Aarhuus Stifts-Tidende, 1835-06-18
Kjøbenhavn i Mai Maaned. Den vigtigste Begivenhed som sidstafvigte Mai Maaned har medført, er det kongl. Patent, hvorved de danske Øers og Holsteens Provindsialstænder ere sammenkaldte til den 1ste October, og hvorved begge Landes Procurører, Ørsted og Hopp, bleve udnævnte til kgl. Commissairer. Den Glæde, som dette har vakt, er vistnok vel begrundet, thi ikke blot have vi nu fuld Vished forat Stænderne i en ikke meget fjern Fremtid virkelig ville træde i Virksomhed, men vort Haab er tillige gaaet i Opfyldelse, at netop de Stænder i Kongerige. ville først komme sammen, som maa antages at have meest Kundskab til parlamentariske Forhandlinger, at have havt bedst Leilighed til en alvorlig, samvittighedsfuld Forberedelse, og hvem Nærheden ved Regjeringens og alle Collegiers Hovedsæde bedst sætter i Stand til at forskaffe sig den Oplysning om Statsforholdene, der hos os kan erholdes. Vigtigheden heraf vil alt vise sig ved Organisationen af selve Stændernes Forhandlinger. ved hvis Ordning naturligviis meget er overladt til selve Stænderne, og hvor det altsaa vil være gavnligt, om ret mange af de Deputerede ved alt tilforn at have deeltaget i større, deliberative Forsamlinger, eller i det mindste seet saadanne i andre Lande, kunne medbringe en Deel af den parlamentariske Takt, som ellers først ved lang Praxis og følgelig efter mange Misgreb kunde erhverves. Men dette er et Fortrin, som Øernes og navnligen Khons Deputerede rimelig viis besidde i høiere Grad end vore jydske Deputerede, saa at Forsamlingen i Viborg, i hvad der i Roeskilde er vedtaget, vil forefinde et gavnligt, sikkert velkomment præcedent. Men Fordelen af denne Anordning vil i Særdeleshed vise sig ved den Brug, Stænderne ville gjøre af deres Petitionsret, hvorpaa næsten Alt beroer. Folket bør derfor med Taknemlighed paaskjønne, at Regjeringen, ved først at sammenkalde de Stænder, som efter al Rimelighed meest ville gaae ind paa store og væsentlige Reformer, har lagt for Dagen, at den ingenlunde er fjendtlig sindet mod saadanne. Men at den er redebon til med Velvillie at modtage, og saavidt gjørligt, at iværksætte de Forslag, som ville udgaae fra Stænderne, derpaa har den givet os det bedste Pant ved at udnævne den Mand til Commissair, som Folkets eenstemmige Ønske alt havde designeret dertil. Ligesom Ørsteds Valg unægteligen var det kjæreste for Folket, saaledes var det ogsaa det klogeste, Regjeringen kunde træffe, naar vi eensidigen vilde betragte dens Jnteresse i Modsætning til Folkets; men denne Overeensstemmelse er selv et nyt Beviis paa, at der ingen Modsætning findes mellem begges velforstaaede Jnteresse. Thi dette Valg vil ved Ørsteds store Talenter, rige Erfaring og umaadelige Popularitet, give Regjeringen en aandig Overlegenhed, som vil lade den indtage en værdig, næsten imponerende Stilling ligeoverfor Stænderne. Men dette Ørsteds aandige Supprematie over Stænderne, som forresten vel har det tilfælleds med al jordisk Storhed, at det ikke er gandske fri for al Jllusion, forekommer os ingenlunde farligt for disses Selvvirksomhed og Uafhængighed, thi hans erkjendte Retfærdighed og Humanitet vil lade enhver forstandig Mening og enhver fornuftig Jnteresse vederfares sin fulde Ret. Ligesom han hos Stænderne vil finde en tillidsfuld Jmødekommen, saaledes vil han ogsaa paa Regjeringens Vegne indrømme dem al den Frihed, som tilkommer dem. Man vil kunne gjøre sikker Regning, paa, hos den kgl. Commissair at finde den største Velvillie og Kjærlighed for den Jnstitution, i hvis Tilblivelse han har saa stor og væsentlig Deel, og i hvilken han repræsenterer den Konge, som af fri Villie, at Kjærlighed til sit Folk og af Agtelse for Tidens Fordringer selv har grundlagt samme. Af Ørsteds rige Kundskab kunne vi desuden vente en Mængde nøiage tige Oplysninger, og af hans Skarpsindighed en Fylde af sunde bemærkninger, som ville hæve mangen Vildfarelse, sprede mangen Fordom, og saaledes væsentligen medvirke til et fornuftigt og gavnligt Resultat af de Bestræbelser, hvorpaa vi Alle bygge saa store Forhaabninger. Og for endeligen at berøre det, som vi ansee for Hovedsagen: den kgl. Commissair vil ansee sig, ikke som Regjeringens beskikkede Sagfører, men som en selvstændig Mellemmand imellem den og Stænderne, og ligesom han hos disse vil forsvare Regjeringens Propositioner, saaledes vil han sikkerligen hos denne være Stændernes Talsmand, og med rolig Fortrøstning kunne disse derfor i hans Haand nedlægge de Petitioner, de maatte ønske at bringe for Kongens Trone. Med eet Ord saasandt Ørsted er en liberal og retsindig Mand, og saasandt vi haabe, at en liberal og retsindig Aand vil besjæle vore Stænder, vil der imellem dem kun finde Sympathie og Tillid Sted, og denne gjensidige Velvillie og fælleds Stræden er os Borgen for Danmarks Fremtidsvel. Vi ere derfor saa langt fra at deele den Frygt, som i Begyndelsen flere af Ørsteds Venner yttrede, at Roeskilde kunde blive hans skjønne Popularitets Grav, at vi tvertimod ikke haabe men tillidsfuldt vente, at han der vil sætte Kronen paa sit Livs æde og gavnlige Virk(Fædrel.) somhed.