Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-11-18
Den 16 Oct. ved Dagbrækning ankom Napoleon for Ulm. Skjøndt Regnen havde skyllet ned i to Dage, og Soldaterne vadede indtil Knæerne i Dynd, skulde en Storm dog strax iværksættes. Tropperne under Murat, Ney og Lannes, opstillede i Slagorden, toge stormende de fiendtlige Forskandsninger paa Michelsburg, medens Marmont, fra Syden blokerede Ulm, og Østerrigerne, efterhaanden tvungne til at trække sig tilbage, kastede sig ind i Ulm, der rundt omkring var indsluttet. Staden havde upaatvivlelig været indtaget endnu samme Dag, dersom ikke den franske Oberst Dominique Wedel, som med 100 Mand først bestegHovedvolden, og som adskillige Hundrede Østerelgere allerede havde strakt Gevær for, ved de efterfølgende Batailloners Dvælen, var bleven omringet, og taget til Fange af Østerrigerne. Om Aftenen lod Napoleon Fyrsten af Lichtenstein opfordre til Overgivelse, med Trusel, i Tilfælde af, at han saae sig nødsaget til at tage Staden med Storm, at lade Besætningen, ligesom den i Jaffa, springe over Klingen. Fyrsten vilde overgive Staden, imod at Officierer og Soldater maatte vend tilbage til Østerrige, Napoleon vilde indrømme, det sidste, men dog kun paa Erkehertug Ferdinand Ord, og da man svarede, at denne ikke var i Fæstningen, sagde han, hvo kan da være mig Borgen, dermed bleve Underhandlingerne afbrudte. Uden Tvivl vidste Napoleon allerede ved sine Spiner, at Erkehertug Ferdinand var dragen bort, til Besætningen i Jaffa skal have bestaaet af 4000 Min hamedanere, og den blev, efter Saratins Paastand, nedsablet, uagtet den havde overgivet sig paa Naade og Unaade. ellers vilde han ikke betjent sig af en Grund, der hørt i civiliserede Staters Krieshistorie, viste ham fra en saa lav Side. Men hans sande Mening var, at Soldaterne, som man siden ogsaa erfarede, skulde til Frankrig, for der at tjene til Seierstegn paa hans Heltenserninger. Mack vedblev at lade trykke Proclamationer istedet for at rykke ud mod de Franske. Endnu d. 16de lod han kundgjøre, at man ikke maatte lade høre det Ord Overgivelse, men at man kun maatte tænke paa det meest haardnakkede Forsvar, da man om faa Dage kunde vente mægtig Undsætning; at den fiendtlige Armee, som er i den skrækkeligste Forfatning, deels formedelst Veirliget, deels formedelst Mangel paa Levnetsmidler *), ikke kunde holde længer ud der i Egnen end nogle Dage, at den kun i meget smaa Afdelinger kunde løde Storm, og at intet var lettere end at fange eller dræbe de Stormende; at man i Tilfælde af at der skulde mangle Levnetsmidler, havde 3000 Heste, og at han vilde være den første til at spise saadanne Dyrs Kjød, og haabede at enhver vilde gjøre fælles Sag med ham &c. - Men til det sidste traf sig ingen Leilighed; thi da de Franske begyndte at beskyde Staden samme Dags Eftermiddag, begyndte ogsaa Underhandlingerne igjen, efter de franske Parlamentairers Ankomst, næste Dags Formiddag, og allerede om Eftermiddagen undertegnede den samme Mack, der Dagen i Forveien talde som en Alexander Magnus, en Convention, efter hvilken Staden Ulm og den østerrigske Armee under ham med al Munition, blev overgivet til de franske Tropper. Saaledes overgav denne Hærfører, efter nogle Timers Bombardement, een af Schwabens vigtigste Fæstninger, og henved 30,000 Mand fortreffelige Tropper til en Fiende, der ikke besandt sig i den bedste Forfatning. At