og klart tyndt Øl til Maden, og et Glas got Øl ved Maaltidets Slutning, skulde ikke foraarsage Podagra, Steen, Jgt, Slag eller saadant som de udenlandske Drikkevare giøre, og kan brygges af Svensk Korn; men det er ikke fornemt; thi det bruges ikke i Paris. Det er ikke stort, thi det ruinerer ikke os og vore Medborgere. En Kiøbmand tykkes, han giør Riget en stor Tieneste, og i nu værende Stilling giør han det virkelig, thi ellers vandt Udlændingen ogsaa Fragten, eller Lurendreieren Profiten, naar han for en heel Skibsladning af indenriges Produkter, lader samme Fartøy komme hiem igien fuldkastet med Viine, hvormed han ruinerer sin og andres Pung og Halsen. Men det hielper ikke, uagtet vi, som er vist, kunde leve vel ved Svenske Drikke=Vahre, uagtet vor Helsen deraf skulde have langt bedre, og vor Livestid er saa forkortes, uagtet vi da skulde spare for os selv og smaa ligen samle Penge i Riget, hvorved den dyre Tid, som nu trykker den største Deel af Rigets Jndbyggere, snart skulde forsvinde, saa maae vi dog leve, som man lever i Frankerig. Men ney, vi lever ikke, som man der lever; der spiser og drikker man hvad Landet frembringer; og vi spiser og drikker idel udenlandsk. Specerier, Citroner, Pommerantzer, Olie, Oliver, Capris, Ansiovis, franske Confiturer, vellugtende Vande, Sukker, Thee, Caffe og deslige Sager, trækker ligeledes vakkre Summer udaf Riget. Somme af disse Ting kunde man aldeles være foruden, og andres Brug kunde meget formindskes. En som kaldte sig M. E. B. i sit 1753 udgivne Forsøg til en paalidelig Koge=Bog viser, hvor god og velsmagende Mad der kan laves uden Specerier. Citroner bruges i langt større Mængde til Punch, end for de Syge. Pommerantzer, bruges meest til Bishof. Svenske Oliver, jeg meener nedsyltet Rødeløg, seer ud som Oliver, og smager til en Steg bedre end de, naar ikke Jndbildning og Fordomme regierer. Smaa Brisling er ligesaa god som Ansiovis, og til Saucer kan i deres Sted bruges Sildemelke. Capris tiener til ingen Ting. At give Penge ud for Franske Confiturer er aldeles ulovligt, da vore skiønne Svenske Bær kan af gode Huusholdersker gandske vel syl tes og bruges. Vellugtende Vande, som først ere blevne opfundne for dem, der har havt den Ulykke at give en slem Lugt fra sig, kan giøres i Sverrig af Svensk Lavendel og andre indenlandske Urter, ifald hele Spradebasse=Slægten, lugter saa ilde, at den ikke kan være dem foruden. Men hvad Sukker, Thee og Caffe aarligen drager for Penge udaf Landet, er ubeskriveligt. Der er intet Land i Europa, de indberegnede, som selv eyer Sukkerplantager, hvor der, i Ligning med Jndbyggernes Tal, ødes saa meget Sukker, som her. Jntet Slags Viin drikkes uden Sukker; Punch vil nu hver Mand have, og hvor meget Sukker udfordrer ikke denne for Halsen og Pungen skadelige Drik saavelsom Bishof, Alligevel kommer al Sukker=Materie udenlands fra. Vilde vi afskaffe udenlandske Drikkevahre, vilde vi beslitte os paa den nyttige Bieavl, vilde vi som vore Forfædre bruge Honning, og imellemstunder drikke et got Glas Miød, saa sparede Riget aarlig en stor Sum Penge for Sukker=Materien, og meget Brændeved, som behøves til Raffinaderierne. Caffeens Brug gaaer nu og uden for alle Skranker. Hos fornemme Herskaber bruges den mindst. Hos dem faaer man enten en eller to Kopper efter Maal lidet, og dermed er det alt. Men hos middelmaadige Standspersoner fortæres det i utrolig Mængde. De drikker det om Morgenen meget stærkt, kommer Naboekonen, om Eftermiddagen og besøger, saa maae Kaffekanden frem, og den kan vel fyldes et par Gange. Skulde man troe, at det er mueligt, at heele Huusholdninger af fattige Folk lever ey af andet, end af Caffee og Kavringer, Det er dog aldeles sandt og vist. Men omendskiønt de synes at svare derved, er det dog en ubodelig Skade for Landet. Folkes Helsen bliver bortskiemt fra Ungdom af, og man skulde korse sig af Forskrækkelse, om man paa engang kunde see, hvor megen Caffee der aarlig indføres i Riget, deels ved Lurendreierie og deels aabenbare. Disse Vahre drager Tønder Guld udaf Landet. Fløyler, Silketøyer, raat Silke, fine Lærreder, Kammerdug, Kniplinger, Entoilager, Broderier, Flor, Gage, Silkestrømper, hvide Handsker, Juveler m. m. udgiøre Aarligen større Summer, som gaaer udaf Riget, end