JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-03-30
Napoleons Tanker om Krigen med Rusland. Efter Alt hvad der var skeet, faade Napoleon til Las Cases, burde denne Krig have været den populæreste af Verden; den var efter Alles sande Tarv, til Alles Roligheds og Lykkes Fremme." Den havde ene Freden og Vedligeholdelsen til Formaal, og var aldeles europæisk og continental. Dens lykkelige Udfald havde grundet en Lighed og nye Forbindelser, for hvilke Tidens Farer vilde forsvinde, i hvis Sted en rolig Fremtid skulde træde, og Ærgjerrigheden havde ingen Deel i mine Planer. J det jeg gjenoprettede Polen, denne den hele Hvælvings sande Slutte steen, havde det været mig ligemeget, om Kongen af Preussen, en Erkehertug af Østerrige, eller enhver Anden havde besteget dette Lands Trone; jeg vilde intet vinde og forbeholdt mig kun den gode Sags Ære, Fremtidens Velsignelse. Skulde man troe at jeg vilde her strande, her finde min Undergang, Aldrig havde jeg gjort noget Bedre, aldrig foretaget noget Fortjenstligere; men, ret som om ogsaa Meningen havde sine Epidemier, der var i eet Øjeblik kun et Skrig, kun en Følelse imod mig. Man betegnede mig som Kongernes Tyran, mig, som atter havde befæstet deres Tilværelse; jeg var kun Folkerettighedernes Forstyrrer, jeg, som havde gjort saa meget for dem, som agtede endnu at gjøre saa meget for dem, og Nationerne og Kongerne, disse uforsonlige Fjender (!) forbandt og sammensvore sig imod mig. Jngen af alle mine tidligere Handlinger blev mig regnet mere til Onde. Jeg sagde vel til mig selv, jeg vilde igjen have vundet Nationerne med Seirene; men disse udebleve, og jeg bukkede under. Saaledes ere Menneskene Det er min Historie. Men Nationerne og Kongerne ville smerteligen føle mit Tab, og Efterverdenen vil hevne den paa mig udøvede Uret; derom er ingen Tvivl. Man har ved mit Tog til Rusland forbyttet det Tilfældige med det Væsentlige. Jeg er strandet paa Russerne, derfor ere de i deres Land uovervindelige; men hvoraf kom det? Man spørge herom Keiser Alexander selv og hans daværende Sindelav, Have Russernes Anstrængelser tilintetgjort mig? Nei, blotte Tilfælde, en sand Vanskjebne har ledet til saadan Yderlighed; en Hovedstad, der, imod dens Indbyggeres Villie og ved fremmede Rænker, gaaer op i Luer, en Vinter, en Frost, hvis pludselige Indtrædelse og Strænghed var et sjeldent Særsyn, falske Beretninger, enfoldige Intriger, Forræderie, Dumhed, mange Ting endeligen, som man maaskee en Dag vil erfare, og som vil kunne formilde eller retfærdiggjøre de to grove Feil i Diplomatien og Krigen, hvilke man har Grund til at bebreide mig; de nemlig, at jeg indlod mig paa et saadant Foretagende, da jeg paa mine Flanker, som snart laae mig i Ryggen, havde to Cabinetter, jeg ikke kunde raade over, og to forbundne Hære, som det mindste Uheld maatte gjøre til mine Fjender. Men for at sige endeligen Alt om denne Punkt og at tilintetgjøre alt det Foregaaende med eet Ord, maa jeg erklære, at jeg ikke har villet denne berygtede Krig, dette forvovne Foretagende; jeg havde ikke Lyst til at slaaes, Alexander ligesaalidet, men da vi stode begge lige over for hinanden, dreve Omstændighederne os imod hinanden; det Øvrige gjorde den slemme Skjebne.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-03-30
Misceller.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-03-30
