Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1774-08-12
En Tanke. Det er vel den behageligste Leylighed for et arbeydsom Hoved, hvis Tanker og Hensigter henvendes paa at gjøre andre lykkelige med sig, naar Skiæbnen og Omstændighederne giver det saadanne Midler og Formue at styre med, at det er i Stand til at foretage og udrette de Ting og Anlæg, der kan være til almindelig Nytte, men som dets Uformuenhed tilforn har entholdet det fra at værksætte, og altsaa kan ofte de bæste Forslage og de patriotiske Hensigter ansees for Tids=Spilde og ubetydelige Speculationer, allene fordi mand ey haver Formue til at fremvise deres Værdie og opdage deres almindelige Nytte; men didhen vækker som oftest ikke de solideste Tings Opfinderes Evne. Men en Riig derimod, som Himlen har betroet store Rigdomme og Vælde i Værden, der vil opofre sine Tanker og Bestræbelser paa det almindelige Bæste, hvad ønskeligere Leylighed har ikke han dertil, Hvor lykkelig er han ikke for sig selv? Hvor lyksalig kan han ikke gjøre sine Medborgere, og hvor store Fordeele kan ikke ventes af hans omhyggelige og patriotiske Speculationer og Anlæg. Han har Evne til at bevise sig, som en vederqvæggende Menneske-Ven imod alle: Hans Kierlighed kan styrke og opholde de Halvdøde og Afmægtige; Hans Godhed kan Un understøtte de Nødlidende og Svage: Hans Formue kan redde de Gieldbundne af Aagerkarlens og Blodsuerens Fængsel; De, som Fattigdom har gjort til Træle, kan han igien forskaffe Frihed; de Brød= og Arbeydsløse giver han Arbeyde og belønner deres Sveed; de, som Ulykken har gjort hinkende, kan hans Behielpsomhed skaffe sine Kræfter, igien. Kort sagt, hans Ædelmodighed giør at alle ærer og elsker ham, fordi han haver Lyst og Hierte til at giøre andre lykkelige med sig. Hvor lyksalig er da ikke den, som kan opfinde og udføre saa mange Ting til sine Medborgeres Lyksalighed, der vil krone ham selv med en fød Fornøyelse i Tiden, og indhylle hans Navn i en velsignet Hukommelse i Eftertiden. Jkke at tale om den store Belønning, som skal glæde hans Siæl i Ævigheden, da han paa Bredden af det andet Liv kan vente at høre den uforlignelige Stemme, som Æresang for sit ønskelige Arbeyde: "Vel du gode og troe Tiener! du haver været troe over det lidet, jeg vil sætte dig over meget. Kom ind i din Herres Glæde. Lystige Fortællinger. En Ulv der eengang gik om Rov løb af en Hendelse forbie et Huus, hvor et lidet Barn skreg. Ulven hørte at Moderen sagde til Barnet: Hvorfor skriger du saa meget? Jeg siger dig, dersom du ikke hører op med den Skrig, saa skal jeg strax give Ulvendig, Ulven bildte sig fast ind at Konen sagde sandt, og nermede sig til Døren, men da han lenge havde ventet, saa hørte han endelig at Moderen gav Barnet gode Ord igien, og sagde: Dersom Ulven nu kommer, saa vil jeg strax stikke ham i hiel med dette Stege-Spedt, Ulven, som havde hørt paa alt dette, løb (af Frygt for at blive ihielstukket) derfra, og sagde ved sig selv. J dette Huus ere de af foranderlige Meninger; thi nu sige de et, og herefter giøre de dog et andet. En stor Sladderhank, der ofte saae en Lærd spasere gandske allene, talte ham engang til Min Herre, sagde han, hvorledes kunde de altid være saa allene: - 2. - Jeg har ikke været allene, svarede den Lærde, førend efter at de havde talt mig til Da Dingenes blev bragt for Phillig af Macedonien, holdt Prindsen ham for en Spione. Du har Ræt svarede Diogenes; jeg udspionerer din Stolthed og Forfængelighed." Adskillige Dyr.