Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1815-01-21
(Jndsendt.)P. M. Veg er en fattig Røgter, og har, Gud bedre, desværre ingen Leilighed til at læse hvad der skrives og trykkes i Byen, i hvorvel det ikke har været sjunget for min Vugge, at jeg skulde vogte Køer og Faar og Sviin. Hvad min Fader har været giver jeg ikke snakke om, ligesaa lidt som om hvad jeg har været, for hvad man har været bryder sig sjelden nogen om, hvad man engang kan blive til tænker ingen paa og enhver lægger helst Mærke til hvad man er. Men jeg er ikke desto mindre lige glad, for jeg tænker som saa, nu regjerer du over en Flok Umælende, hvo veed hvorledes det havde gaaet dig om du havde regjeret over en Flok Mælende, thi Mælet er jo i Grunden, dog det vigtigste, der skiller Folk fra Fæ. Men, som sagt, De skal ikke skue Hunden paa Haarene, min Herre. Jeg har ogsaa engang løbet igjennem en Skole, og veed ret vel, at en berømt Pave engang har været Svinehyrde. Havde han været i mit Sted, og jeg i hans saa havde han maaskee været Svinehyrde og jeg Pave, for at det gaaer meget underligt til i Verden, og at ofte den vogter Mennesker, som burde vogte Sviin, medens den, der vogter Sviin, burde vogte Mennesker, det kan De dog ikke nægte. Jkke altid er Lykken i saa godt Humør, at den opsøger en Pave blandt Svinehyrder, og jeg for min Part er for den Sags Skyld ikke vred paa den, for naar man engang skal til at danse Dødningdansen, saa er det ligemeget om man slænger et Scepter eller en Hasselkjæp fra sig. Jmidlertid maa De ikke troe, at jeg er af det sædvanlige Slags Røgtere, endskjønt min hele Herregaard icke bestaar af andet end en saadan Hytte, som De kan see paa Østerfælled, og jeg ikke avler 1 Skjæppe, mindre 300 Tønder Kartofler om Aaret, saa lister jeg mig dog imellemstunder til at læse eller rettere saat høre læse Aviser. Om Aftenen, naar mit Qvæg har lagt sig til Hvile, saa skulker jeg hen til Kroen, og der hører jeg da Peer Tydsker læse for Gjæsterne. Det traf sig forleden Aften, at jeg hørte ham oplæse et Stykke om at fore Kræ med Kartofler. Den Mand, som har skrevet samme Stykke, for taller, at han ofte har avlet imellem 200 til 300 Tønder Kartofler, men alligevel frygter han dog for, at han snart nødes til at afsige Statstidenden, og at det saa vil hedde: Blandt Faar og Sviin og Køer Vi Landmænd ene døer. Jeg kunde let ansee dette for en Skole paa mig og mine Kamrater, som maa leve og døe blandt Faar og Sviin og Køer. Jeg har derfor troet, at det ikke kunde være saa galt, om jeg fortalte den gode Mand, hvorledes man ofte kan lære mere af at leve blandt de Umælende end Mælende. Hvad Faar angaaer, da gives der, som hver Mand veed, nok ikke et taaleligere og omgjængeligere Kræ end netop dette. Svinet er rigtig nok et svinsk Kreatur, men hvad kan man ikke alt lære af det? Det er nøisomt og tilfreds med sin Stand; det lader fem være lige, lader Alting gaae sin skiæve Gang, og trives derfor ogsaa og bliver federe end noget andet Kreatur, det er ikke kræsent, og tager til Takke med ethver Slags Føde. Et Sviin, som søler sig i en dygtig Pøl, gotter sig ligesaameget som den rigeste Herre i sin blødeste Sopha Jeg har tidt med største Fornøielse seet min store So imellem sine smaa Grise. Hun gjør ofte mangen en alammodisk Frue og Madame til Skamme, der bryder sig feil om sine Smaa. Hun forsømmer aldrig at give dem Patte, og lader dem aldrig vige fra sin Side. Kort sagt, man finder blandt Faar, Sviin og Køer, hvad man tidt og ofte kan søge længe efter blandt Folk, og jeg kan derfor trøste den gode Mand med, at man, naar man Blandt Faar og Sviin og Køer Engang med Tiden døer . vil finde, at man kan leve ligesaa godt blandt Umalende som blandt Mælende, og at han, hvad det angaaer, kan være ganske rolig. Jens, Røgter. maa