Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-12-13
Dersom en ung Karl drikker Jer til, saa svar ham: "a seier mange Tak, adrak nu nys sens; a formaaer, mænd, itteke meer; drikker af for Meget, saa bliver afuld, neil a er ingen Fyldebøtte." Hold Hovedet paa eet Sted, see Jer itteke omkring, stik en Knappenaal for Jer paa Bordet; leg saa begge Tommeltot terne af begge Hænder paa Bordet og see stivte paa Naalen! Vil en Ungkarl sladre Jer noget for om Frieras, som der Vane er, saa tie bomstille, bid Munden sammen og svar ham slet inte Seier han saa til Jer, at han holder af Jer og vil have Jer, og at han holder meer af Jer, end af sit eget Hjerte, og at dersom han inte fik Jer Træder Du ind i et Selskab, glem da aldrig, at Graze maa her være Din Ledsagerinde Forud maa Dit Speil derom have sagt Dig der Meget, min svage Pen ei formaaer, men husk que le miroir le plus sidele rend moins les traits du visage, que les idees, que Pon 4, lorsquon le consulte. Snak lidt, meget, ligesom Dig synes bedst, syng, kort sagt, med de Fugle, Du er iblandt, men ingensinde glemme Du min moderlige Lære: La beaute sans lagrage est un oppat sans hamecon. Ja, den Graze, den Graze, være Qvintessentsen af hele Din Livsphilosophie; i Kirke, paa Theater, Assemblee og Concert, ved Bordet være den Dit Hovedmaal! Spiis Lidt, Meget, gjør det raskt eller langsomt, Alt det gjør intet til Sagen; gjør det blot med Graze. Tænk lidt paa den lille nydelige tydske Francaise, hvor charmant hun teer sig ved selve Bordet. Hun være Dit Mønster: det er une fille & peindre. Aldrig har man seet engang hos hende det Mindste, man kunne kalde manquert. Have Viin og Fjas encourageret Dig, og Du er i det Lune, saa vær munter og lystig syng alle de Drikkeviser, Du kan, lad Dig nøde, eller ikke nøde dertil, alt eftersom Du finder, det convenerer; Dit Øie siger Dig nok det. En Du i et andet Lune, nu saa vær i Guds Navn bomstille; men da hvile et ømt Sørgmods Slor over Dit hele Væsen. Du veed, hvor megen Jnteresse, det kan have. Kun aldrig, min søde Pige, sidde Du som et Mæhæ, der havde tabt Næse og Mund. Nei, spille maa Pigens Øine, eller stille ømt tale; hvorfor mon hun ellers fik dem: Jeg kommer nu til Kierlighedscapitlet, det delicateste af alle. Hvad er Kjerlighed, Barn Hør først Din kloge Moder, tænk saa, handle saa Jkke sandt, fra Arilds Tid lød det Bud; Mændene er det, som skulle nærme si til os, videre de Lidende. Men, Barn, gammel Snak, forslidte Ord, Nei, hør kun mit eget Exempel. Jeg betragtede altid i min til Kone, saa maatte han døe af har Forlidelse; see det maa I itteke troe, men J maa seie til ham: "Mi Ven, a behøver ittee, J giør Nar af mig; afforstaaer inte, hvad Forlibelse er; vil J tale derom, maa J gaae til en anden Jomfrue, som forstaaer sig bedre paa Jer Tale. kan troe mig, dersom J vil døe, saa vil a itteke holde Jer derfra." Vil han inte lade sig seie med det, men vil give Jer Handsker, Strømper, Baand og saadant Tøi, saa tag inte derimod, men sei: "Hvorfor vil I give mig det? J kan give dem det, som vil have det; a begiær inte deraf, dersom a behøver Noget, see, saa kan min Faster give mig det." Vil han tage Jer ved Haanden og trække Jer Ring af Fingren, det maa J slet inte taale; nei, J maa strax trække Jer Haand tilbage og seie: "Hvad har J med min Haand at gjøre, Kan J itteke lade min Ring sidde, Tænker J kanskee, J har Jer Lisbeth for Jer? J kan jo val høre, agad itteke høre meer af Jer Sladder." J det samme skal J sidde Jer hos Jer Faster og vende Karlen Ryggen til, og itteke see paa ham. Kommer det da saa nær, at J skal danse, see, saa maa J først neie kjønt, dreie og kneise med begge Ender, og kjønt snævert, saa vil Folk seie: "Den Qvinde danser meget kjønt, man kan val see, te hun endnu itteke veed af nogen Dage de qvalificeerte Herrer (forstaaer Du det Udtryk, Jh dem, det var Pinen værd at give sig paa Ægteskabsseiladsen med!) som lige saa mange Priser, mig selv som