Aarhuus Stifts-Tidende, 1837-09-26
Holstenerne have ofte med Bestemthed erklæret sig imod een og anden dansk Anskuelse; saameget mere føle vi os forpligtede til at bevidne det danske Folk, saaledes som det repræsenteres af de Mænd, det har betegnet som sine Udvalgte, den Høiagtelse, det saa aldeles fortjener. Hvilke Forandringer ere ikke i de sidste 6 Aar foregaaet i de Danskes Tænkemaade. Om ogsaa Forbedring i en og anden offentlig Forvaltningsgreen ikke kommer strax, er den dog undeblivelig. Et fra det politiske Liv afvant Folk kan i rolige Tider umuligt strax naae det samme Trin af politisk Kultur, hvorpaa gamle konstitutionelle Stater, staae. Men hvor en ny Bane er betraadt, uden Tvang udenfra, men af egen indre Bevidsthed om den moralske Nødvendighed, der er Tilvageskridningen umulig, og Fremgangen sikkret. Danmark vil bevise det. Det lader til, at der i de offentlige Tidender vil reise sig er varm og interessant Strid om Nedlæggelsen eller ikkenedlæggelsen af den latinske Skole i Helsingøer: Realister og Humanister strides om det gamle Rom ved Øresund skal omformes til et moderne Jtalien. I Helsingøers Avis har Hr. Gad (Forfatteren til Skriftet: "Hvor skal jeg sætte min Søn i Skole 2) i den Anledning yttret, at han ikke anseer en lærd Skole for at være den for Helsingøer meest passende Underviisningsanstalt og at han ikke indseer, hvilken særdeles Nytte Borgerstanden har havt eller i Fremtiden kan have af en saadan Indretning; i det Hele mener han, at de lærde Skoler ere Embedsaristokratiets Vugge og at Borgerstanden alene ved Oprettelsen af andre, for den passende, offentlige Skoler, vil kunne vinde Kundskab og Kraft til med Sindighed og Mod at afkaste Aaget og at danne en Modvægt, uden hvilken vi aldrig ville faae den Ligevægt, som Samfundet behøver." Mod denne sidstnævnte Yttring har den som human Dommer i slige Sager bekjendte Etatsraad Stenfeldt med vanlig Grundighed og Skarpsind taget til Gjenmæle og erklæret: at de lærde Skoler ikke ere Embedsaristokratiets Vugge, men bør tvertimod være deres Grav. At der findes Embedsmænd, som ei ere frie for at tiltage sig for stor og afgjørende Myndighed i at bestyre Borgernes og Statens Anliggender, uagtet de have nydt Underviisning i lærde Skoler, er intet Beviis mod det Anførte; thi de ere ei hovmodige, fordi de have freqventeret en latinsk Skole, men de ere desværre, senere komne paa Afveie, og ere ei gaaet frem paa den Udviklingsbane, der er bleven aabnet for dem. Efterat Etatsraad Stenfeldt i Avisen har fremsat sin Mening, har en af Skolens Lærere, Hr. J. Schmidt, udtalt sig om samme Sag og ligeledes formeent, at Skolen ikke burde nedlægges. At den helsingøerske Jntelligents - siger han - ei er udgaaet fra den lærde Skole, er vel sandt, men hertil ligger Grunden, i Omstændighederne, ei hos Skolen. Jeg tilstaaer fuldeligt, at en lærd Skole bør ei virke alene paa sine Disciple, men dens Virkninger spores i det hele Samfund; dog maa man undskylde denne Skole, der ei har havt den nødvendige og fortjente Understøttelse, fra Publicums Side, som snarere indtil nu i Ord og Daad har gjort Alt for at modstaae og undergrave den." Johannes Hage. Brudstykker af nogle over ham i offentlige Blade indførte Mindedigte: Borger, Du har tabt en Mand – kun Een; Men, den Ene Tusinde opveier; Lys og stærk af Aand, af Hjerte reen, Vandt han tabende sin sidste Seier. Fængsle vilde man den lyse Aand Kun en stakket Stund det monne lykkes Frigjort blev den, da den maatte trykkes, Frigjort for hvert usselt jordisk Baand. Konge! Du har tabt en Mand – kun Een; Tusind maatte hellere Du miste, Der endnu med tvende sunde Been, Krybe op af Repotismens Liste. Landet har ei mangen saadan Mand; Loven ikkun Faa, som ham, at dømme Bitter var den Kalk, man bød ham tømme, Men han rørte blot dens Malurt=Rand. Claudius=Rosenhoff. Der gik en Straale fra Din Pande, En Kraftens Lue fra Din Mund, Og Ordet viden gik om Lande, Rigt myntet af Dit Hjertes Grund; Ved Lampens Blus i stille Nætter, Du tændte Lyset klart og frit, Som skulde straale fjernt og vidt, Et Dagens Lys for Danas Sletter. Kun Een paa Jorden var Din Fjende: Det var den feige Mørkheds Aand, Som kom til Verden ved en Qvinde, Men skjelver for en mandig Haand. Du fulgte ham i Afgrundsdybet, J Mulm og Nat, med Tankens Hast; Der holdt Din høire Haand ham fast, Mens ræd han bugted sig blandt Krybet. F. J. Hansen. Man Aanden vilde tvinge med en Lænke, Men Aanden den er fri, trods alle Baand, Ei Støvets Magt dens frie Flugt skal krænke, For Evighed den stemplet Almagts Haand. Den er ei trællefødt, kan ei sig bøie, Med Guddomspræg den trodser Skjæbnens Lyn, Og hæver sig mod Frihed i det Høie, Og spotter jordisk Almagts Vredesbryn, Saa gik Du, Danmarks brave Søn, mod Graven; Men længe mindes skal Din Lysets Aand, Og hvor Du hviler hist i Dødninghaven, Ska Friheds Venner trykke Broderhaand Og sværge: "Træl skal Dansken aldrig vorde; For Danmarks sidste Søn man da skal jorde! Ove Thomsen.