Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1773-04-02
(32) Recensenten vil dog vel kun have Forandring til det bedre meent. At nu saadan Forandring og Forbedring ved mit Arbeide nok kan have Sted, kunde Recens, ligesaavel have fortoldt Læserne med mine egne Ord af Fortalen, som saa meget andet. (33) En Lærebog for Børn og Ungdom, hvor intet skulde forekomme, der behøvede mundtlig for dem nærmere at forklares, haver jeg neppe noget Begreb om; allermindst haver det været min Hensigt, at give nogen saadan Lærrebog. (34) Hvorfor dog ikke ligesaa gjerne i den moralske Thethekismus (35). Han handler her om Synd, og fremsætter den heele Række af Synder: Gierrig i hed, Stolthed o. s. v. hvilke alle defineres nøiagtig efter Logica (36, og følgelig (37) blive gandske uforstaaelige for den Enfoldige (38). Alle ologie? – Ellers, naar ieg skulde afhandle enten den philosophiske, eller den theologiske Moral, vilde det skee gandske anderledes, end ved at fremsætte den heele Række af Pligter, saavelsom Laster, og definere dem nok saa nølagtig efter Logica. (35) Det er virkeligen besynderligt, at Recens, vil have den heele Lærdom om Synd udviist af Catechismo. - Dog saa slemt meener han det vel ikke, endskiønt han siger det. En Deel af den 8de Afdeeling forhaabes dog, at han vil forunde Sted, saasom Sp. 6975. og 120,123. Jeg skulde ogsaa troe, at han ikke vil være meget difficil i at tilstaae Sp. 117. a. b. 118, og 119, ja maaske ogsaa Sp. 76. 77. 78. det samme, med mindre det for meget støder ham, at ham maatte synes, de der omhandlede Ting at være alt for nølagtig, men efter mine Tanker ikkun rigtig og forstaaelig nok, forklarede. Det bliver da vel fornemmeligen Sp. 79,116, som han vil have udstødt; thi der er det, at jeg, som Recens. siger, fremsætter den heele Række af Synder a. Men, naar der legges Mærke til, for hvem disse Stykker ere bestemte, efter det Tegn, som de ere mærkede med, og i Overeensstemmelse med hvad jeg S. 44. derom haver sagt, maae jeg erindres derom af Folk af bedre Skiønsomhed i saadanne Ting, end Recens for det øvrige haver viist sig at være, førend jeg kan troe deri at have begaaet nogen Feil. (36. 37. 38) Recensenten forvirrer sig selv her mere end paa een Maade, saa det fast er ondt, i Korthed at udrede det altsammen. - Det er dog ikkun Forklaringerne over den fremsatte heele Række af Synder, som Recens, kalder det, der forekomme Sp. 8089. 91. 105. 107115, eller i det høieste alle fra Sp. 76. 119 forekommende Forklaringer, hvilke han taler om og meener. At da paa det samme for Resten, efter saadanne Desinitioner kunde gjerne være bort Recensentens Skiønsomhed i det mindste, intet er at udsætte, undtagen den formeente Uforstaaelighed, antager jeg af hvad han siger, at de ere nølagtige efter Logica, og ikkun legger til og følgelig gandske uforstaaelige for den Enfoldige. – Nu kan jeg uden nogen Forkleinelse for mit Arbeide gjerne tilstaae, at de omtalte Forklaringer ikke ere saa aldeles forstaaelige for de Enfoldige, naar ved saadanne forstaaes de, der besynderligen og i indskrænkt bemærkelse saa kaldes, og for hvilke samme Forklaringer just for samme Aarsags Skyld ikke ere bestemte. Thi at en Forklaring ikke er forstaaelig for dem, som den ikke er indrettet og bestemt for, er ingen Feil, med mindre der tillige kunde bevises, at den baade kunde og burde saaledes indrettes, at den ogsaa kunde være forstaaelig for andre og fleere end de, for hvilke den er indrettet og forstaaelig. Men