Viborger Samler, 1830-09-23
Udenlandsk. Skrivelse fra Amsterdam af 11te Septbr. Vor Tilstand er endnu stedse betænkelig, dog vil det sandsynligviis ikke komme til en Borgerkrig, og hvis det skulde komme dertil, da vil det Partie, som er Skyld deri, snart see sig forladt af alle bedre Borgere. Den første og vigtigste Grund til Beroligelse er Kongens Characteer; hans Maadehold, Rolighed og Fasthed ere os Borgen for, at han ikke vil begaae nogen Overilelse, og aldrig lade sig henrive hverken af Frygt eller Lidenskabelighed. Da han fik Underretning om Opstanden i Brüssel og de Fordringer, man vilde gjøre til ham, vare hans forste Ord: "Min Skjebne er afgjort hist oppe, men hvad der end monne tildrage sig, saa skal jeg giøre min Pligt, og fast besluttet, at holde den Eed, jeg har svoret, vil jeg heller ikke taale, at man bryder den, man har svoret mig." Vore fire Deputerede, der i Onsdags overrakte ham et Bønskrivt fra et stort Antal herværende Borgere, i hvilket de i passende ærefrygtsfulde Udtryk yttrede Ønsket om en Adskillelse, have havt Leilighed til at overbevise sig om, i hvilken Grad han besidder hine Egenskaber. De fandt ham i den største Sindsrolighed, taknemmelig for de umiskjendelige Beviser paa Kjærlighed og Hengivenhed, hvilke han modtog fra alle nordlige og nogle sydlige Provindser. Han dadlede paa det Eftertrykkeligste Overdrivelserne og den altfor lidenskabelige Tone i de talrige, i god Hensigt skrevne, Afhandlinger, der ved denne Leilighed ere komne for Dagen i de hollandske Tidender og Flyveskrivter, fordi de kun tjene til, endnu mere at forbittre Gemytterne mod hinanden, og stedse skade den bedre Sag; har formanede dem til at gjøre deres, for at standse dette Onde. J Henseende til Bønskrivtets væsentlige Jndhold sagde han, at han var bunden ved Tractater og at han ei vilde afvige fra den Vei, som Constitutionen i saadanne Tilfælde har foreskrevet ham, men at han lovede, aldrig at ville opoffre de nordlige Provindsers Jnteresse for de Sydliges. Ved saadanne Grundsætninger og en saa conseqvent Handlemaade vil hans Sag stedse meere vise sig som den gode, medens Jnsurgenternes, hvis der nogensinde har været noget Godt i den, ved de begangne Excesser er bleven en afgjort slet Sag og under en ubændig Pøbels Herredømme stedse bliver forkasteligere. Hvor der vil gjøre sig et Begreb om Tilstanden i Brussel, maa hore Øienvidnernes Beretning om den Modtagelse, som Prindsen af Oranien har fundet der; vel afviger den meget fra den der er meddeelt i de brabandtske Tidender, men den torde komme Sandheden nærmere, og bedre forklare det modbydelige Jndtryk, som den har efterladt hos Prindsen. Han havde fire Gange afslaaet de ham Tid efter anden imodesendte Medlemmer af Commissionen, paa deres Ord at begive sig uden Ledsagelse af Tropper indi Staden, da han endeligen lod sig bevæge dertil af Ministeren Gobbelschroy og to fremmede Gesandter, der regnede for meget paa de gode Borgeres Jndflydelse. Jndtil Barrieren viste sig intet foruroligende Symptom. Men neppe var han kommen ind i Staden, for han saae sig omgiven af Hobe af Bærmen af Folket, hvoriblandt Mennesker, af frygteligt Udseende, med blottede Arme og Been og væbnede med Dolke. Saasnart han vendte sig ad Veien til sit Pallads, skreg dette Pak rasende og bandende: Til Raadhuset, til Raadhuuset, og spærrede alle andre Gader for ham. Da han var ankommen til Raadhuset, og med Heftighed blev opfordret til at stige af Hesten, blev han advaret af nogle velmenende Personer og navnligen af den unge Grev Hogendorp, for ingen Priis at vove sig oppaa Raadhuuset; han lod nu sin Hest gjøre nogle Spring, skaffede sig herved nogen Plads, og naaede en Sidegade, satte over to Barritader og en høiere tredie, efterat et Par hosstaaende Borgere havde aftaget de øverste Brædder, og naaede saaledes sit Pallads, forfulgt af Pobelens rasende Skrig og Steenkast. Her modtog han Commissionen den følgende Dag, gjorde Alt, hvad Klogskab bod, og forlod om Natten Staden tilfods. Man kan begribe, hvor høi Grad slige Afskyeligheder maae oprøre den bedre Deel af Befolkningen. Der hersker ogsaa indbyrdes Splid blandt Jnsurgenterne, og Mange, der nu raabe allerhøiest, vente kun paa det gunstige Øieblik til at affinde sig med Regjeringen. Der gives rigtigt nok et fransk Partie, og just nu forsikkrer man, at Hr. v. Fagel, vor Gesandt i Paris, ved Hjælp af den derværende Regjering selv, er kommen paa Spor efter dets Jntriguer. Da dette nu fra hiin Side ikke kan regne paa nogen Understøttelse, saa bliver det kun farligt derved, at det gjør fælleds Sag med Geistligheden og Pøbelen. Den industriose Deel af Brabandterne er, med Undtagelse af nogle Sværmere, imod en fuldkommen Adskillelse af samme Grund, hvorfor Antwerpen, Gent og overhovedet hele Flanderne erklære sig derimod. Disse Lande have vundet utroligt siden Freden; man kan ikke kjende Gent igjen, saaledes har den taget til i Befolkning og i sine Bygningers Antal og Pragt; det samme er Tilfældet med Antwerpen og endnu mere med Brussel der dagligen forstørrer sig. Lüttich existerer for Størstedelen kun ved Norden, der modtager dens forskjellige Fabrikater til dyre Priser; alle i Brabandt forfærdigede Varer ere i vore Colonier begunstigede ved en Nedsættelse i Tolden af 25 pCt.; og paa samme Tid, som Alt opblomstrer i hine Egne, gaaer Alt tilbage i Norden; Stæderne forfalde, intetsteds bygges der, og overalt staae talrige Hus tomme. Under disse Omstændigheder er det ei at undres over, om man fra vor Side ønsker Adskillelsen. Erklære Generalstaterne sig for den eller overhovedet for nogen Forandring i Forfatningen saa maae Staterne sammenkaldes i dobbelt Antal, og Forsamlingen denne Gang finde Sted i en sydlig Stad, hvortil Kongen sandsynligviis torde vælge Antiverpen. De her fattede Beslutninger vil han i Nødsfald sætte igjennem med Magt, og dertil vel ikke behøve nogen fremmed Hjælp, da Antallet af hans Tilhængere hver Dag maa formere sig. Kun naar det kom til Adskillelse, kunde man ønske fremmede Boldgiftsmænd for at blive enig over enkelte, især Nationalgjælden angaaende, Puncter. (Belgien har, for Foreningen med Holland, ingen Nationalgjæld, bart. Her hersker bestandigt Orden og Rolighed. Det samme gjælder om alle nordlige Steder. Borgergarden gjor sin Tieneste; desuden have alle gode Borgere skrivtligt forpligtet sig til, paa det første Vint fra Municipalitetet at træde under Vaaben. Hengivenheden for det oraniske Huus har aldrig udtal sig mere afgjort i Holland, end i det nærværende Øieblik, hvor den bedste Konges velmenende Hensigter saa skjændigt miskjendes af andre Undersaatter.