Jyllandsposten, 1841-07-23
Det er jo saaledes, at enhver Landbo, der har Skyld til Banken, kan friggjøre sig derfra, ved at indbetale 1/2 Deel af den Summa, hans Eiendomme hæfte for, og hvoraf der svares 6 1/2 pCt. Renter, og at da for Jndbetalingen meddeles Bankens Qvittering, hvilken Qvittering tinglæses og tilføres Pantebogen, til Sikkerhed for at Hæftelsen er indfriet. Enhver saadan Qvittering kan jo, indtil 1ste August 1842, ved at udfyldes til 100 Rbd., give Vedkommende Actieret i Banken. Naar nu flere Bønder, f. Ex. sex, hvis 1/2 Deel Forhæftelse er indfriet og som samtlig beløber sig til 100 Rbd., ønske at indbetale denne Sum og derfor erholde en fælleds Actie, saa spørges der, kan denne Udfyldning da skee paa Eens Qvittering, og kan man da, efter Behag, eftersom man er enig derom, afhænde de 5 Qvitteringer til Andre og derfor lade sig betale efter Overeenskomst med disse, Og er der, ved at afhænde disse Qvitteringer, ingen Fare for, at Eiendommene derved igjen kunne blive pligtige at svare Bankrenter, Er der virkelig Fordeel ved at indbetale Bankhæftelsen, Betaler den sig ikke selv ved de aarlige høie Renter, og kommer Fordelen ikke saaledes i Tiden uden Opoffrelse af en Capital, Er der ingen Bestemmelse for, hvorlænge Renternes Erlæggelse til Banken skal vedblive? Hvis Banken kommer til at give Udbytte til Actiehaverne, kommer da ikke ogsaa Udbyttet til Afgang i de høie Renter for Grundbesidderne, saaledes at Renternes Formindskelse begynde samtidig med Udbyttet, Hvis Udbyttet engang bliver større end Renterne, kommer da dette Mere Debitor tilgode, eller er det kunden Mand, der har gjort Jndbetaling, der kan faae Udbytte, og er det da absolut nødvendigt, at Summen er bragt til 100 Rbd. for at erholde Ret dertil, eller være meddeelt Actiebrev, Kan man ved Banken i Aarhuus faae sine Ting ordnede, eller er man nødt til at have En til at besørge det i Kjøbenhavn: Naar nu nogle Sogne sloge sig sammen og sendte en Mand med Pengene, mon denne Mand da kunde vente uden langt Ophold at blive expederet? Dersom man skal have en Commissionair, eller hvad det kaldes, der skal besørge Alt for os, hvorledes betales da denne, hvormeget pr. Actie? Da det er en Selvfølge, at alle Penge, der behøves til at indløse Bankactier, ikke kunne undværes eller ere paa Egnen at erholde, men at endeel Qvitteringer maae afhændes til Capitalister, som have Lyst til at eie disse Papirer, saa spørges, hvilke Beviisligheder, der skal til, for at Vedkommende kunne benytte Qvitteringen til derpaa at begrunde en Actie, Om en simpel Paategning paa samme om Overdragelsen, i Vidners Overværelse og Underskrift, vil være tilstrækkelig, eller hvilket Andet der skal præsteres, Flere Landmænd af Ringkjøbing Amt. Læsetiden i Skolerne. (Sluttet. See forr. Nr.) Allerførst antage vi nemlig, at i det Hele taget Rectorernes og Lærernes Mening om denne Sag i den Grad er afhængig af deres egen Jnteresse, at de bør ansees aldeles incompetente til at afgjøre dette Spørgsmaal, da selve Elevernes Bekjendelse om denne Sag er af langt mere Vigtighed at lyttee til, da det er disse som den 6timerslange Skoletvang gaaer ud over og ingenlunde over Lærerne. Sidste have almindeligviis kun nogle enkelte Timer dagligen og til afbrudte Tider, hvorfor de ei føle det Piinagtige i uafbrudt at vedblive Underviisningen, men Drengen, Barnet, som ved Udløbet af den 3die og 4de Time er medtaget og sløvet, ham er det, som endnu skal pine sin Aand med Anstrængelse og Agtpaagivenhed i den 5te ja 6te Time! ham er det, som skal fornægte sin Natur, sin Trang til legemlig Frihed, efterat have anstrængt sig i 3de Timer, som for det unge Legeme, hvis Udvikling er af allerstørste Vigtighed, først og fremmest burde paasees, da Aandens Berigelse dog kun ene og alene er afhængig af den heldigere og kraftigere Legemsudvikling. Man tale derfor blot med disse Elever, for at høre deres Bekjendelser i saa Henseende, og man vil snart komme til Kundskab om, hvorledes de lide og udstaae for at holde ud i de sidste Skoletimer, hvilket er saa aabenbar uforsvarlig en Jndretning, at man maa forbauses over, at Universitetsdirectionen ikke modsætter sig saadanne utidige Anstalter. Den dyriske Deel hos Drengen