Berlingske Tidende, 1782-10-01
Udi Frederichs Hospital ere fra den 1ste Sep. til den 26de Oct af Patienter indkomne 378, udgaaet 322, døde 383 af Barselqvinder indkomne 91, udgaaet 89, døde 25 af Børn fødte 99. Kort Historie om Afgivterne, især Consumtions= og Handelsafgivterne i Saxen, tilligemed deres Virkning paa Priserne og Levnetsmidlerne, taget af Hr. Ungers trykte Skrivt om denne Materie. gensigten med denne Opsats er, foruden at give en ganske almindelig forfattet Historie saavel om de directe som Handels- og Consumtions=Afgivterne i de Cursachsiske Lande, tillige at vise den Jndflydelse, som Afgivterne siden de bleve indførte, have havt paa Priserne af Vahrene, og Levnetsmidlerne, og herved umiddelbar paa Folkeformerelsen, Agerdyrkningen, Fabrikerne, Handel og Vandel, og overhovedet paa National-Rigdom og Lyksalighed. Og af denne Jndflydelse skulle Aarsagerne til sammes forskiellige Forandringer i Saxen udledes. Overhovedet vil det da vise sig, at alle disse Afgivter hverken have standset Nationens Arbeidsomhed, forhøyet Prisen paa de almindelige Levnetsmidler, eller hindret Folkemængden, og at følgeligen hverken de have aldeles Ret, som udgive Consumtions=Afgivterne for saa skadelige; eller de andre, som ville have alle deslige mangfoldige Afgifter i et Land afskaffede, og efter Phystokraternes Systema lagte paa Jorde godserne og deres Jndtægter. Dette sidste er aldeles i vore Tider et blot Hiernespind, og passer i det høyeste til de Tider, da der næsten ikke var nogen Formue videre, end faste Eiendomme og deres Jndkomster, følgeligen ingen Hantering, ingen Manufacturer, ingen Handel, og Menneskenes Fornødenheder vare yderst indskrænkede. J disse Tider behøvede ogsaa Staten lidet, og Afgivterne, som vare lagde paa Jordegodserne, vare meer end tilstrækkelige til at bestride sammes ringe Udgivter. - De allerældste Skatter eller Afgivter i Saxen og i Tydskland have ders Oprindelse fra Rettigheden til at hæve Told og Veiperge, og de saa kaldte Landbede, som af Undersaaterne bleve tilstaaede paa en vis Tiid, ere maaskee af lige Alder med dem. Ligeledes vare de første Consumtionsafgivter frivillige, og bleve i Aaret 1438 under Churfyrst Friderich, den Sagtmodige og Hertug Wilhelm den Tredie til Krigs omkostningers og Gieldsbetaling bevilgede under Navn af Accise. Den blev i Aaret 1440 paa Landdagen i Grimme, udvidet derhen, at alt fremmet og indenlandsk Kiøbmandsgods, tilligemed det bryggede Øl, maatte være samme underkastede, som og alle Haandverker, Skoemagere, Remmesnidere, Udevævere Saddelmagere, o. s. v. betale den 30te Penge. J Aaret 1466 paa Landdagen i Meissen bleve der formedelst de mange Ødelæggelser, som den Hussitiske Krig havde foraarsaget, og andre Ulykkers Skyld allerede paalagt svære Afgivter, hvilke Vasallerne maatte betale. betale som en aarlig Landskyld, og Stæderne som Skatter; der blev ogsaa lagt en Skat af 5 Gr. paa hvert Fad Øl. Disse Consumtions=Afgivter trykde ikke Landet, saasom Jndtægten af Jordegodsernes og faste Eiendommes Nytte og Brug var i dette og det foregaaende Aarhundrede 10 pro Cent. Men der yttrede sig ved denne Tiid en anden Begivenhed, hvorved Prisen paa Vahrene, Levnetsmidlerne og Arbeidslønnen pludseligen og meget begyndte at stige. Det var den store Overflødighed af Penge, som ved Sølvbjergverkernes