Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-01-02
Da Miss O'Connor havde faaet sit almindelige Helbred igjen, siger Forf., og Haandens chirurgiske Behandling laae uden for mit Fag, saa saae jeg hende ikke i adskillige Uger; men da jeg besøgte adskillige af Nonnerne d. 2 Mai, anmodedes jeg om at see til Miss O'Connors Haand og Arm, som jeg fandt ligesaa hoven og slem, som jeg nogensinde havde seet samme. Fingeren syntes at være nær ved at briste, og Haandleddet var femten Tommer i Omfang. Doctoren vidste endnu intet af Fyrstens Skrivelse. - Den 3 Mai, en hos Catholikerne mærkelig Dag, efterkom Nonnen Fyrstens Forskrift. Da Messen næsten var tilende og hun ikke fandt den umiddelbare Lindring, hun ventede, udraabte hun: "Din Villie skee, o Gud! Du har ikke agtet mig værdig til Helbredelse. Næsten umiddelbart derefter følte hun en overordentlig Bevægelse igjennem hele Armen, ligge til Fingerspidserne. Smerten hørte i Øjeblikket op, Hævelsen forsvandt gradeviis; men det varede adskillige Uger, førend Haanden fik sin naturlige Skikkelse. Nu, kan jeg ikke mærke nogen Forskjel mellem den og den anden. Det almindelige Rygte, at Armeen var paralytisk, og at baade Haand og Arm vare igjen ligesaa slemme som før, ere aldeles ugrundede. Adskillige ubenævnte Forfattere ere gaaede saavidt: at erklære det Hele, fra Begyndelsen til Enden, for et Slags Bedragerie. Andre have paastaaet, at det er noget, man vil indbilde Publicum, og at Hr. Barlow og jeg selv (begge Protestanter) spille med under Dække. Men, siger Forf. antaget, at alle Nonnerne og Præsterne vare enige om et saadant nedrigt Opspind, saa er det dog ikke sandsynligt, at et saadant Bedragerie kunde udøves mod Lægerne i 1 1/2 Aar, uden at opdages. Er det rimeligt, at forudsætte, at hiint Fruentimmer, der ikke er keithaandet, vilde den hele Tid opoffret Beqvemmeligheden, at gjøre Brug af sin høire Haand, naar det samme kunde udrettes med den venstre, Kan nogen oplyse mig om, hvilket Slags Konstgreb, der kunde bruges til at forlænge en saadan bestandig Smerte og Hovenhed i halvanden Aar, uden at et Lem eller Livet skulde mistes, Kunde man antage det for muligt, at taale Smerten i faa Uger eller Maaneder, saa maatte den dog i 1 1/2 Aar have yderst skadelige Følger, Kan da Hovenheden eller Smerten vedligeholdes ved Forbind eller andre Midler, uafbrudt i en saadan Grad. – Det Hele synes mig for urimeligt til at fortjene noget Spar. - Den 3die Mai havde Nonnen forladt Capellet uden Smerte, Forf. saae hende ikke igjen førend d. 11te, thi da hørte han først og Fyrstens Cur. Hun traadte nu ind i Værelset med Haanden, paa Ryggen og bevægede Fingrene uden Smerte, og med stor Virksomhed, naar man seer hen tilHovenhedens Grad. Haanden og Armen, hidtil ubevægelige, havde hun bestandigt baaret i en Slynge. Paa Spørgsmaalet, hvad hun havde gjort derved, svarede hun, intet, undtagen fulgt Fyrsten af Hohenlohes Forskrifter." Hun kunde allerede bruge sine Fingre noget, uagtet kun otte Dage vare forløbne, og de endnu vare meget hovne. Paa Forf. Opfordring skrev hun nu et Brev til Chirurgen i London, hvori hun underrettede ham om Curen. - Strax efter at denne vidunderlige Helbredelse var bleven bekjendt, modtog Forf. utallige Forespørgsler om den sande Sammenhæng. Hans Svar blev modtagen paa forskjellige Maader af de forskjellige Folk. - Han gjennemgaaer nu de Jndvendinger der gjordes, men synes at raisonnere mere som Theolog end Læge. Iøvrigt beraaber han sig paa Sielens Magt, baade i at foraarsage og helbrede Legemssygdomme. Han ender med: Lad Catholikerne beholde deres Mening, at det skete ved et Mirakel, som en Virkning af Bønnen, og Protestanterne, at det var ved Bønnen, uden Mirakel, eller ved den Magt, Sielen udover over Legemet. Alle maa tilstaae, at Curen bevirkedes ved fuldkommen Tro paa Midlet.