J Aaret 1320 levede i sin Hauge ved Nürnberg i største Ensomhed en Mand, som man, paa Grund af den Huudsygdom, han var be heftet med, ikke kaldte andet end den spedalske Heinze, og som man almindeligen flyede. Da han engang sov under en Lind i sin Hauge, drømte han, at i Nærheden af ham laae en stor Skat. Han vaagnede derover, tog en Haandfuld Lindeblade og betegnede det ham anviste Sted dermed. Derpaa sov han ind igjen. Efter nogle Dages Forløb kom han tilfældigviis til det af ham betegnede Sted, saae Bladene ligge, og erindrede sig hin Drøm. Han begyndte at grave, gjorde i Forveien et Løfte til Bedste for de Fattige, og fandt virkeligen en stor Skat. Nu stiftede han 1333 det store Hospital, fik det Navn Conrad Gros, og optog i sit Vaaben, som Keiser Ludvig IV. stadfæstede, Lindebladene. Han havde endnu desuden grundet adskillige milde Stiftelser og besiddet store Grundeiendomme, i og uden for Staden, ogsaa havde han den indbringende Mynt og Told i Nürnberg af Riget i Pant. Han døde den 6 Mai 1356 i en høi Alder. Hans Familie kom meget til Agters, og Sebastian Gros, den sidste Spire af samme, døde i det af Conrad Gros stiftede Hospital.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-03-30
Kjøbmand Mark Fugger i Augsburg var Oldermand for det sextende Aarhundredes Rigmænd. Ved et Gjestebud, som han gav, befandtes for en Tønde Guld Glaskar. J hans Gaard havde den romerske Keiser med hele Rigsdagen kunne finde Plads. Han havde langt over en Million rede Guld i Huset. Et lidet Taarn paa hans Gaard var tækket med lutter Sølvdalere. Der udfordredes dertil omtrent 27,000. Han gav en Greve, som ægtede hans Datter, 200,000 Dalere i Medgift. Men da Hertugen af Liegnitz vilde laane af ham 4000 Daler, afslog han ham det. Derimod forærede han ham 200 Kroner.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-03-30
Anecdoter. Da Abbed Vogler, den berømte Orgelspiller og Componist, for en Deel Aar siden, gav en stor Concert i Frederiks tydske Kirke paa Christianshavn, hvor han paa Orgelværket, efter de opslagne Placater, vilde vise Indstyrtningen af Jerichos Mure og et Tordenveir, var blandt Tilhørerne ogsaa et Menneske, der havde den Skjødesynd, at han gjerne gad fortælle Løgn.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-03-30
Da han efter Concerten var kommen i et Selskab, og man spurgte ham, hvorledes denne hvede ham, svarede han: "ganske fortræffeligt, Murenes Indstyrtning var saa stærk, at en Deel af Pulpituret faldt ned med en Snees Tilhørere, og Tordenen saa naturlig, at Melken løb sammen hos en i Nærheden af Kirken boende Brændevinsmand."To Personer sadde i Rosenborg Hauge og discourerede frem og tilbage om Aarsagen til den store Standsning i Næringsveiene. Mig falder her en Anecdot ind, sagde den Ene af dem.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-03-30
Den berømte Sulzer saae engang en Mand komme gaaende, ledsaget af en Hund, der var saa forsulten, at den lignede et Beenrad. Det gjorde Sulzer, Ondt for det stakkels Dyr, og han kunde ikke undlade at spørge dets Eier: "hvorfor seer Hundensaa usselt ud 2 – He frist nicht, var Svaret. -"Hvorfor æder den ikke Mir gan (give) em (ham nischt. Men hvorfor giver I ham da intet?" – Mix han nischt." Marsvinsagt.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-03-30
Fra Middelfart berettes under den 20 Marts d. A., at fra Mortensdag 1823 til Kyndelmisse 1824 ere af Marsvinlauget der i Byen fangne 290 Marsvin i lille Belt. Hvad denne Jagt angaaer, da er den, efter Wilses Beretning, i Middelfart forpagtet for 80 til 90 Rigsdaler. om Aaret. Den begyndes strax efter Michelsdag og fortsættes til Allehelgensdag eller indtil Frosten indtræder. Dertil bruges henved 30 Baade, som have Vodde (Sykkenod) imellem, hvilke de trække saaledes, at de begynde fra et aabent Sted i Beltet og trække mere og meere sammen henimod tvende Odder, hvorimellem Voddene og Mar svinene tilsidst indknibes som i en Tragt. Jmidlertid slaaer man bestandig i Vandet med en Stang fra hver Baad, og endelig trækker man den op paa Stranden i bemeldte Bugt, hvor de slaaes ihiel med Prygle. Et Marsvin veier ofte 12 Lispund. Spækket paa denne Fisk er to til tre Finger tykt, deraf koges Tran af de fleste; men af Finmarkens Nordmænd og Lapper spises baade Spækket og Kjødet med Begjerlighed. Marsvinet er de Gamles egentlige Delphin.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-03-30
