Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1810-11-27
Stockholm, den 18de November. Ved at unddrage sig fra Alliancen med Engelland, og vende tilbage til de politiske Forhold, som dets Tilbøielighed saavelsom dets Erindringer paakaldte, havde Sverrig af egen Erfaring lært at kjende Resultatet af det udelukkende System, som det hidtil havde fulgt. De Ulykker, der havde overvældet det, de smertelige Tab, det havde lidt, vare uundgaaelige Følger af den upolitiske og ulige Strid, det havde kjæmpet. Dets Fornødenheder og Jnteresse betegnede det den Bane, det for Eftertiden havde at følge. Da det intet andet ønskede, end i Rolighed at kunne ophielpe den Kraft, der endnu var det levnet, burde det haabe at vedligeholde Freden med alle Magter, uden at være nødsaget til Offere, der vare dobbelt smertelige for Landet, som nylig var blevet formindsket en Trediedeel. Vel havde Freds-Traktaterne, sluttede med Frankrig, Rusland og Danmark, sat Sverrig i lige Forhold med de Magter, der havde erklæret sig for Fastlands=Systemel; men dog paalagde de det ikke den Forbindtlighed ganske at bryde en Neutralitet, som det ønskede at kunne vedligeholde for sig. J samme vare ikkun Forpligtelser angaaende Handelen blevne vedtagne. Jmidlertid har Sverrig siden den Tid bestandig været udsat for Bagtalelser, som maaskee Had eller Misundelse havde udruget. Man har beskyldt det for ikke at opfylde sine Forpligtelser med al den Nøiagtighed, som baade Traktaternes Hellighed og Kongens bekiendte Caracteer udfordrede. Alle de Misbrug, der have fundet Sted paa Østersøens Kyster til Fordeel for Engellands Handel, bleve skrevne paa Sverrigs Regning, og man paastod, at denne Tingenes Forfatning, hvortil Sverrig, allene skulde have givet Anledning, var den største Hindring, der endnu modsatte sig en almindelig Fredsslutning. Hs. Majestæt de Franskes Keiser, Konge af Jtalien, har troet at burde gjøre Kongen Forestillinger for at hæve den Tvivl, der endnu stod tilbage angaaende det sande Forhold mellem Sverrig og Storbrittanien, Kongen, som ved denne Leilighed ikke har havt andet for Øine end de uforanderlige Agtelses- og Venskabs-Føielser han har for Hs. Keiserl. og Kongl. Majestæt, og som endog erkjender, at nogle Brud mod de allerede existerende Forpligtelser fra de Handlendes Side kunne have givet Anledning til billige Klager; men, som efter Pligt tillige benægter den Masse af ubeviiste Beskyldninger, der ere rettede mod Sverrig, har besluttet at give en nye Garantie for sine Hensigter og Grundsætninger han følger. – Hs. Majestæt har altsaa tilkjendegivet, at han erklærede Engelland Krig, at han uopholdelig vil befale at anholde de engelske Skibe, der imod Forventning skulde befinde sig i Sverrigs Havne; at Kongen, for ikke at give oftere Anledning til nogen beskyldning, angaaende en hemmelig Overeenskomst med Engelland, eller en vedlige holdt og svigefuld Jndførsel af Colonialvarer til Fastlandet, vil paa den strængeste Maade lade fornye det allerede existerende Forbud mod Jndførselen af engelske Handelsvarer til Sverrig, uden Jndskrænkning forbyde al Jndførsel af Colonialvarer, af hvad Oprindelse de end ere og uden Hensyn til Flaget under hvilket de bringes, og fra nu af og uden mindste Jndskrænkning ikke tillade nogen Udførsel fra Sverrig til Fastlandet af engelske eller Colonialvarer. Fremdeles vil Hs. Majestæt give de nødvendige befalinger, at det hele Forraad af engelske eller Colonialvarer, der ere indførte i Sverrig, under hvilket somhelst Flag, efter den 24 April indeværende Aar, ved Undersøgelser kan vorde bekiendt, og udleveret til Kongens lovlige Disposition. - J det Kongen beqvemmer sig til disse Opoffrelser, hvis Storhed, Erfaringen vil vise, har Hs. Majestæt fornemmelig havt for Øie baade sit vedvarende Venskab for Hs. Majestæt de Franskes Keiser, og sit Ønske, ogsaa fra sin Side at bidrage til Udfaldet af den store Grundsætning, der nylig er bleven anført mod Sverrig i Henseende til Søe-Freden. Det er ikkun ved at forene sine Bestræbelser med Fastlandets til at fremkalde denne for Menneskeheden, saa velgjørende Epoke, at Hs. Majestæt, i sine Undersaatters Øine, vil for en Deel kunne retfærdiggjøre de betydelige Tab, som Omstændighederne ville forvolde dem, og tilkiendegive Europa, at det ikke har beroet paa ham, i dette Øieblik at see Freden herske paa Havene, og Handelen bragt tilbage til sin oprindelige