Jyllandsposten, 1841-04-06
landspesten. Udgivet af et Selskab. Redigeret af C. G. Clausen. de 8 Aarg. Tirsdag d. G. April 1841. No 25. Maa trykkes. Fleischer. Den lehmannske Sag har forendeel i den senere Tid, hvad Andragenderne angaae om at maatte erholde de optagne Forhør reasume, ret m.m., været fremstillet i Fædrelandet, hvoraf man har erfaret, at Hr. Byfoged, Justitsraad Møller, har nægtet Hr. Cand. juris Lehmann saadan Begjering, ligesom det er bleven ham nægtet at stedes for Protocollen til Forklarings Afgivelse. Under 20de Marts billigede Cancelliet denne Nægtelse og fandt ingen Anledning til at forandre den af Justitsraad Møller i foranførte tagne Beslutning." J en Skrivelse af 17de Marts fra Lehmann, hvori denne forlanger Udskrift af de i Sagen optagne Forhør, bemærker han blandt Andet: Hvis altsaa det inqvisitoriske Standpunkt - sikkert mod Vedkommendes Vidende og Villie - havde medført nogen Eensidighed enten i Valget af Deponenter, eller i Formuleringen af de disse forelagte Spørgsmaal eller i Bedømmelsen af, hvad der af de givne Forklaringer som Sagen vedkommende skulde optages i Protocollen, eller deslige - eller, for at nævne en anden Classe af Tilfalde, hvis Lyst til at hævne en overgaaet Tort, politisk eller religiøs Fanatisme og Troen paa en Slags papistisk Absolution for den mod formeentlig politiske eller religiøse Kjættere begaaede Uret, eller Dumhed, Døvhed, Besnakkelse eller des, havde forledet nogen Deponent til at afgive en urigtig Forklaring, og at paasige mig det, jeg aldrig havde enten tænkt eller sagt: saa er det vistnok ikke blot i min, men i Sandhedens Jnteresse, at der gives mig Leilighed til at berigtige det Feilagtige og supplere det Mangelfulde. Men for at kunne opgive, hvilke Vidner jeg endnu maa ønske afhørte, eller hvilke Spørgsmaal jeg vil have dem forelagte, for at kunne undersøge usandfærdige Vidners Habilitet, og efterforske, hvorvidt der maatte være gjort heldige eller mislykkede Forsøg paa at forføre Nogen til at bevidne, hvad han ikke havde hørt, eller paa at stemme eventuelle Deponenter for en vis Opfatningsmaade af det Passerede - dertil er det ikke blot nødvendigt, at jeg maa kjende Forhørene, men ogsaa, at dette maa være her og nu. Man seer alt saa heraf, hvilken Magt her som almindeligen er givet Forhørsdommeren ihænde, ved ganske efter eget Behag at kunne uden den Paagieldendes Nærværelse qvæstionere Bønder og Andre, der, som bekjendt, saameget lade sig lede af den Maade, paa hvilken Spørgsmaalene fremsættes, uden at den Paagieldende, mod hvem der vidnes, ved Contraqvæstioner er istand til at berigtige en eller anden Besvarelse, som fremsagt af Mangel paa rigtig Opfatningsevne ofte kan være denne til største Skade. Betænkes det nu tillige, med hvilken forunderlig Tilbagerindring de lollandske og falsterske Bønder (der som bekjendt besidde en stor Portion, Pflegma, der forendeel skal være en Følge af de meget nærende og fede Fødemidler, navnlig Ærter og Flesk, som sammesteds er en almindelig Kost) maae have opfattet den talentfulde og besjælende Tale af en Lehmann, som endog forendeel lode sig henrive til at smaae Champagnervinen, idet de maatte sande aldrig tidligere at have hørt en Prædiken, der kunde svare til denne Tale, saa kan man virkelig sætte sig ind i de Bønders Forlegenhed, der her skulde afgive Vidneforklaringer, som efter Forhørdommerens Tilførsel i Protocollen saa uendelig let ved en eller anden Vending, den Bonden ikke engang er istand til at skielne, kan faae et Udfald, som for den fraværende Part kan være af den største Betydning. Da nærværende Sag for Øieblikket er af allerstørste Vigtighed, da den mulig vil efterlade sig Resultater, hvorom der nu Jntet lader sig sige, er det af stor Jnteresse at lægge Mærke til, hvad Høiesteretsadvocat Buntzen i Skrivelse