Viborger Samler, 1843-02-11
Fra Krakau berettes under 1ste Febr., at sammesteds rasede Natten imellem Fredag og Løverdag en frygtelig, med stærke Regnskyl forenet Storm. Regnen faldt i store Strømme og vedvarede i flere Dage og Nætter. Staden er rundtom omgiven af et Hav. Weichselens Bølger rulle frygteligt, og Vandet stiger bestandigt. Kasaner-Tidende fortæller følgende Begivenhed, der vel kunde synes noget apokryphisk, naar man ikke i den Omstændighed, at intet russisk Blad maa lyve, havde en Garanti for dens Sandfærdighed: Tvende Mænd vare i afvigte November Maaned gaaede paa Jagt fra den sideriske Coloniby Weschnaje-Laba, og fandt to unge Bjørne, som de toge hjem med sig til deres Bolig. Tre Dage vare allerede hengaaede, og de unge Bjørne begyndte ret godt at vænne sig til Menneskenes Omgang, men i Natten til den fjerde Dag bleve Landsbyens Beboere vakte ved en frygtelig Brummen og Hylen. Jndvaanerne, der troede sig trygge, da de siberiske Landsbyer alle ere omgivne med en Række af høie Pallisader, traadte ud af deres Huse og saae nu med Forfæralse en Skare af rasende Bjørne omringe det Huus, hvori de to unge Bjørne vare opbevarede. Alle Mand bleve snart bevæbnede; man ringede med Stormklokken og de sammesteds garnisonerende Kosakker stege til Hest og mødte paa deres Allarmplads. Man rykkede frem imod Fienden og aabnede en levende Geværild paa ham; men Bjørnene lode sig ikke skræmme; tværtimod anfaldt de med Raseri deres Angribere. Kampen var skrækkelig, og man kunde tilsidst ikke paa anden Maade faae de rasende Dyr til at fortrække, end ved at antænde og afbrænde det Huus, de havde omringet. Otte Bjørne bleve paa Pladsen; men ogsaa fem Mennesker havde tilsat Livet, og tredive Andre vare mere ener mindre haardt saarede. Svenske Bien beretter følgende næsten utrolige Hændelse, der dog er bevidnet af flere troværdige Personer og attesteret af Stedets Præst. J Østad gik en 22aarig temmelig svær bygget Karl den 12te Decbr. om Aftenen Kl. 8 i et roligt Veir og halvt Maaneskin tvers over Huusbondens Gaard til Udlængden, for at give Creaturerne Nadverfoder. Da han aabner Ladedøren, flyver denne med megen Kraft tilbage mod Væggen, og Karlen farer ligesom en udkastet Bombe, op i Luften over et Æbletræ og Gaardens Stakit og - forsvandt. En 1saarig Karl, som stod i Lodøren ligeoverfor, saae denne Begivenhed og hørte blot en hastig Brusen. Betagen af Skræk, kommer han aandeles ind i Stuehuset, og beretter, hvad der var passeret. Flere Tilstedeværende skyndte sig ud, for at see efter den Forsvundne. Udenfor Stakittet fandt man Karlens Hue og et Stykke derfra fandt man hans Træskoe liggende 50 Alen fra hinanden, endnu længere imod Vesten. Man gik ned til en forbiflydende Aa men fandt Jntet. Omsider syntes de Eftersøgende at høre nogen Lod fra en nærliggende Brønd, der under Sommertørken havde mistet Vandet og var 13 Alen dyv samt forsynet med sædvanlig Jndfatning. Og her finder man Karlen staaende op nede paa Bunden og talende over sig. Enanden Karl hidsedes ned og det lykkedes nu at drage Personen op, i en halv afsindig Tilstand, dog kom han sig, efterat han var lagt til Hvile og havde faaet nogen varm Drikke. Han kunde senere ikke give anden Forklaring endat han, idet han aabnede Ladedøren, var bleven grebet af en stærk Hvirvelvind, hvilken dog ingen Anden havde bemærket denne Aften. Det Mærkeligste er, at Brønden ligger et godt Bøsseskud fra Gaarden. Senere har Overtroen naturligviis villet bemærke alle Slags Spøgerier i denne Gaard.