Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1797-05-31
- National=Konventen erklærer : at Stæderne Maynz, Worm, Speyer, Dürkheim o. s. v. skulle udgjøre en uadskillelig Deel af Republiken. 31. Franzoserne rømme, med sin Asmarsch Breda og Gertrudenberg. April. os 1. Dümourie; lader den til ham afskikkede Krigsminister (Beurnon ville) og National=Konventens Kommissarier (Camus, Quinette, Bancal, Lamarque) arrettere, og udlevere til Koburg. Han selv vil, i Forening med Koburg, drage imod Paris, for igien at oprette Kongeværdigheden og Konstitutionen - af 1791. 2. Vurmer besætter Germersheim og Linierne ved Queich, efterat Franzoserne have trukket sig tilbage derfra. 3. Dumourie, bliver af National=Konventen erklæret for Fædrelands Forræder og uden Loven (hor de laloi - fredløs); hvo som bringer ham, levende eller død, skal faae en Borgerkrone og 300,000 Livres. 4. Dumourie, bliver forladt af sin Hær, og flygter, med Livsfare, over til Østerrigerne. - (Saa falde denne Mand - Hosmand, Skribent, Minister, Soldat og General, hvert ien sielden Grad; en Kamæleon som med hvert Momment skifter Farve, nu Krommell, nu Munk; i Dag Republikaner; Morgen Ropaalist, der strider som Achilles og negocerer som Ulysses - saa faldt denne Ærgierrige fra en Fædrelandsbefriers alimrende Rolle til en Forræders! - Var denne Dumouries falden i Seieren, ved Gemappe eller i Slaget ved Neervinden - falden som Decius eller Epaminondas - hvilket Navn i Historien, Og nu denne Dumouriet, endnu nyelig vant til at give Jmpulsioner, som satte Hundredetufinde i Bevægelse, som afgjorte heele Nationers Lod; denne Dumouriet, som endnu for kort siden opfyldte en Verdendeel med Beundring og Skræk, nu en elendig, af alle forhadt, af alle foragtet Flygtning - hvilken Straf for den ærgierrigste og engang berømteste Mand i Tidsalderen! - Han har imidlertid, under sin Omirren i Verden selv udgivet sine Mindes værdigheder (Memoires). - Han taler deri, som Cæsar, i den tredie Person om sig selv. Og virkelig laae i Dumouriz's Karakteer og Handlinger no ger, som i visse Maader kunde sætte ham i Paralle med denne kiekke og lykkelige Diktator. Som Cæsavilde han spille en Diktator Ralle; som Cæsar vilde han gaae over Rubicon, men her vige Lignings Linierne af fra hinanden; her forlod Læsars Lykke ham Diktatoren gik over Rubicon og erobrede Rom - for sig: Dumouries kom ikke over den ham af Konventen foretegnede Linie han erobrede ikke Paris - for Udlændige eller for en Skygge af det forrige Monarkie - han faldt, og hans Berømmelse med ham! - Men hvi traadte han ogsaa i sine Memoirer ei og med hiin trød, sige Aands=Storhed, som havde anstaaet Seierherren, ved Gemappe selv i Ulykken, Her bekiender han ikke ligefrem (som det dog i Gierningen er) - jeg var med Liv og Siel Republikaner, deels af Trang til afhængighed, deels af Stolthed efter at udføre store Bedriftet; men jeg blev for stolt, vilde stikke for meget af mellem et Folk, hvis Jdol er Lighed; kalkulerede for meget paa min Roes, min Uundværlighed - da faldt jeg, som Grækeren Themistokles som Romeren Coriolanus - Hvi, isteden for dette Sprog, hykler han imod Historiens hele Sammenhæng sig til at være en Royalist? – Man seer, han frygter for, engang at blive arretteret midt paa Gaaden, og derfor vil han gjerne strax have sit Forsvar i Lommen; den uskyldige Lafapettes Fængsel skrækket den Skyldige; han frygter samme Skiebne. - Lad ham end undgaae denne Skiebne, ikke saa vil han undgaae den Skiændsel, som Historien, i sin strænge Dom, vil tilkiende ham.) - I Domouriets Sted, faaer General Dampierre Kommanden over Nordarmeen. Bouchot, forhen Kommandant i Cambrabliver Krigsminister. - Der skal atter oprettes en Leir for Paris. (Fortsættelsen følger.)