Norske Intelligenssedler, 1814-08-05
Christiania Jntelligentssedler. 52de Aargang. 15 August ) Udgives to Gang ContoiMed allernaadigst Tilladelse forsendes med Brevposterne i Norge og be Samlet, trykt og forlagt af N. J. Berg. Die Tyrannen schafft ein jedes Folk sich selvst, und die Tyranne ist allemal eine Følge die Verachtung, die er durch seine Nieder- Wer afrecht stedt, den trichtigket sich Jugerogen har maae Niemand en untertreten, aber menn er sich selver hinwirkund thierisk kriecht, jo magt er den Felysten dreist, iber ihn weg Jerusalem. tugehen. Det vide kræve en egen Afhandling, for vidtløftig til at kunne rummes i dette Blad, naar man udførlig skulde vise, hvad Ulykke de, der bille indbilde Regieringen og Nationen at der existerer et svensk Parti Norge, kunne skifte, og virkelig skifte, og hvor ugrundet og saisk deres Foregivende er. Men følgende Sætninger troer jeg dog intekienkende Menneske vil benægte: 1) At Despotisme og Meeningstvang ske kan bestaae med Selvstændighed og Frihed, og at forkuede Slaver, er ei tør lukke Munden op, ikke ere Folk, som man kan vente me kraft skulle forsvare disse hellige Rettigheder. 2) at den, som vil indre Robespierisk Terrorisme, politiske Jnqvisitioner, despotisk Meeningsveng og intollerant Forfølgelselsaand, ikke kan ville sit Fædrelands Vel Da jeg ikke kjender min anonyme Modstander uden af hans i Jntellentssedlerne fremsatte Ytring, om Landforviisning og Fængselstraf, sa jeg kun det omme ham efter denne. Det er muligt, at han er er neget velmenende Sværmer; men nok saa sandsynligt er det, at der sikker en Ræv under Masken; thi aldrig kunde den svenske Regjering tænke et Middel, der nærmere førte til deres Maal, end naar Forfatens Forslag kom i Udøvelse. Ja! - gaves der virkelig i Norge et Partie Sammensvorne, som beidede paa at bringe Landet under svensk Aag, da var det baade po ne og moralsk rigtig at bruge virksomme Midler for at tilintetgjøre det. Men hvor findes dette Partie. - Fra hvilken Egn i Norge har man hert noget lydeligt Misnøie med den almindelige Villie. - Hviken forsk Statsborger har vægret sig ved at deeltage i de Pligter, som sindets Vel og Forsvar kræver, Hvor spores noget saa tant som mistænkelige Sammenkomster, Brevverling, med Sver og, eller deslig? De Enkelte, som af Egennytte, Frihed eller eller andre Aarsager, hist og her kunne mumle om, at vi gjorde bedste at underkaste os, kunne dog vel ikke kaldes noget Partie, hvad ere vel disse for Folk, For det meste usle Høkere, der slet linger, Jndflydelse have, og som, ved deres Aager og Vindesyge, have gjør og alt for forhadte hos Mængden til at kunne virke noget paa den. De have heller ikke nogen saadan Hensigt; men deres Ytringer ere blotte brud af det fulde Hjerte, som er alt for snævert til at kunne rumme Lanken om formindsket Handelsfordel, eller vel endog Opofrelser for fædrelandet. "De virke paa den almindelige Stemning, siger Forfaten til det fortræffelige Brev fra en norsk til en svensk Patriot i Tiden No. 113 Tomtrent som nogle Draaber paa Havet, og naar det gjeldte ilde selv disse sammenflyde i Almeenstemmen. Det hele Partie er alt han, ligesom den Jacobiner=Propagande, Schirak i fordum Dage drømte son, en Uting, der alene eristerer i Forfatterens Hjerne. Men gjorde han end ingen anden Skade ved at fortælle Pablicum denne Drøm, saa bestyrker han dog vore Fiender i det falske Haab, at et stort Partie vil modtage dem med aabne Arme, naar de rykke ind i Landet, og hvis de enrigske Ministre have læst vore offentlige Blade, under deres Ophold her, maae de jo troe, at et stort og farligt Partie af Landets børn er paa de Svenskes Side, da man er saa bange for det, og for laaer saa voldsomme Midler til dets Tilintetgjørelse. Jeg vover vel ikke, aldeles at benægte, at der jo i Norge kan gives enkelte, som virkelig ere Sverrig hengivne; men disse ere vist ikke saanabelige, at de røbe sig ved at ytre Misfornøielse; tvertimod maae søges under saa kunstige Masker, som de, Forfatteren til det benævnte forslag synes at bære; men noget Tilhæng have