Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-11-20
J det franske Sprog bemærkes Forskjellen, mellem de to Afdelinger tydeligst i Perfectet (parfait desini), hvis første Person i 1ste Afdeling endes paa ai, i 2den paa med i, n eller in foran. Saaledes har 1ste Afdeling: 2den Afdeling: i Parsait desini de Pindic. S. I. af in mes pl. I. Ames. tes 2. tes 2 rent 3. trent u Jøde. i Impers. du conj. asse ir, eix eller re. i Insin. De fleste Derivater (undtagen de med inf. paa er, gerond, paa issant) høre til første Afdeling. Passive Participier paa 8, i, i eller i forekomme kun i anden Afdeling. Den videre Jnddeeling, som især behøves i den anden Afdeling, kan maaskee ikke vel være fælles for alle 4 Sprog. J Latin er Jnddeelig gen efter Jnfinitiverne paa ere, ere og ire meg beqvem og i visse Henseender næsten nødvende De paa ere inddeles igjen beqvemt i dem mi i og dem uden i foran o i Præs, indie. J Jte liensk er det vel beqvemt at adskille dem paa en fra dem paa ire, men da de med langt 6 have dette Mærke undtagen, Jntet, som adskiller den fra dem med korte, bør de vel helst forenes med disse. J Spansk bliver der to naturlige Underafdelinger, paa er og paa i. J Fransk ka man vel efter Jnfinitivet adskille Verberne paa er, paa oir og paa re; men denne Jnddeeling i just ikke meget naturlig, og hver af Underafdelingerne indbefatter meget store Forskjellighed f. Ex. voir og valoir, finir og courir, plaire og plaindre), og Ord med forskjellig Jnfinitiv-Endelse kunne i det Øvrige have meget stor Overeensstemmelse (f. Ex. pourvoir og croire, fun og rire, benit og maudire, tervir og suifte vetir og rendre. Lignende Uleiligheder vilde opstaae, om man inddeelte efter Endelsen i Present, Parfait desini eller Participe passis. de inddele Verber efter Kiendebogstaverne (de Bogstaver, som gaae umiddelbart foran Endelsen, har været brugt i adskillige Sprog, og Prof Hjort har nylig anvendt det i det latinske, Dette kunde man da vel og forsøge i det franske men da dette Bogstav ikke er eens i alle Tempora, kommer det an paa, hvor man skal søge det egentlige eller oprindelige. Her kunne vi iblandt de 5 Hovedtempora, kun have Valgemellem Gerondis, Present de Tindicatis (sing lier) og Infinitis, da Parfait desini og Participepassis efter Analogien med Latin, Spansk og Jtaliensk maa antages, ofte at have et afledKiendebogstav, men iblandt hine tre maa vælges det, hvis Kiendebogstav har meest Lighed med det i de tilsvarende Ord i Stammesproge, det latinske. Dette er Gerondik; thi i Infinitifinde vi meget ofte, at Consonanter ere faldne bort eller ombyttede med andre (ng med ud, med d. oc med t), i Singulier af Present til og meget ofte Consonanter bortfaldne, især b. v.c. se, teller m. i Gerondis derimod er som oftest Kiendebogstavet det samme som i Latin, Jtaliensk og Spansk, eller i det Mindste beslægtet med dem, som disse tre Sprog have. Endvidere findes dette Kiendebogstav igjen i mange af Verbets Bøiningsformer f. Ex. Impersat de Find. og Present du con., og i de fleste Deri vater, f. Ex. dem paa ance, able, age, ement, cur, oir. Ved at anvende denne Jnddeelingsgrund, (som jeg har gjort i mine ovenfor nævnte Regler, faaer man temmelig naturlige Afdelinger. F. Ex. i den Afdeling, hvor Kiendebogstavet er 1, falder dette bort i Sing. af Present de Pindic., men beholdes i Parfait desini og Partic. pass.; disse Tempora endes paa ad og uFutur endes paa drai; – hvor Kiendebogstavet er i mouillee, endes Insin, paa ir, Parf. des. paa ig, Partie, pass, paa i; – naar Kiendebogstavet erer, beholdes det i Sing. af Present de Lindic. saavelsom i Infinitif, og dette endes paa ir; de, som have gn (d. e. ni, som svarer til det latinske ug,) til Kiendebogstav, conjugeres alle fuldkommen eens. Endog de Afdelinger, der synes at bestaae af de meest heterogen, Bestanddele, have adskillige Overeensstemmelser, f. Ex. den med Kiendebogstavet 1, i denne endes 1 Person i Sing. af Present de Tindic. paas (eller 1), foran hvilket Gerundiets Kiendebogstav bortfalder, Parf. desini, enten paa viis, eller paa us uden 1, og i dette Tilfælde endes Partic. pass. paa 1. - Det synes altsaa at være uden Grund, at Recensenten af mine Regler, i Literaturtidenden No. 33 d. A., dadler denne Jnddeeling som "vilkaarlig og hverken tilsyneladende grundet eller kjendelig i Ordenes Natur, Rødder og Form.