Jndenlandske Efterretninger. Under Thorwaldsens Ophold i Kjøbenhavn var det hans vigtigste Ønske, at Christian den Syvendes Capel i Roeskilde Domkirke maatte blive fuldført, og Frederik den Femtes herlige Marmor=Mausoleum af Wiedewalt, der længe havde henstaaet paa Materialgaarden, henbragt til hiint sit Bestemmelsested og opreist som et værdigt Minde, ikke allene for den afdøde Monark, men ogsaa for den udødelige Konstner, hvis Mesterstykke dette Gravmæle uden Tvivler. Capellet, som i saa mange Aar har staaet ufuldendt, er nu færdigt, og Mausoleet vil med det første bringes derud og opreises. Planen til hiint Capel er af den fortjente Professor L. F. Harsdorf, Kongens første Hofbygmester. Det er bygget i den simple, ædle, antike Smag, som udmærker hans andre Værker. Ogsaa Udlændinger kunne ikke andet end rose den med Majestæt forbundne Simpelhed, der hersker i dette de danske Kongers tilkommende Hvilested. Endog det simple Muur arbeide røber Smag og Konstaand. Capellet hædrer ligesaa meget Harsdorfs, som Mausoleet Wiedewelts Minde.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-03-30
Jomfru Birgitte Bluhme fra Kiel agter den 4de April, i det bestandige borgerlige Selskabs Værelser paa Østergaden, at give et Declamatorium, hvori hun declamerer næsten lutter Poester af Schiller.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-03-30
Blandede Efterretninger. J Aaret 1821, da Cassereren i Banquier huset Jones Lloyd & Comp. i Lothbury talte en Deel Banknoter, traadte en Mand ind og rapsede et Bundt, indbefattende 4 til 5000 Pd. engelske Banknoter. Cassereren var saa forbløffet ved Tyveriet, at han ikke engang kaldte om Hielp, førend Tyven var smuttet ud paa Gaden. og undvegen gjennem Tokenhouse-Yard, hvor man formodede et Huus stod aabent til at modtage ham. Nogle Dage efterat Tyveriet var begaaet, kom en Mand ind til en Uhrmager i City, og kjøbte et Sølvuhr. Den Fremmede gav en 10 Pd. Note til Uhrmageren, som snart overbevistes om, at det var een af de i Banquier huset stiaalne. Jstedet for at bemægtige sig Skielmen ved List, vilde han gribe ham med Magt, men Tyven undveg, uagtet han raabte efter ham: hold paa Tyven! Uhret blev imidlertid i Uhrmagerens Hænder. Al den Umage, man gjorde sig for at opspørge Tyven, var forgjeves, men de ranede Noter kom efterhaanden tilbage til Huset. Tilsidst kom en stiaalen Note paa 50 Pd. St. til Gravesand, og Jhændehaveren blev arresteret. Han viste megen Fripostighed og nægtede at han vidste noget af Tyveriet. Men Uhrmageren erklærede, i det Øjeblik han saae ham, at det var den samme Person, som havde leveret 10 Pd. Noten for Uhret, og Cassereren hos Jones, Lloyd & Comp. erklærede ligeledes, at det var den samme Person, der havde stiaalet Bundtet med Noterne. Den Anklagede er nu stillet for Retten. (Lond. Chr.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-03-30
I Paris søges Diamanterne ikke meere saa meget som fordum; men i London gjøres endnu stor Luxus dermed. For ikke længe siden gav Hertugen af Dewonshire et Bal, paa hvilket en Dame, der hverken var Prindsesse, Hertuginde, eller endog havde nogen Titel, havde et Smykke paa, hvis Værdie ansloges til 240,000 Pd. St. (omtrent 1,680,000 Rbdlr. Sølv).
