Berlingske Tidende, 1775-01-01
Deres Majestæt, Dersom bevægende Grundes Vigtighed kunde endnu mere ophøye en Forsamlings Glands, hvor Deres Majestæt lader sig see i al sin Pragt, mon der da være nogen vigtigere, end den bevægende Grund, at sætte Lovenes Herredømme i Sikkerhed; hed, findes der vel nogen mere rørende Grund, end den at forene Magt med Godhed, Disse tvende Kiendetegn paa Retfærdighed og Godhed er det, hvorved det høyeste Væsen, lader sig kiende. Vil Gud frygtes, fordi han er retfærdig, saa vil han og elskes fordi han er god. Saa ere og Konger som Guds Tienere og billede, aldrig værdigere vor Ærefrygt, end naar Retfærdighed styrer deres Handlinger, og naar de, det de befale over Mennesker, selv følge Lovene. Aldrig ere de vor Kiærlighed værdigere; end naar de følge allene deres Hierters Drift og lade deres Undersaatteres Velfærdt være deres Hoved Beskæftelse. Deres Mst. har erfaret den almindelige Glædes lydelige Raab. Dette Fryderaab, som begyndte ved Indtrædelsen i Hovedstaden, og bliver endnu ved at lyde under disse hellige Gevelfter, er et Kiendetegn paa et Folks Taknemmelighed, som ønsker sig til Lykke med at have en Fyrste til Konge, der kiender disse Sandheders Værdie, og giør dem til en Regel for sit Forhold. Saadant et Folk, for hvilket den Pligt at elske sin Konge er en Fornøyelse og Nødvendighed, føler i sit Hierte en langt inderligere Fornøyelse, end den, som det med Munden giver tilkiende. Dets lydelige Fryderaab ere ikkun svage i Ligning mod Hiertets Følelser; Følelser, til hvilke deres M. har saa meget større Ret, da de ved Velgierninger have forekommet samme. J det Øye, blik, da Frankerigs Taarer over dets Konge begræd sin Fader, da det nedslaget af Smerte betragtede ikkun med Urolighed den nye Stierne, som skulle skinne for samme, har en glinsende Morgenrøde adspredt dets Urolighed, og ved at forkynde en skiøn Dag aftørret dets Graad. Hvilket et lykkeligt Forvarsel for et Folk at see en ung Monark, som samler omkring sin Throne Viisdoms Raad og Vittigheds Magt Deres Msts. Folk har allerede fornummet de nyttige Virkninger deraf. Den første Autoritets Udøvelse har været en Udøvelse af Godgiørenhed. De venter med Ærefrygt og Tillid det Øyeblik da Deres Mst. meere ubehindret skal kunde følge sit Hiertets Drift, og nyde den Fornøyelse, som den almindelige Lyksalighed giver en god Fyrste. Deres Majestæt giver i Dag Folket et meget overtydende Beviis derpaa, i det De tilbagekalde dette ligesaa høye, som gamle Parlement til sine Forretninger, hvilket formedelst dets Stand er opofret til sine Kongers Tieneste, hvilket ved at lade alle Undersaatterne i Deres Majeste Navn vederfares den strængeste Retfærdighed, er og skuldig til at give samme er Exempel paa den meest ubrydelige Troeskab, og uindskrænkede Lydighed. Styret af disse Grundsatzer har man forhen seet dette Parlements Lemmer med uforfærdet Mod at forsvare Carl den 7des Rettigheder til Kronen; man har seet den under den sidste Konge af det Huus Valois at besegle Lovenes Anseelse med deres Blod; man har under Henrich den 4de seet dem at virke med ved den første af de Bourbonske Kongers Triumph, som overvandt sit Folk ved Tapperhed, var dets Fader ved sin Godhed, og et Mynster for Konger ved sine Dyder. Dette Corps, som bestaaer af Magistrats Personer, hvis heele Liv er bestandig opofret til Lovene, hvis heele Ære bestaaer i