Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1837-10-01
Den Nyseelandske Kæmpekaal gjør ingen Lykke i Sjælland. Tømmerhandlerne kunne være fuldkommen rolige; Stokken af denne Kaal vil aldrig levere Sparer eller andetsomhelst Bygningstømmer, ligesaalidet som Qvæget vil blive fedt af dens Blade. Derimod synes den store Rohanske Kartoffel at ville give, om ikke 1500 Fold, saa dog et saa riigt Udbytte, at man ikke fortryder de 4 Mk. man i Foraaret gav for Pundet deraf. (Aarh. Av.) Naar undtages de enkelte Gange det er falden Dagen" og Kjøbenhavns flyvende Post ind, at polemisere, er Kjøbenhavnsposten kun heelt sjældent bleven gjort til Gjenstand for offentlig Bedømmelse, medens derimod enhver i Privat-Livet har hørt de meest forskjellige Domme om dette Blad. Det var naturligt, at de saaledes fremsatte Domme, hvad enten de vare ubetinget rosende eller dadlende, ikke kunne tilfredsstille den rolige, upartiske Læser af Bladet, der vel i flere Henseender tilfredsstillede de Fordringer man troede at kunne gjøre til det, men og lode flere utilfredsstillede. At Professor P. Hjorth i Sorøe under disse Omstændigheder har henvendt sig directe til Redacteuren af Kjøbenhavnsposten med Ankeposter, han formener at kunne gjøre mod Bladet, og i det han lader dets gode Egenskaber, vederfares fuld Ret, tillige opfordrer Redacteuren til at erklære sig over de paapegede Mangler, kan neppe andet end glæde enhver, der har Jnteresse for dansk Journalistik, og ønsker at den maa udvikle sig i en kraftig og frisindet Retning. Skjøndt vi maa anbefale enhver, hvem denne Sag ligger paa Hjertet, ret nøie at gjennemlæse Skrivelsen selv, ville vi dog her citere et Par Steder af den, for at vise hvorledes Tonen og Sproget er. Efterat Forfatteren nemlig har gjort opmærksom paa Bladets Mangler, siger han om Følgerne heraf: Bladet kunde have de dygtigste Penne i Landet som en Rad af fældede Landser paa sin Side, hvis man blot udstedte en hæderlig Parole, hvis man blot skrev mere humant, mere aabenhiertet, mere loyalt. Man kunde derfor gjerne engang imellem sparke ud og gjøre sig lystig. Det er Aanden og Tonen om at gjøre, ikke det enkelte Ord eller den enkelte Synsmaade. Det er imidlertid ikke blot Klager Forfatteren fører over Kjøbenhavnsposten, thi paa et andet Sted siger han, hvad sikkert mange sande med ham: "Men hvorom alting er, saa maa jeg offentlig herved bekjende, at enten jeg føler mig som christeligsindet Menneskeven, eller som Kongens troe og taknemmelige Undersaat, eller som dansk, fri Skribent, saa er mit Ord det samme: Gud være lovet for denne Kbhpst., selv faaledes som den hidtil var med alle dens Feil og Udyder. Naar Forfatteren til Slutningen som Forsvar for Kbhpsts. Udskeielser anfører, at den danske Regjering ikke har fundet det passende at lade skrive mod Bladet, og at Regieringsmænd saa lidet ere optraadte imod dets Artikler; da kan man ikke andet end ønske at Vedkommende ret ville lægge sig disse Ord paa Hjertet. Herkan naturligviis ikke være Tale om, at Regjeringen skal indlade sig i Pennefeide med Journalerne, men hvad man, efter det Kulturtrin hvorpaa Nationen, staaer, med billighed kan fordre, det er unægtelig som Hjorth siger, at Regjeringen svarer paa Tiltale. Mangen feilagtig Anskuelse hos Borgerne især dem, der ere fjernede fra Kjøbenhavn og uden Forbindelse med de derværende Regjeringsmænd, vilde ved saadanne Svar kunne rettes, og heelt vanskeligt vilde det da blive at svække Tilliden til Regjeringen. Naar Embedsmændene nu tie, da burde de dog erindre, hvor heelt anderledes deres Forgjængere handlede i den for Danmark saare vigtige Bondesag under Reventlow, og neppe tør vel nogen fremsætte den Mening, at hine derved led Skaar i deres Agtelse, men meget mere maa det vistnok indrømmes dem, at de handlede baade som Kongens og Folkets troe Mænd.