Corsaren; de smaa lod jeg for det første gaae; de Andre visiterte jeg nøje, meget nøje, snart hidsede jeg Blod snart Freds-Flaget for dem, og saadan kaprede jeg, saamænd, for at blive i Lignelse, ret i en Overhaling Din salig Fader (Herren forunde ham en glædelig Opstandelse!). Men, det forstaaer sig, her viser Pigen sin Aands Superieurite, her gielder det hende og om Alt; thi, som Verden er forkeert i sit hele Væsen, saa, skjøndt Alt virkeligen forholder sig, som jeg har sagt Dig, ville dog Mændene immer ikke, at det maa hedde saa, og, for at blive i Lignelsen, vee den lille Corsaar, der lader sig fange, der gik for alt for mange Seil, eller ikke hidsede de rette Flag; vee hende Med Discretion give og tage, være kold, iiskold, varm, kogheed, alt efter Omstændighederne og Personernes forskjellige Temperatur; see, det er en Sag, min Elise, af megen Vigtighed; men fremfor Alt aldrig at glemme, at Kierlighedsvæsenet, trods alle andre langstranglede Definitioner, bestaaer i to Hoveddele: Cuur magerie og Ægteskabsmagerie. Du kjender min Forklaring af begge. Forvir dem aldrig, uskyldige Engel. Ak, det gjorde saa mangen Piges Ulykke. I Ægteskabsmageret skal Guld paa Vægt; Cuurmageriet er jo kun til Moro. Pigen maa vide at spille i alle Farver. Han havde ikke Uret, den Franskmano - jeg husker ikke, om det var en hedenst eller christelig Apostel – der sagde: "Fruentimmerne ere Fugle, der skifte Fjer to, eller tre Gange dagligt. De ere Tornskader hjemme, Paafugle paa Spadserestederne, og Duer under fire Øine." Som Nymphen, saa let svæve min Elise ind i Dansesahlen. Det er hendes Triumph. Et gjennemsigtigt Gevandt - ei skjuler – men spiller om hendes Yndigheder. Ja, Glut! ei skjuler. Saa var det derimod i hiin gamle Alvors Tid - hiin Vadmels Alder (Jernalder) nu, da vi, Gud skee Lov, har Tylsaldren (Guldaldren), nu gielder ikke den kjedsommelige Vise Ting." Seer J det vil blive Jer til stor Berømmelse. Nær Jer Faster staar op og vil gaae, see! saa maa J strax staae op og gaae med hende. Dersom de unge Karle løber efter Jer og hanker paa Jer Kammer, saa tag Jert Skjørt i Hui og Hast paa Jer, og forput Jer bag Fasters Seng, eller sid Jer paa Sengen, Stræber de da og vil have Jer ud, saa raab, raab, raab paa Jer Faster og sei til de Karle: "Hvordan er det fat med Jer, Kan J itteke gaae hjem og ligge Jer, kan J inte lade os sove? Mener J kanskee, at er en H... A har seet Jer an for fine Folk, men I ere nogle Tølvere! Gid I faae en Ulykke i Jer!" Seel saadan skal J føre Jer Tale, min hjerte Datter, Ret Jer derefter; det seier a Jer. Nær I da er saa stor, at J kan forbrage meer: "at Noget dog maa blive tilbage for Jndbildningskraften." Nei, Pige, med den spartanske Skiks Gienkomst skete vore Yndigheder paa ny deres Ret. En gammel, tænk Dig, endog dansk, ja, hvad værre er, jydsk Piece giver den enfoldige Lære: "man skal dreie og kneise med begge Ender, og det kjønt snevert." Hvad det første angaaer, saa tør jeg, saamænd, endnu anbefale det; det sidste derimod er grundfalsk. Kjønt snevert, jo mænd, Nei, min Elise, her være Nutids Balletdanserinderne i Costume og Jkkesneverhed Dine Mønstere, Fri maa den skjønne Fod kastes ud; leges maa der og spjettes med den. Vogt blot Din Chapeaus Tænder, Man siger da: "hun danser som en Engel!" og hvor herligt, hvor anbefalende er ikke det Rygte, det Nye Du er altfor fri og degage opdraget, min føde Pige, til at jeg behøver at minde Dig om, at Du aldrig maa hænge efter Din Tante. Man maa absolut vise og præsentere sig som et selvstændigt Væsen. Her maa Conduite, Facon, Tourure, Tact (kortsagt: alt det Meget, Forklaringen, leider dessen, ikke har eet Ord om, naar den prøvler om Midlerne til et lykkeligt Liv i en ganske anden Boldgade) – uden Ophør staae malede for Dine Øine. Betragt immer Din Tante, min Bedste, som en Reisende sit Pas, det forevises paa Opfordring, afbenyttes da; forresten er det nok, man veed, det er der. F. Ex. Hr. A. træder