Viborger Samler, 1785-11-14
Nu ved epidemiske og andre Sygdomme døer Forældrene bort, og efterlader endeel uopfødte Børn, hvem maa da tage sig af dem uden Hosbonden? Nu paakommer der Misvext af Korn og Foder, hvem undgielder det da meere end Hosbonden, Hans Haab af Fremtidens bedre Skjebne, giør ham ligesaa pligtig, som ivrig til at rekke sine Bønder Haanden, og frelse dem og Familie for Armod, da deres Armod stedse er et Forspeg for hans egen. Betaler han da ei sine Bønders Arbeide, og ere disses Tilstand ikke langt bedre og sikrere, end den saa kaldte hovfri Dagleiers Jo mine Herrer, Forskiellen er merkelig, og her er Sted, at giøre disse Sandheder mere oplysende. Dette er nok til at vise, at en Hosbond, som giør sine Pligter, giør Landet vigtigere Tienester, end de, som leve uden at være Hosbond, og at han dyre betaler det Arbeide, ham giøres. Det Det heder videre 4) Hovedgaardsmarkerne. skal inddeeles i Parceller, som sælges til Liebhavere, disse bygge Boliger derpaa, og derved forekommes det formeente Tab af Udsædens Mangel, og det, som befrygtes ved Qvæget o. s. v. Resp. Der kan aldrig sluttes fra det, som kan anvendes af det Smaa til det Store, men vel af det større til det mindre. Jeg negter ikke at Parcellers Afhændelse jo kan finde Sted ved meget en kelte og smaa Gaarde, som har saadanne angrændsende Naboer, der kan faae Behag i et eller andet Stykkes Tilforhandling, deels fordi der er et anseelig Stykke Skov, Ager eller Eng, som er ham nødvendig, deels og fordi det kan ligge saa beblandet iblant hans, at et odiens Fælledskab derved kan blive hævet. Men at dette kan finde Sted, i det Hele, dette negter jeg og anseer for en plat Umuelighed, som Erfarenhed alt har viist, da saa mange forgieves har prøvet det, og ligesaa mange endnu ønske sig den Fordeel, at kunne sælge et vist Stykke af sin Mark. Ved en Parcelles Kiøb finder enhver Liebhaber strax dette at erindre, at han skal bygge, altsammen fra Grunden af, foruden den Bekostning, som Jndkiøbet og Besætningen siden medfører, følgelig seer enhver sig langt hellere efter anden Leilighed, end paafører sig et saa ubehagelig Arbeide, foruden andre Omstændigheder Ex. Hr. at der er Mangel paa Vand, Jldebrand o. s. v. ved slig en Parcelle, som ikke altid staaer i Sælgeren, Magt. De Magt, at forandre. Og endelig er dette og en Hovedomstændighed ved denne Handel, om der og til enkelte; i den beste Egn liggende Hovedgaards Markers Parceller kunne faaes Liebhavere, saa mangler disse Pengene. Denne Knude lader sig ikke saa hastig løse, som paa Papiret fortælle. For et par tusende Rigsdaler, naar der skal begyndes at bygges paa bar Bund, og alt Arbeide, Kiørsler o. s. v. leies, lader sig ikkun en maadelig Bygning vente. Til Besætning, Ind- og Udboe udfordres, i det Mindste et tusende Rigsdaler, endnu er der ikke afbetalt 1s. paa Kiøbet. Der udfordres og nogle Aar, for Eiendommen kommer i den Drist og Orden, at Eieren kan vente sine fulde Renter, om saameget mindre en Beholdning. Skal han da laane den Kapital, som Jndkiøbet koster ham, saa er han ved den første Uheld af Qvægsvaghed eller Sygdom blant hans Bester, Misvært o. s. v. strax total ruineret. Jeg vil ikke berøre den Ulykke af Jldebrand, da man kan svare, han kan lade Stedet satte i Brandkassen, men da hans Besætning, Ind- og Udboe ikke er asseureret, saa er dette Tab alene nok, til at sætte ham i yderste Armod, og nøde ham til, at sælge sin Parcelle for hvad han kan faae, eller rettere, lade hans Creditorer beholde den. J de skarpe og sandigte Egne kan aldeles ikke ventes nogen Fortune ved denne Spekulations Handel. En vel bebygget. De bygget Gaard kan i nogle Aar, der, falbydes og af mange besees, for den, end for ringere Sum end Bygningen har kostet, kan blive solgt. Resten følger.