Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1843-09-25
Jndenlandske Efterretninger. De naive Politikere blive i vore Dage stedse sjeldnere og sjeldnere, hvilket er Skade, da de ofte ere langt morsommere end de reflecterende, om deres gode Raad end ikke bringe større Frugt; men undertiden hører man dog en enkelt Stemme, der ikke kan henføres under nogen anden Kategori end denne, og som med stor Unbefangenhed vedkjender sig overlevede forkeerte Anskuelser og fremsætter forlængst gjendrevne Paastande, som om de vare splinternye Opdagelser. En saadan Forfatter har med ikke overflødig Beskedenhed i No. 217 af Neue Zeitung yttret sig om Danmarks naturligste Politik. Han mener, at vi have saa mange Tilknytningspuncter med Tydskland, at Jntet ligger os nærmere end at udvikle disse videre, kun de 5 Stormagter kunne føre Krig, men de mindre ikke; dette er følgen af Englands Jnteresse og Tydsklands bevæbnede Neutralitet. Danmark bør altsaa ophøre at være Krigsmagt og kun tænke paa at hævde sin Neutralitet ligesom Tydskland. Man drømmer for Tiden og et skandinavisk Forbund, men Tilknytningspuncterne med Sverrig indskrænke sig til Sprogligheden og en isoleret Periode af Historien. Jmidlertid maae vi gjerne nærme os Sverrig for at søge Sikkerhed, det udelukker ikke et andet Forbund. Skandinavien vilde Jntet kunne udrette i Krig, Naboerne blive dog altid stærkere. Men Danmarks svageste Punct er Sydgrændsen, og Jntet kan altsaa være rigtigere, end at knytte den Forbindelse, hvori det alt staaer paa den Kant, endnu fastere, hvilket godt kan skee Nationalæren og Uafhængigheden ubeskadiget (!); det behøvede jo desuden ikke at blive længer i Forbindelsen, end det fandt den fordeelagtig (nei virkelig!). Men denne Forbindelse vilde bringe det Ære, thi Danmark vilde blive Forbundets Sømagt (!) og kunde, da Tydskland har Landtropper nok, aldeles opgive sin Landhær (!!); Marinen skulde være vort Contingent. Danmark skulde da i Spidsen for de tydske Kystlande varetage de fælleds Jnteresser tilsøes; det vilde saaledes indtage en eiendommelig, ærefuld Stilling i Forbundet, og Kjøbenhavns sjunkne Velstand kunde derved ophielpes (!). (Fædrel.) I Anledning af Cancelliets Forbud mod Det skandinaviske Samfund blev, som bekjendt, det Spørgsmaal, hvorvidt Cancelliet har havt Ret og Grund til at foretage et saadant Skridt, gjort til Gjenstand for en omfattende Drøftelse i flere Blade, f. Ex. Folkebladet, Dansk Ugeskrift og Fædrelandet. Mod disse Blade og navnlig mod det sidste nævnte har en Forfatter, under Mærket A, taget til Gjenmæle i en Række af Artikler, som findes indrykkede i den Berl. Tid. Om de sidste af disse Artikler siger Fædrelandet: Hr. A. undlader hverken i disse eller sine tidligere Artikler at beklage sig over den Regn af Grovheder og Forhaanelser, som paany er udskyllet fra det Forraadskammer, der aldrig kan blive tomt og en Correspondent i en Provindsavis har givet ham et Slags Medhold i denne Klage, ved at beskylde os for Mangel paa Pietet og overdreven Uhøflighed. At Hr. A. hverken har lagt Mærke til, at der i hans egne Artikler findes fuldkommen saa stor en Mængde af stærke Udtryk som i vore, eller at hans Polemiks personlige Retning og utilbørlige Persiditet berettiger hans Modstandere til at tale i en skarpere Tone, end den offentlige Debat sædvanlig føres i, er temmelig naturligt, men derimod kunne vi ikke indrømme Trediemands Ret til at gjøre os nogensomhelst lignende Bebreidelse. Den Person, vi have for os, er kun Hr. A. og ingen Anden, er kun en publicistisk Størrelse, hvis Værdi beroer paa de med dette Mærke undertegnede Artiklers Beskaffenhed, kun en moralsk Personlighed, som man er fuldkomment berettiget til at svare i selvsamme Tone, hvormed han tiltaler. Vel er der blevet yttret Formodning om, at der bag denne Maske skulde stikke een af vore høieste Embedsmænd, vel har en anseet og agtværdig Mand i en stor Forsamling sagt ligefrem, at Hr. A.s Artikler indeholdt Regjeringens Mening; vel have vi selv antydet, at vi ansee disse Formodninger for bestyrkede ved en Mængde i Artiklerne forekommende Jndicier; med Alt dette er man dog endnu ikke kommen ud over Gisningernes Gebet, Jngen kan fremstaae og nævne den eller den som Artiklernes Forfatter, saalænge han ikke nævner sig selv. Men at tage Hensyn til Formodninger om en anonym literair Modstanders borgerlige Navn og Stilling, er ikke blot ikke Pligt, men det er tvivlsomt, om det er tilladeligt, og i alle Tilfælde har den, der fremtræder som Anonym, ingen Fordring paa Pietet eller nogensomhelst større Agtelse end den, hans Artikler indgyde; fremtræder han i dem som Ordgyder eller Grobian, som Bagvasker eller Lovtrækker, saa kan han kun vente at blive behandlet som saadan, hvad enten han saa er Excellens eller Sjouer.