Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1809-01-02
Det almeennyttige Formaal, hvortil Alle nu forenede bør stræbe, hvilket andet skulde det vel kunne være, end Befrielse fra de haanlige Lænker, een Nations Egoisme paalagde Yttringen af saa mangen vor Aands Kraft og Legems Færdighed, paalagde vor Jndustrie, Fabrikslid og Handel; eller med andre Ord: Maalet, hvortil Vi sigte, være varig Fred og Lykke, der ikke lader sig tænke uden Havenes Frihed! Overskue vi fra denne ophøiede Synspunkt Hovedtrækkene af det hedenfarne Aars Skilderie, da først ere vi i Stand, til at dømme, om vi have gjort et Skridt fremad til Maalet, om vi ere blevne staaende, eller vel endogsaa ere gangne tilbage. -J Norden sløvede en ædel krigersk Nation sin Kraft. i Kamp med Norges Klipper, og farvede Tinlands Moradser med sit Helteblod til ingen Nytte. Dens eneste Allierede vogtede sig vel for at fæste Fod paa Landet og tage Deel i den ulige Kamp, hvori dens sidste Ven omsider maatte bukke under og tabe en af sine skjønneste Besiddelser. Selv tryg bag sine Træemure, saae Britten fra Strandbredden, Vennens Uheld med Kulde, beregnede Guldet, der udgyde de Blod kostede ham, og nøiedes blot med at afvende det sidste Stød, der uden hans passive Hjelp sandsynligviis skul. de have styrtet hans sidste Allierede redningsløs i Afgrunden. Og selv denne svage Hielp, hvor meget var den ikke beregnet paa Egennytte, hvor lidet skyldtes den de indgangne Forbunds Troe og Love, Udsendt for at beskytte de for Nordisk Redelighed ubegribelige Handelsforbindelser, havde Britten tillige den Hensigt, at gjøre et nyt Brud paa Folke= og Gjæsteretten, ved at drage Tusende med sig i Forræderiets Labyrinth, og indvikle dem i uberegnelig Ulykke. er saadanns Hovedformaal blev Sverrigs Understøttelse kuns Bisag, og de seneste Begivenheder give grundet Formodning om, at denne Magt omsider begynder at aabne Øinene for sin sande Interesse, og søger at løsrive sig fra en saa fordærvelig Forbindelse. Ligesom i Fjor hint Stød, der elektrisk giennemfoer Enropa, og forbandt hele Kontinentet imod de Brittiske Øers despotiske Fremfærd, kom fra Norden, saaledes tændtes i Aar i Syden den Brand, der truede med at udbrede nye almindelige Luer. Allerede havde den geistlige Vælde over Kirkestaten faaet sit Naade=Stød, og Britterne vare fordrevne fra deres sidste Fodfæste paa Neapels Kyster; - allerede stode Napoleons seiervante Skarer i det Nordlige Spanien, for, som Rygtet bebudede, at borttage Britternes sidste Besiddelse paa Fastlandet, og derpaa udføre vigtige, for hele Menneskeheden velgjørende Planer i Nord=Afrika; - allerede var Opmærksomheden spændt til det Høieste paa de Ting, der skulde komme, da pludselig nye konvulsiviske Krampetræk bebude en total Omvæltning i Tingenes Orden. - Et Dymastie, - det sidste af Bouchonnernes affældige Stamme - allerede længe meere vant til at beherskes, end til at herske, sønderrives i sit Inderste, og Sønnen efter Faderen nedstige fra en Trone, de hverken kunne beklæde eller forsvare. En Broder af Europas den Vældige kaldes til den forladte Trone. Nye organiske Love synes at skulle gjøre den urokkelig og borge for Folkets og dets nye Fyrstes Hæder og Lykke. Men Castilianerens Stolthed oprøres. En Lykke, modtaget af fremmed Haand, var det end den mægtigste, forkastes. Hine Venner af den evige Krig oppuste den ulmende Jld. Religionens Tjenere gyde Olie i den. Lidenskaberne og Fanatismen seire over alle Betænkeligheder. Bellona ryster sin Mordfakkel over Landet, og Manddrab, Brodermord, ryggende Brandstæder, øde, plyndrede Boliger, kort! al den Vold, alle de Rædsler, som uadskilleligen følge Krigen og Partie=Raseriet, bedække den ulykkelige Halvse. - Bellona svæver hen over hiint østlige Land, af hvis Fyrstehuus Spanien fordum havde modtaget sine Beherskere.