Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1769-02-17
En Borger af middelmaadig Formue, havde en mandvoxen Datter, hos hvilken vel adskillige Friere indfandt sig, men han kunde ey give hende nogen Medgivt, naar han skulde givte hende fra sig. Af den Aarsag faldt han paa det Jndfald, at han først spurgte Datteren, om hun vilde tage den til hendes Mand, som han vilde foreslaae hende. Da hun herudi, viiste hendes Lydighed som et Barn, bad han 5 Personer af dem, hvilke efter hans Tanker elskede hans Datter til Middags=Maaltid i et Gieste-Huus, og under Maaltidet, da de kom i Taleom hans Datter gjorde han dem følgende Forslag: J elske min Datter allesammen, og J kand dog ikke alle givte eder med hende. Jngen blandt eder er saa riig at han kand tage en fattig Pige, og inden min Død har hun ikke noget at vente. Men der er dog ingen iblandt eder, som jeg jo gade have til Sviger-Søn, og jeg vil vise eder den eneste billige Vey, hvorved jeg kan erlange dette, enhver af eder lægge 1500 Rigsdaler tilsammen, som udgiør 7500 Rigsdaler, jeg vil ogsaa lægge 1500 Rigsdaler dertil, tager derpaa Tærninger, og hvor, som kaster de fleeste Øyen, den vil jeg som den Lykkeligste give min Datter med denne Summa i Steden for en Medgivt, med den Forsikring, at han efter min Død skal arve alt hvad jeg efterlader. Dette Forslag befaldt dem, og de lovede at indfinde sig igien tilsammen om Aftenen, da imidlertid enhver var betænkt paa at tilveyebringe sine Penge. Enhver var til den fastsatte Tiid tilstæde, og da herpaa blev kastet med Tærningerne og Bruden, faldt Lykken paa en Bogholder hos en riig Kiøbmand, hvilken i nogle Aar har været en Enkemand, og lod hans Handel mestendeels komme an paa ham. Den ne blev overmaade glad, og gik strax hiem til sin Herre for at fortælle ham den heele Sammenhæng, som i Begyndelsen ønskede ham Lykke dertil, men da Herren nærmere eftertænkte den Berømmelse Bogholderen lagde paa den Elskværdighed, som fandtes hos hans Kiæreste og gik den følgende Dag hen at see hende, blev han selv forliebt i hende hende, og foreslog sin Bogholder, at afstaae hende til ham, da han herimod maatte beholde de 7500 Rigsdaler for sin Bruds Afstaaelse. Men da denne havde ingen Lyst til at bevise sin Herre, saadan Velvillighed, blev han derover gandske vreed, at et Menneske der havde ham for alting at takke, kunde nægte ham noget, og spurgte ham, hvor han havde faaet de Penge, som han havde sat paa Spil om Jomfruen? Dette Spørsmaal gjorde han med Flid til ham, fordi han vel vidste at samme ikke kunde bære andre Penge end de, som hørte ham til. Men Bogholderen merkte ikke, hvorpaa det var anseet og tilstod, at han havde taget Pengene af Cassen. med det Forsæt om han endog havde tabt dem, da at sige det til ham og lade sig samme afkorte i sin Løn; Dog hermed, var Herren endnu mindre tilfreds, men han forklagede ham for Retten og forlangte, at hvad han havde vundet i Spil hørte ham til, fordi han havde brugt hans Penge dertil, og følgelig maatte Jomfruen tillige med de 7500 Rigsdaler tilkiendes ham. Kiøbmanden har og til hans Hensigts Befordring, ligeledes tilbuden sig at give enhver af disse 4re, som havde kastet Lod, igien deres 1500 Rigsdaler. Dommerne havde fundet denne Sag saa delicat, at de ikke kunde blive enige om, hvad for en Dom de heri skulde fælde. Fabel. Hyrden og Ulven.