Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-12-07
Nu gaae vi ind i det skjønne Gallerie, som jeg erindrer mig som Barn at have seet aabne. Det første Malerie, man her bliver vaer, er Hertuginden af Angouleme, da hun 1814 i Bordeaux tager Afsked med Jndvaanerne, og uddeler til dem hvide Baand. Hun forestilles i det Øjeblik, da hun har udgivet alle sine Baand, og tager de hvide Fjer, som prydede hendes Hat, for at give dem til Officererne og til Folket, der omringer hende. Dette Malerie er bleven rost og critiseret, og begge Dele indtil Yderlighed. Ansigterne deri ere talende, men det er for fuldt. Sully, som besøger det Capel, hvori vor gode Hendrich d. 4des Hjerte gjemmes, er overmaade vel udført. Den gode Gamle sidder i en Lænestol, synes hensiunken i sørgelige Betragtninger, og et levende rørt ved Synet af de jordiske Levninger af den store Konge, hvis Agtelse og Fortrolighed han havde besiddet i saa høi en Grad. Ligegyldigheden, som viser sig i Ansigtstrækkene af det unge Menneske, der er hans Ledsager, og som blot synes sysselsat med at betragte Kirkens Architectur, er saa ganske modsat den gode Sullys rørende Eftertanke. Nær ved dette seer man et Portrait, som forestiller Diane af Poitier, der bønfalder Frantz d. 1ste om Naade for sin Fader. Det fortjener fuldkommen al den Roes, hvormed det overøses, thi hvilken Ynde er der udbredt over det Hele, og hvilket skjønt Hoved og engleligt Ansigt har Diane, man bemærker allerede i Frantz den 1ste Ansigtstræk, at han nu føler mere end Medlidenhed for den skjønne Bønfaldende. Træt af min Gang vil jeg hvile mig herved, for ogsaa at give Dig Tid til at aande, min elskede Moder, thi vor Reise har været trættende. Jeg vil ikke misbruge Din Taalmodighed – altsaa Fortsættelsen i næste Brev. Sprogetøier. (See forr. No.) Hundsvot, en. 2) Nogle paastaae, at det skal betyde Hunnus fut, han var en Hunner, hvilket da i Sammentrækning er igjennem Hunnusfut og Hundfut blevet til Hundsfort; thi, sige de, man troede, ei at kunne betegne et slet og nederdrægtigt Menneske bedre, end ved at kalde ham en Hunner, en Karl, hvori der ei flød mindste Smule ærligt tydske Blod, altsaa et bundfordærvet Menneske, der nedstammede fra Hunnerne. Andre mene igjen, at Ordet skal sige det Samme som Hundevoigt, eller Hundewarter, til hvilken Bestilling de gamle Tydske kun toge Slaver, Vendere og fangne Hunnere, siden de allerede ansaae disse Mennesker for saa æreløse, at de ei engang maatte lære de allerusleste Haandværker. B. S. J. Janhagel. Simple Mennesker, Pøbel, især i Holland Søfolk af det ringeste Slags. B. N. W. og S. H. J. Klaus Klumpe. – Klaus, Claas, Nicolaus. Klaus Klunder, et Øgenavn. J Hamburg siger man Klas Klump; men muligviis skal det dog være Klaus Klunt, da Klunt betyder i Ostfriesland, som Kluntie i det Ditmarske, en grov og ubehændig Person. Klunt har man forenet med Klaus, fordi en forklædt Hellig Nicolaus, eller Fastelavnsnar, skrækkede Børn paa Hellig Nicolai Aften. B. N. W. Klas Klump, en liden tyk Karl (Hamburg.)S. H. J. Krabat, en. - Krabaten, eller Krawaten, Kroater. Muntre Børn, der springe lystigt om, kaldes latse Krabaten. B. N. W. Krakiler, en, og krakilsk. – Krakeel er en nederlandsk Omdreining af Franskens querelle, Latinens querela, da dog ingen Trætte løber af uden Klage. Maaskee det og kommer af Ordet krakken, knage, knække (hvoraf Krak mandel, en) saasom Trætte giver Larm. R. J. H. - Krakelen, trætte, tvistes, synes at 2) Af Hundshufwud, Hundehoved, med Udeladelse af Mellemstavelsen, huf, mener Jhreat Ordet er dannet. være et heelt utydske Ord, men bruges dog saa jevnligt, at det maa tilstaaes Borgerret. OgsaNürnbergeren høres sige: "hier stet man selten krakeelen, es sey dann auf der Bierbank. Der Krakeel, Trætte, Tvist. B. S. J. Kumpen, en. - Kumpaan, Kump, en Staldbroder. Det er et gammelt tydske Ord, hvoraf de Franske og Jtalienerne have dannet deres Compagnon og Compagno. J gamle Brevskaber kaldes Raadets Medlemmer i en By, Raadmændene, des Rades Kumpane, Raadskumpener. B. N. W. Lømmel, en. - Lummel, der, som hos os, et ubehøvlet Menneske; men somme Steder betyder det og deels en Kjærlingepræst, deels en Dagdriver. B. N. W. Ludder, en. – Luddern, være dorsk, eller doven. Tillige betyder det, deels at være liderlig, deels at sætte Lokkemad ud for Vildt. Schindluder kaldes den usle og udmarvede Hest, der er neppe værd at slaae, schinden. B. N. W. og S. H. J. Lurendreier, en. - Den Skipper, der foretager utilbørlige Seiladser, medbringer forbudet Gods og driver Snighandel, kaldes i Nedersachsen Lurren Dreier, Lurden Dreier; og de falske Breve, Passer, Skibspapirer, han betjener sig af, føre Navn af Lurden. B. N. W. Luusangel, en, Gier. - Angel er Endelsen for adskillige Skjældsord, maaskee fordi de gamle Angeler stode hos de øvrige Sachsere i ondt Ny som underfundige og slemme Menneskeer; hvortil deres første Sørøverier langs alle Kyster vel bidroge en heel Deel. B. N. W. Mær, en. - Mare, Schindmare, en ussel og udpiint Hest. En Vierlander=Bonde og Frugtsælger, som havde hørt Barnet i et Hamburgerhuus kalde Moderen ma mere, spurgte samme Barn engang ved sin Ankomst: is eere ole Mare to Huus, er Jeres gamle Mær hjemme?"S. H. J. Natteravn, en. - Nagterave, Nattesværmer. B. N. W. (Fortsættes.)