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-03-30
Paa sidste Konstudstilling i Paris saae man næsten alle Sorter Træ, forarbeidet til Møbler med en Politur, hvis Glands og Skjønhed opvakte Forundring. Pianoforter af Pap i alle Skikkelser og med de skjønneste Toner fandtes her. Didotterne havde udsat nye Skriftprøver, og deres Virgil i Folio, saavelsom andre Prøver af deres Pragtudgaver af latinske Digtere i Folio, der kunne ansees for Mesterstykker i Bogtrykkerkonst. De konstige Blomster af Fiskebeen, prunkede midt iblandt naturlige. Delevil havde indsendt sit Jnstrument, hvorved Blodigler skulle kunne gjøres ganske undværlige.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-03-30
J Genua har en ubekjendt Forfatter i en Afhandling paa 60 Sider bekjendtgjort fossile Opdagelser med Forklaringer derover, der ganske modsige Humboldts og Breisbacks Mening, da han blandt andet paastaaer, at Menneskebeen ere fundne i Tuf ved Genua. Paa den vestlige Bred af Connecticutfloden i Landskabet Vermont, findes en Klippe med indgravne menneskelige Figurer, der ere af indiansk Oprindelse. Klippen er huul og et Vandfald styrter ned over den. Den er af den stærkeste Granit. Høiden er 4 og Længden 6 Fod. Den forbiløbende Strøm stiger kun engang om Aaret saa høit, at den beskyller Klippen, og ved det Sand, den medfører, glatter Stenen. Figurene ere kraftigen udgravet; een er i Relievo hasso- og tildeels fuldkomment vedligeholdt. Arbeidet synes intet mindre end raat. Hvorledes det nu ved Mangelen paa Jerninstrumenter er blevet udført, til hvilken Tid og i hvilket Øiemed, er en Gaade, som vel aldrig vil blive løst. Høien der omkring har, som Sagnet beretter, været en Begravelsesplads. Ogsaa vidner herom den Omstændighed, at ofte Dødningebeen og Buer udgraves der. Maaskee ere Figurerne Billeder af fortjente indianske Anførere og Helte.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-03-30
Kjøbenhavns Børs, d. 30 Martii. Cours. Hamb. 2 M. 245, a vista 248. Spec. 250. - Specier solgtes til 15 Rbmk. Obligat. (uden Renter) 86 a 87. Nationalbank Obligationer (af Laanet den 2den Febr. 1820) 102 1/2 a 103 Rbd. r. S. (uden Renter) eller 128. Rbdlr. Sedler pr. 100 Rbdlr. r. S. Norske Sedler 17 a 17 1/2 Rbdlr. pr. 10 Specier norsk. Norsk Laan 6 pC. Obligationer Bcomk. 106 1/2. Svenske Sedler 59 1/2 s. - Disconto 5 pC. Kjøbenhavn. Trykt hos J. H. Höecke.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-04-03
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. af OOIOOmEenogtyvende Aargang. No. 27. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Løverdagen den 3 April 1824. Om Kjøbenhavns Boutiquer.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-04-03
Historien om Kjøbenhavns Boutiquer er Historien om dets Luxus. De have holdt ligeSkredit med denne og i dem speiler sig dens Fremvæxt. Deres første Benævnelse var Boder thi Bod skal, ligesom det tydske Budde, efter Videnskabers Selskabets Ordbog, have sin Oprindelse fra Gebande og banen, og var i sin ældste Betydning, som den endnu havde i Christian den Fjerdes Tid, et lidet Huus eller Herberg, under hvilken Benævnelse Ordet anføres i Jydske Lov. Derfor kaldtes de under hiin Konges Regjering opførte Matrosboliger: Nyboder, og endnu førend den store Jldebrand 1795 kaldtes de smaae Gader, ligge for Holmen, Skipperboderne, fordi Skippere