Aalborg Stiftstidende, 1834-01-23
Den foreslagne Adresse er bleven antagen med 268, Stemmer mod 43 og derpaa overrakt Kongen, som tilkjendegav sin Tilfredshed med samme i almindelige Udtryk, men uden i mindste Maade at berøre de udenlandske eller politiske Forhold. Med Deputationen, som overbragte samme, havde et betydeligt Antal af Kammerets Medlemmer forenets sig lover 100), iblandt dem ogsaa der. Odilon=Barrot, Bignon og Mauguin, det hedder, efter Opfordring af Hr. Dupin, for at vise Frankrig, at de endnu, og trods de ministerielle Udtydninger, toge Adressen i samme energiske Betydning, som Commissionen havde søgt at give den. Med disse ministerielle Udtydninger, sigtes til en Tale, som Hertugen af Broglio Dagen i Forveien havde holdt i de Deputeredes Kammer, og hvori han havde funden det nødvendigt nærmere at forklare og noget at indskrænke den Roes, som han nylig havde tildeelt Hr. Bignon, i Anledning af hans Udvikling af Frankrigs politiske Stilling. Hansk erklærede sig nemlig vel enig med Hr. B. i Principet selv nemlig at Frankrig ikke burde tillade de øvrige store Magter egenmægtig at skalte og valte med de europæiske Anliggender, men han yttrede tillige, at han for Øieblikket, hverken i Jtalien eller Tydskland, ja ikke engang i Orienten, fandt Anledning til grundet Frygt for slige Planer fra hine Magters Side. Hans Tale afbrødes flere Gange ved sarcastiske bemærkninger fra Oppositionens Side, især opstod der en levende Debatte mellem ham og Odilon=Barrot samt Mauguin angaaende det Spørgsmaal, om den mellem Rusland og Tyrkiet oprettede Tractat kunde fortjene Navn af en Offensiv= eller Defensiv=Tractat, hvilket sidste paastodes af ham, medens hine derimod paastode det første. De forlangte i denne Anledning at see Tractaten selv, men dette afslog Hertugen, fordi den ikke tilhørte ham. Der yttres iøvrigt nogen Misnøielse over at den udenlandske Mininister saaledes paa en Maade har tilbagekaldt sin Erklæring, og i selv Cabinettet skal der have været saa forskjellige Meninger der om, at der endog i nogle Dage taltes om at Hertugen af Broglio vilde udtræde af samme. Under den OverskrifteVi have enkelte Ministre, men intet Ministerium, yttre et fransk Blad sig saaledes i denne Sag. Hr. Bignons Tale var ikke i Forveien meddeelt Hertusigen af Broglio. Strax efter at have hørt samme, og uden foregaaende Raadførsel med sine Colleger, gav Ministeren, for de udenlandske Anliggender hiin Tale sit udtrykkelige og ubetingede Samtykke. Majoriteten i Kammeret blev hendrykt derover, og denne Henrykkelse varede i 24 Timer; Hr. v. Broglios hørte allerede op, da han forlod Kammeret. Det var aldeles ikke falden ham ind, at han havde begaaet len Ubesindighed; han var fuld af Glæde over det indhøstede bifald, uden at have gjort sig Regnskab for, hvorledes han var kommen til dette. Da indfandt sig Grev Pozzo til Borgo ham, og foreholdt ham et Speil, i hvilket Hr. v. Broglio saae, at en Doctrinair, der taler om Uafhængighed og Nationalære, ikke tager sig godt ud. Vi ville ikke efterforske, hvorledes Hr. v. Broglio tilbragte Natten efter denne Fubehagelige Opdagelse. Vi vide kun, at han den følgende Dags Middag begav sig til Kongen og derfra lige hen i Kammeret, hvor han tilbagekaldte sit bifald fra Gaarsdagen, uden heller denne Gang at raadføre sig med sine Colleger. Kammerets Misfornøielse blev desto større, jo