at bevare det dem anbetroede Pant, hvis heele Stolthed gaaer allene ud paa, at fortiene deres Herres Fortroelighed og Agt; dette Corps havde ved Begivenheder, som denne saa herlige Dag begraver i Forglemmelse, haft den Ulykke at falde i sin Konges Unaade. Allerede førend Deres Majestæts Fødsel havde det erfares ligesaadan en Ulykke. Denne Fødsel som var en Glædes Tidspunkt for Nationen, var tillige den Tid paa hvilken Parlementet igien blev kaldet tilbage. Maatte ikkelige Omstændigheder i det Øyeblik, da deres Mst. bestiger Thronen, smigre os med ligesaadant et Haab, Denne bestandig merkværdige Dag seer sammes Opfyldelse. - Hvilke Forbindelser ligger ikke denne af Nationen saa inderlig ønskte Dag paa alles Hierter i Henseende til deres Majestæt, Taknemmelighed er den stærkeste Grund til Troskab og Kiærlighed. J sær skal dette Sindelav vise sig hos Magistrats Personerne. Beærede med deres Msts. Fortroelighed, dristig ved høystsammes Retfærdighed, skal de igien paatage sig de Forretninger, hvis Forliis de allene des Aarsag beklagede, saasom det derved blev dem umueligt, at give Deres Mst. Beviis paa deres Nidkierhed og Kierlighed til deres Pligter. Det være mig tilladt, Sire, efter at jeg derfor har aflagt til Deres Mst. i Parlementets Navn, den oprigtigste Taksigelse, at igientage for Deres Mst. de samme Ord, hvormed een af mine Formænd i det Embede, som jeg nu har den Ære at beklæde, tiltalede den høystsalige Konge i de Lit de Justice som blev holdt Ao. 1723, formedelst hans Major rennitet. Vi driste os til at tilbyde Deres Mst. det som vi maaskee kunde love dem allene uforfalsket og uden al Jndskrænkning, undtagen den, som Ærefrygt paaligger os. Det nyttigste, som man kan love en Fyrste og det besværligste for den Undersaat som udretter det, er Sandheds Erkiendelse. Vi skal søge at efterkomme saadant, i det vi sværge Deres Mst. veden hver Leylighed, den samme Troeskab, som vi stedse have iagttaget mod Kongerne, Deres Forfædre. Alvor Lykke skal bestaae i den Ære at have opfyldt saa stor en Pligt, og vort Sinds Rolighed skal grunde sig paa det Vidnesbyrd, som vor Samvittighed giver os, at vi deraf ere ganske opfyldte. Og ved hvem, Deres Mst., kunde og Sandheden sikkere trænge ind til Thronen, end ved Prinzernes Stemme af det Kongelige Blod, ved de Stores i Riget, og ved Parlements Magistrats Personernes Røst? De lykkelige Forvarfler, under hvilke Deres Majestæts Regiering begynder, forkynde, at vi siælden skal komme til at opfylde denne Pligt. En Fyrstes Hierte, som ikkun vil herske, ved Retfærdighed og Godhed er selv Sandheds Tempel. Deres Msts. Regiering skal i Historiens Aarbøger blive en Underviisning for EfA 2denlamme imod ter. terslægten; den skal være hellig i de Franskes Hierter, og i Monarchiets Historie, som Tidspunkten til deres Roes og Lyksalighed. Deres Undersaattere, Sire, skal tælle deres Dage fra Deres Msts. Velgierninger, og fra en Dronnings Velgierninger, som er saa værdig til Thronen, hvilken Hun ved Hendes Yndighed giver større Glands, og som Hun ved Hendes Dyder ophøyer, kort sagt, som er saa værdig til at giøre en stor Konge lykkelig, og tillige med ham at være en Gienstand for sit Folks Kierlighed og Ærbødighed. Efter at den første Præsident havde endt sin Tale, begyndt te den første General=Advocat, Hr. Seguier, som førte Ordet for Gens du Rol, at tale til Kongen saaledes: Sire.