Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-10-15
Hvid Sæbe at koge, meddeelt fra Sjælland. Naar man har en Kiedel paa Jlden, tages 5 Skpr. god Aske, 1/2 Skpr. god ulæsket Steenkalk, som knuses fiint og blandes imellem Asken. Kjedelen fyldes halv med Vand, og naar Vandet da koger, kommes Asken og Kalken i, skulde saa Kjedelen ikke være fuld, fylder man den med Vand, dog saaledes, at den har godt Kogerum, hvorefter man lader den koge en god Time. Man slaaer da en liden Spand koldt Vand i, at den kan blive ret klar, og al Jlden tages fra, at den kan staae og synke. Man seer det bedst i en Sølvskee om den er klar nok, da den seer ud som ung Viin, og naar man smager paa den er den overmaade skarp og salt. Den øses da stille op i en mindre indmuret Kiedel, saasnart det begynder at blive det allermindste plumret, øses det op i Kiedeler, eller Gryder, at det kan staae og synke om Natten, da man saa helder det forsigtig af, og til det, som er kommet i den store Kjedel. Haves saaFidte Grever, gammelt skident Fidt, som hele Aaret samles i Huusholdningen, eller Tælle, skrabet af Stagerne, da kommes alt dette i den lunkede Lud om Aftenen. Har man derimod intet af dette, maae man tage 8 til 12 Pund Tælle eller Fidt; jo mere Tælle man tager, desto mere Sæbe faaer man, naar Luden ellers er stærk nok. Om Morgenen, naar Luden til Sæben begynder at koge, kommes 2 Pd. Tælle i. En skal bestandig staae ved Kiedelen og af og til røre i den, da den ellers let koger over. Naar den vil give sig op, da spædes den med den kolde Lud, hvoraf man derfor maae holde noget tilbage. Naar man da seer, at der ikke er mere Fidt oven paa, kommes igjen et Par Pund Tælle i, og saaledes bliver man ved til den bliver jevn som Velling, naar den har kogt 5 til 6 Timer er det gjerne Sæbe, man øser da lidt op og svaler det paa en Talerker, og kommer lidt Salt i, saa kan man strax see om den er færdig, da den i saa Fald er stiv og selagtig. Er der saameget som 1 Tønde Sæbe, kommes Fjerdingkar stort Salt i, og røres om, da den saa er færdig, og øses op i gamle Ballier eller Fjerdinger. Men vil man have den som haard Sæbe, da øses den i Kiedelen, saa meget som i Qvarteer tyk, og staaer til om Morgenen, da man skjær den op i store Stykker og sætter den til at tørre paa gamle Brædder i Solen, da den saa kan blive haard som hvid Kjøbesæbe. Dersom der ikke er saa meget som en Tønde Sæbe, da kommes mindre Salt i end forhen er meldt, da man hellere maae komme for lidt end for meget Salt deri. - Den bedste Aske til Sæbe, er den man faaer af gammelt frøndet Brænde. Asken, som man heraf faaer i Kakkelovnen, maae ikke rages tilbage, men ligge stille og brænde sammen i Klumper eller Kager; saadan sammenbrændt Aske er tre Gange saa stærk, som anden løs Aske, og deraf faaer man den overmaade stærke Lud samt mere Sæbe. Af de 5 Skpr. jeg brugte var de 2 Skpr. af den ovenmeldte Sort. Askeøren, som bliver i den store Kiedel, kan man slaae Vand paa og bruge den Lud at koge Garn i Hvid Sæbe at koge, meddeelt fra Jylland. Til 3 Skpr. Bøgeaske tages 1 Skpr. Kalk, som blandes tilsammen og kommes paa et Bryggerkar, der er forud tilberedet med Tag og Steen, ligesom til Brygning, og klædet med et Lagen. Man kommer derpaa kogende Vand, som næsten maa være en heel Tønde, da det svinder meget, og lader det staae i 24 Timer. Derpaa lader man det langsomt løbe af Karret, og kommer det i en Kiedel, og i samme 8 Pund Tælle. Det maa da koge langsomt, under idelig Omrøring i 10 Timer. Naar man da mærker at det begynder at blive tykt, kommer man 1/2 Fjerdingkar Salt deri, og omrøres. Jlden tages fra at det afdø les, og kan da opskjæres.