Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-09-10
Bidrag til den franske Statsforfatning og Statsforvaltnings Charakteristik i Bonapartes Epoche. (Fortsættelse; see forr. No.) Kornoverflødigheden i de hinske og belgiske Egne har aldrig gavnet Alpebepartementet, og Bourdeaux Vine og Provence Olier have altid været meget dyrere ved Mosel og Bonne end ved Newa. Politiske Regnemestere, som Sismonde, havde allerede for ti Aar siden forsikkret, at Douaneforfatningen kostede den far digste franske Daglønner tyva Franker aarligen; uden at underskrive denne Beregning som ufeilbar, er det en Kiendsgierning, at næsten alle Fabricata, der hørte endog til den Fattigstes Livsfornødenhed, vore stegne til det Dobbelte, ja Tredobbelte, endskiønt de vare forfærdigede i Landet selv, og da Duanesystemets Skjærpelse var stegen med hvert Aar, ja næsten med hver Maaned, saa kan man tænke sig, hvor stort de Enkeltes og det Heles Tab maa have været. Ligesaa skadelig for Frankrigs Velstand og maaskee endnu skadeligere end Douanevæsenet vare de ved Finantsloven af 5te Ventose Aar XII. skabte Droits reunis, og blandt disse igjen især Saltafgivten, og Drikke afgivten, der skulde svares af alle Vine, Æble og Pæremost og Brændeviin, og gav Anledning til uendelige Plagerier for de Ydende; derfor, vare disse Afgivter ogsaa saa forhadte hos Folket, at man forandrede deres Navn fra Droits rium tildroits ruineur, og ved Tingenes Forandring i A. 1814 intet ivrigere blev forlangt end sammes Afskaffelse. - Jøvrigt bestod det Trykkende i det af Bonaparte skabte Afgivtssystem endnu deri, at den Udende aldrig vidste, om han havde ophørt at betale, og hvorvidt Regjeringens Fordringer til ham endnu kunde gaae; thi disse Fordringer havde intet bestemt Maal. Alle offentlige Anstalter, som i andre Stater Regjeringerne lade udføre paa deres Bekostning, maatte i Frankrig Jndbyggerne bære, og det er virkeligen ingen Overdrivelse, naar man siger, at den Bonapartiske Regjering sjeldent gav til de almeennyttigste Jndretninger i Departementerne andet end Papiret, hvorpaa Beslutningen stod. Naar en Entrepot skulde indrettes, en Børs opføres, en Havn forbedres, en Canal, en Bro, en Dam anlægges, saa blev der altid strax udskreven en Localafgivt, til hvilken alle Stæder og Departementer, der directe eller indirecte engang kunde høste Nytte af Værket, bidroge. En Beslutning eller et Decret bestemte det Antal Centimer, der for enhver af de Deeltagende Stæder skulde føres til de directe Afgivter. Den hele Lovgivende Konst bestod i at forfærdige den Tarif, der hver Gang tilføiedes en Anordning; og Consularbeslutningerne og de Keis. befalinger af det Slags ere utallige. Selv ved Anlæg, hvormed Herskeren vilde forbinde sit Navns Hæder, brugtes denne Fremgangsmaade. - Døynæst fortjener det ogsaa at bemærkes, at Bonaparte forenede med sit Finantssystem især to Egenskaber: Meget Skriverie og Travelhed, Reglementsaanden og Plageaanden. De to første fandt han hos Nationen, og han har bragt dem til en frygtelig Høide. Aldrig er der vel blevet skrevet og besluttet mere, og aldrig har vel de Skrivendes Tal været større i Frankrig, end under Bonaparte. Aldrig har Tabelvæsenet spillet saadan en Rolle, som under hans Regjering. Ligesom han vilde oversee hver Stad, hvert Departements og alle Hjelpekilder og Fornødenheder, med et Øiekast paa en Tabel, saaledes skulde det ogsaa være med hele Frankrig. Vant ved Opdragelsen til Tal og mathematiske Former, vilde han paa denne Maade lægge det underkuede Folk Beviset for dets Lykke og Velstand i en tydelig Beregning for Øine. De mærkværdigste Omstændigheder af dette Slags ere Konst og Manufacturtabellerne i Moniteuren af 28 Nov. 1811, og Ministeren for det Jndre, Grev Montalivets Expose angaaende Rigets Tilstand i A. 1812 i