ind i Dit Kammer (NB. han er ei af de qualificeerte Herrer. Du: Vil De maaskee tale med Tante, Han: Nei, jeg . . . . Du Tante, Her er En, som vil tale med Dem. Det er derimod Hr. B., som kommer indsee, ham behandler Du ganske anderledes; han er nemlig qualificeert. Han Elise, langt om længe seer jeg Dem igien. Du. Jh, det var morsomt, De just nu skulde komme; Tante gik netop i dette Øieblik ud! Er ikke det Conduite, min Pige, Form Dig efter den, roligt lukker jeg da mit Øie Er det kommet saa vidt med Dig, Glut at Du for Alvor tænker paa at gjøre en Prise; Frieras, og en Beiler kommer, see, saa skal J en St. Anders Aften med hart Hoved og paa Jere bare Knæ under aaben Himmel bede saadan Bøn: "Hellig Anders, A beder Dig, be skjær mig fattig ung Pige med en fiin ung Mand, som gaaer med mig tilsengs og staaer op med mig; som har kjønt, guult, krøllet Haar og er 3 Gange 9 Aar, som itteke snorker eller skjender, og som vender sig i Sengen til den rette Side. Hellig Anders, hielp mig arme Barn!" Kommer da en Beiler og begjærer Jer i Æren, see, saa viis ham til Jer Faster! J maa itteke tale med ham, ikke heller see paa ham Beder Jer Faster, at han skal spise samme Aften med, og J kommer tilbords, saa æd kun meget lidt, men J maa itteke drikke eller tale. Nær J staar op fra Bordet, saa neier J kjønt og gaaer kjønt ærbart i Jer egen Stue. J maa itteke lade Jer kysse af ham, uden te J har sagt: J vil have ham. See, det raader a Jer, mit kjære Barn! Dersom Folk vil firere Jer og seie: "Tillykke Jomfru Brund!" saa sei: "Skield mig itteke ud, a er endnu inte Bruud; dersom a var det, maatte anok selv vide det." Har J da endelig en Frier med Jer Fasters Tilladelse, og han har faaet Jert Ja, see, saa maa I vel give ham Lov til at kysse Jer, men det maa itteke skee for tidt, Husk paa det – lille Elsemer! nærmer sig f. Ex. den betænkelige Alder, da Speilet ikke mere skuffer: Sminkealdten, den falske Lokkealder, da hop i tide fra Cuurmageriets til Ægteskabsmageriets ene lyksalig gjørende Haandværk, syng betids Din "Ach, Andreas, heilger Schutzpatron!" syng det saa betids, at Du faaer et bedre Svar, end hiint i Visen. Da, Barn, da gratulerer jeg Dig af Hjertet, kan Du endnu knytte Dig til en smuk Yngling; men viid, det er, som jeg før har sagt, langt fra Hovedsagen; der skal meget mere til; Penge, Høihed, Stilling, Indflydelse, ja det er Ting, som kunne lægges paa Vægtskaalen. Sundt Brød og Kildens klare Vand, klingrer, saamænd, ret pænt og hyggeligt, men glem blot ei. et lille Brød er Sultedød, og Kildens Vand godt for en And." Derfor, Barn, er det blevet lidt seent med Dig; gaaer det saa mod Faldenden; saa tag i Guds Navn den første den bedste Qvalificeerte, spørg intet om Alder, Svaghed, Asthma, Svindsot, kast Krogen ud og smæk til! Er Du ikke siden igjen Din egen Herre, Er Loddet endelig trukket, Valget gjort, min Pige, saa være Offentlighed Dig en Hovedsag; Du maa have Vidner; det maa ikke saa let kunne omgjøres igjen. Hvidsk iførstningen nogen af Dine Veninder det, som en dyb Hemmelighed, i Ørene; saa har Du, saamænd, ikke nødig, enten at sætte det i Aviserne, eller at lade Trommen gaae. Siden saa kys og klap den Lykkelige, sid paa hans Skjød i alle Selskaber, jal var det saa Theatret, eller, kom Du der engang, i Kirken. Jkke sandt, det vidner om den inderlige Kjerlighed, der forener Eder, men Hovedtingen, mit Barn, er dog den, at det binder ham med Ambitionens Jernlænker. Nær Du saa endelig har faaet ham, saa hold Dig ærbar og stille, gaae ham flittig under Øine, følg ham og gjør ham tilgode; det vil være en stor Fordeel for Jer. Tal ei med nogen Mandfolk; han kan see det og blive skalovs over det. See nu, min hjerte Datter, saadan skal J. gjøre, saadan har a gjort den Tid avar ung, og a er bleven gammel med Æren over det. Tag denne Underretning i Agt som en kostbarere Skat, end Guld og Perler. Tænk saa paa Din gamle Moder, som har efterladt Dig den som Arvepart!