Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1799-03-29
enske Tidender. be Hænder. na No. 13. Fredagen den 22de Marti. træEr det en Patriot? Det kan maaskee have sin gode Nytte, at man undertiden paa Prent roser Folk for deres Driftighed og Jver i Henseende til at gjøre allehaande Anlæg og Jndretninger; men, naar man vil sætte deslige Foretagender paa Patriotismens Regning, saa gjør man saadanne Entrepreneurer, de allerfleste Gange, en ufortjent Compliment, og nedværdiger sig selv til en Hykler. Den sande Bevæggrund til disse Forretagender er Egennytte. Man vil vinde, og - man bør ogsaa vinde; men, Egennytte og Patriotisme kunne ikke forenes. Den første river til sig; den anden uddeler, den første seer allene paa sit dyrebare Jeg, den anden skuer med guddommelig Velvillie omkring sig og hen til Andre; den første er ikke sjelden tilbøielig til at betiene sig af utilladelige Midler for at naae sit Maal, den anden har ingen anden Virkekreds, end den, som den uegennyttigste Kierlighed og Dyd og Ære afmærke for ham. Dersom vi kaste vort Øie paa de Handlendes Foretagender, saa forøges vor Mistro. De, som ideligen ville, og i Følge deres Forretningers Natur bør, vinde, tillukke uformærkt deres Hjerter for de herviske og ophøiede Dyder, som allene kunne herbergeres hos en Mand af den liberaleste Tænke= og Handlemaade, og hvis Forretninger ikke hindre eller afholde ham fra at give sin Siel det ophøiede Sving, der voxer til den ædleste Enthusiasme, som giør, at egen Før deel maa indtage det mindre Rum, og vige for Andres. Hos en saadan Mand har Velstand, Rigdom kun for saavidt Værd, som den tjener ham til et Middel til at befordre Samfundets Vel. Han gjør Andre lykkelig og føler sig derved selv lykkelig. Misundelse, Efterstræben er fremmed for hans Siel; kun den ædle Lidenskab at gjøre vel har der sit guddommelige Sæde; under dens beskyttende Ægide føler den trængende Medborger Trangen mindre, og Armods Graad aftørres og forvandles til Smil. at de Handlendes Foretagender have en saare veldædig Jndflydelse paa deres Medborgere, dette er en Sandhed, som vi ikke kunne nægte; men, denne gode Følge er en naturlig Virkning af deres Syslers Natur. Ved det at de maae lade Andre vinde, vinde de selv. - Dette Gode er vist nok at skatte højt, men det kaster ingen straalende Glands tilbage paa dem, af hvis Foretagender det flyder. Patriotisme har ingen Deel deri; denne er, efter mit Begreb, hiin hjertelige brændende Kierlighed til det Land og det Folk hvor og iblandt hvilket vi leve, som konner os til at forglemme vor private Fordeel og Alt for vort Lands, for vore Medbrødres Vel. For disse, fremfor Alt dyrebare, Gjenstænde, gjør Patrioten Opofrelser, som hverdagsmanden ikkun kan gade paa, men som han ei har Sjeleadeel nok, til at kunne efterligne. Stolthed, Egnisme kunne en enkelt Gang formaae ham til at gjøre en i Øine faldende Op ofring; men, aldrig bliver han derfor at ansee som Patriot. M. C. P. Det gode Raad. - Jeg haver ingen Penge i Dag. Der spørges efter ingen Ting saa meget, og ingen Ting er mere sjelden, end et godt Raad. Kan han give mig et godt Raad, spørger den Ene den Anden. Man hører det daglig i alle Gader og Veiter. Den Adspørgede er gjerne strax redebon til at give et Raad, omtrent som Qvaksalvere, der ogsaa gjerne give helbrede, men gjøre Ondt værre. Raad faaer man da vel, men det ere de gode Raad vi tale om. Udgiveren, endskjønt han ikke har faaet Bestalling paa at være Raad, har dennesinde sat sig det i Hoved, at ville adspurgt give et Raad, hvis Godhed ikke i alle Tilfælde strax er synlig, uagtet dette Raad i sig selv synes at have Medhold af Klogskab. Dette Raad eller Middel er en sand Hemmelighed, men da Jntet som kan gavne det Almindelige, bør være en Hemmelighed, saa skulde det være et Slags Forbrydelse, at tilbageholde vort Raad. Gjenstanden er økonomisk. Saa mangen en Mand har, uden at besidde egen Formue, en ganske betydelig aarlig