Kiøbenhavns Maanetlige Postrytter, 1740-02-01
Jtalien. Man seer her det Edict, hvilket Stor-Hertugen af Tosena haver ladet udgaae udi sine Lande, for at holde Neutralitten medens Krigen varer imellem Spanien og Engelland, saa me Ediet lyder saaledes: Franciscus III. af Guds Naade Hertug til Lothringen og Bar-Stor-Hertug af Toscana, KongeAar 1740. Jernfalem, &c. Efter at Vi have besluttet, ved nærværende Krig mellem Spanien og Engelland, at iagttage en nøje Neutralitæt, Saa erklære Vi Os, og befale, at alle Vore Stater og Søe=Havne skulle være ligge en aabne og frie for begge disse Nationer. Og at de paa begge Sider maa være udi al Sikkerhed, og fri for al Fiendtlighed, besynderlig udi Vore Havne Livorno og Porto-Ferrajo; saa haver Marchese Julian Capponi, General-Lieutenant over Vore Tropper, og Gouverneur over Staden og Havnen Livorno, (efter at han af Vores Regierings-Raad er forsiunet med nødvendig Fuldmagt) og begge Nationers Resp. Consules, som af deres Hoffer og have fuldkommen Fuldmagt, at forene sig sammen om følgende Artikler. (1) Skal ingen Fiendtlighed begaaes af begge disse Nationer i Molo, eller paa Rheden for Livorno, ikke heller udi Havnen af Porto=Ferrajo, og dens limiterte District til Enden af Dello Scoglietto. (2) Jntet Skib, som er armeret til Krig (det være sig enten et Kongeligt eller en Armateur) som kommer til at ligge for Anker i Molo eller paa Rheden, skal, naar det seer, at der bliver givet Tegn, at der kommer et Skib, lætte Anker for at gaae det i møde, som kommer. (3) Det skal staae Kouffardie-Skibe frie, (saavel den ene Nations, som den andens, som ankre enten i Molo eller paa Rheden) at udløbe enten for eller efter det, som først har kastet Anker, men findes der Skibe for Anker, som ere armeerte til Krig, da skal det ikke være dem tilladt at udløbe, førend 24 Timer derefter. Det samme skal og tages udi agt med Kouffardie-Skibe. Saasom Vi fremdeeles saa meget, som mueligt er (til begge Nationers Sikkerhed og Commercio til Beste) ville contribuere, saa forbyde Vi til den Ende saavel Vore Undersaatter, som dem, der boe udi nogle af Vore Søe-Hanne eller andre Søe-Pladse (enten directe eller indirecte, under 1000 Rdlrs. Straf) at udruste Skibe til at krydse med. Vi forbyde og under samme Straf, det være hvo det være vil, at hverve Soldater, Søe-Folk eller andre Folk for ommældte Armateurs, eller at lade dem faae Vaaben eller Krigs-Munition, af hvad Slags det end er. Vi forbyde og alle Vore Undersaatter, af hvad Rang eller Stand de ere under ovenFor Februarii Maaned Aar mod ovenmelte Straf, at have Deel udi saadan Armateur, eller at interessere derudi directe eller indirecte. Alle Vore Undersaatter, som ikke tage Deel udi saadan Armateur, men dog ere behielpelige derudi skulle være samme Straf undergivne. Herhos erklære Vi Os og, at det skal være alle og enhver tilladt, som indløbe udi Vore Havne, enten de ere Capere eller Krigs-Skibe, at have all Slags Vahre inde, for efter Handelens Fornødenhed at føre dem til andre Havne, dette skal alt være efter den Maade, som tilforn har været brugelig, og udi synderlighed efter det Edict, som er udgaaet den 14 Junii 1702. Thi byde Vi alle Vore Ministrer, Magistrats-Personer, Gouverneurer, Officierer, saavel af Civilsom Militair-Stand, at de lade denne Forordning publicere, og medens denne Krig varer, nøye tage udi agt, at den bliver u-brødelig holdet. Givet i Vore Regierings-Raad den 28 Dec. 1739.