JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Adresseavis for Børn, 1782-09-18
En Kammertjener. Scenen er et Forgemak. Man seer igjennem to aabne Fløydøre et Kabinet, hvorudi der staaer en Feldtseng. For ved Sengen staaer en Tabouret, en brændende Lampe og et Uhr. Første Optrin. Fyrsten (ligger paaklædt i Jagtklæder, med en Kappe over sig, paa Feldtsengen). Pagen (sidder i en Stoel i Forgemakket og sover). Fyrst (i det han vaagner) Det kalder man at sove. - O Gud skee Lov, for vi her har Fred, Man kan sove, uden at opvækkes af Sorger og Allarm. – (seer paa Uhret) Er Klokken først To. – Den maae være meer. Jeg har ligget længer – (han kalder) Page Page! Pag. (springer op og falder tilbage igjen i Stolen) Ja! Ja! – Paa Øyeblikket. – Paa Timen! Fyrst. Er der ingen, Faaer jeg intet Svar, Pag. (kaster sig om i Stolen og mumler) Det er jo kun et Øyeblik – jeg har neppe Nu faldt jeg først Fyrst. Der er dog nogen, som taler. Hvem mon det være, (han slaaer Skjermen fra Lampen og seer derhen) Ach er det muligt? Det for Børn. Barn, Har den Dreng skullet vaage over mig, eller jeg over ham, Hvad mon man har tænkt Pag. (som er tumlet op af Stolen og gnier sine Øyne) Naadigste Herre! Fyrst. Kom hid, du Lille! Muntre dig! Tag dit Uhr op, og see hvad Klokken er Jeg troer, mit Uhr har staaet. Pag. (holder sig ved Armeen af Lænestolen og nikker) Hvad befaler, naadigste Herre, Fyrst. (smilende) Du er drukken af Søvn. Du gjør jo den latterligste Figur af Verden. Jeg gad have dig afskildret saaledes som du nu seer ud. - Dit Uhr, dit Uhr, siger jeg, skal du tage op, og see hvad Klokken er. Pag. (i det han langsomt gaaer nærmere hen) Mit Uhr, naadigste Herre? – Ach, jeg beder om Forladelse, jeg har ikke noget. Fyrst. Du drømmer. Har du ikke noget Uhr Pag. Ney, jeg har endnu aldrig havt noget. Fyrst. Endnu aldrig? Det er meget Din Fader sender dig herhid, og giver dig ikke engang det Nødvendigste med? Det eneste, som du behøver til min Opvartning? Pag. Ja, Gud give jeg havde en Fader, Fyrst. Haar du ingen Fader, Pag. Ney, han døde førend jeg blev født. Jeg har aldrig seet eller kjendt ham. Fyrst. Du stakkels Dreng, – Men saa kunde dog din Moder, eller Formynder Pag. Min Moder, naadigste Herre, Ach, De veed da ikke – ach, hun er saa ulykkelig, saa fattig. Hun har anvendt det sidste, som hun havde, paa mig; og til et Uhr var der intet tilovers. - Min Formynder sagde vel, at jeg behøvede et; men – (han gaber) han har endnu ikke skaffet mig noget. Fyrst. Hvem er din Formynder, Pag. Min Morbroder, naadigste Herre. Fyrst (smilende) Det er brav. Men hvem er din Morbroder, Pag. Han er her Capitain i Garden. Han har Vagt paa Slottet i Dag. Fyrst. Saa, nu erindrer jeg, at han og forestillede dig for mig. – (leverer ham Lyset) See der, du Lille, hold fast, Gaae der ind i Kabinettet, der hænger to Uhre under Speylet. Bring.
