Københavns Adresseavis, 1791-12-19
Bekiendtgjörelse for Interessenterne i det danske asiatiske Compagnie. Udkaster til den nye Octroi for Compagniet paa 20 Aar fra 12 April 1792, tilligemed de af Directionen i den Anledning meddeelte Bestemmelser og Oplysninger ligge fremdeles til Afhentelse paa Compagniets Bogholder-Contoir. Sammesteds forefindes og alle Sögnedage fra 10 til 1 Slet, en dertil indrettet Bog, hvori enhver Interessent anmodes om, i Folge, den Udkastet tilføiede kongelige allernaadigste Resolution, inden dette Aars Udgang at afgive Erklæring om han vil med Pluraliteten efter Actiernes Antal interessere i Compagniet ef tet den nye Octroi, saaledes som den er tilbuden i Overeenstemmelse med hvad som endvidere findes udi Directionens Bestemmelser paa Sang. stungen af et Selskab paa Landet i Anledning af en Mands Fødselsdag den 12 Decbr. 1791. Denne Dags Holtid vi sildig vil glemme, Denne Dags Fryd i vor Minde, skal staae, For vores Glæde vi intet vil dæmme, At den kan stige saa høit den kan naae Derfor vi nu med forenede Røst, Først drikker, saa synger af følende Bryst Hvo kan fortænke os, om vi er glade, I en Forsamling som vi nu er her, Hvor vi kan nyde og hvar vi kan smage, Glæden som ikke usømmelig er; Thi at den er ædel, det paastaaer enhver, Som Dyden og vennefuld Selskab har kier. Men nu til Sagen - og Sagen er denne: Drikker af Glassenes bredfulde Maal, Høit op til Himlen vort Ønske skal stige, Synger og drikker Hr. ... en Skaal. Vi alle tilønsker Ham Alfaders Held. Ei mindste Bekymring forstyrre hans Vel. Gid vi Ham sildig iblandt os maa savne, Denne Dag skal vi da oftere see Han, som altid finder Lyst i at gavne, Han falde sildig for Døds grumme Lee, Nei længe han leve - sund - sorgerie og froer Og nyde Livs Glæde i ustyrret Roe. Ogsaa for Dem nu, agtværdigste Kone, Fylder vi alle vor Glas til sin Rand, Og til at synge, hver hæve sin Tone, For at tilønske Dem alt hvad vi kan Vi ønsker nu alle med Glasset i Haand, Nyd Glæden, som skienkes ved Ægteskabs Baand. Nu for vor Vennekreds Sangen skal lyde, Og til vor Samlings Høitidelighed, Vil vi at Glæden fra Hiertet skal flyde, Og enhver ønsker sig hvad han heest veed - Og derpaa saa springer og dandser omkring, Og muntert hver svinger sin Dame i Ring. CARRIE. IDr. Aar 1715. tiente tre Konger. i 43 Aar. og blev her nedsat Aar 1791. Paa Pladen paa Kisten. Er alt Skabt kun Udvikling, Oplysning og Forvandling: Hvad var jeg, for jeg blev Hvad er jeg? Hvad bliver jeg Støv i Almagtens og Forsynets Haand Ved en elsket Søsters Grav d. 9 Dec. 1791. Saa blev da ogsaa Du, dyrebare Søster, et sørgeligt Beviis paa den daglige Erfaring, at Døden hæver sin grumme Lee saa vel over Ungdommens gyldne Lokker, som over Alderdommens graa Jsse. Jkke skal kjøbte Lovtalere vanhellige Dit Minde ved opskruet Roes; thi din lyse Daad, som retskaffen Ægtefælle, om Moder, lydig Datter og sand Veninde, grov Dit Eftermæle dybt i hver Ædels Barm, som nød og kiendte Dit sieldne store Værd. Aldrig, Salige, kan jeg glemme hvad du var mig, som Søster og Veninde, da ofte din livsalige Godmedighed, din ædle Velvillighed og din uforanderlige Venskabe, lighed gjorde mangen skummel Udsigt lys for min Aand. Gud lad min Vandel ligne Din, saa vil jeg og som Du, i min Dødstund kunde giennem Dødens Angest glad skue ind i Evig M. J. T. heden. Dem Andenken meiner Freundin der Kammerrathin Ma TInske, gedohren Oræk, den 14 Dec. O! ante Mutter deiner lieben Kleinen, O i beste Freundin, mir fo lie, so mehrt, Bo frih schon holte Cott Dich zu den Seinen, To früh ward Dir der Tugend Lohn gewahrt. Fur Dich 2var lanter Heil, dach for den besten Catten, Für Kinder und für Freunde grosser Schmerz! Was die und vir en Dir und Deinem Umgang hatten, Das fühlet wehmuchsvoll jegt ihr und under Herz. Sanst schlumre denn in Deinem stillen Grabe, Kein Leiden stort jent Deine susse KakMein frahnend Auge 2eigt, mas ichove lohren habe, Was Du mir varst, og edle Freundin, Du O! troste Eviger den Hochbetrubeen, Senk in sein tilbes kummervolles HerDen Trost des Wiedersehens der Geliebten! Und dies, dies lindre seinen tiesen Schmerz. L. S. Mester. Tanker ved en Moders Grav, den 7 Dec. 1791. Grusomme Død, du Glædens Forstyrrer, du Sorgens Stifter, du hele Menneskeflægtens fælleds Fjønde og Tyrann, skræksom anhørte jeg den truende Stemme, - skielvende betragtede jeg det dyrebare Rov, du ubarmhiertige gik bort med - bedrøvet og nedslaget saae jeg een elsket Moders sidste Levninger nedlægges i Jordens sorte Skiød. Uforglemmelige Moder, hastig forsvandt da hine glade Dage, hine lykkelige Øieblik, i hvilke du med det mildeste Hierte, og ømmeste Moderkierlighed styrede mine svage Trin paa Livets slibrige Bane, ei meer er nu min hulde Moder, der saa kierlig rettede mit unge Hiertes Feil, gav mig Smag paa Dyden, og var mig det store Mynster paa uskrømtet Gudsfrygt og sand Menneskekierlighed. Forklarede Moder, hellig vil dit Minde være mig og evig din Erindring. N. 84244 Gaver. Deres Velærværdighed ombedes at have den Godhed at uddeele de hermed følgende 10 Rdlr. til de meest Trængende i det almindelige Hospital efter eget Godtbefindende. Khavn den 15 Decbr. 1791. Atter have vi modtaget en nye Prøve paa Menneskevennens Ædelmodighed mod fine lidende Medchristne. De ønskeligste Følger have vi al Grund til at forhaabe, naar flere tillige anvender hver deres forskiellige Evne til at at ophielpe Fattigvæsenet, og paa mange Maader bidrager deres til, at lette Menneskelighedens Elendighed. Vi aflegge den inderligste Taksigelse paa de Fattiges Vegne. E. Olsen. S. Ament, const. Jnspector.