Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1782-11-15
Den almindelige Mening, om Maanens Jndflydelse i vor Jord, at den voxer og tager af, at den formerer og formindsker Hiernen og Marven, at Mennesker og Dyrere tungere og lettere m.v. alt ligesom Maanen tager til og af, bestrider Bayle Pens, sur les com. F. 46, og Rohault Phys. 2. P. c. 27, it. Lart. de penser P. 3. c. 18. Hvilke overtroiske Forestillinger har ikke Commeter, Formørkelser og visse Vinde for givet Anledning til, som enhver nu veed ere naturlige Indretninger. Stiernekigerne selv beskreve den Formørkelse, som indfaldt den 12te Aug. 1654, saa fatal for Verden, at hele Frankerig geraadede derover i yderste Forskrekkelse, som sees af Bayle sur les com. C. 80, ja det gik endog saa vidt, at en Landsbyepræst, som ikke kunde udholde det Overløb af Bigtende for derved at afbede det forestaaende Onde, maatte, for at vinde Tid, indbilde sin Meenighed af Prædikestolen, at Formørkelsen, efter Pavens Anmodning, var opsat endnu i 4 Uger. Der fortælles om Pericies, at da han vilde er 726 engang lade sin Flaade udseile til et vigtigt Foretagende, og der just samme Tid indfaldt en stor Formørkelse, blev en af de vigtigste Officerer derover saa forskrekket, at han tabte Modet saaledes, at han ei vidste, hvad han skulle giøre. Da Perieles saae dette, holdt han sin Kappe for Officerens Øine, og spurgte ham, om dette betydede noget Ondt, Ney, svarede Officeren: saaledes kan ei heller Solens Formørkelse betyde meere, sagde Pericles, thi den hele Forskiel imellem min Kappe, som betager dig Solens Skin, og det Legeme, som aarsager Solens Formørkelse, er denne, at hint heroven fra er større, og af et andet Væsen, end min Kappe. Man læser og Alexander den Store, hos Freinsh. supad Curt. l. 2. c. 5, at ha han vilde sætte over Floden Gracinus, og merkede sin Armees Mismod derved, fordi den Maaned Detius just indfaldt som havde været altid lykkelig, efter Foregivende for Macedonierne, lod han udraabe, at denne Maaned skulle hede som forrige, efter Gudernes befaling ved Orakelet, og at derhos var fundet saaledes paategnet paa et Offerdyrs Leber følgende Ord: Guderne skal sikkert give Alexander Seiren; alt Folket fattede derpaa Mod, stridede som Løver, og erholdt derved en af de største Sciere, han har havt. Gottscheden anfører i sine Anmerkninger til Bayle P. 152, om Bornholmerne, at de holdes for at kunne opvække saadanne Vinde, hvorved de Forbiseilende maa nødes til at ankre, og handle med dem, og anfører sit eget Exempel derpaa, da han 1729 seilede der forbi, men han siger derhos, jeg kunde ikke nok forundre mig over den Snak af fornuftige og overlæggende Folk, thi naar det betænkes, at Erfarenhed har lært, og viser daglig, at deri Østersøen næsten blæser vesten Vinde Aar ud og ind, ligesom andre Steder andre Vinde. Saa behøves intet Vindmagerie hertil, eller det at ansees med overtroiske Øine. Nr. 727 Nær Betragter man Pegestikken. Enhver veed jo hvilken Opmerksomhed den har før gjort, men da Erfarenhed har lært, at Pegestikker bevæger sig baade efter noget og intet, kan være baade af Træ og Metal, har alene sin bevægende Kraft af Menneskets Musklers og Blods Bevægelse i Armene, dens Tyngde og Elasticitet, og især af den sælsomme Maade, den holdes paa, saa har og dette Mirakketabt sin Anseelse imod før, og ansees nu for intet. Besættelse forbyder Skrivten os at tvivle om i Christi og Apostlernes Tid, men deraf følger ingen Forbindelse at troe de senere Fortællinger derom. Der har været Mennesker, som har fundet Regning ved at spille de ugudeligste Tragoedier efter den Plan. Her er altsaa Forskiel paa de rette Besættelser, og de efterabede eller kunstlede. Disse begyndte ei for længe efter, og maa et have gjort Opsigt før paa det siette almindelige Kirkeconsilium, som det første, der anordnedes derimod, at de skulle pidskes blodige og paalægges