Berlingske Tidende, 1834-01-20
(Slutningen af det i Løverdags-No. afbrudte Stykke af Allgemeine Zeitung.) – Førend vi naaede Thronsalen, vare endnu to Sale tilbage, hvor man siden forrige Aar har indskrænket sig til blot at istandsætte Gulvtæpperne; Loftmalerierne vare glemte, ogsaa Væggen er beskadiget, her seer man en Rævne, hist et afbleget Malerie eller en Levning af Forgyldning; paa Meublerne og Kaminen ere Hjørnerne afsprungne, og man begriber ikke, hvorfor Kongen, der i Palais royal tog saa meget Hensyn paa Properhed og smagfulde Meubler, tillader at en saadan Uorden finder Sted i hans ny Slot, der maatte være paafaldende i en simpel Privatmans Huus. J disse Sale indfandt sig altsaa henimod Kl. 11 de forskjellige Deputationer, og saalænge indtil de af Dørvogterne bleve underrettede om: at deres Tour var kommen, dannede de her, i broget Blanding, de besynderligste Grupper. Her talede en rød Advacat med Universitetets violblaa Silkekappe, hist en blaabræmmet Officeer ved Mineurerne med En af Academiets grønbroderede Udødelige. Hovedstadens og Omegnens Mairer udmærkede sig ved trefarvede Skjærfer, og Enhver brystede sig med sin eiendommelige Dragt; kun de ulykkelige Pairs af Frankrige synes ikke meere at lægge nogen Vægt paa deres Værdighed. Jngen vilde være Pair, dersom han kunde være Andet. Allerede Kl. 11 bleve Pairerne førte ind i Thronsalen af Hr. Pasquier; men Flere af dem ventede hellere, og gik ind med andre Deputationer: Hr. Villemain med Universitetet, og Hr. Cousin med Jnstitutet. Dette sidste var talrigt; jeg bemærkede ingen Academiker, der var udebleven. J Særdeleshed trængte man sig om Hr. Geoffro St. Hilaire, Præsidenten for Academie des Sciences, der ved Cuviers Død erholdt Berømthed i Frankrige, og desuden havde det Tilfælde, for kort Tid siden at falde i Vandet fra Luxorskibet. Uden at overdrive, tør jeg paastaae: at han fra Kl. 11 til halv 2 fortalte denne Begivenhed Hundrede Gange. Hans Fjender, ikke tilfredse med at drille ham for de Monstra, som han ikke blot har beskrevet, men ogsaa har villet bringe til Verden; og i Særdeleshed med at bebreide ham den Høne, med hvilken han i et heelt Aar gik og spadserede gjennem Jardin des Plantes, og paa hvilken han knusede Siderne, at den skulde føde et Monstrum, men forgiæves; – Hr. Geoffros Fjender beskylde ham nu for: at han med Overlæg har ladet sig dumpe i Vandet, for at man skulde tale om ham, og for at influencere paa de næste Valg til Academiet og Ministeriet. Han er nu aldeles restitueret. Medens jeg betragtede disse blandede Deputationer, og hørte paa Hr. St. Hilaires omstændelige Fortælling, undersøgte jeg stedse, om de i Dag fremtrædende Personer vare identiske med dem fra det forrige Aar; eller om der af Restaurationens Fornemme vare komne nogle Efternøllere til. Men jeg bemærkede Jngen af den adelige Forstad St. Ger mains Partie. Man fortalte mig, at de fleste nu Fremtrædende ogsaa havde gjort deres Opvartning hos Carl X., og at Forandringen kun især havde truffet de øverste Embedsmænd, der havde vexlet siden Juli. Endeligen kaldte man os ind i Thron salen, hvis Purpurvægge, saavidt Halvmørket tillod mig at see, havde vundet i Pragt. Kongen stod lige over for Thronen, i Nationalgardens Uniform; han saae vel ud, og syntes blot udmattet ved at have staaet saa længe. Med Opmærksomhed hørte han paa den forud meddeelte Tale, som man oplæste, og svarede øjeblikligt i venlige Ord. Ved hans venstre Side stod Kronprindsen som Generallieutenant og betragtede os uafladeligt igjennem sin Lorgnette; ved Siden af ham stode igjen den nydelige lille Hertug af Memours, den interessante Joinville, den rige Aumale, den lille Montpensier. Dronningen var prægtigen smykket med Juveler, Prindsesserne vare i udsøgt Toilette.