Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-03-15
Den store Camin af sort Marmor, prydet med det konstigste Arbeide, var behængt med de deligste Blomster festons og Guirlander, og paa hver Side af Salen havde man hensat Rækker af Krukker med Blomster fra Orangeriehuset, der udbredte deres Vellugt rundt omkring sig. Midt paa Taflet stod et konstigt Vandspring, hvoraf to Vandstraaler, hver en Arm tyk, udsprang, og frembragte en behagelig Kjølighed. Da de høie og fornemme Gjæster alle vare samlede, begyndte fra Balconen, over Hovedindgangen til Salen, en livlig Musik af blæsende Instrumenter. Kongen satte sig nu til Bords; Dronning Lovise, som allerede længe havde været upasselig, kunde ikke deeltage i Festen. Ved Siden af Kongen sad hans Søn Kronprinds Christian, dernæst hans Broder Prinds Carl, hans Søster Prindsesse Sophie Hedevig og hans Datter Prindsesse Charlotts Amalia og, efter dem, alle de andre høie Herrer, og Damer, efter deres Rang. Anna Sophie sad ved Siden af hendes Svoger, og der ahnede vel kun faa, at hun næste Aar vilde sidde her med Krone paa Hovedet. Pragten i Klædedragt var meget stor, men den kunde ikke bøde paa den urimelige Smagløshed og Stivhed. Mandfolkenes bredskjødede, korte, stive Kjoler vare vel af det kostbareste saavel glat som skaaret Fløiel, af Silketøi eller fiin brabandsk Klæde, besatte med de rigeste Broderier og brede Galloner, endog med Diamanter i Knapperne, men Formen modbydelig. Paryker havde allerede i en Tid af halvtredsindstyve Aar været i Brug og ingen Cavalier kunde være stadselig klædt, uden at have paa Hovedet en saadan Haarmasse, der hans ned i mangfoldige Lokker langs ad Skuldrene, eller i det mindste een af de moderne Pungparykker, som, fordi de vare fremkomne under Hertugen af Orleans Regentskab, kaldtes peruques a la regence, Qvindekjønnets Pynt udmærkede sig ved stiv Frisur og endnu stivere Fiskebeens skjørter med lange Slæb, som maatte bæres bag efter dem. Disse Moder havde faaet et saadant Herredømme, at man paa Scenen endog saae Cæsarer med Alongeparyker og Cornelier i Fiskebeensskjørter med lange Slæb. Alvor herskede i Begyndelsen i alle Gjæsternes Aasyn, lige fra Kongens til den yngste Kammerherres. Kronprindsen, skjøndt neppe een af tyve Aar gammel, saae noget aldrende ud og røbede intet Spor af Munterhed. Det samme var Tilfældet med Søsteren, Charlotte Amalia. Hunvar, ligesom han, spædlemmet og tillige liden af Væxt, men af Ansigt meget smuk. Dog ogsaa paa hendes Aasyn hvilede stille Alvor, som hendes Opdragelse maaskee havde bidraget meest til En Page, i en bredskjødet rød Kjole, tæt besat med brede Sølvgalloner, traadte frem og læste Bordbønnen høit. Alle stode opreiste i høitidelig Taushed, med andagtsfuld Mine, ubevægelige, indtil Pagen var færdig med Bordlæsningen. Nu begyndte man efterhaanden at blive noget munter. Musiken stemte atter i. Derpaa lod man det i Salen staaende konstige Positiv, der havde ni og tyve Stemmer, hvoriblandt en Efterligning af Menneskerøsten, spille. Retterne vare, ligesom Confecturene, mange og udsøgte. Man fremsatte Bægere af Js tilat drikke af, og Frugter, frosne i Js, men virkelig Frugt- og Vanilleiis, saaledes som man allerede over i tyve Aar havde den i Frankrig, var endnu ikke indført ved det danske Hof og Kong Frederik døde bort, uden nogensinde af have smagt den.