JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-08-03
Viborg, d. 27 Juli. Den tordensvangre Luft har nu i omtrent 14 Dage givet næsten daglig Torden og Regn her og i Omegnen. J Gaar var Tordenen stærkest her og ledsagedes af stærke Regnskyl, der holdt ved næsten til Aften. J Dag regner det atter og endnu er Luften fuld af Regnskyer. For sorte Bondekirsebær, der i Aar ere mislykkes, forlangtes i Dag 26 s. Pundet. Nye Kartofler koster 32 tz. Skjeppen. – Tordenveiret i Mandags Eftermiddags har været overordentlig stærkt baade vesten og norden for Randers. J Hobro var det især voldsomt og ledsaget af Storm og en Art Skybrud, med ualmindelig store Hagel og Jisstumper, som sønderslog mangfoldige Vinduesruder. Fra Bankerne nedskyllede saameget Sand, at mange Brønde ere blevne ganske tilstoppede; Haugerne ødelagdes, eet Huus stod Fare for at blive bortskyllet og tvende Skibe løsreves. Dagen efter havde man igjen et strængt Veir i Hobro.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-08-03
J Aaret 1817 afgik, efter Befaling fra Regjeringen i de nordamericanske Fristater, et Gesandtskab til Sydamerica, hvis Gesandtskabs secretair, H. M. Brockenringe, derpaa udgav sin Reise. Den agtelsesfulde Maade, hvorpaa den americanske Regjering behandlede de ny sydamericanske Fristater, havde en meget velgjørende Jndflydelse paa deres politiske Udvikling. Den Tanke, at have vakt en stor, fri og mægtig Stats Deeltagelse, forhøiede deres Mod og opmuntrede dem til nye Daad, uagtet dog denne Stat nægtede dem den saa ivrigen begierte Hjelp. Ved Jnsurrectionskrigens Udbrud befandt de spanske Colonier i Sydamerica sig i en haard Stilling. Selv de Rettigheder, som de Nationer, der sukke under orientalsk Despotismus nyde, vare dem ganske nægtede. De turde ikke lægge Vind paa nogen Jndustriegreen, som blev dreven i Spanien. Alle om Menneskenes Pligter og Rettigheder handlende Videnskabers Studium var strængt forbudet.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-08-03
Jngen Jndbygger turde lade sin Søn opdrage i et fremmed Land. Forbudet mod Bøger strakte sig næsten til alle Værker, der ikke udelukkende handlede om Theologien, og endog Robinson, Crusoe fandtes paa Proscriptionslisten. Ved saadanne og lignende Midler kunde den spanske Regjering forskaffe de meest trykkende Anordninger Adgang i Colonien, og lige indtil Slutningen af det forrige Aarhundrede holde de lavere Classer i en Tilstand af Uvidenhed og Overtro, der mindede om Middelalderens tidligste Tider. De pavelige Dispensationer, hvis Salg Rom havde overladt til Spanien, stode her endnu i deres fulde Værd. En af de mærkværdigste, som Forf. anfører, er den, som tilsteder en Tyv, at betragte, med god Samvittighed, selv hans nærmeste Naboes frastiaalne Eiendom. Da Spanien maatte opbyde sin hele Kraft i Kampen mod Frankrig, saae det sig nødsaget til at overlade sige Colonier til deres egen Skjebne. Provindsen La Plata benyttede sig af den i Europa indtrufne Forvirring, for at danne en egen Regjering. De strænge Anordninger, de hidtil vare underkastede, bleve uden Virkning, og den udenlandske Handel faldt i Engellændernes og de Franskes Hænder. Mange af samme nedsatte sig i Buenos=Ayres og i andre Stæder, og udbredte blandt Jndbyggerne frisindede Folkeslags Synsmaader og Jdeer. Omstyrtningen af Tingenes gamle Orden maatte saa meget hurtigere paafølge, som her ingen privilegerede Caster gaves; thi alle Jndbyggerne vare Spaniens