Aarhuus Stifts-Tidende, 1837-01-21
Beckers Skuespillerselskab begynder paa Søndag et nyt Abonnement i Randers, og aabner samme med Mozarts Don Juan. Ogsaa Randers gjæstes af la Grippe. Mod Löck, ikke mod Holstenerne. Hvis Billed og Overskrift er dette Kongens Længe har Indsenderen ventet, om dog Ingen, om do ikke een Eeneste vilde gribe Pennen, for offentligt at tilbagevise den Anmasselse, hvormed den Deputerede for Staden Itzehoe, Herr Advokat Löck, i en offentlig Bekjendtgjörelse har yttret sig i Anledning af En af den danske Regjerings Foranstaltninger, Inds, er overbeviis om, at der, idetmindste paa denne Side Kongeaaen, ikk findes nogen retskaffen Patriot, som jo med Indignation har læst hine Yttringer, der saameget mere fortjene af misbilliges, som de ere fremsatte af – en Deputeret Det er Indførelsen af de nye Sölv-Fire- og To Rigsbank skillinger, hvoraf Herr Löck har taget Leilighed til, 2 lade sin temmelig forskruede Patriotisme, eller retterHolsatiotisme, fremtræde. Hvortil saamange og saa i rige Ord om en i sig selv saalidet betydende Sag, i det virkeligen saa, at hine Mønter ere ubrugelige efter den i Hertugdømmene gjældende Möntfod, at der ved den klæder en Mangel o. s. v., saa kunde Herr Löck je have overladt det til den borgerlige Handel og Vandel at tilbagevise dem. Han mener jo selv, at de skyndsomst ville vende tilbage i Statskassen; hvorfor opløfter han de saa forfærdeligt et Skrig, Er det værdigt en Patriot, værdigt en Folkerepræsentant, Eller byder ikke snarere Dennes höie Kald, at berolige Gemytterne, istedet for at ængste og opirre dem, Det er, mener jeg, at miskjende dette Kald paa den sörgeligste Maade, naar de Stænderdeputerede nære den ulykkelige Opinion, at hvadsomhelst de have fundet tor godt, at petitionere Regjeringen om det skal Regjeringen betragte som en Rettesnor for sine Handlinger. Tydeligt nok er Giemedet af Stændersinstitutionen fremsat i den hidhörende Lovgivning; det er allerede udtalt i selve Navnet: raadgivende Stænder Ville Disse være noget Mere, eller noget Andet, da blive de en Udvært paa Statslegemet istedetfor et nyttigt, arbeidende Lem. Herr Löck vil, i Indførelsen af hine Mønter, see er Forsøg paa, at sammensmelte Holsteen med Danmark og paa det Lydeligste udtaler han sin Aversion mod dans Sprog og danske Penge. Holsteneren er nemlig, sige han, af tydsk Stamme, og hører til Tydskland. Nr er det just ingen let Sag, at sige, hvad Tydsklaner. Betragter Man Tingen med historisk Blod, saa kom mer Man til det Resultat, at der vel gives tydske Lande, men intet Tydskland, ligesom der vel give tydske Historier, men ingen tydsk Historie Holsteneren maa imidlertid höre til hvad Land han vil saa er det dog notorisk, at han, i henved fire hundrede Aar, har hørt under det danske Scepter. At den danske Regjering, efter i 377 Aar at have behersket Holsteen, omsider skulde have undfanget den Idee, at ville sammensmelte Det med Danmark, og at Den, som Midde hertil, skulde have villet betjene sig af nogle Sölv-Fire og To-Rigsbankskillinger, som den i Holsteen har sat Circulation, klinger ikke ganske ædrueligt, hvad de selv kan smeltes, vorder aldrig noget Middel til at sanmensmelte Nationer. Men jeg beklager Herr Löel hvis han ikke erkjender noget fastere og ædlere Baan mellem Danmark og Holsteen, end det, som en fælles Möntfod kunde knytte. Den 15de Januar 1837. En Nørrejyde, ogsaa Stænderdeputeret.