Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1844-10-24
J den nysnævnte § af Stænderanordningen tilføies, at dersom den kgl. Commissarius har noget at bemærke i Henseende til enkelte Sagers Fremme, har Præsidenten dertil at tage behørigt Hensyn, og jeg mener at lagttage dette behørige Hensyn, ved herved at henstille til Forsamlingen, at Behandlingen af Andragendet om en Adresse udsættes, indtil de kongelige Propositioner ere blevne forelagte. Den kongelige Commissarius. Da den høitagtede Præsident selv tilstaaer, at de Fordringer, som jeg har fremsat i den af ham paaberaabte Skrivelse, ere grundede i Forordningen af 15de Mai 1834, og at det ogsaa er overeensstemmende med Forsamlingens egen Jnteresse, at de i det Væsentlige følges, vilde det ikke være nødvendigt for mig, at indlade mig videre derpaa. Jmidlertid skal jeg dog, ligesom han har retfærdiggjort den af ham brugte Fremgangsmaade, tillade mig at udvikle de Grunde, hvorfor jeg her er afveget fra den hidtil sædvanlige Praxis. Det er ganske vist, at Forslaget til Adresser forhen ikke er indkommet ved formelige, skriftlige Propositioner eller behandlet under de Former, som ere foreskrevne for disse. Men det er ligesaa vist, at det saavel her som i den viborgske Forsamling er blevet yttret, og ikke blot yttret, men med stærke og afgjørende Grund beviist, at de enkelte Medlemmers Rettigheder forkrænkes, naar der indgives Adresser, som indeholde bestemte Andragender, der kræve omhyggelig Overveielse, uden at de betryggende Former iagttages, som Forordningen af 1834 har foreskrevet, for at tilveiebringe Sikkerhed for, at Sagerne blive modent overveiede, og at det, der fremkommer fra Forsamlingen, virkelig er et Udtryk af Forsamlingens Mening. Jeg kan i saa Henseende henholde mig til hvad Etatsraad Bang udviklede under Forhandlingerne i 1842. Naar det er blevet erindret, hvorledes dog de Former, hvorpaa dernu insisteres, ikke bleve iagttagne ved den af den sidste jydske Forsamling indgivne Addresse, saa skal jeg herved blot bemærke, at just det, der passerede i bemeldte Forsamling, indeholder et afgjørende Motiv for mig, til nu at forlange, at der forholdes overeensstemmende med Anordningen, da det er bekjendt, at der fra den jydske Forsamling under Form af Adresse fremkom en Mængde indgribende Besværinger over den Maade, hvorpaa Statens Anligliggender bestyres, og at der, uden at det forhen var blevet antydet, umiddelbart efterat en kort Proposition og Jndgivelsen af en Adresse var bleven oplæst, blev fremført en Masse af de heftigste Anker over Kongens Regjering, hvilket man gav Udseende af at være Anker over Kongens Raad. Denne Omstændighed giør, at jeg troer at maatte lagttage større Forsigtighed for Fremtiden, end jeg hidtil har anseet fornøden ved lignende Leiligheder. Naar jeg saaledes har fundet mig beføiet til at gjøre Paastand paa, at de sædvanlige anordningsmæssige Former skulle iagttages, saa er det dog ingenlunde fordi de Anker, som i den jydske Forsamling fremkom, skulde have sat mig i nogen Forlegenhed eller fordi jeg troer, at mit Svar var utilfredsstillende, eller at de offentlige Angreb, hvorfor det har været Gjenstand, have det Mindste at betyde. Men muligt var det, at der under en uforberedet Adressediscussion her i Forsamlingen kunde fremkomme Anker, der vare bedre understøttede end de, der bleve fremførte i den jydske Forsamling, og det er derfor vigtigt, baade for den kgl. Commissarius og for de Medlemmer, der troe, at saadanne Andragender bør underkastes nøie Prøvelse, at de sættes istand til derpaa behørigen at forberede sig. Jeg nævnte, hvorledes jeg anseer de Angreb, som man har gjort paa mine Foredrag i Anledning af Adresseforslaget i den jydske Forsamling, for at være af ingen Betydenhed. Jeg skal herved blot bemærke, hvorledes man har commenteret over den første Passus af mit Tilsvar, hvilken lyder saaledes: Ganske uventet er der her fremkommet en Masse af de meest indgribende Bebreidelser imod Kongens Raad, eller, hvad der vel er det samme, imod Kongen selv, da de Handlinger, hvorom der er Spørgsmaal, ere udgaaede fra Kongen, der vistnok ikke blindt følger de Raad, som gives, men selv formaaer at fatte en Mening. Man har sagt, at disse Ord godtgjøre, at Commissarius var i fuldkommen Uvidenhed og Stemningen, og at han ikke havde mindste Ahnelse om, at der herskede en Misstemning, navnlig