Aalborg Stiftstidende, 1833-01-26
Regjeringen i dette Land er for Øieblikket i en ubehagelig Forlegenhed formedelst en imellem begge Kamrene opkommet eller rettere fornyet Uenighed. Sagen synes ikke at være af Betydenhed, thi den angaaer kun Loven af 19de i Januar 1816 om Sørgefesten i Anledning af Ludvig den 16des Henrettelse, men er dog fatal nok, da den meere end nogen anden er skikket til at pirre den politiske Partiaand. Allerede ifjor var, som bekjendt, Spørgsmaalet under Behandling, men blev ikke afgjort. Det af de Deputerede antagne Lovforslag: "Loven af 19de Januar 1816 er afskaffet" uden videre Tillæg, var atter indsendt til Pairskammeret og paa den desangaaende nedsatte Commissions Vegne refererede Grev Simon. Commissionen bifaldt ikke den nye Lov i den Form, som samme var antaget af de Deputerede, fordi den erklærede den 21de Januar for en ligegyldig Dag og derfor af Anarchister og Republicanere kunde anvendes imod den monarchiske Grundsætning om Ukrænkeligheden af Kongens Person. Den foreslog derfor følgende Forandring: 1) Den 21de Januar er en National-Sørgedag. 2) Loven af 19de Januar 1816 er afskaffet. Ved denne Forandring meente Commissionen, at den moralske Deel af him Lov blev bevaret, medens derimod den materielle Deel af samme, f. Ex. Retternes Ferie o. s. v. ophævedes. Under Debatterne over dette Forslag yttrede sig flere Talere for og imod samme. Grev Portalis forsvarede samme saaledes: Frankrig misbilliger hiin Forbrydelse; derom tvivler Jngen og denne Misbilligelse bevidnes ved hiin Lov, hvis Afskaffelse man foreslaaer Dem. Den løser Nationen fra en forhadt Anklage og der er i samme intet Fornærmelig mod Nationen. For at finde dette deri, maatte man antage samme for en Bod for en af Folket begangen Forbrydelse, men dette er ikke saa, thi Frankrig veed vel, at hiin Lov kun indførtes for at bevidne dets Uskyldighed. Baron Monnier erindrede om, at man i England endnu efter næsten 200 Aars Forløb betragter Carl den Første Dødsdag som en Sørgedag. Tillige gientog han de af Hertugen af Broglio forrige Aar ved samme Leilighed udtalte Ord: "Der behøves en høitidelig, udtrykkelig og authentisk Erklæring om, at den 21de Januar er en Sørgedag for hele Frankrig, en blandt de Dage, som de Gamlesk kaldte dies nesastos, en Dag, helliget Selvbetragtning og Bedrøvelse, riig paa smertelige Erindringer. Endnu videre gik nogle andre af Medlemmerne, f. Ex. Marquis af Dreux Breze og Grev Vera, hvilken sidste endog voveden at paastaae, at alle de, som stemmede for den simple Afskaffelse af hiin Lov, derved forenede sig med Kongemorderne fra 1793. For denne Yttring blev han alvorlig tiltalt at Hr. Lanjuinais, der iøvrigt stemmede for Commissionens Forslag, men erklærede hiin Yttring for et bittert Udfald selv paa de Deputeredes Kammer og opfordrede Præsidenten Baron Pasquier til at give Greven en Jrettesættelse for samme. Præsidenten undskyldte sig imidlertid med, ikke at have hørt hiin Yttring. Jblandt dem, der talte mod Commissionens Forslag, var Grev Dumas, som ikke kunde begribe, hvorfor man vilde fornye Mindet om en rædselfuld Begivenhed, som Nationen ingenlunde havde billiget. Han stemmede derfor for den simple Afskaffelse, fordi Partierne søge at benytte enhver Leilighed til paa ny at opvække borgerlig Tvedragt. Resultatet af Debatterne var, at Commissionens forandrede Forslag antoges med 96 Stemmer, imod 65. Efterat Pairskammeret havde taget sin Beslutning, blev samme ufortøvet tilstillet de Deputerede. Præsidenten badsk Overbringeren tøve et Øieblik og afbrydende de Forhandlinger, som just da vare i Gang, tilkjendegav han Kammeret, at han havde modtaget det af Pairerne forandrede Lovforslag. Men, neppe havde han oplæst sammes første Artikel, før en almindelig Yttring af Misfornøielse gav sig tilkjende. Den forkastedes ogsaa med stor Majoritet og istedetfor den anden Artikel foreslog Hr. Mauguin at fornye det forrige Udkast til Loven saa lydende: "Loven af 19de Januar 1816, angaaende Sørgefesten den 21de Januar, er afskaffet." Ef ster en kort Dedatte antoges dette Forslag med 232 Stemmer mod 43 og afsendtes strax til Pairskammeret, men dette havde dengang allerede hævet sit Møde, og først med næste Post kan altsaa erfares, hvad dette vil gjøre i denne delicate Sag. Da de Deputerede hidtil ingenlunde have rø det nogen republicansk Tænkemaade, synes deres Haardnakkethed i dette Tilfælde at reise sig af en Mistanke og carlistisk Sind hos Pairerne, hvis politiske Tro de ved denne Sag rigtignok sætte paa en alvorlig Prøve. Ogsaa for Ministrene er Sagen imidlertid ubehagelig, ikke blot fordi det her kommer an paa at tilveiebringe Enighed imellem begge Kamrene, men ogsaa fordi de selv neppe ere enige derom, da Hertugen af Broglio offentlig har hyldet den af Pairerne udtalte Anskuelse af Sagen, medens derimod Hr. Thiers ligesaa lydelig har erklæret sig for den af de Deputerede fremsatte, skjønt begge senest forholdt sig aldeles neutrale. Det eneste Haab er, at Ministrene vil see at udfinde en provisorisk Middelvei, som f. Ex. ved at faae Loven suspenderet i en Tid eller noget Lignende. F.