Slaver. Denne Omstændighed maa især tilskrives den Rolighed og Besindighed, der betegnede alle Revolutionens Skridt. J enhver Folkebevægelse, der fandt Sted, og som iøvrigt ikke saa meget foranledigedes ved Grundsætningernes Forskjellig hed, som ved de af Statsautoriteterne begaaede Feil, er det af Sydamericanerne udviste Maadehold ei at miskiende. Den Sindighed, de lagde for Dagen i en Tidspunkt, da de roligste Gemytter pleie at henrives af Lidenskaberne, viser deres Nationalcharacteer i et meget fordeelagtigt Lys Enthusiasmen for Friheden frembragte ingen Yderligheder, og man saae et Folk føre Vaaben, uden at misbruge dem. Derhos udviklede samme en Kraft og Eftertryk, som man ikke havde troet det istand til. Borgere, der neppe vare bevæbnede, og ikke havde mindste Kundskab om Krigskonsten, optraadte mod prøvede Krigere, og forlode seierrige Kampen for deres Uafhængighed. Forf. leverer en udførlig Beskrivelse over Begivenhederne i Revolutionen, der vil udgjøre en vigtig Epoche i Historien. Der fremstaaer nye Nationer, og med dem udvikles nye Kræfter, som love at tage Deel i den utrættelige Stræben efter at udvide Kredsen af menneskelige Kundskaber og befordre Culturen. Blandt de Personer, der have spillet en Rolle i denne Revolution, findes Mænd, der have erhvervet sig de største Fortjenester af deres Fædreneland, og udmærket sig ved Handlinger, der vare en Washington og Franklin værdige.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-08-03
J Aaret 1819 talte den engelske Armee 7 Feldtmarschaller, 106 Generaler, 197 General lieutenanter, 315 Generalmajorer, tilsammen 625 Generalofficierer. (Frankrig derimod talte i A. 1816. 16 Marschaller, 162 Gener. Lieutenanter, 392 Generalmajorer, tilsammen 570 General officierer.) J Engelland er Feldtmarschalclassen, næsten udelukkende bestemt for Prindser, og Generalernes Antal for stort, thi paa den stærkeste Krigsfod bruges i Frankrig aldrig over 150 Generaler, Engelland lønner derimod 625. Militairposter sælges der endnu bestandigen, og saadant Salg er ved et Reglement sanctioneret. En Oberstlieutenantsplads koster f. Ex. 3,500 indtil 6,700 Pd. St., en Majors 2,600 til 6,300, en Ritmesters 1500 til 3,500, en Lieutenants 250 til 1785, en Fændriks eller Cornets 400 til 1260 Pd. St.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-08-03
Ved Rytteriet er en Officierpost forbunden med saa store Udgivter, at den ringeste Officier ikke kan være foruden en Privatindtægt af 300 Pd.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-08-03
Den Kgl. Garde til Hest bestaar af 8 Escadroner paa 86 Mand hver, fra Underofficieren ned ad. Garden til Fods af 3 Regimenter, der tilsammen ere 576 Mand stærke. Rytteriet udgjorde under sidste Krig 80,000 Mand, og fører det almindelige Navn Dragoner. J Midten af A. 1814, d. c. i Slutningen af Krigen, udgjorde den engelske Landmagt 135,356 M., og uden for Engelland 184,223 M. Deriblandt er Militsen ikke regnet. Hele Storbrittanniens Stridsmagt udgjør 297,864 M., og i Jndien 213,454; altsaa tilsammen 526,742 stridbare Mænd. J A. 1820. bestod den paa Fredsfod værende engelske Krigsmagt af: Rytterie 10,640 M. og 6619 Heste; Jnfanterie 69,848 M., Artillerie 7,935 M. og 16 Heste; saa at den hele engelske Magt, Stridskræfterne i Jndien fraregnede, ikke udgjør over 88,423 M. Tropperne i Jndien bestaae efter den nyeste Krigsfod af 2,660 M. Ryttere og 15,000 M. Jnf.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-08-03