Adresseavis for Børn, 1782-09-18
Avis. Bring mig det paa Høyre Haand; men tag dig i Agt med Lyset! Pag. Jo, naadigste Herre! Andet Optrin. Fyrsten (allene). Det er en god Dreng, oprigtig, venlig og dristig. Jeg troer, han dølger ingen Hemmelighed, som ligger ham paa Hjertet. Han kan blive en brav Mand, og saadan en Ven er var for mig. - Men det er ikke Fyrsternes Skjebne, at have saadanne Venner. Det er Skade, at den Dreng er alt for liden. Jeg kan ikke bruge ham. Jeg maae skikke ham tilbage til hans Moder igjen. Tredie Optrin. Fyrsten. Pagen. Pag. (med Uhret og Lyset) Klokken er fem, naadigste Herre. Fyrst. Saa er det snart Morgen. Jeg tænkde det nok. (tager Uhret fra ham) Men er dette det Uhr, som jeg sagde, du skulde tage, Hængde dette Uhr paa Høyre Haand? Pag. Ney. - Jeg troer det dog Fyrst. Jeg troer det ikke, du Lille! Men havde du forstaaet din Fordeel, saa havde du taget det andet. Hvad kan et Uhr, som er fuldt af Brillanter, vel nytte et Barn, Eller har du maaskee alt for godt forstaaet din Fordeel, Er det gaaet dig, som mangen en, der taber alt, fordi han vil vinde for meget? – Hvad siger du? Pag. Jeg forstaaer Dem ikke, naadigste Herre! Fyrst. Saa maae jeg tale tydeligere. Du veed dog vel, at gjøre Forskiel paa Høyre og Venstre. Pag. (befinder sig, i det han seer paa sine Hænder) Høyre og Venstre, naadigste Herre, for Børn. Fyrst, (lægger sin Haand paa hans Skuldre) Gaae, gaae, du gode Dreng, Du veed det endnu ligesaa lidt, som at gjøre Forskjelpaa Godt og Ondt. Og jeg vil ønske, du aldrig maae erfare denne Forskjel! – Men gaae nu, og hent mig din Morbroder, Capitainen, Stig, han skal komme herind til mig, her ved Sengen. Siig ham det Pag. Ja, naadigste Herre!
Adresseavis for Børn, 1782-09-18
Fjerde Optrin. Fyrsten (atter allene). Det er en ret uskyldig Dreng, Han er meget elskværdig. Men just derfor maae jeg skille mig af med ham. - Hoffet, siger man, er et Sted, hvor man let kan blive forført. Men derfor skal han bort herfra. Men hvorhen? – Naar hans Moder er saa fattig, som han siger, saa overmaade fattig, at hun ikke kan opdrage dette Barn. Jeg maae have Efterretning derom. Capitainen maae fortælle mig det nøyere.
Adresseavis for Børn, 1782-09-18
Femte Optrin. Fyrsten. Paagen. Pag. Nu kommer han strax, naadigste Herre. Fyrst. Hvad fattes dig? – Du taler jo med saa sørgmodig en Stemme. Er du meere søvnig endnu Pag. Ja noget, naadigste Herre! Fyrst. Jkke andet. Saa sæt dig i din Stoel igien, og sov mere. – Jeg har ogsaa været et Barn, ligesaavel som du er. Jeg veed nok, hvor sød Søvnen er i Barndommen. Sæt dig kun til at sove, Jeg tillader dig det. (i det Pagen gaaer hen, og sætter sig i Stilling til at sove) Tænde jeg det ikke Han lader det ikke være sagt sig forgjeves. (Fortsættelsen følger.)
Adresseavis for Børn, 1782-09-25
Numer Aar. Fjerde. Aargang. for Onsdagen. Børn. den 25. September. De Unges Oprigtighed Gamle indtager, Og deres Uskyldighed altid behager.
Adresseavis for Børn, 1782-10-02
Numer Aar. Dø Fjerde. ey Aargang. for Onsdagen. den 2. October. Børn. Det trofaste Venskab vil ingen bedrøve, Og kan ikkun Godhed og Kjerlighed øve.
