Viborger Samler, 1773-10-18
Mandagen den 18 October. Menneskes jevnlige Vane er at klage over al det, der ei er deres egen Gierning, hvad enten det er deres Næstes eller Guds Indretninger. Saaledes hører man og almindelig klage over, at vores ordentlige Levetid er for kort, og at den ogsaa er meget kortere end Menneskenes i Verdens første Alder, seer man af den Bibelske Beretning. En Methusalah, levede 969 Aar, og den, som i vore Tider naaer tiende eller tolvte Deelen heraf, opnaaer en høi Alder. Man skulde altsaa synes, at der var Grund til Klage. Moralisten vilde vel indvende, hvorledes bruger Du den Tiid, Du klager over at være for kort? Og sandelig meget faae skal kunde gotgiøre paa deres Soteseng, at de har brugt den halve Levetid i alle Maader, som de bør. Naar Fraadseren og Drankeren regner fra sine Leveaar den Tiid, han har anvendt paa at spække sit Legeme, og immer at pønse paa nye Deelikatesser, paa at æde og drikke over Fornødenhed, hvad enten han, som de Ringere, har forødt den i Vertshuuse og Drikkelav, eller som de Fornemmere i vore Tiider med at sidde nogle Timer til Taffels og vrage Mad; skal det vist stoppe Munden, paa ham. Den Vellystige anvender ikke alene Dage og Nætter hos sine Herskerinder, men tænker idelig, naar han er fraværende, paa dem; pynser paa at indtage, beholde eller afsige een Skiønhed efter en anden, og saaledes kan han jo ei klage over, at han jo havde Tiid nok til det Fornuftigere. Den Dovne kan ei faae bedre Skudsmaal, naar man efterregner med ham de Timer, han sover, sladrer eller søler bort, og saaledes bliver kun faae, meget faae, der ei fortiente den anførte Bebreidelse; og disse faae, som de ere de fornuftigste, saa ere de aldrig af deres Tal, der klage. Med Billighed kunde man forundre sig over, at de samme Mennesker, der klage over, at Forsynet til deeler dem alt for kort Levetid her i Verden, de samme ofte ogsaa klage over vore Tiders Besværligheder. Snart er Sommerne dem for korte og kolde, snart Vinterne strængere og længere, end de vilde have Nu koster alting meere, end for 40 Aar siden, og nu har de ei de Jndkomster, som tilforn. En anden finder Verden vanartigere og meere svigefuld nu omstunder; Kort sagt: Jngen Ting er til Maade, hverken i Guds eller Menneskens Gierninger, og dog ere disse Misfornøiede tillige vrede paa det milde Forsyn, der ei vil lade dem fristes og plages i 969 Aar, men lader det blive ved 60, 70 eller høist 80 Aar. Det mildeste man kunde tænke om disse Fortrædelige, er vel, at de ei tænke meget om det, de selv klage over; thienten det, eller og de maae vente slettere Liv efter dette, eller og slet intet Liv maaskee. Leve de som de bør, opfylde de de menneskelige Pligter saavidt mueligt, og stræbe stedse at gjøre det bedre, og saa har de meere i Sigte og Vente, end her har noget Sted. Man kunde maaskee lettest forvirre saadanne ved at beskylde dem for, at de for det meeste selv er Skyld, udi, at de saa snart maae pakke ind og reise herfra. Lader os giennemgaae een Deel af de Aarsager, der forvolde, at vores Levetid nu er kortere end Forfædrenes, og da skal vi nok tilstaae dette. Nogle af disse Aarsager ere af den Beskaffenhed, at de ere uden for Menneskets Magt, og vilde altsaa finde Sted, hvad han end gjorde, og deriblant bør nok Naturkræfternes Ælde og Aftagelse have det fornemste Sted. Alle Naturkyndige ere enige udi, at fra Verdens Skabelse og til Syndfloden vare ingen af de Uordentligheder, om man saa maae kalde dem, der nu ere nødvendige i Naturens Orden. Det var som