Københavns Adresseavis, 1765-08-30
Correspondence. (S. No. 97.) Naar da et tilstrætteligt Antal af saadanne brave Personer havde samlet sig, og høveser skulde de ikke snart kunne samles iblandt saa mange anseelige Lærde i Hoved=Staden, allerheldst om den høye Skoles Lærere vilde paatage sig nogen Opsigt saa vel med Personernes Valg, som med Arbeydets Drift, saa skulde deres Embede og Rettigheder bestaae i følgende Poster: 1.) De maatte da forbinde og til at imodtage de til deres Sælskab under frie Porto og efter en vis given Adresse indsendte Spørsmaal og Besvarelser angaaende lærde Sager, og indføre dem strax i deres Samling uden de Spørgendes eller Svarendes Bekostning med eller uden Navne efter Forfatternes Godtbefindende. 2) Men forud havde de at skiønne, om de indkommende Spørsmaal vare af den Vigtighed og Værdie, at de fortiente Besvarelse, saa at de deels ikke angik trivigle og alt for almindelige Ting, deels indeholdte intet fornærmeligt mod Religionen, Staten og Velanstændighed. Det samme maatte og gielde om Svarene, som efter disse Regler burde prøves; og hvilket Spørsmaal. eller Svar der ey holdte denne Prøve, maatte uden Forfatterens Fortrydelse eller Paatale casseres saaledes, at det ey siden skulde komme for nogens Øyne. 3.) Det var vel at ønske, men neppe at haabe af Forfatterne til disse Spørsmaal og Svar, at de overalt vilde bestitte sig paa Skrive=Rigtighed, og hvad andet der hører til Skrivemaadens Sirlighed. Derfor saa ofte noget skulde indløbe, hvor disse Ting savnedes, men det for Resten indeholdte noget got og grundigt, var det ubilligt allene af denne Aarsaa at forkaste det; og skulde da Sælskabet have Ret til at forbedre saadant et Styk ske, i sær om det Danske Sprogs Reenhed derunder syntes at side, dog saa vidt at det ikke angik Hoved Sagen, eller den omhandlede Materie. 4) Det kunde og hende sig, at noget Stykke, som blev indsendt, vel maatte synes at være af liden Betydenhed, men i en ener anden Maade ey gandske fortiente at forkastes. (Thi naar vi strax ville have lutter Mesterstykker, er det at befrygte, at vi tilsidst enten faaer slet intet, eller maae nøyes med Fuskerie.) J saadan Fald skal det og staae Sælskabet frit for at udelukke, tillegge og forandre der hvad bestsynes; dog kunde saadant Stykke holdes tilbage nogen Tid for at give Forfatteren Anledning til at samtykke i slig Forandring, eller at fordre det tilbage, som da ey bør ham nægtes. 5.) Overalt maatte Sælskabet ikke vise Uvillighed i at modtage og indføre i Samlingen hvad dem bliver tilsendt, saa vidt det ved fornøden Forbedring kand blive værdigt dertil, som dog ey bør skee uden virkelig Fornødenhed, og ikke blot for at søge selv Ære derved. Forlanger, nogen Forfatter sit Indsendte gandske uforandret tilført, kommer det an paa, om det og i alle Maader fortiener det; hvis ikke, bør det paa Anfordring tilstilles Forfatteren igien til egen Forbedring, dog med nogle af Sælskabets hostegnede Anmærkninger om de behøvende Rettelser, da det siden staaer til ham selv at bekiendtgiøre det eller ikke. Kort sagte Jngen, som har Lyst og nogenlunde Beqvemhed til at tænke og skrive, bør afstrækkes, eller giøres kied deraf, saa vidt mueligt. Gid man i andre lærde Indretninger vilde lagttage dette, Maaske Smagen, som man saa meget klager over, for længst havde været forbedret. 