Viborger Samler, 1781-05-14
OREER. AMLER. er. Mandagen den 14 Maji. Om Mahomedanernes Pillegrims Gang. Siden Mahomed er fød i Mekka, og at Kaaben eller den hellige Tempel er sammesteds, saa have Tyrkerne for denne Stad en saa andægtig Ærbødighed, at ingen uden Mahomedanerne er tilladt, at at betræde den hellige Jord paa nogle Dages Reiser nær, rundt om denne Bye. Og naar en Kristen, eller anden Religions Tilhænger der bliver antroffen, saa bliver han uden Naade brændt. Det er en Hovedpligt i den mahomedanske Religion, at giøre en Pillegrims=Fart til denne hellige Stad. Mekka er en gammel Bye, der ligger i en biergagtig Egn, og er ganske opbygt af Steen. Midt i samme staaer en fiirkandtet Bygning, udvendig omgiven med en Muur. Dette er Kiaaben. Man finder deri en Brønd, som har temmeligt got Vand, i Forhold med det øvrige i Byen, som for sin Bitterheds Skyld, ikke er til at drikke. Paa høire Haand inden for Døren, ligger en tyk sort Steen, hvilken Tyrkerne foregive, at være nedfalden af Himmelen, og at have i Begyndelsen været hvid, men siden for Menneskernes Synders Skyld at være bleven sort. Den, derved Indgangen efter forrettet Bøn, og hinanden meddeelte Salem (Hilsen) først kan komme til at kysse denne Steen, bliver holdt for en Helgen, og enhver bestræber sig at kysse hans Fødder; men som bliver ofte qvælet af den Mængde Mennesker, der stimler sammen om ham. Man kommer fire Gange om Aaret ind i dette hellige Sted blandt andre ogsaa i Ramadans Tiden. Karavanerne pleie at indrette deres Reise saaledes, at de ankomme ved denne Tiid i Mekka. Denne Kiaabe bliver aarlig udvendig ganske bedekket, med ny Stoffer, som Storherren og andre mahomahomedanske Førster skikke derhen. De gamle blive givne Stortyrken tilbage, naar den lille Bairams Fest inddresser paa en Fredag; men i de Aaringer, at dette ikke skeer, lader Sultan Sheris tage Guldet ud, og Tøiet skiæres i tu, og selges som Reliqvia for nogle Seqviner. Denne Sultan Scherif er befalingsmand i Mekka; er meget mægtig og riig, og veed ved tusinde Opfindelser, under alle Slags Paaskud af Andægtighed, at lokke en Hoben Penge fra Pillegrimene. Disse gaae til Mekka enten af Andagt, for Handelens Skyld, der at indkiøbe Vare, eller ogsaa for at undgaae den Straf, som de for en eller anden stor Forseelsee, kan have fortient; thi denne Reise giør enhver reen og frie fra sine Synder. Omendskiønt Hensigterne, ere forskiellige, saa bliver dog denne Fart forrettet af alle med den største, omendskiønt ofte forstilte Andægtighed; thi man giør paa den heele Vei, intet andet end at synge, bede og uddele Almisser. Tvende Dage førend Ankomsten i Mekka, klæder enhver sig ved et Sted kaldet Radad, nøgen af, skiulende kuns Skammen og Halsen med et Klæde. Dette skeer af Ærbødighed; og for ikke at besudle den hellige Jord, gaae de i de sidste otte Dage med Søller. Jmedens denne Tid, varer tør de ikke lade deres Haar klippe, ikke dræbe noget Utøi paa deres Legeme, kiøbe eller sælge, ikke trættes med Deres Tienere eller Slaver, og kort intet slemt Ord sige. Efter disse forløbne otte Dage, maa de slagte en Bede, og give de Fattige samme. Naar de nu ankomme til Mekka, forblive de der tre Dage, som som de anvende til at besøge de hellige Steder, og paa en af disse tre Dage, maa enhver gaae en vis lang Vei syv gange omkring Kiaaben, under bestandig Bøn og Anførsel af en Jman. Efter disse tre Dages Forløb, reise de til Minnet, hvor de ankomme henimod den lille Bairam eller Paaskefesten. Paaskedag slagter enhver efter sin