svært Arbeide. I den rommerske Kirkeritual findes og Kiendetegnene fra de foregivende og virkelig besatte, nemlig at svæve i Luften uden at hvile paa noget, tale ubekiendte Sprog, fortælle foregaaende Ting paa bortliggende Steder, og siden befundne til samme Tid saaledes, oplyse hemmelige Ting uden at det siden er befunden, usandt, sige Folkes Tanker o. s. v. Den rommerske Kirke har havt de fleste besatte, og derhos merkeligt meest Fruen. timre, især i Spanien. Doctor Untzer, Forfatter af Lægen, anseer og kalder vore Tiders Besatte i det 87 Stykke Bedragere eller galne Folk, og maae paa den Fod cureres. Han finder utallige Beviser, at saadant har havt naturlige Aarsager, og holder det for en plat Umuelighed, at derkan opvises i den nye Historie et sandt Exempel, hvor Dievlenes Jboelse er uimodsigelig. Det er kun enten melankolske, halv forrykte eller yderlig fattige Skielmere og Be Nr. 728 R. R. dragere, som ved Hielp af Bugsproget og efterabet Slag med alle Slags usædvanlige Kramper har spillet saadan Rulle. Man hører ei heller mere deraf, siden Tiderne ere saa oplyste, at man, ved at adskille det Naturlige fra Overnaturlige, har nu deraf og andet sligt meere kun alene Gienlyden tilbage. Overveies Efterretningen i Nøiers Correspondent, Tom. 4. p. 244, med flere andre Steder og Tilfælde, om den Salve, som den bekiendte schweitiske Pige bestrøg sig med under Næsen, paa Hovedet, i Tindingen, paa Ledemodene o. s. v., hvorefter hun faldt ligesom død til Jorden, laae saaledes hen hele Natten til om Morgenen, opvognede svedig og mat, og fortalte derpaa en heel Hoben fra den anden Verden, hvad der skulle skee og vederfares andre, som derom indlod sig med hende og lovede hende god Betaling derfor, ligesom hun og tildrog sig alles besynderlige Agtelse saalænge, indtil Salvens chymiske Undersøgning beviste, at det var alene Opium, hvoraf den bestod, som foraarsagede denne Virkning, endog ved Prøven dermed paa andre, hvorved hun da tabte al sin Anseelse og Fortieneste, med Foragt, som en Bedragerske. Det Latterligste, som hun foregav blandt andet, var at have seet i sin Henrykkelse et Collegium af Dieve, som holdte en Rigsdag i Helvede om, hvorledes de skulle bedst gaae til Verks i denne Politik, især med at faae visse Laster indførte i Verden, at nogle Dievle indfandt sig som Ambasadeurer, for at aflegge Raport om deres Forretninger, andre som Supplicantere og Tilladelse at gaae paa Hverving i Verden, andre at paastaae Premier for deres Leverance, andre for deres Koglerie o. s. v.; ligesom der og blev blandt andet gjort beskyldning imod nogle smaae Diev, le, som havde udspredet i Verden, at der vare ingen Dievle til, og lært visse Lærde at skiertse og drive Spot med Fanden og hans Gesantskab; de bleve og af Raadet dømte til Fængsel, som Forrædere, og i det de andre Dievle vilde tage fat paa dem, skrege de saa fælt og ynkelig, at hun derved opvognede i en yderlig Angest af Slag og Kram per. Lige Beskaffenhed maa man og forestille sig, at det har sig med Finnernes og Grønlændernes Piber, Rune bomme, og især angivende Reiser igiennem Luften, til Bloksbierg og slige Steder meere, imedens de ligge i Afmagt, med flere slige Beretninger, hvorhen og hører den fabelagtige Efterretning, at der paa Cap de honne Esperance skal, som sees af den almindelige Reisebeskrivelses Tom. 7. p. 218, findes en Art Slanger, Træslanger kaldet, fordi deres Fedt foregives af den Egenskab, at naar det blandes med anden Tælg, skal Lysene deraf forestille Kamret opfyldt med Slanger, og derfore sælge de sligt Fedt i smaae Flasker til de Lettroende dyrt betalt til Spøg. Jkke mindre latterligt er det Angivende, at det siges, at den ene Naboe kan kjerne Smør fra den anden, og derimod faaer enten intet Smør eller Blod af Fløden. En undersøgt Efterretning herom vil jeg og til Beviis, hvor let Folk kan føres bag Lyset, anføre, hvor