Ribe Stifts Adresseaviser, 1843-07-28
Begravede. Paa Domkirkens Kirkegaard d. 29. Juni, Dyrlæge Grøns Søn, Claus Frederik Grøn, 4 Mud. D. 30. Jfr. Susanne Else Stephine Nyeland, 55 Aar. D. 4. Juli, Enkefru, Oberstlieutenantinde Marie Sophie Frederikke v. Heinen født de Blücher, 83 Aar. D. 18. Muursvend Peder Jørgensen, 42 Aar. D. 19. Gind. P.J. Møllers Søn, Jørgen Peder Pedersen af Østervedsted, 10 Mud. D. 21. Justitutbestyrerinde, Jfr. Petrea Hansine Cathrine Müller, 31 Aar. - Paa Cathrine Kirkegaard d. 11. Julii, Vognmand Claus Jensens Hust., Karen Jensdatter, 62 Aar. (Forlangt indrykket.) Det er i Sandhed forunderligt, hvor uretfærdig man er i denne lille By, fra alle Kanter gjør man sig den største Umage for at rive ned paa det stakkels Ribe, saa gjør man formeget med Vandet i Sprøiterne, og saa forlidt mod Vandet paa Kirkegaarden; saa er det galt med Kirken, med Porten, med Slotsbanken – altid gives der Folk, som raisonnere, altid er Resultatet, man bærer sig galt ad som sædvanlig; eller: i Ribe er man langt tilbage i Forhold til andre Stæder &c. At saadanne Yttringer ere ugrundede tvivler vel Jngen paa vi have saamen ligesaa kloge Folk her, som ethvert andet Sted. Jeg forlanger imidlertid ikke, at man skal tro mig paa mit blotte Ord; men for at hæve al Tvivl vil jeg søge at bevise, at man i Ribe just ikke altid er saa langt tilbage, at man ogsaa her kan komme med og undertiden endogsaa forud for andre store Stæder. Du smiller maaskee og tænker, at det vil være en vanskelig Sag at bevise; men som en god Sagfører vil jeg tage et slaaende Beviis, et som endnu er i friskt Minde. Læseren vil behage at erindre, at vor Communalbestyrelse forrige Sommer begyndte at holde offentlige Møder; de vare den Gang blevne Mode i Jyllands Kjøbstæder; man opfattede strax Jdeen her og bragte den i Anvendelse. Tre Gange mødte Repræsentanterne offentligen i Forening med Magistraten, der da fandt, at Offentligheden ikke var hensigtsmæssig; Repræsentanterne vare imidlertid af modsat Mening; man gjorde sig nu en Tid lang Umage for at komme paa det Rene i dette Punkt, det varede længe – omsider, om jeg husker ret, i Februar Maaned, en Aftenstund var man saa heldig at træffe det Rette, man blev enig, og Formanden erklærede, at de Sager, som nu skulde forhandles Nedsættelsen af Skatter, vare af den Beskaffenhed, at de bedre kunde afgjøres inden lukte Dørre. Med Hensyn til Tilhørerne blev der yttret, at de skulde anmodes om at gaae, hvis ikke var man nødt til at foretage noget Andet – det vil sige at forhandle andre Sager. – At de 11 Tilstedeværende efter disse Ord strax gik bort og ikke vendte tilbage, vedkommer i Grunden ikke mit Beviis. – Til dette Resultat førte Forsøget med at indføre Offentlighed i Communalforhandlingerne hos os; det er intet overilet Resultat, thi der blev erperimenteret et halvt Aar, og hvad der efter en saadan Prøve befindes at være upraktisk, bør overgives til den dybeste Taushed; af den Grund hører man formodentlig heller aldrig vore Repræsentanter nævne Offentlighed. – Men nu til Sagen selv. Til stor Forundring skrives i Kbhposten, at Grosserer Meiner i Kbhavns Repræsentantforsamling har andraget paa Offentlighed i Forhandlingerne. Hvorledes kjender man da ikke til de i Ribe anstillede Forsøg, har man ikke hørt, at Offentligheden her ikke kunde bestaae Prøven; at man her har maattet lade den fare igjen og peent lukket Dørrene? – Ere vi ikke videre end Kjøbenhavnerne?