Aarhuus Stifts-Tidende, 1828-07-17
For det Tredie staaer Kornpriserne ingenlunde, saalidet som Landmandens øvrige Productioner, for Øieblikket i saa overordentlig et Misforhold til Afgifterne og de Vare han maae kjøbe, som Forfatteren paastaaer, thi naar der gives 23 a 24 Rbmk. for en Td. Rug, 15 a 16 Rbmk. for en Td. Byg(hvortil kommer at disse Priser for nogle Maaneder siden stode endnu høiere) synes Forholdet ikke meget ubilligt, naar Kjøbstædborgerens, især den fattige Haandværkmands Tarv ei tabes af Sigte. Og hvad de offentlige Afgivter angaaer, da ere de maaskee nok endnu noget høie, dog vel at mærke neppe den egentlige Landskat, men Commune=Afgifterne, som for en Deel endnu trykker, men som, hvad især Fattig=Skatten angaaer, ufenbarlig, hvis Conjuncturerne vedblive at forbedre sig, maae efterhaanden aftage. Ogsaa viser Landeiendommenes bestandige Stigen, at Productionen nu bedre maae betale sig, hvor imod Kjøbstædeiendommene endnu staae omtrent i samme uforholdsmæssige lave Priis, som for flere Aar siden. Naar derfor, som Jndsenderen troer, Landmanden var saa i en Stilling, hvor han, saavel i de mindre som mere bebygede Egne af Landet, uden for megen Besværlighed, 3 for lang Transport og for megen Tidspilde, kunde afhænde sig Korn og igjen kjøbe Brændeviin, vilde ufeilbarlig Fordelen være for Bonden, imod naar han selv brændte Brændeviin af samme Korn, Forfatterens Mening om at Kornpriserne ere aldeles dependent af Kjøbmændenes Godtbefindende, kan jeg ingen linge tiltræde, saasom Kornpriserne, hvilket ogsaa Erfarin viste, ligesom enhver anden Handelsartikke, rette sig efter omdet søges i Udlandet eller ikke, og at de Handlende over det hele cultiverede Verden skulde kunde blive enige om, at holden enkelt Handelvartikel i lav Priis, synes ei alene ikke tænke ligt, men imodbevises ogsaa af Erfaring. Endelig mener Forfatteren at det kun var Brændeviinsbrændernes Monopol der vilde lide ved, at Brændeviinsbrænderiet paa Landet blev almindeligt. Men maae jeg herved bemærke, at Brændeviinsbrænderne er en heel Klasse af Statsborgere, hvorfor Ordet Monopol heller ikke forekommer Jndsenderen saa gandske passende paa nærværende Tilfælde, uden forsaavidt man i udvidet Betydning vilde kalde enhver Green af den borgerlige Næring i en Stat et Monopol for denne Borgerklasse, Dernæst maatte det for det Første være aldeles afgjort, at der var en absolut Fordeel for det Offentlige ved en saadan Borgerklasses Nærings=Berøvelse eller Jndskrænkning: og Spørgsmaalet ikke, saaledes som Tilfældet er, være problematisk. For det Andet, var det vist en Operation Staten kun under særdeles Omstændigheder burde anvende, da Talen er om en heel Klasse af Statsborgeres Rettigheder, thi om man kaldet dem Kjøbmænd eller Brændeviinsbrændere, synes ikke at kunde forandre Tingen, da deres Rettigheder maae være Staten lige hellige. Sluttelig bliver der endnu et Spørgsmaal, som vil være vanskelig for Lægmand at besvare, det nemlig: Kunde Statskassen taale at tabe en saa betydelig aarlig Jndtægt som den der indkommer af Kjøbstædernes Brænderier, Besvares dette benægtende, spørges atter: Hvorledes skulde denne Jndtægt reparteres paa Landboen naar Brændeviinsbrænding der blev almindelig tilladt, Disse Spørgsmaales tilfredsstillende Besvarelse er af den beskaffenhed, at om man endog vilde lade Jdeerne dertil undfanges udenfor Studeretammeret, vilde det dog have sine Vanskeligheder. Og vilde maaskee Forfatteren af cit. Stykke selv blive noget forlegen, om Staten overdrog ham at realisere den Plan i sin hele Omfang, som han, efter hans Jndrykkelse at dømme, finder saa saare simpel. Den 7de Juli 1828.