Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1842-08-10
Fædrelandet. Stænderforsamlingen i Roeskilde. 15de Møde den 26 Juli. (Slutningen af C. Petersens Andragende om Vildtskaders Erstatning). Hofjægermester, Baron Zeuthen, Uden at gaae ind paa Sagens Realitet, hvilket paa den nærværende Standpunkt turde være mindre passende, skal jeg kun tillade mig at yttre, at jeg har havt Leilighed til paa flere Steder i Udlandet, hvor der er blevet givet Lovbestemmelser for Erstatning for Vildtskade, at overbevise mig om, at saadanne Love medføre større Uleilighed ved den Chicane, hvortil de give Anledning, end de bevirke Gavn i Realiteten Jeg troer derfor ikke, at Man bør indlade sig paa noget Forslag af denne Art, forinden Man modtager det Lovudkast, som kunde forventes fra Regjeringen. Proprietair Hansen: Det er meget relativt, om en Forholdsregel kan siges at føre til Chicane eller til Gavn, og Omdømmet herom vil væsentlig afhænge af Vedkommendes Jnteresse. Efter hvad Commissarius har yttret, troer jeg nu, at der er en stor Opfordring for Forsamlingen til, ikke blot at gjentage den Jndstilling, som med saa stor Pluralitet gik igjennem i 1838, men ogsaa til at gaae ind paa en nærmere Undersøgelse af Midlerne til Skadens Beregning. Jeg anseer det eibeller for saa vanskeligt at bestemme Skaden. Naar en Mand godtgiør, at der er foraarsaget Skade paa hans Mark, og at den ikke er foranlediget ved hans egne Kreaturer, men at store Rudler af Daavildt ere seete sammesteds, vil Man saaledes kunne komme til fuldstændig Vished om Skaden. Jagten i Haverne anseer jeg for i høieste Grad utilraadelig; den opskræmmer Beboerne i de dertil stødende Vaaninger, og udsætter dem for Lemlæstelse og Livsfare, hvilket vist er høist upassende for den Fornøielse, at jage igjennem en Have. Ogsaa den Skade, som Harer anrette i Haver, især paa Blomster og unge Frugttræer, er høist sørgeligt for dem, der drive Have væsenet med Omhu til Nytte og Fornøielse. Jeg maa derfor ønske, at der nedsættes en Commitee, ei blot for at tage Sagen under Overveielse, men tillige for at udarbeide nærmere Forslag om Skadens Bestemmelse og Beregning. Candidat Lehmann: Jeg kan med det ærede Medlem af Godseierklassen, der sidst yttrede sig, kun være enig i, at et saa lille Land som Danmark bør tage et væsentligt og tilbørligt Hensyn til den hele europæiske Udvikling, fra hvilken det forgjeves vilde søge at løsrive sig, - bør tage dette Hensyn dertil i det Smaae som i det Store, Naar vi nu vide og her høre stadfæstet, at det indlysende Retfærdighedskrav, at den Skade, der tilføies en Mand af en Andens Dyr, skal erstattes, overalt ikke blot er anerkjendt, men tillige søgt iværksat, da kan dette kun forøge Opfordringen for os, omsider at tilegne os dette Gode. Principet er hos os anerkjendt, baade af Regjeringen og Stænderne, og naar vi nu af den kongelige Commissarius høre, at Udførelsen paa Grund af practiske Vanskeligheder endnu ikke har kunnet sættes igjennem, have vi vist god Føie til at tage Sagen under fornyet Overveielse, hvorved der da ogsaa vil være at tage Hensyn til de paa andre Steder gjorte Erfaringer, forudsat at disse ere indsamlede med fordomsfri Paalidelighed. Kammerherre Sehested Juel: Det er ikke min Hensigt, vidtløftigen at udlade mig over de uendelig mange Forhold, der møde, naar der skal fastsættes Erstatning for Vildtskade. Jeg vil kun exempelviis anføre eet Tilfælde. Mellem 2 Skove, der tilhøre forskjellige Eiere, og af hvilke Vildtstanden er overordentlig høi i den ene og meget ringe i den anden, ligge flere Selveiere og Besiddere af mindre Jordbrug, naar nu her skeer Skade af stort Vildt, hvilken af Skoveierne skal da erstatte den? Eller skal, forsaavidt de bortforpagtede Eiendomme angaaer, Eieren af disse erstatte den? Hvad andre Lande angaaer, da gives der Love, som ere mig bekiendte, og Erstatning for Vildtskade i Kongeriget Sachsen, i de sachsiske