Viborger Samler, 1828-04-05
(Hermed følger Tillæg.) Fortsættelse og Rotterne. (see sidste Samler.) 3) Da Rotterne ere eet af de værste Gavedyr, saa har man i Husene ondt ved, at befrie sig for dem, fordi deres Graadighed efter Kjødvarer, med en kjæmpemæssig Kraft bringer dem til at ødelægge saavel Trægulve som og at æde sig igjennem tykke Mure, om de endog ere murede i Kalk og man, for at afholde dem derfra, blander Glasstumper derimellem. At de underhule Trægulvene for at skaffe sig mange Ind- og Udgange, kjender man bedste derpaa, at de opkaste igjennem Hullerne Dynger af Jord, Gruus o. s. v., der have megen Lighed med Muldvarpeskud. I Almindelighed komme de paa deres Nattevandringer, der for en Deel endog skeer paa Jsen og Sneen, enten i Kielderne ved at lade sig dumpe derned eller og, ved at æde Huller i Grunden under Bygningerne. Ved at anlægge mange Ind- og Udgange, gjøre de det næsten umuligt, at opspore deres Gange, med mindre man opbrækker Gulvene. I dette Tilfælde har jeg nylig, og med Held, brugt følgende Raad: J de fra Gaden synlige Huller hvorfra de under et Trægulv, skaffede sig Gang ind til et Forraadskammer med Muursteensgulv, hvor de vare i stor Mængde, bleve de paa følgende Maade fordrevne: Flere Spande koghedt Vand bleve heldte ind i deres Huller (derved ødelægges især Ungerne) derpaa bleve Hullerne først tilstoppede med ulædsket Kalk, der udrørtes med heedt Vand hvori der var en tilstrækkelig Deel hele Trækul (disse Kul kunde de ikke taale at bide i, da Tænderne derved gaae løse); tilsidst blev ganske heed Tjære fyldt oven paa Kalken og Kullene i deres Huller. Jgjennem Tjæren er det dem umuligt at trænge, naar man kuns ikke sparer paa den, fordi den tilklistrer dem baade Øine, Snude og Øren. Vil man, efter at have opbrækket Gulvet, i eet eller flere Værelser sikkre sig for disse sataniske Dyr, da maae man omtrent 12 Alen dybt under Fielgulvet sammenblande to trediedele Trækul (Torve= og Steenkul nytte ikke med en trediedeel med Vand tilberedt Muurleer, eller bedre med ulædsket i koghedt Vand udrørt Kal og deroven paa pakke, haardt og tet, friske Enebær, der ved deres Pigge, vare de endog saa heldige, at arbeide dem igjennem Leeret og Kullene, aldeles vilde bindre dem fra at komme videre. Overalt vil det for gende Vand, heed Tjære og Kullene holde dem mere Besværlighed, end alle for dem satte Gifter. - Da disse Dyr ere meget kloge og snue, saa at de aldring, især de gamle, røre noget for dem Hensat, som de kunde lugte Menneskehænder at have rort ved; saa maae man, i Tilfælde af, at man ved mineralske eller Plante=Gifter søger at fordrive dem, aldrig røre derved med Fingerne; thi endskjøndt endog en un og nerfaren Rotte, drister sig til at æde af Giften eller gaae i de for dem opstillede Fælder eller Sare, saa forstaae dog de Ældre og gamle Rotter, at tage sig nøie lagt, og først anskue Virkningen paa de Unge, af det for dem Hensatte, førend de selv røre derved. Overalt kjender man ikke lettelig noget Dyr, der viser saa megen Klogskab og Forsigtighed, som Rotten. 4) Som jeg baade i min Naturhistorie og der ovenfor har sagt, nytte de almindelige Midler, dem de saakaldte Kammerjægere dyrt sælge os, sjelden til Noget; ja man har endog Exempel paa, at baade Rotter og Muus have fortæret Giftrukkernes Jndhold og derved befundet sig overmaade vel. - Vil man derfor paa andre, end ovenmeldte, Maader, skille sig af med dem da ere følgende Midler de bedste: a) Man steger smaa Stykker Kjød og Simler (Sigtebrød, i Smør og uden at berøre det med Menneskebaand - som Rotterne strax lugte - sætter det paa smaae Skaar eller Spaan paa eet Sted hvor ingen andre Dyr komme. Denne Steeg sætter man hver Aften for dem i endeel Dage, 8te eller 14ten, alt eftersom de have Appetiltil at æde deraf, naar de mærke at de ikke have Skade deraf, thi de gamle Rotter ere i Almindelighed saa lloge, at de lade de Unge forstræde af de dem ubetjendte Ting, og først da selv æde deraf, naar de see at de Unge ikke deraf have Skade, og efter flere Dages Forløb ikke føle skadelige Virkninger at hvad de æde, blander man Rottekrudt i Smør og steger det med Ovennævnte; de æde det da begierlig og næsten alle i Huset værende Rotter forgives og døe. Alle Hunde