Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1847-11-16
Hvorledes Christensens Committenter, blandt hvilke han urigtig paastaaer, at der Jngen findes fra General Classens Tid, derfor kunne gjøre Paastand paa at erholde Arvefæste paa de General Classens egne Fæstere ved Codicillet, tilsagte Betingelser, dette er ham saameget meere ufatteligt, som det end ikke kan paastaaes, at de, saafremt Arvefæste brevene i sin Tid i Overeensstemmelse med Testamentet og Codicillen vare blevne meddeelte deres Formænd, nu vilde have besiddet de af den fæstede Gaarde, som Arvefæstere paa de i Codicillen bestemte Vilkaar, thi foruden at det, som ovenanført, maa antages for vist, at Executorerne ved at udstæde Arvefæstebreve til deres Formænd, kunde have fastsat, at Forhøielse i Afgiften skulde indtræde ved Forandring af Besidder, saa er det i ethvert Tilfælde en afgjort Sag, at den Arvegangsorden, der maatte være bestemt i Arvefæstebrevene, ingensinde kunde have været fastsat saaledes, at Arvefæstegaardene derefter nu vilde være tilfaldne Citantens Committeenter, som for en stor Deel end ikke staae i noget Slægtskabs-Forhold til de daværende Fæstere. Var der altsaa endogsaa, hvad jeg ikke skal erkjende, begaaet nogen Uret imod de daværende Fæstere, derved at Arvefæste ikke er meddeelt dem, saa ere dog de nærværende Fæstere ikke derved blevne skadelidende. Den eneste Adkomst, Citantens Committeenter have til deres ifæstehavende Gaarde, ere de imellem Fideicommisset og dem indgaaede Fæstecontracter, hvorved de ere bundne og ud over hvilke de ikke kunne fordre nogen Ret imod deres Medcontrahent, Fideicommisset eller sammes Direction. (Dahls Jndlæg af 30te Octbr. 1843.) Hertil svarer Christensen for det Første ved at henvise til de statsoeconomiske Grundsætninger, som ikke alene Classen, men fast alle ædle og dannede Mænd paa hans Tid hyldede, og som lægge sig for Dagen i hele hans Testament, hvoraf det fremgaaer, at han vilde give et stort og opmuntrende Exempel, sikkre Godsernes Forbedring og Bøndernes Vel i al Fremtid, og ingenlunde blot gjøre de dalevende Fæstere, af hvilke han vel næppe kjendte en tyvende Deel, en Gave. Jeg gad vidst siger han – hvorledes Frederik den Sjette, der vistnok var fortrolig med General Classens Mening, vilde have optaget en saadan Fortolkning, om man ellers i hans levende Live havde kunnet falde paa eller vove at fremkomme med den. Den strider saa bestemt imod Testamentets Aand, at selv om den stemte med Bogstaven i samme, maatte den forkastes, saasandt som Formen ikke skal dominere Jndholdet, Bogstaven ikke ihielslaae Meningen. Var det at virke til Bondestandens Held, til nyttige Kræfters Udvikling for Staten, at de dalevende Bønder fik Arvefæste, at den Gaard, hvis Fæster var saa heldig at overleve den Tid, der medgik til Forberedelserne til Arvefæstets Jndførelse paa Godserne, gik over til Arvefæste for Besidderne, medens Nabogaarden, hvis Fæster døde Dagen efter Testator, vedblev at være Livs fæste undergivet til evig Tid, Dernæst viser han, at Bestemmelserne om Udskiftningen og Udflytningen, som paabydes i samme Sætning og med samme Ord, som Arvefæstet, ere udførte for hele Godserne, uden at det dengang faldt Nogen ind at gjøre en Undtagelse med dem, der vare indtraadte i Fæstebesiddelsen, efter Classens Død. Fremdeles anfører han Executorer nes Jndberetninger fra 1795 og 1804, hvor de tydelig og bestemt erklære, at alle Besidderne skulle have Arvefæste, uagtet mange Fæsteforandringer allerede da vare indtraadte, og Betingelserne for dette Arvefæste endog i det Enkelte anføres. Det sidste Actstykke han fremlægger til Beviis for sin Paastand, at man først i den allerseneste Tid har fundet paa at gjøre Forskiel mellem de oprindelige og de senere tiltraadte Fæstere med Hensyn til de dem tilsagte Rettigheder og Fordele, hvilket ogsaa udtrykkelig fremsættes i en Række offentliggjorte Jndberetninger, er de forhen omtalte Auctionsconditioner fra 1838, hvor det hedder: "Fæsteren erholder samme Ret som Fideicommissets andre Gaardmænd, o. s. v. Han kalder det en absurd, Testamentets Betydning aldeles ophævende Paastand, at Bønderne skulde være underkastede Executorernes Vilkaarlighed med Hensyn til Bestemmelsen af, hvorledes og hvorvidt Fæsteeiendommen skulde overdrages ved Arv o. s. v., og viser, at Dahls Paastand om, at Fæstebrevene er den eneste forbindende Contract mellem Bønderne og Directionen Jntet har at betyde, da Enhver, som modtog Fæste paa de classenske Godser, netop derved erhvervede en Ret til at gjøres deelagtig i det Gode, som Classen havde bestemt for sine Godsers Bønder. Ved disse imodsigelige Grunde nødes Dahl til i sine følgende Jndlæg at trække sig noget ud af denne Forskandsning, og indrømme, at Bestemmelsen om Arvefæstets Meddelelse dog kan angaae ogsaa de efter Testators Død, indtraadte Fæstere, indtil det Øieblik, da Forarbeiderne dertil vare sluttede og Executorerne nedlagde deres Function, men Mere vil han ikke indrømme. Christensen vedbliver med Bestemthed sin Paastand i dens hele Udstrækning, udvikler nøiere de for samme talende Grunde og viser navnlig, at selve Testamentets Ord: "Paa mine Godser gives alle paa samme værende Bønder Arvefæste, ikke kunne forstaaes anderledes, end at det var Godserne, han nærmest havde for Øie, og ikke de Fæstere, som til en given Tid tilfældigviis befandt sig derpaa, at han i Statens Jnteresse vilde befordre Selveiendoms Udbredelse ved at indføre Arvefæste paa sine Godser, og at hans Gave saaledes ikke var indskrænket til de enkelte dalevende Personer. Ogsaa med Hensyn til dette Punct giver Overretten Christensen fuldkommen Medhold, og Dommen indeholder herom blot Følgende: "Naar der paa den ene Side tages i Betragtning, deels at General Classen ved Testamentets Oprettelse maa antages at have forudseet, i Codicillet endog er gaaet ud fra den Forudsætning, at der vilde hengaae Tid med at ordne Sagen saaledes, at Arvefæste kunde tilbydes, deels de statsoeconomiske Hensyn, der gaae igjennem Testators sidste Villie og dennes egne Udtryk paa de herhenhørende Steder, skjønnes det ikke at kunne antages, at have været hans Hensigt allene at tillægge de Fæstere, der ved hans Død vare i Besiddelse af Gaardene, Deel i hans Velgierning."