Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-10-14
NyesteSkilderie af Kjøbenhavn. Femogtyvende Aargang. No. 83. Udgivet og redigeret af Fr. Thaarup, Etatsraad. Forsendes, ifølge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Tirsdagen den 14 October 1828. Madame Recamier. (Fortsat, see forr. Nr.) Endskjøndt vant til Livet i den store Verden, og fortrolig med dette, yttrede dog Madame Recamier nogen Forlegenhed, naar hun naadte ind i et fremmed Selskab, eller viste sig paa offentlige Steder, hvor Alles Øine vare heftede paa hende, enhver af hendes Bevægelser blev iagttaget, og hendes ubetydeligste Yttring commenteret. Denne Frygtsomhed, saa naturlig hos et ungt Fruentimmer, blev ofte udlagt til Mangel paa Forstand eller til ubekjendtskab med den fornemme Selskabstone; men kan en sund Dømmekraft, en fuldkommen fordomsfri tænkemaade, en Smag, der agtede Alt, som lar ædelt og godt, og et stort Forraad af Kundskaber, forenet med en fuldkommen Fordrings løshed, give et Fruentimmer Krav paa aandig Berømthed, saa kunde denne paa ingen Maad gjøres Madame Recamier stridig. Efterat Frokosten var anmeldt, traadte vi ind i et vakkert Værelse, som havde Udsigt til et skjønt Havepartie, saa det syntes som om alle Sandser paa engang skulde tilfredsstilles, og overveier man de Jndividers Characteer, som vare blevne samlede denne Formiddag, saa vil man ikke undres, naar man hører, at de, efter faa Minuter, havde aflagt den Tilbageholdenhed, som er saa sædvanlig ved nye Bekjendtskaber. Madame Bernard gjorde Honneurs ved sin Datters Tafsel med den hende egne Urbanitet. Juliette sad ved Siden af For og Moreau, som begge syntes at føle sig vel tilmode. Mig havde min gode Stjerne bragt i Nærheden af Hr. Adair, som paa en ligesaa livlig som piquant Maade gjorde mig bekjendt med enhver Krog af England, saa det forekom mig, efterat Taffelet var hævet, som om jeg havde gjennemreist alle tre Kongeriger. Denne Herre talede om sin berømte Ven med en Enthusiasme, der øiensynlig kom ukunstlet fra Hjertet. Hans Bemærkninger over Frankrigs Anliggender vare saa dybe og indlysende, at Samtalen med ham forekom mig at have en uskatteerlig Værdie. Man venter sikkert ikke, at jeg skal prøve paa at gjengive Ord for Ord alle de piquante Vittigheder, som forekom ved Frokosten, der varede i to Timer. Vi debatterede om Krig og Politik, Literatur og de skjønne Kunster. Vi anstillede Sammenligninger imellem begge Nationerne, og vi stræbte at lade enhver vederfares Ret. For og Moreau ere vel berettigede til at omtales først. De syntes at være et Par Venner, som havde gjenfundet hinanden efter en lang Skilsmisse. Med den behageligste Vittighed, forenede den Første en højst glimrende Underholdningsgave og en ligesaa fri som henrivende Munterhed. Simpel og beskeden, var den Sidstnævnte saa tilbageholdende i sine Fordringer og tillige saa opmærksom paa Andres Tale, at han, endog uden sit glimrende Navn, vilde være bleven høit agtet og elsket af Enhver, med hvem han havde at bestille. Hvor fiint og ligefrem udlod han sig ikke mod Erskine, da denne havde givet os en kort Fremstilling af Thomas Pa nes Proces, som han uden Nytte havde forsvaret. Egentlig skulde jeg ogsaa have været Jurist," sagde han, det var min Famlies Ønske. Tildeels er det Lykken, tildeels min egen Tilbøielighed, jeg har at takke for, at jeg er bleven Soldat, men i denne Verden er man saalidet Herre over sin Skjæbne, at det er egentlig kun ved Enden af sin Løbebane, at man med Grund kan dadle eller rose det Valg, man har gjort i Begyndelsen. La Harve sad ved Siden af Erskine og kunde efter Hjertets Lyst spørge ham og besvare hans Spørgsmaal. Den udmarsede Lovkyndige og den berømte Skribent kappedes i Vid og Veltalenhed, og naar Hr. Narbonne undertiden søgte at gjøre Samtalen, almindeligere, saa kom Enhver frem med noget af det, som var ham bekiendt af en eller anden af Gjæsternes Historie. Saaledes blev f. Ex.