Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-04-06
Her fandt de over Stuedørren, blandt andre Navne, ogsaa Bruce's, bekiendt af Lavalettes Flugthistorie 1812, og deres første Nattero forstyrredes ved Besøg af en Mængde paatrængende levantiske Christne af begge Kjøn. Om Fruentimmerne hedder det: "de bare rosenrøde Klæder, som hos Nogle vare besatte med smalle Sølv border; deres Haar hængde i Flætninger ned at Ryggen, og nederst i hver Flætning var fæstet en Sølvmynt; Nogle bare lignende Prydelser paa Hovedet og Halsen, men alle havde et langt hvidt Slør; adskillige af dem vare meget smukke, dog blege af Ansigtsfarve; kun faa talte Jtaliensk men alle Tyrkisk eller Arabisk." Klosteret fandt de Reisende meget rummeligt og rigt paa Beqvemmeligheder. Det har en smuk Kirke og et Bibliothek, men hvori intet fandtes af Værdie. "Tidlig om Morgenen, fortæller nu Hr. Bramsen, gik vi ud paa Terrassen ved Klosteret, og nøde den skjønne Udsigt af Jerusalem og dens Omegn. Nærmest foran og laae den hellige Gravs Kirke, og ved den sydostlige Ende af den fjerneste Muur saaes Moscheen, bygget paa det Sted, hvor fordum Salomons Tempel stod, at hæve sig i den arabiske Bygningskonsts hele Pragt. Meget nøje angav man os de forskjellige Localiteter ved Christi Lidelse. Den pragtfulde Mængde af Kupler, Palladser, Kirker og Klostere, som denne gamle Stad frembød for Øjet, var begrændset i Østen ved Oliebjergets steile Skraaning og pyramidalformige Høide, og i Sønden ved Bjerget Zions Top. Mellem disse Bjerge saae man hist og her Bækken Kidrons skummende (?) Løb. Ledsagede af Klosterets Tolk og en Janitschar, der tjente os til Vagt, besaae vi den hellige Gravs Kirke. Dog maatte vi først udbede os Tilladelse dertil af Beyen, og denne meddeles aldrig christne Reisende uden Betaling af 50 ægyptiske Plastre (omtrent 3 Guineer). Den er en betydelig, pragtfuld Bygning, og paa nogle Søiler og Facaden nær der har saare skjønne Basreliefs, et Værk af den nyere Bygningskonst, thi den største Deel af den gamle Bygning er ødelagt ved Jldsvaade 1810 (rigtigere 1808, Natten 11-12 Oct.). Det første, man gjorde os opmærksomme paa ved Jndtrædelsen, var en Plade paa Gulvet af hvidt Marmor, omgiven af et Gitterværk. Man forsikkrede os, at Forløserens Legeme var paa dette Sted salvet af Joseph af Arimathia. Derpaa traadte vi indi et rundt Kapel under Kuppelens Middelpunkt. Sidevæggene deri vare beklædte med Verd antico, og Jndgangen med samme Slags Marmor. En og tyve Sølvlamper hængte rundt omkring i dette hellige Rum, der, som man troer, indeholder Christi Grav, og ved Siden paa et Marmorbord vare Potter, fyldte med Blomster. Den hellige Grav var bedækket med to mahognyfarvede Plader, og bevogtet af en høibedaget Munk. Da vi paa dette hellige Sted havde forrettet alle brugelige Ceremonier, og næret de Følelser, det maatte indgyde os, vendte vi tilbage til Kirken, og besaae Capellet eller Sakristiet. Her foreviste man os et Stykke af det virkelige Kors, hvorpaa Forløseren leed &c. Kirken indeholder iøvrigt Sakristier og Capeller for alle Secter i Christenheden. En Munk fra Klosteret sover hver Nati Sakristiet til det Capel, hvortil han hører. Endskjøndt Kirken ingen Vinduer har, er den dog fuldkommen luftig, og tilstrækkelig oplyst ved en Laterne, som brænder oven i Bygningen." Fortsættes.) Ali, Pascha af Janina (Terpendelini), som nyligen faldt i Tyrkernes Hænder, er født i Tepeleni i Albanien 1744 (efter Andre 1750) af den uafhængige muhamedanske Stamme Toczidernes Høvdingslægt. Som Sønnesøn af en af Porten udnævnt