Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1812-01-07
Udtog af et Brev fra en i Paris sig opholdende ung dansk Konstner til en af hans Venner i Kjøbenhavn. - Paris d. 28 Nov. 1811. Jeg benytter mig, som Du seer, af Leiligheden for at fortælle Dig lidt om det nye Athen, hvori jeg opholder mig; Athen siger jeg, thi saaledes kan man vel kalde dette Sted, naar man tænker sig den uendelige Mængde af Konstsager saavel antikke, som middelaldrende og moderne, der findes her samlede, som de mange Konstnerhænder i alle muelige Fag, der daglig kappes her om at forbedre det Gamle og opfinde Nyt. Tænk Dig, hvilken herlig Nydelse - en Nydelse, som jeg først ret vil savne, naar jeg ikke længer kan nyde den 1 for enhver Konstner eller Elsker af Konst at vandre omkring i Museum Napoleon, Dette befinder sig i Louvren og den lange Bygning langs med Revieren, som forbinder Louvren med Thuillerierne. Galleriet er deelt i de 3 fornemste Skoler, alle Malerierne ere indfattede i prægtige forgyldte Rammer, og det Hele er skjønt ordnet og ganske vel oplyst. J nogle Afdelinger falder Lyset igjennem Taget, hvilket gjør en herlig Virkning. Efter Fortegnelsen tæller man 1233 Stkr., hvoraf de fleste ere meget store. Jeg kan ikke noksom beundre Raphaels høie og himmelske Følelse for hellige Familier; det er yderst interesant, at see hans Ungdoms=Arbeider og følge ham gjennem hans Manddoms-Værker til Transfigurationen, hans sidste Mesterværk. Man tæller her ialt 28 Stykker af hans Arbeide. Hans hellige Cicilie, den hellige Familie, som jeg har koperet, og Transfigurationen, ere hans fornemste Arbeider. Paul Veroneses berømte Bryllup i Canaan er ogsaa et fortræffeligt Værk. Et Stykke, som vel ikke kan sættes i Rang med et historisk Malerie; men som efter min Mening er det fuldkomneste Stykke, Malerkonsten nogensinde har frembragt, er Paul Potters Tyr i naturlig Størrelse. Jeg kan aldrig gaae forbi dette sande Mesterstykke, uden at betragte samme med Forundring, og havde Paul Potter i den Grad havt samme Hang til at male Mennesker som til at male Dyr, især Køer, havde han sikkert været den største Maler i Verden. - Det opvækker en hellig Gysen naar man træder ind i Antik-Salen, hvor man ligesom omsvæves af de allerstørste Mænds Aander; thi efter saa mange Aarhundrede leve de endnu kraftigen og mandigen i Stenene. Disse ædle og herlige Former ere ikke mere at opnaae endsige forbedre. O, hvilken lykkelig Epoke, hvilken Cultur og Sands for det Skjønne maae ikke have hersket da disse fik deres Tilværelse. - Det eneste, som stundom afbryder de alvorlige Betragtninger, man saa gjerne anstiller i disse Konstens sande Helligdomme, er den Mængde Forgyldning og de mange Sirater, hvormed disse Sale er opfyldte. Det strider imod det Begreb, jeg giør mig om en Antiks fordeelagtige Belysning, at man har stillet de to fornemste Stykker Laokoon og Apollo i Nischer, hvor de blot ere tilsyne forfra og dertil, som mig synes, ikke alt for vel oplyste. Sidst afvigte Sommer er der aabnet en 8de Sal fuld af Antikker. Salen er overmaade smukt udarbeidet med Figurer, Arabesker og Sirater i den herværende fine og bløde Sandsteen. - Museet, saavelsom de andre offentlige Samlinger, staae aabne 2 Gange om Ugen for Publikum, desuden kan enhver Reisende ved at fremvise sit Passeport, komme der, naar han vil, og det koster kun et godt Ord at faae Tilladelse til at kopere. - Den Jndretning, Hr. David har i sit Atelier og den Underviisnings maade af hvilken han betjener sig, forekommer mig særdeles god. Hos ham afvexle hver Uge de allerskjønneste og meest udsøgte Modeller, som daglig staae fra om Morgenen Kl. 8 til 1. Saasnart man nogenledes kan tegne en Figur, raader David, strax til at male; men han antager dog selv ingen uden dem, der alt har begyndt at tegne, male og componere. Hver Dag kommer han selv for at see og undervise. Det er overmaade lærerigt og skjønt at høre Davids grundige Raisonnements over Konsten og der, hvor han gjør opmærksom paa Naturens Skjønhed corrigerer han aldrig med Penselen eller Kridet, men sammenligner blot og viser paa Modellen. Han tilraader bestandig at see og studere Antikkerne og trolig beskue de gamle Mestere, for med Øine, som Deres, at betragte og efterligne Naturen, og forsigtig nok er han til, aldrig at anbefale sine egne Ting. Han er en afsagt Fiende af al muelig Maneer. Man maae finde sig i at han temmelig lydelig i alle de Øvriges Nærværelse siger sin oprigtige Mening og næsten strængest er han imod dem, han lover sig meest af. Det fornøier ham meget, naar man ret ofte viser ham sine Compositioner, og hans Dom over dem er da grundig, tydelig og reen. Ved denne hans ædle Fremgangsmaade faaer den ene ikke Leilighed, til at spotte over den anden, da han ingen Kjæledægger har - hvilket desværre alt for ofte ellers er Tilfældet – men enhver kan gjøre lige Regning paa hans Roes og hans Dadel. Dette kom mi rigtig nok i Førstningen lidt fremmed for, men ved at betragte Tingen alvorlig, finder jeg dog, at jeg har vundet meget herved og seer virkelig nu renere og klarere end forhen og troer fast at der ikke gives nogen bedre Maade at undervise paa, end den Hr. David betiener sig af.