Københavns Adresseavis, 1775-10-18
Hvad de Bøger angaaer, som ere indbundne i Pergament, eller i Fra skind, saa skal man ikke letteligen finde en af dem, som skulde være giennemboret af Ptinus perti naa : og dersom der findes nogle, saa har de visselig ikkun enkelte Huller, og har gandske vist i lang Tid enten staaet imellem Bøger med Træebind, eller ligget fladt ned paa slette Hylder. Men paa saadanne Steder, hvor der i Pergammentet ere smaa Aabninger, hvorudi et Jnsects Eg har kundet blive lagt, vil man tidt finde gamle Pergaments Bind beskadigede, ja vel ogsaa Franskbind, endskiønt meget sieldnere, dog meere ved Bindet, end ved Bogen selv. Dette foraarsages af Dermestes paniceus; i det mindste har Forfatteren seet dette Jnsect, (dog ikkun tre gange) men aldrig noget andet, paa saadanne Steder, og endda stedse, at det har vildet gjennemæde sig igiennem Papfyldet, men ikke kunde komme videre. Samme Insect nærer sig af Ting, som ere gjorte af Meel, tørt Brød, Oblater, v. d. l. og et finder ved Pergament=Bind Leylighed nok til at lægge sine Eg paa saadanne Steder, hvor den fremkommende Laar ve kan tryve ind imellem Pergammentet og Papfyldet, og nære sig af det der befindtlige Klister. Disse Steder ere følgende: 1) Paa den bagerste Kant af begge Fylderne, hvor de staae op til Ryggen af Bindet. De ere sammesteds i omtrent lige vidt fra hinanden staaende Mellemrum langs efter giennemstukne med smalle Pergamments=Remmer, som holde Bindet fast. Her skeer det nu alt for let, at Hullet bliver stukket noget for stort, eller at den giennemdragne liden Rem er for smaal, og ikke udfylder hele Aabningen. Det samme skeer ogsaa 2) Ved de gamle i Pergament indbundne Bøger, med Spenderemmer, hvor ligeledes paa de Steder, hvor Remmen er stukket igiennem, gjerne bliver smaae Aabninger. 3) Paa de fire Hiørner af Bogen, hvor Pergammentet bliver omslaget indad. Naar den sidst omslagne Strimmel, som gemeenlig er den, der gaaer langs efter Bogen, ikke bliver vel tiltrakt og fast paapapper, saa bliver der et Hul, som skaffer Ormen en Indgang. Jeg har ingen Bog fundet, som var beskadiget paa den øverste, nederste og yderste Kant, hvor disse Hiørner vare flittig sammenpappede. Derudi have Franskbindene et Fortrin; thi da Læderet, som tages dertil, bliver afskrabet, saa lader de tynde Ender sig pappe meget tæt og fast paa hinanden, og man skal paa et godt gjort Franskbind aldrig finde en Aabning, eller at Læderet staaer fra hinanden ved begge Omslagene paa Hiørnene. Dersom dette ikke var, saa skulde Franstbindene, være langt flere beskadigelser underkastede af Dermestes panicens efterdi det Læder, hvormed de overtrækkes, ikke kan pappes anderledes paa, end med Klister, Det nys benævnte Insect tillokkes altsaa ved disse Aabninger paa Pergammentsbindene af Klisterets Lugt. Tho hvo som engang har seet en Bog at blive indbunden, vil have merket, at der kommer meget meere Klister paa Kanterne af Fylderne, end i Midten, efterdi det meste Hold udfordres der. Men hvorfor man ogsaa finder deslige Bindformstukne paa saadanne Steder, som har været langt borte fra de Aabninger, hvor igiennem Ormen kommer ind, lader sig let oplyse, naar man betænker, at naar den engang sidder i Bindet, den da gaver sig frem imellem Pergammentet og Papfyldet, og nærer sig af det der imellem værende Klister. Saaledes kan den, naar den har forvandlet sig, aabne sig en Udgang paa et Sted, som er nogle Tommer borte fra den Aabning, hvor den er indkommen. Den graver sig i øvrigt sielden dybt ind, og man vil paa Pergamentsbind, som ere formstukne omkring Kanten, næsten bestandig finde, at neppe nogle Blade af Texten ere blevne beskadigede, Aarsagerne, hvorfor denne Dermestes paniceus ikke oftere findes i Franskbind, ved hvilke Læderet dog maa paa pappes med Klister, ere følgende: 1) Siden det er blevet Mode, at indbinde i Franskbind, giør man ogsaa bedre Klister, og blander Allun deriblant. 