Jndkomme, hvilket gielder og Embedsmænd og undertiden om Kjøbmænd. En kierlig Ægtemand, der er saa lykkelig, at have en værdig Kone, skal maaskee forsyne hende med Penge i Overflødighed. Det er ganske naturligt, at en Kone, hvor liden Tilbøielighed hun end ellers kan have til at forøde Penge, dog uformærkt kan blive vant dertil, ved at hun altid har Middelet i Hænderne; i det mindste er det dog nok uden Modsigelse rigtigt, at den Kone som aldrig mangler Penge i sit Huus, ei altid iagttager den strænge sparsommelige Opmærksomhed, som giør Skillingen, til Daleren, og Daleren til en Kapital. De fleste Udgivter i et Huus gaae gjerne igjennem Konens Haand, disse Udgivter ere for den allerstørste Deel daglig i det Smaae, hvor der er saa megen Leilighed til at spare, ikke blot i Henseende til at betinge de nøieste Priser, men og i Henseende til en indvortes fornuftig Jndretning og Styrelse. - Den idelige Opmærksomhed, som disse Ting udfordre, kan let formindskes, naar man uafbrudt har det Middel, hvorved man er fritaget fra at betænke sig længe, hvad enten man vil udgive noget eller ikke. De bedste Koner kunne saaledes let blive vante til en vis Rundhed i deres Udgivter, som engang i Tiden kunde falde dem tungt at forlade, naar de i Følge Tingenes Foranderlighed ei altid skulle kunne vedblive den vante Tour. Et velartet Fruentimmer, om hun end er begavet med klog Forsigtighed, kan snart komme til at blive i sine Udgivter, om ikke ødsel, saa dog rundelig, naar hun ikke imellemstunder kjender Pengemangel. Nu kjøber man et Møbel, som kunde undværes, eller et Gallanteriestykke som dog ikke er nogen sand Prydelse, og uden hvilket man maaskee var skjønnere. Nu tages det i Husholdningen ikke saa nøie. Nu kunde vi vel have et Giestebud, kun nogle faa Venner: en 30, 40 Personer. Hvi, siger en sand (?) Veninde, hvi vilde du tage det saa nøie, Tak Gud at du er i den lykkelige Forfatning, ikke at trænge. Min Mand giver mig hvad jeg vil have; det er ret en god Mand. Den anden søger da ogsaa en Ære i at have hvad der kaldes en god Mand, og Beviset hentes strax ud af den nærmeste Krambod. Det kan imidlertid ikke være Manden ligegyldigt, om hans Kone, formedelst en utidig Føielighed fra hans Side, formindsker den strænge Opmærksomhed paa at spare, som er saa fornøden i en Husholdning, og som hun tilforladeligen vilde udvise, dersom hun imellemstunder kjendte en liden Mangel. Jkke blot for hans og for hans Børns, men ogsaa for hendes egen Skyld bør han søge, at bevare hende fra at handle rundeligen. Hun kan blive Enke, og vilde da maaskee for silde maatte beqvemme sig til at lagttage Sparsomhed, som vilde falde hende vanskelig, siden hun i sine forløbne Dage ei havde været vant dertil. Hun vilde føle sig mindre lykkelig ved en liden Jnd komme, som en anden Enke maaskee vilde ansee for sin Lykke. Klogskab og Pligt synes da at byde Manden, at han med Varsomhed og Forsigtighed, engang imellem viser Konen Mangelen ligesom i Prospect. Hun forlanger Penge; han har dem, men, hvad om han leverede hende undertiden mindre, og derhos sagde, at han ikke saa snart skulde være i Stand til at forsyne hendes Kassa, Den brave fornuftige Kone vilde indrette sine Udgivter derefter, og iagttage en saa nøje Oeconomie, som ellers maaskee ej skeede i lige Grad. Man vil nok indvende, at man ikke bør betjene sig af en Usandhed, for at opnaae en god Hensigt; men, dette Middel er i sig selv uskyldigt, og de velgjørende Følger ere desuden saa store, at der ei kan være nogen Tvivl om dets Tilladelighed, hvorfor jeg haaber, at man tilsteder mig, at holde mig til den gamle Regel, at et lidet Onde ikke kommer i Betragtning, hvor et større og langt overveiende Gode bliver Følgen. Det forstaaer sig, at man ikke kan love sig synderlig Nytte af dette Middel, uden hos fornuftige og forstandige Koner, hvis Hjerter ere ufordærvede, og som med sand kjerlig Hengivenhed elske deres Mænd. Hos Andre end Et Surrogat for Kaffe.