Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1772-05-22
Tildragelsen ved det Røde Hav, med Egypternes græsselige Undergang og Jfraliternes tørre og trygge Giennem March, er een af de allerforunderligste af alle Guds Gierninger i det heele Gamle Testammentes Tild. Gud selv har agtet dette Bedrift saa værdigt, at han har indført det i sit eget Navn og Titel, Jer er Herren din Gud, som ud forde dig af Egypti Land. De hellige Skribentere i det Gamle Testament have og flittig mediteret over dette store Verk, og givet os derover mange fortreffelige Anmærkninger: Saadanne, som virkeligen flyde af Mosis Fortælling, men som vi dog med al vor Skarpsindighed neppe havde lagt Mærke til, dersom ikke disse Guds Mænd havde lagt os dem for Øine. Vi have i vor Tid oplevet store Armeers lange Marcher, og Overfarter over Dniester=Floden og DonanStrømmen: Og den Kyndige skiønner, hvor megen Forsynlighed og hvilke utroelige Anstalter saadanne Tog udtræve Dersom nogen nu spurgte os, hvorledes Jsraaels Børn paa deres hastige March udaf Egypten, der var ligere en Flugt end en Vandring, kunde i den Skynding komme afsted med deres Syge og Sengeliggende, deres Barselkoner, spæde Børn, ældgamle Forældre, og skrøbelige Paarørende, Da skulle Fornuften uden Tvivl laane Svaret af en Virgil, og meene, at Sagen best kunde oplyses af Fortællingen om Ænea; at de Stærkeste have baaret de Svageste ud af Egypten, ligesom han paa sin Ryg bar hans gamle Fader Anchisen ud af Tropa. Der kan og vel ingen nægte, at Forældrene jo have paa deres Ryg og i deres Arme baaret deres smaa og spæde Børn, men hvorledes blive vi færdige med Resten. Og her forslaaer intet Svar, uden det, der gives os ved den Guds Mand David. Denne sindige og erfarne Forfatter betænkte nøye at, som i alle Stykker, saa var der og i Henseende til Liv og Helbred saa stor Forskiel imellem Jsraliternes og Egypternes Vilkor, som imellem Nat og Dag, da det var belmørkt hos Disse, skinnede Soel, Maane og Stierner gandske klart hos Hiine, naar Disse vare i største Nød, vidste de andre af slet ingen: immerfort var Egypternes Fare og Ulykke Jsraeliternes Lykke og Frelse. J denne Betænkning bestyrkes hans Sind af de Ord, der staae Exod. 12, 30, at der i heele Egypten var ikke et Huus, som der jo var een død udi, og deraf giør han sig denne Slutning: at, var der ikke et eneste Huus i Egypten frie for Slag og Rørelse, for Helsot og Døden; saa var der lige tvert imod ikke et eneste Huus i Gosen, der var hiemsøgt med noget af alt dette. Hver Jsralit af begge Kiøn var frisk og sund, der var ingen uden de smaae Børn, der havde fornøden at bæres: alle de andre, endog de ældste Mænd, de kleinligste Fruentimmer, ja Mødre der nys havde gjort Barsel, vare rørige og stærke, kunde selv gaae, kunde gaae om kap med de Stærkeste, kunde baade løbe og springe. Dette er Davids udtrykkelige Svar Palm. 105, 37. Der var, siger han, Jngen Skrøbelig i alle Stammerne. Saa forundringsværdig en Omstændighed, der i alle Krøniker er reent Mageløs, hvo havde agtet den, hvo kunde tænkt den, dersom ikke David, for at ophøie Guds Vunder til sin rette Priis, havde antegnet den saa nøie. Her marcherede en Armee paa 600000 Mand, foruden Fruentimmer og Børn, og alle vare Sunde og Friske, ingen var Syg eller Skrøbelig, dette var en Krigshær, hvis Lige vel neppe er seet paa Jorden. Om man end seer en liden Hær, ja den største Europæiske, som paa ingen Maade er at sætte i Ligning mod denne Store, hvor finder man dog een, i hvilken ingen Sygelig er at finde Des herligere var Miraklet, at iblandt alle Jfraliterne, hvis heele Mængde med Fruentimmer og Børn beløb sig vel over Tyve Huu drede Tusinde eller To Millioner Mennesker, var ikke en Eneste, der jo var frisk og rask til at marchere. Men denne vigtige Omstændighed om deres store og fuldkomne Lykke havde vi dog ikke tænkt, ei heller lagt Mærke til, dersom ikke David havde saa udtrykkeligen udmærket samme. Exempler paa forrige Tiders Umenneskelighed.