det paastaaer Recens. ikke, men siger meget meere det, som er tvertimod. - Jeg haver derfor ogsaa Sp. 75, til Brug, for de Enfoldigere opregnet de fleeste af de samme Synder, uden nærmere at forklare dem, fordi jeg haver indseet det, som i det følgende sees at Recen, og saa haver vidst at bemærke, dog alt for ubestemt og almindeligen, at der nemlig kan være de Tilfælde, hvor de Enfoldige kan have noget Begreb om Definitum, men en ordentlig Definition derpaa ikke vilde være saa forstaaelig for dem. - Vil Recens. sige, at de omhandlede Definitioner ogsaa ere uforstaaelige for saadanne unge Menneskeer, for hvilke de dog af mig ere bestemte, og at end ikke for dem behovedes nærmere rigtige og bestemte Forklaringer over Tingene, som ere blevne forklarede, saa henskyder ieg mig i Henseende til begge Deele under saadan Kiendelse, som ieg i Slutningen af næstforudgaaende Erindring haver sagt. At de samme Forklaringer ikke ere saa uforstaaelige for unge Menneskeer af den Classe, som de ere bestemte for, som Recens, saa decisiv foregiver, der haver jeg Erfaring for mig, imod den Følge, paa hvilken Recens grunder sit Foregivende om deres Uforstaai (39), thi tænker man derved at oplyse den Enfoldige, bedrager man sig meget (40), han har no eget Begreb om Definitum, men Definitionen bli lighed, og hvis Rigtighed han kunde henvises for Professor Logices at giøre Rede for. - Skal der udkræves til en god logisk Definition, at den just skal bestaae er geners & differentia specisica, og hverken mere eller mindre, saa nægter ieg, at mine givne Forklaringer, i det mindste den største Deel deraf, ere, eller have skuldet være, logiske Definitioner, og anseer det altsaa som en uforskyldt, skal jeg sige Roes, eller Dadlen, at ieg haver defineret saa nøie efter Logica; men saa treffer heller ikke den Følge dem, som Recens. deraf uddrager. Men maa det hede at definere nøiagtig efter Logica, naar man forklarer en forehavende Sag rigtig og bestemt, men tillige fattelig og forstaaelig nok, efter det forehavende Øiemeed, saa tager jeg gierne imod det derom givne Vidnesbyrd; men saa imodsiges herved tillige den deraf uddragne Følge. -Man seer hvor stor precision Recens, er af, i sine Domme og Udsigender. (39) Vil Recens, have saadanne Definitioner meente, der ere uforstaaelige for Vedkommende, saa haver han Ret, at de ikke alene gjerne kunde, men ogsaa burde blive borte, for saa vidt, at der burde gives andre, ligesom rigtige og bestemte, saa ogsaa fattelige og forstaaelige Forklaringer i Steden derfor, men saa nægter jeg alSubsumtion deraf i Henseende til mine givne Forklaringer. I anden Fald og Mening er Recensentens Udsigende falskt, særlig naar det er om Lærebøger at giøre, der skal være for andre, end de allermindste Børn, der allerførst skal begynde at lære noget. (40) Ikke altid saa meget. Man kan letteligen saaledes desinere for de Enfoldige, og giøre saa meget deraf, at det ikke bliver dem til Oplysning. Men de Enfoldiges fornødne og tilbørlige Oplysning vilde dog endnu meere tilbagesættes, naar man slet ingen rigtige og bestemte Begreb formedelst vel forfattede Forklaringer vilde bibringe dem. over ham gandske uforstaaelig (41). Undertiden " synes Forf, at legge Børnene alt for vidløftige Svar i Munden (42). Saaledes kunde nok det "Spørsmaal F. 99 (43) om Jesus er den sande Messias, besvares med noget mindre, end 43. Skriftsteder, som indeholde 76 Vers (44). Vi, (41) Det er endeels ligesom Definitum saavelsom Definitionen er