Adresseavis for Børn, 1782-10-02
Fortsættelse af Lystspillet, Pagen. Ottende Optrin. Pagen. (allene).in Moder kommer herhed, Til mig. Det forstaaer jeg ikke – Men det kan jo være mig ligemeget, naar hun kun kommer, En, To, Tre – (han tæller sagte indtil Tolv) Tolv Dukater til et Uhr. - O Himmel, hvor er jeg glad, Det er ligesom jeg allerede havde Uhret, ligesom jeg havde trakt det op, og hørde det gaae. - Men hvad var det Fyrsten sagde, Han vidste nok, hvad han vilde gjøre, om han var i mit Sted, Hvad vilde han vel giøre – – Ja, han, han har godt ved Han har Uhrer i Mængde i alle Gemakkerne; Han veed meget af, hvorledes en anden er til Mode, som ikke har havt noget Uhr i sin hele Livstid. - Men – først sagde han jo ogsaa, at en god Søn skulde søge at hielpe sin Moder. Han tænkde gandske vist her paa min Moder. - Tolv Dukater, (i det han betragter dem Det er visselig mange Penge, forskrækkelig mange Penge, Naar hun havde dem, saa vilde hun leve længe godt deraf. - (han trykker Pengene med begge Hænder op til sit Bryst) Ach, et Uhr, et Uhr. - (og i det han lader Haanden synke igien Men jeg har ogsaa en Moder, en saa god Moder. – Hun var i Gaar saa nedslaaet. Hun saae saa bleeg ud, og saa syg. Jeg troer, at om jeg gav hende disse Penge, saa blev hun hjulpen. - Om jeg gjorde det? Om jeg gav hende dem – (beslutter sig dertil Oja, jeg vil give hende dem. - - Men gid hun vilde komme snart; thi ellers er jeg bange, jeg fortryder det igjen. Det Uhr ligger mig alt for meget paa Hjerte. – Nu synes mig, jeg hører nogen komme, hvem mon det være? Niende Optrin. Pagen. Fru von Detmund Capitainen. Pag. (springende imod sin Moder) Søde Mama. Fru von Detmund. (som seer sig frygtsom omkring, uden at agte paa Drengen.) Jeg - Jeg er veed ikke, hvorledes det er; saa urolig, min Broder. – Vidste jeg kun, hvad hans Hensigt er: Dersom jeg bare forud vidste Cap.
Adresseavis for Børn, 1782-10-09
Lieut. Deres Durchlauchtighed dømmer meget naadig. Fyrst. Virkelig, Der fattes mig kun Overbeviisning, at jeg kan dømme rigtig, og saa er Deres Avis Deres Lykke gjort. - Men denne fri, denne tilforladelige Mine, som klæder Dem saa vel Lieut. O. Deres Durchlauchtighed! Fyrst. Ja, ja, Den tilkjendegiver enten et meget ædelt, eller et meget fordærvet Hjerte, og det sidste - Ney, det vil saadanne Forældres Søn ikke kunne have Ney, det vil han vistnok ikke have Hvad mener De, der kunde lade sig gjøre, Hr. Lieutenant, – Et Skridt videre bragde Dem virkelig ikke meget videre. Hvad synes Dem, Lieut. (gniende sine Hænder) Visselig, Deres Durchlauchtighed Fyrst. Men om vi nu sprang over dette ene Skridt, Hvad da – Et Kompagnie, Capitain, Det er dog saa altid saadanne unge Herrers første Øyemeed, og det kunde vi da være temmelig nær i Sigte. Men først (i det han vender sig hastigt til Capitainen) Hvad tænker De om Deres Fætter, Hr. Capitain, Cap. (noget bestyrtet) Jeg? – Hvad jeg tænker, Deres Durchlauchtighed! Fyrst. Jkke meget Godt, skulde man troe. Cap. Ojo heller Godt end Ondt, Deres - Jeg tænker, Han har Durchlauchtighed. Mod og Hjerte; han kan blive brav. Fyrst. (betragter Lieutenanten med bifald) Dog, Virkelig Cap. Og da han ogsaa er temmelig voxen Fyrst Ja, godt Han fører den smukkeste Man Person af Verden. Det er vist, i Henseende til hans Opførsel, hans Conduite hans Sæder Jeg maae næsten undsee mig ved, at jeg spørger om saadanne Smaating; Hvorledes er det beskaffent med hans moralske Karakter, Cap. Ja! – (smilende) undertiden lidet Som for lystig, lidet for oprømt; men Deres Durchlauchtighed veed, – Det hører til Soldaterstanden. Fyrst. Som jeg veed, De lærer mig virkelig noget Nyt.
Adresseavis for Børn, 1782-10-09
Kammertjeneren. Her er Direkteuren for Gymnasiet, Deres Durchlauchtighed! Fyrst. Er han allerede her, Lad ham kom- Jeg ven me ind, Kammertjeneren gaaer) ter, Madame, at De behøver blot allene at høre mine Hensigter, for at bifalde dem.
Adresseavis for Børn, 1782-10-09
(Slutningen følger.) 2de
Adresseavis for Børn, 1782-10-16
Numer Aar. Ga Fjerde. Aargang. for Onsdagen. Børn. den 16. October. Naar du ey forsømmer, det Gode at gjøre, Skal Sindet fornøyes, og Rodig tilhøre.
