Aalborg Stiftstidende, 1842-12-23
Aalborg, den 23de December. J Stændermødet den 17de ds. blev, som det i Stændertidenden blot hedder, efter foregaaende Discussion følgende Adresse ang. de slesvigske Anliggender vedtagen med 46 St. imod 3: "Allernaadigste Konge! "Det danske Folks Opmærksomhed har allerede længe i høi Grad været henvendt paa de sørgelige Vilkaar, som dansk Sprog og Nationalitet ere underkastede i det med Kongeriget forenede Hertugdømme Slesvig. Jngen Dansk kan uden krænket Nationalfølelse betragte, hvorledes en tidligere fremmed Erobring og paafølgende uheldige Forhold have bevirket, at det danske Sprog i en stor Deel af Slesvig er blevet tilbagetrængt, og i en anden Deel, hvor den oprindelige Nationalitet endnu har bevaret sig, holdes i en uværdig og forknet Stilling, idet de dansktalende Beboere ere underkastede Brugen af tydsk Sprog ved Retspleie og Administration, tildeels endog ved Skoleunderviisning og offentlig Gudsdyrkelse. At denne Tilstand og den derved bevirkede fremskridende Undertrykkelse af det danske Sprog endnu finder Sted, synes saa meget meer at maatte være Gienstand for Beklagelse, som Hertugdømmets, imellem flere Landsherrer adsplittede, Deele allerede i Løbet af det forrige Aarhundrede ved Fredslutninger og andre Tractater atter ere blevne samlede af og forenede med den danske Krone, for hvilken det maa være af høieste Vigtihed, at dansk Nationalitet opretholdes i dette oprindelig viis danske Land. Den kraftige Opvaagnen af den danske Nationalitet, der i de senere Aar har viist sig hos det nordslesvigske Folk, og dettes Bestræbelser for, at erholde Modersmaalet, indsat i dets naturlige Rettigheder, kunde derfor ikke andet end finde levende Sympathie hos Folket i Kongeriget, c det vandt den taknemmeligste Paaskjønnelse hos alle Danske, da Deres Majestæt, uagtet et formaaende Parties Modbestræbelser, kom disse Ønsker imøde ved at befale, at det danske Sprog i de slesvigske Districter, hvor det er Kirke- og Skolesprog, efterhaanden ogsaa skulde indføres i Regjerings- og Retssager. Men, allernaadigste Konge, jo meer indlysende Refærdigheden og billigheden af dette Deres Majestæts Bud maatte synes at være, desto mere maatte man forbauses over den heftige Modstand, som hint Parti, og deriblandt flere af Statens egne Embedsmænd, nu vovede at opreise mod Udførelsen af Deres Majestæts bestemte befaling, og Partiets hele Fremfærd maatte opvække saamegen større Uvillie, som den syntes at kunne lede til Løsningen af de Baand, der forfatningsmæssigt knytte Hertugdømmet til Kongeriget. "De samme Betragtninger kunne ikke andet end fremkaldes ved hint Parties hele Virksomhed i den nuværende slesvigske Stænderforsamling, i hvilken det er optraadt ligesaa formaaende ved Antal som ved enkelte Deeltageres personlige Jndflydelse. Den Række af krænkende Udfald imod den danske Statsforbindelse, dansk Sprog og dansk Nationalitet, som Stændertidenden har fremlagt for Verdens Øine, ligefra de Forhandlinger, hvorved Slesvig blev betegnet som et tydsk Hertugdømme, indtil den Beslutning, hvorved en dansk Mand blev udelukket fra Forsamlingen fordi han benyttede den hidtil ubestridte Ret til at tale sit Modersmaal, har fremkaldt en saadan almindelig Bevægelse hos det danske Folk, at Nørrejyllands nu forsamlede Provindsialstænder have anseet det som Pligt imod Konge og Fædreland, at henvende sig til Deres Majestæt, for at udtale den hos Folket herskende Stemning. Værdiges derfor, allernaadigste Konge! velvilligen at høre Deres tro Provindsialstænders Stemme, naar vi udtale som vor Overbeviisning, at det danske Folk har fundet sig saa meget mere krænket og foruroliget ved den ovennævnte statsfarlige Partivirksomhed, som det har maattet bemærke, at Regieringens Organer ikke have modt Samme med den tilbørlige Alvor og Kraft. Vi tør forsikkre, at det ingenlunde er det danske Folks Tanke, at ville krænke Hertugdømmet Slesvigs nuværende, i de historiske Forhold begrundede, Stilling som en særegen Deel af den danske Stat, med egen Lovgivning, Retsforfatning og Administration, ligesaa lidet som den tydske Nationalitet i Hertugdommet, saavidt som den nu virkelig strækker sig; men paa den anden Side nærer ogsaa Folket den Fortrøstning, at den danske Nationalitet i Hertugdømmet maa i enhver Henseende erholde lige Betingelse og samme Pleie og Beskyttelse, som den tydske og det ved saadanne virksomme Foranstaltninger, som saavidt muligt ikke henskyde Forandringens Jndtrædelse til en fjern Fremtid, imedens Varetagelsen af den danske Rationalitets Jnteresser for en stor Deel overlades til modtvillige Embedsmænd. Jkkun paa denne Maade vil en sand og naturlig Garanti kunne tilveiebringes for den varige Forbindelse mellem Kongeriget og den efter saa store Opoffrelser dermed gjenforenede vigtige Statsdeel, hvilken Regjering og Folk ikke kan være findet, uden den kraftigste Modstand, at lade fraskille den danske Krone. Tillad, allernaadigste Konge, at vi til det Ovenanførte endnu føie Forsikkringen om, at det danske Folk med den inderligste Taknemmelighed vil modtage Efterretningen om enhver Forholdsregel, som Deres Majestæt maatte anordne til Opretholdelsen af dets Nationalitet og Statens Eenhed, og at det eendrægtigen vil slutte sig til Deres Majestæt og understøtte Deres Jdrætter, for at hævde disse maat paaliggende Goder.