Den Vest-Sjællandske Avis, 1821-08-11
Den unge Hertug af Reichstadt har anlagt Sorg for sin afdøde Fader, Napoleon. Da denne med Skiønhed og Elskværdighed fortrinlig begavede Prins blev underrettet om sin Faders Død, saa henflød denne ellers saa muntre og oprømte unge Hertug i Taarer. Han skal have yttret det Ønske at lade læse en Sørge-Messe for sin Fader i en Kirke nærved Schønbrunn. Forresten tilbringer Hertugen af Reichstadt næsten den heele Dag i Deres Majestæter Keiseren og Keiserindens Selskab. For Nyelig kiørte han udi Haven ved Schønbruun, for at spasere med sin ophøiede Bedstefader. - General Lafayette har den 19de Juli nedlagt i de Deputerede Kammers Bureaux et Bønskrift, som ogsaa er underskrevet af Oberste Faboer og GeneralGourgand. Denne Petition har til Formaal, at forlange, at Napoleons Legeme skal udleveres, for at det kan blive begravet i Frankrig. – En tydsk Reisende skriver fra Paris under 12te Juli, at Efterretningerne og Napoleons Død, har gjort et saa stort Jndtryk paa Jndvaanerne i denne Bye, at manhar Grund til at drage den Yttring i Tvivl, som saa ofte har været udbredet i offentlige Blade, at Napoleon havde kun faae Tilhængere i Frankerig, Ligesom fordum, da han kom tilbage fra Elba, at Beretningerne i de officielle og halvofficielle Tidender og de private Breve, som man meddeelte i de høiere Circker, bleve giendrevne ved denne forbausende Handling selv, og ved den Virkning den frembragte, saaledes forraadede sig ogsaa her det beklemte og uforberedede Hierte, ved Forhauselse, Taarer og undertiden ved et Angesistrig. Saadanne Momenter ere af en stor Betydenhed, saavel for Nutidens Diplomater, som for Eftertidens Historieskrivere. Et Slags Agonie herskede i Begyndelsen over heele Staden. Boulevards eller de offentlige Spaseergange vare tomme. Kaffehuusene Restaurationerne, Theaterne, bleve ikke besøgte; mangfoldige unge Mennesker og selv gifte Konen gaae endnu klædte i Sorg; hvo der nogenlunde kunde troe sin Naboe, sagde ham hvor stærkt hans Hierte blødte. Selv de Ultras talte med Anstændighed om hans Død. Mange naive Yttringer af Sorg hørtes blandt Almuen. Enhver lille Anck dote, som de offentlige Blade omtalte om hans Sidste Endelige og om hans Begravelse, bleve meget omtalte og undertiden bittert criticerede, Man troer ikke, at det Rygte er sandt, at han har efterladt sig store Eiendomme; thi man veed med Vished, at han har sagt kort før sin Død følgende Ord: "Hvem har paa denne Jord havt flere Skatte at disponere over end jeg. Jeg har havt fleere hundrede Millioner i mine Kieldere, fleere hundrede andre, udgjorde min extraordinaire Domainer. Alt dette var min egen Formue. Hvor ere de blevne af de ere anvendte paa Fædrenelandets Fornødenheder; man ville bemærke dette - Nogen døer jeg paa min Klippe. – En anden Skrivelse fra Paris beretter ligeledes, at Bonapartes Død giorde et stort Jndtryk der. Jnterressen voxte med Hensyn til de Omstændigheder derved, som bleve bekiendtgjorte. Om Aftenen paa den Dag, da den første Efterretning blev publiceret, bleve Kaierne og Boulevards bedækkede med allegariske Steentryk. Folket som ikke kan værne sig til at betragte Englænderne med gunstige Tine, gave dem strax Skyld for, at han var bleven forgivet af dem, og en Skrivelse fra hans forrige Læge, O'Meara, hvori han paastaaer, at Lægerne havde feilet i, at antage at hans Sygdom var en Kræft i Maven, og at den bestod i en Feil i Leveren, hvilken tilforn havde været Hr. Mearas Meening, og af hvilken Skrivelse man vilde udlede, at han var bleven forgivet blev strax oversat og fordeelt i Afskrifter i tusindviii Hovedstaden. Den høimodige Franske Regiering tilstod ved denne Leilighed Journalisterne nogen Friehed, til at rose den Mand, som saa længe havde beskæftiget Berømmelsens Basuner. Man maae ogsaa bemærke, at den Franske Regiering, eller den Franske Konge, aldrig har tilladt sig nogen fornærmelig Udeladelse imod Napoleon. - Ogsaa skriver man fra Wien, at man der begynder over Napoleons personlige Storhed, at forglemme den Skade, som han fordum har tilføiet Østerrig, Jblandt de Papiirer af Napoleons Efterladenskab, som nyeligen ere ankomne fra St. Helena til London var ogsaa en stor Pakke med Skrifter, som med Napoleons egen Haand var adresseret til