Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1811-12-12
I den bekjendte Hastingske Proces i Engelland blev indtil Aaret 1788 beskrevet 400 Centner Papir. Regner man 36 Ark paa et Pund, saa beløber dette sig til 1,584,000 Ark eller 66,000 Bøger eller 3300 Riis, eller 330 Baller. Til at beskrive samme som Acter i hvert Korteer et Ark vilde udfordre en Tid af 396,000 Timer, 33000 Dage (hver Dag beregnet til 12 Arbeidstimer) eller 90 Aar og 50 Dage, naar eet Menneske skulde beskrive dem. Kapitalen dertil beløber sig, naar man regner hvert Ark til 8 s., til 132,000 Rd., og naar man betalte 2 Rd. for hver Dag, udfordredes der til 66,000 Rd. Til at gjennemlæse disse Acter med nogen Eftertanke behøver man i det mindste til hver Ark 2 Minuter, hvilket udgjør 3,168,000 Minuter eller 52,800 Timer, eller til 12 Timer om Dagen 4400 Dage eller 12 Aar 20 Dage. Blækhertil, som kan regnes til henved 19 Tønder, koster 275 Rd. Allene til Strøesand udkrævedes over 20 Skjepper. Til at bortføre disse Acter udfordres omtrent 25 Vogne med 4 Heste for, hver belæsset med 16 Centner, altsaa 25 Foermænd og 100 Heste. Det hele udgjør et Tog af i det mindste 80 Fods Længde. Over den af den franske Keiserinde i afvigte Octbr. besøgte Hollandske Landsbye Broeck, der er berømt af sine Huses synderlige Bygningsmaade og den yderste Reenlighed, findes i Journal de l Empire følgende Beskrivelse: Næsten alle Huse ere af Træe og paa een Etage. Bræderne paa den forreste Side ere prydede med mangehaande Malerier, der stedse opfriskes med Farver. Gjennem Vinduesruderne af fineste Glas seer man Gardiner, af chinesiske Silketøier og ostindisk Musselin. Gaderne ere brolagte med Muursteen, som man regelmæssig tøer og afgnider; de ere bestrøede med fiint hvidt Sand, som man giver alle Slags Figurer især af Blomster; ingen Karre, ingen Vogn kjører i disse Gader, der for begge Ender ere spærrede med Pæle. Der kommer heller intet Dyr der i Landsbyen; Qvæget besørges af leiede Folk i fjerne Staldbygninger; endog de Fremmede maae staa af uden for Byen, i et for dem bestemt Værtshuus. Nogle Huse have et Parterre foran, der er udziret med broget Sand, med Muslingskaller, med smaae anstrøgne Billedstøtter af Træe, og mangelunde tilskaaret BuxdomJkke blot Plankeværkerne, enten de saa ere af Bræder, eller Lægter, men selve Kjøkkentøiet og ethvert Kosteskaft er bemalet med forskjellige Farver. Indbyggerne gaae saavidt i Omsorg for Reenligheden, at de tvinge dem der komme i deres Huse, at tage deres Støvler og Sko af, og i deres Sted Tøfler paa, der staae uden for hver Dør. Man erindrer sig, hvor det gik Keiser Joseph, der med Støvler paa vilde gaae ind i et Huus der i Byen, og da man anmodede ham at tage Støvlerne af, svarede: Jeg er Keiseren. Og om De saa var Borgmesteren i Amsterdam, svarede man ham, kom De ikke saadan ind her. Joseph tog Tøflerne paa. - - Hendes Majestæt Keiserinden af Frankerig med hendes glimrende Følge blev imidlertid meere forekommende behandlet. Alle Dørre stod hende aabne; men hun betraadde kun 3 Huse. Beboerne af Broeck, der meest ere Rentenerere eller Kjøbmænd, der have draget dem ud af Handelen, kappedes at bevise den ophøiede Fyrstinde deres Ærbødighed. Mariel blev i sin Tid den dueligste Dandsemester i Paris, da han nedbøiet af Skrøbelighed ikke meer selv kunde øve sin Kunst. Uden at røre sig af den store Lænestoel, hvor hans Podagrasmerter holdt ham, lod har sine Skolarer i sin Nærværelse udføre, hvad han i største Udførlighed havde foredraget dem, og satte dem endog haardelig i Rette ved mindste Forseelse. Han søgte om en Naadepenge af Regjeringen, og Frøken Escars, som ved sin Families store Jndflydelse havde udvirket det, fløihen til ham forrig og glad at flye ham Dokumentet, og gav ham det ihænde, uden at tænke paa andet end paa eengang at overraske og glæde ham. Mariel taget Papiret og kaster det langt fra sig paa Gulvet: Er det saaledes, Frøken! jeg har lært Dem, at frembyde noget tag Papiret op, og bring mig det, som De stal. Hun, der blev fattig over denne Tone, hun aldrig mindre burde ventet end ved den Leilighed, tog Papiret op med Taarene i Øinene, og gav ham det med al den yndefulde Anstand, hende var mueligt. Det er got, Frøken! sagde Dandsemmesteren: det er got, jeg tager derimod, hvorved Deres Albus ikke var rundet nok, og jeg takker Dem. J Vien er en vis Menuet af den berømte Haydbekjendt under Navn af Studemenuetten. Anledningen til denne Benævnelse er følgende: Havde blev en Dag overrasket ved en Slagters Besøg. Denne Mand, som havde følt meget for Havdes Musik, sagde til ham frimodigen og saa zirlig som han kunde: "Min Herre, jeg veed at De er en god og tjenstfærdig Mand; derfor henvender jeg mig tillidsfuld til Dem. De har i alle Fag komponeret smukke Ting; De er den første blant alle Komponister. Men ganske særdeles behage mig Deres Mennetter. Jeg behøvede just en ret munter smuk og ganske nye til min Datters Bryllup, der skal saae i disse Dage. Jeg kan i denne Henseende ikke henvende mig til nogen bedre end til den berømte Havn. Den godmodige Haydn smillede ved denne ganske nye Hylding og lovede ham Menuetten til næste Dags Morgen, paa hvilken Tid Slagteren ikke undlod at indfinde sig, for glad og taknemmeligen at modtage den kostbare Foræning. Efter nogen Tids Forløb hørte Havdn Lyden af nogle Jnstrumenter; han lyttede, og troede at gjenkjende sin nye Mennet. Han gaaer hen til Vinduet og seer en prægtig Stud med forgyldte Horn, prydet med Baand og Blomsterkrandse, og omgiven af et vandrende Orchester, holde under hans Balcon. Slagteren kommer op, udtrykker den store Mand endnu engang fine Følelser og ender sin Tale med de Ord: "Jeg troede, at jeg som Slagter ikke bedre kunde udtrykke min Erkjendtlighed for en saa skjøn Menuet, end naar jeg bragte Dem den skjønneste af mine Stude. Han holder ikke op førend Haydn, rørt af hans Oprigtighed og Taknemmelighed, modtager Studen.