Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1811-03-30
Hvorledes skal Regjeringen forholde sig i et Land, hvor den uforholdsmæssige Mængde Papirpenge er siunken langt under sin bestemte Værdie. Ve udarbeide Planer til vort Pengevæsens Forbedring, uden at være forsynet med den nøiagtigste Kundskab om Bankens Tilstand, Statens Jndtægter og Udgifter samt dens Resoureer, er ligesom at ordinere Medicin for en Syg, hvis Sygdom og individuelle Constitution man kjender lidt eller slet intet til – et i det mindste saare ufrugtbringende Arbeide. Det eneste altsaa, som en i Finantsbestyrelsen Uindviet kan gjøre, saalænge det samtlige Pengevæsens Tilstand ikke kommer til offentlig Kundskab, er at fremsætte almindelige Principer og overlade til Vedkommende deraf at uddrage det Anvendelige. Som Bidrag til et saadant Arbeide, meddeles følgende bemærkninger, der findes i Gottin, gelehrte Anzeiger No. 15 d. A. *) i en Recension over Skriftet: Einige Blicke auf die von der Staatsverwaltung, getroffenen Massregeln zur Wiederherstellung der Finanzen &c. og som formedelst den Grundighed, hvormed de ere forfattede, vist nok fortjene at tages i den nøieste Overveielse. – Efterat Forf. af Recens. har talt adskilligt Et Blad, hvis Recensioner i Almindelighed kunne ansees som Drakelsprog. om Skriftets Værd, hedder det videre. Her opstaaer nu det reentheoretiske Spørgsmaal: Skal Regjeringen i et Land, hvori der circulerer en uforholdsmæssig Mængde offentlige Papiirpenge, hvis virkelige Værdi er langt under den oprindelige, ved en pludselig Hielp, f. Ex. ved at ophæve den tvungne Cours eller ved at nedsætte Papirets oprindelige Værdi(hvormed der kunde forbindes et Jnterimspapiir) igjen tilveiebringe Circulationen af klingende Mynt, eller skal Regjeringen vælge den modsatte, meget langsommere Methode, at lade den tvungne Cours vedblive saavel med Hensyn paa de offentlige Casser, som paa Privates Forhandlinger, og ved Afgifter, Laan og andre Jndløsnings- og Reductionsmidler, som kunne udfindes, opkjøbe Papiret efter Coursen og saaledes efter flere - hvo veed hvor mangel – Aar tilveiebringe Circulationen, af Klingende. Vi erklære os bestemt for den første Methode, endog i det Tilfælde, at Regjeringen ikke kunde beregne de indtræffende Farer og critiske Omstændigheder; ja ogsaa da, naar den forudsaae Mueligheden af at blive nødt til atter at bringe nye Papiirpenge i Omløb, foretrække vi den første Methode, endskjønt vi veed, at vi her betragte Tingen fra en anden Side ond sædvanligen. Den anden Methode kunne vi blot da billige, naar Papiirpengene ikke circulere i en meget uforholdsmæssig Mængde, naar Ubestandigheden af denne Værdi endnu ikke er stor, og Forskjellen mellem den oprindelige og virkelige Værdi ei overordentlig og vi billiger den anden Methode i dette Tilfælde, just derfor, at hielpen her hurtigst kan forskaffes, hvilket er Hovedsagen. Det er billigt ved Grunde at retfærdiggjøre denne, fra den almindelige Mening afvigende Paastand, da saa mange Folks Vel og Ve for nærværende Tid er forbunden med denne Sag. Forfatteren kan tjene os som Repræsentant, for den modsatte Mening; vi ville anføre hans Ord i denne Henseende og bestræbe os for, ved at endrive dem, at bestyrke Sandheden af vore egne. S. ff. siger vor Forf. "Der er fornemmeligen to Maader at formindske Bancosedlernes oprindelige Værdi paa. Enten kan det skee derved, at Regjeringen ved pludseligen at nedsætte samme efter Coursen, paa engang tilintetgjør den overflødige Sum af Papiirpenge; eller derved, at den ved at anvende passende Tilintetgjørelsesfonds efterhaanden formindsker Summen af de circulerende Bancosedler saavidt, at de igjen hæves til deres første Værdi, eller at Vexelparien igjen tilveiebringes, saaledes at Pengevæsenet efter denne sidste Methode igjen bringes i Orden paa samme Vei som det kom i Uorden. - Havde Regjeringen, betjent sig af den første af disse tvende Methoder (hvorved man havde kunnet ombytte de gamle Papiirpenge med nye efter hines Cours), saa vilde Mængden af Bancosedlerne være bleven meget hurtigen formindsket; men Anvendelsen af dette Middel vilde have havt høist skadelige Følger. Thi foruden, at der ved samme vilde være bleven bragt megen Forvirring i de tidligere Contracter og Forpligtelser og som man ikke vilde kunde have hævet ved Biforholdsregler, saa vilde der ved denne hurtige og raske Fremgangsmaade for Øieblikket og saa være opstaaet en fuldkommen Svækkelse i al Jndustri, hvilken man maaskee først sildigen eller aldrig ganske vilde kunde have afhjulpet; en Mængde Foretagender vilde derved have mistet de nødvendige Fonds, Capitalers Tilveiebringelse til nye Jndustriegrene vilde være bleven uendeligen van skeliggjorte a. Vel er det ialmindelighed sandt, at man med den mindre Nominalsum, som har den samme indere Værdi, ogsaa maa kunde udrette ligesaa meget f. Ex. i Tiden med 100 Rdlr. som nu med 700 Rdlr. Men dette er egentligen kun rigtigt i det Tilfælde, at Varepriserne allerede ere komne i Ligevægt og Forhold med den i Circulation værende formindskede Pengecapital, hvilket aldrig kan skee pludseligen og paa eengang, men kun i en meer eller mindre hurtig, dog altid gradviis Følge. Blev f. Ex. af circulerende 60 Millioner Rigsdaler de 50 bragt ud af Omløb, saa vilde rigtig nok de 10 tilbageblevne i og for sig have ligesaa stor Værdi som tilforn de 60, men da ikke Priserne synke i ligesaa kort Tid ligesaa meget, saa vil der paa alle Sider opstaae en saadan Mangel paa Penge, at Nationalindustrien, derved vil erholde det føleligste Stød o. s. v. Ethvert Forsøg paa pludseligen og med eet at lægge et Onde, der er opstaaet lidt efter lidt, er unaturligt og ofte af skadeligere Følger end Ondet selv. Bekræftelse herpaa sees i de Provindser, i hvilke Papiirpengene ved en saa rask Foranstaltning pludseligen ere blevne nedsatte: Pengevæsenet har der ikke forbedret sig; der er tvertimod opstaaet den største Standsning i Forhandlinger og en endnu større Dyrhed formedelst trykkende Pengemangel, og netop denne Dyrhed er det, som er saa følelig for enhver Enkelt, imedens den nærværende Dyrhed ved den overordentlige Mængde Bancosedler kun kan kaldes en nominal. Desuden maa det være enhver retskaffen Stat meget om at gjøre ikke for bestandigen at spilde sine Statspapirers Credit, men tvertimod, ved efterhaanden at bringe dem tilbage til den oprindelige Værdi, at redde sit Ord og sin Ære. (Fortsættes.)