Jyske Efterretninger, 1771-03-15
Philodani Undersøgelse af Philopatreiases. Project til Handelens Floer. Jer bør være Frihandel. Af hvilket Magtsprog, neyPhilopatreias, Frihandel er et stort Ord, der har store Følger, ja saadanne, at om den nu ikke curerer Staten, og skal igien afvises, saa er imidlertid meer end tredive Aars Arbeyde, og maaskee ligesaa mange, ja fleere Tønder, Guld forlorne. Slige Prøver kan et svagt og fattigt Land nok ikke taale. Philopatreias vilde ithi det er klart af hans heele Piece, at ligesom alle Slags Fødevahre skulde bestandigen flyde ind til os fra Fremmede, saa skulde og alle Sorter til vor Klædedragt og ander Brug ligeledes have fri Indgang, paa det vi i 10 Aar kunde have godt Kiøb. Men naar 37 Ro vi nu havde i denne Tid kjøbt disse Ting af Fremmede, og i samme Tiid ogsaa de Fødevahre af dem, som de solgte noget lidet under vore egnes Priser; mon vi da, skal jeg troe, havde noget meer at kiøbe for Og gode Statsmand, hvorlænge meener de, at disse Fremmede vilde til Betaling tage vore Bancosedler, Paa alt dette har de aldrig tænkt. Vi har Fabriqver og Manufacturer; Vist nok for faa, men de vi have, har kostet os eller vore ypperlige Konger store Summer, de forarbeyde en betydelig Mængde Vahre, have naaet til en vis Grad af Godhed, forsørge et temmeligt Tal af vore Medborgere, stopper for et stort Udløb af Statens Penge, og saaledes fortiener en saa om Omhu af Regieringen, at jeg er vis paa, vor Patriotiske Konge vil vaage over disse sin Faders og Farfaders Planter og foragte efter sin ophøyede Viisdom, de Vankundiges Snak, egennyttige Kiøbmands Skrig og Jldesindedes Raad. Naar man har gjort saa megen Fremgang, som vi nu have da er det vist let at komme videre; Men at raabe, at alt dette skulde nu altsammen forkastes og omstødes, hvad kan dog tænkes meere uforsvarligt, Vore Manufacturer og Fabriqver kan lidt efter lidt befries fra den store Feil, at de ere næsten alle i Kiøbenhavn, hvor Levemaaden er kostbarest og huusholdnings Selskab vil letteligen kunde ved sine PræmiFristelsen til Overdaadighed farligst. Vort deylige Lander og ved sine Raad hielpe til, at Fabriqverne efterhaanden nedsætte sig paa de letteste Levesteder. Regieringen, som uden Penge har saa mange Midler i Hænde at naae sine Øye mærker ved, kan ved Anstalter, Opmuntringer, vise Belønninger nu, ja nu, let udbrede Fabriqverne efterhaanden til hver Bye i Landet. Og hvor meget var ikke allerede skeet, naar en forbandet Egennytte og et skadeligt Principe ikke havde ruineret visse Fabriqver i Provinzerne. Her tænker jeg paa den Aalborgske, og andre. End videre. De, som ved deres fri Handel vilde ruinere alle vore Fabriqver, og det af Vankundighed, raabe, at det er kun saa faa Mennesker, der endnu leve deraf, uden at betænke, hvor mange Penge disse saa kaldte saa holde tilbage i Landet. Jkke heller har de overlagt en anden Sag, som jeg faaer at fortælle dem; thi de Godtfolk veed neppe, hvad der er i Kiøbenhavn, og slet intet, hvad der er uden for. Førend vore Allernaadigste Kongers Forordninger kom ud imod 20 Koes de fremmede Klædevahrers Jndførsel, har Bønderne i de Provinzer, hvor de ere noget Formuende, Klædes Kioler, Kallemankes Trøyer, og deres Koner og Piger Kallemanker, Sirtzer a. Disse Vahre deels forbydes, deels stige i Priis, og hvad skeede nu, Man forbedrede Vadmelet, man fik det overskaaret ved de hist og her indrettede Værker, man gjorde det saa kaldet stribet Tøy, og har bragt det hist