Norske Intelligenssedler, 1790-11-10
Tredien. de. Onsdagen den 10. November 1790. Terr Justice-Raad FAN til Hafslund-Gaard, har 14 Sept. 1790 paa den saa kaldede Konge Houg ved Sarp, opreist een Stytte, hvorpaa staaer følgende Inscription; Til Minde af at MARIA SCHI FRIDERICa Som Princesse af Hessen-Cassel her med sine høve Forældre, besaae Sarpen den 21 Augusti 1775 blev denne Stytte reist den 14de September 1790 da HUn Som KRON-FRINDS FRIDERICS Gemaholdt høytidelig Indtog i Kiöbenhavn. Terr Justice-Raad FAHNa til Hafslund-Gaard, har 14 Sept. 1790 paa den saa kaldede 1 ved barp, opreist van Scott, be er følgende Inscription: Til Minde af at MARIA SCHI FRIDERICa og tiene at eien aller her Mu ing nøie Forældre befaae troe den 21 Augusti 1775 blev denne Stytte reist den 14de September 1790 da HUn Som KRON-FRINDS FRIDERICS Gemaholdt høytidelig Indtog i Kiöbenhavn. ra den Tiid ASTRID för paa Sarvens Bredde stod Satt ingen Kongebrud paa denne Höi sin Fod For Du, hvis Yndighed vor Kiekke Fridric lærte At Ret til Tronens Rang var intet mod dit Hierte O gjör Ham lykkelig, som skiön saa evegod. Föl stolt det höie Kald: at Dig Magrethes Sæde Blev gjemt i sieldne Lod. Sid der til Nordens Glæde Du Fridrics Dagmar, bliv hans Folkes Dannebod. ra den Tiid ASTRID för paa Sarvens Bredde stod datt ingen Kongebrud paa de : 10 sin Fod, vor er, hvis Andigned vor Kiekke Friorie lærte At Ret til Tronens Rang var intet mod dit Hierte er beligt som skiön saa er god, Föl stolt det höie Kald: at Dig Magrethes Sæde Blev gjemt i sieldne Lod. Sid der til Nordens GlædeDunkerics Dagmar, i hans Folkes Dannebod, ning af Hans Kongelige Høyhed Kronprindsen og udsessens Formæling, Deres Jndtog i Hoved Staden, Hendes Fødsels-Dag, Søndagen for denne. Kan synges efter Melodie af: Du Plet af Jord. Fra Herrens Huus vi hid frembære. Den samme Tak til Himmelen En Og her til Guds og Kongens Ære, Vi Glædens Offer bringe fremDen Prinds, der for til Landets Krone J Kriig og Fred er Frederik Enhver i landlig festlig Tone, Lovsyngende hen ide sig! Maria af Prindsesse-Dyder, Stor, æret, elsket Han os vandt, Og Kiærligheden høyt sig fryder, Da de To Hierter den forbandt; Saa fra det lave her i Norden Vi ønske høyt det Fyrste Par Enhver Lyksalighed paa Jorden, Derpaa skiønt seent, hvad Himlen har. Kuns vi fortiene da vor Lykke Ved ædle Dyder i hver Stand, At Krig og Vellyst ey os rykke Fra Fliid og Dyd i Friheds Land, Mens Edsbergs Klipper, Glommens Strømme, Oplyses af al Verdens Sol. Hver leve, glædes, som kand sømme Vor Prindses og Prindsesses. Skaal! Jkke veed jeg, hvorledes Mand af Vid og Lærdom, Stand og Rang miskænde eller sette sig ud at sigte den Jndflydelse Udaad i Selskabed har paa Menneskets eged vel, hvorledes Mand som denne forkrænke de helligste Selskabs Love mod andre, som Hegn og Værn for hans egen Sikkerhed mod anfald av de Millioner Mennesker han dog seer sig paa alle Sider omringed av, og saaledes foranledige og opegge denne Mengde at giøre ham lige Skæl. Jkke begriber jeg hvorledes sliig Mand forestille sig andre uskiønsomme nok, tiltroe sig selv ene overvegtig slughed nok til at aldeles formummesig og gøre sig ukendelig i Lived. Mig synes røgte, Publikum dog altfor granseende og ubedragelig Dommer til at føres, i det ringste for stedse bag Lyset. Ogsaa synes mig Publikums Dom ikke uden ald Elsekutionskraft. Endog forekommer mig denne Doms Elsekution betydeligere end ald anden Menneske Dom og Eksekution. Ærlighed troer jeg længst varig. Endog som blot Filosor vil jeg for min Deel hellere være end blot synes god o. s. f.J enkelt sield ent Fald at feile, stode an eller overraskes, er Menneskeligt. End ikke den Høist oplyste og Aarvaagneste herfor sikker: Menneskeligheden, felleds Tarv i