Jyske Efterretninger, 1787-08-31
Nederelken den 20 August. Da de nu værende Tildragelser i de Østerrigske Rederlande giøre saa stor Opsigt, saa haabe vi at følgende Efterretninger skulle blive, som en kort Historie, modtagne med desto større Vifald. Ved Maria, en Datter af Carl den Dristige, Hertug af Burgundien kom de 17. Provindser i Nederlandene til det Østerrigske Huus, da hun 1477. formælede sig med Erkehertug og da værende Keiser Maximilian. Da denne Prinsesse var død, viste de sig, formedelst deres alt for store Bevidsthed om deres Rettigheder, meget uvillige imod Maximitian, saa at der opstod mange Uroligheder i disse ved Vindskibelighed og Handel saa rige og mægtige Lande. Carl den 5te bragte ved Kiøb og Forlig alt det, som havde revet sig løs, igien under hans Herredømme, men kunde dog ikke dæmpe den Misfornøielse iblandt Indbyggerne, som fra Tid til anden opkom, naar han indskrænkede deres arvelige og ved Forlig bekræftede Friheder, eller ikkun gjorde Mine til at ville indskrænke dem, hvilke de naturligviis vare lige saalidet tilbøielige til at opgive, som han var til at iagttage dem. Nederlænderne vare fra gamle Tider af meere frie end andre Stater i Europa. De havde aldrig ret erfaret den Uleilghed, som i andre Lande foraarsages ved Lehnsforfatningen, de blomstrede tilig ved deres mangsoldige Driftighed og Fliid; men de havde ogsaa ved deres ute anede Frihedskierlighed gjort deres Regentere megen Belderie. Saa længe Carl den 5te levede, bleve de endnu Ammelig beroligede ved en varsom Eftergivenhed; men Philip den Anden, som foruden Spanien ogsaa fik 1. Augusti. Nederlandene til Deel, satte ved Undertrykkelser og Volsomheder deres Friheds Jver saaledes i Lue, at 7 Provindser iblandt dem gjorde sig frie, og, da Uafhængenhedens Tilveiebringelse havde kostet dem meget Blod, ble pe de i den Westphalske Fred 1648 erkiendte for frie af alle Europæiske Magter. J de andre Provindser ophørte fra den Tid ikkun siden indvortes og udvortes Uroligheder. Snart søgte Frankrig, hvis Misundelse siden Maximilians lykkelige Giftermaal var bleven opvakt, at fratage Østerrig een eller anden Provinds, snart opkomme ubehagelige, ofte meget hidsige, Tvistigheder imellem Provindserne og Souverginen, i det deres Friheder bleve hist og her indskrænkede, og de Frihedelstende Nederlændere, følgelig opbragte. - Jmidlertid har man dog hidindtil, hvad Hovedsagen angaaer, ladet dem nyde deres Privilegier, som virkelig ere saa betydelige, at de fortiene noget nøiere at kiendes af vore Læsere; men formedelst Bladets lidet Rum kunne vi ikkun anføre det Fornemmeste; dog maae vi i Foriveien tilføie noget om den nederlandske Generalgouverneurs og hans befuldmægtiged Ministers Værdighed og Forrettigheder. Siden 1479 beklædede bestandig en Prinds eller en Prindsesse af Blodet en Generalgouverneurs høie Sted, hvis Magt er meget stor Han har Bestyrelsen af alle geistlige og verslige Sager: Han kan lade forsamle, naar han vil, Ridderne af det gyldne Skind og alle Landets høie Collegia, Statsraadet, Geheimeraadet, og Finantsraadet. Ham er ogsaa anbetroet Opsigten over alle Justits=Politie= og Finants=Sager, saavelsom og over Tropperne og over alle civile og militaire Betiente. Fra ham udgives Love, Edicter og Befalinger, han bortgiver de ledige Poster og Pensioner, efter Monarkens Villie, han sammenkalder enkelte eller flere Stænder, og forestiller ganske Regentens Person, ikkun i nogle faa Stykker er hans Magt indskrænket ved Regenten og ved de høie Lands Kollegier. Hans Hof er meget glimrende. Han har 2 Compagnier Livvagt, Kongen af Frankrig og Generalstaterne beære ham med en befuldmægtiged Minister, og Engeland med en Resident. Generalgouverneurens Person kan ikke i hans Levetid forestilles ved den befuldmægtigede Minister af de Østerrig, ske Nederlande, hvis Magt vel er indskrænket i Henseende til Forsamling af Ridderne af det gyldne Skind, og Stændernes i Provindserne, som og i at besætte ledige Poster, men ingen giør ham den stridig, naar han udøver dem. Greverne af Kaunitz, Rietberg, von Botta og von Cobenel skinne i dette Aarhundrede paa denne Post med en uindskrænket Magt, og det til disse Provindsers Flør og Lykke Stats- og Krigs Secretairen har