og her ved Hielp af de forbedrede Farverier til nogen Smukhed. Jkke Bønder, men og Borgere i vore smaa Kiøbstæder, Præster, Forpagtere, Fogeder, Familier og andre saadanne paa Landet bare det og Disse Fabriqver egentligen i Fyen og Jydlandere de rette store Fabriqver, fordi de levere til saa almindelig en Brug, Naar vi nu spørge disse gode Folk, hvad dette Tøy koster dem, saa svare de, at de kunde have det udenlandske langt lettere: De ønske ogsaa, og vilde gribe efter den Frihandel Men sæt nu, at de fik den, saa vilde jo alle disse Fabriqver, gaae overstyre, og saa mange Penge strømme ud af Landet. Ak, hvad er det dog beklageligt, at saadanne, som Philopatreias, vove sig til at ønske, hvad de burde, naar de vare Patrioter, frabede Landet? Læser dog, J kiære Folk, et Skrift ikke saa gammelt, at J jo burde kiende det, Occonomiske Tanker til høyere Eftertanke. Troer mig, at hvad der var sand Viisdom under den Patriotiske Frederich den, Femte, er det endnu. Jngen kan ivrigere end jeg ønske en fri Handel, men i en ret Forstand; saadan Handel nemlig, der ikke ved en kort og forfængelig Angenemhed bedrager den stakkels Almue, og siden udsuer den indtil Blodet. Staten behøver Penge nok af sine Borgere, og Penge, som skal betales til Fremmede, at vi ikke endnu oven i Kiøbet skulde opgrave paa nye de gamle Canaler til Lybek, Hamborg, Bremen, Danzig, Holland, Brabant &c. Her stiæles Vahre nok ind af de smaa Dørre, at vi ikke behøve at aabne Portene for disse rette Land tyve. En fri Handel er en ubetynget Handel, en uhindret Handel, en fornuftig og vel indrettet Handel. 1. En fri Handel er en ubetynget Handel, saadan nemlig, hvor Tolden er indrettet efter sande Principer, ungefærefer dem, jeg tilforn anførte. 2. En fri Handel er en uhindret Handel. Alle de Monspolier, som nogenledes kan ophæves, det er alle de, hvor Øye, meedet ogsaa uden Monopolium kan opnaaes, burde alle ophæves. Paa Island, jo paa Island, burde Handelen gives fri, og denne lykkelige Forandring herliggiøre Christian 7. Regiering, ligesom det Vestindiske Compagnies Ophævelse, Friderich 5. Alle Danske Vahre maatte udbringes uden mindste Undtagelse til hvad fremmede Steder, de Commercerende best vidste og kunde. Ved alle Toldsteder maatte Skipperne med det allerhastigste affærdiges, og ethvert Ophold ansees straffældigt. Den Nordske Handel maae vaages meget over, og skarp tilsees, at man ikke ved at opstable i saa Aar alt for mange Bord, ruinerer alt for den følgende Tid. Jngen Stabelstad maae være i Landet. Kiøbenhavn maae intet Handels= eller Fabriqve=Privilegium have for det andre Steder. Der maae intet være i vore smaa Kiøbsteder. saa mange Handlende; thi det Opland, Byen har, bliver altid det samme, Gevinsten derfor og den samme, og følgeligen er det en nødvendig Følge, at Fordeelen, deelt imellem saa mange, gjør det umueligt for nogen at vinde saa meget, som en kraftig Drift af Handelen fordrer, at rette Kiøbmænd bør eye. Det bør da jo før jo hellere fastsættes, at ingen nye Handlende maae nedsætte sig, førend de forrige indtil det fornødne Tal ere uddøde, med mindre nogen besidder en vis fastsat Formue eller og en meget stor og paa fremmede Steder erhværvet Habilite. Jngen Kiøbmand skulde herefter have Rang, og al Overdaadighed skulde kraftigen forekommes; Thi derved fortæres unægteligen de Penge, som skulde give dem Styrke til at poussere deres Handel videre: Den Kiøbmand, som oftest tracterer, udmatter sig og sine for nemmest, og