JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-10-24
J et Brev fra Vestindien meldes et Træk af Negrene paa de Danske Besiddelser, som tilfulde beviser deres Hengivenhed for det Danske Folk og den Danske Regjering. Da de Engelske i Aaret 1801 havde besat Øen, vare de Sorte ikke synderlig fornøiede med dem, især med den Høistcommanderende, Brigadeer General Fuller. Allerede længe førend den Danske Fregat var ankommen og førend de Engelske havde forladt Øen, skal et Antal af 3 til 400 Sorte af begge Kjøn i Forening have forfærdiget lige saa mange Danske Flag, som de sammensyede til eet. Da det Øieblik nærmede sig, at det Danske Flag igjen skulde vaje paa Fæstningen, kom den hele Skare af Negere og Negerinder, uden at nogen af de blanke Jndbyggere vidste noget deraf, klædte i Hvidt, dragende frem med dette store Flag, og i det samme det Danske Flag paa Fæstningen blev heiset, svingede de det store Flag over der deres Hoved, og raabte alle med en Stemme og Taarer i Øinene paa Engelsk: Hurra, det Danske Flag leve! Hurra, det Danske Flag leve! De sang tillige ved denne Leilighed en til denne høitibelige Handling passende creolsk Frydesang. Disse godmodige Naturmenneskers Hengivenhed for de Danske rørte inderlig enhver Dansk, der var Vidne til dette Optrin, som er et nyt Beviis paa, med hvilken Menneskelighed vore sorte Brødre behandles af de Danske Colonister. Denne Dag var en sand Fest for Øens Jndbyggere. Paa de fleste Huse vajede det Danske Flag. Omtrent sex Maaneder førend dette skede, skal en heel Skare af Sorte have indfundet sig for Fullers Huus og raabt eenstemmigen: General Fuller, kom ned, General Fuller, kom ned! J er for høil J er for høi, Vort Huus er ikke bygt for Eder! Til dem, der have læst og læse Dagen No. 169.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-10-24
J No. 169 af Dagen anmeldes det første Numer af dette Skrivt. Efterat Anmelderen har sagt, at det debuterer med at angribe, fremsætter han nogle afrevne og tildeels uforstaaelige Linier af det, jeg har sagt om periodiske Skrivter. Jkke nok med det; han lader mig endog sige det, jeg aldrig har tænkt paa. Det er, f. Ex. Tilfældet med det extraherede af hvad der er sagt om Politievennen. Han siger nemlig, at der i dette Skrivt staaer: at Politievennen kun gjør den Nytte, at Skarnagere kunne blive Forfattere gratis. Er dette Anmelderens Mening, vil jeg ikke gjøre ham den stridig; min er det ikke, og heller ikke har jeg sagt det. Jeg tilgiver Anmelderen det. Det er nu engang Dagens Tone. Hvorfor skulde mit Blad i hans Hænder vel kunne vente sig en bedre Skjebne end de Tydske, Franske og Engelske Tidender? Hvorfor skulde jeg som Forfatter kunne vente nogen større Billighed end en vis almindelig yndet Dansk Digter. Kjøbenhavn. Trykt hos P. H. Höeckes Enke.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-10-31
Nyeste ilder.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-10-31
Kjøbenhavn. No. 3. Den 31 October, 1803. Udgivet og forlagt af J. Werfel. Masquerader. November Maaned nærmer sig nu, og med den de saa bagtalte og bagvaskede Masque rader. Uagtet nu Udgiveren høitideligen kan forsikkre, at han aldrig har været eller nogensinde agter at komme paa nogen Masquerade, saa anseer han det dog for Pligt i een Henseende at tage dem i Forsvar mod alt for ubillige Angreb. Hvad er Masquerade i Grunden andet end at synes det, som man ikke virkelig er? Og skeer det sidste ikke dagligen, uden at nogen ivrer det mindste derimod, Naar Cajus smigrer og kryber for sin Foresatte, naar han byder ham til Gjæst paa Skildpadde, og i sit Hjerte ønsker, at han sad paa Bloksbjerg, – er han da ikke masqueret.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-10-31
