Almuevennen, 1842-10-19
Stænder=Forhandlinger. 7. Om vor Statsforfatning. (Fortsat.) Den Deputerede som næstefter Overretsprokurator Christensen udtalte den frisindede Deel af Folkets Mening om de stænderske Comiteer var Sognefoged Petersen. Han talte som følger: "Med den varmeste Jnteresse har jeg fulgt Stænderinstitutionen ved alle dens Forhandlinger; men, naar jeg, saavelsom saa Mange, har fundet, at de synlige Virkninger, Jnstitutionen har havt paa de saakaldte Livspørgsmaal, er saagodtsom for Jntet at regne, da tilskriver jeg dette den Adsplittelse af Tid og Kræfter, som finder Sted, ved at Stænderne bestaae i saa mange Deele. De Forslag, der ere udgaaede fra alle Forsamlinger, om en Forening af disse, fandt jeg saa rigtige, at det var mit inderligste Ønske, at Hans Majestæt allernaadigst vilde tilladt det; men dette er ikke skeet, endskjøndt saa mange og vægtige Stemmer i 1840, saavel i denne som i den jydske Forsamling, udtalte sig for en friere Udvikling af vore Samfundsforhold, og til dette, meente jeg, hørte Stændernes Forening. – Jmidlertid er der blevet denne Forsamling forelagt en kongelig Proposition om Jndretningen af saakaldte stænderske Comiteer, om hvilken Proposition er affattet en Comiteebetænkning af Medlemmer her af Forsamlingen. Naar disse Mænd, saavelsom flere af Forsamlingens Medlemmer, ved den foreløbige Forhandling af denne Sag, og den høitagtede Præsident idag, have udtalt sig for denne Jndretning, som et Skridt fremad til Udvikling af Jnstitutionen, og kort til en friere Udvikling af vore Samfundsforhold, da, endskjøndt jeg bærer den største Agtelse og Ærbødighed for disse Mænd, deres Kundskaber og Meninger, kan jeg i denne Henseende ikke stemme med dem; thi jeg kan ikke deele de store Forhaabninger, de have gjort sig om denne Jndretning. Og hvis jeg havde ventet mig noget Andet i denne Sag af disse Mænds Kundskaber og forhen udtalte Grundsætninger, da skal jeg vel vogte mig for at gaae i Rette med Nogen; Enhver handle efter sin Overbeviisning. Liden Jnteresse føler Folket for Stænderinstitutionen i dens nuværende Skikkelse, men, jeg paastaaer, mindre vil den blive, naar der jevnsides med de fire Stænderforsamlinger, der ved Minoritets vota igjen kan splitte sig i mange Afdelinger, endnu kommer, efter den forelagte Proposition, en femte Afdeling til, da vil, efter min Anskuelse, denne aldeles ruinere Stændernes Betydning. Hvad der skeer eller ikke skeer, jeg troer, at Følgerne af denne Foranstaltning er en Undergravning af Stændernes Betydning, og da jeg elsker denne Jnstitution, ikke alene for hvad den er, men og for hvad den mulig kan blive, saa vil Jngen forundre sig over, at jeg ikke kan stemme for en Jndretning, der efter min Formening vil have Stændernes Undergang til Følge. Og hvad ville vi faae istedetfor de ruinerede Stænderforsamlinger – maaskee en Forsamling, der snarere kunde ansees foret Regjeringscollegium end en folkelig Jnstitution. Jeg gik her til Salen med den Beslutning, at erklære, at jeg ikke kunde afgive min Stemme for denne Sag, saaledes, som den her foreligger Forsamlingen, ifølge de af mig anførte Grunde, og det uden at see hverken til høire eller venstre, men med min Pligt som Deputeret, ikkun at stemme efter minOverbeviisning, for Øie. Men, da jeg nu seer, her er stillet et Amendement af to ærede Deputerede, der gaaer ud paa, at de foreslaaede Stænder-Comiteerfraraades, saa erklærer jeg, at jeg tiltræder dette Amendement." Ligeledes opstod Brændeviinsbrænder Sidenius. og yttrede: "Hvad kan det hjælpe, at jeg, den lidet Begavede, staaer op for