Den Vest-Sjællandske Avis, 1825-05-16
Den første er den bekiendte Oeconom Thaer, som i Annalen der Landwirtschaff 13 Bind 1 H. 1824. har skrevet en Afhandling om Agerdyrkningens nærværende Tilstand. Han siger derom følgende: Kornpriserne og næsten alle Landvæsens Produkter ere faldne saa dybt i Prisen, som kun sieldent har fundet Sted i de første 60 Aar efter Syvaarskrigen: men dengang stod deres lave Priis i et mere passende Forhold til Arbeidslønnen og til hvad Jordeiendomme havde kostet, nu derimod er den en ufor udseet Begivenhed, som lammer al Landvæsens Drift, saa at det er vigtigt at man undersøger Aarsagerne dertil; da dette Onde giver sig tilkiende i alle Lande i den gamle og nye Verden, saa kunne Aarsagerne dertil ikke være locale, men maae være generelle. Han troer ikke at Pengemangel er Aarsag dertil, da denne ikke spores i Livets øvrige Forhold, uagtet det vist vil være til Fordeel for Jord productionen, naar der nu efterhaanden ville ankomme større Masser af ædle Metaller fra Sydamertka (men derved ville ogsaa alle de Artikler fordyres, som Landmændene skulle kiøbe, saa deraf vil ikke den sande Frelse komme for dem; men vel for de Jordeiere, hvis Eiendomme ere betyngede med Gield.) Derimod mener Forfatteren, at de store Statslaan have skadet Landmanden, da de have draget de Capitaler til sig, som skulde anvendes til Speculation i hans Varer (vel sandt; men man maae dog betænke, at de laante Capitaler ikke forblive i Statskasserne men sættes af dem i Circulation, og at der i Holland og England ere store disponible Capitaler, uden at de hidintil ere blevne anvendte paa Speculation i Kornvarer) for at dække Renterne af disse Statslaan, see Regieringerne sig desuden nødte til at lægge svære Afgifter paa Landmanden og Manufacturisten, hvorved de berøves de fornødne Refourcer til at hielpe sig i deres trykkende Tilstand eller til at fortsætte deres Drift, En anden Hovedaarsag til de lave Priser paa Agerdyrkningens Producter er efter Forfatteren det prohibitive System; de Agerdyrkende Nationer kunne umuelig fortsætte deres Drift med Kraft, naar de skulle kiøbe deres Fornødenheder fra andre Lande imedens de ikke maae indføre i disse de Producter, som ere meest indbringende for dem. Den frie Handel har beriget og civiliseret Europa, at betynge den med Lænker er at tilintetgiøre Nationernes Lykke og Civilisation. Man maae haabe, at dette System vil snart høre op, hvortil England har allerede gjort Begyndelsen. Forfatteren undrer sig over at Rusland og Frankerige vedbliver med dette System; i Frankerige mener han det kommer deraf, at Majoriteten i de Deputeredes Kammer bestaaer for det meeste af Jordeiere, som idelig forlange Forbud mod Jndførselen af Uld, Qvæg, Korn o. s. v. for at kunne sælge deres egne Produkter til en høi Priis (dette er de repræsentative Statsforfatningers saare slemme Side; de ere saa ofte Egenyttens System, imedens de landsfaderlige er det offentlige Velfærds; den nærværende Tidspunkt fremviser en meget slem Erfaring i denne Henseende. Men oplyste Statsmænd, siger Hr. Thaer, favorisere ikke een Borgerklasses Bedste paa en andens Bekostning; de lade Tingene gaae deres naturlige Gang (Englands Kornlove ere Skyld i det prohibitive System, som Rusland og Østerrige have antaget; bragte til Fortvivlelse ved ikke at kunne afsætte deres Jordprodukter, have disse Stater fattet den Beslutning ved konstige og tvungne Midler at danne sig til Manufacturstater, ligesom England har ved ligesaadanne Midler forceret sit Jordbrug i Høide. Da de engang