Corsaren, 1844-05-17
Uddrag af Redactionens Forhandlingsprotocol. Møde d. 15de Mai. Præsidenten anmeldte, at der fra en Mængde Boghandlere og Commissionairer var indkommet følgende nærbødigste Petition" til Redactionen: "Et Rygte, som uimodsagt har curseret i flere Blade, beretter, at "Corsarens"Redaction skulde have til Hensigt at fratage Boghandlerne Distributionen af Bladet. Da vi tilfulde kjende Redactionens ædle og høimodige Tænkemaade, da vi vide, at Redactionen i fuld Maade er værdig til den Kjærlighed og Hengivenhed, vi hidtil gjennem alle Omskiftelser, i onde og gode Tider, have baaret til den, saa tage vi ikke i Betænkning at troe, at nævnte Rygte er en skammelig Bagvadskelse, en lumpen Bagtalelse, hvorved man har paadigtet Redactionen en saa skjændig, lav, schofel, nedrig, elendig Handlemaade. Men, elskede Redaction! det er ikke nok, at vi vide dette; for Deres egen Skyld bør De modsige Rygtet og vise, at man med Urette har paabyrdet dem en saa lav, schofel, nedrig, skjændig og elendig Handling. Ærbødigst (Underskrifterne)". Præsidenten. Det kan man kalde at sige En Grovheder med den naiveste Mine af Verden. Forandringen er ikke alene besluttet, men for længe siden fraadt i Kraft, og nu lade de, som om de ikke vide det, for at regalere os med alle mulige Uartigheder. Hvad skal man gjøre derved? Der blev foreslaaet forskjellige Ting, blandt Andet, at man skulde lægge Sag an mod Petitionairerne; men, ærlig talt, var Forsamlingen ikke modig nok til at bryde saa fuldstændig med saa mange, tildeels farlige Folk paa eengang. Det blev derfor med Stemmefleerhed besluttet, at man skulde lade, som om man ikke forstod Grovhederne, og som om Vedkommende havde sagt Alt i den største Godmodighed og Ustyldighed. Præsidenten henvendte sig derpaa til Forsamlingen for at fremføre stærke og graverende Klagepuncter mod Redactionens Porthund. Han havde med Opmærksomhed, sagde han, fulgt bemeldte Hunds Virksomhed, og, medens han med Fornøielse anerkjendte dens Gjøen i saadanne Tilfælde, hvor den gik ud paa at forhindre fremmed Jndbrud eller virkede til Opdagelsen af slette og efterladne Huusfolks Snigveie, saa maatte han paa den anden Side høilig beklage, at der kun altfor ofte frenbragtes Forstyrrelser og Uro ved dens ulidige Gjøen; at baade han og hans Venner forstyrredes i deres bedste Søvn; at Hunden ikke havde taget i Betænkning at bide Folk, der kom den for nær, endskjøndt det Venskab, hvormed han beærede dem, burde sikkre deres Lægge for slig en Medfart; at Naboer og Gjenboer, som han ikke godt kunde ligge i Strid med, klagede over Hundens Støi og ønstede den Pokker i Vold; foruden meget Mere. Han forlangte derfor, at Forsamlingen skulde gribe virksomme Midler til Betryggelse af Husets Rolighed og hans privaie Sikkerhed. Et Medlem foreslog strax, at give Hunden Lænke paa, hvortil Præsidenten bemærkede, at Hunden alt bar en stærk og forsvarlig Lænke, og at det jo netop nu havde viist sig, at denne ikke var nok til binde dens Kjæft. Et andet Medlem. Saa lad Hunden slaae ihjel, Præsident. Præsidenten. Vorherre bevare mig derfra! Jeg elsker denne Hund uagtet dens mange Lyder. Hunden har ingen varmere Ven end mig. Et tredie Medlem. Saa giv den en Mundkurv paa. Præsidenten. Saa vil jo Hunden være berøvet al Attringsfrihed; men Gavnligheden og Nødvendigheden af en nogenlunde frit gjøende Porthund tør jo intet fornuftigt Menneske benægte - om man end nok saa gjerne vilde. Et Medl. Ja, men hvad vil Du da, Præsident? Du er ikke fornøiet med, at Hunden er lænket, slaaet ihiel vil du ikke have den - der ligger ikke mange Valg mellem disse to Puncter. Præsidenten (ærgerlig). Jeg havde ikke spurgt om Raad, naar jeg selv kunde finde et. Jeg overlader til Eder at udarbeide et passende Forslag. Saaledes som det er, maa det ikke vedblive. Slaae J paa den anden Side Hunden ihjel, saa er det i alt Fald uden mit Vidende, og jeg siger Eder forud, at det vil gjøre mig ondt for det forbandede Bæst - og lad mig nu have Fred. Efter Tour var den hidtilværende Secretair fratraadt, og en ny blev i dette Møde valgt i hans Sted og tagen i Ed. Eden lyder saaledes: "Jeg vil, Fanden gale i mig, være en skikkelig Secretair." Den nye Embedsmand bemærkede herved: Eden "Fanden gale i mig? er en meget respectabel Ed, skjøndt selv uden den vilde jeg ansee mig forpligtet til at være stikkelig. Men det er min Overbeviisning, at Eden ikke efter vor Tids Oplysning kan ansees som bindende. Paa den Tid, da den opfandtes, troede man endnu paa Fanden; men Fanden er i vor Tid en Person, som Jngen tager sin Hat af for. Ordet "gale" er her brugt aldeles urigtigt; thi man forestiller sig ikke i Fanden som en Hane. De Ord "i mig" kunne enten betyde, at Fanden skulde gale sig ind i Vedkommende, eller gale inden i ham; men begge Antagender bortfalde, idet "gale", falder bort; thi, naar "Fanden" ikke kan "gale", kan han heller "gale i mig" eller "inden i mig" eller "ind i mig". Men, selv om man qua Secretair føler sig bunden ved og til denne Ed, saa har man i ethvert Tilfælde en Frelse: Man kan ophøre at være Secretair." Det er naturligt, at som Følge af denne Tale Medlemmels Bestalling som Secretair blev tilbageholdt, indtil en Comitee af Redactionens orthodoxe Medlemmer havde erklæret sig over disse farlige Anstuelser og Fortolkningsmaader.