sædvanligst boede der. Saaledes kaldes endnu Povel Fechtels Stiftelse i Møntergaden Sjæleboder. De Fjellehuse, man opslog paa Torve og Markeder, havde ligeledes Benævnelse af Boder eller Bodstader, fordi man der kunde staae i Ly med sine Varer. Ordet har i denne Betydning vedligeholdt sig i Lærredsboder, Kramboder, Urteboder, Jsenboder, og man havde ogsaa Danseboder, og Fegteboder. Ligesom franske Moder alt mere og mere indsnege sig, begyndte man at forandre Ordet Bod til Boutique. Menage udleder det sidste af det latinske (formodentlig fordærvede) Botheca, som igjen kommer af Apotheca et Forraadskammer eller Gjemmested. J det Italienske hedder det endnu Botrega. Mueligt kommer ogsaa det danske Bod snarere af det Latinske end det Tydske. Endnu for nogle og tredive Aar siden var alle muelige Slags Boder i Kjøbenhavn meget simple. Den Gang var Amagertorv, Høibrostræde, endeel af Kjøbmagergaden og Østergaden Hovedsædet for de egentlige Kramboder.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-04-03
Her havde i smaa Huse Mænd, som Wasserfall, der efterlod adskillige Tønder Guld, Brødrene Pedersen, der stiftede Pedersens Kloster, og andre grundrige Folk, deres lave, uanseelige Boder. Ingen af dem faldt det engang ind, at lade sig gjøre store Vinduesruder. Med Jldebranden 1795, der tilligemed Forfædrenes lave Huse bortsviede den gamle Tarvelighed, kom der en Revolution i Boutiquerne. Den første, der lod indrette en Boutique, som vakte Opsigt, var en Klædekræmmer, hvis Bod endnu findes paa Hjørnet af Nyamagertorv og Gammelstrand. Han lod den bygge i Form af et Tempel. Men enten nu Præsten i dette Tempel ikke ret forstod at vedligeholde dets Anseelse, eller at det tilsidst manglede Dyrkere, nok er det, han maatte lukke det, nu er det en Glashandlerboutique. Det varede ikke længe og de fleste Gallanterieboutiquer trak sig hen paa Østergaden. Den afdøde Major Wilster havde i sin Gaard paa Hjørnet af Østergaden og Amagertorv, efter Branden 1795, ladet indrette syv Boutiquer, og disse indbragte ham mere end hundrede Tønder Hartkorn mangen Herremand. Den ringeste Leie var 300 til 400 Rdlr. D. C. for hver aarligen. Der hengik en Deel Aar og man lod sig nøje med de efter Jldebranden indrettede, vel høiere og lysere, men endnu langtfra ikke saa elegante, Boutiquer, som i London, Paris eller Hamborg. Det er af Mythologien bekjendt, at Apoll flyttede ind i det pythiske Tempel, da Themis forlod det. Det samme var i en vis Henseende Tilfældet, da denne Gudinde bortflyttede fra sin mangeaarige Bolig paa Østergaden. I Bygningen, som blev ganske forandret, indrettede man de to første Modetempler, efter udenlandsk Smag, hvis Vinduer naae fra Gulvet til Loftet, og som saa ganske ere beregnede paa en høist muelig Publicitet, at man endog udenfra kan see de derinde staaende Damer og Cavallerer i fuldt Corpus. Strax efter disse blev der indrettet en vel smagfuld, men dog ikke overdreven elegant Krambod i samme Gade. Den gjorde en ualmindelig, næsten abderitisk Opsigt. Men neppe to Aar derefter blev der indrettet to andre Boutiquer i samme Smag, der i Elegang og Pragt langt overgik de to første, uden at noget Menneske lagde synderlig Mærke dertil. Nu blive elegante og pragtfulde Boutiker mere og mere almindelige. Jkke blot blandt Gallanteriehandlere, Juvelerere, Modehandlere, men ogsaa Skomagere og andre