Naar den unge Fru Petronelle smigrer og klapper sin gamle Ægteherre, ja forsikkrer ham, at hun ikke kan leve uden ham, og, medens han sidder og sørger for det Almindeliges Bedste, sætter ham putiserske Horn i Panden, – er hun da ikke masqueret: Naar Vennen forraader Vennen, naar Medborgeren lurer paa Medborgerens Ruin, taler eet med Munden og meener et andet i Hjertet, bagvasker sine Paarørende, ja endog sine Velgiørere, er han da ikke masqueret. Kort sagt, hvor, og hvor mange masquere sig ikke. Til Uheld, for Menneskeheden er det næsten i mange Henseender en sørgelig Nødvendighed. Man kan i den store Verden for det meste, ligesom paa Bal en Masque, ikke lade sig see uden Masque. En Masqueradedragt skal man have paa, hvorledes det end gaaer, var det end kun en Domino; thi ellers hedder det her, ligesom hos Rau, indlades ikke. Hvorfor ivrer man da saa meget imod Ting, som vi dagligen ere saa vante til at see, Rauls Masquerader ere langtfra ikke saa skadelige som de i det virkelige Liv. Hvad hindrer det, at en Nar uden Maske agerer Nar med Maske? At en Sjællandsfaer, som ikke kan gjøre Forskjel imellem mon pere og modne Pærer, paatager sig en Fransk Officiers Rolle, og faaer Prygl, fordi han svarer paa Dansk, naar man spørger ham om noget paa Fransk, Hvad hindrer det, at en almindelig bekjendt Skjøge forklæder sig til en Nonne med et Kors i Haanden eller til Uskyldighedens Gudinde? – Enhver gribe i sin egen Barm, og han vil da vist være mere overbærende med Masquerader.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-10-31
Kjøbenhavns Veiviser. Paa Landet, hvor der hverken er lærde Selskaber eller Universiteter, Bogskrivere eller Bogtrykkerier, der maa den, som er ubekjendt i Egnen, søge Veiledning hos de Folk, han møder paa Veien, altsaa ikke i Bøger. Stundom er en saadan Veiledning meget upaalidelig og uforstaaelig. Naar man, f. Ex., spørger en Bonde: "Hvilken Vei gaaer man til den eller hiin Landsby," saa bliver Svaret gjerne omtrent saaledes: "Naar han gaaer lige frem, og holder sig til Venstre, saa "kommer han til et Huus, det Huus lader han ligge, og dreier af paa Høire, saa kommer han til en Mose, den lader han igjen ligge og dreier af paa Venstre, saa kommer han til et Led; derpaa kommer han paa Kongeveien, og fra den gaaer der en Sti lige hen til Byen." Naar man nu, i sine Tanker, i alle Maader har fulgt den givne Anviisning, saa kommer man meget ofte til en ganske anden By, end man ønskede.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-10-31
J Kjøbenhavn bruger man en ganske anden Methode. Man gaaer hen i en Boglade, kjøber sig Kjøbenhavns Veiviser, og med denne i Haanden troer man nu at kunne finde enhver Mand i Byen. Men det er stundom desværre ikke bedre bevendt med denne trykte end med den levende Veiviser paa Landet. Den Kjøbenhavnske er nu engang ingen Elsker af, at Folk skulle flytte, og derfor anmærker han det og saa sjeldent; han er heller ingen Elsker af, at Folk skulle døe, og derfor boer efter Veiviseren endnu mangen een i Kjøbenhavn, som allerede længe har boet i Himmelen.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-10-31
En firesindstyveaars Gjeldsarrestant. Der gives en vis Punkt, hvor Moraliteten og Lovgivningen støde sammen. Denne Punct have end ikke de viseste Mænd i nogen Tidsalder seet sig istand til nøie at bestemme. Overgangen er saa fiin, at det er vanskeligt at bestemme den Grændselinie, som adskiller Moralitetens Love fra de borgerlige. Mange Handlinger, som Lovgivningen tillader, forbyder Moraliteten, ligesom Moraliteten ofte igien kunde tillade, hvad Lovgivningen, tvungen af locale Omstændigheder, seer sig nødt til at forbyde. Friheden er den kostbareste Skat, Mennesket eier, men Lovgivningen har alligevel seet sig nødt til at bestemme Frihedens Forliis for den, som ikke betaler sin Gield, uden at den i øvrigt kan overveie, om han har Ævne dertil eller ei. Hvor nødigen maaskee Lovgivningen i enhver Stat har villet betjene sig af dette Middel til at befæste den almindelige Sikkerhed og giensidige Tillid, saa krævede Nødvendigheden det dog. J det Øieblik nogen erklærer sig for Skyldner, samtykker han stiltiende i, at hans Frihed, i Mangel af anden Sikkerhed, skal borge for hans