Københavns Adresseavis, 1773-06-15
Det 77 Nommer af Bibliotheqvet udmærker sig med god Fordeel, imellem de mange opkaagte (jeg kunde sige) slette og undertiden heel letsindige Stykker, som længe har gjort dette Ugeblad mindre agtet af fornuftige Læsere. - Det er vist derfor ikke just af Misfornøyelse, og mindre af en utidig Modsigelses Aand, at jeg herved giver mig den Frihed, at giøre nogle Erindringer mod dette Nommers Jndhold, som er: Tanker om Høysangens Bog, men jeg troer at skylde Sandheden dem, og at det, som siges til det Almindelige, med lige Ret kan besvares af en hver, som troer sig at være anderledes overbeviist. Den høystærede ubenævnte Forfattere har i bemældte No. anbragt en saa kaldet let og ukonstlet Forklaring over Høysangens Bog, som i hans Tanker (dem man gjerne kunde unde ham, er bedre end de hidtil brugte, af hvilke han rigtig nok har anført de beste; men da han tillige har ved sine Anmærkninger søgt at gjøre de hidtil brugte Forklaremaader uvisse og mistænkte for Læserne, saa bør han ikke fortryde paa, om man anseer hans Tanker med en agtsom Alvorlighed. - At hans, eller rettere hans Yndling, Forklaremaade i visse Maader er let og ukonstlet, vil vel ingen nægte ham, men det er derfor ikke sagt, at det er den rigtige. Det synes snart at ville blive moeden, saavel i Skriftens som i Gudslærens Forklaring, at giøre Alting saa menneskeligt, let og begribeligt, at al vanskelig Dybhed og Hemmelighed forsvinder, hvilket man slet ikke kan eller bør have noget imod, naar Forklaremaaderne derhos ere rigtige, men de ere ofte intet mindre, og jeg tør sige, at de undertiden ikke engang kan være rigtige, just fordi al Hemmeligheden ved dem forsvinJkke destomindre tilstaaer jeg den ærede Forfatder. - tere, alt hvad han i sit Blads Begyndelse har skrevet om Høysangens Bogs Brug og Misbrug, men derimod kan jeg slet ikke være enig med ham i alle hans Tanker, om de hidtil brugte Forklaremaader, ikke fordi jeg er en blind Elskere af det Gamle, intet mindre (gid alle andre var ligesaalangt fra den modsatte Afdey) eller fordi jeg uden Undtagelse biefalder nogen af de Forklaremaader, som jeg hidtil har læst hos andre, thi det Modsatte vil nu vise sig, men jeg finder slet ingen Fornødenhed i at opdigte en Historie, og lægge den til Grund, for at forklare Høysangens Bog, da den meget vel kan forklares desuden, men saa meget maae jeg dog endnu tilstaae Forfatteren, at dersom Fornødenhed, udfordrede det, saa anseer jeg hverken hans Historie urimelig, eller hans angivne Bogens Hensigt Gud uanstændig, skiønt han dog vist nok kom til at giøre Grund=Texten Vold nogle Steder, for at anbringe den. - Men her er slet ingen Trang til at gaae saa slibrig en Vey, hvor bestandige nye Digter kan styrte os i ævige Forandringer og Uvisheder, hvor en større Hensigt opofres for en mindre, og hvorved denne guddommelige Bog taber meget af sin Velsignede og med mange Erfaringer kronede opbyggelige Brug; thi det siger ikke meget, at Forfatteren vil tilstaae denne, som en Bienytte, og en klog Brug af Historien, da der dog altid bliver en uendelig Forskiel paa den Brug af Skriften, som er grundet i Guds virkelige Hensigter og Ordets virkelige Meening, og den Brug, som er kuns en lykkelig Anvendelse. Det første giver sand Overbeviisning og Trøst i trange Omstændigheder, men det andet er ikke meget andet end opbyggelige menneskelige Tanker, som aldrig kan tiene til Beviis eller guddommelig Forsikkring, uden samme Sandheder ere grundede i andre Skriftens Steder. Men jeg maae ikke indlade mig videre i disse almindelige Betragtninger, at ikke Indgangen skal blive større end Prædikenen, Forstuen større end Stuen. Jeg vil derfor fremsætte mine Tanker om Høysangens Bog, og søge at bevise deres Rigtighed, da min Hr. Vens Tanker i Bibliotheqvet Nr. 77 derved tillige kan prøves. Jeg troer mig overbeviist om, at Salomon, den vise Jsraels Konge, selv og ene er Forfatter af Høysangens Bog; at han har skrevet den under Guds Aands Drift og Lidsagning; at hans Hensigt slet ikke har været at fortælle virkelige udrortes Tildragelser, men at han med høye og prægtige Ord og Billeder, tagne af en om og fortrolig ægte Kiærlighed, har forestillet: Guds kiærlige Omgang med hans Siæl og hans Sæles Kiærlighed til Gud, Længsel