Aalborg Stiftstidende, 1828-06-14
Vi levere slutteligen her den belovede Artikel fra Christiania af 20de Mai. Jgaar overrakte en Deputation af Storthinget, med Statsraad Rosenkranz i Spidsen, Hs. Majestæt en Adresse, i hvilken blev erklæret, at den norske Nation hidtil ene af den Grund har høitideligholdt den 17de Mai, som Aarsdag for Constitutionen af Eidsvold, fordi samme tillige var Jndførelsesdagen af en friere Forfatning. Bemærkningsværd er følgende Sted. "Det menneskelige Øie formaaer rigtignok ikke at skue ind i Tankernes, Erindringernes og Følelsernes forborgne Hjem. Men dersom de udvortes Handlinger tør give Anledning til Formodninger i Hensyn til vore indvortes Sindsbevægelsers Beskaffenhed, da bevise, saavidt vi vide, de Handlinger, der ledsagede den 17de Mais Høitideligholdelse ingenlunde en lovstridig Hensigt, eller den Attraae at vække Mindet og nogen Beslutning, der nu, som stridende imod hvad der senere er antaget og besvoret af de forenede Rigers Konge og Folk, tør ansees som ugyldig og i hver Henseende død og magtesløs. Folkets offentlig foretagne Handlinger, og dets af Eders Majestæt erkjendte Retskaffenhed og Troskab afgive Borgen for dets Hensigter. Begivenhederne tilhøre Historien. Det ligger udenfor den menneskelige Magt ganske at udslette Erindringen om deres Tilværelse. Tankekraftens Love tilstede høistsielden fra Betragtning over det nærværende Gode, at løsrive Erindringen om dets tilfældige Aarsager, naar ogsaa disse uden Tab torde vorde glemte. Herpaa svarede Hs. Majestæt: "M. H. Da Jeg i Hensyn til den 17de Mai mundtlig henvendte Mig til Storthingets Præsidenter og Vicepræcidenter og begge dets Afdelinger, havde Jeg den Hensigt at foranledige en privat Meddelelse imellem Mig og Kongerigets Distrikt Deputeerte. Da nu Storthinget, ifølge hiin Meddelelse, har ønsket at maatte henvende sig med en Adresse til Mig, saa har Spørgsmaalet, endskjøndt uforandret i Henseende til Beskaffenhed, desuagtet i nogen Maade antaget en anden Skikkelse, og ved nøie Prøvelse af samme har Jeg, uden Afvigelse fra de constitutionelle Regler, troet, offentlig at kunne modtage et Svar, skjøndt Jeg i Begyndelsen havde tænkt, at dette maatte skee paa samme Maade, som Meddelelsen havde funden Sted. Tronens Rettigheder beroe paa uforanderlige Grundlage; de maae vedvarende forblive Rettesnoren for Statsembedsmændenes Pligter, ligesom de have udtalet sig i det Folks Gemytter og Fornødenheder, hvis naturlige Forsvarer Jeg er. Som Borgen for dets Rolighed, meget glad ved det Mig af Mit høie Kald paalagte Overopsyn, at kunne bidrage dertil, svarer Jeg paa den Mig af Dem meddeelte Adresse: Europas Statsret garanterer Staternes Existence. "Krigen forstyrrer denne Existence og netop hiin Statsret legitimerer de Erhvervelser, der gjøres ved Conventioner imellem Monarker. Kieler-Conventionen stemmede overeens med Statsretten; denne tilføiedes en Fornærmelse, der dog ved den til Mos afsluttede Convention legitime redes, i hvilken Min udtrykkelige Erklæring indeholdes: at Jngen skulde vorde forfulgt formedelst de siendtlige Anskuelser af de tvende Rigers Forening, han indtil da maatte have yttret. Den 20de October og den 4de November fuldstændiggjorde denne Garantie; Rigsacterne have paatrykt den Seglet. Nye Baand, nye Pligter udviklede sig, og tvende Folkeslag, nedstammende fra de samme Fædre, afsvore ved Fædrelandets Alter deres lange og fordærvelige Fiendtskab. Fælleds begræd de det Blod, der var udøst paa Tilskyndelse af saadanne, som haabede at drage Fordeel af deres Uenighed. Pengetabene havde forstyrret Norges Hjælpekilder. En, i Forhold til den sig nu i Omløb befindende betydelige Kapital gik tilgrunde i en Krig, hvis Oprindelse hidrørte fra dem, der med misundelige Øine betragtede den over denne Halvøe opgaaende Freds Morgenrøde. Disse Tab have været følelige for Norge, uden at tage Hensyn til dets Sønners udøste Blod. Efter 10 Aars oprigtigt Venskab og trofast Enighed at fornye Erindringer, der for begge Folkeslag, ere lige smertelige, at ville tilbagekalde Mindet om et udslukt Had, uden Agtelse for de Dødes Aske, under det Foregivende at høitideligholde Overgangen fra en absolut til en constitutionel Regjeringsform, det vilde paa samme Tid vække Misnøie hos den Monark der har aftraadt, som hos den Monark, der har erhvervet; det vilde endnu engang udsætte begge Folkeslag for Forstyrrelsens Farer, uden at lade sig skræmme af de Uheld, hvorved store Stater ere blevne sønderstykkede, og andre ere blevne tilintetgjorte. Halvoens Forening er den første betingelse for Varigheden af dens Frihed og dens udvortes Uafhængighed. Jeg seer med Glæde at Storthinget, ligesom Jeg, føler dette. Jcnærer den Overbeviisning, at denne Tanke fremtidig skal ligge til Grund for alle de Tanker, der bessæle os.