Jyske Efterretninger, 1767-10-30
leie. Ordene i dette Sprog ere enten tildeels ubeqvemme til at pynte og ziire saadan Forelæsning, tildeels utilstrækkelige til at udtrykke alle philosophiske Meeninger, da dette Sprog har Mangel paa slige nødvendige Kunst=Ord; Hvad det første angaaer, da behøver jeg ikke at bruge mange Beviser til at overtyde hende om den Mangel i vort Danske Sprog, siden hun ikke allene forstaaer Dansk, men end og Fransk og andre fremmede Sproge; Jeg vil allene spørge hende: Hvem laaner hun helst sine Øren, enten en Fransk Talende eller en Danske Jeg tør selv svare for hende Madamel at hun helst hører en Franskmand tale. Ting af ingen Betydenhed ere end og i Stand til at bemestre sig at Agtsomhed, naar de allene fremsættes i et fremmed Sprog og hvad er vel hertil Aarsag, Efter mine (at jeg saa skal sige) uforgribelige Tanker maae der være en skiult Behagelighed, som drager slig. somhed: Denne Behagelighed. findes ikke i Tingenes Vigtighed, altsaa maae den være i Ordene, de maae indeholde i sig en dragende Skiønhed. Det var attig sluttet, svarede Fruen, mon ikke Aarsagen kunde være i Maaden, som denne Tale blev fremsat paa, og den Frihed, som den Talende brugte, hvilken en ey for dyb Eftertanke kunde give ham, mon ikke Fordomme, som siges at kunne virke saa meget, her og kunde virke? Jeg spørger allene, da jeg endnu ikkeret veed, hvad der forstaaes ved et Sprog, ikke heller, hvad der udgiør den retskafne Ziirlighed i samme, og altsaa ikke heller kan slutte noget vist derom, men henskiller den Sag til nøyere Oplysning, som jeg endnu ikke vil opholde ham med. Hvad det anEx 2 gaaer, gaaer, at det Danske Sprog har Mangel paa Kunst=Ord, det vil jeg gierne troe, men mon ikke Danske selv ere Skyld. heri da de ikke vil give og Videnskaber og Kunsters Forklaring paa vor Moders Maal, Nu kan han jo ved at forelæse mig Philosophien, forøge vort Sprog med nye Kunst=Ord i Philosophien. Ney, Ney, Madame svarede jeg det lader jeg nok være, jeg kan nok høre, hun ikke veed, at enhver, som ved Academiet begynder paa Philosophien, maae aflegge en Latinsk Eed, at Philosophien ikke skal høre ilde ved dem; og det var jo usikkert, om den hørte saa vel, naar den fik en Lyd at høre, som den ikke var vant til; Desuden veed hun vel, hvad den ypperlige gamle Lærefader Anders Fro men i sin Metaphysik den i B. 11. Cap. siger: Gid hun nu kunde Latin, Madame Thi maaskee hans Ord da snarere kunde bringe hende fra sit gjorte Forslag; Jmidlertid vil jeg give Indholdet af hans Spørsmaal, saasom jeg kan, paa Dansk, samme er: Om vel en Philosoph bør altid at tale saa reent, at han kunde forstaaes i det Sprog, han taler, Dertil svarede han meget forsigtig, Ney, Denne hans Fornægtelse beviser han og grundig med en Deel ordentlige Afdeelinger. Jeg vil allene anføre disse hans OrdDet giver, siger han, en Disciplin Anseelse, at den har saadanne Ord, hvilke ikke alle forstaae. Synes hun ikke, Madame, at denne Mand fortiente allene for sin grundige Besvarelse paa saa vanskeligt et Spørsmaal en ævig Jhukommelse i Philosophernes Forsamlinger, og mon man giorde for meget, naar man ansaae ham iblant Philosopher som hellig Anders, og 1 Time paa en vis Dag i hver Uge af Aaret igiennemgik en bestemt Deel af hans Metaphysik, som overalt meest ligner det jeg har anført. Nidkierhed for saa ærlig og brav en Scholastiker har her bragt mig saa vidt ud fra det, jeg egentlig vilde tale om: Jeg maae ellers, Madame, naar vi skal tale alvorlig, bede hende, at hun ikke vil tilskynde mig til at ophitte noget Nyt; Thidet er det samme som at bringe mig til at fornroelige alle gamle og mine Opfindelser af nye Ord kunde lettelig foraarsage farlig Krigs=Udrustning af Ord. Erfarenhed har noksom lært mig, at der i sligt Foretagende ligger ligesom en en skiule Hævn imod den, som driste sig dertil. Men lados pynte paa det Gamle, og, skulde vi giøre noget Nyt. da maae det nødvendigen skee vaersømt, og ved at liste os uformerkt til at sætte en Prydelse, som ikke strax kan kjendes at være nye, i Steden for en anden, og paa slig Maade kunde hun med Tiden vente at see sin Hensigt opfyldt. Jeg tør ikke, sagde Fruen, tale et Ord meere om at sto be nye philosophiske Ord: Gid jeg kunde ikke, ved blot at have mevnet sligt Forslag, maatte have formastet mig imod saa hellig en Person, eller noget, som bør holdes helligt, min Hensigt var redelig nok; Men jeg seer, det er galt at fremkomme med Projecter, naar de fødes saa hastig, og naar man ikke har fuldkommen Tid og Jndsigt til nøyere at overlegge det; Dog forbliver jeg stedse af de