Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-07-07
En Forfatter beretter, at han har forlangt adskillige Medicinalcollegiers Betænkning over: om man kan døe af formegen Roes. De have alle svaret: Nei. Jkke engang Napoleon, som man gjorde ganske er i Hovedet med Complimenter, skadede de noget paa hans Sundhed. Ja, ikke engang Qvalme skulle de have foraarsaget ham, uagtet mange af dem vare saaledes, at de endog paa Læsere kunne virke som et Vomitiv. Men man vogte sig dog for hvad Franskmanden kalder des Complimens de la placeMaubart eller Valby-Complimenter. Uagtet man, i saa Henseende, sædvanligen møder stor Overbærenhed og Liberalitet, saa maa man dog ikke falde med Døren ind i Huset. Naar man vil rose en anseelig Mands Vers eller Jndfald, saa maa man ikke bære sig af som Jesper i Jacob v. Thybo, enten at udbryde i overdrevne Lovtaler eller holde sig paa Maven af bare Latter. Man maa tvertimod lade, som man aldeles ikke vidste, at Jndfaldet eller Verset kom fra den anseelige Mand, men f. Ex. spørge leilighedsviis: "har Deres - læst det fortræffelige Digt, der nyligen stod i Adresseavisen over Grevinde 1 eller "man fortalte i Gaar i Klubben et ypperligt Jndfald, som en vis høi Herre skal have havt." Paa denne Maade undgaaer man at beskyldes for Smiger og faaer dog sagt hvad man vil sige. - Vil man have en saadan Mand ind i en Klub, saa bør det ogsaa skee paa en fiin Maade. Directionen maa, f. Ex. tilskrive ham et meget galant Brev, hvori den, efter hele Selskabets enstemmige Ønske, udbeder sig hans Tilladelse til at declamere i en forestaaende musikalsk-deklamatorisk Aftenunderholdning, Hans - fortræffelige Digt over Grevinde i Adresseavisen, og derhos den Bevaagenhed at Hans - vilde beære Selskabet med sin Nærværelse, for gunstigst at afgive sin Dom om Deklamationens Udfald. Naar man engang først har trukket en saadan Herre til Bords og tømt hans og Ægtemagens Skaal, saa bliver det en let Sag, at faae ham til Æresmedlem. Meest Leilighed til at gjøre Complimenter give Fødselsdagen; thi paa saadanne Dage gielder den sjeldneste Licentia poetica. Jo flere Hyperboler, man betjener sig af, desto større Lykke gjør et Digt. Dagens Høitidelighed berettiger til at tage alle Planeter med deres Attributer og hele Parnassets Befolkning i Reqvisition. Det vilde derfor være hensigtsmæssigt, at de fornemste Folks Fødselsdage i Complimenteerbogen vare antegnede; thi da kunde man længe i Forveien være betænkt paa at samle Materialier til sit Gratulationsvers. Kunde deres Ægtemagers Fødselsdage tillige være anførte, saa var det saameget desto bedre, især naar der engang skal skrives Liqvers; thi deslige skrives jo, som sagt, ikke for de Døde, men blot forde Efterlevende, og derfor er det godt, at kunne indflette den Levendes Roser i den Dødes Cypressekrands. Ogsaa i en anden Henseende vilde en saadan Opgivelse af Fødselsdage være af Nytte i vore Dage. Det er bekjendt, at i nyere Tider, den Skik at lykønske Folk paa deres Fødselsdag i Adresseavisen, er bleven meget almindelig. Men ofte har man saa mange at lykønske hele Aaret igjennem, at det er umuligt at vide bestemt Alles Fødselsdage. Naar nu Complimenteerbogen indeholdt en chronologisk Fortegnelse over alle bemidlede og anseelige Folks Fødselsdage, saa var denne en ligesaa fortræfselig Veiledning for dem, der ville lykønske, som Kjøbenhavns Veiviser er det for dem, som ville sende Breve om Understøttelse omkring i alle Huse. Paa Contoirer er man ikke meget for at gjøre Complimenter. Om man end ved Jndtrædelsen i et saadant Sprinkelværk bukker sig nok saa dybt, saa kan man fjeldent vente sig et Nik med Hovedet til Gjenhilsen hverken fra Chefen eller den skrivende Hær, han anfører. Det er nu eengang saaledes Skik og Brug, og derover maa ingen beklage sig. Men da Alting i vore Dage fremskrider til et Slags Perfectibilitet, og selv Tjenestepiger og Gaardskarle sige De til hverandre, saa var det dog muligt, at ogsaa paa Contoirer kunde indføres, om just ikke fransk Gallanterie, saa dog en vis Høflighed, der klæder alle Mennesker vel. En Anviisning til Høflighed for Contoirfolk kunde derfor maaskee ikke staae paa sit urette Sted i en Complimenteerbog. Om der aldrig udrettedes andet ved en saadan Artikel, saa vilde Enkelte derved dog afvænnes med, at bide af Folk, eller at see stift paa den, der, med et dybt Buk, hilser dem, ret som om de vilde sige: "hvo giver Jer Lov til det?" Det forstaaer sig, man kan ikke forlange at f. Ex. en Fuldmægtig, der allerede ved sin Titel bebuder noget Mægtigt og endnu mindre en Chef, der minder om en General en Chef og overhovedet ved det Ord Chef (Hoved) betegner den vigtigste og ædleste Deel af et Corpus, skal bukke sig saa dybt eller gjøre saadanne Complimenter, som den, der fremtræder for hans Skranker, men lidt – lidt Høflighed kan dog aldrig skade. Det smukke Kjøn fortjener, i Alt hvad Complimenter angaaer, vor største Opmærksomhed. Men dog synes man hidtil ikke at have viist det den i den Grad, det fortjener samme. J Tydskland er man i den Henseende kommet meget videre. Man har sørget for, at Mandens Titel ogsaa meddeler sig Konen, det forstaaer sig som femininum. Konen besidder der ikke blot fælles Bo, men ogsaa fælles Titel med Manden. Det strækker sig endog til Doctores; thi aldrig saasnart har Manden faaet Doctorhatten og Doctorrangen paa for sin Jnaugurial-Disputats, førend hans Kone, om hun end ikke engang forstod at læse hans Navn, naar det er skrevet med latinske Bogstaver, bliver Doctorinde. Det indskrænket sig ikke blot til academiske Værdigheder. Konen bliver ogsaa Hof raadinde, Amtmandinde, Educationsraadinde, Collegieraadinde, Overbygningsinspectorinde a.