Københavns Adresseavis, 1777-06-17
Vort Maanedlig vil ey forslaae Og hvorfra skal vi Resten faae; Jeg er ret i Bekymrings Qvale. Den Paaskrift burde Skolens Port: Enhver Gud noget Got har gjort, Læg her dit Offer paa hans Alter, Og Røgelsen skal hist engang. Gaae op, naar du staaer i din Sang. Og synger Hisset Herren Psalter. Et Øyeblik tænk dig lidt om, Maaskee du selv af intet komTil Sæde paa forgylte Stole. Har Lykken andre derimod Fra Vuggen været mild og god; Hver give lidt til vores Skole. Har maaskee Skiæbnen tumlet dig, Var rig, blev fattig, atter rig; Du glemmer os da ikke heller; Hialp Gud i Havsnød dig til Søes Du kunde og nok slaae dig løs Da du undgik den dybe Kieller. Har du opnaaet Sølvgraae Haar, O giv os lidet før du gaaer; Kuns dig kan Kisten rumme; Og du skal ligge vel og blødt, Og du skal sove vel og sødt, Som salig Christne pleyer slumme. Er du i den ugifte Stand, Og Gud har gjort dig Viin af Vand, Paa dig vi tænke meest at stole, Du bliver os det beste Slags Og just af dem som hielper strax; Det haaber vores fattig Skole. Som Enkemand nu glemt dit Saar, En nye Forandring du attraaer; Begynd det da ved Bøn og Gave; Det første Gud, det sidste os, Saa skal Velsignelsen staae hos, Og alle Ting gaae got i Lave. Du som seer dine Børn i Vey, Giør disse Got, som er det ey, Og Gud skal dines Vey stadfæste. Forældrene dem ginge fra, Hvad skulde de vel giøre da, Hvem sørget nu for deres Beste. Var du engang i Sygdoms Nød, Og for dig saae den visse Død, Paa dig giør Gud Pretensioner; Slog hver i sig og traade fremMed Giengield, hvad Gud gjorde dem, Fik Skolen Mængde af Patroner. Er du i Embed og i Brød, Du staaer dig vel, har ingen Nød, Ak tænk paa Børn, som trænge, Som rekker efter Lærdoms Green, At sye og spinde paa en Teen, Og vi har ingen Penge. Har du ved andet Ægteskab Jgien oprettet første Tab. Saa er du ogsaa i den Klasse, Som vi tør vente noget af Og hvad om alle disse gav Os noget til vor tomme Kasse. Dig, som Gud har Formue sendt, Og tænker paa et Testamment, Meddeel os lidt før samme skrives; Og kunde ellers Skolen faae Den Ære derudi at staae, O hvor den vilde da oplives. Den Lykke blev maaskee for stoer Dog alle Ting paa Gud beroer, Hvem veed, hvad Gud kan mage? Jmidlertid vi trænge nu, O Brødre kommer mig ihu J disse Mangels Dage, Her staaer jeg med de mange Smaa, Til hvilken Side skal jeg gaae Hvor mange Børn, om jeg maa spørge, Halvsemsindetyve - Hvilken Flok, Ja men her ere meer end not, For hvem det blev min Pligt at sørge. Jeg sørge - hvad vil det forslaae, Min Gud, du kan, du vil, du maa Tag Roret: Styr du Skibet; Jeg var ey kommen nær saa vit, Om du ey havde hiulpet til, Naar meest det haver knibet. Velan jeg kaster Garnet ud, Jeg tænker ingen nægter Gud, Udi hvis Navn jeg sublicerer; Et Udtog af vor Skoles Plan, Behagelig afhentes kan. Af hvem som det begierer. Hol J Anledning af nu sal. Nicolay Wilhelm Holstes dødelige Afgang, forhen Sergeant ved St. Annæ Compagnie, som døde den 13 Junii i sit Alders 35 Aar. Er følgende indsendt fra en Ven paa Landet. See, Verden er som Skum paa Vand, Bestandighed den ikke eyer, Den er et Huus paa Flyve=Sand, Og som et Fløy det Vinden dreyer. Som skiørest, Glas ved mindste Stød, J mange Skaar og Stykker falder, Saaledes og den snelle Død, Tar mange bort i feyrest Alder. Herpaa vi et Exempel har, J vores salige Afdøde; Han nys et Sælskabs Stifter var, Som lod med Piil og Bue møde. Ved opreist Lyst=Fugl. Mange gik Ved Skive=Skydning bort med Priiser, Til Stifteren selv Krandsen fik, Og nu til sidst os alle viser, At Han ved en ret salig Død, Traf Maalet hos sin Siæls Forsoner, Hvor beste Præmie Han nød, Og nu istemmer Engle=Toner. Vel an, saa skriver da min Pen, Paa den Afdødes Jorde=Kiiste Til Roes: Her under hvii er den, Som sig mod alle kiærlig viiste. Nyheder.