Den Vest-Sjællandske Avis, 1832-12-29
Det er allerede viist i det Foregaaende, hvorledes Jordens Forskiellighed i sin Stilling frembringer en undslettelig Forskiellighed i sine Beboeres Tænke- og Levemaade eftersom Klimater er koldt eller varmt, tørt eller fugtigt, Beliggenheden er høi eller lav, Landet er frugtbart eller ufrugtbart o. s. v. Men foruden disse og andre udvortes Aarsager til Menneskenes Forskiellighed har man megen Grund til at formode, at der ved Tingenes første Frembringelse er nedlagt en Grundforskiellighed i den menneskelige Natur. Det er omtalt og beviist ved grundige Undersøgelser, hvormeget nogle Menneskeracer ere passende for det Klima som de beboe, f. Ex. Negerne og Polarbeboerne; andre Nationer besidde saadanne physiske Egenskaber, som ingenlunde lade sig forklare af det Klima som de boe under, f. Ex. de sorte uldhaarede Mennesker paa det meget kiølige Van Diemens Land, Sønden for Nyeholland. Man finder i visse Egne to forskiellige Menneskeracer have længe boet ved Siden af hinanden under samme Himmelegn men uden Sammenblandelse, og de have vedblevet at være forskiellige fra hinanden, f. Ex. den Malaiske og Papua Racen paa den sydlige Halvkugles Øer. Jøderne have ikke tabt deres Orientalske Præg uagtet de i saamange Aarhundrede have boet i Europa. Det er umueligt at forklare det afnogen anden Aarsag, hvorfor visse Nationer, som have levet i de skiønneste og frugtbareste Egne, have dog ikke i Aarhundredernes Følge arbeidet sig frem til nogen Cultur, f. Ex. i Amerika, hvor man dog havde Kartofler at dyrke, Rensdyr, at tæmme i den nordlige og Guanacos og Lamas i de sydlige Egne; thi hvad var Mexikos og Perus Cultur, og til hvor liden Deel af dette store Fastland var den ikke udstrakt, maaskee desuden Peru anerne og Mexikanerne skylde den Kultur de besad til Fremmede, som fra Asien vare indvandrede i Oldtiden til dem. Naar man kaster et tænkende og fordomsfrit Blik ud over Menneskelivet, saaledes som det viser sig paa den Klode, saa har man Vanskelghed ved at gjøre sig en anden Forestilling derom, end at enkelte Menneskeracer ere skabte for hvert Land, især for hver Jordensdeel, at der hersker en charakteristisk Forskiellighed imellem enhver af disse Jordensdeles Beboere; men at der tillige gives, om man saa maae sige det, Menneskeracer for hele Jorden, hvis Bestemmelse det er at udbrede sig over den, at blande, fortrænge og tilintetgjøre de sletteste Menneskeracer, saaledes som det gaaer til med Plante- og Dyreriget. J det mindste er det saaledes gaaet til her paa Jorden, og det synes virkelig, som at Amerika og endnu mere Nyeholland have været ligesom giemte og opbevarede for den Kaukasiske Menneskerace; thi begge ere stedse forblevne i en meget tyndt befolket Tilstand, og Nyeholland har ved sine øde Kyster, som først blive frugtbare og venlige i dets største Afstand fra Asien, nemlig i Sydost, afholdet den Malaiske Race, som har oversvømmet det store Oceans talrige Smaaeer fra at occuperdette Fastland (hvilket den dog imellem besøger inden Europæerne toge det i Besiddelse. Dette Forhold, hvori Jordkloden her er sat til den menneskelige Natur er virkelig høist mærkværdigt og røber et høiere Væsens Plan, som efterhaanden udvikler sig. Af denne Forskiellighed i Menneskeslægtens Natur følger: at Menneskene ville aldrig i alle Jordens Lande komme til at besidde samme Tænkemaade og samme Sæder. Nordboere og Sydboere, Asiater og Afrikanere, Europæere og Amerikanere, ville vedblive at beholde deres særegne og undslettelige Præg, i hvormeget end Magthaverne paa Jorden ville ved den Svaghed, som klæber ved Menneskenaturen, nemlig den Forkiærlghed enhver føler for sig selv og sit Tilhørende, bestræbe sig for at sammensmelte Nationerne med hinanden og tilveiebringe en saadan Eensformighed. – Fornuften og Dyden er kun een, de udgiøre et fælles