Københavns Adresseavis, 1789-10-20
Tanker. ved Høstmanøverne 1789. J Fredstid skal man tænke paa Krig, Besiælende Syn for den vaabenadlede Stad, a) Den drøye Cimber b) ved den ranke Tentons Side Sønner af de mandige Fædre, som forfærdede Romerne! Heftede til hinanden, ikke ved cimbriske Kieder, Stolte Krigere, ikke ved barbarisk Rasen; Men ved Friderichs Orden øvede til Seyer. Fast, som Eegen, stod Cimbren, mandhaftig Teutonen under Vaaben, J ubrydelige Linier, ventende Frederichs Vink: Det kom, og Spøget selv blev gyselig! Frederichs Helte Jndtoge deres Stæder, og mandige Røster, Fremeggede Linierne til seyrende Kamp! Skræksomt var Vaabenbraget, som Sarpens, Som mange Vandes Lyd, af de kiæmpende Skarer. Hastige, som Raaen paa Marken, vare Friderichs Vendinger. Usporlige, som Ørnens høye Sving, Hans bestemte Hensigter Og umodstaaelig, som den seyrende Løves Anfald i Liniernes Fremgang. Alt var Jld, alt var Torden, pou pou, og dog var alting Plan og Orden! Bajonetten, Cimberens Seyer! Jlden, Teutonens Ære. liger Nr. 230, Hisset kom den udvalgte Skare fra de høye Egne, Nerigon c) og Witseflettens d) stolteste Kiæmpere! Færdige paa Frederichs Vink, til at nedtræde altDet kom, og alt blev Jld, alt blev Torden, Kun den aldrig ønskende Kugle (brugelig Paa de bloddrikkende Marker, hvor Kongerne tviste Savnedes, for at skiule Jorden med Seierens blodige Offer, O. H. W.a) Kiøbenhavns Borgere alledes under visse Vilkaar 1660 formedelst Stadens Frelse igjennem Vaaben. b) Det er kun faa Aar siden at vort eget Landfolk nod den Agt, at blive sande Krigere. c) Norges Navn hos de gamle Rommere. d) Witsesletten: et af Dannemarks gamle Navne. Tanker ved Frue A. B. Horstmans Grav. Her høiler Du, ædle, beste Kone, Sieldne bland Mennesker, her sover Du Livets lange Søvn, beseiet fra alle Jordens Bitterheder, hvis fulde Maal Du haver prøvet. - Læser, et Gudsfrygt, Fromhed, Oprigtighed, Godgiørenhed, og i høieste Grad Taalmodighed i Lidelser, skinnende Dyder, her i Verden, hvo skinnede da som Hun? - Træd frem Avind, prøv at forringe Hendes Værd. - Du tier - - Jatie, Selv den Nedrigste maae ophøie Hendes Roes. - Sallige, min Pen er for svag til at almale Dine Dyder, og min Røst for mat til at udraabe Din Lov. - Du var en uendelig bedre Skjebne værd, end den, Du nød her i Verden, derfor tog Gud, som var Din Trøst i Dine Lidelser, Dig saa tolig herfra, for hidset - samlet med en kiær Moder, hvis Minde Du ofrede saa mange skiulte Taare - at krone Dis med evige Salligheder. Hvor önskede jeg mig nu endeel af Din höie og fine Veltalenhed: dyrebareste, uforglemmelige Klös! for ret at kunde udtrykke de heftige Fornemmelser, som bespender mig ved: Din Død - Dit Liig og - Din Grav -men saa sieldent som Dit Værd er, saa umuligt er ogsaa dette Hvo kan ret afmale: Din store Gudsfrygt, Dit sande Mod i Farer, Din behagelige Godgiørenhed? Din Skaandsel for Dine Brødres Fre Gal det som især udmærker den sande Menneskeven.) For Din Fienders, for deres, som paa den meest krænkende Maade har sögt at fordunkle Din Din Omhed for Dine Venner, o. - hvor stor var den hvor inderlig - hvor oprigtig. Længselfolde ventede vi Dig fra Dit elskte Africa Gud bedsagede Dig paa denne farlige Vei Du kom. og hvad Glæde udbredte sig i og om os Mor henrykte man ved at höre Din vidt udstrakte Kundskab, og hvor meget forøgedes Glæden - endnu seer jeg Dine milde himmelske Gine, hvad Ömhed og Lykke. de tilsagde Din Brud, 3 Du kom ilende, for ved det helligste Baand at forene Din og Hendes Skiebne. O! hvor lyksalig var Hun ved at eie Dig, ædle Mand! hvor dybtfolende er derfor og Hendes Smerte nu, saa hastig at miste sin Roligheds Størte -men Hun velsigner dog den Dag, da Cud udsaae Hende til Din Deeltagerinde i Vel og Vee. Dit Navn i hine førlige Egne var : Den Stærke; men her - her i Dit Fædreneland blev denne Styrke, denne store Siæl udsat for Stød, som vare alt for sensible for Din Redelighed. Ak - Sorg at vi skal vide Dine Dage ere forkortede, Nu ligger de Hænder stille, som saa gierne uddeede til Faderlöse - Venner - Trængende -de aabne sig ikke mere - for hisset for at modtage Naadelönnen. Dødsstörer maatte ikke skiule Dit endnu i Döden mildtsmillende Ansigt for os ; vi vædede det afte - ofte med redelige Taarer, og - Du fortiente dem elskeligste Broder! Dit Minde skal aldrig udde af mit BrystJeg lærte kuns at kiende Dine Fuldkommenheder, for at see Dem nedsenkt i Graven. Ak Smerte at höre dig selv sige: 7) Bedre at de, end leve sig selv til Smerte og Undertrykkelse. O! - at nogen var Aarsag i disse Udtryk Dog Du ønskede alle godt i dit Liv - jeg vil til - Du er nu fuldkommen lyksalig og har Roe. som Da saa ivrig anraabte Gud om til Dit sidste Gieblikhan gav Dig en fagte og salig Overgang, fra dette Livs Ustadighed - til evig Seier, Aldrig for var jeg hos nogen Döende ;men aldrig kunne nogens Dod være mere læreriig, og aldrig skal Din ömme Godhed uddøe at min Fundring, C. B. 7) Re den Saliges Tanker over Isert. Adresseav. No. 154. Reysende.