JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Politivennen, 1807-01-01
Atter Efterretning om Gaaseprosessen mellem Majoren paa Hveen og Skomageren paa Dragø. (Efter Tilsendt.) Undertegnede Svend Neuman fra Dragø, skylder Publikum den Efterretning i Anledning af forhen skete Avertissement i Politivennen og i Dagen, at han, til Ære for de Svenske Love, rigtig nok har vundet sin Sag imod den Engelske Major og Arendeur Hr. Stuart paa Hveen, angaaende de ham saa ubillig forholdte 20 Sikr. Gæs, der var flydte fra Dragø derover til Landet, hvilke Gæs, han, nemlig Major Stuart, ved Dom blev tilpligtet at tilbagelevere tilligemed omtrent 26 Rd. Omkostninger. Jmidlertid ere dog, uagtet, denne favorable Dom, flere Penge bortsmeltede for mig, end baade Gæssene og Omkostningerne ere værd, og jeg vilde endnu have tabt meget mere, hvis ikke S. T. Hr. Tauson ved sin Omsorg og Bistand havde forhjulpet mig til min Ret. Som et Beviis paa denne Major Stuarts Tænkemaade maae jeg ellers her anføre dette: At han for Modvillighed i, ikke at opfylde Dommen, maatte exekveres, og brugte da en af hans Folk ei allene personlige Fornærmelser imod mig, men og antastede og slog Executanten til Blods, hvorfore og denne hans Karl eller Jnspecteur har maattet rømme Landet for at undgaae personlig Hæftelse og videre Lovens Straf for slige forvovne og dumdristige Handlinger. Ligeledes har Major Stuart nu og siden efter fundet paa at indstævne mig, for at afgive en Part af de tilkjendte Omkostninger til det saakaldte Dykkerie i Sverrig, men med denne Paastand vil han nok ingen Vegne komme, da han er pligtig at søge mig for mit Værneting her i Landet, hvor jeg nok skal vide at forsvare mig, imod alle Paafund og Uretfærdigheder. Drags d. 9 Febr. 1607. Svend Neumann. Skomager paa Dragø.
Politivennen, 1807-01-01
Et Forslag hvorved en ikke ringe Jndtægtskilde kunde fremspringe for Fodposten. (Efter Tilsendt.) For at skaffe Fodposten en ikke Uden Tilvært i Jndkomst, og tillige bidrage til at denne gode Jndretning blev end almeennyttigere, indsender Anmælderen følgende Forslag. Til de herværende Handelskontorer indløber postdaglig et ikke lidet Tal af Jndlagte Breve, og da Antallet ikke sjælden stiger til 1020 og flere paa et Kontor, saa finder man allerede vel stærkt, at betale deres Ombringelse med Fodposten, og lader heller en af Kontorets Folk gaae, hvilket dog igjen forvolder et ubehageligt Løb og Tidspilde. Var det derimod for Fremtiden tilladt, at Handelshuse indsendte disse Jndlægsbreve til Fodposten, uden at betale for dem, men at Betalingen modtoges af dem, Brevene vare tilskrevne, saa vare saavel Kontorerne, som Fodposten selv, vel tjente, hvilket Anmelderen sikkert tør paastaae, da han selv er Købmand og har hørt slig Jndretning meget savnet. For imidlertid at forebygge al Misbrug og Uorden, burde hver Købmand, thi kun for disse foreslaaes ovenmældte Afvigelse fra nuværende Jndretning, paa de her omtalte Breve skrive sit Navn og Bopæl, samt at Porto ej var betalt. Der er ikke heller nogen Aarsag til at frygte for, at de, som Brevene ere til, jo skulde, naar saadan Paaskrivt var derpaa, villigen betale Portoen.