J Aaret 1816 gjorde Engellænderne, som bekjendt, en Expedition til Algier, under Anførsel af Lord Viscount Exmouth. Algier blev bombarderet i otte Timer. To Krigskibe, the Queen Charlotte og the Impregnable, affyrede allene 26 1/2 Tønder Krudt og 130 Tønder Jern i denne korte Tid, og den hele Escadre 262,777 Pd.,de, henved 118 Tdr. Krudt, og 51,356 Kugler og 960 Bomber, d. e. over 500 Tdr. Jern. Algiererne sagde derfor med føie, at Helvede havde ved de engelske Skibe aabnet sit Svælg over dem. Den Skade, Algier led ved dette Bombardement, beløb sig til 1,015,625 Pd. St. Ved dette Besøg befriede Lord Exmouth 1211 Slaver, og den Sum af 382,500 Rd., Dronningen af Sicilien og Sardinien havde erlagt, blev tilbagebetalt. Den hele Expedition blev lige saa hurtigen som heldigen udført. Den 28 Juli afseilede Lord Exmouth fra Plymouth, d. 9de August ankom han til Gibralter; d. 17de ankrede han ved Algier, bombarderede Staden, befriede Slaverne, indkasserede Pengene, sluttede Freden i en Tid af 6 Timer. Den 6 Oct. løb han allerede ind i Portsmouth. Hele Expeditionen havde kun varet 1 Maaned og 8 Dage.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-08-03
Den preussiske Regjering har sluttet med Banquier N. M. Rothschild i London, for at befordre det indenlandske Pengeomløb og formindske Concurrencen af Statsgieldsbeviser paa de indenlandske Torve, en Contract, i Følge hvilken der, mod Pantsættelsen og Nedlæggelsen af 24 1/2 Mill.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-08-03
Statsgieldsbeviser i Londons Bank, hvilke Sø handels=Societetet deels allerede eier, deels ved Kjøb vil anskaffe, paa Grund af en af Hs. Maj. under d. 20 Juni udstedt Hoved Gieldsforskrivning paa 3 1/2 Mill. Pd. St., Partielobligationer til 5 pC., med en aarlig Amortisationsfond af 1 pC. skulle udgives. - Som en Virkning heraf vare de preussiske Statsgieldsbeviser allerede stegne henved 3 pC., men siden igjen faldne noget.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-08-03
J den Keis. Kgl. Ambroser-Samling i Wien finder man en stor Deel mærkværdige Sundheds eller Skaalæggere af de mangfoldigste Former, Foruden de sædvanlige Bæggerformer finder man Dyre= og Menneskeskikkelser, saavelsom alskøns Ting indrettede til Drikkekar, hvoraf mange synes saa ubeqvemme, at man vilde antage dem for blotte Bordprydelser, dersom man ikke havde samtidige Efterretninger, efter hvilke de besynderligste Pocaler den Gang vare de meest yndede. Saaledes fortæller f. Ex. Frend, en daværende Skribent, om sin Tid: "Nutildags drikke Verdensbørn og Drikkehelte af Skibe, Veirmøller, Lygter, Sækkepiber, Skrivetøier, Bøsser, Krumhorn, Knævelspyd, Viinvogne, Viindruer, Æbler, Pærer, Kokelhøns, Paafugle, Kierke, Munke, Nonner, Bønder, Bjørne, Løver, Hjorte, Heste, Strudse, Katte, Svaner, Sviin og andre usædvanlige Drikkekar, som Fanden har udtænkt, til stort Mishag for Himlen. - Saaledes seer man ogsaa her en Husar til Hest med sin Sabel og Taske af drevet Arbeid; en Galei med Seil, Takkelage, Master, Flag, Roer, Anker og Canoner, med tilhørende Skibsmandskab, alt af Sølv og stærkt forgyldt. J Forstavnen ere tre Canoner, hvoraf den midterste er aaben, og tjener som Mundstykke til at drikke af. Den ydre Bund er smykket med skjønt drevet Arbeid.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-08-03
