Berlingske Tidende, 1809-03-26
Kiøbenh. 1, den 26de Marts. Adskillige indløbne Breve og Efterretninger fra og over Sverrig satte os i Dag i Stand til at meddele vore Læsere følgende nærmere Underretning om den i dette Naboerige indtrufne Regieringsforandring Den nærværende Krig og Sverrigs haabeløse Forfatning havde allerede længe opvakt en almindelig Misfornøielse, der truede med et frygteligt Udbrud. Jsær havde Kongens ofte og høit erklærede Beslutning, aldrig og ikke under nogen Betingelse at ville indlade sig i Fredsunderhandlinger med Frankerig, forbittret Gemytterne. Sygdom mene, der stedse toge mere Overhaand iblandt Tropperne og især blandt Landværnet, som for det meste blev et Offer for samme, havde udbredt Kummer og Rædsel over hele Landet. Nationens Misfornøielsesteeg til det høieste, da Kongen pludselig forhøiede Krigstyrer, til det femdobbelte. Dog skreg man endnu mindre mod det trykkende end mod det ulovlige i denne Forholdsregel. Allerede mod Slutningen af Februar viste sig de første Symptomer paa den nærmende Opstand. Denne brød først ud i den vestlige Armee. Den største Deel af denne Armee forsamlede sig under Oprørsfanen, udstedte en forrig Proclamation og marscherede, under Anførseaf Oberstlieutenant Adlersparre - der forud havde ladet General Ceder strøm, Obersterne Baron Cederstrøm og Leyonsstedt og flere Officie, rer, som ei kunde vindes for Opstanden - arrestere mod Stockholm, hvor den mod den ulykkelige Monark stiftede Sammenrottelse efter af Anseelse allerede havde gjort stor Fremgang. Først den 12te Marts blev Kongen underrettet om den oprørske Armees Anmarsch, som den gang efter en Marsch af 4 Dage allerede var ankommen til Ørebro. Han befalede strax, at den Kgl. Familie og hele Hoffet skulde giøre sig færdig til at afreise med ham til Skaane næste Dag, at Garnisonen, der bestod af to tydske Regimenter, to Kyrasseer=Escadroner og noget Landværn, ligeledes skulde brække op og at Borgerskabet skulde besætte alle Vagterne. Han selv begav sig om Aftenen fra Slottet Haga hvor han indtil den Tid havde opholdt sig med Dronningen og de Kgl Børn, til Staden, arbeidede hele Natten igiennem og forberedte al til sin Afreise. Han forlangte, at der skulde udleveres ham to Millisoner i rede Penge af Banken til at bestride Reiseomkostninger. Den 13de om Morgenen bleve tre af det Kgl. Slots Porte spærrede, alle Staden tilstedeværende Officierer kaldtes til Kongen, og Hs. Majestæts Reise blev bestemt til om Middagen. Fra flere Siden giordes Kongen de indstændigste Forestillinger om hans egen stedse voxende Fare. Jsar forenede Feldtmarschal Klingsporr og General Adlercreutzsig for at besværge Kongen, at beslutte sig til de Forholdsregler, der ene formaaede at redde Landet. Den første skal til den Ende have gjort et Knæfald for ham. Men Kongen forblev urokkelig og viste sig meget opbragt og utaalmodig. Nu troede de Sammensvorne, at der ikke meere var nogen Tid at spilde. General Adlercreutz, som Kongen havde bortviist med Yttringer af den meest levende Harme, vendte tilbage til Kongens Gemak med fem af sine Adjutanter og med Hofmarschal Silsversparre, erklærede ham, at han maatte arrestere ham i Nationens Navn og fordrede hans Kaarde af ham. Kongen greb sin Kaarde, og da denne var vristet ham ud at Haanden, tog han endnu et Par Lysestager og kastede dem efter de Sammensvorne. Paa hans Raab om Hielp mod Vold og Forræderie, opbrækkede Genergladjutant Melin, Capitainlieutenant GrevLøvenhaupt, Baron Akerhjelm, en Kammerhusar og en Lakai er tillukt Dør og trængte ind i Kongens Gemak. De to første bleve arresterede og de andre bortjagede af de Sammensvorne, der i samme Øieblik, omtrent 30 i Tallet, styrtede ind i Gemakket. Kongen benyetede sig af denne Forvirring til at undflye igiennem den opbrækkede Dør. Men de Sammensvorne løb efter ham, grebe ham nederst paa Trappen og bare ham op igien. Var han kommen til den store Slots vagt, saa var han maaskee bleven reddet, og der var sikkert opkommet en skrækkeligt Blodbad. Slottet blev nu besat med Vagt paa alle Sider, og alle Udgange spærrede. Hertugen af Sødermanland blev udraabt til Kongerigets Regent; der hørtes ingen Stemme til Fordeel for Kongen, den offentlige Sikkerhed blev uforstyrret, Sagen var afgjort og endt, førend den største Deel af Stockholms Jndbyggere vidste hvad der foregik. Der afsendtes Courerer, for at kalde de allerede afmarscheerte Tropper tilbage, og de beordrede Borgervagter bleve afbestilte. Om Eftermiddagen udstedte Hertug=Regenten nedenstaaende Proclamation. Denne Revolution har intet Blod kostet. Generaladjutant Melin, Oberstlieutenant Martinau, Borgermester Oldenburg, Grev Carl Løvenhaupt og Understatholder Edelereutz bleve i det første Øieblik arresterede, men endnu samme Dag igien løsladte. Næste Nat Kl. 1 førtes Kongen til Drottningholm under en stærk Cavallerie=Escorte. Han bevogtes den strengt af en talrig Garde; to Officierer opholde sig Dag og Nat i hans Gemak. Slottet er omringet med skarpladte Kanoner. Tropperne sammesteds staae under Hofmarschall Silfversparres Commando, Man siger, at Kongen senere har skullet føres til Gripsholm. Dronningen, som ved denne Leilighed har viist største hengivenhed for fin ulykkelige Gemal, har gjort de indstændigste Bønner om at følge han i hans Fangenskab, men det er blever hende aldeles afslaaet. Hun er forbleven paa Haga med sine Børn. Rigsdagen er udskreven til den 1ste Maji. Man forudseer, at den vil blive moget stormende. Regendtskabet bestaaer, foruden Hertugen af Sødermanland, at følgende Personer: Feldtmarschal Klingsporr, Rigsdrot GrevWachtmeister, General Steding, General Adlercreus, Barog, Chrenheim, Admiral Lagerbielske, Statssecretair Lagerbielcke, Grev Oxenstierna.