Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-12-22
Det var interessant at undersøge Materialierne, som de have betjent sig af til deres Arbeide. De havde dertil ophentet Mudderet af deres Park, og blandet samme med Træe-Affald fra de Riisqviste, hvis Bark de først havde afgavet. Ved disse Affalds Sammenæltning var deres Hensigt aabenbar, at give Massen mere Fasthed. ligesom man i lige Hensigt bruger Halm til Indblanding ved Forfærdigelsen af lufttørre Muursteen. Da vore Bæveres eneste Bestræbelse gik ud paa, at holde deres Bolig fri for Træk, saa foretoge de ej noget videre Bygningsarbeide, og i det hele brugte kun smaa Stokke. Man har paastaaet, at Bæveren i Fangenskabet mister det den i dens vilde Tilstand eiendommelige Jnstinkt. Dette bliver for en Deel modsagt i det oven anførte Factum. Den Forbedring, som de anbragte i deres Bolig, beviser tillige, at Bæveren lader sig nøie med en Indgang. Foruden denne Forbedring i deres Bolig udenfra, havde de ogsaa indvendig indrettet samme beqvemmere, endogsaa derved, at de havde bragt ind en stor Mængde smaae Grene og andre bløde Substantser som var kommet dem for Øje, og deraf havde dannet et Leie omtrent en Fod højt fra Jorden, hvilket havde et aftagende Affald henimod Indgangen. Leiets Ophøielse beskytter dem i høi Grad for Indflydelsen af den kolde Luft og sammes aftagende Affald henimod Vandet synes at hentyde paa Spor af den i deres rette Fædreneland nødvendige Forsigtighed, hvormed de maae sikkre dem for pludselige Oversvømmelser. Omendskjøndt den Vandpark, som nu befinder sig for deres Dør, aldrig kan forhøje sin Vand-Stand, saa har Bæverne dog beholdt det Jnstinkt, der lærer dem at sikkre sig for saadanne Tilfælde. Bævernes Naturhistorie, der i sig selv er interessant nok uden at behøve Overdrivelse, er endnu stedse vanskabt ved talrige Fabler. Til de falske Paastande hører ogsaa den, at dette Dyr ved dens Bygning benytter Halen som Muur Kølle. Var dette Tilfældet saa vilde man snart mærke Spor af Afsliden paa dette, aldeles ikke med haarde Skæl bedækkede, Organ; men disse Skæl ere stedse fuldkommen ubeskadigede. Ved deres i forrige Vinter opførte Bygning lode vores Bævere deres Hale ikke have et saa haardt Arbeide. De bare samtlige Materialier med Forpoterne, og saa smaae disse endog ere, vidste Dyrene, i det de toge Halsen med til Hjelp, dog paa engang at transportere en betydelig Masse Slam. Halen er dem imidlertid intet unyttigt Paahæng; den tjener Dyret i Vandet, Bæverens egentlige Element, til Ror. Paa Landet er Dyret uhielpsomt, langsomt og et let Bytte for sin Fiende Det flygter derfor ved de første Tegn paa Fare ud i Vandet, i hvilket det dykker og svømmer saare behændigt. Ved en rigtig Anvendelse af dets Hale bliver det Dyret mueligt at holde sig under Vandet, at bevæge sig videre frem med den største Hurtighed og ligesaa hurtig igjen at komme tilsyne paa Overfladen. Roden Nuphar (Nymphaca luteum), Bæverens Hovednæring, henter den ligeledes paa Bunden af Vandet, og der gjemmer den sit Binterforraad, bestaaende af Bark og Grene. Bæveren synes med den største Omhyggelighed at holde over Reenhed og Tørhed i sin Bolig. Naar den vil kryde ind, kommende fra Vandet, gjør den først Holdt paa Dørtrinet, og ryster alle Vanddraaberne fra Siderne og Halen, og begiver sig derefter rolig til sit Leie.