Formue nogle Beder, som gives til de Fattige. Paa denne Dag klippe de igjen første Gang deres Haar, klæde sig atter ordentlig paa, og gaae til Bierget Arafat, der ligger omtrent en lille Dags Reise derfra. Enhver maa tage to og fyrretyve Steene med sig. Her blive de tre Dage; og den første, kaste de efter forrettet Bøn, syv Steene imod Foden af Bierget, den anden Dag fjorten, og den tredie en og tyve. Disse Steene siger, de, at de kaste Satan efter Hovedet, der paa dette Sted har havt Abraham i Fristelse, da han ville offre sin Søn Jsmael. Thi de troe stadigen, at Offringen har skullet skee paa dette Sted, og at det ikke var Jsaac, men Jsmael, der skulle være Offeret. Foruden dette, fortælle de endnu mange løierlige Fabler, om sammes Bierg; for Exempel: at Adam og Eva have der søgt efter hinanden, to hundrede og tyve Aar, efterat de vare forlagne af Paradiis. Herfra gaaer Reisen til Medina, til Mahomeds Grav, der efter deres Foregivende skal befinde sig i et Kammer, hvis Vægge ere ganske beklædte med Magneter, som holde Jern Kisten, hvori han ligger, svævende frit i Luften. Men den mindste Deel af Tyrkerne gaaer til Medi. Medina: Den helligste Handling bestaaer i Kiaabens Besøgelse. Omtrent for Uger efter den aarlige Karavanes Afreise fra Kairo, og ved den Tiid, man formoder, at den er ankommet til Mekka, giver en Agafra Kairo sig paa Veien, for at bringe de tilbagevendende Pillegrimme de Forfriskeiser, som deres Forvandtere og Venner skikkede dem i møde. Han tres fer dem omtrent paa Halveien, og ledsager dem tilbage til Kairo, hvor de af deres Bekiendtere blive modtagne med Jubel og Fryderig. Man kan let forestille sig, at en saa stor Mængde Folk, der hvert Aar gjør Pillegrims Fart, maa kuns vandre langsomt, og at Reisen maa, formedelst de paa saa lang en Vei undgaae lige Forhindringer, blive meget sinket. Den er desuden ogsaa meget besværlig, da man underveis finder lidt eller dog slet Vand, og i disse tørre og øde Egne, har ikke andre Forfriskninger, end de man fører selv med sig; og endelig fordi man er udsat for de heede og qvælende Vinde. Det er derfor ingen Under, at mange Mennesker og Kammeler omkomme paa Reisen. Staden Mekka ligger i det lykkelige Arabien, syv og tredive Dags Reiser fra Kairo, og een fra det røde Hav. Den har en Havn, hedder Gidde, der udgiør en lille Bye med to Slotte; i det ene af hvilke Tyrkerne vise en Grav, som de udgive for Eves. Kiaaben eller Gudshuuset, der staaer midt i Staden, er efter deres Meening bygget af Abraham, og den sorte Steen ved Døren af Huset skal have tient ham Stellads derved. Døren er af bare Sølv, og har to Fløie. Medina ligger til Dages Reiser fra Mekka, og omtrent tre fra det røde Hav. Den er kuns halv saa stor som den sidste, men har en stor Forstad. Midt i Byen er den maaskee, hvori Mahomed ligger begraven. Graven er en rund Bygning, bedekket med en Kuppel, og heelt omkring forsynet med et Gallerie, i hvis Muur findes adskillige Vinduer med Sølvstænger i. Jndvendig er denne Bygning udsmykket med de prægtigste Steene, og mange andre Kostbarheder, hvoriblandt to Demanter af overordentlig høi Verdie ere at see. De som have beskuet denne Grav forsikkre, at Kiisten staaer paa Jorden; men at de fleeste Tyrker have saa underlige Begreber derom, kommer af at de ferreste Pillegrimme faaer den at see, da Antallet paa Menneskerne, der i denne Tiid ankommer fra alle Kandter, er alt for stort dertil. Døren til Galleriet er af Sølv, ligesaavel som den fra Galleriet til det inderste af Bygningen. Nyeheder.