Aalborg Stiftstidende, 1830-03-25
J Fortsættelsen af sin Tale bemærkede Hr. v. Chaaubriand, at Don Miguel var Konge af Portugal led Folkets Valg, og at Franskmænd, som havde væ let Vidner til den Revolution, der kuldkastede Ludvig den 16des Throne, ikke lettelig turde oversee eller la le haant om Folkets Souverainitet. Da imidlertid Omnændighederne ikke altid tilstæde en sentimental Politik, na var det upaatvivlelig rigtigt, at iagttage sin egen Jnteresse, og denne traf accurat sammen med de antag de Principer. Medens Don Miguels Anerkjendelse er lødvendig for England, formedelst dets Handel, vilde forbindelsen med Brasilien være ulige vigtigere for Frankrig, som kun udfører for 2 Millioner Franes til Portugal, og det oven kjøbet i engelske Skibe, til Brablien derimod for 30 Millioner. "Men hvorfor - burgte Taleren - er den illegitime Monark, Dom Miguel, en legitim Fyrste i deres Øine, som kalde sig Thronernes og Altrernes eneste Forsvarere, Fordi han har kuldkastet sit Fædrenelands Constitution!! Hans negitimitet grunder sig paa hans Had til Frihed, Lad ham give Portugiserne et Charte, saa vil man snart have opdaget, at han kun er en Usurpateur! Han gik derpaa over til de indre Anliggender, og salte med den meest afgjorte Misbilligelse om Slutninsen af Throntalen: "Ministrenes Trudsel, at ville ap hellere til alle Franskmænd, saafremt man ikke føier og efter deres Ønsker, har overrasket mig. Jeg kan begribe, at en Statsmand, i et Anfald af Stolthed, eller Uforsigtighed kan udføre et saakaldt Statscoup, men at gaae svanger med en Række af saadanne, uden at vide, hvorledes man skal kunne springe over den ne Afgrund efter den anden, er en Dristighed, som te mig uforklarlig. Nød ikke Frankrig den dybeste Ro for det Polignaske Ministerium? Hørte man dengang tale og Foreninger til at nægte at betale de paalagte Skatter, Nu truer man vore Jnstitutioner. Men nu fører ogsaa enhver Handling en Modvirkning med sig. Kommer man frem med despotiske Principer, saa træde Demokratiets Grundsætninger op imod dem. Det Onde maa derfor qvæles ved sin Kilde. Enhver Revolution, saavel en monarkisk som en republikansk, maa stride ligemeget mod vore Ønsker, naar dens første Virkning skal være at ophæve Trykke= og Talefriheden. Der gives en Kraft, som jeg vel kunde rose mig af, fordi jeg i paakommende Tilfælde vilde finde den i Tingenes Natur, om ikke hos mig selv. man sætte en eller anden Usurpation imod mig, og give mig kun Lov til at skrive, saa forlanger jeg kun et Aar til enten at føre min Konge hjem igjen, eller - at have besteget Skafottet. Friheden er Legitimitetens første Bundsforvante. Enhver Revolution neden fra er for Tiden umulig, men den kan komme fra oven, den kan blive en Administrations Værk, som er vildledet ved sit System, og som hverken kjender sit Land eller sit Aarhundrede. Jeg tilbageholder mine Tanker, jeg lægger Baand paa mine Følelser, jeg løfter ikke Fremtidens Slør, men jeg lader denne Tale ufuldendt, fordi min Hengivenhed for Legitimiteten tilbageholder og afbryder mine Ord. Som Rojalist vakler jeg ikke i Valget af det Partie, paa hvilket jeg maa træde; jeg ønsker kun at man vilde vise mig den Post, hvor jeg kunde fuldbringe mit Offer - naar ikke et eneste Ord af Carl den 10de var istand til at adsprede de Farer og det Mørke, som svæver over Frankrig!! Alt hvad jeg her ikke har sagt, havde jeg ønsket at sige Kongen, da jeg udbad mig den smertelige Tilladelse at nedlægge hans Velgierninger for hans Fødder. Hvo veed, hvad en troe, dybt føl Stemme af en Rojalists inderste Hjerte kunde have formaaet - denne Stemme turde jeg ikke lade høre. -- Jøvrigt erklærede Hr. v. Chateaubriand, at han med den største Sindero, havde frasagt sig den Ærespost, for hvilken han ikke var skabt; Adressen kunde han ikke ubetinget bistemme, han vilde derfor aldeles afholde sig fra at give noget Votum.