Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1818-08-25
Paris, den 5te August. Moniteuren for i Gaar meddeler meget udførligt, som et Sidestykke til de paa den ulykkelige Fualdes udøvede itusomme Mord, Omstændighederne ved følgende Begivenhed, som har tildraget sig paa Landet i Nærheden af Brie: En Bissekræmmer tilligemed hans Kone, som bleve overfaldne af Natten, kom til Døren af et lidet Forpagtersted, der ligger noget borte fra Landeveien. De forlangde af Forpagteren, hvis Kone af Følgerne af en Barselseng endnu maatte holde sig i Sengen, Natteleie, man overlod dem et lidet Kammer hvor de roligen tilbragte Natten, Forpagteren og hans Karl begave sig til nærmeste Bye for at høre Messen: Bissekræmmeren gjør det samme, ikkun Forpagterens Kone samt Bissekræmmeren der foregav, at hun ikke var vel, samt et Barn paa 6 Aar bleve hjemme Bevæbnet med en Knin gaaer Bissekræmmerens Kone hen til Barselkonens Seng, og under Trudsel af at dræbe hende, affordrer hun hende hendes Penge. Uden at gjøre Modstand overleverede Forpagterkonen, hende Nøglen og befalede sin Søn at gaae med Konen, som vilde søge om Noget. Forpagterkonen stod søgte op af Sengen fulgde Bissekræmmerens Kon uden at denne mærkede det, og efterat hun havde givet Barnet et Vink at forføie sig bort, indelukkede hun Røversken i Kammeret, og sendte Sønnen til Byen for at kalde Faderen til Hielp. Drengen spildte ikke et Øieblik, men til lykke mødte han Bisse kræmmeren, som kom fra Kirken Han spurgte Drengen, hvor han vilde hen, Barnet svarede i sin Uskyldighed; han vilde hente sin Fader, da man vilde røve fra dem. Bissekræmmeren tog ham i Haanden og sagde: det behøvede han ikke han vilde nok forsvare hans Moder. De kom tilbage til Huset, hvor Forpagterkonen havde lukket sig inde; de bankede paa Døten men Konen, som ikke hørte sin Mands Stemme, vægrede sig ved at lukke op Bissekræmmeren truede, hvis hun ikke lukde op, vilde han dræbe Barnet, og fuldforle, da Konen blev ved sin Vægting, virkelig sin skrækkelige Tindsel, næren onder Moderens Øine, som, uden at kunne hielpe, hørte sin Søns Skrig og sidste Suk, Efter Udøvelse af denne uhensigtsmæssige Forbrydelse, søgte Bisse kræmmeren paa ny at trænge ind i Huset, for at redde sin Kone. Tiden er knap; man kan hvert Øjeblik komme tilbage fra Messen, og da han ikke saae nogen anden ivei til at komme ind i Huset, steeg han op paa Aaget for at gaae ned igjennem Skorstenen. J denne Tid udlod han ikke at udstøde de græsseligste Trudsler imod Forpagterkonen, som næsten afmægtig, ikke saae andet end den visse Død for sig. Den Elendige var allerede i Skorstenen, da Forpagterkonen sammensankede alle sine Kræfter, og, ligesom af Jndskydelse, greb Halmen i sin Seng kastede den paa Skorstenen og satte Jld i den. Rogen bedøvede Morderen som faldt ned i Jlden, og slukte den næsten. Den raske Forpagterkone tabte ikke sin Samling, men gav ham adskillige dygtige i Slag med Jldskuffen, som hindrede ham i at giøre Brug af sine Sandser. Udmattet af Anstrængelse faldt Konen doende om paa Gulvet og blev saaledes liggende indtil Forpagteren samt Karlen kom tilbage fra Kirken, for at være Vidne til en saa skrækkelig Begivenhed. Barnets Liig uden for Døren var det første Syn, der frembod sig for den ulykkelige Faders Sine. Han sprængte Døren, og efterat han havde faaet sin Kone til Live igjen, greb man de Skyldige og overleverede dem til Domstolene.