Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1809-02-14
Fra S. 281 til 283 anføres noget Hvisvas, som Forf. foregiver at være bleven talt i Krigsraadet angaaende Capitulationen; men enhver indseer ved første Øiekast, at det Hele er hans egen enfoldige Oydigtelse. S. 283 fortælles "at Pøbelen, hvortil Choret af de Danske Matroser hørte, vilde efter Capitulationens Bekjendtgjørelse, forstyrre den offentlige Rolighed og Orden, og at en Hob Sal ninger sammenrottede sig, og gik løs paa Commandantens Gaard, i den Hensigt, at bestorme den Men at Ordenen igjen tilveiebragtes, efterat et Detachement Cavallerie havde hugget ind iblandt dem. Man har hørt saa meget tale om de Uroligheder, der strax efter Capitulationen udbrød paa Kongens Nytorv, at et Øienvidnes Beretning om dette Optrin neppe vil staae her paa sit urette Sted. Den Stemning, der herskede blandt Folket, strax efter at det blev bekjendt, at Flaaden skulde overgives til Fienden, lader sig kun føle, ikke beskrive. At faae efter fire gjennem vaagne, angestfulde Nætter, udmattet paa Siel og Legeme, et saadant Budskab; at see sine Forhaabninger skuffede, en Deel af sin Fødeby i Aske, Venner og Frænder ødelagte, lemlæstede, dræbte, Udsigterne i Fremtiden mørke og uvisse; at have liidt og opoffret saa meget, og ligefuldt at blive tvungen til at give efter for en skjændig Overmagt, er noget, som ikke kunde andet end frembringe en ganske skrækkelig Sindstemning. Men paa ingen virkede disse Skjebnens haarde Stød mere end paa de Danske Orlogsmænd, som hiin Skumler her saa uværdigen henregner til Pøbelen. Disse tappre, trofaste og redelige Mænd, der i deres jevne Sæder og hele kraftfulde Udvortes endnu ere de samme, der strede med fjerde Christian, "da han stod ved høien Mast i Røg og Damp." følte meest Dannemarks Sorg. Det var deres Fader, deres Stolthed, de paa den Dag skulde følge til Graven. At dette gik og maatte gaae dem meget nær, derom kan kun den tvivle, der ikke kjender den ægte Danske Orlogsmand. At en Hob Mennesker, hvoriblandt endeel af Holmens Magt, samlede sig paa Kongens Nytorv og at adskillige yttrede lydelig Mishag, er sandt. Men det var den Trøstesløses Mismod, der yttrede sig her, uden bestemt Hensigt og, i egentlig Forstand, uden at fornærme. Denne Sammenstimlen var vel, som ethvert Opløb, lastværdig, men, under saadanne Omstændigheder, tilgivelig, egentlige Nor dener bleve ikke begaaede, og den dybt nedbøiede Hob skiltes strax ad, da Garden kom. En Cara bin med løst Krud blev vel affyret, men det var ogsaa alt, og ikke et eneste Menneske blev iøvrigt saaret eller dræbt. Den hele sammenstimlede Hob bestod neppe af 500 Mennesker og den var aldrig saasnart samlet førend den igjen var adskilt, Den øvrige Deel af Brevskriverens bemærkninger og Efterretninger indeholde intet uden Lovtaler over Engellænderne og Skumlerier over det Danske Folk og den Danske Regjering. Man gjenkjender her overalt i Forfatteren en Person, der er opbragt over at de Franske have fordrevet ham fra Danzig, og at de Danske under Bombardementet ikke have havt Leilighed til at tractere ham. Adskillige kunde maaskee finde det besynderligt, at jeg her opholdt mig saa længe med denne Skribler, andre kunde maaskee troe, at saa plumpe Usandheder og Bagvaskelser ingen Gjendrivelse fortjene, mindst paa Dansk. Men da det deels er enhvers Pligt, at tage til Gjenmæle mod ethvert Slags Skumlerier, der gielde hans Regjering og Nation, og deels nærværende Blad ogsaa har Læsere i Tydskland, saa har hiin Jndvending ikke kunnet afholde mig fra, som Øienvidne, at bidrage mit til at vise Skumleren i sin sande Skikkelse og svække den Tillid, han maaskee ellers kunde finde baade hos Udlændinge, og de af vore Landsmænd, som under Beleiringen ikke have været i Kjøbenhavn. Ogsaa for den tilkommende Historieskriver er det nyttigt, at der i Danske Blade oprettes saadanne litteraire Sømærker, der kunne advare ham for at strande paa Løgnens og Skumleriets Klipper.