Den Vest-Sjællandske Avis, 1830-10-02
Vor offentlige Gudsdyrkelse viser noksom at Mennesket behøver at sættes i visse udvortes Forhold og maae underkastes visse udvortes Ceremonier, for at rives løs fra Livets almindelige Sysler og Verdens sandselige Paavirkning, naar han med Andagt skal kunne friegjøre sine Tanker og hæve Sielen til det Høiere; hvorfor skulle da ikke ogsaa saameget mueligt lignende Solenniteter finde Sted ved en religiøs Handling inden Retten, der har saa væsentlige Følger for Jndividet her og hisset og for Næsten i hans borgerlige Stilling? Vel indrømmer jeg, at den forstokkede Synder, der med Overlæg og frie Forsæt, træder frem for Retten, paakaldende sin Gud og aflægger falsk Forklaring, enten for paa denne Maade at befrie sig fra en Pligt eller derved at tilvende sig et jordisk Gode, vil maaskee vanskelig nok bevæges til at afstaae fra sit Forsæt, om Solenniteterne vare nok saa opløftende og indgribende; men deels kan man ei ganske forudsee hvad Virkning mere Høitidelighed i Retten selv og ved Edens Aflæggelse vilde kunne frembringe endog hos den nok saa forslokkede, og deels er det ikke med Hensyn til saadanne jeg har havt til Hensigt ved disse Linier at vise den stærkere Jndvirknings Gavnlighed, som hos de ei aldeles moralsk fordærvede. Jmidlertid troer jeg dog, at en Mosait, (neppe fordi at man bør antage at han i og for sig er et moralsk bedre og meere religiøst Menneske end end Lutheraneren) naar alle Solenniteter ved Edens Aflæggelse inden Synnagogen ere forberedte og hans Siæl saaledes, ifølge den menneskelige Natur, ved udvortes Paavirkning stemt til høi Grad af Religiøsitet, vilde om han endogsaa med det dristigste Forsæt om at holde sin Samvittighed i Slummer, havde betraadt Synagogen, lettere bringes til at træde tilbage, end den Lutherraner der med lignende Følelser har betraadt en af vore Underretter for at afgive en falsk Forklaring eller aflægge en falsk Eed. - Og hvorfor fordi jeg antager, at den hos Mosaiterne, brugelige Fremgangsmaade for at stemme Jndividets Siæl derhen, at Samvittighedens Stemme faaer en afgiørende Overvægt, uagtet alle dens øvrige muelige Ufuldkommenheder, langt mere indgribende er beregnet paa den hos os Mennesker engang nedlagte Sandselighed. - Lad den endog grunde sig paa en Art Overtroe, der saalænge Pluraliteten af Samfundet ei er steget til en høiere Grad af Kultur, neppe ganske lader sig forkaste. Med disse Forudskikkelser, skal jeg søge at vise de Hovedmangler jeg formener at der finde Sted ved Edens Aflæggelse efter vore Love, inden Retten, bevirke dens mindre Høitidelighed, og, som en Følge deraf, efter hvad vi forhen have antaget, foraarsage, at flere letsindige Forklaringer fremkomme og flere heraf dysse deres Samvittighed i Slummer, eller rettere, af den af dem i Slummer dyssede Samvittighed ei bliver vækket –, og saaledes opstaae herved skjæve Anskuelser og de saakaldte Reservationer. - Altsaa A. Rettens Locale og Personale. Jeg troer at den liden Høitidelighed hvormed vore Underretter i Almindelighed blive pleiede eren af Hovedaarsagerne. Kun meget faae Gange i mit Liv har jeg været tilstæde i vore Overretter eller i Høiesteret; men saameget er vist, at ganske andre Følelser, have bemestret sig mig ved at betræde disse Retter end naar jeg har betraadt de af vore Underretter jeg i min Praxis har havt Leilighed at overvære. Dette synes ogsaa meget forklarligt af Menneskets Sandselighed, da hele Retten har der et mere imponerende Udseende; der hersker en Rolighed og Orden man ikke finder ved Underretterne, og som jeg gjerne indrømmer vanskelig vil kunne findes der, hvor Alle have Adgang og mange komme for høist ubetydelige Ting, men dog skulle være der Jmidlertid troer jeg dog, at der uden megen Vanskelighed vilde kunde giøres Noget for at skaffe Underretterne, om ikke samme Høitidelighed som Overretterne, saa dog bringe det derhen, at de i saa Henseende komme disse temme melig nær. F. Ex. a. Om det var befalet at ingen ordinair Dommer maatte beklæde Dommerlædet uden Uniform eller vis anordnet Embedsdragt.