Københavns Adresseavis, 1764-12-12
Bekiendtgiørelse. J Jntet kand befordre et Lands Lyksalighed mere end Kund 8 skab i de naturlige og fornødne Ting. Overflødighed giør ey lyksalig, hvis Kundskab mangler. Historien viser, at de mægtigste Stæders Opkomst blev befordret ved at jage efter Kundskab, forjage Vellyst, og entholde sig fra Tyrannie, men at deres Undergang, som en rasende Strøm, faldt ind, da disse Maximer blev til Side satte. Kundskab om fornødne Ting, (unyttige Videnskaber faaer iblant dette Navn) er Nøglen til Handel, Manufacturer, Agerdyrkning, Professioner, o. s. v. Jntet Land kand i vor Tid oplyse dette bedre end Engeland, hvor Mængden legger sig allene efter den nødvendige og nyttige Kundskab, og anvender samt me i Handel, Manufacturer, o. s. v., hvori de paastaaer et udsputerligt Fortrin frem for andre. Af dette opmuntret reyste jeg til London, i Tanke, at profitere nu af offentlige Forelædninger, nu af Selskaber. J Selskaberne traf jeg Folk, som hver i sit raison nerede efter en fri Jndsigt. Nogle fremsatte, nogle modsatte, nogle forsvarte; hver viste en Slags Forre. Jeg anhørte dette med Forundring, som de syntes mig at philosophere med Kunst Ord. Jeg spurgte min Vert, om disse vare studerede, som sagde, Ney, men at de, som han, i deres Svenne=Aar, naar Vertstædet Klokken 7 om Aftenen var forladt, har passeret endeel af Aftenerne med at anhøre philosophiske Diseurser i en og anden Materie, som nærmede sig til deres Profession, og at de anvendte samme siden i deres Samlinger, hvor de af Lyst disputerede saavel af Theorie som Prac tik. Min Vert meente, at slige Discurser, som holdtes hist og her i London, var tildeels Aarsag til den Jndsigt hver saa almidelig havde i Oeconomien, at hans Nation umueligen havde bragt Tingene til nærværende Fuldkommenhed, uden denne Methode. Han troede, at den grundigste Kundskab, indskrænket til visse Personer, vil ey være nok til at opnaae Øyemedet af en Republik, med mindre den blev almindelig, som faa Personer ere kun Lærere, men Mængden Discipler, der just bør sætte Kundskaben i Verk. Dette er Aarsagen, sagde han, at hver er som Philosoph i sin Profession. Jeg hørte og de almindelige Forelæsninger, hvor jeg maatte admirere Forelæserens enfoldige Fordrage, og Tilhørernes fri Jndvendinger, som enten strax bleve besvarede, eller i næste Samling, eller uden Skam tilstaaede, de ey kunde besvare dem. J Anledning af dette, foresatte jeg mig ved min Hiemkomst, (skiønt det hos os er nyt,) at indbyde til slige Discurser mine ulærde Landsmænd, i sær af Professioner, for derved, efter min ringe Beqvemhed, en allene at tiene og fornøye dem, men i sær at opmuntre de Lærde, dueligere end jeg, til at gjøre samme. Har derfor foresat mig, at holde en physisk Discurs i mit Moders Maal, og indbyder enhver af Profession, til at anhøre samme. Jndholden af samme skal være, at vise alle Tings første Aarsag, og dens Fuldkommenhed; de andre Aarsager og deres Virkning; at handle om Sympathie og Antipathie, om Magneten, om Qvægsølvet, om Gift, om Aarsagen til Sygdom og Sundhed, om alle Tings første Materie, og de materielle Tings Mellemrum, om de himmelske Legemers Væsen og Bevægelse, om de Ting, som lader sig tilsyne i Luften, om Vinde og deres Natur, om Hagel, Snee, Frost, om Jorden, Vandet, og de af dem sammensatte Legemer saavel oven som under Jorden, om Ebbe og Flod, om de sandselige Creature, i sær Mennesket og dets udødelige Siæl, og om Verdens Undergang. Jeg skal søge at bevise alt med Raisons og simple Experiments, svare paa Spørsmaal, efter givne Grunde, enten strax eller i næste Samling, saa vidt