JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-11-26
J Følge den officielle Bekjendtgjørelse fra den administrerende Direction for Fattigcolonien Frederiksgave, ere nu 20 Colonisthuse færdige. Bygte i lige Linie og i lige Afstand fra hverandre, danne disse Boliger i to, 1500 Skridt lange Rækker, en 20 Fod bred Gade, og yde ved deres ensformige Udvortes et behageligt Syn Ogsaa Colonieinspecteurens Huus er færdigt, og anbefaler sig ikke mindre end Colonisternes Boliger ved en hensigtsmæssig Jndretning. Jnspecteurens Huus har en Længde af henved 76 Fod, en Brede af 40 Fod, og hver Colonistbolig en Længde af 36 Fod og en Brede af 25 1/2 Fod. Men af de Bygninger, som efter Planen skulle opføres, mangler endnu Skolehuset, med hvis Bygning der skal begyndes næste Foraar. 12 Huse. ere allerede beboede af Jnspecteuren, Skolelæreren, og 10 Colonistfamilier, hvis Tal i det Hele udgjør 66. J dette Øieblik er der af de tilliggende Jorder opdyrket 41 Tønder 27 Qvadratroder Land, og 10 Tdr. 169 Qvadratroder ere velbearbeidede, gjødede og besaaede med Rug, der overalt staaer i frodigste Fremvæxt. Desuden skulde i afvigte Efteraar endnu oppløies omtrent 26 Tdr., og paa lave Mosejorder 10 Tdr. optages til Græsning, hvormed der allerede er gjort Begyndelse. De 90 Køer, som eiedes, ere ved Salg formindskede til 24, der ere saaledes fordeelte, at hver Familie har faaet 2 Køer. Aarsagen dertil vare de stigende Foderpriser og Frygten for at Gjødningen ikke skulde kunne opveie det undværlige Hornqvægs Underhold. Faarehjorden, som har leveret 500 Pund god Uld, har man beholdt, og den bestaaer nu af 226 Stykker. Markarbeidet forrettes ved 10 Heste. Den nuværende Colonieinspecteur er Hr. Nissen fra Heide, en duelig og erfaren Landmand. Til Skolelærer og Opsynsmand over Jndustrieskolen er valgt Hr. F. Alt haff, en prøvet og duelig Mand, hvis Kone underviser i qvindeligt Haandarbeide. Jndtil Skolehusets Fuldendelse er eet af Colonisthusene indrømmet til en Bolig for Læreren, og et andet til Skoleunderviisningen. J det sidste underviser en i Uldmanufactur erfaren Colonist de Øvrige i at spinde Uld, for med Tiden at finde i Uldmanufactur en Bifortjeneste, hvortil een af Actionairerne har foræret de fornødne Redskaber. Af den hidtil vundne Uld er nogle 100 Alen Klæde forfærdigede, som er bestemt til Colonisters Beklædning. Paa Colonien ere 2 Børn fødte og 1 Colonist død. Efter H. D. Landgreve Carl vi Hessens Ønske har det Schlesw. Holst. Bibelselskabs Forvaltningscommittee foræret Colonien 42 Bibler.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-11-26
Blandede Efteretninger. Verona, som i denne Tid ved Kongressen og de mægtigste europæiske Magters Sammenkomst vinder ny Jnteresse, fortjener at bringes vore Læsere i Erindring. Staden hørte, som bekjendt, til Republiken Venedig, men kom ved denne Republiks Undergang 1797 under østerrigsk Herredømme, som den nu igjen staaer under, efter at den, under Bonapartes Overmagt fra 1805 indtil Restaurationen 1814, havde hørt til Kongeriget Jtalien.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-11-26
Den kongelige danske Consul i Nantes, Hr. Th. Dobree, har af H. M. Kongen af Frankrig erholdt udelukkende Rettighed til i en Tid af 15 Aar at forfærdige og udsælge et af ham opfundet Filt til Skibsforhudning. Adskillige Skibe i Frankerig gjøre nu Brug af denne Opfindelse, og det har allerede frelst flere end eet Skib fra at lide Skibbrud. - Denne Opfindelse, hvis Virkning er at forlænge Skibenes Varighed og beskytte dem imod Ormenes Angreb, at forhindre hyppige Havarier og stedse at formindske den dermed forbundne Fare, kort sagt, der i hver Grad bidrager til vore Sømænds Sikkerhed, er upaatvivleligen af saare Vigtighed for enhver, som føler Jnteresse for Sø fartens Fremme.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-11-26
