Aalborg Stiftstidende, 1839-08-31
At Poul Møller ikke har været nogen uvirksom Tilskuer af hiin bekjendte literaire Feide mellem Øhlenschlager og Baggesen, sees (foruden af det ovennævnte Himmelbrev, der er skrevet 1818, og hvori Forf. gaaer dygtigt løs paa Grundtvig) ogsaa af Digtet: "Jenses Lidenhed, der, i Form af en Parodie paa Baggesens: "Der var en Tid, da jeg var meget lille, indeholder en saa skarp og bidende Kritik over Baggesens daværende Færd, at det end- og, som man fortæller, skal have aftvunget Denne Taarer. Den "statitiske Skildring af Lægdsgaarden i Ølseby Magle er en særdeles underholdende, med meget Lune og Vid skreven Beskrivelse over denne Bondegaard og afhandler (efter en vil tig Jndledning) i flere Paragrapher dens "Regjeringsform, Handel, Krigsmagt, Religion, Videnskabernes Forfatning" og Konstens Tilstand. - Af Digtene ville vi her meddele følgende smukke "Aprilsvise" (skreven 1819). Grøn er Vaarens Hæk, Kaaben kastes væk, Jomfruer sig alt paa Volden sole; Luften er saa smuk, Deres Længselssuk Kiendes let paa deres Silkekjole. Nu har Viben Æg, Pilen dygtig Skiæg, Og Violen smaat paa Volden pipper; Gaasen sine Smaa Lærer flittig gaae, Skaden vindigt med sin Hale vipper, Svenden med sin Brud Gaaer i Haugen ud, Paa de grønne Sko hun synes dandse, Ak, hvor hun er let! Foden er saa net. Pogen sælger til dem grønne Krandse. Storken er saa travl, Høit paa Bondens Gavl, Og de røde Fødder Næbet slibe: Høkren med sin Vil Gaaer for Tidsfordriv Med sin sølvbeslagne Meerskumspibe. Hulde Piger smaa. Røde, hvide, blaae, Sende deres Blikke rundt som Pile Og som Krigerslag J det kjælne Slag Silkebaand fra Lilienakken ile. Aftnen driver paa, Mens de Skiønne gaae, Vare de dem ikke skal forkiøle. Hvilken yndig Strøm, Barmen blier saa om, Man mit Hierte kan paa Vesten føle. J den tause Nat, Som en stor Ducat. Maanen stænker Guld paa alle Grene. Ak, de Skiønne svandt, Jo fra hver en Kant, Det er tungt, man skal gaae hiem alene. Under Titel af "Notizen zu einer Lebensbeschreibung des Kanzleiraths Uwe Jens Lornsen; gesammelt von U. L.N...... er nylig udkommet et lidet Skrift, indeholdende flere interessante Bidrag til Lornsens Biographi. Af et Uddrag af Samme i "Kjøbenhavnsposten, seer man: at Lornsen blev født den 18de Novbr. 1793 i Landsbyen Keitum paa Øen Sylt (Sild), hvor hans endnu levende Fader, Jürgen Jens Lornsen, er Raadmand. Faderen nyder paa Grund af sin gjære frisindede Carakteer almindelig Agtelse paa Øen, og har i sit forhenværende Kald som Sømand udmærket sig ved Mod og Degtighed og ved sit kraftfulde energiske Væsen. Han har som Skibscapitain gjort mangfoldige Farter, men ogsaa oplevet meget ualmindeligt. Han har ført Processer i London og Paris, bivaanet Bastillens Erobring m.m. Sønnen Uwe var det 4de Barn af hans første Ægteskab. Da Drengen fødtes befandt Faderen sig paa en Søreise fra Archangel til Lissabon, i en hæftig Storm, som havde overfaldet ham i Nærheden af Færøerne og bragte ham i Fare for at strande mod disse Øers Klippestrand. Et Barns Fødsel sammenlignes ofte af Øboerne med en Sømands Skibbrud paa en fremmed, uvenlig Kyst. Saameget desmere syntes Uwes Fødsel i hiin Stormnat at ligne en Stranding: den førte ham under Uveirets Rasen ind i et Liv, fuldt af Uro og Gjenvordigheder. Ume Lornsen var, ligesom de fleste af hans Landsmænd, stærk af Lemmer og høi af Væxt, med en sund Ansigtsfarve og blondt, krøllet Haar. Han besad en lys Fatteene, et ualmindeligt Mod og en bestemt, fast Villie, men ogsaa et godt menneskekjærligt, for Ret og Fædreland glødende Hierte. Blandt sine Legecammerater og Meddisciple vidste han tidligt at give sig Anseelse; dog var han efter Drengeviis noget plump i sine Manerer og navnligen i at føre Regimenter ved Landsbyungdommens Aftenlege. Den lille Gadekonge styrtede engang en ulydig Legecammerat til Straf 20 til 30 Fod ned fra Øens østlige Skrænt, en Anden maatte bøde i en Mødding. L. var først bestemt for Søen; men da Krigen udbrød forandredes hans, saavelsom mange andre unge Øboers Livsplan. Rørvigs Færgevæsen, hvis maadelige Tilstand kostede 5 Mennesker Livet ifjor, er i denne Tid atter bleven Gjenstand for offentlig og, som det synes, kun altfor beføiet Klage i Helsingørs Avis. En velbefaren Sømand, der nylig med Familie blev sat over fra Rørvig til Lynæs, kunde ikke noksom undre sig over det Ligegyldige og Keitede i den Persons Maneer, der sad til Roers. Hverken havde han Seilene i tilbørlig Orden ved Bortgangen, eller forstod sig rigtig paa at manoeuvrere med Baaden, som iøvrigt var ikke nok forsynet med Ballast. Ved hver Vending maatte man derfor flytte af Ballasten fra den ene Side til den anden, en Manoeuvre, som man ei behøver at være meget søkyndig for at indsee kan, ved ringeste Kastevind i samme Øieblik, medføre yderste Fare. Paa Forespørgsel, hvorfor Baaden ei var mere ballastet, fik man det Svar: at den sidst havde været brugt til Gods-Overfart; med andre Ord: at man var for magelig til at bringe flere Steen ned i Baaden nu, da man skulde overføre Personer! Det bør imidlertid bemærkes: at det forholder sig bedre med Færge væsenet paa Lynæs=Siden. Aarhuus Byes Magistrat saavelsom Byens samlige Borgerrepræsentanter ere først i denne Maaned indgangne med en Klage til det kongelige Rentekammer i Anledning af den af Jngenieurcapitain v. Dau begaaede Egenraadighed, ved efter eget Behag at lade bortrydde Alleen udenfor Frederiks porten ved Aarhuus og bortsælge det der af Borgerne beko(Jyllp.) stede Anbindingstømmer.