Aalborg Stiftstidende, 1846-07-08
Aalborg, den 8de Juli. Vi omtalte for nogen Tid siden det Ønskelige i, at Hr. Fabrikeier Bruun til Bruunshaab, som er Suppleant i 16de Landdistrict, maatte ved nyt Valg komme til at indtræde i den jydske Stænderforsamling. Som vi erfare, vil dette nu ogsaa uden nyt Valg skee, idet den Deputerede i hiint District, Hr. Gaardeer Meldgaard, har givet Anmeldelse om, paa Grund af svageligt Helbred ikke at ville kunne møde, og indtræder saaledes Hr. Bruun i hans Sted. Forøvrigt vil der, foruden i det tidligere omtalte 1ste Landdistrict, tillige forestaae Valgvacants i det i Tallet sidste eller 22de Landdistrict, da den alderstegne Deputerede, Møllerier Justitsraad Wulff, R. af D. og Dom., der som bekjendt har været alle de hidtilværende jydske Stænderforsamlingers høiagtede Alderspræsident og som saadan ogsaa var den, der talte det første Ord i Viborg Stændersal – nylig paa Grund af sin høie Alder og svækkede Hørelse, har indmeldt sin Dimission. Da ogsaa dette District mangler Suppleant, ville tvende, om ikke eventualiter flere, Valg iblandt de mindre Landeiendomsbesiddere blive at foretage. J 9de Landdistrict oprykker Suppleanten, Hr. Gaardeler Thorsen i Jngerslev, da den Deputerede, Hr. Assessor Secher til Vedø. ved Eiendomskifte er gaaet over i en anden Valgelasse. J Godseier- og Kjøbstad Valgelassen er ikke Sandsynlighed for forestaaende nye Valg. I den nylig i "Archiv for Handel og Toldvæsen leverede Afhandling om Jyllands Qvægudførsel og Midlerne til at fremme Samme omtales det lavere Punct, hvorpaa den jydske Kornproduction endnu staaer og Ønskeligheden af at benytte denne mere til Qvægholdning og de deraf udspringende Jndtægtskilder. Berlings Tidende" har i adskillige Tillægsbemærkninger taget til Gjenmæle mod hine Yttringer om den jydske Kornproduction og dens Qvalitet, som den anseer nu ikke længere at staae meget tilbage for Øernes. Det skulde glæde os meget, om vi kunde istemme samme Forsvar, men saasom vi hellere ville være Sandheden i vort provindsielle Landbrugs svagere Sider bekjendt, end optræde som blot Apologist, maae vi aldeles tiltræde og stadfæste hvad der i hin Afhandling er sagt, ikke blot om vor Kornavis Beskaffenhed, men tillige om den retteste Anvendelse for Productionen til Jyllands Bedste; thi vel er det sandt, at vort Korns Qvalitet er bedre nu end i en tidligere Periode og at vi altsaa vel kunne siges heri at være gaaet noget fremad, men dog ingenlunde i et Forhold, der svarer til vore Concurrenters Fremskridt i Kornavl og Kornets Behandling. Endnu staaer Jordbehandlingen hos os paa et meget ufuldkomment Punct og at dette har hævet sig i enkelte Egne, hvor Frugtbarhed og locale Begunstigelser have kaldet mere Jntelligents ind i Agerbruget og skabt mere Pengekraft til at fremme det: vil ikke kunne gjøres anvendeligt paa den større Udstrækning, hvor Fremgangen i det Hele endnu er temmelig langsom, hvor man endnu heller ikke har tilstrækkelig Opmærksomhed paa gode Udsædearters Anskaffelse og isærdeleshed paa Sædens Conservering og Behandling efter dens Indhøstning saavel hos Landmanden selv som hos Kjøbmanden. De mange hæderlige Exempler paa Fremgang baade i Kornavt og Kornbehandling, som i de forskjellige Egne af Provindsen meer og meer optræde, ville vel, ved den Frugtbarhed, der ligger i hvert godt Exempels Spire, ogsaa med Tiden give vor Kornproduction og dens Export en høiere Betydning; men ved den Almindelighed, som netop ved en til Udførsel bestemt Production udfordres - da Handelen med Sædarter forqvakles og selve Renommeet lider ved en idelig Afsondring af Qvaliteter – turde den Tid endnu være fjern, da Jylland, om det endog i alle Henseender laae i dets sande Agricultur-Jnteresse – hvilket vi betvivle, kunde egne sig til at repræsentere sin Hovedstyrke i Kornudførsel. For at opholde os endnu et Øieblik ved den nærværende Tilstand og en Sammenstilling med vore Øers eller endog med Østersøens Kornavl, behøve vi blot at henvise til hvad der i Kornhandelen er tilstrækkelig bekjendt og hver Dag erfares, og hvorefter enhver Kornhandlende veed, hvor vanskeligt det er anbringe vort Korn ved Siden af Kornvarer fra Øerne og navnlig ved Siden af Østersøens Kornproduct, naar ikke temporaire Conjuncturer begunstige en meget udstrakt Grad af Afsætning. Saadanne Conjuncturer, der udgjøre Handelens lykkeligere, men ogsaa sjeldnere Periode, er imidlertid ikke at stole paa og allermindst i den Fremtid, England nu har aabnet ved at bane den lettere Vei for vore bedre udrustede Concurrenter. Som saadanne ville især Østersøens Kornproducenter let kunne overfløie os, thi deres Product staaer ikke blot langt over Jyllands, men ogsaa