Politivennen, 1807-01-01
Raad mod gale Hundes Bid. (Efter Jndsendt.) Da vi i disse Tider læse hyppigen i engelske Aviser, om de mange Ulykker London og Omegnen, som foraarsages ved gale Hundes Bid, troer Anmælderen det ikke overflødigt, at i et Land som Danmark bekjendtgjøres de Midler, som hisset ere befundne virksomme mod Vandskye Giften. Man bruger nemlig almindelig Køkkensalt opløst i Vand, dog ikke saaledes, at det bliver alt for tyndt; hermed indgrides Saaret tit og længe, men intet deraf tages indvortes. Er Saaret lidet eller ikke nok aabent, maa det gjøres videre, for at Salimassen ret kan indgnides. Man har med Held brugt samme Kur mod Bid af gale Katte, og ligeledes paa Køer og andre Dyr, som vare bidte af vandskye Hunde. J Nordamerika bruges endog denne Jndrivning med Salt ved Bid af Slanger, og som det paastaaes med saadant Held, at de Vilde toge Salt med sig paa deres Vandringer gjennem Skove, hvor der kan frygtes for Slanger.
Politivennen, 1807-01-01
Et Par Uskikke ved Liig. (Efter Jndsendt). Den første Uskik er den, at Lig af Personer, der ere døde af Frisler, Forraadnelseseber og andre slige smitsomme Sygdomme, lige saa fuldt som andre forblive i Husene. - Der er ingen Tvivl om, at det jo var ønskeligere, om et offentligt Lighus havdes, hvor ethvert ved smitsom Sygdom afsjælet Lig strax skulde henbringes. Lægerne og Præstevne skulde til den Ende meddele Ligets Familie et Bevis over Dødsmaaden, og tillige være forpligtede at sende et lignende til Stadsfysikus. Den anden Uorden, som har Sted ihenseende til Liig er den, at Folk, hvem Liget aldeles ikke vedkommer ofte paatvinges at modtage det i deres Værelse. Der hersker nemlig overalt den Mening, at Beboeren af Stuen, naar forlanges, er forpligtet til deri at modtage Ligene af de i Huset Afdøde. Denne Fordom er saa almindelig, at virkelig mange Stuebeboere, selv troe den som et Evangelium, og give efter for sligt urimeligt Forlangende. Da man veed hvorledes Fordomme af den Natur virke hos Pøbelen, maatte den der modsatte sig endog frygte for at mishandles. Det er imidlertid højst ubehageligt, ikke allene at fordrives af sin egen Stue, men at opofre den til et almindeligt Rykind af alle dem, der komme at beskue Liget, og til Uddunstninger, hvoraf Bevidstheden ene ofte har været i Stand til at frembringe Sygdom; man troer derfor, at det var nyttigt, om det paa en Maade offentlig bekjendtgjøres, at denne Fordom ikke er grundet i nogen Lov.
Politivennen, 1807-01-01
Et Ønske i Anledning af vore mange Dodfødsler, og store Antal af Dødsfald i den spæde Barndoms Alder. Man kan ikke paa hvert Aars Dødelister see hvilken Mængde Dødfødsler aarlig skille os ved en Tilvært af Børn, og hvor forfærdeligt stort det Antal af Børn er, der vel fødes levende og i nogen Tid ere raske, men siden henrives af Børnesygdomme, især af Slag, - uden inderlig at føle det ønske, at dog noget herimod maatte gjøres, kraftigere end hvad hidtil er skeet. J det første af hine beklagelige Tilfælde ligger fornemmelig Aarsagen til det Onde i urigtig Levemaade hos den Svangre, hvilken igjen kan have sin Grund dels i Uvidenhed, dels i Fordomme og slemme Folkevaner. Det andet end fordærveligere Tab har mange flere Aarsager, men at Uvidenhed ogsaa her som oftest er Kilden til det Onde, synes tydelig nok at ligge for Dagen. Det forekommer derfor Udgiveren at ville vorde et kraftigt, og derfor højstønskeligt Middel, mod begge Onder, om enhver Svanger, enhver Moder eller Fostermoder ejede en liden Bog, hvori hun kort, tydelig, og alvorlig fandt fremstillet alle for hende tjenlige Raad og Vink, og alle Forholdsregler imod det spæde Barn. Vel har man Doktorbøger nok, som de kaldes, men ikke nogen indrettet saaledes at Almuen dermed kan være tjent. Et saadant lille Skrivt burde Sundheds Kollegiet allene være berettiget og pligtigt til at skrive. Men det var ikke nok, at et sligt Skrivt skreves eller trykkedes; det var ikke nok, at man satte Prisen lavt f. Ex. 8 eller 12 Sk.; - Skrivtet burde af Goddædige Mennesker, men fandtes ikke disse, da af Staten, skænkes til enhver svanger Person i Kongens Lande, og det bestandig. Hvad var det, at skænke 80,000 Tolvskillinger aarlig bort, naar derved nogle 1000 eller blot nogle 100 Børn reddedes fra Døden.