Menneskeheden og i Selskabet taler her for Synderen. Allene, for til eller for groft at forsee sig, vil rettelse ved Tugt: Almeen Menneske-Tarv raaber her mod Synderen, men i medhold av Millioner andre som bør Beskyttelse. Men Forsetligheder, i Fornemmelighed den slebne Forstands Misbrug, hine fine Listigheder, Krumspring, Blænde-Verk og anden Troldoms-Kunst, i Skand eller af Mand som oplyst, og skulde tiene Mengden i Selskabed, den Uoplyste Almues-Mand til Exempel og Anførsel, og som tærer Fløden eller nyder de fleste Frugter af Selskabs Jndretningen, disse raffinerede Galanterie-Vederstyggeligheder Selskabed og hver enkelt Mand af Selskabed Ordentligviis langt farligere end hiin Pøbel-Udaad af Rov, Tyverie m.v. som i fiin Mands Øie saa væmmelige, nedrige, strafværdige og uforsonlige Dette Slags Menneske Fiendtlighed fordrer Straf og haard Straf, fordrager endnu mindre end Pøbel Grovheder nogen impunitet Eftergivelse, Forsonlighed eller Mildhed, opfordrer endog hver Mand til Hævn. At her være rolig Tilskuer, synes den fordømmeligste Ligegyldighed og Utroeskab mod Menneske Kiønned, sand Uhorsomhed mod Alstyrer der vil Menneskets sande vel, der vilde Forbryder i Tiide retted og for haardere Medfart forskaaned. Jeg taler her til Erling Trutved. Gud veed det smerter mig. Allene denne Mand havde noksom forhen gjort sig Mistænkelig. Til sidst viser han sig endog under Skikkelse af en hesselig, skumlende og Menneskehadsk Satyr, og Mishandler en sin Konsulent, en Mand der har villet tiene ham som Vejleder da hand var Vildfarende og anraabte hans Hielp, og som gav ham de bædste Raad, de vigtigste og oprigtigste Advarsler. Aarsagen til denne Skumlen siger han sig denne: at han offentligen fremlagde Spørgers Dokumenter d. r. at han ved de opgivne Data røbede hans hemmelige Opsigter. Og strax derpaa setter han sig i Bevægelse lig hiin forhadte tredske Rævs i Hønse-Huuset, der hvirvler sig med hurtigste Fart omkring, for saaledes at giøre de enfoldige skerhodede Høns Hovedsvimle. Han stræber at give sin Sag alt det Anstrøg af Blænde-Farver, Vittigheden kan udfindiggiøre, og ald den Styrke Demonomonien har at meddeele. Skade allene fordenne ærlige godtroende Erling Trutved, at Sorte Kunsten dog ikke givet at giøre hvidt sort, at forkvakle Elementer - eller abe - Læren i Lovkyndigheden o. s. v. hans Sag baade i det væsentlige og i Proseduren han har for Publikums Domstoel anbragt, alt for aabenbar urigtig til at kunde forvilde uden de i Lov og Rett Højstvanvittige, som langt fra ikke dette Publikum han her staaer, for vedkommende. Jeg siger endnu en Gang at det virkelig smerter mig i Hiertet for denne vittige sande Lærdommens Mand, at han dog skal have ladet sig saavidt forlede som skeet. Men var jeg i hans Sted, vilde jeg see at forsone Publikum og rætte for mig, tilstaae jeg havde i førstningen troed mig forurettet, men var siden bleven bragt udaf min Vildfarelse, at jeg havde noget Over ilen de behandlet mine Konsulantere, men fortrød det nu af Hiertet o. s. f. Saa kunde han endnu nyde hiin Forbøn: errare humanum est godt ad, og blive den ærlige Mand Erling Trutved han siger sig. - Jeg maae her tillige melde til Erling Trutveds Patron der loed sig, jeg meener i No. 41. disse Blade see, at ingen uden denne Mand har tillagt mig jeg foer med Usandhed. Paa Forlangende skulde jeg gierne ogsaa i Bogtrykkeriet nedlegge Brev derfor, men maaske dette blev Erling Trutved noget ufordrageligt, J øvrigt er jeg bekiendt at jeg skrev det ingen har kunnet nøyagtigere oplylde Spørgers Foreskrift, at jeg havde Grund og føje at haabe, samt at jeg vilde modtage Premien som beloved, i Fald den maatte med rette tilkomme mig. Jeg troer ingen kyndig og brav Mand vil kunde dadle mig herfor. Milche.