burde dog, trods al lærd Demonstration, ikke behandles værre end Dyret selv, men dette skeer ubetinget ved 6 Timers Skolesidden, som, uagtet de 10 Minutters Mellemrum, der kun er af liden Betydning i de sidste Timer, endog i den Grad plager den opvoxende Ungdom, at dennes Udseende synligen lider derunder. Spændes Plagen i 3 Timer i Drættet, udholder den sit Arbeide med Lethed og iler da frigjort til sin Krybbe; men lad Bonden bruge den i 6 Timer af Gangen, skal han snart faae at vide, hvad Plagen bliver til. Man indvende jo ikke her, at det er en anden Sag med Drengen, som ikke udsættes for Legemsudmattelse ved at berige sine Fattevner; thi Enhver, der kjender begge Slags Anspændelser, maa indrømme, at Aandsanspændelsen trætter allermeest. Bliver Plagen, som sagt, brugt 6 Timer daglig, om den ogsaa maa hvile sig 10 Minutter mellem hver Time, bliver den dog ødelagt, dette er vist og afgjort, hvilket ogsaa enhver Bonde i Landet kan attestere, og samme Regel gjælder her Eleverne; Jngen af disse kan, ifølge deres Natur og Skabning, sidde den 5te og 6te Time paa Stolen, uden hemmeligen at stønne, sukke og ømme sig, og denne sløvgjørende Jndvirkning paa den opvoxende Dreng er af den meest fordærvende og skadeligste Natur, som kan tænkes. Men ikke dette alene, man tænke sig nu det Uforstandige i, at den ulykkelige Dreng ikke skal kunne tage varm Mad til sig i 6 Timer itræk – en Jdee saa absurd, at man ikke kan begribe, at man har kunnet sætte den igjennem. Dog, hvormange Daarskaber seer man ikke i en Hovedstad, saaledes ogsaa her. Hvor der vrimler af Store og Rige er Modens Herredømme ogsaa stort. Ligesom vi allerede for henved et Par Aarstid siden forudsagde, da Damernes Kappestrimler i Panden aabnede sig, at disse efterhaanden vilde forlænges og synke, indtil de fik Plads paa Bakkenbartstederne, hvilket aldeles indtraf, saadan skulle Alle nu paa stor, og riigviis udskyde og forlænge Middagstiden til sidst hen paa Eftermiddagen, saa Drengenes Seigpinelse i saa Henseende ofte convenerer de forfængeligere af Fædrene, der tildeels ere underkastede Modens Herredømme, ligesom det vel neppe vil vare længe, førend man alene afbenytter Aftenerne til Middagspiisning, en god Skik for Børn, som nu i vore Tider maae finde sig i de Ældres Uskikke. Naar man nu med Upartiskhed vil bedømme de af Hr. Krarup anførte Grunde for det Priisværdige i 6 Timers fortsatte Skoletid, vil man snart erfare, paa hvilken svag Bund disse ere opførte. Han beraaber sig allerførst paa Exemplerne ved Metropolitanskolen og Borgerdydsskolen i Hovedstaden, men hvad beviser dette, Fordi disse have begyndt med saadanne Jndretninger, derfor er det ei sagt, at de have truffet det Rigtige, og netop af Metropolitanskolens Disciple er det, at det vil kunne godtgjøres, at de beklage denne Timebestemmelse med Læretiden. Og hvad har nu den paaberaabte Tidsbesparelse at betyde, nei lad kun Drengen gaae dygtig paa sine Been, de holde nok ud; to Gange til, to Gange fra Skole daglig, det er sundt og godt, her skal ingen Tid spares, der er Timer nok til at læse i desforuden. Og hvad kommer det Mængden af Skolebørnene ved i Christianshavns Borgerdydsskole, at Drenge fra Frederiksberg eller endnu længere borte have det beqvemmere ved at gaae een Gang i Skole om Dagen. Nei, lad disse derom, dette vilde her være af Undtagelsen at danne Regelen, og det gaaer dog ikke an. At Drengene skulde falde paa at begaae slettere Streger ved at gaae oftere end sjeldnere om Dagen til og fra Skole, er ogsaa en søgt Grund uden Værd, men endnu meere upraktisk er den bemærkning, at end- og den diæteriske Grund ikke skulde være uvigtig, at en Discipel, ved nu at komme hjem, i Ro kan nyde sin Middagsmad. Thi af alle diætiske Regler burde man allerførst lade den gaae og gjælde for den vigtigste, at lade Barnet nyde sin Mad. - sin Middagspise i rette Tid, det vil sige, naar Naturen dertil føler Trang; men denne Legemsstyrkning er Barnet berøvet, som skal i 5 og 6 Timer, foruden Aandslappelse, tillige lide af halv Sult, der aabenbar er til Legemets Ødelæggelse, med mindre man, ifølge disse nymodens Skoleindretninger, beflitter sig paa Restaurationers Anlæg, hvilke for en Deel kunde afbøde dette Onde.