Den Vest-Sjællandske Avis, 1840-01-21
Indenlandske Efterretninger. Slagelse. J Berl. Tid. Nr. 14 findes Fortsættelsen af den i Nr. 9 omtalte Udsigt over Norge. Vi uddrage deraf følgende: Vi have allerede med Hensyn til Pengevæsenet anført, at man for at danne den nye Bank udskrev en Sum af 2 Millioner Species r. S.; men foruden denne har man desuden paalignet Landets Beboere en Sum af 2,342736 Norske Spd. Sedler for dermed at indløse de ældre Rigsbanksedler, som bleve satte ud af Omløb. Denne Sum svarer til næsten 23 1/2 Millioner Rigsbanksedler, thi, saaledes som det allerede i vort sidste Afsnit er bemærket, bleve Rigsbanksedlerne reducerede i Forholdet: 10 Rbd. for 1 Norsk Spdr. Heraf sees da og saa, at man i Norge, siden Adskillelsen fra Danmark, i de tre Aar 181416 maa have sat betydelige Summer Sedler i Omløb; thi af de Danske Seddelpenge kan der ved Adskillelsen kun have circuleret 5 Millioner Rigsbankdaler. Disse vigtige Omstændigheder maae ikke tabes af Sigte, naar man vil anstille Betragtninger over Norges Tilstand og Forhold til Danmark. - Skatten til Jndløsningen af Sedlerne blev udredet i Tidsrummet fra 1817 til 1827 med omtrent 220000 N. Spdr. aarligt, skjøndt selve Sedlerne allerede i Aaret 1817 ved andre Midler (Laan) vare inddragne. Og denne Skat var, som sagt, trykkende, ligesom den tvungne Udskrivning af 2 Mill. rede Species; men Offeret havde imidlertid ikke været for stort, dersom man ved alle de anførte voldsomme Midler havde i en passende Tid tilveiebragt et fast Pengevæsen, en Pari-Cours. Dog dette var ikke Tilfældet, og trods den udvidede Handel og Skibsfartabe Sedlerne endnu 10 pCt., til hvilken Cours (110. pCt.) Banken dog er forpligtet til at løse Sedlerne. Mange og bittre Klager ere hørte i Norge over Banken, og sikkert ikke ganske uden Grund. – De svære Byrder, som ligge paa Handel og Skibsfart, have naturligviis været en Gjenstand for forrige Aars Storthingsforhandlinger; men den nye Toldtarif for de 3 følgende Aar indeholder ingen væsentlige Forandringer. Folkerepræsentanterne finde det rigtigt at vedblive en urimelig, forkastelig Handelspolitik de udtale sig for Forbud og høie ind- og udgaaende Toldsatser og store Skibsafgifter, hvorved enhver Fornødenheds Artikel fordyres; ja selv Tolden paa Brød kornet, skjøndt man ikke kan brødføde sig med Landets egne Kornfrembringelser, har man ikke villet opgive. - Som overalt i Europa, saaledes ere ogsaa i NorgCommunalafgifterne stedse i Stigen, og Antallet af Fattige tiltager. Ved forrige Aars Storthing har man angivet disse Afgifter til 800000 Spd.; man fører lydelige Klager over dem, og Storthinget har dog søgt at befrie Folket for nogle af dem, idet for Fremtiden flere ikke ubetydelige Udgifter, som før bleve bestridte ved Communen, skulle overdrages til Statskassen. - Men disse nye Byrder, som Statskassen, paatager sig, ville endmere forøge dens Udgifter der allerede nu ere voxede særdeles betydeligt og ere blevne en Gjenstand for Oppositionens Kritik. Man seer af Kongens Udsigt over Forsvarsvæsenets Tilstand, at dette er i en meget slet Forfatning, og at de i en lang Række af Aar bevilgede omtrentlige 350000 Spec. ikke vare tilstrækkelige til Landmilitair-Etatens Vedligeholdelse, og at derfor nye Midler maae skaffes tilveie. Det samme er Tilfældet med Søetaten. Norges vigtigste Forsvarsvæsen er vil Martuen, men mee 175000 Spd., om man indbefatil de sidste Aaringer har bevilget aarligt hertil, var det naturligviis ikke muligt at anskaffe Krigskibe, af hvilke Norge ved Udgangen af Aaret 1838 kun besad 1 Fregat, 3 Orlogsbrigger, 2 Kanonskonnerter, 38 Kanonschalupper, 3 Morteerschalupper og 39 Kanon joller. – Det er jo ogsaa indlysende, at Udgifterne desuden, alt eftersom Folkemængden og Collegialforretningerne tiltage, i Forhold dertil maae stige. Man har derfor i forrige Aars Storthing andraget paa Udvidelse af Collegial- og andre Bygninger, Forøgelse af Embedsmænd o. s. v., og vil Norge holde Skridt med det øvrige civiliserede Europa, da vil der ogsaa være Krav paa nye Udgifter for Storthinget. Der er altsaa ingen Tvivl om, at Udgifterne endmere ville stige, skjøndt de jo paa den anden Side maae aftage, alt eftersom Statsgjælden formindskes og afbetales.