Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-05-20
Det er nødvendigt, at vi dvæle her noget ved Overdaadighedsanordninger i Almindelighed, da der gives saa Mange, der staae i den faste Tanke, at intet er lettere end ved saadanne Forbud, at standse al Overdaadighed. Overdaadighedsanordtinger ere altid underkastede Modens Forandringer. og kunne derfor saa meget lettere overtrædes. Jomerede overtrædes, uden at Staten kan forekommedet, desto snarere ville de tabe deres Kraft, ja endog blive en Gienstand for Skjæmt. Vilkaarlighed og Modsigelser ville desuden aldrig derved kunne undgaaes. Saaledes, for kun at nævne eet Exempel, forbød Forordningen fra 1736 brocherede Silkestoffer og Brocader, og tillod at bære lette og stribede Silkestoffer, som Taft, nu bebreider man derimod vore Fruentimmer, at de ikke klæde sig som deres Oldemødre i tyk Brocade, men i lette franske Silketøier. Da enhver Overdaadigheds Forordning foranlediges af Øieblikkets Moder, saa ere ogsaa det næste Øjebliks Moder istand til at tilludere dem. Forordn. af 1782 vilde sætte Skranker for den Mode at bruge alskens Metalknapper, men da den ikke ganske vilde forbyde alle Metalknapper, saa fastsatte den, at allene de gemeene Bondeknapper maatte beholdes. Dette var allerede mok til at illudere Anordningen. Man forfærdigede nu saa fornemegemene Bondeknapper, at ingen Herremand behøvede at skamme sig ved at bære dem, og som vare ligesaa kostbare som de Forbudne. Forordningen tillod Silke= og CameelgarnsEnapper; derved blev Arbeidslønnen vundet; men Materialet dertil maatte dog hentes udenlands fra. Fløiel blev rigtig nok afskaffet, men derimod anskaffede man sig i dets Sted Tøier, der næsten vare ligesaa dyre som Fløiel. - Hvor vanskeligt det er, ved Tvangslove at sætte Skranker for virkelig eller formeentlig Overdaadighed, det følte allerede Christian d. 3die, da han, efter forgjeves at have udgivet en Forordning mod de vide Beenklæder, som Hoffolkene brugte, saae sig nødsaget til at lade samme skjære i Stykker paa dem: et rigtig nok temmeligt virksomt Middel, som lod sig anvende 1655, men som neppe vilde være sømmeligt i vore DDage. Maaden, hvorpaa den gamle Arild Hvidtfeldt fortæller dette, er høist caracteristisk, og viser, at næsten til alle Tider Klagerne over Overdaadighed have været lige store. "Menneskene - siger chan - ere gjerne tilbøielige til nye Sæder, Skik og Klædebon, sielden bedre som man siger, og efter aaber andre Nationer udi Habit og Klædning, saa ford Landsknegte udi de Dage vare udi Roes og Priis mere end nu, og mange af Adel mere end nu udi de Dage lode dem bruge under Regimentet og Fodfolk, og Landsknegtes Viis var i de Dage, at bære og drage lange Overthog, uddragen med Skellert Karteke 20, saa efterfulgte og optoge Hofsinder nu udi lige Maade Landsknegte Klædebon, med de lange Hoser, og fandt den, som har Offverthog hengende ned paa Skoene, og kom under et Par Hoser 80 Alne Karteke meget eller mindre, saa meget til Overflod, at 8 til 10 forraadige Mennesker havde haft nok deraf, til intet nyttige ligt, uden til Ødelæggelse og Guds Fortørnelse. Saadan Klædebon kallede Hans Majest. von Huus, von Hoff, og lod skære paa hans Herremænd saadanne Klædebon sønder paa Livet, at han igjen kunde føre dennem til god og tarffvelig Skik. Og vare nu best, at vi bleve ved gammel Skik og Sæder, da gik det bedre til end det gaaer nu, da hafde man Penninge udi Landet, udi Stædet, at de nu forødes udi Klædebon (A. Hvidt. Kr. T. 2, S. 1552).Men selv Christian d. 3die, der roses saa meget for sin Tarvelighed, var i sine Grundsætninger desangaaende ikke fri for Modsigelse, thi den samme Konge, der lod skjære Beenklæderne af Kroppen paa sine Hoffolk, havde otte Aar tilforn (1548) paalagt sine Riddere, at ved en Høitidelighed ved Hoffet saavel deres som deres Svendes Kapper skulde være af sort Fløiel, og at deres Svendes Heste skulde have Fløiels Dækkener (Dansk Mag. 5 B., S. 75 &c.). Saadanne Modsigelser ville alle Overdaadighedsanordninger lede til; thi der kommer altid Leiligheder, hvor Hoffet selv vil vise sig fra en glimrende Side, og i saadanne Tilfælde bliver det da en Nødvendighed, enten at gjøre Undtagelser fra den almindelige Regel eller og ignorere Forbudet. Saaledes var Pragten ved Christian den 6tes Hof, selv i det Øjeblik, man udgav en Overdaadighedsforordning, overordentlig stor, især ved Sophie Magdalenas Fødselsdags og andre Festers Høitideligholdelse. Medens Anordningen talte om den i Svang gaaende Overdaadighed i Klædedragt", afbrændte man konstige, skjønt just ikke altid smagfulde, Fyrværkerier ved Hoffet, og for nogle Minuters Øjenlysts Skyld, gik her mange Tusinde Rigsdaler op i Røg. Jkke uden Føie anmærker Riegels, at man ei vilde indsee, at det var Hoffets Pragt, den tiltagende Rangsyge og den deraf flydende Ødselhed i flere Huse, hvorved Pengene bleve drevne ud af Landet; men at det var, efter Hoffets Mening, den overhaandtagende Pragt i Klæder, som ene var Skyld heri, og at derfor Smigrerne strax vare ved Haanden med Forslag til Forordninger, der skulde hæve det Onde.