Københavns Adresseavis, 1773-10-05
Jeg lod mig ikke overiile af den Glæde, at bekiendtgiøre min Opdagelse, men forsikkrede mig først ved igientagne Prøver om sammes gode Udfald. Førend jeg omstændelig beskriver mine Anstalter, vil man tillade mig, at for udsette nogle Anmerkninger om Gieringen. Gieringen bestaaer i en Frugts umerkelige Deeles Bevægelse, hvorved deres Sammensetning bliver forstyrret eller i det mindste forandre. Den har adskillige Grader, eller rettere at tale, der gives adskillige Slags Gieringer, som gradeviis virke Opløsningen. Dette bevægede Naturkyndigerne til at sige, at Gieringen er en Begyndelse til Opløsningen. Kornet gjerer, naar det er bragt i Laden. Det gierer, efterat det er aftærket, og er bragt i Kornhuuset. Meel og Dey gierer, hvert til sin Tid, naar Raden kommer til dem. Hver Frugt gierer efter hver Bearbeydelse, endog naar den er leven tørret eller sylted, jeg tør endog troe, at en vis Giering er, om ikke nødvendig, saa dog i det mindste nyttig, til Frugternes Conservation. Jeg skulde overlade denne physiske Deels Vegetabiliernes Undersøgelse til de Lærde. Men Attraae at være nyttig overvinder min Egenkierlighed. Er min Meening vildfarende, saa maa de holde min Hensigt saadant til Gode. Jeg tør altsaa sige, at en vis Slags Giening er nødvendig eller i det mindste nyttig, for at conservere Frugterne. Jeg grunder mit Foregivende paa følgende Jagttagelse: Jeg har feet Æbler at skieres i fire Parter og strax derefter at tørres, efterat de vare blevne tagne af Træet; men andre efterat de havde gieret. Hiine ere blevne gjennemgadede og fordervede af en liden hvid Jn sect, men disse have holdt sig fuldkommen got. En ned syltet Frugt, som man sylter samme Dag, den er bleven plukket, holder sig hverken saa let, eller saa længe, som en anden af samme Træe, og ved lige Tilberedelse, men som i Forveien har gjeret. Æbler, Pærer, Jordæbler, Roer, som man hensetter i Jorden paa et tildekket luftigt Sted, indtil de formedelst Gieringen have udsvedet, og som man først derefter bringer i Kielderen, naar de ere vel tørre, holde sig meget længere end de, som man legger i Kielderen strax efter at de ere indsamlede. Enhver veed, hvad Gieringen bidrager ved Viin, Most a. til sammes Naturs Forhøyelse. Saa fordeelagtig saadan Giering nu er for de fleeste Frugter, saa have dog alle de, som have beflittet sig paa Kornets Conservation, søgt at forhindre Gieringen. Nogle have herved skaffet sig et meget møysommeligt Arbeyde, andre have tørret Kornet. Efter den første Maade kan en Hob Korn ikke legges tykkere, end 6 til 8 Tommer. Dertil udfordres meget stor og rummelig Plads. Bekostningen ved den ofte igientagne Kastning og Udspredning fortærer næsten i mindre end 50 Aar det allerbeste vedlige holdte Forraadshuus. Hvad Tørre=Køller angaaer, saa koste samme en Deel, og mange ere ikke i Stand til at anskaffe sig samme. Begge Maader have ikke andet til Øyemeed, end at ødelegge Jnsectets Æg og Yngel, som alt for afte findes derud. Det ene skeer ved Jldens, det andet ved Luftens og Bevægelsens Virkning. Denne Tørkning syntes hidtil at være det eneste Middelsom var sikkert og tilstrekkeligt til at conservere dette kostbare Levnetsmiddel. Jmidlertid berøver det Kornet sine nyttigste Egenskaber. Næringssaften, de olieagtige, flog lige spiritusse, og følgelig de kosteligste Deele, uddunster, og der bliver ikkun Jorddelene tilbage, der ikke kan give nogen saa nærende Substantz, som naar Kornet blev conserveret i sit første Væsen. Erfarenhed lærer, at tørret Korn taber i sin Vægt, og følgelig ogsaa i sin Værdie. Det Høe, som af Søens alt for sterke Hede bliver gandske tørt, giver en mindre smagelig og mindre bestandig Næring, end det, som bliver tørret ved maadeligt varm Veyr. Paa den anden Side bliver Kornormens Æg, som har sit Herberge i Kornet selv, ved den Hede og Fugtighed, som forgaarsages formedelst Gierningen, udruget og udviklet. Dette Æg frembringer en liden Orm, som ernærer sig saa længe af Kornets Meel, indtil den kommer til sin naturlige Størrelse. Derpaa bliver den forvandlet, og kryber efter nogen Tid ud som en Kornorm, for atter at gave og opæde andre Korn, eller at legge sine Æg derudi. Den formeret sig saa sterke, at et heelt Kornloft inden kort Tid bliver anstukket af denne Landhuusholdningens grumme Fiende. Kan man undgaae Bekostningerne ved de meget store Bygninger og Kornets Kastning, som man hidindtil har anseet for uundgaaeligt, Kan man undgaae de alt for betydelige Bekostninger paa Kyller, og kan man bevare Kornet for Jnsekeer, og conservere det i mange Aar, uden at skade det, En saaden Methode, som indbefatter alle disse Fordeele i sig, har jeg i lang Tid gjort mig Umage for at opdage. Jeg har forsøgt alt, hvad jeg kiender i Plante= og Mineral Riget, i det Haab, at finde en Plante eller en Materie, for enten at fordrive eller dræbe Korpormen, uden at hindre Kornets Vext, eller give det nogen slet Egenskab. Jeg har indsluttet to Jnsecter i Flasker, i hver af hvilke jeg har lagt lidet Hvede med en Plante, Rod, Blomster, Frø eller Urt, uden at en eneste deraf har forhindret Ormen, at angribe, udhule og formere sig i Hvedekornet. Og saaledes tiente de mange Forsøg og Jagttagelser, som jeg giorde, mig ikkun til blot U derviisning til Kornormens Naturhistorie.