at bekæmpe en Sag, som med aabne Arme er bleven modtaget af den nedsatte Comitee, en Comitee, der har bestaaet af de dygtigste Medlemmer, alle valgte af de forskjellige Districter, med stor Stemmefleerhed, i Tillid til deres politiske Anskuelser. Og dog maa jeg desuagtet udtale min Mening i en ganske modsat Retning af Comiteen. Jeg gjør det, for at det ikke skal siges, at jeg har været enig med at grave en Grav, til at begrave vor nærværende Stænderinstitution. Denne vil ved de foreslaaede stænderske Comiteer blive aldeles svækket, og dette skal jeg nu søge efter bedste Evne at bevise. Vist er det nemlig, at, naar Lovudkastene skulle forelægges Stændercomiteerne, førend de komme for Provindsialstænderne, saa ville disse Comiteers Dom faae en ligesaa afgjørende Jndflydelse paa Udfaldet, som de Comiteer, der nedsættes her i Forsamlingen, nu have. Skulle Lovudkastene derimod gjennemgaaes af Stændercomiteerne, efterat de have været Stænderforsamlingerne forelagte, da vil der kun ødes meere Tid og Bekostning, end der behøves. Skulle endelig kun de vigtigste Sager forelægges Stændercomiteerne, da er der Jntet, som meere vil undergrave Jnteressen, for Provindsialstænderne og denne Jnstitution selv, end at alene de mindre vigtige Sager skulle være Gjenstand for dens Virksomhed. Skal Stænderforsamlingen vælge Medlemmer til de stænderske Comiteer saaledes, som det er foreslaaet i den kongelige Proposition, og bifaldt af Comiteen, da mener jeg, at Forsamlingen vil synke ned til et simpelt Valgeollegium, og jeg tvivler paa, at de Deelegerede, der saaledes vælges ikke directe af Nationen men indirecte, ville hos Nationen faae den Jnteresse, som hvis de vare valgte directe af den, og det saa meget mere, som de directe Valg ere blevne Folket kjære. Da jeg nu ikke kan antage, at de foreslaaede Stændercomiteer ville befordre det Ønske, som saa levende har rørt sig i Folket, om en friere Udvikling af vore Samfundsforhold, saa kan jeg for min Person ikke Andet end inderligen ønske, at vi maae beholde, hvad vi have, og ikke ombytte dette med Noget, om hvis Fortrin vi ikke ere overbeviste. Jeg kan under alle Omstændigheder ikke indsee, at Trangen til saadanne Comiteer er saa stor, at det skulde behøves i den Anledning at indkalde en extraordinair Stænderforsamling. Jeg tvivler ogsaa om, at Regjeringen vilde indlade sig herpaa; thi jeg troer, at den har gjort dette Forslag om stænderske Comiteer, for at afværge Petitioner af samme Art som de, der forrige Gang bleve indgivne baade fra den nærværende Forsamling og fra den jydske; og Regjeringen har virkelig fundet et meget godt Middel til at vinde den Tid, som den saa gjerne vil vinde. Jeg kan derfor ikke Andet end vedblive det Amendement, som jeg i Forening med en anden Deputeret har stillet om, at de foreslaaede stænderske Comiteermaae fraraades, som ikke tilfredsstillende Folkets Trang, til en friere Udvikling af dets Samfundsforhold. Det er vel her i Salen blevet sagt, at Folket ikke føler Trang til en saadan Udvikling; men jeg maa modsige en saadan Paastand, og hvis jeg ikke udtalte dette, da vilde jeg svigte den Tillid, som mine Vælgere have viist mig, ved anden Gang at vælge mig til Stænderdeputeret. Dette var folkelige Toner der have lydt høit i de danske Vange, og fundet Gjenklang i frie danske Borgeres Bryst; de have ogsaa lydt til vore jydske Brødre, og vi vente at høre dem sammensmelte med mange malmfulde Røster fra Salen i Viborg, saa at de i Forening kunne lyde op til de kongelige Sale, og tolke de Ønsker og den Trang der boer i Folkets Midte. (Fortsættes.)