Viborger Samler, 1838-01-16
(Jndsendt.) Endnu et Ord om, hvorvidt vore jydske Heder lode sig endog for nærværende Tid bedre afbenytte, især til Træplantning – foranlediget ved det Høikongelige Rentekammers Bekjendtgjørelse om Naaletræfrøes Udsalg heri Jylland. Jeg siger: Endnu et Ord; thi hvor mange Ord ere der ikke blevne baade talte og skrevne om, hvorvidt disse Heder lode sig opdyrke, eller ikke. For ikke ret mange Aar siden, blev der i Kjøbenhavns Skilderie skrevet meget baade med og imod Muligheden heraf, og selv lod jeg og tilsidst nogle Ord desangaaende falde. Jmidlertid ligge de endnu forstorstedelen hen, og ere hvad den uforglemmelige Tyge Rothe 1781 beklagede, enlig Brokfugls og hvislende Hugorms Bolig. At de i Fortiden ikke vare dette, men meget mere overklædte, deels med Korn, deels med Lov- og Naaletræskove, istedetfor de nu i deres graabrune stygge Armodsdragt af Lyng byde Øiet, et sørgeligt tilbagestødende Udseende, derom vidne snart de mangesteder noksom kjendelige Agerrene, snart igjen den Mængde Rødder, Frohuse, ja Stammer af Lov- og Naaletræer, hvorpaa man støder overalt i vore Hedemoser. Og at disse ville engang vorde, jeg vil ikke sige, hvad de engang vare, men meget mere ville vorde beboede af lykkelige Mennesker, vorde forvandlede til frugtrige haver, yndige Lunde, kornrige Marker, alt efterhaanden, som ei alene den sig formerende Folkemængde gjør deres Opdyrkning nødvendig, men heldigere Tider, ja et, ved endnu ukjendte Opdagelser og Anstalter lettere blevet Jordbrug begunstige Opdyrkningen – dette tør man vente af den Fremtid, af hvilken Menneskevennen venter, under Forsynets Styrelse, Menneskehedens bestandige Fremskriden til det Bedre, baade i physisk og moralsk Henseende. Vistnok kunde der i Udskiftningsperioden været gjort Noget for vore Heder ved Udflytninger paa en Deel af dem, hvorom jeg ved en anden Leilighed har erindret. Dog, der blev jo, til ubodeligt Tab for Landet, ialmindelighed sjeldent nok udflyttet paa selve Bymarkerne, end sige paa Hederne, uagtet Godseierne vare dengang ei alene formuende og havde endnu Træ nok, men understøttedes derhos til Udflytninger af Kongen. Naar Talen iøvrigt er om Heders Opdyrkning, har man, forstaaer sig vel, at skjelne imellem de He*) Af sidste Slags Træer findes ei alene ofte Fyrren der, men endog dens Frøhuse hele og holdne. der der særskilte og uden Forbindelse med noget andet allerede bestaaende Jordbrug, skulde opdyrkes, og der altsaa maatte bebygges og beboes, og dem derimod, der kunde tages under Ploven, i Forening med andre allerede opdyrkede Jorder. At Opdyrkningen af første Slags vilde i vore trange og pengeløse Tider medføre, for ikke at sige meere, svære Vanskeligheder, dette vil vistnok Enhver indrømme mig. Med det andet Slags Hedejorder derimod, der lade sig opdrive i Forening med en Gaards dyrkede Jorder, har det en anden og heldigere Beskaffenhed, disse kunne med saa meget større Fordel opdyrkes, som de ei alene lade sig forstørstedelen bearbeide med den samme Arbeidskraft, der holdes til Dyrkningen af en Gaards Markjorder, men endog opdyrkes paa en Maade hvorved de saalidet virke til bemeldte Markjorders Svækkelse og Forringelse, at de meget mere bidrage til sammes Forbedring. Man tillade mig, at beraabe mig paa min egen Erfaring, ved, med et Par Ord at berøre den Maade, hvorpaa jeg opdyrkede 30 Tdr. Land af Præstegaardens store Hede, en Opdyrkning, der bidrager ikke saalidt med til at ophjælpe den høist udslidte og afkræftede Jordlod, der iøvrigt saa beqvemt blev udlagt Præstegaarden ved den af det Høikongelige Rentekammer, for 5 Aar siden foranstaltede ny, saare gavnlige Udskiftning. Jeg har nemlig holdt løsgaaende Faar i Heden, deels mine egne deels Græsse faar, som i den hede Middagsstund og om Natten bleve inddrevne i et dertil i Heden opført meget simpelt og ubekosteligt Huus, bestaaende af Spændetræer der bleve satte paa