Aalborg Stiftstidende, 1844-12-17
Fædrelandet. Kjøbenhavn, den 14de December. Brevet fra Upsalg. (Sluttet fra Fredagsavisen. - Siden talede Geiser om, at man visselig medrette kunde gjøre en og anden Bebreidelse mod den nye Tid, og dog glemte man saaofte, ja alt for ofte, det Gode ved den, og han tilføiede: en Tilbagegang til den gamle Tid nytter ialmindelighed intet, og den er ulykkebringende, men en Slags Tilbagegang er priisværdig, og det er Tilbagegangen til sig selv, og et trøstende Tidens Tegn er det, at virkelig en saadan Tilbagegang synes alt meer og meer at blive Tidens og Menneskelighedens Stræben. Jeg tænker herved fornemmelig paa tvende Omstændigheder; den ene er Menneskehedens Tilbagegang til sig selv i religiens Henseende, som tilkjendegiver sig i en almindeligere, dyb og levende Trang efter at frigjøre sig fra den religiense Jndifferentisme, endskjøndt man stundom beklageligt nok slaaer over til Modsætningen, religieus Fanatisme, der regjerer her i Sverrige i flere Skikkelser, navnlig som laseri, den anden er Folkenes Tilbagegang til sig selv, og den dermed forbundne Bestræbelse efter at kalde det gamle Stammeslægtskab til Live og levende Anerkjendelse, deres Tragten efter at forene sig uden Hensyn til de geographiske Grændser. - Hans sidste Forelæsninger havde ligeledes været rige paa høist mærkelige Yttringer, især angaaende Repræsentationsreformen og de Urepræsenteredes uafviselige Ret til Deelagtighed i Lovgivningen. Dette gjælder særdeles hos os om den store og iøvrigt saa indflydelsesrige Standspersonsklasse, at alle de, som ikke ere Adel, Præster, Borgere eller Bønder. Han paaviste det ubillige og Foruroligende i, at denne Classe, der besidder en Grundformue af circa 54 Millioner Rigd. Bc., ikke havde nogen Stemme paa Rigsdagen, imedens Bønderne med 173 Millioner, Adelen med 76, Borgerne med 34 og Præsterne med blot 1 1/2 Millions Grundformue have hver 1/4 Stemme. Han paaberaabte sig, som Autoritet for disse Sætningers factiske Rigtighed, den høieste Autoritet - Kong Oscars. Og det er saa meget ubilligere – tilføiede han – naar man betænker den Masse af Jntelligents og Dannelse, som netop Standspersonsklassen" besiddere. Han yttrede sig dernæst imod den Urimelighed, at Adelen har Sjelsskrivenhet" for Slægternes Capita til Rigsdagen; "Ingen nægter, at Adelen har været et stort og mægtigt Element i Samfundet, men nu har den udspillet sin Rolle, nu er dens sande og betegnende Sindbillede den inddragne Adelsfane - et Regiment, som Adelen dannede i Krig, men som nu for lang Tid siden er inddraget. – Adelen er nu her i Sverrig, som saa mange andre Steder, alene magni nominis umbra!" Det var en haard Tale for vore mange Exellencer og Høi og Velbaarne Herrer, men det er godt, at de engang reent ud faae at vide, hvad Klokken er slaaet, og godt er det tillige, at vor tilkommende Konge faaer at høre, hvad Historien har at forkynde og et frit og oplyst Folk at fordre som ubestridelig Ret. Da Geiser havde sluttet sin sidste Forelæsning, blev han af den talrige Masse Tilhørere med Sang fulgt til sin Bopæl. Begge Prindserne, der noget tidligere end vi Andre vare komne ud af Auditoriet, ilede tilbage, da de hørte Sangen, og sluttede sig til Skaren. Da vi vare komne til Geisers Port, opstillede vi os i Geledder, og istemte en ny Sang; Prindserne toge da Plads imellem os, og deeltoge i Sangen, hver med sin bestemte Stemme; derpaa lød et "Leve for Geiser og 3 Hurraraab, hvorpaa G. talede til os og takkede; endelig traadte Kronprindsen frem- og proponerede et nyt trefoldigt Hurra; og det syntes vi naturligviis godt om. - At vort skandinaviske Selskabs stedse meer og meer tiltagende Bibliothek har den største og gavnligste Jndflydelse paa Udbredelsen af skandinavisk Jnteresse, giver sig allerede tydeligt tilkjende derved, at man i Masse strømmer til for at laane Bøger, og næsten i alle Familier træffer danske Værker, som man læser med temmelig Lethed. (Fædret.)