Kjøbenhavns Børs d. 2 August. Cours. Hamb. 2 M. 247, a vista 250. Spec. 251. - Specier solgtes til 15 Rbmk. 1 s. a 15 Rbmk. 1 1/2 s. Oblig. (med Rente fra 11 Juni, 1822) 75 a 75 1/2. Nationalbank-Oblig. (af Laanet d. 2 Februari 1820) 100 a 100 1/2 Rbd. r. S. (uden Renter) ell. 126 Rbdlr. Sedl. pr. 100 Rbdl. r. S. Norske Rigsbanksedler 11. - Svenske Sedler 6 s. - Disconto 5 pC.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-08-03
Forfatteren af det, med et gjennemskaaret Kortblad, som Legitimationstegn, indsendte Stykke, ombedes behageligst at opgive sit Navn hos Bogtrykker Höecke. Kjøbenhavn. Trykt hos J. H. Höecke.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-08-06
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. ros hos Room Nittende Aargang. No. 63. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Tirsdagen den 6 August 1822. Et Par Ord, i Anledning af det nye Ugeblad Sprog- og Literatur-Vennen. Sumite materiam vesttis, qui scribitis, ægamViribus, et versate din, quid ferre recusent, Quid valeant humeri(Vælger, Forfattere, de Æmner kun, der svare Til eders Kræfter, og veier længe, Hvad eders Skuldre mægte, Hvad de at være negte.) NoratinoDet er, desverre, en Sandhed, at intet dannet Tungemaal saa almindeligen skrives skjødesløst og urigtigen, som vort kjernefulde, velklingende, lette danske Sprog. Ofte finder man, selv hos agtede Forfattere, følgende uhyre Sprogbommerter: "Repræsentantere, Scribentere, Studentere", osv., istedetfor Repræsentanter, Seribenter, Studenter; – "Lærlinge, Oldinge, Yndlinge, Ynglinge", osv., istedetfor Lærlinger, Oldinger, Yndlinger, Ynglinger; – "den senere Tid, de senere Begivenheder, de senere Anordninger", osv., istedetfor den sildigere Tid, de sildigere, osv. Uhyre bør vel især de 2 første Slags Bommerter kaldes, da de stride imod 2 af det danske Sprogs Hovedregler, som tillige ere aldeles uden Undtagelse, uagtet deres overordentligen vide Ordkreds, og trods det gamle Sagn: "Jngen Regel er uden Undtagelse. Vort Modersmaal danner nemlig aldrig Fleertallet af Enkelttallet (Fleerheden af Eenheden) ved at tillægge ere (i Ord, som, f. C., Malere, er kun e tillagt), ligesom det eiheller erkjender nogen Undtagelse fra den Regel, at alle, vore mange, Gjenstandsord (Substantiver) paa Afledsendelsen ing danne Fleertallet ved at tillægge er. Slette Oversættere fra Tydsk have skrevet Yndlinge, Ynglinge", efter de tydske Former: Lieblinge, Junglinge, uden at mindes den danske Fleertalsendelse er, som gjælder i alle, ogsaa vore ældste, fleerstavelses Gienstandsord paa hiin Endelse, f. E. Dronning, Konning, Skilling, Tegning, Virkning, osv., hvis Fleertal, som bekjendt, ere: Dronninger, Konninger, Skillinger, Tegninger, Virkninger. Mon imidlertid vore Smørere ikke engang ogsaa opvarte os med Dronninge, Konninge, Skillinge, Tegninge, Virkninge? – Hvad Egenskabsordet seen angaaer, da betyder det blot, langsom, og bør derfor kun bruges om Bevægelsen. Aldrig borde man glemme den rigtige Regel, seen betegner en Bevægelse, sidst en Orden, og sildig en Tid, f. C. Ogsaa Den, som ikke er seen (langsom kommer undertiden sidst, ja, for sildigt. Grouchevar ikke seen, men kom dog for sildigt til Waterloo. "Senere Tid, Begivenheder, Anordninger udtrykke altsaa: "langsommere Tid osv. Dog, Sligt kan ei meer vække Forundring hos et Folk, som dagligen læser i sine ypperste Forfatteres Skrivter: "de satte dem i Besiddelse af: han er større som hans Broder, i al Fald osv., istedetfor de satte sig osv.; han er større, end osv., i alt Fald.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-08-06
