Berlingske Tidende, 1826-01-09
Keiserlig Proclamation. Vi Nicclaus d. 1ste, af Guds Naade Kelser og Selvhersker over alle i Russer &c. &c. &c., giøre vitterligt til alle Vore troe Undersatter: 1) J Vort Hjertes Bedrøvelse, og midt i den almindelige Sorg, der i overvælder Os Vort Keiserlige Huus, og Vort kjære Fødeland, legge Vi, idet Vi ydmyge Os under den Almægtiges urandsagelige i Villie, hos ham alene Vor Kraft og Vor Trøst. Han har bortkaldt i til sig Keiser Alexander den første, hæderlig Ihukommise, og Vi have alle tabt en Fader og en Souverain, som 125 Aar har be birket Ruslands og Vor Lykke. Da Vi den 27de November modtoge Efterretningen om denne sørgelige Begivenbro, ilede Vi, endog sav dette Smertens og Taarernes Øieblik, med at opfylde en hellig Bligt, og idet Vi ikkuns fulgte Vort Hjertes Tilskyndelse, aflagde ViTroskabsted til Vor ældste Broder, Cesarevitsch, Storfyrste Constantin, som retmæssig Arving ved Førstefødselsretten til Ruslands Trone. Strax efter at Vi havde opfyldt denne hellige Pligt, bleve Vi af Rigets Raad underrettede om : at der den 15de October 1823. var bleven deponeret hos samme en Pakke, forseglet med den afdøde Keisers Seigl, og med hans Keiserlige Majestæts egen Haand saaledes paaskreven : "At gjemmes af Rigets Raad indtil jeg derom anderledes befaler; men, i Tilfælde af at jeg ved Døden afgaaer, at aabne denne Pakke i overordentligt Møde, forinden nogen anden Act foretages"; at Raabet havde adlydt denne Allerhøieste Befaling, og at følgende Artstykker vare fundne i ommeldte Pakke : 1. En Skrivelse af Cesarevitsch, Storfyrste Constantin, dateret : 14de Januar 1822, og adresseret til den afdøde Keiser, ved hvilken Hs. Kirl. Høihed giver Afkald paa Tronfølgen, som tilkom ham ifølge Førstefødselsretten. 2. Et Manifest af 16de August 1823, egenhændig undertegnet af Hs. Keiserlige Majestæt, ved hvilket han, efterat have tilkjendegivet sit Samtykke til Cesarevitsch og Storfyrste Constantins Tronfrasigelse, bestemmer : at da Vii ere den første i Alder efter hiin, saa ere Vi ifølge Grundloven den nærmeste Tronarving. Vi bleve iøvrigt underrettede om, at lignende Artslykker fandtes nedlagte hos det virigerende Stuat i det hellige Synode og i AssomptionsCathedralkirken i Moskov. - Disse Meddelelser kunde aldeles ikke forandre noget i den af Os tagne Bestemmelse. Vi saae i disse Actstykker en Tronfrasigelse af Hs. Keiserlige Høihed i Keiserens levende Live, og stadfæstet ved Hs Keiserlige Majestæts Samtykke; men havde hverken Villie eller Ret til at betragte som ugenkaldelig denne Tronfrasigelse, som ikke var bleven offentliggjort da den foregik, og som ikke havde erholdt Lovs Kraft. Vi vilde saaledes kundgjøre Vor Agtelse for Vort Fædrenelands første Grundlov, betræffende den uforanderlige Arvefølge, og tro den Erd, Vi havde svoret, paadreve Vi, at hele Riget skulde følge Vort Exempel. Ved denne vigtige Begivenhed var det ikke Vor Hensigt, at bestride Gyldigheden af de Beslutninger, Hs. Keiserlige Høihed havde forkyndt. Endnu mindre var det vor Hensigt, at sætte os imod den Afdødes Villie, denne Vor Faders og fælleds Velgjørers Villie, som bestandig skal være Os hellig : Vi vilde ikkuns sikkre Arvefølgens Lov for endog det mindste Angreb, sætte Vore Hensigters Reenhed i det klareste Lys, og skaane Vort kjære Fædreneland for et Øiebliks Uvished om dets lovlige Souverain. Denne Bestemmelse, som Vor rene Samvittighed for reskrev, og som Vi tog for den Alvidendes Aason, blev billiget af Hos. Majestæt, Keiserinde Marie, Vor høite skeede Moder. Imidlertid var den sørgelige Tidende om Hs. Majestæt Keiserens Død kommen lige fra Taganrog til Varskov den 25. November, to Dage tidligere end dertil. Urokket i sin Beslutning, bekræftede Cesarevitich, og Storfyrst Constantin samme den paafølgende Dag ved tiende Acter, daterede den 26de November, som han lod tilstille Os ved Vor elskede Broder, Storfyrst Michael. Disse Acter, destode i : L. En Skrivelse til Hs. Majestæt Keiserinden, Vor kjære Moder, hvori Hs. Keiserlige Høihed fornyer sin ældte Beslutning, og - støttende sig paa et Rescript af den afdøde Kriser, dateret: den 2den Februar 1822, Svar paa Storfyrstens Afkaldt Act, og hvoraf Copie var vidfølet - gjentagende og høitidelig gjør Afkald paa alle fine Rettigheder til Tronen, og, ifølge den af Grundloven bestemte Orden, erkjender, at den tilkommer Os og Vore Efterkommer ; og 2. En Skrivelse til Os, i hvilken Hs. Keiserlige Høihed gjentager sin oprindelige Bestemmelse, giver Os Titel af Keiserlig Majestæt, ikke forbeholder sig nogen anden end: Cesarevitsch, som han hidtil førte, og kalder sig: den troeste af Vore Undersaatter. - J hvor bestemte end disse Acter vare, og endskjøndt de paa det uimodsigeligste bevitnede, at Hs. Keiserlige Høiheds Beslutning var bestemt og ugjenkaldelig, saa foranledigede dog Vor Følelse og selve Sagernes Stilling Os, at opsætte disse Acters Bekjendtgjørelse, indtil Hs. Keiserlige Høihed havde bekjendtgjort sin Villie, med Hensyn til den Eed, hvilken Vi saavel som hele Riget havde svoret ham. "Da Vi nu have modtaget ogsaa denne endelige Forsikring om Hs. Keiserlige Høiheds Villie, saa underrette Vi herom vore Undersaat, ter, i det vi herved tilføie: l. Skrivelsen fra Hs. Kriserlige Høihed, Cesarevitsch Storfyrste Constantin, til den afdøde Keiser Alexaa der den 1ste, II. Svaret derpaa fra Hs. Majestæt Keiseren; III. Manifestet af den afdøde Keiser, som stadfæster Hs. Keiserug, Høihers Tronsrasigelse, og som erkjender Os for hans Arving ; IV.