Aarhuus Stifts-Tidende, 1816-01-19
Paa Efterretningen fra Hamborg om, at Vexlerne af 12te Decbr. paa de 3000 Rdlr. Banco, paa Forfaldsdagen vare blevne protesterede af Mangel paa Betaling, men at man dog vilde beholde samme indtil Respitdagene vare forløbne, henvendte vi os skrivtligen til Hr. Ladiges og bad ham om at føie Anstalt til Betaling, men fik derpaa et meget utilfredsstillende og i det Hele et sært nystisk Svar. Jeg, Schwedler, reiste desaarsag Dagen efter selv til Wosnesgaard; men istedet for at faae Valuta for de protesterede Vexler, hvilken jeg søgte, erklærede Hr. Ladiges, at han ei saae sig istand til at betale end ikke en eneste af sine Vexler, hvilke han formeente vi som Trascentere ville blive nødte til at indfrie, og han ventede, paa Grund af det Venskab som hidtil havde været imellem ham og os, at vi skulde beholde Beløbet hos ham tilgode, indtil han engang var bleven sat i Stand til at tilveiebringe Betaling. Paa mit Spørgsmaal, naar han meente at den Tid ville komme, og hvilken Sikkerhed han kunne tilveiebringe, uden hvilken det i nærværende Tid var en reen Umuelighed for os at efterkomme hans Ønske, svarede han: at, da han slet intet eiede, og da hans Fader havde bestemt nægtet at hielpe han, det være med Penge eller action, (eserne behage at erindre sig at er Ladigvilde sælge os nok 2000 Specier egne Vexler i Januar Maaned) maatte han aldeles indskrænsig til det Løvte, at ville betale saasnart han kunde, han tilføiede formodentlig paa Grund af at jeg tilfældigviis paa samme Tid i en Samtale om en tredie Mand, yttrede den Grundsætnegjeg er villig til at tiene Enhver, men jeg er stræng mod dem der vil bedrage mig.) at, derse vi skulde ville bruge Tvangsmidler mod ham, hvilket han dog ikke haabede, maatte vi være for vissede om, at der skulde blive lagt os al muelig Hindring i Veien, og det var Meningen - vi skulde have ondt ved at faae noget af ham. Hvilken Læser føler i hvad Virkning denne drøie Erklæring, af en Mand, jeg havde behandlet som Ven, maa giøre paa mig? Rimeligviis har han søgt at dysse sin Retfærdsfølelse i Søvn, og samlet Mod til at giøre Skridt, der maae koste enhver ærekiær Mand temmelig Overvindelse, nemlig: paa sine Venne Bekostning, at redde sig ud af en Forlegenhed, da han lod sig temmelig tydelig forstaae med, vi havde vundet saa betydeligt hos ham, at vi med megen Ligegyldighed kunde tænke paa, have 5000 Rdlr. Species tilgode hos en Mand, som erklærede, at han intet eiede. Jeg begreaf alt dette, og hvad der ellers blev sagt, at Planen var, man vilde akkordere. For at ska mig fuldkommen Vished herom, proponerede jeg at vilde antage 80 pCt, naar man strax at Valuta, hvormed jeg blev sat i Stand til selv at foranstalte Jndfrielsen af Vexlerne, der dengan endnu hvilede i Hamburg, 50 pCt. blev buden, med den bemærkning, at Faderen ikke vil være at formaae til mere. Paa en Forpligtelse at betale de afkortede 50 pCt engang i Tide vilde Hr. Ladiges ikke indlade sig; der blev altsaa intet afgjort dengang. Dagen efter indfanhan sig hos os, og proponerede 60 pCt, dog med den Betingelse, om Faderen vilde antadette. J den Formening at naar den rige Fader vilde betale de 60 pCt., kunde han vel og beqvemme sig til at betale de 30 pCt, hvilket ikke kunde være ham saa tungt at udrede, so det maatte være os ubehageligt i disse for Handelen ugunstige Tider at tabe de 20 pCt.; beholdte vi os til vores første Proposition; der blev altsaa heller intet afgjort. Faa Dage de efter kom Faderen, Hr. D. F. Ladiges, paa sin Reise til Wosnesgaard herigiennem, uden at havde den Ære at tale med ham. Vi havde Føie til allerede heraf at slutte os til, hvilke Vending man var bleven enig om at give Sagen; og denne var: at paanøde os en vilkaarAkkordt, og for at masquere det Vanærende heri, træde i Amsbergs og Ligesindedes Fodspede. at lade, som om vi havde benyttet Hr. Ladiges's Forlegenhed til vores Fordeel. O vor Slutning var rigtig eller ikke, vil sees af følgende: (Slutningen i et Følgeblad i Morgen.) Aarhuus. Trykt hos A. F. Einquist.