Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-06-10
De bekjendte Digtere og Æsthetikere Au Wilhelm og Friedrich Schlegel ere fødte i Hannover, hvor deres Fader var Consistorialraad, og af adelig Byrd, den første d. 5 Septbr. 1767. og den sidste d. 10 Marts 1772. Allerede Faderen udmærkede sig ved Digtertalent og geistlig Veltalenhed. Hos August Wilhelm Schlegel sporedes tidligen Anlæg til Digtekonst. Han studerede først Theologie og derpaa Philologie i Göttingen, og fik Accessit ved en Prisopgave angaaende Homers Geographie. Han stiftede Bekjendtskab med Bürger og denne bevægede ham til de første bekiendte Forsøg at forplante de italienske Sonnetter paa tydsk Bund. Efterat have endt sine academiske Studier, blev han ansat som Opdrager hos en rig Kjøbmands eneste Søn i Amsterdam. Da han havde været der i 3 Aar gik han til Jena, hvor han blev udnævnt til overordentlig Professor. Her kom han i nøiere Forbindelse med Göthe og Schiller. Efter adskillige Aars Forløb gik han til Berlin, hvor han holdt dramaturgiske Forelæsninger og fortsatte sine Oversættelse af Shakespear. Da Fru v. Stael gjorde en Reise igjennem Tydskland og ønskede at gjøre sig nøiere bekjendt med den tydske Literatur, betroede hun ham sine Børns høiere Dannelse, og hendes Faders Gods Coppet ved Genfersøen blev hans egentlige Opholdsted. Men han gjorde ogsaa med hende adskillige Reiser til Jtalien, Tydskland og Frankrig. Under sit Ophold i Wien holdt han om Vinteren, fra 1808 til 1809, sine nu trykte dramaturgiske Forelæsninger. Paa hans Reise i Norden kom han i Forbindelse med Kronprindsen af Sverrig, og blev ansat som Regjeringsraad ved hans Hovedqvarteer. - Friedrich Schlegel er den Yngste i Familien. Faderen havde bestemt ham til Handelen, men da denne havde den Grundsætning, at et ungt Menneske bør lære Alt hvad det kun kan lære, for siden at have et desto friere Valg til at bestemme sig til hvilketsomhelst Kald, saa maatte Broderen August Wilhelm undervise ham i det latinske Sprog, hvori han ikke bragte det vidt. Overhovedet yttrede sig da intet betydeligt Spor til noget udmærket Talent hos ham, uagtet han besad en naturlig sund Forstand og en livfuld Aand. Han blev ansat ved et Handelshuus i Leipzig, men han følte snart, at han havde gjort et falsk Skridt, bad sin Fader om at tage ham derfra igjen, og lovede ham, i Gierningen at vise ham, at ikke Sindsustadighed var Grunden til hans forandrede Beslutning. Han holdt ogsaa Ord. Allerede sexten Aar gammel maatte han begynde Alting forfra; men hans Jver viste snart, at der boede en høiere Aand i ham. Han helligede sig ganske til Philosophien. En fattig og ganske i Dunkelhed levende Skolemand, Rector Bues, havde han at takke for en stor Deel af sin academiske Dannelse. Et Aar studerede han i Gittingen; derfra gik han til Leipzig. Ved fortsat, næsten overdrevent anstrængt, Flid, bragte han det saavidt, at han, da han havde endt sit academiske Stubium, havde læst hver levnet græsk og romersk Skribent af nogen Betydenhed, og den ærværdige Heyne bevidnede ham sin Høiagtelse for hans grundige Lærdom. Derpaa lovede han i Jena, og siden i Berlin som privatiserende Lærd i den inderligste Forbindelse med sin Broder August Wilhelm, uagtet mangen Forskjellighed i deres Aandsanlæg, Tilbøielighed og Synsmaader. Dette var den Periode, da Brødrene Schlegel fremtraadte som den tydske Literaturs Reformaterer, og udgave i Forening Tidsskriftet Athenæum, hvis Hovedformaal var at angribe dybt gangbare og stærkt indgrote literære Fordomme, og at frembringe en gavnlig Gjæring. J Berlin levede han i en nøie venskabelig Forbindelse med Schleiermacher, og derpaa længe i Paris, hvor han afbenyttede den derværende literære rige Skat; Frugten af hans Ophold i Frankrig var hans Værk og Jndiernes Viisdom. Ogsaa bekiendte hans aandrige Ægtemage, en Datter af den berømte Moses Mendelsohn, sig her i det svenske Gesandtskabscapel, til den christelige Religion. Saa ofte han paa den Tid forlod Paris, var Cölln hans Opholdsted, og her var det, hvor han med sin Kone gik over til den romerske Kirke. Et af ham med fortrinlig Kierlighed udarbeidet, men hidtil utrykt historisk Drama, Carl den Femte, bevægede ham til i Aaret 1808 at gjøre en Reise til Wien, for ved Afbenyttelsen af de i Archivet værende historiske Documenter, at give sit strænghistoriske Digterværk en større Fuldendelse. Den i næstfølgende Aar udbrudte Krig aabnede hans Virksomhed en ny Bane; han blev udnævnt til Hofsecretær og ansat ved Erkehertug Carls Hovedqvarteer, hvor han forfattede de bekjendte Proclamationer. Ved den ugunstige Vending, Tingene tog, trak han sig ganske tilbage til sin literariske Virksomhed, holdt for en stor, meget dannet Kreds Forelæsninger over Verdenshistorie og Literaturhistorien, hvilke han siden. udgav i Trykken. J samme critiske Tidsløb begyndte han et Tidsskrift: das dentsche Museum, der kan betragtes som en Fortsættelse af AthenæumEfter at have forfattet adskillige diplomatiske Skrifter angaaende det gjenfødte Tydsklands Forfatning, blev han, efter Fyrst Metternichs Valg, ansat som Legationsraad ved det Keiserl. østerrigske Gesandtskab ved det tydske Forbund i Frankfurt. Brasilien, som Europas Opmærksomhed i denne Tid er henvendt paa, blev i Aaret 1500 opdaget af Portugiserne; men disse ere endnu ikke trængte ind i det Jndre af Landet, hvor Jndbyggerne leve i afdeelte Hobe. Den Deel, som Portugiserne besidde deraf, udgjør Søkysten, og strækker sig nogle 100 Mile i Længden og 60 Mile i Breden. Landet er deelt i Capitanias eller Provindser. Efter Farven af Fernambuktræet, der ligger Brata (gloende Kul), have Portugiserne kaldet Landet Brasilien. De vigtigste Producter, som den portugisiske Flaade aarligen henter derfra, ere især, Tobak, Safran, Bomuld, Christal, alle Slags Huder, Diamanter, Guld, Fernambuk, Sukker. Der udføres omtrent for 25 Mill. Franker Guld og for 3 til 4 Mill. Diamanter.