JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Almuevennen, 1843-12-27
Vi undertegnede Sogneforstandere, Selveier- og Fæstebønder, Fæste- og Leiehuusmænd, have længe følt Trang til for Deres Majestæt at tolke de taknemmelige Følelser der saa ofte maa vækkes hos os i Anledning, af den kgl. Gave Deres Majestæt har skjænket os, nemlig Communal-Anordningen af 13 August 1841. Vi haabe sikkert at den vil bære velsignede Frugter baade for os og de kommende Slægter. Det er imidlertid dog ikke der alene, at vi søge vor Lykke, den fylder tillige ogsaa vort Sind med de gladeste Forbaabninger for Fremtiden, thi den frisindede og folkelige Aand der tolkede hiin Lov, vil uden al Tvivl ogsaa virke velgjørende i andre Henseender, hvor Omstændighederne tillade det, og Deres Majestæt i Deres Viisdom finder at det er til sand Nytte og Gavn for Deres Folk. Vi veed at Deres Majestæt inderligt elsker vort kjære Danmark og Deres Undersaatter. – Vi vide derhos tillige at Forsynet har begavet Dem med en lys Forstand og en kraftig Villie, og hvor dette udgjør Grundtrækkene i Herskerens Charakteer, der maa Kjærlighed og Tillid hos Folket ogsaa slutte sig mere og meere til ham. Denne Kjærlighed og denne Tillid, allernaadigste Konge, findes ogsaa hos os, og blændes end ofte Manges Øine for et Øieblik, vil dog Sandheden, Sandheden med sin rene og kraftige Stemme, omsider vide at gjøre sig gjældende. Historiens Aarbøger igjennem flere Aarhundreder bekræfte noksom: at Troskab og Hengivenhed for Konge og Fædreland stedse har været et Hovedtræk i det danske Folks Færd, og disse Egenskaber, tør vi troe ere uformindskede forplantede fra vore Forfædre og over paa os. Allernaadigste Konge! Den dybtfølte Trang til vore Kræfters frie Udvikling som Tidsalderens Begivenheder, den stigende Oplysning og den klarere Anskuelse af de mange forskjellige Forhold, som ere udgaaede af Dannelsens Skjød, ere i de sidste Aar ogsaa hos os blevne almindelige, saa vi indseer at en Forandring af forældede Former, saasom Privilegier og Forrettigheder, der nu ikke, uden til stor Skade for Statssamfundet, kan bestaae, og som heller ikke staaer i Harmoni med Folkets Tænkemaade og Anskuelser – er paatrængende nødvendig. Men vi indseer ogsaa at Jngen kan være bedre skikket til at opfylde den nuværende Tids Krav i denne Henseende, end en Fyrste som Deres Majestæt, der med vor Tidsalders frisindede Jdeer forener et stort og modent Overblik over Verden og dens Begivenheder.
Almuevennen, 1843-12-27
Hvad vi fornemmelig har at henvende os til Deres Majestæt med Bøn og Begjæring om, er, at De ville virke til at der kan blive sat Grændser for Gods eiernes Undertrykkelser og Udsugelser imod Bondestanden. Endskjønt der fra Regjeringens Side og i Særdeleshed i det lange Tidsrum da Deres Majestæts ædle og menneskekjærlige Forgjænger høisalig Kong Frederik den 6te styrede Staten, er gjort saare meget for Bondestandens Velvære, hvilke Foranstaltninger allerede viser sine Frugter deri, at Bonden nu ansees som et agtværdigt Lem i Borgersamfundet, medens han forhen betragtedes som Godseiernes Træl, og uagtet Regjeringens Omhundengang især er gaaet ud paa, saavidt muligt at fjerne alt Vilkaarligt fra Fæsteforholdet, saa trænger dog endnu Fæstevæsenet høilig i Bondestandens Jnteresse til saadanne Forbedringer, som kan gjøre Erhvervelsen af Fæsteretten til den tilgængeligste, da den næsten er den eneste Levevei for denne hele Samfundsclasse, og derved aabne den flittige og stræbsomme Fæster Udsigt, til en tarvelig borgerlig Tilværelse, uden hvilken de forhen for os (Bondestanden, saa gavnlige trufne Foranstaltninger, som ogsaa den stigende Oplysning, der igjennem det forbedrede Underviisringsvæsen er bleven os til Deel, aldrig vil have den Jndflydelse paa vor Stand, som den ellers vilde og kunde have. Hvad vi herved fornemmelig sigte til, er til de stedse forhøiede Jndfæstningssummer og de forøgede aarlige herskabelige Afgifter, der nuomstunder fordres ved enhver Fæsteforandring næsten paa alle Godser.
