Den Vest-Sjællandske Avis, 1825-06-17
Oberste Stanhope tilstaaer herved, at Jdeen omen monarkisk Statsforfatnings Fortrinlighed selv er hos Grækerne den herskende, og at de ere at samme Mening som saamange udmærkede politiske Skribenter, at en democratisk eller republikansk Statsform passer kun for smaae Lande (f. Ex. Gens, Krakau, St. Marino, eller ved større Stater, som ere i en naturlig progressiv Tilstand, i den Velbefindelses Tilstand, hvori en bestandig Udvikling bringer Nationerne; hvorved der er et bestandigt fælles Formaal for Jndvaanernes Jnterresse og mindre Anledning til Partiehad. J store, stærk befolkede Stater, hvor der ere mange Byrder, for Folket, mange Saar at læge, mange Jnterresser at aflevne med hinanden, saaledes som i alle store Europæiske Stater, passe de democratiske Statsformer aldeeles ikke; hvilket ogsaa Erfaringen har fuldkomment stadfæstet. Selv i England, hvor dog den friere Statsform er langt fra at være et Democratie; men i Grunden kun et Monarkie med en republikansk Tilsætning og i en republikansk Form, lykkes dog kun endnu denne saa godt, fordi Staten er endnu bestandig i en fremskridende Tilstand; men Radicalismen, som yttrede sig saa rædsomt for nogle Aar siden, da denne Udvikling havde begyndt at standse; bebuder hvad der venter England naar denne politiske Kæmpefrugt naaer engang, ligesom alle Jordlivets Frugter sin endelige Modenhed.) Men at den ved de større forhindrer Regieringens nødvendige Energie, Eenighed og Virksomhed. (Man bemærker dette tydelig ved de forenede Nordamerikanske Friestater selv; hvor vanskeligt falder det ikke Præsidenterne at formaae Folket til at udføre saadanne Foretagender, som hele Unionens Vel udkræver; hvor svage vare ikke Republikens Defensions=Anstalter, da den sidste Krig, med England udbrød; hvor ubetydelig er ikke selv endnu i dette Øieblik den Nordamerikanske Marine, uagtet de smertelige Erfaringer, som erholdtes i den sidste Krig, og med Hensyn til Statens Folketal og de Kyststrækninger den eier og har at forsvare?) Det er en anden almindelig og især i Jtalien udbredet Mening: at England har egennyttige Hensigter med Hensyn til Grækenland, og at det kun følger en egistisk Politik. Oberste Stanhope søgte saameget som mueligt at forsvare sit Fædreneland imod denne Bebreidelse ved fornemmelig at gjøre opmærksom paa at Grækenlands Selvstændighed og Uafhængighed strider slet ikke mod Storbrittanniens egen Jnterresse (det giør det virkeligt ikke heller; thi Frygten for at Grækerne skulde blive til en for Storbrittannien farlig Søemagt er ubetydelig. Jtalienerne have en ligesaa herlig Beliggenhed ved Havet og blive det dog ikke.) Men at denne maatte meget mere siden Visheden om Landets Befrielse fra det Tyrkiske Aag blive garanteret af England, som aldrig kunde indrømme, (efter Oberstens Mening) at Ruslands og Østerrigs Magt skulde blive forstørret ved at indcorporere det i sine Stater, hvorved den politiske Ligevægt vilde blive ophævet. Erkebiskop Jgnatius holdt det forresten for at være af den største Vigtighed, at den Græske Committee i London anvender alt mueligt for at stemme den Brittiske Regiering til Grækenlands Fordeel, isærdeleshed fordi England er den eneste Magt, som Grækerne have at frygte for med Hensyn til Overmagten paa Havet; thi selv den Russiske Søemagt vilde neppe kunne byde den Græske Spidsen (den Russiske Søemagt bestaaer af 50 Orlogsskibe, den Græske af nogle smaae Krigskibe eller bevæbnede Koffardieskibe. Ordene maa derfor være prophetisk sagte med Hensyn til Fremtiden; thi til den nærværende Tid passe de ikke. Forresten er det vel en Sandhed, at saavel angaaende denne Gienstand, som overhovedet ved den hele Græske Affaire, maa der i den Tid vi gaae i Møde udvikle sig overmaade meget mærkværdigt.)(Fortsættes.)