Viborger Samler, 1846-04-23
Under 25de f. M. er fattet følgende kgl. Resolution ang. Straffen for Unddragelsen fra det Stavnsbaand, som ifølge den bestaaende Værnepligt endnu paa hviler Bondestanden, og som maaskee ogsaa kan ventes udvidet til den øvrige Befolkning: Den Tid, hvori de undvegne og paagrebne Værnepligtige skulle indeholdes til stadig Garnisonstjeneste, ville Vi allern, have nedsat fra 8 til 4 Aar, og ville Vi derhos allern, have fastsat, at ingen undvegen og paagreben Værnepligtig maa ansættes til Tjeneste i Cavalleriet. (Kbhpst.) Politi= og Borgmesteren i Holbek, Justitsr. Petersen, har nylig foranlediget Scener, der have et ligesaa latterligt som odigst Anstreg og derfor i begge Henseender maae være meget ubehagelige for de høiere Politi=Autoriteter, Amtmandskab og Cancelli, da man nok indseer, at intet er saa skadeligt for Anseelsen som at blive latterlig i de Bestyredes Øine. Bemeldte Politimester fik nemlig forrige Uge i Sinde at forbyde den holbekske Landcommunalforening at holde et Møde, som han af Formanden, Skolelærer Gleerup, var bleven underrettet om, og hvorved agtedes forhandlet om Aftenskolers Oprettelse paa Landet, om en privat Bondestoles Oprettelse, om gjennem Stænderne at anholde og Jndstillingsret for Landcommunerne til Skolelærer-Embeders Besættelse og endelig om at andrage hos Stænderne paa Ophævelsen af Cancelliets Circulaire af 8de Novbr. f. A. Endskjøndt Politimesteren paa Forlangende var bleven nøie underrettet om alle de Gjenstande, man saaledes vilde overveie, hvilket ikke paa nogen lovmæssig Maade kunde forbydes, resolverede han dog, at Forsamlingen ikke kunde tilstedes. Da Foreningen imidlertid, stolende paa sin retfærdige Sag og sin uomtvistelige og lovlige Ret til at foretage, hvad den havde ifinde, forsamlede sig paa den berammede Dag, den 14de dennes, i Holbek, hvad gjorde saa Politimesteren, Jntet mindre end udcommandere hele den bevæbnede Magt, Holbeks Borgercorps, Nationalgarde, som om det gjaldt at frelse Fædrelandet eller i det mindste Cancelliet. Hans Tale til de bevæbnede Krigerskarer, den Maade, hvorpaa han søgte at opflamme deres Mod og Jver til at vove Liv og Blod for den gode Politisag, have vi ikke faaet nøiere Underretning om, men man maa vel antage, at han ikke har undladt at bruge slige Kraftmidler, da de holbekske Borgere eller maa have havt altfor ondt ved at begribe hvilken Fiende deres Hærtog eller Byens Forsvar egenlig skulde gielde. Jmidlertid synes saameget vist, at denne drabelige Politimester under de bevæbnede Krigeres Beskyttelse dog har været betænkt paa at forhindre Blodsudgydelse, idet han, i Stedet for strax at rykke frem med sine Krigere, først opfordrede Formanden forLandcommunalforeningen, at indfinde sig til et Politiforhør, i hvilket Hr. Gleerup imidlertid erklærede, at han ikke kunde respectere det nedlagte Forbud, men kun Magten. Og alligevel gjorde Justitsr. Petersen endnu ikke Brug af den bevæbnede Magt, saa stor var hans Forsigtighed, og Afsky for at give det første Signal til en blodig Katastrophe, til en Borgerkrig; han indskrænkede sig tvertimod til at paalægge Formanden ikke at vende tilbage tilden forsamlede Forening. Og da Hr. Gleerup ogsaa vægrede sig ved at efterkomme denne Betingelse, men erklærede at ville gjøre de forsamlede Landmænd bekiendte med det Passerede og opfordre dem til strax at indgive en Klage til Kongen, saa gik Politimesterens Kjærlighed til Freden saavidt, at han indgik paa dette Forslag, og endog selv personlig begav sig til de forsamlede Landmænd, – hvilket iøvrigt i strategisk Henseende var temmeligt uforsigtigt af den gode Borgmester. Ankommen i Forsamlingen gjentog den sindige Embedsmand sit Forbud, og da Formanden derpaa havde meddeelt det Passerede og fremsat sit Forslag om en Klage, blev dette vedtaget og strax valgt tre Medlemmer til øieblikkelig at affatte den, for at de Tilstedeværende strax kunde underskrive den, hvorpaa man vilde opsætte de øvrige Forhandlinger. Jmidlertid forbleve derefter de Tilstedeværende samlede i en anden Egenskab, nemlig som det nylig oprettede Brandforsikkringsselskab, hvilket Møde Politimesteren først havde isinde ogsaa at forbyde, fordi han ikke syntes at være bleven tidlig nok underrettet derom, men hvorpaa han dog fandt sig deri af sær Naade og Humanitet. Da dette Møde var sluttet, troede Politimesteren, at han nu uden Fare for Byens og Statens Sikkerhed kunde suspendere de militaire Forholdsregler, hvorfor han gav Borgervæbningen Ordre at tage Bajonetterne af og marschere hjem, hvilket heller ikke gav Anledning til videre Ulykke, endskjøndt Landmændene forbleve samlede til et Aftensmaaltid. Selv ansaae han det dog for nødvendigt at forblive tilstede derved med sine Betjente og, patrouillerende omkring Bordet, at formane de Spisende til ikke at udbringe Skaaler, der kunde ansees som farlige for Staten, i hvilken Henseende han gjorde Proponenterne ansvarlige for Følgerne. Omsider tog Hver tilSit, og saaledes endte denne tragicomiske Dag, der unegtelig har grundlagt Justitsr. Petersens Berømmelse. (Kbp.)