Berlingske Tidende, 1833-02-28
Grev Monthels Memoirer og Hertugen af Reichstadt, Slutning; see Forgaars No.) - Et af de interessanteste Steder i Bogen er uden Tvivl det, der omtaler Fyrst Metter, nichs Bestræbelser for den unge Hertug af Reichstadts Dannelse, og den Taknemmelighed, hvormed Hertugen erkjendte disse ved den Agtelse, som han viiste Fyrst Metternich. Hvo der troer, at en Partiemands Lidenskabelighed har virket hos Hertugen, maa vistnok høiligen forundres over dennes Hengivenhed for sin Faders store Modstander; men da Hertugens Charakteer tog en Retning, der var forstandig og praktisk, saa er det saare naturligt, at han, vendende sig bort fra den Sværm af Bøger og Mennesker, hvis Sandruehed han tilfulde kunde bedømme at det, som de havde skrevet om ham selv, tyede til en Mand, der, bedre end nogensomhelst anden i hele Europa, kunde sige ham Sandheden og give ham de vigtigste Oplysninger om Enropas nyeste Historie. Hvad det Bonaparteske Parties Virksomhed siden Julidagene angaaer, saa resultere af Montbels Værk to Facta, som visse, nemlig først, at dette Partie har forlangt Hertugen, Napoleons Søn, af den Østerrigske Regjering, og dernæst, at denne har afslaaet dette Forlangende. Hiin Begjæring, og Afslaget indeholde Motiver til en saare ufordeelagtig Dom om Beskaffenheden af Frankriges nuværende politiske Tilstand. At det Boneparteske Partie forlangte den unge Fyrste, vidner om, at det føler Umueligheden af en Regjerings Varighed, som ingen Regjeringer, og Umueligheden af, at et Dynastie kan vedblive, som ingen Basis har. At hiint Forlangende blev afslaaet, var en Følge af den Østerrigske Politiks bekjendte System, og i alt Fald af dens Overbeviisning om, at Revolutionen i Frankrige ogsaa vilde have gjort Napoleons Søn til en Martyr eller til et uværdigt Skrækkebillede. At det talrige Boneparteske Partie i Frankrige som, hvor afskyelige dets despotiske Grundsætninger end ere, dog indbefatter den største Deel af Landets praktiske Statsmænd, har saa liden Tiltroe til det nuværende Regjerings systems Varighed, er vistnok lidet trøsteligt for dette sidste; men hvad der synes os langt vigtigere, er Projektet til den Keiserlige Constitution, som netop disse Mænd forelagte det Østerrigske Cabinet, og hvoraf Grev Montbel meddeler Udtog, et Project, der hviler paa Absolutismens Basis, forener alle constitutionelle Magter i Monarchens Person, og aldeles forkaster det i Frankrige hyldede, paa forvendte og forvirrede Begreber sig styttende, Dogma om Folkesouverainiteten" og ethvert herpaa grundet System. - - Uagtet al sin Høiagtelse for Napoleons store Regjerings-Egenskaber, som Grev Montbel ikke dølger, maa han, som Legitimist, naturligviis sige: "at Genniet ikke mægter at forvandle Usurpation til Ret." Mærkeligt nok, at Napoleon har sagt omtrent det samme med de Ord: "Havde jeg blot været min Sønnesøn, saa skulde jeg have reist mig ved Foden af Pyrenæerne!" - Men dersom det ikke lykkedes for en saa overordentlig Mand, som Napoleon, saa er det vist nok at frygte, at det vil mislykkes for mindre Begavede. Grev Monthel holder Østerrige en Lovtale, der er saameget fyndigere, da den ydes med Sindighed. Visselig maa man tilstaae, at alle de Facta, som denne Bog indeholder, i høi Grad hædre baade Østerriges Monarch og hans Ministerium. Østerrige. - siger en fransk Skribent - ker og bliver en Anomalie, en Undtagelse fra Regelen", Men denne Forklaring, er utilfredsstillende. Er Østerrige, som Monthel paa flere Steder i sit Skrift paastaaer, det fortrinligen lykkelige Land; udmærker det sig ved Redelighed, Gudsfrygt, Orden, ved en Dannelse, der forgiæves søges i Absurditeter og Extravaganzer, - ved sin Regents faderlige Sindelag, ved Folkets Tillid og Lydighed, - saa er det vel Umagen værd, dybt og grundigen at efterspore Aarsagerne til dette Phænomen; en saadan Undersøgelse vilde yde et rigt Udbytte af ægte Leveviisdom og praktisk Politik, hvis sande Opgave dog ikkun kan være den, at naae det Maal, fra hvilken vor Tid synes meer og meer at fjerne sig.