Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1838-12-16
Fædrelandet. Generalkrigscommissair Abrahamson og Stiftsprovst Ortved fralægge sig i Hempels Avis Rygtet om at de, tildeels i Forening med 3de andre Mænd, skulle have Deel i Proprietair Hansens, i denne Tid udkomne, Sendebrev til Biskop Faber, som Paludan Müller i et Jnserat i samme Avis kalder let Product, der i tøileløs Bitterhed søger sin Mage, og om hvis Forfatterskab han slutteligen yttrer sig saaledes: "Pjecens Stiil er meget forskjellig fra Hansens sædvanlige og røber større Magt over Sproget, end hans tidligere Producter, der kun udmærke sig ved den Ubehændighed, hvormed utæmmet Lidenskabelighed søger at skaffe sig Luft; man fristes derfor til at tvivle paa, at han skulde have været ene om Arbeidet. Og denne Mening bestyrkes ikke lidet for Enhver, der kjender Forholdene her i Odense, naar man betænker, hvor aldeles umotiveret han nu som før har væltet sig ind paa Biskop Faber. Man kan ved denne Leilighed ikke andet end tænke paa den gamle Historie, hvor Hænderne vare Esaus, men Røsten Jacobs." Aarhuusqvisen meddeler følgende Skildring af de Udvandredes Tilstand i Nordamerika, som ikke skal friste den Ubemidlede til derat søge sin Lykke En ung Landsmand af os, født her i Byen, som var En af de Udvandrede, der for 1 1/2 Aar siden toge herfra til Amerika, er i denne Tid kommen her tilbage igjen, og agter sig ikke meere did. Skjøndt Væver af Profession, havde han, efter en møisommelig og forefuld Reise, hvorpaa han ofte, for at tjene Livets Ophold, havde maattet gaae paa Skovarbeide, været saa heldig at faae Emploi hos en tydske Kjøbmand Jndiang, 1200 (engelske) Mile inde i Landet, hvor han, som Handelsbetjent, forblev indtil hans Principal, ligesom de Fleste, naarede have erhvervet sig noget, hellere foretrak at sikkre sig sin Formue ved i Tide at drage bortederfra, end udsætte sig for hvert Øieblik at miste Liv og Eiendom. Efter denne vor hjemvendte Landsmands Forsikkring er Amerika langtfra ikke meere det Eldorado som det her beskrives os, for det meeste af Spekulanter som tidligere have tilkjøbt sig Landstrækninger som de nu gjerne ville have befolkede, og deres Agenter hist og her i Europa. Slige Landstrækninger ere vel endnu tildeels at faae for godt Kjøb, men de bestaae da næsten ganske af Skov, som først skal røddes, hvortil flere Aar ville medgaae inden Jorden kan være skikket til at dyrkes. Hvo som ikke har Formue, kan altsaa ikke tænke paa at kjøbe disse, og de som ingen Penge have, eller ogsaa kun faa, maa ansee det for en Lykke at blive Arbeidstræl i Skovene, eller ogsaa ved Kanaler, Landeveie, o. s. v. Desuden ere Colonisterne i det Jndre af Landet hvert Øieblik udsatte for Overfald af de vilde og grusomme Jndianere (Jndfødte), hvis Had til Europæerne nu er forøget endmere derved, at disse have medbragt Bornekopperne, hvorved allerede over 25,000 Jndianere vare bortrevne. Næsten overalt føres der Krig med de Jndfødte, faa Ingen i det Jndre af Landet er sikker paa Liv og Eiendom, og dog er det kun i det Jndre at man kan faae nogen fordeelagtig Existence; thi i de store Soe og Handelsteder vrimler det saaledes af Mennesker fra alleVerdenskanter, som ville gribe Lykken, at det er høist vanskeligt at faae nogen Empløi til at ernære sig ved. Vor unge Landsmand havde derfor fulgt sin Principals Exempel, med sit sammensparede Erhverv at begive sig hjem igjen til sit fredelige og lykkelige Fødeland.