Viborger Samler, 1838-03-24
Kjøbenhavnspostens Redacteur har i den sidst anlagte Sag modtaget Stævning fra Lands-Over- samt Hof- og Stadsretten til at møde den 19de d. M. Af en Meddelelse af Prof. David i Fædrelandets for 2 de d. M. erfares nu, at det paa et foregaaende No. lagte Beslag er fremkaldt ved en af ham underskreven Artikel, der anstillede Betragtninger over et Factum, som han dog ikke nærmere betegner, men som han meente, at Pressen burde bringe til offentlig Kundskab, fordi det indeholder Beviis for at Lov og Ret i Danmark ikke blot er til mod, men ogsaa for den Fattige og Ringe, og fordi det altsaa maatte befæste Agtelsen for den hos os bestaaende Retstilstand. Om Lovligheden af denne Artikel nærede Hr. David ikke mindste Trivl, saameget mindre, som han maatte ansee den ubekjendte kongelige Resolution, til hvis Tilværelse deri den senere Tid er fremkommet saa mange dunkle Hentydninger, for sig uvedkommende, da den, efter hvad Hr. David havde hørt, vel skulde være paa en eller anden Maade omtalt for Udgiveren af Kjøbenhavnsposten, og den Frisindede, men ikke for andre Blades Udgivere eller Redacteurer, og altsaa kun kunde antages at angaae disse tvende Blade. Professor David blev derfor ikke lidet forundret, da han underrettedes om, at hans Artikel skulde stride mod den ogsaa for ham gjeldende Resolution, og besluttede sig til, da denne blev ham foreviist, og han saaledes var kommen til Kundskab om dens Jndhold, at udelade Artiklen, og for det Første at underrette sine Læsere om, hvad der var blevet ham forbudt. Men den Annonce, hvori han nævnte den Sag, som det er forbudt at omtale, bevirkede, at Bladet ligefuldt blev lagt under Beslag, hvilket han erklærer for en vilkaarlig Udvidelse af hiin Resolution, der efterat være ham foreviist jo nu er ham bekjendt, en Vilkaarlighed, som han saa meget mindre vil finde sig i, som den angaaer en Jndskrænkning i den noksom indskrænkede Trykkefrihed, en Undtagelse i den bestaaende Retstilstand, og staaer i saaliden Overeensstemmelse med de Lovgivningsformer, hvorved vi ellers finde os betryggede. Da Resolutionen end ikke er os foreviist, og vi altsaa ikke kunne kjende den, kunne vi om Realiteten ikke have nogen Mening, men saameget er vist, at det nu er aldeles umuligt for de Uindviede at finde Rede i denne Resolution; thi Professor David, der jo kjender den – for saavidt man kan kjende en Lov af en Foreviisning - hvorved endog Afskrift er negtet, debiterer her offentligen, at den skal forbyde at omtale et vist bestemt Factum, medens Kjøbenhavnsposten er bleven tvende Gange lagt under Beslag, formeentligen i Kraft af hiin Resolution, for tvende aldeles forskjellige Facta, der indbyrdes ikke staae i den allerfjerneste Berøring med hinanden, og medens Rygtet, deriblandt den af dette Blads Udgiver Redactionen givne omtrentlige Relation, hverken angaaer eet eller tvende Facta, men derimod en bestemt Corporation og et bestemt Jndivid, hvilket Rygtes og Relations Unøiagtighed factisk er bleven godtgjort derved, at et Nummer af Collegialtidenden, der, hvis Rygte og Relation vare rigtige, vilde have forsynet sig med Resolutionens Bydende, er udgivet, uden at blive lagt enten under foreløbigt eller endeligt Beslag, og uden at dens Redacteur, Conferentsraad Ørsted, er bleven sat under Tiltale. Det kommer der ud af, naar man ikke paa anordnet Maade publicerer, eller i det mindste officielt og fuldstændigt til