Professionister, hvis Artikler kræve en tillokkende Udstilling. Paa Hjørnet af Kjøbmagergaden og Østergaden indrettes i denne Tid to ganske moderne, til Udsalg for Skotøi. Naar alle de forskjellige røde, blaae, gule, violette, grønne Dame= og Børnesko, saavelsom Mandfolkestøvler, og andet Fodtøi med Smag ordnes, saa kan man ikke nægte, at en saadan Boutique vil tage sig meget godt ud. Den smukkeste Juveleer boutique paa Østergaden er Hr. Steenstrøm. Naar Lysekronen om Aftenen er tændt, saa er det fra Gaden af et saare fortræffeligt Syn, at see alt det skjønne Sølvtøi ophængt og opstillet i de med blændende Forgyldning prunkende Skabe. J det Hele have Boutiquerne i de sidste Aar bidraget meget til Hovedstadens Forskjønnelse. Eidora.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-04-03
Kammerraad Gardthausen i Cappeln har ladet i det Tydske Sprog udgaae følgende Subscriptions-Jndbydelse til en Fortsættelse af den fædrenelandske Lommebog Eidora: "Paa det venskabeligste understøttet af Hertugdømmenes og Danmark aandrige Digtere og Digterinder, har Udgiveren i en Tid af to Aar udgivet en fædrenelandsk Lommebog, under Navn af hiin Germanien og Skandinavien forbindende Naade: Eidora. - Om sammes Formaal giver Forordet til den første Aargang Oplysning. Man vilde ved Eidora nærmest opreise Fædrelandets Muser, Propylæer, fremme venskabeligt Aandssamqvemmellem to beslægtede Nationer, og forsøge, i en Tid, hvor saa meget nedslaaer Gemytterne, og Taagen af mangfoldigt opvakte Lidenskaber formørker Udsigten, at aabne blandt os det af den prosaiske Virkelighed fængslede Sind Konstens og Digtningens muntre og fredelige Rige. Publicum har yttret sig i Henseende til dette Foretagende, som, især i sin Begyndelse, mere maatte betragtes fra Opvækkelsens end Ydelsens Synspunkt, baade rosende og dadlende, begge Dele maaskee med Ret og med Uret. De fleste Læsere synes Eidora dog at have været en velkommen Gave. Men Afsætningen ved de to første Aargange har ingenlunde været tilstrækkelig til at dække de derpaa anvendte Bekostninger, hvilket sikkerligen ikke hidrører fra Mangel paa Modtagelighed for Poeste og høiere Aandsnydelse, men sandsynligviis derfra, at denne LommebogsTilværelse for sildigen og ikke tilbørligen er kommen til almindelig Kundskab. Men ugjerne vilde Undertegnede opgive et Foretagende, som han med Kjerlighed har begyndt, om hvis mangehaande Nytte han er inderlig overbevist, og til hvis Fortsættelse han fra mange Sider har havt de hæderligste Opmuntringer. Schweiz,
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-04-03
Rhinlandet, Schlesien og de fleste tydske Provindser have deres egne Lommebøger. Skulde ikke ogsaa Hertugdommene Schleswig og Holsteen, i Forbindelse med Danmark, have deres Musealmanak og kunne holde eet foretagende af den Art opret? Det Modsatte vilde ikke være noget glædeligt Tegn for de fædrenelandske Digtere og Konstnere. Jnden altsaa Udgiveren vover at fremtræde med den tredie Aargang af Eidora, for 1825, til hvis Trykning iøvrigt alting er indledet og forberedet, og han desaarsag sætter sig i betydelig Bekostning, vil det Ønske, forud, i det mindste nogenlunde, at see sig sikkret for sit rede Udlæg, være ligesaa naturligt, som tilladt. Dette foranledigede ham, at forespørge sig hos sine Landsmænd, om de fremdeles skjøtte om den indenlandske Naades Gaver, og i saa Fald