Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1840-11-13
Fædrelandet. Stænderforsamlingen i Roeskilde. (Slutninger af Cancellieraad Hempels Yttringer i Sagen om Modificationer i Provindsialstændernes Jnstitution og om Skattebevillingsret; see Gaarsavisen 1). "Man har om Skattebe villingsretten anført, at den gav Folkets Udvalgte Ret til at bortfjerne Ministre, som ikke behagede; men Man oversee ikke at ved Stændernes Jndførelse er anordnet et Folkeraad, som ligeoverfor Ministrene eller Collegierne giver disse en gavnlig Modvægt eller Understøttelse, uden at tilstaae det democratiske Element en afgjørende og just derfor farlig Jndflydelse, hvorfor Skattebevillingsretten maa ansees uforenelig med dettes Væsen. Det sømmer sig altsaa for en raadgivende Stænderforsamling at vise Agtelse for den bestaaende Regjering, Lov og Orden; og at forplante denne Foletse i Nationen, er en den værdig Opgave. Hyldende denne Grundsætning, bør der hverken sees til Høire eller Venstre, endnu mindre spørges, om det stemmer med Dognets herskende Mening. Eller skylde vi ikke Kongens Ord nogen Tiltro, som nyligen i sit Svar paa Forsamlingens Lykønskningsadresse har yttret den Forventning: "at saadanne Andragender, som han ikke kan skjænke sit bifald, ikke ville vorde fremmede, og at Medlemmerne af Provindsialstænderne ikke lade sig henrive af Enkelte, som utilfredse med det Bestaaende, og uden at agte paa Hs. Majestæts Bestræbelser, for at forberede en fuldkomnere Statsforvaltning, tiltage sig i Folkets Navn, at forlange Forandringer i Statens Grundlove. Man forlanger Garantier, Altsaa maae vi først nu lære, at disse fattes os, og at vi hidtil vare en Bold for Vilkaarlighedens Spil! Have vi da ikke Garantier i Landets Jnstitutioner og en christeligsindet Regjering, Eller hvoraf veed man saa vist, at disse maaskee ikke efter det nysanførte Kongelige Tilsagn kunne ventes mere udvidede og befæstede, Men skulde Kongen lade sig Noget aftvinge, eller give efter for de ustyrlige Raab: Hvis Garantier overhovedet behøves, maatte det være mod lovløs Frækhed og Trods. Hvormeget kan det ikke befrygtes, og tyde flere Symptomer ikke herpaa, at den saa ønskelige Borger samdrægtighed omsider vil opløses i fiendske Partier, Her hvor Sandheden skal lyde, her, hvor vi ere kaldede til at tale aabent og frit, her bør ingen ærekjær selvstændig Mand bøie Knæ for Dognets Afgudsbilleder. Overhovedet hviler et stort Ansvar paa dem, som ved at udbrede denne Petitionssyge lede troskyldige Borgere fra deres vante Virken ud paa et fremmed Gebeet og bearbeide Folket saalænge, at det vænnes til at øine Utilfredshed og Uretfærdighed paa alle Kanter, og bliver mistænkeligt, som om det manglede et væsentligt Gode, hvilket Regjeringen blot – om jeg saa tør sige – af en Caprice afslaaer det. Jntet bør binde vor Tunge; Tilbageholdenhed sømmer sig mindst for Mænd, i hvis Aarer vinder danske Blod; her er det Pligt at give vor Konge Raad og Midler, der kunne bortlede Uveiret og betrygge hans Virken for Folkets sande Vel; thi naar - spørger jeg - er det regnet for Brøde at slutte sig til Monarken, Som Kongens troe Mænd, som hans troe Stænder ville vi slaae en Vognborg, omkring ham, og af yderste Evne protestere mod ethvert Skridt, der kunde forstyrre Landets Ro og Lykke. Tendentsen af de fremlagte Antipetitioner er ikke alene loyal, men fortjene