Corsaren, 1841-08-27
Samtale mellem tvende Borgermænd og "Corsaren" incognito. (Scenen er et offentligt Sted, og Handlingen foregaaer Kl. 9 om Aftenen.) Første Borger. Har Du læst det sidste Nr. af "Corfaren" og seet, hvilket forbandet Sludder der staaer deri? Anden Borger. Nei, hvor? F. B. Her staaer det. "Først og fremmest ere vi Borgere i Verden, dernæst Borgere i Fædrelandet og dernæst Medlemmer af en Familie: Huusfædre, Sønner og Mænd." - Jeg gad vidst, hvorfor Cancelliet ikke sætter de Karle i Cachotten for saadanne Ords Skyld; det er jo reent at præke Oprør og Forræderi. Først Borgere i Verden og dernæst Borgere i Fædrelandet"! Altsaa, naar Verden begyndte Krig med os, saa skulde vi forlade vort Land eller forraade det. Nei Tak! Saa skulde vi Pinedød! først ret til at forsvare os. Jeg kan ikke begribe, hvorledes "Corsaren", som dog ellers er en rask Karl, kan komme med saadant Sl-... ja, jeg siger reentud: Sludder. Og hør nu videre. "Først Borgere i Fædrelandet, dernæst Medlemmer af en Familie..." Det er sgu en god Moral for Ungdommen! Naar man altsaa har 1 Mark, saa skal man ikke give den til sin Familie til Brød, men til Fædrelandet; men Fædrelandet maae jo heller ikke faae det: Verden gaaer jo først, altsaa skal Verden have den Mark. Ha! ha! ha! A. B. Ja, det er rigtignok til at lee af. Sikken noget Vrøvl, reent ud sagt. Corsaren (som hidtil har siddet ved et andet Bord, reiser sig og træder hen til de to Talende). Tillader De, at jeg deeltager i Deres Samtale? Jeg sad netop og tænkte paa denne Ting, da De begyndte at tale derom. F. B. Vær saa artig, min gode Mand! Kom De kun og passiar lidt med os. - Opvarter! Et Glas Punsch til denne Herre! Corf. Mange Tak, Høistærede! Det er næsten en Skam. F. B. Aa, vist ikke nei; sæt Dem nu ned. Hvad var det nu, vi talte om? Rigtig! det var om dette hersens Stykke i "Corsaren", som jeg sagde, at Cancelliet skulde sætte disse Mennesker i Cachotten for. Cors. (smillende). Cancelliet sætter dem neppe i Cachotten. Gjorde Cancelliet det, saa satte de Cancelliet i "Corsaren". F. B. Ja, bange ere De ikke, det maa man lade dem. Men det er dog skammelige Ord: at vi skulle forraade vor Familie for Fædrelandets Skyld og Fædrelandet for Verdens Skyld. Corf. Ja, det staaer der dog ikke ganske. Saaledes som jeg har opfattet dette Stykke, er Meningen, at vi skulle erkjende for os selv, at vi først tilhøre den hele store Menneskehed, dernæst den Deel af Menneskeheden, det Folk, som har bestyttet vor Barndom og endnu stadigt beskytter os, og som derfor har Krav paa vor Erkjendtlighed; dernæst endelig den lille Deel af dette Folk, vore nærmeste Blodsforvandte, som vi ere tilbøielige til at ansee for vor Verden, uden at bekymre os om den uendelig større Deel, der ligger udenfor. F. B. Ja, hør min gode Mand! Er det ikke det Samme som at sige, at jeg først er i Familie med min Medsvoger, saa med min Svoger, og saa med min Kone og mine Børn? Corf. Nei; thi Deres Medsvoger omfatter ikke deres Kone og Børn, saaledes som Menneskeheden indbefatter deres Fædreland og deres Familie. Naar man vil forklare hine Ord nøiere, saa kommer man snarere til det Resultat, at vi ere lige meget i Familie med Alle, at hele Menneskeheden er vor Familie. F. B. Men saa kommer jeg igjen tilbage til mit forrige Exempel, at man ifølge heraf i Tilfælde af en Krig med hele Verden skulde forraade sit Fødeland, og, naar man havde Penge, ikke dermed mætte sin Familie, men lægge dem i Statskassen - (halv sagte) - Og det var, min Sallighed! et rart Sted at lægge dem. Cors. Dersom De ikke vil tage mig det ilde op, maa jeg ogsaa heri modsige Dem. Hele Verden kan ikke være imod vort Fædreland; thi Verden er alle Lande tilligemed vort Fædreland. Men forresten troer jeg med "Corsaren", at, hvis for Ex. vort Fædrelands Beboere vare Menneskeædere, og hele Verden (ɔː Menneskeheden) reiste sig imod det for at bringe det til at aflægge denne stygge Vane, saa tilhørte hver brav Mand i Landet Menneskeheden og var forpligtet til, om end ikke at kjæmpe mod sine Medborgere, saa dog forlade dem. - Og hvad det angaaer, at man skal lade sin Familie lide Mangel for at give sit Fædreland, hvad man har, da er dette deels en altfor haartrukken Forklaring af hine Ord og udledes deels ikke deraf; thi, handlede Enhver efter denne Fortolkning, saa ødelagdes netop Landet, idet Alle sultede ihjel, medens Statskassen flød over af Rigdom. Nei, Meningen er aabenbart, at en Mand stadig skal betragte sig og sin Familie som Medlemmer af Staten, sørge for dem, saaledes at Staten gavnes og ikke skades (for Ex, ved at søge altfor megen offentlig Understøttelse), og, naar Staten behøver det, stille sig og Sine til dens Tjeneste. F. B. Jeg vil være en Slyngel og en Hund, om jeg forstaaer disse Ord. Nu har jeg Kone og fire Børn hjemme. Kunde nu Fædrelandet med Rette fordre, at jeg i Krigstilfælde skulde forlade dem og for Ex. gaae ombord i et Skib og slaaes med Fjenden og maaskee komme hjem uden Hoved eller som Krøbling, (hvilket tilkommer de ugifte Bønderkarle og ikke en bosiddende Borger), saa at jeg ikke kunde ernære dem og de altsaa kom paa Ladegaarden eller i Vartou? Corf. (idet han reiser sig). Det er netop det, som Corsaren" har sagt, at man her i Landet ikke forstaaer. - Forresten ligger Skylden ikke hos nogen enkelt Borger, men hos Alle, hos den hele Stat. Staten selv træder ikke frem med de tilbørlige Fordringer til sine Borgere, forstaaer ikke at indplante i Ungdommen de herhen hørende Grundsætninger, veed ikke at knytte Borgerne fast til sig og sig til Borgerne i gjensidig Kjærlighed. De forstaae ikke at hædre den, der lider for Fædrelandet, de have ikke som de gamle Grækere, et Prytaneum, hvor fortjente Mænd, Jnvalider eller faldne Krigeres Efterladte underholdes paa almindelig Bekostning. De have Pensioner, Gratialer o. s. v.; men hvo faaer Meest: Enken efter en tapper Matros, der faldt ombord paa det brændende Blokskib, eller Enken efter den General, der nedlagde Commandoen, da Fjenden kom? F. B. Det er et sandt Ord, det er F- gale mig! sandt. - - Hør! De er en brav Karl; skal vi drikke endnu et Glas Punsch?