Ribe Stifts Adresseaviser, 1811-02-01
Da afskens Plager og Sot og DødPandorgs Æske paa Jorden bragte, Da, for at lindre vor Slegtes Nød, Alfader Haabet paa Bunden lagte. De Plager sig over Jorden bredte, Og Støvets Børn idel Suk beredte, Men Haabet blev. Du froe Gudinde, hil være Dig! Hvis lette Fod over Roser vandrer, Du Livets Vildnis giør Eden liig, Til Honning, det som er besk, forandrer. Du giør at Sorger os gaae af Minde, At Livets Bane vi jevnet finde Til mørke Grav. Dit Trylleglas lader idel Fryd Hiin vevre Yngling i Fremtid skue; Og favre Møe, som er Kiønnets Pryd, Hist Hymens Alter forgyldt som Lue; Og Oldings mødige Gang du letter, Jndtil det Nu, da han Foden sætter J Charons Baad. Men ofte sviger dit Tryllexie, Hiint tomme Blændverk, din Pensel skaber. Saa frydes barnlige, Phantasie, Ved malte Boble, det glade begaber, Den skiønne Kugle dets Haand forlanger, Det griber efter den; men det fanger, Kuntomme Luft. Hvortit har vi ei ved dette Bord, Til Glæde stemt, og af Vinen varme, Seet Fremtids Held for vort elskte Nord, Drømt idel Lykke i Haabets Arme Og fromme Ønsker for Land og Konge Fremsagde jublende glade Tunge; Men endomsonst. O hold Gudinde, dog eengang Ord, Din Koglen os lad ei længer daare, Lad Freden atter see til vor Jord, Og Krigens Glavind ei mere saare! Ja Haabet vi dog i Dag ei glemme, Med varme Ønsker, og froe istemme, Vi Haabets Skaal. Her, hvor ved ædle Brødres Side Vort Hierte er af Venskab varm, Hvor vi se Tiden tilsom glide, Ved Glassets Klang fra Venners Arm: Føel her, af Broder Arm omflynget Hvor vel man er i Vennekreds, Hvor man sig synes som forynget, Og Hiertet slaaer saavel tilfreds. Ja Venner, - og til festlig Glæde Vi her forsamlet er i Dag, Vi da høitidelig indtræde. I trofast Pagt for fælles Sag Os Skiæbnen samme Sprog forleente, Og Sæder, Føddelland og Troe; Men gid og Borgersin foreente Os alle som vort Nord beboe, O Landsmænd - Brødre, - det os være En hellig Pligt og Øyemeed, Med ægte Brodersind at ære Vort Borgersamfunds Rettighed! Enhver Medborger Troeskab yde Sin Konge, Føddeland og Ven Da skal vort Biefaldsraab gienlyde Vor Tak ham bringes skal igien. (Forlangt Jedrykkelse.) Uagtet jeg har givet Hr. J. C. Weber af Ringkiøbing, min Forsikkring at han for sine fornærmelige Udladelser for Kystmilicen og mig skal blive fremdragen for Domstolen til Undgieldelse; Saa seer jeg dog af dette Blads No. 6 at han ikke alene ikke lader sig stanse i sin smukke Fart; Men at han endog ydermeere denne Singe har taget 7 Andre med sig. Hvad mon Hensigten være af denne fortsatte Avisfeide, Sandheden kan det ikke være; Den erholdes ikke paa denne men paa Rettens Vei, Ventligen er det Hr. Weder og at gjøre at indynde Sagen og sin Fremgangsmaade hos Publicum; Men det kommer an paa hvad Dom Publicum vil fælde over den Mands Forstand, Sindighed, Retskaffenhed og Oprigtighed, som kan stole paa Fortællinger om ogsaa nogen saadan til ham er passeret, hvis Urigtighed han selv nødes at tilstaae haadel i Henseende til Sted og Person og uden anden Støtte med saadan Løs, usandfærdig Snak angribe en heel hæderlig Stand paa en ærefornærmende Maade; Fremdeles hvilken Dom der vil blive fældet over den Mands Redelighed og Oprigtighed der siger at nogle faae af Kystmilicen kunde have reddet alt uden at anføre at det var aldeles urimeligt for Kystmilien at komme forinden Fienden havde taget de tvende Fartøier. Endelig drager jeg meget i Tvivl at det vil finde biefald at give Ubeqvem Ord til de gode Mænd, som hialp Skipperen, at redde Skibet i Havn, illandføre hans Gods og atter bringe samme ombord fordie denne fandt det heel naturligt at give disse Folk en aldeles utvungen Douceur og dertil heel ubetydelig for et Arbeide hvortil de ikke vare pligtige efter stræng Ret. Man kan for Menneskelighedens Skyld ikke antage at den Skipper som efter Alles eenstemmige Dom havde Kystmilien at takke for sit Skibs Frelse vilde være saa utaknemmelig at belønne samme med Ubeqvems Ord. J Hr. Weders første Indrykkelse, hedde de Fiskere paa det Kystmilicen ikke skulle faae Æren af Skibets Frelse, Men saasnart han overtydes at de høre under Kystmilieen kalder han dem Leiesvende. Hvad mon Kystmilien har gjort Hr. Weder og Følge, Uagtet Hr. Weder paa en høist ubeføiet Maade har fornærmet mig og underhavende Kystmilice; Saa har det dog hverken været min Hensigt eller nogen Upartisk kan skiønne at jeg har overfuset ham med unyttige Fornærmelser dersom han ikke vil gaae saavidt at paastaae, at jeg skulde erkiende reen Opdigtelse og Fordreielse af Sandhed for Sandheden, selv, hvilket vilde være vel meget forlangt; Men at han ikke er den meest Beskedne og Raisonable i sine Forlangender, seer man deraf at han vil have mig paalagt at bevise det Modsatte af hans beskyldninger da dog ellers ingen raisonable Folk fordrer et saadant saakald Træes Flesk 1 Lspd. 30 Mk. 11 s. Smør 1 Lspd. 4 Mk. 8 s. Honning 1 Potte 4 Mk. 2 s. Veile Amt: Rug 6 Mk. 9 s. Byg 5 Mk. 5 s. Havre 3 Mk. 15 sk. Bog svede 4 Mk. 2 s. Tør Flesk 1 Lspd. 35 Mk. 11 s. Smør, 1 Lspd. 48 Mk. 5 s. Honning 1 Potte 3 Mk. 6 s. Ringkiøbing Amt: Rug 5 Mk. 14 s. Byg 5 Mk. 10 i Havre 3 Mk. 5 s. Boghvede 5 Mk. 4 s. Tør Flesk Lspd. 32 Mk. 14 s. Smør 43 Mk. 2 s. Henning 1 Potte 2 Mk. 11 s. Ogsaa i den lille Kiøbstæd Lemvig feskedes Høitidsdagen 28de Januar, paa en høitidelig Maade af Stædets Byefoged Hr. Justitsraad Schønou ved et Bal i hans Hus hvortil alle Byens og Omegnens Honoratiores over 80 i Tallet vare indbudne. Under de bedste Ønsker for Kongen og Kongehuuset, udbragtes Hs. Kongelige Majestæts Skaal, som med enthusiastisk Glæde blev drukket og ledsaget med et tredobbelt Hurra. Den glade Stemning som herskede, benyttede Verten til at indsamle et ikke ubetydelig Biedrag til de danske Krigsfanger i Engelland. Maatte saaledes Glæde stedse vække Godgiørenheds Følelser;