Ribe Stifts Adresseaviser, 1836-07-22
Udenlandske Efterretninger. Frankerig D. 11te, om Morgenen Kl. 5, blev Louis Alibeaud henrettet, efter at en Ansøgning om Benaadning, som Advocaten Hr. Ledru, mod hans Villie, havde indgivet, var afslaaet. Om hans sidste Timer berettes endnu følgende. Han modtog med megen Rolighed Dødsdommens Forkyndelse. Løverdag Aften lagde han sig med den Overbeviisning, at Henrettelsen var bestemt til den næste Morgen, og vilde derfor ikke klæde sig af. Først om Morgenen, Kl. 5 lod han sig af en af Vogierne overbevise om, at en Henrettelse ikke kunde foretages om Søndagen; nu klædte han sig af og lagde sig atter til at sove. Allerede om Løverdagen havde Abbed Grivel tilbudet, den dømte geistlig Trøst. J Begyndelsen modtog A. ham med Kulde, men besluttede sig dog til at skrifte, og om Søndagen anmodede han Abbeden skriftlig om, at han igjen vilde besøge ham. Abbeden blev da hos ham indtil Aften og kom igjen den følgende Morgen Kl. 3. Alibeand blev vakt og underrettet om, at Executionen skulde gaae for sig Kl. 5. Han forlangte et Glas Viin og noget Kjød, men nød Jntet deraf, førend man havde givet ham den Forsikkring, at Vinen ikke var blandet med narkotiske Jngredientser, som muligen kundegive ham Udseende af Modløshed. Medens man iførte ham den Dragt, i hvilken han skulde føres til Retterstedet, bad han Abbeden om at sige til hans Forældre, at han døde for Friheden. Til de Omkringstaaende sagde han: "Ja, jeg døer for Republiken; jeg gientager, at jeg har ingen Deeltagere; jeg erklærer alle Generalprocuratorens Bagvaskelser for Logn; mit Privatliv har været reent, reent som Brutus's og Sands Liv; ligesom disse, saa har og jeg villet befrie mit Fædreneland. Han havde forlangt Skrivematerialier, men benyttede dem ikke. Paa Veien viste han megen Fasthed og Rolighed. Ved Skaf fortets Fod omarmede han Abbed Grivel, og da Dommen var oplæst, raabte han: "Jeg døer for Friheden, for Menneskehedens Vel, for Monarchiets Tilintetgjørelse"! Da han allerede laae paa Brettet, raabte han til Soldaterne: "Farvel, mine Brave, farvel Kammerater, Han syntes at ville sige Mere; men Jernet faldt. Mængden adskiltes alvorlig og taus. Liget blev, paa Hr. Ledrus Ansøgning, udleveret, for at overgives til Familien. Temps yttrede Dagen efter, at Alibeauds Henrettelse var en betydningsfuld politisk Begivenhed i deres Øine, som med al deres Afsky for Misgierningen selv ventede af Naade de Resultater, som man hidtil ved Strenghed forgjeves havde forsøgt at fremtvinge. Efter dens Mening havde de Mænd, som afgjorde Als Skjebne, paadraget sig et stort Ansvar; thi Mildhed og Naade vilde maaskee have aabnet en ny og bedre Epoche. Allerede d. 13de gik det Rygte, som ogsaa omtaledes i enkelte Blade; at et nyt Mordforsøg var skeet. Snart hedte det, at Kongen virkelig var myrdet, snart, at ogsaa dette Forsøg var mislykket, og at Morderen havde dræbt sig selv. Skræk og Forvirring udbredte sig i Paris. For Kongens Person blev man imidlertid snart beroliget; men, da Rygter og et Attentat dog vedbleve, saa opfordrede Journalerne Regjeringen til at udstede en officiel Bekjendtgjørelse om denne Sag. Journal de Paris kundgjorde da endnu d. 13de om Aftenen, at disse Rygter vare grundfalske og formodentlig udspredte, for at vække nye Bekymringer. Dog fandtes der endnu Saadanne, som paastode, at der virkelig havde været Noget paafærde, men at man paa Slottet gjorde Alt, for at holde det skjult. Næsten endnu mere, end ved Alibeauds Proces selv, blev den almindelige Opmærksomhed vakt derved, at flere Bladredacteurer bekjendtgjorde, at det af Regjeringen var dem forbudet at meddele den Tale, som A. holdt for Pairsretten, fordi den indeholdt Opfordring til Oprør og Kongemord. Naturligviis opløftedes der strax et høit Raab, mod denne Krænkelse af Grundloven, ved hvilken Een suren for bestandig er afskaffet. Regjeringen maa vel selv have frygtet for at have forløbet sig; thi Moniteuren forsikkrede d. 10de, at vedkommende Bladredacteuters Besværinger maatte grunde sig paa en Misforstaaelse, eftersom der ikke var Tale om et Forbud, men kun om en Paamindelse fra Regjeringen om det, der syntes passende. Derimod paastaae nu hine Redacteurer, at det af den velbekjendte Politicommissær, Yon blev dem forkyndt i bestemte Udtryk og i Regieringens Navn, at der vilde blive lagt Beslag paa deres hele Oplag, dersom de optoge Alibeauds Tale. Hertil kommer endnu, at Journaler fra Departementerne klage over, at forseglede Breve med CortespondentsEfterretninger fra Paris ere blevne aabnede paa Posthulene og Beretningerne om Alibeauds Foredrag udtagne deraf. Sagen kan gjerne have alvorlige Følger, og der ymtes allerede om at anklage Ministrene for Brud paa Forfatningen. En saadan Anklage vil vel imidlertid, om den ogsaa bringes paa Bane, strandet paa Kammerets Hengivenhed; men i alt Fald have Bladene Materie nok til Udfald mod Regjeringen, og benytte sig ogsaa deraf, dog ingen med større Bitterhed, end Messager. Det hedder, at flere af Cabinets Medlemmerne deele den uafhængige Presses Fortryde, se; at saaledes Hr. Pass, skal have erklæret, at han ikke længere med Ære kunde blive i Ministeriet, og at ligemaade Hr. Pelet var tilsinds at nedlægge sin Post. Ligesom dette trænger til Stadfæstelse, saa er det Samme vel Tilfældet med den Efterretning, at Hr. Dupin har sat sig paa en fiendtlig Fod mod Regjeringen, i det han ved en Afskedsandients (Deputeertkammerets Møder sluttede den 9de) hos Kongen med Bittethed klagede over, at Hans Majestæt ingen Brug gjorde af sin kosteligste Forret, den Ret at benaade, men tværtimod ved at haandt hæveen forkeert Politik daglig formindskede Nationens Hengivenhed.