Aarhuus Stifts-Tidende, 1842-07-09
Fædrelandet. Fra Sjælland. J meget kort Tid har Døden, paa eet Strøg, bortrevet tre Præster, der Alle udmærkede sig ved en velgjørende Virksomhed: Oldenburg i Sorterup, en streng-orthodor Mand, der ogsaa havde et Navn som videnskabelig Theolog, og ikke blot i sin nærmeste Omgivelse gjaldt som en af de saakaldte Opvaktes Bannerførere, Duus i Vemmeløv, der repræsenterede en modsat Retning og derfor ikke var vel anseet af de Gammeldags-Christne, men dog, især som praktisk Agronom, havde virkelige Fortjenester af Samfundet; Rasmussen i Pedersborg, der stod midt imellem begge Partier, og, skjøndt ofte berørt af deres Svingninger, førte et ægte præsteligt Still-Leben. (Md.) Vi Sjællændere have glædet os hjerteligt ved at finde Otterstrøm's Navn blandt de Sidstpromoveredes, og vi kunne vel tænke, at Jydernes Glæde derover ikke har været mindre. Vi komme ret vel ihu, at det var denne Mand, som, i den sidste Viborgske Stænderforsamling, ikke blot indbragte og understøttede Petitioner om statsretlige Garantier fra Viborg By, fra 244 Landeiendomsbesiddere i Viborg, Amt og fra 71 Grundeiere i Middelsomherred, men at han ogsaa var Medlem af ti Comiteer og Referent, i Fire, navnligen i dem, som nedsattes i Anledning af Constitutionsspørgsmaalet og af Reskr. 4de Novbr. 1840, hvilket Sidstes Tilbagekaldelse han selv var indkommen med Forslag om. For dem, der i en friere Statsform see den eneste Frelse for Fædrelandet, kan det ikke Andet, end være i høi Grad tilfredsstillende, at Hs. M. Kongen paa sin Kronnings dag har ihukommet og udmærket den Mand, der i Viborg-Stændersaal udtalte de mindeværdige Ord: J den absolute Stat hersker der altid en vis Jndolens; Borgerne beskjæftige sig der kun med det huuslige og borgerlige Livs snevre Sysler, og overlade Regjeringen hele Omsorgen for de offentlige Anliggender. J den constitutionelle Stat derimod yttrer der sig et ganske andet Liv, der er Leilighed for alle gode Kræfter til at udvikle sig, og Nationalfølelsen, findes der i langt høiere Grad, end i hiin. – Naar man nu spørger, hvorfor Blikket fornemmeligen er henvendt paa vor nærværende Konge, og hvorfor vi vente vore Ønskers Opfyldelse just af Ham, saa maa jeg dertil svare: fordi Pietetsfølelsen undertrykte den lydelige Udtalelse af Ønskerne under den hedenfarne Konge, uagtet disse da vare tilstede, og fordi Folket dengang var knyttet til Thronarvingen, en Fyrste, som tilbragte sin Ungdom med at erhverve sig en høi videnskabelig Dannelse, og som har lært at kjende Menneskene og sin Tid, fordi denne Fyrste har skjænket et os nærbeslægtet Folk en fri Forfatning, og fordi han i en moden Alder, med en riig Livserfaring besteeg sine Fædres Throne. Selv de, der have meent, at Tiden ikke endnu er moden derfor, have dog antaget som en Fornuftnødvendighed, at Danmark engang vilde indtræde i de constitutionelle Staters Række; om dette Tidspunkt ligger fjernt eller nær, veed jeg ikke, og jeg vil derfor slutte med det Ønske, at Christian den Ottende vil forherlige sin Regjering og sit Minde ved at lægge Haand paa det Værk, hvoraf Danmarks Lykke, efter min inderlige Overbeviisning, vil fremgaae, naar det skeer efter en rolig Overveielse og paa Grundlaget af en fredelig Overeenskomst mellem Konge og Folk." (Md.)