Ribe Stifts Adresseaviser, 1795-08-20
J denne Sagernes Tilstand er det intet Under, at der i fire Maaneder er udrettet saa lidet i Henseende til Lovgivningens store Formaal, i Henseende til Opdragelse, Jndustrie, Kunster og Videnskaber. Næsten i enhver Session blev Conventen ved uvedkommende Materier, ved heftige Angreb af Biergpartiet og Tilskuerne, afbrudt i sine Raadslutninger. Fra 1) J Sessionen den 8de Martii. 27) J Sessionen den 21de Martii. alle Departementer indløb Klager, og en Mængde Decreter maatte gives til Gavn for enkelte Undertrykte. En stor Deel af Tiden gik bort ved at undersøge de Misgierninger, hvori Repræsentanterne af Biergpartiet havde gjort sig skyldige som Commissions=Lemmer, eller paa deres Udsendelse i Republikens Ærende. Undersøgelserne over de vigtige Spørgsmaale, om Staten burde betale Creditorerne til de 50000 Emigrerte, hvis Godser den havde confiskeret, og om man skulde give Familierne til de af Revolutionstribunalerne Fordømte deres Eiendomme tilbage, bleve bestandig afbrudte, og først efter nogle Maaneder med Ja afgjorte. Den sidste Punkts Afgiørelse skaffede Republiken 800000 troe Tilhængere, som den udrev fra Elendighed. Fourcros Jndberetning om de nye Opfindelser, fortæller, hvad der størstedeels er skeet under Decempiral=Commissionens Jndflydelse. Naar man undtager Central=Skolernes Jndretning, Normalskolernes Afskaffelse, hvilke man havde indført efter en alt for stor Plan og uden tilbørlig Forbeidelse, da dekreteerte Belønninger for visse Lærde og Kunstnere, og et Dekret til Fordeel for de 2 Justiinter til Døvstumme i Paris og Bordeaux, er intet efter Underviisnings Commissionens Forestilling blevet besluttet, der fortiener at anmærkes. 3. Finantsernes Tilstand, hvormed Conventen næsten daglig i de sidste Maaneder, men uden mindste Virkning, har været beskæftiget, er virkelig noget foruroligende. Undersøgelserne herover have hidindtil ikke virket andet, end overtydet Publikum om Lovgivernes Afmagt til at bortrydde dette Onde. Mange vidtløftige Taler ere holdne, en Mængde Forslag ere gjorte med meere eller minde Skin af Dybsindighed og Grundighed. Men det synes, at ingen lid indtil har betragtet Tingen, som den egentlig er, eller forestillet den tydelig nok med Sandhedens Simplicitet. Den Mængde Assignater, sige alle, er de franske Finantsers Fordervelse. Dette er ikkun under visse Jndskrænkelser sandt. Der lade sig tænke Omstændigheder, hvor en endnu stør re Mængde ikke skulde frembringe saa slemme Virkninger; ligesom under andre Omstændigheder en langt ringere Qvantitet kunde have samme Følger. Penges Værdie retter sig i Almindelighed. ikke blot efter sin Qvantitet, men efter Forholdet af Mængden til den større eller mindre Hurtighed i Omløbet, det er den større eller mindre Qvantitet af Kræfter, hvis Anvendelse i en vis Tid dermed bliver betalt. Tales derom et blot repræsentativ eller lokal Værdiestegn, saa kommer til Værdiens Bestemmelse endnu den Hensigt, om i det Tilfælde, at Cirkulationens Fornødenhed ophører, tilstrækkelig Sikkerhed da haves til at forandre det locale Tegn til de egentlige Penge i Verden. Da Assignaterne først bleve udstedte, og verskred deres Mængde vist ikke Forholdet til Fornødenhederne. De kom nu i Stedet for andre repræsentative Værdiestegn, som Cirenlationens Fornødenhed havde frembragt og underholdt. Deres Pant tilbød og i Almindelighed en tilstrækkelig Sikkerhed.