Den Vest-Sjællandske Avis, 1818-10-06
J det nye Archiv for den dyriske Magnetisme, som udgives af Professorerne Eschenmayer, Kiesen og Nasse, 2det Bd. 1ste Stykke findes en Oversættelse af et Hollandsk Skrift som P. G. van Ghert, udgav i Amsterdam i Aaret 1814, og som indeholder en Dagbog han har ført over den magnetiske Behandling af en Patient han har havt i Cuur; den indeholder saadanne Ting at man er færdig at tabe baade Næse og Mund naar man læser dem; dens Jndhold er følgende: Den Syge var et ugift Fruentimmer paa 28 Aar, som leed i 13 Aar af Mavesmerte (en Følge af en undertrykket Menstruation.) Efter en forgiæves Anvendelse af Lægemidler ved de dueligste Læger, blev hun fra den 20de December 1809 og til 18de December 1810, altsaa et heelt Aar, daglig og ofte flere Timer maanetiseret og ved denne Behandling fuldkommen helbredet. J sin magnetiske Clairvoyance, som allerede indtraf den 5te Dag angav hun den anførte Aarsag til sin Sygdom. Hun faae meget tydelig hendes indvortes Bygning; Mave Lunge, Lever, Hierne, Hierneskal o. s. v. Nerverne og foran Maven, hvor Nerverne foreener sig, et Sted, "som en liden Jldplet, der saae meget smuk ud. Naar Magnetiseuren opmærksom spurgde hende, da saae hun alt det tydeligere som han vilde hun skulde see, Øinene og Hiernen forlode da Hovedet og toge en Plads ved Siden af Maven fra hvilket Sted hun nu saae under alle hendes Kriser ligesom med et nyt Synsorgan. Hun angav nøie beskaffenheden af sin tilstædeværende Broders Brystsvaghed. Den 26de Januar blev Magnetiseuren forhindret fra at magnetisere hende, formedelst sin Kones Nedkomst, men i den næste ris giorde den Syge ham heftige Bebreidelser fordenne Forsømmelse, og fordi hun nu mere end 14 Dage skulde lide af de heftigste epileptiske Kramper, Afmagter o. s. v. (hvilke Tilfælde hun ikke tilforn hovde været underkastet) som ogsaa indtraf til Punkt og Prikke. J flere Kriser faae hun hendes Broder som var i Spanien, fortalte om ham, saae ham paa sin Reise til Hiemmet, og da han endelig i Julii ankom der, beskrev hun ham flere Steder hvor han havde været, som (f. Ex. i Valladolid) meget nøie og hvorledes, og hvor han blev saaret. (Det havde været skiønt om hun havde beskrevet alt dette inden han kom hiem.) Ligeledes saae hun sin anden Broder i Lazeretet i Utrecht, beskrev alle hans Handlinger, Nummeret paa hans Seng o. s. v. Høist mærkværdige vare nogle Sessioner, i hvilke hun efter nogle Fremmedes Ønske, saae langt bortliggende Steder hvor hun aldrig havde været. Saaledes beskrev hun f. Ex. nøie og træffende det Ud- og Jndvortes af et Huus i Deutichem i Gelderland, Trappen, Gavlen, Vinduerne, Dørene af det. Derpaa begav hun sig til det Jndre beskrev Kaminen, Skriverbordet, Taffeluhret, Speilene i Værelset, Beboerinden, som brugte Briller, hendes Tienestepige, Hunden med brune Pletter og Bieldehalsbaand. Derpaa ligesaa nøie det Ind- og Udvortes af et ligeoverfor staaende Huus. Paa samme Maade sagde hun til et Fruentimmer som spurgde hende derom, at hendes Barn i Utrecht leed af en farlig Betændelse i Øinene. Paa det Spørgsmaal, hvorledes hun kunde see de Steder hvor hun aldrig havde været, svarede hun: "Naar jeg seer til et Huus, hvorom de spørger mig, saa bliver jeg ført derhen paa en Straale, som gaaer ud fra dem eller fra en anden Spørgende. Straalen gaaer over til mig, og bringer mig til det Sted hvor jeg skal være. Min egen og deres Opmærksomhed giør meget dertil; thi naar jeg uden Opmærksomhed seer efter noget, saa seer jeg det uden at see det." Hvad der herved koster hende megen Umage er, at hun ikke paa engang kan oversee den heele Gienstand, men maae gaae alt igiennem Stykke for Stykke, deraf kommer det ogsaa at hendes Angivelser undertiden ere anderledes end hun har seet det, da hun maae tale af Hukommelse, naar hun vil see alt samlet. Det er lettere for hende at see de Steder hvor hun aldrig har været end de hvor hun er bekiendt, fordi hun i de sidste Tilfælde forstyrres ved Erindringerne af det bekiendte. Alle nærværende Gienstændeseer hun med og ved Maven. Hun skriver i et mørkt Kammer meget ordentligt. Mærkværdige ere følgende Forsøg: Magnetiseuren strøg engang med den Syges Tilladelse fra neden af og opad, og Synet vandrede da pludselig fra Maveegnen op under Øinene, og over og bag ved Kiæbebenet. Han gav hende derpaa en Magnet i Haanden, og holdt et Stykke Staal foran den, og den Syge saae nu en regnbuefarvet Straale at udstrømme fra Magneten hen til Staalet. For Tordenveier var hun især ompfindtlig; hun faae og følte ofte Lynilden, førend den brød ud, endog naar Tordenveiret hængte i Luften milelangt borte. Magnetiseret Vand i en Flaske, naar man lagde det omkring Maven virkede bedst herimod. Da hun var kommen sig forsikkrede hun, at hun var kommen hen til Steder, hvor hun for aldrig havde været, og at hun kunde erindre sig saameget af det som hun havde seet i Søvne, at hun ikke engang behøvede at spørge efter de Personers Huse som man havde fra Tid til anden anmodet hende om at see til under hendes maanetiske Søvn. (Alt dette er noget høist forunderligt, og det falder vanskeligt at troe det; men da man i vore Dage hører allevegne fra saadanne Ting fortælle, saa kan man ikke aldeles forbigaae det med Taushed; men altid har man Grund til at befrygte, at man bliver bedraget af Sværmerie og Jndbildninger eller at selv Magnetiseurerne og de Magnetiserede staae i hemmelige Forbindelser med hinanden for at sætte Andre en Voxnæse paa; saalænge det er kun unge Fruentimmer og hysteriske Personer, som have saadanne Fornemmelser og ikke solide, erfarne og tænkende Mennesker, saa bør man vist være yderst mistænkelige ved slige Angivelser; endskiøndt deres absolute Mulighed ikke kan nægtes.)