Politivennen, 1807-01-01
Spørgsmaal, som ønskes besvaret af Vedkommende. (Eftet Jndsendt.) Naar en Bonde af Oldermanden bliver tilsagt at møde udi Kongerejser, og møder til bestemt Tid, men desuagtet maa holde 7 Timer, - hvad kan være Aarsag dertil? og hvorlænge er det hans Pligt at holde.
Politivennen, 1807-01-01
Bekjendtgjørelse. For nogen Tid siden kom en velklædt Person i min Butik, som vilde probere nogle Guldringe, han begik derved en meget slet Streg, og da min Kone, som ene var tilstede, bemærkede hans slette Handling, overbeviste ham den og truede at ville lade ham arrestere, bad han meget, at hun dog ej ville gjøre ham ulykkelig, fortalte: han var af Stand, hans Navn var H...r han var Pre og hans Fader var O!........t boende i B....... m. Min Kone havde Medlidenhed med ham og lod ham gaae. Jkke destomindre blev denne Sag bekjendt for flere, hvorved den navngivne Persons Ære naturligvis maatte lide meget; men efter nogle Dages Forløb kom denne tilligemed den, der falskelig havde givet sig hans Navn og flere andre til mig; den virkelige H...r behøvede blot at vise sin Person, og det i Nærværelse af den Skyldige, for aldeles at gotgjøre sin Uskyldighed. Det gjør mig ondt, at dette skammelige Rygte om et saa aldeles uskyldigt Menneske har udbredet sig fra mit Hus, og jeg iler, for ved denne Bekjendtgjørelse, at fritage den Uskyldige fra al Mistanke og slet Omdømme hos alle dem, der maatte have hørt noget om denne Sag. Paa en Mands Begjering forties den uværdige Persons Navn, der ikke tog i Betænkning at begaae en Handling, og i samme Øjeblik paadigte en anden sin Nedrighed. J. Bunden, Juveleer, Østergade 44.