Vittighed og Enfoldighed samles; den første for at sætte Pudserne i Verk, og den sidste for at ansee det overtroisk. Historien er denne: En aftakket Soldat kom ind i en Gaard, hvor Konen stod og kiernede, og bad hende, som var alene i Huset, om et Kruus Øl, og medens hun var ude for at hente det, kastede han noget rødt Kride i Kiernen. Da Konen begyndte Kierningen igien, og saae at Fløden blev rød, tvivlede hun endnu mindre, ganske forskrekket, om, at jo hendes Kreature vare forherede. Hun faldt i stor Utaalmodighed, og beklagede sin Skiebne, at nu havde hendes Naboe længe, kjernet hendes Smør fra hende, og nu blev endelig Melken til Blod, saa at det var Elendighed at boe blandt saadanne Helvedes Brande. Soldaten beklagede hende og ske 730 R. enhver, som var saa uheldig, men takkede Gud, at der var dog Raad til imod saadant, og tilbød sin Tieneste heri. Konen, glad herover, bad ham kun strax, om mueligt, at hielpe hende, og anbød ham foruden en god Betaling tvende Skjorter, som laae paa Bordet, da hun saae ham dertil trængende. Da dette var tilstaaet, bad han Konen tor Kiernen reen, gjorde derefter nogle Figurer over Kiernen, mumlede nogle forkeerte Ord ud baglend, lukkede Vinduet op, tog Pusteren fra Skorstenen, løb omkring i Værelset dermed, og pustede alt hvad mueligt, og mumlede immer noget, lukkede Vinduet til, og bad Konen kun at komme den øvrige Rest Fløde i Kiernen til Prøve, under Forsikring, at faae godt Smør, der og paafulgte hvortil han medhialp af bedste Kræfter. Hun takkede Gud og ham, opfyldte sit Løvte, og roste ham for alle sine fortrolige Naboer. Man seer heraf, hvor let det er at forblinde de Enfoldige og Uoplyste. Hvad har ikke Spøgelser, Trolde, Nisser, Giengangere o. s. v. aarsaget, og endskiønt de i dette Sekold hos kloge Folk have tabt deres Anseelse, ere de dog hos mange Mennesker en Aftentanke: have de vinet mig i Ungdommen, saa skal de nu opbygge, mig. Hedningerne troede, at ethvert Menneske havde sin Gemus til Styrer, Bevarer, Hielper, ja endog at den ofte var synlig om dem. De Romankatolske paastaae endnu deres Skytsengle. Soerattes, Pontinus o. s. a. havde deres Familiargeister, som sagde dem alt, og et Menneskes Lykke troede man at komme an paa hans Skytsengels Stand og Egenskaber, enten det var en Pøbelgeist eller af Stand, enten en tapper eller Poltron. Plotini Geist var en Geist af første Rang, naar Marci Antonini var en Kujon imod den Augustus, og Alexander Magnus havde Man kunde altsaa snart troe et Englelotterie da, i Sammenligning med Tallotterierne nu, og forunderligt at der i de Tider ikke fandtes et saadant vittigt Hoved, som paa N 731 R. R. saadan Maade kunde have ligesaa godt da, sam nu, taget dem ved Næsen. Giengangerne og Spøgelserne ragede imidlertid saa ofte Tid efter anden i Ulykke, ved det at de for største Deelen ei kiendte deres parasiatiske Legemers Vegt, og brækkede Laar og Been, og da det befandtes at de kunde bedre forsages ved Stokkeprygl end Bønner, saavelsom at Tanken, at Kuglerne kom ei mere tilbage efter Foregivende, men bleve derved paa deres Ondskabs Veie og Gierninger, forsvandt de saaledes med deres Kunstgreb, at man frygter nu for intet, uden for onde levende Mennesker. Biergfolk, Skovtrolle, Nisser, Anmænd m.v. har og sagt Verden, Farvel, alt ligesom Skovene ere meere afhuggede, og Bierge, Mark og Enge blevne beboelige og bearbeidede. Der læses om et vist Sogn i Norge, at der opholdt sig for nogle Aar siden en stor Mængde Nisser. Paa Gaardene, hvor Nisserne havde deres Ophold, var Heste, Køer, Faar a. fede og i ypperlig Stand, og paa andre mavre og elendige. Nisserne fik altsaa Skylden. Fogden, som var en fornuftig Mand, bekiendtgjorte derpaa i Sognet, at Kongen, behovede et Par Nisser til Staldkarle i fine Stalde, og udlovede en Belønning til dem, som kunde levere saadanne Nisser. Siden den Tid fik man hverken Øie paa nogen