Aarhuus Stifts-Tidende, 1810-09-01
J det Øieblik da Sverrigs Rigstænder, efter et langt varigt Rigsmøde, for mere end 3 Maaneder siden adskildtes, aabnedes hver redelig svensk Mand den meest tilfredsstillende Udsigt for Fremtiden. Efter store Ulykker, efter voldsomme Rystelser, syntes Riget at have vundet en længe savnet og ønsket Rolighed. 3 Fredsslutninger havde befæstet dets beklageligen ved Krigen indskrænkede Grændsers Tryghed. En ædel Fyrste ved Thronens Side, en Gave af Freden og Borgen for dens Varighed, lovede en nye Støtte for den Samfands Orden, som Kongen og Stænderne havde faaet oprettet. Den Giæring, en Regieringsforandring altid efterlader i Almuens Hierter, havde givet Plads for giensidig Jver og Kappelyst til at medvirke til Fædrelandets almene Vel. Store Opoffrelser, hvilke Rigets udstandne Ulykker krævede, raktes med beredvilligste Enighed og modtages med almindelig Erkiendelse af deres Nødvendighed. Alt lovede den retsindige Borger en sikker Erstatning i Fremtiden. Hs. Kongl. Majestæt deeltog i dette Haab og overlod tillidsfuld sit Hierte til denne bedragelige Lyksalighed, da et af Forsynets Slag, der tilintetgiør Menneskenes Beregninger, trykte det sidste Segl paa Sverrigs Ulykker. Kronprinds Carl August var ikke meere, og med ham udslukkedes den nystændte Gnist, som havde udbredt et trøstende Lys over Fædrelandets tilkommende Skjebner. Med et af Sorg forknust Hierte fæstede Hs. Kongl. Majestæt sit Blik paa Rigets Stilling og Omfangen af det lidte Tab. Hs. Kongelige Majestæt saae paa den ene Side farlig Uenighed at fremstaae, og heftige Sindsbevægelser at udarte til lovløs Udbrud; og paa den anden Side ingen anden Sikkerhed for det nærværende, end Hs. Majestæts Livs saa uvisse Vedvarenhed, samt for Fremtiden intet nøiagtig bestemt Formaal, hvorpaa den redelige Borgers Haab kunde hvile. J denne sin Siels Kummer, og under disse truende Udsigter, var Hs. Kgl. Majestæt ikke tvivlraadig over de Pligter ham tilhørte at opfylde. Troe den offentlige Borgen for hans tilkommende Regieringsprincip, som Hs. Kongl. Majestæt fra Sin Regierings Tiltrædelse har givet og fæstet som Valgsprog ved Sverrigs ældgamle Vaaben, hentede Hs. Majestæt den høieste Lov for Sin Jdræt af Rigets Lyksalighed og sit Folks Vel. Veiledet af disse Grundsætninger, af Fortidens selvstændige Minde, af Aarbøgernes oplysende Lærdomme, uden nogen anden Ærelyst end den: at opofre Sine Følelser og Sine sidste Kræfter til det Fædreland, for hvilkes Hs. Majestæt med Glæde i Stridens Farer vovede Sit Liv, deeltog Hs. Kgl. Majestæt i den almindelige Overbeviisning om Nødvendigheden af snart at befæste Rigets Thronfølge, ved en fortsat Kraft hos Regieringen at sammenholde det rystende Rige, og giengive Lovene, samt den personlige Sikkerhed, den Hellighed, de aldrig uden Samfundets Fare tabe. Med dyb Erkiendelse af Fædrelandets Fordringer, med forøget Attraae efter at opfylde dem ved et skyndsomt Valg af en Thronfølger, lyttede Kongen med megen Tilfredshed paa sit Folks Røst, som høit yttrede sig for Fyrsten af Ponte-Corvo. Glimrende Krigsbedrifter, have med hædrende Laurbær omvundet hans Navn, hvilket Fortienestens overveiende Ret har beredt sin Plads i Annalerne. Udmærkede Egenskaber som Statsmand, have forøget hans Ære og bekræftet det almindelige Omdømme derom. Mildhed og Redelighed have, endog hos Fiender, tilvundet ham Agtelsens og Hengivenhedens utvungne Tribut. Private, ved Krigens Ulykker foranledigede Forhold med Sverrigs Krigere, have lært dem at bedømme denne Fyrstes varme hengivenhed for et Folk, mod hvilket han ugierne drog sit Sværd. Alle disse Omstændigheder kunde ei undgaae at fæste Hs. Kgl. Majestæts hele Opmærksomhed; de burde bestemme Hs. Kal. Majestæts Beslutning i Henseende til Rigets Thronfølge.