Politivennen, 1799-01-01
Uordener. 1) Rendestensbrættet for No. 299 i Adelgaden, har et farligt Hul, hvori et Menneske om Aftenen i Mørke let kan falde og brække et Been der. 2) Paa Hjørnet af Antoni og Christenbernikorstræde, er Fortoget gandske belemret med Tønder og Fade, baade Søgneog Helligdagene. 3) Den Rende, som fra Gaarden No. 17 i Vimmelskaftet gaaer ud til Gadens Rendesteen er paa en højst utilladelig og uret Maade overdækket med Heste eller Komøg, formodentlig for at den ikke skal fryse. 4) No. 51 paa Østergade har et Kørebræt, som ligger alt for højt med sine Anlægsjern, hvorved de Gaaende ikke allene kunde faae slemme Stød, men ogsaa meget let Skotøjet fordærvet. 5) Paa Hjørnet af Nygade og Gammeltorv staae to Afvisere som ikke ere mindre farlige, end den berygtede Vingaardstrædes Anstødssteen, som saa prisværdigen blev borttaget. Hvor skadelig disse Stene virkelig ere, kan Anmælderen skaffe beviist, om forlanges, med trende agtværdige Embedsmænds Vidnesbyrd, som i en Tid af otte Dage have stødt sig paa dem. Fejlen er at de staae i lige Linie med Fliserækken. 6) Husejeren i Løvstræde paa Hjørnet af Ulfeldelsplads har optaget den i Mode kommende Skik, at belægge Renden fra sin Gaard, hvor den gaaer over Gaden, med Møg, for at Vandet i samme ikke skal fryse, og altsaa frit løbe ud i Rendestenen. Men at dette er en Skik, som et godt Politi paa ingen Maade kan taale, er der vel ingen som omtvivler, thi uden at tale om det afskyelige Svineri, som heraf opstaaer i Tøvejr, saa er det klart at Hensigten selv, at bebyrde Gaden med Vand som i Øjeblikket fryser, strider imod Sikkerhed. Den der i stærk Frost spilder en Pot Vand paa en alfar Vej har gjort sit til at foraarsage et Beenbrud. 7) For Huset imellem Smith og Vismer er en Rende fra Gaarden ligeledes belagt med Møg. 8) Samme utilbørlige Uskik træffer man i store Kongensgade paa Nordsiden nær ved Hjørnet af Dronningens Tvergade. 3) Gaarden 81 paa store Købmagergade har et Bræt over sin Gaardsrende paa Fortoget, men dette er ikke godt passet og kan let afstedkomme et Fald.
Politivennen, 1807-01-01
J Anledning af den i Politivennen for kort Tid siden omtalte Belevenhed. (Efter Tilsendt.) Jndsenderen vil just ikke gaae saa haardt løs paa den omtalte hagvendte Høflighed, at kalde den Grovhed, da han aldeles ikke tiltroer den Hensigt at fornærme; for ham er denne, som enhver anden Bagvendthed, en Kilde til Morskab, hvorfor han endog troer sig den Person forbunden, der yder ham den. Ogsaa er det lidt haardt, om man vilde lægge denne bagvendte Høflighed hen til een eneste Klasse, endskjøndt den vel kunde meest være der til Huse. Der gives visse Klasser af Embedsmænd, der ogsaa have en Rem af Huden, og i vore Smaakøbstæder kvæles vi tit, og ved mange flere end Butikfolkene, af en underlig overdreven Høflighed. Hvo af os er ikke desuden bleven en eller anden Gang, forulejliget af den stadselige halvpedantiske Høflighed, der vedhænger en hel Nabonation, eller bragt paa en ubehagelig Maade til at ane Baghold, ved den Sødne, som Personer af en anden Nabonation almindeligen lægge saa tykt paa? Men ogsaa i Holsten er det Udtryk meine gute, mine beste o. dl., ofte underlig anbragt af Almuesmanden. Jndsenderen har kjendt en Postilling i Holsten, som morede sine Rejsende meget paa denne Maade. Saasnart en Dame skreg ved Vognens Hælding, eller ved Synet af et farligt Sted, hedde det strax fra den høflige Postillion: Tragen Sie keine Sorgen meine beste! Sie branchen keine Sorgen u haben meine beste. o. s. fl. Og denne Trøst forfejlede næsten aldrig den bedste Virkning. Die beste og alle de Medrejsende maatte lee over Karlens pudserlige Trost yldighed, og glemte saaledes Vejens virkelige Farer. Maaske er det ikke upassende, at føje den Anmærkning til, at formegen Høflige hed, hvor latterlig under nogle og ækel under andre Omstændigheder den end kan være for den, der sætter Pris paa ukunstlet og ærlig Omgang, kan dog sige dette til sit Forsvar, at det overvættes høflige Menneske ikke lettelig forfalder til den modsatte Fejl Grovhed.