og Katte maae man meget nøre holde fra at komme der, hvor denne Gift et sadt. Samme Forgiftelsesmaade kan man ligesaa godt bruge med Boghvedegrød kogt i Melk. b) Man paastaaer, at naar man kan fange en levende Rotte og binde den en Bielde om Halsen, vil den, ved at lode om vel for, ikke at dræbe disse Notternes naturlige Fiender; (man har her i Nærheden af Viborg havt Crempel paa at da man fit det Raad at fordrive Jlderen fra Hønsehusene, hvor han dog blot fortærrede nogle Æg: at fange en Jlder levende, skiære den op, og bestryge Hønsehusets Vægge med dens blodige Kjød, at Jlderne vel øiebliklig forlode Huset: men at der strax derefter baade i Hønsehuset, samt i den dermed forenede Huuslængde, indfandt sig saa uhyre Mængde Rotter, at man langt hellere havde ønsket, at beholde Jlderne. d) For al Ting lade man sig ikke blænde af de saakaldte Rotte eller, Kammerjægeres Sniksnak og Placater; hele deres Kunst bestaaer dog blot deri, enten at lyve og bedrage Folk eller og prale med Kundskaber de ikke besidde; thi deres bedste Midler ere dog egentlig mineralske Gifter. Ja man har endog det bedrøvelige Exempel paa deres Ondskab at de naar man ikke vilde kjøbe af deres Ryttegift, har foræret de Byer, der aldrig havde Rotter, disse Diævle af Dyr. Til den Ende have de store Kasser af Blik, hvori de foregive at være Rottegift men egentlig indeholde de tamgjorte Rotter af begge Kjøn som slige Mirakelmænd, fra Unger af, have vant til, naar de fløite, at komme udaf den oplukkede Blikkasse, fordi Eieren altid foerer dem og, ved et givet Vink atter kommanderer dem ind i Kassen. (Paa denne Maade ere vistnok de første Rotter, for endeel Aar siden komne hertil Viborg, hvor de siden den store Jldebrand 1726 ikke fandtes.) e) Er man plaget af disse djævelske Huus fiender der foruden at de forstyrre vor Nattesøvn, driste sig endog til at gaae op i Sengene, og bide især gamle Folk i Ansigtet; da er det godt, at have en god Kat inde hos sig i Værelset, der ved sin Lug dog altid gjør dem noget skye, men man bor og Sengen have paa rede Haand en smidig, helst at Fiskebeen bestaaende Ridepidsk, denne er det bedste Tugtemiddel naar man hugger dygtig til. Derimod kan man, med en smidig Hessel, eller Pilekjep og ved med den at slaae den stærkt midt paa Ryggen dræbe dem; thi paa Hovedet ændse de det ikke, men blive arrige og bide. 7) Dersom man agter at fange Rotter enten i Fælder, eller i Saxe, da maae man, for at betage disse snue Dyr al Mistroe, aftoe de at Træe gjorte Fælder hvergang Rotterne have været der og derefter røge dem med Enebær. En Model til en flig Fælde, der kan dræbe 3 a 4 paa eengang, kan sees hos Forfatteren heraf. Sætter man derimod Jern=Rottesaxe, der faaes hos Jsenkræmmerne, da maa man ikke troe, at Rotterne uden Overlæg løbe i en saadan, ved hvert Rottehul, tet op til Væggen, sættes 2 Saxe een paa hver Side, og desuden anbringes en Fiel paa skraa op imod Væggen; thi ellers løbe de gamle Rotter liggend og undgaae begge Saxe; disse forvorpne Dyr skrige jammerlig ved at gribes af Saxen; ja jeg har selv havt Exempel paa, at de, naar et enkelt Been kommer i den, afbide Benet, lade Stumpen i Stikken og humpe bort paa J Been g) Hvor man i Værelser, hvor der gives Linned, Uldentøi og Papirer, er plaget af disse Gjæster, der er det absolut nødvendigt, at sætte Vand for dem paa Gulvene, hvis man ikke vil at de skulde skjære Tøiet. Nogle have foreslaaet at blande dette Vand med Rottekrudt kogt i Vand, eller med Extracten af Belle donna; men, da Rottekrudtet har en løgagtig Lugt, ere de mistænkelige ved at drikke deraf, man har derfor tilraadet, at blande ganske lidet Moskus i Vandet. 7) Kalmusbladene, Pors, friske Elleblade og Kon gels (erbocum) paastaaer man de ikke fordrage at lugte. Det er tilforladeligt hvad Musene angaae. Og, man kan jo prøve det mod Rotterne med. Af alle foranførste Raad ville Pindsvinene, de brændte Rotters Pulver og det koghede Vand og Tjære Træ kullene og Enebærrenes Blade dog være det bedste Middel til deres Fordrivelse. Til Almeenhedens Nytte og for dem der ikke holde Viborger Samler, vil jeg med Allerførste særskildt udgive disse Midler med nogle Tillæg og sælge dem for godt Kiøb, da de bør være i ethvert Huus. A. F. Just.