Viborger Samler, 1836-06-19
J Kjøbenhavnsposten har staaet et hidtil ikke gjendrevet Kraftargument for Angrebene paa Godseiernes lovlige Eiendom - Hoveriet, hvor den først gjenstemhegler dHr. Stænderdeputerede: Secretair Algreen-Ussing og Propritair Tutein, fordi de vare blevne roste, som om de vare Skoledrenge, der ellers let kunde blive overmodige, og derpaa yttrer: "At den for en Godseier usædvanlige Liberalitet hvormed Hr. Proprietair Tutein havde yttret sig, hidrører fra, at denne vel vidste at det var vor Konges alvorlige Villie at Hoveriet skulle ophæves." Dette Argument, der forraader den totale Mangel paa fornuftige Grunde til at bestride Godseiernes Ret, er aabenbart kun anført for at imponere den ikke tænkende Masse, og saaledes i Forbindelse med alle de ovrige Kunstgreb, brugt for at vække Uvillie mod Godseierne og gjøre deres Eiendom til Priisgods for Bønderne efter leiede reformatoriske Skribleres despotiske Lune. Den nævnte Yttring synes derfor i mere end een Henseende at egne sig til en kraftig Gjendrivelse, ihvorvel man i den senere Tid er kommen til overbevisende Kundskab om saavel den sande Tendents som om Uefterretteligheden af de kjøbenhavnspostiske Relationer, der nu ville udgive sig for at proclamere Kongens Tanker som de længe have villet indbilde Publicum at den udtalte Nationens Mening. Det er uforskammet at debitere, at den Konge, som ved en 50-aarig Regjering har erhvervet Dannerfolkets Yndest og Enropas Agtelse, nu skulde behøve Stænderne, som er Skjul eller Værn (hvilket de i Historien dog ei vilde blive) for at iværksætte hvad han i Begyndelsen af sin Regjering som Kronprinds ved egen Kraft satte igjennem i langt høiere Grad. Var Hoveriets Ophævelse hans Villie, begrundet paa en indre fast Overbeviisning om, at virkelige Menneskerettigheder, eller hele Statens virkelige Vel, fordrede det, saa var det upaatvivleligt forlængst skeet eller skeete nu uden videre. Den anførte Kjøbenhavnspost-Yttring er uforskammet mod den Konges Regentværdighed, der i 50 Aar har virket for hele Folkets men især for Bondens og Almuens Vel og derved viist at det er uforeneligt med hans Caracteer at handle uædelt eller mod sin Overbeviisning, om end- og dækket ved et Skjul af Stændernes Raad, som disse Skriblere haabe at skulle gaae ud paa Jndgreb i den ene Borgerklasses Eiendom (Godseiernes) for at berige en anden Klasse (Bondens). Og til egen Overbeviisning, at det nu var til Statens virkelige Vel og hellige Menneskerettigheders Haandhævelse, at fratage Godseierne deres lovlige Eiendomsret over deres Gods til Fordeel for Bonden og det endog for den mindre Deel af Bondestanden, burde Reformatoren dog have indseet at de ei kunde bringe Kongen, som derfor ei heller har givet Bønderne hovfrie paa de Godser, som for Regjeringens Regning er solgt og sælges, hvor planmæssigt det end var anlagt og forberedet ved den idelige Skraalen i lang Tid og ved flere Blades skrivtlige Klager og Skjelden. Men disse Herrer, forblindede af deres Jdeer, glemte at Jngen bedre end netop Frederik den 6te maatte kjende det Forhold mellem Godseier og Bonde, som han selv havde etableret og i saa mange Aar hævdet; om han end fandt Noget at forandre deri i Henseende til de grundede Besværinger over Misbrug af Bondens Medhold ved Rettergang - de glemte at Kongen, selv Godseier, maatte af Erfaring vide, hvorliden Sandhed Bøndernes saa ofte ubillige Klager medfører, og hvor ofte Bønderne misbruge hans egen Godhed ogsaa gra Godseier – de glemte, at de aabenbart falske Angivelser og Klager af Niels Mortensen, der endog befordredes i Trykken, ligesom Lollikernes &c., foranledigede ei alene retslige Undersøgelser og bemeldte Personers Afstraffelse, men endog offentlig Gjendrivelse gjennem Trykken, og at det mislykkede Forsøg maatte overbevise Kongen om at Bonden ei alene ikke er trykket, men netop gjerne selv vil trykke og herske naar han kan faae Lov dertil eller komme afsted dermed, de glemte, at Kongens lange og ved Selvvirksomhed erfaringsrige Regjering, har sikkret ham imod enhver Fordom for eller imod nogen Stand og derimod overbeviist ham om Nødvendigheden, af at haandhæve deres Ret og Eiendom, ligesom at holde