Corsaren, 1844-04-19
To gamle Kjællingers Skjæbne. fortalt af en Stedsøn, Bælgetræder. Min Moder (gid jeg kunde lagt "salig" til!) er født for 184 Aar siden. For Bedstemoder var det en haard Forløsning: hun er endnu ikke kommen op af Barselsengen, og skranter immer hen.- Accoucheurerne brugte Keisersnit; hvilket er en meget farlig Operation. Men under hendes Svangerskab havde Faculteterne ogsaa behandlet hende voldsomt og skjødesløst. - Der stod ellers et vældigt Barselgilde: det gik flot til; der sparedes ikke paa nogen Verdsens Ting; og den Overdaadighed varer saamænd endnu. - Hvem der maatte betale Gildet? Det maatte Pakeslet; det har havt saameget at bære paa, været svært overlæsset; derfor er det ogsaa nu og da sunket i Knæerne. - Hvem der holdt min Moder over Daaben, kan jeg ikke sige med Vished, da Fadderne og Følget vare halvfulde; dog kommer det mig for, man kaldte i hende "Fru Svane". - Gildet er ellers ikke endnu forbi: man dækker bestandig op for Snyltegjæster, den ene ind og den anden ud. Det letter ikke blot paa Grødfadet, men ogsaa paa Sølvtøiet. Tilsidst bliver vel hele Opdækningen bare Træfang, ligesom Dækketøjet Papirsklude. Naa, det skjærer ikke Ens Fingre - "Fingrene af Fidtefadet!" skriger Moer. - Haah! ikke saa hidsig! der er jo inte Fidt i Fadet. - Vor Moer har i det Hele været urimelig skrap, og det ikke blot imod Børnene, men mangengang mod Faer med. Han veed ikke bedre, end at det er ham, der staaer for Styringen. Jo pyt! det er - i hendes Navn - Tjenestefolkene. Og af dem holder hun en farlig Hob, som hun lønner med Skumsidt, Stegesidt; og Nyretælle. Børnene kunne slikke Fadet og skrabe Gryden. Naar Faer imellemstunder skyder Hjertet op i Livet, og siger: "Her skal pinedø Skabet staae" Saa svarer Moer rigtignok ganske i høfligt: "Som Du selv behager, Du raader jo." Men det gaaer ud over Skabet; og sært er det, at det endnu holder sammen, saa gisten og lagerløs, som det er bleven. - Moer har ogsaa været grumme slem ved Vedstemoer, som vel snart seer sin Opløsning imøde, hvis der ikke med Mama skeer Forandring til det bedre, hvis hun ikke ved Purgeren. eller Vomitiv eller begge Slags Evacuationer, skilles ved materia peccans. J Borgestuerne har man rigtignok snakket om saadan noget; men Herskabet ovenpaa har snibbet dem dernedenunder, hvergang det hørte, hvad det kalder: "ubetimeligt Snak, Subordinationsforseelse." - Bedstemoer. derimod gotter sig, naar sligt kommer hende for Øre, og mener: Hun kunde endnu komme til Kræfterne, dersom Faer, istedet for at bruge Grøncuren, lod Moer kopsætte, for at skille hende ved de onde Vædsker. (Aareladning og Jglebid kan hun for sin haarde Død ikke lide, neppe heller taale, for disse Kuurmethoder have flere Gange bragt hende Døden nær, befordrende den Asthenie, hvoraf hun lider). Ak ja! Det er strænge Tider vi leve i: Bønderne gjøre selv, o. s. v. - gid de gjorde. Men Bedstemoder klager over, at der endnu stedse forskrives fremmede Børn, tydske Nürnbergerdukker, preussiske Husarer, franske Dandillons, engelske Dandies m. fl.; og at flere af de ægtefødte ere smidte paa Døren og kunne gaae for Lud og koldt Vand. Det er ikke kjønt. Ogsaa fortæller hun: at der for en Deel Aar tilbage ere solgte mange til udenlandske Slagtere. Det er grimt, det er Herregud! Gid der snart maatte hesseligt. - blive løst op for Moer, Saa troer jeg, Bedstemoer, som jeg holder en Klat af, kom endnu paa Venene. Det stod da til at forsøge, om hun kunde have Magt til at staae og gaae. Allenfals maatte hun vel først i orthopædisk Jnstitut. Nogle Læger have yttret: at hun burde søger at forbedre og styrke sin Constitution. Dumt Sludder! hun har jo ingen. - Andre have tilraadet Compressioner - som om hun ikke havde faaet dem stændigt applicerede. Hun har været under stærk Pressetvang. For en halvfjerdsindstive Aar siden var her en tydsk Doctor som rev Trykkesuspensoriet reent af. Det kom han snavs fra. Man astringerede endnu fastere. Saa fik man nogle og tyve Aar efter en norsk Æsculap: han var i Grunden en Kvaksalver. Sygdommen gik over i en intermitterende Feber, eller, som Kyndige have classificeret den: en chronologisk Sygdom med historiske Tilfælde. - Var jeg istand dertil, jeg skulde skjænke Verden et rørende Maleri af Sygestuen: stakkels Vedstemoer liggende i en Seng, som engang har været magnisiqve, men nu fremviser forslidte Huller i Overtræk, indeni hvilke er kun grumme lidt Fyld. Ved Siden af Sengen staaer een Læge, ved Fødderne en anden, og mellem dem et langt Bord fuldbesat med Medicinglas. Paa nogle af disse maa man kunne læse Signatur og Datum: een viser "Spanskflueessents, 28/9  99;" her sees "sveddrivende Decoct, 5/13"; der "Til indvortes Brug 24/1 14", o. s. v. Den ene af Lægerne seer medlidende paa Patienten, og virrer med Hovedet - jaja, denne Bevægelse kan vel ikke afmales. - Den anden Doctor skotter bister til den uhyre Mængde Krukker og Flasker (under Bordet; staaer en stor Løb fuld af Skaar) og snærrer. Det er, Fanden hakke mig, det ordinerede, - men hvad de sige kan jo heller ikke males, for ellers vilde Beskueren paa dennes syngende Udtale kunne høre, hvad for Landsmænd Lægerne vare. Begge ere de enige om, at man kan sende Bud efter Snedkeren. Sov vel saa, kjære Bedstemoer!