Kjøbenhavns Børs, d. 26 November. Cours. Hamb. 2 M. 244, a vista 246. Amsterdam 2 M. 234. London 2 M. 117 Rbd. Spec. 250. - Specier solgtes til 15 Rbmk. a 15 Rbmk. 1/2 s. Oblig. (med Rente fra 11 Juni 1822) 81 a 81 1/2. Nationalbank-Obligat. (af Laanet. d. 2den Febr. 1820) 101 1/2 Rbdlr. r. S. (uden Renter) ell. 127 Rbdl. Sedler pr. 100 Rbdl. r. S. Norske Rgsbksedler 12 3/4. - Svenske Sedler 69 s. Disconto 6 pC. Kort Erklæring angaaende Ugebladet Andagtstimer. Haver jeg talet ilde, saa beviis, at det er Ondt, men haver jeg talet vel, hvislaaer Du mig!" Joh. 18, 23. Saaledes maae jeg roligen og frimodigen tale til en Mand, der, istedetfor at holde sig til Sagen, ikke modbeviser et eneste af mine Ord; men rask hen tillægger mig Hensigter, og gjør mig Beskyldninger, som Enhver, der forstaaer sig paa Skrivt, og dømmer upartisk, maae indsee ere aldeles ugrundede. Det er rigtignok allernemmest, for at slippe fra Noget, man ikke kan eller vil modbevise, at gribe i sin Lidenskab til det sædvanlige ublue Vaaben, at udskjælde den, der har fordristet sig til at sige Noget, der ei behager. Det skal maaskee lade smukt, men er dog heel jammerligt, at stille sig bag en menneskelig Autoritet, mod hvilken han erklæret sig ydmygt for en ringe Mand, naar det gielder Sandheden i Guds Ord, som her ene skulde dømme, og mener derved at forbløffe, og bringe Sandhed tilat tie – af Menneskefrygt. J den Anledning erklærer jeg da, at jeg aldrig endog blot har lugtet til de Schweitzerblomster paa dansk Grund, at jeg først ved Ugebladet kom til at kjende Andagtsbogen, og foranledigedes derved tillige til at undersøge Adskilligt i Originalen. Jeg minder tillige om, at jeg allerede tydelig har erklæret, hvorfor jeg fremtraadte mod Ugebladet, der baade efter sin Hensigt, sit Jndhold og sin Modsætning mod Oversætterens offentlige Erklæring, som Prædikant, er farlig. Denne tilsyneladende Modsætning falder imidlertid nu bort, da det ved hans egen Erklæring er lagt for Dagen, hvad han forstaaer ved Christendom. Jøvrigterogbliver min Domom samme Bog uforandret, om saa en Biskop har skrevet, en Provst ercerperet og en Præst heelt oversat den, indtil man overbeviser mig om det Modsatte; det siger jeg herved frit for Alle til vedkommende Spørgeres Efterretning.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-11-26
Jeg opfordrer nu Oversætteren til at bevise, hvad han har sagt, at jeg har forvendt Sandhed til Logn, at de anførte Steder af Ugebladet er stride mod Guds Ord, jeg opfordrer Enhver til upartisk at sammenligne Skrivtet med mine Jndvendinger, og erklæret tillige, at jeg ei indlader mig i saadanne unyttige Spørgsmaales Besvarelse, som de, der i Statsvennen fremsættes af en Annymus. At ville giengielde de mod mig gjorte Beskyldninger og udøste grove Skjeldsord med samme Mynt, eller mundhugges, agter jeg ei, som Christen og Ordets Tjener, thi det vilde være et forargeligt Skuespil, men at tale offentligt for Verdens Øine om Sandhed, med den Alvor og Jver som Sagens Vigtighed kræver, anseer jeg ikke for usømmeligt, enten saa en Præst eller en Anden taler, thi man skulde jodog erindre, ei at spørge om Personen, men om Sagen. C. C. Thurah, Præst.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-11-26
