Politivennen, 1806-01-01
Uorden. 1) Uden for No. 157 og 156 i Skidenstræde er endnu det saa længe paaankede Gab i Fliserækken paa Fortoget, som det var højlig at ønske, Vedkommende dog engang vilde værdige Opmærksomhed, da det upaatvivlelig vil vorde forandret. Gabet er af en halv Alens Brede og ornt 8 Tommer dybt, og maae enten være frikommet ved at en af de brede Stene er borttaget, eller at Brolæggerne have troet, at to Gaardrendestene nødvendig maatte have et tredobbelt saa vidt Udløb som een, om ellers en saadan Daarlighed er tænkelig. 2) Frue Katedralskole har den Uorden, at den ikke har Gadenavne paamalede, skjøndt det er en Hiørnebygning. 3) Hjørnebygningen af Skindergade og l. Kannikestræde, som har No. 19 i Skindergade, har en nedgaaende Tagrendepibe, som stunter omtrent 2 1/2 Alen fra Jorden; da den netop derved bliver højst fornærmelig for dem, der i denne trange Gade søge Fortoget i Regn eller Tø, tør det ventes, at Ejeren lader den forlænge ned til Jorden. 4) Huset No. 17 i Skindergade har slemme udstaaende Tagspøjter, og Husnummeret viser sig desuden temmelig utydeligt. 5) J Løvstræde, Silkegaden og flere Steder seer man Skildter, hvor Mandens Navn blot er betegnet med Forbogstaver, f. Ex. H. P. S., - F. C. S., o. s. v. Da det sikkert gav mere Vejledning, om Navnene sattes fuldtud, seer man ikke, hvorfor disse Skildtejere saaledes knibe det. 6) Hjørnegaarden af Klosterstræde og Vimmelskaftet mangler Husnummer. Bygningen i Vimmelskaftet, næst op til ovennævnte Hjørnegaard, har to Uordener, nemlig intet Husnummer, og to afskyeligge over den stærkeste Fortogsfærsel Udstaaende Tagspøjter. 8) Uden for No. 19 i Vimmelskaftet ligger paa Fortogsbrettet to lese Lænker, ved den ene hænger oven i Købet en Klump Bly, som et Bismerlod, der er til slemmeste Ansted for de Gaaendes Fødder. 9) Højligt var det at ønske, at Ejeren af No. 18 i Vimmelskaftet, Ejeren af Bagergaarden i samme Gade, tæt til Hjørnet af Hyskenstræde, og Ejeren af Hjørnebygningen af Vimmelskaftet og Skorbogaden, de tre eneste Bygninger i Vimmelskaftet, der endnu have Tagskæg, vilde efterligne de øvrige Gadens Husejere, og ikke længer lade deres Bygninger forblive i denne raae Tilstand, der passer sig slet nok for et Bondehus, men aldeles ikke for et Hus paa en af Hovedstadens vigtigste Gader. De ville derved tillige meget forbinde det gaaende Publikum, en Bevæggrund, som man ikke bør troe uden Spore for dem. 10) Gadenavnene paa Hjørnebygningen af Skindergade og Fiolstræde staae saaledes paamalede, at naar Vinduesskodderne ere aabne, kunne de ikke læses. Ejeren vil sikkert med Anmælderen finde, at Hensigten af Gadenavnes Paamaling ikke er, at de blot skal kunne sees naar Vinduesskodderne ere i, det vil sige om Natten, men at man om Dagen skal finde Vejledning derved. Man haaber derfor, at de males paa et andet Sted, og det rigtigste Sted er tæt neden for Vinduerne, hvor de ville komme omtrent i Øjets Højde. Ønsker mod Krudts Misbrug af Ungdommen. Anden Pinsedags Eftermiddag Kl. 3 1/2 bleve mange hundrede Mennesker satte i Forskrækkelse paa Vandkunsten, Gaase- og Farvegaden, for tvende halvvoxne Drenges Uforsigtighed med Krudt, hvoraf den ene blev forbrændt i Hovedet, Ansigt og Hænder, og blev indlagt paa Hospitalet. Det skede saaledes, i Kælderen i Gaasegaden boer en Enke, hvis Søn i Selskab med en mindre Dreng i samme Hus, har efter Sigende samlet saa meget som en Hattepul fuld Krudt paa Grønningen, (hvor veed jeg ikke. Efter Moderens Sigende skal en Vogn have spildt det af et Fad Krudt som er gaaet i Stykker paa Vognen, hvor disse Drenge haver opsamlet samme, og forvart til Lejlighed gaves at være allene, og medens Moderen var gaaet ud af Køkkenet, lagt Hattepullen med Krudtet paa Skorstenen for at gjøre sig Toldhætter af samme og afbrænde. De tændte et Lys med en Svovlpind, men af Uforsigtighed tabtes den brændende Svovlpind i Hattepullen, hvorved skede et voldsomt Smæld, saa Nabohusene rystede som ved et Jordskælv, og nkelte Vinduer sprang op, men i samme Kælder gik de fleste Vinduer i Stykker til Gaden og Gaarden, Skillerummet af Bræder gik i Stykker og Jernbillæggerovnen skildtes og Endestykket faldt ud, foruden anden Skade paa den fattige Jndbo. Til Lykke antændtes ingen Jld, som lett lig kunde skeet; ifald der havde været Halm eller deslige, da kunde l tielig hele Kvarteret afbrænds. Men hvor farligere kunde det ikke blevet, da de mindre Dreng, som undgik Far nog kom ud paa Gaden, havde sine Trøjelommer fulde af Krudt, som han udtømte i Rendestenen af Frygt. Dette, sagde han, skulde og være brugt til samme Experiment, men da det ikke kunde rummes hos det andet, havde han forvart det i sine Lommer, sæt nu, at denne Mængde var kommet sammen med det afbrændte, hvo Skade kunde det da ikke have gort, til mange Menneskers Ulykke. Burde det ikke strængeligen forbydes Drenge, at opsamle paa Fælleden de Krudtpatroner som der spildes i Exersertid n, for at afværge lignende Ulykker? thi da den ene Dreng kober af den anden for Knappe og andet Rageri, kan jo et par Drenge gjerne have et betydeligt Forraad og dermed afstedkomme store Ulykker. Heller ikke burde nogen, som handler med Krudt, sælge det til Børn eller halvvorne Drenge, da man veed hvor skødesles Ungdommen er.