Politivennen, 1807-01-01
Om Gadeuordener i Holbek. (Efter Jndsendt.) Jkke allene for sin egen men ogsaa for sine gamle og paa Syn og Been svage Medmenneskers Skyld, finder Anmælderen sig beføjet til offentlig at gjøre den Føje Øvrighed i Holbek opmærksom, saadel paa de i samme By værende slemme Gader, som og paa enkelte Mænds, imod al Orden stridende Skik, at opfylde Fortoget med Vogne og Slæder, hvilket især har Sted i Lobeksgaden, uden for HesteMøllen, hvor der i dette Øjeblik, foruden den egentlige Møllevogn, staaer 2de andre Arbejdsvogne og 1 Slæde. Enhver begriber let, at i en By, hvor ingen Lygter ere, og Gaderne ere saa slette, at man ej uden Frygt, tør vove i Mørket at passere Kørevejen, Fortogene i det mindste burde dog holdes ryddelige. Holbek d. 16 Febr. 1807.
Politivennen, 1807-01-01
Uordener. J Farvegaden udenfor den store røde Hjørnegaard, hvor Urteboden findes, er Kanten af Fortogstenene saa afbrudt, at man ved et Fejltrin lettelig kan glide i Rendestenen og komme til Skade. Ved at vende den inderste Side af bemeldte Stene ud, kunde dette med liden Bekostning ændres. Ligeledes var det just ej hel7838 ler af Vejen, om de sammesteds staaende Afvisere, som unyttige og farlige, bleve borttagne.
Politivennen, 1807-01-01
Endnu noget mere om de nye Lamper. (Efter Jndsendt). Det har i dette Blad fra flere Sider været foreslaaet, at indføre almindeligt, om muligt, de straalesamlende Lamper med paraboliske Overspejle. Jndsenderen heraf troer at burde anføre hvad der kunde siges imod disse Lampers almindelige Brug. Den første Grund imod dem er deres Kostbarhed, som vist ikke vil staae i noget Forhold til den Nytte, man lover sig af dem; omendskjøndt det dermed ikke nægtes, at jo een saadan Lampe eller Lygte kunde afløse en hel Del af de nu brugelige. Den anden Grund er deres Vanskelighed at eftergjøre, da man vist kun vil finde faae Blikkenslagere, der med en Jrgenss Kunstfærdighed, forene hans Kunstkyndighed. Den tredie Grund er i deres Anbringelse, som ikke vil blive saa let overalt; thi skal de gjøre nogen ret udmærket Nytte maae de nok anbringes saaledes, at de kunne kaste deres Lys tillige ind i en ligefor værende Tvergade (f. Ex. om Hr. Grosserer Vasserfalls Lampe stod forEnden af l. H. G. Stræde), hvilket ikke overalt vil kunne være Tilfældet, og andre Steder, hvor de skulde være af nogen færdeles Nytte, maatte de nok hænge midt i Gaderne, hvilket nok ogsaa vil have sine Vanskeligheder. Men den sidste og vigtigste Grund mod dem er dog endnu tilbage det er nemlig: deres Skadelighed for Øjnene. Man kan aldeles ikke tvivle paa at deres almindelige Jndførelse vilde allene i den Henseende være meget skadelig, da disse Lampers Skin blinder meget stærk Og hvo der i den Henseende skulde have videre Vidnesbyrd behov, han besøge engang Parterret paa Kjøbenhavns Skueplads, for at erfare, hvad Virkning den over Lamden i Salonen anbragte Skinplade gjør paa Øjnene, hvorover og Hr. L. Frankenan et andet Sted har ført grundet Anke. Paa Grund af alt dette troer Jndsenderen, at det ikke ville være raadeligt, at indføre disse Lamper til almindelig Brug; især hvor Gaderne ere noget smalle: men anseer dem derimod allene anbringelige og nyttige