Ribe Stifts Adresseaviser, 1839-05-03
Det for Tiden ledige store Taarnby Kald kan glæde sig ved et betydeligt Antal af Concurrenter. Der skal være 45 Ansøgere, af hvilke 5 ere Egregister. (S. B.) Guldpokalen, som d. 21. f. M. blev overrakt Assessor Algreen-Ussing, fremstiller i tre eiselerede Basreliefs: "Frihedens", "Retfærdighedens" og "Sandhedens Gudinder; den udmærket smukke Fod bæres af Svaner: "Veltalenhedens" Symbol, og paa Laaget er en Krands af Egeløv samt, som "Begeistringens og "Modets" Sindbillede, en særdeles smukt udarbeidet Ørn. Den simple Jndskrift paa denne Pokal, der indeholder 75 1/4 Lod Guld lyder saaledes: "Til Folkerepræsentanten Tage Algreen-Ussing, Fra erkjendtlige og fædrelandskindede Medborgere." - Jblandt de flere skjønne Taler, som holdtes i Anledning af denne Fest, tør vel især nævnes dHrr. Davids, Lehmanns og Ussings. J sidstnævntes Taksigelsestale forekom følgende Sted; "Ja Danmark skriver en friere Udvikling imøde, Jkke er det faldet som et Frøkorn paa Klippen, heller ikke er det bortbaaret af Himmelens Fugle, hiint Kongelige Ord: Almeenaandens Oplivelse. Det er faldet i god og frugtbar Jord, og spirer kraftigt frem, og snart vil det bære sine hundrede Fold. Folket har lært at kjende de store Kræfter, som boe i det. En Mængde af gavnlige Foreninger har i faa Aar dannet sig, der tjene til at udvikle Foreningsaanden, og ville modne den til større og mere omfattende nationale Foretagender. Embedstanden, udgjør ikke længer den afsluttede Kaste som fordum; ikke længer seer den ned paa Borgerstanden med det fornemme Blik, som ofte forhen, men træder gjerne sammen med Mænd af Folkets Midte for at fremme, hvad derer godt og nyttigt. Skeer dette ogsaa endnu mindre, end man kunde ønske det, saa skeer det dog hver Dag mere, og deres Tal bliver altid mindre, som i aristokratisk Jndbildskhed mene, at Embedstanden saa meget som muligt bør holde sig borte fra Berørelse med Borgerklasserne. Kongens Mand kan ganske vel ogsaa være Folkets Mand; derpaa see vi netop i vore Dage saa mange og smukke Exempler. Den danske Embedsmand er ingen Slave; han staaer hverken under Knuten eller Svøben. Hans Røst er fri, som enhver anden Dannemands, og naar han iøvrigt forholder sig, som det en tro og ærekiær Embedsmand egner og vel anstaaer, har Jngen at blande sig i hans borgerlige Færd eller at byde over hans Mening og Overbeviisning. At Embedsmanden skulde være en villiels Træl, det er der Jngen, som mindre vil, end vor brave Konge; det er Noget, som en oplyst og liberal Regjering aldrig fordrer, og som den danske Embedstand heller aldrig vorder, Trykkefriheden er urokkelig grundlagt paa den faste Klippe: at det er Domstolene, og Domstolene alene, som have at afgjøre, hvad der her i Landet retteligen tør skrives, og dette er saa vist, at den blotte Tanke og Censur eller Noget, som dermed staaer i Lighed, ikke længer er tænkelig i Danmark, saa modigen have Landets ypperste Mænd ved enhver Leilighed værnet om denne Grundpille i vor Statsforfatning. – J Kommunerne begynder et friskere Liv at røre sig, og Borgerstanden paaaner til Erkjendelsen, om sin sande Betydning og sit naturlige Krav paa Raadighed over sine egne Anliggender. See vi ikke endnu alle de Frugter heraf, som vi gjerne ønskede, da lad os ikke forglemme, at det kun er et Aar siden, at Kommunerne kaldtes til større Selvvirksomhed, og at der skal Tid til at modne enhver Frugt. Lad os overhovedet ved alle Leiligheder ihukomme, at den nærværende Generation er voxet op under en ældre Tids Jndvirkninger, og at det derfor er paa en kommende Slægt, at det er paa dem, der endnu løbe om i Bluser og korte Trøier, at vi skulle fæste vore Blik, naar vi spørge om Danmarks Fremtid.