Aalborg Stiftstidende, 1837-06-24
J Dansk Folkeblad, læses under Overskrift, Til Bankens Actionairer, Følgende: Min Stilling som Sagfører og mit Forhold til Banken fører det med sig, at der i denne Tid dagligen gjøres mig skriftlige og mundtlige Forespørgsler, om, hvorvidt det er tilraadeligt at sælge de Actiebreve, som udstedes af Nationalbanken for indfriede Hæftelser. Dette Spørgsmaal lader sig naturligviis ikke besvare, uden at anstille Beregning over Værdien af Bankens Eiendele: men hvor vanskeligt dette for Øieblikket er, vil Enhver indsee, der veed, at der fra Regjeringens Side er opkastet Tvivl om, hvorvidt Banken eier eller, rettere sagt, kommer til at eie 12 Millioner mere eller mindre. Saa ofte hiint Spørgs naal gjøres mig, maa jeg derfor indskrænke mig til at benærke, at Bankactiernes Værdi beroer paa Afgjørelsen af den nysnævnte Tvist, og at jeg med Hensyn til den Priis der under saadanne Omstændigheder kan gives for Actierne, anseer det for rigtigt ikke at sælge, da den Fordeel, som man kan have af Salget for det Tilfælde, at Sagen gaaer Banken imod, er meget ringe i Forhold til den Fordeel, hvortil Bankens Jnteressenter have Udsigt, naar dens Paastand tages til følge. Den mere Velhavende, der ikke behøver at sælge, lader sig berolige ved dette Svar, naar han derhos af Erfaring veed, hvor vanskeligt det er at forudsige, Udfaldet af en omtvistet Retssag; men de, der ikke have gjort denne sørgelige Erfaring, og de, der trues med Execution af Rodemestere og Panthavere, lade sig ikke saa let tilfredsstille, og udbryde i de heftigste Beklagelser over, at Lo venne kunne give Anledning til Tvivl om Millioner, og at Landets Borgere derved udsættes for Tab. Ja, vel er det tungt, at 8 Millioner privat Formue, der udgjøre Bankens Grundfond, og som efter Kongens Løfte i det aabne Brev af 30te Juli 1813 skulde være og forblive Interessenterne tilhørende som deres Jndskud i Banken, ere ved en formeentlig Utydelighed i Lovgivningen gjorte i den Grad usikkre, at der, naar Finantsernes Paastand gaaer igjennem, ikke bliver 1/2 af Capitalen tilbage; og vel er det haardt for nogle af Statens Grundbesiddere at see den Eiendom, som det have maattet henlægge til Bankens Grundfond, given til Priis for Speculation, medens andre Grundbesiddere erholde fuld Erstatning af Statskassen for deres Bidrag til Banken, og atter andre udtræde af al Forbindelse med dette Jnstitut, naar de have betalt deres Andeel i den det af Staten paalagte Gjæld; men Ulykken er skeet, og det gjælder nu om, at gjøre sig den saa lidet følelig som muligt. Har man i saa mange Aar ikke havt nogen Nytte af den Bankinteressenterne tillagte Actieret, bør man under saadanne Omstændigheder endnu lade den henligge som en død Capital, indtil det tidtnævnte Spørgsmaal kan blive afgjort, og det saameget mere, som det er at haabe, at Sagen fra alle Sider, vil blive fremskyndet, deels fordi det ligger saavel i Finantsernes som i Bankens Jnteresse at vide, hvad Staten eller Banken eier, deels fordi Regjeringens Retsindighed borger for, at den ikke vil lade en Sag henstaae, uafgjort, der ere af Vigtighed for en stor Deel Borgere, der ærligen maaelt skatte og skylde til Statens Fornødenheder. Man vil formodentlig indvende mig, at Sagen kan gaae Banken imod, for hvilket Fald man kan komme til at fortryde, at man ikke har solgt; og jeg kan ikke fordølge, at en Actie ikkelse har den Værdi af 30 Rbd., der nu betales for samme, dersom Banken mister de omtvistede 12 Millioner; men, hvorffman har Valget mellem tvende Tab, bør man fornuftigviis foretrække det mindste. Hertil kommer, at Sagen ikke erh saa tvivlsom, som Mange ere tilbøielige til at troe, deels af he Uvidenhed om Bankens sande Tilstand, deels af falsk Patriold, otisme for Statskassens Tarv. Bankens Modstandere maae selv indrømme, at Octroiens Ord tale for Bankens Paastand; og det er neppe tænkeligt, at Domstolene i en Sag af Natur, som den omtalte, skulde afvige fra Lovens bogstavelige Fortolkning; men, om end Dommerne mod al Forspimodning skulde finde, at Octoiens Bestemmelse har en saa ga dan indre Usandsynlighed, at den ikke kan læses efter Orde=One, kunde de dog umuligen antage, at det har været Lovgiee, verens Villie, at Bankinteressenterne skulde miste 3/4 af deres nindbetalte eller skyldige Hæftelses=Capitaler, og i Erstatning er derfor lade sig nøie med et Privilegium til at holde Bank, som de aldrig havde forlangt, og hvoraf de til en saadan Priis aldrig kunne vente sig nogen Fordeel. Hvad enten ee, imidlertid Domstolene maatte tillægge Banken alle 12 Milnilioner, eller kun en saa stor Deel af samme, at Grundfondsgescapitalen af 8 Millioner forbliver uforkrænket som Jnteresselsenternes lovlige og retmæssige Eiendom, vil Jnstitutets Tilstand blive saaledes, at Actierne have en langt høiere Værdi, end den, der nu betales for samme, saa at ingen Jnteressent, saalænge Nøden ikke tvinger ham dertil, bør sælge sine Actiebretive. Naar jeg ved disse Linier har søgt at formindske det Tab, et som følger af, at der vil medgaae nogen Tid, forinden den sovennævnte Dispute kan blive afgjort, opfylder jeg en Pligt, visom jeg troede at skylde det Offentlige. C. W. Haagen." el (At udbrede disse Anskuelser saameget som muligt, anseer jeg for at være enhver Redacteurs Pligt, og har derfor optaget dem in extenso. Redact.) I Fyen er oprettet et Hagel=Assurance-Selskab, hvortil ciallerede er tegnet 500000 Rbd. Diemedet af dette Assu et rance-Selskab er: at bære den Skade i Forening, som Haligelen foraarsager fra 1ste April til 20de October paa Rapsesæd, Hvede, Rug, Byg og Havre, medens disse Sædearter, høstede eller uhøstede, staae paa Marken.