Berlingske Tidende, 1765-04-08
Underhuset har forordnet at betale Hr. Harrison det halve af den satte Præmie paa 20000 Pd. St., for hans Uhr som tilkiendegiver Længden til Søes, efterat 2500 Pd., som han allerede har bekommet, ere fradraget. Den anden halve Part skal blive ham betalt, efterat man har forsøgt de Uhrer, som ere gjorte efter hans Modelle, og skulle kunde tilkiendegive Længden paa 30 Mile nær: Hr. Harrisons har tilkiendegivet den paa 10 Mile nær. Samme Kammer har ligeledes anviist 300 Pd. St. for Professor Eulers Arvinger i Berlin, og 3000 Pd. til Professor Meyers i Gøttingen, til Belønning for disse Afdødes forfattede Maane=Tabeller, hvilke have været stor Nytte ved Opdagelsen af Længderne. Det har derhos anviist 5000 Pd. St. til andre Belønninger for dem som have gjort, eller herefter maatte giøre nogen Søefarten nyttig Opdagelse. - Her vanker et Brev, hvori Forfatteren inddeeler Aarsagerne til Korn vahrenes Dyrhed i 5 Classer, nemlig: 1) Sidste Aars slette Væxt, den han er vis om, uagtet at mange i London, ere af andre Tanker. 2) Jkke allene Kornets men endog andre Fødevahres Kostbarhed kommer af at vi have udtømmet vores Forraad til at underholde vore Armeer uden før Riget. Jmod den Jndvending at Tropperne skulle have Føde enten de vare inden eller udenlands, svares, at for Krigen lagde de fleste af Soldaterne sig paa Agerdyrkningen, og tilveyebragte saaledes mere, end de fortærede, hvorimod imedens deres Fraværelse, megen Jord har ligget enten ganske udyrket, eller ikke saa vel dyrket som før. Det var helller ikke allene de Engelske Tropper, men den hele Allierede Armee, som man maatte forsyne, og ofte Fienden med, naar han bemægtigede sig vore Magaziner. Her kan legges til, at vi have maattet forsyne alle de erobrede Øer og Pladser; thi naar vore Manufactur=Vahre, have paa dem ingen Aftræk fundet, men at man har maattet slæbe dem fra en Øe til en anden, have Fødevahre altid gaaet fra Haanden, og oprørt vore Kiøbmænds Vinde=Lyst saa stærk, at de ofte ere blevne til Rov for den samme, sendende Fødevahre i saa stor Mængde, at de enten have maattet føre dem tilbage, eller sælge den med Tab. 3) Den alt for lange Termin for Udførselen af Hvede, nemlig naar et Quartier stiger i 48 Skill. Forfatteren meener, at naar det steeg i 36 høyst 39 Skill., skulle Udførselen ophøre. 4) At over hele Brittannien er Forholdet af den Jord som saaes, imod den øvrige, alt for lidet. Forfatteren taler ikke om Fælleder eller og Kronens Parker, og Skove, uagtet at om dem var meget at sige, men om Forpagternes Jorder. Han veed at det at bejde, og at bevise en Ting, ere meget forskiællige, beder sig dog undskyldt fra at bevise, indtil man har gjort en billig Ligning over den Jord som bør saaes, og den som bør tiene til Slaat og Græsgang: Da skal det ikke blive vanskeligt at bevise lilligheden. Saaledes som Sagerne staae i disse Tider, finder en Forpagter bedre Regning ved at dyrke Høe end Korn Høe avler han med mindre Bekostning og Folk. Mangel paa Arbeydere og Arbeydets Kostbarhed nøde ham tildeels at giøre saa. Denne Mangel og Kostbarhed synes at flyde at at man fører vore Haandværkere og Arbeydere til Colonier, ne, og af vore rede Penges Aftagelse, aarsaget ved vore indbildte Rigdommes daglige Tiltagelse. Han siger indbildte, thi han tvivler paa, at vi i virkelige Rigdomme hav taget til udi de sidste 77 Aar. 5) Jndretningen med Jagten: J hvor skadelige Vildtet og Fuglene ere, er det dog Forpagteren formeent at forsvare sin Jord imod dem. Den er kuns Adelen allene, som maa føre dette Slags Krige, hvilke, naar den fører, fordærver den Jorden og dens Grøde endnu mere, med sine Heste og Hunde. - Den 15de om Morgenen havde en Tyv sneget sig paa et Westindisk Skib paa Themsen, og var færdig at gaae bort igien med et got Rov, da man i det samme blev ham ver: Matrosserne gjorde ham da kort Proces, klædde ham af imedens de varmede Tiære=Kieddelen, tiærede ham fra Top til Taae, klædde ham paa igien, og lod ham gaae.