Aalborg Stiftstidende, 1830-03-29
Vi have hørt noget af Debatterne om Kamrenes Adresse, som Svar paa Throntalen. Vi meddele herved noget af Adressen selv, hvis vigtigste Deel er Slutningen, som omtaler den nærværende Administration. Vel ere Varianterne forskjellige, med hvilke den findes anført i de forskjellige Blade. Følgende er imidlertid den Version, som indeholdes i Jourual des Debats: Kaldede herhid fra alle Kongerigets Punkter, komme vi for at nedlægge for Deres Majestæts Throne Hyldingen af et troe Folk, som endnu stedse er dybt rørt over at have seet Dem, Sire, som den meest velgjørende blandt Folkets Velgiørere i Trængselens Tid og som i Dem ærer Mynsteret paa de ædleste og elskværdigste Dyder. Sire! Folket elsker og agter Deres Authoritet. Femten Aar henlevede i Frihed og Fred, skylde vi Dem og Deres Broder, og Hengivenhed for deres ophøiede Dynastie er dybt indpræget i vore Hjerter. Erfaring har lært Folket at indsee, at Besiddelsens Ælde, hvad Myndighed og Anseelse angaae, giver den helligste af alle Rettigheder og at det ligesaa meget er til Folkets Lykke, som til Deres Majestæts Hæder, at Thronen nu er sat i Lye for alle Storme. Folkets Overbeviisning understøtter dets Pligt, at ansee Deres Krones hellige Rettigheder, som den sikkreste Borgen for sin Frihed, og Deres Forrettigheders Jntigritet og Ukrænkelighed, som et Værn om sine Rettigheder. Sire, Midt iblandt de eenstemmige Høiagtelses- og Kjerligheds-Følelser, med hvilke Deres Folk omgivet Dem, yttrer sig imidlertid i Gemytterne en levende Uro, som forstyrrer den Sikkerhed, Frankrig havde begyndt at nyde, og som, hvis den blev varig, kunde blive fordærvelig for vor Rolighed. Vor Samvittighed, vor Ære, den Troskab, vi have svoret Dem og som vi stedse ville holde, paalægger os det som Pligt at aabenbare Dem Grunden til denne Uro Sire. Det Charte, som vi skylde Deres ophøiede Broders Viisdom, og som det er Deres Majestæts faste Villie at opretholde, hjemler os Deelagtighed i at discutere og raadslaae om Landets offentlige Jnteresse som en hellig Rettighed. Denne Deelagtighed var nødvendig; den er middelbar og viselig indskrænket indenfor nøie foreskrevne Grændser, og vi ville aldrig taale, at man giør Forsøg paa at overskride den. Men den er bestemt i sine Resultater, thi den gjør Overeensstemmelsen mellem Deres Regjerings politiske Anskuelser og Deres Folks Ønsker til en uundgaaelig Betingelse for de offentlige Anliggenders Gang. Sire! Retskaffenhed og Hengivenhed nøde os imod vor Villie, til at sige Dem, at denne Overeensstemmelse ikke finder Sted. En ugrundet Mistillid til Franskmændennes Stemning og Jndsigter er for Øieblikket den Tanke, som behersker Administrationen. Den bedrøver Folket, fordi den er fornærmelig for det. Den foruroliger det, fordi den truer dets Friheder. J Deres ædle Hjerte kan slig Mistillid ei finde Rum. Nei, Sire! Frankrig hylder ligesaalidet Anarkiet, som Deres Majestæt hylder Despotismen, men Folket fortjener, at man sætter lige saa megen Lid til dets Redelighed, som det selv sætter til Regjeringens Løvter. Saa gjøre Deres Majestæts høie Viisdom da Udslaget imellem dem, som miskjende en saa rolig og troe Nation, og os, som ere komne hid med Overbeviisning om, i Deres Hjerte at turde udøse et Folks Kummer, som er begjærligt efter at besidde sin Konges Agtelse og Tillid. De Kongelige Prærogativer have givet Deres Majestæt Midler i Hænder til at sikkre den constitutionelle Enighed mellem Statens Authoriteter, som den første og nødvendigste Betingelse rankrigs Storhed.