Opdagelse i Schneeberg og Zvickau i Aaret 1471 paafulgde. Thi disse bragde en uhørlig stor Summa Penge i Omløb, og da Vahrene ikke i Proportion derefter bleve formerede, saa havde disse Sølvgruber, ikke nogen mærkelig Jndflydelse paa Folkemængden, Handelen, Haandverkerne og Vindskibeligheden. De forøgede blot Nationens Pengemasse, og gjorde det, som Guld gruberne i Amerika virkede paa Portugal og Spanien. Prisen paa Vahrene blev i Landet dreven i Veiret, Materialierne og Arbeidsfolkene bleve dyrere, og Overdaadighed tog i alle Stænder saaledes Overhaand, at efter et Tidsforløb af 11 Aar i Aaret 1482 var Landets Ruin uundgaaelig. Dette forestaaende Onde, som allerede havde trængt sig meget vidt, skulde nu begge Saxens Regenters, Ernst og Albert, deres Landanordning, som en almindelig Lov imod Ødselhed standse. Men der paafulgde Tiid efter anden Dyrtid og Pest, som vel hemmede Yppigheden i noget, men ogsaa foraarsagede en umaadelig Skade i Folkeformerelsen. Derhos var der tilforn, uagtet den overmaade Tilvexaf Penge fra Bergverkerne, ikke tænkt paa Statens Gields Afbetaling; og, først i Aaret 1488 opkom for den Aarsags Skyld trykkende Paalæg. Enhver Undersaat, i hvo han ogsaa var, maatte efter Samvittighed angive sin Formue, og at hver 1000 Gylden betale 2, og af 50 Gylden 1; Haandverks folkene, som ikke vare selv Eyere af 25 Gylden, 4 Groschen; Ledige Folk, som ikke havde noget dem selv tilhørende af 50 Gyldens Værdie, og ikke stode ved noget Haandverk eller i Tieneste, 1 Gylden; enhver Huusgesinde, som ikke selv eyede noget af 50 Gyldens Værdie, 4 Groschen; og Tienestefolkene den 20de Deel af deres Løn. Derved blev nu Massen af de omløbende rede Penge formindsket, hvortil ogsaa endnu Omkostningen paa udenlandske Krige og paa nogle nye Acqvisitioner hialp for en Deel. Priserne paa Levnetsmidlerne faldt atter efterhaanden. Derved forblev det indtil næsten Midten af det 16de Aarhundrede, og de anseelige Afgivter bleve i Begyndelsen tilveyebragte ved vilkaarlige Paalæg; men fra 1546 af, ved Landgilden efter Skattens Størrelse, paa Grundene. Der blev ogsaa samme Aar lagt i Daler paa hvert Fad af indenlandsk og fremmet Øl, 5 Groschen, paa en Spand indenlandsk og 10 Groschen paa en Spand udenlandsk Brændeviin. Middelprisen paa Kornet var da 12 til 18 Gr. for en Dresdner Skieppe, med hvilken de øvrige Fornødenheder stode i et meget rigtigt Forhold, saa at man regnede 200000de Gylden, eller efter nu værende Conventions Penge 252777 Daler, til 4000 Jnfanteristers og 1600 Cavalleristers aarlige Forflegning. Nu kom i den sidste halve Deel af det 16 Aarhundrede den vise og fredelsken de Churfyrst August den Første, som allerførst kiendte en rigtig Statshuusholdning, og indførde den i Landet. Han befordrede fornemmeligen Agerdyrkningen, Vindskibeligheden, Handelen og Manufacturerne, ja endog Videnskaberne. De indenlandske Natur= og Kunst=Produkter bleve usædvanligen formerede, Oeconomiehandelen uden den da værende Naboe Hielp dreven paa den fordeelagtigste Maade, og utroelige Summer Penge bragte ind i Landet. Derved begyndte atter Levnetsmidlernes Priser igien at stige, og skulde endnu have steget høyere, dersom ikke store Summer ved en anseelig Skats Henlæggelse, (han skal have efterladt sig 17 Millioner, formodentligen Gylden) vare blevne satte ud af Circulation.