Københavns Adresseavis, 1766-08-05
Over Tolv=Prædikens Text: P. 2, 10. 11. 12. Og nu, J Konger, handler klogeligen; Lader eder undervise, I Dommere paa Jorden. Kierteminde, Hr. Winther. Indgang: 1 Kong. 10, 8. Sallige ere dine Mænd, og Sallige ere disse dine Tienere, som stedse staae for dit Ansigt, som høre din Viisdom. Dronningens af Seba Taletil den vise Konge Salomon, da hun sad i den dybeste Forundring saavel over hans saa saare vise Jndretninger veed Herrens og hans egen Boelig, som hans priiseligste Anstalter for sine Ministre og dem, der stedse opvartede ham, ja for alt det Folk, Gud havde lagt under hans Regimente, der førtes med Viisdom. Denne Tale hentydes deyligen paa Vor Frelser, Den, Salomon i Viisdom afbildede, og af hvilken han havde faaet sin Viisdom; Og det (1) i Henseende til den lyksalige Tilstand, de befad, der havde den Ære stedse at staae for hans Ansigt, da han som Viisdommen selv begyndte de herligste Anstalter, til sit Huus og Riige, Luc. 10, 23. (2) J Henseende til deres Sallige Tilstand, der under Troens Lydighed lader sig føre og regiære af ham. Luc. 19. Men denne Talle giver og Leylighed til at forestille af Texten følgende HovedLærdom. Propositio; Et Riges og Folkes Lyksalighed under en viis Konges Regimente. 1.) Den sande Viisdom, der er værdig for en Konge, hvis eneste Bemøyelse er og skal være at befordre sit eget og sit Folkes sande Vel, hvorudi den bestaaer. Kongernes Konge formaner i Texten v. 10. J Konger handler klogeligen, og I Dommere paa Jorden lader Eder undervise. Formaningen gives vel Mennesker af forskiællig Værdighed. Herrer, Konger og dem, der af Kongerne beskikkes til at raade og dømme paa det almindelige Beste; Dog kand Konger og have Navn af Dommere i Verden, saasom det allene er givet i deres Magt at holde den Høyeste Dom, og kan enten stadfæste eller til intet giøre sine Under Dommeres fældede Domme. De bære og i den Henseende Guds Billede og ere Guder paa Jorden. Gen. 9, 6. Pl. 82, 6. Her er altsaa Viisdommen eller det at handle klogeligen den nødvendigste og tillige den værdigste Sag; Men hvori bestaaer den, Den bestaaer i en ved Bønnen af Gud given Dygtighed og Færdighed til at dømme Folket med Ret og Retfærdighed og giøre Forskiæl imellem godt og ondt. 1 Reg. 3, 9. Conf. 10, 9. Altsaa maae denne Viisdom (a) udbedes af Viisdommens Kilde Gud selv, som giver eenfoldeligen o: til et Christeligt og Redeligt Øyemed. Jac. 1, 5. (b) Helliges og bevares i ved og under en sand Gudsfrygt samlet 1/2 med en inderlig Kiærlighed til Guds Eenbaarne Søn, der giør det, at Konger dømmer sig selv og derved undgaae Guds Vrede, som inden en stakket Tid skal aabenbares over alle Ugudelige, v. 11. S. og 1 ved en fortroelig og bestandig Tillid til Gud, der baner Vey for en Viis, være sig Konger eller Fyrster og ethvert Menneske, til Guds Sallighed. Og derpaa beroer. 2) Et Riges og Folkes Lyksalighed. Thi er Viisdommen, saa belønnende for sine Patroner, at den holder dem i LiveEccl. 7, 12. maae og andre nyde Frugt og Nytte deraf. Var Salomon Viis; Var og det heele Folk Lyksaligt. En Retfærdig glæder sig da ved Ret og den Uretfærdige maae forskrækkes over sin uretfærdige Sag, hvoraf kommer at Retfærdighed og Fred maae Lysse hverandre og rekke hinanden deres styrkende Hænder. Pl. 85, 11. conf. Sap. 8,5. Syr. 4, 12. Herre giv du selv vores Dyrværdigste Monarch den sande Viisdom, saa Han i Norden maae langt over Hans Forfædre i Alder regiere som en Nordisk Salomon og alt Folket som skal høste Frugter deraf, sige Amen!