Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1841-02-07
Udenlandske Efterretninger. Det orientalske Spørgsmaal er endnu ligesaa indviklet som nogensinde forhen, men Frygten for en europæisk Krig i den Anledning synes dog at være fjernet. Den engelske, russiske og østerrigske Regjerings Gesandter have atter paa det Eftertrykkeligste opfordret Sultanen til at erkjende Mehemed Ali som arvelig Vicekonge af Ægypten, men Svaret har været ubestemt og undvigende, og den engelske Gesandt har holdt sig aldeles udenfor Forhandlingerne. Man antager almindelig, at Sultanen tøver med at give nogen bestemt Erklæring derover, for at kunne gaae saa vidt imod Mehemed, som Omstændighederne maatte tillade; men denne giver neppe ham eller nogen Anden noget efter i Rænker og Omsvøb, og underkaster sig vist ikke, saa længe han endnu har mindste Haab om at kunne gjøre Modstand. Hans Opførsel er derfor meget afhængig af Jbrahims Stilling i Syrien, som efter de sidste Beretninger skal være meget god. Han havde nemlig endnu en meget betydelig Hær samlet ved Damascus, hvis Omegn ganske var i hans Hænder, og han var provianteret for 2 Maaneder. Sundhedstilstanden var forbedret, Disciplinen gjenoprettet, Soldaterne havde atter faaet Mod og Selvtillid og betydelige Pengemidler vare afgaaede til ham fra Alexandrien. Kurschid Pascha skulde være afsendt af Mehemed for at overtage Commandoen over 15,000 Mand, der stode i Gaza, og vare bestemte til at komme Jbrahim til Hjælp, hvis det behøvedes. General Jochmus, som med en tyrkisk Armee var afsendt for at fordrive Jbrahim fra hans befæstede Stilling, havde fundet ham saa stærk, at han intet Angreb havde vovet, og havde siden forholdt sig uvirksom. Vel melde Privatbreve fra Alexandrien af 7de Januar, at Mehemed, for at forskaffe sig den Tillid, som man (ikke saa sært) endnu nægter hans Erklæringer, havde besluttet, uden mindste Betingelse at underkaste sig de befalinger, som vare i Vente fra Constantinopel, og aldeles at overlade til Sultanens Naade og den europæiske Politik, hvilken Stilling man i Fremtiden vil anvise ham i Orienten, da han nu var kommen til den Overbeviisning, at dette var det bedste Middel til at erholde de fleest mulige Jndrømmelser. Men paa samme Tid forsikkres, at om han end faaer den arvelige Besiddelse af Ægypten, saa vil det dog skee under saa mange Jndskrænkninger, at hans Magt herefter kun bliver en tom Skygge, hvorfor man i Constantinopel var meget bekymret for, at han skulde blive bragt til den yderste Fortvivlelse, og maaskee opbrænde baade den tyrkiske og sin egen Flaade i Alexandriens Havn og trække sig ind i det Jndre af Landet. Ministerconferentsen i London beskjæftiger sig med at faae Frankrig til at deeltage i de orientalske Anliggenders Ordning, navnlig ved Fastsættelse af betingelser for Gjennem seiling i Dardanelstrædet, som skulde være ligge for Alle. J Frankrig har Paris's befæstning tilbagetrængt alle andre Jnteresser, efterat denne Sags Behandling nu er begyndt i Kamrene, hvor Kampen føres med største Talent og Hæftighed imellem 3 Partier. Det første (Thiers) vil have Planen snarest muligt udført i sin hele Omfang, det andet (Soult) vil kun have Fæstningen i temmelig viid Omkreds om Staden, men ingen fortløbende Vold, det tredie (Lamartine o. A.) er aldeles mod den hele Plan. Det er øiensynligt, at Ministrene, og navnlig den gamle Marschal Soult, ere i Hjertet mod Planen, men de have engang givet efter for Comiteen og maae nu understøtte Sagen i dens Heelhed. Man frygtede for Stadens Rolighed under Debatterne og forudsaae en Ministerforandring i Anledning af Udfaldet. Fra Frankrig, Tydskland og England indløbe fremdeles Beretninger og frygtelige Oversvømmelser foraarsagede ved de med et tykt Jislag bedækkede Floder.