Almuevennen, 1843-12-27
Det er nu Tilfældet, at der for den Fæstegaard, som forhen bortfæstedes for en Jndfæstningssum af 100 til 200 Rbd., nu af Godseierne forhøies fra 400 til 1000 Rbd. i Jndfæstning, ligesom ogsaa de aarlige Afgifter foruden Hoveri og Hoveripenge – af Landgildesæd, Landgildepenge, Creaturer med mere, næsten ved enhver Fæsteforandring, betydelig forhøies. Selveier- og Fæstebondens Sønner har saaledes – da Selveiendom ikke lettelig kan erhverves – ingen Udsigt til at erholde Fæste paa en Gaard, da de ubestemte Størrelser af de store Jndfæstninger og forhøiede aarlige herskabelige Afgifter er dem til Hinder heri. Thi det er høist sjeldent at en Selveier, meget mindre en Fæstebonde, kan disponere over en saadan Sum til Fordeel for et enkelt af sine Børn, da han for det meste har flere, Under saadanne Omstændigheder mister Fæsteren (Familiefaderen) – da han ikke seer Udvei til at forhielpe et af sine Børn ind i Fæstebesiddelsen – en mægtig Kraft og Lyst til at virke med Eftertryk paa sit JordbrugsForbedring, ligesom Sønnen der er hjemme hos Faderen, og heller ikke seer sit Fremtids Vel som Maalet for sine Bestræbelser, ogsaa taber Lysten til at virke fremad, da han seer, at saavel hans som hans Faders Bestræbelser ere ene og alene til Herskabets Fordeel, og paa denne Maade bliver jo ethvert Haab for Sønnen, om at træde i Faderens Sted, ganske tabt, og Gaarden overgaaer da i Fæste til en Fremmed, der er saa formuende, at han kan tilfredsstille Godseierens opskruede Fordringer. Men kan det end lykkes Sønnen af en fratrædende uformuende Gaardfæster, at han ved at gjøre Laan kan betale Jndfæstningssummen, saa trykker dog Renterne af dette Laan ham i Forbindelse med den høie Landgilde og de øvrige store herskabelige Afgifter, i den Grad, at naar ingen heldige Omstændigheder ellers vil støde til, maa han ofte henslide sit Liv under Sorg og Kummer, og tilsidst naar han ikke kan virke meere under de trykkende Byrder, da blive jaget fra Gaarden og strax falde Fattigvæsenet til Besvær. Saaledes allernaadigste Konge ere, og vil efterhaanden Resultaterne blive for Gaardfæstere, og dette flyder allene af de stedse forhøiede Jndfæstninger og de forøgede herskabelige Afgivter der nu og efterhaanden vil fordres af Godseierne, og der er slet ingen Udsigter til at Misforholdene vil rette sig af sig selv, men der er stedse Exempler paa at det meere vil tiltage, thi Concurencen er stor, hvilket Godseierne benytter dem af, for at gjøre sig deres Eiendomme saa indbringende som muligt, uden at tage Hensyn til at saamange Tusinde af deres mindre formuende Medborgere maa lide derved.