Med inderlig Glæde læste jeg derfor Kundgjørelsen om ovenmældte Blads Udgivelse. Dets Formaal er et af de vigtigste og almeennyttigste, jeg kjender. Ogsaa har jeg ofte, i de sidste 3 til 4 Aar, yttret for Venner og Bekiendte, at jeg ansaae en dansk Sprogtidende for et af de bedste Midler til at værne om vort herlige Modersmaal, imod den Mishandling, hvilken saa ofte vanskaber det, endog der, hvor det borde nyde den høieste Agtelse og den meest betryggende Varetægt. At Sprog, og Literatur Vennen fremtraadte, uagtet sin høist vanskelige Opgave, under et ubekiendt, i det Mindste uberømt, Navn, og uden navnlig Opgivelse af dens Medarbeidere, stødte mig aldeles ikke, da jeg aldrig har været nogen trælbunden Tilbeder af Navne, og vel veed, at det meest udmærkede Snille stundom med Et fremtræder i sin fulde Glands. Men, skjøndt jeg, som mældt, fuldeligen erkjender Vigtigheden og Almeengavnligheden af Bladets Formaal, og skjøndt jeg tillige bifalder dets fleste Rettelser, anseer jeg det dog for Pligt, saavel imod Sprog- og Literatur-Vennens Udgivere, som imod dens Læsere og Modersmaalet, at gjøre følgende frimodige bemærkninger. De to vigtigste Pligter, som paaligge en Skrivtdommer, imod Almeenheden, imod Den, han bedømmer, og imod ham selv, ere 1) at han ei retter Noget, som ikke beviisligen er urigtigt, altsaa ei fordømmer, men kun, ifølge sin uforgribelige Anskuelse, bedømmer det, hvorimod intet aldeles afgjørende Beviis kan føres, fordi Grundene for og imod ere saa ligevægtige, at man, med Holberg, kan sige: "J have Ret begge To2) et selv begaaer Feil, i det han retter Andre. For at kunne opfylde disse Pligter, maa Skrivedommeren være saa aldeles kyndig og øvet i det Fag, han bedømmer, at han nøiagtigen kjender og følger dets Grundsætninger, ei blot i een, eller flere enkelte Dele, men i dets hele Omkreds. Kun de samlede Straaler af Kundskabens Sol give et reent Lys, i det de alle bidrage til at adsprede Eensidighedens Taage. Derfor findes sand, omfattende kundskabelig Aand ogsaa kun hos Den, som kjender alle den menneskelige Aands store Kundskabstræes enkelte Grene og disses indbyrdes Forhold. Et af de meest indtysende Beviser for denne Paastands Rigtighed er den Kjæmpehøide af videnskabelig Storhed, hvortil Bogvæsenet, i kun omtrent et halvt Aarhundrede, har hævet sig i Tydskland. Hovedgrunden, dertil ligger nemlig upaatvivleligen deri, at Ynglingen, i Skolernes øverste Afdeling, faaer en kort Udsigt over den almindelige Faglære eller formelle Encyclopædie, førend han indtræder i Høiskolens store Fagbygning, for at vælge sin enkelte Kundskabskreds, med hvis Faglære han ogsaa begynder sin særskilte videnskabelige Dannelse for sit Livs Virkekreds. Kun en saadan almeenvidenskabelig Oversigt er Moder til Videnskabelighed, som ei maa forvexles med hvad man ofte kalder Lærdom, der endog stundom findes uden sund Menneskeforstand, hvoraf dog et Lod er Mere værdt, end et heelt Centner af hiin.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-08-06