Gield. Den Forpligtelse, som altsaa enhver frivillig paalægger sig selv, kan han under ingen Omstændighed finde ubillig Førend jeg indlader mig i nogen videre Forklaring, maa jeg her paa det høitideligste forsikkre, at de Mænd, som skulle omtales her, ere mig aldeles ubekiendte. Jntet mueligt Forhold i Verden kunde bevæge mig til at tale til Fordeel for nogen af Parterne. Jeg haaber altsaa, at ingen vil mistyde det, jeg her siger. Allerede i et halvt Aar skal der i Stadens civile Arresthuus have siddet en Gjeldsarrestant, som er en firesindstyveaars Olding. Han skylder 1500 Rdlr.; men ikke som directe Skyldner, - kun som Acceptant for en anden skal han være kommen i denne Gield. Hans Debitor skal, saavidt jeg veed, have arvet denne Gieldsfordring altsaa ikke directe udlaant disse Penge. Der kan, som sagt, aldeles ikke være noget imod, at en Creditor lader en uvillig Debitor hefte. Det er retfærdigt. - det er lovligt. Men i en Alder af 80 Aar, hvor Naturen tvinger os til at frasige os Verdens Glæder, hvor Livets sidste Grændseskjæl er saa nær - der synes Menneskeligheden at fordre en Undtagelse fra den almindelige Regel, især naar Skyldneren, hvilket her skal være Tilfældet, aldeles ikke er istand til at betale Gielden, og naar den er for stor til, at hans Familie eller Venner nogensinde, efter Rimelighed, skulde ville eller kunne løse ham ud. Det er skrækkeligt, at en 80 Aars fribaaren Mand skal ende maaskee sit sidste Leveaar som ufri Mand og det blot for et usselt Metals Skyld. Pebersvende og gamle Jomfruer. Hvorfor gives der saa mange Pebersvende og gamle Jomfruer i Kjøbenhavn? – Opmuntres Ægteskaberne maaskee ikke tilstrækkeligen? Har Naturen forandret sin sædvanlige Gang? Gives der færre Næringskilder i vore Dage end fordum, – Disse Spørgsmaale ere saa simple, at næsten enhver maatte kunne falde paa at fremsætte dem.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-10-31
En Pebersvend - det vil sige et Menneske, som har Ævne og Leilighed til at gifte sig, men som med Forsæt ikke vil – er en saare skadelig Skabning. Han ligner et Træ i en Frugthauge, som, uden selv at bære nogen Frugt, berøver de omkringstaaende Træer deres Næring. Han lever i Statssamfundet, uden selv at bidrage noget til dets Vedligeholdelse. Sterne siger meget naivt: Han har søgt at opfylde fire Hovedpligter: At bygge et Huus Plante et Træ Skrive en Bog - og Avle et Barn. At opfylde det sidste som Ægtemand og Fader, er en Pligt, som paaligger enhver Mand i Staten, saasnart Omstændighederne tillade ham det. Den, som unddrager sig fra Opfyldelsen af denne Pligt, handler ikke allene imod sin Bestemmelse, men endog imod Borgersamfundets Grundlov. Spørgsmaalet bliver her kun, om det er Mandfolkenes eller Fruentimmernes Skyld, at der gives hos os saa mange Pebersvende og saa mange gamle Jomfruer. Ved første Øiekast skulde man troe, at det ene var Mandfolkenes Skyld. Hvilket Fruentimmer, kunde man maaskee sige, vilde være saa ligegyldt for Naturens Stemme, at hun hellere skulde ønske at blive en gammel Jomfru, end at forene sig med et Væsen, der elsker og agter hende? – end at udbrede Held i Kredsen af en lykkelig Familie? Hvo tore de vel vove en saadan beskyldning mod et Kjøn, hvis ømtfølende Hjerte er skabt til at stemme Mandens haardere Sind til blidere Følelser. - Nei, vil man maaskee sige: enhver dalende Skjønhed, som henvandrer Livets Bane uden Mage, ligner en yndig Landstrækning, som ligger øde af Mangel paa Dyrkere. Jkke Landet, men de følesløse Jndbyggere bør man tilskrive Skylden. Saaledes vilde mangen en maaskee raisonnere, dersom en sørgelig Erfaring ikke beviste det Modsatte.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-10-31
