Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-11-17
Nyeste Skilderie af Lisenhavn. Attende Aargang. No. 92. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Løverdagen den 17 November 1821. Til de billigeretænkende Tydske og Danske. Naar en Strid synker ganske ned i det Uædle, da er det høi Tid at drage sig tilbage derfra. Jeg ønsker derfor at disse Linier maa kunne blive fra min Side de sidste til Hr. Strodtmann, som Ordfører for et Partie, hvis Modstander jeg alligevel ikke kan andet end vedblive at være. Hjertelig ondt skulde det gjøre mig, dersom nogen ædel Tydsker iblandt os falskeligen skulde troe sig krænket af mig; og jeg erklærer derfor atter; jeg erer saavel de uindbudne, som indbudne Tydske i mit Fædreneland i den Grad, de leve og opføre sig der som værdige Gjæster; men jeg foragter inderlig og indigneres imod det lidet Partie, om jeg saa maa sige, Ramtydskere, dem jeg dog egentligen ikke har angrebet, men kun, i fornærmet Fædrelandsfølelse, grebet til Værge imod. Om disse har jeg sagt, og siger endnu, at Characteren af deres Opførsel iblandt os, er som man tænker sig en Fiendes i et erobret Land, fuld af Haanhed, Voldsomhed og fræk Egennyttighed: at deres Afmagt vel nøder dem til at holde sig i det Smaa, men at deres Sindelag og Tænkemaade selv i dette Smaa er umiskjendelig. Til at begrunde denne Paastand, har jeg især anført den Omgang med danskfødte til danske Borgere bestemte Børn, om hvilken jeg ikke var uvidende, og jeg har udtrykt mig spørgsmaalsviis om de tydsk Skolers Ungdom, fordi jeg, da jeg ikke er personlig Deeltager i nogen, men dog i det Hele kjender dem af Velunderrettedes Fortællinger, saare let kunde tage Feil i at anføre et enkelt Factum. Uden nemlig at tale om, at adskillige af disse Herrer, som skylde Danmark deres Lykke, lade haant om at lære Landets Sprog, veed jeg, at der tales lydeligen haanligt om dansk Sprog til Danmarks Børn, ligesom ogsaa om vore Sæder, Skikke, Jndretninger og Underviisning: kort at danisch og dumm ere synonyme Udtryk i deres Sprog. Jeg har hørt: at de faa Timer dansk ugentlig, som læses i Skolen, først ere optagne efter høiere befaling: at Børnene straffes, naar de overraskes i den Forbrydelse, at tale dansk med hverandre, og det ikke blot i Skolen, men selv paa Kjøbenhavns Gader. Jeg har angivet, som den eneste Hensigt, jeg kunde tænke mig, at de havde hermed, at ville gjøre Danske til Fremmede i deres eget Land og Hovedstad, saa at disse tilsidst tænkte bestandig paa tydsk, om de endog talte paa dansk. Mig synes, det er, hvad jeg har kaldet det: at ville berøve os vor Nationalitet, at forhaane vor Moder Danmark i hendes eget Huus, ja i hendes helligste Kammer; og umueligen kan den, der handler saaledes, være en ædel Gjæst, ligesom den ikke heller værdig at være Danmarks Barn, som taalte Saadant, om han end ikke vidste, hvor nøie Nationalitet er forbunden med Sproget. Jeg har kaldt Straffene, som bruges mod de danske Børn i hine Skoler, raffinerte, eller om man hellere vil, deels tyrkiske, deels naar agtige. Til første Slags regner jeg, at slaae Børns spæde Lemmer med Kanten af store Linea ler, ja saa store og svære, at de kunne ramme 3 paa eengang, hvormed en Lemlæstelse saare let kunde følge, i det mindste altid risikeres, at hugge Børn paa de ømtfølende Fingerspidser med Linealen, hvoraf en rystende Haand, efter Lægers Dom, let kunde blive en Følge. Jeg kjender et Barn, som sagde, at han havde faaet et Øresigen, der kastede ham besvimet til Jorden; hvor let kunde denne uforsvarlige Behandling have kostet ham hans Hørelse? En meget naturlig, men høist ufornuftig Straf er det vist, at nægte Børn Middagsmad, og holde dem i Skolen fra Kl. 9. om Morgenen til Kl. 6 om Aftenen, uden Frihed, uden den nødvendige Næring, og dog at forlange Opmærksomhed af dem, og straffe dem den følgende Dag igjen, dersom de ikke have Lectionerne lige godt færdige. Jeg har spurgt og spørger endnu, er det ikke sandt, Til de naragtige Straffe henregner jeg, at maatte skjære Svovlstikker en heel Dag, for at have tællet paa en Pind; at maatte ligge paa Knæ hele Timer igjennem o. m. fl., og dette for de almindeligste Drengestreger, der vel bør drage Jrettesættelse, stundom Straf efter sig, men aldrig paa en saa uværdig, Sundheden skadelig Maade. - Jeg har endnu erfaret, at i den latinske Klasse, hvor naturligviis alt skal være anderledes end hos die dummen Danen, er Methoden efter min Formening meget slet, i det man fordrer alle Lectioner skrivtlig forfattede af de arme Drenge, som maa skrive sig fordærvede paa 234 Ark daglig. Hensigten skulde vel være, at opnaae Nøiagtighed, men den blotte Forstand, endog uden Erfaring, kan indsee, at Skjødesløshed og Unøiagtighed maa være de nødvendige Følger af det uforholdsmæssige Arbeide, hvilket ogsaa paafaldende skal have viist sig ved den i October afholdte offentlige Examen, hvorved jeg dog ikke selv var tilstede. Ogsaa skulle de berøve Hukommelsen dens bedste Støtte Lærebøgerne.