Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1835-05-19
Udenlandsk. Fra den spanske Grændse, i Begyndelsen af Mai. Flere Tidender melde, at der i 3 Dage, fra d. 21de til 24de f. M., har funden en Række af morderiske Fægtninger Sted imellem Zumala-Carregnis a Valdes's Tropper, hvorved de sidste have lidt beydelige Tab. Valdes, der den 21de f. M. var af aaet fra Vittoria for at marschere til Pamplona, havde 3 Divisioner hos sig og troede sig stærk nok til at forsøge Gjennemgangen i Biergegnen mellem Navarra og Guipuscon, der er Carlisternes sædvanlige Tilslugtsted og paa en Maade tjener dem til Vaabenplads; men Zumala-Carregni, der ligeledes havde forenet alle sine Stridskræfter og desuden hidkaldt Factionen i Bis cana, kunde paa flere Puncter angribe de i Bjergpas sene forviklede Colonner, stille dem blot, afskære dem og gjøre Valdes's Marsch til Estella meget fordærvelig. Valdes brugte 4 Dage for at tilbagelægge denne Vei af 15 franske Mile, paa hvilken, som det synes, der er fægtet uafladelig og haardnakket, og Carlisterne have benyttet alle de Fordele, som den dem fuldkommen beriendte Egn har givet dem, for ideligen at narre Dronningens Tropper. Det synes ogsaa, at Valdes, ved en forstilt Flugt af Fienden, har ladet sig lokke ind i Huulveien ved St. Martin, fra hvilken han strax den første dag maatte trække sig tilbage for at forsøge sig en anden Vei, og at hans Operationsplan fra dette Øieblik af var bleven forstyrret. Efter en fra Don Carlos's Hovedqvarteer Opnata den 25de f. M. udstædt Bulletin, stillet til Juntaen i Navarra og undertegnet CruMayor, skulde det være med blot sex Batailloner at Carlisterne fuldkommen have slaaet "Nebellem Valdes, som under sin Commando havde Generalerne Cordova og Aldama med 31 Batailloner, der dannede en Armee af 14,000 Mand. "Sletterne i Abarguza og Ernaul, hedder det videre, ere bedækkede med Fiendens Døde, af hvilke allerede flere end 1,000 ere begravede. Alle Tirsdagen den 19 Mai 1835. Fiendens Kjøretøier, Heste og et stort Antal Officierer faldt i vore Hænder, ligesom og 3,000 Geværer. De Tschakoer, vi have opsamlet, ere saa talrige, at jeg tvivler paa, at en Eneste af Christinerne er flygtet til Estella med bedækket Hoved. Fienden kastede paa sit skammelige Tilbagetog Alt fra sig, som kunde hindre ham i Løbet. Vi have gjort 600 til Fanger. Jblandt de Døde ere mange høie Officierer. – En Skrivelse fra Bayonne af 4de de, stadfæster i det Væsentlige ovenanførte Efterretninger, men beskylder dog den carlistiske Bulletin for Overdrivelse. Jmidlertid mener den, at General Valdes's Tab ere tilstrækkelige til at tilintetgjøre hans Haab om, at Dronningens Tropper ville forskaffe deres Sag Seier i de insurgerede Provindser. De nye Tropper ankom i største Forvirring til Estella Tillige melder hiin Skrivelse, at Gen. Jriarte, som anførte Dronningens Tropper i Biscaia, den 1ste ds. har lidt endnu betydeligere. Han var den 30te f. M. brudt op med en Colonne af 4,500 Mand, for først at fornye Garnisonen i Lequeitio og derpaa at angribe de carlistiske Batailloner i Nærheden af Guernica. Den første Operation blev uden al Besværlighed iværksat, da ingen Fiende var i Veien; men paa Marschen til Guernica næste Morgen erfoer Jriarte af en Landmand, at Jnsurgenterne havde forskandset sig der og vilde vente ham. Virkelig iagttog han snart derefter to Batailloner, der i forskjellige Retninger droge bort fra Guernica, og lod sig derved forlede til, uden Videre at marschere ind i Byen, i den Mening, at Carlisterne vilde rømme den. Neppe var hans Fortrav ankommet paa Torvet, for der fulgte en frygtelig Jld fra alle omliggende Huse, og hele Colonnen maatte gjøre en tilbagevendende Bevægelse. Jriarte stillede sig i Spidsen for sine Tropper, og trængte nu ind