Aarhuus Stifts-Tidende, 1824-10-02
Den i Kjøbenhavn afdøde Grosserer Jens Harboe var en Søn af Bønderfolk i Randersegnen. Som Dreng kom han paa Contoiret hos Knud Christensen, som den Tid begyndte at handle, især med Partier af Randers Handsker. Efter et Antal Aars Forløb blev han Grosserer Christensens Spigersøn og Handels fælle. Handelshuset: Christensens Sønner & Harboe, har bestaaet gjennem alle de Storme som have ødelagt de danske Handelskonjuncturer, og har endnu vedlige holdt sin Tillid ikke allene ved Østersøen men langs Europas Kyster indtil Levanten. Den Afdøde var desuden en af Stadens 32 Mænd (eligerede Borgere, og i de senere Aar Repræsentant i Rigsbanken. Har Klokker Hegaards Riimpose ingen anden Fortjeneste, bør man takke den for en vittig Bedømmelse i Literaturtidenden, som er beregnet paa at ryseMellemgulvet. Om den sindrige Vignet paa det lithograferede Titelblad, der skal være Digterens egen Opindelse, siger saaledes Recensenten: "Belæsset med Riimposen see vi ham bestige den vrinskende Pegasus. Den høire Fod staaer i Stighøilen, og med den venstre træder han paa en uforskammet Køterhund, der bider i Kjortelfligen og vil formene ham at svinge sig op paa den guddommelige Traver, uagtet man seer, at han i al Beskedenhed vil sætte sig baglænds og bruge Halen, som Tøile. Det havde derfor ogsaa været betænksommere af Hr. H., ikke at have ladet Pegasus englisere. Gaasevingerne ere ogsaa noget for smaae i Forhold til Bæstets Størrelse. Efter at have inddeelt Digtene selv i de didattisk-fortællende, de pathetisk, didaktiske, de elegiskeklynkende, de lyrisketlingrende og de improvisoriske, giør Recensenten Undskyldning, fordi denne Jnddeeling er saa ufuldkommen, da han vel føler, at en skarpsindigere Kritiker kunde skjære Hr. Hegaards mangfoldige Genie i langt mindre Stykker; men udbeder sig i denne Post Digterens gunstige Tilgivelse, da de æsthetiske Professorer i hans Universitetstid ingen Kollegier have holdt over den poetiske Anatomie. Rec. er raadvild, hvor han skal klippe nogle Smaaprover af dette poetiske Væverarbeide. "Den Lethed, hedder det fremdeles, hvormed H. tumler sig i Sproget, er næsten utrolig. Han er den Første, som viser os, at det danske Sprog har samme Smidighed til at knibes ind og vides ud, som det græske, naar det blot kommer under en Mesters hommeriske Behandling. Snart hugger han med en Skarpretters hele Behændighed Hovedet af et Ord(f. Ex. Lade for Chocolade), snart giver han et andet en Tryksexten for begge Ender, saa hele Midlen forsvinder, (f. Ex. Multido o. Multitudo), snart kapper han med eet Hug Agterdelen af to, tre Ord, uden derved at lade sig standse i Begeistringens Flugt (f. Ex. denne pragtfuld stor botanisk Have), og viser os saaledes, at Aphæresis, Synkope og Apokope ere ligesaa anvendelige i det danske som i det græske Tungemaal, snart øger han Ordene paa alle Kanter (som Haveblik for Havblik, Mukkaba for Mokkal, snart beriger han Sproget med Ord, som allene skylde hans Skaberkraft, deres Tilværelse (f. Ex. vine 3: drikke Viin, Ginte); snart bruger han bekjendte Ord i en splinterny Bemærtelse (som Kage 3. Suurbrød); og snart pryder han vort Gammeldansk med nydelige Jirater, forfærdigede i Tydskland, Jtalien og andre fremmede Lande (f. Ex. Dorf, Burg, vel 3: eller). Udegribeligt er det, hvorfor et saadant Genie saalænge har stillet sit Lys under en Skjeppe. Hr. H. har derved ikke engang handler forsigtigt imod sine Medborgere; thi hvor let kan det ikke virke skadeligt paa Synet, naar alt for meget Lys paa engang falder i Øinene. Ogsaa har han derved udsat sig selv for den Ubehagelighed, at En og Anden kunde blive saa blændet af Skjærer, at han ikke opdagede alle den nye Digters Fuldkommenheder." o. s. v.