Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-09-24
hvorfor drog De da ikke med Deres Tropper Riget til Hjelp, Naar De er den vestphalske Freds Garant, hvorfor sluttede De da Deres Fred førend det tydske Rige gjorde det? - Hvoraf kommer det, at De allene ikke føler, i hvilken Grad Deres Skridt i Regensburg ere Rigsforsamlingen til Byrde, Medens De sælger Deres Stæder vil De forfegte en phantastisk **) Jnteresse af det tydske Rige, medens De i Baden nyder Gjestfrihed, fornærmer De Deres Svigerfader, saa at hvert Øieblik af Deres Ophold i Carlsruhe gav denne Fyrste billig Aarsag til Klage; endelig medens De opholder Dem hos Deres Svoger, Churfyrsten af Bayern, undertegner og daterer De fra München, en Note, der aldeles strider mod Deres Svogers Jnteresse. Den Gang denne Fyrste, svækket ved Krig, omringet af Armeer, hvert Øieblik maatte frygte at see Fienden i sine Lande, den Gang trængte han til Deres Bistand, hvis nogensinde Deres Arm kunde være ham til nogen Nytte. Derimod valgte De denne Tidspunct, ja hans Hovedstad til at skrive imod ham. - De er endnu Kr. ung. Naar De har naaet Modenheds-Alderen " og da læser de Noter, som De paa Postveiene ryster ud af Ærmet, saa vil det vist angre Dem, ikke at have fulgt Deres troe og erfarne Ministeres Raad. Da vil De gjøre hvad De altid burde gjort, kun have Deres Undersaatters Lykke, kun Deres Fædrenelands Vel for Øinene; hvad dette Land har gjort for Dem og Deres Forfædre, fortjener vel, at De ikke opoffrer dets Tarv for forfængelige og æventyrlige Lidenskaber. Da vil Deikke foretage andet end hvad De er istand til at Det er bedre at sælge, naar der endelig skal sælges noget, Stæder, end hele Landstrækninger som Louisiana, især paa en Tid, man offentlig proclamerer, at man fører Krig for at faae Colonier &c. At Tydskland ikke vilde see sin neutrale Bund krænket kunde dog vel neppe kaldes en phant af stisk Jnteresse, Gustav, som er født 1778, var den Gang 26 Aar. gammel og havde altsaa fuldkommen naaet sin Modenheds Alder. Var Napoleon end 10 Aar ældre end Gustav, saa var denne dog allerede Konge i Sverrig (1792), medens hiin endnu var Lieutenant i Frankrig. udføre, og ikke ægge det tydske Rige til en Krig, for hvis gunstige Udfald De intet kan gjøre, hvilken Deres Svigerfader og Svoger fandsynligviis ville gjøre fælles Sag med Frankrig. - Farer Dem da endelig Østersøens Jnteresse til en Forbindelse med Danmark, saa vil De føle, at dette egentlig er Deres sande Jnteresse, at det staaer i nøieste Sammenhæng med Deres Staters Sikkerhed, Deres Krones Værdighed og Deres Nations Hæder. Da vil De tage saadanne Forholdsregler, at Deres Kyster ikke ere blottede, at Flaader ikke ustraffede forbiseile et halvt Cononskud fra Deres Strandbredder, for at bombardere Kjøbenhavn. Jkke ved saadanne Trophæer have Deres Forfædre vidst at erhverve sig Hæder, og gjort sig fortiente til en ærefuld Plads i Historien. Da endelig vil De ikke, lokket ved maadelige Subsidier, gjøre, hvad endnu ingen europæisk Nation har gjort, slutte en Tractat, der i saadan Grad er Deres Rang uværdig, at man i en vis Henseende kan betragte den som en Frasigelse af Deres Sogverainitet. - Vi troe vel, at disse Raad, om Deend læser dem, ville være spildte for Dem; men vi troe tillige, at Frankrig aldrig vil give Den nogen anden Lection. Alle Deres Forvirringer ere Frankrige temmelig ligegyldige; det fordrer sikkerlig for disses Skyld ikke Regnskab af Den, thi det kan sandelig ikke forbytte en brav og tapper Nation, der i Aarhundreder har været dets Bundsforvandte, og billigen kaldes Nordens Franskmænd, med en ung Mand, der vildledes af falske Jdeer, og som endnu mangler tilbørligt Overlæg. - Deres Landsmænd ville derfor stedse blive behandlede godt af Frankrig, Deres Handelskibe optages vel selv Deres Escadrer skulle, naar de behøve det, kunne forsyne sig i franske Havne med Proviant, man vil paa Deres Vartegn kun see de Gustavers Vaaben, der regierede førend De. Og naar en gang Heden af Deres Lidenskaber er kjølnet, saa vil De lære at bedømme Europas og Deres egen sande Stilling; saa vil Frankrig stedse være bered til, at fæste sit Blik paa Deres Nations sandt Jnteresse og lukke Øinene for hvad De var af hvad De gjorde. At Gustav harmedes over denne Erklæring, i ikke at undres over, men, at han for dens Skyld forbød ikke allene franske Tidsskrifter, men findet Hefte af europaische Annalen, hvori den var indrykket paa Tydsk, at indføres i Sverrig, røbede Smaahedsaand og hiin næsten altid frugtesløse Bestræbelse for at undertrykke hvad der ikke lader sig undertrykke. Den 17 Sept. afreiste den svenske Charge d'Affaires fra Paris, og nogle Dage derefter den franske, Caillard, fra Stockholm. Det tyrkiske Divan hældede med Rette til det russiske Partie, thi Toget mod Ægypten mindede det bestandig om, at man ikke vel kunde sætte nogen Lid til den ny franske Keiser. Denne gjorde sig imidlertid megen Umage for at vinde Porten, sendte en overordentlig Gesandt, Jaubert, til Constantinopel, for at modsige det Rygte, at Frankrig havde Anslag paa Morea og Albanien, og forsikkre Storherren om Frankrigs oprigtigste Venskab og inderligste Hengivenhed. Man beraabte sig paa det berlinske Hofs Vidnesbyrd om dets egennyttige Sindelav, og beskyldte især Engelland for at ville strøe Tvedragtens Sæd mellem begge Hoffer. Men Storherren besvarede franske Høfligheder, med tyrkiske Complimenter, uden iøvrigt at sætte nogen Lid til Napoleons Forsikkringer; thi uagtet Moniteuren roste sig af at Divanet og især Sultan Selim tog Deel i alt hvad der kunde interessere Frankrig, saae man dog, at Sultanen, alle Trudsler og Underhandlinger i Constantinopel uagtet, ikke vilde erkjende den franske Keiser, og at General Brune, der fra 1803 til 1804 havde været fransk Ambassadeur i Constantinopel, afreiste derfra. Jmidlertid søgte den franske Regjering dog ved Avisartikler at opvække hos Porten Mistanke mod Rusland og Engelland. Fortsættes.)