Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-12-13
De til Committeen indkomne Bidrag beløbe sig i Alt til Lidt over 11000 Rbdlr. Dsk., og det Kongelige Selskab for Norges Vel har kundgjort os, at til Samme var indkommet 4600 Rbdlr. Nsk. og 200 sk., som staae til vor Raadighed. Nu vil Oplaget af 2000 Expl., som man husker var, hvad der foresloges, koste omtrent 11000 Rbdlr. Dsk., og vi ere altsaa satte i Stand, til at bekoste baade Trykningen og den nødvendigste Jndbinding. Men, saavist som Noget er bedre end Jntet, og dette Noget langt mere, end Mange havde ventet, saavist maa man ogsaa ved nøiere Eftertanke spørge, hvad er 2000 Expl. af en FolkeBog til tvende Riger, at sige, hvis der findes eller vaagner nogen livlig Jhukommelse af Fædrene, thi i modsat Fald er selv det mindste Antal overflødigt. Dog, lade dem sørge som længst leve, og lukke Dørren, som sidst gaae ud. Vi vil jo ikke indskrænke Trykke=Friheden, ei lukke Dørren enten for bedre Oversættelser eller nye Oplag, vi vil kun lukke Dør og Øine op, ifald vilkan, og lykkes det, da vilde selv det største Oplag med Tiden vorde utilstrækkeligt, og da vil et nyt, naar det kaldes, komme af sig selv. Altsaa dette Noget er virkelig meget bedre end Jntet, naar det, vel at mærke, ei formindskes, men kommer ganske menig Mand til Gode. Hvorledes dette bedst kan skee, er et Spørgsmaal vi godt kan behøve at være Mange om at besvare, men at det bør skee, at 2000 Expl. er det Mindste virkan skjænke menig Mand i Dannemark og Norge, naar det Hele skal være Andet end Blændværk, og at her, ved menig Mand maa ene forstaaes dem, der ikke høre til hvad man i Læse=Verdenen kalder Publicum, det synes mig er indlysende. Heraf følger imidlertid, at Publicum faaer Jntet, og dog bør det formodes, at de Fleste, som befordre Værket i Folkets Hænder, sætte nogen Priis paa selv at eie det. Det bedste Raad havde udentvivl været, i Tide at aabne en Subskription, paa Værket i en anden Udgave, thi derved havde man vel allerbedst sikkret Folke Udgaven mod alle Styver-Fængeres Angreb, derved kunde enhver, som vilde, sikkret sig Bøgerne i en for os mere passende Skikkelse, et alene i Henseende til Tryk og Format, men ogsaa til Jndhold, da mangt et Vink, og mangen Anmærkning, som i Folke-Udgaven vilde være ilde anbragt, fandt her sit rette Sted. Det er nu timidlertid ikke skeet, fordi den Tanke først nylig er faldet mig ind, og nu er det forsaavidt bagefter, at naar Folke=Udgaven, gives i Trykken, maa man vide, som derved tillige skal sørges for andre Læsere, og til at erfare Vedkommendes Mening herom, er Tiden for knap Der er da, mener jeg, kun et Raad at gribe til for Øieblikket, nemlig at lade trykke 3000 Expl. af Folke Udgaven, og bestemme det ene Tusinde til offenligt Salg, og herfor maa jeg stemme, uagtet Følgen bliver, at Hælvden af Værket medtager mere end Hælvden af Penge-Summen vi har thi jeg slutter saaledes, at ønsker man Værket fuldendt, da sætter man ros ogsaa, ved at skiøbe den første Halvpart, 1 Stand til at levere den anden, og vil man ikke have det Første, tabet man Jntet ved at undvære det Sidste. Om nu Committeen tør og vil være af denne Mening, veed jeg ikke bestemt, men bestemt veed jeg, baade at Nordens Krøniker, naar de udkomme, bør være at faae tilkiøbs, og at det var Bedst, naar Sligt kunde skee, uden at der paa Begyndelsen vovedes hvad Slutningen har gyldig Fordring paa. Da jeg nu tillige veed, at vi have det gavmilde Fyen at takke for Halvparten af den indkomne Sum, at Sælland, rudenfor Voldene har taget sig Sagen let, og at hvad der, naar man undtager Majestæten, og Studenterne med deres Jævnlige, er givet inden Voldene, maa man skamme sig ved at nævne; saa tager jeg mig den Frihed, at giøre følgende Spørgsmaal. Har man i Sælland glemt hvor Leire laae, og hvor Roskilde stod, hvor Dan opdroges, hvor Skjold har straalet, hvor Rolf har thronet! Erher Jngen, som end kan mindes, hvor Signes Aske og Frode Frede-Godes Støv haver hjemme, hvor Valdemarerne har bygget, hvor Absalon var Bisp og Saxo Klerk, og af hvad Rod de begge trandt. Har Sælland glemt sig selv, og skal en Sællandsfar, som jeg jo er, nu tage Saxos Kridt og skrive med store Bogstaver, paa