Hs. Svigerfader, den Østerrigske Keiser. General Bertrand skal egenhændigen have fortroet denne Pakke til en Engelsk Officeer, som havde givet ham sit Æres Ord paa, at han kun vilde personlig overlevere den til den Østerrigske Ambassadeur, eller en anden dertil befuldmægtiget Agent. Marquien af Londonderry anmodede derfore den østerrigske Ambassadeur, Fyrsten af Esterhazi, at begive sig ombord paa Skibet, for at modtage disse Depescher, eller at sende en befuldmægtiget Agent derhen; men Fyrsten afslog begge Deele med den bemærkning, at det venskabelige Forhold imellem det Østerrigske og Engelske Hof, var i denne Henseende saa inderligt og saa fortroelig, at hiint ikke vilde tage i Betænkning, at modtage disse Skrifter af Margien af Londenderrys Haand, hvorfor han vilde bede Officeeren om at overlevere dem til det Brittiske Ministerium. Disse ere derpaa blevne afsendte til Wien, man troer, at de indeholde Napoleons sidste Villie til sin Søn. - Man kan, hedder det i private Skrivelser fra St. Helena, som læses i de Engelske Blade, med Rette kalde Napoleons Død herisk, thi han maae have lidt frygtelige Smerter og dog hørte man ikke et Suk fra hans Læber. 40 Time førend hans Død, havde hans Ansigt endnu er Udseende, som i en høi Grad maatte indgyde Ær frygt. Hans Legeme var fiint, Benene meg lynde og Musklerne ikke stærke. Følgende Omstændigheder ved Napoleons sidste Øieblikke, og som ere meddeelt af en agtværdig Tydsker, som forlod St. Helen den 10de Mai, kan holdes for at være authentiske: "Om Natten imellem den 4de og 5te Mai, opfyldte Napoleon, som ikke længere havde nogen Tvivl meere om sin Tilstand, imellem Kl. 1 og 2 alt det som hans Kirke kunde forlange af ham; om Morgenen den 5te Mai sagde han rørt til een af sine Læger. Jeg har begaaet mange Feil; jeg har endog tilladt Forbrydelser, men mit Hierte havde ingen Andeel deri; man lod mig begaae dem. Jeg var ikke moden nok, min Berømmelse var større end mine Jndsigter. Desuden var jeg opdraget i Frankerige. Dette er Ærens, Tapperhedens, Storhedens, men ogsaa Letsindighedens Land. Om Eftermiddagen syntes Solen at ville skinne ind i det Værelse hvori han laae for Døden, og man vilde trække Gardinerne for. Nei, Nei, raabte han Lad det kun være, lad mig see Dagens blide Lys saalænge til det bliver evig Nat for mig. Man opfyldte hans Befaling. Jeg vil see det sagde han; thi med Solens sidste Straale paa denne Dag udgyder jeg mit sidste Suk. Jeg var ikke grusom af Hierte og Charakteer, men Omstændighederne nødte mig dertil. Jeg var ikke moden nok for at betvinge dem, ogsaa var jeg omgivet af slette Raadgivere. - Han hvilte sig nu et Øieblik, derpaa reiste han sig lidt op, endskiøndt med Møie, og sagde: "Klæd mig nu paa saaledes, som jeg tilforn har sagt; thi nu varer det ikke meget længere. Man skyndte sig at giøre som han forlangte, og iførte ham den nye Overgenerals Uniform, fra Aaret 1814. – Da alt var og som man kan tænke sig det med Besværlighed bragt i Orden, pegede han hen paa et Speil, og sagde: kun et eneste Blik, det skeete; han havde i fiire Maaneder ikke brugt Speilet; – Ja! raabte han, det er mig, for at sætte alle i Bevægelse! Livet har Ødelæggelsens Vinger, jeg seer det vel, dog jeg er i min Uniform, saaledes døer jeg ganske. Jeg var ulykkeligere end man troer, Jeg var et Spil for Bølgerne, paa dette utæmmelige politiske Orean. Desuden var jeg forraadet og solgt. Nu begyndte Tusmørket. "Sørger for, sagde han, at jeg døer som Cæsaar, at alt er i Orden, viser mig denne sidste Tieneste. Det skeete, endskiønt der var ikke meget at ordne. Nu da sagde han: "Armeen er slaaet, men Æren bliver tilbage. Det er den sidste Cadre, som intet formaaer at tilintetgiøre. Derpaa blev han ved: "Giver mig endnu nogle Draaber Juley, det sidste som Jorden kan tilbyde mig; det skeete, men han tog ikke eengang den heele Theeskeefuld til sig. Nu sagde han veemodig, Taknemmelighed og Erindring - J og Jeg - Gud den alttilgivende og altelskende tager mig til sit Bryst En venlig Engel nærmer sig til mig. - Lever vel J mine Venner og Deeltagere i min Kamp, lever evig vel! – vaagner mig ikke meere; thi Gud tager mig til sig. Saalebes døde han uden Suk og uden Kamp. - Døden forsoner alt, som Graven bedækker alt. Han var 53 Aar gammel.