Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1801-11-07
Hvad der forhen er vundet ved slig Forsendelse af Børn, tør og kan jeg ikke fuldeligen beregne og afgiøre, saameget er imidlertid vist, at man mange Gange er gaaet Glip af Øiemeedet, ikke blot i Henseende til den Lærdom, som skulde erhverves, men maaskee ogsaa i andre langt vigtigere Betragtninger. Dog, om der ogsaa i disse Henseender ingen grundet Jndvending skulde kunde bekastes mod slig Forsendelse af Børn til fremmede Lære Jnstituter, saa blev dog ikke enhver forundt Ævne til at kunde paa deres Børn anvende de i saa Fald udfordrende mange Omkostninger; og dog bestemme saa mange sig for Handelen her, med Attraae, giennem samme at finde Brød og Levevei. Deslige maae nodvendigviis stedse versere, i Mangel paa de til deres Fag udfordrende, Kundskaber; de faae de igiennem Tid og Erfaring kunde erhverve, kiøbes ofte saare dyrt, stundom ved Forliis af egen Formue, og ei sielden paa Medborgeres Bekostning tillige, ikke at tale om det Tab af Vinding, som ellers kunde have fundet Sted. Saaledes, for at statnere et Exempel, paatage mange sig Reiser som Kiøbmænd med dem under Commi sion givne Vare Ladninger, uden ringeste Kundskab om Sproget, Pengevæsenet og Handelen i det Land, hvortil de henrese, som dog er saa aldeles nødvendig for dem at have i det mindste noget lidt Bekiendtskab med, naar de ikke gandske blindt hen skal overlade sig til en dem fremmet og ubekiendtCommissionairs Behandling, der ofte kunde udfalde saare vilkaarligen. Vel nægter jeg ikke, at mange blandt dem kunde tilbagelægge deres Tour med megen Hæld: men det maae dog efter Beskaffenheden meere ansees for et Lykketref, end som en Følge af den Committeredes Klogskab og Kundskab; thi der er større Rimelighed for, at de under disse Omstændigheder, snarere kunde blive ureedeligen, end reedeligen behandlede. Tabet, naar saadant bliver Tilfældet, treffer vel deres Principaler, men det rammer dem ogsaa selv, i det at de, ved lige mislykkede Expeditioner, dis recommendere sig, og altsaa blive udsatte for, ikke oftere at komme i slig Tour igien. Med adskillige af vore Skippere er det saa omtrent ligedan beskaffent; ofte gives dem betydelige Ladninger under Disposition, og stundom bliver Casus den samme med dem, som med hiine. Men ikke i den Henseende allene savne vore Søefarende nødvendige Kundskaber, endogsaa i selve deres Fag, Søemands-Væsenet nemlig, spores der ei sielden Mangler; og det er dog overmaade vigtigt for Vedkommende, at ikke deres Efendomme, hvorunder tillige ofte fleeres Velfærd hviler, gives i saadanne Hænder, at man ikke, formedelst haandgribelig Ukyndighed, skulde befrygte Tab og total Forliis heraf. Man har i den Fald, hvilket Erfaring noksom kan godt giøre, ofte været stædt i den Nødvendighed, at engagere Fremmede til Skibførende; og at overgive Eiendom og Velfærd til ukiendt Persons Bestyrelse, dertil hører ligesaa megen Dristighed, som det i sig selv er betænkeligt; men saalænge Byen ikke selv kan fornere med duelige Søefarende i behørig udfordrende Antal, tilsiger Nødvendighed, at der maae tages hvem der kan faaes. Følgerne ere mange Gange alt for sørgelige. Og hvad er Aarsagen til alt dette, Fordie vi mangle her Jndretninger, som kunde danne den duelige Handlend og Søefarende. At udvikle et saadant Jnstituts Øiemeed, i det Hele, dertil er ikke Sted her. Man haver Forgiængere i den Fald, der noksom kan lære, hvorledes de bør være. Underviisning i alt hvad der angaaer Sprogene, samt Handelen i de Lande, hvormed Bergen staaer i Forbindelse, ligesom ogsaa Søemands Videnskaben, maatte der fornemmelig pleies. Vi have nuher, brugt efter Hensigten, en Skole for Sædernes Dannette. Skulde det ikke være et endnu værdigere Formaal, at oprette en for Dannelsen af den talrige Bergenske Ungdom til vordende Kundskabsfulde, og altsaa meere nyttigere Borgere, Jeg troer denne Ting ikke at kan være Modsigelse underkastet, og med af mit Hierte at ønske Sagen bedste Hæld, indlader jeg til ethvert Fader og Moder-Hierte, nærmere at overveie og bedømme, af hvor megen vigtig Jndflydelse denne Sag maae være for saavel den nærværende som tilkommende Slægt, og hvor meget behageligere og nyttigere det maatte blive, at Ungdommen, under Forældres eget Øie, kunde forædlede gaae frem til deres Bestemmelse. Skulde, som eg dog ikke formoder, denne Sag tiltrænge nogen Opmuntring - hvorfor nærværende hverken kan eller bør ansees - saa vil det ikke mangle paa Mænd, hædrede for Aand og Hierte, der kunde fremstaae og som hældigere Talsmand nøiere indprænte Vigtigheden af en Jndretning for vor Bye, som vilde blive af ligesaamegen velgiørende Nytte, som den maatte vorde hædrende. Og see Medborgere, at fremme en Sag af denne Natur, er at øve sand Borgerdyd og giøre Vel, hvilket i Borger Samfundet bør, retteligen vare vor Stræbens og ragtens høieste Tendenz. Rytten rammer Eder Selv.