Den Vest-Sjællandske Avis, 1830-01-02
Hvad har Aaret 1829 lært os Hvad kunne vi vente at lære af den Tid vi gaae imøde: Et Aar er hengangen, som begyndte med store Forventninger; det blev saa rigt paa Begivenheder, at det falder ved dets Slutning vanskeligt for Hukommelsen at erindre dem og for Tænkekraften at overskue dem. Vi have oplevet store Tildragelser; men hvorledes have de været beskafne, hvad have de lært os, Skulde vi lade Dig, Du mærkværdige hengangne Aar, hensynke i en forvirrende Taage, bør vi ikke, inden vi tage Afsked med Dig, endnu kaste et lyst Blik ud over dine Bølger, ligt det, som Solen udsender over de udstrakte Agre, over det bølgende Hav, inden den nedsynker under Jordens Overflade? Aaret begyndte med Fortsættelsen af den mærkværdigste Kamp; en Kamp, som lod sig betragte fra forskiellige Synspunkter, som en Kamp imellem to modsatte Religioner; eller imellem Culturen og Barbariet; eller imellem to Verdensdele; eller imellem Barmhiertigheden og Undertrykkelsen. En Kamp, som lod befrygte, at den vilde udbrede sig over hele Europa, da den greb ind i alle cultiverede Nationers Jnterresse, ligesom i alle gode Mennesker Følelser, at hvi kunne hine og disse saa ofte ikke stemme overeens med hinanden Hvor det dog er en Ubetænksomhed, naar man ikke tilbørlig lægger Mærke til en Yttring, naar den udgaaer fra et ophøiet Sted og ved en vigtig Anledning, for hvor mange Tvivl og Foruroeligelser kunde man da ikke have forskaanet sig, Kongen af Frankerige sagde i sin Tale den 17de Januar, da han aabnede Kammernes Session: at Krigen vilde ikke udbrede sig i Europa Men man agtede ikke derpaa; man vidste, at den Storbrittanniske Regiering havde fra Aarets Begyndelse ladet underhandle i Petersborg ved Lord Heytesbury for at tilveiebringe en Udsonne imellem Rusland og Porten, men uden Virkning; at denne Magt i Forbindelse med Frankerige søgte at formaae Sultanen til at erkiende Moreas og de cycladiske Øers Selvstændighed, for at hæve denne Anstods Steen for Freden og at kunne erholde et fastere Fodfæste ved sine Underhandliger for at tilveiebringe den. Den Franske Underhandlers, Hr. Jauberts, Bestræbelser, for at bevæge Sultanen til Eftergivenhed havde været frugtesløse; han forlod Constantinopel den 6te Januar. Disse to Magter beqvemmede sig derpaa til at afsende hver en overordentlig Ambassadeur til Constantinopel; Dhrr. Gordon og Guilleminot afseilede den 20de Mai fra Neapel dertil; de bleve glimrende modtagne; men de opnaaede ikke deres Hensigt; Sultanen, som indsaae at enhver Concession til Grækernes Friehed vilde blive et Skridt til hans Riges Undergang, afviste standhaftigen hvert Forslag til Udsoning, som var bygget paa denne Concession. - Men selv for de underhandlende Magter var det vanskeligt at forene sig for at bestemme denne Grundvold; man frygtede saavel for dens Størrelse som for dens Retning; og det syntes som at tre af Europas Hovedmagter betragtede Grækenlands Uafhængighed med ikke mindre Skiælven end Porten. Den Russiske Keiser sendte Greve Matuschevitsch som overordentlig Gesandt til Paris og London, for at tilveiebringe et endeligt Resultat; men det lod ikke til som det kunde opnaaes; man afsluttede en Protokol den 22de Marts, hvori det blev besluttet at Grækenlands Grændser skulle udvides til Arta og Volo; men Frankerige og Storbrittannien betænkte sig og afsluttede en nye d. 16. Mai, hvorved den af 22de Marts blev taget tilbage, og det blev bestemt at Grækenland skulde indskrænkes til Morea og Cycladerne. Forgiæves opløftede Humaniteten sin Stemme for det berømte Athen, Politikens overdøvede den; men denne Protokol syntes Rusland, ikke at ville tiltræde. Dette var en Tidspunkt, fuld af Uroelighed; mange Rygter vare i Omløb om Misforstaaelser imellem Rusland og England; de Engelske Blade, især Bladet Times, udgiøde sig i den vildeste Harme og Forbittrelse imod hiint mægtige Rige, og iagttoge ingen Skaansel eller Maadehold, der taltes om store Udrustninger paa begge Sider; imidlertid kom det ikke dertil; thi politiske Magter af stor Anseelse lagde deres hele Authoritet i Fredens Vægtskaal. Den nøie Forbindelse, som fandt Sted imellem Preussen og