Mack ikke engang vovede et Udfald er ubegribeligt; i det mindste havde han kunnet bibringe de Franske et føleligt Stød, Natten imellem d. 16 og 17de, da den stærke Storm, Donau var traadt over sine *) Mack indbildte sig, at den franske Armee manglede Magaziner, fordi den ikke førte dem med sig, men erindrede ikke, at Napoleon, saalænge hankunde overvælde, forblinde og besnære sine Fiender ved Overmagt, Bestikkelse og Forræderie, fandt gaziner i alle de Lande og Stæder, han besatte. Bredder, og havde revor den største Deel af Do nan=Broerne bort; og paa høire Bredde i det Høieste kun stode 22,000 Mand og paa venstre er endnu svagere Corps, og Lannes og Murat vare i Færd med at forfølge Erkehertug Ferdinands og det Werneckske Corps med temmelig stærke Divisioner. Capitulationens Betingelser vare, at alle Magaziner, hele Artilleriet, alle Effecter og Re imentscasser, skulde overgives til de Franske; Officiererne gaae paa deres Æresord tilbage til Østerrige, men Underofficierer og Soldater føres til Frankrig. Forat sætte Kronen paa sin Enfoldighed, lod Mack endnu tilføje den Betingelse: at dersom indtil d. 25 Oct. om Midnat østerrigske eller russiske Tropper undsatte Staden, saa skulde Garnisonen kunne tykke frit ud med Gevær, Artillerie og Cavallerie for at støde til de Tropper, der havde deblokeret dem. Men det varede ikke længer end to Dage, efterat man havde fralokket den enfoldige Mack denne Capitulation, førend han maatte underskrive en ny Convention (d. 19de) efter hvilken han allerede d. 20de skulde overgive Ulm. Vel lod han sig give Marschal Berthiers Æresord paa at de forskjellige franske Corps befandt sig i de Stillinger, og paa de Puncter, han foregav, men uagtet Opgivelsen virkelig siden befandtes aldeles grundet, saa var det dog nok første Gang, at en Gemeral, indsluttet i en Fæstning, har bevist sine Fienders Æresord en saadan Ære. Medens Napoleon ikke vilde troe Fyrsten af Lichtenstein paa hans Æresord, at de østerrigske Soldater, efter Capitulationen, vilde vende tilbage til Østerrige, troede Minck Napoleons Marschal alt hvad han fortalte ham, og hengav paa hans Forsikkring, at ingen Undsætning var muelig for Ulm, denne Fæstning og hele sin Armee uden Sværdslag. – D. 20de Oct, nedlagde den hele i Ulm indsluttede østerrigske Armee, 23,800 Mand stærk, sine Vaaben, og overgav sine Heste og 40 Faner. J Staden selv fandt Seierherren 60 Canoner. Macks Fremfærd kunde ikke andet end gjøre Napoleon opblæst af en Seir, som han i Grunden havde mere sin Modstanders Dumhed end sin egen Visdom at takke for. Hans Hovmod viste sig i sit sande Lys, da han paa en Høi uden for Ulm, medens den østerrigske Armee drog forbi, underholde sig med de østerrigske Generaler, der havde samlet sig omkring ham. Her fortalte han dem, at deres Keiser førte en uretfærdig Krig med ham. Han vidste ikke hvorfor han sloges, eller hvad man krævede af ham. Hans Hielpekilder vare ikke indskrænkede til den ene Hær, Krigsfangerne ville kunne fortælle hvilken Aand der besjellede hans Folk. Paa hans Vink stode 200,000 Mand færdige til at følge ham, og inden 6 Uger vare de gode Soldater. De østerrigske Recruter derimod marscherede kun tvungne, og først efter et Aars Forløb bleve de Soldater. "Jeg giver min Broder, Keiseren af Tydskland, sagde han, endnu det Raad, at slutte Fred! Det er Øjeblikket at erindre sig, at alle Riger have en Grændse.