i Anledning af den Afgjørelse, som er bleven Spørgsmaalet om Brugen af det danske Sprog i den slesvigske Stænderforsamling til Deel. Man har fremdeles gjort den Slutning, at naar Commissarius i den Grad var uvidende om, hvad der rørte sig hos Folket, saa maatte hans Colleger endnu mere forudsættes at være i en saadan Uvidenhed, og han har da heri fundet et klart Beviis paa Mangel paa Dygtighed hos Kongens Raad. Det er mærkeligt, at Mænd, der have saa stor Færdighed i at skrive, have saaliden Færdighed i at læse; thi naar jeg har sagt, at det var mig uventet, at hine Bebreidelser her (i den viborgske Forsamlig) fremkom, saa følger deraf aldeles ikke, at jeg var uvidende om, at der existerede en Misstemning. Navnligen var vistnok den Bevægelse, som var fremkommet i Anledning af den ovennævnte Sag, hverken mig eller nogen anden af Kongens Raadgivere ubekiendt, ligesom jeg i det Hele tør paastaae, at den Misstemning, der finder Sted, saavelsom dens Grændser og Maaden, hvorpaa den er bleven frembragt, er mig ligesaa godt bekjendt som Andre. Man har endvidere sagt, at Commissarius har gjort sig skyldig i et uhørt Misgreb, ved at vælte de Bebreidelser, der bleve førte mod Kongens Raadgivere, over paa Kongen; men dette kunde kun have nogen Betydning under den Forudsætning, at disse Bebreidelser, virkelig vare grundede, hvilket jeg ingenlunde har kunne erkjende, og naar jeg da har erindret, at de Anker, der fremførtes imod Kongens Raadgivere, vare Anker mod Kongen selv, saa er dette ikke blot en ligefrem Sandhed, som umiddelbart flyder af vor Statsforfatning, men det er ogsaa Noget, som jeg ikke kunde lade ubemærket, uden at udsætte mig for, at man siden paaberaabte sig, at jeg som Commissarius havde erkjendt, at man kunde udtale sig som man vilde over de Beslutninger, som tages af Kongen, naar man blot giver sin Critik den Vending, at det ikke er Kongen, men hans Raadgivere der have feilet. – Jeg skal for Øieblikket ikke videre indlade mig i denne Sag, da jeg vistnok en anden Gang vil faae Leilighed til yderligere at yttre mig derover. Jeg har blot, da Præsidenten har fundet Anledning til at fremstille den Ulighed, som skal finde Sted i min Fremgangsmaade ved denne og ved foregaaende Leiligheder, villet udvikle de gode Grunde, som have ført mig dertil, og da jeg maatte paaberaabe mig Beskaffenheden af de i den sidste Viborgske Forsamling stedfundne Forhandlinger, som Grund til, at jeg denne Gang har valgt en anden Fremgangsmaade, end tidligere, saa maatte jeg ogde saa, for at forebygge Misforstaaelse, forklare, hvorledes jeg ingenlunde har handlet saaledes, fordi de offentlige Angreb, som man har tilladt sig paa den Maade, hvorpaa denne Sag af mig blev behandlet, have sat mig i nogen Forlegenhed, medens dog de Erfaringer, som jeg har gjort, indeholdt en tilstrækkelig Opfordring for mig til at forebygge, at der ikke ved andre Leiligheder skulde opstaae en virkelig Forlegenhed. Jøvrigt maa jeg bemærke, at, ligesom den høitagtede Præsident har anført, at derfra min Side er brugt en anden Fremgangsmaade end tidligere, saaledes har han ogsaa selv indledet nærværende Sag paa en anden Maade end forrige Gang, idet han har meddeelt mig en skriftlig Proposition om en Adresses Jndgivelse, samt tilkjendegivet mig, at den var opslaaet til at foretages idag, istedetfor at Forslaget til Adressen ellers, uden nogen skriftlig Proposition er bleven fremsat her paa Stedet –, uden Tvivl fordi han har erkjendt, at der under de forhaandenværende Omstændigheder kunde være Anledning til at bruge en anden Fremgangsmaade end hidtil. Forsaavidt jeg tillige har reserveret de kgl. Sagers Prioritet, da har jeg derved just ikke havt til Hensigt, at gjøre denne Prioritet gjældende i et saadant Omfang, at samtlige kgl. Udkast først skulle forelægges. Jeg har begjært, at de kongelige Sager nu maatte faae Fremgang, for at endeel Comiteer kunde blive satte i Virksomhed, og naar dette er skeet, skal jeg intet have imod, at nærværende Sag foretages. Jeg har saameget mindre troet, ved en Concession fra min Side at at burde foranledige, at den allerede nu eller imorgen bringes under Forhandling, som jeg har stor Tvivl om, at dette vilde være overeensstemmende med Forsamlingens Ønske, idet uden Tvivl Mange af dennes Medlemmer finde det rigtigt, at der bliver tilbørlig Tid til at overveie den saaledes antydede Sag.