over de danske Øers. J Østersøens Lande er det ikke blot Agerdyrkningen i det Hele der er hævet paa en større Høide, men Behandlingen af Productet overgaaer ogsaa langt vor Fremgangsmaade hertillands, navnlig i Jylland, hvor man endnu i mange af de større Kornexportsteder ikke engang har Tørre ovne til at sikkre Qvalitetens Conservering i vaade Aaringer og hvor man ogsaa først iaar er begyndt med Lufttørring, som saa almindelig anvendes paa næsten hele Østersøens Kornudførsel. En Følge af den ringere Omhu der hos os, og vel at mærke navnlig i Jylland, anvendes paa Sædens Førstebehandling og Conservering, er det ogsaa, at Kornet ofte vanskelig staaer sig til den længere Forsendelse, saaledes som det, som bekjendt, navnlig iaar har været Tilfældet med Rug, af hvilken der, ved den betydelige Forsendelse til Holland og Belgien, kun skal være ankommet Lidet fra Danmark i sund Tilstand. Jøvrigt er det her i Jylland ikke blot i Avls og Behandlingsmaade vi endnu staae saa meget tilbage, men Meget ligger ogsaa i de climatiske Forhold, navnlig i den store Deel af Provindsen, hvor Vestenvind og Havguser, uhindrede af Skovbeskyttelse, øve deres skadende Indflydelse, der kun bliver altfor følelig saa længe ikke en forøget og gjennemtrængt Jordeultur har givet Jorden større Kraft, til at modstaae, eller dog modvirke de climatiske Jndvirkninger. Men ligesom det derfor paa en Maade ogsaa ligger i de locale Forhold, at Jylland maa staae tilbage i Kornavlen, saaledes viser ogsaa dette, at det bør være Jyllands Hovedopgave eller dog fortiden endnu den første, at sætte Jorden i den forøgede Krafttilstand, der, naar denne først engang er indtraadt, maaskee i Tiden kan hæve os til tillige at være egentlig fornudførende Provinds. Saaledes som Tilstanden fortiden er, saalænge Jorden endnu behøver en Masse af Krafttilføring og saalænge de store Arealer, der underligge Pluraliteten af Avlsbedrifterne, kræve en endnu meer anstrængt Virksomhed, bør vistnok hele Jyllands Hoved=Opmærksomhed være henvendt paa Qvæghold for derved at forøge Gjødskemassens Production og ved at omvende Kornet til Fodring sætte Jorden istand til at reproducere. Vi finde derfor den Anskuelse: at Jylland bør opfødre en stor Deel af sit Korn for at befordre Qvægholdet og derved sin egen Agerdyrknings Fremskridt, saavel fuldbegrundet i Tilstande nes Beskaffenhed som i en baade ogronomisk og statsekonomisk rigtig Opfattelse. Det er den samme Basis, der ligger til Grund for Peels hele Korntold-Frigivelse, der snarere eller dog ligesaa meget er en Plan i Agriculturens og i den sande Statsoekonomies som i andre politiske eller sociale Jdeers Jnteresse, idet England, samtidigt med at Udlandet stædes til Concurrence i Kornproduct-Salget, aabnes for fri Indførsel af Qvæg og alle Fodrings- og Gjødningsstoffer, der ville give Englands Agerbrug et forhøiet Opsving, som det hidtil kun møisommeligt og med enorm Bekostning har maattet tilkjæmpe sig. Havde Jylland selvstændig lagt mere Vind paa Qvægavl, end egentlig hidtil er skeet, da vilde den sande Kraft have været bevaret for os hjemme og have fremviist sig i vor Agricultur, istedetfor at vi ved at udføre vort Qvæg til Holsteen og Syd=Slesvig for at fedes ogsaa have tilført dem vor Jordbunds Fedme. Følgerne synes nu at maatte have varslet tilstrækkeligt og med Aabningen af den frie Qvægindførsel i England være et saameget sikkrere Fingerpeg for hvad Princip vi have at følge. Qvæg avlen maa, efter Jyllands Bestanddele og efter hvad Jylland, trænger til, være vor Hovedopgave; England – den store Folkemave – aabner sine Havne for vort Qvæg og vort Qvægs=Producter, Qvægavl, Qvægopdrætning og Qvæg fodring, samt ombyggelig Cultivering, af alle de Producter, Qvæget bringer, for at kunne tilføre disse Englands Marked, bør utvivlsomt være Jyllands agronomiske Hovedopgave. De Afvigelser herfra, som enkelte Egne maatte tilraade, ligge i Localiteter, der kunne tale for sig selv. Men for at bringe Qvægavlen i Jylland paa et saadant Standpunct, udfordres tilvisse ogsaa Befordringsmidler, der kunne sætte os i en directe og hurtig Forbindelse med England. At overlade Reglisationen heraf til Actie-Jnteressen, vil kun være at henskyde til en uvis Fremtid hvad der intet Øieblik burde hvile og vi haabe derfor ogsaa, at Regjeringen, ved at overveie denne vigtige Sag, vil søge selv at fremkalde eller kraftigen medvirke til Oprettelsen af Dampeie, der kunne bringe Jylland, hvis materielle Rapport til England nu kan siges at være rykket væsentlig nærmere, ogsaa i lettet Communication med det store Consum Marked, der ligger os saa nær og fra hvilket vi kun selv ved Indifferentisme eller Kraftløshed holde os fjernet.