Kjøbenhavn. Trykt hos J. H. Höecke.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-11-30
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. os,00 RoomodNittende Aargang. No. 96. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Løverdagen den 30 November 1822.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-11-30
Paa Agterspeilet af en stor Orlogsmand stod med gyldne Bogstaver, Speculationen, 1810. Man kunde tydeligen see, at dette Skib engang havde været en Caper, men at det, begunstiget af lykkelige Tidsomstændigheder, var blevet forvandlet til en Orlogsmand. Omkring den svømmede utallige Vrag af ukjendelige Skibe, men hvis Navne dog hist og her vare at læse, som Flynderen, Rinaldo, Luxen &c.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-11-30
En Flaade, hvis fleste Skibe førte et sort og hvidt Flag, kom ogsaa fremseilende. Den Ubekiendte sagde, at det var Literaturflaaden, J det Hele forekom denne mig at være i en høist maadelig Forfatning. Admiralskibene vare mishandlede af Stormen og ødelagte af Kugler, ja næsten synkefærdige. Derimod vare Branderne, Bombardeer- og Canoneerbaadene i den herligste Forfatning. Jsær lagde jeg Mærke til et Slags Baade, der affyrede Kongrevske Raquetter, som seilede bedst og hurtigst med Strømmen. Jkke mange Skridt fra mig laae endeel strandede Skibe lige op til Kysten, næsten som Vrag. Paa Adskilliges Agterspeil læstes f. Ex. den italienske Republik, Rhinforbundets Beskytter, Continentalsystem o. s. v. De paa Strandbredden forsamlede talløse Tilskuere raabte ligesaa glade Hurra og klappede med Hænderne, naar et Orlogsskib sank, som naar den usleste Skudde kom stolt og med udspændte Seil frem med Strømmen. Jeg ærgrede mig over denne barnagtige Jublen og Klappen, men min ubekiendte Ven raadte mig, at være forsigtig, og ei at yttre min Vrede høit, da hiint Skraal kaldtes vox populi, og at det gjeldte for vox Dei. Jeg bad ham nøiere forklare mig, hvorledes det da egentligen er bevendt med denne Strøm, og han svarede: Det er den, som regjerer Menneskene med deres Jdrætter og Meninger. Med den kommer Alting frem, med den gaaer Alting under, for atter, efter mange Aars Forløb, at komme frem igien. Her nytter det ikke at bruge Forstandens Compas eller Erfaringens Bly lod. Den, som ikke vil strande, maa paa Lykke og Fromme følge Strømmen i Tænke= og Handlemaade, i Meninger og Grundsætninger. Mange have begyndt med Dampbaade at ville seile mod Strømmen; men det nyttede dem intet; de knustes deri som i en Malstrøm.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-11-30
Jndenlandske Efterretninger. Efter Rygtet skal det Kallske Bibliothek, hvis Salg ved offentlig Auction skulde begynde paa Mandag, være solgt under eet til den hamborgske Boghandler Nestler for 9000 Mark Cour. eller 6000 Rbd. Sedler, en Sum, der sikkert er under det, som Auctienen vilde have indbragt, da Samlingen, foruden 202 Numere af Bøger, trykte før Aaret 1500, omtrent 1000 Bind i Folio og 4000 i Qvarto, indbefatter 8000 Octaver og omtrent 50,000 Disputatser, og betydelige udenlandske Commissioner til Auctionen skulle være indløbne. Hvad man mest maa beklage er, at den vigtige og betydelige Manuskriptsamling af 688 Numere, der næsten alle høre til dansk Historie og Literatur, paa denne Maade skal komme i en Fremmeds Besiddelse. Ligesom man næsten i Mandsminde ikke har havt en saadan Overflødighed af Frugt, især af Æbler, Pærer og Blommer, som i afvigte Sommer, saaledes erindre ogsaa kun faa et saa sildigt Planteliv. Baade paa Marken og i Haugerne sees endnu Blomster. Vaarlyst, Fløielsblomster, Reseda blomstre endnu, som det kunde være midt om Sommeren. J en Hauge paa Frederiksberg plukkede man ikke allene i Søndags en hvid, smuk udfoldet Rose, men endog nyligen adskillige modne Jordbær og Hindbær. Et Æbletræ har blomstret der anden Gang, og leveret et Æble af en Val nøds Størrelse. Solbærbuskene have skudt nye Knopper, der have ligesaa frisk en Lugt, som om Sommeren.