Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1803-02-16
Den 8 Febr. 1803 var en sand Borgerfest i Byen Nyborg. Paa denne Dag blev dens efter Jldebranden 179. ny opbygte og udmærket skiønne Raadstue indviet. Ved skriftlig Jndbydelse vare samtlige Jndvaanere, nogle at de nærmeste Præster og andre, underrettede derom af Hr. Byefoged Badt. Efterat der en halv Time var ringe, med Kirkens store Klokke, fortundte 9 Kanonskud, at den egentlige Hortidelighed tog sin Begyndelse, denne gik fo sig omtrent Kl. 10 paa den 28 Al. lange og 16 Al. brede, Raadstuesahl. Nogle af Byens Musikkyndige opførte Musik; Hr. Byfogden holdt en Tale, for og efter den bleve Sange af Præsten Hr. J. Smidth stungne af 8 Byen, Damer og 2 Mandfolk. Sahlen var opfyldt med Tilhørere. Ved høire Side af Talerstolen vare Sæder for Kammerherrerne Rosenern og Schumacher af hvilke dog den sidste formedelst indfaldende Sneefog ved Svend borg blev forhindret fra at komme, og paa venstre Side for Byens 6 Repræsentantere. Ved denne Holtidelighed, var det som Nyborgs Jndbyggere saae den glade Slutning paa den Møie og Kumer, hiin skrækkelige Jldebrand have de udbredt om og over den, de erindrede sig den overstand. ne Fare den forbundne Sorg, de gienkaldte i deres Tanker den Deeltagelse, den Birksomhed, den Godgiørenhed, det Ædelmod hvormed vort Kongehuus, Byens egne Jndbyggere, der havde tabt mindst, de nærmest omkring, boende og saa mange Ædle i begge Rigerne, havde tilstet og staaet dem bi i Nødens haarde Dage. Talens og Sangenes Jndhold, indrettede efter Dagens Anledning. kunde under denne Stemning ikke forfeile, at giøre et rørende Jndtruk paa de fleste Tilhørere. - Om Aftenen var Bal paa Raadstuen af en meget talrig Forsamling, som endtes uden mindste Uorden. Dagen, dens Anledning og Høitidelighed stemte alle Deeltagende til blid Tilfredshed, og Glæde, og denne Borgerfest vil stedse vorde en mærkværdig Dag i Byens Aarbøger. Talen bliver at faae tilkjøbs paa Adressekomtoiret hos Hempel og Sangene ere nedenstaaende: Fra Beltet en Havgud indhyllet i Tangopskjöd sig med hylende Stemme : Ved Midnattens Muli gik klagende Sang om Kirken fra Henfarves Gjemme. Og Stormen drog fremad i drinende Stød, den hvinte og Steg i sin Vælde: det abnende Suk löd : Gud hielpe i Nød, den Arme, som Varslerne gjelde. Men Timen fremkom og i knittrende Brag steg Flammer ved Siden af Flammer :de knittre, de svære fra Tag og til Tag, alt synker i Aske og Jammer. En Moder med dende Glut ved sin Barm seer ræd til de hede Ruineer; en Fader med frelsede Sön paa sin Arm til hende med Taarer fremtriner. Forgiæves anstrænger sig Mændenes Magt, at standse fortærende Fjende: hvor Flammerne herske, er Mennesket svagt, der Kraften og Modet forsvinde. Men Luernes gloende Tunge Steg frem- og rulled fra Tinde til Tinde: den Fattiges Hytte, den Stræbsommes Hjem med styrtende Brogen forsvinde. Det styrtende Bulder de Flygtendes Raab, sig blande med Ildstrømmens Torden. nu segner hver Kraft og nu synker hvert Haab i Fortvivlelsens vilde Uorden. Omsider Flammen faldt men Jammer, sterg fra de brændte Mure frem blandt smukket Cuus, haleslukte Flammer stod nu afmægtigt Mismods Hiem. Da sank hvert de ned i Graal. o hvor er Frelse, hvor et Raal. Hist Mænd for talte Værktøi gra her lyder Barnets Skrig om Brød, mens Moder-Graad de Armee væde, de Sorgens Juk til Himlen löd: Hvad Herren gav, igjen han tog, og haardt din Haand, o Gud, os slog. Guds Aand nedstiger fra det Høje 1 Rdles Barm til Kries Trøst. O Buchwald, dit Karrangne Gie, O Rosendant dit fremme lyst sik standset de Betrængtes Graad, gar Hismod Haab og Mistvivl saad. Og trint omkring i Dannerriget. stod Ædle frem til Hielp og Trøst: da Sorgens Suk og sammerskriget. blev Takkens, Haabets glade Riist. Og nyskant stod af Gruset fremfor By igjen til Glædens Hjem. O Tak enhver, som saae os græde, og villig rakte Hielp og Trøst! o gid at denne Festens Glæde, gjentone Glæden i hans Bryssel, Thi synger höft: hver ædel Held : vor By, vort Land, os alle Held Uleet men føelt af Lastens Træl, og kjendt i Verdens Orden, du sværer til den Godes Held o Retfærd i over Jorden ; og i din Straale blomstrer Fryd, omværnet trygt af Fred og Dyd. Men Pöbel og Tyran dit Navn, med Ord og saae vanærer, din Flugt i Codans Strimes Favn, til helligt Hjen dig bærer, o, aldrig du forlade og vær stedse du vort Held, vor Roes! Om Folk og Förste, Folkets Ven, slyng Tillids, Samdrægts Bolte: og fin dit Tempels Værn blandt Mænd, som Kongedybets Helte, din Straale, Retfærd i slaae fra Nord et Gjenskin paa den hele Jord. Omkring din Throne Styrkens Vold. i Støvet knust nedsegner. Velsignet af Gud med helligt Skjold, du Dyd og Fromhed hegner i dagligt Kald dig holde vi og die i Festens Harmoni Dig helligt dette Huus staae tryg til Danmarks Roes har Lide, Lad Dydens Tryghed, Lastens Frygt höit fra det efter brænde: her i din Stralle blomstre Fryd, omværet trygt af Fred og Dyd. Sign Dannerkongens Dal og Fjeld blans Ord dit Bud har folket. Giv Sværdet Kraft og Ploven Heldt. Velsign du hele Folket Gie Borgersind, gie Dyd og Fred! Gie Försten Folkets Kjerlighed! Cours af danske Bankosedl imod Svee d. 2 Febr. 33 1/4 pr. Sto.