Den, som kjender de Kjøbenhavnske Damer, maa tilstaae, at kun faa, meget faa, ere gamle Jomfruer imod deres Villie. Rppe gives der nogen iblandt dem, som jo een eller anden Gang havde kunnet været givt, dersom ikke Hoffærdighed eller Gjerrighed havde bragt dem til at slaae Vrag paa det passeligste Partie. Jstedet for at fortryde det, søge de endog, ved enhver Leilighed, at gjøre sig til af deres fordums Grusomhed. Jngen Tydsk Grenadeer praler mere, naar han taler og sine Blessurer, end en Kjøbenhavnsk gammel Jomfru, naar hun kommer til at tale om de Hjerter, som hun har blesseret, om den dræbende Tryllekraft, der fordum boede i hendes Øine. Hun taler om en vis Officier, som, da han hørte det tordnende Ord: nei, af hendes Mund - segnede død hen paa Stedet og reiste sig ikke op igjen, - førend han ægtede sin Fru Moders Stuepige, om en Greve, som, da han fik et grusomt Afslag, gik fra Forstanden, fløi til Vinduet – og styrtede sig besvimmende i en Lænestoel; om en Landsbyepræst, som, da han fik en tydelig Kurv, tog en stærk Portion Opium, der lægede Cupido's Hjertesaar, men gjorde ham saa søvnig, at han, uden at hans Tilhørere mærkede det, endog sov paa Prækestolen. Hver Gang man derfor seer et smukke Fruentimmer, som, uagtet hun er til Aars, endnu er ugivt, saa har man i det mindste nogen Grund til at tiltroe hende Hoffærdighed, Gierrighed, Coquetterie eller Affectation.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-10-31
Der er nu Jomfru P. Der var en Tid, da hun var temmelig smuk og havde nogen Formue. Hendes ældste Søster var saa lykkelig at blive givt med en Mand af Stand - og blev Frue. Denne Fruetitel var Aarsag til at den stakkels Jomfru P. for bestandig blev Jomfru. Da hun havde foresat sig at gjøre samme Lykke som hendes Fru Søster, og at blive Frue, hvorledes end Skjebnen magede det, saa gav hun en Kræmmersvend, der kunde vente sig en god Arv efter sin Farbroder i Jylland, en ganske complet Kurv. Forladt af sine Jevnlige, fireret og ringeagtet af dem, der ere fornemmere end hun, er hun nu et Slags Gouvernante hos sin Søsters Børn. Hun maa taalmodigen lade sig drille saavel af disse som af Tjenestefolkene, skranter bestandig, maa jevnlig bruge Hofmandsdraaber, og ærgrer sig stedse, naar der er Selskab hos hendes Søster og man taler om Givtermaal.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-10-31
Den Tydske Pamphlet: Bonapartes Testament.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-10-31
Fra Hr. Boghandler Brummers Boglade averteredes der i disse Dage en bitter, men særdeles flau Satire over den første Franske Consul, under Titel af Bonapartes Testament. Den har ikke et eneste Glimt af Vittighed. Den blev strax confisqueret. Den hele Ting er, ligesom mange af Dagens Chartequer, ikke et Aands, men et Maveproduct. Det er latterligt, at en ussel Skribler vil pasquillisere den Mand, der agtes for den største som Frankrige, Europa, ja maaskee Verden eier, men det vilde være beklageligt, dersom dette Smørerie skulde gjøre endog den allermindste Sensation.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-10-31
Kjøbenhavnske Nyheder. Hr. Brandmajor Brandemanns Enkefrue blev den 25 d. M. begravet med megen Høitidelighed. En Ligskare af 30 Kareter fulgte hende. J Gadedøren stod der to Underofficerer af Brandcorpset posterede i deres fulde Stadsuniform, med dragen Sværd. Efter Begravelsen blev hele Liigskaren tracteret hos Rau J Mandags faldt der Dom ved Hof- og Stadsretten over de for nogen Tid siden arresterede Vexelmagere. - Translateur Alexander Jacobsen er bleven aldeles frikiendt. Gevinsten 15000 Rdlr. i Classelotteriet var den Dag, den udkom, det første Numer, der blev trukket. Den, som Dagen i Forveien havde faaet et Frilod, fik altsaa nu - ganske imod sin Formodning - en Præmie af 500 Rdlr. Dette kan tjene til Beviis paa, at man ikke maa opgive Haabet, om end Fortuna Natten over er borte fra os.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-10-31