ærbødigst at bede om behagelig Paategning paa denne Jndbydelse. Dersom Udgiveren, tilstrækkeligen understøttet af sine Landsmænds Almeenaand, seer sig istand til at fortsætte Eidora, saa vil den næste Aargang ganske sikkert udkomme kort førend Michelsdag dette Aar. J Henseende til sammes indere poetiske Værd afholder han sig, som billigt, fra hver Dom. Han anmærker blot, at til de hidtilværende bekiendte *), pseuGreve J. W. F. Ahlefeldt-Laurvig, i Viborg; Senator A. P. Andresen, i Flensborg; Pastor C. J. Asschenfeldt, i Windbergen; H. Dörscher, Baron de la Motte Fouque, paa Nennhausen, Pastor B. G. Franzen, i Sörup; Pastor F. H.W. Frøhlich, i Bohren; Kammerraad H. Gardthausen, i Cappeln, Professor Høegh Guldberg, i Kjøbenhavn; Over og Landretsadvocat L. A. Gülich, i Flensborg; Pastor emer. N. H. Hasse, i Cappeln, Kammerherre A. v. Hennings, paa Ranzau, Provst G. Jacobsen, til Grund hof; Lector B. S. Jngemann, i Sorøe; Kamla, paa Lolland; Capitain G. v. Kaufmann, i Rendsborg; Otto Koch, sammesteds, Professor S. C. Klaussen, i Altona; Borgermester A. C. Lindenhan, i Haderslev, Capitain G. H. W. v. Müller, i Slesvig, Tilemann Müller, til Arrild; Doctor A. W. Neuber, i Apenrade; donyme 2) og unavngivne Medarbeidere, foruden adskillige ikke uberømte Sangere, ogsaa den hædrede Digterinde Frederike Brun, venligst har sluttet sig. Og ligesom han nærer den Tanke om sine skjønne Landsmandinder, at de vide at foretrække det aandigt Jndtagende og Gemytlige for det udvortes, blot Øjet behagende Skjønne, saa kan han ogsaa med Vished love, at Eidora for 1825 vil blive ulige smukkere og smagfuldere udstyret end begge de to første Aargange vare det. Saaledes skal der f. Ex. tilføjes Lommebogen adskillige Blade til Oehlenschlagers Erik og Abel, tegnede af Rambergs Mesterhaand, naar det iøvrigt bliver Kobberstikkeren mueligt, at faae Pladerne til rette Tid færdige.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-04-03
Prisen for Eidora for 1825 lader sig vel ikke nøie bestemme, men den vil blive forholdsmæssig lettere, end den for udenlandske Lomme bøger, og tilstaaes desuden Subscribenterne en Godtgjørelse af 20 pCt. J. Nicolai; Collaborator L. Paulsen, i Haderslev, W. Pohl; L. H. Prtzel, i Oldesloe; Hofraad K. Reinhard og Søn, forhen i Altona; Kammerherre G. W. O. v. Ries, i Altona; Kammerjunker C. v. Schirach, i Heide; Justitsraad S. P. Schmidt fra Lübeck, i Altona; Doctor P.J. Steinheim, i Altona; Kammerjunker, W. v. Warnstedt, paa Espenitz; S. Westphal, i Slesvig; Doctor F. Ziegler, til Ahrensbok. F. H. - Baron v. Gd. - Helene Hilarius - Manon - U. C. v. M. 3. W. R. - W. W. -- S. S. Tyden - Magnus Walter. - Scholinus -¬
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-04-03
De ærede Venner, der ved at samle Subscribenter interessere sig for dette fædrenelandske Foretagende, vil man ikke undlade at bevidne sin Taknemmelighed paa sædvanlig Maade. Skulde der, efterat Udgivterne ere dækkede, blive et Overskud af Penge, saa er dette bestemt for det Kgl. Døvstumme-Jnstitut i Schlesvig.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-04-03
J Kjøbenhavn modtages Subscription i nærværende Blads Officin.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-04-03
Til Forfatteren af bemærkningerne til Recensenten af Vaarviolerne i Skilderiet No. 21-23. O tribus Anticyris caput insanabile! Horat.