Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1808-03-31
Admiral U. C. Kaas er ved Døden afgaaet den 22de d. M. i hans Alders 79de Aar. Cours afdanske Bankosedler mod Spec. d. 24 Martii 52 p. C.J nogle Betragtninger over Fredsbruddet imellem Danmark og Sverrig, som Kjøbenhavns Nyeste Skilderie meddeler, erindres om, at det var Sverrigs Regentere som fra de ældste Tider af bare et unaturligt Had til den Danske Kongetrone, og som for at naae deres Maal indviklede Danmark i Krige, der nødvendig maatte avle gjensidig Forbittrelse hos begge Staters Undersaattere. Selv i Fredens Dage gjorde de sig Umage for at vedligeholde og nære den. Saaledes lod Gustav den Tredie sit Stykke Gustav Vasa, hvori en Konge (Christian den Anden), hvis Æt endnu sad paa den Danske Trone, behandledes paa Skuepladsen paa den forargeligste Maade, opføre mid Funder de fredeligste Forhold til Danmark. Aldrig har nogen Dansk Konge tilladt sig at handle saaledes mod Sverrig, og allermindst i Fredstider. Men det var kun er I Gnist imod den Lue, som den nuregjerende Konge optændte. Hans Had mod Danmark yttrede sig næsten ligesaa tidlig som hans Higen efter at spille en vigtig Rolle blandt Europas Førster og vise Verden en ny Carl den Tolvte. Medens han allerede som Yngling undertrykte Tænke= og Skribefriheden i sine Stater, forbud han Danske Skrivters Jndførsel i Sverrig. Sølv under sin Alliance med Danmark og Rusland i Aaret 1801 pønsede Sverrig paa vor Undergang. Roligen lod det den Engelske Flaade seyle igjennem Sundet, og istedet for at understøtte sin Allierede stod end- og Kongen selv paa en Bikke i Helsingborg og morede sig ved at være Vidne til Slaget paa Kjøbenhavns Rhed. Baade før og efter Slaget fandt de Engelske et sikkert Tilflugtsted i Hveen. Der havde de deres Sygehuus, der hentede de Vand, der fik de al den Understøttelse de ønske de. Saaledes handlede Kongen som Danmark Allierede hvad kunde man nu vel vente sig af ham som Engellands inderligste Ven? - Vor Flaade har altid været en Anstødsteen for Sverrig, især fra den Tid af, det havde mistet sinegen i Krigen med Rusland. Benzelstjerna kunde fortælle os, hvor meget Gustav den Tredie ønskede at see den Danske Flaade gaae op i Rog, om det ogsaa skulde have kostet adskillige tusinde Mennesker Livet og Kjøbenhavn forvandles til en Steenhob. Lytten var Mordbrænderen ikke gunstig, og Cinstav saae ikke sit Ønske opfyldt. Men det varhans Confølger forbeholdt, at see en heel Hær af Mordbrændere fuldføre hvad Benzelstjernas Haand var for svag til at iværksætte. Hvor havde Gustav den Tredie ikke glædet sig, dersom han, saaledes som hans Søn, kunde have staaet i Helsingborg, og seet den Danske Flaade føres til Engelland. Den bekjendtgjorte Korrespondence imellem det Danske og Svenske Hof viser tydelig, hvilken Rolle den Svenske Kabinet under hele Krigen har spillet. Jngen kan nægte, at en oprigtig Forening imellem begge disse Magter maatte endnu længe have holdt Krigsluen borte fra Norden. Men fierde Gustavs Siel tørster efter store Daad Han har maalet sig med Frankerig, han vil nu ogsaa maale sig med Rusland. Om hans Undersaatter lide ved hans store Planer, det synes at være ham temmelig ligegyldigt, naar de kun lide som Helte. Han har mistet det Pommern, som kjøbtes med saa mange tappre Svenskes Blod. Men Engelland har jo lovet ham Skadesløsholdelse? Sverrig har nu kastet sig i det Brittiske Søenhyres Armee, tidligere end det maaske formoder vil det kramme det ihiel. Britterne logre for det, saalænge de trænge til dets Hjelp; men i Hjertet haane de dets Enfoldighed og Afmagt. Der vil komme en Tid, hvor den Svenske Nation vil bøde dyrt for den saakaldte Ære, som Engellænderne have bevist deres Konge, og den bedrøvelige Lykke, at han kan kalde sig deres Allierede.