det angaaer Materien, og i alle Ting søge at fyldestgiøre Tilhørernes Ønske. Mine Hensigter ere, at de Ulærde ved en almindelig Jndsigt kand bringes til selv at giøre Forsøg, paa et og andet. At de, som paa deres Professioner reyse af Landet, kunde være sit Fædderneland til lige saa stor Ære, som andre er deres, (Nationer dømmes af Mængden, som endelig og at indse vort eget Fædernelands saa nyttige Indretninger, da det ufeylbarer vor allernaadigste Konges Hensigt med sine høystpriselige Foranstaltninger, i alle Henseende at gjøre sine Undersaatter lyksalige. Jeg troer, at mine Landsmænd seer, at de nyttigste Anordninger har liden Force, naar de, som skal efterkomme dem, ey indseer dem, især, naar man betænker, at de skal efterkommes ey af blotte Maskiner, men fornuftige Creature. Det er usikkert at see med andres Øyne. En Oeconomie, dreven ved blot Force, falder af sig selv. Fornuftige Maskiner, anmerede ved det Nyttige, gaaer som et Perpetuum mobile, naar det først er sat i Gang. Det er let at anordne det Nyttige, naar Mængden indseer det; men vanskeligt at faae Blinde til at begynde. Jndsigten giør Begyndelserne lette, Nytten opmuntrer at vedblive. Der behøves ingen Love, hvor sidste er bekiendt; Erfarenhed kand tale. Uden at indsee Tingene, deres Aarsager, Sammenheng, Nytte og Ende, vil alting falde om hinanden, eller staae stille, som de inderste Dele i et Uhr, naar Storfieren brister. Men om samme i nogen Maade kand forebygges ved ovenmeldte physiske Discurser, derom maa mine Landsmænd dømme, som vil værdige mig deres Nærværelse. Maaskee et og andet vil forekomme i vor Discurs, som ey strax er troligt, da det kand være ubekiendt for endeel. Man accorderer sig ey foruden philosophisk Troe. Alt hvad som er bekiendt, er derfor ey altid troværdigt. Naturen er dyb. Friheden i dette Syste, me, (naar den ey er imod Religion og Stat, er vel saa stor, at man kand sige med hin Philosoph. Sed quid, ikle: men om det kunde være saa: Jeg er for svag at modsige nogen; men vi ere fødde under et alt for reent Clima, at vi skulde forde sværge paa andens Ord. Salig Baron Holberg meente, at Fædernelandets Børn havde og Hoveder. Hendelse og Tænkefrihed har jo næsten givet Anledning til alle Konsters og Videnskabers Opkomst. En indeirket Forstand er som en maned Slange. Alt for stor Fri ved giver Anledning til Dehauche, men for stor Tvang Slaverie. Regler ere gode; men ere de for knaptagne, gaaer det de Fornuftige, som Hesten, der staaer i en Egn i et kort Reb, han æder op om sig, og siden døer af Hunger. Det er sandt, Friheden kand give Anledning til Feyltagelser; men ere de ey imod Gud og Kongen, sortiener de kun enten Medynk eller kierlig Rettelse. Jngen beiees, uden den, som ey kiender sig selv. Hvo lever, uden at kunde for le. En Aristoreles, Spinoza, Cartesius, Vols, a. har meget got, men er vel ey alt saa. Skulle mine Discurser nyde nogen Approbation, skal jeg søge at forfatte de mordentlig, og med Tillade se see dem publicerede, for ey allene at give mine Akademiske Medborgere Leylighed til at vise deres Force i at rette mine Feyl, og fuldføre en saa svag Begyndelse, men endog Anledning til at glæde sig ved, at de kand være Aarsag til, at de Damme kand komme til at tale, og de Ulærde philosophere. Den 7 Januarii førstkommende giøres dermed Begyndelse og, for nærværende Tid, er mit Logement hos Sr. Gronkier paa Hiørnet af Dybensgade og Svaldergaarden. Ulrich Green. Der efterspørges, om nogen her udi Byen skulde have en. Søn udi Tieneste i Tydskland, navnlig Tobiesen, da gives dem nærmere Efterretning, naar de adressere dem her paa Contoiret.