Nisse, eller engang hørte at tale derom. - Tillod Tiden og Stedet det, vilde jeg anføre mange flere saadanne Tildragelser, som mere end aabenlyst skulle falde enhver i Øinene til Spøg og Latter, og fordrive alle Spaamænd, og Spaaqvinder. Dersom jeg vidste derfore, at nogen kunde sige de tilkommende Ting, vilde jeg skye dem, og raade enhver til det samme, vel vidende, at det vise Forsyn har ei skiult for os den tilkommende Tid, uden for demmere at berolige os, og giøre os vort ængstefulde Livs Kiede lykkeligere. Haabet, som Livets kostbareste Klenodie, vilde være intet; a 732 s. men da alt er beseglet for os, vente vi alt, som vi ønske det. Vi trøste os derved, og vi oplives derved. Tænk! værdige Læser, hvilken herlig Bestyrelse af den Alvise. Hvor ypperlig belærer Foronius os hos Gellium imod Rativitetstillere a. Hans Ord ere disse: "disse spaae dig siger han, enten Ondt eller Godt. Spaae de dig Godt og lyve, er du ilde faren, i det du forgieves venter derefter, Spaae de dig Ondt og lyve, er du ligesaa ilde faren, i det du frygter for det, som ikke skeer. Du har altsaa en dobbelt Uleilighed deraf, thi begge qvæle dig. En Nativitetstillers Regning er altid falsk, thi, som den bør begynde fra et Fosters første Livs Begyndelses og ei Fødsels Øieblik af, der ei kan bestemmes, saa bortfalder jo og Visheden af al hans Foregivende og Udregninger. Parlementet i Rouen lod paagribe endeel slige Personer 1672. og Kongen i Frankerige udgav derom en besynderlig Forordning, saa at alle slige Folk og Dievle holdt sig siden i saadan Rolighed, at man ei engang hørte derom at tale Fanden og hans Tilhængere blive og klogere med Aarene, og vil maaskee nu rette sine Feiltagelser. Han har og tilforn, som Tallin siger, været som en General, der viser Fienden sin hele Magt, for derved at skrekke ham til Overgivelse, men nu han merker, efter Menneskenes mere Oplysning, at disilere er en sikkrere Vei, saa har man saa lidet merket til Spøgelser, som Trolde, Hexer, Nisser, Spaamænd o. s. v.; thi hvorledes skulle de Afdødes Siele kunde forlade Himlen, Helvede, eller deres forraadnede Legemer Graven. Dette er umueligt at rime med Religion eller Philosophie. Eller at Dievelen om Midnat skulle gogle for at drive Menneskene til Andagt. Dette er og ligesaa imodstridende Christi Ære, som Dievelens Klogskab. Havde han saa fri Magt, vilde han vist bedre anvende den, end opholde sig i Udørkener, Kroge, og vise sig er 783. Nr. saaledes. Og Engler, de vilde dog ei forskrekke os Den, som kan trøste sig ved de hellige Englers Beskiermelse, hvad skiøtter den om Spøgelser: Heraf seer Læseren da Forskiellen imellem de mørke, overtroiske, og nu oplyste Tider, i Haab herved at betage dem al Mistanke, at have nogen Troe og Tillid til denne eller andre slige spøgefulde Skrivter. Jeg havde ei heller udgivet denne Punkteerbog og sammes Fortale, naar ei Dannemarks litterariske Progressers og de Kiøbenhavnske lærde Efterretningers Erindringer aftvang mig denne Retferdig giørelse, baade for mig selv og andre, hvorfore det og her indføres; thi, høitærede Læsere, hvo kan vel være saa enfoldig at troe, ved nogle sammenblandede Bogstaver, og et uskyldigt Svar, til E. Spog i Selskaber, at kunde enten vide sin tilkommende Skiebne, eller legge derved Plan til sin Lykke, det fornuftigste og forsigtigste menneskelige Overlæg har til et slet Udfald, og det meest ligefrem det bedste, Man seer, siger man, at den og den har Patroner, Fortienester, Levemaade o. s. v., og dog kan han ei gjøre den Lykke, som andre, der mangle alt dette, det viser da, at der er et langt andet Væsen, der forbeholder sig at raade for vor Lykke, og til dette vil vi og overgive os, og sige og slutte med Tullin. Hvadig tiener allerbest, Sligt giv Himlen at betænke! Den dig ei, hvad kilder meest, Men hvad nyttigst er, skal skienke, Du dig selv er ei saa kier, Du jo den langt kierer er.