Hovedindholdet af Hof= og Statsrettens Dom angaaende Bladet Dagen er følgende: At da Citanterne Brødrene Berlings Privilegium fordrer, at de maa have udelukkende Ret til ved Trykken at meddele ugentlige politiske Nyheder, hvilket og den paaberaabte Høiesteretsdom af 17 November 1788 forudsætter, saa maa Bogtrykker Seidelin kjendes uberettiget til i Dagen at indføre saadanne Nyheder, hvorimod det ikke i Overeensstemmelse med Citanternes Paastand kan aldeles forbydes ham at indføre politiske Nyheder.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-10-31
Det fortjener at anmærkes som en Sieldenhed, at der nyligen døde i Kjøbenhavn, en Jomfru paa 72 Aar, og som en endnu større Sieldenhed, at hun havde været Kammerjomfru ved Enkedronning Sophie Magdalenes Hof.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-10-31
En Kurvemager lader bekjendtgjøre, at han vil informere Folk af begge Kjøn, saavel i som udenfor Huset, i det fine Kurvemagerarbeide. Hvad Mandfolk angaaer, saa kunde maaskee mange behøve Underviisning heri, men de Kjøbenhavnske Damer trænge vel neppe dertil. En stor Deel af dem forstaae denne Kunst alt for vel, og den, som ønsker sig en Kurv af det fineste Arbeide, kan være vis paa at faae den hos mange af dem saa god og saa fiin, som hos nogen Engelsk eller Fransk - Dame. *) Angaaende den Schulziske Avis.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-10-31
J et Brev fra Norrkjøbing dateret den 23 October d. A., meldes: At det er befalet, at der ingen Bøger skulle indføres fra Dannemark, og at enhver Boghandler skulde opgive de Danske Skrivter, som findes i hans Boglade, for deraf at kunne see, om de skulde forblive i Landet eller ikke. Da en vis Boghandler gav en almindelig Fortegnelse over de Bøger, der fandtes hos ham, saa forlangte man en nøiagtig Opgivelse af enhver Bogs Titel. Siden Tiden ikke tillod ham at forfatte en saadan udførlig Fortegnelse, saa ere klærede han, at han strax vilde tilbagesende de Bøger, han havde i Commission fra Danske Boghandlere, og derpaa blev Alting imidlertid taget under Forsegling. - Hvorvidt denne Efterretning i alle Henseender er grundet, maa man nu nærmere oppebie Bekræftelse paa. Jmidlertid er det ikke let at begribe, at deslige Forbud skulde være nødvendige i et Land som Sverrig, hvor Pengene ere saa sjeldne, Læselysten blandt den største Deel af Folket saa ubetydelig, og hvor der, som en Følge heraf, næsten er saa godt som ingen Afsætning, især paa Danske Bøger.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-10-31
Jversens Fyenske Avis. J No. 1. af dette Skrivt har jeg sagt, at der fra alle de Kjøbenhavnske Periodiske Skrivter gaaer et langt Talerør til Fyen. Den, som vil overtyde sig om dette Rørs virkelige Existence, han behage at læse Jversens Fyenske Avis No. 129, hvori der findes en ordlydende Copie af den urigtige beretning, om nærværende Skrivt i Dagen No. 159.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-10-31
Det er beklageligt, at ugrundede Efterretninger saaledes skulle forplante sig, ret som et tredobbelt Echo, lige fra Pilestrædet til Fyen og fra Fyen til Vardehuus. Vore Aviser ligne i denne Tid vore Hanner. Naar den ene galer, gale alle de andre bagefter.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-10-31
Kjøbenhavn. Trykt hos P. H. Heckes Enke.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-11-07
Nyeste. kilderie Kjøbenhavn. No. 4. Den 7 November, 1803. Udgivet og forlagt af J. Werfel. Comoediebillet-Prangere.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-11-07
De Kjøbenhavnske Comoediegængere ere meget misfornøiede med Comoediebilletprangerne. Dersom det stod til dem, bleve de alle, uden Forskjel, confisquerede. Men den, som vil være upartisk, har dog Grund til at spørge: Fortjene billetprangerne da at behandles med saa megen Strænghed?" Jo! - vil man maaskee sige – "det er disse Prangere, der ere Skyld i, at et skikkeligt Menneske ofte ikke kan faae nogen billet, uden at vove Arme og Been; at billetterne stige og falde ligesom Actier, og at der tilsidst maaskee vil blive et Billetpranger-Compagnie, som vil tilegne sig billethandelen som et Slags Enehandel." - Men det Hele beroer her paa Besvarelsen af to Spørgsmaale: 1) Har der ikke, førend