Politivennen, 1802-01-01
Om Stormen den 3die November, og nogle skjønneHandlinger, som den gav Andledning til. Følgende er indsendt til Udgiveren af disse Blade: Af Adres-Avisen No. 375 sees at Helsingørs Færgefolk, NB. disse havde ved Lejlighed været som Lodser her paa Stedet, under 3 Nvbr. har bjerget Mandskabet, fra Kapt Nie Drevib kantrede Skib, paa de gamle 3 Kroner; kunde der ikke i Deres Blad omhandles, hvorfore Kjøbenhavns -Færgelagets Folk, foregagende, i saa vigtig Henseende, ikke opfyldte Menneskehedene; P ligter, disse sidste skal forgjæves have prøvet en Tour til Søes, dog ikke førend en Premie, som der siges, af Hr. Staal. Hagen, var lovet til den eller dem, som vilde bjerge det skibbrudte Mandskab, som ved Toldboden kunde sees at staae paa Skroget. Jblandt Helsingørs Færgemænd, skal en ved Navn Bache, været Formand, og kækt viist sine Pligter, ved Tilbagekomsten vilde han aldeles ingen Betaling modtage, da benævnte Bache tilligemed de øvrige Hels. Færgefolk svarede, de havde allene gjort deres Pligter; altsaa blev Mandskabet reddet ved disse kække Folk, der muligt ellers ved førstes Feighed maatte have druknet. Fra de 2de Nordbaade, som somme Dag forliste, lige for Nyeholm, viiste sig en af Holmens Underofficerer, hvis Navn skal være Terkild Slogtt, med at vove sig langs paa de saa kaldet Stakader eller Paliiader, og trak efter sig en Baad, hvorudi var 3 Mand, for at berge en der staaende Svemand, som og lykkedes; upaatvivlelig vil disse Folk, ved Undersøgelse, blive belønnede. J Anledning af ovenstaaende Tilmældelse maae Udgiveren, til Læserens Underretning, om Tildragelser der ere saa almendeltagelige, tilføje hvad derom er kommet til hans Kundskab. Uagtet det om Natten før den 3 Nov. havde stormet temmelig, var det dog egentlig om Morgenen ved Kl. 8 omtrent, at den hæftigste Nordvest gjorde næsten alt Sømandskab unyttig. Strax efter Kl. 8 kantrede Skipper Dreviss ved Trekroner, og man saae fra Toldboden Mandskabet, der klyngede sig ved Vraget, for at berge Livet indtil Hielp kunde naae dem. De maatte med største Aarsag haabe denne, saa nær ved en Stad, hvor der er saa mange Sømænd og saa mange Baade. Jkke desto mindre saae de dette Haab næsten sluft. Jblandt de mangfoldige Mænd, der fra Toldboden med Rørelse besknede disse ulykkeliges Fare og den almindelige Sønød, var ogsaa Købmand Hagen. Han udlovte strax en betydelig Belønning, for den som kunde redde disse Skibbrudne. Nogle Københavns Færgefolk gik nu ud, men vendte snart med uforrettet Sag tilbage. Hverken de selv eller deres Fartøj syntes skikkede til sligt Foretagende. Det begyndte allerede at afines og Tilskuernes Sorg og Harm vorede med Faren for de Ulykkelige. Men nu foretog sig nogle udenbyes Mænd: Lars Bache, og med ham Frederik Vilhelmsen, Peder Magnusen og Lars Jensen Vorm alle af Helsingørs Færgelag, der lykkeligviis laae hernede, samt to Tjenestekarle Christian og Jens, at sejle derud. Lars Bache sejlede op langs med Landet for at faae Vinden for Vraget, kastede der et Dræg ud, og firede sig derfra ned mod Vraget, og ved Linier og Bøjer, hvorpaa de Ulykkelige kastede sig og hvorved de blevne dragne igjennem Vandet til Baaden, lykkedes det at redde dem alle paa en Dreng nær, der allerede var omkommen. Ved Tilbagekomsten vilde Hr. Hagen med Fornøielse have udbetalt Lars Bache den belovede Premie, men denne vilde ikke modtage den; han havde, sagde han, gjort, hvad der var gjort, for at redde Menneskerne, men ikke for at fortjene Penge. Saa megen Ære denne Redningsdaad giør Lars Baches Mod og Overlæg, hans Medmænds Ufortrædenhed og Hr. Hagens Hjerte, saa ondt maae det gjøre hver for Menneskeheden, for sin Nations og Stads Hæder ivrig Københavner, at der ikke her er bedre Anstalter til Redning i slige Tilfælde, end at det skal beroe paa Hændelser, om en Helsingørs Færgebaad netop er her, eller om et Skibs Mandskab, efter en heel Dag at have anraabt Københavns Søfolk om Hielp, skal omkomme for deres Øjue. Færgrbaadene her til nen ere sikkert ikke de bedste, endskjønt parge ændenes Laugs Artikler af 29 April 1604 give gode Forskrivter desangaaende. Koslene selv ere degnden ikke alt for godt i Ord; for Villighed. Men skulde def være et alt for vavet Forslag, at der paa Admiralitetets Bekostning byggedtes et par Ciorm aade hertil Reden, og at samme i enhver Storm laae færdige, bemandede med dierve ig kyndige Sømænd, og forsynede med alle optænkelige Redningsredskaber? En Sømands Liv maae være kestbart i et hvert Admiralitets Øjne; et Menneskes Liv er dyrebart for enhver, der selv er Menneske. Tak være dig ædle Lars Bache og dine uforsagte Staldbrødre! Jreddede Mennesker, og J viste, ved Eders ædle Uegennyttighed, at J fortjente den store Lykke, at have frelset Brødre!