Berlingske Tidende, 1831-03-22
London, den 11te Marts. Efterat der i syv paa hinanden følgende Aftener og Nætter, ofte indtil Morgengryet, i Underhuset var blevet talet Alt mueligt for og imod den af Ministeriet foreslagne Reform, have dens Modstandere omsider samtykket, for Øjeblikket at lade al Talen derom fare og tilstæde Billernes Læsning første Gang, med den Bestemmelse, at den af disse Biller, der angaaer Reformen at Repræsentationen i Parlamentet, paa Mandag otte Dage skal foreslaaes til Læsning anden Gang. Hvad Oppositionen da vil gjøre, er endnu ikke vist, thi en Deel forkaster aldeles de foreslagne Forholdsregler, den anden ønsker derimod at foreslaae visse Modificationer, men om disse ere ikkun Faa endnu eenige. Thi, da personlig Fordeel er Mange meer magt paaliggende end en Grundsætning, saa vil det ikke være let at udsone dem, der nu skulle give Slip paa de Fordele, at hvilke de hidtil havde været i Besiddelse med dette deres Tab. - Den bedste Tale, som i de sidste Dage, ja maaskee under hele Forhandlingen angaaende Parlamentsreform, blev holdet, er den - af Hr. O'Connel. Den indeholdt Facta og Grunde, mod hvilke Jntet kunde indvendes, og endskjøndt han meente at Ministrene ved Parlamemsmedlemmernes Fordeling ikke havde handler billigen mod Jrland, erklærede han sig dog beredvillig til at understytte Reformforslaget, baade i og udenfor Parlamentet, fordi Storbritannien derved vilde vinde saa uendeligen meget. Det store Talent og den rigtige Takt, som han ved denne Leilighed lagde for Dagen, synes at have udsonet Manges Hjerter med ham. Hr. Spencer Perceval (der nyelig gjorde det samsse Forslag om en almindelig Fastedags Anordning) holdt en mærkværdig Tale imod Reformen, hvori han paa den meest oprørende Maade sammensmeltede Pietismus og Aristokratstolthed; meget ivrigen stræbte han, med en vrang, misbrugt Fromheds hykkelske Phraser, -at indbilde Publikum, at hiint gamle, beviisligen paa Meeneed og Bestikkelse opbyggede System, var det herligste i den hele engelske Constitution, uden hvilket ei alene Overhuset, men ogsaa Monarchiet selv vilde henrives af den rasende Folkestrøm. Derpaa anfaldt han, (som man kunde vente af denne haardnakkede, saa ofte udlette unge Mand) med en Zelots rasende Harme de politiske Blade, hvilket naturligviis ikke gjorde hans Sag bedre. Jmidlertid synes det at have lidet at betyde, paa hvilken Side i Parlamentet god Villie og Talent er, Nationen har, paa en saa afgiørende Maade, erklæret sig for Regjeringen og dens Plan, at Legislaturen, uagtet alle parlamentariske Declamationer, at man dog ikke skal være bange for Folkets Raab, dog, nolensvolens, maa lade Billerne passere som de ere, thi John Bul synes ikke at være i Lune til at taale nogensomhelst Forandring. som Reformens Avindsmænd gjerne ville paanøde Regjeringen. Man veed ogsaa, at Hs. M. Kongen, i et meget udførligt Brev til Premierministeren Grev Grey, har med stor Jndsigt udviklet Grundene til en Reform, netop som den, der nu er i Værk Dette sætter Mod i de Frygtsomste. En Reform, som har en saa oplyst og ædel Monarchs Bifald, kan umueligen have en Revolution til Hensigt. Men hvad der i denne Sag giver den offentlige Stemme en saa uimodstaaelig Vælde, er (foruden Tidsomstændighederne) den Almindelighed, den Eenstemmighed og den roelige Fasthed, hvormed den yttrer sig. Ei alene Individuer, men hele Districter, der i de sidste 40 Aar stedse vare rolige Tilskuere af de politiske Begivenheder, optræde nu for at tilbyde Regjeringen deres Understyttelse; der bliver altsaa Intet tilbage for Parlamentet uden at adlyde Folkets og Regjeringens Villie. Denne har udenTvivl ved sit Forslag til Hensigt at undgaae en Revolution, og hiint (i det mindste dets Masse) smigrer sig med, at et omdannet Parlament vil betydeligen lette dets Byrder. Kort sagt: Hver Dag forøger Visheden om, at Reformbillerne ville gaae igjennem. - Jmidlertid kaster man dog med stor Bekymring et Blik ud over Fastlandet; Deeltagelsen for Polen er her meget stor, og man frøgter, at netop Polens Undertvingelse vil skaffe Krigspartiet i Frankrige større Vægt, især da Pengemangelen det er saa stor. Man mener ogsaa, at Frankrige, naar det ikke kan betale sine Armeer og dog ikke tør formindske dem, vil være saare tilbøieligt til Krig. Saaledes raisonnere de Fleste her, og denne Frygt er Aarsag til, at de offentlige Fonds dale, der ellers, under Udsigten til Reformen i Storbritannien selv, ufeilbarligen vilde være stegne. I Debatterne om Reformen optraadte i Underhuset hidtil 32, Talere for og 36 i mod Billen. Lord Russell sammenføiede i en Slumingstale Alt, hvad Opponenterne hidtil havde indvendt imod Billen, og yttrede sin Forundring over, at i en Debatte af saadan Vigtighed næsten over Halvdelen af samtlige Opponenter ikke var kommen frem med andet end - Personligheder. J de sidste Dage have Debatterne i begge Parlamentshuse været af saare ringe Interesse. Formodentlig finde Medlemmerne det billigt, at udhvile sig et par Dage, efterat de i en heel Uge uafbrudt have beskjæftiget sig med Debatterne angaaende Reformen.