Corsaren, 1843-05-05
(Efterstaaende Artikel er lige som flere af de foregaaende i udtaget af det beslaglagte Nr. og altsaa skrevet for næsten fjorten Dage siden.) "Agnete og Havmanden". Dramatiseret efter H. C. Andersen. Personerne. Grethe, Huusmandskone, Enke. Agnete, hendes Datter. Jonstrup, Seminarist, Agnetes Forlovede. Mette, Grethes Tjenestepige. Rosmer Havmand. Per Nielsen, Fister. (Handlingen foregaaer paa fyenske Kyst, deels over, i deels under Vandet.) 1ste Afdeling. "Agnete var uskyldig, Var elsket, var tro; Men stedse var hun eensom, Hun aldrig havde Ro - Aldrig Ro. - Hun frydede vel Andre, Men aldrig var hun fro." (Værelse hos Grethe.) Grethe (seer ud af Vinduet). Hvem mon det er, der kommer henne? Det er s'gu Skolelæreren. Hille den, hvor han er pyntet; han har faaet den sorte Knivtang paa. Han vil sigu vist idag gjøre Alvor af det og frie til Dig. Agnete. Troer I det, Moer? Grethe. Ja, gu troer jeg det. Han er saa forgabet i Dig som en Rotte i en suur Ost, det har længe været godt at mærke. Jeg vil gaae udenfor og tage imod ham. Agnete (ene). Ja, han sidder s'gu vist godt inden Vægge. Hans Kald er vel paa sine 200 Rbd., og det er da ikke at slaae med Nakken af. Endskjøndt i det har altid forekommet mig, at jeg var født til noget Høiere - Gud veed, hvorledes de tossede Nykker ere farne i mig. Det har bestandig været for mig, som om jeg skulde blive Præstekone, eller at jeg stulde faae en rigtig fiin og rask Junker. Men nu kommer jeg vel sagtens til at synge med Wessels Grethe: "Naar Dig Nogen Karper byder Men, har Du en sulten Mave, Og ei anden Mad kan have, Gaae de tørre Jyder ned." Grethe (træder ind med Jonstrup). VærsgoSkolemester, kom Han kun ind. Aguete slikker, min Sæl, alle fem Fingre efter Ham. Vær Han kun ganske rolig. Jonstrup. Er det sandt, Agnete Hansdattet, vil J virkelig ikke forsmaae saadant et gammelt Skrammel som mig? Mit Hjerte pikker som mit TombaksLommeuhr af Bespændelse efter at høre min Dom af Jer Mund. Siger J. Ja? O, sig det lille bitte Ord! Agnete. Ja. Jonstrup (styrter Grethe i Armene). O! Svigermoer! For nu er J min Svigermoer. Mette (kommer ind og hvidster til Agnete). Jeg sad ude i Stalden og malkede den blissede, og saa kom der saadan en fiin En til mig og sagde, at han maatte absolut tale med Jer, saadan at Jngen saae det. (Agnete og Mette gaae.) 2den Afdeling. "Saa tog han en Guldring Af Fingren sin; Der fandtes ingen skjønnere J nogen Dronnings Skriin. "Her, fra min, Min Elskede" - saa kvad han - "Du sætte den paa Din!" "Og, hør Du, stjøn Havmand Jeg vil tilhøre Dig, Hvis ned i Havets Afgrund. Du med vil tage mig! Tag Du mig! Og for mig til Din Havbund! Der vil jeg elske Dig." (Rosmer Havmand i Samtale med Agnete.) Rosmer Havmand. Som sagt, hvad kan Duvente Dig med Skolemesteren? Han er gammel, og, naar han døer, faaer Du maastee 5 Rbd. aarlig af Skolelærerhjælpekassen. Agnete. Ja, men nu ved den sidste Forordning er det dog blevet meget lettere for en Skolelærer-Enke at faae Hjælp af Kassen. Havmanden. Men hvad er Alt det, imod hvad Du vil finde hos mig! Jeg