Berlingske Tidende, 1821-02-26
Dette Udbruds Historie kan ikke fortælles rigtigere og troværdigere, end det skeete i følgende Circulairskrivelse fra den daværende Minister for de udenlandske Anliggender strax ved Tiltrædelsen at hans Embede til de Neapolitanske Gesandte ved de fremmede Hoffer: Natten mellem den 1ste og 2den - saaledes hedder det Ordret i denne Skrivelse - forlod den største Deel af Cavallerie=Regimentil Bourdon sit Standqvarter i Nola, og reiste en trefarvet Fane med den Jndskrift: Constitutionen leve! Farverne vare de samme, i som bruges af Secten Carbonari, der i nogen Tid havde vedlige holdt en Giæring i Kongeriget, og daglig mere og mere bønske, forlangte constitutionelle Former. Denne Seet havde gjort fo mange Proselyter i Hs. Majestæts Armee, at Tropperne, som skulde bringe Deserteurerne fra Nola tilbage til Orden, gik over til den. Disse Troppers Overgang, som blev efterfulgt af nogle i Neapel garnisonerende Regimenter, samtidig Bevægelse i Provindserne, og nogle Local-Øvrigheders Opnand beviste Hs. Majestæt, at det maatte være Folkets Ønske, at erholde en constitutioner Regiering. Kongen udstædte derefter den 6te en Proclamation, hvori han lovede, inden 8 Dage at bekiendtgiøre Grundlaget foren Constitution, &c. Denne første Seier var kuns Forspillet til et andet afgiørende Slag. Den næste Dag tvang Oprørerne Monarken til at proclamere den Spanske Constitution, og affordrede Hs. Majestæt, MiniJ sterne, de offentlige Embedsmænd og Tropperne en høitidelig Eed paa denne Constitution, der var ophøiet til Landets Grundlov i een Øieblik, opfyldt af Skræk og Forvirring, uden nogetsomhelst forberedende Skridt. Kongen havde - da han gav det første Løfte fra sig - gjort det Yderste, der kunde giøres, til de ophidsede Gemytters umiddelbare Beroligelse, og skiønt Hs. Majestæt vel indsaae, hvor daarligt og forvovent det Lofte var i 8 Dage at istandbringe Grundlaget til en ny Statsforfatning, saa blev der dog Haab om at kunne fatte modnere Beslutninger, naar den første Tummel fik lagt sig. Den anden Fordring derimod  strax at antage de i et fremmet Land under ganske særegne Omstændigheder og Ulykker, for 8 Aar siden nedskrevne, til begge de ficilianske Kongeriger gandske nan vendelige Statuter, som hverken Kongen selv eller hans Ministre, eller, med Undtagelse af nogle Sammensvorne, nogensomhelst Neapolitaner kiendte af andet ved af Aviserne, og af hvilke der, da de bleve proclammerede, i hele Neapel ei engang kunde findes en Oversættelse - denne Fordring har altfor aabenbart Stemplet af dens Oprindelse og de uretfærdige Midler, hvorved den ene og alene kunde blive tiltvungen, til at der endnu fra dette Øieblik af skulde kunne været næret nogen Tvivl om Monarkens og Statens sande Stilling. Jkkuns haarde Trudsler eller formelig Magt rund bevirke, at man laante Øre til et Forslag af dette Slags, som satte ei mindre Landets Vel end Monarkens Værdighed paa Spil; ikkuns det Ønske, at forebygge stor Ulykke og store Forbrydelser, kunde aflykke Hs. Majestæt en øieblikkelig Billigelse af en saa overilet og fordærvelig Forholdsregel. Denne Erklæring, den eneste mulige ved en ellers uforklarlig Begivenhed vilde være retfærdiggjort ved sig selv, om ei - hvad der dog virkelig er Tilfældet - umodsigelige Facta stadfæstede den. Efterat Hovedplanen saaledes var lykkedes, og den Kongelige Magt var bleven gandske forstyrret, bemægtige Sectens Formænd, og deres meest brugbare Medarbeidere i de første Revolutions Scener dem strax et udelukkende Herredømme. Den Modstand, som Kongeriget Sicilien viste mod deres egenmægtige Foretagender, sloge de ved Blodsugydelse og Ødelæggelser til Jorden. For at give deres usurperede Magt et Anstrøg af Lovmæssighed, skabte de, under Navn af et National-Parlament, et Verkiør, hvormed de nogle faa Maaneder tilintetgjorde alle exiserende Rettigheder og Orden, og uden anden Fuldmagt, end deres eget Godtbefindende, sønderreve de - ved vilkaarlige Former, ikke hævdede ved nogen Erfaring, og stridende saavel ved Nationens Character som mod dens Fornødenhed i alle politiske og borgerlige Forhold. Kongen - giennemtrængt af den Overbeviisning, at en saa unaturlig Tingenes Stilling ikke kunde være af Varighed, men at dog ethvert utidigt Forsøg paa at standse det Onde kuns vilde give Hans høieste Person, Hans Familie og Hans Land til Priis for nye Farer - bar i stille Hengivelse den ufortiente Ulykke, der var bleven ham til Deel. Alle forstandige Mænd i Landet - selv den største Deel af dem, som, bedragne af Forventningen om et bedre Udfald, havde begunstiget Revolutionen - vare nu alle overtydede om, at den af det herskende Partie udvalgte Forfatning var valgt uden Hensyn til det Heles Vel, blot for at befordre dette Parties egennyttige Hensigter, og ikke kunde have andet end Ulykke og Fordærvelse til Følge; men de vare fordømte til Tavshed. Massen er Folket, som snart vaagnede af den første fremkunstlede Ruus, som blev bøiet ved feilslagne Forhaabninger, og som vel ahnede haardere Modgang i en nær forestaaende Fremtid, saae med stum Frygt Skuespillets Udvikling i Møde. Saaledes kan man forklare ogden tilsyneladende Rolighed, hvormed hiint traftesløse Parlamenfuldbyrdede hvad der paalagdes det af dets sande Committeentere, et lille Antal til enhver Voldsomhed beredte Despoter, og Skridt for Skridt førte Kongeriget sin Oplysning i Møde, en Rolighed, under hvis bedragende Slør desuden det meest udsvævende Anarkie fortærede den sidste Levning af offentlig Velstand, og angaaende hvis sande Beskaffenhed ingen udenlandsk Regiering noget Øieblik lod sig skuffe.