Generalgouverneurens hele Ministerial=Correspondentz med Souverainen og hans Ministre, og med Hof= og Statskancelliet i Wien. J Generalforsamlingerne fører han Protocollen, og underskriver Depecherne med hans Navn, uden Tilsats: efter befaling. De Nederlandske Provindser, have Landstænder, enhver for sig uafhængig, uden Forbindelse med de andre, hvis Rettigheder bestaaer i at bevilge de af Souverainen forlangte Paalæg og SubsidiePenge, og i at haandthæve en viis Bestyrelse af Retten, dog uden nogen Tiltagelse af offentlig Magt. Disse Stænder have efter Provindsernes Forskiellighed ogsaa en forskiellig Indretning. De af Brabant bestaae af Prælater, Adelsmænd og Stæder; til de første høre 13 Abeer, hvoriblandt ogsaa er Erkebiskoppen af Mechlen og Biskoppen af Antverpen. Forhen sendte alle Stæder, ja endog betydelige Flekker, Deputerede, men allerede forlænge siden have ikkun Stæderne Lowen, Brussel, og Antverpen endnu denne Rettighed. Til enhver Generalforsamling kunne de sende saa mange som de finde for godt. De Deputeredes Valg kommer an paa enhver Stads Øvrighed, Stændernes af Brabant Beslutninger, kunne ikke anderledes end ved alle tre Klassers eendrægtige Stemmer blive affattede. De sædvanlige Forsamlinger skee henimod Mars og October; men de overordentlige holdes saa oft som Souverainens Tieneste eller det almindelige Bedste det udkræver; men Stænderne af Brabant kunne ligesaalidet som de af andre Provindser i nogen Tilfælde forsamle sig, uden dertil at være kaldet af Souverainen. De have i Brussel bestandige Deputerede, som bestaae af 2 Prælater, 2 Adelige, som hver 2 Aar omskiftes, og af den første Borgmester, og en Raadspensionair fra Stederne Løwen, Brussel og Antwerpen. J Limburg, Hennegan og Namui er næsten den samme Indretning med Stænderne. Til de Gelderske Stænder hører intet Clerecie; til de Flanderske og Dorniske høre ingen Adelsmænd, i Mecheln bestaae de af Magistraten, og i de til Mechel henhørende Districter bestaae de af de fornemmeste og Kirkeforstanderne i Kirkesognene og Landsbyerne; Den Frieland har igien sin egen Forfatning. Uden Stænder, nes Bevilling kan intet Paalæg giøres paa de 10 Provindser, uden paa den Deel af Flandern, som forhen var afstaaet til Frankrig, men siden igien kommen til Østerrig. Enhver maae dømmes af hans competente Dommer til hvilken fra gammel Tid Justiciers Pleie har været overdragen. Jngen kan indstævnes for Retten uden for hans Land, i Synderlighed ikke for det Romerske Hof Stænderne sværge Souverainen Troeskabs Eed, derimod sværger han dem, at han vil regiere som en god og Retfærdighed elskende Herre, og vedligeholde dem ved deres Privilegier, Sæder og Skikke. Disse ere de fornemmeste Stykker, hvoraf deres Friheder og Rettigheder bestaaer og hvilke alle Provindserne have tilkælles, men enhver Provinds er igien ved Fordrag forsikkrede særdeles Fride der, hvoriblandt de ere de fornemste, som Brabant og Limburg have erholdt ved det glædelige Indtog (a jor ense entree) og den Brabanske gyldne Bulle, i Kraft af hvilke de ere befriede fra al det romerske Riges geistlig og verdslig Jurisdiction. 1744, bestode de af 59 Artikler hvis fornemmeste Jndhold gaaer ud paa, at Souveralnen lover at holde sig fra al vilkaarlig Magt, og ikkun at regiere efter Ret og Dom for de ordentlige Retter ikke begynde nogen Krig angaaende Brabant og Limburuden Stændernes Jndvilling, ikke at indgaae noget Fordrag, som strider imod deres Rettigheder og Fordeele, at besætte Domstolene for den største Deel med Brabanter, ikke at lade nogen Indbygger komme for Retten udenfor Landet; ingen Penge at lade mynte eller circulere uden Stændernes Bevilling; ved Stændernes Forsamling at lade enhver sige sin Meening, uden at være bange for Souverainens Unaade; ingen Abdier, Prælaturer eller andre geistlige Værdigheder at lade komme i verdslige Hænder, ikke at ville indvende, at han (Soverainen) ikke var forbunden til at iagttage de Rettigheder, Privilegier og Brug, som i Almindelighed ere bekræftede; og endelig at bevilge Undersaatterne, at de, naar Souverainen enten ganske eller for en Deel skulde ophøre at iagttage Privilegierne, ogsaa maatte ophøre at bevise ham Tieneste, indtil den dem skeedte Uret igien blev godtgjort.