Bay svingede Ali sig fra Ulykkens Afgrund, ved overordentlig Aandstyrke og List, som ingen Fare eller Forbrydelse frygtede, og til Pynten af fyrstelig Uafhængighed. Hans Fader havde Nabopaschaerne frarevet næsten alle hans Besiddelser. Efter dennes Død stillede den sextenaarige Alis Moder, en lige saa stolt som krigersk Albaneserinde, ham i Spidsen for hendes Tilhængere. Han blev slaaet, men hans Skjønhed, Livfuldhed og tilsyneladende Blidhed rørte KurdPascha i den Grad, at han, efter en faderlig Revselse, frigav ham igien. Men snart greb Al atter til Vaaben, drev Røverie, blev tagen til Fange af Paschaen af Janina, og fik, uagtet Albanesernes Høvdinger paastode hans Henrettelse, atter sin Frihed, fordi Paschaen vilde give hine stolte Kapitans ved denne dristige Æventyrer, noget at bestille. Men Ali var i sit første Foretagende saa ulykkelig, at han flygtede ind i Bjergegnen, hvor han, for ei at omkomme af Hunger, maatte pantsætte sin Sabel. J denne Tilstand opsøgte han sin Moder, der raadte ham at tage en Fruentimmerkjole paa og tjene i Harem. Det lykkedes ham at formilde hende, og han drog igjen med 600 Følgesvende ud paa Leding og Røverie. Men ganske slaaet, skjulede han sig i en indstyrtet Bygning, hvor han i mørk Tungsindighed kastede sig paa Jorden, og, pønsende paa sin Skjebne, uden at vide hvad han gjorde, rodede Jorden op med en Kjæp. Der stødte han, som han selv fortalte den franske General Vandoncourt, paa noget Haardt, og fandt et Skriin med Guld. Med denne Skat hvervede han 2000 Mand, tilfegtede sig derpaa den første Seier og vendte i Triumph tilbage til Tepeleni. Fra den Tid af var han uophørligen lykkelig, men lige saa troløs som grusom. Den Dag, han vendte tilbage, myrdede han sin Broder, som han beskyldte for Forræderie, og indspærrede derpaa sin Moder, under Paaskud af, at hun havde forgivet den Myrdede, i Harem, hvor hun snart derefter døde af Smerte og Harme. Nu drev Ali sit Røverhaandværk i hele Epirus og Macedonien, men forsonede sig dog med Porten, i det han hialp at undertvinge den rebelske Vesir af Scutari, og bemægtigede sig de Eiendomme, som vare blevne hans Fader fra revne, ligesom og nogle græske Stæder, som han lod plyndre og Jndbyggerne myrde. Derpaa overfaldt han Pascha Selim af Delvino, som var Porten forhadt, og lod ham halshugge, hvorpaa han blev hans Efterfølger. Endeligen udnævnte Divanet i Constantinopel, paa hvilket han ved Bestikkelse havde stor Jndflydelse, ham til Dervendgi Paschas Statholder, som maa sørge for Landeveienes Sikkerhed, men istedet for at tilveiebringe offentlig Sikkerhed, solgte Ali de rigeste Røveranførere, storherlige Diplomer, og stemplede dem derved til retmæssige Erobrere. Denne Handel indbragte ham, næst hans egne Røverier, store Skatte. Nu afsatte Porten vel Dervendgi Pascha og hans Repræsentant, og lod den første halshugge, men Alt tilkjøbte sig paa ny de fornemste Ministeres Gunst. Ogsaa ydede han med sine tappre Albanesere, uagtet han med Fyrst Potemkin stod i hemmelig Brevvexling Porten, i Krigen med Rusland og Østerrige (787 &c.), saa væsentlig Tjeneste, at han erhvervede endnu mere Magt og Rigdom. Porten udnævnte ham til Pascha af Tricala i Thessalien. Tillige bemægtigede han sig Staden Janina, i det han foreviste et falsk Firman, efter hvilket Staden og Citadellet blev overgivet til ham, og hvorpaa han tvang Jndbyggerne til at undertegne et Bønskrift, hvori de bade Sultanen at give dem Ali til Statholder. Tillige maatte de betale en stor Pengesum, hvormed han bestak Divanet, som derpaa bevilgede Ansøgningen.