Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1844-10-19
Foruden den kgl. Commissarius, Geheimeraad Ørsted, og hans Secretair, vare af Forsamlingens 68 Medlemmer 66 tilstede. – Den kgl. Commissarius aabnede Forsamlingen med en Tale, hvorefter udbragtes: Kongenleve! – Den kgl Commissarius anmeldte, at der i 7de Kjøbstadvagdistrict om kort Tid vilde blive foretaget Valg af en Suppleant, da den Deputerede, Agent Bruun, for denne Gang havde undskyldt sig, og Suppleanten, Kjøbmand Muus var fratraadt. For det 14de Landvalgdistrict kunde der ikke med Nytte nu foretages noget Valg. – Efter Opfordring fra Commissarius foranstaltede Forsamlingens ældste Medlem, Geheimeconferentsraad Moltke, en Præsident valgt, hvilket han indledede ved en Tale. Ved Valget havde Prof. Clausen 54 Stemmer, Etatsr. Bang 10 og Prof. Larsen 2 Stemmer. Efterat Prof. Clausen havde modtaget det for Præsidenten bestemte Sæde yttrede han Følgende: Jdet jeg med Tak erkjender den Tillid, der har kaldet mig til denne Plads, er det et Ord, som jeg i denne Time troer ikke at turde holde tilbage. Dersom den Stilling, jeg her indtager, skulde formene mig personlig Deeltagelse i Forhandlingerne, da vilde jeg anvende hvad der staaer i min Magt for at formaae Forsamlingen til at tage det hædrende Valg tilbage. Thi – jeg maa tilstaae det - Forholden i mit Fædreland, den danske Stats- og den danske Nationalitets Tilstand for Tiden og dens Udsigt i Fremtiden staaer saaledes for mig, at det vilde være mig høist piinligt, at skulle være tilstede som stumt Vidne i en Forsamling, der er sammenkaldt med det Hverv at raadslaae og Fædrelandets Vel og Vee i Nutid og Fremtid. Det er – jeg tør ikke tale paa dette Sted uden frit og uforbeholdent - det er ikke blot med alvorligt, men det er med betynget Sind, jeg denne Gang er indtraadt i Forsamlingen, med en dyb Trang til at udtale, hvad der hviler trykkende paa Sindet, til at føre Ordet – jeg kan ikke sige med freidigt Haab, men dog endnu stedse med urokket Tro paa en Folkestemmes Jndflydelse, hvor den har Rod og Grund i en Folkestemning til at hæve de hindringer, som stille sig i Veien for de almindelige Folkeønsker. Jeg maa saaledes paaskjønne den Frihed til at tage til Orde som Medlem af Forsamlingen, der anordningsmæssigt staaer Præsidenten aaben. Men paa den anden Side kan jeg ikke fordølge for mig selv, hvor vanskeligt det er at forbinde den dobbelte Virksomhed saaledes, at hverken den ene eller den anden skal lide ved denne Forbindelse. Om ikke derfor Valget maaskee bedre var faldet paa en Anden, hos hvem Ordets Trang var mindre stærk, hos hvem Hensyn af forskjellig Art udøvede en større Jndflydelse, end det er muligt for mig at indrømme dem, – er i det mindste et Spørgsmaal, jeg ikke kan skyde tilbage. Ligesom jeg imidlertid intet Øieblik skal glemme, hvad jeg skylder denne Plads og gjennem den skylder hvert enkelt Medlem i den ærede Forsamling, saaledes haaber jeg, at det vil kunne lykkes at bevare det frie uhildede Overblik over Forhandlingernes Gang, uden at skulle bringe den personlige Deeltagelse i samme, hvor det gjælder Fædrelandets og Nationens Livspørgsmaal, som Offer. Det er dette, jeg har troet foreløbigen at burde udtale for den ærede Forsamling, ved at tiltræde mit Kald i denne Sal. - Præsidenten foranledigede derefter Valget af en Vicepræsident, hvilket faldt paa Professor Larsen med 33 Stemmer. Etatsr. Bang havde 31 og Godseier Tutein 2 Stemmer. – Til Forsamlingens Secretairer valgtes derpaa Justitsraad Povelsen med 37, og Landsoverretsprocurator Ring med 31 Stemmer. – Til Medlem af Comiteen til at redigere den Tidende, hvori Stændernes Forhandlinger ville blive at indføre, valgtes Justitsraad, Borgermester Algreen-Ussing med 65 Stemmer og Etatsraad Bang med 37.