Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-07-30
De Svenske have ogsaa ved Wasa forsøgt en Landgang med 1500 Mand, hvorved Anføreren, General=Adjutant Bergenstraale med 11 Officierer og henimod 400 Mand ere gjorte til Fanger Maade, Russiske i Finland opsnappede Despecher. Efterfølgende Piece er bleven bekjendtgjort af det Stockholmske Hof i det Svenske og Franske Sprog; De Russiske Troppers Jndfald i Finland og de der udspredte oprøriske Proclamationer vare Kongen allerede bekiendte, medens den Russiske Minister, Hr. Alopæus, endnu ikke havde gjort nogen Meddelelse, der kunde pege paa denne Begivenhed, ligesom og alle Courerer og Depecher fra den Svenske Ambassadeur i St. Petersborg aldeles manglede. Denne Minister maatte derfor, under hans Hofs fiendtlige Angreb, betragtes som afsat fra sin offentlige Caracteer, som en farlig Fiende under de oprøriske Grundsætninger, der ledsagede dette Angreb og som en Gidsel for den Ambassadeur, hvis Frihed rimeligviis var bleven krænket. Hs. Maj. lod derfor d. 2 Martii give Hr. Alopæus en Militairvagt i hans Hotel. Dette Skridt, som under enhver anden Omstændighed vilde have været Kongen meget imod, har Tiden fuldkommen retfærdiggjort, da en Coureer fra det Petersborgske Hof, som d. 22de ankom til Signilskær og d. 28 Febr. var afgaaet over Tornea. til Stockholm, d. 7 Martii 1 Miil fra Hernøsand er bleven arresteret med følgende Depecher No. I. Min Herre, Hr. Baron v. Stedingk har d. 9 Jan. meddeelt mig en Note til Giensvar paa min af 16de Nov., hvoraf jeg her tilføier en Afskrivt. Dens Jndhold er i Henseende til det, som vor høve Monark ventede 1) af Kongen af Sverrig, ligesaalidet tilfredsstillende, som den foregaaende Note fra denne Ambassadeur, hvorved Hs. Majestæt er bleven overbeviist om, at Han ikke mere kunde vente noget af en Correspondences Forlængelse, som, under de saa trængende Omstændigheder *), allerede har varet over 4 Maane*) Hvad H. Keis. Maj. har fordret, ja, Freden i det Baltiske Hav, men hvad Han maaskee ventede, nei, naar Han nemlig ventede af Sverrig, hvad Han endog har indrømmet Frankrige, dets Jnteresses og Uafhængigheds Opofrelse. 2) Frygten for Engellænderne maa have været meget der, uden at lede til det ønskede Endemaal. Allerhøistsamme har derfor besluttet, at udstæde vedlagte Declaration, for bestemt at forsikkre sig om det Stockholmske Hofs Sindelav. Uagtet jeg vil overlevere her Hr. Baron v. Steding denne Erklæring, befaler Keiseren ham dog, ogsaa at communicere Hs. Svenske Majestæts Minister samme. Ved denne Leilighed vil De gjøre ham opmærksom paa, at det endnu beroer paa Kongen, at vedligeholde den gode Harmonie mellem begge Stater *), men at Ruslands væsentligste Jnteresse ikke tillader Hs. Keiserl. Maj. under Tingenes nærværende Forfatning et Øieblik at have mindste Tvivl om Sverrigs Sindelav mod Rusland 4). St. Petersborg d. 1 1/2 Febr. 11808. (Undertegnet Nicolas Romanzow og addresseret til Alopæns.) stor. Uagtet de Engelske Posters overordentlige Forsinkelse, ankom Engellands Svar d. 16 Martii et Stockholm, endnu længe førend en Søexpedition til den Finske Bugt var physisk muelig. Hoffet i London samtykkede i Forslaget, og indrømmede, ikke at forstyrre Østersøens Rolighed, i Fald man ilde lade Sverrig i Fred. Saaledes kunde der da gives een fredelig og lykkelig Vraa i Verden; men det vilde Rusland ikke. Tidens Løb vil vise, om det lumske Jndfald i Finland vil betrygge Ruslands Kyster mod Engellands Flaader. 3) Den Russiske Armee skulde rykke ind i Finland, førend Declarationen var overleveret, og meget mindre et Svar derpaa kunde følge. Og alligevel har man den Uforskammenhed, endnu at tale om god Harmonie. Hvad man ventede af Kongen var i Sandhed saa uretfærdigt, saa vanærende, at man, ved Kongens bekiendte Caracteer, aldrig kunde haabe at opnaae dette frivilligen. Man har rost saa meget Kronprindsen af Danmarks Adfærd, fordi han efter Fiendtlighederne med Engelland vægrede sig ved at underhandle, og Kongen foreslaaer man dette. Modsigelser, Deralsionnements, og Falskhed ere Uretfærdighedens Følgesvende. 2) Om Kongens Sindelav kunde der ikke være mere nogen Tvivl. J Finland var Alting indtil 2den Febr. paa Fredsfod, da Kongen lod Hr. Alopaus kalde til sig, for at begiere Oplysning om de Rustninger, der havde fundet Sted paa Grændserne, og H. M. yttrede, at han paa sin Side faae sig nødsaget til at sætte sig i Forsvarssland.