Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1824-10-14
J vort Liv ville vi meget ofte finde det nødvendigt at taale Andres meget onde Luner, ligesom Kobberpenge for Handelens Skyld; og at paatage os et fornøiet Ansigt, naar vi ere overmaade misfornøiede, vi maa ofte synes venlige, naar vi ere gandske anderledes. Jeg indseer fuldkommen hvor vanskeligt det er, at tiltale et Menneske, med et smillende Ansigt, som vi vide ere vor Fiende; men hvad er der at gjøre, Ved en Fornærmelse, hvor Du ikke kan retfærdiggjøre Dig ved at give Fornærmeren Prygl, maa Du lade som Du ikke lægger Mærke til Fornærmelsen; thi i Verdens Øie, er det anseet for Kujonerie, at taale en Fornærmelse. Skulle nogensinde Narre forsøge paa at ville være vittig paa Din Bekostning, er det den bedste Maade, at lade, som deres Vittighed ikke gielder Dig, og at skjule hvilkensomhelst Uroe, Du maatte føle derover; men skulle det være saa grovt, at Du ikke længere kan lade som om du ikke forstaaer deres Mening, saa vil jeg anbefale dig. heller end at trættes med Selskabet, at lee med dem over Dig selv, tilstaae at Vittigheden var god nok og lade som om Du er i det bedste Lune af Verden. Forsøg ingensinde at giengielde det paa samme Maade, det ville kun lade som om Du var truffen. Skulle derimod, det der siges, saare Din Ære og moralske Carakteer, saa er der kun et passende Svar, og det haaber jeg, aldrig Du vil blive tvungen til at tage Din Tilflugt til. Erindre, der er kun to Alternativer for en Mand af Stand, enten en udmærket Artighed, eller hans Kaarde. Om en Mand aabenlyst og med Hensigt fornærmer Dig, saa fordre ham ud, men hvis det ikke er en aabenbar ærerørig Fornærmelse, saa vær tilsyneladende artig mod ham; hvis dette ikke gjør ham skamfuld over hans Opførsel, vil det dog til Din Fordeel forud indtage enhver der er tilstæde imod ham, og istæden for at blive vanæret derved, vil Du komme fra det med Ære; Artighed mod dem vi ikke agte, er ikke meere en Forbrydelse, mod Sandheden, end Deres ærbødige Tjener under en Udfordring, man antager den sædvanligviis for almindelig Hof lighed. Desputeren og Trætten caracteriserer altid en svagt Hoved; overlad dette til Fruentimmer, og hæv Dig altid over det. Jndlad Dig ikke i nogen alvorlig Strid, og viis selv din Stolthed, i, om muligt at vise mere Artighed mod din Antagonist end nogen anden i Selskabet, dette vil ufeilbarligen bringe Latteren over paa Din Side; og den Person, som Du disputerer med, vil formodentlig tilstaae, at Du har opført Dig meget vakkert under hele Affairen. Erfarenhed lærer os, at endskjøndt alle Mennesker bestaae fornemmelig af de samme Materialier, som jeg før anmærkede, ere dog, formedelst en Forskiel i disses Forhold, ikke to hinanden aldeles lige, vi ere forskjellige fra hinanden, og vi ligne os ofte ikke selv; da vi ofte foretage os Ting, der ere aldeles uovereensstemmende med vores fande Caracteer. Den klogeste Mand kan ved en eller anden Leilighed begaae en svag Handling; den meest retskafne Mand en urigtig Handling; og det sletteste Menneske kan undertiden gjøre en godt Handling. Af denne Aarsag, skulle vort Menneske Studium ikke skee i Almindelighed; men vi burde ofte lægge Mærke til enkelte Jndividers Handlinger; og endskjøndt vi kunde bedømme Mennesket i det Hele taget, efter hans herskende Lidenskab eller hans Caracteer i Almindelighed, vil