Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1837-08-01
Fra Odense skrives: Jfølge Assessor Wiborgs Forlangende i Faaborg er Selveierhuusmand Frederik Jensen af Bellinge bleven anholdt paa Grund af, at han formeentlig har gjort sig skyldig i Bigamie. Det er nemlig bleven oplyst, at bemeldte Frederik Jensen tidligere har været gift og avlet Børn i Freile Bye paa Lolland, og man mener, at han i 1809 er undvegen fra Arresten i Nysted. Vist er det, at han i hiint Aar flygtede over Felmern her til Fyen, hvor han paa ny giftede sig Bellinge, og hvor han, uden at blive røbet, har levet 27 Aar. Som Grund for at han flygtede fra Lolland, angiver han, at han hændelsesviis der blev Vidne til at to Personer overfaldt en Tredie og fratog ham nogle Skillinger og at Frygt for i den Anledning at blive kaldt for Retten, drev ham fra sin Hjemstavn. Hans egen Sen af første Ægteskab, Marthæns Madsen fra Freise, skal under et Forhør have forraadt sin egen Fader. Det er noksom bekjendt, i hvilket Omfang den juridiske Praxis drives i Provindserne af de kongel. Embedsmænds Fuldmægtige og Contoir=Betiente. Denne svækker sig ikke alene til de extrajudicielle Forretningsgrene; men ogsaa ikke saa sjeldent til de judigelle, skiendt disse sidste Foretninger drives meere i Smue, og derfor ofte kan være saa meget fordærveligere, som de Control, den bestilkede Sagforer er underkastet, her forbliver uvirksom. Ho 14 lidet forøvrigt Opinonen (den offentlige Mening) om Øvrighedspersoners Apartisked laa foren med denne med private Praxis, er i No. 198 af Kjøbenhavnsposten med gode Grunde beviist og oplyst, ved Exempler, grebne af den practiske Liv selv. Forfatteren gaaer ud fra den i Frd. af 8de Jan. 1802 udtalte almindelige Grundsætning, at der ikke bor gives fjerneste Anledning til Tvivl om Embedsmandens Upartiskhed, og vil, at det i denne Anordning indeholdte Forbud mod, at Fuldmægtige hos Rettens Betiente befatte sig enten med den mundtlige eller skriftlige Sagførelse, analogie bør anvendes paa en anden Praris, som bestaaer i at forfatte Ansøgninger, Forestillinger og Besværinger, hvorover deres Principaler skulle meddele Erklæringer. Er det rigtigt og passende, spørger Forfatteren at Fuldmægtigen eller Assistenten hos den samme Øvrighedsperson, hvis Betænkning som oftest gjør Udslaget, ogsaa skal være den ene Parts Consulent og Concipist, Vi mene nei, svarer han og vi have en Hjemmel for dette vor Svar ikke blot i SagensNatur, men ogsaa Forordn. af 15de Decbr. 1820 § 11, der paalægger Øvrigheden, som en bellig Pligt og under strængeste Embeds-Ansvar, at afgive deres Erklæringer i Overeensstemmelse med deres bedste Overbeviisning efter Sagens nøieste Undersøgelse." Efter at have udtalt sig om en Gjenstand, som er mere indgribende i Samfundets Vel, end den Uindviede formoder, slutter Forfatteren saaledes: Der gives ikke faa Jurisdictioner i Danmark, hvor Fuldmægtige hos Øvrighederne spille en høist betyde de Relle. For at bespare meer eller mindre i den faste Løn, lever Principalen sine Underhavende Bifortjeneste, og holder ogsaa dette Lofte til Gavn for sin Pung; men til Skade for sin offentlige Credit og for den gode Tone iblandt sin Jurisdictions Beboere, Jkke blot Jncassationer i Boer og andre Commissioner, overdrages Fuldmægtigen; men til hans Bistand henvisees ogsaa Enhver, som har Andragende til Collegierne osv. Denne Embedsmandens Forkierlighed for sin Fuldmægtig bliver snart bekjendt, og Menigmand, der ønsker sin Ansøgning anbefalet, indbilder sig, at dette snarere skeer, naar han overleverer Justitsraaden" eller Cancellieraaden, den i en Haandskrift, denne helst seer. Man glemmer let de Tilfælde, hvor slige Ansøgninger endda ikke ere blevne bønhørte; men er, naar Man har benyttet en anden til Concipist, meget tilbøielig til at udlede det ugunstige Resultat af den mindre gode Anbefaling, fordi Man var forbigaaet Fuldmægtigen. Paa denne og lignende Maade faae disse underordnede Persener en paafaldende stor Jndflydelse hos en Jurisdictions mindre da mede Beboer og selv ere de ei altid delicate nok til ikke at lade sig forlyde dermed, ligesom de iøvrigt ofte have meget godt Greb paa at tilvende sig enorme pecuniaire Fordele til Præjudice for mere Competente." Sluttelig forventer Forfatteren, at de Øvrighedspersoner, hvem Øieblikkets offentlige Omdømme ikke er ligegyldigt, ville erde blandt kjende, at deres Fuldmægtiges for store Indblanding i Privates Anliggender saare let leder paa den skadelige Tanke, at disse Medhjælpere danne en Gienver til at vinde deres Gunst og Anbefaling." (Loll-Falst. St. Td.)J Aalborg Avis læses følgende Dødsanmeldelse: Det befrygtede Lyn slog ned Dags Morges Kl. 3 paa Or holm og dræbte der vor englerene Datter, Charlotte, hendes Alders 22de Aar. Nok for den, der kjendte det ømme Baand, med hvilket Naturen havde bundet hende til Forældres og saamange Sødskendes Hjerter. - Marienborg Præstegaard den 14de Juli 1837. M. Hoff, for Thomsen. Hoff. Rehested.