Ribe Stifts Adresseaviser, 1804-07-10
Forlangt Indrykkelse. Ved en foregaaende Leilighed, har jeg erindret, at jeg blev indviklet i Sagen mod Peder Lottesen med flere, fordi jeg fulgte med Hr. Melbye paa en RandsagningsForretning, hvorved et hos ham begaaet Tyverie blev opdaget, men ei angivet for Øvrigheden. Jeg anmærkede tillige: at jeg blev frikiendt af Kommissionen herfor, men derimod dømt i 100 Rdlr. Mulkt for en formeentlig Raadgivning; Jng troede mig ikke skyldig i denne Brøde og desaarsag for mit Vedkommende selv paaankede Dommen for Høiesteret, da den ei mod mig var indstævnet fra Justitiens Side. Konfereres Konclustonerne af Kommissions og Høiesteretsdommen, saa sees og at Ordet: Raadførsel, som findes i den første, er udeladt af den sidste, der leder til den Formodning, at jeg i Høiesteret ei er dømt derfor, men maaskee, for det jeg ved Kommissionen var kiendt frie for. Vel er nu Høiesteretsdommen, efter Prædikatet, paa Mulkten, ikke saa graverende for mig som Kommissions Dommen. Jmidlertid har dog Avind og Ondskab paa Maader og ved Midler, som enhver Retskaffen afskyer, søgt at udsprede adskillige for mig ufordeelagtige Rygter i Anledning af denne Sag, der opfordrer mig til at tale. Der siges da iblandt andet: 1) At Mulkt for mis lig Forhold, er Æregraverende. En Mand, som kiender Ordenes sande Bemærkelse og de Mulkter, der efter vore Love enten i kortere eller i længere Tiid krænker Æren, seer strax det urigtige i saadant Sagn; men for at tilintetgiøre enhver Tvivl hos mindre Oplyste, har jeg udbeder mig en lærd og som indsigtsfuld Jurist, almindelig erkiendt - Mands Mening, om hiin Mulkts Virkning paa en Mands Ære og borgerlige Agtelse. Hans Svar, der in originali kan sees i min Værge, lyder saaledes: Lovene og Erfaring lærer, at endog høie Kongel. Embedsmænd, Overdommere, saavelsom Underdommere, som ved endelig Dom ere dømte at bøde for mislig Forhold, ja endog undertiden med haardere og meeregraverende Udtryk og Karakterer, saasom: Urervise, Lovstridige og skammelige Opførsel. desuagtet kan og maae vedblive deres Øvrigheds eller Dommer Embeder, naar Dommen ei udtrykkeligen kiender dem dertil at være uværdige; kan nu en Kongelig Embedsmand, hvis Forhold, i enkelte Tilfælde ved en allernaadigst Høiesterets= eller anden endelig Dom, er befunden Muslig, og han derfor med Mulkter og Bøder er bleven anseet, vedblive at udøve i Hans Kongel. Majestæts allerhøieste Navn og Sted sin betroede Bestilling, kan det efter min Formeening ingenlunde antages at ham derved er betaget sin borgerlige Agtelse, saameget mindre, som det af Lovens 1 B. 5 C. 2 Art. og 3 B. 4 C. 4 Art., samt seenere Anordninger, blandt andre Forordningen af 10de Juli 1795, er klart at en Kongel. Embedsmands gode Navn og Rygte, samt borgerlige Agtelse, bør altid være meere reen, ubesmittet og umistænkt, end en anden privat Borgers, saa og, at det er, efter vore Loves Grundsætninger, at naar idømte Bøder ere betalte, og Løvene ei udtrykkeligen der om bestemmer anderledes, bør Sagen ansees derved afgjort, død og magtesløs, vide 145. 