Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-08-03
Vi have i No. 28 af dette Blad for 1821 omtalt en Sygehistorie, oplæst i en latinsk Afhandling i det Kongel. medicinske Selskab, af Professor J. D. Herholdt, Ridder af Dannebroge, og Overlægge ved Frederiks Hospital. Denne Historie er saa mærkværdig, lige fra Begyndelsen, til Enden, at den, hvis den ikke kom fra en saa berømt og troværdig Læges Haand, og hvis den ikke kunde bekræftes af saa mange endnu levende Øjenvidner, letteligen kunde forekomme mangen Tvivler utrolig. Hr. Forfatteren fortjener derfor den lærde Verdens varmeste Tak, at han, medens hine Øienvidner, paa eet nær, endnu leve, har fremlagt Actstykkerne i denne vigtige Sag for Europas lærde Domstol, og beskrevet Sygdommens Fremkomst, Udvikling og Udgang paa en lige saa interessant som lærerig Maade i en i disse Dage trykt Afhandling, under Titel. Observatio de affectibus morbosis virginis havniensis cus plurime acus er variis corporis partibus excisæ et extracte sunt &c. Saaledes nedlagt i den lægevidenskabelige Almeen heds store Archiv, kan nu om et halvt eller heels Aarhundrede end ikke den største Tvivlesyge meere modsige dens Sandhed. Alt hvad den kan er at forbauses, og tilstaae, hvor meget Urokkelighed og Skarpsind hos en udmærket Læge formaae, endog der, hvor man ellers havde opgivet alt Haab, eller, som i ældre Tider, seet sig nødsaget til at tilskrive en Dæmons særegne Jndvirkninger de ubegribelige Phænomener. Dette Blads Formaal og Grændser tillade os ikke, at meddele her denne Sygehistorie fuldstændigen. Den egentlige Læge henvise vi til Afhandlingen selv, som han hvis han har nogen Sands for Konstens Fremskridt, aldrig bør eller vil lade blive ulæst. Vi maa lade os nøie med at meddele her et kort Udtog, men som dog, som vi haabe, vil være tilstrækkeligt til at godtgjøre, hvor meget den menneskelige Natur, skjøndt svag og skrøbelig i sig selv, formaaer at udholde, og hvilke Vanskeligheder den, understøttet af Lægens Flid og Grandskningsaand, formaaer at overvinde. Jomfrue af en svagelig Constitution, men af skarp Forstand, nød indtil sit 14de Aar en god Sundhed. Den 16de Aug. 1807 kom hun til at lide af Colik, som varede i 18 Dage, og da d. 3 Sept. Tilfældene stærkt havde tiltaget blev Prof. Herholdt kaldet. Den Syge følte nogen Ængstelse, havde stor Smerte i Brystet og Lenderne &c., Kræfterne vare meget svækkede og Legemet bedækket med en kold Sveed. Hun kunde hverken taale at bevæge sig eller ligge, skreg uophørligen, at hun følte indvortes en Hede, der brændte ligesom Jld, og tilbragte de fleste Nætter og Dage i Søvnløshed. Aandedrættet var tungt og ængsteligt, og Pulsen haard, men ved antiphlogistisk Behandling befriedes hun dog, efter nogle Dages Forløb, for sin Sygdom og Smerte. Under Bombardementet, som rystede især saa mange Fruentimmers Nervesystem, led den Syges Nerver dog intet Anstød, men hun befandt sig vel indtil d. 24 November, da hun pludseligen fik Rosen i Ansigtet. De nye Feberanstød bleve vel ved de sædvanlige Midler, efter nogle Dages Forløb, hævede, men vendte dog, efter en kort Tid, tilbage igjen, og det i den Grad, at man endog tvivlede paa hendes Helbredelse. - J Aaret 1808 forværredes hendes Tilstand, hendes Ansigt var blegt og magert, Hjertet bankede, Heden tiltog, hun blev svingel, og skjelvede stundom saaledes paa hele Legemet, at hun hverken kunde gaae, staae eller sidde. De Læger, man raadførte sig med, antoge Sygdommen for hysterisk, men ingen af dem kunde skaffe Hjelp, og alle de anvendte kraftige Lægemidler vare frugtesløse. Fra Marts 1808 til Mai næste Aar indtraf saa mange forskjellige Forandringer i Sygdommen, at det vilde være for vidtløftigt at opregne dem her. Fra Begyndelsen af denne Tidspunkt og næsten i tre paafølgende Uger faldt hun i Dagnelse, men ved de anvendte Midler kom hun snart til sig selv igjen. Under Anfaldet laae hun, som en Døende, uden Sands og Bevægelse; Pulsen slog stundom svagt, stundom næsten ikke, og Aandedraget var fast umærkeligt. Saasnart Sandserne og Bevægelsen vare vendte tilbage, klagede hun næsten aldrig over nogen Smerte, og i Parorysmens Mellemrum sysselsatte hun sig, og det med udmærket Sindsro, med huuslige Forretninger, og tilbragte Nætterne i rolig Søvn, næsten fri for alle Symptomer. J denne Periode antoge adskillige berømte Læger, at hun havde Orm, men ogsaa de derimod anvendte Midler vare frugtesløse. Lægerne meente nu det var bedst, aldeles ingen Lægemidler at bruge, men den Syge, haabende at blive helbredet, vedblev at være af roligt og standhaftigt Sind. – J Slutningen af April Maaned 1808 antog Sygdommen en anden, og endnu skrækkeligere Skikkelse; thi fra den Tid af indfandt der sig tillige heftige krampagtige Bevægelser, der alt mere og mere forøgede den Syges Smerter, og undertiden vare ledsagede af Afsindighed. Sygdommens Symptomer vare nu høist sørgelige.