Berlingske Tidende, 1777-04-07
Paa Hs. Kongel. Majestæts Fodsels=Dag sidstafvigte 29de Jan. havde Selskabet sin første Samling i Stavanger, hvor 31 af Medlemmerne, og deriblant i fra Kiøbenhavn, Hr. Kammerherre Baron Gyldencrone, Hr. Kammer=Junker og Søe=Lieutenant Hauch og Vestindisk Coffardie Capitain Dirchs. De øvrige vare af Byen, og begge Fogderierne. J denne Forsamling holdt Selskabets Forstander Hr. Kammerherre og Amtmand Scheel følgende Tale: Høystærede Herrer Medlemmer, Har jeg nogen Tiid ønsket, at mine Ord stulle være mine Tankers troe Udtolkere, og har jeg ønsket at kunde med Ord tilkiendegive, det jeg føler, saa er det i Dag, da jeg har den Lykke, at tale i et Selskab, der har foreenet sig, for ved samlede Kræfter at befordre Agerdyrkningens Floer og Landmandens Fliid i Stavanger Amt. Men jo meere jeg leder efter Ord, beqvemme til at udtrykke det mit Hierte føler, jo meere mangle de mig. Den Deel jeg har i Amtets, i dets Jndbyggeres og i dets Bønders Velgaaende, i sær og den Pligt mig paaligger, efter yderste Formue at befordre deres Gavn, giør, at jeg føler mit Sind at være opfylt af de stærkeste Bevægelser, og mit Hierte rørt af en oprigtig Glæde over mine Herrer Medlemmers Bestræbelser til Amtets Vel og Beste, ey mindre end over den Understøttelse jeg til bemeldte Øyemærke saaer af et saa ædeltænkende saa Patriotisk Selskab. - Jngen Pligt en større end Erkiendtlighed, den ønsker jeg derfor her at kunde lægge for Dagen, og ingen Følelser meere behagelige, end de, Selskabets saa ædle Handlinger, og de Prøver de har viist paa et kiærlige Sindelang mod Amtets Almue, paa eet oprigtig Venskab imod mig har opvakt i mit Sind; og hvor gierne ville jeg her udtrykke dem paa en passende og rørende Maade, Men jeg maae lade det være nok, med her at erklære, at de høystærede Venner, ved at oprette dette Selskab, har befordret en af de Ting, der giver mig den storste Fornøyelse, og at ey allene jeg, men det, som meere er, det heele Publicum vil derfor blive dem ævig forbundet. - Denne min Fornøyelse forenet med deres egen Glæde, bøystærede Venner, over at kunde gjøre Vel, at tiene Fædernelandet, til at lægge høytideligen for Dagen, have vi bestemt en af de glædeligste og mærkværdigste Dage iblant os, vor allernaadigste Konges FødselsDag, som Selskabets første Samlings Dag. En Dag vi paa ingen anden Maade bedre kunde helligholde, end ved at tildeele den slittige Vindskibelighed, den arbeydsomme Bonde i sær de fortiente Belønninger. Jntet passer sig bedre paa vor allernaadigste Kongen Fødsels=Dag, der elsker sine Undersaatter og elskes af dem, der sætter sin Ære deri, og der glæder sig ved at fremme deres Vel, og see den af andre forfremmet. Denne Dag bor helligholdes ved Taknemmeligheds Beviisninger ved Løfter og Ønsker, ved at giøre vel og ved at efterfølge saa stor en Konges Exempel. - Gid vi maae tælle mange saadanne Dage, Dage, som skulle vidne om vore Bestræbelser, at fremme den beste Konges Villie og Landets Beste. - Det skeer ey uden Undseelse, at jeg i Dag modtager den Ære, at være dette værdige Selskabs Forstander. Saa meget jeg ønsker at være dette Valg værdig, saa meget frygter jeg at Valget maae meere henregnes deres Godhed, end til mine Fortienester. Men jeg giør mig en Ære af at modtage det for at kunde fyldestgiøre et saa veltænkede Selskabs Villie og Hensigter, i Haab og Fortrystning paa dets Veyledning, dets Understøttelse, samt paa de Herrer Medhielperes grundige Jndsigter og gode Hielp. Ved den viljeg stræbe at vise Selskabet min Taknemmelighed, og om ey meere, saa dog udi en idelig Bestræbelse, for at vaage over dets Opkomst og Tilvært, for at fremme dets Beste, for at knytte stærkere og sammenholde det Enigheds Baand, der skal gjøre vort Selskab bestandigt og tienligt til at kunde opnaae sit større Øyemærke, vore Medborgeres og Landets sande Vel. - Selskabets Hensigter ere vist store og ypperlige, de fortienne at roses, og de fortiene af enhver retskaffen at understøttes, af enhver efter Formue. Hensigterne ere, ved Præmien at belønne den stræbsomme Vindskibelighed, at vække den vantrevne Dovenskab af sin Slummer, at undervise Vankundighed, at komme Uformuenhed til Hielp, at lokke Ægierrighed til Arbeyde, at drive mange forudfattede Meeninger i Landflygtighed, ja at giøre Ondskab og Misundelse selv tienlig og nyttig for Landet. Hvilke store, hvilke betydelige Øye mærker i Men vi haabe at opnaae den. Meere ved Vane og Exempler, end af Naturen, ere mange tilbøyelige til Efterladenhed i det Gode, eller uvillige til at fremme deres eget og andres Beste Disse skal man ved gode Exempler, ved opmuntrende Belønninger fremlokke til Arbeydsomhed. Andre, som med den beste Villie