høie Grundstene, og takte med Lyng, samt indrettet med Porte paa begge Ender, for Gjennemkjørsels Skyld. J dette Huus blev under Faarene indført udluftet og forraadnet Torv- og Maarjord, der i Mængde findes allevegne. i vore Hedemoser. Med denne Blandingsgjødning har jeg aarlig gjødet 2 Tdr. Land, der forud vare brakkede og merglede. Jeg siger merglede: thi Mergel er aldeles nødvendig, da den virker saa velgjørende paa disse ofte kolde og sure Jorder, paa hvilken Lyngen desuden snart vil indfinde sig igjen, naar de udlægges, uden at være merglede. Jeg sagde, at jeg ved min Hededyrkning ophjælper Jndmarken, og dette skeer, ved det at Afgrøden fra Heden, som fortæres af Kreaturene i Præstegaarden, bliver Jndmarken til Deel, uden at synderlig Gjødning igjen udføres i Heden. Jmidlertid gives der mangfoldige Hedejorder, dermed større Fordel lode sig anvende til Naaletræ plantning. Hertil regner jeg de mange Bakker med mellemliggende Dale, deels de enten af Naturen eller ved Afgravning magre og skarpe, deels de længere fraliggende Hedejorder. Ja hvor rigeligen Anlæg af Naaletræplantager vilde forrente sig paa slige Grundstykker, ville man tillade mig at oplyse ved et Exempel, taget af Viborg Byes Hede, der skal udgjøre et Areal af ikke mindre end 5000 Tdr. Land. Hvad om nu denne Hede var bevoxet med, jeg vil blot sige, 4050 Aar gamle Naaletræer, hvilken uhyre Kapital eiede da ikke Viborg her. Dog hvad, det er nu ikke at tale om. Der staaer idetsted Lyng. Havde man nu derimod for 4050 Aar siden, eller i den da værende Velmagtstid, begyndt med at beplante 20 Tdr. Land aarligen, og faret fort dermed, indtil denne Dag, hvilken aarlig Jndtægtskilde havde man da ikke allerede nu og herefter. Dog herom er heller ikke at tale. Der staaer igjen idetsted Lyng. Men om man da nu begyndte med at beplante blot 10 Tdr. Land aarligen, saa vilde de første 10 Tdr. Land om 40 Aar, have en Værdie af 10,000 Rbd., naar man antager, at der paa hver Td. Land stode 2000 Træer, og man blot anslog det ene Træ med det andet til 3 Mk. Ja nedsatte man endog Værdien af Træerne til det Halve, vilde Plantningen jo endda rigeligen forrente sig. Hertil kommer endog Jndtægten af de 4000 Træer paa hver Td. Land, der imidlertid vare borthuggede til Lægter, Staver, Rafter o. s. v. At jeg imidlertid ikke har regnet for høit, vil skjønnes af Nedenstaaende om mine egne Træer. At disse Plantninger vilde lykkes, derom er ikke mindste Tvivl, forudsat, at i Grunden ingen Ahl fandtes, hvorom man iforveien maatte overbevise sig. Derimod anslaaer jeg Bekostningen med 10 Tdr. LandsBeplantning blot til 150 a 200 Rbd. Paa hver Td. Land regner jeg 6000 Huller i 1 1/2 Alens Vide. Disse at grave vilde koste 8 a 10 Rbd., hvilket blev for 10 Tdr. Land 80 a 100 Rbd. For at fylde Hullerne igjen, hvortil endog kan bruges Børn, og til at sætte Træplanterne, samt til Efterplantningen, vilde medgaae omtrent 50, eller idethøieste 100 Rbd. Jeg antager, at Indhegningen ikke behøvedes, da samme deels er det bekosteligste, deels lader Jorddiger sig vanskeligen opføre i Hederne, og ere som oftest af ingen Varighed; da man der har Ondt ved at faae gode Tørv til Diget, fordi Lyngen ofte er saa lang, at Tørvene splittes ad, ved at graves, og Jordbunden snart igjen formedelst Afgravning, eller dens sandige Beskaffenhed, er saa løs, at den ingen sammenhængende Torv giver. Hertil kommer at Kreaturene, end ikke Faarene, for hvilke man maa antage Fred endog uden Hegn, ikke ere slemme efter Naaletræerne. En egen synderlig bekostelig Tilsynsmand ved Plantagerne, anseer jeg ei heller nødvendig, især for det første, undtagen ved Beplantningen, til hvilken ei heller hører stor Kunst. Kuns maatte Grunden paa en Deel Favnes Bredde omkring Plantagerne holdes aldeles fri for Lyng, for ikke at udsætte disse for Fare, itilfælde af opkommen Jld i de omliggende Heder. Disse saakaldte Fyrlinier paapegede