Viborger Samler, 1821-01-03
Under 15de Decbr. er emaneret en Kongl. Forordning af følgende Jndhold: 51. Alle Ansøgninger, som indgives enten til Os Selv, eller og til Vore Collegier eller Departementer og Benaadninger og Dispensationer fra Lovene og Anordningerne, skulle fremdeles, som hidtil, i alle de Tilfælde, hvori særskilt Undtagelse ikke er forundt, skrives paa det anordnede stemplede Papir. Naar der til en slig Ansøgning ikke er forbrugt det befalede Papir, skal den ikke blive anseet, eller Resolution derpaa gives, med mindre den er bilagt med gyldig og troeværdig Attest om Supplikantens Uformuenhed hvilken Attest de Vedkommende have at meddele uden Betaling. 52. Naar nogen, som ei selv kan skrive, vil indgive Klage over Embedsmænd eller andre, bør han lade samme forfatte enten ved en ordentlig beskikket Sagfører eller og ved en anden Embedsmand. Derimod skal det ikke være Nogen formeent, ved enhver skrivkyndig Mand, som han dertil kan formaae, at lade forfatte saadanne Ansøgninger og Forespørgseller enten til Os Selv eller Vore Collegier, i hvilke der ikke føres Anke mod Nogen. Dersom nogen Uberettiget forfatter en Klage for en anden bør han, skjøndt han rettelig angiver sig som dens Forfatter, og iøvrigt ingen Mislighed har begaaet, som kan paadrage større Straf, bøde 5 til 20 Rbdlr. Sølv til Districtets Fattigvæsen. 53. Enhver, der forfatter en Ansøgning for en anden, skal paa denne navngive sig som Concipient, med tilføjet Forklaring om hans borgerlige Stilling og Bopæl; og for at denne Forskrivt i Fremtiden desbedre skal kunne overholdes haver ogsaa den, der selv har forfattet sin Ansøgning eller Klage, udtrykkelig at anmærk denne Omstændighed. De Ansøgninger hvorved ovenanførte Regel ikke er iagttaget, bør ikke, forinden Feilen rettes af vedkommende Øvrighed modtages til Erklæring, ei heller fra Collegierne enten afgjøres eller Os forestilles. 54. Dersom Nogen urettelig erklærer sig for Forfatter af en Ansøgning eller Klage bor han saavelsom Enhver der gjør sig medskyldig i dette urigtige Forhold, bøde til Districtets Fattigvæsen fra 20 til 100 Rbd. Sølv, efter Omstændighederne og den Paagieldendes Kaar. Skulde nogen oftere begaae en saadan Forseelse, bliver Mulcten anden Gang fra 40 til 200 Rbd. Sølv, og saa fremdeles stedse dobbelt. Saafremt Nogen maatte misbruge en Andens Navn, med, mod dennes Villie, at nævne ham som Forfatter, bliver den Skyldige at straffe med Arbeide i Forbedringshuset fra 8 Maaneder til 3 Aar med mindre Forbrydelser, maatte være forbunden med saadanne Omstændigheder, at en høiere Straf, efter denne Anordning, kan finde Sted. 15. Hvo, som befindes at opliidse og forlede Andre til aabenbare falske Klagemaal og løgn, agtige Angivelser, straffes med Arbeide i Forbedringshuset fra 8 Maaneder til 2 Aar efter Sagens Beskaffenhed. Over han samme Forbrydelse oftere, dømmes han anden Gang til lige Arbeide i 3 til 6 Aar, men 3die Gang til Tugthuusarbeide paa Livstid, Skulde nogen Prokurator eller anden Embedsmand begaae en saa skammelig Handling, bør han, foruden den øvrige Straf, have sit Embede forbrudt. 5 6. Skulde Nogen, uden dog at gjøre sig skyldig i Overtrædelse af 51, lade sig bruge til at forfatte en Klage eller Angivelse, hvis Urigtighed er han bekjendt, bliver han derfor, efter Sagens Beskaffenhed at straffe med Embeds Tab eller Bøder til de Fattige fra 100 til 500 Rbd. Sølv. Ligeledes bliver han at ansee med Bøder til de Fattige fra 20 til 200 Rbd. Sølv, naar han indklæder Klagen i utilbørlige og usømmelige Udtryk. J øvrigt paaligger det i Særdeleshed de Procuratorer eller Embedsmænd, som paatage sig at forfatte Klager eller Ansøgninger. at udføre dette med Flid og Nidkjethed i Overeens sten melse med de Paagieldendes Tarv. 57. Overbevises Nogen at have skrevet falske Navne under en Klage eller Angivelse, bør han straffes første Gang med Arbeide i Fæstningen eller Rasphuset fra 3 til 6 Aar, og anden Gang med Fæstningsarbeide paa Livstid. 