man ved første Øyekast skulde troe. Alle de Penge kunde spares og burde spares. Til at bevise denne umodsigelige Sandhed kunde følgende Anmærkninger tiene. Silke giøres af naturlige Fabriqueures, jeg meener af Silke=Ormene, egentlig udi Asiens heede Clima. Til det samme har Naturens Herre anordnet det; for dets Jndbyggere passer det sig, Forsynet har givet hvert Land det, som sammes Jndvaanere behøver; de varme Lande har Silke, og de kolde Peltzværk, men Moden har omvendt Naturen. En stolt Bassa svedes i Bagdad udi en Fodstid Peltz, og en liden Herre, ryster og dirrer i Stokholm i Silketøy og Silkestrømper. At man i de Sydlige Lande bruger Silkeklæder har Rimelighed; Clima der er varmt og udfordrer en let Klædedragt Silkeavlen drives sterkt sammesteds, og altsaa gaaer ingen Penge derfor ud af Landet; i Frankerig lever og et hundrede tusinde Mennesker, og maaskee flere af Silkefabriquer; Landets Nytte udfordrer det, at betiene sig af den tyranniske Herredømme, som Moden har givet det over andre Folkeslags Klædedragt og Levemaade, og at giøre det til en afgjort Sag, at ingen med Hæder kand lade sig see, om han ikke er klædt i Fløyel og Silke. Havde det blevet ved Klæde, saa havde Engelland, Holland, Dresden, Berlin og fleere Stæder trekkedes med Frankerig om Profiten; men som franske Silketøyer eftersørges overalt for Smagens, Lystens og Modens Skyld, saa havde de aldrig kundet opfinde noget fordeelagtigere, end den Møde, at klæde sig i Silke fra Top til Taa. Men hvi skulde vi høyest oppe i Norden efterabe de Sydlige Folkes Brug, Vort Clima er koldt 9 Maaneder og Aaret, vor Luft er saa foranderlig, at naar det midt om Dagen haver været ster Hede, kan man og Aftenen fryse, og da paadrager mange sig formedelst en let Klædning Lingesot, Sting, Brystseber, et sygt Legeme, ja Døden selv; men man døer med Glæde nogle og tyve Aar gammel, naar man fra sit fior sende Aar har været med at leve efter Moden. Vi har selv ingen Silkeavl; alt det Silke vi bruget kammer udenlands fra, og maae betales med indenrigs Producter, saa langt de rekker, og siden med Contant. Saaleds paadrager man sig Sygdomme og forkorter sit Liv for Modens Skyld; saaledes forarmer man sit Fæderneland, ruinerer sig og sine, og forøger de Fattiges Nod for Modens Skyld. Det er utroligt, hvilken Mængde Silke her aarlig forbruges. Det er ubeskriveligt, hvor dette Slags Overflødighed paa en tyve Aars Tid har taget til. J gamle Dage gik Hæders Klæder i Arv; men nu, da vi ingen Penge har, skal en blues ved, at bruge sin Faders eller Moders Klædning. For 20 Aar siden var det rart, at see nogen gammel hæderlig Mand med en Fløyels Kiol, og nu springer unge Mennesker og i Fløyels og Silke=Klæder. Paa Contoirene finder man unge Herrer i Fløyel og Silke med Pennen bag Øret, men Præsidenter, Raader og Assessorer i tarvelige Klædes Klæder. For 20 Aar siden var det nok, om en Mand skaffede sin Hustrue en Hæders Klædning, som hun havde paa til Bryllupper og andre hæderlige Samqvem, nu peges Fingre af hende, om hun ved saadanne Leyligheder lader sig see fem eller sex Gange i samme Klædning; nu maae hun have ti, tolv, ja flere Silke=Klædninger, den ene prægtigere end den anden, om hun skal være efter Moden, og om Manden er saa taabelig, at lade sig ruinere for Modens Skyld. For 20 Aar siden kunde en ærlig Mand i mange Aar bruge en og den samme Hæders Klædning, nu maae han hvert Aar i det mindste have en nye. Forandringerne paa Moden er en Snildhed af de Franske; thi om Moden var stedse eens, lod mangen en i 20 Aars Tid ikke giøre sig meere end en fløyels Klædning, som nu i samme Tid behøver 20. For 20 Aar siden brugtes allene Hæders Vester af Silke, nu kan ingen lade sig see dem foruden, nu gaaer endog Folk indtil Kammertienere dagligen med dem. For 20 Aar siden holdtes det for Overdaadighed, om en Student gik hver Dag med Striktrømper, og nu gaaer Laqvayer og Tienere med Silkestrømper, og paa det at saa mange flere maatte behøves, har man i Frankerig indført den Mode, at de stedse maatte være hvide, paa det at de, ved den idelige Vaskning desto før kunde slides op; ligesom de slæbende Kiole med sønderskaarne Remslinger og udhugne Strimler ere allene opfundne fordi at der kunde behøves desto flere Alne. Correspondence.