Aarhuus Stifts-Tidende, 1828-11-18
Det er mig ikke bekjendt, at de, som søgte Capelland, erne ved Fruekirke, have faaet nogen Ordre, at prædike, en heller, at det kjøbenhavnske Universitets Professorer bleve underrettede derom. Men om saa var, paastaaer jeg dog at Jngen af de (Prædikener), som holdtes for nysnævnte Herrer, kan kaldes en Valgprædiken, thi de have intet Valg, Frue=Menighed har heller ingen. med eet Ord, Kongen kalder, han har Valget, og for ham prædikede Dr. Rudelbachikke. At Professorerne forhen havde Kaldsret, afgiør dog Intet, skulde man troe, Thi de kunne dog vel ikke vælge ifølge en Ret, som de have mistet. Recensionen over Dr. Rudelbachs Prædike, kjendte jeg hidtil kun af Jndhold. Literaturtidenden læser jeg ikke; men jeg vidste at denne Tidende har Privilegium paa, at optage anonyme Recensioner, og da jeg endnu intet Tilfælde vidste, hvori den havde ladet dette Privilegium ubenyttet, kunde jeg ikke Andet mene, end at nysnævnte Recension ogsaa var anonym, og at der, under dens Forfatter, gandske vel kunde stikke en Stræderprofessor fra Valby. Paa denne Vildfarelse har De, Hr. Faber, gjort mig opmærksom, og jeg takker Dem derfor, thi det er mig, i Striden med Dem, kun om Sanghed at gjøre. At jeg nu ikke skulde torde nævne mig offentlig, deri farer De vild, og naar De, under disse Linier, har læst mit Navn, haaber jeg, at De erkjender Deres Vildfarelse med samme Oprigtighed, som jeg min. Bogstavet har i Ordet Jnseration er en "Jnsertion af Sætteren, og slige Smaaligheder burde De, som en Mand af fat Alder og alvorlig Art, ikke hænge Dem i. Vilde jeg det, da var det mig let, i Deres Skripturer at opdage Feil, som ikke kunne komme paa Sætterens Regning. For blot at anføre e et Exempel - hvad vil det da sige, at de, som søgte Capellanierne, bleve paalagte at prædike: Er det Dansk. En Tertianer i Aarhuus=Skole, eller hvor De ellers lever i Verden, maa kunne overbevise, Dem om det Modsatte. Men hvad kommer alt Dette Sagen ved? Hvorfor undviger De mig, Klammerie med Dem vil jeg ikke have De miskjender mig; Personligt fornærme Dem viljeg ikke De troer mig ilde uden Grund. De ønsker, at jeg maa sove vel; jeg ønsker, at De maa vaage vel, og jeg troer, at have ønsket Dem den bedste Deel. Jeg gjentager min Opfordring, at De offentligt skal bevise, med hvad Grund De i Deres Jyllandspost har omtalt Grundtvig, Rudelbach, Lindberg, Busk paa en vanærende Maade. Dermed begyndte vor Forhandling, og indtil dette Øjeblik ere vil ikke slunne derover. Skylden er Deres. Et fordomsfrit Publikum maa erkjende, at De, i alle Deres tre Repliter, gaaer Hovedsagen en heel Miil, forbi. Jeg venter blot paa et grundigt Gjenmæle fra Dem, for at forsvare den gode Sag saaledes, som det sømmer sig. Hvad vi hidtil have skrevet, vil Læseren betragte som et Forspil, som et muntert Ridt og Kamppladsen. Og nu holder jeg indenfor Stranken, rede, at forsvare Sandhedens Vidner. Forsøg De at bevise, at de nævnte Mænd, ikke fortjente dette Prædikat, og jeg skal bortvifte Deres Beviis Forsøg som Avner. Dermed Farvel til næste Møde. Kjøbenhavn, den 1ste November 1828. H. J. Brøndum, Studerende. Tilgivelse. til Hr. S. At i javist tør i Avisen. De staa frem paa denne Viis; Thi De skjuler ei Sottisen. Gir Dem, Stakkel! selv til Pris. Morsom er De kjære Kryster, Komisk er den Angst De har, Naar de lange Øre ryster. Skaldet, latterlig og bar. Ei jeg vil af Pinden vippe En saa herlig Pleuromand, Som i Angsteen monne slippe Høist - en Draave luntent Vand.