Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1839-04-02
Nogle af dem f. Ex. Idestrup og Weggerløse Sognefogder have endog ladet udgaae en Opfordring til deres Sognemænd, om at forenes om, ikkun at holde visse - 2 eller 3 - saadanne Gilder for Byens Ungdom i dens ellers sædvanlige lange Sværmetid, istedet for at den forhen har fordret og havt et Gilde eller een Sammenkomst hos hver Gaardmand; hvormange disse end vare i Byen. (?) Ogsaa have Horbeløv og Falqversløv 3 Sognefogder for nylig anmodet deres Præst om at forfatte dem en lignende Opfordring til deres Sognemænd. Rygtet har endog sagt: at Birkedommeren kort for Juul har ladet udgaae en Circulair=Skrivelse til Øens Sognefogder med Forbud mod disse Gilder. Mon da alt dette er af ingen Betydenhed, eller viser det ikke meget mere: at selve Sognefogderne - i det mindste nogle af dem, erkjende at saadanne Alt for hyppige Gilder hidtil have fundet Sted, og at dette er uorden i Samfundet, og ere da ikke disse i det Væsentlige endog eenige med os Det har paa de fleste Steder heller ikke i Aar været slet saa slemt, som de forrige Aaringer. Men man lægge vel Mærke til: at vor Klage over disse stedfindende Uordener var skrevet og indført i Avisen, for sidste Juul Og vi smigre os med den Tanke, at denne vor Indrykkelse maaskee kan have *) Efter at dette var skrevet, have vi i Bondevennen med Tilfredshed læst Weggerløse Sognefogeds kraftige Opfordring; ligesom og Een af os er i Besiddelse af en Jndberetning, som destrup Sognefoged har gjort til Birkedommeren om en lignende Foranstaltning der i Sognet. bidraget hertil; og da var jo allerede derved noget Godt udrettet. Sognefogderne kalde os derfor urigtigen og ubilligen deres Modstandeere; dette ere vi ei, og skulle aldrig blive, saalænge de ærligen udrette, hvad de kunne, til Ordens Vedligeholdelse; meget mere maatte de ansee os, som dem der have arbeidet til samme Maal, hvortil de, i Følge deres Stilling, efter Evne bør arbeide. Vel have vi sagt: at Enkelte af os kjende Tilfælde, hvor saadanne Uordener ere foregaaede i Sognefogdernes Boliger; men just derved have vi tilkjendegivet: at vi ei, (som Sognefogdernes Ord synes at ville paabyrde os) have villet beskylde deres hele Stand; ligesom vi troe ved dette Udtryk at have viist Skaansomhed mod hine Enkelte. For Resten have vi aldeles ingen Beskyldninger mod Sognefogderne fremført. Vi have sagt: vi lade det staae derhen, hvorvidt disse Uordener, naar de finde Sted i den Bye, i hvilken Sognefogden boer, eller inden for Kredsen af hans District, med Rette eller ikke, siges at foregaae under hans Øine. Vi have end videre sagt: at flere Sognefogder meget have beklaget sig over disse Uordener og forgiæves søgt at modarbeide dem. Vi have sagt: at vi formene, at Sognefogderne have mindre Jndtægter og Uafhængighed, end de burde have. Og dertil vedkjende vi os endnu det Ønske at den omtalte Stænderdeputerede, istedenfor de vel haarde Udtryk, har i Talens Jvrighed har brugt, havde sagt: at Sognefogderne med den Magt og Myndighed, de have, og med de Forbindelser, de staae i med deres Undergivne, ei formaaede at hæve disse Uordner, og at det dertil ei kunde hielpe at de fik større Løn saalænge at deres Magt var saa indskrænket, og deres Afhængighed af Sognet var saa stor. Thi da haabe vi, at hans Tale skulde have behaget alle – selv Sognefogderne, – ligesom den da mere havde behaget os; men Formen er dog ikke det Væsentlige i en Tale. Vi gaae endnu en Klage imode, som man synes at have ført mod os i det i No 26 Jndrykkede. Den nemlig: at vi skulde være saa ubillig strænge mod Almuen, at ville formene den Fornøielser, som, naar Alt gaaer til i Sømmelighed, ere tilladelige i ethvert Huus, og som ogsaa finde Sted i vore egne Huse. Hvad nu dette angaaer, da ville Klagerne behage at eftersee hvad vi i hiint vort Jndrykkede til Slutning have sagt for ikke at misforstaaes: "at vi nemlig ansee det for aldeles retfærdigt og ønskeligt, at Almuen har sine Forlystelser og Sammenkomster, naar kun saa skadelige Misbrug forebygges. Og dertil være det sagt: at, om vi fornøies i vore Huse, eller andensteds, saa vide vi ei derved nogensinde at have gjort os uskikkede til vort Kald, eller forsømt vore Pligter, Ryde vi end stærke Drikke, saa beruse vi os ei; Underholde vi os end nogle Timer en Aftenstund imellem med Kortspil, saa bortspille vi ei vor Formue, vove os ei engang i saadanne Spil, som kunde udsætte os derfor, Men hvorvidt dette ogsaa kan paastaaes om de Unge og andre af Almuen i deres Forlystelser - det maae vi ogsaa lade være afgjort, men sammenligne vi de ældre Tider med Nutiden, da Tyendet faaer langt større Løn, end fordum, og saa see, hvorlidet et Tyende nu, fremfor forhen, sammensparer medens det tjener; mon dette da skulde give noget fordeelagtigt Vidnesbyrd, om deres Sparsomhed og Tarvelighed, og sandelig, disse ere dog høist nødvendige for deres eget, som for hele Landets Vel da ellers Fattigvæsenet, der allerede er en stor Byrde nok, snart kan blive en sand Landeplage. Vi have tilladt os at være lidt vidtløftige i dette vort første og sidste Svar, og formene, at saavel Sognefogderne, som enhver anden nu vil være overbeviist om, at vi ei have været, og ei ville være Modstandere af Sognefogderne, men vel af det, der er deres Embede i Veien, og som strider mod det almindelige Bedste, og at altsaa Jntet andet, end Ønsker om at fremme dette, har ledet vor Pen, i hiint af Sognefogderne miskjendte Indrykkede. Vi have opnaaet vor Hensigt, denne nemlig, at gjøre opmærksom paa disse Misligheder. Selv Majestæten har taget Sagen i Betragtning: og vi nære det Haab at følgerne skulle blive gavnlige.