Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-12-07
Nogle Bemærkninger i Anledning af det Meget og Mangehaande, som nylig har været foreslaaet i offentlige Tidender, angaaende Almue-Ungdomsunderviisning i Skolerne. Den seenere Tid har været saare riig paa Forslag og forskjellige Meninger angaaende Almue Oplysnings Fremme, uagtet denne, vist nok vigtige Sag, efter Regjeringens Foranstaltning har undergaaet en total Reform, og Forordningen om Skolevæsenet af 29de Julii 1814 fuldstændig nok indbefatter, hvad der af den nuværende Slægt kan og bør gjøres for Ungdommens Oplysning og Dannelse. Viseligen indsaae man, at en overfladisk Dannelse, hvorved man af Allehaande lærer lidet og intet af Alt, ikkun leder til Jndbildskhed og forvirrede Begreber hos den Klasse, hvis Kald det blev, med kraftfuld Arm at styre Ploven og under stille Arbeidsomhed at fremkalde Jordens Velsignelse. For med Held at kunne opfylde denne Bestemmelse, udfordres alene sund Menneskeforstand, levende Følelse af Pligt, samvittighedsfuld Jver i at røgte det anviste Kald. Jeg vedrører ikke de borgerlige og høiere Pligter; thi disse blive jo Gjenstanden for den religiøse Dannelse; men indskrænker mig alene til at yttre, hvad jeg, efter min individuelle Mening anseer tilstrækkeligt til hensigtsmæssig gavnlig Almue-Oplysning, og de indeholder den Kongelige Forordning for Almueskolevæsenet Alt, hvad der synes fornødent at lærre i Skolerne, for at kunne vorde duelige Medlemmer af Staten, og med Held at kunne røgte det Kald, som venter den opvoxende Landalmue slægt. J denne ufravigelige Mening, anseer jeg da for Tiden, ethvert Forslag om Technologie, militaire Øvelser, Agerdyrkning og Gud veed, hvad mere i senere Tid er foreslaaet, som burde læres i Almueskolerne, for aldeles overflødigt. Vel kunde det synes urimeligt og stridigt mod sund Menneskeforstand, at jeg anseer det overflødigt, at Underviisning i Agerdyrkning forbindes med Skoleunderviisning for den Klasse, hvis Bestemmelse det er i Tiden at vorde Agerdyrker; desuagtet gaaer jeg endnu heri videre, og paastaaer, at saadan Underviisning endog for den Alder er skadelig. Ere vi da ikke allerede i mange Tilfælde noksom bekiendte med følgerne af al overfladisk Kundskab, Og vilde maaskee her ikke ofte den confirmerede 14 Aars Pog troe sig klogere, end Faderen med al sin lange Erfaring og nøie Kundskab om enhver Plet af det Jordsmon, han gjennem mange Aar har dyrket, Vilde da ikke her ogsaa Ægget ofte lære Hønen, forglemmende, at til ethvert forandret og forbedret Agerbrug hører nøie Sagkundskab og fornuftig Bedømmelse af de Fordele og hindringer, som omstændighederne og Localet for Øieblikket frembyde? Og er Staten, vel tjent med af den opvoxende Landalmueslægt i sin Tid at erholde til Agerdyrkere vindige indbildske Projectmagere, med Hovedet fuldt af umodne, ufordøiede Jdeer, Visselig! - Den Danske Stat har gjennem Sekler fundet sig lykkelig under dens Agerdyrkeres simple Jevnhed og bramløs Flid, lader os derfor søge at bevare den og med Forstand og Klogskab lede den, uden at ville paa eengang gjøre store Spring, og lade sig blende af den ligesaa falske som skadelige Mening: at den nærværende Slægt alene synes skabt og beqvem til enhver Reform, og ved et pludseligt Spring at kunne naae Fuldkommenhed! Vi glemme ikke hiin gyldne Regel, festina lente! Og ligesom denne i ethvert af Livets Tilfælde vil yttre sin velgjørende Virkning, saa er dens Jagttagelse i Særdeleshed nødvendig i Alt, hvad der har Hensyn til et forbedret Jordbrug, som Landets