Viborger Samler, 1820-10-02
London, den 19de September. I Gaar var en lang og heftig Debat i Underhuset, Dronningens Sag angaaende. Skatkammer=Kantsleren androg nemlig paa, at en Committee skulde udnævnes, for i Overhusets Dagbøger at undersøge hvorvidt Straffe= og Bods-Erlægelses Billen mod Dronningen var fremmet. Dertil svarede Hr. Creevey: at det vel var kommen ham for Øren, at Dronningens Forfølgere agtede at formaae Underhuset til, at frasige sig sin Myndighed i denne Sag med at examinere Vidnerne. "Men, jeg maae tilstaae " sagde han, "efterat Kongen og Underhuset, efter min Mening, har fornedret sig nok i denne Sag - ville Underhuset end mere fornedre sig, ved at give Slip paa sine Privilegier. Hr. Hobhouse sagde: "Jeg modsætter mig slige Undersøgelser af Overhusets Dagbøger. Den er med andre Ord: at Underhuset skulle være tilfreds med, hvad deres Herligheder havde gjort - Jeg troer netop det Modsatte. Overhuset har foretaget en Sag, som vanærer Nationen og tilintetgjør dens Jnteresse. Det har aabnet den grønne Pose, hvis Compagnon Underhuset har viist tilbage med For gt. Jeg indseer virkelig ikke hvorledes denne droces skulle upartisk vorde behandlet i Overhuset, Lorderne ere ikke bedre end andre Mennesker; de ere afhængige af menneskelige Følelser, som vi andre Naar de paa den ene Side have Monarkens Gunst og Belønning, og paa den anden hans Misgunst og Unaade; saa er det vel ikke vanskeligt at forudsige, hvorhen deres Dom vil falde. Man har fortalt os, at denne Lov ikke har til Hensigt, personlig at begunstige Kongen. Jeg forstaaer ikke, hvem den ellers begunstiger - Man spørge Almuen ad hvad den tænker. Hvorfor skal Loven i et Stykke forandres og ikke i det Hele, hvorfor skal Dronningen fornedres, dog - det er ikke Dronningen; men det er Kongen, Parlementet og Landet, der fornedres; vore Ministre, vore Gesandtere, vore Advokater blive i hele Europas Øine Spioner, Øretudere og Meenederes Beskyttere, og, for at fuldbringe det skjønne billede, ere derr. Pairer - som skulde være Statens ærværdige Støtter - beskæftigede med at undersøge skident Underlinnet, Poser og Kammerpotter. - Jeg indseer slet ikke. at Dronningen kan lide under, at Processen ophører; thi den maae dog endes til Ære for Hende; det er aabenbare, at alle fremtrukne Vidnet ikke staae til Troende, intet fornuftigt Menneske kan dømme efter deres Udsagn - Det bliver altsaa Underhusets Pligt, at gjøre Ende paa denne skammelige Fremfærd. Han forsikkerde: at det var muligt, Lord Castiereagh blev fornedret; men da han aldeles ingen Agtelse havde for ham, brød han sig ikke derom. Endelig paastod han: at andrage istæden for det foreslagne paa, at Hs. Majestæt strax skulle ophæve Parlementet." General Robert Wilson tog derpaa Ordet. Efterat have forundret sig over, at den anden Side af Parlementet ikke gjorde Modbemærkninger over Hr. Hobhouses Fremførte, sagde han, at han maatte efter Pligt modsætte sig billen, fordi han havde hørt alle Vidnernes Udsagn, og var af den Mening, at Oprindelsen til hele Sagen var en skændig Sammensværgelse. Kan man tvivle derpaa, naar man veed, at Baron Ompteda var beordret til at opbryde Laase, bruge falske Nøgler, stiæle Brev og som en Feig nægtede at slaaes med en Officee, der udfordrede ham, og, da han siden kom tilbage til Hannover, fik sin Gage udbetalt, som han under Hjeronymus Napoleon havde gjort sig uværdig til at hæve? Hvad skal man dømme om den Würtembergske Gesandt, der, forglemmende Gjæstfrihedens Pligter i det Øieblik da Prindsessen af Wallis forlod hans Huus, undersøgte hendes Sovekammer, og traadte i Underhandling med Kammerpigen og nedlod sig til lignende Undersøgelser, Hvad skal man sige om den Maylænder Commission der beskyttede bortjagede Domestikere og Forrædere, Dronningen er grusomt fornærmet ved de mod hende fremførte skammelige og uanstændige beskyldninger - Kongen er bedraget; thi umulig kjender Han de urene Kilder til de djævelske Udsagn."Hr. Bennet meente: "at Ministrene i denne Sag havde vanæret hele Landet, Over- og Underhuset og Kongen med." Han holdt et slemt Huus med Generalprokurøren, hvorover denne tog til Gjenmæle, Hr. Hume meente: "at man burde have benyttet sig af troværdige Engelske Vidner i denne famsse Sag, istædet for at lade fremmede Vidner komme. Han paastod, at man lagde de Vidner Dronningen ville fremføre, alle hindringer i Veien for at komme og, at en Oberst Brown især gjorde alt sit til, at de udeblev. Saaledes havde 4 Vidner allerede nægtet at komme hid - Han meente, at Dronningen tilsidst seirede og var ikke af den Mening, at Parlementet skulde udsættes; men at Sagen burde have fri Gang. At den hele Flok Biskopper havde raade til Sagens Fremme, meente han ikke var en Ære for dem. De burde været forsigtigere i deres Dom, og tænkt paa, at der muligt ville komme den Tid, da Folket ville indsee, at de Millioner som Geistligheden oppebar vare unødvendige til Sædelighedens Opretholdelse.