Aarhuus Stifts-Tidende, 1835-09-19
J Anledning af en Fortælling, som har været indrykket i denne Avis No. 134, om en Barnedaab, som skal have fundet Sted i en vis Kirke paa Landet, førend Communions-Collecten var messet, bemærkes, at dersom saadant har fundet Sted, da er det en Feil af Vedkommende, thi efter Forordn. af 30te Mai 1828 skal Daaben først forrettes, naar Communionen er forbi, men Communionen er ikke forbi førend Communions-Collecten er messet; og det følger af sig selv, at Daabshandlingen ikke maa foretages mellem den egentlige Communion og den dertilhørende Collect, eftersom denne Collect staaer i den nøieste Forbindelse med Communionen og messes af Præsten, førend han har aflagt Messeklæderne, i hvilke han ikke maa forrette Daabehandlingen. Det er derfor ikke sandsynligt, at den ommeldte Feiltagelse har kunne finde Sted; men har den fundet Sted, da er Forordningen af 30te Mai 1828 der aldeles uskyldig. N. F. Til Hr. Landvæsenskommissair Balgas. Bremenfeldernes Dag er vendt tilbage. Der maa altid fiskes i rørt Vand. Siden vi ikke kunne faae vor Krig frem med at foreskrive Love, begyndte vi med Embeds Klassen og skjar den over een Kam, paa man skulde troe, det havde været Kjæltringer tilsammen. Domstolene flattere vi vel; men giv kun Tid! Vi taale kun en Ting, saalænge den gaaer efter vort Hoved. S. Hempel. Langt om længe lader de igjen høre fra Dem. At De begynder Deres Tiltale med, paa en pauvre Maade, at charakterisere min forrige Artikel mod Dem som en fanatisk Jesuit fuldkommen værdig," betragter jeg som et godt omen for den Sag, jeg forsvarer. Jeg skal ikke gjengjælde Ligemed Lige, men holde Sagen selv skarpt i Sigte, overladende Dem den kummerlige Fordeel, De kan finde i Brugen af slige Vaaben. Her gjælder det ei, hvo der bedst kan skjælde, men hvo der kan fremføre de bedste Grunde. Og af Saadanne finder jeg ingen i Deres Gjenmæle. Deres eneste, ideligt, under utallige Skikkelser, tilbagevendende Grund er den, at Dehar Ret. Men med denne ultima ratio er jeg ikke nøisom nok til at lade mig affinde. De er opfordret til, at fremkomme med Beviis for Deres oprørende Beskyldning, at man dagligt seer Embedsmænd stjæle, at Embedsmænd dagligt lade sig bestikke o. s. v. o. s. v. Jstedetfor at forsøge derpaa, taber De Dem i selvbehagelige Betragtninger, t. Ex, at De ikke er bange – at Deres Ord skal staae ved Magt – at De ikke skriver, for at skade Nogen at Deres Hensigt er at gavne – at De vil vedblive at skrive - at De, som en Praktikus, meget bedre kan finde, hvor Skoen trykker, end om De var en høitbegavet Aand –at De har Lov til at paatale Embedsmænds Feiltrin – at det er urimeligt at forlange, De skal vende Deres Angreb mod Dem selv, o. s. v. J et Tilfælde, som nærværende, at opvarte med deslige presomptueuse Udgydelser, henpeger enten paa en ynkelig Miskjendelse af Gjenstanden for den Trætte, De selv har yppet, eller paa total Uformuenhed til at føre det æskede Beviis. Jeg vil og kan ikke indlade mig paa Deres Personlighed, i hvor elskværdig den end maa forekomme Dem, saameget mindre, som De, hvor De henfalder i slig Selvbeskuelse, giver, mildest talt, endeel Nonsens til Bedste. Jeg havde t. Ex. sagt: "Det brøfter Dem paa Selvkundskab." Derpaa svarer De mig: "At jeg har brystet mig med Selvkundskab, er en Usandhed, som saameget Andet, De har fremført." – Det kalder jeg at gribe i Luften efter en Leilighed til at udskjælde sin Modpart for en Løgner. - Hvor De, til saa frygtelig en Yderlighed, blotter Dem selv, der skulde De ikke gjøre Andre nogen Anmodning med Hensyn paa Gabestokken, synes mig Og endda vil De true, True mig med Søgsmaal fra Bønderne i Høin, fordi jeg har sagt, hvad jeg herved gjentager, at de have vidnet, hvad de, efter deres Provst Forklaring, aldrig have hørt. Som om Hr. Provsts Thuneds under Embedseed afgivne Erklæring ikke veiede meere. end en Attest fra Jens Jversen, Laurits Madsen, Niels Nielsen, Rasmus Davidsen og Laurs Jakobsen. Saameget i Anledning af Deres Gjenmæle. Nu til Sagen, hvorom det her egentligt gjælder. Deres Forpligtelse til at bevise Deres grove Beskyldninger mod Embedstanden er saa indlysende, at det vilde være seigt, om De nægtede den Har De havt Mod til at henkaste dem, bør De ogsaa have Mod til, idet mindste at for søge et Beviis. Jeg siger, De bør have det; thi at De hidtil ikke har lagt det for Dagen, maa være Dem selv klart, naar De seer tilbage paa alle de Udflugter, hvoraf De har betjent Dem, for at undvige. Je griber Dem ved det, der er Manden det Høieste paa Jorden, ved Deres Ære, idet jeg endnu engang opfordret Dem, den danske Embedsstands offentlige Anklager, til, med faktiske Grunde at bevise Deres gruelig Paasagn. Skulde De da, under Forsøget, overbevise Dem om, at den Steen ikke lader sig løfte, bør De ogsaa have Mod til, offentligt at erkjende det. Det sømmer sig for en saadan Mand, som De vil ansees for at være Fægte, eller overgive sig, men ikke flygte. T. J. Til Hr. Kammerraad Dalgas.