Københavns Adresseavis, 1801-05-12
Bekiendtgiørelser. Efter at Brændeviinsbrænder Christen Johansen, for sit en den 21 November f. Anviiste strafværdige Forhold, vedbørlig er a. reyset, vover han med en Frakhed, den man ikkuns kan vente 10 af den Dumdristig, at rationnere i Aviserne over Dommen som iden Borgerlige Krigsret fældte over ham den 16de f. M. – Hans Beklagelse over, at denne Dom er publiceret, og hans ed bemærkning desangaaende, forbiegaaer jeg, da Aarsagen til at jeg har ladet Dommen bekiendtgjøre, ligger tydelig for hver Mands Øine i selve Bekiendtgiørelsen; men naar han klager over, at Præmisserne til Dommen ere udeladte, og han i Steden for at lade disse komme for Lyset, da han dog har Dommen i sin Værge, bekiendtgiør en selvdannet og tildeels urigtig Fortælling om Sagen, saa er det jo klart, at han, i Haab om at blive anseet for en skyldfrie Mand, vil binde Publicum noget paa Ærmet. For at at trække Masken af Manden, eller med andre Ord, at vise hans Opførsel fra den Side, som hans Dommere have erkiendt og bedømt den, følger her et ordlydende udtog af den Deel af Præmisserne, som viser hvori hans JnsuborDination har bestaae: Jnstructionen af 27 September 17713 s. 3 sætter det uden al Tvivl, at Klageren da han kom til Contra Klageren, Johansen) den 21 November f. A. i Mandtals Forretninger, var i Kongelige Borgerlige Militaire Tieneste Forretninger; han kunde altsaa vente og paastaae af Contra Klageren den Respect og Agtelse som Anordningen af 27de April 1792 Cap. 1, 3 og 13 paalænger enhver Jnferiemmod den ham foresatte Superieur, især i Tieneste Sager. Denne anbefalede Respect har Contra Klageren tilsidesat; allerede hans Svar paa Klagerens første Spørgsmaal (seat Gevahrete stod paa Assistence=Huuset) var meget upassende, og stemmer langt fra ikke overeens med den Alvorlighed, hvormed Tienesten bør og skal behandles, at det gav Anledning til at Klage en derover blev opbragt. Vel kan de af Contra Klageren (Johansen) mod Klageren bruute Udtryk (se: at Klageren var en infam grov Karl, eller som Contra Klageren selv har tilstaaet, Klageren var infamgrov, samt Klageren var for ung til at kyse ham, ikke henregnes til de ærefornærmende Ord hvormed han har fornærmet Klageren paa hans Ære, og hvormed han har forekastet ham en saadan Gierning der medfører Ærens Tab, især da de ikke ere udtalte med Overlæg, men i et Slags Klammerie og i Hidsighed; saa har Contra Klageren ved ogsaa ikke bestemt beskyldet Klageren for, at have været be skiænket, men kun sagt, at hun, i Hensyn til hans Forhold ikke kunde være ædrue; men desuagtet ere slige Udtryk brugte af en Jnferieur mod sin Superieur i Tieneste Forretninger, dog stedse utilbørlige og strafværdige." Angaaende Christen Johansens ubeføiede Contra Klage, da mer Pr. misserne saaledes: Contra Klageren har ikke beviist, hverken at Klageren den 2 November f. A. om Formiddagen har begegnet hans "Kone uhøflin, ikke heller at Klageren vilde slaae ham samme Dags Eftermiddag: at Klageren har truet Contra Klageren med knyttet Næve at skaffe Gevæhret med videre tilstede, saa har Contra Klageren ved hans upassende Sva opbragt Klageren, og da Klageren var berettiget til, at lade sig forevise Armaturen, som han nok kunde vide at den ikke stod paa Assistencehuset, saa kunde Klageren ligeledes paastaae, at lade sig den forevise følgelig at skaffe den tilstede, da Contra Klageren som Borger bør være forsynet dermed. At Klageren skiød Contra Klagerens (Johansens, Kone, da hun vilde melere sig i deres Dispute, fra sig, kan ikke ansees, som en hende af Klageren tilføiet Fornærmelse. henseende til Christen Johansens Beskyldninger mod mig hvilke alle ved Dommen bleve mortificerede) da bør jeg ikke terie, at han, efter at have gaaet om til Naboer og Gienboer, for at søge Vidner der skulle bestyrke hans fornærmelige Udladelse mod mig om at jeg, efter hans Formeening, ikke var ædrue; har faaet en gammel Matrone som nyder Ophold i hans Huus, tilligemed hans Tienestepige, samt en ven af Huset som lader sig titulere for Doctor, til at træde frem; og disse have rigtig nok aflagt det Vidnesbyrd som han melder om, men siger Præmtserne) de øvrige Vidner som have talt Klageren førend og efter at han kom til Johansen om Eftermiddagen, og især de 2de Vidner som heele Dagen havde forgt med Klageren i Mandtals Forretningen, forklare eensstemmig at Schou har været fuldkommem ædrue Enhver seer da heraf tydeligt, at Retten har fundet sig beføiet til at forkaste Christen Johansens villige Vidners Udsigende. Videre Svar finder jeg ufornøden. Kiøbenhavn den 8 Mai Ole Schou, Fendrik ved Nørre Stads Compagnie. Variationer for Claveer og Violin eller Flode paa Capitain Abrahamsons Krigssang: Vi alle dig elske Livsalige Fred. sv., componerede af den unge Bevaldt, og trykte i Hr. Sønnichsens Node=Officin, sælges tilligemed Digterens tydske Oversættelse af bemeldte Sang, og den trestemmige Originalmelodie for 3 Mk. i Borgergaden 103 paa 2den Sal.