Almuevennen, 1843-12-27
Nu kommer den anden og talrige Classe af Bondestanden, og det ere de betrængte Fæste- og Leiehuus mænd, hvilke ikke mindre end Gaardfæsterne høiligen trænger til Regjeringens Understøttelse, og da denne Classe besidder et stort Maal Jord, men som i Almindelighed bliver slet dyrket fordi de er underkastet Gods eiernes vilkaarlige Behandling, saa er dette ogsaa til stort Tab for Staten, at den Mængde Jord der er udlagt til Huuslodder bliver slet dyrket. – Den stedse tiltagende Folkemængde gjor ligeledes Concurencen til Huse med og uden Jordtillæg saaledes, at Godseierne ogsaa af dem kan faae ligesaa store Jndfæstninger og aarlige Afgivter som de lyster, thi Huusmændene ere endnu langt mere opskruede med Jndfæstninger og aarlige Afgivter, end Gaardfæsterne, i Forhold til hvad enhver besidder, hvilke deres Fæste- eller Leiecontracter udviser. – Men det meest trykkende for Huusmændene, er dog, at de foruden at udrede Penge eller Korn, i Afgifter, tillige bliver bebyrdet med et betydeligt Hoveri – hvorfor der ingen Grændser er – deels i Dag arbeide, og deels i at høste visse Tønder Land Jord paa Hovedgaardens Marker, og da Godseierne paalægger dem at forrette dette naar paafordres, saa er Tilfældet at Hovarbeidet indtræffer paa samme Tid om Sommeren som de hos Bønderne ellers kunde fortjene nogle Tønder Sæd til Vinterføde, og i dets Sted maa de flere Dage i Rad ofte under Skjældsord og Forbandelser, om Høsten trælle paa Hovmarken, og mange Gange uden andre Næringsmidler end tørt Brød og Vand, af hvilket første, Mange ikke til hvert Maaltid, kan faae saameget de kan spise; efter disse Behandlingsmaader maae de, paa deres egen Kost og uden Betaling, arbeide for Godseierne eller Forpagterne i den Tid de kunde fortjene noget, og maae saa paa andre Tider af Aaret ofte ligge hjemme, hvoraf Følgen er, at det er dem umuligt ved Siden af saa store Afgivter og Hoveri at erhverve endda blot det tørre Brød til dem selv og deres Familie. Saaledes Allernaadigste Konge, er i Korthed Bondestandens Stilling og Forhold til Godseierne, de faaer ganske efterhaanden hvad hele Bondestanden kan erhverve, og hvis ikke der snart bliver sat Grændser derfor, da vil det endnu efterhaanden blive langt mere trykkende, saa vi maa befrygte at det tilsidst bliver utaaleligt foros. Thi det maa være tungt for os, der saavel i Henseende til Statens Hovednæringskildes, Agerdyrkningens, Fremgang og Drift, som ogsaa til Forsvarsvæsenet, dog er en vigtig Klasse og Støtte for hele Statssamfundet, at Godseierne skal have Tilladelse til at handle med os efter eget Godtbefindende, at de kan have Frihed til at kjøbe og sælge os, og forpagte eller leie os eller vores Arbeidskraft bort til hvilken udenlandsk eller indenlandsk Persons Disposition der kan komme til Accordt med dem derom, og denne sidste kan derefter give en anden Person, der hos ham fungerer under Navn af Avlingsforvalter, samme Ret til at behandle os som han lyster. Det vilde blive altfor vidtløftigt at skildre alle de Mishandlinger og Chicaner
Almuevennen, 1844-01-03
Nr. 1. 3die Aarg. Timedennen. Udgiver: J. A. Hansen. Ansvarlig Redacteur: O. Wedfall, forhen Medhielper ved Opdragelsesanstalten paa Flakkeberg Jnstitut.
Almuevennen, 1844-01-03
(Af Falsters Stiftstidende.)
