Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1790-05-21
Udtog af den øverste Kammerjunkers Friherre Arm feldts Brev til Hs. Kongelige Majestet, dateret Kernakosky den 30te April 1790. Hverken Tid eller Omstændigheder tillade mig at opvarte Deres Kongelige Majestet i Dag med nogen ordentlig Rapport: Kernaksky og Supmiemi bleve i Dag Morges Kl. 2 attaquerede paa eengang af Fienden. Jeg merkede strax, at Attaquen ved Suomiemivar falsk, og at Kernakosky var egentlig Formaalet for Fiendens Anfald. Jeg detacherede derfor strax fra mig en Bataillon, for at undsette de ved Kernakoskyposterede Tropper; men de behøvede hverken mig eller min Bataillon, da de selv slog Russerne, paa en merkelig Maade. Tvende Metalkanoner bleve erobrede, adskillige tagne til Fanger, og iblandt dem en Capitaine Essen. Den Russiske General Anhalt-Bernburg, blev saaret. J denne Action have vi mistet mange Folk, Capitaine Ribbing er bleven skudt, og 3de Officierer af Nerike og Wermelands Regimentet, samt 1 af Dalekarls Reservecorpset ere blevne saarede. Vore Kanoner bleve 2de Gange tagne af Fienden, men atter tilbageerobrede under Major Wegsachs Anførsel, som med fældt Bajonette marscherede over Biøen, og borttog desuden 2de Russiske Kanoner, af hvilke Andersin bemægtigede sig den ene samt Hartman og Arnstrøm den anden. De aflagde Manddoms- og Tapperheds Prøver i denne Strid overgaae de Tildragel, ser, som man i Historien meest beundrer, og skulle fremdeles blive Deres Majestet foredragne. J Følge Capitaine von Essens Udsagn, har Fiendens Styrke bestaaet i 3 Batailloner eller 12 Compagnier af Keiserindens Livaarde, 3 Compagnier Livgrenaderer, 8 Compagnier Gelezky og 300 Kosakker, 2de 12-pundige, 3 Stkr. 8 pundige og 2de Haubitzer, foruden 2de Regiments=Kanoner ved hvert Regiment. Major Ta wost, som commanderede ved Pardakosky, marscherede med den 2den Bataillon af Nerike og Wermelande Regiment omkring, slog Fienden 3 særskildte Gange tilbage, og gjorde alle Dispositioner til Forsvaret. Oles Frierie. Synges som Ja, man maa sige alt hvad man vil a. (Taget af Samleren for Landboen.) Og Ole engang i Sinde fik At beile til Fader Mikkels Datter, Den Skiønneste, som i Byen gik, Men om hun Godhed for hannem fatter, tales. (Derpaa kommer det an Ole, men vær intet bloe i (af dig, da kan ikke faae mere end nel. Hun haver Penge, Opreedte Senge, Til Beilere hun jo ei kan trænge, Nei kan hun ei. tales (Ven derfor ikke forsagt. Jeg er forresten ligesaa(god Karl som hun er Pige. Han op af grøn malet Kiste drog, Sin Søndags Kiole og solvknappet Trøie, Og tvivlsom Tanke paa Kluglen jog, Min Lykken kan dog maaskee nok føie, tales (Jndte bange Ole. Skyd Hiertet op i Livet paa dig. Min Reverense. Jeg for Christense, Da giør saa smukt som hans Excellence J al Respect. (Men lad mig indte glemme Fæstensgaven. Knar tales (kal nogen Pige have tarere Sølvmaller i sin Trøie, (end dem hun skal faae af mig. Han kommer nu til Faer Mikkels Port, Og vender sig nok en to tre Gange, Det stundum bliv for hans Øine sort, Men Hunden gøer, og nu blev han bange; tales (Fare Faen i den Hund, han maatte holde sin Flad. (Hvad skal du nu sige Ole? Med Mod i Brystet, Skiønt Haanden rystet, Han Laagen aabnet og nok saa trøsig Haa ganger ind. (Nu gielder det Ole. Jeg maa tælle paa min tales (Knappe, jeg faaer ja, jeg faaer nei, jeg faaer ja, (jeg faaer net, jeg faaer ja . . . Stop Ole. Den Hundebieffen alt varstet har, Christenle kiger igiennem Ruden, Og nu hun bliv stakkels Ole vaer, Som staaer beængstet for Hundens Tuden, Stakkels Dreng! Han er ræd af sig. Det er den tales. ene kale en kiøn Knos. J Gaarden render, Med begge Hænder, Ad Hunden tysser, som Røsten kiender, Og gaaer i Skiul. tales (Gid det var en Beiler til mig; men Faer er sti(paa det. Hun leder Ole i Stuen ind, Og tede sig saa mild og veenlig, Og fra blev Ole i Hu og Sind, Christensens Godhed blev hannem kiendlig: tales (Pigen kan lide mig, det kan jeg godt merke. Hun beet ham sidde Og lidt at bide, Hun byder ham; men af Elskovs Qvide, Han sukker kun. tales (Gid den Dyst var over; det er ikke saa ligefrem at (beile, som jeg tænkte. Om Hiertet laae det som Steen og Gruus, Og Munden var som tilsammen snøret; Hun