Hertugdommer og i Kongeriget Würtemberg; men Resultatet af disse Love er overalt, at alle Parter ere utilfredse, og at uendelige Bestikkelser derved foranlediges; den, der erholder Erstatning, besværer sig altid over, at han har faaet for lidt, og den, der maa udrede den, paastaaer, at den med Urette er blevet ham paalagt. Candidat Lehmann: Til det første Spørgsmaal skal jeg svare Nei Til den sidste bemærkning skal jeg kun erindre, at en for liden Erstatning er bedre end slet ingen. Kammerherre Neergaard, Ogsaa jeg troer, at de Eneste, som vilde høste nogen Gavn af en Lov og Erstatning for Vildtskade, ere Sagførerne. Loven vilde fremkalde en Mængde af Retstrætter, og disse vilde vel ikke kunne afgjøres ved Politiretter, men maatte henvises til den ordinaire Ret, hvorved der vilde opstaae en bestandig vedvarende Fordeel for den nævnte Stand; men, da Andragendet dog ikke kommer fra denne Stand, og det i alt Fald ved dets Behandling ei kan være Pligt at have dens Jnteresse for Øie, maa jeg stemme imod Nedsættelsen af en Committee. Candidat Lehmann, Den ærede Taler synes at oversee, at den Fordeel Man lover sig af en Lovbestemmelse om Skadeserstatningspligten, ikke saa meget bestaaer i de Summer, der af denne Grund kunne ventes at tilflyde de mindre Lodseiere, som Man har berøvet Midler til selv at værge sig mod saadan Skade, men snarere i den yderligere, og vistnok høist nødvendige, Opfordring for vedkommende Jagteier, til at holde sine Dyr paa sine egne Enemærker. Committee: Ahlefeldt, Lehmann, Sognefoged Petersen, Buchwald, Sidenius. Gaardfæster Maaløe forelæste dernæst det af ham indleverede Andragende om, at enhver 60 aarig Gaardbruger eller, i Klasse med denne staaende, Huusmand, maa vorde berettiget til fra den Tid af, da han har fyldt sit 60de Aar, at faae sin Søn udløst af Krigstjenesten, idet han bemærkede, at Andragendet vistnok kun angik en aldeles speciel Gjenstand, men at det dog turde være af Vigtighed og Jndflydelse for en ei ganske ubetydelig Deel af Landbrugerne, ligesom det i ethvert Tilfælde ikke længe vilde optage Forsamlingens kostbare TidSkibsclarerer Kirck oplæste dernæst det af ham indgivne Andragende om nærmere Bestemmelser for Damp- og Seilskibes Seilads. Andragendet blev imidlertid af Proponenten taget tilbage, da Directeur Dunnfeldt bemærkede, at det kongelige Admiralitet fortiden er beskjæftiget med at udarbeide et Regulativ for Seil- og Dampskibe i de danske Farvande. – J det 16de Møde afgav Proprietair Hansen er Andragende fra endeel Beboere i Hørns Herred angaaende Fæsteforholdet; hvilket Andragende den Deputerede ønskede afgivet til Petitionscommitteen. - J det 17de Møde den 28 Juli behandledes foreløbigt Sagen og Opkjøb af Landmandens Produkter (Committee: Schon, Haastrup, Kammerherre Neergaard, Statsraad Neergaard, der tillige var Referent, Moltke). Committeen indstillede: 1) At der til de i Udkastet anførte Artikler, som det tillades Landboen at handle med, føies: slagtede Kreaturer, Been, Aske, Kul, Gjær, kasseret Jern, Metal og andet Affald af Landmandens Redskaber og Maskiner, samt Klude. 2) At den Passus, men kun afbenyttes som et Vi-Erhverv for dem, der have anden lovlig Næringsvei, udgaaer af Lovudkastet. 3) At det maa blive paalagt Enhver af de i Lovudkastet nævnte Landboere, der ønsker at drive saadan Handel, at løse hos vedkommende Politimester et Pas til Legitimation i denne Henseende. 1) At den Bestemmelse i Plac. af 27 Novbr. 1815, at de Varer, Bønderne ville føre tiltorv i Kjøbenhavn, er maae opkjøbes af Nogen udenfor Portene, paa Veiene, i Gjestgivergaardene eller paa Gaden, maatte ophæves. Hvorhos det henstilles: 5) Om ikke de Jndskrænkninger Plac. af 27 Decbr. 1826 indeholder i Henseende til de Dage, paa hvilke Kjød og Flesk maa falholdes paa Kjøbenhavns Torve, kunne ophæves; eller, hvis det ikke findes tilraadeligt, at denne Placat da maatte blive fuldstændigere bekjendtgjort.