Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1826-09-19
Nyest. af Kjøl Skilderie, enhavn. og 80000 og Treogtyvende Aargang. No. 75. Udgivet og redigeret af Fr. Thaarup, Etatsraad. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Tirsdagen den 19 September 1826. Den 18. September 1826. Helliget. Hans Kongelige Habe Prinds Christian Frederik, underdanigst P. C. Becker. Kjølige Efteraarsvind henveirer de guulnede Blade, Snart i den venlige Lund findes ei Sporet af Liv. Tiden er hurtig til Fods; thi lader os følge de Glade, Glæden er flygtig som Faa - og skabes ved Almagtens Bliv, Kan Du blot gribe en Flig af Sløret, som omhyller hende, Stræb da med hele din Kraft at standse den Flygtendes Fied, At du kan fryde dig ved al hendes Ynde at kjende, Naar hun i straalende Glands indtager Kummerens Sted. Hist, hvor fra Sorgerne fri vor Christian sin Sommerlyst nyder, Klynget, Natur, til din Barm - Barnet hos Moderen li Hist, hvor Amalia sig i Lundenes Skyggely fryder Meer end i fyrstelig Hal, smykket med Glimmeren rig Glædens Gudinde i Dag der du saa smilende finder, Skjønt under vanlige Tag, mere end nogen Tid glad. Agerens blændende Guld som Smykke til Fyrsten hun binder, Fletter Kjærminder deri, blomstret paa Land og i Stad. Danmarks erkjendtlige Søn, og hør hvad hun venligen synger, Medens hun svæver i Sky høit over Christians Hjem: Her vil jeg bygge og boe, mens Fyrsten ved Fryd jeg forynger, Yduns livsalige Frugt skal kalde ny Livsfunker frem! Her vil jeg slynge et Baand om Fyrsten og Danrigets Sønner, Vævet af Kjærligheds Traad styrket ved Enigheds Aand, Prydet med Hjerternes Trang - med varme oprigtige Bønner "Fyrsten beskjærme du, o Gud!"Fold over Folket din Haand, Her vil jeg modtage Ham, hiin Yngling, som vandrer saa vide, Søgende Kundskab paa Jord, Dana til Hæder og Gavn, Medens Hans yndige Brudjeg skjænker Erindringer blide, Og ved min Tryllestavs Magt mildner den Elskedes Savn Saadan hun taler i Qvel - og Danen saa sønligen lytter; Skjønt han har vidst det forlængst, titnok et lyde det kan. Jubel et Særkjænde er paa Dagen i Borge og Hytter; Christian af Danmark, vor Ven, leve for Drot og for Landt Den 15 September 1826. Naar Aanden under Verdensbyrden sukker Et Fristed finde den paa Danmarks Kyst, Og naar de største Jordens Throner hæve, Her trygt sig Hjertets Aandethrone hæve! Sngemand. Christian, Konningenavn, som Dannemarks Throne har smykked Herlig, og daadrig, og stor – i Secler til Folkenes Held, Kørt hører Danen Din Lyd som kjærlige Minder opvække I hver en dansksindet Barm, som Fødelandet har kjært. Saadan en Kongeslægt i Rigerne ikke var elsket Trofast og gjæv og hold – som Skjoldunge-Slægten i Nord ikke ved blodige Haand du Enevælden opretted, alt var fra Folket en Skjænk – Et Minde om Dan=Kjerlighed! Naadig Drotten faae ned og glædedes ved Folkenes Glæder; Treidig de tyed til Ham, som Fader for elskede Slægt; Rigdom ei glædede Ham - kun Folke=Lykke Ham fryded, Enighed, Gudsfrygt og Kraft blomstred om Stammen i Nord. Derfor er Christians-Dag en Festdag for trofaste Hjerter: Evigen grønnes Hans Krands som Fromhed og Viisdom bandt, Lind da du nynnende Bæk, ei brusende Bølger dig følge ikke dog vil Han forsmaae din sagte rislende Lyd Kjerligheds Kilden i Nord var altid de Dannemænds Fryd. C. Mülers.