Berlingske Tidende, 1833-06-15
Deputeretkammeret fortsatte i Gaar sine Forhandlinger angaaende Arbeidsprojecterne, og kom til et interessant Afsnit at samme, nemlig til det, som forlangte en Credit af 12 Millioner Fr., for at anlægge strategiske Veie i de vestlige Departementer. Hr. Pelet ønskede Forklaring over det Udtryk, "strategiske Veie" Hr. Thiers, der stedse er rede til Svar, gav dette med følgende Ord: "Man har - sagde han - i de sidste Aar gjort den Erfaring, at netop de Egne, som have de færreste gode Landeveie, ere meest hjemsøgte af Jnsurrectioner. Denne Sag lader sig forklare paa en dobbelt Maade. Jo færre Landevej der findes i en Egn, desto mere staaer den tilbage i Oplysning, Velstand og Jndustrie, og desto større er Dispositionen til Uroeligheder. Dertil kommer, at denne Mangel paa Landeveie tillige paa en vis Maade fremmer Jnsurrectionerne, da den van skeliggjør de Troppers Marsch, der commanderes did, til Rolighedens Gjenoprettelse. Forslaget angaaende strategiske Veies Anlæggelse i de vestlige Departementer skeer i det dobbelte Øiemeed, at befordre Communicationerne og derved Oplysning og Velstand, og gjøre de mueligen nødvendige Troppebevægelsen mindre farefulde og vanskelige. Civilisation og ikke Vold er denne Plans styrende Princip. Man kalder disse Veie strategiske fordi de maae have et Navn, der kan adskille dem fra de øvrige Landeveie, hvis Indretning er anderledes. De kongelige Landeveie vedligeholdes paa Statens Bekostning, Departementet sørger for Departementalvejene, og de enkelte Sogne for Communalvejene. De nye Veie skulle tjene til at fremme baade Statens og de locale Jnteresser, og have tillige et politiskt og militairt Øjemeed. Derfor skulle de anlægges paa disse concurrerende Jnteressers Bekostning, efter et nøje beregnet Forhold. Man har foreslaaet at kalde dem "Militairveje, men vi foretrække det førstnævnte Udtryk, fordi den ikke indeholder nogen Jdecassociation af Krig og Krigsraab." -Hr. Mauguin understyttede Forslaget paa det kraftigste. "Det glæder mig." - sagde han, - "at man fra alle Sider søger at fyldestgiøre Nødvendigheden af de vestlige Departementers Pacification. Denne Hensigt kan opaaes ved to Midler: Anlæg af Landeveie og Oprettelsen af Skoler. Kammeret, ja hele Frankrig, ønsker at see disse Midler anvendte for at stille hine Egne paa et lige Trin med de øvrige Provindser. Dersom man blot forelagde os saadanne Forslag, som det nærværende, vilde vi alle blive ministerielle. (Almindeligt Bravo.) Da man engang i Restaurationens Tid foreslog, at anlægge Landeveie i de vestlige Departementer, udraabte en Deputeret fra hine Egne, "Det bør ingenlunde skee, saa kunne vi jo ikke føre Borgerkrige!" - Vi ere af en anden Mening, m. H., end de Deputerede under Restaurationen. Vi ønske ingen Borgerkrig, lader os derfor anlægge Landeveie!" - De videre Discussioner opsattes til næste Dag, da Kammeret ikke længere var fuldtalligt. - Efterat man havde forkastet et af Hr. Peler foreslaaet Amendement, og efter en Discussion, antoges den ovenomtalte Artikel i sin oprindelige Form. En Række af dette Projects andre Artikler antoges ligeledes. - Raadslagningerne afbrødes ved et comiskt Jntermezo. Et Jndivid, der stod paa en af de offentlige Tilhørertribuner, forlangte pludselig Ordet, fordi han havde en Klage at fremføre. Da de tilstedeværende Huissiers efter Præsidentens Opfordring søgte at bemægtige sig hans Person, sprang han fra Tribunen ud paa det smalle nindfattede Gallerie, der forbinder alle Tribunerne med hinanden. de mindre dristige Hissters vovede sig ikke derud, og saalede varede Jagten efter ham en rum Tid, thi naar man vilde tage ham fat fra den ene Tribune, løb han øjeblikkelig over til den anden. Først da han naaede Damernes Tribune, syntes hans Volubilitet at forlade ham. Men de Skjønne opløftede, da de saae denne Person, der fuldkommen havde et forrykt Menneske Udseende, nærme sig, et saa skingrende og imponerende Skrig, at de ældste Medlemmer i Kammeret forsikkrede, aldrig som at have hørt en saadan Larm i disse Sale, hvor de dehavde været Vidner til saamangen Tumult. Nogle Damafandt det mere passende at besvime. Endelig var en tjHuissier saa heldig, at faae fat paa ham og føre ham bort men først kastede den Grebne en uhyre stor Pakke Papirer paa Lykke og Fromme midt iblandt Nationens Repræsentanter. Efter de forhausede Deputerede havde fattet sig noget, fortsattes Sesionen. Hiin Fredsforstyrrer er en født Sachser, Licentiat Lovkyndigheden; han har længe ansøgt samtlige Ministre og Understyttelse, og Afslaget har anlediget denne eclatante Scen. Hertuginden af Berry lider af Smerte i Siderne; hun u meget svag og kun i Stand til at gaae, naar hun kan styn sig paa to Personer. Man er allerede sysselsat med at indpakke hendes Effecter. Prindsesse Beauffremont er afreist til Blaye forat ledsage Hertuginden til Palermo. Der siges, at denne vægte sig ved at forlade Blaye, for man har bevilget alle hendes Tilhængere Amnestie. Ogsaa Hr. Hennequin har erholdt Tilladelse til at besøge den høje Fange. Denne udmærkede Advocat førn, Frøkenerne Dugninys Sag, hos hvem Hertuginden holdt sig skjult i Nantes, Sagen procederes ved det Kongl. Tribunal i Rennes, men er endnu ikke paadømt.