Jyske Efterretninger, 1777-07-25
Følgende Udtog af et Brev fra Hr. Pastor Wendeborn i London, af 1. Jul. til en Ven i Hamborg, angaaende Doct. Dodd. er os fra en troeværdig Haand blevet meddeelt. Endeligen er Doct. Dods Skjæbne nu fuldkommen afgjort. Han blev forrige Fredag tilligemed en ung Stratenrøver hængt til Tyburn. Jeg var for hans Ulykke ikke personlig bekiendt med Manden; men, da han var dømt til Døde, sendte han mig et Brev, hvori han skrev, at han i sit Fængsel 2de Gange havde igiennemlæst min Engelske Oversættelse af Grev Struensees Omvendelses Historie, og bad mig at forskaffe ham en Oversættelse at Spaldings Bog: "om Følelsens Værdie i Christendommen. Han bad mig ogsaa meget om, at jeg vilde besøge ham. Jeg har og derefter havt nogle Samtaler med ham. Han ønskede meget gierne at beholde Livet, og ikkun faa Dage før sin Død opgar han alt Haab om Benaading. Jmidlertid syntes han vel at have eftertænkt sin Døds Maade. "Da jeg iblandt andet forestille de ham, at det var høist Sandsynligt, at hans Dom vilde blive fuldført, og derfore foreholdt ham adskilligt, hvorved han kunde overvinde Dødens Skræk, saa sagde han til mig, at han havde erkyndiget sig hos adskillige, der, som at have været druknede, vare blevne bragte til Live igien, og at han havde hørt af dem, at den Øieblik, da de qvaltes, næsten ufolsom gik forbi, og at han tænkte, at hans Døds Maade vilde have samme Beskaffenhed. Han fortalte mig ogsaa, at et Menneske, der her i London var blevet hængt, og paa Anatomiekammeret var kommet til sig selv igien havde sagt, at i det Øieblik, da Karren blev bortført under hans Fødder, og han altsaa blev hængende, havde det været, som en Lynild foer forbi hans Øine, og at han fra den Tid af, indtil hans Oplivelse, ikke vidste at erindre noget. - Maaskee de Forestillinger, som han gjorde sig over sin Døds Maade, ikke vare aldeles ugrundede; thi han trak neppe en Lem, da han blev hængende. Han døde med en meget anstændig Sinds Rolighed, og med saadan Aands Forfatning, som man neppe havde ventet at en Mand, der saa bitterlig i Beyndelsen bad om sit Liv mange tusende Tilskuere, som vare nærværende ved hans Henrettelse, syntes meest rorte. Saa vidt jeg veed, saa er ham fra Newgate af indtil Galgen ikke blevet vederfaret ringeste Uhøflighed af Pøbelen enten i Ord eller Gierninger. Ja, da han kom ud af Newgate, for at stige i Sørgevognen, som ventede paa ham, vigede det tiltrængte Folk paa begge Sider tilbage, for at gjøre ham rummelig Plads til at stige i Vognen. Ja Mangfoldige som han gik forbi, toge deres Hatte af. - De øvrige Omstændigheder ved hans Død vil De faae at erfare af de offentlige Tidender. J Begyndelsen hedde det, at han var bleven bragt til Westham, hans forrige Sognekirke, og der begraven, men dette Rygte er falskt; thi han er i al Stilhed bleven jordet i en Landsbye Kirke omtrent 20 Mile fra London. - Jeg seer ikke, at Geistlighedens Anseelse, der ellers her ikke er ret stor, har tabt det ringeste formedelst dette Forfald. Manden er for sin Død ikke lovformeligen bleven afsat fra sin geistlige Værdighed; formodentlig efterdi her endog den gemeene Mand veed at skille et Menneske fra den Værdighed, som det har beklædt, og efterdi man troer, en Geistlig stedse bliver et Menneske, og at, dersom gode Grunsætninger ikke gjøre det, kan hans Stand ikke beskytte ham im nogen Daarlighed og Forbrydelse. Dersom De imidlertid over veier alle Omstændigheder, saa vil De være enig med mig, af Engelænderne, ja endog Pøbelen i London, have i Menneskelig hedens Følelse imod Ulykkelige, som bøde deres Gierninger med deres Liv, og i rigtige Domme over Forbrydelser og Livsstraf, noget forud for mange andre Folk og deres Fordomme.