de ikke erhvervet sig thi ellers maatte vi see andre Virkninger, end vi see. Overalt i Norg hersker Rolighed, Enighed og Orden, og det kan neppe kaldes en Hyherbol, naar Forfatteren til det fornævnte velskrevne Brev i Tiden, o. 113, siger: at neppe tvende Mennesker have i den Henseende viist nanden en vred Mine. Men skulde ethvert Ord, som ikke syntes at stemme overeens med den antagne politiske Terminologie, sætte os i fare for at komme under Fiskalens Tiltale, saa stod det ilde til med Berges Selvstændighed og Frihed! Jngen er mindre ængstlig i at vei Samlet, trykt, oplagt af S: J. Be desto Gang Hadel. Larsendes med Braunster, Garn, og Danmark, trykt og fortage af N. J. Berg sine Ord, end den Redelige, som ikke er sig nogen ond Hensigt bevidst, og Jngen var altsaa lettere udsat for Forfølgelse, end de meest velmenende Patrioter, naar Had, Avind og Ondskab fordreiede og mistolkede deres Ord. Mangen en ædel Hædersmand, hvis Hierte slaaer høit og varme for Norge, og som ikke holder noget Offer for tungt, naar hans Fædrelands Lykke kræver det, har jeg i denne Tid hørt belægge med Prædicatet svensksindet, og naar man undersøgte hvormed han havde fortjent det, var dette enten ved et oprigtigt Ønske om, Held for Norge, hvilket man havde fortokket som Tvivl, eller han havde vovet at ytre, det samme, som Forfatteren til det saa særdeles velskrevne Brev i Tiden No. 113, at en venskabelig Forening mellem Sverrig og Norge vilde blive til begge Staters Lykke, og det blev i hans Mund forklaret som Lyst til Slavesk Underkuelse - eller han havde sagt: at Freden med Storbritanien ikke var saa vis, som man ved Edens Aflæggelse havde forsikret os, og dette fordreiede man som Misnøie over den aflagte Eed Ja ofte bestod hans Brøde alene deri, at han ikke vilde udskjælde fortjente Mænd for Landsforrædere førend han havde noget Beviis før, at de vare det. Naar nu een efter anden - maaskee af vore værdigste Medborgere - blev saaledes jaget ud af Landet eller henkastet i Fængsel for mistydede Ord eller oprigtige Meningsytringer, mon da deres forladte Ægtefæller, deres uforsørgede Børn, deres bedrøvede Venner vilde saa ganske rolige finde sig i denne Undertrykkelse, og ikke lydelig opfordre Nationen til Hevn over de Despoter, der havde gjort dem ulykkelige: Og mon ikke hele Nationen snart med Mismod vilde føle, at den ikke var fri og selvstændig, men undertrykt og forkuet; at den lig Slaver maatte bøie sin Ryg uden at torde mukke, - og mon den da ikke med Glæde tilbyttede sig ethvert andet Aag for dette, Den, som foreslaaer saadan en Fremgangsmaade, er altsaa i Grunden - hvad enten han nu gjør det af blindt Sværmert eller af Ondskab - en Fiende af sit Fædreneland, og en Modstander af Norges Selvstændighed. Man seer ogsaa tydelig, af de, fra saa mange forskjellige Kandter indkomne Svar, hvor høilig den frie Normand afskyer en saa despotisk Fremgangsmaade, og Enhver, som mener det ærligt med Norge, vil bidrage til at fremme Enighed og hæve Misforstaaelse; men ikke antænde Tvedragtens Jld midt i Samdrægtighedens rolige Hjem! For Resten behøver Forfatteren til det omtalte Forslag hverken at regne det for en Naade at han svarer, eller for en Skaansel, at han ikke svarer. Kan han gjendrive mig med Grunde, da er det hans Pligt at forfegte den Sag, han anseer for den gode; men kan han ikke det eth nu - saa gjør han rettest i at tie. Mig drev alene Kierlighed til Sandhed, Fædreland og Frihed, til at skrive, og intet skal afskrække mig fra at forsvare den gode Sag, om man endog truede mig med Land forviisning eller Fængsel. Jeg boer for langt fra Christiania til at kunne have nogen Formodning om, hvo den Mand er, som jeg strider imod, og jeg er desuden ophøiet over det foragtelige Kunstgreb, at opstøve hvo en anorom Forfatter er, for at kunne sige ham personlige Fornærmelser, men om jeg end kjendte ham nok saa nøie, skulde dog aldrig Personalia besmitte min Pen, og kun de kunne kaldes Grovheder - Sandheder understyttede af Grunde, og Slutninger udledede af Sagens Natur, fortjene ikke dette Navn.