have følt Fordeelen deraf, ville de neppe opgive deres prohibitive System, og ville i Fremtiden blive farlige Concurrenter for Storbrittannien, foruden deres indvortes Statskraft tilvoxer derved saare betydeligt. Storbrittannien har saaledes meget mueligen ved sine Kornlove lagt Grunden til sin Undergang i Tidens Følge; ved at ville vinde alt udsættes man for at tabe alt. Hr. Huskisson har tydelig henpeget derpaa i Parlamentet og med Rette væltet Skylden fra Regieringen paa dette. Sydamerikas Befrielse kom derfor Storbrittannien ret tilpas. Hvilke Krige, hvilke Omvæltninger paa Jorden kunne ikke med Tiden fremkomme af alt dette?) Hr. Thaer siger videre, at Folkemængden har siden Vaccinationen, laget betydeligt til; men at Malthuus Frygt for at den skulde tage stærkere til end Produktionen af Levnetsmidler er ikke truffet ind; thi denne har overgaaet Folkemængdens Tilvært (dog er man nu tilbøielig til at tilstaae i England, at den næsten ikke kan holde Skridt med den) i Tidens Følge kan det vel træffe ind; men dertil ere endnu lange Udsigter; siden dette Aarhundredes Begyndelse er Productionen bleven 1 større i de fleste Lande, ja selv i mange er den bleven forøget til det doppelte. Da Hr. Thaer holder Kornmagaziner, oprettede for Regieringens Regning, for meere skadelige end gavnlige, saa veed han ingen anden Udvei at foreslaae imod de lave Kornpriser, end at Regieringen skal laane Landmanden Penge paa sine Kornforraad, indtil den Tid kommer, at han kan sælge dem med Fordeel og at opmuntre Jorddyrkerne til at lægge meere Vind paa Faareavl, Hør og Hampeavl. En anden Oeconom Hr. Zimmermann har i Skriftet: Land und Hauswirth Oct. 1834 ogsaa undersøgt denne Gienstand med Hensyn til de Preusiske Stater. Efterat have skildret de farlige Følger for Landmanden, og naar han bliver ruineret for heele Staten selv, af de lave Kornpriser dersom de blive ved, saa siger han at han haaber ikke at Priserne ville stige, om Høsten endog bliver enkelte Aar mindre god, fordi der er saa store Oplag af Kornvarer fra de forrige Aar, og fordi Kartoffelavlen udbreder sig Aar for Aar. Han seer ingen Udveie til at afhielpe Kornprisernes Lavhed, eftersom alle Lande have nok, og han erklærer sig ogsaa af den Aarsag imod offentlige Kornmagaziner, fordi blot Tanken om saadanne opdyngede Forraad ville, naar ogsaa Produktionen bliver et Aar mindre indbringende, tiene til at nedtrykke Kornpriserne. De Udveie han foreslaaer til at hielpe Landmændene bestaae derfor i følgende, 1) at reducere Rationerne af Havre til Cavallerie Hestene til 1/2 og at bruge Rug istedet, som kjøbes af Landmændene til en høiere Priis end Torveprisen (Men hvad dette koster meere maa Landmanden jo igien betale) 2) at betale en Deel af Gager og Pensioner med Korn eller dets Værdie, 3) at kiøbe Kornvarer til en høiere Priis end Torveprisen til alle offentlige Establissementer, 4) at forbyde Brændeviinsbrænding af Kartofler, saalænge ikke Kornvarerne naae en vis Priis. Forfatteren forglemmer ved alt dette at forklare, hvorledes man skal bære sig ad med at lade disse tvungne Priser komme Landmændene i en lige Grad tilgode (Men imedens man disputerer og denne Gienstand og fremkommer med det ene Project efter det andet, saa giver Sagen sig formodentlig af sig selv ved de Forandringer, som ville foregaae i Naturen og Menneskelivet. En vis Simplificering i Staternes militaire og civile Indretninger vilde maaskee forresten virke meest til at gjøre de lave Kornpriser uskadelige; men at udføre dette er ikke saa let giort som sagt.)