Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-10-12
Udaf en Skrivelse fra en Ven paa Landet, De kunde maaskee sige ja Præsten har jo dog Avling og Sportler. Hvad Avlingen angaaer, da, saa uomgjængelig nødvendig som den er for Landsbypræsten, saa kan den langtfra ikke give ham det Udbytte, som den vilde, naar han selv kunde gaae med, som det hedder, Til ethvert Arbeide maa han altid holde flere Folk, undertiden næsten det dobbelte, hvor meget forøges ikke herved Huusholdningen, Avlskarlen maa, for dog nogenledes at fremme Tingene, bestandig gives høiere Løn end sædvanligt; denne troer at gjøre meget, naar han sørger for at Markarbeidet, og hvad dermed staaer i Forbindelse, bliver udført, at bruge 12 Mennesker til det, som hos Bonden 6 kunne udrette, frisk væk at lade gjøre nyt Arbeide hos Smede, Hjulmænd, Tømmermænd &c., hvor det gamle ved Reparation endnu i mange Aar kunde være brugeligt, ansees altid hos Almuen for tilladeligt, med Redskaberne omgaaes skjødesløst; disse forsynes ikke, som de skulde, og saasnart en Bræk paa samme indtræffer, erklæres de for ubrugbare og nye skulle anskaffes. Kort, saare meget er der, som giør, at Præsten langt fra ikke har den Fordeel af sin Avling, som han kunde have, saalænge han skal være det, han som Præst bør være, som man gjør Fordring paa, og som han ogsaa i Almindelighed virkelig er. Hvad Sportler angaaer, da kjender jeg ingen andre end Offer og Accidencer og 4 s. for Skuds maals Udstedelse. Hvorledes de første forringes, er bekjendt nok. Den ene lærer af den anden, og omsider bliver, især paa Landet, intet ofvet. Bonden, som hører og seer, hvorledes Kiøbstæds manden unddrager sig, troer ogsaa at han kan gjøre det samme, og enten ofver nu en Bonde for sig og Familie 8 a 12 s. Tegn, eller ogsaa lader han det reent være. Tienestefolkene, som vedblive at fordre og erholde høi Løn, have til Overflødighed Penge til de hyppige Lystigheder og Baller, men naar det gielder Høitidsoffer til Præsten, da enten udeblive de, eller af en Karl og Pige ofres en 2 s. Tegn. Der er intet befalet, hvad vi skal give, enhver kan give, hvad han vil, saaledes lyder Talen. Hos en Landsbyepræst, som jeg med flere veed, er baade agtet og elsket af sin Menighed, saae jeg sidste Paaskefest, hvorvidt det gik hermed. Sønnen aabnede Offer sedlerne for Faderen, da jeg anden Paaskedags Eftermiddag var hos ham. Med egne Øine saajeg, at fra Tjenestefolkene laae ikke mere i en Seddel end en 2 s. Tegn. Fra en Huusmand, for sig og Familie, en 6 s., undertiden endog 4 s. T., og for en Gaardmand 12 s. Tegn; af 672, Offerpligtige havde kun 327 indfundet sig. Det gik mig til Hjerte, at see denne brave Mands Modfaldenhed, hvormed han dog ikke lod sig mærke. Det gjør mig ikke saa meget ondt, sagde han, at blive saa usselt offret af en Bonde, da jeg seer, at det er mange umueligt at tilvejebringe deres Udgivter og den svære Løn, som Folkene fordre, men at Karlene, som prunke med sølvbeslagne Pibehoveder, fine Klædes Pantalons, kostbare Veste og fiint Cambringes Lintøi, og sværme om fra Løverdag Middag til Mandag Formiddag paa Danseboder, hvoraf det nu vrimler i Kjøbstæderne, at disse ofte en 2 s., og at vore Landsbyepiger, som nu ogsaa skamme sig ved at klædes i Vadmel og hjemmegjort Hvergarn, som ikke længere kunne taale at gaae med Træskoe, at ogsaa disse indbildske Flaner ikkun ofte en 2 s., dette ærgrer mig. De kan vide, kiere Ven, at i et Sogn, omtrent 2 Mile herfra, vare neppe en Trediedeel til Offers i Paasken, og til Pindsefesten offrede kun 14 Gaardbeboere, de øvrige, saavelsom Huusmænd og Tjenestefolkene, udebleve ganske. Dette Exempel vil snart blive efterlignet. Jeg, saavelsom flere, have meget undret os over, at dette ikke blev bestemt, thi Gud hielpe os, naar man skal stole paa Honneteteten nu omstunder. Jkke har der i min Levealder været skrevet og talt saa meget om Bibler, Religiøsitet og Underviisningsvæsen, som netop i disse Aaringer, og hver Dag troer jeg at vi gaaer tilbage, aldrig har jeg, nu jeg tæller mit 64 Aar, kjendt en slettere Tænkemaade, næsten i alle Stænder, end den, der hersker nu. Forslag til en Forligelsescommission for Huusejere og Leyere. Eet af de bedrøveligste Syn i Kjøbenhavn, er en Flyttedag. At see adskillige tusinde Famimilier saaledes hvert Halvaar at drage som Nomader fra Steder, hvor de ofte et halvt eller heelt Aar i Forveien ere indflyttede, og deres