Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1777-02-28
At den Schlesvigske Fahne baade var ilde heftet paa Stangen, og af Vinden kom i stor Uorden, saa de, sammensvøbtes frem for de andre, det anseer Adam Olearinspaa. 53, som et ønskeligt omen, hensigtende til det Gottorfske Huuses Anno 1658, ved Sverrigs Hielp, aftvungne Souverainete. Det var i hans Tid Mode, at udtyde omina. Nu omstunder kunde man giøre en gandske anden Forklaring derover, at Fahnen blev indviklet. Efterat man saaledes paa Marken havde stillet sig i Orden, bleve Fahnerne svingede, og den gandske Skare reede ind i Byen indtil det store Torv, hvor et herligt med rødt Klæde overdraget, og med Tapeter behængt Theatrum var oprettet. Der havde Kongen allerede indfunden sig til Hest, ledsaget af Rigens Raad, og mange Adelsmænd til Fods, saa og 100 Drabantere klædte i guult Fløiel, og 2de Herolder, som bare Kongens Vaaben og insignig. Oven paa en sort Fløiels Hat, bar Kongen sin Guld=Krone, til hæftet med en Snor af Guld og Perler. Paa Theatro var den Kongelige Throne, hvor Hans Majestæt satte sig, og Dannemarks Riges Raad stode omkring ham paa begge Sider. Fyrsterne sendte i deres Navn 3 Herremænd op til Kongen, for at udbede sig Landene til Lehn. Nemlig Hertug Joh. Sennior af Habersleb, hans Sendebud var Johan von der Wisch; Hertug Adolphs af Gottorp, Benedict Ahlefeldt, og Hertug Johannes den yngre af Sønderborg, hans var Hans Blom. Men da Kongen selv beholdt sin Deel i Landet, saasom et Lehn af Dannemarks Krone, saa sendtes ogsaa i hans eget Navn til ham selv, Statholderen Henrich Rantzow. Disse 4 knælede hver 3 Gange for Kongen, og Johan von der Wisch holdt en Tale, hvis væsentlige Jndhold bestod derudi, at eftersom alle gamle Stridigheder og Misforstaaelser, angaaende Schlesvigs og Femmerns Lehn, vare i foregaaende Aar 1579 grundig afgjorte, da havde Fyrsterne nu sendt dem til Hans Kongelige Majestæt og Dannemarks Riges Raad, saasom Lehns=Herrer, med sommelig Ærbodighed, indstændigst at bede om Landenes Forlehning ved Fahnens Overgivelse, hvorimod de fandtes villige til at love og sværge Hans Kongelig Majestæt, og Dannemarks Krone den skyldige Troskab og Fidelitet, samt saadan Lehns=Eed troeligen at holde og denne Velgierning med behagelig og muelig Tieneste at forskylde af Kongelig Majestæt og Dannemarks Rige. Herpaa lod Kongen ved sin Cangler Niels Kaas give et Giensvar, som indeholdt bemeldte Ansøgnings Jgientagelse, og derpaa den Erklæring, at Fyrsternes Tilbud blev antaget, følgeligen ville Kongen lade Fyrsterne, og hans egen Søn, Fahne=Lehnsviis investere og belehne med Fyrstendommet Sønder Jylland, og Landet Femmern. Da Sendebudene havde bragt deres Principaler dette Svar, begave Fyrsterne sig under den røde Hoved=Fahne og med deres gandske Følgeskab, afdeelt i 20 Geleed, 9 Personer i hvert Geleed, gik de 3 Gange omkring Thronen. Dernæst knælede de forbemeldte 4 Sendebud i Fyrsternes Navn for Kongen og aflagde Troeskabs Eed, saaledes som den af Canzleren Niels Kaas dennem blev forelæst, leggende derved deres Fingre paa det nye Testammente, som holdtes af Rigens Marsk Peder Gyldenstierne. Da dette var skeed, stod Kongen op af sin Throne, og begav sig tillige med Fyrsterne under den røde Hoved=Fabne, paa hvis Stang de samtlig lagde deres Hænder, og Kongen sagde: Saa belehner og investerer Jeg eders Kiærlighed, og mig Selv, samt min kjære Søn med Fyrstendømmet Schleswig og Landet Femmern, i den hellige Treenigheds Navn, og vil efter Lehn og BlodsForvandskab vel vide at forholde mig som Konge, Fetter og Broder, tvivler ikke heller paa eders gode Tilbøielighed mod mig og Dannemarks Rige, Strax derpaa, bleve alle 3 Fahner ved Herolderne nedkastede at Theatro blandt den meenige Mand, som i stor Mangfoldighed opfyldte Torvet, og der givne til Priis, saa at enhver, som vilde, greb til og tog et Stykke deraf for at gjemmes til Erindring. Canzleren overgav enhver af Fyrsterne sit Lehn=Brev, behængt med Seglet, en Guldeske, og annammede derimod deres Reversal=Breve. Taksigelsen skeede i Fyrsternes Navne ved Hans Blom, og i Kongens Navn, saavidt Hans Majestæt i denne actu forholdt sig baade active, og passive, eller som Lehns=Herre, og Lehntager, ved Statholderen Henrich Rantzow. Ved denne Forretning lode sig 3 Herpouker og 36 Trompettere ideligen høre. Da Kongen forlod Theatrum, blev det med sit Betræk af rødt Klæde og andre Zirater, ligesom tilforn Fahnerne, given til Priis, og Almuens Mangfoldighed, som aldrig faaes større i Odense, holdt sig lystig med at deele Levningerne, eftersom enhver var stærkest til. De følgende Dage bleve tilbragte med Tractementer, og Lystigheder, men ogsaa af nogle Familier med Bedrøvelse, da det her gik efter Ordsproget. Extrema gandiluctus occupat. Nogle af den Holsteenske Adel kom i indbyrdes Trette og Slagsmaal, saa at særdeles Gerdt Rantzow til Botkamp, 26 Aar gammel, i en Duel nedlagt af Frederich Brockdorp og begravet i Graabrødre Kirke. (meere følger.)