Aarhuus Stifts-Tidende, 1831-01-27
Da denne fornylig saa pludseligt Afdøde havde megen Slægt og mange Venner her og i Nabolaget, saa vil det unægteligt interessere disse at læse følgende over ham i Randersavisen indførte Mindevers: Pludselig Du reves fra vor Side, Da vi mindst forventede din Død; Derfor randt, blandt Dine, Taarer stride, Klageraab saa høit mod Himlen lød. Nudit Hjem er blevet Sorgens Sæde, Da Man der beredte sig til Fryd; Derfra nu er skræmmet bort hver Glæde, Der blot høres Kummers hule Lyd. Født til Lykke syntes Du at være, Guld og Vid var lagt udi din Haand, Sjelden trofast Viv og Børn saa kjære. Vandt til Livet Dig med stærke Baand. Men hvad er vel det, vi Lykke kalde? Varig Fryd blev her ei Støvets Lod; Tidt forbittres den af Livets Galde, Dybt os saarer stundom Kummers Braad. Held da den, som tumles nu ei længer Om paa Skjæbnens høist usikkre Hav, Han til Lykkens Smiil ei mere trænger. Roe han finder i den lune Grav. Ja, Held Dig, hvis Tab vi her beklage; Vi med Tak dit Venskab minde skal. Du har udstridt, vi staae end tilbage, Ei vi kjende vore Dages Tal. – Uden at abne det. – svang sig saa hurtig Din Aand, Løst af Jordlivets Baand, op til sin Fader i Hjemmet, At endog Fakken - alt til Datters Brudefærd tændt : Staaer med omvendt Blus nu ved Faderens Grønsvær Klædt i Sort, og med Sorg i Hu, vemodigen staaer Lange Skare af Frænde og Ven ved Din Gravhøi; Thi, af Løvter en Træl, i Vandel reen og med rund Haand, Gik uden Bram Du Din Vei mellem Sysler herneden; Derfor med Tro Du ind til Din Herres Glæde og gik; Derfra de Elskende her Trøst du venlig nedsende: Hvad er dette Lives Fryd, Hvad er Verdens Glæde: En Boble, glindsende saa ynderig og smukt, Kuns et Pust, og da vil Taaren Øiet væde, Fordi Boblens Glands saa pludselig er slukt Ak! borte er min Ven, som glædede mit Hjerte, Som trøstede i Sorg, som villig hialp i Nød; Ak pludselig og brat udsluktes Livets Kjerte, Ei Skjæbnen Mage har til dette voldsom Stød. Med et veemodigt Sind, med taareblændet ØieJeg skuer nu det Sted, hvor Levningen er sat, Af Ham, der var mit Alt. O Gud, Du evighøie, hvi kaldte Du ham bort til Dødens lange Nat? Ol var han ikke her dit billede paa Jorden. Saa vennehuld og god, saa from, uskyldig froe, I et Exempel paa den Virksomhed og Orden, Der kun i Gierningen bevise vil sin Troe? Dog Støvet ikke maa med Herren gaae i Rette, Det ikke passer sig, ved Skjæbnens strænge Bud At spørge: Herre, hvorfor gjorde du mig dette? Men hellere: Jeg veed, du er Algodheds Gud, Og Viisdom er din Plan, skjøndt jeg den ikke kjender, I taus Tilbedelse jeg ydmyg bøier mig, Og tager mod det Slag, som mig dit Forsyn sender; Alt virker jo mit Gavn, som skikkes mig fra Dig? Saa lad os alle da, vi Mange, som ham savne, Os trøste ved at ham, vor dyrebare Ven, Vi skal i evig Fryd og Kjærlighed omfavne; Det varer jo kun kort, saa sees vi igjen. Thomas Ravn. Dødsfald. Hofbogtrykker Møller, Extraskriver Ploug. Jnformator Ramus, Mad. Gjessing født Kjersgaard, R. u. Wiberg, Mad. Ditmann, Jfr. Sørine Herschind, Birgithe Rohmell, Minka Cohen, Johanne Petersen, Maren Juel, Mad. Simonsen, Karen Kolberg, Mad. Lange født, Berg, Fuldmægtig Hansen, Jfr. Jacobine Carstens, 63. Aar gammel Dødsfaldet bekjendtgjøres af den Afdødes Moder), Alle i Khvn. Laura Hansen, Blikkenslagersvend, Delcomon, Toldbetjent Milo, Alle i Odense. Mad. Larsen, paa Raunholt, Esther Abrahamson født Wulff i Slagelse. Skolelærer Frydendahl i Maderup. Kammerraad Ebbesen paa Dannemarre. Enkemad. Marquardt i Nykjøbing paa Falster. Enkefrue Justitsraadinde Bruun født Brøchner i Fredericia. Kom. Thomsen i Varde. Enkefrue Jlum paa Ullerup. Feltskjær Østerrild i Mariager. Kom Aron Jacobsen i Aalborg (efterlader sig 12 levende Børn).