Adresseavis for Børn, 1782-10-16
Slutningen af Lystspillet Pagen. Sextende Optrin. De Forrige. Directeuren ved Gymnasiet. Directeur. (bukker sig og taler med en hævende Røst) Efter Deres Durchlauchtigheds høyeste Befaling. Fyrst. Kom nærmer, Hr. Director Med saadanne Mænd, som De, maae man ikke blot alle ne være bekjendt langt borte fra. - Man har sagt mig meget godt om Dem. Man har berømt Dem for mig som en Mand af store Jndsigter og Fortjenester. Direct, (gandske undselig) Mig, Deres Durchlauchtighed, Fyrst. Jeg har ogsaa overbeviist mig selv omdenne Berømmelses Sandhed. Jeg har læst Deres udgivne Bog om Opdragelsen. Hva har De ellers skrevet foruden samme, Direct. (ligesom forhen) Jeg? – Slet intet, som - - Ney, slet intet, som Fyrst. Som kan være for mig, vil De nok sige? Direct. Ney, – Ja, Deres Durchlauchtighed. Fyrst. Siger De det? Men hvorfor ikke for Maaskee samme udfordrer en heel mig, Lærd, og jeg er ikkun en halv Lærd, Har jeg truffet det rigtigt? Direct. (træder forskrækket tilbage) Odugode Gud, Kunde jeg vel være saa dristig, Fyrst. Nu, nu Det var just ikke saa meget dristigt. Alt for megen Lærdom er just ingen Ære for en Fyrste. - Hvorfor altsaa ikke for mig, Hr. Director, Direct. (Simmende) Fordi – fordi fordi det er i for ufuldkomment – alt for uværdigt – til Fyrst. Ney, Hr. Director, tal ikke saaledes; De gjør mig ellers gandske undselig Jeg maae ellers sige, at Deres Bog om Opdragelsen er ret fortræffelig skreven, at den røber megen Videnskab, megen Kundskab om Mennesket, megen varm Jver for Retskaffenhed og Dyd. Men, hvad fattes Dem, De skjelver jo gandske Direct. Den høye Naade – den høye Ære. Se. Fyrst.
Adresseavis for Børn, 1782-10-16
Bekjendtgjørelse. Om sande og falske Venner. Flaps havde arvet mange Penge. Men da han ikke var bleven forstandig ved en god Opdragelse og Underviisning i Skolen, saa vidste han ikke at bruge dem paa en god Maade, men forødede dem ved Drik og Spil, og opholdt sig næsten bestandig i saadanne Huse, hvor der var Sviir og Sværm. Det var derfor ikke at undre over, at den Kapital, som han havde arvet, maatte dagligen aftage og formindskes. Han reysde engang ud paa Landet, og opholdt sig i en Kroe, hvor han leyede Musikantere, som maatte spille op for ham, og hvor alle de, som kom ind i Kroen, maatte drikke, dandse og spille med ham. Engang stod han i Døren, da hans forrige Skolekammerat, Vilhelm, kom gaaende der forbi. Broder, raabde han, kom her ind, jeg skal traktere dig. Det skal ikke koste dig en Skilling. Du skal leve høyt med mig, og vi ville være lystige og glade. Du veed, jeg har Penge nok. Vilhelm fik næsten Lyst til at gaae ind i Kroen med. Men da han havde et magtpaaliggende Ærende til Præsten der paa Stedet, som han ikke torde eller kunde opsætte at udrette, saa svarede han, at han nu havde ikke Tid, men naar han kom tilbage igjen, saa vilde han komme indi Kroen og tage Deel i den ham tilbudne Fornøyelse. Underveys hen til Præsten tænkde han paa sit Forsæt, og da han ikke kunde blive ret enig med sig selv, om han skulde eller skulde ikke opfylde sit Løvte til Flaps, saa spurde han Præsten, ved sin Ankomst til ham, om det var raadeligt for ham, at omgaaes med Flaps, som vilde bevise ham saa meget Venskab at traktere ham og holde ham frit paa Kroen, Præsten, som var en meget brav Mand og kjendte Flaps, sagde derpaa Ney, min Søn, det er slet ikke raadeligt for dig. Flaps er en lider.
Adresseavis for Børn, 1782-10-23
Numer Aar. Dø Fjerde. Aargang. for Onsdagen. den. den 23. October. Man tidlig de Unge ey bedre kan raade, End at de bør holde i alle Ting Maade. Nyeheder.