det være klogest, ikke at fælde nogen afgjørende Dom, førend vi have seet hvad Virkningerne af hans underordnede Tilbøieligheder og Luner ere. For Exempel, en Mands almindelige Caracteer ansees for at være stræng redelig. Jeg vil ikke modsige det, for ikke at ansees for misundelig eller ondskabsfuld, men jeg ville dog ikke forlade mig paa denne hans anerkjendte Caracteer, saaledes, at jeg torde betroe ham min Formue eller mit Liv. Skulle denne redelige Mand, som ikke er saa ualmindeligt, være min Rival i Magt Ære, Fordeel, eller Kjerlighed, kunde han muligens da begaae en Handling, som han under andre Omstændigheder ville afskye, og Magt Ære, Fordeel og Kjerlighed, maae jeg sige Dig, kan ofte sætte Eens Redelighed paa den haardeste Prøve, og ofte overvinde den. Jeg ville først søge at lære at kjende denne redelige Mand fra Grunder, af, naar jeg ønskede at betroe mig til ham, og derpaa skjænke ham min Fortrolighed. En af de fornemste Feil i vor Natur, er Forfængelighed, deri ere alle Mennesker i større eller mindre Grad svage. Fruentimmerne besidde en utaalelig Deel deraf. Jngen Smiger, ingen Forgudelse er dem for grov, den der smigrer dem mest, behager dem ogsaa mest; de bære mest Kjerlighed til den, der foregiver at elske dem høiest; ja de opofre ofte deres Dyd og deres timelige Lyksalighed for en intetsigende Forfængelighed; og den mindste Ringeagt eller Foragt, der vises dem, glemme de aldrig. Det er i visse Henseender det samme med Mandspersonerne, de tilgive snarere en Uret end en Torder gjøres dem, og finde sig meere fornæmede ved Foragt, end ved en Andens slette Behandling. Endskjøndt ikke alle Mennesker gjøre Fordring, paa at besidde en Popes, Newtons, eller Bolingbroks gjennemtrængende Forstand, gjor enhver dog Fordring paa, at besidde sund Menneske-Forstand, og at kunne med udvortes Anstand, bestride hans Forretninger i Livet; at ville derfor, paa nogensomhelst Maade, yttre slette Tanker omen Andens Duelighed eller Retskaffenhed i den Post hvori han er sat, ville ansees for en Beskjemmelse, som ikke saa snart ville tilgives. Ligesom jeg ikke vil raade Dig til blindt hen, at fæste Tillid til noget Menneske, fordi at Publikum roser ham; saaledes maae jeg ogsaa advare Dig mod de Menneskeet, der rose sig selv. Bær i Almindelighed Mistanke til de som prale af, eller affectere, i en eller anden Dyd at overgaae alle Andre; thi de ere i Almindelighed Bedragere. Der gives ikke destomindre Undtagelser fra denne Regel; thi vi høre jo ogsaa tale om knipske Piger, der have været kydske, Pralere, der have været tappre og Helgener, der have været gudfrygtige. Overvei derfor hvad din egen Erfaring har lært Dig, læg ikke blot Mærke til hvad der siges, men hvorledes det siges, og besidder Du nogenlunde Skarp. sindighed, vil Du snarere udfinde Sandheden med dine Øine en med dine Øren; kortsagt, bedøm ei nogens Caracteer efter et almindeligt Rygte, men undersøg den selv, thi et almindeligt Rygte endskjøndt. det kan være rigtigt i Almindelighed, kan være feil i Særdeleshed. Tag dig i Agt for dem, som efter et ringe Bekjendskab, strax gjøre Dig et Venskabs Tilbud, og synes at sætte Fortrolighed til Dig; jeg vædder ti mod een at de narre eller bedrage Dig; men stod dem imidlertid ikke paa en ubehøvlet Maade tilbage, blot paa en saadan Formodning; Du bør være høflig mod dem, men betroe Dig ikke til