Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1809-08-28
Prinds Erkekanzleren holdt en Tale angaaende de trufne Forsvarsanstalter mod den Engelske Landgang, hvorved han især havde gjort Regning paa Nationens ædle Energie, naar den angribes i eget Hjem. Nationalgarden i de truede Departementer var indkaldet, Linietropperne satte i Bevægelse &c. Disse Forholdsregler havde vundet Keiserens bifald, og da Hs. Majestæt saa gjerne underholder Kommunikationen med Senatet, saa skal dette underrettes om Alt, hvad er passeret, siden Fjendens Landgang. Dets vise Beslutninger ville opfylde det dobbelte Øiemed, at overbringe Monarken Beviserne for hans Folks Hengivenhed, og at give Folket de fornødne Oplysninger og Monarkens Omhu. Fjenden bør ikke kunne rose sig af den Fordeel, at have kaldt de Franske Faner tilbage fra de Lande, hvor Seieren havde opstillet dem. Han maae indsee, at Jntet kan standse Frankerigs Skjæbne i sit Løb, at en krigersk Folkemængde kuns venter paa det første Signal, for at tilbyde Fædrelandet nye Soldater. Taleren sluttede omtrent saaledes: Engellændernes Raserie underretter os stedse meere og meere om vore egne Hjelpemidler, og hvert Forsøg fra deres Side udvikler og befæster de gjensidige Følelser af Tillid og Kjærlighed som forene Fyrsten og Nationen. Nu forelæste Grev Hüneburg en Beretning om Engellændernes Hensigt og Operationer: Hvorledes de allevegne fandt den tappreste Modstand; hvorledes Forstærkninger trængte midt igjennem deres Skibe ind i Vliesstingen; hvorledes Batteriet Napoleon paa Cadsand havde nødt dem at søge et andet Jndløb i Schelden; hvorledes Antwerpen var fuldkommen sikker a. Nu stod Nord=Armeens Avantgarde ved Schelden i Forbindelse med den Hollandske Armee, og Fjenden havde endnu ikke sat Fod paa Fransk Bund. Hans Hensigter mod Vliessingen og mod Flaaden vare neppe udførlige; men, havde Engellænderne Fremgang, saa kunde de forfinke Freden, og tilføie Frankerigs Allierede væsentlig Skade. Hs. Majestæt var derfor overbeviist, at de Franske ikke i hans Fraværelse vilde lade sig insultere af 30,000 Engellændere i deres eget Hjem. Han har givet Overkommanden over Nord=Armeen til Prindsen af Pontecorvo, og Kommanden over de Observationskorps, som samles ved Wesel og Lille til Hertugerne af Valmy (Kellermann) og Conegliano, (Moncey). Sagernes Stilling paalægger den Forpligtelse, at talrige Korps af Nationalgarden maae for det første ile til Nord=Armeen. Nogle Departementer have alt bidraget saa meget til dette Øiemed, at det lader, som forlangte de ene Æren at forsage Fjenden. Ustridig vil denne skjære Tænder af Raserie, naar han seer den Magt, der kommer ham imøde. Maaskee vil hans Had til den Franske Folk formindskes, naar han seer Umueligheden i nogentid at kunne mætte samme. Derpaa besluttede Senatet en Adresse til Keiseren, hvori blandt andet siges: "Deres Majestæt har for Engellændernes Skyld ikke nødigt at sende Tropper fra Donaus eller Tajos Bredder. Allevegne hvor der gives Franske, gives der og en Armee. Maatte Engellænderne kuns rykke frem paa de Franskes hellige Gebeet, Jngen Engellænder skulde see sin Families Tag igjen, Ruinerne af deres Vaaben skulde sire de Triumfbuer, Folkets Taknemmelighed vil oprette for dets dyrebareste Monark, naar han vender tilbage i Spidsen for sin udødelige Hær, og lader Fastlandets Fred forkynde ved Seieren!