Viborger Samler, 1841-07-17
Kjøbenhavn. T J lang Tid glædede Prof. Sibbern Kbhavnerne med ligesaa lange som gehaltrige Artikler, deels i Adresseavisen og deels i andre passende Blade. Uvist at hvilken Grund, iagttog Hr. Professoren senere uafbrudt Taushed; thi hvor fortjent Hr. Prof. havde gjort sig, turde det vel være et Beviis paa, at der kun var een Mening om, at Hr. Prof. vilde blive decoreret ved sidste store Ordensuddeeling. Dette glippede imidlertid, og Hr. Prof. har nu atter beriget den journalistiske Literatur med en Artikel, betitlet Festligheden hos os med et Tilbageblik til Kronningstiden, af hvilket vi tillade os at anføre Følgende om Grunden til Kbhavns Passivitet under Kronningen: "J Kbhavn skede ikke det, hvad man af Danmarks ellers saa meget Skjønt, Ædelt og Godt sig indsluttende Hovedstad nok kunde have ventet til en Tid, da Frihedsaanden dog var vakt. Men den og Alt leed jo dengang under en selvgjort Usurpation og en raa Fremfusenhedsgruelige Forvirringer og Forqvaklinger. Landet vrimlede af politiske Qvaksalvere, og det gik den Deel af Folket, der greb efter de udbudte Remedia, især Kbhavnerne, som det i Heibergs bekiendte Comedie gik Republiken. Man var beklemt om Hjertet og duede til Jntet, uden til at gjøre Støi og anrette Uro, idet man gav Beklemmelserne Luft. Men i Grunden var man ganske frisk og sund Alle Beklemmelserne kom alene af Medicinen, og de rette Læger havde, næst at lade Stat og Folk komme til fø feile Enhver, – thi retteligen sund er jo Jngen kun lelse af at de i Grunden Jntet feilede, uden hvad der kan at arbeide paa at skaffe dem af med den fatale Qvaksalver-Medicin. Men nu er man kjed af alt hiint Uvæsen; Stemningen slaaer nu om; man ryster nu det afsig, hvad der slet ikke hører de Danske til, og bestandigen kun har været noget Fremmed, som man ved Hidserier, Kunstgreb og Kunstkneb har paaqvaklet Folket." Gratulerende Hr. Prof. til denne Slutning, troe vi anførte Prøve tilstrækkelig, og tillader os blot at tilføje Kbhavnspostens Annoncering af bemeldte Artikel: "Vi troe at burde foreløbigt underrette de af vore Læsere, der ynde den comiske Muse og holde af engang imellem at bryde Livets Alvor med passende Skjemt om at Prof. Sibbern efter en lang Taushed, der næsten lod formode hans politiske Afgang og rolige Ende som Journalist, atter har hævet sin Rost i "Dagen, idet han har leveret en lang Artikel og Festlighederne hos os med et salvelsesfuldt Tilbageblik paa Kroningstiden. Dem der maatte nære den Formening, at Prof. under sin lange Taushed skulde have forandret sin Ratur eller Skrivemaade, kunne vi forsikkre om det Modsatte. Han er endnu den samme moersomme satiriske Mand, der med en uhyre sig selv ubevidst Jroni, taler om den sidst stedfundne Jllumination, om Fryderaabene, om Oppositionspressen, om en Fader der paa Kronnings dagen salvede sine Børn og om Alt hvad der under Pennens Løb falder ham ind, og det Alt, med den samme noble Tendents som en Absolutismens og Langsvæsenets Ridder, med de samme selv for simple Skarpsindighed blottede Parodoxer, den samme Selvtillid og Selviskhed, der dog denne Gang lader ham være saa beskeden, at han kun sammenligner sig med Biskop Balle, og derhos de samme bekjendte Elementer til at vække Latter, som hans tidligere Artikler i denne Retning have indholdt i saa rigeligt Maal."