Berlingske Tidende, 1751-06-07
Følgende Beretning, som findes i de Hannoverske saa kaldede Anzeigen Nr. 39. fortiener at blive almindeligen bekiendtgjort. Den Casus, som udi Januarii Maaned indeværende Aar er passeret udi Polle Amt ved Weseren, hvor en Kone er bleven bidt af en galen Hund, er meget merkværdig. Den ne ulyksalige Kone er paa Veyen imellem Polle og Heinsen bleven overfalden af en galen Hund, og som hun vilde sætte sig til Modværge, blev hun reven ned paa Jorden, og saaledes tilreedt, at hun har faaet over 40 store og smaa Blessurer og Saar, hvoriblant paa nogle Steder vare heele Stykker af det tykke Kiød udrevne, samt paa Hænder og Armene Aarer sønderbidte, hvorudover meget Blod var løbet fra hende. Hunden blev forfulgt og dræbt, hvoraf man tog Leveren, brændte den til Pulver, og gav den stakkels Kone en god Portion deraf ind, lod ogsaa Saarene med Viin udtoe, samt lægge noget af Hundens Haar derpaa, og dermed forbinde. Dagen derefter har denne stærke og haardføre Kone forlanget, og med største Taalmodighed udstaaet, at en Skarpretter har med gloende Jnstrumenter udbrændt hende alle Saarene; men siden, da Øvrigheden fik det at vide, blev hun af dygtige Læger forsynet med Medicamenter. Hun har derpaa, efterat Saarene mestendeels vare lægte, befundet sig gandske vel, forrettet sine Huus=Gierninger igien, og meent sig være fri for alle onde Sviter, indtil den 46de Dag, efter at hun var bleven bidt af den galne Hund, da hun blev angreben af stærk Heede og Kuld, hvilken Parorismus, varede indtil 3die Dags Middag, da der paakom hende saadan Hydrophobia, at hun kunde ikke taale at see noget vaadt, mindre nyde noget, ja ikke engang fordrage den da værende fugtige Luft, og derudover maatte lade Vinduer og Dørre tæt tillukke og tilhænge, blev saa den Tilstand henved 24 Timer uden Raserie, i hvilken Tid hun lod hente Præsten, og begiære af Øvrigheden, at der maatte giøres saadanne Anstalter, at hun kunde ingen tilføye noget ondt. Den 4de Dag om Eftermiddagen, faldt hun udi fuld Raserie og Affindighed, at hun endog sønderreev Strikkerne, som man havde trokket tvert over Sengen, i den Hensigt, at hun ikke skulde uformodentlig springe op, og beskadige nogen. Jmidlertid havde man slaaet Planker uden for Vinduerne og for Dørren, at det galne Menneske ikke skulde komme ud; i dette bedrøvelige Fængsel, hvor hun dog havde nogle intervalla dilucida, blev hun indtil den 7de Dag, da hun døde om Aftenen, efterat hun samme sidste Dag havde ligget gandske stille hen, uden Sands og Følelse. Den hæftige Hydrophobia holdt op 2 Dage førend hendes Endeligt, saasom hun ey allerne selv begierede en Skaal med Vand, som hun ogsaa fik, men ogsaa noget at æde, samt et Glas Viin, dog med det Vilkaar, at saadant skulle skikkes hende af Øvrigheden, saasom hun af ingen anden vilde tage imod noget. Da hun fik det begierte, nød hun begge Deelene; men Viinen vilde hun ikke drikke af Glasset, hvori den blev sendt hende, men forlangede, at den skulde gives hende i et eget Kar, hun havde, sigende, at, dersom hun drak af Glasset, torde ingen anden bruge det meere. Denne sørgelige Casus burde billig tiene til Advarsel for alle og enhver, at lade betimeligen tage den, saa kaldede Orm fra Hundene og derved forekomme saadan Ulykke, hvilket i de Hannoverske Lands-Forordninger oftere end eengang er indskærpet. Ellers er i Henseende til den ulyksalige Kone endnu at melde, at, da hun efter nogle Ugers Forløb meente sig at være sikker nok, har hun lagt sig til sin Mand igien, og virkelig sovet hos ham, da den første Paroxismus paakom hende; ligemaade have 2 af hendes Børn med samme TræSkee, som hun efter den første Parorismus havde spiist Ølle=Brød med, ædt Resten ud af Potten, som hun deri havde levnet, hvorudover man faaer at see, om de PræservativMidler, som man hidindtil har brugt baade til Manden og Børnene, skulle giøre en ønskelig Virkning. Jmidlertid har den sørgelige Casus givet Anledning, at en Ubekiendt har ladet publicere følgende ufeylbarlige Remedium mod gale Hundes Bid Naar enten et Menneske eller et Creatur har den Ulykke, at blive bidt af en galen Hund, skal man lade Saaret vel scarificere, og, naar man kand komme til, sætte Kop derpaa, drage saa meget Blod der ud af, som mueligt er, og søge at holde Saaret aaben i 3 Dage, om det endog skulde skee ved at lægge Spanske Fluer derpaa. Til indvortes Cur tages Sood af en sortbrændt Kiedel, som skrabes saa haardt af, at der kommer endog noget af Kobberet iblandt, Cardobenediet-Pulver, Bezoar Pulver, af hvert til en Ducats Vægt, samt saa meget brændt Hjorte Takke, som man kand holde paa en Knivs Ord, hvilket tilsammen meleres udi Cardobe nediet-Vand, og gives Patienten ind, hvorpaa man lader ham sveede en Times Tid. Er det et Creatur, saa giver man det en dobbelt Dosis, og lader det faste et par Timen derpaa. Dette Remedium har vel nogle gange slaaet feyl paa Creature, men aldrig, naar det er brugt til Mennesker.