Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1843-12-30
De ærede Læsere ville værdige mig deres Opmærksomhed et Øieblik: Min Kone led under en næsten total Berøvelse af sit Syn, forenet med hæftige Smærter og Rivninger, Søvnløshed, gloende fra Øinene udstrømmende Billeder og og Umodtagelighed for Lysets Paavirkning. J længere Tid befandt hun sig under alløopathisk Behandling; men viste der sig endog Bedring, saa var den hurtig forbigaaende og Onderne vare de samme. Gjennemlæsningen af nogle homoopathiske Skrifter havde hos mig vakt en høi Jnteresse for Homoopathien; dens fattelige Grundsætninger og dybe Sandheder, dens Udbredelse selv under skarpe Forfølgelser, dens Underværker og dens Anerkjendelse af mange berømte Mænd tiltalte mig med høi Røst og levendegjorde og bevarede hos mig den Overbeviisning, at denne Methode – som jeg af mit Hjærtes Fylde ønsker maa hastig udvikle sig til Menneskehedens Held - ville kunne bringe min Kone sit Helbred tilbage. Under faa Dages Ophold i Kjøbenhavn i September 1842 hørte jeg fra flere Sider. Homsopathen Hr. H. C. Lund anprise som en Mand, der med et ædelt Hjærte forbandt stræng Retsindighed; der med den reneste Velvillie forenede den sjeldneste Uegennyttighed; der i sit Fag forenede opperlige Kundskaber med Kjærlighed til deres Anvendelse, og som havde reist sig den store Opgave, at offre sine Kræfter og sin Tid for en Videnskab, der skulde brede Velsignelse og Lykke over Menneskelivet. Jeg søgte denne herlige Olding, og jeg fandt hos ham Deeltagelse og Trøst. Efter min Hjemkomst forlod min Kone den alløopathiske Methode, og hun indtog Tid efter anden i yderst ubetydelige Dosis de Sukkerportioner, Hr. Lund godhedsfuld havde givet hende. Brugen af dette Middel havde den velgjørende og paafaldende Virkning, at efter kort Tids Forløb var Søvnløsheden, forsvunden og inden 9 Maaneder var tilendebragte, vare næsten alle de egentlige Smerter hævede; dette var allerede en betydelig Vinding, der maatte forpligte os til Taknemmelighed mod den ædelmodige Mand, som ei alene med Uegennyttighed, men tillige med Ufortrødenhed, Omhu og Opoffrelse kom os imøde. (Hr. Calundann siger derpaa, at Hr. C. Lund, under hans Kones senere Ophold i Kjøbenhavn, stedse viste sig deeltagende, velvilligen og tjenstfærdig, han blev derfor ikke lidet overrasket over at modtage 3de Breve, fra ham, hvori han bebreider ham at han havde indsendt til Retten i Kjøbenhavn de Breve han havde tilskrevet ham; dog i et senere Brev erklærer han, at han nu have erholdt Vished om, at Brevene vare indsendte fra Districtslæge Nyerup i Nyekjøbing, Da disse Breve vare i Hr. Callundanns Gjemme, havde Hr. Nyerup i hans Fraværelse ved en ridende Expresse forlangt Brevene udleverede af hans Datter, foregivende at de vare ham nødvendige ved Affattelsen af en Beretning om hendes Moders Sygdomstilstand. Heraf, siger Callundaun, staaer det klart for Almeenheden deels at Districtslægge Nyerop er den domfældte Oldings Banemand, og deels at han: " har imod min Vidende og min Villie af mine Gjemmer tilsneget sig mine Breve; b) under Opsigtelsen af Brevenes Nødvendighed for ham, har forledet min Kone og Datter til at udlevere dem; c) har svigtet sin Forpligtelse paa en doppelt Maade, nemlig: ved ikke at levere min Kone Brevene tilbage samme Dag de vare ham laante, og ved ei senere efter sit Løfte at sende hende dem; d) har til sin Svigerfader, Hr. Justitsraad Rummelboff, afgivet en urigtig Forklaring, idet han har berettet, at Brevene indeholdt Beskyldninger imod ham, og at min Kone havde samtykket i Jndsendelsen til Sundhedscollegiet. Som et haandgribeligt Beviis for det Listige og Lumske i Hr. Nyrops Fremgangsmaade maa jeg tilføie, at baade han og jeg vare tilstede i hans Svigerfaders Gaard i det Øieblik hans Bud reed til mit Hjem efter Brevene, uden at han dog til mig yttrede et Ord om sit Forehavende. Er det nu end saa, at han ved sin uværdige Adfærd har skaaret sig sit eget Stempel, saa kan det dog billigen beklages, at vi i Lovene ikke finde antegnet nogen directe Straf for en Brøde, der har baaret saa ulykkelige Følger og fra hvilken de moralske Følelser vende sig med Afskye. Jeg opfordrer Dem herved, Hr. Districtslæge Nyrop til ufortøvet at tilbagelevere mig de tilsnegne Breve, der ene og alene ere min lovlige Eiendom, som De uforsvarlig har tilvendt Dem og hvorover De har vovet at disponere paa en fornødrende Maade. Andede man stundom Angivelsen, saa var dog stedse Angiveren en Gjenstand for Foragt; thi Fjendskab mod det Onde er Danskens Mærke. Rammes De end ikke af Lovens Haand og føler De maaskee endog Glæde over Deres mørke Gierning, da vil dog nok den Tid komme, da det ogsaa for Dem er ude med Smilet af Lykken, da Deres Øie skal bløde Samvittighedens blodige Taarer og da Angeren i deres Hjærte nagende skal tilraabe Dem: at De gjorde en ædel Olding ulykkelig, osv. Mariesminde paa Mors, den 20de Decbr. 1843. Calundann.