er flittigst paa Spectakler, er den foragteligste i sin Stand. Rette Kiøbmænd, som har store og sande Meriter, kunde af en viis Konge benaades med en Medaille at bære, en Ring, eller noget saadant. De Kongelige Betientere paa Landet maatte tilholdes at eftersætte, under Embeds Tab, alle omløbende Jøder og andre Snighandlere, alle OplagsSteder paa Landet, alle Udskibninger uden fra Kiøbstæderne, alle Proprietairer, som tvinge deres Bønder til at sælge Kornet til dem, og igjen holde Kramboed for dem: alt dette Utøy burde forsages som den største Pest og Ulykke. Ol gid vi kunde faae saadan fri Handel, Endeligen for det 3die maatte vor Handel være fornuftig og vel indrettet. Hertil hører, at vor ypperlige Landhuusholdnings Selskab opmuntres og som Statens Øye, understyttes, at vi søge at bringe vor Kornavling og Fædrift til mueligste Fuldkommenhed, at vi med Jver tage os an vore Fiskerier ved Island, Norge og Jydland, at vi arbeyde paa at formeere og forædle alle vore Producter, at vi paa alle Maader opmuntre Tarvelighed og Sparsomhed hos vore Skippere, Kiøbmænd &c. At vi søge i hver Kiøbsted at lade Ungdommen (Kiøbmænds Sønner meener jeg lære Geographien, lader skrive til deres Brug lykkelige Kiøbmænds Historier, og giver den Reise=Beskrivelser i Hænde, opretter to Handels Skoler i Dannemark og tre i Norge, og to i Fyrstendommene &c. Saaledes bør vi i Almindelighed gaae til Værks, naar vi vil have vor Handel forbedret, og vort Riges Velstand udvidet. Til et besynderligt Beviis paa, hvad den yderste Trang kan forlede et Menneske til, vil man her anføre en virkelig Begivenhed, som for nyeligen skal have tildragen sig i Sachsen, for saavidt deri gives et Exempel paa en ligesaa besynderlig Goddædighed imod de Fattige: En fattig Jndvaaner paa Landet i Egnen af Ertz=Gebürgene havde, formedelst den dyre Tiid og Kornmangel, som havde været overmaade stor der, saa at de Fattige ofte i 3 til 4 Dage intet Brød havde havt, allerede i nogen Tid ernæret sig tilligemed sin Kone og 4 Børn af noget malet Havre, hvoriblant han havde skaaret reent Hakkelse. Da nu denne Forraad var fortæret, gik han til en Bager der i Bondebyen, som hialp ham med Brød, indtil han var bleven ham 9 Daler skyldig, da Bageren gav ham at forstaae, at han ikke kunde borge ham meere, efterdi han ogsaa havde sig og sine at forsørge Saa maae jeg da nu gribe til det yderste Middel, sagde derpaa den i Fortvivlelse bragte Mand, thi jeg kan ikke lade Mine døe af Sult. Han begav sig strax derpaa i en nær derved liggende Skov, hvor han mødte en Tabuletkræmer, hvilken han slog ned til Jorden, med Trusel, at ville tage Livet af ham, dersom han ikke vilde give ham de Penge, som han havde hos sig. Den forskrækkede Tabuletkræmmer bad allerne for sit Liv, og sagde, at han kun havde 21 Daler, hos sig, hvilke han vilde give ham, hvortil den fattige Mand 250 Roes. svarede: Han vilde ikkun have de 5 Daler deraf, han var ingen Stratenrøver, men var fra den næste Bondebye, og havde Kone og 4 Børn, som næsten vilde døe af Hunger, han vilde anvende disse Penge til at kjøbe Brød derfor, og at han skulde see, at det var sandt, som hansagde, saa kunde han gaae med ham. Tabuletkræmmeren gik og med, og ved at see disse Nødlidende, blev han saaledes rørt, at han ikke allene betalte Bageren de 9 Daler, som Bageren havde at fordre, men endog leverede ham de øvrige 12 Daler, at han derfor fremdeles skulde levere den fattige Mand tilligemed hans Familie Brød. Orden.