2) Bliver Papfylderne ikke gjennemstukne paa Siderne, og der kommer ingen Remmer der til at spænde dem med. 3) Ere Hiørnerne pappede tæt paa hinanden, efterdi Læderet, som oven er meldet, bliver med en skarp Kniv tynd tilskaaret. Naar Forfatteren har fundet et Franskbind beskadiget at Dermestes paniceus, saa har det været indvendig langs ned med den bagerste Kant, og altid i slet og skiødesløst indbundne Bøger, hvor Rygsnorene ikke vare behørig udtrævkede, men næsten saa tæt som de vare paalimede, hvor deroven eller neden til imellem Snittet og Ryggen var blevet en Hul o. s.v. J vel arbeydede Franskind, i gode med Liim tracterede Pergamentsbind, skal man vanskelig finde denne Bøgerfiende. Men foruden de hidindtil beskrevne Hovedbeskadigelser, kunne Bøger paa en tilfældig Maade, deels af ovenmeldte, deels af andre Smaadyr lide Skade, som dog ikke saa meget kommer af Bindets Beskaffenhed, som meget meere af Bogens Stilling. Forfatteren har i sær mærket dette ved de Bøger, som i lang Tid ikke har været opsatte, men ligget fladt paa deres Hylder. Dette er den Fald, om hvilken forhen er meldt, da ogsaa løst hæftede, eller kun i blødt Pergament indbundne Bøger bliver beskadigede. I et vist Archiv, hvor alle Bind ere meget ormstukne, og de løst indbundne Registere ligger fladt paa Hylderne, er, som forhen er meldet, ikke et eneste Hul boret tvært igiennem, og Pergamentet, hvori de ere indbundne, er af de igiennem Træes krydsende Larver ikkun hist og her paa Overfladen lidet beskadiget. Dersom disse Registere havde været tæt indbundne, saa skulde de gandske vist have været reent hengavede, i sær da mange allerede har ligget der i tre hundrede Aar; thi saaledes gaaer det de Bøger, som giemmes i denne hos rizontale Stilling. Denne Stilling letter ogsaa Jndtrængelsen for Jnfecter, i andre Bøger, som just ikke ligge paa Træe, naar, som det er ved de fleste gamle Pergamentsbind, den førreste Rand af Bogen staaer en Fierdedeeltomme og meere uden for, og er omslaget om Snittet, hvorved der bliver et Smuthul imellem dette Omslag og Snittet, som Jnsectet fører sig til Nytte, da det der imellem er i det mindste halv tildækket, og finder en Modstand, som det ikke skulde have, om Bogen stod lige op. Vist nok skulde deslige Bøger i al deres flade Stilling ikke være blevne beskadigede af Dermestes pani ceus, dersom ikke det imellem den omslagne Rand befindtlige Klister, havde lokket dette Jnsect, der ligesom de fleste andre, har en skarp Lugt, derhen og givet Anledning til ved dets sine Leggespidse at anbringe et Eg paa et Sted, hvor det Papiir, som Bindet uden til pleyer at være overtrakt med, ikke laae fast nok paa. Forfatteren fandt et andet gammelt Bind, hvor der bag til imellem Bladene, hvor de ere sammenhæftede, var meget Museskarn, hvilket, da Bogen ellers var heel, har deels lokket Jnsecterne til disse Steder, deels gjort Huller for dem til Jndtrængningen. Endelig skeer ogsaa endnu Beskadigelser paa Bøger, som ere mindre væsentlige, fordi de ikke strække sig til Bogens Blade selv, men blive ikkun paa Bindet, dog faldt ogsaa disse fortredelige nok for Bøgernes Eiere, i sær saadanne, som holde meget af Bindets Nethed. Disse Beskadigelser finder man ikke paa Pergamentsbind, men ikkun paa Franskbind, og det endog paa saadanne, som ere vel indbundne og behørig opsatte. Disse Beskadigelser forholde sig paa følgende Maade: Man finder krumme Gange i Læderet, sielden over en Tomme lange, men ofte noget kortere, som mangen gang ikke gaaer igjennem Læderets hele Tykkelse, men aldrig dybere, end til det derunder liggende Papfylde. Ofte findes de ikkun i eet Bind, men ofte er i det næststaaende en accurat ligesaadan Beskadigelse. De findes gemeenlig i Midten, hvor begge Bindene, som mestendeels ere noget bugede, have stødt sammen, og derved oven for denne Berørelse ladet blive en lidet Hul, hvori Ormen kan opholde sig. Disse Gange ere bredere eller videre end de af ovenmeldte Jnsecter horede Huller. Man holder gemeenlig for, at Kalvskindet, hvorved denne Beskadigelse bliver mærket, er slet garvet og til beredet Og dette synes Forfatteren ogsaa ganske rimeligt, thi da ovenmeldte to Jnsectarter slet ingen dyrisk Næring, tage til sig, uagtet Ptinus pertinax, for at komme ud at Træet, hører ligesaavel Læderet som Papiret igiennem, saa bliver der ingen bekiendt Art Jnsecter tilovers, som denne Skade kunde tilskrives, om hvilken her tales, uden Dormestes lardarius, Dermestes pellid, og Byrrhuus mussorum men alle disse tre gave ikkun paa de Skind og dyriske Dele, hvorudi der endnu er noget Fredt og Fugtighed. Forfatteren kan ikke med Vished sige, hvilket af disse tre Jnsecter der har Skyld, eller og man skal beskylde dem alle tre, efterdi