Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1847-11-20
Om end Forholdene her i denne Henseende endnu ere af en noget anden Beskaffenhed end i Holsteen, vil dog meget af denne Artikels Jndhold være anvendeligt ogsaa paa vore Forhold og fremstille sig som indlysende rigtigt. Forfatteren gaaer ud fra den Sandhed, at den stadige Tiltagen af Fabriker (der ogsaa viser sig i vort Land, skjøndt dette ikke ansees for egnet til deres Drift, hvor store og væsentlige Fordeele den end i andre Henseender medfører, dog truer mange Stænder og især Haandværkerne med Fordærvelse, og at disse derfor maae være betænkte paa at anstrænge alle deres Kræfter for at afværge deres fuldkomne Undergang. Der har saaledes i et tidligere Nr. af samme Blad været givet Haandværkerne det Raad, at de saameget som muligt skulle stræbe at nærme sig Kunstnerne og derved skaffe deres Frembringelser Forrangen for Fabrikvarerne. Dette Raad indeholder noget meget Sandt, men passer af flere Grunde kun paa enkelte Medlemmer, af Haandværksstanden, og der bliver derfor endnu tilbage at undersøge, hvorledes det store Antal af disse, der ikke kan finde Beskjæftigelse som Kunsthaandværkere, kan hjælpes. Her – mener Forf. - maa Staten og Communerne gjøre Noget; men fornemmelig maae dog Haandværkerne hjælpe sig selv. Staten og Communerne, siger han, tør ikke længere trykke den Ubemidlede ved et næsten utroligt falskt Skattesystem, som ofte betynger den Uformuende tusinde Gange for høit i Forhold til den Rige; men de maae beskatte Enhver efter hans Evne, ja endog ganske befrie den aldeles Svage for al Byrde. Staten tør ikke længere hindre Kræfternes frie Brug ved Langstvang, Monopoler og andre saadanne Baand; men den maa overlade til Enhver at ernære sig ved den Slags Erhverv, som han er voxen. Stat og Communer tør endelig ikke længere, saaledes som det nu næsten overalt finder Sted, forsømme den industrielle Underviisning; men de bør ved dygtige Haandværkskoler, søge at befordre Haandværkernes aandelige Udvikling og gjøre dem det muligt at indrette deres Bedrift paa en fuldkommere Maade, for saaledes at styrke dem til den haarde Kamp mod den fremtrængende store Jndustri. -Men fornemmelig skal dog Hjælpen udgaae fra Haandværkerne selv. Disse maae søge Frelsen i en frivillig Overgang til en meere storartet Bedriftsmaade, de maa opgive at drive deres Haandteringer med adsplittede Kræfter, træde sammen og i større Antal indrette en fælles Bedrift i store Værksteder, de maae gjøre deres Jndkjøb i Fællesskab, altsaa det Store, anvise Arbeiderne dere Virksomhed saaledes, at Enhver anbringes til det, hvortil han besidder den største Dygtighed og Lyst, de maae endelig udsælge i Fællesskab, som det allerede tildeels skeer i Jndustrimagasinerne, og i det Hele ved klog Benyttelse af deres forenede Pengekræfter søge at udrive sig af Aagerens Hænder. Til Grund for hele Virksomheden maa der ligge en fælles Plan, som, naar det findes nødvendigt, kan forandres af Jnteressenterne, og til at lede Gangen i det Hele og i de enkelte Deele maae de Dygtigste vælges. Forf. dølger ikke for sig selv, at Udførelsen af en saadan Plan vil være meget vanskelig og hindres af Egennytte hos En, Forfængelighed hos en Anden, Ængstelighed hos en Tredie; men han anseer den dog ikke for uværksættelig og foreslaaer, at man foreløbig skulde gjøre Forsøget med en enkelt Deel af Vedriften, f. Ex. med Jndkjøb, hvilket for flere Samfund vilde være saameget lettere, som de besidde en fælles Formue, der paa en eller anden Maade kunde benyttes til dette Øiemed. (Fyens Av.