Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1842-09-11
Dersom De, høistærede Hr. Districtslæge, er denne mig forresten ubekjendte J. Nyrop, hvad jeg maa formode ifølge Jnseratets Postscriptum, tildeels og efter dets hele fremberskende Tone at dømme, da har De ved min alt udtalte Anskuelse det Svar, jeg forresten ikke skylder Dem paa deres Sagen aldeles udvedkommende Spørgsmaal: "hvorfor jeg har underskrevet mit Jnserat med 9. 7. 2. 4 og ikke mit fulde Navn: Jørgen o. s. v., som jeg, Gudskelov, kan være heelt vel bekjendt. De indrømmer mig vel ogsaa ved en Smule nøiere og roligere Eftertanke, at Offentlighedens fulde Belysning kun behøver at falde paa Sagen selv og dens Personer, men aldeles intet har at gjøre med deres ærede og min ringe Personlighed. Jeg har ikke Vanskelighed ved at forsvare, hvad jeg har skrevet, og som synes at have bragt deres Sind ud af sin gavnlige Ligevægt, hvilket jeg ingenlunde tilskriver lavt Brød-Nid fra deres Side, men heller en varm Jnteresse for deres Fag og deres Videnskab og det Borger-Held, som derved er saa nøie forbundet. Jeg har kaldet den Mand, til hvem jeg sigtede i mit Jnserat, og antog, der kunde være sigtet i deres Clients, en retskaffen Mand og dygtig Læge, saa dygtig i sit Fag som De i Deres, saa retskaffen og hæderlig i sin Kreds, som De i Deres. Jeg har bevidnet, at maaskee ligesaa mange lykkelige Mennesker ere gangne helbredet fra hans Huus, som fra deres ærede Doctor-Haand. Mon jeg har anderledes forsvaret den Angrebne for en Domstoel, hvorhen de med saa høi Røst har citeret ham, at han som ærekjær Mand – en Bonde har vel ogsaa Ære! - ikke kunde eller burde tie, men hvor han efter sin Stand ikke med en Pen, som deres, havde Evne til at forsvare sig: jeg mener Offentlighedens Jeg agter ham som Bondemand og som Læge, jeg er hans Sognepræst - var det saa forunderligt, at jeg talte hans Sag, Hvad der iøvrigt vil komme ud af denne af Dem saakaldte Qvaksalver-Historie, vil jo, ifølge deres Postscriptum, snart blive Dem bekjendt, naar Udfaldet af Forhøret bliver Dem communiceret. Dets fuldstændige Offentliggjørelse skylder Deres Velædelhed upaatvivlelig i sin Tid baade dem selv og mig, Sandheden og Publikum. Da vil det give sig, om jeg har taget feil af en mig ellers redelig bekjendt Mands gjentagne Forsikkringer og altsaa forsvaret den Urette, hvilket jeg i saa Fald ærligt og aabent offentligt skal vedkjende mig; eller om De kan bevise deres vistnok neppe af Lovene hjemlede Udtryks=Maade, naar de stempler Niels Kudsk i Nors som en Qvaksalver", førend Domstolene have fældet ham som saadan. Men dersom nu dette ikke skulde skee, hvad jeg neppe troer eller venter efter en ærlig Mands Forsikkringer; dersom Niels Kudsk – jeg sætter det, – dømmes fri for deres og Hvermands Tiltale i det omtvistede Punkt, hvad Opreisning agter de at give ham, den af en Videnskabs=Mand haardeligt angrebne BondeMand? – eller mig, den dem aldeles Ubekjendte, som de har fravristet sin Anonymitets=Ret og derefter omtalt paa en Maade, der ikke ærer dem selv, og kun er ufordeelagtig for mig i deres Mening, hvem jeg er saa fremmed, som jeg er Deres Velædelhed, Hvad de høiere Embeds-Mænd angaaer, der tilligemed mig dog ikke gjennem Pressen? – skulle have taget ham som Qvaksalver i Forsvar, og som rimeligt ere i Besiddelse af Originalen til Copien af det kongelige danske Cancellies Concession af 31te Mai 1834 for Arm= og Beenbrudslæge Niels Kudsk i Nors, som han har fremlagt for mig - da viger jeg Pladsen for disse. Behag ligesaa ridderligt at navngive dem, som de uridderligt har blottet mit Navn! Ogsaa de ville vel da fremstille sig paa Kamp=Pladsen, og tale et Ord med Hr. Districtslægen i rette Tid og paa rette Sted. Nors Præstegaard den 9de Septbr. 1842. J. G. B. Dreier.