Aalborg Stiftstidende, 1845-12-12
Aalborg, den 12te December. Paa alle fremmede Børser er Pengeomsætningen nu lettere og Discontoen falden. I Kjøbenhavn er derimod det Modsatte Tilfældet. For Prolongation af Bankactier, der ere kjøbte paa Modtagelse ved Udgangen af December, bydes 10 Procent uden dog dertil at finde mange Penge. Af Seddelvexler har Banken sidste Postdag kun disconteret en syvende Deel og Privaldiscontenter faae 10 til 12 Procent. Handelsrenten er saaledes for Øieblikket høiest i Danmark og det paa en Tid da vor Handelsbalance staaer fortræffeligt og da Udlandet lider under Følgerne af en Speculationssvindel, der her hjemme saa godt som ikke kjendes i Lollands-Falsters Stiftstidendes Redacteur har indgivet en Klage til det kongel. danske Cancelli over sin Censor, der tidligere stedse har behandlet ham med Velvillie og Humanitet, men nu pludselig har forandret sit Forhold og, siden den sidste mod Tidenden beordrede Action, ikke alene forsinket Bladets Udgivelse ved at udstrække Gjennemsynet fra en Tid af 3 indtil 16 Timer, men ogsaa aldeles nægtet sit Samtykke til Optagelsen af Artikler, som efter Redactionens fuldeste Overbeviisning vare baade lovlige og sømmelige, og som tildeels ordret vare aftrykte efter andre Blade. Som et Exempel paa den Skaanselløshed og Vilkaarlighed, hvormed Justitsr. Møller udøver sin Cenformyndighed, lader Redactionen medfølge Correcturaftryk af Stiftstidenden Nr. 149 for den 4de ds., i den Tilstand, hvori han modtog det fra Censor, hvoraf det høie Collegium tillige vil erfare, at det ikke er enkelte formeentlig anstødelige Yttringer, men hele Artikler, som Hr. Justitsraaden stryger, og det uden at angive nogensomhelst Grund for denne sin Fremgangsmaade." Vi beklage, at, som det lader til, en tung Haand har lagt sig paa et af de faa Provindsblade, der dog selv fører en Pen. Vi kunne ikke nægte, at den Artikel, der har foranlediget Action imod "Loll.Falst. Stiftst.", er i alt Fald skreven i en exalteret Tone og ikke fri for Extravagants. Endskjøndt man nu vel bedste kunde have ladet Artikelen roligt passere, maa det dog erkjendes for en liberal og retfærdig Fremgangsmaade, naar Cancelliet i dette Tilfælde har, istedetfor Brugen af en ubehagelig discretionair Myndighed, overladt Spørgsmaalet om Artikelens Lovlighed til Domstolene, skjøndt vi maae antage, saavel efter Trykkefrihedslovgivningens som Avisprivilegiernes Aand, at denne Sagsøgelse ikke kan træffe Tidendens Udgiverinde, men ene Redacteuren, især da Udgiverinden har opfyldt den Forpligtelse, at erhverve Stiftamtets Consens for den, engagerede Redacteur. Men vi ville haabe og ønske, at der ogsaa maa fortfares efter samme retfærdige Princip, og at den Klage, der er ført over Censor, hvis den er saa begrundet, som Tidenden synes at godtgjøre, maa have anden og bedre Følge end at der henvises til Censors Ret til at stryge, thi enhver Ret, ogsaa den der gjør Vilkaarligheden lovlig, kan misbruges eller udøves paa urette Maade og det er tilvisse ikke Collegiets Ønske, at en ubillig Brug af en Magt eller Vilkaarlighed skal tilstedes. Censur er et ilde klingende Ord og det er ikke blot Folket, men det er den velsindede Regjering selv, i hvis Øren denne hæslige Mislyd skurrer. Dette har Hs. Maj. Kongen paa det Klareste stadfæstet ved at forelægge Stænderne et Lovudkast, hvorefter ogsaa den de privilegerede Blade paa hvilende Censur fremtidigt aldeles skal ophøre. Den nærværende Tilstand maa altsaa ansees for et Mellemrum, i hvilken der efter det fremlagte Regjeringsprincip bør gives saa lidet i den odieuse Censurs Vold som muligt og det er derfor vi bør og tør ønske og vente, at det kgl. danske Cancelli vil lade Trykket af det en enkelt Pressedeel paahvilende Censurbaand saa lidet som muligt føles og at det i alle Tilfælde i sin Retfærdigheds-Stræben vil forebygge Alt, hvad der kan lade en Censors Ret udarte til Misbrug. – Efter en stærk Pladskregn, der endnu vedvarede Kl. 2 inat, have vi pludselig faaet Frostveir og Gaderne ere belagte med Jisskorpe.