dem Alle indenfor de lovlige og passende Grændser; de glemte, at Kongens Erfaring lærer ham, ei at troe Alt hvad der forebringes ham, hvor smukt det end maatte være indklædt eller fordi en Mængde Skraalere raabe paa det Frembragtes Ægthed. Det Passerede i denne Sag maa have overbeviist Kongen om at Bonden ophidset af Godseiernes Fjender og Misundere. samt af interesserede leiede Skriblere gjerne gik til den samme Yderlighed imod Godseieren, hvortil Kongen fordum fandt at Godseierne engang vare gaaede imod Bønderne, da Kongen standsede Uvæsenet ved at foreskrive Grændser, der saa nær som muligt bestemte Godseierens Ret og Bondens Pligter ved Hoveriet og i enhver anden Henseende. Saavidt vides er kun fra Kongen forelagt Stænderne en ny Lov angaaende Retsforholdet imellem Godseier og Bonde. Men Hoverie=Friheden imod den saakaldte billige Godtgjørelse til Godseieren, den betydelige Nedsættelse af Bondens øvrige Afgifter, af den ham betroede Gaard, fremdeles den Regel at Fæstebondens Afkom skulde for en moderat Priis have Fordring paa Gaarden og at Godseieren skulde enten a tout prix sælge sin ledig blevne Gaard, eller tilfæste Bonden den for hvad denne kunde taale at give, endelig at Bønderne skulle jage paa Fæstegodset, ja kunde jage i Godseiernes Skove for at udrydde Ræve med flere lignende Ting, ere jo aabenbart ikkun Misundelsens og Vindesygens Fostre, understøttet af Enkeltes. almindelige, ugrundede og umodne Reformations-Lyst, og ere ogsaa kun udtalt i de Blade, som have disse Farver i det Hele og som udgive sig for Nationens Stemme, for at virke paa Regjeringen og Stænderne og imponere Resten. Det er forunderligt at endnu Jngen har angrebet Gaard- og Huuseiernes Ret i Stæderne til Fordeel for Fleertallet af Leiere. Thi det vilde jo have været fuldkomment conseqvent om man ogsaa kaldte Leierne Trælle og forlangte en Commission til at bestemme eller en Lov til at befale hvad Eieren maatte tage eller Leieren yde i Huusleie. Bonden har jo ingen anden eller bedre Ret til Gaarden end Leieren til Værelserne, nemlig kun den som deres lovlige Contract med Eieren hjemler dem. Huusleiernes Sag vilde afgive en ligesaa viid Mark at hoste Ære og Fordeel af at vise sine parlamentariske Evner, for at smigre Fleertallet ved tilsyneladende Popularitet og ved Jnteresse for at berige et større Antal paa et mindre Antal formeentligen rigere Borgeres Eiendoms Bekostning. Som et yderligere Beviis for at Kongen ei har anseet Hoveriet (eller bestemt Arbeide istedetfor samme) for nedværdigende for Bonden, eller skadelig for ham, er en Jndberetning fra det Classenske Fider-Commis for 1833, hvor det hedder blandt Andet: "Efterat saa betydeligen er bleven anvendt og endnu anvendes paa Forbedringer af Fide=Commissets Bøndergods, har Directionen ogsaa ladet sig det være magt paaliggende at bringe Fider-Commissets Hovedgaarde i en høiere Culturstand in Specie Carlsfeldt, der hidtil ved Hoveriebestemmelsen af 1796, var bundet til en Driftsmaade, der aldeles contrasterede med de nyere Agerdyrknings-Principer. En Plan blev derfor lagt til en bedre Driftsmaade og forelagt Bønderne, hvem man derhos søgte at gjøre tydeligt, at de ifølge samme vel kom til at forrette Hoveriet paa en anden Magde, men ingenlunde med mere Arbeide end de efter Hoverie-Bestemmelsen, vare pligtige til. Ledede af slette Raadgivere, mere end af gode Grunde, protesterede Bønderne imidlertid aldeles herimod. Directionen forlangte dernæst Sagen, ifølge Anordningerne, undersøgt ved en af Deres Majestæts Rentekammer udnævnt Landinspecteur, hvis Forretning beviiste at den nye Driftsplan medførte for Bønderne endog mindre Arbeide end Hoverie-Bestemmelsen fastsætter. Jfølge heraf blev Hoverie-Bestemmelsen - forsaavidt Driftsmaaden angaaer - ved Rentekammerets Resolution af 19de Julii forrige Aar forandret i Overeensstemmelse med det af Directionen dertil gjorte Forslag, dog var Aarstiden alt for langt fremrykket, at Forandringen ei kan begynde førend med Aaret 1835. Jmidlertid blev det derved gjort muligt Aar for Aar at forbedre Carlfeldts Hovedgaard i Stedet for at den ifølge den ved Hoverie=Bestemmelsen af 1796 fastsatte Drivt, snarere maatte forværres."