Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1807-03-21
Af offentlige Blade har De uden Tvivl seet, at vi Danske nu faae en ny Tydsk critisk Journal, der skal udgives i Kiel. Foruden den Jndflydelse, den skal have paa Jndlændingen, - hedder det i Jndbydelsen, - skal den ogsaa give Udlændingen en tro Fremstilling af vor Nations litteraire Fremskridt. Den skrives paa Tydsk – fordi Holsteneren med Tiden deraf skal fære at agte vor Litteratur saaledes, at dens Sprog omsider bliver hans Moders maal." Dersom Udgiverne, for at knytte et nøiere Baand mellem den Holsteenske og Danske Læseverden, havde villet udgive et Dansk Tydsk Tidskrivt, saaledes som Nordia engang var et Dansk Svensk, saa havde ingen havt noget at indvende derimod. Men hvorledes en critisk Journal, skreven paa Tydsk, kan lære Holsteneren, at elske vort Modersmaal, lader sig ikke saa let begribe. - Lærer man da at elske det Tydske eller Franske Sprog af Tydske og Franske Recensioner, Man indvende ikke, at Holstener ne blive derved bekjendte med vor Litteratur, have de da ikke havt Leilighed dertil tilforn, Have ikke de vigtigste Danske Værker været recenserede i de i Jena, Göttingen og Halle udkommende Litteraturtidender. - Efter min ringe Mening vilde det været langt gavnligere, om denne Journal udkom i det Sprog, som det paaligger Holstenerne som Danske Undersaatter at lære, og som virkelig trænger til et critisk Jnstitut, der kunde opsamle de mange Ax, som vore lærde Efterretninger lade søndertræde paa Litteraturens Mark, medens de ofte med Ængstelighed opsamle Klint og Avner. Jeg kunde opregne Dem Bøger i Snesetal, som aldrig have været nævnte i nogen Recension, uagtet adskillige af dem endog have været to Gange oplagte. At Anonymiteten iøvrigt er saa stort et Gode i Henseende til Recensioner, kan jeg, uagtet det forsikkres i Jndbydelsen til ovennævnte Tidsskrivt, ikke overtale mig til at troe. Efter min Mening bør man kunde sige sine Tanker og en Bog med største Apartiskhed, uden just at fornærme eller angribe Forfatteren. Den, som staaer i saa delicate Forhold, at han under sit Navn ikke tør vove at sige sin Mening om en Bog, han vil, som Anonym, heller ikke, blive nogen sand upartisk Dommer. Det Gode, som Anonymiteten i Henseende til Reensioner kan stifte, er saa godt som intet mod det store Onde, at see en god Bog nedreven af en ucompetent og partisk Anonym. Hvor stor en Forfegter, jeg altid har været og altid skal blive af Anonymiteten, indseer jeg dog ikke dens Gavnlighed for Recensentvæsenet. Det kan være ligegyldigt hvo der skriver, saasnart det kun kommer an paa, at fremsætte Meninger, der overlades til enhvers nøiere Bedømmelse; men det kan umueligt være ligegyldigt hvo der skriver, naar der fældes en Dom, som ofte bestemmer et Værks Skjebne for bestandig, og, naar den er uretfærdig, saa lettelig qvæler et Genie i Fødselen. J Litteraturens Rige bør der ikke være nogen hemmelig Ret; den, som fældes, bør fældes aabenlys, ikke med Snigvaaben. Det er overalt noget besynderligt, at see Bogdommere søge Beskyttelse under det majestætiske Ord Vi og under et forenet Selskabs Authoritet. Et lærd Selskab er jo dog intet Handelshuus, som kan lade sit Firmagielde for alle fine Medlemmer. Hvor mangen en Stymper faaer ikke Leilighed til at fremkomme med sine umodne og partiske Domme, der i det mindste udbrede Fordomme mod og for Bøger, naar han kan skjule sit ubetydelige Jeg under et Vi, Et Recensentselskab kan bestaae af store Mestere i eet Fag, og store Stympere i et andet. Hvor ubilligt er det at Stymperen skal kunne benytte sig af et Firma, der sætter ham i lige Rang med den store Mand, og giver hans prange Domme Vægt, Hvor stor Foragt end al Authoritetsaand fortjener, maa man dog sande Popes Ord: Let sned teach others, who themselves excel And censure freely ho have written well.*)) Lad dem lære Andre, som selv ere Mestere Og laste frit, som have skrevet vel. Skøitelsben.