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-11-30
Af Rector J. B. Frieses Skoleprogram for 1821 sees, at den lærde Skole i Husum blev første Gang aabnet 1527 eller 28, paa hvilken Tid blot en Rector, Peter Bockelmann, synes at have været ansat derved som Lærer; men 1533 fik han i Luthers forrige Famulus, Joh. Risch mann, der tillige var Diaconus, en Medhielper. Begge Lærere maatte i Begyndelsen tage til Takkemed Renterne af 6128 Rdlr., hvilke for størstedelen nok indkom ved milde Bidrag og Tilskud fra Stadstætarariet. Efterhaanden forøgedes Lærernes Tal til 4, og indtil 1727 var Skole capitalen ved Gaver og Legater stegen til 14000 Rd. J de siden henrundne næsten 100 Aar ere vel ikke mange, men dog tildeels adskillige meget betydelige Legater og Gaver komne til, indtil i Aaret 1820 d. 25 Juli Regjeringen befalede her, som ved de øvrige Slesv. Holsteenske lærde Skoler, at fuldstændiggjøre det Manglende i Rectorens Løn til 1200, Conrectorens til 900 og den tredie Lærers til 500 Rdlr. J Sommerhalvaaret 1821 besøgtes Skolens 4 Classer af 65, og i Vinterhalvaaret af 67 Disciple.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-11-30
Ved en offentlig Examen i Domskolen i Slesvig holdt for ikke længe siden Skolens Rector C. F. Schumacher en Tale om latinske Skolers Formaal, der nu i det tydske Sprog er udkommet i Trykken. Vore saakaldte latinske Skoler, hedder det deri, ere Dannelsesanstalter fortrinligen for tilkommende Stats embedsmænd. Men Embedsmanden skal, førend han bliver Embedmand, være et dannet Menneske, og, som saadant lære at agte det Hellige, søge og erkiende det Sande og føle det Skjønne. Deri bestaaer Humanitet, og dertil skal Humanioras Studium lede. Blandt disse staaer de græske og romerske Classikers Studium øverst. Ved disse skal Ynglingen dannes for ægte Humanitet i ovennævnte firefoldede Hensyn, saaledes som den hele nyere Tid har gjort det, og ingen endnu, uden megen følelig Skade, efterlod. Gaaer Ynglingen uden denne Forberedelse paa Universitetet, og lærer uden samme der sin Brødvidenskab sparsomt, saa er og bliver han dog kun Mechaniker; men den, som Humaniora ere hvad de vare, hvad de bør være, og hvad deres Navn udtrykker, han vil aldrig i sit Liv kunne nægte, at han gjennemgik deres Skole; et umiskjendeligt Stempel udmærker ham, hvor og i hvilket Fag, han fremtræder. Dette er Hovedindholdet af dette fortræffelige Skoleskrift, som efter dette sit Hovedindhold ikke noksom kan tages til Eftertanke af Lærere og Discipler i Lycæer og Gymnaster, og som er rigt paa mangen en interessant og træffende Bemærkning. Det opvækker en meget fordeelagtig Tanke om Forfatteren, der, efter Dr. EsmarchsAfgang først i afvigte Aar tiltraadte Rectoratet. Disciplernes Antal i den Slesvigske Domskole var ved Slutningen af Aaret i den øverste Classe 24, i den anden 27, i den tredie 32 og i den fjerde 38. (Jnf. Leipz Liter. Zeit. No. 150. Juni 1822.) Verona.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-11-30
