Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1813-09-04
Et Stykke af samme Sæbeart paa Hummeltofte, Mark, der udmærkede sig ved sin skjønne og frodige Vext, blev ligeledes, og det langt stærkere, besloset med Rust og frembar næsten Jntet andet, end golde Rosmer. Ogsaa der vare Berberisser; Nærheden. J Aar lod Hr. Etatsraad Thaarup, som eier en af Lyngbye Gaarde, mig bede, at komme til sig, han viste mig et Stykke Rug, saaet langs med ovennævnte Grosserer Hr. Rubens's Berberishække, hvilken allerede den Gang, først i f. M., var aldeles fordærvet i Nærheden af Hækken. Straaet var guult, visnet og brækket, og Vipperne golde – jo længere vi gik bort fra Hækken, des mindre var Ødelæggelsen; men dog var hele Stykket slet. - Han førte mig derpaa til et andet Stykke Rug, saaet paa bedre Jord og frodigere af Vext. Dette strakte sig ligeledes langs med en Hække, hvis halve Deel imod Vesten bestaar af Berberisbuske, hvis anden halve Deel imod Østen bestaaer af Piil. - Saavidt Berberisserne strakte sig, var Rugen aldeles fordærvet, Straaet guult, visnet og brækket, samt Vipperne golde i Nærheden, af Hækken og jo længere man kom bort fra Hækken, des mindre var Ødelæggelsen. Saavidt, Pilehækken strakte sig, feilede Rugen derimod, da jeg besaae den, intet, hverken tæt inde imod Hækken, et hører længere borte. Hr. Etatsraaden fulgte nu med mig hen til ovennævnte Præstegaards Parcellist Worup, der atter i Aar havde saaet Hiug i Nærheden af nogle ham; selv tilhørende, Berberisbuske og vil fandt begge, at det forholdte sig her fuldkomment som paa Etatsraadens Mark. Worup, der selv i 2de Aar havde lagt Mærke til sin Rugs Undergang, havde nogle Dage førend vi besaae den, opryddet sine Berberisser, som nu laae visnede i Grøvten. - Først i indeværende Maaned gik jeg over Gaardmand Jens Madsens Mark, langs med meerbemeldte Hr. Rubens's Berberishække, og fandt at hans Havre var graa af Farve, befalden med Rust og gold af Rosmer – jeg gik længere ud, indtil Enden af Berberishækken, og kjendte strax Forandring, hvor denne ophørte – jo længere jeg gik bort, des bedre var Havren. Jeg saae nu ind i Hr. Rubens's egen, med Berberisser omgivne, Mark, og saae 2de ikke ubetydelige Stykker Havre, der begge vare af Farve, som den Hør, der tages op af Roden, og altsaa maatte være aldeles ødelag Alle de Mænd, jeg har nævnet, leve endnu, og findes her i Nærheden. Ansees det nødvendigt, kan man spørge, eller edelig afhøre dem, og mange flere, som have været Øienvidner til de anførte Kiendsgierninger. - Om Berberisserne, efter disse, kunne ansees skadelige eller uskadelige for Rugen og Havren, vil jeg overlade til Andres Dom, dog troer jeg, at hver den, som vil dømme, ikke bør forud have foresat sig en Mening, hvilken han ei vil fravige, ei heller bør han være besmittet af den Daarskab, som er gaaet over fra det Aandelige til det Legentlige, at ville forkaste alt, hvad han ikke kan begribe eller forklare. ManMen, dersom da Dommen skulde blive, at Berberisserne ere skadelige og dersom dette ikke modbevises ved nøiagtige, ofter gjentagne Forsøg, saa maatte jeg vel spørge: Er det ikke befrygteligt, at de, ogsaa virke i en stor Afstand, og saaledes frembringe en Misvært, som trykker det Hele. - Kan denne skadelige Virkning ikke udbrede sig stærkere, naar visse Dunster opstige af Jorden, eller visse Vinde rase? – Eller dersom ogsaa deres Virkning ikkun er skadelig i Nærheden, er det da billigt, at den enkelte Mand, skal lide et for ham betydeligt Tab, Eller er Tabet ikke stort nok for Staten, naar mange private Mand tabe Afgrøden, 1 af een eller flere Tønders Udsæd i Lyngbye, d. 30te August, 813. B. F. Rønne. ar(Jndsendt.)