Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1812-04-18
Hvad der for Critikens Domstoel meget bør komme i Betragtning er, at Hr. W., som jeg allerede eengang har anført, selv (S. 32) tilstaaer, at han oprindelig har skrevet sine Jdeer hapsodisk, uden Hensigt at forelægge Selskabet samme, og at han tillige beraaber sig paa det korte Tidsrum, Selskabet havde indrømmet til Besvarelsen. At Hr. W. prøvede sit Held saa godt han kunde, kan ingen fortænke ham. Dog hvorvidt det var rigtigt, at Selskabet forlangte tre Spørgsmaale af saa forskjellig Natur besvarede i eet Skrift, fortiente en egen Undersøgelse. At man ret godt kunde besvare Spørgsmaalet No. 1, bør Norge have et Universitet i sit eget Skjød, uden derfor just at kunne besvare No. 2. hvorledes indrettes det meest hensigtsmæssigen, eller No. 3, hvad udfordres der til dets Oprettelse og Vedligeholdelse, eller af hvilke Kilder tages de Midler, som dertil udfordres, vil enhver Sagkyndig tilstaae. Hr. W. har sikkerlig ikke Uret, naar han (S. 32) siger: "at hvert af disse Spørgs maales Besvarelse kan give Stof til et Volumen. J Selskabets offentlige Jndbydelse hedder det: Hensyn til Tidens og Landets Trang og Tarv, Grundighed og Frimodighed, forenede med strængeste Upartiskhed og Fordomsfrihed ere de Egenskaber, Selskabet forlanger skal (skulle udmærke Spørgsmaalets Besvarelse." Man maa altsaa antage, at Selskabets bedømmende Committee har fundet i det mindste de fleste af disse Egenskaber i det Wergelandske Skrift, eftersom det belønnede det, ja endog offentliggjorde det ved Trykken, og man maa altid troe, at flere Øine see bedre end to. Det er ikke vanskeligt at indsee, hvorledes Bogen er bleven til, om end aldrig Forf. selv havde givet os de tydeligste Formodninger derom i Hænderne. Hr. W. er en ung Mand, efter alle hans Universitetsbekiendteres Forsikkring, af gode Jndsigter, men, som hans Skrift tydelig udviser, ingen øvet Skribent. Han tilskyndtes ved Venners Opmuntringer (S. 32) til at gjøre Forsøg paa at opfylde de mange Fordringer, som Selskabet for Norges Vel gjorde. Uden Hensigt at forelægge det sine Jdeer sætter han dem enkelte paa Papiret. Arbeidet voxer ham under Hænderne. Han ordner de rhapsodisk henkastede Forestillinger, og, der bliver et større og fuldstændigere Værk deraf end han havde ventet. Værket indsendes til Selskabet; det bliver belønnet og siden trykt som den første Deel af dets Historisk philosophiske Samlinger. Hr. W. har altsaa meget at fremføre til sin Undskyldning. Han kan sige havde Selskabet tilbagesendt mig min Afhandling, saa havde jeg maaskee aldrig ladet den trykke, eller i det mindste ved modnere Overlæg og Erfaring, selv forkastet og omarbeidet mange af de deri fremsatte Jdeer. Hvad Critiken angaaer, da vil han selv nu, da Bogen er trykt i sin første Form, under bedre Otium og i roligere Sindstemning kunne forsone sig med den ved et heldigere Arbeide. Men Censuren, der egentlig er Aarsag i, at Skriftet offentliggjordes med alle sine svage Sider, kan man umuelig, som Rec., (Side 687) undskylde med, at den, med Hensyn til Præmieudsætterens Villie, har anseet sig pligtig til at belønne det hed ste af de Arbeider, som indkom, uden Hensyn til dets indvortes Godhed." At belønne et Priisskrift for noget andet end dets indvortes Godhed er noget, som jeg ikke har nogen Jdee om, og Præmieudsætterens Villie maa altid forudsættes at have været den, at det Skrift, der belønnes, skal besvare Spørgsmaalet paa en fyldestgiørende Maade. Men hvortil disse Jndvendinger, Selskabet har jo ved at optage Striftet i sine Samlinger tydelig nok lagt for Dagen, at det ikke misbilligede dets Jndhold.