efter ham, Omgang med ham, og de Omstændigheder, som hans Siæl i den Henseende har været, og ønskede at komme i - Jeg meener, at Salomon har skrevet denne Bog efter sit Fald, og derpaa følgende Omvendelse, og at den, ligesom man formoder om hans Prædiker, er et offentlig Vidnesbyrd om hans Siæls forandrede Tilstand; men, fremfor Prædikeren, tillige et Bidnesbyrd om Guds Kiærlighed til ham og forunderlige Naades Omgang med ham. Dette troer jeg at være Salomons Hensigt, denne Hensigt har Guds Aand understøttet med sin Drift og Oplysning, og da Salomon til denne sin præg lige Sang betiente sig af Ord og billeder, tagne af en Hyrdes og Hyrdindes ægte Kiærlighed, saavelsom af mange andre Ting, der ved de Gamles Bryllupper, Hyrde= og Land Levnet forekommer, saa har Guds Aand ikke allene samtykket saavel Salomons Hensigt, som Foredrags=Maaden, men endog besluttet at betiene sig af dette Arbeyde til meere vidt udseende Hensigter, og derfor saaledes staaet Salomon bie under denne Sangs Forfatning, og bestyret hans Ord og Tanker, at de, foruden nøye at udtrykke Salv mons Hensigt og Meening, tillige kunde tiene til en salig Oplysning og Brug for alle de Menneskeer, som efter Guds Aands Hensigt til Verdens Ende skulle læse denne Bog, saa at de tillige maatte finde i den: Trøst og Oplysning i adskillige Siæle Tilstænder og Førelser, men og tillige mange almindelige Vidnesbyrd om Guds Omgang med Siælene, den da tilkommende Messiæ Naade, Guds synlige og usynlige Kirke og s.v. - Dette var da Guds Aands Hensigter. - Saaledes forestiller jeg mig Sagen, og jeg troer, at denne Forkaremaade er lettere, mindre komstlet og meere overeensstemmende med Sagens Natur, end nogen anden. Salomons Hensigt er vigtig og ham værdig, og skikker sig meget vel baade til Sangen og denne Konges personlige Omstændigheder. Guds Aands Hensigter ere er dnu vigtigere, de har den meest udbredte Nytte og Frugtharhed, og stemmer nendelig vel overeens med Sangens Jndhold og den hele hellige Skriftes Øyemeed. At begge Hensigter ere muelige og en guddommelig Bog forenede, det kan ingen tvivle paa, uden den, som tillige tvivler paa den hellige Skriftes Jndblæselse af Gud, og nægter den egentlige Forstand af de Ord, som siger: At de hellige Skribentere talede, i det de bleve drevne, af den Hellig Aand. Men hvorvidt Saloman selv tillige har vidst og seet ind i alle Guds Aands særskildte Hensigter med denne hans Sang, det drister jeg mig ikke at bestemme, da vi veed af Apostelen Petri Vidnesbyrd, 1 Petri 1. v. 10112., at de hellige Propheter selv randsagede om deres Prophetiers rette og egentlige Forstand, hvilken de følgelig ikke altid eller tilfulde indfaae, skiønt de selv talede og skrev Ordene; denne Sandhed er ogsaa slet ikke naturlig, og mindre sig selv modsigende, thi man kan med god Grund forestille sig en af Guds Aand umiddelbar drevet Skribent, som en der skriver et Brev (vel i sit eget Navn undert den, men ogsaa i en andens Navn imellem) og skriver det efter en andens Mund, Tilsigelse og Bestyrelse. Slig en Skrivere kan vide, veed ogsaa oftest noget af Brevets almindelige Indhold og nærmeste Forstand, men den som tilsiger Skriveren Ordene, kan baade under Skrivning aabenbare noget, som hidtil er Skriveren ubekiendt, samt have fleere Hensigter end de Skriveren veed af at sige, han kan have det Forsæt at lade for Skriveren ubekiendte Personer læse Brevet; han kan lade indflyde meget i Brevet, som er Skriverens Hensigt uvedkommende, og han kan endelig saaledes lempe og styre Tankerne og Ordene i Brevet, at de samme Ord ikke allene udtrykker den Skriveren bekiendte, og af Brevets første Giennemlæsning følgende Men ning og Hensigt, men at de ogsaa udtrykker fleere og skiulte Sandheder, som ingen endnu indseer at ligge deri, førende den der har dicteret Brevet, selv forklarer det. - Her er slet ikke noget ungtuurligt eller urimeligt, og just saaledes kan man forestille sig de hellige Skribenteres Situation, og denne er Grunden for de mystiske eller hemmelige Meeninger og Hensigter ved det guddommelige Ords Forklaring. Jeg tvivler ikke paa, at min Herr Forfattere jo ligesaavel tilstaar og begreber dette som jeg, men jeg troer, at der er mange som dog høyt behøve denne Oplysning, og vel de man mindst skulle tærke det om.