Berlingske Tidende, 1836-03-01
Paris, den 20de Febr. - National for i Gaar indeholder følgende Betragtninger over Forkastelsen af de Domfældtes Ansøgning om Benaadelse: "Naar disse Linier komme for Publicums Øjne, vil Pairs-Rettens Dom allerede være fuldbyrdet, og trende Menneskers Blod være udgydt, af hvilke de tvende ingenlunde synes overbeviste. Saa er da Skaffettet gjenopreist, ogsaa for politiske Forbrydelser. De Modforestillinger, vi, medens det endnu var Tid, gjorde mod denne Fremgangsmaade, bleve af os sandelig ikke gjorte gjeldende blot til Morens og Pepins Bedste. De udgik fra de samme Følelser, der bøde os at bifalde Pairs=Rettens Domslutning i Processen mod Carl Xdes Ministre, som en Borgen for, at Dødsstraffen vilde være afskaffet ved politiske Forbrydelser. De samme Følelser foranledigede os ogsaa til en mild Bedømmelse af de Attentater, som Hertuginden af Berry i Aaret 1832, i egen Person havde begaaet mod Patrioternes Liv, Eiendom og Rolighed i vore vestlige Departementer. Jkke formaaede den Afsky, som hiin skjændige Forbrydelse af 28de Juli – den skjændigste siden det engelskroyalistiske Helved-Maskine Attentat mod den første Consul – indgjød os, at forstyrre os i vore Anstrengelser endog for Fleschi, hvis Forhold under Proces-Debatterne vandt saastor Jnteresse for Pairs-Retten, men som opfyldte os med Følelser af en modsat Art. Vi brøde os ikke om, at vi derved stødte an mod den offentlige Mening, der længtes efter at see hiin, saa mange Menneskers Morder henrettet. Vi holdt os forpligtede til, at bekæmpe en saa ulykkelig Længsel efter en slig Forsyning, hvis Formaal saa ofte og saa hyppigt vexler i revolutionaire Tider. Vi erindrede os, at den offentlige Mening havde fordret Hertugen af Orleans's Henrettelse, efterat Ludvig XVIdes Henrettelse kort i Forvejen var blevet billige af den, vi erindrede os, at Dantons Henrettelse fandt ligesaa meget bifald, som Baillys, Rolands Enkes, Girondisternes og Charlotte Cordays Martyrdød kort forinden havde fundet. J vore Øjne vilde det have været et heldigt, for alle kommende Tider lykkeligt eftervirkende Resultat, hvis vihavde kundet bringe det dertil, at selve Folkets Stemme havde erklæret sig enig i, at endog Fieschis Straf maatte forandres. Regjeringens og maaskee endog Nationens Tænkemaade har ikke erklæret sig overeensstemmende med vor. Den første Tribut, trende Hoveder, er blevet ydet det gjenoprettede Skaffet. Vor Stemme var for svag til at kunne overvinde den dobbelte Afsky, som Fleschi, først ved sin Udaad og derpaa ved sit Forhold under Proces-Debatterne havde vakt mod sig. Mange af de hjerteløse Tilskuere, der i Dag vel have gottet sig ved Offerfesten, have maaskee tænkt, at hvis Fieschis Hoved kunfor den Priis kan falde, at nemlig ogsaa Mores og Pepins Hoveder falde, saa lad dem kun ogsaa kappes med Atter Andre ville i aldeles modsat Aand have tilsidesat den Jnteresse, som Fieschi havde indgydt dem under Debatterne, for at more sig ved Executionen over tvende Mænd, der have gjaldt for Monarkiets Fjender, og som ere blevne overanvortede til Døden ifølge moralske Grundsætninger. Ligesaa afvigende fra hinanden vare ogsaa under vor første Revolution, og overhovedet til enhver den politiske Bevægelses Tid, de Lidenskaber, der satte hinanden Stævne ved Skaffettets Fod, Lidenskaber, for hvilke saa mange Menneskeoffere ere slagtede, "Journal des Debats" har rigtignok lovet oplysende Meddelelser fra Regjeringens Side, men hverken "Journal de Paris" eller "Moniteuren" gjentage dette Løvte.