Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1784-02-24
Endskiønt jeg nu forhen har sagt, at der maaskee fandtes ligsaa mange velskabte Mandfolk, som Fruentimmere, saa kan man dog i Grunden ikke negte, at de sidste Ansigtes Træk ere finere og undigere, og deres hele Skabning overhovedet smukkere end de førstes; Men skulle da vi Mandfolk, ikke eie noget, enten physisk eller moralsk Fuldkommenhed, af hvilken vi i Besynderlighed kunne rose os, Mia synes dog, at de gode Fruentimmere have bekommet et Tilnavn af os, som saa aldeles er efter deres Smag, saa burde de og beære, os, til et Slags Vederlag med et Tilnavn, som kunde skikke sig til os. Men de vise heri, at de heller ville tage mod Æresbeviisning end selv uddele nogen. Vi glemme sielden, naar vi tale med Fruentimmerne, at give dem Navne, som kildre deres Øre. Min smukke, min dellige a. ere Ord, som vi stedse fore i Munden, men vi maae derimod lade os nøie med tørt og tomt; Min Herre, Det er sandt, Mandfolkenes Alvorlighed kan ikke vel tillade dem at tage imod deslige Titler i daglig Omgang, men desuagtet kunde de dog i visse Tilfælde vel blive brugte, og hvorom alting er, saa er det dog allerede fornøieligt, naar man veed, at een eller anden Titel med Rette tilkommer os. Jeg har derfore længe tænkt paa, om der ikke kunde findes et Navn for os; som var af lige Vegt, og Værd med det, Fruentimmerne bære. Der ere vel nogle faldet mig ind, men ved nøiere Betragtning have de ikke holdet Prøve, Kunde v. f. Evelkaldes det fornuftige Kiøn, Jeg veed meget vel, at en heel Deel Mandfolk paastaae, at de have større Fornuft, end Fruentimmerne, men jeg er ikke af den Tanke. Jeg savner desværre, alt for ofte hos mig og mine, lige den Forstand, jeg derimod finder hos mange Fruentimmere, endskiønt disse Sielekrefter i Opdragelsen ikke dyrkes saaledes, som vores. Da vi nu ikke kunne berømme os af et Tilnavn, med hvilket det smukke Kiøn har beæret os, og nødes til selv at opsøge et, saa maae vi tage os vel i Agt, at vi ikke vælge noget Navn, som kunne give Fruentimmerne, dette saa omsindede Kiøn, den ringeste Anledning til at holde sig fornærmede. Hvis vi nu ville kalde os det fornuftige Kiøn, da er jeg bange for, at dette Navn ville skurre i de Smukkes Øren. De skulle maa skee tænke at vi derved ville fradømme dem al sund Fornuft, og igien oplive den gamle Vilfarelse, at Fruentimmerne ikke hore til det menneskelige Kiøn. Kunde vi da ikke kaldes det stærke Kiøn, Nei dette Tilnavn kan af adskillige Aarsager ligesaa lidt antages, som det forrige. Den blotte Styrke som en physisk Fuldkommenhed betragtet, har ikke den Glands og Vegt, som er nødvendig, i Fald vort Tilnavn skal være ligesaa fremskinnende som Fruentimmernes. Desuden kunde og dette frygtsomme Kiøn ved den Tanke, at vi vare dem forstærke, lettelig skræmmes for os; og hvad vilde velvære vores Tilbøielighed meere imod end dette? Tilmed er og den Bebreidelse, at Fruentimmerne ere et svagt og skrøbeligt Redskab, ikke allene fordem selv noget modbydelig, men og tillige saa gammel og afslidt, at vi ikke maae bringe den i Anseelse igien, ved at kalde os det stærke Kiøn Men kunde vi da ikke kaldes det sindige eller alvorlige Kiøn, Maaskee. Dog nei, thi deels holder jeg denne Sindighed og Alvorlighed ikke for almindelig nok hos vort Kiøn, at det derved kunde bemerkes; deels frygter jeg og for, at det snukkke Kiøn, som gjerne er lystig, som elsker Spøg og Skiemt, deraf kunde bekomme saa ubehageligt et Begreb om os, at det fandt mindre Smag i vort Selskab, end vi ønske. (Fortsættelsen følger.)