ogsaa med Hensyn til Reglen; andiatur et altera pars en større Opmærksomhed end den, Committeen har viist den: thi hvor det gjelder det meget omtvistede Spørgsmaal, om Skattebevillingsretten harmonerer med de monarkiske Principer faaer Sagen en særegen Betydning. Hvo erindrer iøvrigt ikke her de ved en anden Leilighed af den meget agtede Præsident udtalte Ord: at om end alle Danmarks Jndbyggere, paa et lidet Antal nær, istemte et Ønske, kan dette dog ikke tilfredsstille de Enkelte, som maatte være af en modsat Mening? – Naar der ved den ene Antipetitions Fremlægning er skjemtet over, at Bønder saae sig istand til at bedømme Tilstanden i Nordamerika, Frankrig o. s. v., da finder jeg det langt mere forklarligt, om de ved den udbredte Avislæsning havde samlet sig nogen Kundskab om Udlandet, end at de paa eengang skulde være trængte ind i den dybere Speculation og kunne bedømme Emmer paa dennes Gebeet. Hvad bemærkningen af den uforskammedes Beskyldning angaaer, undrer det mig, at Jngen har paatalt den i Skrivelsen, som ledsagede den modsatte Petition, opstillede Beskyldning: "at der fra det ringe conservative Parti var bleven indvirket for at hindre Petitionairerne fra at underskrive. Jøvrigt have Vedkommende ikke villet sigte nogen af de Mænd, fra hvem Petitionerne om Skattebevillingsret ere udgaaede, for at have anvendt noget uværdigt Middel for at faae Underskrifter; der tælles meget mere flere oplyste, retskafne og fædrelandsksindede Mænd iblandt dem, som ikke kunne have villet andet, end at enhver skulde handle med Frihed og Overlæg. Sluttelig er det Antipetitionairernes Trøst, at de, ved at fremsætte deres Anskuelse efter bedste Overbeviisning, have stræbt at fremme Almeenvellet og kunne trygt overlade Udfaldet til Forsynets Styrelse. - Unægteligt hører der noget Mod til, under den tiltagende Meningsdespotisme, at stille sig i Gabet, og bekæmpe visse Yndlingsideer, hvorved man mildest dømt kunde slippe med at blive sat paa Aristocraternes Liste. Hvad skulde vel og i min uafhængige Stilling have hindret mig fra, at slutte mig til det med saa megen Bram foregivne talrigste Parti, hvis jeg lod mig styre af ydre Hensyn, Men ogsaa her er det min Fortrøstning, at Guds Kraft vil være stærk i den Svage. Første Gang, da jeg traadte ind i denne Forsamling, var det mit Hjertes Bøn som min alvorlige Beslutning, i hver min Jdrætat have Gud, Konge og Fødeland for Øie. Dette Løfte haaber jeg ikke at have været utro, men at kunne forlade min herværende Plads, ja, hvad der siger mere, møde for Kongernes og Nationernes Overdommer uden nagende Selvbebreidelse, for at have svigtet det. Jeg maae saaledes for min Deel efter Pligt og Samvittighed fraraade Petitionernes Jndsendelse." Tildragelser. "J Nat - hedder det i Ribe Avis af 10 ds. - indkom Skipper Antoni Hansen Jessen fra Sønderho hertil Skibsbroen. Efterat have fortøiet Fartøiet og en Kop Kaffe var kogt og drukken, begav Skipperen og Styrmanden sig tilføis i Kahytten. Da Man imorges vilde vække dem, fandtes de som bedøvede liggende i Køierne, i en stærk Sved, og det har, uagtet alle anvendte Midler, ikke været muligt at vække dem. Jmidlertid har Man dog Haab om, at de ville komme tillive igjen. Kaffeen var kogt ved Kul, og en Luge var, for at det ikke skulde regne ned i Kahytten, lagt over Kabyssehullet, saa at Kuldampen ikke kunde trække ud.