Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-03-01
Aarsagerne til Hierarchiet vare flere, end her er Sted til at gjennemgaae; nok, at det ikke fremkom saasnart Kirken fik ordinerede Lærere. Videre kalder Anmelderen det ubegribeligt, hvorfor Kirken i en ordentlig organiseret Stat skulde have en særskilt Disciplin, hvilket dog forekommer mig meget begribeligt, da det er grundet i Tingenes Natur, thi Staten skal ikkuns vaage over de borgerlige Forholde, og skaffe dens Borgere Friehed og Sikkerhed - den kan end ikke, som en menneskelig Jndretning, straffe andre Forbrydelser, end dem, som stride imod de borgerlige Love, og kan ikkun tilholde Mennesket til de fuldkomne Pligters Opfyldelse; de ufuldkomne Pligter ere uden for dens Forum. Kirken bør derimod vaage over Siclene - den bør, formedelst Religionen, virke der, hvor den verdslige Arm er forkort, den skal straffe de Synder, som skjule sig for Verdens Øine og som mangle alt juridisk Beviis; den skal lede og styre den christeligsindede Øvrighed og befæste hans Anseelse i Landet; den skal formedelst Religionens tveæggede Sværd, endog trænge ind paa Dommerens og den Mægtiges Samvittighed, om han tænker ilde, og forfærde ham, naar han staaer færdig til at udøve Forbrydelser, som Menneskene ikke kunne eller ikke ville straffe - den skal tilholde Mennesket til at vise billighed, Tienstagtighed, Barmhiertighed, og de flere saakaldede, ufuldkomne Pligter, som Erfaringen hver Dag viser os, at ingen verdslig Jndretning er mægtig til at fremkalde. Men til hvem skulde det nu betroes, at vaage over Religionens Reenhed og Lydighed imod dens Bud, Der er dog vel intet naturligere, end at dertil udkaares særskilte Mænd, som ere bekiendte for Kundskab i Lærdommene, for Religiøsitet og Sædelighed, Men saa have vi jo og en særskilt Disciplin, hvad enten disse Mænd ere civile eller geistlige. At slig en Disciplin, saalænge den retter sig efter Religionen, ikke kan være imod Staten, det er aabenbart nok, thi den christelige Stat erkjender og maa erkjende Religionen som den høieste Lov, og kan ikke med Sikkerhed bestaae længere, end den gjør dette. Jkke heller veed jeg, hvorfor man skulde være saa angest for en særskilt Disciplin i Kirken, undtagen det maatte være, fordi man helst vil sove desto tryggeligere i sin Syndesikkerhed og frit kunne følge sine Lyster. Forresten har jo den borgerlige Rettergang fiin, Land-Militair=Etaten sin, Søe=Etaten sin særskilte Disciplin, ja enhver Videnskab og enhver Corporation har endog i visse Maader sin egen, og det er meget naturligt. Enhver, maa dog vel bedste være hjemme i sit Fag? Naar Anmelderen ydermere siger os, at Stater ikke stiftedes for Religionens Skyld, saa har han vel paa en vis Maade Ret, enten han mener at Religionen ikke for sin egen Skyld trænger til Staten; thi er den guddommelig, saa gaaer den frem, enten Staten vil det eller ikke; eller om han mener, at de fleste Stater, i deres Stiftelse, havde langt ringere og jordiske Formaal; men dersom han vil sige os, at Staten ikke skal have til sin høieste og helligste Hensigt, at bidrage alt hvad den kan, for at erhverve Religionen, Høiagtelse og Lydighed hos Undersaatterne, og saaledes at arbeide for disses aandelige Lyksalighed, saa er det vist ingen christelig Stat, om hvilken han taler, og da har han vist Uret; thi Statens Øiemed er dog vel Borgernes Lyksalighed; men, hvad gavnede det vel Mennesket, om han vandt den gandske Verden, og tog Skade paa sin Siel? Kan altsaa Staten, som en borgerlig Forening, der nærmest befatter, sig med det Jordiske, ikke egentligen selv forkynde og opretholde Religionen, saa maa den dog, om den elsker sine Borgere, og igjen vil elskes af dem, fjerne alle de verdslige Hindringer for dens Virkninger, som den er istand til at fjerne, og træffe alle de den muelige Anstalter for at befordre dens Kundskab og Høiagtelse. Mennesket er dog ikke til for Statens, men Staten for Menneskets Skyld.