Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1778-04-24
en Anmærkninger. periodiske Skrifter have den Vanskelighed frem for andre, at man for at vedligeholde Læsernes Agtsomhed, og saa vidt mueligt er, intressere dem alle, maae ofte forandre ikke allene Jndholdet, men og Methoden. Det er ikke nok, at man i et hvert Blad venter noget nyt; men vil og have det sagt paa en nye Maade; ei altid alvorlig, undertiden skiemtsom, nu af det massive, en anden Gang af det fine og indviklede. En elsker Samtaler, en anden Caracterer, den tredie Fabler, og de fleste veed ikke selv hvad de vilde have; men alle vil have nyt. Disse gode Folk betænke ikke, at ligesaa rart som det er, at en Mahler giør baade Historier og Portratter lige vel, saa vanskeligt er det og for en og den samme Forfatter at holde sit Gennie i saa mange Bugter, at betragte Sandhederne fra saa adskillige Øyepunkter, og at give dem hver Dag en nye Klædning. Det mangler os i denne Sag, som i mange andre, ikke paa Regler; En Konstdommer er nok til at bestemme, Reglerne af alle Skrivemaader, af Hæl te=Digter, Skuespil, Historier, Fabler, Satirer; men mange Skribentere, naar de lægge al deres Genne tilsammen, forslaae neppe til at sætte dem i Værk. Jeg indbød derfore mine Landsmænd, i Begyndelsen af disse Blade, til at tage Deel i et Værk, som jeg ikke troed ved mine egne Kræfter allene at kunde bringe, til Fuldkommenhed; Men som det er lættere at være Konstdommere end Skribent, saa have mange fleere vist mig deres Beredvillighed ved Cretiker end ved virkelige Arbeider. Nogle have maaske agtet deres Roe for meget til at opofre den for at skrive for et Publicum, hvis Smag er endnu saa ubestemt, og som tillige er saa nysgierrigt og indskrenket, at ingen Forfatter kan længe være skiult. Den som tænke saaledes tør jeg ikke laste. Det kommer an paa hvad de selv dømme om mit Foretagende, om de mene, at det er nyttigt eller ej, om det er kuns dristigt allene eller og forvovent. Min Eensomhed har endnu ikke gjort mig gandske forsagt; jeg frygter kuns, at den har givet Læserne alt for megen Aarsag til at klage over en vis Enformighed, som ikke burde være i saadant et Skrift, og som dog er uundgiengelig, naar det for den største Deel er et Verk af een Mand. Billige Læsere skulle i det mindste tilstaae mig, at jeg har stræbt at undgaae denne Feyl, og at jeg for ikke at blive kiedsommelig, har forandret baade Handlingerne, Caractererne og Klædedragten, uden dog at forlade mit Øyemerke, som ikke er at fornøye allene, men at opbygge. Jkke desmindre er det langt fra, at jeg troer selv, at jeg har været lige lykkelig i alle mine Forvandlinger. Men hvor mange Syner jeg end har haft under alle de adskillige Masker, som jeg har været nød til at paatage mig, har jeg dog ikke endnu en eneste gang drømt paa Skuepladsen; og denne Art af Digt er dog saa almindelig i saadanne Skrifter, at det med Tiden maae blive en Regel i Critiken, at intet Ugeskrift er fuldkommen uden Drømme, at en Tilskuer uden saadanne Syner er som en Heltedigt uden Aabenbaringer, som en Roman uden Hexerie, som en Commedie uden Kierlighed og en Tragedie uden Mord. Min berømmelige Forgienger Drømmeren, som jeg dog ikke har den Ære at kiende, uden af de lærde Tidender, hvor han anføres iblandt det, som i det forbigangne Aar, efter saa mange berømmelige Forfædres Exempler have dyrket Sproget og de skiønne Videnskaber, har maaske allerede drømt saa meget, at der ikke engang i denne Konster noget mere tilbage at giøre for Efterkommerne. Man har i Engeland et Uge-Skrift under samme Titel; men i de Stykker som jeg har læst deraf, finder jeg, at Forfatteren, tænker rigtigere, naar han drømmer, end mange Lærde, naar de ere lys vaagne. Jeg vilde forsøge engang, om jeg ikke og kunde lære noget af Drømme=Konsten, og det var ikke min flygtige JndbildningsKraf, men Philosophien selv, som bragte mig til at giøre dette Forsøg. Hvor, som drømmer vel, tænkte jeg, passerer, paa en nyttig og behagelig Maade den halve Deel af Livet, som andre enten sove bort eller fordrive ved fortrædelige Phantasier. Jeg troede at det maatte være læt, og hvorfor, sagde jeg ved mig selv, skulde det ikke være læt at drømme vel, naar det er saa let at skrive vel, Man behøver jo, siger man, ikke meere dertil, end en Gramatik og en Logik. Men jeg lerte snart andet og vilde ønske at alle de, som dømme andres Verker, uden at have forsøgt at giøre noget selv, maatte ved ligesaadan en Erfarenhed lære, hvor vanskeligt ofte det er i Udøvelsen, som man efter Reglerne holder for at være saa læt. (Fortsættelse skal følge.)