Aarhuus Stifts-Tidende, 1843-10-11
Jmellem Fædr." og "Berl. Td." er opstaaet en ny interessant Strid. Hiin Blad paastaaer, at Provst Petersen er død, og Berl. Tid, at han er lyslevende. Man er meget spændt paa Sagens Udfald. De nærmere Omstændigheder ere: Regjeringen har udnævnt endeel islandske Embedsmænd til Medlemmer af det forestaaende Althing (Stænderfors.) paa Jsland, deriblandt ogsaa Herredsprovst Petersen (Jon Petursson) i Hunavatus Provstii, Jslands Norderamt. Da disse Udnævnelser vare blevne publicerede, fortalte Fædrelandet", at den som geistlig Medlem udnævnte Provst Petursson neppe vilde see sig istand til at møde paa Althinget, saasom han for et Aars Tid siden var død. Herpaa svarede Berl. Tid. Følgende: "Det meddeles Fædrelandet til Efterretning og Beroligelse, at Herredsprovst i Hunavatns Provsti under Jslands Norderamt, Jon Petersen, efter i disse Dage af paalidelig Kilde fra Jsland modtagne Efterretninger, endnu i forrige Maaned levede og beklædte sit fornævnte Embede." – Derved fik "Fædrelandet en lang Næse, men denne blev ikke siddende længe, thi nu opstod Journalisten Thorl. Gudm. Repp, en herværende Jslænder, og publicerede i Fædrelandet en Beretning af et Brev fra den formeentlig afdøde Provsts Søn, som lyder saaledes: Eg kom da (a Jolanott 1842) fra jardarfør fodur mins sal. sem andadist a Audkula dann Oda December, d. r.:"Jeg kom da (Natten den 25de Dec. 1842) fra min salig Faders Begravelse, som døde paa Audkula den 8de Dec." Men denne Fader – tilføier T. G. Repp. - var netop Sira Jon Petursson, Provst i Hunavatus Provsti under Jslands Norderamt, og der gives ikke nogen Anden af samme Navn, som skulde være Provst i Hunavatus Provsti, osv. (Dv.)- J Anledning af, at afdøde Provst Petersen, er bleven udnævnt til kongelig Deputeret ved det islandske Althing, foreslaaer Corsaren" at Geheimeraad Møsting udnævnes til Commissarius ved den roeskildske Stænderforsamling, Pastor Hornsyld til geistligt Medlem, sal. Sibbern for Universitetet, sal. Fribert for Sorø Academi. Den skandinaviske Jdee har vundet den fuldstændigste Seier her i Byen. Vil De tale med vore Liberale af alle Klasser, saa vil De erfare, at alle ere begeistrede for den skandinaviske Sag. Vore Kosmopoliter, vore Republikaner, vore Constitutioneltsindede kappes om at bringe Skandinavia deres Hyldest. Vil De tale med vore Conservative, da vil De erfare den samme Begeistring. Vil De træde ind i vore Skoler, saa skal de træffe Eleverne ivrigt beskjæftigede med at lære Svensk, thi det hører med til Modersmaalet, og det er en stor Ære at kunne Svensk. Vil De endelig tale med vore unge Damer om Skandinavien, saa vil De være sikker paa at behage. Kom blot herover og forsøg det, dog inden De kommer hertil vil De finde dem ifærd med at binde Blomsterkrandse til at kaste paa de svenske Studenter, naar de besøge os. (Dv.)"Som Exempel paa (anfører Fædrelandet"), i hvilken Tone vore Modstandere, skrive, meddele vi af et servilt Blad Følgende: "J Anledning af det ungdommelige skandinaviske Samfunds øieblikkelige Afløsning af det aldrende skandinaviske Selskab er der ganske uvilkaarlig faldet mig en lille Historie ind Det var engang af den kjøbenhavnske Politimester, Hvidberg blevet paalagt Politibetjenterne, at de skulde hindre Drengene fra om Vinteren at danne Glide baner til Fare for de Gaaende. Jeg kom just den Tid engang over Slotspladsen, hvor en Deel Drenge vare ifærd med Sligt, medens Politiet nærmede sig med stærke Skridt. J det samme kom flere aldrende, meget velklædte Mænd i Hob over Pladsen, formodentlig fra et muntert Lag, nærmede sig den paabegyndte Bane, raabte: "Af Veien, Drenge!" og glede nu Alle nok saa strunk afsted ligefor Politiets Næse."- Den gamle Politiven, det eneste Oppositions blad vi i lang Tid havde, lever endnu, men rigtignok kun et Oldingsliv. Et af de sidste Numere meddeler nogle bemærkninger paa en Reise til Helsingør, der ere saa curiøse, at de nok kunne fortjene et større Publicum. I Helsingør opdagede Manden, at Rendestenene i Almindelighed ere midt i Gaden, hvorfor han foreslaaer Steenkister og tildækkede Rendestene. Taarnvægteren kunde han ikke forstaae, og hans Stemme lignede meere en Kjærlingerøst end en mandlig Stemme. Paa Dampskibet fandtes ingen Presenning, skjøndt Jernstængerne dertil stode paa Dækket. Ved Ankomsten til Toldboden, Kl. 11 om Aftenen, bleve de Reisende lukkede ind gjennem en Hønsegang af en Soldat. Det er alt det Udbytte, vor Reisende har havt af sin Reise, og det har unægtelig været fiint (Loll. Falst. Av.)– J forrige Uge blev en Matros arresteret, som, i et Anfald af delirium fremens, med en Øxe havde villet aflive sin Fader. Naboerne, der ilede til paa den gamle Mands Angstskrig, havde Møie med at styre Uslingen, der i sit Raseri var saa stærk, at man maatte svinebinde ham og paa en Vogn føre ham til Politikammeret.