Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1798-02-09
Medens man endnu saaledes seer de saa veldædige Fredsunderhandlinger afbrudte af bestandige Besværinger og Protestationer, og den onde Aand sysselsat med at sammendrive nye Tordenskyer, er det en sand Lise for den tænkende Jagttager af de nærværende Tildragelser, at dvæle med sit Blik paa en ung Monarks vise Foranstaltninger, som med de eftertrykkeligste Skridt, gjør det til sin rastløse Jld, at opstille et Mønster paa en konseqvent, med Tidsalderens Aand passende Statsbestyrelse. Kongen af Preussen udstædte, som bekiendt, ved sin Tronbestigelse en stor almindelig Kabinetsordre til alle Departementschefer, hvori han udvikler sit Regierings=Systems ophøiede Grundsætninger, som han fra nu af fordrede efterlevet. Denne Førstefødsel af det giennoprundne Lys understod sig den bekiendte bigotte Statsminister von Wøller, - som under den forrige Regiering var en Svøbe for hver lystænkende Fornuftens og Sandhedens Ven - at formørke ved et af sin egen Fabrike tilføiet Reskript, hvori han paa nye indskiærpede Provindsialkonsistorierne den strængeste Efterlevelse af det af ham udklækkede, berygtede Religionsedikt. Da Kongen erfarede dette Skridt og forlangte Regnskab derover, fordristede den skinhellige Statsminister sig til, i sit Forsvar at andrage om en formelig Fornyelse at det i hele Preussen forhadte Religionsedikt. Denne uforskammede Anmodning foranledigede følgende høistmærkværdige, Kongelige Kabinetsordre, der som et yderst vigtigt Altstykke, som et uforgængeligt Mindemærke om Filosøften paa Tronen vil interessere vore sildigste Efterkommere og vores Samtidige Borgen for, at den gode Sag dog endelig maae triumere imod alle Hyklere og Slendrians=Forsvarers, Til Statsminister von Tønner. Den Udtydning J har givet min Ordre af 23de Novbr. s. A. i Eders under. 5te Decbr. til Konsistorierne udstædte Reskript er meget vilkaarlig, da der i hiin Ordre end ikke findes et Ord, som efter sund Logik havde kunnet give Anledning til Religions=Ediktets Jndskiærpelse. J seer heraf, hvor got det vil være, naar J for Fremtiden ikke skrider til Fuldbyrdelsen af Eders Forordninger, uden foregaaende Raadslagning, med de sagkyndige og velmenende Mænd, som der ingen Mangel er paa i Eders Departement, og heri følger den forevigede von Munchhausens Exempel, som dog meere end mange Andre havde havt Aarsag til, at lide paa sin egen Dom. Til hans Tid var der ingen Religions=Editi Landet, men vist mere Religion og mindre Hytler i eend nu, og det geistlige Departement stod i den største Agtelse baade hos Ind= og Udlændingen. Jeg selv trer Religionen, følger gjerne dens Held bringende Forskrivter og gad ikke for Meget herske over et Folk, der ingen Religion havde. Men jeg veed ogsaa at den maae være og blive Hiertets, Følelsens og Selv=Overbeviisningens Sag, og ikke ved methodisk Tvang nedværdiges til et tankeløst Jaddreværk, naar den skal befordre Dyd og Retskaffenhed. Fornuft og Filosof maae være dens undskillelige Ledsagere, da vil den bestaae ved sig selv, uden at trænge til deres Auctoritæt, som ville tilmasse sig Kald til, at paanøde kommende Aarhundreder, deres Læresætninger og foreskrive Efterkommerne, hvad de til enhver Tid og i ethvert Forhold skulle tænke over Gien stænder, som have den vigtigste Indflydelse paa deres Vel. færd. Naar J ved Eders Departements Bestyrelse handle efter ægte lutherske Grundsætninger, som ere saa ganske passende til vor Religionsstifters Aand og Lære, naar J sørg for, at Prædike= og Skole=Embederne besættes med retskafne og duelige Mænd, som have gjort Fremskridt med vore Tiders Oplysning og især i Eregesen, uden at hæng fast ved dogmatiske Haarkløverier, saa ville J snart lære at indsee, at hverken Tvangslove eller sammes Opfriskning giøres fornødne, for at haandthæve sand Religion i Landet og at udbrede dens velda dige Indflydelse paa alle Folkeklassers Lykke og Moralitet. Denne min Mening til Eders Beretning af 10de d. har jeg ikke viller dølge for Eder Frankerig.