Rusland var almindelig bekiendt; den blev endnu mere offentlig lagt for Dagen ved den Russiske Keisers og Keiserindes venskabelige Besøg i Berlin, da Kongen af Preussen, formedelst en paakommende Sygdom, ikke kunde efter Aftalen indfinde sig i Sibyllenort. Den gode Forstaaelse, som herskede imellem det Russiske og Svenske Hof ligesom med det Nederlandske, var ligeledes bekiendt fra Aarets Begyndelse; desuden forefaldt ved dette en Forandring, som maatte tiene til at forjage enhver Skye af Misforstaaelse og Foruroeligelse. – Hs. Majestæt Kongen af Frankerige havde derfor Ret i at sige, at Krigen vilde ikke udbrede sig i Europa, hvortil hans egen moderate Tænkemaade ogsaa bidrog. Den almindelige Fred var saa godt baseret, at alle Magter besluttede i Rolighed at betragte Krigens Spil og først see af dens Udfald hvad Aaret 1879 vilde lære dem. Den store Kamp skulde da begynde paa nye. - Den Russiske Keiser giorde ganske uformodentligen et Hovedskridt for at afvende den og for hurtigt og uventet at bringe det Formaal tilveie, som Diplomatiken ikke kunde opnaae ved al sin Virksomhed og al sin Fiinhed; han sendte den 3die Februar en Corvette til Constantinopel med 10 Officere, som skulde tilbyde Fred og Krigsfangernes Udvexling, ved hvilken sidste Gienstand den Danske Gesandt i Constantinopel Baron Hubsch spilte en hæderlig Rolle. Men begge Forslag bleve afviiste; Sultanen som stolede deels paa at England og Frankerige til sidst maatte erklære sig til hans Fordeel, og deels paa Naturens Biestand og de Ødelæggelser, som Sygdomme kunde anrette i den Russiske Armee, og som tillige havde gjort sig overdrevne Forestillinger og den Russiske Keisers fiendtlige Hensigter og desuden idelig ængstedes af en indgroet Samvittigheds Uroe for det opvaagnede Grækenland, afslog alt. Man hvæssede Sværdet paa nye og de krigførende Magter vilde ligeledes først erfare, som de mæglende, hvad dette Aars Feldtog vilde lære dem. Man kan ikke nægte at Krigens Udfald kunde synes tvivlsomt, Ruslands Overmagt og Portens Vanmagt vare vel bekiendte; men Krigen i det forrige Aar havde ikke ganske svaret til de Forventninger, som man havde bygget derpaa; Russerne havde vel gjort vigtige Fremskridt; men Tyrkerne havde ogsaa udviist en temmelig tapper Modstand; det saae ud til som at de kunde blive grebne af en almindelig Enthusiasme. Det Mod, den Standhaftighed, den krigerske Mand, som Mahmud den 2den syntes at udvise, lod til at begeistre dem, man forventede at han vilde stille sig i Spidsen for sin Krigshær og opflamme den til Heltedaad; en usædvanlig og overvættes Usundhed ved Climatet svækkede den Russiske Armee overordentligen, maaskee selv de mæglende Magter deeltoge i denne Formeening og at denne bidrog til at de vedbleve at forholde sig som uvirksomme Tilskuere ved den store Kamp. Hvor forskielligt blev imidlertid dog Udfaldet fra Forventningen. Hvor Aaret 1829 lærte dog noget ganske andet end det man havde tænkt sig! Smaae Symptomer begyndte efterhaanden at vise sig paa den Forandring, som skulde foregaae. Det Tyrkiske Riges opildnede Kræfter, syntes kiendeligen at maattes. Constantinopel blev blokeret fra Søesiden af de Russiske Eskadrer; Levnetsmidler begyndte at mine og man befrygtede en Hungersnød og Opstand; den indvortes Tilstand i Albanien var høist urolig; Vinteren, anrettede store Ødelæggelser imellem Tropperne; de Udrustninger, som bleve foretagne, gik ikke frem med Kraft; Russerne begyndte tidlig at røre sig; allerede den 25de Januar indtog General Langeron med Storm Broehovedet Kale ved Nicopolis, den 4de Februar maatte Fæstningen Turno capitulere, 30 Tyrkiske Skibe bleve opbrændte ved hiin Stad. Den 28de Februar erobrede Contre-Admiral Kumani Fæstningen Sizopolis i Rumelien ved det sorte Hav; en Occupation, som havde en afgiørende Jndflydelse paa Krigens Fortsættelse, og Sultanen udviiste den ubegribelige Forblindelse at lade det beroe til den 7de April inden han lod Fæstningen angribe, hvorved Russerne havde faaet behørig Tid til at befæste den; Tyrkerne løb nu Storm paa den, men Stormen blev afslagen; endelig overfaldt Russerne den 3die Marts den Tyrkiske Leir ved Kamtschik og opbrændte den.