Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1773-11-08
Fortsættelsen af Oversættelsen, afbrudt i No. 44. Han seer sine Underdaneres besværlige Hoverie, Klogskab forbyder ham gandske at eftergive dem det, og dog veed han at formilde det, fordenne ved Penge, hin ved Korn, eller ved en Afgifts Eftergivelse, Tid efter anden at eftergive det, og forvandle sin Ret til billighed. Han er sit Huses Exempel, Herre og Siæl, og altid at være det vel, det er hans Sorg og Arbeide. Han har ingen Børn, men han lader Paarørende opdrage hos sig. Han sørger for sine Tieneres Sæder med Klogskab, Alvorlighed og Godhed, holder dem fra Lediggang og Udyd, og opvækker dem ved sit Exempel til Øvelser i Religionen. Denne Levemaade har Euphemon ført tyve Aar, ingen nye Godser erhvervet, og mangt et Aar end og forringet sin Formue, og har han endnu ikke gjort u endeligen mere end Kriton, Han har ikke allene ført sin Huusholdning nytteligen; han har og anvendet sin Formue og sin Anseelse efter sin Samvittighed, til sin og andres Lykke. Hvor æreværdig, men hvor var er en Euphemon? En Oversættelse af det Tydske. *) Chryses, som ubestandig søger at giøre sin Lykke i allehaande sandselige Fornøielser. Chryses, fra sit 25de Aar af, Herre af en stor Formue, søger sin Lykke i allehaande Fornøielser, som i og for sig selv ere tilladte, og kun blive til Daarlighed derved, naar man aldeles overgiver sig til dem. Kiedsommelighed nøder som til Forretninger; og hans Jndbildning og hans Sandser vælge dem. Altid ubestandig omskifter han i sine Foretagender, bliver mæt af denne, flyer til en anden, beleer efter kort Tids Forløbigien denne, griber fat paa en ny Gienstand, ) Gellerts Moralske Caracterer. for sit Ønske med ikke bedre Lykke, lever sandselig for at leve efter sin Smag, og lever latterlig og urolig. Han kiøber sig et Herre Gods. Hvilken Glæde! Jagten bliver hans Vellyst og hans Flid, og intet synes ham vigtigt, naar det ikke angaaer den, og alt derimod stort, som tilhører den. Hans Jagt-Hundes Talenter og Bedrifter, hans Lykke ved Jorden, end og dens Besværligheder blive hans Snak og hans Dag-Bøger. Hans Fasan-Jndhegning er meere for ham end en Provints for Erobreren, og den tyktakkede Hjort, som staaer i hans Skov, er hans daglige Hovmod Han anlægger sig et lidet Jagt Huus, og mætten sig, naar han ikke kand jage, med sit Jagt-Redskabs og Gevær-Kammers Beskuelse og Forbedring, kiøber en ny Hund, og bortgiver en Hest, som ikke meere er ham ny, paa det han kand have den Glæde at kjøbe en ny. Saaledes leven han et Aar, to Aar, bliver ligegyldig med Jagten, og leer endeligen over denne besværlige Fornøielse. Han bliver visere og søger sin Fornøielse i at bygge. O dette er en langt anstændigere og nyttigere Beskæftigelse, siger Chryses! Han bygger ikke fordi han vil boe beqvemmere; men for at bygge efter sin Smag, river han her ned og bygger der op, bygger nu et kostbart Lyst=Huus, og da, fordi Heste-Stalden ikke meere staaer ham an, en prægtig Stald; i Morgen en Sal, og med den samme Hidsighed falder han paa den Æregierrighed, at have det bedste Due-Huus. Han vover Afridsninger, kiøber Bøger og Bygnings Kunsten, hvilke han ei forstaaer, praler dermed, plager sine Arbeyds-Folk, øder en stor Deel af sine Penge og finder sin Vellyst i at bygge. Men hans Anstalter vil ikke meere lykkes ham. Man bygger ham alt for langsomt; ikke efter hans Sind. Han bliver fortrædelig, og forlader denne Beskæftigelse. Han vælger en ny Levemaade, bliver sælskabelig, og søger Berømmelse for Giæstfrihed. Han aabner sit Huus, som han siger, for sædelige og behagelige Folk, men virkeligen