Den Vest-Sjællandske Avis, 1816-09-24
Opløsningen af de Deputeredes Kammer i Frankerige, kan man betragte som Constitutionens Tilhængeres Seier over Ultraroialismens, eller over deres Parthie, som ingen Maadehold ville vise, som forfølge alle Revolutionens Tilhængere, og ville tillintetgiøre alle dens Følger. Dette Parthies Fald synes at være en Tid i Forveien forberedet; thi det er mærkeligt, at næsten alle franske Blade, som le Konstitutionel, Journal de Paris og Journal des Debats, som alle staae under Regieringens Opsyn har i den seenere Tid indrykket Stykker, imod Ultraxoialisterne; allene Bladet Qvotidienne, som skrives tildeels af vores Landsmand, Malthe Brun, og som formenes, at staae under Prindsernes særdeles Beskyttelse, har forsvaret deres Sag; saaledes har det nyelig fremsat den Paastand, at Yndlingsudtryk i de franske Blade om den retmæsdet legitime Kongedømme (for nærværende Tid et sige Herskerstamme) kan kun paa een Maade elskes og befordres, nemlig siges der, paa den, hvorpaa vore Forfædre gav os Exemplet (altsaa ikke ved Constitutionen) Regieringen har imidlertid fundet, at dette Blad er gaaet udenfor Grændserne af det tilbørlige Maadeholds og forandret dets Con for. Malthe Brun arbeider paa denne Journal i Forening med Baron la Coste, som tilforn var Deputeret under Buonaparte, og Skuespilleren Martainville, der engang var Secretair hos Republikaneren Freron, og siden indrykkede i de offentlige Blade mange Artikler fulde af Beundring over Napoleon. Ultraroialisterne har forresten fornemmelig viist sig virksomme i Departementerne og bevirket mange Adressers Jndsendelse derfra til Kongen, som alle har været skrevne i den heftigste Stiil og som blot tale om uindskrænket Magt, Nationalgodsernes Tilbagegivelse, blodig Hævn, om Præster, Munke og Konger, som Guds sande billeder paa Jorden; hvilke Addressers Jndsendelse og Bekiendtgiørelse, Ministerne stedse har søgt at modarbeide. – Efter denne aabenbart tilfægtede Seier af det constitutionelle Parthie, hvortil Fleertallet af de kongelige Ministre hører, er det rimeligt, at de Forandringer i Ministeriet ville finde Sted, som man saalænge har omtalt. Til de constitutionelles Parthie høre, som bekiendt, Premierministeren Hertugen af Richelien, Jndenrigsministeren Laine, Politieministeren De Cazes og Finanzministeren Corvetto; at Laine, som ligger i erklæret Strid med Ultraroialisterne, havde det Kald, at undertegne Forordningen om Opløsningen af de Deputeredes Kammer, maatte være ham en sand Triumf. Man paastaaer, at de Cazes holder sig i sin Post, imod Ultrarvialisternes Angreb, ved det, at han er i Besiddelse af meget vigtige Documenter, angaaende den regierende Families Forhold, som han fandt imellem Convent Deputeret Courtois Papirer, især en Correspondence imellem en høi Person og Robespierre. (Man veed, at man havde dengang den Plan at tilbyde Robespierre en Hovmester Post hos den siden afdøde Dauphin, for at afdrage ham fra Jacobiner nes Parthie, men at Maria Antoinette bestemt forkastede denne Plan.) – Hoffet betiener sig forresten af ethvert Middel, saavel til at vinde Folket, som til at indgyde det Ærefrygt, saaledes lader den nu igien flittigt arbeide paa de offentlige Bygninger i Paris, som under Napoleon gav saamange Mennesker Fortieneste. De offentlige Arbeider ere desuden formerede med to nye Gienstande, at opsøge og aftage Ørnene og andre Sindbilleder paa den keiserlige Regiering, og at istandsætte Kirkerne, som har lidt saameget under Revolutionen, og ere blevne næsten alle sine Zirater berøvede; thi der var en Tid, da man forfulgte et Helgenbillede ligesaa ivrigt som nu en Ørn eller en trefarvet Kokarde; Ogsaa foranstaltes hyppige Fester ved Hoffet, hvorved deels den kongelige Familie viser sig offentligt og deels allehaande Forlystelser gives til Priis for Almuen; Saaledes blev den 25 August Ludvigsfesten paa Kongens Navne dag celebreret med stor Høitidelighed; man begyndte Festens Begyndelse med 50 Kanonskud, man opstillede Kongens Buste paa flere Steder og dandsede omkring den; Fahner med Lilier vaiede fra mange Vinduer; Kongen og hans Familie viiste sig efter Messen fra Balconen i Thuillerierne for det forsamlede Folk, for hvilket allehaande Forlystelser vare om Aftenen foranstaltede paa de elysæiske Marker; hele Paris blev illumineret; Fyrværkerie blev afbrændt; man lod mange smaae oplyste Ballons stige i Veiret, og i en stor Luftballon steg Mad. Blanchard majestæt tift i Veiret med en hvid Fahne i Haanden. Pariser Blade kunne ikke nok skildre den almindelige glade, og for Regieringen hengivne Stemning blandt Folket. Jmidlertid fortælle andre Beretninger fra Paris, at man ved slige Hoffester vel seer Menneskeer nok, deels af Nysgierrighed og deels for at faae Andeel i de Spise og Drikkevarer, som uddeeles; men at man ikke seer noget Tegn til Glæde, og Hengivenhed, eller hører Udraabet, vive le roi især blev dette bemærket paa Hertugen af BerrysFormælingsfest, derimod bør man omtvivle den Fortælling, at da Hertuginden holdt sit Jndtog, og Herolderne raabte med høi Stemme, vive le roi, at da Folket rask stemmede i med et give loe en Pøbelagtighed, som ikke engang bør til troes en Hovedstads Pøbel. Prindsessen skal forresten have en smuk hvid Teint, udtryksfulde Øine, og et meget blond Haar, men i øvrigt ikke være smuk, hun roses for sit fine og betænksomme Forhold, hvorved hun søger at forebygge al Jalousie imellem den kongelige Families Medlemmer; saaledes fortælles, at hun ved et stort Diner i St. Cloud, saae at hendes Gemal var gaaet foran sin ældre Broder, Hertugen af Augouleme; hun gav ham derpaa strax sin Arm og holdt ham tilbage, og Hertugen af Angouleme, som bemærkede hendes Forlegenhed, gav dem derpaa hver sin Haand, saa at de alle tre gik paa eengang ind i Spisefalen.