At vor Sprog- og Literatur-Ven" vel størstedeels kjender, men hyppigen ei selv følger den danske Sproglæres Regler, og at han blot kjender saare lidet til Sprog videnskab, er ligesaa vist, som, at han langtfra overalt har opfyldt ovenmældte 2de Pligter. Af de mange Beviser for disse Paastande vil jeg blot anføre følgende Bommerter af "Sprog- og Literatur Vennen, i Nr. 1 og 2. Da jeg har valgt de mærkeligste, ville de, uden kjedende Vidtløftighed, være tilstrækkelige til at tilintet gjøre al blind Tro paa og deraf flydende Vildledelse af hiint Ugeblad. Foreløbigen maajeg endnu gjøre den bemærkning, at "Sprog- og Literatur-Vennen" først og fremmest borde have valgt den danske Statstidende til Gjenstand for sit Venskab, fordi intet af alle danske Blade, selv Brevduen ikke undtagen, viser et saa dødeligt Fiendskab til det danske Sprog, som hiint Blad, hvis Officiere (r), de bemægtigede dem" (sig) osv., osv., osv., dog have en langt meer udbredt og derfor langt skadeligere Virkekreds, end alle andre danske Sprogbommerter. J det Mindste vilde jeg, om jeg nogensinde skulde komme til at holde Forelæsninger over de meest gjængse danske Sprogfeil, dertil fortrinligen vælge Statstidenden, som den givtigste Sædmark for en fuldstændig Mønstersamling af danske Sprogbommerter. At Statstidendens Redacteurnavn tilhører en Mand, hvem jeg agter og skylder Forbindtligheder, bør ikke afholde mig fra, her at paaanke Modersmaalets haardeste, meest udbredt forledende og skadende Mishandling. J Kundskabens Rige bør hverken Venskab, eller Fiendskab komme i Betragtning, der byde Sandhed, som høieste Pligt, (Slutningen følger i næste Nr.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-08-06
Anecdoter. J Aaret 1761 ægtede Kong Georg III. Prindsesse Charlotte af Meklenborg-Strelitz. Anledningen til dette Ægteskab skal have været denne Charlotte, Datter af den i Strelitz regjerende Hertugs Broder, levede uden glimrende Udsigter, og nærede ingen store Forhaabninger. Det hændte sig, at en Maler forfærdiger hendes Portrait, næsten blot som et Prøvestykke, og reisende Engellændere, som det hemmeligen var overdraget, at hjembringe for Kongen Portraiter af tydske Fyrstinder, paa det han kunde vælge sig en Gemalinde, kjøbte hiint Malerie, blot fordi det var et heldigt Arbeide, men iøvrigt agtede de det saa lidet, at de allerede havde det staaende omvendt i deres Samling, og ved Foreviisningen af de øvrige Stykker vilde sætte det til Side. Men Kongen lagde Mærke dertil. Charlotte havde et smukt blondt Haar, en meget hvid Hund, en frisk Ansigtsfarve, den fremblomstrende Ungdoms hele Fylde, og indtagende Træk. Dette Portrait fængslede strax Kongen, forgjeves sagde man, at det var billedet af en ubetydelig sexten Aars Fyrstedatter, Kongen gav befaling, at underrette sig nøiere om hende. En Dag, da Prindsessen, legede med en ung Veninde i Slotshaugen, og der blev skjemtet med, hvo der først vilde blive gift, sagde Charlotte til sin Veninde Jda v. Bülow, hvo vil vel tage mig fattige, lille Prindsesse? J samme Øjeblik hørtes et Posthorn, og Jda svarede: "der kommer allerede Frieren!" Og det var virkeligen ogsaa Kongens Gesandt. Han lod sig strax melde hos Prindsessens Moder. Han fandt at Originalen endog overgik Copien i Friskhed, og at Charlottes Sæder vare ligesaa beskedne som elskværdige. Det varede ikke længe, og Formælingen blev fuldbyrdet. Et Haarigt Ægteskab kronede dette skjønne Valg.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-08-06
