Den Vest-Sjællandske Avis, 1826-01-21
J de første 20 Aar af dette Aarhundrede begyndte Grækene allerede hemmelig at indlade sig i Forbindelser imod deres Ottomanniske Undertrykkere. De holdt, sig vel udvortes roelige; men lurede blot paa de Russiske og Serviske Armeers Fremskridt for at begynde en Opstand. Paa den Wienske Kongres blev ikke andet gjort til Grækernes Fordeel end at der traadte et Selskab sammen som blev kaldet Philomusernes Hetairie, som vel ikke havde noget andet Formaal end at udbrede Cultur iblandt den Græske Ungdom; men dog var dette det første Beviis paa en almindelig Jnterresse af Europæiske Statsmænd for Grækenlands Vel. Allerede førend Ruslands Angreb i Aaret 1792, havde Rhigas stiftet et Forbund af 7 Medlemmer, som reiste rundt omkring i Landet for at forberede Folkets Stemning til nye Anstrængelser for dets Befrielse. Vigtigere var det berømte Forbund af Hetairierne, saaledes kaldtes en Mængde politiske Selskaber, som vare oprettede iblandt Grækerne, hvorom man ikke har nogen fuldstændig Efterretning; men som vist havde til Formaal at befrie Landet, og hvis Hovedsæde formodentlig var i Petersborg. Det synes, at Czerni Georgs og Greve Galatis Opstand i Servien i Aaret 1817. har staaet i Forbindelse dermed; men da CzerniGeorg blev myrdet af sin Svøger, den nærværende Fyrste over Servien Milosch, saa blev der ikke noget af denne Plan. Ogsaa har det Udseende af, at Caradia Hospodar i Wallachiet har vidst noget om denne Plan, da han pludselig tog Flugten udaf Landet uagtet han var Sultanens Yndling og havde ved Udsuelser i dette Fyrstendømme samlet sig store Rigdomme. Hans Efterfølgere vare Alexander og Michael Suzzos; den sidste, en Svigersøn af Caradia, var en Mand af en stor Ærgierrighed; han gav de Græske Patrioters Jndskydelser Gehør, og antog sig deres Planer med megen Varme. Disse Planer havde nu opnaaet en vis Modenhed; et regelmæssigt Corps af Emissarier reiste omkring i forskiellige Retninger, for at forberede Folkets Gemytter, og tillige for at vedligeholde Forbindelsen imellem Hetairisterne i de forskjellige Deele af Europa. Hetairiernes Forbund havde bestemt, at deres Plan skulde først iværksættes i Aaret 1825, men flere uforudseete Begivenheder foraarsagede, at Opstanden brød tidligere ud. Den første og vigtigste var, at Porten havde brudt Freden med Ali Pascha i Begyndelsen af Aaret 1820, som opvakte saa store Forhaabninger hos Grækerne, at de betiente sig af denne Leilighed, som Lykken syntes at tilbyde dem, uagtet de endnu kun vare meget maadeligt forberedte dertil. Ali Pascha opfordrede Grækerne til at forsvare sig; men Portens Generaler betiente sig af samme Forholdsregel, og da han var med Rette almindelig afskyet, saa forlode ikke allene hans Armee og hans Undersaattere ham; men endog Deeltagerne i hans Forbrydelse, ja selv Medlemmerne af hans Familie. Næsten alle Christelige Corps tilligemed deres Officeere, og Bønderne fra Bierget Pindus gik over til den Tyrkiske Leier, og hans gamle dødelige Fiender Sulioterne, kom fra de Joniske Øer overtil Fastlandet for at gaae tilfeldts imod deres ubarmhiertige Forfølger, men snart opkom der Uenighed imellem Grækerne og Tyrkerne formedelst de Ottomanniske Horders daglige Udsvævelser, og fordi Jsmael Pascha, som anførte dem, ikke holde de Løfter, som han havde gjort de Høvdinger, som vare gaaede over til ham. Dette vidste Ali at benytte med Klogskab, saa at nogle af disse Høvdinger igien vendte tilbage til hans Partie. Sulioternes Hielp vidste han at tilkiøbe sig ved at love dem at give dem den stærke Fæstning Suli tilbage. Jmedens nu en christelig Armee rykkede i Feldten, saa tilsatte den største Deel af den Ottomanniske Milits Livet ved Beleiringen for Janing, hvorved Tyrkernes Evne til at giøre Modstand i disse Lande blev svækket. Disse lykkelige Omstøndigheder bevægede Vennerne af den Græske Friehed til ikke længere at tøve med Oprøret, og der blev aabnet en Subskription iblandt Hetairisterne i Rusland og andre Deele af Europa. Valget faldt paa Alexander Ypsilanti, som den tapperste og ædelste Mand i sin Nation. Jfølge Planen skulde det første Feldtog, føres i Moldau og Vallachiet; den var godt udtænkt og understøttet af mange hemmelige Forbindelser; men mislykkedes dog formedelst mangehaande Vanskeligheder og Hindringer. Theodor Vladimirskoes Opstand i Vallachiet i Februar 1821 var i Grunden til Skade for Planen, da denne hans Opstand var rettet imod den indenlandske Adel og ikke imod Portens Høihed og ikke heller stod i nogen Forbindelse med Hetairisterne. Jmidlertid bevægede dog denne Opstand Ypsilanti til at begynde sit Foretagende, uagtet alt var ikke behørigt blevet forberedet dertil, saa at han den 6te Marts gik over Pruthfloden og den 7de Marts udstædte en Proklamation, hvori han angav sin Plan at ville befrie Grækenland, meddeelte derved den Forsikkring: at en stor Magt, nemlig Rusland, var beredt til at straffe de Vantroende for deres Troe løshed, Grusomhed og Egenraadighed. Den Enthusiasme, som var bleven opvakt derved i Fyrstendømmerne, efterat Theodor havde forenet sig med Opsilanti, mod den fælleds Fiende, uden dog at erklære sig for hans Sag, hensvandt imidlertid snart, da den Russiske Keisers Misbilligelse blev uventet bekiendtgjort og dette saameget mere, som kun Haabet om hans Hielp hovde formaaet Moldauerne til at tage saa godt limod Hetairisterne.