Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1842-06-23
At Rasmus Pedersens Kittekniv passer i Hullet paa Hatten osv. beviser mindre end Jntet; thi den kan under Overfaldet, hvad der nok snarere er antageligt, være frafaldet eller frataget ham og brugt mod ham selv og da Tiltalte var i Besiddelse af Kniven, som hans Karl og Søn, hvad jeg har bemærket, ville have fundet paa Marken, kunde han let ex postfacto stikke et Hul med den i sin Hat, for at benytte denne Omstændighed til sin Fordeel. Jeg skal endnu bemærke, at det egenlig kun er ved hans Kones, Søns og Karls Forklaringer (G. p. 1626) at det ansees som godtgjort, at han havde det omforklarede Saar i Panden, da han kom ind i Stuen efter Overfaldet. Det var nemlig ikke synligt, da han første Gang var arresteret i denne Sag (G. p. 9). Men hvad disse Personers Troværdighed angaaer, saa for ikke at tale om, at de ved de første Forhører afgave løgnagtige Forklaringer for Retten, kan denne aabenbart ikke statueres her, hvor de ved at afgive en Forklaring til Fordeel for deres Huusbond, vælte Skylden for et Factum, der staaer i Forbindelse hermed, over paa en Anden. Sønnen er end ikke fri for Mistanke om Deelagtighed i Overfaldet; at han var inde paa Jordlodden -, viser G. p. 3, 15, 18. Jeg skulde saaledes troe, at disse Vidners Forklaringer i denne Henseende ingenlunde kunne tillægges bevisende Kraft, og sees nu hen til den Omstændighed, som oven paapegedes, at Saaret ei var synligt under Tiltaltes Arrestation og at Tiltalte var i Besiddelse af Rasmus Pedersens Kniv indtil efter sin Tilstaaelse, saa opstaaer den Formodning, at han har benyttet sig af et tilfældig faaet Saar i Panden til at opspinde en aldeles løgnagtig Sigtelse mod den af ham Overfaldne. Noget Saadant er heller ikke usandsynligt, naar man seer hen til Tiltaltes Stadighed i at benægte under de første Forhører og dertil, at han havde bevæget alle dem, der vidste Noget om Sagen, til falske, men iøvrigt meget vel indbyrdes overeensstemmende Forklaringer. Hvad Rasmus Pedersens formeentlige morderiske Yttringer angaaer, saa anseer Underdommeren dem for tilstrækkelig godtgjorte ved Vidnerne Frits Holms, Jens Kudsk og Kones samt Lars Andersen Kaares Forklaringer. Men for det Første er Frits Holm og Lars Andersen kun enkelte Vidner og med Hensyn til Jens Kudsks Troværdighed skal jeg gjøre opmærksom paa, at der hviler Mistanke paa ham for Deelagtighed i Overfaldet paa Rasmus Pedersen. Denne har nemlig vedblivende paastaaet at han blev overfalden af 2 Personer og det er efter Jens Kudskes egen Forklaring ingen Tvivl underkastet, at han Jens Kudsk - kjørte med Tiltalte fra Nykjøbing den Aften Overfaldet skeete. Vel har han nu udsagt, at han forlod dennes Vogn, inden de kom til Øslev, men saavel Tiltaltes Datter, som forresten dengang kun var 14 Aar gammel, som hans Søn, Hans Hansen, forklarede under det første Forhør, at Jens Kudsk fulgte hjem med Faderen i Gaarden og spiste derpaa Aftensmad med ham. Denne Forklaring tilbagekaldte vel Sønnen igjen ved Confrontation med Jens Kudsk, og Datteren, skjøndt hun ved denne Leilighed vedblev sin Paastand, ligeledes under et senere Forhør, rimeligviis efter Jnstruction af Moderen, der imidlertid var bleven løsladt af Arresten; men der bliver desuagtet, tør jeg troe, Grund nok tilbage til at tvivle og Rigtigheden af Jens Kudskes Udsigende og navnlig turde der vel være Anledning til at ansee Jens Kudsk, for den anden Person, som Rasmus Pedersen paa Bo staaer var deelagtig i Overfaldet. Men herved svækkes da ogsaa det Beviis, som hans og hans Kones - Tiltaltes Søster - Vidnesbyrd ellers kunde afgive om Rasmus Pedersens Trudsler. Jeg maa hertil endnu knytte den Betragtning, at det vistnok maa vække Forundring, at Underdommeren, Justitsraad Pontoppidan, ikke blot aldeles har undladt den saa naturlige, som sædvanlige øieblikkelige Undersøgelse paa Aastedet selv, og end ikke har inqvireret hos nysnævnte Jens Kudsk og hos Tiltalte, hvor det dog vel var rimeligt, at Spor af en saa blodig Færd kunde være at opdage, men at Akterne end ikke oplyse, om disse og de øvrige under Sagen Arresterede ere blevne visiterede ved Jndsættelsen i Arresten, og om navnlig Tiltalte da befandtes at have det paaskudte Saar i Panden og Hullet i Hatten. Jeg kan derhos ingenlunde finde det tilstrækkeligt bevisende, at Underdommeren erklærer, at den paaberaabte Kittekniv skal passe baade til dette Saar i Panden og til Hullet i Hatten. Det forekommer mig, at i første Henseende i al Fald Lægens eller andre Sagkyndiges Videtur burde været indhentet, og med Hensyn til det Sidste skulde jeg formene, at i det Mindste denne saa meget omtalte Kittekniv burde have fulgt Sagens Acter. Det antages nemlig, at det blotte Syn af denne bedre end noget Andet vilde tjene til at oplyse den Eensidighed, hvormed Dommeren formenes i sin Behandling at have lagt Vægt paa aldeles irrelevante Omstændigheder, naar de blot kunne bidrage til at disculpere Tiltalte.