han aldrig har fundet noget af dem ved Bøger, hverken under fuldkommen eller Larveskikkelse, undtagen Larven af Dyrrhus musorum, som han en eneste gang har fundet imellem to Franskbind. Men omendskiønt han med Flid lod den sidde, mærkede han dog ikke, at den gavede noget paa Vindet, og den blev borte, uden at have gjort nogen Skade. Men hvad for et Jnster der endog er, som gaver Skindet paa Franskbind, saa synes det dog at være vist, at det ikke søger samme med Flid, eller for at lægge sine Æg derpaa, thi ellers skulde visse Beskadigelser findes oftere og være langt flere paa det samme Bind, ja man skulde ogsaa finde dem paa Ryggen af Bogen, som dog ilie skeer. Forfatteren troer altsaa, at de Jnsecter, som beskadige det Udvendige paa Bindet, ikkun komme tilfældigviis derhen, at nemlig enten Ægget eller den unge Larve falder ned imellem to Bind, og da den enten ikke kan kryde op igjen ad det glatte Læder, eller ikke kan komme ud igien at den Aabning, som imidlertid er bleven for snæver ved Bøgernes Sammentrykning, eller af Mangel paa anden Næring og tvungen af Hungeren begynder at gave paa Læderet, og tilsidst enten døer, eller, om den har havt den Lykke at komme ud, begiver sig hen paa et andet Sted, Dersom Læderet var en Næring for Jnsecterne, som de egentlig søgte, saa skulde de formere sig derudi, ligesom Ptinus pertina i Træe, Dermestes paniceus i Klister, og andre Dermestes=Arter gjøre i udstoppede Dyr og uberedte Skind. Ligesaadan Beskadigelse, som denne paa Læder, har Forfatteren seet paa Ting af Horn og Skildpadde, saavelsom og paa Menneskebeen, der i lang Tid havde ligget urørte paa Jorden. De Midler, hvorved de Insecter, som ere skadelige for Bøger, kan ødelægges eller holdes fra dem, undersøger Forfatteren ved Slutningen af sin Afhandling. Det første og aabenbar rigtige Middeler, at afskaffe alle Træebind. Men da det i mange Bibliotheker skulde falde for kostbart, paa eengang at lade ombinde en stor Mængde gamle Bøger, i sær da dette Raad ogsaa strækker sig til andre Pergaments Bind, som ere sterkt bestaadigede, da man ofte gad beholde et gammelt Bind for dets ærværdige Anseelses Skyld, i sær naar det har holdt sig godt, saa maa man i det mindste lade dem flittig igiennemblade og udbanke, og derpaa bringe dem fast tilbundne i en Bagerovn, som ikke meere er for varm. Derefter lader man paa den invendige Side af begge Bindfyldenpaalime et sterkt Pergament, eller endnu bedre, lade paalægge et Blad Staniol eller tyndt slagen Tin, som maa være noget mindre end Bindfyldet, og holdes fast med et noget større og derover paa Kanterne fastlimet Papiir. Derigiennem skal Ormen, i Fald den skulde komme i Bindet, ganske vist ikke trænge eller bore sig. Bindet bliver derved ikke meget tungere, og Omkostningerne ere ey store Er det Pergaments Bind, som ere ikke alt for meget beskadigede, saa at det gamle Bind endnu kan gaae med, saa lader man, naar de ere komne af Ovnen, det omslagne Pergament opløse, afrive Klisteret med Skavgræs, og siden igien lime det paa, hvorved Bogbinderen maa tilholdes, at lime Pergammentet vel tæt paa hinanden ved Hiørnerne, hvilket sidste ligeledes kunde skre ved de Bind, som endnu ikke ere beskadigede, og paa hvilke det ikke er fornødent at lønne Pergammentet, men som dog i Fremtiden staae Fare for at blive angrebne, formedelst de aabenstaaende Hiørner. For at forhindre, at Ormen ikke skal trænge igiennem Ryggen paa de gjennemstukne Bind, kunde man enten overstryge dem med en god Lakfernis, eller indsvøbe Bogen i sterkt Karduuspapiir, som man pleyer at giøre ved de Franskind, som man vil skaane imedens man bruger dem. Dog behøves dette ikke ved de nye Pergamentsbind, som ere indbundne med Liim. At lade Bøger=Ormene udrydde ved andre sammensøgte og i Bibliotheker indbaarne Jnsecter, holder F. for ganske ugiørligt. At trække Arkene, førend Bogen bliver indbunden, igiennem en Oplønning af Arsenie, Sublimat, Al lun o. d. l. holder han for farligt, besværligt, saavel som ganske ufornødent, efterdi Papiret, som oven for er vist, slet ikke søges af noget Jnsect, naar Bindet er godt. Derimod holdet han det for sikrere, naar Bogbinderen, saa vidt mueligt, bruger Liim, og hvor han behøver Klister, ikke svarer Allun derudi, Bogbinderen maa desuden lade sig være magtpaaliggende, at faae vel tilberedt Læder.