Viborger Samler, 1846-03-30
neste Postefterretninger. Storbritannien og Jrland. Artiklen Tømmer i Peels Tarifresolutioner har i Underhuset givet Anledning til en heftig Debat. Marquis af Worcester stillede det Amendement, at den betræffende Resolution skulde stryges, d. c. at den nuværende høie Told paa Tømmer skulde vedblive. Han, saavelsom de øvrige Talere af hans Parti søgte at godtgjøre at baade Canadas og de engelske Skibsrhederes Jnteresser truedes ved den tilsigtede Nedsættelse i Tolden. En lang Tale for Amendementet holdt Lord Bentinck, der i den sidste Tid har opkastet sig til et Organ for Protectionisterne. J Slutningen af sin Tale traadte han ind paa den politiske Mark, advarede for de Ulemper, som under de nuværende Omstændigheder maatte være uundgaaelige, naar man i det allerede nu utilfredse Canada vilde opvække en endnu større Utilfredshed, betegnede Toldreductionerne i Almindelighed som en Uværdighed, forsaavidt man nemlig havde til Hensigt ved Hielp af disse at stemme de efter Udvidelse gridske forenede nordamericanske Fristater fredeligere, istedetfor ved de britiske Linieskibes Stemmer at foreskrive dem Fredsbetingelser, og vidste endnu tilsidst at anvise en dadlende Yttring med Hensyn til Prindsen af Jonvilles krigslystne Demonstrationer en lille Plads i sin Tale. For disse Udtryk blev Lorden skarpt medtagen af Charles Buller, der tilraadede ham at beflitte sig paa større Maadehold, naar han vilde fremstaae som Chef for et politisk Parti (hidtil var Lord Bentinck fornemmelig kun bekiendt som arbiter elegantinum ved Hæstevæddeløb); men aldeles uoverlagt var det i ethvert Tilfælde at tale i Blinde om forhaanden værende Utilfredshed i Canada. Marquis af Woreesters Forslag blev forkastet med 232 Stemmer imod 109. Den engelske Skribent Walter Savage Landor har ladet indrykke i the Times en Adresse til den americanske Nation. Efterat han i Jndledningen har yttret sig om dens tilkommende Storhed, som uden Krig af sig selv vilde den til Deel – thi inden 25 Aar vilde Americanerne vorde talrigere og rigere end nogetsomhelst Folk paa det europæiske Continent, og mangt et Barn, der fødes i disse Dage, vil opleve at 20 Millioner frie Mennesker beboe det nordamericanske Continent og tale Miltons og Shakspearens Sprog - erindrer Landor Americanerne om at de og Englænderne ere et Broderfolk. Derefter tilføier han: "Omine Venner, J have bortkastet de europæiske Regjeringers skuffende Former; - ville J ikke kaste fra Eder de Forbrydelser og Synder, paa hvilke de europæiske Staters Magt opvoxer, Ville J ikke udslette de Pletter af Blod og Barbari, hvormed Europas Historie er besudlet? Hvilken Glorie for en Nation, som vilde erklære: "Mit Valgsprog er Retfærdighed uden Voldsomhed, og - om endog Krig er Kongernes Statsraison, saa være billighed Republicanernes Statsraison. Troer mig, Americanere, kun i sit Vanvid kan en Digter eller en af Seier beruset Kriger først have brugt det Udtryk: "Retfærdighedens Sværd?". Da J fravristede en hjerteløs og taabelig Konge Eders Uafhængighed, da var det Viisdom og Tapperhed, der tilkæmpede sig Seieren over Uretfærdighed; nu synes J at være i Begreb med at anraabe denne selvsamme Dæmon og at overgive Eder i dens Magt. Dog dersom Ære og Ærlighed skulde være vegne fra Eder ved Eders Washingtons Grav, saa betænker, om ikke Tabet af Eders gode Navn, saa dog Eders Tab i materiel Gevinst. J ere jo bekiendte som gode Regnemestere. Under venskabelige Forhold kunne alle Colonister i Oregon, engelske og americanske, blomstre og trives, indtil omsider den americanske Greens Befolkning bliver saa overveiende, at den ligesom indslynger i sig og trækker til sig den engelske Bestanddeel. Da vil Oregongebetet af sig selv være tilfaldet Eder . . . . Betænker: vi have een og samme Vugge, og den samme Moder har ladet os tale; vort Fædregods er blevet deelt, og paa begge Sider er mere end vi for Tiden kunne dyrke. Skulle vi, der ere Brødre bekrige hinanden, Skulle vi kives om nogle Sandgrave og et Tjørnekrat? – Overveier Sagen nøie, forinden J hugge løs. Lader ikke ganske haant omet Voldgiftstribunal, Ogsaa iblandt Europas Keisere og Konger ere redelige Mænd, antager dem som Voldgifts dommere . . . Og naar J ikke ville have disse, saa gives der Privatmænd i Europa, som fortjene Eders Tillid. Endnu lever Arndt i Tydskland (A. is yet living in Germann, og Paul Louis Courier har vel efterladt en ligesaa indsigtsfuld og redelig Mand i Frankerig. Og saa vakkre Jtalienere kjender jeg, men jeg tør ikke nævne dem. Henviser Eders Strid til 20 saadanne Mænd, England vil lade sig nøie med 10. - W. S. Landor,