(Af Professor Molbechs med det første udkommende Reise i Jtalien.) Endnu i Dag skal jeg sige Jtalien Farvel, og glæder mig over, at den sidste italienske By, hvorjeg har opholdt mig noget, er saa interessant, saa smuk, som Verona. Jeg har ogsaa endnu igaar seet den italienske Natur i sin Fylde og Rigdom om ikke ganske saa skiøn, som i de herlige Egne, jeg er kommen igiennem paa Tilbagereisen fra Rom, og hvis Skiønhed aldrig vil gaae mig af Minde; dog skiøn nok, for at medtage den sidste, Jtalien værdige Erindring over Alperne. Fra Vicenza, som jeg forlod i Gaar Morges, til Verona, hvor jeg kom Kl. to om Eftermiddagen, reiser man paa den fortræffeligste Landevei giennem et frugtbart og tillige med Flid dyrket Land. Jtaliens Viinranker og Morbærtræer ledsage os paa denne hele Vei, og den yppige Production, som er egen forden lombardiske Slette, savnes heller ikke her.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-11-30
J Palladios Paladser forekommer det mig, som det Lette, Rene og Ziirlige i Architekturen er fortrinligen herskende, mindre derimod det Kraftfulde, Store og Imponerende. Alle hans Bygninger udmærke sig ved de reeneste Forhold, ædle, smagfulde Former og skiønne, fine Søilebygninger, hvorpaa Vitruvius selv ikke vilde finde noget at udsætte; men intet af Paladios Paladser har den imponerende Storhed og Simplicitet, som Paladser Pitti i Florenz. Hvorfor en saa talentfuld Architekt, der var saa fortrolig med den antike Konst, ikke havde Dristighed nok til at indføre de Gamles herlige simple Collonner i sine Kirker, istedetfor disse svære sammensatte, med Pilastre udvendig beklædte Piller, er ikke let at begribe. J Vicenza er et af hans Hovedværker det saakaldte olympiske Theater, som han har bygget aldeles i de græske Theatres Form og Stiil, dog er en stor Deel af den indvendige Indretning kun af Træ. Uagtet det i Jtalien synes kun meget lidet, skal det dog kunne rumme 2500 Tilskuere. Pladserne for disse ere, som paa de Gamles Theatre, Trapper eller Bænkesæder, som i en fuldkommen Halvkreds hæve sig amphitheatralsk imod Loftet – ustridigen for Tilskuerne den beqvemmeste og bedste Jndretning til at Alle kunne see og høre omtrent lige godt. Dette Theater interesserede mig meget at see; men endnu langt mere det fortræffeligt bevarede Amphitheater her i Verona, hvor jeg i Gaar Aftes tilbragte et Par Timer. - Det er ustridigt, at naar man har seet Colosse, i Rom, forekommer det veronensiske Amphitheater smaat og ubetydeligt i Sammenligning med hiint, endnu i sine Ruiner, uhyre og forhausende Kæmpeværk, hvis skændige Ødelæggelse ikke saameget er et Værk af Tiden, som af de nyere Romeres Vandalisme - og hvorledes skal man finde det begribeligt, at selv en Michel Angelo ikke undsaae sig ved at tage Steen til sine Bygninger fra det stolteste architektoniske Monument, Romerne have efterladt sig? – Amphitheatret i Verona viser os, hvorledes vi endnu kunde seet Colosseum, naar man ikke i flere Aarhundreder havde arbeidet paa at ødelægge det, uden dog at kunne komme til Ende dermed. Dette Amphitheater har kun mistet den yderste og høieste af dets tre, uden om hinanden byggede hvælvede Cylindre og fire eller fem af de øverste Trapper eller Bænkerader, som alle ere dækkede med jævne Marmorstene. Alle de øvrige Trapper som jeg ikke feiler 44 i Tallet), de to inderste Kredshvælvinger, hvorpaa Trapperne hvile, Udgangene fra disse (Vomitoria) og den hele indre Construction, ere fuldkommen bevarede. Dog maa man ikke forestille sig, at dette Amphitheater har vedligeholdt sig, som man nu seer det, fra den Tid det blev bygget for 17 til 18 hundrede Aar siden. Der er i Særdeleshed i den sidste Tid og efter Republikens Undergang (thi Venetianerne siges at have ladet det meget forfalde) arbeidet endeel paa at sætte det i Stand, og en stor Mængde af Trappestenene, som man nu seer, ere nye. En stor Vanziir for det herlige Monument er, at man har tilladt en Fiællebod at opreises midt paa den indre Plads, (Arens)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-11-30