i Staden med 2 Kanoner; men Modstanden var kun endmere energisk, saa at over 500 Md. bleve paa Pladsen. Atter nødt til Tilbagetog, forsøgte han et tredie fortvivlet Angreb paa tre andre Gader, hvor han blev ligesaa hæftig modtaget, indtil han saaret beordrede Tilbagemarsch til Lequetio. Denne Bevægelse var imidlertid neppe begyndt, førend begge de Batailloner, som han holdt for flygtende, understøttede af deres i Husene skjulte Kammerater, overfaldt ham med en saadan Hurtighed, at han kun med Møie formaaede at redde en Trediedeel af sin Colonne. Artilleri, Bagage og mange Muuldyr faldt i Carlisternes Hænder. Havde disse kun havt noget Rytteri, saa havde det være ude med det hele baskiske Corps. Ligeledes, mener Brevskriveren, er Bilbao ved dette uhed sat i Fare, og der lader sig befrygte endnu værre Følger. – Lord Eliot, Valdes og Zumala-Carregup have sluttet den Overeenskomst, at de Fangne i Fremtiden skulle udvexles, i Stedet for at skydes. Zumala-Carregup udstædte ved Minas Afgang og General Valdes's Ankomst følgende Proclamation til sin Armee: "Tappre Soldater, som kæmpe under min befaling! Eders General behøver ikke meere, som forhen, at hæve sin Stemme, for at vække Mod i Eders ædle Hjerter til at døe for den helligste Sag. Navarras Enge og de baskiske Provindser, hvilke saa ofte ere blevne vædede med Eders Blod, forkynde for høit Eders ærefulde Gierninger, til at det var nødvendigt, paa ny at lade udgaae en Opfordring til Eders Tapperhed, Eders Loyalitet, Eders tro Vedhængen ved Eders Monarks utvetydige Rettigheder. Lader os ønske hverandre til Lykke, mine dyrebare Vaabenfæller, Sla genes Gud vaager over os. Aldrig har hans Gunst aabenbaret sig tydeligere, end i Dag. Vi vare svage, og han har gjort os stærke, vi vare forsagte, og han har gjort os tappre og modige. Enkelte Stemmer bleve hørte i lange Mellemrum – han har forenet dem i en eneste mægtig Stemme. Men, endskjøndt hans beskyttende Haand har ført os fra Seir til Seir, endskjøndt han betiente sig af vore Vaaben, for at ydmyge en Sarsfields, en pligtforglemmende Quesedas, en med let i Portugal erhvervede Laurbær prydet Rodils Stolthed, saa vilde han dog endnu prøve os, for ved et tydeligere Tegn at bevise Europa, at Legitimitetens Forsvarere ogsaa virkelig vare Seiren værdige, som han bereddede den, og han fremkaldte imod os Mina, der alene havde været i Stand til at tilbageholde den vaklende Trone fra Afgrundens Rand for den svage Skabning, som Usselhed og Forbrydelse vil paatrænge os som Dronning, – han, der med Energi, Virksomhed og militair Duelighed forener et vældigt Rygte, og i hvis Aarer der flyder navarresisk Blod. Og dog er ogsaa han falden! Maatte hans Fald aabne de Vanvittiges Øine, bringe de Forvildede tilbage fra deres Vildfarelses Vei og overbevise Alle om, at den høieste Tapperhed og militaire Berømmelighed ere afmægtige i deres Bestræbelser efter at forskaffe Uretten en Triumph og stedse maa bøie sig for Retten og Guds Villie. J kjende allerede ham, der har vovet at tage en Byrde paa sig, som var selv en Mina for tung. Det er Valdes, begjærlig efter at hævne sit tidligere Nederlag, der imidlertid kun bliver tilføiet Skammen af et andet. Soldater, fra i Dag af er Seiren vor. Vi kunne hilse den som Morgenrøden af et Herredømme, der vil sikkre vort ødelagte Fædreland den Rolighed, hvorefter det saalænge har længtes. Da kunne vi, stolte af at have gjort Spanien ærefuldt og lykkeligt, idet vi gav det den bedste og viseste Fyrste til Konge, nedlægge vore Vaaben, og i sin Families Skjød kan Enhver af os med Stolthed, og Glæde høre de Ord gjentages: "Det er En af de Tappre, som hørte til Armeen i Navarra,", Længe leve Carl den Femte! Seier eller Død er Valgsproget for Eders Anfører, Thomas Zumala-Carregup."