Aarhuus Stifts-Tidende, 1836-03-31
Det er en vanskelig Sag for den geistlige Embedsmand i vore Dage at fremtræde som Skribent. Yttrer han med Frimodighed sine Tanker om den kirkelige Dogmatik, som nu er i Mode, og om de Følger, som denne maa have for Oplysning og Sædelighed, saa er han en Rationalist, en Clausenianer, en Kjætter, en falsk Lærer. Tillader han sig nogen Afvigelse fra de bestaaende rituelle Former, saa er han en Meeneder. J alle andre Videnskaber gaaer man frem, i Theologien skal man gaae tilbage. T. Yttrer han med Frimodighed sine Tanker om den utilbørlige Formindskelse i de Geistligheden lov*) Det vilde være gandske interessant at gjennemlæse de bemærkninger over Ritualet og Alterbogen, som ere indsendte fra Landets Biskopper, Provster og Præster, og navnlig de djærve Forsvar, som ere førte for Djævle forsagelsens Nødvendighed ved Daabshandlingen. Man vilde deraf see, paa hvilket Standpunct Theologien staaer i Danmark i det Aar, da man agter at helligholde Reformationens trehundredaarige Jubelfest. Besynderligt er det, at det ikke rinder nogen af de Mænd, som nu fastholde og haandhæve det sextende Aarhundredes Dog matik, ihu, i hvilket Lys de, om et halvt hundrede Aar eller maaskee for, ville af en tilkommende Litterator blive stillede frem for Publicum. Man erindrer kun, hvad man dømte og Rigets ældre Biskopper, da deres Correspondence med Balle blev draget for Lyset. Det er ikke at paatvivle, at der jo gives Mænd, som i Stilhed samle Bidrag til Obskurantismens, Zelotismens og Fanatismens Historie i vore Dage. lig tillagte Embedsindtægter, saa hedder det: Præsterne klage altid. Man betænker ikke, at Præsten, som ingen Løn oppebærer af Staten, skal alene leve af sin Menighed; men til denne er han sat i et saa underordnet Forhold, at en stræng Opfyldelse af de Pligter, der paahvile ham som verdslig Embedsmand, maa udsætte ham for Tab i de Jndtægter, der med Rette tilkomme ham. Hvad skal Præsten altsaa gjøre, naar flere Familier i Menigheden ikke erlægge det i Loven befalede Høitidsoffer, naar Andre yde ham et usømmeligt Vederlag for hans Uleilighed med ministerielle Forretningers Besørgelse, og naar atter Andre fradrage Beløbet af dicterede Skolemulcter i det, som de forhen pleiede at yde ham, Hvad skal Præsten gjøre, naar han har flere Skoler i sit Pastorat, som skulle besøges hver 14de Dag, og han enten har bortforpagtet sin Avling, eller han boer i en Kjøbstad, og har ingen Befordring? Hvad skal han gjøre? Han skal tie, siger man. Han skal ikke tale om det blotte Timelige. ) Men han kan dog ogsaa ønske at benytte sig af den Frihed, der er tilstaaet, enhver Borger i Staten. Han kan dog ogsaa ønske, at yttre sin Mening om Anliggender, der ere vigtige for ham, som Borger og Huusfader. Lad ham da, siger man atter, andrage hvad han har at besvære sig over, for sine Foresatte, eller de høiere Autoriteter. Erfaringen har, mener jeg, tilstræk*) Den uværdige Maade, hvorpaa man har troet at kunne affærdige de ni Aarhusianske Præster, er endnu i Alles Erindring. kelig viist, at der af denne Vei kun er lidet eller intet at udrette. Jeg kan derfor, efter min Følelse, ingenlunde finde det upassende, at den geistlige Embedsmand fremfører sine Ønsker med Beskedenhed og Sindighed for Stænderforsamlingen; thi jeg kan umuelig forestille mig, at Kongen skulde have beskikket tvende geistlige Mænd til Medlemmer i Forsamlingen uden for, at de ogsaa skulle paasee Geistlighedens Tarv. 7) Jeg kjender ikke, enten personlig eller af litteraire Arbeider, de tvende geistlige Mænd, som møde i Viborg; men Rygtet nævner dem som dygtige og retsindige Mænd. Jeg veed ikke, om disse Mænd, eller andre Medlemmer i Stænderforsamlingen ville agte paa mine Forslag; men jeg troer med Grund at kunne antage, at det ikke vil være overflødigt, at bringe dem til offentlig Kundskab. Hvad jeg har at andrage refererer sig altsaa til Ønsker deels angaaende Geistlighedens borgerlige Stilling udenfor det præstelige Embede, og deels angaaende Forandringer i enkelte af de gieldende Bestemmelser for Skole, og Fattigvæsenet. Med Hensyn til første Punct mener jeg, at man kunde ønske: a At de Tiendeforeninger, som for Eftertiden indgaaes, enten frivillig, eller efter Tiendecommissionens Mægling, ikke blive confirmerede uden for 20 eller 30 Aar i det høieste. b. At der, naar Høitidsofferet aldeles udebliver, eller et uværdigt tilbydes, eller naar et usommeligt Vederlag erlægges for ministerielle Forretningers Besørgelse, **) blev, i første Tilfælde fastsat et Minimum, af 10 Rbs. for hver offerpligtig Person, og i sidste Tilfælde et Regulativ, saaledes som derer anordnet for Hertugdømmene. "**)*) Petitioner kan man, som bekjendt, indsende til ethvert civilt Medlem. 4) Man skal, som der siges, have Exempel paa, at en Brudgom i god Næringsvei, har i en Kjøbstad, hvor der ikke offres ved Brylluper, budet Præsten for sin Uleilighed 3 Mk. og Degnen 12 s. ) Det er en paafaldende Anomalie, som finder Sted i Lovgivningen for Geistligheden i Danmark og i Hertugdømmene. J Danmark har Præsten megen Møie og mange Ubehageligheder i Fattigvæsenets Anliggender.