Adresseavis for Børn, 1782-10-23
En Samtale imellem en Lærer og hans Discipel Carl, om Maadelighed. Cæreren. Hvad var det for et lidet Vers, min gode Carl, som Du sagde mig i Gaar, at din Fader havde givet Dig til Tankerim. Carl. Det var dette: Vær ey saa daarlig, at begiere De dyre Ting, Du kan undvære. Det er en Nar, som kjøbe vil De Ting, han ikke trænger til.
Adresseavis for Børn, 1782-10-23
Det Unødvendige de Vise Sig som fornødent ey anprise. Lær. Det var brav. Men troer Du og, min gode Carl, at det virkelig er daarligt, at gjøre sig det Unødvendige fornødent? Carl. Oja det troer jeg rigtig For Exempel, om jeg i Stedet for Huusbagerbrød vilde ikke spise andet end Franskbrød. Lær. Hvorved bliver det Unødvendige fornødent? Carl. Ved en slem Vane. Lær. Det er Ret. Thi, for at blive ved det af Dig selv fremsatte Exempel. Den, som i lang Tid ikke spiser andet end fiint Brød eller Franskbrød, dens Mave bliver alt for svag, til at kunne taale eller fordøye det grove Huusbagerbrød. Kan Du ikke sige mig flere Exempler derpaa, Carl. Den, som ikke holder Vand for nogen god Drik, og troer, naar han er tørstig, at han maae endelig drikke Øl. Lær. Ja, og det vel endda godt stærkt Øl. Eller, den som mener, at paa ethvert feedt Maaltid skal nødvendig drikkes en Slurk Brændeviin, naar man ikke har Raad til at drikke Viin, ellers kan Maden ikke fordøyes, og saa videre. Men jeg veed endnu et Exempel, hvor det, at komme i en slem Vane, bliver meget skadeligt for den hele Næringsstand. Det er den Vane, som iblandt den gemeene Mand har grebet saa stærkt om sig, at drikke Kaffe hver Morgen og hver Eftermiddag. Carl. Hvad siger De Skulde det være skadeligt? Lær. Ved Du vel, hvad der hører til Kaffe? Carl. Naar man har Kaffebønner, saa hører dertil ikke andet, end kogt Vand, Sukker og Fløde. Thi nu bruger man ikke mere Hjortetak Ti Avis, til at afklare den med, og heller ikke Flynder, skind, naar man kun har en Kaffetragt og graat Papir. Lær. Jeg hører, Du forstaaer Dig fortræffeligt paa Kaffelavning. Men naar f. Ex. Vandet skal blive kogt, hvad udfordres da dertil, Carl. Dertil udfordres Brænde. Lær. Ret, dertil udfordres Brænde. Men veed Du vel, at Brændet er dyrt i vore Tider. Voxer her Kaffebønner i Landet, og det, hvoraf Sukkeret bliver gjort, Carl. Ney, men vi faae samme i stor Mængde fra fremmede Lande. Lær. Det maae jo da altsammen kjøbes for rede Penge, Men de Penge, som gaae ud derfor til Fremmede, komme ikke meere tilbage igjen i Landet; og Landet, som maae kjøbe saadanne Vare, bliver jo fattigere paa Penge. Men der er endnu en anden Skade derved. De Mennesker, som først ere komne i saadan Vane med denne varme Drik, at de ikke meere kunne undvære den, blive derved, at de tilsidst lære at nyde den til Overflod, fordi den smager dem vel, gandske sygelige og svage deraf. Naar de saa fornemme de Plager, som ere altid i Følge med en svag Fordøyelse, saa søge de maaskee at hielpe og curere sig med Brændeviin eller Viin. Disse Drikke lære de tilsidst at drikke i ligesaadan Overflod, og blive da endelig derved gandske dumme, dorske, og uduelige til alle Forretninger.