ivrigste Lyst og Attraae til Arbeyde for sig og andre maae see fin Hænder af Uformuenhed at være bundne, for dem skal Selskabet. Gavmildhed opløse dette tvingende Baand, og giøre Evnen Villien. liig. Begierlighed efter Vinding skal udstræke sine Hænder til Arbeydet, for at bortsnappe noget af Belønningen. Avind, som med skeelende Øyne seer her Dovenskab forvandlet til Vindskibe, lighed, hist Uformuenhed at vige for Formuen, skal skiære Tænder, men trodsig og forbittret tage fat paa Hacken og Spaden, Forsæt at rive til sig, hvad hine skulde have. Ærgierrighed som seer her Ære og Fordeele at vindes, skal slaae sig til den arbeydende, Haab, for at deele Æren med den. Men den vanartige Jndbildning som tænkte intet nyt at være got, intet gavnligt, intet værde at forsøge, uden hvad som førte Alderdommens Stempel, skal med Bludsel tage Flugten og rømme Landet. – Saa store og fordeelagtige ere Selskabets Hensigter, og hvor vilde jeg ønske at dette Evne og Formue, til dem at opnaae, maatte være større, meere tilstrækkelig end den er. De kunde høystærede Venner opnaaes, Men skal det sikkert opnaaes, maae det være vort Selskabs helligste Lov, dets Liv=Sprog, dets Symbolum: For ingen, uden den meest fortiente. Holde vi den, kunde vi giøre os sikker Formodning om Fremgang, endogsaa strax, og om større i Fremtiden. Herom tillade det Kongelig Norske Videnskabers Selskab det Kiøbenhavnske, det Sundmorske, det Bergenske og fleere Landhuusholdnings Selskabe os ey at tvivle, og herom bringe de offentlige Tidenden os de meest rørende Vidnesbyrde. - Disses Fremgang har givet Anledning til vort Selskab. Den Erkientlighed vi ere den stræbsomme Bonde skyldige. Den Hielp, hvormed han bor understøttes, han, som er Landets Støtte. Den Haand der nærer os og fleere, har dannet Selskabet, og til Landmandens Beste skal de vedligeholdes. At legge til, at vi dermed fremme og de andre Stænder, ogsaa vort eget Beste, ved lavere Priiser paa Føde Vahrer, ved gode Tider i Landet, kort ved Velstand og Overflødighed overalt, tør jeg ey erindre for et saa kyndigt Selskab; saa dant kræver ey heller min Hensigt, og det tillader ey Tiden, som er bestemt til Selskabets andre Forretninger. - Himmelen give selv Lykke til dette i saa reene og saa vigtige Hensigter oprettede Selskabs Fremgang; Gud give at Nytten deraf maae svare til Hensigterne og de yndigste Frugter, snart at kunde høstes af dets Anlægge dets Bestræbelser til Landets og Landmandens Nytte. Vore Myre, og sumpige Moradser blive forvandlede til de frugtbareste Marke vore Marker indhegnede ved gode Steengierder, vore Krat=Lyng og Ene=Marke til deylige Græsgange forandrede, og vore Bierg prange med nye opælskede Skove. Den mørke Vankundighed, den reene og pialtede Dovenskab, den hungrige Fattigdom vige langt fra vore Grændser og vort Selskab, nyde denne Frugt af sin Møye, sine Bestræbelser, sine Omkostninger; da skal det blive en Ædelsteen iblant Landets Juveler, men dets Stifteres Hukommelse hos den sildige og taknemmelige Efterslægt, i et udødeligt Æreminde, Da denne Tale var sluttet, aflagde den første af Medhielperne, Hr. Provst Arenz paa heele Selskabets Vegne dets Taksigelse til Forstanderen for den Nidkierhed han havde viist til Selskabets Opkomst og Bedste, og endelig velsignede han Kongen, Landet og Selskabets Øyemærke. - Derefter blev Selskabets Udkast til dets Plan og Love oplæste og vedtagne, bestaaende af 16 Artikler, som for Vidtløftigheds Skyld ikke her kan anføres. Dernæst bleve Medlemmernes Navne, og hvor meget enhver af dem aarligen giver til Selskabet, oplæste, hvilke dets Medlemmer nu i Tallet ere 72, og deriblant følgende høye og ædelmodige Patrioter uden for Amtet nemlig : Enke=Frue Geheime-Raadinde Scheel, fød Baronesse Gyldencrone, Hr. Geheime Raad Stampe, Hr. Geheime RaadBraem, Hr. Kammerherre Suhm, Hr. Kammerherre BeGyldencrone, Hr. Etats=Raad Lindencrone, Hr. Kammer ker og Søe=Lieutenant Hauch, Hr. Cancellie=Raad SchandChristiania, Hr. Kammer=Raad Olrich og Vestindisk Skibspitain Hr. Boye Dirchs. De øvrige 61, som for Rummets S. forbigaaes, her at benævne, ere alle boende i Amtet, hvoraf K. merherre og Amtmand Scheelser, som forbemeldt, udvalgt, Selskabets Forstander, Provsten Arentz til første Medhielper, PriBrodersen anden Medhielper, Fogden Münster til Selskabets creterer, Sorenskriver Weyer 1ste og Fogden Dahl til 2den Caserer. (Slutningen følger). Ved Døden ere afgangne. J Aalborg Stift den 2. Mart. Hr. Johan Friderich Kuur, Sognepræst til Scharup og Venneberg, 48 Aar. Paa Hvanstrup den 29de Hr. Major Kaalund, 50 Aar. J Aalborg den 28de ejus Lars Kock, 80 Aar. J Riber Stift den 13de Mart. Niels Friborg, Sognepræst til Herslev og Wiuff, 74 A.