Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1782-01-28
Da Recensenten fik fat paa dette Skrift, havde han nyelig læst en lille Piece, som udkom 1769 under denne Titel: An den Antikritikus megen einiger Urtheile uber die Berliner undHallenseer, hvor den bekiendte Forfatter iblant andet skriver S. 8: Wenn sie kein villig ungelehriges Ohr haben, so getraue ich mir Jhnen u zegen, das einer dem Syncretismus zwischen uns und der Reformirten favorisiren kan, und den noch nicht nothig hat vor einen erschrecklichen Jgnoranten zu passiren; sondern allemal viel Kentnitz der Religion, viel Gelehrsamkeit, viel Eifer vor das Gute und die Sache des Christenthums egen kan. Skulde nogen i vore Tider finde for godt, med den gode Antikritikus, at kalde dette i Tvivl, saa ville vi allene vise ham det Skrift, vi nu have at anmælde, og dette, troe vi, skulle blive nok at stoppe Munden paa ham, og forebygge al videre Tvivl og Jndvendinger. - Den os gandske ubekiendte, men meget ærværdige Forfatter af disse friemodige Tanker om Nadverens Sacramente, røber saa megen Religions Kundskab, saa stor Lærdom, saa christelig en Tænkemaade og saa redelig en Jver fordet Gode og sand Christendom, at man ikke kand andet end elske ham, naar man har læst ham. Hans Hensigt er reen og ædel; thi hvilken Christen skulde ikke ønske, at Jesu Bekiendere maatte aflægge de Fordomme, der hidindtil har stiftet saa megen Uenighed imellem dem, og veiledes til at række hinanden Broderskabs kierlige Hænder, Hans Skrivemaade er behagelig, og alle vegne tales i den kierlige og mandige Tone, som vil giøre den bedste Virkning, om noget skal kunne giøre det. Hans Forestillingsmaade over Nadverens Sacramente er gjort saa antagelig, og understyttet med saa tillokkende Grunde, at den næsten maa aftvinge Biefald. Nytten af det Begreb, han fastsætter, og ønsker almindeligt, er mod Afhandlingens Slutning viist saa øiensynlig, at vi ikke veed, hvad der skulde kunne indvendes derimod. Overalt skiller han sig fra de hidsige Reformatorer, som søge med al Flid at giøre hidtil vedtagne Meeninger latterlige ved Jndfald og Vittigheder, eller og ved Grovhed og Magtsprog. Vel nødes han til at bestride dem, men det skeer med alvorlig Mildhed og christelig Skaansel over anderledes tænkende Kort: det Hele vidner om Tænkerens gode Jndsigter, oprigtige Gavnelyst, Ærbødighed og varme Hierte for Religion og Dyd, og alt hvad der fortiener Navn af guddommeligt. Vi giorde gierne Udtog af dette smukke Skrift, dersom vi ikke troede, at det heelt burde læses af alle Christne, og befrygtede, at Hr. Forfatterens Tanker ved vor Korthed maatte tabe alt for meget af det tiltrækkende. Vi lade os derfor nøie med at anføre Hoved Jdeen i det heele Skrift. Den ne findes i Dedicationen saaledes: "Det egentlige Grund-Begreb om Nadverens Sacramente er dette, at Jesus har forbunden dets Nydelse med Erindringen af hans Forsonings Død, til Befordring af hans Døds og Religions Hensigter, Kraft og Nytte hos Christne; men forat give sin Stiftelse desmere Eftertryk, har han givet dette sit Sacramente Form og Jndretning af et Offer=Maaltid, og tillagt det en høitidelig Tilegnelses Kraft af hans Døds og Religions salige Fordeele, samt en høitidelig Forbindelses Kraft til hans Religions hellige Pligter. Dette er det Begreb, som i heele Afhandlingen igiennem udvikles og stadfæstes, og som Hr. Forfatteren tilforn for et par Aar siden kortelig har yttret sine Tanker om i sit udgivne Læredigt over Nadverens Sacrammen. te. Endog de, der ikke kand eller vil biefalde, denne Tænker, maa dog, naar de ikke vil fornærme Sandheden, tilstaae, at han har skrevet, saaledes, som det sømmer Lærde at skrive i theologiske Materier, og vi ønske ham gandske frie for alle larmende Bitterheder, hvormed endog de redeligste Religions Elskere saa ofte ere blevne begegnede. Vel venter jeg Modsigelser, kandskee heftige Modsigelser, (skriver han i Slutningen S. 131), men jeg vil ikke strides. Den ne Forklaring maa staae eller falde ved sin egen Vægt. Jeg vil allene bede oprigtige Sandheds Elskere og dem, som ere beqvemme til en stille, moden og upartisk Eftertanke, at veie Grundene for og imod, og da følge deres Overbeviisning. Alt secterisk Væsen blive langt borte, Jeg er viis paa, at ingen Christen, af hvad Kirke og Bekiendelse han end er, skal finde sig bedraget med falsk Trøst, eller forledet til falsk Christendom ved at ansee og bruge Sacramentet efter denne Forklaring, men tvertil mod finde sig ledet til en fastgrundet Trøst i Jo su Forsonning, og til et retskaffen Væsen efter Jesu Lærdom. Ogid det maatte blive Virkningen, Ja gid det maatte Vi har intet videre at sige om denne Forfatter, end at hans temmelig vidtløftige Fortale er ligesom Afhandlingen selv meget læseværdig og indtagende.