Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-07-08
Den af mange Skribenter yttrede Mening, at Buskerne og Biscaierne, indtil hvis Kyster i de tidligste Tider en Hvalfiskeart (baldena rostrata) pleiede at komme, først skal have drevet Hval fangsten, berigtiger Forf. derhen, at disse Kyst beboere vel 1675 seilede paa Fiskerie i Polar havet, men at Nordmændene og Jslænderne opsøgte Hvalfiskene indtil Grændserne af Polarisen. Først 1594 forsøgte Engellænderne at tilegne sig denne indbringende Erhvervaren, men det er mærkværdigt, at de indtil den franske Revolutionskrig aldeles ikke kunde opnaae heri samme Grad, som Hollænderne, men tilsatte derved store Summer, og kun ved overordentlige Belønninger og Begunstigelser formaaede at opretholde denne Forretning. Man erfarer heraf, med hvilke store Vanskeligheder Hvalfangsten er forbunden, især naar man seer hen til den Egns Beskaffenhed, hvor den drives. Det Russiske Handelscompagne udvirkede Benaadning for adskillige Criminalforbrydere, og lovede dem endnu desuden store Belønninger, paa det Vilkaar, at de skulde tilbringe en Vinter i Spitsbergen, for dermed at gjøre et Forsøg til en bestandig Colonie paa hiin Kyst; men de Ulykkelige bleve ved Synet af hiin græsselige Ørk saa betagne af Forfærdelse, at de bade, man vilde føre dem tilbage til Henrettelse. Omtrent paa samme Tid lod et Skib fra London tilfældigviis ni Mand blive tilbage, paa Kysten; man fandt dem alle i næste Aar døde, og deres Legemer sønderrevne af Rovdyr. Man kan let forestille sig, med hvilken Følelse otte Mand af samme Skib, der adskillige Aar sildigere, for at jage efter Rensdyr, vare blevne paa Kysten, saae deres Skib bortdrevet af Jsen og sig selv forladte. Jmidlertid benyttede de sig klogeligen af alle de Midler, der stode i deres Magt, til at opholde Livet, og vendte, næste Aar alle sunde tilbage. Herved opmuntrede, formaaede Hollænderne, ved store Belønninger, syv Personer at overvintre paa Spitsbergen, og ligesaa mange paa Jan Mayen. De sidste døde alle, som ovenfor er anført; de første, 9 Grader nordligere, slap lykkeligere derfra; men de i det næste Aar, 1634, ligeledes der Tilbageblevne, døde alle, og siden den Tid, indtil de nyeste russiske Fiskere, synes ingen videre Forsøg at være gjorte. Overbevist om denne Handelsgreens Storhed blev man, blandt andet, ved den Angivelse, at 1697, da Engellænderne, formedelst det store Tab, de havde lidt, ikke concurrerede, tilsammen 192 Skibe med 1888 Hvaler. vendte tilbage, men i Aaret 1788 gik allene 255, brittiske Skibe ud paa Hvalfangst. Tilforn overgik Hollænderne Britterne meget i Mod og Duelighed; thi medens de sidste tilsatte en Capital af 82 M. Lstl., havde de første, fra 1689 indtil 1708, 4727 M. Fl. i reen Gevinst. Først siden 1785 begyndte denne Forretning at trives i Engelland, og siden den Tid overgaae Britterne deri alle andre Nationer, thi 1814 bragte blandt andre et eneste Skib 44 Hvaler, og gav et Bruttobeløb af 11 M. Lstl., men Skibet Resolution fra Whitby, kun 291 Tdr. stort, gav fra 1803 til 1818 en reen Fordeel af 19473 Lstl. Ogsaa de engelske Colonier i Nordamerica dreve Hvalfangsten altid med stor Fordeel. Hollænderne, endskjønt ofte afbrudte ved Krig, have stedse drevet denne Forretning med lige saa stor Jver, som Lykke, indtil den sidste Catastrophe, thi uden at regne Afbrydelsens Aar med, sendte de i 135 Aar, mellem 1660 og 1795 tilsammen, 18992 Skibe, hvilke fangede 71,900 Hvaler, altsaa 3 3/4 paa hvert Skib aarligen. Den Fordeel, Staten høstede af Hvalfangsten var overordentlig betydelig, thi fra 1669 til 1778 bleve ialt 17,328 Skibe afsendte, hvoraf 622 gik under, men de øvrige indbragte en Sum af 274 Mill. Fl., og efter alle Omkostningernes Fradragelse havde Actieejerne en reen Gevinst af 55,257,672 Fl. Blandt alle øvrige Stater drev Hamborg fra 1607 til de nyeste Tider Hval fangsten med største Jver, og kan saaledes maale sig med Holland, ligesom og, paa samme Maade, Altona, Glückstadt og Bremen. I det Hele betragtet er der i lang Tid ikke forandret noget i Maaden at fange Hvalen. paa. Man søger at komme den nær, Harpunereren kaster med Harpunen, Baadene forfølge den paa dens ufortøvede Flugt; lægge Mærke til det Øjeblik, den kommer frem, for at drage Aande, søge gjentagne Gange at ramme den med Harpunen, og stikke den omsider, efter stor Udmattelse, ihiel med Lantser: en svær og for det meste farlig Forretning, som, i Gjennemsnit taget, tilendebringes stundom i 15 Minutter, men i sjeldne Tilfælde først i 50 Timer. Den største Fare truer Fiskerne, naar den rammede Hval kommer tilbage paa Overfladen, da den i saa Fald hyppigen vælter eller sønderslaaer Baaden med sin Hale, eller i det mindste slænger Fiskerne ud af den ved Rystelsen; ja, engang blev en Baad saaledes kastet i Luften, at den faldt omvendt ned igjen. Rebets hurtige Bortrivelse, naar Hvalen styrter i Havets Dyb, bringer det Træ, som det gnider paa, til Forkulling, saa at Fiskerne indhylles i Røg, og at det, uden bestandigen at overgydes med Vand, vilde forbrændes. Denne virkelig uhyre Skabnings Anstrængelse og Kraft er overordentlig. Jkke nok, at en Hval stundom river 24 Baade med større Hurtighed bort med sig, end Roerne formaae at bevæge samme, trækker den endog de sædvanlige Grønlandsfarere paa 350 Tdr. bort mod Vinden, ja, engang slæbte endog en af adskillige Harpuner rammet Hval en i Dybet trukket Baad, samt 20, 160 F. Liner, hvilke sidste allene veiede 3500 Pd., med mageløs Hurtighed bort, og kunde ikke tæmmes, for den endnu fik 11160 F. Liner af to andre Baade.