til, og andendeels ligesom de Enfoldige blive mindre eller mere øvede i at fatte og anvende rigtige, Forklaringer, og i at tænke derefter. (42) Recens, vil slet ingen Forskiel giøre imellem Børn og Ungdom, som ieg haver gjort. - Naar der bemærkes, endeels hvorledes de Svar, der i mindste Maade maatte synes noget vidtløftige, ere indvortes, efter deres indeholdende momment, ligesom afsatte, og hvorledes de derfor ved mundtlig Underviisning, efter den Maade, som ieg haver foreslaaet, lade sig opløse, og ligesom af dem selv falde fra hverandre, andendeels hvorledes de unge Menneskeer sættes forud at være forberedde, hvilke de noget vidløftigere Stykker ere at forelegge, saa haaber jeg at ogsaa denne beskyldning falder bort. Men maaskee det var for meget at forlange, at Recens, skulde have indseet og lagt Mærke til saadant, som hører til Skriftets indvortes Structur. - Man kan i en Lærrebog, i sær med hvilken mundtlig Underviisning skal forbindes, ogsaa giør for meget af at simplistrere (om ieg saa maa kalde det) Spørsmaalene med de derpaa hørende Svar, og derved for meget skille mommenta ad. (43) Skal være Sp. 132. (44) Det lader forskrækkeligt. Jeg vidste visseligen ikke det nøie Tal paa de ved dette Sp. anførste Skriftsteder, og mindre paa Versene, førend Recens, haver sagt os det. Jeg haver heller ikke engang regnet efter, om Recens, haver toldt rigtig. En heller skal jeg sige, om der ved dette Beviis kommer saa nøie an paa nogle Skriftsteder flere eller færre. Men anderledes maatte Beviset føres, end i den anordnede Kathekismus Forklaring Sp. 407, skeet er. - Jeg vil ellers frem" ere forvissede om, at hvilken Candidat der til Attestaben var saa vel forsynet med Sprog, skulde ingen Fare, have for at hør, haberne plura? (45) Nogle Talemaader har og stødt og hist og her (40 og det meest, fordi Forf, synes at have gjort dem til sine Favoriter (47), f. Ex, hvad Gud gider lidt, legge en anden Calculation. Det førte Beviis paa den ommeldte Hovedsag bestaaer igien af elleve Hoved=Poster, hvoraf hver med Skriftsteder nødvendigen maae bevises. Disse maae nu ikke være formange; ellers havde Recens, nok sagt os det; thi de havde været snarere toldt, end Skriftstederne, og Versene med. Der kommer altsaa ikke fuldt fire Skriftsteder paa hver Hoved=Post. Det lader da ikke saa forskrækkeligt. - Men hvo haver sagt, at disse Skrifsteder skal læres udenad? Hvad kan det da skade, at de ere anførte, paa det de i behagende Tilfælde kan slaaes efter. - Er Beviset ellers grundigen, ordentligen, og tillige fatteligen fremsat, og ere Skriftstederne vel udsøgte, eller ikke, Det var vigtigere; men saadant tier Recens, stille med. (15) Kan vel være, men mon det vel skulde være min Lærebog til Forkleinelse, om unge Menneskeer, som, underviiste efter den, bleve fremstillede til Confirmation, kunde giøre ligesaa fuldkommen Rede for Christendommens Hoved=Lærdomme, hvad deres væsentlige Indhold, Sammenhæng og Beviis angaaer, som mangen Candidat, der fremstiller sig til examen theologicum, (46) Naar alt andet betydeligere, som i en god Recens bør fremlegges af et Skrift, er gaaet igiennem og rigtig anmeldt og bedømmet, saa kan saadant ogsaa tages med, og bedømmes efter det, som det er, om man da finder det Umagen værd. Men naar hint ikke er skeet, hvad vil saa dette sige, (47) Af de strax herpaa anmeldte Exempler at dømme, lader det, som at de Tallemaader, som have stødt Recensenten, forekomme ham noget fremmede, og som Favorit=Talemaader