Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-07-31
En selskabelig Mand vil uden Tvivl finde sig i mange Uleiligheder, naar han kun kan nyde behagelig Omgang. Een af mine spøgefulde Venner pleiede at sige, at Vinen ikke kan være slet, hvor Selskabet er behageligt, en Sætning, som imidlertid maa forstaaes cum grano salis, men hvad er Selskab i Kjøbenhavn, at jeg for dets Skyld skulde fristes til at gjøre Vold paa mine Sandser og tage til Takke med en Ureenlighed, som min Siel afskyer, Alle de Mennesker, jeg seer, ere alt for fulde af egennyttige og ærgjerrige Planer, til at have noget Rum tilovers for Venskabsfølelse. Endog hos adskillige af mine gamle Bekjendter have disse Planer og Attraaer udslettet hvert Spor af vor gamle Forbindelse. Conversation er bleven til Partie-Stridigheder og upassende Kjævlerier, selskabelig Omgang til Stadsbesøg og Kortspil. Træffer De hændelsesviis paa en morsom Original, saa kan det blive farligt at fornøie sig over hans Særheder; han er i Almindelighed en Optrækker, en Spion eller Forskruet. Enhver, De har noget at gjøre med, vil narre Dem; De er et Rov for ørkesløse Tiggere, der betie under Navn af at laane, og leve af at plyndre den Fremmede. De kan ikke foretage det mindste, uden at blive ført bag Lyset. Man tracterer Den i Dag, for at laane af Dem i Morgen, og tager man sig ikke i Agt, saa slipper man ikke bedre fra Kjøbenhavn, end den ærlige Studenstrup i sin Tid. Jeg forlader næsten aldrig mit Værelse; thi hvor jeg kommer hen, hører jeg intet uden Jeremiader over Tiderne og ulykkelige Hændelser. Vil jeg nyde lidt frisk Luft i den fri Natur, saa maa det skee paa en Tid, naar Veiret ikke er for smukt, og mindst om Søndagen; thi da har jeg kun Leilighed til at ærgre mig over den Kaadhed, der er Frugten af vor Opdragelse a la mode, og den tøileløse Lystighed, som den desværre alt for billige Priis paa Brændeviin frembringer. Seer jeg vore velklædte, men intet mindre end velopdragne Gaderekeler, saa maa jeg græde over det saa udbasunede nyere Skolevæsen, og betragter jeg den Pøbels Raahed, som findes i vore Dage, saa maa jeg snarere sukke end glædes over vort Aarhundredes forroste Oplysning. Forleden Dag slog jeg min Silkeparaplye op for at beskyttes mod Solen. Strax vare tre moderne Lapser, ved Haanden og loe mig gamle Mand ikke allene lige i Ansigtet, raabende, o, hvor det regner, men forfulgte mig endog saa længe, indtil en halv beskjænket Matros afsocierede sig med dem, og trak min Paraply bag fra saa voldsomt ned, at to Stænger gik istykker. Jo mere man inde i Husene jamrer over Tiderne, desto kaadere og over modigere Folk møder man uden for, især blandt den haabefulde Ungdom, der faaer Præmier og nyder Opmuntring for sin gode Opførsel i Skoler og Jnstituter. Hvor jeg gaaer og staaer seer jeg iøvrigt ikke andet end Æde-, Drikke og Spille huse. Næsten hvert Vindue er besat med Æde varer, raa og stegte Gjæs, Æg, Svinesteg, Kager, Brændeviin, og den hele Stad forekommer mig som et uhyre stort Spisekammer. Man luxer paa og griber med største Graadighed hver Leilighed til at æde og drikke. De Fornemmere foranstalte Gjæstebude, de Ringere Pølsegilder, Papegøieskydninger, Kegle- og Kattekongespil, hvor det næsten ene gaaer ud paa, at fylde Vommen og bortdrikke Forstanden. Alt, hvad der ikke kan ædes og drikkes, har her intet Værd. Det værste er, at mange smaa Kjøbstæder ere Kjøbenhavns sande Aber, og at der aldrig viser sig her nogen Daarlighed eller Galskab, førend de strax med største Begjerlighed stræbe efter, ogsaa at udmærke sig derved. Mit Brev vilde løbe op til en Afhandling, dersom jeg omstændeligen vilde anføre hver Aarsag til den Forargelse, som fylder Maalet af min Afsky for denne Stad. Himlen skee Tak, at jeg dog ikke er draget saa stærkt ind i denne Malstrøm, at jeg jo kan rede mig ud deraf, uden stor Anstrængelse af Philosophie. Fra denne vilde Forvirring af Bedragerie, Daarskab og Uforskammenhed skal jeg flye med dobbelt Glæde til Ensomhedens Lise, til utilbageholdent Venskabs hjertelige Udgydelser, til de landlige Guders Gjæstfrihed og Beskyttelse, kort, til de jucunda oblivia vite som Horats selv ikke havde Smag nok for til at kunne nyde. Deres M. Brombær.