Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-07-21
Vor Forfatter antager, at et Theaters Bestemmelse bør være, at forskaffe Borgerne en aandrig Nydelse, en Forfriskning for Sindet og Løs rivning fra Hverdagslivets Snæverhed, og derved tillige at vække og forædle Smagen eller Sandsen, for det Skjønne. J Theorien kan dette være meget rigtigt, men mon det ogsaa er det i Praxis, Er det overalt mueligt, eller staaer det i nogen Directions Magt, at fastsætte, hvilken Bestemmelse et Theater, der besøges og understøttes af saa høist forskjellige og saa ulige dannede Menneskeclasser, hvis Opmuntring det ogsaa skylder sin Tilværelse, egentligen skal have Dersom alle Skuespilsøgende vare dannede Folk, saa lod der sig fastsætte en Maalestok for dette Slags offentlig Forlystelse, men nu, da det er tilgængeligt for Enhver, som vil og kan betale, saa er det en Selvfølge, at det er et ganske blandet Publicum, der maa tages Hensyn til, og at dette Publicum ikke altid retter sig efter Overskriften, ei blot til Lyst. Mængden af Mennesker kommer kunder for Lyst, og det vilde være ubilligt at tvinge dem til at finde Ulyst der, hvor de ere berettigede til at søge Lyst. Man siger nok, Smagen for det sande Ædle og Skjønne maa dannes; Tilskuerne maa vænnes dertil. Men hvorledes vil man da bære sig af hermed, Troer man, at den, som ikke forstaaer en Shakespearsk eller Schillersk Tragoedie naar han læser den, skal bedre forstaae den, naar han seer den paa Skuepladsen, En saadan Fordring vilde være urimelig. Hvad vilde man dømme om den, der anlagde et Læsebibliothek for Almuen, og anskaffede dertil Gothes, Klopstocks og andre saadanne Digteres Værker, Jngenlunde vil jeg paastaae, at man ene skal tage Hensyn til den udannede Classe; kun fordret jeg, at man, da den er den største, ikke ganske skal oversee den, og at man ikke skal gjøre større Fordringer af Folk, end deres Ævner tillade. Theatret kan nu eengang ligesaalidet bestaae ved blot at besøges af de dannede Classer, som en Spisevært kan leve af Gjæster, der blot ville opvartes med Beccasiner og Kramsfugle. Det Modsatte vilde rigtig nok være bedre, men et Theaterpublicum, der er sammensat af lutter Dannede, og en Stat, der bestaaer af lutter Philosopher, høre begge til de utænkelige Ting. De tydske Theaterbestyrere indsee dette ogsaa tilfulde, thi hvor meget end de tydske Konstdommere skrige over Kotzebue og hans Stykkers slibrige Moral, saa er det dog endnu stedse disse Stykker, som maa holde Liv i det tydske Skuespilvæsen, og som ideligen paradere paa Repertoirerne. Sand har med sin Dolk kunnet udstøde Kotzebue af de Levendes Tal, men ikke forjage hans Skuespil fra Theatret, og ligesaa meget, som man fordømmer ham i det virkelige Liv og i Skrifter, saa meget hylder man ham endnu i dette Øjeblik paa Skuepladsen. Jkke vil jeg dermed holde nogen Lovtale over Kotzedues Stykker; men jeg vil kun godtgjøre, at det store, tildeels udannede, Publicum, ønsker ganske andre Skuespil, end Aristoteles foreskriver og Schillere og Shakespearer digte. Men skal man da smigre en slet Smag bør man ikke tvertimod stræbe at indføre en bedre? vil man maaskee indvende. Jeg svarer, vist no bør man det sidste, naar man kan. Men saa bør man ogsaa forskaffe sig et Theaterpublicum, der har mere Sands for en saadan Smag, og mere Jndsigt til at fatte de Stykker, der skulle fremvirke den. Dog, hvor meget man end taler om den moralske Nytte, Skuespillet stifter, og hvor meget det kunde bidrage til Folkeforædling, saa er jeg dog tilbøielig til at troe, at den Ulempe det, saa ledes som det nu næsten i hele Europa er, stifter langt overstiger Gavnet, som det nægteligen kunde og i visse Henseender virkeligen virker Hvor lærer den unge Pige allerførst at svige sine Forældre og sine Formyndere, hvor seer hun Jntriquer, Leflerier, Coquetterier o. s. v., Er det ikke paa Skuepladsen, Hvor paasættes Lasten en skjønnere Sminke, hvor haanes, bespottes de en kette Menneskeclasser og Stænder mere for deres Svagheder, end netop der, - Og dette Sted, hvor der ved Siden af mange skjønne Handlinger, fremtræder en Hær af de afskyeligste Misgierninger, hvor Drab, Lumskhed, Snigmord, Falskhed, Forførelse, Utaknemmelighed have den frieste Tumleplads, hvor en troløs Ægteqvinde, sin Mands Morderske, en Maria Stuart, bliver til Engel, og en Dyveke afpresser Medlidenhedstaarer – et saadant Sted skulde være Sædernes Skole, skulde vække og forædle Sandsen for det Skjønne, Nei, saa maatte først de fleste nyere Sørgespil og Lystspil tilintetgjøres, eller i det mindste banlyses fra Skuepladsen, og et heelt nyt Theater dannes. Fra en vis Side betragtet, er det derfor godt, at Fleerheden af Tilskuerne hverken forstaaer at tænke, eller giver tænke over hvad den seer, og at det er meest Øjen- og Ørenlyst, der drager den til Skuespillet. Nyehed er altsaa een af de væsentligste Betingelser for et Theater, efter Nutidens Smag, naar det skal kunne bestaae, og her hedder det, som Gothe siger: Denn bey dem Volk, wie dey den Frauen Stet immer fort die Jugend obenan."