Aalborg Stiftstidende, 1837-03-30
Spanien. General Evans Rederlag er af den Vigtighed, at det ved lønner Umagen for den, der ønsker at see nogenlunde klart, i Forholdene paa Halvøen og giøre Gisninger over, hvad man i den nærmeste Fremtid kan vente sig der, at høre, hvad Bladet Messager, i en, som det synes, meget velgrundet Dom om det Forefaldne, yttrer derom. En undeblivelig Følge af dette Nederlag vil være den fuldkomne et Standsning af Christinernes Felttogs=Plan for 1837, til hvis møisommelige Udarbeidelse alle dygtige Hoveder baade i Leiren og ved Dronningens Hof havde medvirket. Levninalgerne af Legionen Evans ville i længere Tid blive nødte til at indeslutte sig indenfor San Sebastians Mure. Sars field, som kun i Tillid til Evans, for et Øieblik var ryk sket ud af Pampelona, vil nu vel vogte sig for atter at forlade sine beskyttende Volde, medens Espartero med sine 20,000 Mand vel neppe vil udsætte sig for, imod Carlisteralnes forenede Magt i aaben Kamp, at plette de Laurbær, som han saa møisommeligt tilkæmpede sig imod en enkelt ricarlistisk Division foran Bilbao og som han desuden vel vanskeligt vilde have kunnet flette til en Krands, hvis ikke den engelske Marine og Stadens Garnison havde ydet ham saa kraftig Bistand. Den Bevægelse, med hvilken Jnfanten Sebastian afgjorde Seieren over Evans, var ganske en Efterligning af de genialske Maneuvrer, ved hvilke Napoleon i sine saa mindeværdige italienske Felttoge, tilintetgjorde de enkelte østerrigske Armeecorpser med den i Hast forsamlede Hovedstykke af sine egne Tropper, imedens det saaledes oprevne Corps kun troede at have at gjøre med en ligesaa stærk fjendtlig Division og var godmodig nok til at bilde sig ind, at Fjenden vilde adsplitte sin Magt, ligesaametiget, som det skeete paa Modstanderens Side. Med Lynets Fart forstod Napoleon og, efter ham, Kleder i Egypten, lat tre de enkelte Troppecorpser til sig fra de fjerneste Puncter og forinden Fjenden, som stod lige over for dem, var bleven deres Afmarsch vaer, havde Hovedslaget allerede frammet paa et andet Punct. Paa lignende Maade, skjøndt lefter en mindre Maalestok, er Jnfanten Sebastian gaaet tilværks; Sarsfield har efterlignet de østerrigske Generaler i Jtalien i at lade sig narre og lagt Hænderne i Skjødet, medens Evans Corps blev oprevet. Med nogenlunde rigtige Begreber og Krigskunsten maatte de christiniske Genetiraler have indseet, at et Angreb paa Carlisternes Central Stilling, der er dækket paa tre Sider af utilgængelige Bjerge, kun da kunde lykkes, naar de selv fra deres Side stedse lopererede i nøie Forening, for saaledes at holde de carlistiske Stridskræfter deelte. Men, hvorledes skulde tre Genera lier, som beklæde samme Grad, ere uafhængige af hverantildre og kun ansvarlige for den 50 Mile fjerne, svage spanolske Regjering, lade sig bringe til fuldkommen Enighed om deres Bevægelser, især naar dette Kløverblad bestaaer af en Evans, der er Forsigtigheden selv, en Espartero, der er den personificerede Uduelighed, og en Sarsfjold, der er nedbøiet af Alderdom. Det er i de høiere Regioner, den christiniske Hær har sine Mangler, dens Generaler have aldrig været meget værd og due for Tiden slet intet; dens Officerer ere uvidende og magelige, de skylde Fødsel eller Gunst deres Poster; hvorledes skulde de da kunne maale sig med Carlisternes Anførere, der ere stegne tilveirs paa den Trappestige, som deres egen Daad har rakt dem og have i en Bondeopstand skudt sig selv i Veiret. Heri ligger hele Forskjellen mellem begge Partiers moralske Kraft, thi Soldaterne ere paa begge Sider lige brugbare, lige brave og lige udholdende. Norge.