dem. Eenfoldige Mennesker ere tilbøielige til at søge dit Venskab og aabne sit Hjerte for Dig ved det første Bekjendtskab; saadanne Venner ere ikke værd at eie, deres Venskab er ligesaa ringe som deres Forstand; og om de tilbyde dig Venskab, i Hensigt at faae en Slags Eiendomsret over Dig, ere de sandelig dog et farligt Bekjendtskab. Jmidlertid kan jo den Svages ubetydelige Venskab være af nogen Nytte for Dig, om Du end ikke gjengielder Complimenten; og det vil ikke være af Veien, at Du lader, som Du modtager dette, især af dem, der have hensigter med deres Venskab, Du holder derved gode Miner med dem, og forhindrer dem fra at blive Dine aabenbare Fiender; thi deres Fiendskab er næst deres Venskab den farligste Ting. Vi kunde jo afskye deres Laster, uden derfor at udmærke os som deres personlige Fiende. Den almindelige Regel er, at iagtage et Slags Tilbageholdenhed næsten mod enhver, men en Tilbageholdenhed som ikke falder i Øinene mod nogen; thi det opvætter altid Mishag at synes tilbageholden, og det er meget farligt ikke at være det. Faa følge den kloge Middelvei. Mange ere naragtig hemmelighedsfulde ved Smaatting, og mange upassende aabenhjertige med Alt hvad de vide. Der er en Art flygtigt Venskab, som finder Sted mellem unge Mennesker, blot en Forbindelse for deres Fornøielsers Skyld, et Venskab som alt for ofte har været ledsaget med slemme Følger. Selskabsbroderen og Deeltageren i Dine Fornøielser, ung og uerfaren, vil Sandsynligviis i Høiden af selskabelig Lystighed, forsikkre Dig om et evigt Venskab, og aabne sit Hjerte for Dig, uden mindste Tilbageholdenhed; men nye Førbindelser, Lykkens Omvexlinger, eller Forandring af Opholdsted, vil snart afbryde denne utidige Forbindelse; og et upassende Brug kan blive gjort deraf. Vær Duen af dem, ifald Du vil, der freqventerer unge, muntre Menneskers Selskab, og deeltag i Ungdommens glade selskabelige Lystighed; ja fortroe dem uskyldige Løier, men vigtige Ting beholder Du hos Dig selv; og hvis Du nogensinde nødes til at aabenbare dem, saa lad det være til een prøvet Ven af stor Erfarenhed og som intet kan friste til at blive Din Meddeler, og lad denne Ven være i en anden Carriere i Livet, end Du er. Hørte jeg et Menneske høiligen forsikkre og sværge paa Sandheden af Ting, der i sig selv ere sandsynlige og virkelige, ville jeg meget tvivle paa hans Sandruehed; thi naar han gjør sig saa megen Umage for at bringe mig til at troe det, kan han ingen god Hensigt have dermed. Der er et vis Letsind eller falsk Beskedenhed hos de fleste unge Mennesker, som enten gjør dem uvillige eller skamfulde ved at nægte noget af hvad man forlanger af dem; der er ogsaa en vis uoverlagt Aabenhjertighed hos dem, der gjør dem til et le Rov for den Snedige, eller den, der har egennye tige Hensigter. De blive alt forillot forledede ved en Skurk eller en Nars forestilte Venskab og sætte alt for hurtig Fortrolighed til ham; der ender sig ved deres Tab, og ofte ved deres Ruin. Vogt Dig derfor for disse Tilbud om oprigtige Venskab gjengjæld dem med Complimenter, men ikke med Fortrolighed. Lad aldrig Din Forfængelighed bringe Dig til at troe, at Folk blive Dine Venner, ved et kort Bekjendtskab; thi gjensidige Tjenester, og Velvilligheder maae vises fra begge Sider, forat kunne frembringe Venskab, det vil ikke trives uden gjensidig Godhed; og først Tiden kan bringe det til Modenhed.