Almuevennen, 1844-01-03
Hvor uendelig meget Godt en Godseier formaaer at udrette til Gavn og Glæde for den Kreds af Medborgere, til hvis Herre Forsynet har beskikket ham, naar han er begavet med Evne og grundig Jndsigt, og, besjelet af sand Virkelyst, utrættelig stræber at forøge sine Undergivnes Velstand og Lykke, derpaa have vi i de faa Aar, siden vor kjære unge Herre, Proprietair Tesdorps, overtog Ourupgaards Gods, allerede oftere seet de klareste og skjønneste Beviser, der ville staae som lysende Exempler for andre Godseiere. Mange Gange have vi i vore Hjerter velsignet og takket ham, men vi føle tillige inderlig Trang til offentlig at bevidne ham vor Paaskjønnelse, og vi troe ikke at kunne gjøre dette paa en meere passende Maade, end ved at offentliggjøre en af hans senere Foranstaltninger, der ligesaa meget vil tjene til at befordre en bedre Jorddyrkning, som til at forbedre Qvægavlen. Hr. Tesdorpf har nemlig for nogen Tid siden oprettet en Art Landboforening af Godsets Bønder, blandt hvilke han udvalgte Nogle til i Forening med ham selv, i Foraaret forinden Markarbeidet tog sin Begyndelse, at tage Syn over Bøndernes Jorder, og navnligen at bedømme Brakmarkernes Behandling. Efter tilendebragt Sædetid bleve Jorderne derpaa atter synede. Jgaar (den 21de December) vare vi af Hr. Tesdorpf indbudne til et Møde paa Hovedgaarden, hvor næsten alle Bønderne indfandt sig; tillige vare Hr. Kammerraad Friderichsen fra Fuglsang, Forvaltere og Hollænderen nærværende. Efterat vi havde modtaget Forfriskninger, bleve vi indførte i et andet Værelse, hvor vort Herskab, Hr. Proprietair Tesdorpf holdt en Tale til os, der var ligesaa skjøn, som den var behagelig og opmuntrende for enhver Bonde at høre. "Kjære Bønder!" – sagde han - "Min Tanke har det stedse været, at vi skulle leve i Enighed og Fortrolighed med hverandre; dette er det vi Alle bør stræbe efter, og dette er det der fører til Maalet Efterat han havde omtalt, hvad han til dette ædle Øiemeds Opnaaelse havde virket, ved at ophæve Hoveriet og opmuntret til forbedret Avlsdrift, Mergling og en bedre Qvægavl, uddeelte han paa egen Bekostning 27 Præmier til de Bønder, som i det sidste Aar havde behandlet deres Brakmark bedst. Disse Præmier bestode i Kalve af forædlet (angelsk) Race. Han havde først bestemt at uddeele Pengepræmier, men han havde senere forandret denne Bestemmelse, idet han sagde, at det paa denne Maade var som at slaae to Fluer med et Smæk, idet den gode Jorddyrker belønnedes og Qvægavlen tillige forbedredes. Derefter udvalgte de tilstedeværende Bønder af deres egen Midte de Mænd, der for det næste Aar i Forening med Hr. Tesdorpf skulle syne og bedømme Bøndernes Brakmarker. Til Slutning gav Hr. Tesdorpfos endnu det skjønneste Haab, dette nemlig: at han vilde bestræbe sig for, naar det paa billige Vilkaar lod sig gjøre, at vi med Tiden kunde overgaae fra at være Fæstere til at blive Arvefæstere eller Eiendomsbesiddere. Tildette store Værks Udførelse saavel som til enhver afhans Foretagender, ville vi bede Forsynet om Held og Velsignelse.
Almuevennen, 1844-01-03
Da vi have ilet med at bringe vor kjære Herre, vor Erkjendtlighedsbevidnelse, forinden hans Bortreise, paa længere Tid, har det ikke været muligt at underrette alle Godsets Bønder om nærværende Liniers Offentlig gjørelse, som de sikkert ellers med Glæde havde underskrevet. Vi bede Hr. Tesdorpf i disse Linier af læse et oprigtigt Ønske om Held og Lykke paa hans forestaaende Reise og et kjærligt Lev vel fra flere Bønder.
Almuevennen, 1844-01-03
paa Ourupgaards Gods Den 22de December 1843.
Almuevennen, 1844-01-03
Politiske Nyheder og Efterretninger. Professor Schouw agter til næste Stænderforsamling at indgive en Besværing over Cancelliets Fremgangsmaade med at undertrykke de offentlige Blade uden at de underkastes Dom stolenes Prøvelse, hvilken Fremgangsmaade han tillægger Navnet: Censur - Om denne Fremgangsmaade har ogsaa Prof. Clausen udtalt sig med alvorlige, treffende og sande Ord, i "Dansk Ugestrift.
Almuevennen, 1844-01-03
Atter er et nyt Baroni oprettet i det lille Danmark i det Godserne Adelersborg og Benzonslund i Sielland ved Paten, af 15de Decbr. ere oprettede i et Friherskab under Navn af Baroniet "Adelersborg. Den Deel af det danske Bøndergods der ved fideicommissariske Baand er hindret fra at overgaae til Selveiendom, er saaledes end mere forstørre.
