Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1809-05-30
Man har ivret mod Luxns i to tusinde Aar baade paa Vers og i Prosa, og dog har man bestandig yndet den. - Hvad har man ikke sagt om de gamle Romere, da disse Stiemænd hæriede og ranede Agerens Grøde; da de, for at forøge deres fattige Landsbyer, ødelagde Volskernes og Samme ternes fattige Landsbyer, De vare ugennyttige og Lydige Folk. De kunde endnu hverken rane Guld, Sølv eller Ædelstene, fordi de endnu ikke fandtes i de Byer, de plyndrede. Hverken deres Skove eller Moradser frembragte Agerhøns eller Fasaner, og man roste deres Tarvelighed. – Da de strax derpaa havde plyndret alt, stiaalet alt fra den Adriatiske Bugt til Eupbrat, og da de havde For skand nok til at nyde Frugterne af deres Plyndringer; da de dyrkede Konsterne, hvis hele Fornøielse de smagte, og som de endog fik de Overvundne til at smaae, saa ophørte de, siger man, at være vise og gode Folk. – Alle disse Udraab gaae kun ud paa at bevise, at en Tyv aldrig bør spise det Maaltid, han har taget, ikke bære den Kjole, han har ranet, ikke smykke sig med den Ring, han har stiaalet. Han burde, siger man, kaste alt dette i Vandet, for at kunne leve som et skikkeligt Menneske, siger heller, at han ikke burde skjele. Fordømmer Røverne naar de rane, men behandler dem ikke som Daarer naar de nyde. Naar et stort Antal Engelske Matroser have beriget sig ved at indtage Pondichery og Havanna, have de da Uret, naar de siden i London nyde Fornøielse til Belønning for den Umage, de have havt dybt inde i Asien eller America. – Skraalerne ville, at man skal nedgrave de Rigdomme, man har opsamlet ved Vaabenlykke, ved Agerdyrkning, ved Handel og ved Vindskibelighed. De beraabe sig paa Lacedæmonerne; hvorfor beraabe de sig ikke ogsaa paa Republiken St. Marin, Hvad Godt hostede Grækenland af Sparta, Har det nogensinde havt Demosthener, Sophokler, Apellesser eller Phidias ser, Athenens Luxus har frembragt store Mænd i hvert Fag; Sparta har havt nogle Hærførere, og endda ikke engang i saa stort et Antal som de øvrige Stæder. Men velan, lad en saa liden Fri skat som Svarta beholde sin Fattigdom D. Mandver engang ligesaa godt naar man mangler alt, som naar man nyder alt hvad der kan gjøre Livet behageligt. Den Vilde i Canada lever og bliver gammel ligesom Borgeren i Engelland, der har femten Tusinde Guineer i aarlig Jndkomst. Men hvo vil nogensinde sætte Frokesernes Land i Sammenligning med Engelland, Lad Republiken Ragusa og Canton Zug give Love mod Overdaadighed; de have Ret; den Fattige maa strække Tæring efter Næring; men jeg har læst et Sted: Sachen surcont one le ne enrichit. Un grand Etat, stil en perd un petit. Viid overalt, at Luxus beviger en stor og Stat, naar den ødelægger en liden.). Dersom man ved Luxus forstaaer Yderlighed, saa veed man at Yderlighed er skadelig i ethvert Tilfælde, i Afholdenhed som i Fylderie, i Paaholdenhed som i Gavmildhed. Jeg veed ikke hvorledes det gik til, at i mine Bondebyer, hvor Jorden er utaknemmelig, Paalæggene svære, Forbudet mod at udføre den Sæd, man har faaet, utaaleligt, er der dog neppe en Avlsmand, som jo har en god Klædes Kjole, godt Fodtøi og god Føde. Dersom denne Avlsmand pløier i sin smukke Kjole, med fiint (1) Latedemon undgik ikke Lurns uden ved at vedligeholde Fælledskabet og Ligheden i Eiendom; men den vedligeholdte hverken det ene eller det andet, uden ved at lade Jorden dyrkes af et trælbundet Folk. Det er Klosteret St. Claudes Lovgivning; paa det nær, at Munkene ikke tillade at ophæve eller ødelægge deres evige Stiftelser. Ligheden eller Fælledskab i Eiendomme forudsætter en Nation af Slaver. Spartanerne besadde Dyder som Stratenrøvere, som Jnqvisiteurer, som alle de Menneskeelasser, Vanen har gjort fortrolige med et Slags Forbrydelser i den Grad, at de kunne begaae den uden Samvittighedsnag Linned paa, friserede og pudrede Haar, saa er dette rigtig nok den største Luxus og den meest uforskammede, men naar en Borger i Paris eller London kommer klædt som denne Bonde paa Comoedien, saa er det den plumpeste og latterligste Gnidskhed. (2) Eet modtis in rebne, sunt certi denique siner, Onos Ustra citragne nequin consistere rectom. Da man opfandt Saxen, som sikkert ikke er fra de allerældste Tider, hvad sagde man da ikke om de første, der klippede deres Negle eller studsede en Disk, Haar, der faldt dem ned paa Næsen, Man ansaae dem upaatvivleligen for Straajunkere eller Ødelande, der i dyre Domme kjøbte et Forfængeligheds Redskab for at fordærve Skaberens Værk Hvilken uhyre Synd at afskumpe de Horn, som Gud har ladet fremvoxe paa Enden af vore Fingre Det er en Fornærmelse mod Guddommen. Den var endnu værre, da man opfandt Skjorter og Sokke. Man veed, med hvilken Raserie de gamle Raadsherrer skraalte mod de unge Øvrighedsversoner, der henfaldt til denne fordærvelige Luxns (3) (2) Love mod Overdaadighed ere, efter deres Natur, et Jndgreb i Eiendomsretten. Naar der en liden Stat ikke er en stor Ulighed i Eiendommene, saa vil der heller ikke være nogen Luxus dersom denne Ulighed finder Sted der, saa er Luxus et Middel imod den. Det er Geneves Love mod Overdaadighed, der have skilt det ved dets Frihed.