Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-01-02
Vi have seet hvilke patriotiske Offere nogle faa Maaneder have frembragt; hvor mange flere kunne vi ikke vente os Aarhundreders Erfaring har overalt lært, at intet kan knække det Danske og Norske Folks Mod, at det under de meest overhængende Forer har været Tronens tryggeste Slotte, og at det aldrig har agtet noget Offer for stort, hver Gang det gjaldt om, at understøtte Konge og Fødeland. Vi tænke derfor heller ikke paa det, der er tabt, men kun paa det, der bør, maa og skal oprettes, vi indlade os ikke paa at drøfte hvad der er skeet, men tænke kun paa hvad der bør, maa og skal skee. Vort Aarhundredes politiske Begivenheder ere virkelig saa indviklede, dets Politik i visse Cabinetter saa slibrig og vanskabt, det Hele i et saa gjærende Oprør, at man næsten kunde hanskabe, det vor umueligt for Dannemark, at vogte sig paa dette stormfulde Hav for alle aabenbare og blinde Skjær og Klipper, om end en Cæsaselv havde siddet i Raadet. Jntet uden Fremtiden kan lære hvilken Vending Tingene i Europville tage. Engelland ligner en fortvivlet Spiller, der har tabt saa meget, at han i sin Fortvivlelse sætter sin hele Guldbørs paa Spil, og vil vinde eller tabe alt. I dets Øine gielder Folkeretten kun forden Stærkere og er Retfærdighed kun en tom Lyd. Det har fremstillet sig som det første Folk i Historien, der ønsker hele Verden til Fiende. Det har gjort Forsøget; Tiden vil lære om det vil kunne holde det længere ud end Verden Man har havt Stater, som havde næsten alle deres Tids bekjendte Nationer under sig, men ingen eneste der saaledes som Engelland havde alle imod sig. Det har skilt sig ved alle andre Nationers Tillid, det vil i Fremtiden betragtes som en Mindremand blandt Staterne; dets Løvter vil ikke blive troet og dets Ord være uden Kraft. Dette er den store Lykke, som Engelland nu i femten Aar har udgydet saa mange Strømme af Sted og opoffret saa meget Guld for Alt det Onde, Engelland har kunnet tilføie, os, har det tilføiet os; det har skjændigen tilrevet sig vor Flaade og forstyrret vor Handel. Men dermed har det rimeligviis ogsaa endt sit Hærværk mod Dannemark. Hvor, meget det end tørster efter at krafte, fine Skjændselsgjerninger med ny Skjendtselsdaad, saa er det med al sin Magt dog for svag dertil. Dets Ministere selv føle nu, hvor skadeligt det er for dem at have Dannemark og Rusland til Fiender. At de ikke kunne undvære Farten paa Østersøen sees noksom deraf, at deres Kjøbmandsskibe endog udsætte sig for den største Fare, for at kunne løbe derind, og Pral er det at de, naar Aarstiden tillader det, kunne har Plakateske og Frydsere i alle Forvande. Antaget at Engelland virkelig eiede 1000 store og smaa Krigsskibe, hvilke dog uduelig alle bestandig kunne være i brugbar Stand, kunne de med disse bloquere hele Verden. Og kan der vel tænket en større Pommelse for det stolte Britannien, der vil foreskrive hele Verden Løve, end at dets forroste Flag endog maa stryge for en simpel bevæbner Fisterbaad J. Og dette vil altid blive Tilfælder saalænge den Brittiske Regjering ikke har erstattet Dannemark Alt hvad den i Ordets egentlige Forsand har fraranet der i Betragte at vor Forfatning i sit rette Lyk saa finde vi ikke allene Trøst i den beroligende Tanke, at vor Sag er den retfærdige, men vil lære endog at indsee, at vi i Hedens første Øieblik maaskee have seet vore Trængsler i er Huulspril. Det klinger underligt, men synes derfor ikke mindre sandt, at det mægtige Storbritannien i Grunden ikke har kunnet gjort det mindre Dannemark andet end hvad enhver, selv den Afmægtigste, kan gjøre, naar Pligt og Æresfølelse ere ham ligegyldige, hvad Algter og enhver anden Røverskat kunde gjort naar den vilde følge det Engelske Cabinets Grundsætninger. For slige Misgierninger kan ingen Stat, saalænge der i Europa endnu existerer nogen Tillid til den mindste Skygge af Folkeret, ligesaalidet vogte sig, som den troskyldige Vandringsmand for Stiemandens skjulte Dolk. Det Uheld, som er tilstødt os, havde sikkerlig rammet os allerede for en Snes Aar siden, dersom den berygtede Benzonstjerna havde udført sit Forsæt, at stikke vor Flaade i Brand. Mod erhvert Slags Mordbrand, er selv den Mægtigste vaabenløs. Mod Engelland er man nu dog nogenlunde sikker, thi alle Nationer ere enige om, at man maa være dets Fiende, naar man vil betrygge sig mod dets Trædskhed. Skulde for Flaade eengang blive et Ror for Brittisk Herskesyge, saa kunde Ulykken aldrig indtræffe i et gunstigere Øieblik end nu, hvor hele Europa er mod Engelland, hvor det i sine politiske Krampetræk griber de meest afsindige Midler for at udføre sin begyndte Rolle. Skal man endelig anfaldes af et Udyr, saa er det altid bedre, at anfaldes naar det er udmattet, end medens det endnu er ved sine fulde Kræfter. En frelsende Skytsengel har fra de ældste Tider af vaaget over vort Fædreneland, og rakt det Haanden, naar Hjelpen syntes fjernest. Hver Gang det sank, reiste det sig igjen med fornyet Glands af sin Afmagt. Ogsaa det sidste Stød vil, hvor føleligt det end var, opflamme den gamle Danske Nationalfølelse og Nationalgand, og vække hiin i lykkeligere Dage ofte slumrende Kraft, som under store Nationaluheld viser sin fulde Virkning. Tidlig eller sildig seirer dog den gode Sag.