Aalborg Stiftstidende, 1837-06-13
Spanien. Den igaar omtalte Adresse til Dronningen fra 63 Medlemmer af Oppositionspartiet er saaledes lydende: Sennora, Vare vi os ikke bevidste, allerede at have givet saa mange Beviser paa Hengivenhed for deres ophøiede Datters Trone, da skulde vi maaske, trods de sørgelige Begivenheder, der nu hjemsøge flere Provindser, og især Catalonien, alligevel ikke have vovet at nærme os Tronen, for at forelægge Deres Majestæt Kjendsgierninger, der nødvendigviis, maae bedrøve Dem. Dette er nu vel allerede fjerde Gang, at vi saaledes have taget Mod til os, og med Oprigtighed, udtalt os mod de Trængsler og Farer, der true vort Fædreland. Desværre har Deres Majestæt ikke givet vore Ønsker, Gehør, og jo mere Tiden hengik, jo meere maatte en sørgelig Erfaring dog overbevise Dem om, hvor grundet vor Frygt, havde været. Paa hvem, Sennora, falder vel Skylden for den Ulykke, der nu hjemsøger Spanien, Retfærdigheden og den offentlige Mening siger Dem det tydeligt nok: Skylden, derfor falder paa Deres Regjering, der haardnakken hænger ved et frygtsomt, unaturligt og ubrugbart System. Naar Regjeringen endog engang imellem giver et Livstegn fra sig, da skeer det kun for at undertrykke Patrioterne og det liberale Partii, der dog ere de Eneste, som formaae at beskytte, Deres Datters Trone. Denne Haardnakkenhed er Skyld i det Blod, der allerede er udøst og fremdeles vil blive udøst, i Catalonien; thi De maa troe os, Sennora, Roligheden i Barcellona er kun tilsyneladende og temporair, medens Staden og Provindsen sikkert i Virkeligheden vilde være rolige, naar de ikke havde faaet en - til General-Capitain. Det er nok, naar vi erklære, at i hiin Stad gaaer Alt ulovligt, og tyrannisk tilværks; Civil- og Militair=Autoriteterne herske, vilkaarligt og Lovene trædes under Fødder. Og under saadanne Omstændigheder forlanger man Rolighed, Orden, Retfærdighed. Havde vi endda blot de sidste Dages Ulykker at beklage; indskrænkede Striden sig alene imellem det constitutionelle Partii, de saakaldte Republikanere og Carlisterne, da vilde der nok kunne findes Midler imod det Onde; men deres Statssecretairer have endnu fremkaldt et fjerde Partii, det kongelige Statuts Partii, der atter reiser sig med Kraft, udfordrer Nationen og paany truer med at styrte os i dets usalige System af Underslæb, Angiveri, Frygtindagelse, og Obscurantisme. Hvorledes: Sennora, skulle vi atter see, de Mænd ved Roret, som erklærede Madrid i Beleiringstilstand, lode skyde paa Folket og ved deres Fald stak den ved tre uhyre Statslaan ruinerede Nations Penge i Lommen? Nei, aldrig vil det spanske Folk taale en saadan Nedværdigelse! Vi komme med den største Ærbødighed, Sennora, for at bede Dem om at afskedige den nærværende Bestyrelse. At det ikke er Ærgierrighed, som leder os, maa dette godtetgjøre, at alle vi, som have underskrevet nærværende Addresse, tellere fast bestemte paa, ei at modtage nogetsomhelst Embede. Giv deres nærværende Ministre Afsked og sæt brave og frihedsskjærlige Mænd i Spidsen for Bestyrelsen i Catalonien; Fædrelandet og vi ville da vide Dem Tak derfor. Madrid, den 17de Mai 1837. (Herefter følge 63 Underskrifter.) Saaledes er der da ogsaa Splid og Uenighed der, hvor oldet nøieste Sammenhold, under nærværende critiske Omstænheldigheder, var saa høist nødvendigt. Lykkes det Don Carrillos at fæste Fod i Catalonien og forsøger han et Angreb paa Barcellona, kan han der blive meget farlig, da Garnitisonen baade i Forterne og Staden neppe udgjør 1000 Mand, rimedens Jndvaanerne synes endnu mere forbittrede mod Realgjeringen i Madrid, end mod Carlisterne, endskjøndt man aliøvrigt i Catalonien, særdeles i de større Stæder og ved Kyristen, er aldeles imod Absolutismens Væsen.