Almuevennen, 1844-01-03
– Bladet "Fædrelandet for Onsdagen den 20de og Torsdagen den 21de Decbr. er beslaglagt, og af Cancekiet undertrykt uden Søgsmaal.
Almuevennen, 1844-01-03
Directionen for Universitetet og de lærde Skoler har nylig givet en Lærer ved en af Landets lærde Skoler en al Trykt i det Brünnichske Bogtrykkeri ved J. C. Lund. vorlig Jrettesættelse fordi han beskæftigede sig med en Provindsavises Redaction. Det kan man kalde pligtskyldig Opmærksomhed.
Almuevennen, 1844-01-03
Roeskilde Amts Landcommunalforening.
Almuevennen, 1844-01-03
De Forslag som maatte ønskes afhandlede ved det i anstundende Januar Maaned afholdende Møde, ville man, overeensstemmende med de vedtagne Bestemmelser, behage at indsende til Undertegnede, Foreningens Formand, inden Onsdagen den 10de Januar. Carlslunde den 21de December 1843. C. Petersen. Paa Grund af en Misforstaaelse mellem Justitsraad Reiersen og Redacteuren, blev det ikke, ved Artiklen: Et Blik paa Danmarks Forfatnings-Historie, anført, at den var forfattet af Student Frederik Barfod og optaget af "Folkevennen for Aaret 1840. Vi skulle derfor her have vore Læsere underrettede derom.
Almuevennen, 1844-01-03
Kjøbenhavns Torvepriser. Løverdagen d. 30te December. Hvede, ..... pr. Td. 4 Rbd. 4 Mk. 8 s. a 6 Rbd. 1 Mk. - s. Rug. 3 – 3 – – - 3 – 5 Byg. 2radet. . . . 3 – 3 – 12 3 – 4 – 12: gradet, . . . 3 – 2 – Havre. . . . . . . . Ærter, gule 3 – 5 - 8 - - 5 – - graae – – - Kartofler, . . . . . 1 – 1 – – - 2 - Smør. . . . . . Fag. 12 - 1 – 8-13 – – –. . . . . pr. - - 1 – 6 - - - - 1 - Flesk, røget pr. Lü 2 - - - 8 - - 2 - 1 - grønsaltet." Æg..... pr. Snees - - 2 - 2 - - - Bøgebrænde, et Bondelæs 3 – – – – - 4 – Tørv . . . . dito Talg. . . . . . . pr. Lü 2 – 4 – 8 - 3 – 5 - Hermed et Følgeblad. Af dette Blad udgaaer eet Nummer om Ugen, og som Følgeblad dertil udgaaer Kjøbenhavns Amts LandcommunalTidende", med omtrent 6 Nummere i Qvartalet. Prisen er 3 Mark hvert Qvartal. Man tegner sig for Bladet paa Postcontoiret i Kjøge, hos Dhrr. Boghandlere Meulengracht i Næstved, Bertelsen i Holbek, Vosbein i Killerød, Wagner i Helsingør, Milo i Odense. Jessen i Svendborg, Thjerry i Nakskov, Gjegengack i Maribo, Berggreen i Nykjøbing paa Falster, den Jessenske Boghandling i Aarhuus, Holm i Horsens, Smith i Randers, Termansen og Andersen i Ribe, Dhrr. Bogbindere Mehl i Roeskilde, Hansen i Slagelse, Møller i Skielskør og Thune i Veile, Hr. Skolelærer Jensen i Ringsted, Dhrr. Komd. Gjørup i Storeheddinge, Hald i Frederikssund, Præst og Vordingborg Omegn hos Huusmand Peder Hansen i Lundby pr. Præste, Gaardeler N. Ottesen i Fredericia og Skomagermester N. Hansen i Rudkjøbing. J Kjøbenhavn hos Redacteuren, store Regnegade Nr. 250, og hos Udgiveren, Klædeboderne Nr. 101, 2den Sal i Sidehuset, hvor Bidrag til Bladet ogsaa indsendes. Trykt i det Brünnichske Bogtrykkeri ved J. C. Lund.
Almuevennen, 1844-01-10
3die Aarg. Nr. 2. Almuevennen. Udgiver: J. A. Hansen. Ansvarlig Redacteur: O. Wedfall, forhen Medhielper ved Opdragelsesanstalten paa Flakkeberg Jnstitut.
