Viborger Samler, 1774-03-14
Examen Theologicum, under Professorerne Steenbuch og Trellund, og fik Laudabilem; Samme Characteer fik han og for sin Dimisse Prædiken, den han holt under Professor Steenbuch den 15 Sept. c. a. 1716, blev han af Kong F. den 4de kaldet til residerende Cappellan i Ærøeskiøbing, 4 Aar derefter kom han i Ægteskab med Jfr. Sara Nielsdaatter Krogstrup, en Daatter af Giertrud Winter, og Niels Krogstrup, paa den Tiid Forvalter og For Forpagter paa Brahetrolleborg, og stod deres Bryllup paa den Gaard den 7 Augustii 1720. J samme Ægteskab, som varede 38 Aar, havde Hr. Jacobsen. 15 Børn, 8 Sønner og 7 Døttre, af hvilke 4 Sønner og 2 Døttre ere døde, men de øvrige 9 endnu leve. 1727, blev han kaldet til Sognepræst for Søebye og Heeden i Fyhn. 1728, blev han af Her Christian Ditlev Greve af Reventlau kaldet til Sognepræst for Galthen, Wissing og Hodberg, Menigheder. 1769. tog han Hr. C. S. Bang an til Cappellan pro Persona, da Alderdom og Skrøbelighed forbandt ham dertil. Han var i sin Tiid en brav og nidkier Lærer, en god og opbyggelig Prædikant, en Mand, der formedelst sin Alvorlighed var ligesaa meget frygtet, som elsket, af sine Tilhørere, Han døde den 10 Febr. 1774. 83 Aar og 2 Maaneder gammel, i sit Embedes 58 Aar. Mærkeligt at han og hans Formand Sal. Provst Peder Galthen har begge været Lærere her paa Stedet i 106 Aar. Hans Børn ere: Hr. Niels Krogstrup, Sognepræst for Schifholme og Schoubye Menigheder. Hr. Hr. Jacob Krogstrup, Sognepræst for Sielle, Skiørring og Laasbye Menigheder. Giertrud Høst, gift med Hr. Lieutenant Høst, Forpagter paa Bruusgaard. Birthe, gift med Hr. Lars Brunou, Sognepræst til Aarslef, Hørning og Limme Menigheder. Hr. Poul Otto Gamm, Sognepræst for Haurum og Søebye Menigheder. Christina Benedicta, gift med Hr. Monrad, Sognepræst for Ødum Menighed. En Søn Christian Ditlef. Anne Kirstine, gift med Forpagter Christian Lassen paa Qvistrup. Friderica, gift med Sr. Lars Fabich. Misundelse. Af alt det Onde, vort Fald har paafort os, veed jeg intet værre, end Misundelse - Religion og Christendom behøver ikke at fordømme den; thi Fornuften alene gjør det - Den Misundelige har aldrig nogen glad Dag, uden alene naar det gaaer andre ilde Lykken deeler aldrig sine Gaver retteligen, naar den gaaer ham forbi; thi han er ene Manden, som bør have dem - Roses og æres nogen, strax er det et Jndgreb i hans Rettighed, og ligesom det tages fra ham: ham: Andres Rolighed forhindrer hans SøvnEn Misundelig har ingen Helligdag - Han vaager, naar vi sove - Han kan harme sig over andres Lykke, endskiønt han hverken var tient med den, eller skikket til den - Jngen er ulyksaligere, end han: Alle andre Laster love sig dog en Vinding eller Fornøielse; men Misundelse har de fleste gange intet andet, end Nag og Græmmelse - Jngen er mindre at misunde, end han. Det Had, han bærer til andre, æder tilsidst hans eget Hierte - Endskiønt Misundelse er sig selv værst, saa forspilder den dog manges Lykke. Konger og Printser har den myrdet, store Mænd har den undergravet, en Belisar stukket Øinene ud paa. Naar den ikke kan giøre værre, sværter. den os ved Bagtaalelse - Uskyldighed og Viisdom kan ikke beskytte for den: Ingen, uden den, som bevogter Jfrael. Nyeheder.