stedsvarende Sommer, og Vinter, Frost, Snee, og de dermed følgende Uveir og usunde Dunster vare. Menneskene frie for. Man beregner Menneskenes Tal paa Jorden for Syndfloden til mange Millioner fleere end de nu ere, uagtet Næringsveiene ere utallige fleere nu end den Tiid, og dette er et sikker Beviis, at Jorden har været frugtbarere og Naturen meere kraftig end nu. Der vare efter de fleestes Meening. ei saa mange Have, ingen Kiær, Moser og deslige, som giør usunde Egne og mange farlige Sygdomme. Jordens Gang omkring Solen meener nogle har været meere eenformig, hvoraf den stedsvarende Sommer kom, og maaskee Maanen den Tiid ei endnu frembragte Ebbe og Flod, som paa nogle Steder og er en Kilde til Sygdomme. Ældes nu Verden som et Klædebon, og skal snart trænge til Fornyelse; er den nu slettere, end da den nyelig kom fra den store Mesters Haand, saa falder jo af Fornødenhed, at dens Kræfter maae aftage, og følgelig Menneskenes Natur og svækkes. Kommer desuden af Jordens Svækkelse Sygdomme, og daglig nye Sygdomme, saa maae og disse svække Levekraften i Menneskene og idelig forkorte den ordentlige Levealder. Om Naturens Kræfter noget har aftaget for Syndfloden, kan vi ikke bestemme for vist, da den hellige Historieskriver Moses tier herom; rimeligt er det dog, at naar Skaberen, saae sig nødt til at udrødde af Jorden alt Levende, de faae undtagen, som vare i Arken, naar Jorden og dens Skikkelse var fordærvet, saa maae Naturens Kræfter og have været svækket. At Noah, skiønt han levede saa tæt for og efter Syndfloden, dog var saa nær ved at naae den høieste Alder, kan have været en Virkning af hans Oprindelse af en reen og ufordærvet Stamme, af en ordentlig Levemaade og uforfalskede Sæder, og af en sund Boepæll. En hver agtig og overdaadig Levemaade frembringer mange Sygdomme, onde Væsker, fule Saar, og deraf flydende ondartige og giftige Uddampninger, og da den hellige Historie fortæller os det første om Menneskene for Syndfloden, troer jeg vist, de har og haft de sidste, og hvad Svækkelse giør ikke de Et Beviis paa, at Synden og ond Levemaade meget svækker Jorden, og giør dens Fornyelse nødvendig. (Resten følger.) Nyeheder. Viborg, Mandagen den 11 October, da Hans Kongelige Høiheds Prints Frederichs Fødselsdag indfalt, blev samme her høitidelig holdt af S. T. Hr. Major Friedenreich til Palstrup, c. a. som til den Ende Dagen tilforn havde ladet et talrigt Selskab af de fornemmeste af alle Stænder og begge Kiøn indbyde, hvilke om Eftermiddagen mødte i hans anseelige Gaard paa Torvet, hvor da først blev opført en smuk Concert, og derpaa om Aftenen under Kanoners Løsning et meget net Fyrverkerie anstukket, som, foruden adskillige Forandringer med Jldpumper, Lyskugler, og Raqvetter, forestillede et F med Kongelig Krone over, som brændte en halv Time. Siden blev Selskabet, som bestod af meer end 50 Personer, beværtet med AftensMaaltid, da Hans Kongel. Høiheds Arveprintsens Velgaaende, under Kanoners Løsning og Paukers Lyd, ved Pokaler blev erindret. Endelig blev aabnet Bal, som vedvarede til henimod næste Dags Morgen, da Selskabet meget fornøiet skiltes ad. Bemeldte Gaard var og heele Natten igjennem illumineret, og i den store Dør ud til Torvet saaes Allerhøistbemeldte Hans Kongel. Høiheds Chiffre med Kron. Oven over stod: VIVAT, og neden under: Vor Konges anden Haand, Hans Thrones anden Stytte Gud styrke os til Kraft, og sildig den forflytte. J Afdøde Hr. Provst Windfelds Sted siges Hr. Levring at være blevet udvalgt til Provst i Lysgaard Herred, Lands=Tings Orden.