Berlingske Tidende, 1810-12-24
Landhuusholdnings-Selskabet. Onsdagen den 2den Januarii holder Selskabet et Flerdingaarsmøde, i hvilket foretages det endelige Valg paa en Præsident, samt Valg paa Medlemmer til Selskabets Commissioner. J. W. Hornemann, Selskabets Secretair. Nytten til den 6te dennes lagde en gyselig Jldebrand en stor og velbet Eiendomsgaard, beliggende i Smidstrup Bye, under Blidstrup, Sog. i mindre end 4 Timer, aldeles i Aske. Gaarden skal være assureret i Brandkassen kun for 1100 Rdlr. Et ren Hr. Greenhough, som nylig havde kiøbt den, reddedes neppeligen med Kone og 3 smaa Børn igjennem de bølgende og graadige Flammer. Mit Hierte blader endnu ved at sætte mig i Tanken tilbage i hiin Jammer Scene. intet af Gaardens indavlede Sæd, Besætning og gode Jndboe reddedes, undtagen i Heste, 15 Køer, 6 Sviin, hvor af dog 2 ere meget forbrændte, og nogle saa Sengeklæder. Hr. Greenhough frister herved den haarde Skiedne, fierde Gang at miste sin Eiendom, som Søen og slette Handels-Connetioner 3de Gange for ganske havde taget. Jntet smerter ham mere end dette Tab, da Jlden efter grundet Formodning er paasat af en grunMorderhaand. Selv med heele Familie saaledes nogen aftlædt mangler han, paa denne strænge Aarets Tid, Livets første Fornødenheder. Der heden paa disse, saavelsom paa Bygnings Materialier, aabner en sørge lig Fremtid for denne vakkre Familie. En meget fattig Snedker, ved Navn Hendrich Henningsen, som har talrig Familie, blev og ved dette Uldløs berøvet alt sit Verktøi, som han Aftenen før havde efterladt i Gaarden, og blev derved sat ud at Stand til at fortiene det dyre Bød til sig og fine. Da han ikke formaaer at forskaffe sig Arbeidstedskaber, anker han omkring forrigfuld med tømme Næver, haabende : at Gud ogovække medlidende Menneskevenner til hans Understøttelse. Ædle Medforgere, som have Hierte til at føle og Evne til at giøre Vel, aftørrer se Lidendes endnu rindende Taarer ved mild Gave, som taknemmeligt modtages af Hr. Viinhandler Josen i Helsingøer, saavelsom af Underteglede. Gaverne Beløb, tilligemed de ædle Velgiøreres Navne, skal, til en Tid, blive offentliggjort af M. C. Wedderkinch, Bidstrup, den 10de Decbr. 1810. Sognepræst til Blidstrup Menighed, pr. Frederichsborg. Til Sophia Hedevig. Naar Sørgens Qvaler Barmen naar og Taarens Kilder grumt fortære, og Haaber selv kan neppe lære Det næsten kolde Hjerte slaae; De hører Godhed Støvets Jammer, og Hjertet svulmer i Dets Bryst og Taaren rinder Giet flammes og Sorg forvandler sig til Lyst. Et Blomster stod i Dalens Skiød, En Rose mellem Klipper bøie, J gylden Dragt, naar Østens Gie Sir Purpursmil paa Klippen brød. Dupperler paa den Rose stode, Den græd, min Hedvig, græd af Lyst - Saa smelter Naaden, som betroede En Salighed til Støvets Bryst. En Skye af Nat og Trudsel fuld Hang sig om Klippens Marmorskulder, og Lyn i Lyn og Tordenbulder. Og Stormind raste fra dens Muld; Da sank det Blomster ned mod Jorden, og dødblegt Det paa Stilken hang - Den Rose var en Lillie vorden, Som ventede sin Undergang. Da truede en vældig Arm- Skjalv da den Klippes Marmorskulder - og Storm og Lyn og Tordenbulder. Foer bort i Skyens forre Barm. Og atter Ostens klare Gjesit Lueblik paa Klippen brød, og gylden Dug faldt fra det Høie, og Purpur i den Lillie godt Du varst det Blomster, Hedevig, Den Rose i de Klippe=Egne, Som Kummer lærte først at blegne, En halvded Lillie saare lig O spørg, min Hedevig, spørg din Taare og Guldet, som i Barmen slaaer: "Om Haanden, som har vidst at saare, Har vidst at læge dine Saar" Til Hau, vor Skjæbne hviler ved, Din glade Siel sit Offer bære: En Barm, som steds et Hegn maa være Om Fromhed og Uskyldighed; Og blegne atter dine Kinder, Og tørres Taarens Kilder ud, Da husk: at Sielen Styrke finder Ved Taalmod, Haab og Bøn til Gud Christian Bredahl. Min elskende Kone blev glad Moder ved en lykkelig Forløsning med De en Søn den 6te Decbr. Denne røvede Døden os efter 44 Timer. Jndvortes dyb Sorg virkede saa hæftig paa det glade Moder, hierte, at hun fulgte sin Spæde 8te Dage efter den 13de Decbr. Jeg og elskede Datter bekiendtgiør herved offentlig vor inderlige Sorg for Slægt og Venner, og i det vi frabede os deeltagende Bevidnelse, vide vi at vor Tabtes Værd var kjendt i hendes Liv, og vort Savn beklages ved hendes Død. Engelsholm, den 14de December 1810. Chr. Petersen. Nielsine Jermin.