alle Vedkommende communicerer de Love og befalinger, som Borgerne i Følge deres undersaatlige Pligt allerunderdanigst skulle efterleve; thi vi have nu allerede fire forskjellige Forstaaelser af denne Resolution: Politiretsassessor Reiersens, som formener at denne omfatter tvende Facta Professor Davids, som formener, at den kun angaaer et bestemt Factum, dette Blads Udgivers, som slet ikke veed af, at den omtaler hverken eet eller tvende Facta, men har forstaaet den, som gik den ud paa et Jndivid og en Corporation, og Conferentsraad Ørsteds, som ikke antager, at den angaaer denne Corporation. Det vilde altsaa ikke nytte, om end dette Blads Redacteur vilde gjøre Hr. Politiretsassessor Reiersen en Visit for at erholde dennes Veiledning; thi Følgen vilde, da Redact, ikke kan ansee sig for klogere end hine Mænd rimeligviis kun blive, at man erholdt en femte Forstaaelse, medens man nu dog indtil videre kun har fire at vælge mellem. En anden Følge af, at man ikke paa anordnet Maade bekjendtgjør de Love og befalinger, som Borgerne i Følge deres undersaatlige Pligt allerunderdanigst skulle efterleve, er den, at naar man er Professor og hedder David, saa gaaer man hjem til Vedkommende, venter der og foreviser saa Resolutionen, men naar man kun er candidatus juris og hedder Giødwad, saa skriver man, at man kan indfinde sig inden Kl. 10 om Formiddagen. For Loven ere vi alle lige, men, som sigura viser, ikke for Resolutionen. (Kbhp.)"Malm Allehaanda meddeler under 28de f. M. følgende: "J Løverdags Eftermidd. afreiste herfra fem Handelsbogholdere paa tvende Slæder, ledsagede af en Sømand som Lods. Sandsynligviis i Anledning af det indtræffende stærke Sneefog kom de ud af det rette Spor og op til Saltholmen, hvor de opholdt sig en Stund, hvorpaa Reisen videre fortsattes, indtil de havde tilbagelagt omtrent Halvveien, derfra til Kbhavn, da Jsen brast under den første Slæde, som tilligemed Hestene og 3de Personer faldt i Vandet. Lykkeligviis kom alle Tre derfra med Livet, hvorimod Hestene gik tabte. Medens de Ovrige gjorde Forsøg paa at trække Heste og Slæde op, kjørte to Personer af Selskabet til Saltholmen. Med roesværdig Opoffrelse og Beredvillighed paatoge fire der boende Personer sig at opsøge de Tilbageblevne. Da de vare komne et Stykke ud, kom Skjutsbonden dem imøde, som tog Hestene igjen under det Foregivende, at de Andre havde begivet sig til Kbhvn. en Proposition Lodsen virkelig skal have gjort for det Tilfælde, at den ventede Slæde ikke snart kom. Jmidlerlid ventedes forgiæves paa Slædens Tilbagekomst; den Ene af de Tilbageblevne, Riber, forsøgte saa hurtigt som muligt at naae Saltholmen og der træffe Foranstaltning til de Andres Afhentelse, men formaaede ei at modstaae Uveiret og Kulden, og fandtes næste Morgen død 1/2 Miil fra Land. Samme Skjæbne rammede Pilander, som, forfrossen og gjennemvaad, samt ledsaget af Danielson, efter halvanden Times Strabads segnede om og kort efter opgav Aanden. Lodsen Ekelund fandtes den følgende Dag liggende død paa Jsen nær ved Trekroners Batterie. Hvad der i et saadant Uveir, i Forening med Kulde og Sjæls- og Legemanstrængelse kan ansees som et Under er, at Danielsson, ved Psilanders Fald, i Mørket og Sneefoget, uvis om hvad Vei han burde tage for at finde Land, kunde holde ud, hele Natten igjennem, og lige til om Morgenen, Kl. 6, altsaa en Tid af 12 Timer, at opholde sig ved det eneste Mærke han eiede – sin døde Vens Liig.