Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-10-22
En Flaske Skillingsel, der med Føie fortjener dette Navn, da det virkelig ikke er en Skilling værd, stod paa Arbeidsbordet imellem hans Værktøi. Han tog sig af og til en Slurk, og den syntes at smage ham som om det kunde været Champagner. Børnene i Kurven sov sødt og rolig; det diende Barn lønnede med smilende Øiekast den ømme Moder, i hvis Favn det hvilede saa trygt; det udstrakte sine smaa Hænder, og syntes at ville velsigne hende for Opfyldesen af saa hellig en Moderpligt. Faderen, som nu var færdig med Skoene, reiste sig op, og gik hen for at see til sine Smaa Han kyste dem med faderlig Omhed. Den trofaste Sultan havde siddet den hele Tid ved hans Side, og vilde ikke sove medens hans Herre vaagede. Klokken slog to, da han slukkede Lyset, og Forestillingen forsvandt. Nu præsenterede der sig et smukt Cabinet, hvori der stod en Seng, med Silkegardiner, hvis Top var en forgyldt Krone. Her laae den tykke Mand, der allerede for en halv Time siden var kommet hjem. Han befandt sig i en skrækkelig Forfatning. Det Marerid, som han saa idelig var plaget af, havde atter indfundet sig. Det forekom ham som en Dæmon vilde med Magt sønderslide ham. Han vilde kjæmpe imod den, men han segnede bestandig i Kampen. Han vilde kalde sine Folk til Hjelp, men hans Tunge var lam. Endelig forlod Maren ham, og nu vilde han søge at falde i Søvn. Efter at have væltet sig fra den ene Side til den anden, efter at have tale syv Gange fra Et til Hundrede, for saa at sige at indkalde Søvnen ved en physisk Notarial beskikkelse, lykkedes det ham endelig at falde i en svag Slummer; men nu drømte han, at begge hans Ostindiefarere dreve omkring i Jis havet og vare i Begreb med at strande paa en Klippe, - at hans Pakhuus stod i lys Lue, at en Kjøbmand i London, for hvem han havde accepteret for 16,000 Pund, havde falleret, kort, de rædsomste Drømme reve ham ud af Søvnens Armee, og i det han vaagnede op, udraabte han og Gud, jeg er en ulykkelig, ødelaat Mand Nu præsenterede der sig en Stue, hvor vi saae den Dame, som den tykke Mand havde coquetteret med over Bordet. Hun var endnu ikke gaaet til Sengs. Hun var i Færd med at klæde sig speilende af. Hun gav nu Konsten tilbage, hvad hun havde laant af den Den Gield, hun stod i, var maaskee større end hendes Mands, som Dagen i Forveien havde spillet Fallit. Laante Tænder - laante Rosenkinder - laante Guldlokker, kort, de fleste af de Yndigheder, som charmerede den tykke Mand, vare laante. - Medens hun lagde Pynten fra sig og mønstrede den, laae en tyk Bondeamme i det andet Værelse, og snorkede som en Generalbas. Hun havde slynget sin Jernarm omkring det spæde, to Maaneder gamle Barn, som var saa forgrædt og forsulten, at det ikke aarkede mere. Forgjeves udstrakte det sine smaa Hænder. Det hvilede ved en leiet Qvindes, ikke ved en om Moders Bryst. Nu præsenterede der sig en Viinkielde Her vare henved tyve honette Borgermænd samlede. Man politiserede, røgede Tobak, spilled Polskpas, exercerede og sang Drikkeviser, Øves ved Bordet sad een af de Dagdrivere, som bestandig residere paa saadanne Steder, og dri- og svire paa Samfundets Bekostning. 2 fleste vare beskjenkede. Bag ved Kakkelovne, sad Viintapperdrengen Adam og tog sig af Luur. Men et tordnende: "endnu en Pægel Adam - din dovne Hund, forstyrrede har bestandig i hans søde Søvn. Jeg gav Vink med min Tryllestav, og Forestillingen for svandt. Nu præsenterede der sig een af Giesterne Værelse hjemme i Huset. Her sad en fan Kone med et Barn paa Skjødet og et andtved Brystet. Det ene af dem, som var tre Aa gammel, havde endnu ikke faaet noget at spil den hele Dag. Naar din Fader komme hjem, min Dreng, sagde hun, saa skal An hente Mad til dig! Men den ubarmhierte Fader fad endnu i Suus og Duus paa Øie kjelderen. Det var endnu ikke rundet han Tankerne, at hans Børn manglede Brød. (Fortsættes)