Aalborg Stiftstidende, 1841-02-08
J Anledning af at Selveier og Adspirant Claus Hieronimus søger snue og nidkjære Hververe, som maae have den fornødne Praxis, saavel i Modvirkning som Medvirkning, og have gode Attester fra visse Folk, samt Anbefalinger af Landprangere og andre Omløbere, gjøres den gode Herre opmærksom paa, at der nuomstunder arbeides af alle Kræfter, og paa de fleste Steder, for at faae Landprang hæmmet, og Landprangere og Omløbere dragne, frem for Lyset og afstraffede som skadelige for det almene Vel - thi endskjøndt der læses, i det, forrige Aar, udkomne Uddrag af Aalborg Repræsentantskabs Forhandlinger, Side 36, at Repræsentantskabet under 6te Marts 1840, afgav den Erklæring, at man ansaae det ufornødent og utilraadeligt, at det paalagdes Landmanden at kjøre paa Torvet med Korn, som føres hertil paa Torvedagene - og Side 37, sees endvidere at Repræsentantskabets Erklæring, under 30te Marts 1840 - over en Forestilling til det kongl. danske Cancelli, forsynet med trehundrede og nogle og halvtredsindstyve Underskrifter af næringsdrivende Borgere og Jndvaanere heraf Byen, hvorved førtes Anke over, at der paa Landet har dannet sig en Mængde Kræmmere, der, uden selv at være Jordbrugere, afkjøbe Landmanden hans Producter, som de igjen udsælge paa Torvene, og hvorved, for at hæmme denne Uskik, foreslaaes nat de udenbys Torvesøgende skulde være forsynede med Nabo=Attest for at Varene, som de udsælge paa Axeltorv, ere af deres egen Frembringelse! - i det Væsentlige gik ud paa, at det vel var bekjendt, at flere Landboere søge Torvet med Producter, som de paa anden Haand have af kjøbt Producenten, men at man imidlertid maatte ansee det utilraadeligt at det omhandlede Beviis affordredes den Torvesøgende, af Grunde, som sees vedføiede bemeldte Erklæring, og Side 3 viser, at samme Erklæring tillige indeholder: at man ansaae enhver Jndskrænkning i de hidtil gjældende Bestemmelser saavel for overflødig som utilraadelig, formedelst at det kun er tilladt de dertil Berettigede, at gjøre Jndkjøb i Landmandens Hjem, og at det kun er tilladt paa Torvene at falholde Producter af eget Jordbrug eller Huusflid, og der saaledes ved Politiets Bistand menes at kunne træffes de fornødne Foranstaltninger til at disse Bestemmelser overholdes, - saa næres der dog Haab om, at det høie Collegium, til hvem Forestillingen er stilet, og som sandsynligviis forlængst maa være i Besiddelse af samme, vil tage Hensyn paa, at et Andragende fra meer end halvfjerdehundrede Jndvaanere, hvoraf den største Deel ere Borgere heri Byen, dog vistnok maa være af den Beskaffenhed, at der kan foranstaltes nogen Forandring til det Bedre, imod det, saa ofte fra flere Steder og ved saa mange Leiligheder paaankede, men endnu stedse meer og meere om sig gribende Landprang. - Thi efter den Erklæring, at Landmanden ikke behøver at søge Torvet med sit Korn om Torvedagene, bliver det en Selvfølge, at Bonden ikke forlader sin Vogn med Kornvare, for at gaae til Torvet med hvad Fodevare, Smør, Ost etc. som han har medbragt til Byen, men disse Vare, bliver derimod opsnappede af Hververe eller saakaldede Commissionairer, som til enhver Tid ere ved Haanden, hvorved Prang endog drives inde i Byen, paa offentlig Gade, tvertimod alle Forbud, saa at, hvis en Handelsberettiget vil kjøbe noget af en Bønde ved hans Vogn, maa han holde Øie til alle Sider, seer han da en Commissionair nærme sig, maa han slutte Handel strax, thi ellers bliver Varene, bortkaprede. Det Samme er Tilfælde paa Fartøier saavelsom ved Færgestederne, overalt træffer man paa Hververe, ei at tale om, hvad der passerer af Landeveiene, ved Portene og Arcisebodene, thi dertil er man nu saa vant, saa det næsten kan ansees som en Rettighed for Hververne der, at gjøre den første Opsnappelse af Fødevare, som komme hertil Byen. Af den sidstnævnte Erklæring skjønnes heller ikke, at Repræsentantskabet har viist den rigtige Anskuelse af Sager, thi hvortil nytter Politiets Bistand, naar man intet Vidne beviisligt har. Hvad hjælper det, at man selv er nok saa vis i sin Sag og veed, at den Ting, der paatales, er rigtig, derved kan jo dog intet udrettes, da de, som drive Prangeriet, eller rettere Forprangen, alt for snue og dristigt veed at omgaae Sagen og un gaae den velfortjente Tiltale og Bode, og siger ikke Repræsentantskabet selv i sin Erklæring: at det vel var bekjendt, at flere Landboere, søge Torvet med Producter, som de paa anden Haand have afkjøbt Producenten. - Det er altsaa Cancelliets Bestemmelse, der imodesees med spændt Forventning, og det er derfra der vines Hjælp til Jndskrænkning af et saa stort Onde. Opsæt derfor, min gode Hieronimus, Din Søgen efter Hververe for det Første, thi svarer Cancelliets Resolution paa den indgivne Forestilling til den forhaabende Forventning, da vil Du vist ikke behøve slige overflødige og utilraadelige Folk i Din Tjeneste. - Heri Byen, gaaer desuden det Rygte, at alle Hververe, under det antagne Navn: Commissionairer for Opkjøb, skulle tilpligtes at svare 20 Rbd. aarlig i Embedsskat, hvilket vistnok er særdeles hensigtsmæssigt. Kommer dette i sin Orden og bliver det paalagt Hververne heri Byen, kunde det være muligt, at Vedkommende, i Din By, kunde følge Exemplet; desuden maa jeg gjøre Dig opmærksom paa og bekjendt med, at Talen er om at lægge en Bro mellem Aalborg og Nørresundby, kommer denne istand - og hvad er vel umuligt nuomstunder - saa vil det blive til uberegnelig Fordeel baade for Kjøbstad og Landboer i viid Udstrækning, men til ubodelig Skade baade for Landprangere og for Hververe. Du vil altsaa, min bedste Claus, selv indsee, at mit Raad til Dig, med at vente lidt for Du fæster Hververe, ikke er aldeles ugrundet. Din Ven Hieronimus Clausen. De mortuis nil nisi bene.