Berlingske Tidende, 1809-07-31
Paris, den 17de April. Fortsættelse af den i Senatet den 15de April meddeelte Brevvexling. (See No. 56.) No. 5. Brev fra Hr. Grev Metternich til Hr. GrevChampagni. Min Hr. Minister Paris, den 3die August 1808. Den fortrolige Note, Deres Excellence har gjort mig den Ære at tilsende mig af 27de Juli fra Toulouse, har jeg erholdt den 1ste August Beskieftiget med at besvare den, erholdte jeg i Gaar Deres ny Note dateret Bordeaux, den 30te Julii. Skiøndt det første af disse Stykker er af den Beskaffenhed, at jeg forudsaae den virkelige Bekymring, som Keiseren min Herre vilde føle ved dets Læsning, kan jeg dog ikke andet end prise mig lykkelig over den Maade, hvorpaa mine Meddelelser af 22de Julii sidstleden ere modtagne af H. M. Keiser Napoleon. Hvilket smertelig Jndtrymaatte i Sandhed ikke Spørgsmaal af den Art som de ere der til sendtes ham fra Toulouse, frembringe hos en Regent af en i høi Grad fredelig Tænkemaade, der er hengiven til sit Folks sande Fordeel og urokkelig i den politiske Gang, som han finder meest overeensstemmende med sit sande Tarv. Keiseren kunde ikke andet end beklage, at saa mange Beviser, givne Frankerig i de meest kritiske Øieblik, at saamange umiddelbare Skridt til at knytte de inderligste Forhold med det at de fornyede Beviser, som han har givet paa sin stadige hengivenhed til de Grundsætninger, som lede Fastlandsforbundet, havde maatte vige for det første Jndtryk, som Rygter, udbredte, nærede og udvidede af ond Villie, øiensynligen havde frembragt hos et Cabinet, som alle Betragtninger burde knytte til ham; et mægtigt Forbund, der eneste, hvis Grundvold aldrig burde rokkes, fordi den hviler paa begge Rigers fælleds og giensides Tarv. De frimodige, naturlige og fra al Smiger blottede Yttringer, som jeg ene troede H. M. Keiset Napoleon værdige, har tildeels frembrag den Virkning, jeg ventede. Man modsætter dem i dette Øieblik Rygter, udbredte i Toplitz, Carlsbad og Egra; jeg bliver ikke foruroliget. Rygter, smeddede og bragte i Anseelse paa disse Europas Kaffehuse, maa undertrykke sig selv. Jeg behøver ikke at giøre Deres Excellence opmærksom paa, at det er ikke Kaffehuse i Østerrig. De 12 Dele af dem, som jevnligen besøge disse Steder ere Fremmede, som sladdre, fordi de ere ørkesløse, som ere krigslyst ne, fordi de ikke tage Deel i det Lands Skjebne, de for Øieblikket beboe. Ere de satte i Bevægelse af en fremmed Jndflydelse, da beviser den sit Jntet ved de Steder og den yderste Grændse, hvor dette skal have tildragetsig. Maatte H. M. Keiseren overbevise sig om, at den ingen saadan fremmed Jndflydelse virker paa Keiser Frantes Planer, at enhver Fordom og ethvert Bedrag er lige bortfiernet derfra. Fortiden maa have viist ham der, Nutiden og Fremtiden vil vise ham det Deres Excellence taler til mig om et Slags Opløb i Triest, omCourerers Anholdelse i Croatien, Begivenheder, om hvilke jeg hidindtil intet veed. Jeg maatte beklage disse som enhver Ting, de strider mod offentlig Orden og mod de aabne Forhold, som bør være imellem Naboer og Venner, dersom de ikke gav mit Hof nye Leilighed til at erklære Hs. M. Keiser Napoleon, at han aldrig skal tage fril ved at beregne Erstatningen for saadan Anke efter Maalestokken af det han selv vilde have gjort, naar de havde fundet Sted paa hans Gebeet. Jeg indestaaer D. Ex. for de Skyldiges strænge Afstraffelse Jeg har bestrebt mig for at oversende til Wien Deres Excellences sidste Meddelelser. Jeg har ladet de bringe dertil ved Grev Mier, da jeg for Øieblikket ikke havde nogen Cabinetscoureer til min Tieneste. Den Betragtning, D. E. har meddeelt mig, vil kun lide fremme den Skyndsomhed, Keiseren vil anvende paa sit Svar. Han vil kun øse det af de venskabelige Hensigter, der besiæle ham. De er alt for virksomme hos ham, til at de nye Beviser H. M. vil give Frankrig derpaa, kunne taale den mindste Forsinkelse uden for det som ligge i Sagens Natur. Den Tillid, som D. E. er i saa høi Grad istand til at indgive mig bevæger mig til ikke at skiule Dem mit Ønske, at H. K. M. vilde opsætte indtil min Coureers Tilbagekomst enhver Forholdsregel, der er istand til at give Formeningen og et nærforestaaende Brud mellen Frankrig og Østerrig mere Troeværdighed hos Publikum end den allerede har. Jeg vil betiene mig for at understøtte dette Ønske, af de høist rigtige bemærkninger, De har fremsat i de sidste Skrivelser, om det Upassende i Bekiendtgiørelser, hvilke imod Regenternes, deres Ministres og de klogeste Mænds Villie blandt begge Folk, paaføre Menneskeligheden en af de største Landplager. Lader os ikke forøg den fælles Fiendes Haab ved Skin af Angreb, der i Østerrig, som andensteds, ikke kan andet end have den ugunstigste Jndflydelse paa det Offentlige, der er berøvet Kundskab om Sagernes sande Forfatning, som paa begge Sider kan sætte Hofferne i en Stilling, der er ligesaa modsat mod begge Keiseres Hensigter som mod begge Nationers Ønsker. Lader os ikke give de Jldesindede, Krigens sande Talsmænd, nye Vaaben for at sætte os giensidigen i et falske Lys. Jntet er letter, og ulykkeligviis mere almindeligt, end at see det fremstilles som virkelige Hensigter, der i Grunden kun er følgen af en ganske modsat Tænkemaade. J det jeg overlader til min naadigste Herres Omsorgemstændeligen at besvare H. M. Keiser Napoleons Meddelelser, vil D. Et overryde, sig om, at jeg med Sikkerhed kan forudsee det eneste Ønske, som beste ler ham, og følgelig den Art af Befalinger, jeg vil erhol er No. 3. Ryti fra Hr. Grev Chanpagny til Hr. Grev Metternich. Paris, den 10 Marts 1809.