Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1777-07-04
Angaaende Løverdag og urimelig Reenfærdighed. endskiønt Socrates da Bankippe slog en Natpotte over hans Hoved, havde den Taalmodighed at taale det og endog brugte dette skiemtende Jndfald: at efter Torden gemeenlig følger Regn; saa dog om denne gamle har levet i vore Tider, troer jeg hans philosophiske Taalmodighed kunde blive sat paa temmelig Prøve paa en Løverdag. - Den Allarm med Skuring og Vasking er just ei egentlig i mit Huusallerne, men jeg fornemmer og at alle mine Venner klager over en almindelig Vandslod om Løverdagen. Kort sagt, det er en Feyl hos vore Damer; og hvad de kalder, at være ikkun reenfærdig, bringer en almindelig Uleylighed med sig, baade for vore Affaires, som for vor Helbred. - Skulle jeg give en Journal over en af vore Løverdage, troer jeg den kunde passe sig paa den halve Deel af Byens Huuse. - Denne Udfeyelses-Fæst begynder, ligesom Jødernes Sabbath, Fredags Aften, da vi faaer befaling i en Hast og tillig at gaae til Sengs, paa det at StatseStuen kan blive reengjordt; thi ellers ere vi pakkede sammen i en liden Dagligstue, hvor vi næsten ere qvalte for Reenligheds skyld. For at giøre dette endnu meere fuldkomment, bliver vi alle befalede at gaae barfod, siden Trap verne af nyelig ere afskutede, skiønt vi derved sætter os i Fare for at faae en Feber eller Forkiølelse. Om Morgenen tilig blive Tienerne opvagte og strax iførte den Dragt, som passer sig til deres Morgen-Arbeyde. Og endskiønt de ved andre Lejligheder ere nætte nok, dog naar man seer dem i deres Løverdags Dragt, færdige til deres Feye= og Støvkost-Attaqve, skulle man sværge paa de vare Sybiller eller Norwood-Hexer. En af mine Piger, en liden og næt, er nødt til, for disbedre at læmpe sig efter sin forehavende Gierning, at formindske sit Hovedtøy en halv Fod, ved at iføre sig en Nathue, som ogsaa at afkaste sine høyhælede Skoe; da hun ellers, naar hun ey har denne Dragt paa, seer ud som Titania, da hun blev forført af den lystige Skalk og Natte=Spøgelse Mr. Buck. For at gaae til Dagligstuen er jeg nødt til at vade over Skoene, og styrer jeg ey accurat, er jeg vis paa enten at snuble over et Vandspand eller at skure Huden af min Fod paa en Feyekost. Vejret kan ey hindre denne Vandslod, enten det fryser eller sneer, enten det er tør= eller regnveir, maa Huuset blive reengjordt paa den Dag; og medens vi spiser Frokost maa alle Vinduer og Dørre aabnes for at give frie Luft, paa det at Værelserne i en Hast kan tørres. Formedelst dette maae jeg, saafremt jeg ey er Forret klæd, sætte Livet til, thi at blive forkiølet er uundgaaelig. At disputere nytter ey. Piger og Drenge ere forenede i denne Vand-Sammenrottelse, og enten at svæmme eller drugne ere de eneste hærskende Forandringer. Undertiden har jeg anholdt om et Værelse, som ey har været brugt den heele Uge, men forgiæves: det Ord Vaske er almindelig, og alt maae flyde, fra det øverste Loft til Kielderen. Jeg har en eller to Gange min heele Livs Tiid vovet at klige efter Kokkepigen og i Kiøkkenet; men sandelig, ingen Furie kunde see saa grum ud: Hendes Haar laae udslaget over hendes Skuldre, hun havde store Underskoe paa Kiøkkenbenkerne vare skiulte med Potter og Pander og Hendes Ansigt ganske besmurt med Soot og Støv. - Endog Creaturene kryber i Skiul paa denne Executions=Dag. Hundene tager sin Tilflugt af Forskrækkelse til Stalden, og den stakkels huuslige Katt er nødt til at klavre paa en Øll Tønde i Kielderen i stæden for en Throne, hvor hun murrer sin Tiid heni ligesaa fuld Længsel efter Duens Tilbagekomst med Olliebladet, som Nog i den gamle brystfældige Ark.