Aarhuus Stifts-Tidende, 1799-11-27
Udenlandsk. Frankrig. Den Havesforandring, som man siden Bonapartes Hjemkomst fra Egypten, har ventet udført af ham i Forening med Sieyes, indtraf den 9 og 10de Novbr. tidligere end man havde formodet. J sidste At vis læste man Begyndelsen til denne nye Revolution og at det gamles Raad den 9de om Morgenen decreterede at det Lovgivende Korps skulle forlægges til St. Cloud Samme Dag om Middagen traadde det 500des Raad tilsammen og Præsidenten erklærede, efter den 103 Artikel i Constitutionen, at dette nu heller ikke kunde raadslaae, hvorfore han ophævede Forsamlingen, som den 10de igien skulle forsamle sig i den venstre Slotsfløi i St. Cloud. Medlemmerne skildtes af under det Udraab: Republiken leve! Jmidlertid havde Directorerne Barras, Gohier og Moulins ladet General Lefevre komme til sig i Palaiet Han sagde dem, at han nu ikke meere var Commandant, men at Bonaparte var det, som havde udnævnt ham til sin første Adjutant. General Angereau, som spurgte Bonaparte, hvorfor han ikke havde ladet ham kalde, marmede han 3 Gange. Barriererne bleve paa en kort Tid sperret og Municipalitetet i Paris afsadt. Moulin vilde om Morgenen, da han erfarede at Bonaparte havde mange Officerer forsamlet hos sig, ladet hans Huus omringe, og beordrede en Bataillon dertil, men der var ingen som ville lystre ham. J samme Øieblik marscherede Directoriummets Garde ud af Palaiet Luremburg, til det Gamles Raad, hvor Steyes og Røger Ducos vare. Den 10de om Middagen Kl. 2, forsamlede det gamles Raad sig i det af Mignard malede store Gallerie paa Slottet St. Cloud, og erklærede, at de vare forsamlede efter de Flestes Stemmer, sendte er udskab til Directoriummet og udgav en Proclamation til det franske Folk. Kl. 3 fik det en Skrivelse fra Directoriummets Generalsecretair, Legade, at han kunde ikke modtage deres Budskab, da 4 Directorer havde aftakket, og den 5te, Sieyes, var til sin Sikkerhed, af Bonaparte sadt under Bevogtning. Der existerede altsaa ikke meere noget Directorium. Kl. 4 traad Bonaparte, ledsaget af sine Adjutantere ind i Salen, og fik Tilladelse at tale. Repræsentantere, sagde han: Tillad at jeg taler med en Soldats Friemodighed, og hør mig først, inden de bedømmer mig. Jeg var roelig da jeg erholdt deres Decret over deres og Republikens Fare. Jeg kaldte strax mine Vaabenbrødre sammen. Vi ilede til deres Understøttelse og tilbød dem Nationens Arme, hvis Hoved de er. Vore Hensigter vare rene og uden Egennytte. Til Tak for det, som vi i Gaar gjorde, overøser man os i Dag med Bagtalelser. Man taler om en nye Cæsar, om en nye Crommel. Man udspreder at jeg vil indføre en Militair=Regiering. Havde jeg villet undertrykke Frieheden, og revet Overmagten til mig; saa ville jeg ikke have fulgt deres befalinger og havde ikke havt nødig først at modtage denne Overmagt af dem. Meer end een Gang har man opfordret mig til at antage den. Efter vore Seire i Jtalien, raabte Nationens Ønske, mine Kameraters; enhver Soldats, mig dertil, som, efter at de ikke meere stode under min befaling, ere blevne saa særdeles mishandlede, og nu maae føre en saa skrækkelig Krig i de vestlige Departementer, som Dumhed og Forræderie har oppustet. Jeg sværger dem til, at Fædrelandet har ingen ivrigere Forsvarer end mig. Jeg opofrer mig ganske til deres befalingers Udførelse men det hele offentliges Vel, beroer nu paa dem. "Vi har ingen Directorium meer." J Vendeen ere forskiellige Steder i Chouanernes Hænder. Det gamles Raa maae overveie Faren. Det maae forhindre Ødelægelserne og afværge Tabet for de to Ting som vi har gie saa meget for, Friehed og Lighed. (Linglet raabte: " Constitutionen?) Bonaparte vedblev. Constitutioner er den 4de Septbr. 