Den Vest-Sjællandske Avis, 1839-01-11
Aarhuus. Fra forhenv. Postfuldmægtig Jversen, den egentlige Bestyrer af Udvandrings-Expeditionen, som i Efteraaret afgik herfra til Amerika, er med sidste Post kommet Brev, hvoraf følgende Uddrag er venskabelig meddeelt hertil Avisen: Bayonne, den 21de Decbr. 1838. - - J den Spanske Søe maatte vi i flere Nætter og Dage udholde svære Storme, vi fik mange Bræksøer, der fyldte Sengene med Vand. Paa Høiden af Finisterre mærkede vi, at Skibet var læk. Der blev holdt Skibsraad; Mandskabet erklærede det raadeligt at søge Havn det snareste muligt; Passagererne forlangte at komme ind til Bordeaux, men jeg (Jversen paastod, at Reisen skulde fortsættes. Man tvang os til at søge den nærmeste Havn, der var Corunna, men paa Veien dertil blev Vinden contrair og vi drev ind i den Biscayiske Havbugt. Vi satte Lodsflag til, og styrede af Bilbao, men der kom ingen Lods. Vinden blev atter ugunlig, og nu søgte vi at naae Bayonne. Men Vinden gik atter om, og vi drev tilbage. En halv Miil fra Land, udenfor Bermed, saae vi nogle Baade, og glædede os til deres Komme, da vi holdt dem for Lodser. Men det var 3 Carlistiske Kanonbaade med 5 Svingbasser eller Smaakanoner. Disse Baade vare fyldte med Carlistiske Soldater, der faae ud som Diævle, Nogle med bare Been, Andre uden Hovedbedækning, lasede og af smudsigt Udseende. En Deel af den ene Baads Besætning kom ombord, og vistterede rundt omkring i Skibet. Alt hvad der behagede dem, toge de og kastede ned i Baaden: Skoe, Støvler, Strømper, kort sagt: alle Slags Klædningstykker, Sabler, Geværer, &c. De gjorde os den Ære, uden Tilladelse at forsyne sig efter Behag. Da de ikke kunde læse vore Skibspapirer, tvang de, med dragne Sabler, Capt. til at følge med sig i Land og tage hele Pakken med Papirerne med dertil. Mod Aften, da Capitainen ikke kom igjen, forlangte Passagererne, at Styrmanden skulde føre dem til Bayonne. Jeg modsatte mig dette og paastod, at Skibet skulde afvente Capitainen eller ogsaa gaae til Bilbao, som var den nærmeste Havn men Passagererne vare bange for Carlisterne, og tvang Styrmanden til at gaae til Bayonne. Vi vare nærved denne Havn, men drev atter tilbage til Bilbao bugten, hvor jeg vilde, at vi skulde lande; men Passagererne satte sig vedvarende derimod, af Frygt for Carlisterne. Endelig blev Vinden, efter en 8 Dages Seilads frem og tilbage, saaledes at vi atter kom Bayonne paa 5 Miil nær, da vi atter fik Besøg af en armeret Baad. Nu troede Passagererne, at det var ude med os, og der var en Jammer ombord uden Lige, men vi slap dennegang med Skrækken, efterdi vi kun bleve praiede. Vi forklarede dem, saa godt vi kunde, hvorfra vi vare, hvorhen vi agtede os, osv. hvorpaa de forlode os uden Molest; men det var ogsaa Christinere, Dronningens Tropper. Nogle Timer derefter fik vi Lods fra St. St. Luce (skal vel være St. Jean de Luz), der for 80 Franes lodsede os ind til Bayonne. Der kom et Par andre Lodsbaade til, som kostede ligesaa meget. Nogle Dage efter kom Capt. Møller til os igjen. Han havde søgt om os i Bilbao, hvor han troede at have fundet Skibet. Vi ligge nu her i Bayonnes Havn, men have endnu ikke faaet Skibet efterseet. Saavidt vi kan skjønne, er Lækken ikke betydelig. Af dette Brev synes det altsaa, at Ulykken ikke er fuldt saa stor, som den Franske Avisberetning havde fortalt. (Aarh. Av.)¬