Viborger Samler, 1783-08-18
1 Onsdag Morgen kom de til Foden af en meget steil Høi, henimod 1 1/2 Miil fra bemt. Stad, hvor det begyndte at klare op. Og saasom det var Fuldmaane 1) Kun i Julio og August kan denne Reise skee, formedelst den Mængde Snee, som den øvrige Tid af Aaret ligger paa et vist Strøg af Bierget. maane, saa saae de Piko med en hvid Sky, som skiulede Klippen som en Kappe. Kl. 10 kom de til en jevn Plads paa Veien, hvilken Spanierne kalde Dornajito en el Monte verde, det lidet Trug paa det grønne Bierg; formodentlig fordi der lidet neden for denne jevne Mark paa høire Haand, hvor de gik, er en dyb Huule, ved hvis øverste Ende et Træe=Vandrør er sat i Klipperne, og et Trug staaer noget dybere ved Affaldet, for at tage imod Vandet, som kommer fra Biergene, igjennem Rørene, og som er meget klart og kiøligt. Efterat de havde reist snart paa en ujevn, snart paa en god Vei, kom de Kl. 3 til et lidet Træekors, som Spanierne kalde: Korset af Solera. Hvorfor dette Kors var bleven sat, kunde han ikke sige, maaskee en i Nærværelsen derved var bleven ihielslagen. Paa dette Sted saae de Piko for sig; og endskiønt de bele Veien fra Havnen vare gangne op af Bierget, saa syntes den dog her at være næsten ligesaa høi som hisset, i det den hvide Skye skiulte den største Deel af Sukkertoppen. (Saa kaldes et Bierg høist oppepaa Piko fordi det langt fra seer ud som en Sukker top) Henimod 1/2 Miil videre kom de til Siden af en Høi, som var meget høi, jevn og steil. Stedet beder Karavalla, formodentligen af et stort besynderlig Fyretræe paa høire Side af Veien, af hvilket Slags Træe her voxer i Mængde paa begge Sider. Deres Veiviser bad dem give vel Agt paa dette Træe, saasom det havde en stor udvoxen Green, hvilken med sine Greene saae saae ud, som den forreste Deel af et Skib. De saae under dette Træe, ei meget høit i Luften, Svovlet at antænde sig selv, ligesom en Raqvette, eller Slange af Krudt. Jlden løb som en Strøm ned ad, og Røgen stigede fra det Sted op, hvor Jlden først begyndte. De saae Natten derefter det samme, da de laae under Klipperne ved la Stanka. Men man kunde ingen Knald mærke deraf. Kl. 3 Qvteer over 4re kom de til Spidsen af et Bierg, hvor et stor Træe voxte, som Spanierne kalde le Pino de la Merienda, at Fyrtræet efter Middagsmaaltidet. En Jld, som nogle Reisende havde gjort, der tilforn sammesteds havde opholdt sig, havde forbrændt Træet ved Jorden, hvoraf der gik Terpentin. Nogle Alen derfra gjorde de en Jld, hvorved de vedergægede sig og deres Heste. Den opholdt sig mange Kaniner under disse Høie, som vare sandede. Et stort Stykke Vei op af paa Pi ko er ogsaa Sand; men bag ved Sukkertoppen ei alt for meget. Kl. 3 Qvteer efter 5 gik de videre og kom efter 1/2 Time til en Biergkløft kaldet Portillo, Herfra saae de endnu Piken skiult paa Spidsen med i &c. . . en Skye, henimod 3 Mille for sig; og Spann., deres Veiviser, sagde, at de vare nu ligesaa langt fra Havnen. Kl. 6 1/2 kom de til las Faldes, der er Randen af Piko; derfra til la Stanka, en Fierdingvei fra Foden af Piko. De reed paa smaae lette Steene, ei meget tykkere end en knyttet Næve og mange ikke bredere, end en Skilling, hvilke gik uden for den banede Vei næsten over Hestens Hov. De De skiulede Grunden i en temmelig Dybhed; hi Forfatteren stigede ned af Hesten og gjorde et Hul men kunde ikke naae Grunden af samme. Der er sammesteds mange stærke Klipper, hvoraf nogle ligge 2 Miile fra Foden af Piko. Deres Veiviser fortællede dem, at disse vare udkastede fra Spidsen af Piko, da det engang brændte. Nogle af dem laae i Hobetal over 60 Alen langt, og de lagttage, at jo længere disse Klipper laae fra Foden af Piken, des ligere vare de ogsaa Steene af gemeene Klipper; men jo nærmere Piken, jo sortere og tættere vare de nogle af dem, skiønt ikke alle, glindsede som Flintesteene; men de vare alle meget tunge. Forfatteren