Viborger Samler, 1782-01-14
MOGER. MLER. de de, Mandagen den 14 Januarii. Nr. De, De De Erkiendelse af sin Feil. Det er menneskeligt at forsee sig, men det er fornuftigt at erkiende sin Feil, thi det er kuns at en bekiende, at jeg ikke var saa klog i gaar som i DaDa Fabius Maximus i den anden puniske Krig anførte den romerske Hær imod Hannibal, blev ham i Ko manden tilforordnet en vis Minutius, som skulle have lige Magt og Myndighed med ham ved Armeen. Den Denne indlod sig, som en forvoven Mand, uagtet Fa bii Advarsel, i Trefning med en Deel af Hæren; men løb i samme største Fare for at blive omringet af Hannibals Folk, og omkomme tillige med sin hele Armee. Fabius forglemte her alle Fornærmelser, som Minutius havde gjort ham, og ilende ham med den anden Deel af Hæren til Hielp, slog han Carthaginienserne paa Flugten, reddede de omringede Legioner, og drog, uden at sige sin Medkommanderende et ene ste bittert Ord, eller at give ham den mindste Bebreidelse, tilbage i sin Leir. Men denne Ædelmodighed rørte Minutius saa meget, at han tillige med sin Hær begav sig i Fabii Leir. Saasnart han var ankommen her, gik han lige til Hovedqvarteret; og da Fabius kom frem af sit Telt, lagde Minutius Fanerne for hans Fødder, kaldende ham sin Fader. Selv hans Soldater kaldte deres under Fabio staaende Kamerater deres Patroner, og efter paafulgt Stilhed, holdt Minutius følgende Tale til Fabius. Dictator Du har i Dag tilfægtet dig tvende Seiere, den eene ved din Tapperhed over dine Fiender, og den anden ved din Kloghed og Sagtmodighed med din Medcollega; ved den første har du reddet os alle, og ved den sidste har du lært mig, at det er mig ligesaa tienligt at overvindes af dig, som det er mig skammeligt at være bleven overvunden af Hannibal. Jeg kalder dig altsaa min Fader, da jeg intet ærbødigere Navn veed. Efter denne Tale omarmede og kyssede begge Anførerne hinanden, Soldaterne fulgte deres Exempel, og i heele heele Leiren hørte og saae man intet andet end Glæde, og Erkiendtlighed. Det er ellers vanskeligt, at sige, hvo der i denne Sag opførte sig meest ædelmodigt, enten Fabins, der saa villig tilgav en andens Fornærmelser, eller Minutius, der saa redebon erkiendte sin egen Forseelse. Om Romernes Triumpher. Naar Romerne havde overvundet et Folk, og siden gjort sig samme underdanigt, saa pleiede de at tilstaae den Feldtherre, der havde endt Krigen, Æren af Triumphen. Samme bestod i et meget høitideligt Jndtog i Rom, og dets Beskaffenhed kan tydeligst skiønnes af følgende Beskrivelse over den Triumph, som Paulus Æmilius holdt over den macedoniske Konge Persens. Folket opbyggede sig paa de offentlige Pladser, og i Gaderne Forhøininger, for at see Optoget komme forbi. Alle Tilskuerne havde hvide Klæder paa, og alle Templer stode aabne, samt vare udziirede med Blomsterkrandse, og opfyldte med Røgen af vellugtende Sager. For at holde Gaderne frie og aabne, blev Pøbelen holdet i Ave ved dertil beskikkede Politie betientere. Jmidlertid begyndte Optoget, og man saae den første Dag en Mængde Malerier og store Billedstøtter, der bleve førte paa 260 Vogne, til hvis Forbifart knap Dagen kunde rekke til. Den anden Dag Dag blev de prægtigste Vaaben af Malm og Jern, der meget omhygeligen vare polerede, og som gave den stærkeste Glands fra sig, førte forbie paa samme Vogne; hvor de vare lagte meget kunstig oven paa hinanden, og dog syntes det, som om de ganske skiødesløst vare henslengte. Stormhuerne laae oven over Skjoldene, Harniskerne over Støvlene, de eretensiske Skjolde vare blandede med trasiske, med Pilekoggere og Hestetømmer, og derimellem stak Sværde og Spyde fremmed Spidserne. Alt det laae saa løseligt over hinanden, at det i Kiørselen gav en Raslen og en Lyd fra sig, der lod en, ikke uden en Slags Gysen, betragte disse overvundne Vaaben. Herpaa kom tre tusinde Mand med myndtet Sølv i syv hundrede og halvtredsindstyve Kar, hvoraf ethvert indeholdt tre Talenter, og blev baaret af 4re Mand. Disse fulgte mange andre med Sølvkar, Horn, Skaaler og Beggere, hvilke alle bleve fremviste til Skue, og vare saavel formedelst deres Størrelse, som derpaa indgravede Arbeide, af en særdeles Kostbarhed. Den tredie Dag gik ved Dagbrækningen Trompeterne igiennem Gaderne, blæsende ikke de paa Festedage, og ved hellige Optoge, brugelige Stykker, men saadanne, hvormed Romerne opmuntrede deres Soldater til at angribe Fienden. Herpaa bleve hundrede og tyve seede Øxne førte forbie alle med forgyldte Horn, og ziirede med Baand og Blomsterkrandse. De unge Mennesker, der førte samme til Alterne, havde lange med smukke Bræmmer besatte Klæder paa, og bleve ledsagede af mange Børn, der der bare guld og sølv Offerkarene efter dem. Herpaa saae man det myndtede Guld bæres forbi paa syv og halvfterdsindstyve Fade, hvoraf ethvert indeholdt tre Talenter. Endnu fulgte nogle Mand, der bare en af puurt Guld og med kostbare Steene besadt Skaal, helliget til Jupiter og ti Talenter svær. Herpaa bleve de saakaldte antigonidiske, seleucidiske og therceteiske Skaaler, tilligemed Persei Skienkebord bragte forbie, efterfulgte af Kongens Vogn, hvorpaa laae hans Vaaben og Krone. Efter et lille Mellemrum gik de fangne kongelige Børn med deres Hofmester og Betientere, ved Siden, der alle fældede hyppige Taarer, og ikke aleene selv med udstrakte Arme anraabte Tilskuernes Medlidenhed, men ogsaa befalede de kongelige Børn at giøre det samme. Disse bestode i to Printser og en Printsesse, der saa meget desmeere fortiente Medlidenhed, som de formedelst deres spede Alder ikke følte deres Elendighed. Persens fulgte strax paa sine Børn i Sørgeklæder og med macedoniske Støvler, og var i sin Ulykke et Menneske liig, der er berøvet sin Fornufts Brug. Efter ham fulgte hans Venner og Fortrolige, der af Bedrøvelse gik alle med bøiede Hoveder. Dette Følge besluttede de der bare de fire hundrede Kroner, som ved Deputerede vare fra adskillige Steder tilskikkede Æmilius. Endelig kom denne selv, en Mand, der ogsaa uden denne Pragt kunde drage alles Øine paa sig: bærende en med Guld broderet purpur Kiole, holdt han en Laurbærgreen i den høire Haand. Ligeledes har heele Hæren Laurbærgreene, og fulgte efter deres. Da deres Faner og Ligioner, Feltherrens Seiervogn. Soldaterne sang herved efter Sædvane Viser, opfyldte med Spotterier, saavelsom ogsaa Seierssange, passende paa Æmilii Bedrifter. Denne blev imidlertid beundret og af alle priset lykkelig, uden at være misundt af en eneste redelig Borger. Nyeheder.