6.) Naar 2de eller flere Svar paa et Spørsmaal skulde indløbe, da have Sætskabets Lemmer nøye at see til, om de hver for sig giøre noget til Sandhedens Oplysning, og da indføre dem, eller dog saa mange af dem som befindes saaledes; hvis de alle i Henseende til Indholden gaae ud paa et og det samme, udsøges det beste og grundigste af dem, men de øvrige udelades, og, om fordres leveres tilbage. Dersom og noget Svar sildig skulde indkomme paa et forhen besvaret Spørsmaal, bør det ey nægtes Sted i Samlinger, saa fremt det ellers tiener til at oplyse, rette og forbedre det forrige; dog maae agtes, at derunder ey stikker Trættekierhed, Dadle Syge, Haarkløverie og deslige uanstændige Hensigter, hvilke Plætter Medlemmerne, overalt have at forekomme og udslette, at ikke deres nyttige Samling stalFrandres til et omstødeligt Strids=Skrift, og tiene til en Tumle Plads for uroelige Hoveder. 7.) J fald noget Spørsmaal skulde efter lang Tids Forløb, saasom enten Fierding eller Halv Aar i det høyeste, bliver ubesvaret, eller dog kun maadelig besvaret, endskiøndt det fortiente Besvarelse, maatte Sælskabets Lemmer selv forsøge at svare derpaa dog at de i Forveien havde een Gang eller tiere gjordt Erindring derom i deres Samling; Dette ønskedes i sær at lagttages med Theologiske Spørsmaal, som maatte angaae nogen vigtig Sandhed i Religionen, og aldrig burde staae ubesvarede, naar Forargelse derved kunde befrygtes. Dristede Sælskabet sig ey selv til at svare derpaa maatte det udbede sig det Theologiske Facultæts Betænkning derover, hvilket og kunde skee i fornøden Fald ved de andre Faculteter; Thi intet Spørsmaal i nogen Videnskab burde blive ubesvaret, naar det engang var frem sadt, og ellers kunde besvares. 8) For alting maatte Sælskabets Lemmer vel vogte sig for at give brave Forfattere Anledning til Mistanke om deres Retsindighed, eller at foraarsage sig de Fornuftiges billige Foragt Ordkrig, stiklende Skiemt, og unyttig Sladder maatte de ey taale i deres Samling, mindre selv blande sig i saadant. Dersom nogle lærde Forfattere skulde paa en anstændig Maade være hinanden imod, heldst i Ting af Betydenhed, kunde det være Sælskabet tilladt at det med al Beskedenhed og Agtelse for begges Fortienester dømte dem imellem. Skulde nogen have at sette i Rette paa Sælskabets Forhold, kunde de giøre det i de lærde Tidender eller andensteds, og der igien vente Svar, paa det at Samlingen ey med saadant skulde opfyldes. H.) Enhver Forfatter som indsendte noget til Sælskabet, burde forbindes til at iagttage, næst Grundighed, Orden Tydelighed, og andre Skrivemaadens Love, tillige den mueligste Korthed Naar derfor noget Spørsmaal. blev fremsadt, som forhen i andre bekiendte Skrifter, var fuldkommen besvaret, kunde den Svarende blot henvise den Spørgende til samme Sted, eller og korteligen betegne dets Jndhold med nogen Anmærkning derover, om fornødent var, men ey under eget Navn prale med fremmed Arbeyde. Hermed maatte og Sælskabet have Opsigt, og derfor, naar noget Stykke Ord fra Ord befandtes at være taget af andres Skrifter uden Stedets Anførsel, eller nogen nyttig Anmærkning tilføyet, maatte det anmeldes hvor det findes, og om det sligt fortiente, da af Sælskabet selv enten i Udtog eller med egen Anmærkning bekiendtgiøres. At sette noget vis Tal paa Linierne i Trykken vilde nok ikke gaae an formedelst Materiernes Ulighed; dog synes det rimeligt, at intet Svar burde overgaae et halv Ark i 4to, med maadelig Stil, uden Vedkommende vilde betale for det øvrige efter Liniernes Tal. 10) Da den udgivende Samling skulde være en ugentlig Correspondence imellem Videnskabernes Elskere, saa maatte og et fuldstændigt Ark i det mindste hver Uge udgives med læselig dog ey for stor Tryk. Nogen Orden burde og ved Samlingen lagttages, saasom at Videnskaberne bleve adskildte fra hinanden under visse Tituler, at Spørsmaalene ey bleve blandede ind imellem uvedkommende Besvarelser, men saa vidt mueligt, satte paa deres eget Sted i Samlingen enten først eller sidste i hvert Ark, endelig at et nøiagtigt Register over hvert Aars Samling blev forfattet med hvert Spørsmaal og det dertil hørende Svar umiddelbar hos hverandre.