Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1828-03-14
Under disse Omstændigheder begynder Man ogsaa at troe paa Østerrigs og Preussens virksomme Deeltagelse. Som det sidste Forsøg, hvoraf Man dog ikke lover sig stort Held, skal nemlig Wienerhoffet have befuldmægtiget sin Jnternumtius i Konstantinopel til den Erklæring: at Østerrig vil garantere for de allierede Magters uegennyttige og fredelige Hensigter; men skulde Porten fremdeles modsætte sig næsten hele Europas forenede Ønske, seer det sig nødsaget til at gjøre fælleds Sag med de øvrige Magter. Det samme meldes fra London som langt meere paalideligt, end et andet Rygte, hvorefter Østerrig skulde have sendt en truende Note til Rusland i Anledning af dets Rustninger. Kun befrygter Man, at tiltagende Upasselighed snart vil nød sage Hr. v. Ottensels til at forlade sin Post, hvortil de øvrige i Konstantinopel residerende Ministre ogsaa yttre Lyst Jmidlertid kjemper den østerrigske Jagttager saa længe muligt for sin troe Allierede og dolerer nu over, at offentlige Blade have meddeelt det europæiske Publikum det bekjendte Hattischeriff i Form af et Statsskrift eller diplomatisk Aktstykke, og især at Monitøren har udgivet det for et Krigs=Manifest, da det i Tyrkiet selv hverken er trykt eller oplæst i Moscheerne, men ene tilstillet Notablerne i særskilte Afskrifter med betydelige Variationer, hvilke af Porten ingensinde ere erkjendte for authentiske, meget mere har Reis-Effendi erklæret enkelte Steder, som under Samtale, citeredes, for urigtige eller forfalskede. Langtfra at betragte dette Firman som et Manifest, have de tyrkiske Ministre, derfor høitidelig protesteret imod slig Udtydning, da Regieringens eneste Hensigt dermed var, at Jndvaanerne i de fraliggende Provindser maatte holde sig belavede, i Tilfælde af en uundgaaelig Forsvarskrig, thi en Angrebs=Krig har Porten aldrig tænkt paa. Reis-Effendi har derfor og besværet sig over den ubeføiede Kundgjørelse i Udlandet af en efter sin Natur hemmelig Jnstruktion, som ene og allene var beregnet paa Forholdet imellem Regjeringen og dens Undersaattere. Hvorvidt disse Besmykkelser kunne kjendes gyldige, lader Man staae ved sit Værd; men tænkeligt er det, at Man med Flid lod Afskrifterne blive saa forskjellige for i paakommende Tilfælde at kunne modsige deres Ægt. hed. Den Afskrift af Manifestet i Originalsproget, som Man har faaet i London, stemmer i det Væsentlige med Moniterens Oversættelse, og skjøndt det vel ikke er nogen egentlig Krigs=Erklæring, har det ogsaa her gjort stor Opsigt, og kan ventelig tilskrives den gjentagne Forsikring, at Alt, hvad franske Blade foregive om Engellands Frafald er Digt, da der aldrig har hersket større Enighed og Tillid imellem de tree forenede Magter end i dette Øieblik, kun Skade, at Man ikke har bedre Beviis at anføre for denne Paastand, end den altfor bekjendte brittiske Crontale. Hensigtsmæssigere end en Gjendrivelse i Koureren af hiin første Artikel (S. 149), torde det synes, om Engelland, som en ny Skrivelse, fra den russiske Grændsel yttrer, bestemt og utvetydig tilkjendegav sin tilkommende Beslutning i Østens Anliggende, og med det samme afvæbnede sin franske Kollega, hvor en Jndsender under Mærket M. L., formodentlig Hr. de Pradt, allene udleder det engelske Ministeriums Opløsning af Ønsket efter at undgaae Krigen. Engelland hedder det - synes at være i Krig med Tyrkiet, og skjælver for dets Skjebne. Det kalder sig Ruslands Allierede, og retter alle sine Bestræbelser imod Rusland. Man tage sig i Agt, der ligger det mere Lag paa at forsvare Konstantinopel, end at frelse de blødende Græker for Jbrahims Grusomhed. Jntet kan hindre Russerne fra at trænge frem til Donau; men længer skal Man, hedder det, ikke lade dem komme. Og hvorfor ikke? Skulde det ikke være ønskeligere i Paris, Wien og Berlin, at see dem udvide sig mod Østen, end imod Vesten, Anderledes tænket Man i London. Engelland seer alt i Aanden Bosphorus overskredet og Veien banet til Indien. Det vil beskytte Konstantinopel, for at bevare Calcutta. Ved Tyrkiets Fald kunne Europas øvrige Magter snarere vinde end tabe. Frankerig har ikke glemt sin Rhinlinie, eller kunde maaskee paa Afrikas Kyster finde Erstatning for sine Kolonier. Fra en heel anden Synspunkt betragter Quotidienne Sagen, naar den paastaaer, at det ikke er for Kristenhedens, men Revolutionens Skyld, Man er saa forhippet paa en Krig, imod Tyrkiet. Havde vel Nogen - siger den - tænkt for 4 Aar siden, at Man i vore Dage vilde prædike et Korstog, Og hvo gjør det? Maaskee, som i Middelalderen, Paven og Munkene? Nei, Philosopherne, Liberalerne prædike det, og Folk, sam ikke troe paa en Gud, stille sig under Korsets Fane &c. I Paris tales iøvrigt stærkt om en Expedition til Grækenland, hvortil Frankerig skulde levere 20,000 Md., og i Forening med Engellænderne besætte Livadien, Morea og de vigtigste Øer i Archipelagus, medens Russerne besætte Moldau og Wallachiet. Man siger og, at General Loverdo, en født Græker, skal indskibe sig med flere Regimenter, men uvist om til Morea eller til Algier. Ogsaa Gazette forsikrer, at der hersker den bedste Enighed imellem de 3 Magter, som have undertegnet Londonner-Traktaten. Fra Konstantinopel meldes fremdeles, at Porten nu nægter at ratificere Traktaterne med Spanien og Neapel om frie Seilads paa Sort havet. Derimod skal den, for at drille Engelland, have gjort den nordamerikanske Agent glimrende Tilbud, og lovet at inddrømme de Forenede Stater store Handelsfordele, naar de i Tilfælde af en Krig med de europæiske Magter ville hjelpe den, eller i det mindste overlade den Krigskibe for Subsidier; men saaledes vilde det neppe gaae an at fiske i rørt Vand.