Viborger Samler, 1837-01-19
Udenlandske Efterretninger. Spanien. The Courier meddeler følgende Skrivelse fra Bayonne af 23de f. M., der synes at hidrøre fra dens derværende Correspondent "Jngen her drager længere i Tvivl, at der jo er afsluttet en ny Convention mellem den britiske og den spanske Regjering, ifølge hvilken hiin skal organisere et Corps paa 10,000 Md. og endnu desuden betale Subsidier, under den Betingelse, at Besiddelsen af S. Sebastian og Passages indrømmes den paa ubestemt Tid. Flere Courerer, der i den sidste Tid have overbragt Depescher fra den madridske Regjering til General Evans, skulle have bragt Bekræftelse paa denne Efterretning, og i S. Sebastian forevises af engelske Officierer Breve fra London, der give den en høi Grad af Sandsynlighed. Bayonneserne ere herover geraadede i den største Bestyrtelse. J Forveien stemte mod en Jntervention, hvorved deres saare fordeelagtige Handel vilde blive forstyrret, ønske de nu denne høist levende, i det Haab, at deres Handelsrivaler da ei vilde kunne gjøre videre Fordringer paa Passages, hvilken Havn ved sin Sikkerhed vilde, hvis den blev besat af Englænderne, kunne drage al Handel fra Bayonne. Frankrig. Om Hr. Dupins Tale paa Nytaarsdag siger Journ. des Debals: "Ogsaa denne Gang har Hr. Dupin atter benyttet Nytaarsdag til at give en liden Tale fuld af Epigrammer og Hentydninger til Bedste. Det er nu umuligt for Hr. Dupin at afholde sig fra, periodisk at henkaste for de onde Tunger saadanne Mundfulde, som de allerede længe i Forveien ere lystne efter J vore Øine vilde nu de have stor Uret, som vilde tage Hr. Dupins Udfald fra den slemme Side og ærgre sig over den. Naturen har udrustet Hr. Dupin med store Gaver, men nægtet ham Discretion og Maadehold. Man maa tage Menneskene, som de ere, og tilgive dem deres Feil for deres gode Egenskabers Skyld. J Præsidentens Costume, saavelsom i Magistraturens Toga vil Hr. Dupin stedse være fast, modig og beundringsværdig, men derimod ude af Stand til at tæmme sin Tunge og at undertrykke en Vittighed den være god eller slet, naar den falder ham ind. Man maa derfor ikke troe, at Hr. Dupin har et ondt Hjerte, tvertimod, han er godmodig han vil ei fornærme, men kun selv lee og vække Andres Latter, og ham fattes den rigtige Tact, saa at han ei veed at gjøre Forskjel paa de Leiligheder, ved hvilke Anstændighed og Sømmelighed tillade eller forbyde ham at slaae sig løs. Naar Talen, er om et Epigram, saa ligner Hr. Dupin Børnene, der under ingen Omstændighed kunne nægte sig sine Yndlingsønsker, og heller vilde han gjøre sine bedste Venner, ja sig selv til Gjenstande for et Epigram, end afholde sig fra Udbrudet af denne sin Yndlings tilbøielighed. Har han engang en saadan Malice ved Haanden, saa kaster han den hen i Veiret, uden at vide hvor den falder ned. (Oppositionsbladene bemærke, at han ved denne Leilighed meget vel har vidst, hvor hans Malice skulde slaae ned Doctrinairernes Ærgrelse beviser tilfulde, at den har truffet paa det rette Sted.) Forestaaer nu et høitideligt Optrin, Aabningen af et nyt Retsaar, eller en Lykønsknings dag ved Hoffet, da tænker Hr. Dupin længe i Forveien paa intet Andet, end hvorledes han ret satirisk skal tilspidse sine Phraser og paa een Gang udøse det hele Forraad af Epigrammer, som han ganske i Stilhed har indsamlet paa sin Præsidentstol eller under Retsferierne. Desuden foler Hr. Dupins Forfængelighed (forfængelig er han, som alle Mennesker) sig smigret ved den Opsigt, som disse hans Taler gjøre, og ved de lange Commentarer, med hvilke de overøses. Med ondskabsfuld Glæde beregner han Nogles Overraskelse og Andres Ærgrelse og den ubehagelige Forlegenhed, hvori han sætter dem, til hvem han henvender sine Epigrammer, der føle sig trufne og dog maae tie, for ei at gjøre sig latterlige. Hr. Dupins Egenkjærlighed gaaer maaskee saa vidt, at han holder sig selv for meget modig, naar han med Tilsidesættelsen af al Anstand slaaer og sig med Epigrammer; maaskee anseer han sig i saadanne Øieblikke for en Mathien Mole, eller en Præsident la Vacquerie. Men han glemmer, at han, hvad han end har sagt til Kongen, dog ikke som Hine har at befrygte, ved sin Hjemkomst at forefinde en lettre de cachet eller en Forviisningsordre." Til Slutning mener samme Blad, at Hr. Dupin har viist meget mere Mod, da han strax efter Julirevolutionen rettede Folkelidenskabernes hele Raseri imod sig (et andet Blad spørger, om ogsaa dengang, han i de tre Dage saa skjult i en Kielder?), og man maa bære sig ad med ham, som Kammeret giør, der hans Svagheder uagtet vælger ham til Præsident, fordi han nu dog eengang er den dygtigste til denne Function. Desuden har det ikke meget at detyde med hans Gratulationstaler, da det er Enhver bekjendt, at han kun er beføiet til at holde dem for egen Regning og ikke i Kammerets Navn, og naar Oppositionen den ene Dag triumpherer over, at han har taget fat paa Regjeringen, saa kan den gjøre Regning paa, den næste Dag selv at staae for Touren.