Prangerne existerede, været ligesaa stor en Trængsel og ligesaa stor en Mangel paa billetter som nu og 2) er Handelen med Billetter ikke en tilladelig Handel, – Begge disse Spørgsmaale kunne vel neppe besvares med andet end ja. Nu omstunder kunne billetterne dog faaes, naar man vil betale Opgjæld, tilforn vare de stundom ikke engang at faae for Penge. Vi bør derfor snarere takke de gode Mænd, som, for at forskaffe os en Fornøielse, vove Arme og Been, ja Liv og Blod. Hvo vilde vel være saa ubarmhiertig, at misunde en stakkels fattig billetpranger *), der maaskee skal leve deraf med Kone og syv eller otte Børn, *) Forfatteren har godt ved at snakke. Disse Billet prangere drive Spøgen alt for vidt. Naar min Madmoder, som gaaer paa Comoedien, ikke for at see, men for at recensere, vil have en Billet, saa maa hun, min Tro, ofte betale den dobbelt. Ved Geburtsdag=Stykker gaaer det nu reent forkeert til. Prangerne postere sig da allerede Eftermiddagen i Forveien uden for Comoediehuset. De holde der Vagt hele Natten igjennem, lade sig binde fast til Lygterne, for ikke at stødes til Side af en Medconcurent, men at være de første, der bestorme Huset, naar det lukkes op. Deres Koner bringe dem Aftensmad, Caffe, Midnatsmad og Frokost. Naar Døren aabnes, saa ligner det Hele en sand offakowsk Storm. Hatte, Huer, Parykker, Laser af Klæder flyve omkring som Støv paa Kongens Nytorv. Sætteren. de faa Mark, han fortjener? Hvorfor skulde dette Slags Negotie forbydes mere end hver anden Handel, Er der ikke Risico derved saa godt som ved enhver anden Handel, Er der nogen større Brøde i at kjøbe og sælge Billetter med Fordeel, end i at kjøbe Actier, Obligationer, Korn og Fødevare, for siden at sælge dem til en høiere Priis, Er Kjøbenhavn ikke en Handelsstad, - og bør ikke Handel og Vandel florere i enhver Handelsstad?
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-11-07
Classelotterie. Der gives næsten i ethvert Land et Slags Stylter, ved hvis Hielp en fattig Dievel kan ligesom med eet Hop svinge sig op i Lykkens Tempel. Til dette Slags Stylter hører ogsaa Classelotteriet. Blandt alle muelige Lotterier er det et af de allerbilligste.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-11-07
Enhver af de Medspillende har lige Adgang til at vinde, og det Hele beroer her, som de fleste Ting i Verden, kun paa et Lykketræf Kun een Ting ved den senere Indretning synes, efter min individnelle Mening, ikke at være saa ganske hensigtsmæssig. Det er nemlig den Omstændighed, at den ringeste Gevinst i 5te Classe er 50 Rdlr. Jeg har hørt adskillige raisonnere saaledes: Det er bedre, at den, der taber, taber aldeles, end at den, der vinder, ikke skal vinde en nogenlunde tilstrækkelig Summa. Men kan man formode, at den, der vinder 50 Rdlr., altid vil ansee det for en Gevinst? Regner han, at Sedlens Fornyelse igjennem alle Classer har kostet ham 20 Rdlr., saa beholder han jo, Procenterne fradragne, kun 24 Rdlr. tilovere. Fire og Tyve Rigsdaler kunne neppe kaldes nogen Gevinst. Hvad følger heraf, Den, der vinder 50 Rdlr., anseer det i Almindelighed for saa godt som ingen Gevinst, og den Mængde Spillende, der maa tabe aldeles, fordi et langt mindre Antal vinder hver især 50 Rdlr., kunde maaskee blive misfornøiet, og for endeel afskrækkes fra at tage en Seddel i næste Trækning. Ønskeligere vilde det maaskee derimod være, om disse 50 Rdlrs. Gevinster, ligesom tilforn, kunde blive deelte i 20 Rdlrs. Gevinster. Tyve Rdlr. ere rigtig nok i egentlig Forstand, heller ingen Gevinst, men for det største Antal Mennesker vilde det dog altid være en Opmuntring til at vedblive at spille. Jeg overlader denne Sag til kyndigere Mænds nærmere Bedømmelse, og haaber, at ingen i nogen Henseende vil mistyde mine velmeente, og uforgribelige Erindringer.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-11-07
1) Een af mine Bekjendtere har havt ti Sedler i sidste Trækning, og de ere alle udkomne med Frilod. Assistence Kirkegaarden.