11te Mai og 18de Junii (1799. bleven fornærmet. Den kan ikke redde os, da den ikke er respecteret af nogen. De seer ikke i mig en elende Rænkemager under Hykleriets Maske. Jeg har viist. at jeg er Republiken hengiven. Hos mig har ingen Forstillelse Sted. Constitutionen er adskillige Gange fornærmet, vi kan ikke give den sin Agtelse igien, men lad os i det ringeste redde dens Grundpiller: Friehed og Lighed. "Jeg lover saasnart Faren er forbi, at ne lægge den mig betroede Magt. Jeg vil blot være den Arm, som udfører den Magistraturs Befalinger, de udnævner. Carundet erklærede derpaa: At den Mand, som de havde beviist saa megen Ære, som hele Europa stiltiende beundrede, kunde ikke være en nedrig Bedrager. Bonaparte erklærede: At Barras og Moulin havde gjort ham det Forslag, at de ville sætte ham i Spidsen, for det Partie, som ville nedstyrte alle Mennesker af gode Grundsætninger. Flere Factioner har været hos mig, men jeg har ikke hørt dem. Det 500des Raad er deelt, der er mange der som ønsker os igien et Convent og Schafottet, og i Paris ere mange Emissarier, som søger at bringe Folket til Oprør; men forskrækkes ikke, jeg med mine brave Kammerater, skal vid at dæmpe det. (Nu forlod han det Gamles, og igik til det 500des Raad i Orangeriet i St. Cloud.) Kl. 1 havde det 500des Raad forsamlet sig. Medens man der læste det Brev, hvori Barras forkyndte sin Aftakkelse, traadde Bonaparte ind i Salen, og 4 Grenaderer fulgte ham. Flere Generaler viste sig ved Døren. Man hørte Sablernes Klirren. Fra alle Kanter raabte man: "Hvad er det, blotte Sabler, bevæbnede Mænd?" Strax blev Bonaparte omringet af Jacobinske Deputerede, som stødte ham tilbage, og raabte: Need med Dictatoren, dræb ham." Flere af dem vare bevæbnede, hvoriblandt hans Landsmand, Corseren Alrena, som stødte efter ham med en Dolk, men som traf Grenaderen Thomas Thome fra Arvenne Departementet, der stilte sig frem for ham, hvis Kiole=Ermeblev revet i Stykker deraf. J samme Øieblik trængte General Lefevre ind i Salen, med Grenadererne, og raabte: Lad os redde vor General. De slæbte ham udaf Salen. Man skieldte ham, og foreslog ham straffet, fordi han var kommet bevæbnet ind i Salen. Hans Broder forsvarede ham, men kunde ikke faae et Ord indført. J dette Øieblik kom en Deel Grenaderer ind som efter Bonapartes Befaling bragte ham ud af Salen. Strax derpaa hørte man Tropper marschere op af Trapperne og Trommen røre sig. En Brigadechef raabte ind af Døren. Borger=Repræsen, tantere, man indestaaer ikke meere for eders Sikkerhed. Man svarede blot, Republiken leve! En anden Officerer commanderende derpaa fremad, og Grenadererne rykkede ind i Sahlen, og drev dem ud. Strax derpaa forenede mange Deputerede sig igien under deres Præsident, Lucien Bonaparte, i Orangeriet, hvor der blev decreteret: At Bonaparte med alle der værende Officerer havde gjort sig velfortient af Fædrelandet; at Sieyes, Roger Ducos og Bonaparte skulle være Consuler for den franske Republik, for med Directorialmagt at organisere alle Forvaltningens Deele, tilveiebringe den indvortes Rolighed og forskaffe en anstændig og varig Fred, at det Lovgivende Korps skulle adskilles til den 20de Februarii, men de Deputerede beholde de res Gage, og at Consulerne imidlertid kunne udnævne af dem til Ministere og Gesandtere. 62 Deputerede skulle udelukkes af det Lovgivende Korps. Dette Decret blev strax bekræftet af det Gamles Raad, og de 3 Consuler aflagde følgende Eed for begge Raadene: Troeskab forden ene og udeelelige franske Republik, Friehed, Lighed, og det repræsenterende System.