Berlingske Tidende, 1831-11-23
Brussel, den 14de November. have vi virkeligen antaget de 24 Fredstartikler, Tilsyneladende vel, thi af de tre Autoriteter i Statsamfundet have det to antaget det dem af den tredie gjorte Forslag. Men da denne tredie ikke endnu er bundet ved noget, saa have allehaande Rygter blandt Publicum anlediget det Spørgsmaal. Har Kongen virkelig sauctioneret begge Kamrenes Beslutning? Vel er Hr. van de Weyer reist til London med Kongens Svar paa Conferentsens Fredsforslag; dog har hans længe besluttede Reise trukket sig i Langdrag, endnu i det sidste Øjeblik yttrer en saa aabenbar Vankelmodighed sig, at Rygtet om, at Kongen ikke uden vanskelige Betingelser, altsaa endnu ikke, har antaget Freden, faaer temmelig Sandsynlighed. Ellers pleiede vore Politikere, de uindviede Medlemmer af begge vore Kamre, ja endog nogle af vore meest anseete politiske Blades Redacteurer, at betragte General Belliged som det Orakel, der kunde løse slige Spørgsmaale; derfor opsøgte de ogsaa først hans Hotel. General Belliard lod det ogsaa stedse staae aabent for dem, ja han indbød dem ofte, og hans Middagsgilder, hvis Jndflydelse han gjerne vilde gjøre gieldende baade i begge Kamrene og i de meest læste Aviser, havde opnaaet et vist Rye. Men Generalen saae ofte fine Forhaabninger skuffede; krænket ved nogle bittre bemærkninger, der gjordes i Repræsentantkammeret, over de Bekostninger, som et Gjæstebud havde foraarsaget Staten, hvilket den forrige Minister for det udenlandske Departement gav ham og den Engelske Gesandt til Ære, havde han sendt den herværende Bank 400 Franes, som hans og Sir Robert Adalrs sæl leds Andeel i bemeldte Diner; dette og meere synes at være Aarsag til, at hans tidligere Jndflydelse paa Kong Leopold er gaaet over til en Anden, der ikke er saa villig til at lade sig bruge som Orakel. Lord Durham, et Medlem af Greyske Ministerium og Svoger til den Britiske Premierminister, har, efter Foregivende for at forvinde den Kummer, som hans Søns Død voldte ham, gjort en Reise hertil. Men Brussel er ikke den muntre Stad, der endnu for to Aar siden meddeelte enhver Fremmed, der kom dertil, noget af dens egen Livslyst til Velkomstgave. Blouser og Barricader have skræmmet Gratierne, og Spleen er ligesaa hjemme her, som om vi laae midt i Gammel-Englands Steenkulsdamp. Lord Durham var altid bekjendt som Kong, Leopolds personlige Ven; det var ham, der raadede Prindsen til at afslaae Grækenlands Krone, og optraadte som Prindsens Forsvarer i Overhuset, da denne, formedelst dette uventede Afslag, paa det heftigste angrebes og anklagedes der af Grev Aberdeen. Det var fremdeles Lord Durham, der ikke raadede, men næsten skyndte Prindsen til at modtage den Belgiske Krone. Det var altsaa en Æressag for ham, saa meget mueligt at understytte Kong Leopold, der, vel uden sin Vens Brøde, men dog formedelst hans Raad, saae sig indviklet i vanskelige Forhold, som han hverken forudsaae, eller formaaede at afvende. Det skal ogsaa være Lord Durham, som dicterede Hr. van de Weyer Svaret til Conferentsen, der, næstefter de fem Magters Erkjendelse, som en conditio sine qva non fordrer Garantie for, at Holland ikke hindrer den fri Handel og Gjennemfart. Hverken vore Aviser, eller Publicum overhovedet har faaet nøiere Underretning om det egentlige Jndhold af dette Svar ; i lignende tidligere Tilfælde lagttoges sielden en saa samvittighedsfuld Direction.