hvor en Skuespiller=Trop just i Aar har opført et nyt Theater, hvis Jndretning er saaledes, at Scenen fortil er aaben, men Sidelogerne og Baggrunden under Tag. Der spilles saaledes egentlig under fri Himmel, og Verona er det eneste Sted, hvor man kan sidde paa Trinnene af et antikt Amphitheater og see en høist modern Comedie opføres. Foruden Parterret paa Gulvet, tiener nemlig ogsaa den Deel af det gamle Amphitseater, som er ligefor den aabne Scene, til Plads for Tilskuere. Man betaler om Eftermiddagen tre Soldi (5 til 6 Rigsbankskilling) for Jndgangen i Amphitheatret, som man da kan tage i Øiesyn saa meget man lyster, og har, om man vil, Comedien oven i Kiøbet, og for tre andre Soldi en Plads i Porterret. Skuespillet begyndte medens jeg vandrede om i Amphitheatret, og jeg saae den første Act af en italiensk Farce paa samme Sted, hvor Veroneserne for sytten hundrede Aar siden have seet Dyrefegtninger og andre Skuespil. Det hele Syn af Theatret nede paa Pladsen med dets brogede Flitterstads, den aabne Scene, pyntede Damer i Logerne, Tilskuere grupperede paa Stole i Parterret, en heel Mængde af Veronas Almue, leiret i Amphitheatret, hvor de for deres tre Soldi saae en Comedie, var yderst livfuldt og pittoresk. Endelig, for at fuldende det Hele, høvlede og arbeidede man midt under Skuespillet paa en Loge, bestemt for Jtalienernes østerrigske Vicekonge, Erkehertug Rainer, som i Morgen ventes til Verona. Det dobbelte Skuespil for tre Soldiaf Acteurerne nede i Arena, og af de under Comedien snakkende, leende, spisende og tobaksrøgende Veronesere med Koner og Børn, blandede i de mest brogede Grupper, morede mig over Forventning, og var virkelig mere end 5 Franker værd, til hvilken Priis jeg mangengang har kiedet mig paa den franske Opera i Paris.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-11-30
Af Kirkerne i Verona saae jeg i Gaar tre af de mærkeligste; men jeg gik i disse Kirker mere fordi det er de sidste, jeg seer i Jtalien, end af nogen særdeles Attraa; thi jeg er næsten overmætaf at see gamle og nye, smukke, høie, lyse, og mørke, skumle, gothiske Kirker i dette Land, hvorjeg troer der gives ligesaa mange, som i det hele øvrige Europa tilsammen. Nye Kirker har jeg her ikke seet. Baade Domkirken, St. Zeno, og den forrige Dominicaner Kirke S. Angstasia (der vilde være en høitidelig skiøn gothisk Kirke, naar den ikke var alt for mørk og skummel) ere meget gamle, og ikke udmærkede, hverken ved Skiønhed eller Architektur. J St. Zeno, en fordums Benedictinerkirke, fandt jeg, foruden en Mængde andre Tavler, tre af Andrea Mantegna, som have været i Paris – altid en af de bedste Anbefalinger for et Maleri i Jtalien. Tre mindre af samme Mester, neden under de større, har man ikke faaet tilbage, hvorom de tomme Rum vidne. Man maae dog ingenlunde vente sig at finde ethvert saaledes af de Franske bortført Maleri, der ikke er kommen tilbage, i det franske Museum; thi derhen kom vel det bedste, men neppe det meste, af hvad man berøvede Jtalien. Generaler, Commissairer og flere Slags Rovfugle