Aarhuus Stifts-Tidende, 1807-08-29
Den engelske Regiering, som for kort Tid siden ved en skammelig Uvirksomhed har opofret deres i en haard og uvis Kamp værende Allieredes Jnteresse, viser uformodet al sin Kraft og Virksomhed i at overfalde en neustral og fredelig Stat som den ikke kan bebreide nogen Uret imod sig. Angredsplanens Udførelse mod det, ved saa gamle som hellige Baand, med Storbrittanien forbundne Danmark, er ligesaa hemmelig som hastig forberedt. Den danske Regiering har seet den engelske Krigsmagt paa dens Kyster, inden den kunde abne at samme var rettet imod den. Den Sielland var omringet, Hovedstaden truet, det Danske Territorium forhaanet og fornærmet, førend det Londoner Hof ved et eneste Ord havde tilkiendegivet sine fiendtlige Hensigter. Disse bleve imidlertid snart bekiendte. Men Europa vil have Umage med at troe, hvad det her faaer at høre. Ved det sorteste, der voldsomste, der meest oprørende Anslag, som nogen Tid er fattet, beraaber man sig blot paa angivne Efterretninger, eller meget meer, paa ubestemte Rygter om Forsøg, som efter det engelske Ministeriums Paastand, skulle være gjort, for at trække Danmark ind i fiendtlige Forbindelser imod Storbrittanien. Paa saadanne Angivelsers Grund - hvor den korteste Undersøgelse strax beviser, at det er fuldkommen vilkaarlige Forudsættelse. - lod den Engelske Regiering Hoffet i Kiøbenhavn erklære, at den, for at beskytte sin Jnteresse og for sin egen Sikketheds Skyld, kun kunde forelægge Danmark Valget mellem Krigen og en nøiere Alliance med Storbritanien. Og hvilken en Alliance tilbød man, En Alliance, som til første Pant paa Danmarks Underkastelse, havde overleveret Danmarks Krigskibe til den engelske Regiering! Den gjorte Yttring, ligesaa oprørende i dens Tilbud som i dens Trudsel, ligesaa fornærmende i dens Form som i Sagen selv, tillod ingen Forhaling. Den retfærdigste og dybeste Harm kunde ikke give nogen anden Hensyn Plads. Mellem Fare og Spot, blev ingen Valg tilovers for den danske Regiering. Krigen brød ud Danmark skuffer sig ingenlunde i Hensyn til Farlighederne, til Tabet, hvormed denne Krig truer det. Paa den underfundigste Maade overrasket, angreben i en isoleret og næsten for alle Forsvarsmidler blottet Provinds, voldsom indtrukken i en ulige Kamp, maae det vente sig et omfindtlig Tab. Men det har en ubesmittet Ære at redde, saavelsom de europæiske Magters Agtelse, hvilken det tør haabe, ved en bebreidelsesfrie Opførsel at have erhvervet sig, og det troer, at see mere Berømmelse i dens Modstand, som ligger under for Overmag, ten, end i en let erhvervet Seir af den der misbruger den. Danmark frygter ikke den Dom, som Europa vil fælde over denne nye Strid; det troer forud at være forsikret om dets bifald. Maatte de upartiske Cabinetter afgiøre, om hiin politiske Nødvendighed, hiin Hensyn til Sikkerhed har Sted, hvorfor England ikke giør sig nogen Samvittighed over, at opofre en Stat, der ikke ved noget har fornærmet ikke ved noget har opirret det. Støttet paa en god Samvittighed, paa sin Tillid til Gud, paa et under et elsket Scepter forenet tappert og troe Folks Kierlighed og Hengivenhed, haaber den Danske Regiering, uden Svaghed, at bestaae i det alvorlige og tunge Øieblik, som Ære og Rødvendighed paalægger den. Den troer at den tør giøre Regning paa de europæiske Cabinetters Deeltagelse og Retfærdighed, og smigrer sig i Særdeleshed med at see Virkningen deraf fra de ophøiede Souvetainers Side, hvis Hensigter og Forbindelser, har maattet tiene til Paaskud for de meest skrigende Uretfærdigheder, og hvis Tilbud, bestemt har rakt den engelske Regiering Midler til en almindelig Freds Jndledning, der ikke har kundet afholde den fra en voldsom Handling, som selv i England vil sætte ethvert ædelt og stormodig Hierte i Oprør, der vil sætte en dydig Sonverains Character i et falsk Lys og kaster en undslettelig Skamplet paa Storbrittaniens Aarbøger.