Aarhuus Stifts-Tidende, 1835-12-25
Sidste No. af Fædrelandet har et aabent Rum, foranlediget derved, at nogle bemærkninger om den russiske Keisers Tale i Warschau ere udtagne, og det saa sildigt, at der ei var Tid til at sætte andet istedetfor dem. Da Censor havde anseet Artiklen tildeels for politisk, og i Betragtning af Forholdene havde troet at burde lægge Beslag paa Bladet, saa havde Red givet sit Samtykke til at hiin Artikel udelodes, uagtet han var aldeles overbeviist om at den ikke indeholdt det Mindste, der efter vore Love kunde paadraget ham Ansvar, men Red. gjorde dette fordi han indsaae, at en Beslaglæggelse vilde give Anledning tilden Mening, at han nu, i Tillid til 2den Decbr. (da Høiesteretsdommen afsagdes i Davids Sag) vilde drive Skrivefriheden til det Yderste. "Da nu - tilføier, bemeldte Red. - en stor Mængde dygtige, redelige og i Grunden liberale Mænd med Ængstelighed see til Pressen, og frygte for at Journalisterne, ved at gaae for vidt, skulle foranledige Jndskrænkninger i Trykkefriheden, saa har jeg for denne Gang villet tage Hensyn til denne Ængstelighed, for ikke at gjøre noget der kunde fjerne dette agtværdige juste milieu Partie fra det mere liberale. Men jeg tilstaaer ligefrem, at jeg ei sætter megen Priis paa en Trykkefrihed, som ikke kan bruges, uden at Skribenten skal see sig om til Høire og Venstre, for ei at støde an paa et eller andet af Lovens Hiørner."J Anledning af de Bifaldsyttringer som fandt Sted den 2den Decbr. da Høiesteret bekræftede Overrettens Dom i Prof. Davids Sag læses Følgende i Fædrel. No. 66: "Disse offentlige Meningsyttringer have hos Mange opvakt megen Uvillie. Man forarger sig over, at Rettens Værdighed derved er krænket. Kan man raabe Hurra eller Vivat, fordi Rettens Kiendelse falder ud efter Ønske, saa kan man ogsaa raabe Pereat naar det modsatte er Tilfældet. Fra misbilliggende Yttringer kan det gaae til Haandgribeligheder, eller om dette ikke skeer, saa er der dog Fare for, at Retten, foruroliget af Folket, kan blive afhængig af dets Mening, en Afhængighed, der er ligesaa farlig, som den af Regjeringen, ja endnu farligere, da man i hiint Tilfælde kan frygte for den raa Masses Vold. Enhver der erkjender Vigtighededen af Lovenes Hellighed og Domstolenes Uafhængighed, maa derfor foruroliges over hine Yttringer, der let kunne lede til de farligste Misbrug." Vi ere enige i at misbillige disse Bifaldsraab i Retssalen, men langtfra enige i alle de Deklamationer, man holder derimod, i alle de Bekymringer, hvorved man med urimelig Ængstelighed plager sig selv. Fordi nogle unge Mennesker i deres Glæde over at Sagen blev vunden, glemte den Ærbødighed de skylde Retten, og gave deres Glæde Luft ved et Hurra eller Vivat: skal man derfor raabe Af og Vee, som om al Orden, al Sædelighed vare i Begreb med at flygte, Fordi nogle Studenter og andre unge Folk, hvem Blodet strømmer lidt raskt gjennem Aarerne, yttre deres Jnteresse for den Sag, til hvis lykkelige Udfald de vare Vidner, paa en ikke gandske passende Maade, skal man derfor sammenligne den med en sammenstimlet Pøbelhob, Skal man derfor raabe til Vaaben for at værne og Retternes Selvstændighed, Ogsaa mod de uskyldige Vivaterhar man havt meget at indvende. Mange mene, at Regjeringen let kunde irriteres ved disse triumpherende Glædesyttringer, og derved ægges til at forfølge Pressen. Men det var jo ingen Trods man bød den, det var Glæde, der samlede de mange unge Mennesker, det var Glæde, der skaffede sig Luft ved et Udraab. Disse ængstelige Meninger høres meest af Mænd, der, naar vi skulle opstille Partieinddelinger, maa henføres til Regjeringens; men det er i Sandhed et maadeligt Beviis de give paa deres Agtelse for den, naar de troe, at den kunde falde paa at lade Folket bøde for Enkeltes ikke Brøde, men Munterhed. Hvis Baandet imellem Fyrste og Folk var saa svagt, at Schoen af nogle Hundredes Vivatraab kunde bringe det til at briste, da er det ei meget værd, da kan man ligesaa godt lade denne som enhver anden tilfældig Begivenhed overskjære de møre Traade."