Berlingske Tidende, 1793-08-02
Paris, den 19de Julii. Anne Charlotte Gordet, en Datter af en forhenværende Adelsmand i Caen, Marats Afstrafferske, er ikke med Medens hendes korte Fangenskab mærkede man stedse den anstændigste Munterhed i hendes Ansigt, den urokkeligste Sinderie i hendes Tale. Hun var et Billede paa den sang. stede Dyd. Den 17de d. M. mødte hun for Revolutionstrihanalet; hendes Taalmodighed hendes ædle Opførsel bende Rolighed og Mod rørte Tilskuerne og Dommerne. Man undrede sig over hendes rigtige og grundige Svar. Han erklærte at hendes Handling ikke var nogen Forbrydelse men en dødig Handling : at hun havde allene fattet og allene udført sit store Forehavende, men at alle retsindige Folk vare dendes Medskyldigt, og at 25 Piger, som hun, kunde giøre Ende paa Frankrig Elendighed. Hun viiste i øvrigt hver ten Fathed eller Overmod i sin Tale. Hun spurgte ikkun smmende : om Marat var i Pantheon, Hun skrev, uden at bendes Haans skiælvede, til sin Familie. En Maler afskildrede hende under Forhører, og yttrede den Frygt, at hun ved Dommens Forkyndelse skulde forandre sig. Vær De kan ubekymret, sagde hun til ham, lig skal ikke forandre mig. Efterat Dommen var afsagt, stod hun og fra sit Sæde, ilede til sin Advocat, og sagde: "Jeg har her ikke forudstet en Ting. Man confiscerer mine Eiendomme, og jeg har efterladt mig nogen Smaaegield i Abbedier, vil De have den Godhed, at afbetale samme i mit Navn." Da hun be streg Karten, takkede hun den, som havde afskaaret hendes lange Haar. Hun var allene, og nærmede sig Skaffettet, en nogens Hielp. Paa Hovedet havde hun en hvid Kappe, og over fine Klæder den røde Morder=Særk. En utallig Mangde Folk ventede hende i Justitsvalladsets Gaard, som nasten var opfyldt med Qvinder og qvindelige Furier, hvilke dalt saa hende, brøde udi en vild Haandklappen og de und liste Forhandelser. Han blev udevægelig : af hendes Øyne, stenskinnede Udødelighed, i hendes Ansigt var udtrykt den. adleste Munterhed og en roelig Bevidsthed om Dyd og en stor Handling, blandet med medlidende Træk, som gave tilkiende, at hun følte for det Folk, som forhandede hende. Toget varede en heel Time, giennem forskjellige Gader af Paris, som vare opfyldte med en uoverseelig Mængde Menneskeer. Da hun kom til Skaffottet, syntes hun at være ved Enden af en trættende Reise. Man tog Hovedtøyet og Kappen af hende; hendes ædle Hoved, hendes blottede Skuldre, og hendes roelige Øyekast gjorde stort Jndtryk. Hun vilde tale til Folket, men man hindrede hende deri, Brettet syntes at falde langsommere end sædvanlig. Det frygtelige Jernstortede ned og afslog det ædle Hoved. Skarpretterknegten fremviiste det blodige Hoved og slog det med Haanden. Et almindeligt Murren fremførte de Ord: "Loven straffer, men den kiender ikke Hævn. Efter et kort Raaben: Nationen leve Republiken level begav enhver sig tilbage, og bragte i sit Hierte med sig Erindringen og hendes Mød og Skiønhed. Saaledes endte den ædle Charlotte Gordet fra Caen sit Liv. Udødelighed og Aarhundreders Beundring er hende vis. Et Monument skal engang staae paa hendes Gravsted, og det Folk, som nu forbander hende, vil maaskee, førend man troer, strøe Blomster paa hendes Grav. Det egentlige Forhør, over Heltinden bestod i følgende : Spørsm. : Deres Navn Svar : Marie Anne Charlotte Gordet, forhen d'Armand. Sp. Deres Alder, Sv. 25 Aar mindre 3 Maaneder. Sp. Deres Fødselsted, Sv. St. Saturnin des Vignaux. Sp. Deres Boepæl, Sv. Caen. Sp. Deres Stand, Sv. Jeg lever af mine Jndkomster. Sp. Hvad for en Anledning har forledet Dem til at ombringe Marat, Sv. Hans Forbryde ser. Sp. Hvad forstaaer De under hans Forbrydelser, Sv. Den Ødelæggelse, som Anarchiet har anrettet i mit Fædreneland. Han har fordærvet vor Nationalkarakteer, forstyrret Folkets Moral, det Uhyre har i 4 Aar vanæret os ved sine Forbrydelser. Lykkeligviis var han ingen Franskmand. Sp. Har De Medskyldige, Sv. Ja. Sp. Vil De nævne den, St. Ja Sp. Hvilke ere de Sv. Alle retskafne Folk i Frankrig. Kiende De saa lidet det menneskelige Har te, at de ikke kan indsee, at det behøvede ingen videre fremmed Tilskyndelse, og at man bedre udfører sin egen Bille enden Fremmeds. Sp. Elsker De den repantanske Regiringsform, Sv. Om jeg elsker den 2 Jeg elsker den og kan, der den bedre end nogen ; men Franskmændene mangle Aans og Virksomhed til at være Republikanere. Jeg ster atter uden Egnister, som søge at forøge deres Formue paa dette Medborgeres Ruier. Jeg seer i Conventens Forsamling at dende følge Mand, som taale, at en Haandfuld Onskabsfalde træde Menneskeheden under Fødder, og befordre BorgerKrigen. Jeg er tild af at leve længer blandt et vanæret Folk. Sp. Kiende De Diskop Clande Fauchet? Har han haft Kundskab om Deres Forbrydelse? Sv. De ville tvinge mig til, hans Nærværelse at gientage, hvad jeg allerede tilforn har sagt, at jeg alt for meget foragter den Mand og hans Grundsætninger, til, at have en Beslutning tilfælles med ham. Sp. Er De frugtsommelig : Sv. Jeg har ingen Mand, kiendt, og ikke fundet nogen, som jeg troede mig værd. Marats Ligbeglengelse blev hvidt Dagen før hans Afstrafserindes Henrettelse. Man har hans forraadnende Legeme paa inophøvet Seng omgivet med Kar, hvoraf opster vellugtende Damp. Toget varede lange; forskellige Talen bleve imidlertid holdte til hans Ære, en Mængde nysgierrige Silskuere opfyldte Gaderne; det hele Tog frembod hverken Skiønhed eller Harmoni, ikke det ringeste som faldt i Dyne, en og intet Udmærkende, undtagen den bryggede Hær af Lisfølgere. Man saae ingen Taare udgydes. Ligskaren bestod af mig flere Qvinder end Mand; Sectionernes Deputationer, vare meget ringe. Biergvartiet af Conventen og Administratorerne af Paris befandt sig blandt Følget. Man bragte den Afdøde endelig til Barføddernes Have, hvor hans Au ander Kanoners Løsning blev blesat. Barsædderne have forveret dans Hierte ; og hans Mand bliver hos Jacobinene. Paa hans Grav er laar en Steen, med den Paaskrift: Har ligger Marat, Folkets Ven, mordet af Folters Fiender. Jacobmerne have overdraget en af fine Medlemmer Fortsærtelsen af hans Blod. Det har den Opskrift: Maran Stygge.