første usvigelige Velstands-Kilde. Adgang til denne rige Kilde skal for Bonden aabnes ved beskuelige Exempler, ved gavnlige, let iværksættelige Foretagender, hvis heldige Resultat ligger aabenbart for Øiet; og til dette Øiemed stræber den mere dannede indsigtsfulde Godseier at lede sine Undergivne, ligesom og det Kongelige Landhuusholdningsselskab, som og de oprettede occonomiske Provinds- og Amts-Selskaber, ved Understøttelse og Belønninger række hinanden Haanden, for med fælleds Kraft at virke, til at fremme et, for Jndivid og Stat, saa gavnligt Anliggende. Til dette Maal virker hver kyndig Landmand, han være Godseier, mindre Jordbruger, Præst eller Bonde. Fra følgeværdige Exempler skal da et forbedret Jordbrug begynde, og ikke med den 12-13 aarige Pogs Underviisning om Agerdyrkning; thi det er alene at udstrøe reen Sæd i den slet tilberedte Jord, og Tidsel og Ukrud vil vorde den visse Frugt. Endskjøndt meget saare meget staaer tilbage at forbedre i Bondens Agerbrug, saa mangler det dog ikke paa talrige Exempler at Mange have forladt den gamle Slendrian, og ved Opmuntring og Understøttelse, i Forening med hensigtsmæssig Veiledning og beskuelige Exempler, gjort rigtige, faste Skridt frem af til er forbedret Agerbrug, uden at have lært Agerdyrkning i Skolerne. Lad da Almue-Underviisning, uden Sidespring, roelig og med stadig Flid fortsættes efter den Kongelige Forordnings Bydende, og lader os først stræbe at overvinde de herved mødende Hindringer, førend vi tænke paa nye Forslag til en mere udbredt Underviisning! For Landalmuen være det nok i Skolen at have lært tydeligt og forstaaeligt for sig selv og andre at kunne læse en almeennyttig Bog, skrive en læselig Haand, gjøre de almindelig forekommende Beregninger, og at være grundig og vel underviist i sand Christendom Vi overlade da roligen Jværksættelsen af øvrige noksaa glimrende Forslag til de kommende Slægter og stræbe hver i sin Kreds at kunne medvirke til frugtbar Opfyldelse af den Allernaadigst udgangne Anordning for Almueskolevæsenet paa Landet – da arbeide vi ikke forgiæves. – J dette Øiemed maae ethvert Middel være os velkommen, som kan lette os Adgang til dette Maal. Og vil maaskee den for Tiden prøvede indbyrdes Underviisning heri troefast kunde række Haanden, og ligesom den synes at ville lette Møien ved Underviisningen, saa synes den og at føre til mere Fasthed og tydeligere Færdighed i Læsning, end den Moderen ved sin Spinderok kan give Barnet, eller – om man saa vil – den dueligste Skolelærer, den bedste Villie uagtet, nu er istand til at bibringe en talrig Skoleungdom. Og naar den desuden, som elementær Underviisning, maaskee paa et Aar, kan udrette hvad gjennem mange Aar, endog ikkun ufuldkomment kunde virkes til Elementær-Kundskab for Almueskolernes nederste Klasse, saa vorder den ufeilbarlig et saare virksomt Middel til med Lethed at fremme Skole Anordningens vise Bydende og megen Tid vindes derved til Gavn for de landlige Sysler. Dog, herom, maaskee mere ved en anden Leilighed. Til Slutning bemærkes: at ligesom den Aand, hvori forestaaende Tanker ere nedskrevne, ikke med Grund kan vække Lyst til Pennefeide, hos anderledes Tænkende, saa vil man og forgjæves vente Svar paa ethvert inhumant Angreb. Jkkun rolig Undersøgelse af Sandhed, frimodig, men beskeden Modsigelse er Manden værdig, og det Pøbelagtige overlade vi alene til Drengekaadhed, aldrig forglemmende hiint Disticon: Hoc scio pro certo, qvoties cum stercore, decerto, Vinco, seu vincor, semper ego macutor. Skrevet i November 1819.