derhos Grændserne for Plantagerne, inden for hvilke ingen Kreaturer maatte komme. Træplanterne anfører jeg ikke engang til Udgivt, da samme vilde være at erholde til dette Øiemed uden Betaling, og kunde jo siden efterhaanden opelskes. – Ogsaa kunde man jo siden, alt efter Omstændighederne, forsøge Anlæg af Plantagerne ved Besaaening istedetfor ved Plantning. Omkostningerne, da de ikke ere betydeligere, vilde jo letteligen kunne tilveiebringes ved frivillige Sammenskud. Uformuende, der følede Lyst til at bidrage til et saa gavnligt Øiemeds Fremme, kunde jo yde Arbeide. Saaledes har jo f. Ex. Aalborg, ved frivillige Sammenskud anlagt Plantninger, og det med meget større Bekostning og Vanskelighed, end der med Viborg Hede nogensinde kunde finde Sted, idet de have fra store Bakker nedkjørt en stor Mængde Grus, og idetsted opført god Muld i Hullerne; og med Hensyn til dette meget bekostelige, men og ligesaavel lykkede Foretagende, fortjener vist min gode Ven Hr. Assessor Kayerød i benævnte Bye, at nævnes som den af Dem, der har virket meget der for Træplantning, og dertil opofret betydeligt. Jeg har ved Exemplet af Viborg Hede søgt at godtgjøre, med hvilken Fordel mange af vore Heder lode sig beplante, ikke at tale om saa mange af vore gamle forhuggede Skove, hvori Plantning vilde saa meget lettere lykkes. Ogsaa kjender jeg flere Godseiere, der i den senere Tid saaledes have varmt interesseret sig for deres Skoves Ophjælpelse. Og da der jo stedse vil blive Nok af hvad vi skulle nødes til at hente hos Fremmede, bør vi vel stræbe efter, at frembringe i vort Land Alt, hvad i dette Land kan frembringes, og hvad vi hidtil hentede hos dem, hvortil blandt Andet med Føie kan regnes den uhyre Mængde Tømmer og Træ, der aarligen indføres, og som noksom vidner om, at vi have været bedre Træhuggere end Træplantere. Skulde Nogen, som jeg ved en anden Leilighed har erindret, ikke føle synderligt Kald til at virke for Efterslægten, og isaafald tænke mindre kristeligt, end hin hedenske Mand, hvem Alerander den Store beundrede, fordi han plantede for Efterkommerne, saa give han sig til at plante jo før jo heller, for at han kan selv høste de første Frugter af sine Hænders Gierninger; thi at Træer skulde groe saa seent, at den, der planter dem, ikke skulde kunne leve og høste nogen Nytte af dem, ligesom og at Veddet af de Naaletræer der voxe hertillands skulde være saa skjørt, at det aldeles ikke skulde kunne sættes ved Siden af det indførte, er Fordomme, derom ville vel Flere saavel som jeg ved Erfaring, have overbeviist sig. For min egen Part lod jeg sidste Vinter fælde baade Gran, Fyr- og Lærketræer, som jeg selv havde opelsket af Frø, og der kuns vare fra 36 til 40 Aar gamle, i hvis Rodkjævler, jeg fik 5 Alen Fjæl af Bredde fra 7 til 10 Tommer, til Lofter og Gaule, imens de øvrige Ender af samme afgave deels jevne Bjælker, deels Spændetræer, hvorfor jeg fik 2 a 3 Mk. Heller ikke kunde enten Haandværksfolk eller jeg selv skjønne, at Veddet af disse Træer var skjørere end det Udenlandske. Jøvrigt maa jeg bemærke, hvad Naaletræarterne angaaer, at efter min lange, og jeg tør sige, paalidelige Erfaring, bør i en Plantage, der er udsat for Nordvestvinden, Fyrren, som den der næsten af alle Lov- og Naaletræarter her bedst modstaaer samme, først plantes. Jkke at tale om, at Fyrren neppe har sin Lige i Nøisomhed, da der ikke gives nogen saa skarp Jordbund at den jo der lykkes, forudsat at samme er aldeles fri for Ahl. Efter Fyrren anbringes Grannen, der er mindre udholdende mod Vinden og mindre noisom. Tilsidst kommer Lærketræer, der er et skjønt og hurtigt voxende Træ, hvor det har Lye. Udsat for Vinden duer det derimod aldeles ikke. Selv har jeg i min Plantage, der blev anlagt paa en flad Hede for 23 Aar siden, og hvor der allerede ere Sparrer eller Spændetræer i en Deel af Lærketræerne, begaaet den Feil, ikke at forvare disse nok imod Vinden.