Aarhuus Stifts-Tidende, 1846-12-23
Den slesvigske Stænderforsamlings Opløsning er en i høi Grad beklagelig Begivenhed, og der hviler et stort Ansvar paa dem, som have foranlediget den. Men paa hvem hviler dette Ansvar, "Paa Regjeringen!" svare de slesvigske Stænder; "paa Stænderne!" svarer Regjeringen. Og naar man vil undersøge Sagen ærligt og upartisk, saa kan vist Jngen nægte, at Hovedskylden ligger hos Stænderne. – Ethvertsomhelst Forhold i Livet, hvad enten det er offentligt eller privat, er, hvis dets Virken skal føre til noget heldbringende Maal, betinget af en gjensidig Imodekommen, en gjensidig Tillid til hinandens Ærlighed og gode Villie. Opstaaer der først mellem to Punkter et spændt Forhold, lægger den ene Part for Dagen, at den ikke pønser paa Andet, end hverledes den kan fortrædige og chicanere den anden, saa kan det ikke Andet end føre til et Brud. Vil man indrømme os dette, som vi tør antage, saa maa man ogsaa indrømme, at Hovedanledningen til Spændingen mellem Regjeringen og de slesvigske Stænder maa søges hos Stænderne. Med Undtagelse af SlesvigHolstenerne vil sikkert Jngen nægte, at de slesvigske Stænder lige fra deres første Fremtræden i denne Session ere optraadte trodsende og udfordrende mod Regjeringen. Allerede førend Forsamlingens Aabning blev det jo offentligt sagt, "at de slesvigste Stænder ikke vilde bære sig af som de holsteenske og løbe fra hinanden, men de vilde gjøre et saadant Spektakel, at Regjeringen skulde blive nødt til at jage dem fra hinanden." En Stænderforsamling, der begynder med et saadant Program, kan ikke gjøre Regning paa at møde nogen særdeles Velvillie hos Regjeringen, og Forsamlingens hele Optræden lagde ogsaa tydeligt for Dagen, at det var dens Ønske, at det skulde komme til et Brud. Man kom strax frem med en Række af Privatpropositioner, som deels vare affattede i de voldsomste og for Regjeringen fornærmeligste Udtryk, deels ligefrem tilsigtede Statens Opløsning, ja med fuld Føie kunde betegnes som statsforræderske. Den blotte Nedsættelse af Comiteer til at behandle disse Privat propositioner medtog en Række af Møder, og da det Halve af Sessionstiden var forløben, var man endnu ikke kommen synderligt videre, end til disse Yndlings sagers Behandling. Regjeringen fandt sig nu foranlediget til at anvende Slesvigholstenernes Taktik mod dem selv. Denne bestaaer, som bekjendt, i, at sætte det døde Bogstav over Alt; paa denne Grundvold er hele deres falske Statsretslære bygget. Deres saakaldte Privilegier have i deres Oprindelse været ulovlige, de ere aldrig blevne overholdte, og der har nu i langt over hundrede Aar bestaaet en ganske anden Tingenes Orden, som er tractatmæssigt anerkjendt af alle europæiske Magter – alt dette hjælper Jntet; det døde fire hundrede Aar gamle Bogstav bliver manet op af Graven, og ved alle mulige Gjøglerkunster forsøger man paa at bilde Europa ind, at der endnu er Livi Spøgelset. Altsaa - Regjeringen besluttede ogsaa at stille sig auf den Rechtsboden"; den tog das Geset in der Hand, og det var ingen fire hundrede Aar gammel, for længe siden skriinlagt Lov, men en lys levende Lov, om hvis Ordbetydning der ikke kan være to Meninger. Vel er det sandt, at dens bogstavelige Anvendelse vilde blive Petitionsrettens Død, men den har Regjeringen ikke hidtil gjort gjældende, og vilde sikkert heller ikke have gjort det her, naar Slesvigholstenerne ikke ved deres Krakilerier, saa at sige, havde nødt den dertil. Men hvad vil Regjeringen nu beslutte sig til Vi mene, at den til Foraaret kunde indkalde en extraordinair Stænderforsamling med de Hverv, for den Gang alene at behandle de kgl. Lovudkast; thi vel maa det staae Regjeringen frit for, naar Stænderne ved frivillig Opløsning sætte sig udaf Stand til at afgive Betænkning over Lovudkastene, at udgive disse som Love; men da flere af de de slesvigske Stænder forelagte Lovudkast specielt angaae Hertugdømmerne, og ere af gjennemgribende Vigtighed for dem, f. Ex. Communalanordningen, forekommer det os dog betænkeligt, at udgive dem, uden at de have været underkastede stænderisk Behandling. Men hvad Regjeringen end beslutter sig til, det Væsentligste og Vigtigste er, at den viser en fast og bestemt Holdning lige overfør Factionisterne. (L. F. St. Td.)