Formaal for det hele menneskelige Kiøn. Maatte derfor Jordens Beherskere stræbe til det Formaals Opnaaelse ved alle deres Foretagender at befordre Oplysning og Sædelighed hos de Nationer, som staae under deres Jndflydelse; men forresten tillade ethvert Folk at udvikle sig efter sin oprindelige Charakteer og sit Lands Beskaffenhed. Maatte de kun lede det, som Menneskene foretage sig i ethvert Land til det Gode og til det Bedre; men modificeret efter Omstændighederne; thi ellers bleve de til indbildske, egistiske og tankeløse Despoter. De ville desuden ikke kunne udrette noget af Varighed; thi det er Albestyrerens Grundlov, at i Naturen og i Menneskelivet skal der altid herske den største Forskiellighed. Naturen skyer det Eensformige og selv Menneskenaturen skyer det, naar den ikke lader sig forføre af en eensidig Forestilling. 3. Det Væsen, som skabte Jorden og Menneskene har da saaledes indrettet dem og bragt dem i et saadant Forhold til hinanden, at det Samme aldrig kan finde Sted her paa Jorden. Det er en Lov for Tingenes Jndretning, at der skal overalt og til alle Tider herske Forandring og Afvexling i Menneskelivet; men det er tillige en Bestemmelse; at Jordens Beboere skulle staae i den mangfoldigste Forbindelse med hinanden; de skulle virke paa hinanden, meddele hinanden deres Kundskaber, udvikle hinandens Talenter, uden at derfor noget Folk skal tabe sin Originalitet og det ene Folk skal derfor ganske blive som det andet. For at opnaae dette Øiemed er et tredie Hovedanlæg gjort i Bygningen af den Planets Overflade, som vi beboe, og som har til Formaal at bringe Menneskene til at nærme sig saameget til hinanden som mueligt; derfor ere nemlig disse Floder og Søer skabte, disse Have, som overalt omslynge det faste Land, og som ere ligesaa mange Veie af hvilke Menneskene kunne let og beqvemt komme til hinanden; derfor er Veddet skabt hvoraf Skibet kan bygges; Hampen frembragt hvoraf Rebet kan snoes og Seilet kan dannes; Magneten nedlagt i Jordens Skiød for at Naalen, naar den stryges med den, kan vise den Seilende Veien over det vildsomme Hav; derfor er Hesten frembragt i sin Styrke for at bære Mennesket over Landets Ryg; Kammelen i sin Udholdenhed for at bringe det igiennem Ørkenen. Derfor har hver Egn paa Jorden sin særegne Skiønhed og Tillokkelser for at drage Jordbeboerne hen til sig fra de meest afliggende Egne, og derfor har hvert Land sine særskilte Produkter, er udstyret af Guddommens faderlige Haand med visse Gaver, som andre Lande mangle, hvorved det ene Folk føler en Trang til at besøge og indlade sig i Forbindelse med det andet. De nordlige Lande have deres Tømmer, deres Metaller, deres Peltsværk og deres Fiske; de sydlige have deres egne behagelige Frugter. Jmedens China tilbyder os sin Thee, Ceylon sin Cancel, de sydindiske Øer deres Specerier, skiænker Amerika os sin Cacao, sin Vanille, sine Lægemidler og sin Cochenille. Ligesom Gud har bestemt Beboerne i ethvert Land til at staae i den nøieste Forbindelse med hinanden ved den Forskiellighed, som finder Sted imellem dem i Henseende til Kiøn, Alder og Stand, hvorved intet Menneske kan være sig selv nok, men det ene kommer uophørligt til at trænge til det andet, saaledes er den samme Jndretning truffet med Hensyn til hele Nationers Forhold mod hinanden; man indseer deraf, at det er Skaberens Hensigt ved det menneskelig Livs Jndretning, at et hengivenheds og Venskabsbaand skal omslynge alle et Lands Beboere og alle Jordens Folkeslægter. Ved denne indbyrdes Forbindelse, hvortil Menneskene deels nødes og deels lokkes bliver deres Jdeekreds udvidet, deres Aandskraft dannet og deres Følelser for hinandens Vel, eller for det Ædle, udviklede; de komme efterhaanden til den Overbeviisninge at de kunne ikke undvære hinanden, og til den vigtige Jndsigt, at den Enkeltes Vel maae udgaae fra det Heeles.