Københavns Adresseavis, 1774-07-06
Den 1ste Julii, om Morgenen ved 6 Slet, lod Hans Kongel. Majestæt skyde af Victor, og blev strax Fennikkerne opsat, hvilket var Tegn, at man skulde begive sig til Skibs. Hans Majestæt drog selv strax ud, og giordes ferdig paa alle Skibene, at de efter Prædiken kunde gaae til Seils; og blev der holden Prædiken paa Skibet, hvor Raadet blev henført, og vare til Giest om Middagen. Strax efter Maaltidet gjorde vi os færdig, og kom til os om Borde mange Garpebaader med 16 Aarer, som skulde roe os ud. Da vi vare en halv Fierdingves fra Byen, gik Strømmen saa stærk imod, at vi maatte tilbage igien, og sætte ved Slottet til og Natten Kl. 10, hvor Baadene kom igien, og udroede Skibet til en anden Havn, kaldes Schar holm, en liden halv Ugsiøs fra Bergen. Udi denne Havn opholdt og en stor Storm os tilDen 7de om Natten, da vi fik en Nordvest=vind, og gjorde dermed Seyl ved 2 Slet om Morgenen, og løb inden Skiærs samme Dag, som var Den 8de, til Vibrantsøe, en Klippe saa kaldet, den belagde vi, indtil Natten var forbi, Den 10de løb vi ud af Carmsund, og naaede samme Dag Jederen, et Land, som ligger meget lavt, der er frugthar og kornrigt. Den 12te om Morgenen ved 2 Slet, vare vi 2 Ugesløs, lige for Skaven. Da Kl. var 9, laae vi lige mod Lessøe, og om Eftermiddagen saae vi Anholt. Denne Nat blæste Vinden saa stærk, at vi løb vores Kaas ind imod Kronborg, og ankom der om Morgenen ved 6 Slet. Jmod 8 Slet tog Hans Kongel. Majestæt til Lands; og blev meget skudt af Skibene og Slottet. Den 13de fik vi befaling at løbe og for Kiøbenhavn, og reed Kongen selv til Lands, og løftede vi Anker, da Klokken var ved 9 Slet, og ankom for Holmen halv Eet, hvorvi kastede Anker, og toge i Land, og hermed endtes denne lange møysommelige Reyse. Middel imod Ormstik i Træe, Man tager Fransk Brændeviin, dypper en Haarpensel, i samme, som ikke er alt for blød, og dermed bestryger de Steder tre eller fire gange, hvor Ormen har stukket Huller. Efterat Brændeviinet har trakt sig ind, og er blevet tørt, tager man en Fleskesvær, holder samme over Gløder, at den bliver ganske heed, bestryger Ormhullerne dermed, saa at man kan see, at Hullerne ere opfyldte med Fleskefedtet. Derpaa afboner man Boskabet med Vox, og der kommer aldrig Orm derudi mere, naar man flittig gientager denne Afbonning, og holder Boskabet vel reent for Støv. Boskab, som er gjort af got friske Træe, bliver ikke ormstukket, og Skylden er Snedkernes, naar de tager gammelt og slet Træe dertil. Fabler af Lessing. Markmusen og Myren. I stakkels Myrer, sagde en Markmuus, er det vel Umaa gen værd, at J arbeyder og slæber hele Sommeren igiennem, for at indsamle saa lidet: J skulde engang see min Forraad! Hør, svarede en Myre, dersom den er større, end du behøver den, saa er det ikke meer end billigt, at Menneskene graver efter dig, udtømmer dine Lader, og lader dig bøde med dit Liv for dit rovgierige Sind. Løven og Haren. En Løve værdigede en løyerlig Hare sit nærmere Bekiendtskab. Men er det da sandt, spurgte Haren den engang, at en stakkels galende Hane saa let kan bortage jer Løver, Jo, det er ganske sandt, svarede Løven; og det er en almindelig Anmerkning, at vi store Dyr har allesammen en vis liden Svaghed ved os. Saaledes har du vel, for Exempel, hørt og Elephanten, at et Sviins Grynten opvekker Gysen og Forskrekkelse hos ham. Alvorlig, sagde Haren. Ja, nu begriber jeg ogsaa hvorfor vi Harer frygter os saa forstrekkelig for Hundene. Ulven og Faarehyrden.