setter for ham Kaders Kruus, Og om ham vimlet og løe saa smørret. tales. (Jeg maa gjort lidt af ham, at han kan faae Mun(den paa Gang; han sidder jo der som en Tosse. Men stakkels Ole Med samt sin Kiole, Var kommen ret i en hæslig Skole: Gud hinge ham. (Gid det var mig Ole, i Stedet for dig; jeg skulle tales (intet saa an sidde og primsine. Jeg skulle snart spor(ge: Vil du ha mig Christense? Omsider Munden han fik paa gang, Og stro, Christense smukt under Kinden; Mia Tiden giøres saa grumme lang, Jeg savner Medhielp, jeg savner Qvinden; (Gid jeg nu forde sige Resten, men hun seer saa ven tales (lig til mig. Jeg tør nok. Som jeg vil sige, Min vare Pige, Jeg holder af Dig, og ei skal svige, Nu veed du det. tales (Gid jeg nu kunne see ind i dit Hierte, hvad du tænker. Ja, seer du Ole, jeg har en Faer, Det kommer an paa hvad han vil sige, Og gier han ja, du mit Hierte har, Du blie min Ole, og jeg din Pige; (Mit Hierte hopper ret af Glæde; det er et herlig tales (Stykke Qvindfolk. Jeg veed Du ikke. Vil svire, drikke, Men følge ærligen Bonde Skikke Og giøre Gavn. tales (Hille den Droren! der kommer Faer. Faer Mikkel sadt sig ved breden Bord, Og nu fik Ole sin Mund i lave, Thi Elskovs Aanden i haanem foer, Og ham besielet med Talegave; (Faen fare i Knegten, kan han dog ikke tale for sig tales. (men hvad mon Faer tænker, Hør mig Falille, Jeg beile vilde Til jeres Datter Christense lille, Huu hover mig. tales (Sig ja Faer, Aa Herre Gud slig al Hvad siger Tøsen? – Sid ned min Dreng, Og drik engang, og kom hid Christense, Vil du med Ole i Brudeseng? Det er for dig han nu giør Kredense, tales (Gud veed Villien Faer. Saa tael af Munden, Og svar af Grunden; Har du maaskee dig til andre bunden, Saa sig kun frem. tales (Man kan intet blive klog paa disse Tøse nu omstunder. Med blussen Kind og Undseelighed Hun stod og pilled paa sit Forklæde, Vil Faer intet da blive vred, Saa taer jeg Ole med Hiertens Glæde; tales (Det er saadan en grumme rar Dreng. Hans Dont jeg kiender, Han har to Hænder, Og fiink er Kussen i alle Ender; Mit Ja, han har tales (Der kan du see Ole, jeg holder ogsaa af dig Ja Ole, om jeg ei kiendte dig, Du fik ei Tosen, det kan jeg sige. Jeg taler reent og foruden Svig, I hele Byen hun knap har lige, (Jeg er gammel i Gaarde, og veed hvad de fleest tales. (duer til. Men dine Næver En Medhielp kræver, Og den som selv med sin Gierning stræber Maa man staae bie. Etales (Saadan tænker jeg, og saadan burde alle tænke. Og kommer nu da hid begge to, Og giver Haand paa at J vil være Hinanden ærlig, hinanden troe, Og Byrderne med hverandre bære, tales stænker i Kongens Kiøbenhavn. (Det er inte Spog at giftes, som Stads-Moerne Ved Slid og Møie Man ondt maa døie, Men mellemstunder sig og fornøie, Som skrevet staaer. tales (Sortig og Glæde de vandre tilhobe, det er en af(gjort Hag. Stat tidlig op og giør begge Gavn, Og ligger ei paa den lade Side, Saa kan J alad ta hverandre i Favn, Og vente Dage, som ere blide tales (Saa gjorde salig Moer og jeg, derfor har vi noget. Af Mark og Venge, Opreedte Senge, Og Qvæg og Bester, og Faar og Penge. J samle skaal. tales (Det maa jeg forstaae. Og glad i Marken, og glad i Huus. Og glad ved Bordet, og glad i Sengen, Og glad ved mangt et Sølvlaags Kruus, Skal flinke Piger og raske Drenge. tales (J ere unge og friske, og seer ud til at formere Verden. Omkring er spøge, Jer Fryd forøge; Jn Lykken selv efter jer skal søge, Det kan J troe. tales (Jeg kiender Tingene, og veed hvordan hun vil gaae Til Medgivt Ole jeg giver dig, Min blisset Hest, og min skimlet Hoppe, En opreedt Seng, og saa endelig Ti Snese Kroner, det kan vel stoppe; (At sige for det første. Jeg kan altid støde lidt til tales. (siden, naar jeg seer J vil stræbe. To Køer til visse, Som gamle Sidse. Skal søge ud, og saa Faar og Grise, Jeg skienker dig. tales (Mindre havde jeg at begynde med. Og froe blev Ole i Sind og Hu Han op af Lommen drog Fæstensgave, Sølvmaller tolv til din Trøie du, Min vare Pige, af mig skal have, tales (De vil denne Kale see godt ud i min Brudetrøie. Bær dem med Glæde, Naar du skal træde, Og faar og fiin tage Brudesæde, J Qvinde Lav. tales (Det veed jeg, at Fogdens Qvinde har dem intet rarere.