Aarhuus Stifts-Tidende, 1834-08-23
For Tiden have vi i Danmark ei en saa almindeligen oplyst og dannet Middelstand, som udfordres i et Land, hvor Nationen ved sine Repræsentantere skal staae Regenten bi med Raad og veiledende Oplysninger, skjøndt det ei kan nægtes, ved at sammenligne den nærværende Generation med de ældre, at vi ere i stærk Fremskriden, og at der ere gode Udsigter til at Middelstanden vil hæve sig til den Standpunct, hvorpaa den efter Tidens Aand bør staae, og hvortil Jnstitutionen med Provindsial-Stænder ei vil bidrage lidet. Embedsclassen har upaatvivleligen, hvad Aandsdannelse og Kundskaber angaaer, for Øieblikket Overvægten, og især vedde første Forsamlinger bør man vistnok benytte dennes Jndsigter; udelukker man den, vil man vanskeligen finde et til strækkeligt Antal af private Mænd, især uden for Kjøbenhavn, som ere skikkede til at være Deputerede. Hos Embedsclassen maae man desuden søge den Forretningsdygtighed og Kjendskab til Landets Love og Bestyrelse, der ei bør savnes i en Forsamling af Mænd, hvis Betænkning vigtige Statsanliggender skulle underkastes. Ligesaameget en Stænderforsamling sammensat blot af Embedsmænd vilde have den offentlige Mening imod sig og ikke vilde svare til Hensigten, ligesaameget vilde dette ogsaa være Tilfældet naar disse aldeles udelukkedes. Man maae ikke oversee, at Embedmanden ligesaavel er Statsborger som de øvrige Undersaatter; hans Embedstilling berøver ham ei den Rettighed at repræsentere sine Medborgere, som Kongen under visse Betingelser har tilstaaet hele Nationen. Kan den svage egennyttige Embedsmand lade sig forlede til som Repræsentant at til idesætte de Pligter, der paaligge ham mod Kongen og Fædrenelandet, og tage i Betænkning med Frimodighed at være enhver god Sags Talsmand af Frygt for at tabe Foresattes og Stormænds Gunst, der kunde have Jndflydelse paa hans Skjæbne, saa kan det heller ikke nægtes, at ogsaa den Private ofte er udsat for lignende Fristelser. Kan han lade sig lede i sit vigtige Kald som Repræsentant af personlige Hensyn, saa svæver snart hans Sønners Fremtid ham for Øie, han vil have dem befordret og frygter for at støde en høi Patron; snart attraaer han begunstigelser for sig selv og sin Familie, plages af Forfængelighed og Ærgjerrighed, og Fristelsen er for ham ei sjelden ligesaa stor som for Embedsmanden. - Vel indhentes Øvrighedernes Erklæringer over mange Gjenstande, der angaae Statens Jnteresse; men i Almindelighed vedrøre disse kun de enkelte Districter og Stæder, der ere underlagte deres Jurisdiction. Men gavnligt vilde det vist være, om den indsigtsfulde Embedsmand fik Leilighed til at udtale sig om mere omfattende Anliggender, der ere udenfor den indskrænkede Horizont af hans Virkekreds. Mangen Embedsmand, der deels opfordret deels uopfordret fremkommer med Jdeer og vel overlagte Forslag, som stride mod hvad der hidtil har været antaget og fulgt, finder i de mange Jnstantser, hans Andragende skal gjennemgaae, saa megen Opposition og saa mange Hindringer, at han ei kan trænge igjennem dermed, og ikke sjeldent seer han sig miskjendt og misforstaaet, og hans Forslag lægges paa Hylden; han trættes og sløves, og Staten taber ofte derved en dygtig Mands Virksomhed. Gives ham derimod Leilighed at fremsætte sine Jdeer og Anskuelser i en Forsamling af Nationens Repræsentantere, kan han faae sine Forslag fremlagte directe for Monarkens Øine understøttede af indsigtsfulde Mænd, da vil han i den Offentlighed Jnstitutionen medfører finde en Opmuntring han hidtil har savnet. Man maae vistnok og erkjende, at Embedsmænd ved at vorde Medlemmer af Provindsial-Stænder vil faae en Leilighed til at udvide deres Kundskaber og berigtige deres Anskuelser, som de ei saa let paa anden Maade, kunne erhverve, og paa denne Maade vil saaledes Jnstitutionen ligesaavel kunne blive en god Skole for Embedsmanden som for den øvrige Deel af Nationen. En ikke uvigtig Fordeel opnaaes ogsaa ved Embedsclassens Deeltagelse i Provindsial=Stændernes Forhandlinger derved, at baade Kongen og Nationen faaer Leilighed bedre end hidtil at lære at kjende og vurdere Manden, og Regenten, hvor det gjælder om at besætte Poster, hvortil der udfordres dygtige Mænd, vil sættes i Stand til lettere at træffe et Valg uafhængigt af enkelt Mands Protection og Anbefaling. Embedsmanden skal ei vælges