Den Vest-Sjællandske Avis, 1827-01-27
Jdet jeg bringer Forestaaende til det Offentliges Kundskab, behøver jeg efter mine ovenfor anførte Yttringer ikke yderligere at udvikle Grundenne, hvorfor det ikke for Tiden og uden ny Anledning kan være min Hensigt, at anvende juridiske Repressalier imod min Modstander, naar ingen juridisk Forpligtelse i denne Henseende paaligger mig som Embedsmand. Jmidlert de ere disse de eneste, som i dette Tilfælde synes mig anvendelige; den videnskabelige Besvarelse, som kunde tilkomme den begrundede, rolig anstændige Modsigelse, vilde her være paa urette Sted, og til at give Bidrag til vore Dages theologisk juridisk Almueslæsning, mangler jeg baade Villie, Evne og Tid. Jeg overlader derfor Sagen til mine Medborgeres Dom, og til denne Dom overlader jeg den med fuldkommen Roelighed; Lavaters Ord, som ofte ere rundne mig ihu, ville heller ikke her svigte: Fruker oder frater fand jeder Miskante Gerechtigket, jeder Veilaumdete seine Ehre; wer das nicht erwartet, Der kennt entweder die Menschheit nicht oder er empfindet das er reine Ehre zu finden hat." Naar jeg har maattet see min Bog, som efter sit Jndhold og sin Form kun er bestemt for videnskabeligt dannede, grundigt tænkende Læsere, gives til Priis for Almuens Bedømmelse, maattet see min Bog, der, som ethvert videnskabeligt Værk, maa læses som et Heelt, for at forstaaes og fattes i sine enkelte Deele, mishandles ved vilkaarlig Udrivelse og Mistydning af enkelte Sætninger og enkelte Ord, naar jeg har maattet see Beskyldninger, hvis Fornærmelighed kun opveie des af deres Urimeligheder, uophørligt gientages under forskjellige Vendinger, og sættes i Forbindelse med politiske Jnsinuationer, naar jeg har seet disse Beskyldninger ikke forelægges Regieringen til lovmæssig Undersøgelse, ikke fremsættes i de videnskabelige Tidsskrifter til grundig Drøftelse; men udspredes i Flyvestrifter, der ikke kunde forfeile Adgangen til de talrige Klasser af den blandede Mængde, som ved enhver Anklage, derer beregnet paa dens Fatteevne, medens Gienstanden for samme overgaaer dens Jndsigt, let vækkes til Mistanke og giærende Bevægelse, uden at nogen Retfærdiggjørelse fra min Side var mulig, og naar jeg, i denne ulige Kamp overvældet af Manges forenede Angreb, har tiet fra Dag til Dag, og overladt Ordet til dem, der ikke lode Leiligheden til at fortsætte Monologen unyttet: da var det vist ikke fordi jeg smigrede mig med det daarlige Haab, at denne Tale overalt og for Øieblikket skulde forfeile den tilsigtede Virkning; thi vel har jeg formaaet, som Christen, Svagheds Øieblikke fraregnede, at hæve mig over Forsmædelsen, der falder magtesløs tilbag, hvor Haanden hviler rolig paa Hiertet; men Stoiker er jeg ikke, og mindst kan den unge Mand, som endnu ikke kan overlade det til sit Rygte, at afslaae fiendtlige Angreb, med Kulde og Ligegyldighed see sig mishandlet og forhaanet sine Ord fordreiede, sine Hensigter mistydede, sin Troe og Redelighed, sin Virksomhed som Lærer og Embedsmand gjort mistænkt. Men jeg tang fordi jeg ikke kunde overvinde mig til at tale hvor de første Betingelser fattedes for en værdig Strid i Sandhedens Tieneste: giensidig Tiltro, til hinandens Retsindighed, og udvortes Velanestændighed som Udtryk for indvortes Humanitet; jeg tang fordi jeg ansaae det for unyttig at tale, hvor Begrebene og Christendommens og Protestantismens Væsen, om Fornuftens Værd og Videnskabens Ret, om Humanitetens og Billighedens Pligter ere grundforskiellige; jeg tang endelig fordi jeg ansaae det for overflødigt, at retfærdiggiøre mig for den Deel af mine Medborgere, hvis Agtelse har sandt Værd i mine Øine. En enkelt Scene af Mørkets Aarhundreder kan blive gientaget i vore Dage; men dens Virkning bliver ikke den samme, som den fordum var, selv i catholske Lande seer Forkiettrelsens og Forfølgelsens Dæmon sig ved ethvert Skridt, hvorved den søger at tilbagevinde sin fordums Jndflydelse, i Kamp med Lysets mægtigere Aander, og hvor tre Aarhundreder have kjæmpet, for Lyset, der arbeider den religiøse UnderkuelsesAand visselig forgiæves.