Aarhuus Stifts-Tidende, 1847-11-24
(Jndsendt.) Brudstykker af den danske Skibscapt. Baches (en født Randrusienser) Reiser og Hændelser, meest i de ostindiske og chinesiske Farvande.) Ophold i de chinesiske Bjerge ved Hong-Kong. Vi opholdt os i 3 Dage og Rætter imellem Bjergene, og levede af Vegetabilier, som en gavmild Natur vederqvægede os med, men de ere ikke tilstrækkelige for Nordboer. – At vi havde vægtige Grunde for dette Skridt, vil være Dig klart, naar Du betænker, at jeg, for hvem Familie og Fødeland er det Dyrebareste af Alt, derved afbrød alt Samqvem med disse Gjenstande for min inderligste Længsel, uden at øine nogen sand Mulighed i, forflere Aar, eller maaskee nogensinde, at samles med dem, ved hvem min Sjæl hænger, ja uden at kunne, og forikke at ængste Dig og muligen lægge min kjærlige Moder for tidlig i Graven, turde tilmelde Dig, at Din Søn levede som Flygtning mellem Beboere paa Chinas Bjerge. Med intet Menneske kunde vi tale. – Krigen mellem China og England var nyligen endt, og Chieserne, et lunsk og hævngjerrigt Folk, vilde endnu snig myrde, ja seigpine enhver Englænder, de kunde fange, og hvorledes skulde vi kunne forklare dem: at vi ikke hørte til denne forhadte Nation, Vi saae vort Skib lagt længere ud paa Havet; det var det sidste, men fjendtlige Punkt, af vort Fødeland. Hvoveed, udbrød jeg, hvad dette er godt for, en usynlig Haand er over os, vi ere ikke fortabte, lader os gaae til Staden. Ligesom Misdædere, ængstlige for ethvert Møde, snege vi os ned til Staden. Som vi kom der, og talte dansk, blev en Forbigaaende opmærksom. "J ere Danske," spurgte han. Vi fore næsten sammen af Skræk, vi kunde være røbede. Men det var ingen fjendtlig Dæmon, det var en beskyttende Engel; en Landsmand, en Tømmermand ved Navn Thomsen. Som en Skibbruden, der savner et Stykke Vrag, hvorved han, i en kort Tid, kan friste et kummerligt Liv, var vor Glæde. Ogsaa han var glad. Det Bedste han eiede var ikke for godt for hans Gjæster, hans nye Venner, hans Landsmænd. For at gjøre vor Glæde fuldkommen, ledsagede han os til en anden Landsmand, en Seilmager. Vi kom derhen. Hvor overrasket blev jeg ikke! En ung herlig Mand, kom os imøde og foer mig i Armene. Han var Frits Holst, en Søn af den agtede forliste Capitain Holst af Randers. Vore Forældre havde boetskraas over for hinanden; vi havde, som Børn, leget paa Brødregade. Vi vare Landsmænd, en Byes Børn og Barndoms-Venner. Man forestiller sig ikke letteligen, hvad to Barndomsvenner føle ved, flere tusende Miil fra det kjære Hjem, at mødes. Glæden bliver atter barnagtig. Man favnes, man spørger, man svarer, man faaer Jntet at vide, man er som beruset. Det forundrede os, at vore Venner ei alene yttrede stor Glæde over at see danske Folk, men følte en sand Vellyst i at høre det danske Sprog, som de fandt, var det skjønneste i Verden. Det undrer os ikke meere, efter at vi i lang Tid alene have hørt fremmede Tungemaal. Hører man etsteds en Lyd af Dansk, saa lytter man. Man trænger frem mod det Bryst, hvorfra disse kjære Toner udstrømme, og den, hvorfra de komme, er strax vor Ven. Det er ikke underligt. Jeg veed ikke, hvilket jeg elsker meest mit Fodeland eller mit Modersmaal, eller hvilket jeg skylder størst Taknemmelighed. Fædrelandet skylder jeg min Tilværelse og min physiske Kraft. Sproget min Aands- og mit Hjertes Dannelse. J Modersmaalet sang min hulde Moder, med usigelig Ømhed, Biskop Hjort delige Vuggeviser for os. Ved Sproget nedlagde hun de første Spirer til Forstand og Dyd i det barnlige Hjerte. Ved Sproget har jeg nydt mange rene Glæder. Fædrelandet fostrede mig til Dyd, Sproget skabte mig til Menneske. Hvad Under at jeg elsker det. Ophold i Nord-Amerika. Med Barkskibet "Lady Caroline af St. John tog jeg til de europæiske Udvandreres forsættede Land, som de Stakler, gjæste i raadne Skibe, der ofte ikke udholde Reisen. Bestemmelsen var New Brunswick. Jeg bestræbte mig for, saavidt muligt, at lære dette Canaan at kjende, og fandt det ikke flydende med Mælk og Honning. At der, som overalt, findes herlige og frugtbare Egne, kan ikke nægtes; men at mange Egne for 100 Aar siden vare frugtbare, uden at være det nu, er ganske vist. En jomfruelig Jordbund, som ikke er af Naturen slet, er altid uhyre frugtbar. Foruden denne naturlige Frugtbarhed har Hans besynderlige Hændelser, med mangehaande bemærkninger over disse Lande og Nationer, samlede i flere Aar, agtes offentligen bekiendtgjorte, ifald dertil erholdes Forfatterens Tilladelse. Disse Brud Jndsenderen. stykker udgives som en Preve. Jordbunden i Aartusinder baaret Græsarter, hvis Hovedbestanddele er kiselsuurt Kali. Her er desuden opvoxet Skov, som er nedbrændt og har efterladt sig en meget betydelig Mængde Kai. Hvilken uhyre Mængde anorganiske Stoffer eller basiske Metaloryder, Kalium, Natrium, Magnesium og Kalsium, maa ikke her have været tilstede, som Baser for organiske Syrer, Denne Rigdom, som, ved kyndig Behandling, kunde vare evig, er ved eenfoldig og lav Havesyge paa mange Steder udtømt, saa at selv overflødig Gjødskning næsten ikke længere virker, da den mangler de Baser, hvormed den skal danne de Salte, hvoraf Planterne næres, og intet Andet endPaaførelse af de udtømte Stoffer eller en langvarig Forvittring kan raade Bod paa et Onde, som fordærvelig Speculationsaand har forvoldt. Man kjøber nemlig en Eiendom, og uden Vexel eller Hvile udpidsker den med langstraaet Sæd, indtil disse anorganiske Bestanddele ere forsvundne, da sælges den for at foretage lignende Finantsoperationer andetsteds. Man roser den amerikanske Frihed. Jeg sværmer selv lige saameget for en lovbunden, som jeg afskyer en tøileløs Frihed. En saadan kan kun den Vise bruge, uden at misbruge den. Og kan den amerikanske Frihed end ikke kaldes ganske tøileløs, saa er den dog saaledes, at den forvolder utallige Ulemper. Og hvad skal jeg sige om Nationen, J Begyndelsen bestod den tildeels af Vagabonder og Ulykkelige; men den har arbeidet overordentligen paa egen Oplysning og Forædling. Jmidlertid komme dagligen Flere derover, Personer, som ikke kunne være hjemme: Landflygtige, Fallenter, Bedragere, Mordere og Tyve, og udstrøe en Sæd, som finder en kun altfor frodig Jordbund. Den salamoniske Sætning: Synden er Folkets Fordærvelse, viser sig her, som overalt, at være en evig Sandhed. Hellere omgiver jeg mig med giftige Slanger, end slette Sæder. Amerika er ikke det Land, jeg elsker(Fortsættes.)