mestendeels for Hyklere og SnylteGiæster. Han tænker paa et godt Bord, paa Reenlighed og Pragt i sine Værelser, paa Fornøielse for sine Giæster, og bliver rigeligen belønved med Bifald, Venskab og Beundring. Han lever et Aars Tid for sine Græster og Brundrere, og føler nu Tvangen og det komme i denne Levemaade. Der Schmeichler Brut, die frech des Chryses Taffelhütet, Die seiner Gade-Stral er armt und ausgebrutet, Schwarmt summend um sein Ohr. Der Thor ist ihr Gespött, selvst da er sie ernahret, Verlassen, men sie ihm sein Gut vertrant verzehret, Und arm, und noch ein Thor. Han bliver kiedsommelig og sygelig, ophæver sin Giæstfriehed, vil ved Ensomhed igien op hjælpe sin Sundhed, og bliver en stille Have Ven. Nu har han funden den uskyldigste Glæde. efter sin Mening, Naturens Glæde. Han anvender sine Penge paa Blomster og sin Omhu paa deres Oppasning og Forbedring, forskriver med stor Bekostning Blomster, lader komme Blomster Kiendere, holder Urtegaardsmændene for de klogeste Mennesker, og andrer sig over, at han ikke før har valgt denne behagelige Beskæftigelse, som fornøier ham en heel Sommer. Men den næste Vinter ødelægger allerede mange Slægter af hans Blomster, opvækker ham en Ækkelhed for Haverne, og tillige en Kiærlighed for Bøger, Chryses bliver altsaa lærd, skaffer sig et kostbart Bibliotek, læser og studerer. Denne Maaned er Geographien hans Viisdom, og den ne Uge synes ham Vaaben-Kunsten at være den sande Lærdom. Han vil studere den, og snart træt deraf, vælger Historien, og gaaer hastig overtil Poesien, lader af at læse, lader sine Bøger, prægtig indbinde, bringer dem i Orden, opofrer dem det bedste Værelse, kiøber mathematiske Jnstrumenter, forlader hasteligen sit lærde Boeskab og Land-Levnedet, drager til Staden, bliver en Mand efter den store Verden, og beleer LandLevnedet. Hoffet synes ham nu at være et Sæde for de sande Fornøielser; Comoedier overgaaer all Have Lyst Opera alle Jagter og alle Bygnings Fornøielser. Antichamberne ere ham Viisdoms Skoler, og, o hvor leer han over sit Bibliotek. - Han giver med Skarpsindighed, Agt paa Moderne, som de gode Sæders Love, glæder sig over sin gode Smag i Klæder og Eqvipage, og vender endelig, raabt af sin aftagende Formue, tilbage til sit Land-Gods, og lærer at indsee, at han, for at være lykkelig, har næsten i tyve Aar været en Øver af sin Formue, sin Tid og sin Forstand. Furierne. (En Fabel.) Mine Furier, sagde Pluto, blive gamle og sløve. Jeg behøver friske. Gaae altsaa, Merkur, og opløg mig i den øvre Verden tre dertil duelige Fruentimre. Merkur gik. - Kort derpaa sagde Juno til sin Opvarteerske, Troer du vel Jris, iblant de Dødelige, at finde to eller tre fuldkommen strenge og tugtige Piger, Men fuldkommen strenge! Forstaaer du mig; For at forhaane Cythera, som roser sig af, at have Herredømmet over det ganske qvindelige Kiøn. Sog overalt, og see, hvor du opfinder den. Jris gik. - Hvor var vel en Krog paa Jorden, hvorden gode Jris ikke søgte? Og dog forgieves, Hun kom ganske eenlig tilbage, og Juno raabte hende i Møde: Er det mueligt, O Kyskhed! O Dyd, Gudinde, sagde Jris, jeg havde vel kundet bringe dig tre Piger, som alle tre havde været fuldkommen strenge og tugtige, som alle tre aldrig havde smillet til en Mands-Person; som alle tre havde udslukket, end og den allerringeste Kierligheds Funke i sit Hierte, men jeg kom, desværre, for sildig. For sildig, sagde Juno. Hvi saa Just i det samme havde Merkur afhentet, dem til Pluto. Til Pluto; Og hvorfor vil Pluto have disse Dydige, Til Furier." Heraf udkommer hver Mandag et Blad fra det bergenske Adresse-Contoir hos O. Brose