Viborger Samler, 1840-03-02
Udenlandske Efterretninger. Frankerig. Ved Marschal Maisons Grav holdt Thiers en Sørgetale, af hvilken Følgende udhæves: "Efterhaanden gaaer hiin mægtige Generation til Grunde, der reiste sig for 50 Aar siden for at forsvare vor Arne og den truede Frihed. Engang saae man den, trængt tilbage af Europas Hære, at søge Tilflugt i Strassburg, Verdun og Valenciennes, men snart banede den sig Vei over Rhinen, Po, Middelhavet, og førte inden faa Aar vore trefarvede Faner fra Ægypten til Andalusiens og Polens Sletter. Hvad er der tilbage af denne Storhed, Jntet af den materielle Storhed, der udbredte sig fra Jtaliens Landskaber til Holland; men Erindringens moralske Storhed, der bestandig lever i Historiens Aarbøger, der opflammer de kommende Generationer, og hæver dem til samme Høide som den foregaaende, – denne Storhed er bleven tilbage. Lader os bevare denne kostbare Arvedeel. Mindet om den af vore Krigere udførte Vaabendaad vil besjæle vore unge Krigere, der ville maale sig med Klebers, Massenas og Bonapartes Soldater. . . . . J, der vare med ved Fleurus ved Tagliamente, ved Austerlitz, ved Friedland, – J kunne berette os, hvad Marschal Maison var i Kampen; hvor rigtig og sund hans Opfatning var i Farens Stund, Hvor hurtig, uimodstaaelig, energisk hans Virken, J Alle, der have seet ham i vor Ulykkes Dage; – J, der have fegtet med i Slaget ved Leipzig, maaskee det største Slag i Historien med Hensyn til Blodbad, Heltemod og Catastrophens Vigtighed; J vide, hvor stor denne General var, der kæmpede ved Wachau, og besprøitet med Blod, angreben af Russerne, næsten ene forsvarede sig i Midten af sin ved den fiendtlige Jld ødelagte Division; J vide, hvorledes denne Kriger paa vor Modstands sidste Dage beskyttede vor Nordgrændse, og, medens den seierrige Fiende allerede stod i Hjertet af Frankerig, gjorde ham en uovervindelig Modstand ved Scheldens Bredder. Vi, Mænd af den nuværende Generation, vi have hverken seet denne uforglemmelige Lykke eller Ulykke, Alle disse Krigere, hvis Navne sysselsatte vor Barndom, have vi kjendt i Freden. Jeg har havt den Ære at møde Marschal Maison paa de offentlige Anliggenders Løbebane, og kæmpe ved hans Side imod Nutidens Trængsler. Jeg har seet ham tjene Frankerig ved fremmede Hoffer med en prøvet Statsmand hele Duelighed og en gammel Soldats Værdighed. Jeg har seet ham i Kronens Raad som en oplyst, tro og fast Tjener at tjene sin Fyrste. Livelig gjennemtrængende og grundig uddannet var hans Aand det havde Naturen og Erfaringen Alt at takke. Hørte man ham tale, maatte man have troet at høre en Mand, der var bleven graa i Europas Cabinetter, dersom ikke hans Hjertes mandige Energie, afmalet i hans Ansigtstræk og udtrykt i hans Sprog, havde tilbagekaldt i Erindringen Soldaten fra Keiserdømmet. De, der kjendte hans Jævnhed, hans gode Hjerte, hans Venlighed, de, der kjendte hans Sjæls stolte Uafhængighed, maatte elske og agte ham. Modtag Du, – den berømte Soldat, den gode Borger, den troe Ven, Du, der ligesom døde paa Valpladsen af et efter 40 Aars Forløb opbrudt Saar, modtag vor Hylding og vort Farvel. Paa Dørtærskelen af Evighedens Bolig hilse vi Dig for sidste Gang: nyd den Rolighed, Du fortjener, og nedhed for os de patriotiske Dyder, der smykkede hiin tappre Slægt, blandt hvis meest hæderrige og betydende Repræsentanter Du stedse vil vorde regnet."