Almuevennen, 1844-01-10
Onsdagen den 10. Januar 1844. To af Tidens Tegn. (Fædrelandet Nr. 1463.) Det er et af de store Spørgsmaal, som deele Anskuelserne, om Jordbesiddelse skal være de samme Regler underkastet, som al anden Eiendom, om dens Eier skal have den samme Frihed til at raade over den, som over alle andre Gjenstande, der tilhøre ham, om han t. Ex. skal have samme Ret til at sammenlægge, udstykke, saa meget ham lyster, om Staten skal stole paa, at her som overalt er Frihed, det, som baader Alle bedst, eller om Lovgivningen skal fastsætte en Grændse, ud over hvilken der ikke maa gaaes, hverken med Hensyn til Eiendommenes Storhed eller Lidenhed. Vor Overbeviisning er det, at de forbigangne Tiders baade Forbrydelser og Misgreb her i Danmark have efterladt os disse Forhold i en saa forqvaklet og indviklet Tilstand, at det i mangfoldige Tilfælde først maa afgjøres, hvem der eier Jorden; med andre Ord, at det med Hensyn til Fæsteforholdet først ad lovlig og fredelig, Vei maa bestemmes, hvor stor en Deel af Eiendommen Fæsterens Ret, og hvor stor en Deel Herremandens Ret udgjør. Førend dette Spørgsmaal, hvis retfærdige Besvarelse tilvisse udfordrer en moden Overveielse af de forskjelligste Omstændigheder, endelig er afgjort, holde vi os forvissede om, at en Jndrømmelse af fuldstændig Frihed nødvendig vil lede til Uretfærdigheder. Ligesaa vist som vi vide, at det vilde være en skrigende Uretfærdighed imod Herremændene, hvis Lovgivningen bestemte, at Fæstejorden skulde blive Bondens Eiendom, uden et billigt Udløsnings Vederlag til Herremanden, ligesaa urigtigt imod Bønderne finde vi det, hvis Lovgiveren, uden videre vilde tillade Herremanden at nedlægge Bøndergaardene, samle dem til Avlsgaarde, lade ham selv drive dem eller bortforpagte dem. En saadan Borttagelse af Bondens Ret lidt efter lidt har hverken Hjemmel i Loven eller i Retfærdighed. Mange smaa Uretter summere op og gjøre en fredelig Løsning af Spørgsmaalet umulig; hverken Herremanden eller Bonden kan være tjent med en Revolution. Men ud af dette Forhold maae vi ad en lovlig og retfærdig Reforms Vei. Det gaaer i Tidens Længde umulig an, at Herremanden og Bonden vedblive at spille det Hazardspil, som Fæsteforholdet nødvendiggjør enten lever Bonden for længe, og Herremanden er bedragen til Fordeel for Bonden, eller denne lever for kort, og hans Familie er bedragen til Fordeel for Herremanden. Lovgiveren kan umulig ville tvinge den talrigste Classe af Undersaatterne til at betroe sine Velfærdsanliggender til Slumpetræf. Da disse ere vore Anskuelser og Fæsteforholdet og om Nødvendigheden af, at det afløses af en fornuftigere Tilstand – og heri finde vi Medhold hos mange Herremænd – behøve vi ikke at sige, hvor dybt det har smertet os, at der i det sidste Aars Tid er blevet oprettet tvende Baronier, hvorved omtrent halvtredie tusinde Tønder Hartkorn ere gaaede ud af al Handel og Vandel, og Fæsteforholdet paa disse udstrakte Eiendomme, saavidt menneskelig Magt formaaer, gjort til en stedsevarende Nødvendighed.
Almuevennen, 1844-01-10
Forfatteren til et nylig udkommet Skrift, "Reaction und Adel, udtaler sin Hjertens Mening i de Ord Kongen skal give Adelen saa megen Grundbesiddelse, at den ved Jndkomsterne deraf kan indtage en glimrende Stilling fremfor den tredie Stand, og han beklager inderlig, at den hvise Lov, som forbyder Undelige at eie store Jordbesiddelser, ikke gjelder længere. Dersom denne Mand var bekjendt med Begivenhederne her i Danmark, vilde han naturligviis juble, hver Gang der blev oprettet et Baroni, og betragte det som et Fremskridt til sit Jdeal af selskabelig Tilstand, hvori ingen Anden maa eie Herregaarde end Adelige, da dette er en ligefrem Følge af Bestemmelserne i Adelspatenterne, hvis saadanne bleve almeengjeldende. Vi have vel tidligere i vor Lovgivning kjendt denne Bestemmelse om, at ingen Andre end Adelige maae eie Sædegaardt, men det er rigtignok flere Aarhundreder siden, at den var gjeldende, og især i Jylland vilde det have sine meget betydelige praktiske Vanskeligheder igjen at faae den indført.