58. Alle Klager eller Ansøgninger, som ere af den Beskaffenhed at derom behøves nærmere Forklaring fra Øvrigheden, skulle først overleveres til vedkommende Øvrighed der, efter derom at have indhentet den fornødne Efterretning og Oplysning, paa Ansøgningen bør tegne sin Erklæring, ligesom og de Erklæringer, hvilke Øvrigheden maatte have indhentet fra andre Vedkommende bør in originali følge Ansøgningen eller Klagen. Naar samme er forsynet med alle fornødne Erklæringer, bliver den forseglet og tilbageleveret Supplicanten som da selv besørger samme indsendt til vedkommende Collegium eller Departement. Dog skal det staae Øvrigheden, frit for i enkelte Tilfælde, hvor Uleilighed eller Forsinkelse kunde skyde af denne Fremgangsmaade, selv at indsende Sagen til vedkommende Sted, hvilket i Særdeleshed bliver at iagttage, hvor Sagens Fremme paa denne Maade interes: serer det Offentlige. 6 9. Dersom nogen Klage eller Ansøgning indkommer der ikke i Overeensstemmelse med det, som i 58 er foreskrevet, er forsynet med vedkommende Øvrigheds Erklæring, haver Supplicanten sig selv at tilskrive, at hans Andragende bliver uden Resolution henlagt. Jøvrigt bliver den foranførte Fremgangsmaade ogsaa at iagttage, hvor der føres Klage imod Øvrigheden selv. Kun hvor Øvrigheden i dette eller andet Tilfælde nægter sin Erklæring, skal det være tilladt at indgive Ansøgningen eller Klagen uden Erklæring. 510 Det skal staae enhver Supplikant frit for, at indlevere en med den til Øvrighedens Erklæring indgivne Ansøgning eller Klage ligelydende Gjenpart til vedkommende Collegium eller Departement, med Paategning om Tiden, da Originalen er afleveret, for at Collegiet kan sættes istand til at lagttage det Fornødne, hvis Sagen ei, inden en passende Tid, bliver indsendt fra vedkommende Øvrighed. Jøvrige skal det paaligge vedkommende Øvrigheder og Embedsmænd, udtrykkelig at nævne, naar Ansøgningen eller Klagen er dem tilhændekommen, naar den er afsendt til nogen anden for fra ham at indhente Oplysninger, og endelig hvad Tid den derfra er kommen tilbage, alt for saavidt ikke selve de i Ansøgningerne eller Klagerne og Erklæringerne anførte Dato vidne om, at Sagen er fremmet uden mindste Ophold. 811. Ligesom det paaligger Øvrigheden, som en hellig Pligt og under strengeste Embeds-Ansvar, at afgive deres Erklæring i Overeensstemmelse med deres bedste Overbeviisning efter Sagens nøieste Undersøgelse, saaledes skal det og være Pligt for vedkommende Øvrigheder, redeligen at veilede og oplys Supplikanterne, især naar disse ere af Almuestanden. Som Følge heraf bør den tilholde Supplikanten at rette de Feil, som maatte findes ved Ansøgningen, samt naar et aldeles lovstridigt og ugrundet Andragende fremkommer, at advare Supplikanten om den Uleilighed, han kan paadrage sig, ved at indlevere samme. Dog er Øvrigheden ingenlund bemyndiget til at tilbageholde Ansøgningen eller Klagen, naar den Paagieldende vedbliver sin Begjæring om at faae samme forsynet med Erklæring til Jnd sendelse paa vedkommende Sted. Hvor der maatte være Formodning om urigtig Opgivelse af Concipisten eller ellers nogen Mislighed, har Øvrigheden at foranstalte behørig Undersøgelse desangaaende 812. Jøvrigt skulle Klager og andre Ansøgninger, saavel som Øvrighedens Erklæringer derover, uden unyttig Vidtløftighed og Formaliteter, være forfattede saa korte som mueligt; dog at alle Sagens Omstændigheder, som kunde have Jndflydelse paa Udfaldet, deri anføres. Derhos bør de være tydelig skrevne, samt indrettede efter følgende Schema: Timmemme. Giis. Hvorefter alle Vedkom have at rette.