Den Vest-Sjællandske Avis, 1831-01-01
J hvor mange Lande, i hvor mange Tider have ikke Europas Folkeslægter fundet sig lykkelige under vise og faderlige Regenters Bestyrelse, hvilke de skylde deres Kultur og deres Velstand; der herskede en almindelig Kappelyst imellem de fleste af Europas Monarker om at forbedre, deres Nationers Kaar, og at bringe offentlige Indretninger til større Fuldkommenhed, at udbrede en stedse større Oplysning og en høiere Grad af Velstand iblandt deres Landes Beboere. Nu have disse i saamange Stater selv grebet fat i Regieringens Tømme, ville de nu blive lykkeligere end de vare tilforn, Lader os anstille nogle almindelige Betragtninger; lader os foretage en Vandring over Jordkloden for at besvare dette Spørgsmaal, Hvorpaa er det at Nationerne grunde i vore Dage deres Haab om at erholde en lykkeligere Forfatning, derpaa at de selv kunne tage Deel i Statens Bestyrelse, og saaledes faae den ledet efter deres Ønsker. Men kan den store Masse af et Lans Jndvaanere nogensinde komme til at faae en Andeel deri; den maae dog ligefuldt finde sig i at Afgiørelsen af dens Jnteresser beroer paa andre Menneskers Godtbefindende; Og vilde man endog indrette det saaledes, som Erfaringen dog har lært, at være aldeles uudførligt, at ethveri voxent Menneske skulde have Andeel i Valget af Folkets Repræsentanter, hvor ærgerligt vilde det da ikke blive for en stor Deel af hver Egns Jndvaanere, at ganske andre Personer blive valgte til denne vigtige Function, end de ønske, og til hvilke de ikke kunne sætte deres Tillid, heri ligger den første Grund til de uopbørlige indvortes Stridigheder, og det indgroede Had imellem Familierne, som plager alle de Lande, hvori Folkeregieringerne ere indførte Hertil kommer den Krænkelse, saa ofte at see pralende. listige, stortalende og sqvadronerende Mennesker, at blive til disse vigtige Poster foretrukne for de ædleste, sindigste og indsigtsfuldeste Mænd. Men naar nu ogsaa Repræsentanterne ere blevne valgte, hvormange Kilder til indvortes Uenighed i et Land blive da ikke aabnede, thi hvor faa Mennesker gives der ikke, som have Forstand og en reen moralsk Følelse nok til at have Landets fælles og sande Vel for Øinene, de fleste ville kun lade sig lede af deres personlige, eller at den Egns Jnteresse, hvo fra de ere afsendte, og til hvis Forsvar de ogsaa ere committerede af deres Vælgere. Derfor seer man modsatte Partier at kjæmpe med hinanden i saadanne Forsamlinger, og at Forbittrelse fylder deres Hierter, som ligge under; thi Menneskene, finde sig lettere i at de Ophøiede ikke opfylde deres Ønsker, end at deres Ligemænd modsætte sig dem. - Vilde en Monark i en saadan Stat være umoralsk nok til at opoffre sit Folks Vel for at forskaffe sig en større Magt, saa havde han blot nødig at give efter for de mange umodne Forslag, som komme for Lyset i saadanne Folkeforsamlinger og give dem Lovskraft Folket vilde da efterhaanden føle de skadelige Virkninger deraf og tilbyde deres Regent en større Myndighed. Der udkræves i det indste megen aandelig og moralsk Dannelse for et Folk, naar en frie Statsforfatning, eller en saadan hvori det skal have en større eller mindre Andeel i Statsbestyrelsen, skal kunne blive gavnlig for det; thi ellers ville de vigtigste og meest velgiørende Forandringer i Staten ikke kunne drives igiennem, naar de stride mod enkelte mægtige og formaaende Folkeklassers Jnteresse, og de offentlige Anliggender ville ikke kunne blive behandlede med den Sindsroe, indbyrdes Velvillie og giensidige Agtelse, og det Ædelsind, som Statens Vel udkræver. J de Lande hvor denne Tone savnes i de offentlige Blade, og disse blive ligefuldt læste og yndede, giver det sig tilkiende, at dets Jndvaanere endnu ikke have erholdet den sædelige Dannelse, at de med Held kunne bevæge sig under en frie Statsform.