af 20de Marts til Cancelliet siger, det hedder her: Hr. Cand. juris Lehmann, der som det høie Collegium bekjendt, forTiden opholder sig i Nykjøbing paa Falster, har vedat anmode mig om at varetage hans Tarv i den mod ham af Generalfiscalen anlagte Sag, bedet mig hos ham at udvirke: 1) Tilladelse til at erholde Udskrifter af de over ham til Dato optagne Forhør, 2) Adgang til, naar han har gjort sig bekjendt med disse, da at erholde afhørt de Deponenter, han maatte kunne opgive, over saadanne Puncter, som kunde tjene til Sagens Oplysning og navnlig til Afbeviisning af usandfærdige Sigtelser, der muligen kunde og, efter Sigende, virkelig skulle være fremførte imod ham. J Regelen vil Adgang til at blive bekjendt med Sagens Stilling ikkun da blive afslaaet Jnqvisiten under en almindelig Justitssag, naar der paa et vist Standpunct af Sagen er speciel Grund til at frygte for, at han skulde misbruge sin Kundskab om samme til at arbeide paa Sandhedens Undertrykkelse, fornemmelig ved at træffe Aftaler med Medskyldige eller desl. Men i alt Fald er det vistnok uden Exempel, at noget Forhør, som optages ved forum delicti, hvor den Anklagede er tilstede, sluttes og tilstilles Actor, uden at de afgivne Depositioners Jndhold er den Anklagede foreholdt, og Jnqvisitor af hans Erklæringer derover efter Omstændighederne har taget Anledning til yderligere Undersøgelse. Ligesom en saadan Udstykken af Sagens Undersøgelse selvfølge. lig maatte forvikle og vidtløftiggjøre den, saaledes ligger det ogsaa klart for Dagen, at den Anklagedes Tarv lider ved, at det, han formener at tale for ham eller mod de fremførte Beskyldningers Sandhed, først ved et senere Stadium af Sagen bliver Gienstand for Undersøgelse; thi ikke at tale om, at Jnqvisitionen derved let fra først af kan tage en eensidig Retning, som senere vanskeligt forandres, saa sees det let, at den Anklagede i Mellemrummet kan gaae Glip af mangen en vigtig Oplysning og det især, naar Sagen angaaer mundtlige Yttringer, hvor selv Ordene, der saa hurtig udslettes af Hukommelsen, ere af yderst Vigtighed. At de Grunde, som i andre Tilfælde kunde tale for, til en Tid at lade en Jnqvisit i Uvidenhed om, hvad der er oplyst eller forklaret imod ham, ikke in casu ere tilstede, anseer jeg for afgjort. Candidat Lehmann har ikke og kan ikke efter Beskaffenheden af den Brøde, der imputeres ham, have nogen Medskyldig, med hvem han kunde colludere. Han kjender ikke og staaer i intet Forhold til de Personer, der ere optraadte eller ville kunne optræde som Deponenter imod ham. Forudsatte man, at han var i Stand til at indvirke paa disse, maatte man have belagt ham med Arrest; thi den blotte Uvidenhed om Undersøgelsens Gang er et lidet egnet Middel til at forhindre slig Jndvirkning. - Men en almindelig Justitssag er derfor væsentlig forskjellig fra nærværende, idet den sædvanlige Undersøgelses-Form afgiver en Betryggelse for den Anklagede, som her ganske mangler. J Justitssager gives der nemlig altid en Hovedinqvirent, som omfatter Sagens Totalitet, som i Almindelighed selv skal paakiende den, og i alt Fald skal staae til Ansvar for Undersøgelsen i det Hele og er forpligtet til paa ethvert Sagens Punct ligesaavel at have den Anklagedes Tarv, som Anklagerens Jnteresse for Øie. – – Det forekommer mig, at naar her paa den ene Side den offenlige Anklager er beføiet til at gjøre sig bekjendt med Forhørene og influere paa Undersøgelsens Gang, hvilket i sædvanlige Justitssager, som bekjendt, efter Frdn. 13de October 1819, ikke er Tilfældet, at da ogsaa paa den anden Side den Anklagede, eller en for ham beskikket Defensor, maatte have samme Ret; jeg bør i denne Henseende ogsaa paa beraabe mig, hvad derer Tilfældet, naar der i en Sag, som staaer for Høiesteret, desidereres nye Oplysninger. Landsoverretten i Viborg. III.