paa visse Steder paa de offentlige Pladse, og ved adskillige af de offentlige Bygninger. Men paa saadanne Steder vilde de upaatvivlelig ogsaa gjøre udmærket Nytte. Saaledes er Anm. fuldkommen enig med den, der har foreslaaet saadanne 4 Lampers Anbringelse omkring Hee sten paa Kongens Nytorv, hvor de vist vilde være meget fortræffelige. Ligesaa troer han at tvende bekvemt kunde anbringes paa Ny Amager Torv, en ved hver af de 2de Pomper. Saaledes ogsaa omkring Springvandet paa gl. Torv, og ved de saa kaldte 4 Søstre paa Nytorv. Paa samme Maade kunde de anbringes paa passende Steder ved de offentlige Bygninger, saaledes som de 2 ved Komediehuset, dem ved Palaierne i Korridoren, den i Frimurerlogen i Kronprindsensgade o. s. v. - Da det imidlertid hermed ikke nægtes, at jo vore almindelige Gadelygter kunde trænge til nogen Forbedring, foreslaaer Jndsenderen, om det ikke var et Forsøg værd, at anbringe i Gadelygterne organtiske Lamper efter den ny Forbedring med blaat Glas omkring; hvilket Forslag ærbødigst anbefales til den høje Magistrats og Lygtekommissionens Overvejelse.
Politivennen, 1807-01-01
Mere om Butikvenlighed. (Efter Jndsendt.) Det blev i Nummer 459 af Politivennen paaanket, at Krambodkarlen ikke fjelden byder Købere en Høflighed, som gaaer over i en anstødelig Familiaritæt, og der blev ved den Lejlighed peget paa et vist Judivid. Det, som her dadles hos mange Københavnske Kræmmersvende, er hverken meer eller mindre, end hvad man vil finde overalt hos alle dem, som mangle Opdragelse og Dannelse, og siden, i den Formening, derved at godtgjøre, at de have Levemaade, og for at faae deres naturlige Forlegenhed eller Klottevornhed undertrykt, gribe enten til en lapseagtig Raskhed, eller en tosset Sødtalenhed, eller renomistisk Grovhed. Af disse Fejl er den sidste som oftest og den første meget ofte fornærmende for andre; den anden derimod giver, som forulykket Høflighed, den Fejlende egentligen blot til Pris for Latter, uagtet den ikke sjælden falder de Paagieldende besværlig, ligervis som Bondens Kompliment, da han for at kysse sin Frues Klædebon, løftede Fligen af hendes Kjortel op til Munden, men den er i Grunden ikke mere meningsløs, end alt det usle Vaas, som i de fleste Sirkler gives og tages mellem unge Herrer og Damer, og den synes, som meget mindre skadelig, ogsaa meget mindre at egne sig til en Paaanke, som var den en Fejl af Vigtighed. Er end ydermere den uheldigen Belevne en Krambodkarl, altsaa et Menneske, som man kan blive borte fra naar man vil, saa bærer hans Sledskhed, Spiren hos sig til hans egen Straf, ligesom det netop ogsaa derfor, fordi ingen er forpligtet til at købe hans Varer, maa være ham aldeles uforment, om han vil sige min naadige Frøken, eller: min Putte. En anden Sag var det, hvis han var en offentlig Person; med hvem man absolut skulde have at bestille, f. Exempel Postmester, Kasserer alle deslige. Gaaer nu endeligen en saadan Paaanke ud paa et enkelt betegnet Jndivid, der har denne Fejl tilsælles med sine Jernlige, saa er den uædel og røber den lede Bondestolthed. Slutningen af Anken i hint Nummer, hvor der tales om Damer, som Krambodpersonen neppe faaer den Ære at kjende (??) stadfæster dette tilfulde.
