Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1816-11-26
Aarsagen til Solformørkelser er bekjendt. De burde rettere hedde Jordformørkelser, da Solen, som et Lys, ikke kan formørkes. Naar Maanen, som et mørkt Legeme, stiller sig imellom Solen og os, saa kaster den i denne sin Stilling sin Skygge ned paa Jordkloden, der paa samme Tid er fuldkommen oplyst for Maanens Beboere. Disse see derfor en Maaneformørkelse, naar vi see en Solformørkelse. Solformørkelse indtræffer aldrig uden i Nyet, de paa samme Tid Maanen maa søges det, hvor Solen staaer. Den bestaaer altsaa intet andet end Solens Bedækning af Maanen. Da Solen nu ikke virkeligen mister sit Lys derved, men det kun unddrages Jordbeboerne ved Maanen, saa følger heraf, at Solen ikke er i lige Grad formørket paa alle Stedet her paa Jordkloden. Solformørkelserne kaldes derfor enten partial, naar Solen kun tildeels er bedækket, og koral, naar den ganske skjules af Maanen. Staaer Maanens Middelpunct i lige Linie under Solens, saa kaldes det en Central-Formørkelse. Da Jordens Overflade er 14 Gange større end Maanens, saa kan Maanens Skygge ikke fuldkomment bedække den oplyste hele Jordens Halvkugle, men det er kun en liden Deel, som berøres af Maaneskyggens Spidse. Det er derfor meget begribeligt, at der ved lys Dag paa andre Steder kan indtræffe Solformerkelser, som vi ikke kunne see, fordi vi ei befinde os det, hvor Maanens Skygge falder hen, og at altsaa en Solformørkelse kan være total paa et Sted og partial paa et andet, Synet af en stor, især total, Solformørkelse er meget mærkeligt, og man seer under samme alle Virkninger af Natten. Fuglene falde til Jorden. Stjernerne komme tilsyne og Morkheden er, om ikke større, saa dog mere paafaldende og føleligere, ligesom om Natten. Men de totale Solformørkelser ere meget sjeldne. J det Hele indtræffe vel langt flere Sole end Maaneformørkelser; men da Solformørkelset stedse kun ere synlige paa en ringe Deel af Jordfladen, saa ere de for et bestemt Sted synlige Sol formørkelser langt sjeldnere end de synlige Maaneformørkelser. Forholdet er som 4 til 11. Det er meget lettere at beregne naar Maaneformørkelser end naar Solformørkelser ville indtræffe. Jmidlertid har Astronomen de Vaucel allerede for en Deel Aar siden beregnet, at der i Paris fra 1774 til 1900, vil blive 59 Solformørkelser synlige, hvoriblandt der ikke vil være nogen total, og kun en ringformig den 9de October 1847. Solformørkelser, især de større, ere allerede af de ældste Nationer og Forfattere blevne anseete for meget mærkværdige Begivenheder. J det trettende Capitel af Propheten Esaias omtales de; ligeledes i Homet og Pindat. Omstændeligst handler Plinius, derom (Hist. nat. 11 12), efter hvem Thales skal blandt Grækerne have været den første, der forudsagde en Solformørkelse, nemlig den, der, efter Hero dets Beretning, i det 6te Aar af Krigen imellem Lydierne og Mederne, forvandlede, under Slaget, Dag til Nat. Engelskmanden Costard har beregnet, at det maa have været den 9de Maji 603 Aar før Christi Fødsel. Man seet her, hvor meget saadanne Begivenheders Bergning kunne bidrage til Tidsregningens nøiere Bestemmelse, og hvorledes den ene Videnskab rækker den anden Haanden. J Bogen Part de verisler ses dates, Pars 1770, finder man en nøiagtig Fortegnelse over de Formørkelser, der ere indtrufne lige fra Begyndelsen af den christelige Tidsregning. (Fortsættes.)