Adresseavis for Børn, 1782-09-25
Fortsættelse af Lystspillet, Pagen. Siette Optrin. Fyrsten. Pagen (som falder strax i Søvn). Capitainen. Capitainen. Hvad befaler Deres Durchlauchtighed, Fyrst. Kom nærmer, Hr. Capitain, Hvad synes Dem om det lille Bud, som jeg skikkede til Dem, Hvortil mener De, jeg kan bruge Til Opvartning: det Barn, Cap. (trækker paa Skuldrene) Han er vis nok for liden, Fyrst. Eller til at skikke i Ærinder, Eller til at ride? Cap. Jeg frygter, han vil være uskikket dertil. Fyrst. Eller til at vaage her hos mig om Natten. Cap. (smilende) Ja, naar Deres Durchlauchtighed kun selv sov. Fyrst. Hvortil da, Hr. Capitain, Til slet intet. Det er soleklart. Dog, De vilde heller ikke, at han skulde nytte mig, men jeg ham. De vilde her forskaffe ham Opdragelse. De talede til mig om hans Moders Fattigdom. - En hun da og virkelig saa fattig, Cap. (med Haanden paa Brystet) Ja virkelig, naadigste Herre. Fyrst. Hvorved er hun bleven saa fattig? Cap. Ved Krigen, hvorved saa mange andre ere blevne rige. Hendes Gods er hende reent berøvet, og hun ligger i Proces. Men til hendes store Lykke ere hendes Sønner forsørgede; den Yngste er her, og den Ældste er Lieutenant i Garden; hun slaaer sig nu igjennem, som hun kan. Fyrst. Meget elendigt formodentlig, Cap. Deres Durchlauchtighed gjetter det. Hun boer i en jammerlig Hytte, gandske allene og forladt af alle, jeg kommer aldrig til hende, endskiønt jeg er hendes Broder, thi det vilde kun krænke mig, naar jeg saae den Ynk. Fyrst. Er De hendes Broder, Cap. Desverre, naadigste Herre! Fyrst. (foragteligt) Desverre? – og Dekommer aldrig til hende? – De skammer Dem altsaa ved hendes Fattigdom, eller er bange, at De Avis De skulde gjøre nogen Belostning paa hende. Hvad heder Deres Syster, Cap. Von Detmund, naadigste Herre! Fyrst. Von Detmund? – Har jeg ikke havt en Major, som heed von Detmund? Cap. Jo, naadigste Herre! Han blev i det første Feldttog. – Det var en retskaffen Mand. Han havde et Hjerte som en Løve. Fyrst. Og som et Menneske. Det vil endda sige meere, Hr. Capitain. - Jeg erindrer mig ham meget vel, og jeg ønskede Cap. Hvad ønskede Deres Durchlauchtighed; Fyrst. At tale med hans Enke. Cap. Det kan skee i dette Øyeblik. Hun er her. Fyrst. Er hun her, Lad hende komme til mig. - Jeg vil see hende, og give hende sit Barn tilbage. Cap. (bedende) Naadigste Herre! Fyrst. De behøver dog ikke at sige hende det. Gaae nu og hent hende. Syvende Optrin. Fyrsten. Pagen (som sidder og sover). Fyrst. Saa fattig og det for Krigens Skyld, O hvor megen Elendighed foraarsager dog Krigen, Hvor mange Familier maae ikke sukke over den. - Men jeg er glad, at hun ikke tillige skal sukke over mig. – Ach, det er Dag, og jeg ligger endnu - (han staaer op) Freden har og sit Onde. Den giør Folk vellystige og dovne. (Han spadserer noget frem og tilbage, og bliver derpaa staaende ved den Stoel, i hvilken Pagen sidder.) Hvilken vakker Dreng - Hvor født og ubekymret sover han, Han troer, han er i en god Vens Huus, hvor han ingen Omstændigheder behøver at bruge. Det er den pure Natur. (han spadserer atter noget) Men hans Moder – er hun sindet som Capitainen, saa kunde jeg ikke faae Lyst til at gjøre noget for hende. Jeg maae udforske og sætte Prøve paa hende, og saa kan jeg endda altid tage en Beslutning. (Han staaer og betragter Pagen med Velbehag, og bliver i det samme et Papiir vaer, som staaer op af hans Lomme.) Hvad er det Det er uden Tvivl et Brev. (han tager det og læser Underskrivten) "Din evig trofaste Moder, von Detmund." – Ha, ha, det er fra hans for Børn. Moder. Jeg maae læse det Det vil lære mig at kjende hendes Karakter. Hun forestiller sig vist ikke for sit Barn. Ja, jeg vil læse det.