Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1803-03-25
Til de i Anledning af de nye Udrustninger avlede Debatter fortiene følgende Yttringer endnu at anføres. Greenville og Spencer ønskede at vide den sande Aarsag til denne Ministrenes saa pludselige Beslutning Lord Moira paastod, at man reent ud burde erklære den første Konsul, at saafremt han ikke blev staaende ved en betegnet Linie, saa maatte Engelland ansee hans Kæmpeskridt som en Krigserklæring og tilraabe ham med Driftighed: "Hertil skal Du kommt og ikke videren Lord Auckland erklærede, at man af Frankerigs Fremgangsmaade med Jtalien, Helvetien o. s. v. tydelig kunde spore, at dets Veie ikke ere Fredens Veie, men at Engelland, dog ikke har nødig at frygte for en nye Kamp imod Frankerigs overlegne Landmagt. I Underhuset begyndte Sessionen med en Erklæring af Prindsen af Wallis, at han ved disse forandrede Omstændigheder ikke forlangte sine Jndkomster forøgede. Minister Addington erklærede at han endnu ikke kunde udlade sig over Discussionernes Natur med Frankerig, men han haabede dog at Resultatet deraf vilde blive fredeligt. Skulde imidlertid det Modsatte finde Sted, saa trøstede han sig ved Bevidstheden om, at Landet havde en god Sag at forsvare og da skulde ethvert Dokument blive fremlagt for Underhuset til Ministrenes Retfærdiggiørelse. For klagede over det Mørke, hvori Underhuset maatte samle ved denne Leilighed, da det ikke vidste om de nærværende Discussioner med Frankerig angaae Europas, Asiens, Amerikas eller Afrikas Anliggender. Han haabede dog at Ministrene vilde betænke Fredens Nødvendighed, da de ellrs handlede langt straf værdigere, end Ministre, der have raadet nogen Mo nark nogensinde have gjort. Windham erklærede, at de foreslagne Forholdsregler ikke allene maatte blive defensive, men endog offensive. Han tilstod at Krigen var et stort Onde, men at den sidst sluttede Fred endnu var værre, fordi Engelland derved blev Midlerne berøvet til at føre Krig paa ny. Herover blev Sher i dan meget opbragt og sagde, han havde aldrig troet at Windham vilde igientage, hvad den første Konsul nylig havde paastaaet, hvorimod han haabede, at Engellænderne skulde overbevise baade Bonaparte, Windham og hele Europa om, at de ere istand til allene at møde de Farer, som Krigens Fornyelse truer dem med. - Den franske Ambassadeur, var just i Selskab hos Lordmajoren i det Øieblik da Denne fik Pressebefalingen til Underskrivt. Ambassadeuren skal derved have sagt, at saadanne Forholdsregler let kunde indtreffe ved vigtige Underhandlinger imellem store Stater, uden at man derfor behøvede at frygte for farlige Følger. - J Portsmouth og flere Steder fik man fat paa Matroserne ved at lade Garnisonen træde under Gevær og Allarmtrommen slaae, hvorved mange Menneskeer stimlede til, for at erfare Aarsagen. Der blev da sluttet Krede om den hele Mængde og Søefolkene bleve opinappede - Den franske Leir, der sammentrækkes i Belgien o. s. v. har ogsaa tildraget sig den engelske Regierings Opmærksomhed. Endskiønt de offentlige Fonds ved denne Leilighed, ere sunkne saa dybt, som om det havde været efter det ulykkeligste Nederlag, eller det vigtigste Tab i en virkelig Krig, saa opgiver man i Engelland dog ikke Fredshaabet. Mange formode, at disse engelske Rustninger og Deyen, af Algiers Krigserklæring imod Frankerig staae i Forbindelse med hinanden.