tog ogsaa deres Deel. J Klostergangen ved denne Kirke findes endnu et lille Frescobillede af Mantegna: et med oprakt Haand velsignende Christusbarn, mesterlig malet, fuldt af Ynde og Natur, Coloriten herlig og frisk, et af de fortrinligste Frescomalerier, jeg har seet – og dette kostelige billede har maattet være en Gienstand for tøileløse Soldaters Kaadhed. J Krigen har Klosteret havt Jndqvarteringer, og Maleriet bærer Spor af Sabler og Bajonetter. Man har siden villet hugge det ud af Muren, formodentlig for at slæbe det til Paris, men har ei kunnet komme til Rette dermed.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-11-30
Kjøbenhavns Børs, d. 28 November. Cours. Hamb. 2 M. 245, a vista 248. Amsterdam 2 M. 236 1/2. London 2 M. 1172 Rbd. Spec. 252. - Specier solgtes til 15 Rbmk. 2 s. Obligationer (med Renter fra 11te Juni 1822. 80 a 81. Nationalbank-Obligationer (af Laanet d. 2den Febr. 1820) 101 1/2 Rbdlr. r. S. (uden Renter) ell. 127 1/2 Rbd. Sedler pr. 100 Rbd. r. S. Norske Rasbksedler 12 3/4. - Svenske Sedler 59 s. Disconto 6 pC. Af dette Blad udkomme ugentlig to Numere.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-11-30
J Følge Kgl. allernaadigst Tilladelse, forsendes det med Brevposterne, og kan bestilles paa alle Postcontoirer. Her i Staden modtages Subskriptionen hos Bogtrykker Höecke, i store Helliggeiststrædet No. 144. Enkelte Nummere overlades ikke. Kjøbenhavn. Trykt hos J. H. Höecke.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-12-03
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. 200000 Raa Nittende Aargang. No. 97. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Tirsdagen den 3 December 1822. Vil Kjøbenhavn og Danmark overhoved vinde eller tabe ved den projecterede Kieler Canal. Saare betydelig har den østersøiske Handel været i de tidligste Aarhundreder, da den østerlandske Handel fra det 5te til det 12te Aarhundrede tog Veien igjennem Rusland og Østersøen. Vendernes og Sachsernes den Gang ved Østersøen beliggende Stæder, og især Wineta og Julin paa den pommerske Kyst og Wisby paa Gothland, vare Hovedoplagstederne for de indiske Varer. Herfra bleve de forsendte videre til de vestlige Lande.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-12-03
Paa den Tid opstode Stæderne Lübeck og Hamborg, og endskjøndt de ostindiske Varer siden Aaret 1360 ikke bleve førte mere gjennem Rusland til Østersøen, saa beviser dog disse Stæders hurtige Fremblomstren, og den store Magt, de forskaffede sig, at den østersøiske Handel endnu bestandigen har været betydelig. Vist nok blev den stedse ringere, og det især den Gang det til gjensidigt Forsvar i Aaret 1241 sluttede Hanseforbund siden opløste sig, da den gamle Handels vei, som Scytherne, Sarmaterne og Wenderne ved Dnieper havde aabnet, derved gik tabt. Jkke destomindre beviser dog Lübecks store Handel og blomstrende Beliggenhed indtil Revolutionstiden tydeligen, at den russiske Handel maa yde betydelige Fordeele.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-12-03
Da nu Hanseforbundet blev forenet med det store Keiserrige, maatte dette, efterdi Handelen, beroer paa politiske Conjuncturer, have en stor Jndflydelse paa Gangen af den østersøiske Handel. Denne, som tidligere blev drevet over Lübeck og Hamborg, havde i hiin Tid taget Veien over Stettin til Magdeborg, som den vigtigste Samle plads for østersøiske Producter i Tydskland, fordi Trangen til at faae hine Producter for en lettere Priis, bedre kunde afhielpes over Stettin, end over Lübeck og Hamborg.