Den Vest-Sjællandske Avis, 1839-03-19
25de Aarg. Den Vest-Sjællandske Avis. AN No. 44. = den 10. Marts. Tirsdagen. af Peter Magnus i Slagelse. Redigeret, trykt og udgivet Fe Med Kongelig allernaadigst Tilladelse, at forsendes med Brevposten i Danmark og Hertugdømmene. Om Doctrinairerne. (Da denne politiske Forening har indtaget og tildeels endnu indtager en vigtig Plads i Frankrigs nyere Statshistorie, troer Redactionen, at følgende korte Fremstilling af dens Oprindelse, Grundsætninger og dens Koryphæers Virksomhed, som findes i "Conv. Lex. der Gegenwart, ikke vil savne Jnteresse.)Et ringe Antal Mennesker, som ikke danne noget politisk Partie, som kun ere forbundne ved Overeensstemmelse i deres Anskuelser og maaskee i deres Jnteresser, har siden Juli-Revolutionen bestemt Frankrigs Skjebne, og det er Doctrinairerne. En Stormand, Hertugen af Broglie, som stammer for et af de meest anseete Huse i Frankrig, men besynderlig nok tillige er en Philosoph og en Lærd, forenede i Restaurationens første Aar Hovedstadens aandrigste Hoveder i en Salon, i hvilken de meest udmærkede Lærde og Skribenter færdedes ved Siden af indflydelsesrige Statsmænd. To Mænd ragede op over Alle i denne Kreds, vel ikke ved deres udvortes Stilling, men ved Aands-Overlegenhed: Royer-Collard og Guizot, begge i deres politiske Tænkemaade streng, Royalister, men begge ved deres videnskabelige Dannelse hævede over dette Parties falske Mening, som kun saae det gjenoprettede Kongedømmes Held i Gjenfødelsen af det gammelfranske Monarchies omstyrtede Former. Royer-Collard havde gjennemlevet den første Revolutions Rædselstid, og alt i denne frygtelig Periode havde han givet Bourbonerne Beviser paa trofast Hengivenhed. Guizot havde under de hun drede Dage fulgt Ludvig XVI til Gent, og havde, som det syntes, ved dette Skridt lænket sin Skjebne uopløseligt til Kongehuset. Men Royer-Collard saavelsom Guizot og selv Hertugen af Broglie havde overbeviist sig om, at den gjenopvakte Folkeaand i Frankrig ikke meere kunde undertrykkes; de erkjendte i Borgerstandens Opadstræben et Fremskridt af den almindelige Dannelse, og indsaae, at det var nødvendigt at tilstaae Borgerstanden en Andeel i Bestyrelsen af de offentlige Anliggender, fordi de begreb den Fare, der opstod deraf, naar Borgeren selv tog sig det, som man negtede ham. En lignende Anskuelse havde ogsaa ledet Ludvig XVIII, da han gav Franskmændene Chartet, og Frankrigs indsigtsfuldeste Mænd uden Hensyn til det politiske Partie, hvortil de hørte, – en Chateaubriand som en Decazes, en Villele som en Talleyrand – sluttede sig til denne Anskuelse. Men Royer-Collard, Guizot og Hertugen af Broglie, den sidste ledet af begge de Første, bragte deres Anskuelse om det constitutionelle Monarchie i Sammenhæng med deres almindelige philosophiske Jdeer; de uddannede disse til et System, som i deres Aand tilfredsstillende løste alle statsretlige saavelsom alle philosophiske Spørgsmaal, og fordi de med dette System traadte op imod enhver afvigende Mening i Ufeilbarhedens Tone, blev dette først spotviis i Bladet Constitutionnel betegnet som Læren eller Doctrinen, hvoraf de selv bleve kaldte Doctrinairer i Betydningen af skolemestererende indbildte Vise, og dette Navn gik snart over paa alle de for største Delen yngre Politikere, som ordnede sig under deres Fane.