Adresseavis for Børn, 1780-12-06
Bekjendtgjørelse. Hvorledes det er gaaet en ung Sladderske, ville vore Læsere see og tage til Eftertanke af følgende: En liden Pige, man vil ikke nævne hende, havde vænnet sig til den slemme Feyl, at hun slet ikke kunde tie med noget, som hun hørde. Kom hun altsaa efter noget, som man vilde have holdt hemmeligt, saa brændte det hende saaledes paa Hjertet, at hun ingen Roe eller Hvile kunde have, førend alle hendes Venner og Bekjendte havde faaet Underretning om saadan Hemmelighed Det værste derved var, at hun ogsaa fortælde alt det Onde, som hun hørde om andre, til den første den bedste igjen, uden at betænke, at man derved gjør mangen en stor Uret, og kan foraarsage mangen en bitter Kummer. Denne lille Sladdrerske blev derved inden en kort Tid en virkelig Plage for alle Folkene i Huset hos hende, og for alle andre, i hvis Selskab hun kom. Thi hvor hun var og befandt sig, der udsaaede Avis. saaede hun ved sin Sladderagtighed en Sæd til Misfornøyelse, til Kiv, og til alle Slags Uhæld, Hvad Under da, at man begyndte at flye og skye hende? – Dette gjorde man allevegne, og inden kort Tid havde hun ikke en eneste Veninde mere, ja ikke engang nogen Selskaberinde. Hvorhen hun kom selv og mældte sig, der slog man sine Døre i for hende, eller nægtede sig hjemme, og naar hun lod bede noget Selskab til sig, saa fandt enhver af de Jndbudne snart paa en Undskyldning, at de ey kunde komme, fordi de ikke skjøttede om at være i hendes Selskab.Dette gjorde hende tilsidst opmerksom paa hendes Feyl. Hun indsaae samme, og vilde forbedre sig. Men Vee den, som en Udyd allerede er bleven til en Vane For saadan en er det tungt, og det er alt for besværligt, at den kan nogensinde rive sig gandske los derfra. Denne unge Sladdrerske anvendte hele til Aar paa, at faae denne Feyl gandske aflagt. Men hundrede gange faldt hun tilbage igjen i den, efter at hun hundrede gange havde foresat sig, aldrig mere at begaae den. Nu var hun voxen; men der var ingen Mandsperson, som skjøttede om at have hende til sin Kone. Thi det var ingen bekjendt, at hun havde ophørt at være en Sladdrerske, efterdi ingen havde i mange Aar havt nogen Omgang med hende Hun maatte altsaa beslutte sig til, at tilbringe sit hele Liv i en sørgelig Eenlighed, og torde nu aldrig mere tænke paa nogen Deelagtighed i en kjerlig og venskabelig Omgang. Saaledes maae man ofte i sin hele Livstid føle de bedrøveligste Følger af uforbedrette Ungdoms Feyl. Bondedrengen, da han saae den syge Carl. Er Carl ni syg, den søde Dreng, J Gaar han sang og løe. for Børn. Er Gud mod rige Børn saa streng, Det kunde jeg ey troe. Et saadant Barn har aldrig Nød, Og aldrig sulten gaaer. Han mætter sig paa Sukkerbrod, Og Viin at drikke faaer. Jeg faaer ey sligt; men er dog sund, Min Kind er frisk og rød. Faaer dog ey andet i min Mund, End lidet Ost og Brød. Min Drik er lidet Melk og Vand; Og jeg er glad derved. Tak være dig, Gud, for min Stand, For ey i Carels Sted, Det Tungeste og det Letteste. En af de Syv kloge Mænd i Grækenland, som gemeenlig kaldes de Syv vise Mestere, heed Chales. Til denne Mand blev engang gjort det Spørgsmaal: Hvilket er det Tungeste, og hvilket er det Letteste Det Tungeste, svarede Thales, er, ret at kjende sig selv og sine Feyl, og det Letteste er, at merke Feyl hos andre Folk, Den samme Thales hilsede engang en Mand, som mødte ham, meget høflig; men Manden gik ham stolt forbi, og ikke engang takkede ham. Thales's Venner meende, han maatte vist nok tage dette meget ilde op, da det var en Skam for ham, som en saa berømt Mand, ikke engang at faae en Tak for sin Hilsen. Men Thales spurade dem: Er det nogen Skam for mig, at jeg er høfligere end han var