9 og 1 24 13 og 14 Art. Af, da jeg skal betale Omkostninger, lige med Tyvene, saa maae jeg være deelagtig i deres Handlinger. Svar. Aldrig har jeg under Sagen været sigtet eller beskyldt for at have Deel i nogen Handling, der paa nogen Maade stod i Forbindelse med eller kunde hentydes til Tyvenes Tyverier, eller Hælerier, ja jeg har ikke engang kjøbt for Skillings Værd stiaalne Kaaster af nogen af dem, eller derfor været beskyldt. Acterne, der endnu ligger for hver Mands Øine, vidner med mig; det er altsaa ikkuns enkelte onde lavtænkende Mennesker, der søge at udstrøe tvetydig Omdømme mod mig i denne Post. Jeg maae ellers herved anmærke: a) Det er en Følge af Processens Natur, at naar man ved Dom eragtes skyldig i den Handling man tiltales for, saa maae man betale Omkostninger. Dommens Virkning paa den Dømtes borgerlige Agtelse, kan altsaa ikke hidledes fra Omkostningerne, men fra de Karakterer Handlingen selv tillægges ved Dommen. Det er en Kommissions=Sags Natur, at fleere Personer derunder tiltales, og at forskiellige Posterpaadømmes. Naar En søges for Drab, En for Tyverie, En for Handel med Tyve, En for at have mod sadt sig Øvrighedens Foranstaltning, En for Næve hug, En for ei at have angivet et opdaget Tyverie, m.v., saa maae saa mange af de Tiltalte, som kiendes skyldig enhver i sin Brøde, betale med hinanden de af Sagen flydende Omkostninger; Men ikkuns gale Folk vil deraf koneludere: at den ene desformedelst var skyldig i den andens Handlinger. Mange af de under Kommissionen Tiltalte bleve frikiendte for Straf og Mulkt, men skal dog desuagtet tage Deel i Omkostningerne, der viser: at den blotte Anledning til Tiltale, kan foraarsage Deeltagelse i Omkostninger, uagtet den Tiltalte ved Dommen kiendes skyldfrie. 3) At jeg er anført under No. i Sagen. Svar. Da Actor deducerede Sagen, skrev han et Jndlæg mod enhver som under Kommissionen var tiltalt. Disse Jnd lægge betegnede han med Nr. for Tydeligheds Skyld i Proceduren; og saaledes har disse No. deres Oprindelse fra den uskyldigste Handling, uden at der da var tænkt paa at samme ogsaa skulle blive udtolket til Præjudice for nogen. Jngenlunde nægter jeg at det er krænkende, at være indviklet i en saadan Sag, især for mig, som Mand og Fader, og i min Stilling som suspenderet, samt fordi mine Fiender derved har erholdet en skiøn Leilighed til at nære deres Ondskab paa min Bekostning; men den rettænkende Mand vil aldrig derfra udleede Slutninger til Ærens Krænkelse, naar Handlingen, hvorfor man er tiltalt og dømt, ei er Moralsk slet, om den endog er juridisk Mislig, feil, eller urigtig. 4) At jeg oven i Kiøbet er indviklet i en lige Sag i Jylland. Dette er ligeledes aabenbare Digt. Jeg har ikke engang en privat, mindre en publik Sag i Jylland. Den som troer at vide det modsadte opfordres herved til at sige det offentlig, da hemmelig Bagvaskelse ikkun er Niddingens Værk. Endelig er jeg overbeviist om, at uagtet det jeg her har anført, vil Skumleren dog i Skiul lade sin Stemme høre. Forebygge saadant kan jeg ikke, men jeg erklærer herved, at jeg strax vil udbetale 1000 Rdlr. til den, som enten af Acterne i Sagen, eller paa anden Maade kan oplyse og bevise, at jeg enten hemmelig eller aabenbare har havt Lod eller Deel i nogen Tyvs eller Hælers Handling, eller mig vitterlig bekommet eller kjøbt et eneste Stykke stiaalet Gods af No ligen. Jeg tillader tillige enhver herom den allernøieste og strængeste Inqvisition. Større Beviis paa en rolig Samvittighed kan jeg ikke yde Publikum, og gladere Udsigter til en Gevinst paa 1000 Rdlr. kan ei frembydes for Deherrer, der allerede længe have erklæret dem overbeviiste om min Brøde Arbeid nu for Prisen - naar den er vunden, tael saa Odense d. 5 Juli 1804. Rasmus Faber.