Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-01-02
Et lystigt originalt Lystspil, dog ikke uden Blodsudgydelse. Personerne, som fungere i No. ere Peter Sikker, Litteratus; Lise Hell, hans Forlovede; Stilling, og 3de Svirebrødre. Hvi saa alvorlig, kjære, bedste Lise? Skal intet Smiil i Dag paa Kinden sees, Jeg spørge maa; thi ofte Pigerne Er lunefulde, faae Vapeurs og Griller, Som den Uskyldige undgielde maa Nei, gode Peter, men jeg sad just her Da Øiet faldt paa Ringen som Du satte Mig paa min Finger; det er ti Aar siden, Jeg var da fjorten Aar; hinanden da Vi Løvte gav om evig Kjerlighed. Lise. Har jeg fortørnet Dig? – saaledes vel Peter. Frederich Stilling, en Søn af Agent Og nu, maaskee, at Løvtet angrer Dig? Peter. Lise. Nei, men mig randt i Tanker en Formaning Min Moder gav mig paa sin Sotteseng: Lad dette Blændværk dog ei friste Dig; Dig udstafere kan med Ørenringe Er Beileren end yndig som AdonHun sagde "Lise, hvis en Frier fremstaaer Med hvem Du troer, at kunne lykkelig Og Haand i Haand, igjennemvandre Livet, Du dog ej være med Dit Ja for skyndsom. Og findes end i Pungen nogle Grunker Der ere Levninger fra Bestefader, Og ved hvis Bistand han for Øjeblikket Og alskens Flittergods, der blænder Øjet, Og giver Dig høi Rang blandt Selskabssøstre, Nej troe mig, det Erfaring er som taler, Og Moder=Hjertet; hvis Din Frier ikke Har Levebrød, der sikkert er og fast, Og rigeligt kan føde Dig og Børn, Da bliv det Fjas med hele Frieriet, Og Hestene ved tomme Krybber bides. Peter. Moralen, ja den være kan ret god Helst naar den komme kan i tørre Huus; Men hvis nu Pigen aldrig støder paa En slig funderet Phoenix, Skal hun da Hvis Manden, den hun elske kan, just ei For Øjeblikket, sidder - som man siger Varmt inden Dørre, plat ud sige Nei, Mit Jomfrubuur skal gjemme mig til jeg Kanfindeden, der byder mig sin Haand, J Dag, og som i Morgen lader kalde Pastoren, for den vante Formulare Atramse op til Sammenkoblingen, Og som til mig kan abonnere Loge, Og i Karosse ager mig didhen, Og ej Papa, Mama mig lader favne. Lise. Du misforstaaer mig, Peter, ikke bør sig At Pigen kommer frem med slig en Paastand; Men heller ikke bør hun hen i Taaget Med Hymens Silkebaand sig lade binde, Hvis hun ej sikker er, at Baandet ej, Fordi det mangler Sammenhold, skal briste. Og derfor jeg beklager Dig, min Ven, At end Du seer Dig embedsløs, skjøndt Du Ansættelse har ofte søgt, men stedse Forgjeves, og end synes Du at være Fra Maalet fjernet. Peter. Saa maaskee Dig synes. Dog vore Syner stundom glippe kan, Og Redning findes der, hvor mindst den ventes, Du veed den rige Stilling givet har Sin Factor Afskeed, Pladsen skal besættes, Og Sønnen er min Ven, og jeg - og jeg Som Ægtemand snart favne skal min Lise. Lise. Jeg vorder da Madame Factorinde. Peter. Nei Fanden heller, Frue skal Du kaldes; Thi nuomstunder blot i Kielderhalse. Og Skjænkestuer finder man Madamer, Og Jomfruer end mere sjeldne ere, Thi selv Justitsraads Døttre kaldes Frøkener. Neil vi paa første Sal vor Bolig faaer, Og jeg i Silketøi Dig klæde kan, Af rene Specier i Løn mig loves Fem Hundrede. Lise. Ja, det er ganske got. Naar nu blot Stilling ei - Du veed han er En griven Mand - fortryder Valget, hvis Han ogsaa Dig i Naade Afsked gav Da sad vinet deri. Peter. Det være lad Min Sorg; Jeg dog ei plat forlegen blev, Thi da, jeg slux forvandler mig - gjet nu Hvortil – til Jnstitut-Bestyrer, Det Haandværk ogsaa giver dagligt Brød. Lise. Men ei Du her forglemme maa, det Uheld Der ved Examen ramte Dig, da Du Fra Characteren røg - Jeg gjerne troer, At Skylden hos Examinator ligger Og Folk – det veed Du - nu saa kræsne ere, Man vil at Mesteren skal Mester være. Peter. Og her jeg vide skal at finde Raad. De gaae.) 2den Scene.