Adresseavis for Børn, 1782-10-23
Bekjendtgjørelse. Den slemme Kone. Lucie var saa misundelig og gjerrig, at hun ikke engang spiisde sig selv mæt, og heller ikke kunde lide at nogen af alle hendes Huusfolk blev mæt. Hun bagede saadant Brød til dem, at de ikkun kunde spise lidet deraf, og ikke uden Besværlighed fordøye det, paa det at det skulde vare desto længer. Lintøyet lod hun meget sjelden vaske, fordi hun befrygtede, at det i Vasken skulde, blive slidt alt for tyndt. Hendes Børn lod hun ikke gaae i Skole, for at spare Skolepengene. Hendes Mand, som var svagelig af sig, begegnede hun haardt, og larmede altid med ham, naar han vilde skiere det Mulne af Brødet, førend han skaer det i Stykker; eller naar han vilde forsvare nogen af Tjenestefolkene, som hun gjorde aabenbare Uret. Naar hun skulde udmaale Kornet til Udsæden, saa strøg hun altid en Deel af hver Skjeppe igjen, og stial derved fra hendes egen Ager. Engang kom der en Askehandler til hende; og hun solgde al hendes Aske, som hun havde i Huset til ham. Men paa det at denne Mand ikke tilligemed skulde faae den, som just samme Tid laae paa Skorstenen, saa ragede hun den sammen i en Hast, og kastede den paa Gulvet oppaa et Loftkammer. J denne Aske var nu en Glød, som inden kort Tid foraarsagede en Jldebrand, saa at ikke allene hendes hele Huus stod i lys Lue, men nygle af Naboernes Huse bleve tilligemed afbrændte. En Pige havde seet, at hun skjulede denne Aske, og gav det an for Øvrigheden; og Lucie blev derover tilfunden at arbeyde nogle Aar i Tugthuset, Misundelse og Gierrighed. Er meget slemme Laster. Enhver af dem giør stor Fortred, Og i Ulykke kaster.
Adresseavis for Børn, 1782-10-30
Aar. Numer Fjerde. Aargang. for Onsdagen. Børn. den 30. October. Af Menneskets Miner gemeenlig kan kjendes, Om Tanken paa Sorg eller Glæde anspendes.
Adresseavis for Børn, 1782-10-30
Fabler og Fortællinger. Lerken og Lerkeungerne. Da Kornet engang begyndte at modnes, og dets fulde Ax at hælde ned ad, da sagde en Lerke, som havde sin Rede i samme Ager, til sine Unger: der endnu ikke vare flyvefærdige. Det vil nu ikke vare længe, førend man begynder at afmeye og vil indhøste dette Korn, og vi maae være betænkte paa bedre Sikkerhed for os. Giver derfor vel Age paa, hvad der i Dag bliver talet, naar Herren kommer ud og beseer sine Marker, og siger mig det, naar jeg kommer tilbage igjen fra Bækken. Den gamle Lerke fløy derpaa bort. Jmidlertid kom Herren med sin Søn gaaende ud, forat besee Kornmarkerne. "Seer du vel min Søn, sagde han, dette Korn er jo allerede modent. Hvorfor opsætte vi længer, at indhøste det? Gaae du i en Hast hen til dine Venner, og beed dem, at de ville komme i Morgen tidlig og hielpe os at indhøste det. Da den gamle Lerke kom tilbage, saa sin grede Ungerne med deres smaa Vinger, og fortælde med Forskrækkelse den forestaaende Fare. Værer J kun rolige Børn, svarede den Gamle. Venner ere ikke saaledes beskafne, at de kappes om at komme til Hielp i Arbeyde og Møye. J kunne være gandske visse paa, at Kornet ikke i Morgen bliver indhøstet. Men giver kun fremdeles nøye Agt paa, hvad der bliver talet. Den anden Dag fløy Lerken bort igien til Vandet som sædvanligt. Solen var allerede høyt oppe paa Himmelen, da Herren, som længe forgjeves havde ventet efter sine Venner, kaldte endelig paa sin Søn og sagde: "Vore Venner ere ret nogle slemme Nølere, eller maaskee de komme slet ikke. - Hør, løb hen, og slig Avis) slig til dine Svogre og Fættere, at de gjøre os en stor Tjeneste, om de i Morgen tidlig ville komme herhid for at hielpe os at høste.
Adresseavis for Børn, 1782-10-30
Da den gamle Lerke nu kom tilbage, fandt hun sine Unger endnu i langt større Frygt end den forrige Dag. Nu, raadde de, nu har Herren sendt Bud til sine kjere Svogre og Fættere, at de ville komme og hielpe ham at hø Ach, Moder, skynd jer, og hielp ste os hen til et andet Sted, ellers høste de og fange os. Ney Børn, svarede Moderen. J tør ikke ved at frygte. Svogrene og Fætterne fordrive os endnu heller ikke. Det har i Morgen heller ingen Nød. Det gik og virkelig, som den gamle Lerke sag Da Morgenen kom, saa kom der hverken Svogere eller Fættere. Nu blev Herren, som eyede Kornet, gandske utaalmodig, kaldte paa sin Søn, og sagde til ham: "Ney, det er alt for galt. Gid ingen forlade sig paa andre. Gak hen min Søn, og hent dig en Lee, og mig en, saa ville vi selv tage fat og afmeye Kornet; thi Axene falde ellers af, om vi lade det blive staaende længer. Da den gamle Lerke hørde dette, sagde hun Nu Børn, nu er det ikke længer Tid at bie Nu kunne J være visse paa det bliver Alvor Og derpaa skyndte hun sig med sine Unger hen i den næste Bygger, som endnu stod grøn. Faderen og de Tre Sønner.
