Den Vest-Sjællandske Avis, 1816-06-01
J Jtalien har man aandelig Rolighed, men legemlig Urde i mange Maader, Paven giør dog og saa hvad han kan, for at bringe denne til Ende; thi der skrives fra Kirkestaten, at Fængslerne fyldes dagligt med Banditer og Røvere; derimod klages der, at de pavelige Kasser ikke er saa let J England faaer man dog Roe at fylde. for Soldaterne, thi ved den sidste store Hofcour i London hos Dronningen, for at lykønske til Prindsesse Charlottes Formæling, og hvorved 3000 Personer indfandt sig, havde man, for at føie sig efter det mistænkelige og pirrelige engelske Publikum, afskaffet al Militair-Vagt; hvorved dog alting gik ordentlig til, undtagen at Lord Fizwilliams Kudsk, som vilde trænge sig frem, fik af de andre Kudske en banket Trøie; thi de engelske Kudske vide at tale med Raison. Derimod gaaer det ikke saa roeligt af med det engelske Militair i Ostindien, hvor Regieringens Tropper ere saaledes komne i Strid med Kompagniets, at man har været nødt til at skille dem fra hinanden. – J det engelske Parlament bliver det stedse meere roeligt; Ministrene soutinere deres Post og Oppositionens Angreb sagtnes; men iblandt det til Urve saa tilbøielige engelske Folk give sig nye Uroeligheder tilkiende. Paa Landet ødelægger Dagleier-Classen mange Agerdyrkningsmaskiner, af Frygt for at der ikke skal blive Arbeide nok for den; i andre Lande er det enten Krop og Krop eller Siæl og Siel som ere i Strid med hinanden; England har derimod den Slags Uroelighed forud for andre Lande, at der fører Forstands- og Legemsarbeide ogsaa Krig med hinanden. Brødet er i de sidste Uger næsten blevet en halv Gang saa dyrt i England som det hidtil har været, Misfornøielsen imellem de lavere Classer har derved taget til, især da de ikke faae en saa stor Arbeidsløn som under Krigen; den 16de Mai var der endog i den Anledning et Opløb i Norwich, nogle Møller bleve brudte op og Melet deels taget bort med Magt og deels kastet i Vandet; det engelske Folk er som dets Element, Havet, sjældent ret stille. – J Frankerige bliver det nu saa roeligt, at Regieringen har tilmeldt Hertugen af Wellington, at den ikke behøver Occupations-Armeens Hielp; til Rolighedens Befordring lader den endnu stedse flere Personer arrestere, selv Didier skal være fængslet; den eneste offentlige Uroelighed som er tilbage, er, at mange af Rebellerne har kastet sig ind i Biergene af Dauphine og i Skovene; man tilskriver disse Uroeligheder for en stor Deel den Mængde af de forviiste Kongemordere, som opholder sig i Kongen af Sardiniens Stater, og de mangfoldige franske Officerer og Generaler, som har taget sin Tilflugt til Nederlandene; der skal aldrig have været saa mange udvandrede franske Officierer i Brüssel som nu. – Forat betrygge hele Europas Rolighed ville, de tre store Monarker, Keiserne af Rusland og Østerrig og Kongen af Preusen holde en Sammenkomst i Julii i Badene ved Toplitz i Bøhmen, hvortil Qvartererne allerede ere bestilte; man troer at denne Sammenkomst skal være foranlediget ved en Artikel i den hellige Alliance af 26de Septbr. 1815. - Han som engang satte hele Jorden i Uroe, klager derimod bittert over, at man alt formeget sørger for hans Roelighed; thi, i Følge de nyeste Efterretninger fra St. Helena af 15de Marts, skal Napoleon være meget me fornøiet med sit Opholdsted. Han har taget der meget ilde op, at Admiral Cockburn ikke vil til lade nogen at komme til Longwood, uden efter et afham udstædt Pas, og han har erklæret, at han ikke vil modtage nogen, som bragde et Pas med sig fra Admiralen. Han betragter det som en Spot af Admiralen, at denne siger, at de udsatte Skildvagter ere der for at giøre Honneur for ham; og han paastaaer, at den engelske Regiering ikke behandler ham honet; han skal dog siden leve i bedre Forstaaelse med Admiralen, men han lader de Personer, som komme til ham, først give et Pas ved Bertrand, hvilken er almindelig agtet paa Øen. Napoleon staaer tidlig op, endskiøndt de tykke Biergtagger hindre ham ofte fra at ride ud, han kalder derfor ogsaa Øen en Taage=Øe, og en fordømt Øe, hvor man hverken seer Soel eller Maane. En Morgen mødte han Arbeidsfolk i Marken, han tog fat paa Ploven, kjørte den ned af Ageren, og førte Hestene tilbage da den vendte om, men han fandt Arbeidet meget trættende. Murats Død hørte han med Ligegyldighed, og spurgte blot om Maaden hvorpaa han var omkommen; men da Reys Død blev ham berettet, sagde han, det var en brav, en meget brave Mand.