Politivennen, 1808-01-01
Kalk ved Patrioters Anstrængelse. (Efter Jndsendt). Det er kommet saavidt, at Kalk er her i Kbhavn nu næsten ikke eller aldeles ikke at faae. Aarsagen er let at indsee, uagtet det ej maatte synes saa. Om endog Opbyggelsen af nye Huse kunde tage Henstand indtil bedre Tidsomstændigheder, hvilket dog ej synes at være Tilfældet, da saadan Byggen synes nødvendig, for at hindre Huslejen fra, at løbe for højt op; saa vil dog ingen nægte, at det jo var en sand Elendighed for Staden om den nødvendige Kalk til Husenes Vedligeholdelse ikke engang blev at faae. Man gjør derfor følgende Spørgsmaal: Dersom et Kalkbrænderi er til, men brænder ikke, kan der da tænkes anden Grund end denne, at der mangler enten a) Sten til Kalkens Brænding, eller b) Brændsel til at brænde Stenene til Kalk med, eller c) Afsætning paa Kalken. Afsætningen mangler ikke. Nu spørges da videre: Kunne vore Kalkbrænderier mangle Sten? Svar: Aldeles ikke. Fare Stene ville ligesaavel kunne komme paa Kystfarere, som Brændet, og om den endog blev dyrere end forhen, fik det ikke at hielpe. Saltholm-Sten kunne end mindre manglee. Hvis Kalkverksejerne henvende sig til Magistraten og denne i Forestilling paa allerhøjeste Sted udvikler Stadens Trang, vil en Vagt til Arbejdernes Sikkerhed paa Saltholmen vist nok vorde dem forundet. Atter spørges: Mangle vore Kalkbrænderier Brændsel? Dersom Svaret er Ja, da spørges videre: Er det vore Kalkbrænderier da umuligt, at bruge andet Beændsel end Steenkul, thi ikke er det Udgiveren bevidst, at andet Brændsel mangler hos os? Nu kan atter svares: Ja, thi de nærværende Kalkovnes Jndretning er saadan, at anden Brændsel ej kan anvendes. Vorder end dette Svaret, da slippe de mig derfor ikke, de Ejere af Kalkbrænderier, som ikke brænde Kalk, endskjøndt Staden er i Trang og skjøndt Prisen er saa skammelig steget. Jeg siger til saadanne Kalkverksejere: Hvorledes slutte J, Medborgere! tro: J, at at det er rigtigt handlet, at lade Verker sligge, hvis Drivt er Staden nødvendig, saalænge der kan tænkes Mulighed til at afaae dem til at gaae? Om eders Hoveder har jeg bedre Tanke. Hvad da, ansee J det for Umulighed at brænde Stene til Kalk af anden Brændsel end Stenkul? i Det vilde vist atter være at tilregne Eder den Uvidenhed, der ej kan findes uden i den laveste Klasse. Opofrelse, ved at slade Ovnene omgjøre, for at kunne bruge anden Brændsel end Stenkul, Trækul nemlig eller Tørvkul, Brænde eller Tørv, - skulde den være Anstødsstenen, O! da skynder Eder at gjøre saadan Opofterelse. Hvad ere J ellers for Borgere, hvad ellers for Patrioter. Man troer om Eder at J have gode Raad til at gjøre slig i Opofrelse, men er dette end ej sandt, saa behøve J jo blot at bekjendtgjøre, at J ville gjerne gjøre slig Jndretning, men mangle Penge. Der vil da findes Pastrioter nok, som ville komme til Hielp til i de fornødne Omkostningers Bestridelse. J Holland brændes Kalk ved Torv. J alle Bjergverker smeltes Metaller ved Trækul. J Norge brændes Kalk ved Fyrrebrænde. Den er altsaa enten en væmmelig Taabe eller en Uven af Fædrelandet, der vil, at vi skulle mange Kalk, fordi vi ere i Krig med den Røvernation, som ejer Stenkullene. Det er bekjendt, at der i de til Kjøge Bugt stødende Dele af Sjælland sindes Kalksten. At begynde Drivten af saadan en Stengrube og at anlægge Kalkovne til Brændingen vil koste Penge, men dersom nogen Grundejer, paa Steder hvor Sten findes, har Lyst til at tjene Fædrelandet og sig selv, ved at bringe et Kalkværk istand, men mangler Penge, da behager han at henvende sig til Udgiveren af Politivennen, der har Aarsag til at troe, at han kan skaffe ham det Fornødne. Skulde den Tanke afskrække fra sligt Foretagende, at muligt en Fred snart vil indtræffe, og at da de jydske, norske, svenske og selv Kbhuske Brænderier vilde ødelægge sligt nyt Værk; da torde denne Bekymring formindskes derved, at et Antal Murmestere forbandt sig til at tage en bestemt Mængde Kalk derfra, for en bestemt Pris, i et vist Tal af Aar; og troer Udgiveren sig ogsaa istand til at tilvejebringe en slig Paategning.