formoder, at de Glindsende havde deres naturlig Farve. Men nogle saae ud som Sinner af en Smedersse, hvilket udentvivl er foraarsaget af det Steds ugemeene Hede, hvorfra de vare komne. Nogle af disse store Klipper vare af den saa kaldet Keddel paa Spidsen af Piken, andre af en Hule eller Cisterne paa Siden af Klippen, som af nogle holdes for at være bundløs. (Om denne Hule skrive nogle Engelske Kiøbmænd, som tilforn havde været her, at den var 10 Alen dyb og 15 bred, af Skikkelse som en Ovn, og havde i Spidsen et Hul næsten 8 Alen bred i Giennemsuittet. De lode sig ned der med Strikker om deres Liv, som bleve holdte af deres Tienere, der stode oven for, og i det de bleve nedladne, svingede de sig. sig, indtil de kom paa en Sneebanke, paa hvilken de gledde ganske ned. De vare nødte til, saaledes at svinge sig, saasom der midt i Grunden af denne Hule, er en rund Vandbrønd, lig en Lænke brønd, hvis Flade var over 1 Alen dybere end Sneen, men saa vid som Aabningen i Spidsen, hvorunder den ligger; og den er over 6 Favne dyb. De formodede, at dette Vand ei kom af en Kilde, men af den indblæste smeltede Snee, eller den igiennem Klipperne dryppende Fugtighed. Paa Siden af Grotten i nogen Høide er Jis, og Jistapper hænge lige til Sneen. At komme til vore Reisende igien, da siger Hr. Edens videre, Kl. 10 kom de til la Stanka, henimod 1/4 Miil fra Foden af Piken paa den øste lige Side, hvor der var 3 eller 4 brede, haarde og tette sorte Klipper. De førde deres Heste under nogle deraf og lagde sig selv til Søvns under andre efter at de første havde vederqvæget sig med nogen Viin. Jmidlertid tilredde deres Kok dem et Maaltid Mad. af Kogt og Stegt, hvilket de fortærede Kl. 2 Eftermiddag, efterat de havde udhvilet sig. Fire eller fem Miile Østen for Piken ere adskillige Bierge, ved Navn Malpesses, og et længere mod Sønden, laMontano de Rejada kaldet. De vare alle i forrige Tider Jldsprudende Bierge, endskiønt ringere end Piken, og dette kan man kiende af Klipperne og de smaae forbrændte Steene, som ligge nær ved dem, ligesom ved ved Piken. Efterat de havde spist, lagde de sig igien ned, for at sove under Klippen. Men saasom de ingen god Søvn kunde faae, stode de igjen op. Og imedens de andre tilbragte Eftermiddagen med at spille Kort; havde Forfatteren nok at bestille, med at forundre sig over dette umaadelige Legems Sælsomhed og Størrelse, hvilket er, som han siger, saa forunderligt, at det var umueligt at udtrykke det for en, som aldrig har seet, hvorledes de forvirrede Hobe af Gruus og Steen ligge her paa hinanden; thi det kan med Rette kaldes et af de største Under i Verden. Kl. 6 om Aftenen saae de fra la Stanka Storkanaria, som laae for dem Østen mod Norden. Kl. 9 efter Aftensmaaltid gik de igien til deres forrige Leie, hvor de brugte Steene, til Hovedpuder og deres Kioler til Dyner, og bemøie de sig nogen Tid forgieves, at falde i Søvn. Nogle, som laae meget nær ved Jlden, beklagede sig, at de bleve forbrændte paa den ene Side, og at de frøs paa den anden Side. Andre bleve elendig plagede af Lopper, endskiønt det var noget sælsemt, at de fandtes paa dette Sted, hvor Luften om Natten var skarp og bidende. Forfatteren meener, at de bleve bragte derhen af Gederne, som man undertiden finder under disse Klipper, og det saameget meere, saasom de fandt en død Ged i en Hule ret paa Spidsen af PikoHan formoder, at denne Ged af en Hændelse forvildet er bleven overfalden af Natten, og da den havde følet Kulden, var krøben ind i en Hule for Varmes Skyld og der formedelst alt for stor Hede og en svovl agtig Damp bleven qvalt. Thi de fandt den næsten tørret. os tørret til Pulver. Jmellem Kl. 11 og 12 faldt de i Søvn, og da de vognede Kl. 1, sagde deres Veiviser, det var Tid, at lave sig til Reisen. Jnden 1/2 Time vare de alle paa Veien og lode deres Heste og nogle af Folkene blive tilbage. (Resten følger. Nyeheder.