Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1802-05-21
Frankerig. Det af Tribunatet og siden af det lovgivende Korps tilbudne udmærkede Mindesmærke om Nationens Taknemmelighed for den første Konsul - hvilket denne dog i sit Svar, hvoraf en Deel sidst blev meddeelt, modtog med den rørteste Ta som et Beviis paa den Retfærdighed, man lader Regjeringens Arbeider vederfare? – er nu af Senatet den 9de d. bestemt saaledes: 1) at Senatet i det franske Folks Navn bevidner Konsulerne dets Tak, og 2) udvælger Borger Napoleon Bonaparte paa nye til før. ste Konsul for de næste 10 Aar, som følge umiddelbar paade i Konstitutionen. saft satte 10 Aar. De Fortienester, som berettige ham til denne Hæder, ere i Korthed opregnede med disse Ord: "han er den, som saa ofte førte de Republikanske Legioner til Sejer, som befriede Jtalien, sefrede i Europa, Africa og Asien og opfyldte Verden med sin Hæder. Derpaa frelste han Frankerig fra Anarkiets truende Rædsler, sønderbrød Revolutions=Leen, adspredte Factionerne, dæmpede de Borgerlige og Kirkelige Tvistigheder, forhøiede Frihedens Velgierninger med Orden og Sikkerhed, befordrede Videnskabernes Fremskridt, trøstede Menneskeheden og stiftede Fred paa det faste Land og Havet. - J sit Svar paa hiin ærefulde Beslutning, antager Bonaparte den allene paa det Vilkaar, at den bliver sauctioneret af Folket. Folkets Stemme - hed, der det - har beklædet mig med den høieste Øvrigheds Post. I de forløbne 3 Aar har Lykken tilsmillet Republiken; men Lykkener ustadig, og hvor mange Mennesker, som den blev topmaalt, have ikke levet for længe om nogle Aar. Min egen Hæder og Lykke maatte synes at sætte mit offentlige Liv Grændser i det Øieblik, da Verdens Fred blev proklammeret. Men Borgerens Hæder og Lykke maae tie, naar Statens Jnteresse og den offentlige Velvillie kalde ham. De troe, at jeg skylder Folket et nyt Offer. Jeg vil bringe det, naar Folkets Ønske befaler, hvad deres Stemme authortserer. Herpaa er udstædt en af den anden Konsul Cambaceres underskrevet Konsularbeslutning, hvorefter der, ifølge Bonapartes ovenstaaende Erklæring, som her kaldes en udmærket Hylding af Folkets Souverainetæt, inden 3 Uger skal i alle franske Meenigheder stemmes af Borgerne over det Spørgsmaal, om Napoleon Bonaparte skal være Konsul paa Livstid. -(Da der endnu ikke haves uden foreløbige Beretninger og ver Holland om denne mærkværdige Sag, saa har man nærmere Oplysning i Vente og Uovereensstemmelsen i mellem denne og Senatets Beslutning, hvilken sidste ikkun fastsætter en Regierings Forlængelse af 10 Aar.) Nogle Dage før disse Beslutnigner bleve tagne, circulerede i Paris en Skrivelse fra en Borger til en Senator, hvori vistes, at Bonaparte er for stor, til at mankunde tildeele ham større Magt eller Glands, eller Monumenter, af hvilke sidste han har oprettet sig selv det ærefuldeste ved det offentlige Vel, som er hans Værk. De kunne - hedder det tilstidst - ingen Foræring tilbyde den overordentlige Mand, der er ham mere værdig, end den Tid som behøves til at befæste Frankerigs Lykke. Store Mænd fattes blot Tid til at bringe deres store Arbeider til Modenhed. Giver ham det Aarhundrede, som begynder med ham. Han opfylde det med sine Værker, og det vorde den Støtte, som han skal sætte sig selv. Han opreise den saa høit, at hans Navn kan staae uopnaaeligt og uforligneligt paa dens Top Overalt er Bonapartes Roes den Middelpunkt, hvorom Tallerne i de forskiellige Korps dreie sig. Alle talede kuns til ham og om ham. Saaledes sagde Røde rer, ved at overgive det lovgivende Korps et Budskab fra Regieringen og Freden og Frankerigs politiske Stilling, at af de store Jdeer, som have glimret i Bonavartes Konsulat=Tid, er ingen eneste, som jo er øst at hans Siæl og hans Genie. Præsidenten Lobjøy, som atter gjorde nogle moderne Udfald paa Theorierne, dog derhos meget rigtig paastod, at det politiske Legeme er ingen Jdealsk Verden, men en stor Colos, som udkræve en eftertrykkelig Regiering, lignede Konsul Bonaparte ved Alerander i Krigen og Solon i Freden. Ovenmeldte Budskab, som fulgte med Freds=Traktaten, gaaer ellers meest ud paa de med Frankerig allierede Staters Forfatning. Om den Jtalienske Republik siges, at den er dannet i Frankerigs Skiød; om den Bataviske, at den har faaet sin Uafhængighed tilbage, om den Helvetiske, at den maaskee endnu, efterat have forkastet alle Raad, vil høre Viisdommens og Sindighedens Stemme, og ikke nodsage Naboemagterne til at lægge sig imellem for at undertrykke Uroligheder, som kunde blive farlige for deres egen Sikkerhed. Kongen af Span i en roses for den Høimodighed, hvormed han ha bragt Freden et Offer (ved Trinidads Aftrædelse). Ti Erstatning derfor gives ham nye Anviisning paa Frankerigs ... Hengivenhed og Europas Taknemlighed. Rom, Neapel og Etrurien siges at være giengivne Fredens Konster. Lucca har fundet sin Rolighed under en nye Konstitution, og Ligurien har lagt Grundvolden, til sin. De 7 Øers Republik er endnu, ligesom Helvetien, givne til Priis for Anarkiet; men med Frankeriges Samtykke sender Keiseren af Rusland de Tropper dertil, som han havde i Neapel, for at bringe de eneste Herligheder tilbage, som fattes disse lykkelige Egne vemlig Rolighed, Agtelse for Lovene og Forglemmelse af Had og Partiaanden. Saaledes seer Enrona Rolighed fra en Ende til den anden, og dets Lykke grundet paa de store Magters Samdrægtighed og Trak taternes troe Opfyldelse. I Amerika ere Martinique, Tabago og St. Lucie i Sikkerhed. Paa St. Dominge, er skeet store Ulykker, men Opstanden undertrykkes det daglig, og Toussain er blot en Røver, som om streifer med nogle andre Røvere, og forfølges af vore tapre Skarpskyttere. Mange Aar ville forgaae mindre berømte uden Sejer eller Triumser; men derved ville Jndustrie, Handel, Konster og Frankerigs Held tiltage.