Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-11-12
Anmærkninger til det Foregaaende. 1) Den sande Aarsag, hvorfor Mennesker, der findes vilde i Skove, ikke kunne lære noget, er nok snarere Mangel paa Lyst end Mangel paa Ævne. Det samme er Tilfældet med alle uciviliserede Mennesker. De have almindeligen en uovervindelig Afsky for al vor Opdragelse og Underviisning, og deres eneste Ønske er, at kunne vende tilbage til deres forrige Levemaade. Den Hollandske Gouverneur paa Cap, var Stael, tog en gang en Hottentor til sig som Barn, og lod ham opdrage i den christelige Religion og efter Europæiske Sæder. Man klædte ham prægtig; lærte han adskillige Sprog, og han gjorde de heldigste Fremskridt. Han blev siden sendt til Ostindien, hvor han blev brugt med Nytte i Compagniets Tjeneste men da han efter sin Tilbagekomst til Cap besøgt nogle Hottentotter, der vare beslægtede med ham fattede han den Beslutning at aflægge sin Europæiske Dragt og igjen at tage et Faareskind paa vendte saaledes tilbage til Fortet, med en Byldt hvori hans Klæder fandtes, og sagde til Gouven neuren, i det han overleverede ham den, tilgimin Herre, at jeg for stedse aflægger denne Dragt Jeg frasiger mig for bestandig den christelige Relgion. Jeg har besluttet, at leve og døe, over eensstemmende med mine Forfædres Sæder og Relsgion. Den eneste Naade, jeg udbeder mig af Den, er den: at de vil lade mig beholde det Halv baand og den Dolk, jeg bærer. Jeg vil bære disk af Kjerlighed til Dem. Uden at oppebie Gonverneurens Svar, gav han sig paa Flugten, og man saae ham aldrig mere paa Cap. - J Paris havde man for nogle Aar siden fanget i Skoven et forvildet Pigebarn, der havde ført et reen dyrisk Levned, og som kunde klavre op i Træerne og løbe med samme Hurtighed som et Dyr. Ma begyndte paa at ville undervise og opdrage det, men inden man vidste et Ord deraf, tog det Flugten og man saae det aldrig mere. J Kjøbenhavn har man allerede havt Grønlændere; man behandlede dem med største Ømhed og fornøiede dem paa alle Maader; men de sukkede ligefuldt efter deres forrige Levemaade, og man maatte omsider ogsaa sende dem hjem. Det samme har ligeledes været Tilfældet med det Lapplandske Ægtepar, som man for ikke længe siden havde ladet komme til Wien; hvor meget man end søgte at gjøre dem Livet behageligt og overøste dem med Foræringer, sukkede de dog efter deres kjere Lappland. - Dette, ikke Organisationen, er Aarsag i, at vi ofte finde saadanne vilde Mennesker sløve og ulærvillige. Deres Sløvhed voxer med deres Længsel efter at vende tilbage til deres forrige Levemaade. Hos det vilde Menneske kalde vi ofte en saadan Egenskab Sløvhed, og hos det cultiverede Hjempet. Jøvrigt er der aldeles intet Spørgsmaal om, at jo det vilde Menneske ligesaagodt som det civiliserede er istand til at lære alt, hvad dets Organisation gjør det skikket til2) De Jdeer, som Gall her fremsætter, ere i Grunden ikke nye. J et lidet Skrivt: Thom me machine, a Leyde 1758 hvori Forf, søger at godtgjøre, at Mennesket ligesom Dyret kun er en Machine, siger han S. 21 om Hjernen: i det Hele betragtet er Dannelsen og Sammensætningen af de fireføddede Dyrs Hjerne omtrent den samme som hos Mennesket. Den samme Figur, og samme Disposition findes her overalt, paa det nær, at Mennesker blandt alle Dyr er det, som besidder meest Hjerne og den meest krumbøiede (rortnoses). Aben, Elephanten, Hunden, Katten v. ere de Dyr, som heri meest ligne Mennesket, thi man syder hos dem samme gradnerede Analogie 1.3) Jmidlert vil dette dog altid kunne giv Anledning til mange Indvendninger imod den Gallske Lære. Om vi end vilde antage det for aldeles afgjort, at saadan en Hjerne virkelig udfolder sig, saa kan man dog endnu altid spørge, naar Forstandens Forretninger fuldkommen beroe paa Hjernens locale Forfatning, saa maatte jo en saadan unaturlig Udfoldning, der dog maa betragtes som en Forstyrrelse i det Hele, ligeledes forstyrre Forstands forretningerne? Kan en alt for tyk Hjerneskal, efter Galles egen Forsikkring, frembringe Afsindighed, saa maatte jo en alt for tynd og udspendt, forenet med en udfolder Herne, ligeledes frembringe en Forstyrrelse i Tænkeævnen, At det sidste ikke er Tilfældet behøver intet Beviis. Man har her i Kjøbenhavn et Barn paa 13 Aar, som Galt foreviste sine Tilhørere. Uagtet dette Barn skal have omtrent 9 Pund Vand i Hovedet, og Hovedskal sen er dobbelt saa stor som et andet Menneskes (altsaa halv saa tynd eller dobbelt saa stærkt udspændt),er dette Barn dog ganske fornuftigt. Det er vel svagt paa Legemet, men ikke paa Sjelen.