Corsaren, 1841-11-19
Kjøbenhavn og Kjøbenhavnerne. III. En Forlovelse. Jeg kom forleden Dag, da jeg intet Andet havde at bestille end gjøre Visiter, op til "En fra mit Aar," en gammel Collegie- og Thombre- Kammerat, som jeg ikke havde seet i længere Tid. Jeg bankede paa, han sagde: "Kom ind!" og jeg traadte ind. "Ah, god Dag, Du! hvordan har Du det?" raabte han; "vil Du have min lange tyrkiske eller denne lille her, som jeg kjøbte igaar?" "Lad mig faae den lange, jeg kan ikke lide at ryge Andres Viber til." "Naa, saa stop den lange. Hvad Nyt er der ellers?" "Intet, naturligviis, undtagen at Lehmann er sat under ny Action, og det veed Du vel." "Jgjen under Tiltale! Saa skulde dog --! Rei, Dul det vidste jeg ikke. Nei, nu skulde. dog ogsaa ---!" "Hvad? Vidste Du ikke det? Hvordan har Du det da? Læser du ikke meer Aviserne? Kommer Du ikke i Academicum? "Min Ven! en anden Verden er opgaaet for mig! - Oprigtig talt, See paa mig: Kan Du ikke see nogen Forandring paa mig?" Min Ven reiste sig ved disse Ord i sin fulde Høide, og jeg betragtede ham opmærksomt. "Forandring? Jo, Du har faaet endnu en Lap paa Din venstre Støvle." "Aa, det er ikke det Slags Forandring, jeg mener. Høiere op!" "Ah! Ja, Du har faaet ny Credit hos Din Skrædder: Du har faaet nye Beenklæder, seer jeg." "Høiere op! høiere op. Det er en ædlere Forandring, jeg mener." "Jeg kan saagu ingen Forandring see. Vesten er den samme, undtagen at den er bleven mere slidt paa den ene Side. Du skulde dog lade være at stjære Brød paa den. Husk, at det er Din eneste." "Dumme, materielle Menneske, som altid seer paa det Udvendige. Det er ikke Vest og Beenklæder, jeg mener; det er mit Hjerte. Før var det koldt som Marmor, nu er det varmt, glødende, flydende som smeltet Vox, med eet Ord. Jeg er bleven forlovet." Og min Ven udbredte Armene for at modtage min Gratulation. "Jeg gratulerer. Og det troede Du, at jeg stulde kunne see paa Dig? Troer Du, at saadant Noget sætter sig i Klæderne?" "Nei, men i Ens Væsen, i Aasynet, i Hovedets Holdning..." "I Hovedet? Ja, med Tiden maaskee. "Mit der Zeit kommt Alles", som Tydsken siger. Men jeg glemmer alle de sædvanlige Spørgsmaal: Hvad hedder Din Kjæreste? Er hun rig?...." "Hun hedder Rose. Er det ikke et yndig: Navn? Hvad er vel skjønnere end Rosen, "Dronningen for alle Blommer", som Digteren siger. - Rig? nei; men jeg er heller ikke rig, og "lige Børn lege bedst", som Ordsproget siger. "Hm, ja saamæn; det er nu ganske efter Omstændighederne. Naa, og smuk er hun vel, det er ikke at spørge om. En græsk Næse? Du har jo altid sværmet for græske Næser." "Nei, hun har en romersk Ræse. Men det gjor Jntet til Sagen: Romerne vare dog i Grunden ligesaa agtværdige Folk som Grækerne." "Aa, ja! Men mørke Øine har hun da? Du har altid forsikkret, at Du ikke kunde elske en Kvinde med blaae Øine." "Ja, men min Kjæreste har netop blaae Øine, og det er det bedste Beviis paa, at jeg har laget feil af mig selv. Ak! Man lærer sjælden sig selv ret at kjende." "Det er sandt. Naa - og hendes Fader, han er vel Etatsraad, eller vel endog Conferentsraad! Skjælm! Du er bleven Aristocrat." "Nei, paa Ære! Jeg er Republikaner, jeg hader Adelen. Min Kjærestes Fader er Rugbrødsbager." "Alvorlig talt! Det synes jeg godt om. En saadan Pige er i Almindelighed fordringsløs og beskeden og bliver en god Huusmoder. Naar skulle I have Bryllup?" "Bryllup? Er det et Sporgsmaal, naar man kun har været fjorten Dage forlovet?" "Jeg skulde mene, at det er et Spørgsmaal, at gjøre strax. Forlovelse er jo intet Andet end Ouverturen til Brylluppet." "Nei, Forlovelse er Nydelsen af Blomstens første Duft, for man sætter Blomsten i Glasset i Stuen og saa allerede er vant til Duften og bliver kjed .... Nei, det er en forkeert Lignelse; hvad var det, Du spurgte om? "Om Du snart vil holde Bryllup." "Hvad skal jeg gifte mig paa?" "Du svarer med et Sporgsmaal; men jeg spørger Dig paany. Er Du ikke theologisk Candidat? Sog Embede." "Jeg har underskrevet en Skattebevillingspetition." "Hør, veed Du hvad? Gaae hen og hæng i Dig." "Nei, jeg vil gaae hen til min Kjæreste. Vil Du gaae med, saa skal jeg forestille Dig som min Ven. Det er en god Anbefaling i Huset, troer jeg." "Tak, jeg gaaer med." (Om otte Dage skal Forf. fortælle Slutningen af denne mærkelige Historie.)