Ribe Stifts Adresseaviser, 1826-10-24
udenlandske Efterretninger. Moscau, den 28de Septbr. Her er under 16de dennes udstædt følgende Krigserklæring fra Rusland mod Persien. De Tvivl, som endnu Rusland kunde have om Beskaffenheden af et uretfærdigt og pludseligt Angreb ere nu blevne hævede. J en heel Maaned var Rusland tilbøielig til at betragte det som en Umuelighed, at Persiens Behersker i den dybeste Fred, midt i en venskabelig Underhandling, uden Grund til nogen alvorlig Forhandlig, ja selv uden foregaaende Erklæring har befalet sine Tropper at krænke det Russiske District, at gjøre Jndfald deri og paa engang forplantsaavel Optør som Krig dertil. Denne saa naturlige Meening var dog en Vildfarelse; det var ikke en af de barbariske Nationer, som boer ved vore Grændser, hvilket Rusland antog ved sit Maadehold og sin Velvillie, som pludselig har overskredet dem; nei den Persiske Armee selv har pludselig angrebet vore Forposter og er rykket frem i det Jndre af vore Grændseprovindser. Ogsaa er det ikke heller en uroelig Chef, som anfører den til Trods for Schabens befalinger, det er hans egen Søn, det er Thronens formodentlige Arving. som ditigerer Jndfaldet og ledsager det ved sine Opfordringer til Oprør. Tvungen til at modsætte Magt med Magt og Krig mod Krig, vilde Rusland gjøre sig det til en Pligt, i Europas Paasyn at gjendrive de Beskyldninger, hvorpaa Persien har grundet Nødvendigheden af disse yderlige Forholdsregler, naar det formaaede at kjende denne Stats Besværtninger eller kun at udgrunde dem; men endskiøndt Rusland ikke kjender Gienstanden for og Aarsagen til den Uenighed, som nu Vaabnene skal afgjøre, saa vil det dog, ved at indskrænke sig til en flygtig Skildring af dets Forhold til den Regjering af hvilken den er bleven angrebet, demonstrere, om det havde Grund til at forvente et saadant Brud af alle Tractater og al Folkeret. - Paa den samme Tid som erindringsværdige Triumpher kronede hiint Forbund, som har frelset det Europæiske Fastland, og har givet Verden Freden, havde det ogsaa behaget det guddommelige Forsyn at velsigne Ruslands Anstrængelser i den Kamp, som det havde at føre med Per sten. Flere Persiske Provindser vare blevne erobrede af de Russiske Armeer, og da Persien ifølge disse Seiervindinget havde bedet og Freden, saa blev den 12te Octbr. 1813 Fredstractaten imellem begge Magter underskrevet i Gulistan. Denne Tractat var hidindtil Rettesnoren for deres gjensidige Forhold. Dette bestemte ifølge Grundloven af Status qvo ad præcentem deres gjensidige Besiddelsers Status, og paalagde kun Hoffet i Teberan, nemlig: at erkjende den Søn af Schahen, som denne vilde tildeele sit Arverige, for den retmæssige Arving af den Persiske Krone, og efter Overeenskomst med de Persiske Commissairer nærmere bestemme de nye Grændser, som vare blevne anviste ved Tractaten af Gulistan, for de Provindser hvormed det Russiske Rige var blevet forstørret. Den første af disse Forbindtligheder er bleven opfyldt af Rusland med den største Nøiagtighed, og saasnart Kabmettet i St. Petersborg erfarede, at Feth Aly havde udnævnt sin Søn Abbas Mirza til sin Efterfølger, saa ilede de med at erkjende hans Rettigheder, som præsumtivArving, hvormed hans Faders Beslutning havde beklædet ham. Den anden af disse Forbindtligheder havde givet Anledning til nogle Vanskeligheder, og den vigtigste af dem var endnu ikke hævet, da Rusland havde den Smerte, at miste den store Fyrste ved hvilken dets Velfærd og dets Hæder var steget saa høit. Jmidlertid udviiste de Underhandlinger som bleve førte med Hensyn til de vigtigere Vanskeligheder, hiint Maadehold og Loyalitet, som characteriserede Keiser Alexanders universelle Politik. Jfølge hans befalinger blev det Freds-, Venskabs= og gjensidige Velvilligheds System, som hans Cabinet fulgte imod alle udenlandske Magter, ogsaa anvendt paa hans Forhold til Pet, sien; disse Befalinger foreskreve hans Gesandtere og Agentere ved Hoffet i Teheran det meest passende Forhold for at overbevise Schaben, hans Thronarving og hans Ministre om, at Rusland aldeles ikke tænkte paa Erobringer; men kun ønskede Rolighed og ikke forlanger noget videre end at Tractaterne skulde blive exeqverede; de foreskreve alle Russiske Authoriteter de meest forsonlige Forholdsregler, og som aldrig kunde tjene til at give Persien gyldige Grunde til Mistanke eller til Klager; endelig ved den Uenighed, som var opkommen imellem begge Stater, fordi Persien efterat Fjendtlighederne vare ophørte, havde besat et Distrikt, som ligger imellem Floderne Tschuduw og Kapanactschau, hvilket ifølge Tractaten af Gulistan skulde udtrykkelig besættes af Rusland, og fordi paa den anden Side Russerne havde opstillet sine Forposter paa den smalle Landstrækning, som skiller Søen Goktscha fra de Bjerge, som udbrede sig langs med samme, saa fordrede Keiser Alexander, langt fra at ville aftrætte Perserne deres Rettigheder paa denne Punct, intet videre for at give dette District tilbage, end at man vilde aftræde til ham det District, som tilhørte ham, hvorved han foreslog at ombytte denne rige og frugtbare Landstrækning imod det ved Bredderne af ommeldte Søe, hvis tørre og magre Jordbund kun allene ved Søens Naboeskab forskaffer et Slags Godtgjørelse. Disse Demarcations-Forslag bleve forelagte det Persiske Hof efter langvarige Forhandlinger derom, som dog ikke vare ledsagede af nogen ubehagelig Begivenhed, nærmede Meningerne sig til hinanden i Mars 1825. Da Gud kaldte Keiser Alexander til sig syntes alt at behu de, at den fredelige Forhandling var nær ved sit Maal. (Fortsættes.)