Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1838-12-19
(J Udgiverens Fraværelse redigeret af Carl Bagger.) Forslag, til Fyens Stifts Læseforening mund Sam Forf. til vong Stiets mund Sø Undertegnede føle sig opfordrede til at foreslaae forLæseforeningen, at den som Selskab vil udtrykke sin Mening offentligen og bestemt derhen, at den i høi Grad misbilliger den Brug af Pressen, som eet af dens Medlemmer, nemlig Proprietair Hansen paa Kragsberg har gjort i sit Skrift betitlet: Første Part af et Sendebrev til Biskop, Faber. Vi tillade os at motivere dette Forslag Dersom her var Spørgsmaal om en enkelt Mands Angreb paa en anden enkelt Mand, da vilde det forsaavidt være Læseforeningen uvedkommende: men i ovennævnte Skrift er der skeet et saadant Brud paa den Sømmelighed, den Agtelse, den Tillid, som den Ene maa have for den Anden, hvis det borgerlige Samfund skal bestaae, at en Forening som nærværende, der har erklæret, at det hører med til dens Øiemed at danne en moralsk Dom, efter vor Overbeviisning nødvendigen maa udtale sig om det Oprørende i hiin Adfærd. Thi kan det taales, at de privareste Yttringer drages for Publikums Domstol, da maa al Samtale, uden i de fortroligste Kredse, efterhaanden høre op; thi hvo af Alle, som ere her tilstede, om han endog besidder den største Sandhedskjærlighed, tør vidne om sig selv, at han i enhver Samtale stedse saaledes overveier, hvad han yttrer, at han ønsker at see endog de løseligst udsagte Ord udbragte paa Prent i Blade og Skrifter, hvor de ofte fremføres aldeles udenfor den Sammenhæng, i hvilke de ere blevne sagte, Skal altsaa et Uvæsen, der griber ind i Husenes helligste Privatliv, vises tilbage, hvorledes kan dette da lettere, viensynligere, kraftigere skee, end om en Samling af hæderlige Medborgere udtale deres Misbilligelse mod en Fremgangsmaade, der truer med at tilintetgjøre alt borgerligt Samliv, at bortskræmme den frie Tale af vor Forening, og hvilken Betydning vilde ikke en saadan Erklæring have, der udgaaer fra en Forening af agtede Medborgere, som Haand i Haand ville gaae slige Jndgreb paa Privatlivets Helligdom imøde? Dernæst er det Hansenske Angreb af det Jndhold, at det har vakt enhver retsindig Mands Afsky, idet ingen Bitterhed, ingen Forargelighed, ingen Haan er sparet og med alt dette ere dog Udtrykkene af den Natur, at den juridiske Domstol her Jntet kan udrette. Skal nu Pressen ikke komme i Hænderne paa de tøileløseste Skribentere, da er det den moralske Menings Kald og Øiemed at erklære slige Misbrug ligefrem for det, de ere; det er en Opfordring, der ligger dem nær, der ønske, at Skrivefriheden skal bevares i videste Omfang; men hvor har den moralske Magt en større Betydning, en klarere Udtalelse, end i et Selskab af Mænd, der ene have forbundet sig for Livets høiere og vigtigere Formaal, Her er det efter vor Formening Pligt for alle Gode at forene sig stærkt og kraftigt og eendrægtigt mod en Fare, der kaster Pressen i Hænderne paa dem, hos hvem ingen Skaansel, ingen Ærbødighed gjælder. Eller staaer det sig virkeligen saa svagt med vor Dom, at vi ikke i det Hansenske Skrift see et Angreb paa det, som maa være hver Mand dyrebart og agtelses fuldt og som Enhver uden Undtagelse hvert Øieblikan være udsat for Eller skulle vi, hvor det gjælder den vigtigste Sag: Æren, være saa frygtsomme, at vi ikke skulde have Mod til at udtale, hvad vi dog i vort Hjerte erkjende for uædelt Og kan et Selskab, som haver en saa skjøn Begyndelse, saa glade Forhaabninger, med Rolighed see et af dets Medlemmer trodse, hvad enhver brav Mand vilde kalde den første Betingelse for god Orden? – Vi mene, at Selskabet vil vinde Alle Veltænkendes bifald i hele Danmark, naar det offentligen giver en saadan Erklæring, paa det at den ægte Liberalitet og den virkelige Frisindethed maae adskilles fra skaansel løs Skrivefrækhed. Endeligen troe vi vel, at ingen Embedsmand staaer saa høit, at han jo maa gjøre ikke blot Gud, men ogsaa sine Medmennesker Regnskab for sit offentlige og private Liv, men vi mene desuagtet, at det er en hellig Pligt for Enhver at vaage over, at de Mænd, der af Gud og Staten kaldes til at varetage Menneskehedens høieste Anliggender, ikke blive saaledes haanede, at deres Virksomhed i meenig Mands Øine, Odense, den 16 December 1838. Kalkaar, Formand. Jngen talte imod Forslaget. Ved Voterin(Proponenterne Følgeblad til Fyens Stiftsavis. taber en Deel af sin Kraft og Velsignelse; vi ere overbeviste om, at christelig Kjærlighed og christelig Pligt opfordrer Enhver, hvem Sandhed og Dyd er vigtig, til at bære Omhu for, at den sømmelige Ærbødighed, der skyldes Stillingen, ikke trædes under Fødder, paa det at ei en Forargelse skeer, hvis Følger ikke lade sig beregne; men denne Omhu vinder Kraft, hvor den udgaaer fra Flere, der kunne regne sig til de Bedre og af deres Medborgere ansees for saadanne. Ogsaa fra denne Side betragtet er det af Vigtighed, at Læseforeningen i nærværende Tilfælde udtaler sig klart og bestemt. Hædrede ved den Tillid at staae i Spidsen for en talrig Samling af agtede Medborgere, have vi i denne vor Stilling fundet en større Opfordring til at fremkomme med og motivere ovennævnte Forslag: At Fyens Stifts Læseforening vilde erklære offentligen, at den i høi Grad misbilliger den Brug af Pressen, som et af dens Medlemmer, Proprietair Hansen, har gjort.