Aarhuus Stifts-Tidende, 1837-03-23
Af Jndlæg og Documenter i den Wormske Sag meddeles her endnu følgende Brudstykker: Som det allermeest fremtrædende Træk i Worms Characteer, nævnes den ømmeste Kjærlighed for Forældre og Sødskende. Hans i Retten fremlagte Breve til Sødskende og Forældre bære umiskjendeligen Præget deraf. Den stærke Modsigelse, hvori hans usandfærdige Angivelse af sin egen Fader som Tønders Morder, synes at staae hertil, forklares i Defensions-Jndlægget ogsaa som "Tilkjendegivelse af hiin inderlige Kjærlighed, skjøndt i den forunderligste, rædselfulde Skikkelse, idet han har søgt at forvandle sin Faders og Families Sorg over ham til Afsky og Forbandelse, for derved at lindre de ham kjære jordiske Væseners Smerte og Kummer." Worm's Hjertelag betegner hans 19aarige Søster i et Brev til hans Defensor saaledes: "Godmodighed har stedse fulgt ham over hans Evne, thi han kjendte ingen større Glæde end at give bort, end- ogsaa til det Sidste han eiede. Han havde ofte sagt, at han kjendte ingen større Lykke end at kunne glæde Andre." Fra Barn af havde han altid tragtet efter Storhed, og hans Phantasie malede ham Fremtidsbilleder som hans Forældre og Sødskende som oftest fandt nopnaaelige. Da han gik i Nyborg Latinskole havde han især udmærket sig i Religion, og ifølge Søsterens Forsikkring har han fremdeles vedligeholdt det religiøse Sindelag, med høi Tillid til Gud, om et tilkommende Liv og Sallighed i dette. J sit 14de Aar maatte han forlade Latinskolen, fordi hans Fader ikke længere havde Evne dertil. Han yttrede megen Lyst til Malerkonsten, men ogsaa her var hans Jdee den store; han vilde ikke være simpel Malerdreng, men dannes ved Akademiet, hvorfra hans Phantasie lod ham øine Udsigt til at opnaae den høieste Lykke, men Faderen havde heller ikke Evne til at lade ham gaae Konstnerveien. (Han skal især have store Gaver til Digtekonsten." Derpaa kom han i Huset hos sin Morbroder, en Godsforvalter i Lolland, hos hvem han skulde læse til dansk juridisk Examen. J Mai 1834 forlod han hemmelig Onklens Huus og tog til Hamborg. Fra dette Øieblik – bemærker Actor i sit Jndlæg, begyndte hans ulykkelige Periode. Det flittige, velopdragne unge Menneske blev forvandlet til en Lediggænger, og i kort Tid ført mod den Afgrund, som der fattedes ham Aandskraft til at undfly. Det var en Reisende fra Hamborg, ved Navn Knauch, som havde opmuntret ham til at forsøge sin Lykke i Hamborg. For sin Defensor har W. opgivet, at hans Hensigt havde været, at lade sig hverve til Batavia, og sende Haandpengene til sine Forældre for at afhielpe deres trange Kaar. Men det var ikke lykkedes ham, han var bleven syg, og kommet hjem igjen i den usleste Forfatning. Han var nu bleven saa tungsindig, at han ofte faldt i heftig Graad, og ønskede sig død, da han følte sig bestemt til, aldrig at blive lykkelig her i Livet. Efter at han hele Sommeren 1834 havde været hjemme hos sine Forældre, bildte han disse ind, at han havde faaet et Engagement hos Knauch i Hamborg. Onklen bidrog til hans Eqvipering, og han reiste bort, men til Kjøbenhavn, og ikke til Hamborg. Han søgte der Empløi paa alle mulige Maader, endog som Tjener og Karl, men Alt forgiæves. Hans Udvortes, der ikke lod vente Kræfter hos ham til Arbeide, var ham imod. Jntet lod jeg uforsøgt - siger han i et Brev til Defenfor hvorved jeg kunde have faaet et ærligt Udkomme, Intet vilde have været mig for suurt eller for ringe, naar blot min Elendighed kunde bleven skjult for mine Forældre; men alle mine Bestræbelser vare frugtesløse. Han indbildte imidlertid sin Familie i Nyborg en Række af conseqvent gjennemførte Usandheder, for i dens Øine at give sin Stilling et haabefuldt og trøstende Udseende, imedens den var høist fortvivlet. Han tilskrev sine Forældre Breve som vare daterede fra Steder hvor han slet ikke havde været, og opspandt en heel Roman, idet han fingerede en Person ved Navn Lucilie Frosch i Hamborg, en rig men aldrende Pige, hvis Kjærlighed han havde vundet under sine opdigtede Ophold i Hamborg. Hun er god – skrev han den 12te Jan. 1836, men langt ældre end mig, og mangler ethvert Udvortes, der kunde tildrage hende et anseeligere Parti end jeg er. Hun var, til hun lærte mig at kjende, hensunken i stum Følesløshed og Smerte over Tabet af en i hendes Ungdom elsket afdød Forlovet, med hvem jeg i Udvortes og Væsen skal have en skuffende Liighed; og det er det, der har gjort min Lykke." Denne Lucilie foregav han, var i Familie med hans Principal. Derfor – vedblev han i sit Brev, byder Klogskab og Forsigtighed, at vi maa holde vores Forbindelse hemmelig, da Familien vil sætte sig med al Magt mod vores Parti, saasom den har eneste Fordring paa at arve hende, hvis hun døer ugift. Men til næste Sommer haaber jeg dog at komme i Besiddelse af min dyrebare Lucilie, og da vil jeg kunne forløse Dem, kjæreste Forældre, fra Deres Næringssorger. Med hendes Haand kommer jeg tillige i Besiddelse af en Capital paa 23,000 Mk. Banco. Under 1ste Februar sendte han endog et Stykke af et tydsk Brev der skulde være fra hans Lucilie. Den 9de meldte han dem, at han havde tiltraadt en Forretningsreise til Sverrig. Saaledes fik de flere Breve, fra ham, fra Malmøe &c. Han glædede sine Forældre, og Søstre meget ved sine kjærlighedsfulde Breve.