Adresseavis for Børn, 1780-08-02
Af en hemmelig Aarsag kom Nervan hjem et Par Timer derefter, da allerede alle Folkene i Huset snakkede ikke om andet, end det ulykkelige Skibbrud, hvorom han derfor og snart blev underrettet. Bestyrtet over saadan en Tidende løb han ind til sin Farbroder, som ved sin Fortælling stadfæstede Avis fæstede hans Ulykke. Han spurgde om Robert, han fløy hen til ham, han omfavnede ham, vilde intet meere høre, og sank afmægtig ned paa en Stoel Man maae lade ham vederfares den Ret han fortjener; han beklagede allermest sin Fader; og Robert, som gav Agt paa alle hans Bevægelser, uddrog deraf en god Forbetydning, fordi Kjerligheden er aldrig uden Haab. Han tilbragde Resten af Dagen paa sit Kammer, uden at bede Robert gaae bort, og uden at tale med ham; men kastede undertiden et Øyekast hen til ham, hvorpaa hvergang fulde en Strøm af Taarer. Robert græd ligeledes, og det unge Menneske holdt hans Taarer for et Udtryk af den Smerte, han følede som en troe Tjener over sin Herres, den bedste Herres Forliis. Denne Tanke smeltede hans Hjerte endnu mere, saa at Robert holdt det for sin Pligt, at lade ham være allene, og at bede ham sove nogle Timer. En Samtale, som han havde den følgende Morgen med Nervans Tjener, gav ham et fuldkomment Lys om alle hans Uordener. Denne Kar var en ret Gavstrik, som bidrog alt hvad han kunde, til at ødelegge sin Herre i Bund og Grund, fordi han fandt sin Regning derved. Saasnart som Robert var allene med Nervan, talede han med ham om hans Tiener, og efterat han havde faaet ham overtalet til at give ham sin Afsked endnu selvsamme Dag, saa bad han ham at erindre sig, at han tilforn skulde have tjent ham, og at han nu vilde tillade ham, at opofre ham Resten af sine Dage. - Mig vil J tjene, svarede Nervan – mig, som nu er i den yderste Elendighed, Ach min kjere Robert, flye heller langt bort fra den Ulykke, som omringer mig. - Hvor skulde jeg vel nogentil komme i den Stand, at jeg kunde belønne eders Tjeneste? – Vær De i den Fald kun gandske rolig, svarede Robert; jeg har Gud skee Lov ræddet mig selv og saa meget med mig af Skibbruddet, at jeg har fuldkommen nok i min øvrige korte Livestid, og skal slet ikke falde Dem til nogen Besværing. Jeg beder Dem kun tillade mig, at jeg ikke maae forlade Dem, og jeg vil derved holde mig for fuldkommen belønnet. Jeg er min forulykkete Herre, for Børn. denne Erkjendtlighed skyldig. – Nervan blev rørt, omfavnede ham, gav sin forrige Tjener Afsked, og Robert blev nu antagen i hans Sted Aldrig var Nervan bleven opvartet med saadan Flid og Jver som nu, og han følede en Agtelse for sin ny Tjener, som han endnu aldrig havde følet for saadanne Slags Folk. Han talede ofte med ham om det liidte Tab, og stedse var hans Faders Død det, som han tog sig allermest nær og sørgede hæftigst over. Ach føyede da Robert til, dersom De bare vidste, hvor inderlig han elskede Dem, og hvor megen Sorg og Møye det Ønske kostede ham, at kunne gjøre Dem lykkelig, og hvor lætte de tungeste Byrder bleve for ham ved denne eneste Tanke, saa skulde De langt fra endnu ikke troe, at have beklaget hans Tab nok, eller have sørget nok for ham. Robert, sagde han til mig paa det ulykkelige Skib, paa hvilket vi reysde tilbage, ney, Robert, jeg tor ikke gjøre mig det Haab, at jeg skal finde saadan en fornuftig Søn, som jeg ved kunde finde. Det Exempel, det bedrøvelige Exempel, som har smittet og befængt saa mange, har maaskee og henrevet ham med sig; men jeg veed dog, at min Søn har et føelsomt Hjerte, naar han faaer mig at see, saa vil dog min Lyksalighed være hans Ønske; dette Ønske vil beskæftige hans gandske Siel, og Ungdommens Letsindighed vil gandske vist vige for hans Overlæg. - Paa saa beqvem en Maade vidste Robert at indsmiggre sig hos det unge Menneske, som trykde hans Haand og omfavnede ham. Saasnart Robert havde forsikkret sig hans Kierlighed, saa gjorde han sig Umag for at vinde Nervans Fortrolighed; han ønskede af hans egen Mund at høre Historien om hans Opførsel i de første Aar. O min kjere Robert, derom vil Tiden og min Farbroder fortælle eder meer, end jeg skjøtter om, jeg har en Frygt og Undseelse foreder, ligesom J kunde være min Fader; forlang derfor ikke af mig, at jeg skal fortælle eder mine Udskeyelser, og aabenbare den hele forskrekkelige Tilstand for eder, som jeg befinder mig udi.