har fuldt op baade i Sæk og i Kiste, ikke at tale om - hør, holder Duaf Redspætter? Agnete. Ja, med Smør. Havmanden. Vi have Rødspætter hver Dag! Og, hvad Smørret angaaer, saa tage vi Skuespiller Hansen ned med. - Og see her! Her er en Ring, en ægte Guldring, jeg har selv kjøbt den hos Prahl, den skal Du hale, naar Du følger med mig. Agnete. Men hvorledes skal jeg komme gjennem Vandet? Havmanden. Bryd Dig ikke om det! Jeg har netop til det Brug løst Brødrene Møllers Dykkerapparat ind fra Assistentshuset. Agnete. Giv mig da Ringen! 3die Afdeling. "Agnete sad rolig : Ved Vuggen der og sang, Da hørie hun en Jordlyd, Som ovenover Klang: Ding, ding, dang, Og det var Kirkens Klokker J Holmegaard, som klang." (Paa Havbunden.) Agnete (læser i Hempels Avis). Havmanden. Er der noget Nyt i Bladet? Agnete. Nei, ikke synderligt. - Dog lad see! Aa, Rosmer, nu har jeg Noget at bede Dig om. Havmanden. Og hvad er det, Agnete? Agnete. Seer Du, Dr. Kalkar skal prædike i Odense, for han reiser til det store nye Embede, han har faaet. (Han har forstaaet det, Du!) Jeg vilde nu saa urimelig gjerne høre ham prædike endnu engang. Lad mig komme op og høre ham. Havmanden. Ja, gjerne, hvis Apparatet blot ikke er blevet skjørt, trækker det op til Blæst, medens Du er paa Land, saa skynd Dig endelig, for den bryder løs, ellers kunde der skee en Ulykke. Agnete. Aa, jeg er jo intet Barn! 4de Afdeling, forestiller noiagtig den Scene af Kjæmpevisen: "Agnette hun traadte Ad Kirkedøren ind - Og alle de smaae Billeder De vendte sig omkring." Dr. Kalkar vilde saagar ogsaa vende sig om; men han fandt det fordeelagtigst at blive som han var. Hun hører Prædikenen tilende, gaaer ud af Kirken og møder Mette, af hvem hun erfarer, at hendes Moder er død for ti Aar siden, uden at disse ti Aar have havt mere Jndflydelse paa hende end paa Chilian i Ulysses von Jthacien. Tilsidst vil hun gaae i Apparatet og foretage Reisen, Himlen er klar og stille; men hun tager sig ikke lagt for, at Rønsholt, Figaro og Bors-Bazaren staae ved Strandbredden, Havet oprøres af den voldsomme Blæst - hun omkommer. 5te Afdeling. (Hertil findes ingen Text i Kæmpevisen vi følge derfor Andersen Jalene.) Per Fisker (kommer, bærende Agnetes Lig). Dette Lig har jeg fundet, og, saasom det synes at være af christne Forældre, vil jeg begrave det christeligt. (Bedækker det med Grene.) Saa, det kan godt agere en Grav. Enhver veed dog, at Theatres Bræder ikke ere til at grave i. Ah, her staaer et Træfors! Det er forbandet heldigt arrangeret af Regisseuren. Naa! lig nu der! Fra Jorden est du kommen (endskjøndt sidst egenlig fra Søen), til Jord stal Du atter vende tilbage. Amen! (Gaaer.) Slutning. (Rosmer Havmand optrædet.) Sørgeligst bekjendtgjøres for deeltagende Slægt og Venner, at min elskede Kone, mine syv Børns ommeste Moder, betitlet "Agnete og Havmanden", igaar pludselig afgik ved Døden. Tillige takkes de ærede Budne og Uindbudne, der beviste den Afdøde den sidste Ære, samt Hr. Per Fisker for hans ved Graven uanmodet holdte særdeles skjønne og trøsteriges Talle. Ærbødigst Rosner Havnand.