Viborger Samler, 1775-10-30
(Ved en Feiltagelse er Slutningen af denne Afhandling om Høimodighed bleven indført i foregaaende Nr. 43, da derimod efterfølgende bør have Sted næstefter Liin. 20. S. 341. i samme Nr. 43, vilde være dem til nogen Bekostning.) hans Ugennyttighed har tilveiebragt ham deres fuldkomne Fortroelighed, og derved har han efterhaanden meddeelt dem sin Stormodighed. De har ved ham lært at bruge deres Midler til det almindelige Beste; og de har gjort sig medlidende og om mod andre Menneskers Elendighed. Han vil ik Tredie Aargang. Ex. ke, saalænge han kan hielpe sig selv, modtage nogen Velgierning af dem, paa det han kan giøre andre desmeere Got. Mange Mennesker, som formedelst deres ugunstige Skjebne vare udelukte fra alle Fornøielser, har igien faaet den ved ham, uden at vide, hvem de har at takke for dette. Hans Venner indhøste de Lovtaler og Taksigelser han ved deres Velgierninger har fortient. Han veed dette, og lægger det aldrig meere Skjebnen til Last, at den ikke har gjort ham saa stoer og rig som sine Venner, Haner fornøiet med dens Tilskikkelse, da den har givet ham Leilighed til ved sine Venner at giøre vel mod det Menneskelige Kiøn. Dette giør ham Savnet af Lykkens Gaver taaleligt, der i Forstningen forekom ham saa forskrækkeligt. Han har betænkt, at han maaeskee ikke vilde have tænkt saa ædelt og høimodigt, naar Lykken fra hans Fødsel af havde skienket ham Rigdom og Ære. At hans nu værende Stornodighed maatte da have blevet til Ødselhed eller Ærgierrighed, eller maaeskee blevet til begge deele, naar den endnu gjorde ham riig og stoer. Høie, Tanker, dette Skilderie paa hans elskværdige Tænkemaade skal lære os, hvorledes man i Omstændigheder, hvor Udøvelsen af Høimodigghed synes fast. umuelig, dog kan aflegge Prover paa den. Naar. Naar Høimodighed har Formaale, som den kan virke paa, naar dens ædle Udbrud ikke hindres af den ugunstige Lykke, saa skal den foreene sig med alle de Pligter, som en retskaffen Mand er det menneskelige Selskab skyldig. De menneskelige Dyder, faae ald den Adel, de kan tage imod af Holmodighed. Man kan være en ærlig Borger; man kan biedrage meget til det almindelige Beste; man kan ved sin Rundhed, ved sit Venskab, ved sin Medlidenhed giøre sig mange Mennesker forbundne; ja man kan endog tilgive sine Fiender, uden just derfor at fortiene en overordentlig Berømmelse, naar Kilden til disse Handlinger ikke er Holmodighed, men blot Egenkierlighed. Verden troer, at de som alene af Kierlighed til sig selv ere dydige, blive belønnede nok, naar de ikke forseille deres Hensigt, ved deres Dyder at befordre deres egen Lykke. Roes er Verden dem ikke skyldig, da andre Menneskers Lykke ikke har været Hensigten af deres Handlinger, men kun et Middel til deres egen Fornøielse. De maatte handle lige saa ubillig, naar de for saadanne Tienester, som de har beviist det menneskelige Selskab, vilde forlange Verdens Beundring, som om en Dommer, der til sin Ex. egen egen Beqvemmelighed lod opføre et Pallads, vilde regne Arbeidernes fortiente Løn som en Velgierning, fordi den virkelig kan skaffe dem mange Fordeele. Ved Høimodighed alene faae alle Dyder de Yndigheder, hvorved de maae blive alle Mennesker behagelige. Vi vil bevise dette med een eneste. Helte Tapperhed har altid været et Formaal for den menneskelige Beundring, men den fortiener det ikke, naar den ikke er foreenet med Høimodighed. Den kan endogsaa blive foragtelig og en Gienstand for en almindelig Afskye, saasnart den udarter til Fremfusenhed, eller en tøileløs Ærgierrighed, og finder kuns sin storste Fornøielse paa de Marker, hvor tusende ulykkelige og tusende lemlæstede Liig ere Vidner om deres Menneskehad. Men hvor guddommelig er ikke Tapperhed, naar den lader sig regiere af Høimodighed, at stille sig blot for de Farer, som man for sin egen Person kunde undgaae, for at udrive andre af dem; ikke at skaane sit Liv for at redde andre Menneskers Liv, at spare sin Vens og Fiendes Blod, naar det ikke kan være til Skade for hiin. At standse sin Seier, hvor Seiervinderens Fare ophører, og hvor de overvundnes fuldkomne Elendighed maatte begynde, naar man Nyeheder. Hr. Hans Peter Lund, Sognepræst i Skanderborg, er kaldet til Sognepræst i Helsingør.