Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1809-01-21
Den forestaaende Høitidelighed paa Rosenborg Slot d. 28de d. M. sysselsætter i denne Tid den offentlige Opmærksomhed. Jntet er derfor naturligere end at enhver ønsker at faae et tydeligt Begreb om vore Ridderordeners Oprindelse og Skjebne. To Hundrede og otte og tredive Aar ere henrundne siden femte Christian høitideligen indskiftede Dannebrogs-Ordenen paa samme Sted og i samme Øiemed som sjette Frederik nu vil fornye og udvide den. Natten Riddere modtoge d. 12 Oct. 1671 af fjerde Frederiks Haand den fornyede Dannebrogorden paa Rosenborg Slot. Den var en Belønning og Opmuntring for de Hædersmænd, for hvilke Elephantordenen var for hvi og Ophøielsen i Greve, eller Friherrestanden for bekostelig. Førend den Tid gaves længe ingen anden Ridder orden i Dannemark end Elephantordenen, om hvis egentlige Stifter Historieskriverne ere uenige. J Birkerods Latinske Afhandling om Elephant ordenen findes et Pergaments Brev af Kong Christian den Anden, hvorved denne Konge i Aarck 1508 skjenkede Provsten Erik Walkendorph Elephantordenen. Frederik den Anden, som var en Hader af papistiske Vildfarelser og Helgenbilleder, afskaffede Mariæbilledet, der var lagt til Elephanten, og satte i dens Sted en eneste Elephant, hængende i en Guldkjæde, med Bogstaverne F. S. paa den ene Side og under Fødderne Bogstaverne I. I. W. det er: Trenist Wildbrad, som var det Kongelige Apopbregma eller Valgsprog. J samme Konges Tid blev ogsaa brugt to andre Former Den ene var en taarnet Elephant, hængende ved en Guldkjæde, med Kongens Billede paa Elephantens Side, under Fødderne stod, M. H. 2. C. A.d. c. Meine Hornung en Gott allein, som var Kongens Symbolum. Den anden Form var en Kjøde, hvoraf der nedhang en avlang Guldmedaille, med en taarnet Elephant og Kongens Navn med F. S., under Elephantens Fødder stode Bogstaverne T. I. W. B. og deromkring: Meine Hofnung zu Goet allein. - J Christian den Fjerdes Tid blev denne Orden forandret saaledes, at Og med en Kongelig Krone paa kom til at staae paa en aar net Elephant. Siden blev Kongens Navn udeladt og istedet for samme sat 4 Diamanter, hvorimellem der stod en bevæbnet Arm og paa Elephantens Hals sad en Blaamand. J denne store Konges Tid brugtes ogsaa en anden Form, nemlig en Elephant, hængende ned af en Guldkjæde og midt paa Elephanten de Hebraiske Bogstaver 1777. Ligeledes en Elephant, paa hvis Side stod en kostbar Ædelsteen, til Erindring om den Enighed, deri hans Tid herskede baade i Religionen og Regjeringen. J Frederik den Tredies Tid sattes paa Siden af Elephanten 5 Diamanter til Erindring om 5 Christi Vunder. Denne Konge har ligeledes Elephanten med en eneste kostbar Diamant og forandrede Guldkjæden til et blaat Baand. De sidste Forandringer skeede under Christian den Femte. Først satte han istedet for Frederik den Fjerdes Symbolum (Dominus providebit), sit eget Pietata & Justitia, men derpaa foretog han en Hovedforandring. J Stedet for tre Kroner, som stode i en Sølv-Stierne, satte han Dannebroges Kors til Erindring om Ordenen af Dannebroge. Han befalede endvidere en Guldkjæde sammensat af adskillige Elephanter og Taarne, som skulde bæres paa høitidelige Dage af Ridderne, og at Riddernes Klæder og Hatte skulde prydes med Ædelstene, Fjære, og andre prægtige Zirater. Han lod Ridderordenens Love og Statuter gjennemsee, forøge og bekjendtgjøre; og forordnede, at Riddernes Samlingsfest skulde holdes hver tredie Pindsedag, i Frederiksborgs Capel. Denne Fest blev første Gang høitideligholdt d. 4de Julii 1694 i dette Capel, hvor alle Danske Ridderes malede Vaaben fra den Tid af bleve ophængte. Christian den Femte, som følte Vigtigheden af, at der i en Stat gaves flere end eet Hæderstegn og at mange Handlinger fortjente en Belønning, uagtet de ikke kunde gjøre Fordring paa Elephantordenen, fattede den vise Jdee, at fornye den gamle Dannebrogorden, hvis Ælde gav den end større Ærværdighed. Oprindelsen til denne Orden fortælles saaledes: Kong Waldemar den Anden eller den Seierrige drog i Aaret 1219 til Estland, for at undertvinge Hedningerne blandt Jndvaanerne, som havde reist sig mod dem, der tilforn havde tilvoret ham Troskab og ansaaes for Christne. Ved sin Ankomst i Landet forfærdedes han over den Mængde Folk, Hedningerne havde samlet. Men begge Biskopperne, som fulgte med den Danske Hær, satte Mod i ham, lovede ham Seier, under den Betingelse, at han skulde forbedre sin Vandel ikke betynge Undersaatterne med for megen Skat, og tilbagegive de Offere, han havde frataget Helgenen St. Nicolai i Aarhuus, under det Paaskud, at han var hans Frænde. Et Slag begyndte ved en By, som siden kaldtes Wolmer, efter Kong Waldemar. Biskop Andreas laae imidlertid paa Knæ paa et Bjerg ved Valpladsen, og bønfaldt Gud. Hver Gang han, som Moses, rakte sine Hænder op til Himlen, vandt de Danske, men saasnart de formedelst Alderdommen sank, fik Hedningerne Magten. Alligevel vare de Danske nærved at tage Flugten og mistede deres Fane. Men midt i denne Kamp mellem Christendom og Heden dom faldt – saa fortæller Sagner – et Danner af tvundet Tøi, rødt i Feldten med et hvidt Kors ned fra Himlen. De Danske toge Mod til sig og Fienden blev slaaet paa Flugten. Dette Banner, som kaldtes Dannebrog 2) og gjemtes, efter Hvidtfeldts Beretning, i lang Tid som en stor Helligdom. De Danske førte det allevegne med sig i Krig, i den Tanke, at man ved Hjelp af dette himmelske Banner bestandig skulde seire. Det Hele skulde nok hverken sige meer eller mindre, end at Seier kommer allene fra Gud, og at Christendommen evig vil triumphere over Hedenskabet.