Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1845-04-26
Den kgl. preussiske Gesandt ved det danske Hof, Hr. Schultz von Ascheraden, afreiste den 1ste April fra Altona over Kiel til Kjøbenhavn, og Hs. M. Kongen af Preussen ventes i Mai til Danmarks Hovedstad, paa hvilken Reise Rygtet mener, at Hans Majellæt vil tage igjennem Hertugdømmerne. Om Hs. preussiske Majestæt reiser over Havet eller igjennem Hertugdømmerne siger Bladet "Dannevirke" – er nu vistnok uden væsentlig Betydning; vigtigere turde derimod selve Besøget i Kjøbenhavn være, efterat en ubyggelig Afbrydelse af Underhandlingerne om Øresundstolden mellem den preussiske og danske Regjering er indtraadt, efterat Preussen har tilbudt Danmark Toldens Omdannelse til en fast Capital, og senere, da dette vistnok ikke ugunstige Tilbud afsloges, en aarlig, med Seiladsen stigende Godtgjørelse. Ved nu at see den preussiske Gesandt vende tilbage til sin Post og at vide, at hans Monark er betænkt paa, snart at følge efter, opstaaer der naturligviis paany Haab om hine Underhandlingers Gjenoplagelse, saaledes at en gjensidig tilfredsstillende Overeenskomst endelig turde blive Følgen. Bist er det imidlertid, at Arrangementet af et Anliggende, der angaaer de fleste af Jordens Handelsnationer, ikke lettelig kan komme til nogen varig Afgjørelse, førend de alle tage Deel i Forhandlingerne, og det var følgelig at ønske for Danmark, medens det endnu er Tid og Retmæssigheden af Øresundstoldens Opkrævning endnu nogenlunde respecteres af de handlende Nationer, at en Gesandtskabssamling i Kjøbenhavn fra alle blev foranlediget, for at fastsætte den Godtgjørelsessum, imod hvilken Danmark for stedse maatte frigive sin foldbringende Farvande. Rd. Av.) Ogsaa Stænderne i Hertugdømmet Lauenborg, det er, nogle faa Godseiere, troede mod Slutningen af forrige Aar at skulle følge det store itzeboestænderske "Verwabrungs Exempel, ved i en Adresse til Han Maj. Kongen at erklære ogsaa Lanenborg for en selvstændig Stat. Hs. Majestæt skal have svaret paa denne Adresse: "at de lauenborgske Stænder for Fremtiden ikke bør blande sig i Sager, som ligge uden for deres Raadighed; Thronarvefølgen i Lauenborg er fremfor Alt mindst egnet til at opvække Tvivl eller Ønsker hos Lauenborgerne, idet Lauenborgs Arvefølge ganske er den samme, som Kongeriget Danmark. Svaret slutter med den sikkre Forventning, at Lauen borgerne ikke ville undlade at bevare deres Troskab mod Kongen og hans Efterfølgere paa den danske Throne. Sagen har i de sleswig holsteenske Kredie vakt Sensation, og medens "kiel. Correspondentsblad ved et falsk Referal af det kongelige Svar, søger at holde Stemningen opret, sende andre Sleswig Holstenere, hvem det er magtpaaliggende, ved Sleswigs og Holsteens Løsrivelse fra Kongeriget ogsaa at faae Lauenborg med, at opfordre det store Tydskland til nu ogsaa at ruste sig for Lauenborgs Skyld, hvis Stats selvstændighed er bleven truet af selve Thronen. (R. A.) Baptistsagen staaer endnu in Statu quo. De Kierkegaard vælger Jntet af de ham forelagte Alternativer: han døber ikke Bapiist Jensens Barn, men han vil heller ikke søge sin Afskeed; han overlader det til Vedkommende, om de trøste sig til at give ham den. Derpaa synes de dog at betænke sig, og vist er det, at et saadant Skridt fra Regjeringens Side vilde være i høieste Grad betænkeligt. Det er ikke med Dr. Kierkegaard alene, den her har at gjøre; den vilde komme til at afskedige en deel Skare af Præster, der baade tænke og ville handle ganske som han Man taler meget om en Andients, som Sognepræsten i Boeslunde, Hr. Lic. Clausen (en Broder til Professoren), har havt hos Hans Majestæt i denne Anledning, og som skal være langt fra, at have havt den Virkning, man havde lovet sig deraf. (Ab. Av.