Politivennen, 1807-01-01
Ønske om et slemt Sted paa Amagerbro. For en føje Tid toge vi os den Frihed, at anmode vores høje Foresatte, angaaende Amagerbroes Forbedring, hvilket ogsaa blev taget i Betragtning, men den derved skete Forbedring, var ikke Grundsætningen til Udgiverens Anmodning, da det var det Stykke Stenbro fra Barieren til Siseboden, som var passabelt, men Meningen var det Stykke af Amagerbro fra Siseboden i No. 8, som er den sidste Strækning af Broen, og er en saare ubetydelig Strekning, som ikke beløber sig over en 454 Alens Længde, som er ikke at regne andet, end et Middelpunkt af vore relleste Gader i København, eller som en anden af Forstadens Broer, og trænger højst nødvendig til Forbedring, da samme er en reen Pøl og er meget farlig, saa vel for Kørende, Ridende som Gaaende. Til ydermere Oplysning og mindre Bekostning til dette Stykke Broes ordentlige Brolægning, tør Udgiveren heraf mestendels indestaae for, at under denne forommeldte Pøl, vil findes flere brugelige Kampesten, end der til dette Stykke Broes ordentlige Brolægning behøves, og førend det ommeldte Stykke af Amagerbro bliver istandsat, kan det med Rette ikke kaldes Amagerbro, da Amager Landevej er i meget bedre Forfatning, end den ofte benevnte Pol; ligeledes maae jeg anmærke at et Rendestensbret, tæt ved Barieren ved Amagerport er meget farligt, da enhver Gaaende kan meget gjerne i Mørke træde ned i Rendestenen og brække et Been. Amagerbro d. 24de Febr. 1807. Søren Petersen, boende paa Amagerbro No. 11, i Lykkens Prøve.
Politivennen, 1807-01-01
Angaaende den i Politivennen No. 462 fremsatte Anke mod Landhusholdningsselskabet. (Efter Tilsendt.) Hvad der fornemmeligen synes at have givet Jndsenderen Anledning til at klage over den Lov, Landhusholdningsselskabet har vedtaget: ogsaa at benytte ubelønnede og utilbagefordrede Afhandlinger - er, at at Selskabet skulde have fastsat, at et Fjerdingaar var den Termin, inden hvilken Forfatteren burde mælde sig. Fra Jndsenderens Side er denne Anke unægteligen grundet, thi denne Termin vilde have været for kort; men Anken træffer ikke Selskabet, thi den af dette formeligen vedtagne Bestemmelse er: at Afhandlinger, som ej efter et Halvtaars Forløb fra Præmiemødets *) Datum tilbagefordres, ere Selskabets Ejendom. At der i de offentlige Tidende har staaet tre Maaneder er en Skriv- eller Trykfejl, som allerede er eller snart vil vorde - rettet. Uretfærdig kan denne Lov ikke siges at være; hverken i og for sig selv, eller fordi den forandrer en forhenværende Lov. Thi naar den engang er bekjendtgjort som Betingelse ved Afhandlingers Modtagelse, saa giver Enhver, der ikke inden seer Maaneder tilbagefordrer en *) Det høitidelige Møde, hvori de tilkjendte Præmier proklameres. til Selskabet indsendt og ubelønnet Afhandling, sit stiltiende Samtykke til dens Afbenyttelse paa den kundgjorte Maade; altsaa krænkes Jngens Ret. - Den Strid Forfatteren troer at finde, mellem denne nye Bestemmelse, og Selskabets ældre Love, er indbildt. Thi den almindelige juridiske Regel, at, hvor to Love ikke kunne bestaae sammen, ophæver den yngre den ældre, maae ogsaa gielde her. J andet Fald kunde aldrig nogen Lov ophæves eller forandres, thi saa vilde hver Ophævelse eller Forandring af den ældre Lov kunne kaldes Lovstrid. Selskabets Love have i det 10 Kapitel nøjagtigen bestemt, hvorledes der skal forholdes med nye Loves Antagelse, og disse Forskrifter ere nøjagtigen opfyldte ved den her paaankede Lov.