Almuevennen, 1844-01-10
Fra bort Standpunct maae vi betragte nye Baroniers Oprettelse som et sørgeligt Tilbageskridt. De mange og gribende Klager, der rundt om i Landet lyde fra de fattigere Classer, have sikkert en af deres dybere Grunde i det forkeerte Fæsteforhold og de ulykkelige Bestemmel er, som have sat meere end tredsindstyve tusinde Tdr. eller over en 1/5 af hele Landets Hartkorn (360,000 Tdr.)ud af al Handel og Vandel. Det er derfor efter vor Mening ikke et Skridt til, men et stort Skridt fra, den nødvendige Reform, at forøge Størrelsen af de Landeiendomme, der ere i den "døde Mands"Haand og at evig gjøre Fæsteforholdet. Heller ikke troe vi, at det er i den forbigangne danske Regjerings Aand, at søge sin Støtte i et Landaristokrati, det var Absolutismens Opgave at tilintetgjøre Aristokratiets fordærvelige Overvægt over de andre Stænder, og det vil neppe blive til Absolutismens Held, om nogen absolut Konge nogensinde i Aristokratiet skulde ville søge Modvægt imod demokratiske Bestræbelser, istedetfor gjennem dem at berede Monarchiet en bredere og fastere Grundvold. Det har stedse været Aristokratiet, fra hvilket Farerne for Monarchiet udgik, og det er ikke blot Ruslands Historie, der til Overflødighed godtgjør dette, de færre store egennyttige Jnteresser forene sig langt lettere end de mange smaa. Jngen skal heller kunne negte, at man ved Majoraternes Oprettelse ubilligen begunstiger en Enkelt paa Manges Bekostning, og skaber Generationer, der nedstamme fra Tilsidesatte, som istedetfor at blive nyttige Samfundsmedlemmer, hvis de havde erholdt, hvad der efter den almindelige Lovgivning tilkom dem, ofte falde Familien, Communen eller Staten til Byrde. En i sin Oprindelse ubillig Bestemmelse bærer umulig gode Frugter for det Hele, og en Regjering, støtter sig langt tryggere paa hele Folket, retfærdigst og friest muligt styret, end paa enkelte Begunstigede, hvis Kraft dog kun formaaer lidet mod alle de Andres, der ere misfornøiede med hine Begunstigelser. Det har været en Tro i Folket, at Regjeringen ikke understøttede eller fremmede Aristokratiet, og det kan umulig være i Regjeringens Jnteresse, at der oftere skee Skridt, som kunde tilintetgjøre denne Tro, men det er ogsaa et demokratisk Blads Pligt ikke at forbigaae med Taushed, hvad der, oftere gjentaget ubemærket, vilde gjøre denne Tro til Overtro.
Almuevennen, 1844-01-10
Denne Erklæring haaber jeg, Høistærede, at De optager i Deres Blad. Justitsraad Reiersen kan umulig negte den sit maa trykkes, thi deels har han ikke ofte havt den Fornøielse at lade mig trykke, deels findes der i nærværende Skrivelse intet, slet intet, af "politisk Jndhold, og endelig findes der intet usømmeligt Angreb i den paa nogen Person eller Autoritet. Jeg har rørt en Smule ved Justitsraaden, men han kan umulig ville anvende sin lige saa ilde lidte som frygtelige Magt til at befrie sig selv for smaae Ubehageligheder. Jeg har ogsaa rørt saa ganske lempelig ved det kongelige danske Cancelli, men dette kan neppe ændse saa fint et Myggestik af den censurdømte Student Frederik Barfod. Frederiksberg, Juleaften 1843. Trykt i det Brünnichske Bogtrykker ved J. C. Lund.