Efterat Ludvig den Fjortende havde givet Mad. la Valliere Afskeed, valgtes i hendes Sted Mad. Montespan, som Bossuet giver det Vidnesbyrd, at hun, uagtet hendes Characteer fortjener billig Bebreidelse, besad meget Høihed i sin Tænkemaade, og ingensinde nedlod sig til de ved Hoffer almindelige Rænker og Snigveie; at hun aldrig, ved al sin Tryllemagt over Ludvig, blandede sig i Regjeringssager, og indskrænkede sin hele Jndflydelse, blot til at drage alle de store Mænd, der udmærke Ludvigs Regjering, hen til hans Side. Jkkun hendes opbrusende og opfarende Væsen kunde tilintetgjøre den Tryllemagt, hun besad over Kongen. Men midt i en Tidspunkt, da Kongen elskede hende med største Lidenskab, og hele Hoffet tilbad hende, indtraf en Begivenhed, der sætter os i lige stor Forundring over Bossuets *) Frimodighed og hiin herskesyge Konges Eftergivenhed. Mad. Montespan skriftede for en Præst i Versailles Sogn. Denne nægtede hende Dispensation. Mad. Montespan, troede, at man burde gjøre en Undtagelse i Henseende til hende, og besværede sig derover hos Kongen, der lod den Geistlige, under hvem hiin Præst stod, kalde. Denne erklærede, at Præsten ikke havde gjort andet end sin Skyldighed. Blandt andre fordrede man ogsaa Bossuets Mening. Han holdt ikke allene med Præsten, men talte tillige med saadan Eftertryk til Kongen, at denne, *) Han var af Ludvig den Fjortende udnævnt til Dauphins Opdrager, og døde 1704. Han er bekjendt som een af de største geistlige Talere, der nogensinde have levet. inderlig rørt, reiste sig, og trykkede Hr. Montausier, der tillige var nærværende, Haanden, sagde: vil aldrig see hende (Mad. Montespan) mere. Bossuet erklærede ham, at den evangeliske Morals Regler ere uforanderlige, at Fyrsten, ligesom hvert andet Menneske, maatte underkaste sig disse hellige Forskrifters Anseelse; at svage og fordærvede Præster vare Sandhedens Forrædere, naar de af Svaghed eller Tækkelsessyge viste Overbærenhed, mod stor Forargelse; at endeligen Kirken i slige Tilfælde fra Arilds Tid har fastsat fuldkommen og ubetinget Skilsmisse, som en ufravigelig Betingelse, paa hvilken man kan tilstede Deeltagelse i Sacramentet. Ludvig lovede nu at opgive al Forbindelse med Mad. Montespan; hun blev forvist fra Hoffet, og maatte begive sig til Paris. Men her fik Bossuet det piinlige Hverv af Kongen, at besøge hende ofte, for ved religiøse Forestillinger at berolige hende, og bevæge hende til, selv af Overbeviisning at samtykke i sin Afskeed. Bossuet maatte imidlertid finde sig i, at hun overøste ham med de bittreste Bebreidelser og de fornærmeligste Krænkelser.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-08-06
J den berømte Digter M. A. v. Thimmels Bogsamling fandtes, blandt andre Sieldenheder, et Skrift af en fordums Professor i Warburg, ved Navn Behringer, skrevet i det latinske Sprog, og bestemt til, i fortsatte hefter at meddele de nyeste naturhistoriske Opdagelser. Man læste deri Efterretninger om forstenede Orme og Jnsecter, som man hidtil hverken havde hørt eller seet noget til Snart fremkom ogsaa forstenede Pattedyr og Amphibier, og tilsidst endog forstenede Bogstaver. Til disse Gjenstande var der føjet meget lignende Afbildninger. Hypotheserne vare sindrige og Latinen den meest søgte. Men omsider opdagede man, at nogle Spøgefugle havde drevet deres Spas med Forfatteren, og at de saakaldte Forsteeninger vare Konstværker, som man efterhaanden havde ladet den omhyggelige Søger finde i en Hule, ikke langt fra Würsburg. J en jammerfuld Klagesang bekjendtgjør den Ulykkelige i det sidste Hefte af hans Værk sine Misgreb i zirligt Latin. Værket er blevet saa sjeldent, fordi Forfatteren ikke sparede nogen Bekostning, for igjen at tilkjøbe sig de Exemplarer, der vare komne ud blandt Folk, og offre dem Vulcan,