MindeStenene om vore Fædre, at det var kun i gamle Dage, at Dannemarks Hierte slog og ModersMaalet klang i Lye af Sællands Bøge, at nu er Bøgen brændt, og Hjertet koldt, og Fuglen død, og Sælland kun et sumpigt Jis Land, at nu er det ei længer de Jordede, men Kirke-Giængerne som sove paa Kirke-Gaarden, sove saa hardt, at ide end ikke ved Fædrenes Røst kan opvaagne!! Er her Jngen, som tog sig Tid, for at komme desbedre! Fremdeles spørger jeg, er Danmarks HovedStad nu blevet til en Fjelle=Bod, et KræmmerHuus og et Mad=Skab, er Adel-Gaden blevet en Peer Madsens Gang, sank Axel-Huus tilbunds i Kiøbing Havn, og deelagdes i den store Jldebrand den gamle By, som Krøniken gav Konge-Borg og Adels-Brev og Studie-Gaard, Vil Træerne i Kongens Have ei længer vide af, at Roden bærer dem Vil Runde=Kirke staae paa Hovedet, og (Consistorium paa Spidsen, Er alle deres Ærmænd reist af Bye, som ærlig lagde deres Skiærv i Laget med, i Nordens Helte-Lag! Saaledes kunde jeg gjerne blive ved, og giøre det ene Spørgsmaal galere end det andet, men det maa være nok at samle Alt i det ene Spørgsmaal, har Nordens Krønike forskyldt af Sælland, og Kiøbenhavn, at henvises, som en Stodder til Fattig=Væsenet, naar den skildrer sin Trang, eller trøster man sig der til at sige, at den mishandles under min Haand, eller vil man kanskee bevise sit Had til min Jntolerance, ved for min Skyld, at foragte de ærværdige Krøniker! Saa spørger jeg, og vilde troe mig dertil noksom beføiet, som Dansk, om end den offenlige Mening, der i to Aar har yttret sig, var Foretagendet ligesaa ugunstig, som den har været det Modsatte, men nu maa man jo indrømme, at jeg er det dobbelt, og er det gavnligt, at Værket fremmes, da er jeg endogsaa nød dertil. Mangen god Dag og lang udslagen Aften har jeg pønset og prøvet paa hvad Efterslægten, skal sande var ikke saa let, som mange kanskee nu indbilde sig, og jo mere jeg gik frem, destiere maatte jeg tilbage, saa jeg kan ikke skiønne rettere, end at al den Tid, mens Krønikerne trykkes, maa jeg endnu omtrent blive siddende ved dem, hvis, Værket ei skal gaae i Staae, eller dog, hvad det jo ikke maa, komme slettere fra min Haand, end Haanden, med Guds Hielp, formaaer at udrede det. Nu er det sagtens ikke meer end billigt, at jeg over Fædrene og deres Talsmænd glemmer mig selv, men vil ogsaa alle andre glemme mig, da gaaer det ikke an, thi jeg er, som man vel har hørt, en gammel Capellan, der holdtes kun ved Haab ilive, og jeg er, hvad jeg ikke behøver at skamme mig ved, da jeg er det med Æren, som mine Fædre, en fattig Mand. Altsaa det var ubilligt, om man fordrede af mig, hvad Jngen kan giøre, det er billigt, synes mig, om man end var tilfreds, jeg laae i Jorden, at man dog lader mig leve, til Værket er færdigt. Af det Forrige seer man, at der er Noget, og ikke for Meget til Bøgerne selv, men Jntet til mig, og det er da en tvungen Sag, at jeg siger det høit, og spørger mig for, og tier ei med, at uagtet der skal Meget til, før jeg glemmer Krønikerne over mig selv, saa kan det dog lettelig hænde sig, at bliver man ved at forglemme mig reent, jeg da nødes til, at komme mig selv ihu, og lade Værket ligge eller gaae som det kan. Vil Nogen kalde dette nødvendige Forord et Tigger Brev, da maa jeg anmærke, at han tager Feil, af Mangel paa Fortrolighed med Moders=Maalet, og vil ydermere tilføie, at baade Kronikens og mine Tigger-Breve ere stilede til vor Herre, men Krøniken mener jeg er Guld, og Arbeideren sin Løn værd! Altsaa til Nyaar, vil Gud, begynder i alFald Trykningen af vore Fædres Efter Mæle: af Dannemark og Norges sex hundrede Aar gamle, og saavel i vore Dage som i Middel-Alderen mageløse Krøniker paa Dansk, og Hælvden af Begge kan, med Guds Hielp, blive færdig adAare, naar Leen leger, og Bygget blegner i Danmarks Vang. Hvem der ved denne Leilighed vil knytte sit Efter Mæle til Fædrenes, og hjemle sig Deel i Dannemark Arv, han mindes endnu i det gamle Aar sin gamle Giæld, saa Krøniken ei skal udbære hans Juul, og gaae ham forbi, naar Nyaars-Gaverne deles Stakket Dag og hellig Aften, der er for Jngen af os Tid at spilde, og toge Fædrene Deres, hvad havde da vil Tiende i Christ-Maaned 1817. DixiN. F. S. Grundtvig.