Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-06-17
Franske og Latinske Ords Forvandling i Ord og Mening af den store Hob. Malitsen (s. Jeppe paa Bjerget) Militsen, Complet eller Complot. corpoulent Ektime (naar det kommer til) Extremite. Neutral Nature. Manqueret (stødt, fornærmet) Moqueret Coquetten (af Mexico) Conquetten Madradse, Maitresse. Frank Schæse, Francaise. Urin Ruin *). Over disse Mangler har ingen mere Aarsag at tænke efter end vi Tydske (mon, ikke ogsaa vi Danske,) da i vigtige Værker, hvoraf vi skulle belæres, alt for ofte sløve, efterladne Correctorer, især naar Forfatteren boer langt borte, lade utallige Feil blive staaende, der stundom ikke førend i Enden af andet og tredie Bind anføres. Er man ved Læsningen af videnskabelige Bøger ikke allerede bekiendt med Sagen, saa vil man fra Tid til anden støde an, og neppe vide at hielpe sig, naar man ikke har en spaaende Aandsnærværelse, tænker sig Forfatteren, som en forstandig Mand, lige for sig, der intet Urimeligt vil eller tør sige. Men er man da istand til en saadan Anstrængelse, og er man det altid, Da nu den agtværdige tydske (mon ikke ogsaa danske Nation, der har saa mange Fortrin at rose sig af, i denne Punkt desværre staaer tilbage for alle Andre, der saavel i skjøn, prægtig Tryk, som, hvad der er endnu mere værdt, i en feilfri, sætter sin Ære og Glæde, saa var det vel Umagen værd at tænke over, hvorledes en saadan Ulempe kunde modarbeides ved fælles Bestræbelse for Skrivningen og Trykningen. Et betydelig Skridt, vilde allerede være gjort, naar Personer, der desuden af Pligt eller Tilbøielighed have uafbrudt Kundskab om det Hele eller de enkelte Dele af den løbende Literatur, vilde give sig den Umage, *) Hertil kunde maaskee ogsaa føjes Ordserogs Fordreielser, som følge af Sproguvidenhed, f. Ex. gule og grønne Skove, skyde Hunden paa Haren (sagde engang en Tydsker, istedetfor, skue Hunden paa Haarene, Øgler, Overs. i Mosen &c. ved hvert Værk at see efter Trykfeilene *), og optegne fra hvilke Bogtrykkerier de fleste incorrecte Bøger udgaae. En saadan Anke vilde sikkerligen oplive Trykherrernes Ærefølelse; disse vilde være strængere mod deres Correctører, som holdt sig igjen til Forfatterne, angaaende utydeligt Manuskript, og saaledes kom een Ansvarlighed efter den anden paa Bane. Vilde de nyligen i Tydskland, ansatte Censorer, hvilke, som literarisk dannede Mænd, et saadant Uvæsen nødvendigen maa være paafaldende, naar de, som Loven tillader, censurere Udhængsarkene, ogsaa fra deres Side stedse paaminde om Trykfeilene, saa vilde sikkert det Gode ogsaa desto hurtigere fremmes. Opkaster man det Spørgsmaal, hvorfor i Tidenderne og andre Dagblade, som dog tilsomt, ja overilet, trykkes, færre Trykfeil forekomme end i Værker, hvortil man kan tage sig god Tid, saa kan man svare: netop fordi der til dagligdags Arbeider ansættes vigilante Mænd, og man derimod ved langvarige Arbeider troer, at den Uopmærksomme endnu stedse har Opmærksomhed nok. Dette være nu som det være vil, naar det Onde først ret levende bringes paa Bane, saa er dets Helbredelse forberedet. Maatte kyndige Trykherrer yttre i Tidsbladens deres Mening om dette dem saa nær vedkommende Anliggende, og give, hvad der til den gode Sags Trykfeil kunne hidrøre af to Aarsager, enten skjødesløst Haandskrift eller Sætteruvidenhed. Mange Forfattere skrive ikke allene usselt, men deres Kragetæer endog saa flygtigen, at man ofte maa gjette sig til Meningen, og sammenligne deres af andre Skrifter, anførte Steder med Kilderne, naar ikke Citaterne skulle blive gale. Atter andre betjene sig af aldeles udannede Haandskrivere, der endnu giøre Ondt værre. Adskillige skrive endog deres Navne som Hieroglypher.