Den Vest-Sjællandske Avis, 1830-06-26
Det var nu ikke mueligt med en saa talrig og af saa forskiellige Bestanddele sammensat Flaade at holde Høiden for Algier. Desuden betog den heftige syd sydost Vind som varede ved i 3 Dage, alt Haab om at kunne styre til Kysten, hvorfor der ikke blev andet at giøre end at samle alle Skibene igien deels i Bugten ved Palma, deels under Vinden af Øerne og at oppebie en gunstigere Tidspunkt. Den Division, som udløb fra Toulon den 27de, er ligeledes bleven adsplittet af en heftig Nordostvind; dog er de fleste Skibe stødte til mig, og jeg har truffet alle muelige Foranstaltninger for at give saavel de udeblevne som den Landgangs Flotille der fra Toulon er afseilet Ordre til at ankomme hertil. Endnu har jeg vel ikke faaet Efterretninger fra den sidste; men dog er Veiret ikke slet nok til at være bekymret, da Skibene ere saa gode. Elementerne vare imod mig og jeg kunde kun anvende menneskelige Anstrængelse imod dem. J min Tienstiver og i min Hengivenhed for Kongen fandt jeg vel Midler til at forebygge ulykkelige Tilfælde, men ikke til at forhindre Forhalingen af den Operation, som man har til Formaal. Armeens Sundheds-Tilstand er god; dens Aand og Sindelag den samme som ved Afseilingen, det vil sige fortræffelig. Marineministeren har modtaget et Brev af 23de Mai fra Marinelieutenant d'Assigny, fra Bagnoeller Slavefængselet i Algier, om begge de strandede Briggers og deres Mandskabs Skjebne, hvis væsentligste Jndhold lyder saaledes: Skibene vare strandede om Natten paa Kysten under et skrækkeligt Veir. Jmidlertid var kun een Mand druknet; da vi vare komne i Landet blev der holdet Raad om hvad man skulde giøre, enten man skulde søge at forsvare sig saalænge indtil Krigsskibene kunde redde os, eller om vi skulde overgive os til Fanger. Vi besluttede os til det sidst., fordi vort Krudt var vaadt og Veiret var saaredes, at vi ikke kunde vente nogen Hielp fra Skibene. Kl. 4 om Morgenen tiltraadte vi derfor Veien langs med Kysten til Algier. Vi vare neppe marscherede en Fierdingvei førnd en Trop bevæbnede Beduiner styrtede løs paa os. Der var med os en malthesisk Matros, som havde faret med Regentskabets Skibe og kunde tale Arabisk. Han opoffrede sig for Alles Vel og forsikkrede disse paa, uagtet man satte ham Dolken paa Struben, at vi vare Englændere. Araberne vare endnu noget uvisse og lode os marschere ind i Biergene, under Paaskud af, at ville bringe os til Algier paa en kortere Vei. Davi kom til en Landsbye, udplyndrede de os paa det meest barbariske og lode os ikke engang beholde Skiorten paa Kroppen. Jmidlertid marscherede vi videre fort, og i en Landsbye blev der uddeelt lidt Brød imellem os. Vi mødte af og til flere Horder, som opløftede det frygteligste Skrig og giorde fiendtlige Demonstrationer; men uagtet de løftede deres Dolke og Pagatans op imod os, saa blev dog kun een Mand saaret i Hovedet. Man fordeelte os nu i flere Byer, og vilde knapt modtage os der. Den 18de havde Blokade Eskadren udsendt Baade for at recognoscere efter os, disse Landgangsanstalter udbredte Skræk paa alle Kanter; alle Arabere bevæbnede sig og stege under Hylen ned af Biergene. Fruentimmerne toge deres Børn paa Ryggen, og alle vare beredte til at tage Flugten. Vi ventede hvert Øieblik paa at blive masacrerede. Jmidlertid kaldte Fregatten sine Baade tilbage og alt kom paanye i sin gamle Orden. Paa den 3die Dag ankom en Koloris eller en Tyrkesøn, og bekiendtgjorte for Byerne, at Deyens Officere vare ankomne paa hiin Side af Floden Bubrak for at beskytte os, men at Araberne vare Dummerhoveder naar de holdt os for Englændere. Hr. Brugt afsendte Maltheseren til Deyens Officere for at underrette dem om vor skrækkelige Forfatning. Derpaa svømmede Hr. Brugt selv over Floden, som var gaaet over sine Bredder formedelst den skyllende Regn og begav sig dertil. - Han ankom til Effendens Telt og erholdt de største forsikkringer om Sikkerhed; en Tyrk trak sine Klæder af og gav ham dem. Effendien spurgte om det var sandt at Tropperne vare afseilede imod deres Villie. Hr. Brugt svarede at Soldaternes Forhold, naar de først vare landede, skulde overbevise dem om at dette Udsagn var falsk. Man spurgte ham hvad der var blevet af hans Depescher? Han svarede at han havde revet dem itu nogle Minuter førend Skibbruddet. Effendien lod ham sige at naar han udleverede dem saa skulde han i Øieblikket erholde sin Friehed; men Hr. Brugt svarede: at om endog hans Liv havde beroet derpaa, saa vilde han dog ikke have gjort det. Kl. 8 om Aftenen hørte man et stærkt Skrig fra den anden Side af Floden og allehaande foruroligende Rygter kom i Omløb. Effendien blegnede og beklagede sig for Hr. Brugt over, at Skibenes Nærmelse havde forbittret Araberne og at han ikke kunde hielpe de Franske. Morgenen efter blev Hr. Brugt paa Deyens Ordre afsendt til Algier, hvor han ankom den 20de og ført forAgaen, som giorde ham det samme Spørgsmaal. Man viiste ham et Brev som var dateret fra Toulon og hvoraf han blev overbeviist om at Deyen fik Efterretning derfra om Alting. Samme Dags Morgen bleve 74 Franske som Araberne havde samlet overleverede til Deyens Officere, som ønskede os til Lykke med at vi vare undgaaede Masakkren da allerede 20 Hoveder vare bragte til Algier. Om denne sørgelige Gienstand samtalede vi med hinanden paa Marschen til Algier, hvor vi ankom den 21de Kl. 4 om Eftermiddagen omgivne af Tyrkiske Soldater og en talløs rasende Pøbel. Foran Deyens Pallads vare Hovederne af vore Kammerater stillede til Skue, hvilket giorde et saadant Jndtryk paa os at vi besvimede. Man førte os endelig ind i Slavefængselet, Bagno, hvor vi fandt 11 af vore Folk. 2 Mand kom siden til, som lykkeligen havde undgaaet Mafakkren og vare længe drevne omkring. Den Engelske og Sardinske Consul vilde udvirke Deyens Tilladelse til at modtage os Officere i deres Huse; men vi frabade os det, da vi ikke ville skille os fra vore Kammerater. Den Sardinske Consul har gjort Forskud til Mandskabets Underholdning; men Deyen lod os den Dag vi ankom, selv tilsende det Fornødne til vor Underholdning.