Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-04-04
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. mas LazzoseFemtende Aargang. No. 27. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadig Tilladelse, med Brevposterne. Løverdagen den 4 April 1818. Kunne Forpligtelser i Sølvværdie clareres med rede Sølv. Endskjøndt dette Spørgsmaal findes deduceret saavel i Skilderiet No. 21, dateret 14de i d. M., som i et under 16de næstefter af N. Sørensen udgivet Forsøg til Besvarelse af Spørgsmaalet, saa have disse 2de Forfattere, uagtet Anmælderen er enig med dem i Resultatet, dog ikke gjort enhver videre Udvikling overflødig. Det forekommer Anmælderen at de Argumenter, som anføres af dem, der ere af modsat Mening, kunne reduceres til følgende 3de Hoved-Argumenter, nemlig: I. Sølvværdie er en Repræsentant for rede Sølv, og den Debitor der clarerer med dette har følgelig opfyldt alt det, hvori hans høieste Forpligtelse ligesom concentrerer sig. 2. Forordningen af 14de Sept. 1813 maa, i hvad der end har foranlediget dens Udkomme, dog have lagt den Sætning til Grund: at rede Sølv er maximum af Debitors Forpligtelse. Bankfundationen af 5te Januar 1812 §. 12 viser tydeligen, at Debitorerne kunne, om de ville det, erlægge Bankrenten i rede Sølv, endskjøndt Bankhæftelsen, efter §. 2, er antaget at skulle forrentes i Sølvværdie. Ad 1ste Hoved-Argument. At et Repræsentativ ikke egentligen bør antages at være bedre end det Repræsenteerte, er en over al Tvivl ophøiet Sætning; thi det er netop i Mangel af noget Virkeligt, at man griber til Repræsentativer. Saasnart det Virkelige er tilstede ophører sædvanligen Brugen af disse. Sølvværdie eller Værd i Sølv kan derfor ikke betyde mere end rede Sølv. Disse bemærkninger ere udledte af Ordenes eller Benævnelsernes oprindelige og egentlige Begreber, og det synes derfor, at de ligesom maatte nedslaae enhver modsat Mening. Jkkedestomindre maa Gienstanden pro ves noget nøiere. Det stod ikke i Regjeringens Magt strax at give Rigsbankens Sedler den Sølvværdie, der skulde fuldstændigen svare til det grammatikalske eller etymologiske Begreb, om Repræsentativer. Rigsbank-Fundationens 10 §. siger: naar Banken engang i sin Tid opnaaer, at dens rede Sølvfond staaer i lige Forhold med Massen af dens circulerende Sedler &c." Først naar dette Tilfælde indtræffer er Banken istand til at løse enhver dens Seddel med det Beløb i Sølv, hvorpaa den lyder, og først da vorde Bankens Sedler, der, efter deres Jndhold, ere udstedte paa den Valuta, som Banken eier (ikke endnu er i Besiddelse af og derfor heller ikke indeholde noget Løfte og Jndløsning, uden forsaavidt at der paaberaabes Fundationen, i Overeensstemmelse med hvilken Sedlen er udstedt) fuldstændige Repræsentativer, det er: Jhændehaver Beviser for det Sølv, som da ligger i Banken. Saalænge dette ikke er gaaet i Opfyldelse, maatte Banksedlerne dog paa Grund af Forventningen om at det vil skee, fordi det fra Regjeringens Side høitideligen er lovet, og at det kan skee, fordi Banken er tillagt en til Øiemedet svarende Fordring hos alle faste Eiendoms-Besiddere, have en vis Værd i Sølv, der støtter sig deels paa hiin Opinion og deels paa de uendelig mange concrete Omstændigheder, der have, og nødvendigen maa have, deres Indflydelse paa den i daglig Handel og Vandel stedfindende Sammenligning mellem Sølv og andre Vare. At Sølvets Værd ligesom overføres paa Bankseddelen og den ne igjen anvendes til de egentlige Varers Ombytning med Sølvet er ikkun et Middel til at lette Afgjørelsen. Denne Sølvværdie er altsaa og i den enkelte Forhandling, hvorved Banksedlen anvendes, en virkelig den tillagt Værd i Sølv, men den særskiller sig dog fra hiin ovenfor beskrevne derved, at den er Forandring underkastet og tillige mindre end Seddelens Nominal-Beløb.