Den Vest-Sjællandske Avis, 1833-07-23
Den berømte Schlosser skriver om ham i Deutsches Museum 1787, 4to, 387 S., Side 392, at han er en stor Mand, der kun bliver miskiendt og dadlet af Hverdagsmenneskene i vort kraftløse. Aarhundrede. Og Phystognomen Lavater; men som blev dennegang skuffet af sin Konst, skrev til een af fine Venner, at han kunde græde Blod over, at et Væsen, som Naturen kun frembringer een Gang i ethvert Aarhundrede, kunde saaledes blive miskiendt. Og denne Dom fældte han, uagtet han, da han i 1781 var reist til Straf borg for at see Cagliostro, ikke kunde presse andre Ord ud af ham end følgende: Er De den Mand, som af os To er den indsigtsfuldeste, saa trænger De ikke til mig, og er jeg det, saa trænger jeg ikke til Dem. Morgenen derpaa skrev Lavater til Cagliostro, hvorfra udspringe Deres Kundskaber, hvorledes er De kommen i Besiddelse af dem? Hvori bestaae de? Han svarede: In Verbis, in herbis, in lapidibus (J Ord, i Urter, i Stene). Først efter to Aars Forløb forlod Cagliostre Strasborg vel forsynet med Penge, men hans Berømmelse var taget af: thi monge Folk med klar Forstand begyndte at indsee, at han var en Charlatan. Hans uroelige Aand førte ham til Neapel; men han forblev der kun i tre Maaneder, da det ikke vilde lykkes ham med hans Frimurerie. J November 1783 reiste han til Frankerige, opslog sin Skueplads i Bordeaux og derpaa i Lyon hvor han giorde megen Opsigt, deels med sit Frimurerie og deels med sine Guldmager konster og fik mange Tilhængere. J 1785 begav han sig til Paris og blev der modtaget paa en meget glimrende Maade; her beskiæftigede han sig med at retablere det gamle Ægyptiske Frimurerie. Men da han blev anklaget for Deeltagelse i den berygtede Halsbaand=Historie, saa blev han i August kastet i Bastillen og først friegivet i Mai 1786; men med Ordre til at rømme Paris inden 24 Timer og Frankerige inden tre Uger. Han begav sig til London og lod der nogle Breve fra sine Venner trykke, hvori han skildrede den Franske Regiering fra den sorteste Side, og opfordrede Nationen til at kuldkaste den Kongelige Magt og Regierings Systemet. Men ogsaa der forlod Lykken ham; især fra den Tid af at Morand havde lagt hans Bedragerier offentligen for Dagen. Han afreiste derpaa først til Schweitz og derfra til Turin, men da han herfik Ordre til strax at rømme Staden og Landet, saa begav han sig til Rom; men her blev han d. 27de December 1789 pludseligen arresteret og bragt til Casteller Engelsburg. Her bekiendte han vel efterhaanden sine Løgne, Tyvekonster, Bedragerier og Charletanerier; men søgle dog at overtyde sine Dommere, at han nød Guds umiddelbare Biestand. Den 7de April 1791. dømte Jnqvisitions=Retten ham til at brændes; men Pave Pius VII forvandlede Straffen til Fængsel paa Livstid. Han blev bragt til St. Leo, en liden Stad i Kirkestaten, hvor han døde i Aaret 1795, hans Kone blev indsværret i et Kloster. Han var unægteligen en Mand af Talenter, talte med Færdighed fleere Sprog og besad i høi Grad den Evne at vinde Menneskenes Hierter ved sin Tale, han besad ingen grundige chemiske og medicinske Jndsigter. Han var liden, tyk, meget bredskuldret, havde en stærk Stemme og klare giennemtrængende Øine og en Figur som røbede Aandrighed. Nogle, som Meiners og Mirabeau, holde ham for at have været en hemmelig Emissair fra Jesuiterne.