Den Vest-Sjællandske Avis, 1826-11-13
J Conferencen den 5te havde Fyrste Menzikow, da han vidste, at man havde besluttet Krigen, og da han ikke vilde, at der ved en ubetinget Forkastelse af et, endskiøndt uantageligt Forslag, skulde gives Persien nogen Grund til at retfærdiggjøre sine Fiendtligheder, erklæret de Persiske Ministre, som han siger i sin Rapport, at han vilde anholde hos sin Regiering om nye Jnstruktioner, og finde sig i at Underhandlingerne bleve fortsattte i en Grændsestad; han havde endog forpligtet sig til at give sit Samtykke dertil i en Note. – Jmidlertid udfærdigede Ala ar Khan den 7de en officiel Note til ham, hvori han uden at tale om disse Forholdsregler og deres giensidige Antagelse, uden at tale om de foregaaende Underhandlinger, som havde fundet Sted, imellem Rusland og Persien, eller og de Punkter hvorom man var bleven enig, uden at fremsætte bestemte Besværinger, uden at understøtte med Beviser den af ham foredragne ubestemte Beskyldning imod Grændse=Autoriteterne i Georgien, at de kun havde udviist sig lidet forsonlige ved de Grændsestridigheder, som fandt Sted imellem begge Magter; ja selv uden at anføre de Begivenheder, som laae til Grund for denne Anklage gav den Erklæring, at Schaen kun vilde begynde Underhandlingen paa nye paa Grundvolden af Tractaten af Giulistan, og opfordrede Fyrste Menzikov i myndige Udtryk til at lade ham vide, om denne Grundvold vilde blive antaget af Rusland, hvorved han tilføiede, at dersom den blev forkastet, saa kunde Hoffet i Petersborg ikke med Grund besvære sig over Ruslands videre Beslutninger. Fyrste Menzikows Svar var ligesaa simpel som veloverlagt. Han bragde i Erindring, at Keiseren, ved sin Thronbestigelse havde forefundet et Udkast til en Bestemmelse af Grændserne, som den 28de Marts var i Ruslands Navn overgivet til Persien, ligesom en Contraplan, som var overgivet i Schabens Navn; at ifølge disse Documenter var Forskiellen ved begge Parters Ønsker om Grændsernes Bestemmelse saa ubetydelig, at den maatte ufortøvet falde hen af sig selv, at den eneste Vanskelighed, som i saa lang Tid har beskiæftiget begge Cabinetter, var bleven bie lagt ved Persernes Samtykke til at bytte Landstrækningen ved Søen Goktscha med det ved Kapanaktschay eller Tichudur; et Samtykke, som Schabens Gesandt Sultan Nab havde forkyndt for General Bermolov med følgende Ord: Alle Forslag, som De har gjort med Hensyn til Kapanakkischay og Goktscha ere billigede af Hr. MajFeth=Aly Scha siden hans Tilbagekomst, og vi love Dem, at de skulle blive definetiv antagne: At Han Fyrste Menzikow har været Overbringer af Forslagene, som ere byggede paa dette høitidelige Løfte, at forresten det Russiske Hof, som kun ønsker Fredens Vedligeholdelse, som hverken krænker Persiens Jnterresse eller Rettigheder og ikke ønsker nogen Tilvært af Land vil med sand Fornøielse modtage det Forslag at underhandle paa Basis af Tractaten af Giulistan, at, for at forene sig om Grændsebestemmelsen, udtaler Hs. Keis. Maj. Gesandt gientaget den Jdee, at lade Underhandlerne komme sammen i en Grændsestad, hvor de uventede Fordringer, som hans Jnstructioner ikke have kunne forudsee, kunne blive tagne i Overveielse; at han vil indestaae for, naar dette Forslag blev antaget, Russiske Commissarier forsynede med alle fornødne Jnstruktioner, skulle strax begive sig til den bestemte Stad, at naar dette Forslag bliver forkastet: Persien da ikke kan, naar det griber til Vaaben foregive, at Rusland har givet det den mindste Aarsag til Misfornøielse eller til Krig.