Aarhuus Stifts-Tidende, 1841-12-10
J Syrien er det kommet til en over al Beskrivelse blodig Kamp mellem Tyrkerne og de Christne (Druserne og Maroniterne, der raser fra den ene Ende af Landet til den anden. Over 80 Byer vare allerede lagte i Aske. Paa begge Sider ere de lidte Tab uhyre. Det er en sand Udryddelseskrig, antændt af Religionsfanatisme. Beirut vrimlede af Flygtninger, og man var der i den største Angst foret Overfald af Druserne, hvis Dristighed var gaaet saavidt, at de havde nærmet sig Staden Beirut paa en halv Miilsvei. Den giensidige Forbittrelse overstiger alle Grændser. Den christne Stad Deir-el-Kanoar, som indsluttedes af Druserne, var bleven undsat af flere tusinde christne Bjergboere, men senere skulle de Christne have lidt et stort Nederlag, hvorpaa atter var fulgt en skrækkelig Masacre. Hvad der nu især opflammer de Christne er det, at deres Patriark eller Ærkebiskop har under Straf af Bandlysning opfordret Alle og Enhver til at gribe til Vaaben; det første Blodbad skeete ved Schuesat, i Nærheden af Veirut, hvor de Christne bleve masacreerede for Fode, saa ikke engang Børnene skaantes; selv Klostrene nedrives, og der begaaes de meest umenneskelige Grusomheder. Jammeren er ubeskrivelig, og fra den ene Ende af Landet til den Anden, fra Taurus indtil den ægyptiske Ørken, høres kun et Ønske, og det er: "at Jbrahim Pascha maatte vende tilbage!" Kun han formaaer at standse den strække lige Blodsudgydelse. Man paastaaer, at der fra eengelsk Side skal være pustet stærkt til Jlden. Oberst Rose (engelsk General-Consul i Syrien) ansees almindeligt for at staae i nøie Forbindelse med Drusehøvdingerne, og den brittiske Consul Wood (en Jøde, der siges at arbeide paa Oprettelsen af et nyt isralitisk Rige) tillægger man de afskyeligste Jntriguer. Det er under disse Omstændigheder mærkeligt, at to syriske Scheiker ere underveis til England i et Hverv til den brittiske Regjering; og at denne har communiceret de øvrige Magter, at den under de nærværende Omstændigheder hverken kan rømme Beirut eller St. Jean d'Acre. Porten har nu aabenlyst erklæret at den, tvertimod at indlade sig paa nogen Landsaftrædelse til Grækenland, vil med Vaabenmagt modsætte sig enhver Krænkelse af sit Gebeets Jntegritet. "Den græske Regjerings uforsvarlige Forhold – hedder det i en Note fra Risaat Pascha, Portens Udenrigsminister, til Englands, Frankrigs, Ruslands og Østerrigs Gesandter – har i den Grad overskredet alt Maal og Grændse, at Porten ikke længere vil taale dets gjentagne Fornærmelser, blandt hvilke: at det ved sine hemmelige Agenter og understøttede af visse Fremmede ophidser Portens Undersaatter paa Øerne o. fl. St. til Oprør &c. Porten har nu intet andet Valg, end uden videre at erklære Grækenland Krig, eller træffe saa kraftige Forholdsregler, at alle forehavende Machinationer tilintetgjøres. Foreløbigt har Porten givet Ordre til, at der skal ufortøvet udrustes 10 store Krigskibe foruden endeel mindre, samt at holde tre Troppekorpser paa Krigsfod. "Det vil nu – saaledes slutter Roten – beroe paa den græske Regjering selv, om den vil have Krig eller Fred." Mehemed Ali, som vi nu længe ikke have hørt noget fra, holder sig indsluttet i Catros Citadel, og har hver Aften hemmeligt Krigsraad, hvoraf man slutter, at han ruger over en eller anden vigtig Plan, f. Ex. at gjenerobre Syrien. Der rustes uhyre stærkt i Ægypten, og Kystbatterierne sættes i en overordentlig Forsvarstand. Man spørger forgiæves om, hvem disse Rustninger skulle gielde. Mange mene, at Mehemed Ali, hvis Ord man aldrig ret kan troe, pønser paa et afgjørende Slag, hvorved han agter at sætte Alt paa eet Kort, og at det er hans Hensigt, naar han har faaet Porten dysset rigtigt i Søvn, pludseligt igjen at vække den ved Kanonskud, og det inden hans Dødsfiende, den gamle Chosrew, igjen kommer til Røret, som meget frygtes for, da Rusland anvender al sin Jndflydelse for denne dets trøTilhænger. For at give Mehemed noget andet at tænke paa, har Porten foreslaaet ham at udføre den længe paatænkte Expedition med Tunis; men den snedige Gamle, der indseer hvilke Forviklinger den vil medføre, har undslaaet sig derfor Rusland søger under de nærværende fjendtlige Forhold mellem England og China at slutte nøiere og meere udstrakte Handelsforbindelser med sidstnævnte Rige, hvilket ogsaa tegner til at ville lykkes. En russiskekeiserlig Mission skal have fundet en særdeles forekommende Modtagelse i Peking. De udrustes en russisk Flaade paa en halv Snees Krigsskibe, som skal krydse paa det kaspiske Hav mod Ch. vaner, Turkomaner, Kirgiser a. der udøve Sørørrier mod de russiske Handelskibe, som de udplyndre, og bortføre deres Mandskab i Slaverie, hvorfra de kun befries af Døden.