større dets Glæde havde været; Hr. v. Broglio maatte gaae hjem og lægge sig til Sengs. Dermed var imidlertid endnu ikke Alting endt, meget mere forlangte han indstændig sin Entledigelse. Kun Hr. Guizot formaaede at bringe ham fra dette Skridt. Han forestillede ham, hvorledes den Ene af dem ikke kunde blive i Cabinettet uden den Anden; han gjorde ham begribelig, at en Entledigelse i Følge af en Discussion, hvis Fordeel var bleven paa Oppositionens Side, vilde almindelig betragtes ikke som en Rettrade, men som et Fald. Endnu lod han ham haabe, at det tabte Terrain kunde vindes tilbage paa een Dag, og erindrede ham om, at hans Afgang ogsaa vilde sætte alle deres Venner, der befandt sig i høie Functioner, i Fare, idet man ikke vilde tage i Betænkning at afsætte dem, naar først deres Støtter, vare faldne. Hr. v. Broglio er udentvivl en Mand at Hoved, men han lader sig lede, snart af sine doctrinaire Colleger, snart af Hoffets Jnsinuationer. Enhver Anden, end en Doctrinair vilde have draget en bitter Lære af det Forefaldne. Dertil maatte de allerede have faaet Anledning naf de Yttringer, som Diplomaterne tillode sig, efterat de med saa liden Møie havde bevirket hiin Gjenkaldelse. Disse Attringer, som umuligt kunne være Hr. v. Brogio ubekjendte, gik ud paa, at man ligeoverfor et saa vaklende og usikkert Cabinet ikke kunde gjøre sikker Regning paa Noget og altsaa og maatte lade være at tænke paa en Afvæbning Dette er altsaa den hele Fordeel, som den udenlandske Ministers Adfærd har bragt Landet, og maatte bringe samme - Men er det paa den ene Side vist, at det doctrinaire Parti i Cabinettet seer sig forladt af de øvrige, saa er det ikke mindre vist, at der ogsaa blandt disse gives aabenbaSplid. Uden at tale om smaae Maneuvrer, som Hr. d'Ar gout har foretaget, for i al Fald at sikkre sig sin Plads Ministeriet, ihvordan end dets Sammensætning maatte vorde, ville vi nævne Hr. Thiers Adfærd for ikke at sætte i Classe med de Doctrinaire. Da Kammeret antog Hr. Odillon=Barrots Tilsætning angaaende Polen, erklærede Hr. Thiers: "Ministeriet tænker som Kammeret; kun kan de ikke udtrykke sig saaledes som dette ligeoverfor Europa. Det vil sige saameget som: "Jeg vil nok tage mig lagt for en Gjenkaldelse saaledes som Hertugen af Broglio; Kammeret og jeg differere kun i Ord fra hverandre." J denne Yttring ligger dog just Intet, som kunde indgyde det saakaldte Europa Tillid. Men om nu endog Hr. Thiers ikke er enig med de vaklende Doctrinaire, saa er han det ligesaalidt med Marschal Soult, som aabenbar arbeider paa af styrte hine. Man erindre sig kun, at Hr. Thiers altid har roest Systemmet fra 13de Marts, just derfor, fordi det gjord, en Krig om Principer umulig. Ganske i Modsætning hertil har nu Marschal Soult udtrykkelig erklæret, i Udviklingen af Motiverne til hans nye Project og Reserven, at Frankrig ikke kan faae nogen anden Krig, end en Krig om Principer. Denne Yttring kan aldeles ikke betragtes som til fældig; den er tvertimod den Grundtanke, paa hvilken vor nye Militair=Organisation skal beroe. "Armeen - sige Marschallen - skal være en aldeles national og bære Juli Revolutionens Caracteer. Hjemme og ude kan den kun have Contrarevolution, Anarchi og Despotisme at bekjempe- Jfølge de nyeste Efterretninger fra Paris betragtes den endnu ikke som ganske afgjort, om Hertugen af Broglio vi afgaae eller ikke.