Tanker, at man taler for at forstaaes, uagtet den gode Lærefaders modsatte beviiste Meening lærer andet, og jeg meener tillige, at den Tale er fuldkommen, hvor Taleren benytter sig af de tydeligste eller meest brugelige Ord, som have en fast og almindelig bekiendt bemærkelse. Dette vil jeg derfor allene bede ham, at han ikke bekymrer sig om videre, end at giøre sin Forelæsning det meeste forstaaelig for mig, som mueligt er og, naar der i vort Danske Sprog skulde mangle Ord til nøye at bestemme et Latinsk philosophisk Ord.han da, ved at bruge det Latinske, tillige giver mig paa Dansk nogen Forklaring derover; For Resten skal vi nok komme tilrette om Ord, men Maaden, som disse benævnte Mænd, Algarotti og Fontenelle bruger, synes han ikke, den er artig og kunde være beqvem for ham at bruge i at forelæse mig Philosophien. Jeg har begge her ved Haanden, og med Fornøyelse har læst den Franske Oversættelse af Algarotti Samtaler og Lyset, Farver og den antændende Kraft, saavelsom og Fontenelles Skrift og meere end een Verden; Jeg synes, begge har ret udvalgt sig den beqvemmeste Maade at foredrage deres Lærdomme paa, de begge undervise grundigen, og fornøye tillige. Det er just den Kunst, svarede jeg, som jeg hos dem har beundret, og, som jeg anseer for saa vanskelig at efterabe slig Efterlignelse, havde sikkert ikke nogen god Skjæbne at eftervente sig; Hvad meener hun vel, en gammel streng Ex 3 PhiPhilosoph vilde sige, naar han saae Philosophien af mig at være efter berørte Maade fremfat, han vilde vist med en alvorlig Strenghed ansee en saadan philosophisk Forelæsning, som den uovervindelige Hercules ansaae Adonidis Støtte, da han fandt den i en Hedensk Tempel, der allene ansaae han den med Foragt, og som vanhellig, men jeg vilde endda prise min Forelæsning lykkelig ved saa mild en Dom; Faldt han derimod paa slige Griller, at der af min Forelæsning kunde flyde i mindste Maade noget Tab i den Høyagtelse, som nogle egne Lader og en underlig Opførsel havde ved Hielp af de Daarliges Indbilding forskaffet ham, og han tillige faldt paa de Tanker, at jeg vilde, at Philosophien burde være ethvert Menneskes Haandverk, at Philoopher burde være andre fornuftige Mennesker lige, og at jeg troede med Seneca, at hine burde allene være klogere end disse, og ikke meere sælsomme: Faldt han, ved at see min Forelæsning, paa slige farlige Tanker, da var der ingen anden Redning for mig, end jeg maatte erstatte hans Tab ved at blive gjort af ham til en aldeles Uderfaren i Philosophien, som ikke i nogen fuldkommen Orden og Sammenhæng kiendte philosophiske Sandheder, der maatte i det mindste findes noget galt, noget philosophisk Kiætterie i det, jeg sagde, hvilket kunde være nok til at fælde saa umild en Dom; Der var og stor Formodning til at troe sligt, naar jeg søgte saaledes at giøre Philosophien almindelig: Thi man holder jo dem for de største Mestere, som skiule deres Kunst, og en Virtuos i Musiqven lader sig jo meest sielden høre. Jeg har Aarsag nok at frygte, naar jeg traf for dem, som havde deres egen sælsomme Opførsel og de Daarliges, Indbildning lige saa meget at takke, som der fortælles, at en gammel Philosoph, ved Navn Zenen, sagde sig at have Lykken at takke, fordi den havde tvunget ham til at være Philosoph; Thi jeg erindrer, hvorledes det gik, Aristippus, som var Stifter for den Cyrenaiske Sect, hvorom jeg tilforn har talt, han, for at naae en Naade af Kong Dionpstor, kastede sig efter de Tiders Skik, for Kongens Fødder, hvilket en stolt Cyniker bebreydede ham, og ansaae som en skammelig Forseelse imod Philosophiens Værdighed, skiønt Aristippus undskyldte sig med, at Dionpsi Øyne saae hans BeeBeene, saa blev han som Philosoph der vilde rette sig efter Tiden og Omstændighederne anseet just derfor lastværdig ne, Fortsættelsen skal følge Paa førstkommende Søndag, da Alle Helgens Dag indfalder, bliver Kirke=Musiqven opført til Høymesse i FrueKirke baade for og efter Prædiken, ligesom og til Aftensang udi Budolphi Kirke. at hans dem mig Ulykkelig HændelsDen 23 hujus er en Værtshuusmand her af Byensuden død i en Dam uden for Øster=Port; Han havde p. nogen Tid siden sin Kones Død været i urdelige Tanker. var bleven bevogtet i sit Huus, men efter Foregivende han nu kommen til sin fulde Samling igien, og havde gende Dags Morgen har han sluttelig i Vildelse, sneget gen tilforn været udi Frue Kirke i Choer. Men paafsig ud af Sengen, og, uden at være iklæd, sprunget over Aaen hen til det Sted, hvor han faa Timer derefter befandtes at være druknet, og paa saa jammerlig en Maade kommen af Dage.