Adresseavis for Børn, 1782-11-06
Fjerde Optrin. Dorthe. De Forrige. Dorthe. Hun vil, hun vil Alle. (hoppende af Glæde.) Odet var prægtigt det var prægtigt Dorthe Vor Faders Reyse var ikke saa nødvendig. Vi maatte forlade os til hun vilde vist faae ham til at opsætte den, og hun lovede, ikke at sige ham Aarsagen. Alle, endnu hoppende af Glæde.) Nu, nu det tænkde vi nok Den kjere Moder, Dorthe, Var det bare først Morgen, Vilh. Ach, det bliver det snart. Kom, vi ville gaae i Seng, desto før bliver det Dag. den. Ja, lad os gaae i Seng, endskiønt jeg er ikke søvnig endnu. Lovise. Jeg ikke heller. Men jeg skal ogsaa endnu først have min Pung færdig. Alle, (i det de gaae springende og hoppende bort) Var kun allerede Natten forbi Tredie Act.Første Optrin. de Lovise og Dorthe i deres Søndagsklæder, endskiønt endnu ikke gandske paaklædte. Lovise. Vor Fader er endnu ikke oppe Dorthe.
Adresseavis for Børn, 1782-11-13
Aar. Numer Fjerde. Ny Aargang. for Onsdagen. Børn. den 13 November. Aug. Hvor Brødre tilsammen i Kjerlighed boeDer smages den sødeste Glæde og RoeBortreysen. et Lystspil i 3 Acter. Personerne: Moderen. Carl. Anton. Sydskende. Frito. En Tjener af Huset.
Adresseavis for Børn, 1782-11-13
En Tjener hos Hr. Bruun. Skuepladsen er et Værelse. Første Act.Første Optrin. Carl. (i Reyseklæder) Anton. Frits. Parl. (i det han kommer ind.) Nu er jeg færdig! Anton og Frits besee hans Udmondering.) Anton. Hvor det lader altsammen smukt, Frits. Ach havde jeg saadant et Par Støvle, saa vilde jeg ret kunne gaae i Vand; thi jeg er vis paa, at der kan intet Vand trække igjennem. Carl. (glad) O, det er dog ikke min største Glæde. Men at jeg nu strax skal bort. Ol Frits. Er det langt borte, Carl. Ja vist, Tolv Mile. Anton. Saa langt har jeg og været borte. Husker J ikke – For et Aar siden var jeg borte med min Moder Carl. Da hun reyde til Roeskilde, O Ney, vær saa god Roeskilde er kun fire Mile herfra. Anton. Det tænkde jeg ikke. Det var dog saadan en lang Vey, og vi saae saa mange Byer, og Kirker paa Veyen. Carl. Det har dog vel ikke været saa mange. Men lad og saa være; Corsøer ligger dog meget længere borte. Frits. Jeg har endnu slet ikke været bortreyst nogensteds. Carl. Jeg har ikke heller, førend nu Og jeg er ret saa glad og fornøyet derover, som jeg aldrig har været før. Jeg gjør mig saa mange Forestillinger, at jeg veed ikke selv alt, hvad Py. Anton.
Adresseavis for Børn, 1782-11-20
Fjerde Optrin. Moderen. Anton. Frits. Ant. O, søde Moder. Vil De ikke nok læse det høyt, at vi og kanne høre, hvad vor Broder skriver. Frets. Jeg beder ogsaa derom, søde Moder, vær saa god og læs vor Broder Carls Brev høyt, Modeven. (i det hun aabner Brevet) Det vil jeg gjerne, mine Børn. Men han vil vel endnu ikke kunne have noget at skrive om. Det er skrevet i Roeskilde, hvor Hr. Bruun har taget friske Heste. (Hun læser, og de Smaa høre med Opmerksomhed til.) Min kjere Moder!