Den Vest-Sjællandske Avis, 1831-10-04
J Mødet den 16de Septbr. herskede megen Bevægelse. Talrige Grupper omgave Hr. Casimir Perrier, da han traadte ind i Salen og spurgte ham om Dagens Nyeheder: han svarde med megen Sindsroe. Da Discussionen skulde begynde vilde Hr. Mauguin bestige Talerstolen; men Gen. Lamarqve kom ham i Forkiøbet. Pra sidenten spurgte Hr. Mouguin hvad han vilde tale om. Han svarde: at det skulde han nok sige Kammeret; det kom til en Ordvexling; Præsidenten sagde: at han ikke kunde tillade nogen at tale om en Gienstand, som var Discussionen uvedkommende. Hr. Manguin kom endelig til at tale og sagde blot, at han vilde om et Par Dage med Kammerets Tilladelse forlange Oplysning af Ministerne om Begivenhederne i Polen og om de belgiske Anliggender. Gen. Sebastiane svarede: at Regieringen var beredt paa strax at besvare disse Spørgsmaal; men Hr. Mauguin øn stede Opsættelse fordi han var syg. – Efter ham talte Hr. Laurence, en nye Deputeret af store Talenter; han meente at Landets Tilstand var betænkelig ikke allene, formedelst de udenlanske Forhold men ogsaa formedelst de indenlandske. - Conseilets Præsident svarede: at han var beredt til at svare paa alt dette den næste Mandag; men at ingen var berettiget til at udbrede Bekymringer i Landet. Kammeret besluttede med en stor Majoritet at ville høre Hr. Manguins og Hr. Laurences Spørgsmaal den næste Mandag. – Nu reiste Ministeren for de udenlanske Anligender sig fra sit Sæde og sagde: at Regieringen havde meddeelt alt hvad den havde erfaret om de Polske Anliggender. Han meddeelte den vigtige Oplysning: at der vare kun 24000 Polske Tropper i Varschau da Staden blev erobret; men 36000 Mand derimod i Podlachien (Rosens Armee blev slaget; men Varschau faldt). Da Depescherne bleve afsendte herskede der Orden i Varschau (dyb Sensation og en misfornøiet Bevægelse. En Stemme sagde: der hersker en Roelighed som paa en Kirkegaard.) Gen. Lafnyette bemærkede: at Kammeret havde nyeligen sendt en Petition om at erkiende Polen til Præsidenten for Conseilet, han vilde nu vide om man havde taget Hensyn derpaa. Han meente, at Polen vilde ikke undergaae og at det beroede paa den Franske Regiering at det ikke skulde gaae under; den maatte blot udvise større Energie end hidindtil Han spurgte om det var sandt, at en Coureer, som var forsynet med Passer fra den Franske udenlandske Minister var bleven opholdet i Preussen i to Maaneder under allehaande Paaskud, og om det var sandt at Polakkerne vare afholdte af den Franske Regiering og af det Engelske Ministerium fra at vove et Slag; fordi Jnterventionen for Polen vilde inden to Maaneder bevirke: at det kom til at høre til de store Familier af Stater. - Besvarelsen af disse Spørgsmaal blev udsat til Mandagen den 19de. Mandagen kom og Hr. Manguin traadte op for at forlange Oplysning om den udenlandske Politik. Han sagde: at Frankerige har ikke længere Allierede at forsvare, at det Offensive kan ikke længere hielpe det; thi nu staae vi allene i Europa, alt er afgjort og vi ville nu kun føre Krig, naar Nøden driver os dertil. Jeg forlanger nu ikke Krig, men kun Regnskab af Ministerne. Han angreb derpaa disse med megen Diærvhed, viiste at de paa mange Maader kunde have hiulpet, og sagde ligeledes at Frankerigs Løfter havde afholdet den Polske Generalissimus fra at vove et Hovedslag; med samme Diærvhed angreb han Ministeriets Forhold med Hensyn til Belgien, og erklærede det for svagt, og han paa stod tillige at Frankeriges Militairmagt var utilstrækkelig. J Fior fagde han vare Jtalien, Polen og Belgien vore Allierede, nu staae vi allerne, imedens det Engelske Aristokrat-Compagnie smedder Complotter mod os. Stor blev Opmærksomheden, da Ministeren for de udenlandske Anliggender besteeg Talerstolen. Han Tilstod at Juli Revolutionen havde opvakt Misfornøielse i Rusland; vel var det første Jndtryk svækket; men det var ikke blevet udslettet; dog vare fredelige Forhold blevne knyttede imellem Rusland og Frankerige. Den Belgiske Revolution gjorde et endnu større Jndtryk i Petersborg, da Familie-Jnteresser kom til. Kongen af Holland bad om Hielp; men Keiseren svarede, at Kong Vilhelm Uheld rørte ham meget; men at han ikke kunde foretage noget uden de andre Magters Samtykke; han trak imidlertid sine Armeer fra den Tyrkiske og til den vestlige Grændse hvorpaa den Franske Regiering lod erklære i St. Peterborg: at naar Russiske Tropper rykkede ind paa Tydsk Grund, saa vilde Frankerige kun tage Hensyn paa sine Jnteresser og sin Værdighed. Kort efter udbrød den Polske Revolution, hvorved den Franske Regiering kom i den vanskeligste Stilling. Formedelst gammel Sympathie og Vaabenbroderskab imellem begge Nationer havde den en Tilbøielighed til at hielpe Polakkerne; men den kunde ikke skiule for sig selv Vanskeligheden ved et saadant Foretagende; dog hav de den ikke forsømt noget Øieblik for at anbringe forsonende Ord i St. Petersborg. Efter Polakkernes Jndbrud i Lithauen havde den gjort nye Forestillinger i St. Petersborg, hvor en stor Forbittrelse herskede imod Polen. Den havde forestillet Rusland, at Sagen indeholdt to Qvæstioner, en reen Russisk og en Europæisk, og at det Kongerige som var oprettet paa den Viner=Kongres maae vedblive. Alle store Magter have erholdet forsikkeinger om Polens Vedligeholdelse; thi alle have understøttet Frankerige i dets Forslag. Ministeren oplæste to Steder af Depescher for den Franske Ambassadeur. i Petersborg, Hertugen af Mortimart, som bestyrkede denne Forsikkring. Ministeren erklærede at Frankerige havde tilbudt sin Mægling og havde i den Anledning henvendt sig til alle store Magter; men disse havde ikke holdet Øieblikket for gunstigt og vægret sig for at modtage Tilbudet. Han nægtede, at man havde lovet at erkiende Polen; og sagde det var ikke giørligt at hielpe Polakkerne fra Søest den, fordi de have ingen Søehavn. Tyrkiet vilde ikke have tilladt at komme Polakkerne til Hielp fra det sorte Hav. Alle Ambassadeure havde erholdet fredelige Jnstructioner. Greve Guilliminot havde i en Note af 25de Mai opfordret Divanet til Krig, Porten var bleven forskrækket derover og havde næste Dag tilsendt alle udenlandske Gesandter denne Note; det blev derfor nødvendigt at rapellere denne Minister: Han sluttede sin Tale med at deducere at det var umueligt at hielpe Polen paa en anden og bedre Maade.