Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1774-01-03
Den unge Person er begierlig efter bifald og Beundring, og gaaer frem med store Tanker om sig og fine tilkommende Foretagender; en Passion, som, omdanned og regiered af Viisdommens Haand, bliver for ham en fyrig Tilskyndelse til Flid og Bestræbelse i det Gode. Men søger ikke den unge Person og af denne Ærgierrighed sin Ære i Gienstande, som til allene skulde fortiene hans Foragt eller hans Had, Jamen mestendeels af Mangel paa Jndsigt og gode Exempler. Hans Opdragelse maa have nok saa mange Feil, saa er dog ofte eet eneste berømme, ligt Exempel nok, til at rette hans Begiærlighed efter Ære paa gode Sæder og ædle Tilbøieligheder og Foretagender. Et ulykkelig voved Foretagende giver ham Erfarenhed, og denne, saa tilden erindrer ham om sine Feil, indskiærper ham og den Lov, at han skal være visere, og ved Vallet i sin Ærgiærrighed forsigtigere. Falder hans falske Æregiærrighed end og paa Udyd; saa tilrettesætter Samvittighed, og kalder ham tilbage paa den rette Vei, Samvittigheden, som i hans empfindlige Hierte taler ligesaa tydeligen, som en utilladt Begiærlighed. - Uden for de høie Tanker om sig selv og sin Andeel i Tiden i Verdens Tildrageligheder, skulde den unge Person snart trættes i sin Æregiærrighed og i sin Fliid. Han bedrager sig sandeligen, men dog til sin Fordee. i Tiden, naar han kun vil. End og af hans Stolthed skal eengang opvoxe den ham og Verden, saa nødvendige Beskedenheds og Ydmygheds Dyd, naar han kun vil. Hans vovende Æregiærrig hed forsyner ham med nyttige og behagelige Egenskaber. Han lærer meget Roesværdigt, smigrer sig med, hvor meget han veed, hvor god han er, er modig, gaaer altid videre, seer altid meere, som han maa fatte og vove, altid flere Feil, som han maa aflægge, altid mere Berømmeligt, som han maa stræbe efter. Endeligen, efter at hans Jndsigt paa denne Vei er stegen trappeviis, og Erfarenhed, Tid og Dadel have lært ham, hvor liden hans Fortieneste og hvor ufuldkommen hans Dyd er, forvandles hans Stolthed trappeviis til Ydmyghed. Saa mister Kaalormen, dens bristende Hud og antager en behagelig Sommerfugls Skikkelse. - Den unge Person er forvoven, og denne naturlige Forvovenhed bliver ved Tildannelse til en viis Behiertighed og Resolution i Farer; en Dyd, som hans Familie og hans Fæderneland i Tiden vente af ham. Hans Blod koger i hans Aarer, og giør ham brusende og hæftig; men og begierlig efter Legems-Øvelser, som skal tvinge og fastgiøre hans Sener, og hærde hans Legeme til at taale Arbeide og de mangfoldige tilkommende Livets Besværligheder. Uden hans Hastighed og Flygtighed skulde hans Safters Overflødighed enten skade Sundheden, eller giøre Legemets Ledemoder ubøielige for Siælens befalinger. Lidenskaberne, som tillige have deres Sæde i hans brusende Blod, Vrede og Vellyst, synes at være de værste og fordærveligste Træk i hans Caracter. Hvor raser en opbragt ung Persons Vrede, Men, Tak være hans naturlige Udestaudighed, den varer ikke længe. Og hvor forsonligt er hans unge Hierte, betragted imod en fortørned gammel Mands Hierte, Han tilgiver hastig en lidt Uret, og fortryder ligesaa snart en tilføied, eftersom han erindres snart sagtmodig, snart alvorlig. Hans Vrede, naar den er forsvunden, lærer ham Forsigtighed, at tage sig i Agt for Fornærmelser, og bliver, naar den er leded af Fornuften, til en hastig berømmelig Modbydelighed for det, som ubilligen hindrer hans eller Andres Lykke. Tilbøieligheden til det andet Kiøn, denne søde og til Verdens Vedligeholdelse uundværlige Tilbøielighed, skulde være den farligste Fiende af hans Hierte og af hans Liv men, til hans Lykke, opvaagner den ikke før, en han er i Stand til at erkiende Fornuftens og Religionens Love. (Resten følger.) Heraf udkommer hver Mandag et Blad fra det bergenske Adresse-Contoir hos S. Brose.