Viborger Samler, 1784-05-10
Nogle vilde Sviin og Faar skal der findes i de store Skove paa St. Croix, men de ere af Begyndelsen kun bortløbne tamme Dyr. Høns, Giæs, Ænder, og Duer ere og der, ligesom hos os. Jordens Dyrkelse. kelse er meget forskiellig fra vores. Plave bruges ikke der, og kan ikke heller paa de fleste Stæder, formedelst de mange Bierge, men Negerne, eller de fra Africa kiøbte sorte Slaver, bearblide Jorden med Hakker og Spader. Europæisk Korn faaes der ei, men tiliøres andensteds fra. Aarsagen er ikke, at det jo meget vel kunde voxe der, men andre Arters Dyrkelse giver større Fordeel. Sukkerrør og Bomuld, ere de Vexter, som fornemmelig dyrkes i Mængde paa disse Øer. Jsær er Sukkerrøret den vigtige Plante, der har lokket saa mange 1000 Mennesker derhen, og bragt den Vestindiske Handel i Gang. Da Sukke rets Brug er saa almindelig, vil det vel ikke være de fleste Læsere ubehageligt at underrettes kortelig om dets Dyrkelse og Behandling. Sukkerrøret, som og af Begyndelsen er bragt andensteds fra, voxer der 4 a 5 Alen høit og omtrent 1 Tomme tykt. De to tredie Dele deraf er Rør, og det øvrige Top og Blade. Det har, ligesom andre Kornstraae, adskillige Leed eller Knæe, hvorved der skyde Øine ud, som indeholde nye Planter, der fremspire, saasnart det lægges ned i Jorden. Under den tynde træeagtige Bark er det gan, ske fyldt med en hvid Marv, af hvis Saft Sukkere, tillaves. Sukkerrøret plantes paa følgende Maade: Der giøres i en Rad 3 Qvarteer fra hverandre Huller 1 1/2 Al. lange, halv saa brede og 1/2 Alen dybe. Jmellem Raderne lades et Rum paa 1 1/2 Alen. J ethvert af Hullerne lægges 2 a 3 Stykker af modent Sukkerrør 1 Alen lange horizontal ved hinanden, hvorpaa det dækkes til med Jord. Naar det treffer ind, at Sukker plantes paa samme Tid, da det modne indhøstes, lægges og Toppen ned, men den maa i det mindste have 3 Øine. Der kan plantes enhver Tid paa Aaret, naar Jorden kun er tilstrækkelig giennemblødt af Regn. En Maaned efter Plantningen er Røret temmelig langt oven Jorden, og da maae den bestandig luges og holdes reen. Efter 15 til 18 Maaneder er Sukkerrøret fuldvoxet og modent. Plantningen er ikke aarligt Arbeide, naar en god Jord er engang beplantet, kan der høstes 6, 10 ja vel flere Gange, uden at plante paa nye, thi de gamle Rødder skyde stedse igjen nye Skud, som modnes i 1 Aar og kortere Tid, og man behøver altsaa kun aarlig at beplante de faa Stæder, hvor en Rod kan være udgaaet. Naar Rørene ere modne, begynder Høsten, dog, naar ei alt for stærk Tørke indfalder, blive de gjerne staaende 1 Maaned eller længere, efterat de ere modne, thi de give da meere Sukker og mindre Sirup, end naar de høste, for tidlig. Det Høstfærdige Rør kappes først for oven ved 3 eller 4 Led siden for neden tet ved Jorden. Bladene, som meest ere tørre, samles til at tække Negerhytter og andre Bygninger med. Det kappede Rør bindes i Bundter og bringes til Sukker møllen. Det Væsentlige ved denne Machine bestaaer i 3 store Valtzer, 1 Alen i Giennemsnit, som staaer ret op tæt ved hverandre, og gribe saaledes for oven i hinanden med Takker, at, naar den midterste af dem omdreies, enten ved Vand, Vind eller Dyr, løbe de andre 2 og runden om. Naar nu Sukkerrørene skal presses, staaer en Slave paa hver Side af Valtzerne; Den ene stikker Rørerne første Gang ind imellem den midterste og den ene yderste Valtze, derpaa tager den anden Slave imod det knusede Rør, og stikker det anden Gang ind imellem den midterste og den anden at de yderste Valtzer. Naar det da kommer tilbage, og har gaaet 2 Gange igiennem, er al Saften presset deraf. Den løber ned i en Kumme under Valtzerne, hvorfra den ved Rør løber ind i Kaagehuset. De af pressede Rør bæres ud af et par Negerbørn, tørres og brændes under Sukkerkedlen, saa Sukkeret kaages med sit eget Træe, og intet spildes af denne kostbare Plante. Sukkerrørets Presning er et farligt Arbeide: Kommer den Neger, der skal stikke Rørene ind imellem Valzerne, for nær med en Finger eller en Flig af hans Klæder, trækkes han paa Øieblikket heel ind i mellem Valtzerne og knuses jammerlig. Den udpressede Saft maae strax kaages; Jnden 2 Dage bliver den syrlig og da giver den intet Sukker. Naar den kaager første Gang, kommes uledsket Kalk i Kiedlen, som driver Ureenligheden i Veiret, at den kan afskummes. Siden kaages den atter adskillige Gange, øses tilsidst i Kiølekaret, og naar den endnu er melkevarm, fyldes paa Oxehoveder eller store Sukkerfade, hvori ere stukne et par Stykker Sukkerrør. Derigjennem løber da Sirupen fra, og Sukkeret kiøles og bliver tilbage i Fadet. Dette er da det almindelige saakaldte raa Sukker. Af Skummet met og Sirupen distileres Rum, som er hidsig og usund, indtil den bliver nogle Aar gammel. Saastor Fordeel, som Sukkerrøret bringer, saa store Farligheder er det og underkastet. Det har sine egne Jnsekter, naar de tage Overhaand, maae et saadant Stykke strax afkoppes, enten det er modent eller ei, at Rødder igien kan give nye Skud. Rotterne ere meget begierlige derefter, og naar de de grave Røret, visner det, brækkes og Saften duer ikke uden til Rum. De modne Rør fænge meget let Jld og brænde som et Lys, hvorfor der og i den Tid holdes bestandig Vagt paa Plantagerne. Ved en meget lang Tørke kan Rødderne fortørres, da Røret bliver rødligt og Saften suur og ubrugbar. Og det, som endnu er det værste; en Orkan kan i faa Timer ødelægge en heel Plantage. (Mere følger, Nyeheder.