af mig, alene fordi han ikke er vandt til, at Religionens og Christendommens Sandheder, i hvad det er, at kiære sig efter Gud 148, m.m. " Ethvert Udtryk, som synes at kunne opvække et " uædeelt Begreb (49) burde man nøie tage sig vare 7 for 150) i en Lærebog for Ungdommen, som let " forarges, og snarest ved smaae Ting. Det, som ellers vil giøre denne Lærebog ubrugbar (51), er, " at de bibelske Sprog, som Forf, jo dog vilde at Børnene skulde lære, ikke findes aftrykt heri, men Forf, nøies med at henvise enten til Bibelen selv 52), eller til Samling af bibelske Sprog a. ud fremsættes for Børn og Ungdom med saa fattelige, og, saa at sige, rene gode daglige, men ikke nedrige og pøbelagtige, er heller dumme og taabelige, Ord. See forudg. Underr. S. 17. (s) J Christ. Læren haver jeg to Steder, neml. ved Sp. 25, og 45. (ieg befinder mig ikke at det er skeed fleresteds; men strax skal det efter Recensentes behagelige Dom være en Favprit=Tallemaade) brugt det Udtryk, at kiære sig efter Gud, og spurgt, hvorfor vi skulle kiære os efter Gud, Men, hvad det er, at kiære sig efter Gud, haver ieg ikke talt om eller forklaret, førend i Beviis=Grundene S. 128. (49) Jeg haver ikke saa fiin Fornemmelse, at jeg kan skiønne, at de anførste Tallemaader føre i ringeste Maade noget nædeelt med sig, eller kan forarge Ungdommen. De bruges af alle og enhver, endogsaa i de beste Selskaber, og naar der tales om de værdigste Ting eller Personer. 150) Denne Cantele synes Recens, at have taget Leilighed til at fremføre, meere for at vise, at han vidste den, end fordi han kunde troe, at den var mig ubekiendt, eller at jeg ikke haver lagttaget den. 151) Det var stærkt, da dog Sprogene haves trykte for dem selv, med tilstrækkelig Henviisning. - Man see, forudg. Underr. S. 45. (52) Nemlig, enten naar Skriftstederne ikke ere at lære udenad, men ikkun at slaae efter, eller naar jeg haver i givne 1769, hvilket da vel vilde gjøre et Barn, meget Bryderie (55). Dette med hvad vi tilforn " have anmærket, gjør at vi ikke tør love (54) den høilærde Forfatter stort biefald; thi er Lærerne ikke fornøiede med at følge de forordnede Karbekiømer, saa vælge de uden Tvivl endnu (55) den be" kiendte Beyers Kathekismus, som udkom for faae Aar siden, og fant særdeles biefald iblandt Præ en sterne. Vi undres over, at Forf, ikke engang haver nævnet ham (56) ; han kan dog rigtig nok komme i Betragtning som en Kathekismus=Fori fatter. - Lykkeligere (57) har Forf, i vore Tan fundet noget at sætte til i den forhen udgivne Samling af bibelske Sprog. Al. (53) Ved Erfaring er det slet ikke bleven saa befundet, naar man ikkun gaaer til Værks efter den af mig foreslag ne Maade. 154) Det kan ikke skade, thi Recensentens Løfte kunde dog ikke være mig nogen paalidelig Borgen derfor. (55) Andre Recensentens Formodninger haver jeg befundet urigtige, og allerede foriveien ved Erfaring imodsagde. Han haver da vel ikke meere Brev paa at denne skal staae fast. Men om det end for det første saa skulde skee af mange, og endogsaa af de fleste, saa vilde det dog ikke decidere meget, og heller ikke være mig meget uventeligt. Et Hovedkulds Bifald er ikke altid det grundigste og bestandigste. 