Bohave ødelægges og fordærves, maa saa meget mere bedrøve hver Menneskeven, da en saa overdreven Flytning, som i de tre sidste Aar have fundet Sted i Hovedstaden, ofte kun er en Følge af Capricer, Nykker og Trodsighed fra een af Siderne. Ligesom mange Eiere for adskillige Aar siden overspændte deres Fordringer, saaledes synes nu - da Yderlighederne i det menneskelige Liv altid berøre hinanden - Leierne at gaae over til den modsatte Urimelighed, og næsten hvert Halvaar at forlange Afslag i Leien, hvilket naturligviis, naar dette saaledes skal vedblive, nødvendigen maa lede til, at Eierne ikke engang faae de Skatter, som de maa svare af deres Eiendom. Vist nok maa enhver Fordring, naar den over spændes, tilsidst standse af sig selv, og de fleste Flyttelystne maa og ville tilsidst nok faae deres Lyst styret. Men inden det kommer til denne Punkt, maa alt for mange lide derved. Eierne tabe Lysten til at holde deres Eiendomme, som man byder dem en Spotpriis i Leie af, tilbørligen vedlige, og mange Flyttende forvolde, uden nødvendig Aarsag, offentlig Uro, og indflytte desuden i Almindelighed i Leiligheder, der ere slettere end de, som de forlade. Lysten til Forandring er, især hos det qvindelige Kjøn, stor. Man flytter, naar man ikke kan faae Afslag i Leien, var det end kun 5 Rbd.; man flytter, naar Verten ikke strax kan eller vil beqvemme sig til at gjøre de Jndretninger, Leieren forlanger; man flytter endeligen for et Ords Skyld, der saa let kan opstaae imellem Eier og Leier. Det første Spørgsmaal, naar den ene Frue eller Madame besøger den anden, er, hvad giver De i Leie? Er f. Ex. Svaret 200 Rbd., saa raaber man: "Bevar's, To Hundrede for fem Værelser! Da skulde De see mine Leiligheder, jeg boer for 150 Rbd., og min Vert skal saamæn til næste Aar slaae 10 Rbdlr. af - ellers vil min Mand flytte. Vi boe rigtig nok godt, og vor Vert er en meget skikkelig Mand, men hvorfor skal han ikke slaae af, lige saa godt som alle andre, Der er Tante og Onkel Etatsraaden og min Svoger Grossereren - de have alle faaet Afslag." Det første nu den til Flytning saaledes opmuntrede Frue eller Madame altsaa giør, det er ogsaa at formaae sin Mand tilat fordre Afslag i Leien, og hvis han ikke faaer det, at flytte. "O, der staaer saa mange Værelser, siger hun, ledige! Leien maa falde ganske overordentligen! Det har saamen Frue A. forsikkret mig." Hvad gjør Manden - han siger op. Værelserne ere beqvemme og ligge i en god Gade. Det varer ikke otte Dage - og de ere bortleiede. Det havde man ikke ventet. Nu løber man fra Herodes til Pilatus, for at faae Værelser, men Herodes veed lige saa vel som Pilatus, og Pilatus ligesaavel som Herodes hvad han vil have for sin Leilighed. Det har ingen Nød, siger man - kommer nok - den halve Adresseaviis er hver Dag opfyldt med Huusleilighed tilbydes. - Det er ogsaa ganske rigtigt, men, med al den Uleilighed, man gjør sig for at faae en god Leilighed, kan man dog ingen faae efter sit Hoved, ikke engang en saa god, som den man ofte letsindigen forlader. J St. Peders. - St. Gjertrud. St. Jørgens og hvad alle de Helgener og Helgeninders Stræder hedder i Skiden. - Skinder. - Studi. - AcademiKannike, og alle de lærde Gader og Stræder i Prindsens. - Prindsessens- og Dronningens eller Viol. Rosen. Nellike= eller Timmiansgaden - der langt fra ikke svare til deres glimrende Navne - kan man faae Leiligheder nok, men reelle Værelser i reelle Gader finde endnu, som de altid have fundet, snart deres Leiere. Omsider nødes man da til at flytte ud fra Værelser, hvis Feil man kjender, men hvortil man eengang har vant sig, og ind i andre, hvis Feil man ikke kjender, og hvortil man endnu ikke er vant. Alt dette kunde undgaaes, naar der gaves et Slags Forligelsescommission, hvor Eiere og Leiere i al Venskabelighed, mod en ringe Godtgjørelse, kunde blive forligte, hver Gang Tvistigheder opstode, ved fornuftige Mænds Forestillinger. En saadan Commission maatte tillige være bekjendt med alle de Feil, der findes ved hver Bygning, f. Ex. ilde Lugt fra Naboen, Utøi, Natte uro, Trækvind, Røg &c., saa at Enhver, der vilde leie Værelser, kun behøvede at henvende sig til Vedkommende, for strax at erfare Leilighedens Beskaffenhed. Derved vilde mange Ubehageligheder kunne undgaaes for Leieren, og mangen en Eier, der stoler paa Folks Uvidenhed om Feilene ved hans Huus, blive tvungen til, saa meget som mueligt at rette disse.