Uafhængighed. Som en Følge af denne Declaration vil den formelige Krigserklæring mod Engelland blive indrykket i Vore Blade, og med det samme alle Foranstaltninger vorde føiede, for overalt i Riget at anholde og seqvestrere alle engelske Varer. (Statstid.)Man veed, at Thomas Asche for nogle Aar siden fandt Mussiv=Malerier i Ruinerne af Muskingum, og at Andre have fundet Spor af Fæstningsværker imellet Ohio og Mississipi, hvorom man især har Americaneren Bartons Beretninger i American-Trausactions. Den Mening, man heraf fattede, at det i det Jndre af Nordamerica, længe førend Europæerne opdagede denne Verdensdeel, har været et Rige, og at der har hersket megen Cultur i dette Rige, er bleven bestyrket ved Voyage des Capitaines Lewis er Clarke, der, som Oversættelse af en engelsk Reisedagbog, nylig er udkommet i Paris. Lewis og Clarke reiste paa deværende Præsident Jrffersons Foranstaltning 18036, for at undersøge Forbindelsen, imellem Missuri og Columbia. De fandt lige saadanne cirkelformige Fæstningsværker af Steen ved Missuris Bredde, som man forhen havde fundet ved Ohios. Men ingensteds kunde de opspurge naaet Sagn til nærmere Forklaring herom. (Alig. Zeit.) Veirmøllen og Vandmollen. Veirmøllen. Hvordan, Du samme Navn som jeg vil bære. Du som i lave Pøl Dig vælter hist! Vil nyde samme Rang og samme Ære! Der ingen Forskiel blier paa Ting tilsidst. Du træller uophørlig for Din Føde, Er næsten aldrig tør, er sjelden frie Og slig en uhørt Frækhed skal man møde Hos en, der blot er født til Slaverie, See, hvor mit Hoved sig mod Skyen reiser, Vandmøllen. Tys, hvo har negtet Dig, at Du er stor, At vidt og bredt omkring Din Høihed kneiser, Men om Dig selv Du dog for meget troer Bør man foragte den, som er til Nytte, Til hver en Tid, og volder Jngen Sorg? Og mon Beskedenhed i ringe Hytte Ei Hovmod overgaaer i Stormands Borg Veirmøllen. Skudisse Arme, som med Kraft jeg svinger Ti Usling, skjælv, Et Slag strax knuser Dig: Vandmøllen. Med saadan Trussel Du knap nogen tvinger, Der kjender Dig og blindt ei nærmer sig. Han, som i eensom Krog Alt overveier, Som ingen Oldtids=Fordom hylder meer, Hvis Lykkes Hjul sig eens og stadig dreier, Han al Din Stolthed, al Din Snak beleer. Du kun i høie Luft kan Lykke finde, Hvert Stille er Din Grav, Dit Liv er Blæst, Din Storhed bød Dig gaae for alle Vinde Snart som en Snegl, snart i Galop som Hest: Du stedse skjælve maa ved hver en Torden, Hvert Stød, hvert Knald, hvert Glimt Dig volder Skræk, Jeg derimod, hvo er paa hele Jorden. Saa lykkelig som jeg her ved min Bæk Om Kort. Kort er ligesom Tallotteriet en Jtaliensk Opfindelse, saavidt man veed fra det 14de Aarhundrede. De oprindelige Kort vare 7 til 8 Tommer lange og man fandt paa samme afbildet en Pave, en Keiser og de 4 gamle Monarkier, der giensidigen bekjæmpede hinanden, hvilket har givet Anledning til de bekiendte fire Couleurer. J Aaret 1390 indførte man Kortspillet i Frankrige, for at more den den Gang afsindige Konge Carl VI. Fra Frankrige udbredte det sig i de fleste Egne af Europa. De forskjellige Figurers Benævnelse, der tildeels have vedligeholdt sig lige indtil vore Tider, forklares saaledes: Argina, Navnet paa Ruder dame, er Bogstavomsætningen af Regina; det var Dronning Marie af Anjou, Carl VII. Gemalinde, som Maleren Jacquemin Gringonneur vilde tilegne Kortene, hvilke han egentlig opfandt for Hoffet. Racheel, Navnet paa Kløverdame, var Agnes SorelSpardame, under Senævnelsen af den krigerske Pallas, forestiller Jomfruen fra Orleans, og Jsabella af Bayern forestilledes ved Hjerterdame, under Navn af Keiserinden Judith. J David endelig, som Sparkonge, gjenkjender man snart Kong Carl VII., der, forfulgt af sin Fader som David af Saul, ogsaa som denne maatte forsvare sig mod en oprørsk Søn. De 4 Knegte: Ogier, Lancelot, Lahire og Hector ere bekiendte historiske Personer. Disse 4 Knegte forestillede efter ældre Franske Skribenters Beretning Adelen. Alle de øvrige Kort fra Tierne af betegne sædvanligen gemene Soldater, selv Couleurerne vare krigerske Tegn. Ved Hjertet vilde man forstaae Mod, ved Es og Ruder Vaaben, ved Kløver Fouragen, der maa skaffes tilveie, naar en Armee, skal gjøre betydelige Fremskridt. Man har ogsaa antaget Es for et Sindbillede paa Financerne, fordi disse ere Hovedsagen i Krigen, og Es, som bekjendt, ikke allene betyder en Romersk Mynt, men ogsaa en Romersk Borgers hele Formue.