Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-12-11
Den af Jturbide bekjendtgjorte Plan, eller rettere Erklæring af Grundsætningerne, tilkjendegav det mexicanske Riges Uafhængighed af Spanien, med Jndbydelse til Kong Ferdinand at bestige Tronen. Ogsaa blev, Tronfølgen i legitim Orden fastsat. Jndtil Kongens Ankomst skulde Mexico regjeres ved en Forsamling af Mænd, der meest udmærkede sig ved Dyder, Rang, Formue og Jndflydelse. Betænker man at denne Plan blev udkastet midt iblandt forbittrede Partier, lige i Øinene af et republicansk eller ydermere anarkisk Partie og uden Understøttelse af europæiske Tropper, saa maa man tilstaae, at Stifteren og Udføreren af samme havde Fordring paa at kaldes en Mand af Fortjeneste og en god Borger. Under disse Omstændigheder lod sig vel intet mere vente for Legitimitetens Jnteresse. Man paastod, at han har ikke været oprigtig og at han havde opreist den Trone, hvortil han indbød en Bourbon, blot for sig selv. Men Mueligheden for en spansk Jnfant, at unddrage sig de spanske Cortes's Aarvaagenhed og indtage Montezumas Trone, var dog aabenbart til. Jturbide havde Cortes i Madrid at takke for sin Trone. Forbundet mellem de mexicanske Overhoveder og den spanske General Odonajoju blev med Stolthed tilintetgjort af denne Forsamling, der tillige erklærede, ingenlunde at ville erkiende Americas Uafhængighed. Herpaa udraabte Mexicanerne deres General til Keiser, da denne paa nogen Tid havde tilveiebragt deres Rolighed og deres Orden. Jmidlertid havde Keiser Jturbide meget snart at kjæmpe med Anarchisternes Misundelse, med Troskaben af det bourbonske Huses talrige Tilhængere, med den skjændige Gierrighed af den mexicanske Congres's Deputerede, der, fordet meste, vare indfødte Eventyrere; endeligen med den partiesyge Ærgjerrighed hos Generalerne, der alle troede sig den høieste Magt værdige. Hans Hovedseil synes at have været den, ikke at have taget Cortesvalgene under tilbørlig Opsigt. Jstedetfor de udmærkede Mænd, som Jgualas Plan kaldte til samme, saae man Advocater, uden Erfaring, Præster, uden Sædelighed, og alle Slags Jntriganter strømme til Souverainetetens Helligdom. Det var dem, som i Valgforsamlingerne lode Skriget paa Frihed stærkest gjenlyde. Strax efter deres Ankomst til Mexico styrtede de sig over den offentlige Skat og forlangte Lønninger og Forskud, for desto værdigere at kunne forestille det souveraine Folk. Efterat de havde fyldt deres Lommer, fremkom de med Theorier og Souverainetet og de offentlige Magter. Den ny Keiser manglede det paa den tilbørlige Fasthed, for selv, i Forening med et Udvalg af fortrinlige Mænd, at skabe de fornødne Love og Jnstitutioner til Chartens Organisation, der var indbefattet i Jgualas Plan. Til Lovgiver manglede ham paa Kraft, Kundskab og Genie. Endskjøndt Augustinus 1 kun regierede et Aar, saa havde han dog tilstrækkelig Tid til at see Skarer af Hyklere, for sine Fødder, der i Farens Øieblik snarest forlode ham. De Personer, der styrtede ham fra hans Trone, vare netop de samme, som han, fra lav Stand i Armeen, havde ophøiet til Rang og Værdighed. Jturbide paastod, at Massen, af Folket, Geistligheden og mange Tropper havde været paa hans Side, og at han let kunde have beholdt det Scepter, som Nationen havde betroet ham, men at han havde foretrukket Aftakkelsen, til Beviis paa sin Hengivenhed for Frihedens og Folkesouverainetetens Grundsætninger. Han sagde, man vil maaskee kalde mig svag, men jeg er mig min Styrke bevidst. Disse i en netop aftakkende Keisers Mund noget pralerisk klingende Ord lade sig ikke ret vel undskylde, naar man forlader den Post, paa hvilken man ikke har Kraft til at holde sig.