Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-01-28
Efterverdenen er Førsters retfærdigste Domstoel, og hylde de den i deres Hjerte, saa ville de ikke lettelig begaae nogen forsætlig Feil Dersom enhver Statsstyrer og enhver af hans Raad vilde ved enhver Handling spørge sig selv, "Hvad vil Efterverdenen dømme herom?" og hvor meget vilde Menneskeheden da ikke vinde derved Der forestaaer enhver, som har bidraget til Menneskeslægtens Held eller Vanheld, en Tid, hvor Smigeren ikke finder mere nogen Fordeel ved at tale, hvor Graven aabner et uendeligt Svælg imellem ham og de Levende. Naar den Tid kommer, er det den ubestikkelige Historieskriver, der, grundende sine Domme paa upartiske Vidnesbyrd, fletter Mare Aureliers Krands, og bestemmer Neroners Skjændsel. En Alexander med alle sine Erobringer maa, sin jordiske Vælde uagtet, underkaste sig den Dom, en Qvintus Curtius fælder. Men lader os for et Øieblik glemme, at vi ere Christians Samtidige, lader os tænke os hele Aarhundreder frem i Tiden, lader os antage, at vi ere det andet Aartusindes Borgere. Historieskriveren kræver os til Vidne. Hvad kunne vi svare? Hvad bør vi svare? "J Christians Tider var det, at der saa meget som mueligt blev bragt Lys og Orden i Lovgivningens Chaos; at Bondens og Negerens forhen krænkede Menneskerettigheder bleve hævdede; at Overbærenhedsaand mod alle Religionsbekjendere blev ved Regjeringens Understøttelse almindelig; at Videnskaberne og Konsterne bleve ophjulpne; at Fædrenelandets Selvstændighed blev hævdet, og dets Agtelse hos fremmede Folkeslag befæstet; at Staten ved sand Statsklogskab undgik at blande sig i andre Rigers ødelæggende Krigsforetagender; kort, i Christians Tidsalder var det, at kun sande Fortjenester, ikke tilfældig Byrd og Rang, banede Veien til Hæder og Lykke." Saaledes vil Efterverdenen, og saaledes: bør enhver Upartisk af vore Samtidige dømme. Hvo ønsker derfor ikke, at denne Dannemark lykkelige Tidsalder maatte vare ret længe, for at forbedre det, der trænger til Forbedring, og bringe det Gode til endnu høiere Fuldkommenhed, Naar vi af vort ganske Hjerte raabe: Kongen leve! saa udtrykke vi med de samme Ord: "Leve Tidsalderens Aand! Leve de Mænd, der fremme Folkets Vel!"Ja, Brødre, Landsmænd, Borgere, Christians Fødselsdag er en stor Familiefest for os alle, thi under ham begyndte Dannefolket, ikke at blive en mægtig Nation, men et Exempel paa, at endog en liden Stat aldrig er for liden til at opelske og fremme Menneskeheld, til at udbrede Oplysning og Sædelighed, til at vorde andre Folkeslags Mønster. Vel have store Vanheld hjemsøgt os i hans Tid, men hvor bleve de ikke overvundne ved Regjeringens og Folkets forenede Kraft, ved utrættelig Jver paa den ene og stadig Flid paa den anden Side? Snart ødelagde Misvext og andre Plager Frugterne af Landmandens Sved, snart fortærede Luen Kongens Borg og den bedste Deel af hans Stad, snart truede Fienden Dannemark fredelige Grændser med Jld og Sværd. Men vort Mod, vor Flittighed og Standhaftighed seirede. Stolte Bygninger reiste sig op af de næsten endnu rygende Steenhobe, Fienden blev nødt til at forlade vore Grændser; Landmanden nyder igjen Fredens og Vindskibelighedens gyldne Frugter: Tordenskyen er forsvunden, og Dannemarks Himmel er klar. O, maatte dog aldrig nogen Sky formørke den mere i Christians Regjeringstid. Saaledes, Medborgere, sømmer det sig for Danske Mænd, at lykønske deres Konge paa den Dag, der skienkede ham Livet og Folket Held. Jngen foragtelig Smiger, ingen kjøbte Lovsange, men uskrømtede Hjerters oprigtige Følelser er det Offer, de bringe ham.