Berlingske Tidende, 1834-02-10
Sandwich-Øerne. London, den 24de Januar. – "Breve fra Sydhavet indeholde nogle Efterretninger fra Sandwich-Derne, der ikke ere uden Betydenhed for disse Øers Skjæbne. Det er imidlertid nødvendigt, først at meddele nogle Ord om deres nuværende Tilstand. Blandt alle Sydhavs-Dernes Grupper har ingen gjort hurtigere Fremskridt i Civilisation og en regelmæssig Bestyrelses Organisation, end Sandwich-Øernes. Vancouverhavde i Aaret 1792, ved sit Besøg i Haval, viist Kongen, Tamehameha, vigtige Tjenester, understyttet hans vaklende Autoriter og bygget ham et Skib. Af Taknemmelighed erklærede Kongen sig, i en høitidelig Forsamling af alle Høvdinge, for en Vasal af England. Han var en Mand af stor Energie og ualmindelige Talenter, og gjorde sig al Umage for at vedligeholde og forøge sin Samfærsel med Europæerne. Den da begyndende Hvalfiskefangst i den nordlige Deel af Sydhavet gjorde Sandwich-Derne til en beqvem Opholdsplads for Hvalfangerne; og Havnene ved Haval og Honoluln begyndte snart at besøges af hele Flaader af Hvalfangerskibe, Europæiske Fornødenheder bleve snart indførte i Overflødighed, og antagne af Landets Store Efter Kongens Død i Aaret 1819 gjorde hans Søn og Efterfølger, Kio-Kio, en Reise til England, for at knytte sin Forbindelse med England end fastere, og beskytte sig mod det Russisk Amerikanske Compagnies Foretagender; dette havde bygget et Fort paa en af hans Der, og befæstet det med Batterier, men dette blev dog snart indtaget af Jndvaanerne. Som bekjendt døde han i London; men endnu for sin Bortreise didhen havde han afskaffet Landets gamle Religion og indført Christendommen; Nord=Amerikanske Missionairer kom i Aaret 1820 til disse Oer. Efter hans Død blev hans umyndige Søn Tamehameha den Tredie udnævnt til Konge under et Regentskab, og fra denne Tid gjorde tvende forskjellige Jndflydelser de største Fremskridt paa Derne paa den ene Side Missionairernes, paa den anden Side den profane og politiske Civilisations. Hine havde i Begyndelsen Overvægten; de Amerikanske Missionairer, fandt hele Folket villigt til at lade sig undervise, og snart saae man baade Unge og Gamle med den største Jver besøge Skolerne, for at lære at læse og skrive. Men Missionairerne dreve det for vidt; de tvang alle Jndbyggerne, uden Forskjel, til at besøge Skolerne flere Gange dagligen, og vilde have de ti Bud indførte som Landets Grundlov. Dernes Omstændigheder havde paa denne Tid forandret sig i mange Henseender. Saasnart Europæerne begyndte at besøge Havnene og at indføre Varer, saae de sig naturligviis og efter en Handelsartikel, der kunde tjene som Stapelvare til Tuskhandel, og de opdagede: at Derne besadde en Art Sandeltræe, der vel stod tilbage for det, der kom fra Jndien og de Molukkiske Øer, men desuagtet fandt en hurtig Afsætning paa det Chinesiske Marked, til de sædvanlige Røgelser i de Buddhistiske Pagader. Kongen og de store Landeiendommes Besiddere ladede hele Skibe dermed, og stor Rigdom begyndte derved at tilflyde Derne; det dannede en betydelig, og, som man troede, undtømmelig Kilde til Jndtægter, og Luxus tog hurtigen Overhaand. Snart saae man Mænd og Qvinder klædte i rige, Chinesiske Silketøier, kostbare Meubler og Bordservicer at vorde forskrevne fra England, i Halbai og Honolulu reiste sig Gader og Huse i Europæisk Smag, prydede med kostbare Meubler, Tæpper og Speile. – J Hovedstaden Woahu blev et Fort bygget og forsynet med 40 Kanoner. Staten lod desuden bygge otte Krigscorvetter og et lignende Antal. Handelskibe. Tre Tusinde Mand bleve udskrevne, dresserede, uniformerede og bevæbnede; en regelmæssigere Krigstjeneste blev indført, og alle en civiliseret Stats Jndretninger efterlignedes. Lurus tiltog i saa høi Grad, at f. Ex. Boki, en af Generalerne (1), gav Et Tusinde Pd. Sterl. 1/2 for et Service af slebet Glas, som han skjænkede Kongen. Men Kilden til disse Rigdomme udtømtes. Sandeltræet voxer meget langsomt, og da man udhuggede Skovene uden Overslag og uden at plante i deres Sted, saa blev Jndtægten fra Aar til andet ringere; og allerede i Aaret 1827 var Kongen nødt til Tvasigsforholdsregler, for at tilvejebringe den fornødne Mængde af samme. Hovdingerne indsaae, at en Crisis forestod, og søgte paa enhver Maade at aabne nye Hjelpekilder; de betjente sig af Europæiske Octenister til at indføre Sukkermøller, de lode plante Bomuldstræer, fabrikerede Salt til Udførsel til Kamschatka, og anlagde store Hauger, for at kunne forsyne Skibene med Grønt. Men de Nordamerikanske Missionairers Jndflydelse var dem herved til Hinder; den evige Skolegang havde forledet Folket til Dørskhed, Bønner og Palmesyngen optoge Tiden, i Stedet for Arbeide; tillige vare alle tidligere Dandse og Lege forbudne; Høvdingernes Jndflydelse paa Mængden formindskedes, og de frygtede, snart at falde aldeles under Missionairernes Aag. Disse havde dannet sig et Partie, i hvis Spidse stod en mægtig Dame, der haabede, efter Regentens, der var en gammel Mand, Død, at kunne tilrive sig Magten. Den unge Konges Amerikanske Hofmester havde forbudt denne, at bære en Engelsk Uniform, som Kongen af England havde skjænket ham; og, tvertimod Missionairernes me ralske og gavnlige Lære, lode Høvdingerne sig forlede til at udbrede Brugen af stærke Drikke blandt deres Tilhængere. Denne Tilstand havde, til Landets store Skade, varet i 10 Aar; Missionairerne havde forfeilet deres i sig selv hæderværdige Øjemed ved altfor stor Jver og uoverlagt Strænghed, og de tabte mere og meere deres Jndflydelse, indtil den unge Konge i Mai Maaned forrige Aar, erklærede sig myndig, og tiltraadte Regjeringen. Han sammenkaldte en stor Forsamling af Hovdingerne, erklærede, at han i Fremtiden vilde regjere efter Landets Love, og ikke lade sig befale, hverken af Missionairerne eller af nogensomhelst Anden; han afskaffede de meest trykkende Missionsforordninger; og Øerne have siden vundet betydeligen i Handels virksomhed. Aarsagerne til Forarmelsen vedblive vel endnu at virke; Sandeltræet vorder daglig sjeldnere, og Staksindtægterne have derved næsten mistet deres Hovedkilde: Havne Afgifterne.