156) Fordi jeg ikke haver forehavt at nævne alle de Christendoms=Lærebøger for Børn og Ungdom, som jeg kiender; men haver ikkun havt at tale om de indførte og almindeligen brugelige, iblandt hvilke Hr. Provst Beyers Spørsmaale efter Rescr. fra Cancelliet af 12. Nov. 1768, ikke kan regnes. - Skulde ieg ellers have navngivet nogen Kathekismus=Forfatter af vore egne, hvis Arbeide ieg særdeles kunde anprise, havde det bleven Sal. Provst Bützov (57) Det kommer maaskee Recens. kun saa for, fordi han " ker været med de Beviis=Grunde for Relitionens Sandhed, som findes bag ved Lære" bogen (58. Vi ønske den maatte blive trykt for" sig selv, og gjort almindelig iblandt den uoplyste Almue, efter hvis Begreb den baade i Henseende til Beviserne selv, og Stilen synes meget vel " at være læmpet. ( Jeg haver taget mig den Møie saa omstændeligen at igjennemgaae Recensentens Beretning om mit Skrift, endskiønt ieg ikke veed, hvohan er. Maaskee, var det bekiendt, ieg skulde ikke have gjort nær saa meget deraf. Men hans Recension staaer uden Navn i en Journal, der længe haver været i god paa denne sidste Deel af mit Skrift maaskee ikke haver foriveien været saa vred, som han af Grunde, der ere mig. ubekiendte, synes at have været paa de tvende andre - Ellers haver jeg i denne sidste Deel ikke havt saa ubanet en Vei for mig, som i den næstforudgaaende. (58) Efter mit Anlæg skulde denne Deel være en Lærebog for sig selv. (59) Enten maae Recens. tage uoplyst Almue i en vidløftigere bemærkelse, end jeg meener at denne Benævnelse bør tages i, eller han maae finde en Dyd ved denne min sidste Lærrebog, som jeg ikke saa just selv finder ved den, ci heller efter min Hensigt haver havt til Øiemeed at give den. See forudg. Underretning S. 46 og 22. Jmidlertid skal det være inig kjært om denne Recensentens paa den lagde Berømmelse maae findes vel grundet. - Ellers maatte en Recensent, der forstod, og var for, besynderligen at fremlegge for Læserne det egne ved ethvert Skrift, af hvordan Art det ogsaa maatte være, ogsaa ved denne liden Afhandling have fundet noget mere at melde, som med faa Ord kunde have skeet. Credit. Dette giør, at saadan Prøvelse over den ikke maatte synes at være af Veien. - Lærde Journaler bør i nogen Maade have, men saa ogsaa fortiene og vedligeholde, en Slags sidem hos Publicum. Men saa var det at ønske, at ikke andre arbeidede derpaa, end saadanne, der forstode Haandværket til Gavns, og der tillige vilde forrette det med Flid og Redelighed; og at de da, især naar de ikke vare Mænd, der just kunde tiltroe sig selv at være af almindelig bekiendt og paalidelig Jndsigt og Skiønsomhed i de Materier, som der handles om, og tillige vilde være deres Navn bekiendt, i Steden for at give sig af med at være selvsatte Dommere over Skrifter, lode det blive ved at være Recensenter deraf, det er: fremlagde nøie og rigtig for Læserne Planen og Indretningen, Jndholden og Udførelses=Maaden, med hvad øvrigt besynderligen characteristisk og udmærkende, enten af det gode, eller af det slette Slags, der maatte være ved ethvert Skrift. Thi naar Læserne saaledes fik den behøvende Underretning, hvorefter de selv, efter egen Skiønsomhed, kunde dømme, kunde Recensentens uforgribelige Domgierne blive borte; da samme dog hos forstandige og erfarne Læsere ikke kan gielde meget, uden for saa vidt der kan sees, med hvordan Skiønsomhed, og tillige med hvor upartiske Sind den maatte være fældet. Odense den 26de Martii 1773. N. Nannestad. P. S. Pudere af mit Skrift, der maatte være for at læse en anden meget udførligere Recension derover, og ved hvilken de kunde, imod ovenstaaende Bedømmelse, befæstes i den gode Tanke derom, som de ved den fra Begyndelsen førstommeldte kan have fattet, kan finde den i Kiøbenh. lærde Efterr. 1. Hæfte Nr. 5.