Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-03-24
Den følgende Dag var det Søndag. Appert kom betids for nøie at iagttage Alt ved Fangernes Paaklædning, Hvile, Underholdninger etc. De store Sale rumme i Gjennemsnit hver 300 Fanger. Den Blanding af forskjellige Mennesker gav Anledning til sørgelige Betragtninger. Skjændige Forbryderes lystige Latter, andre nykomne Menneskers Kummer og Nedslagenhed, der under Elendighedens Byrder og Fortvivlelsens Stilling kunne have begaaet et ringe Tyverie af 3 Franks Værdie, og saaledes flere af mangehaande Klasser, alle blandede imellem hinanden, maatte vække uendeligen sørgelige og angribende Følelser hos Enhver, for hvem Medmenneskers Skjæbne er er ligegyldig, og Appert viser i den Anledning, hvor yderst nødvendig Adskillelse er. "Jeg yttrede, siger Appert, for en af Fangerne Lyst til at smaae hans Suppe, og Kjød portion. Strax tilbød det stakkels Menneske mig sin hele Portion. Jeg smagte derpaa og fandt Spisen temmelig god. Denne Opmærksomhed paa deres hele Stilling virkede paafaldende paa disse Mennesker. Alle Ansigter udviste Glæde, og Haab opfyldte alle Gemytter. Derved tiltog deres Tillid til mig endmere, og de undertrykkede med Møje deres raae Glædes-Yttringer over min Deeltagelse. Jeg opholdt mig hos enhver og uden at vente mine Spørgsmaale, tiltalede de mig Alle. Jeg nægter ikke, at det gjorde mig meget lykkelig, da jeg saae denne frimodige Glæde hos Dem, i hvilken de gandske syntes at forglemme deres Stilling og dens Aarsag. En, der i næstfølgende Maaned skulde løslades, talede saalænge med mig, at jeg satte mig paa hans usle Madras. Endeligen forlod jeg ham, efter mange gode Formaninger for hans tilkommende Liv, for at henvende mig til hans Naboe. Snart derpaa hørte jeg den nysforladte Fange sige bagved mig til hans Kammerat:" Du alene taber i Dag ved Hr. Ap pert's Besøg, thi Du vil i Fremtiden ikke mere have min Madras; jeg tager den med, naar jeg gaaer bort, thi han har siddet derpaa. En Anden svarede mig, paa mit Spørgsmaal om hans Forbrydelse, ikke uden Stolthed; Herre, jeg er en Røver, men ingen Spion." Han satte altsaa en Politiespion langt under en Røver, og maaskee har han ikke Uret." Længere hen stødte jeg paa franske Deserteurer, som bleve grebne i Spanien. De vare meget nedslaaede og følte smerteligen, at de stedse skulde være sammen med de elendigste Forbrydere, hvis Opførsel isærdeleshed om Natten er oprørende. Den følgende Dag gik jeg Klokken 8 til Arsenalet, og gik alene fra et Værksted og et Værft til det andet. Ved enhver Arbeids-Hob blev jeg staaende og har bemærket, at der her i det Hele hersker den samme Virksomhed som hos frie Arbeidere. Folkene vare om mueligt endnu aabnere imod mig end igaar. Mange havde skrevet mig til; thi de troede, jeg havde Magt til, at kunne formindske deres Straf eller skaffe dem nogen Lettelse. Herved maae jeg gjøre en bemærkning. J alle disse Breve fremskinner Forældre og Børnekjærligheden over alle andre Følelser, endogsaa Kjærligheden til Friheden. Altsaa tænke kun faa paa sig selv, men vel paa deres Koner, Børn, Forældre og Slægtninger. Om disses Vel handle deres ivrigste Bønner. Heraf lader sig vel drage den Slutning, at disse Mennesker ikke vare ganske og for evig fortabte, naar Bagnoets Indretning ikke i saa mange Henseender var skadelig og forkastelig, og naar der blev taget Hensyn paa deres moralske Forbedring og Helbredelse. Kan og tør man udgive Syge for uhelbredelige, førend man har forsøgt at helbrede dem, (Sluttes næste Gang.)