Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1796-07-22
Det er jo noksom bekjendt, at vore Bønder desværre af kierlig Taabelighed, eller af taabelig Kierlighed, ligemeget, selv vænne deres Børn til at drikke=Brændeviin og det endog undertiden i ikke aldeles ubetydelige Portioner. Det vilde være en fortienestfuld Handling, at underrette disse Mennesker, der for den største Deel staae paa Menneskehedens lave Trin, om det Ødelæggende, som flyder af, at de tillade deres Børn Nydelsen af stærke Drikke. Jngen er bedre skikket hertil, end de paa Landet boende ReligionsLærere, Embedsmænd, Officerer, Proprietairer, og Enhver hvis Stilling og Vilkaar ere af den Beskaffenhed, at han derved har en Slags Vægt og Anseelse hos Almuen. Hvor man end er, og i enhver Forfatning, saa har man dog Leilighed til at giøre got, og hvi skulde man ikke gjerne udøve gode Handlinger, helst M. C. P. naar de koste saa lidet: Som et advarende Exempel paa de sørgelige Virkninger af Brændeviin hos Børn, og hvor let Børn, som eller har en natur lig Afskye for stærke Drikke, kan faae Smag paa denne Gift, tiener følgende beklagelige Tildragelse. J Braunschweig gik Forældrene udaf Værelset fra et munter lille Pigebarn paa 3 Aar, for at forrette Huusarbeide, og lod Barnet være allene; Faderen er Daglønner. Ef Qvarteerstid derefter hører Moderen Barnet skrige. Hun iler did, og finder det liggende paa Gulvet. Hun kalder Manden til Hielp, løber til Naboerne; ingen kan begribe hvad Barnes feiler. Det bliver imidlertid værre, de krampagtige Bevægelser tage til Ansigtet bliver brunt og blaat, og fra hele Legemet udstrømmer en gyselig Hede. Omsider opdager man den tømte Brændeviinsflaske, som næsten havde rummed en Pæl Kornbrændeviin, og med den Aarsagen til Barnets Tilstand. Nu iler man til Lægen, og anvender en halv Dag alle mulige Midler, for at redde Barnet; men umsonst. Den følgende Morgen maatte den ulykkelige Skabning døe elendigen. Dette Barn var særdeles fyrig og meget lysten og slikken. Det maa have mærket, der smagte Forældrene godt, at drikke af denne Flaske, og disse havde begaaet den Uforsigtighed at lade det smage Brændeviidet nogle gange, fordi de ikke indsaae, at de derved uformærkt pirrede Barnets Smagener, per ver og værte det til modbydelig De Underdanig Pro Memoria fra en gammel forslidt Hat, til hans Herre og Mæster. De veed, hvorledes jeg i nogen Tid har tient Dem trofast i Regn og Slud, i Hede og Kulde, i god og slet Veir, og ved min Omhyggelighed beskyttet Deres svage Hoved mod alle Veirets Ubehageligheder. J denne min tro Tjeneste, er jeg efterhaanden bleven gammel og næsten ikke meere tienestedygtig, som gammeldags Dogmatik; men som det gaaer en ærlig udlevet Tiener, saa gik det ogsaa mig, ved det De paa Ballet paa Raadstuesalen den 28 Januar sidstleden, kastede Deres begierlige Øine hen til en anden Mands fine runde Hat, som De da behagede, at antage til Deres Hoveds Tieneste i Fremtiden, og saaledes forskjød mig uske Hat. Min Skjebne var bedrøvelig; jeg blev kastet omkring af mange, en Deel drev Spot med mig, og siden de syntes, at min Æra faldt lidt langt tilbage i Tiden, saa kaldte de mig en sand Balhat. Omsider kom jeg i en Mands Værge, som havde tabt sin rette Tiener da denne, Dagen derefter kom tilbage, saa blev jeg en anden Mand til Deel, den samme som De havde fraranet den fine runde Hat. Min nye Herre sagde fortrædeligen til mig; Min Ven! du kan have været god nok for din (ærlige!) Herre, men du er det ikke formig; min egen Tiener, som din Herre har sneget til sig, var mig mere kier. Bort med dig! og ind udi Addressecontoiret, hvor du skal være i Arrest indtil din Herre befrier dig, Paadette Sted blev jeg annamet, og henstængt paa et Bord, hvor jeg i Førstningen maatte skjule nogle Stumper af den politiske Journal, hvoraf som jeg erfor dagligdags blev nedsendt et Fragment til dets endelige Hvilested, omsider blev jeg, lig en Paryk eller anden Misdæder, ophængt paa en Spiger, som holdte fire Tømmer, i Længden. Min Eftermand, som nu desværre er min Formand, blev i No. 6 af de Trondhjemske Tidender offentligen reklammeret, men forgjeves. Jeg haabede fra Tid til anden, at De Herre, som alle Folk - siden man ikke kjendte Deres Nykker - holdt for en brav og retskaffen Mand, skulde indsee Deres Uret, og befrie mig fra mit ufortiente Fængsel, men Dehar ladet mig i Stikken og bliver nu betjent af en anden Mands bedre Hat. Det er jo ikke min Skyld, at jeg ikke har kunnet skiule, hvad Deres Hoved indeholder, eller ikke indeholder den sine runde Hat, som De har faaet i Steden for mig skrøbelige Hat, kan det heller ikke, ja den blotter Dem endog, hvilket jeg ikke har gjort. Overalt er imellem mig og Deres Hoved en saa nøje Overeensstemmelse, at vi ej burde være adskilt. Af Herre, gid De snart maatte komme til at erkiende Deres Uret, om ikke af Dyd, saa dog af Fornødenhed, sig den man kunde komme paa Spor efter Deres Navn, som jeg dog troligen har fortiet, og det skulde derfor giøre mig ret ondt for Dem, at De kunde blive holdt for en uprivilegeret Fribytter, siden De paa en saadan Kosakmaneer har ombyttet Deres gamle Hat. Lad mig ikke længere være Arrestant i Addressecontoiret, hvor de Tre Tidenders Redaktør anseer mig for en Skjendsel og betragter mig med ligesaa skiele Øjne, som en Embedsmand hans Formands Enke, den han udtæller Pension og som lever ham for længe. Endnu kan jeg være Dem til nogen Tjeneste, snart er det forbi; thi Støv og Møl true, at ende min usle Tilværelse. Jeg forbliver i sømmelig Underdanighed Deres trofaste gamle forslidte Hat. skibene at finde Veien hid igien, alt eftersom Freden kommer nærmere og nærmere.