fremfor Andre, men han skal ei udelukkes fordi han er Embedsmand. Blandt de Valgbare bør Vælgerne hæfte deres Opmærksomhed paa enhver Mand de troe at have de almindelige Egenskaber der udfordres hos en Valgdeputeret, uden Hensyn til hvad Classe han hører til, naar han blot kan gavne Staden. Hos den Embedsmand, der rygter sit Kald som han bør, maae man forudsætte en nøie Kundskab om Districtets Tilstand og Tarv hvor han virker, da han har Leilighed til at erhverve samme frem for Andre; har har ved en retsindig og hæderlig Embedsvandel vidst at erhverv Beboernes Agtelse, saa viser Erfaringen, at Mængden stedse med Tillid tyer til ham i deres Anliggender som Raadgiver, og Talmand; hvorfor skal man ei skienke ham den samme Tillid, hvor det gielder at fremstaae for Thronen som Repræsentant for Nationen og hele Districtet. Embedsmændene og de øvrige Undersaatter bør troeligen række hinanden Haanden, hvor det gielder at virke for Landets Gavn; og letteligen kunde der, naar man fulgte den Grundsætning af udelukke Embedsclassen fra Valgene ved Provindsial-Stænderne, opstaae en giensidig Opposition imellem disse og de øvrige Undersaatter, der kunde have høist skadelige Følger. Saa interesserende og tilligemed belærende det kunde være, i de offentlige Blade at finde statsbekonomiske Gjenstande, betragtede fra forskjellige Synspunkter, og blive bekjendt med indsigtsfulde Mænds forskjellige Anskuelser, beroende paa practiske Erfaringer, saa beklageligt er det, at Meningsforskjellighed som oftest giver Anledning til intetsigende Kjevlerier, og ender med personlige Fornærmelser og flaue Vittighedsproducter Saaledes var det Tilfældet, da Fuldblodsracens Jndførelse, til Forædling af den danske Hesterace, begyndte at gjøre Epoke her i Provindsen, og saaledes lader det til at blive for Tiden, da Stridshandsken er kastet, om Afgjørelsen af det Spørgsmaal: "Hvilket er det, i alle Henseender fortrinligste, og meest indbringende Agerbrug, enten Kobbelbrug eller Vexelbrug, Fuldblodets gavnlige Jndflydelse er nu ogsaa her i Landet, som allerede for lang Tid tilbage i andre Lande, ved synlige Resultater tilstrækkelig godtgjort, og har min aarige Erfaring, som practisk Landmand i Jyllands forskjellige Egne, bragt mig til den Overbeviis ning, at "Kobbelbrug, med heel og reen Brak og rigtianvendt Mærgling, er en radikal Grundforbedring, der forbunden med et Vexelbrug, meer og mindre afpasset efter Grundeierens private og lokale Forholde, sikkrer denne den meest varige og største Jndtægt." Vi Vesteregns Beboere, kunne imidlertid, saavel fra den pecuniære Side, som paa Grund af vore lokale Forhold, ikke concurere med vore Landsmænd i Holsteen og Jyllands Østeregn, og maae bestræbe og for, ved høiere Cultivering af andre Jndustriegrene, om mue ligt at erstatte det Manglende. Unægtelig har Spørgeren i den Vestsjellandske Avis Aaret 1832, i denne Anledning udtalt Fleertallets Mening naar han, efterat have bemærket, hvorledes han ikke troer, at den spanske Faarerace passer for en stor Deel af Dannemark, yttrer det Ønske at Publikum maatte erfare: "hvad der paa Sindinggaard, Hammerum Herred, er udrettet for den danske Faarerace, som der, med ei ubetydelig Opoffrelser fra Regjeringens Side, er etableret, Vel lod Eieren af Sindinggaard, Justitsraad og Ridder Fielstrup, herpaa indrykke i Viborg Samler, og flere offentlige Blade en Berigtigelse, for, efter hans egne Ord, at berigtige Spørgerens og Fleres feilagtige Anskuelser, som imidlertid ikke synes Jndsenderen, at have opnaaet dette Øiemed Berigtgerens egne Ord ere: "At han i Aaret 1826 ansøgte og erholdt et Pengelaan i Sindinggaard af Fonden ad usu publicos, imod at etablere et Schæfferie af fiinuldede danske Faar, hvilken Races Confervation han vidste, var Regjeringens Ønske. Endvidere sees af samme Berigtigelse, at Schæfferiet i samme Aar, nemlig 1826, blev anlagt og begyndt med et Establissement af 216 Faar, som i to Aar overgik Svæl og megen Dødelighed. Alligevel var der til den Tid Berigtigelsen blev skreven, ved Schæfferiet opdyrket 43 Tdr. Land Hedejord; der kan vel ingen Tvivl være om, at disse Jorder blive ordentlig gjødede, og saafremt dette er skeet ved det danske Schæfferies Affald, saa kan med Vished antages, at samme efter saamange Aars Forløb, uagtet to Aars Dødelighed, maae være i en stigende Progression.