Viborger Samler, 1786-05-22
Nyere tilforladeligere Efterretninger om Uroelighederne, og den nærværenTilstand i det spanske America. e vilde Nationer, som mod begge Polerne boe ved Grændserne af det spanske americanske Gebet, have hidtil været frygtelige for dette Monarchie. De have aldrig efterladt, ved en næsten uafbrudt Krig at hugge samme de føleligste Saar. Adskillige Skribentere og Øievidner have endog stadfæstet, at Kriige Jægene. gene mod den eneste Nation Acaucanerne have kostet Spanierne flere Penge og mere Blod, end det hele øvrige Americas Erobring. Det er en vigtig philosophisk, politisk Anmerkning, at Nationerne, jo nærmere de boe Polerne, desmere nidkiere ere de paa Frihed og Uafhængighed. Styrkede ved et koldere Klima, og ved en vel mindre men desto mere hærdet og ligesom forstaalet fast Legemsbygning, have de bestandig beholdt en vildere og desto mere krigersk Karacteer, end de svage og paa Nerverne svækkede Nationer i Nærheden af Æqvator. Der ligger Grunden til, at med den ommeldte Modstand, med hvilken de sydlige Folk i America i Begyndelsen kuns opholdte de spanske Seirvindingers hurtige Løb, have de nordlige Nationer paa den anden Side sat en Skranke for alle videre Foretagender. Havde Spanierne været hine grusomme og vilde Mennesker, som de ere blevne skildrede af saa mange Skribentere, f. Ex. af den andægtige og enthusiastiske Las Casas, Biskop af Chappa, saa skulle man troe, Himlen havde bestemt disse Nationer, til at hevne saa mange uskyldige americanske Slagtofre for de første Erobreres Rasenhed, og at straffe deres skrækkelige Mishandlinger paa de tilkommende Slægter af deres Efterkommere. Men den spanske Nation er ved andre Skribentere bleven frikiendt for den sværmerske, declamatoriskee og andægtige Las Casas Bebredelser, og Spaniernes Erobringer have efter Omstændighederne, maaskee været ledsagede med mindre Grumhed, end mange andre saadanne ældre og nyere Foretagender, hvoraf Slavehandelen alene (hvortil den fromme Las Casas gav de første Forslag) er i Philosophernes Øine den afskyeligste Grumhed. Jmidlertid er det vist, at den koster de der værende spanske Besætninger endnu stedse megen Sveed, og at det iberiske Blod bliver uophørligen udøst i de americanske Distrikker af hine Barbarers Hænder. De nyeste Breve fra Mexico ere fulde af de vilde Folks Røverier og Mord i dette Kongerige. Nationerne Apachy, Gilegni, Chiricaquis, Mecaleri, Lipanerne, Seris og Taraumary have alle forenet sig, for ved Sværd og Mord at udrydde de spanske Jndvaanere. For mange der boende Familier have disse sværmende Folk røvet og ihielslaget 40 til 60000 Stkr. Fæe efterat de først havde dræbt deres Slaver. Derfor er Kiødet i Mexico, som ellers var i saa stor Overflødighed og overordentlig let Priis, for nærværende meget rart, og Pundet kan neppe faaes for 5 Paali, Fornemmeligen forøve de Taraumary i Forening med Apalachy uhørte Grusomheder. Mange iblant dem agte ingen Fængsel, og gaae Deden med Stolthed og Foragt imode. Vel streise allerede 5 Detaschementer af Sonara og Ny=Biscanasiden 1783 omkring i Provindserne, for at for rive dette skadelige Folk, og først i afvigte Aar blev paa Stranden ved Gilafloden gjort en berømmelig og seierrig Expedition af Oberstlieutenant Mugnoty; men alle disse Foretagen er have intet videre frugtet, end til endnu mere at ophidse og forbittre de Vildes Gemytter, der der nu overalt forbinde sig til, at giøre fælleds Sag mod det spanske Navn. Det værste derved er, at man ei kan see Enden paa al denne Ulykke. Denne vedvarende Krig, der ganske udtærer de spanske Tropper og deres Provision, er det skrækkeligste, man kan tænke. Efter de besværligste og ulykkeligste Marscher, som Spanierne giøre, for at komme til de langtbortliggende Steder med det Haab, at overfalde Fienden, forefinde de ofte ingen andre Næringsmidler, end vilde Frugter og bittre Rødder. De vilde derimod, som have hverken Huus eller Gods og Levnetsmidler at tabe, kiende alle Steder i Landet, og ere fra Ungdommen af vante til Strabazer i deres krigerske Forsøg, de leve i bestandig Bevægelse, og i en uopbørlig Omstreifen, som man med al Aarvaagenhed og Tapperhed ikke kan forekomme. Da denne krigerske Levemaade er bleven dem ganske til den anden Natur, og de finde Behag deri, at ernære sig af Spaniernes Qvæg og deres Produkter, som de gjerne omtuske mod deres Rødder og sieldne Vildt, saa er det at befrygte, at disse i Tidens Længde fortsatte Plynderier, endelig drage de sørgeligste Følger efter sig, og fornemmeligen en ganske Mangel paa Levnetsmidler for de spanske Besætninger i hin Verdensdeel. Saavidt af en troeværdig besynderlig Beretning af en Spanier fra Mexico. Derimod have Spanierne været lykkeligere i en anden Egn af deres America, som sees af følgende af det Madriter Hof selv bekiendtgjorte Efterretninger. For For at tæmme de indiske Barbarer i Darien deres Forvovenhed (heder det i den Madriter Hoftidende, af 3die Janv. d. A.), hvilke i afvigte Aarhundrede have unddraget sig fra det spanske Herredømme, og siden af deres naturlige Vildheds Drivt, og ved nogle europæiske Nationers Samtale og Understøttelse, gjorde ofte Infald i de paagrændsende Provindser, og der øvede alle Arter af Grumheder, - og i den Hensigt, at besætte de fordeelagtigste Egne paa hine Kyster, for at tilintetgjøre fremmede Snighandleres Gierrighed, erholdt Vicekongen af Santage d. 20 Sept. 1784 befaling, at besætte de beqvemmeste Egne med Folk, og at forstærke dem tilstrækkeligen, for derved at forebygge en aabenbar Krig. Resten følger.