Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-02-02
den store Huseland sætter dem blandt de vigtigste Hielpemidler til Culturens Fremme. Pag. VII findes to factiske Urigtigheder; Først hedder det, at Howitz i sit Ultimatum indrømmede Villiens Frihed den absolute nemlig), men alligevel vedblev at kalde sin Lære Nødvendighedslære. Men hvad skulde han da ellers kalde den maaskee Forudbestemmelseslære, dette blev jo dog i Grunden Eet; thi er Alt forudbestemt (en Følge af Guds Forudsyn og Uforanderlighed) saa er ogsaa Alt nødvendigt, i philosophisk Betydning. Og hvor er det, at Howitz skal have indrømmet Villiens (absolute) Frihed, i sit Ultimatum P. 9 i Noten, siger Hr. Prof. Fogtman. Men der yttrer jo Howitz udtrykkeligen: "Nødvendighedslæren ophæver ingen anden Frihed end den metaphysiske, eller Frihed fra Causalitet." Dette var ingen ny Tilstaaelse; det var kun en Gjentagelse af hvad han i sit foregaaende Skrivt pag. 54 og i det næstforegaaende pag. 52 havde sagt. J Hiint tilføiede han ogsaa: "Jeg indrømmer den moralske Frihed i den Forstand, at Mennesket indtil en vis Grad kan blive Herre over sine Affecter, men jeg negter at han kan blive det, uafhængig af alle foregaaende Jndvirkninger udenfra, og af den derved frembragte Sindsstemning." Dette var netop et af de Hovedpuncter, hvorom Striden dreiede sig, og som nogle af hans Modstandere (jeg siger ikke alle enten ikke kunde eller ikke vilde see, skjøndt det i hans Skrivter ligger klart nok for Dagen, naar de læses uden forudfattede Jdeer. Hvorlunde skulde ogsaa Howitz, som saa consequent forsvarede Nødvendighedslæren, som i sine Samtaler med saa stor Klarhed udtrykke sig derom, have fraveget Sætninger, der ere hyldede af erkjendte Tænkere, af ikke blot skarp, men ogsaa dybsindige Hoveder: en Herder, Hume, Lessing, Locke, *) Priestley, Naturligviis underskriver jeg ikke ubetinget Alt, hvad Locke har sagt. Men det gjorde Howitz ei heller Ogsaa synes nogle af Locke's Sætninger platte, skjøndt de blot ved Misforstand ere det. Havde Locke sagt, at selskabelige og Venskabsforhold kun opstaae af egennyttige Motiver, da vilde det været plat og absurd; men hvo vil paa den anden Side negte, at de fleste om ikke alle slige Forhold knyttes i Haab om gjensidig Velvillie, gjensidige Behageligheder, gjensidige Tjenester, hvilke jo dog og befordre Livets Lykke og Fryd, skjøndt de ikke tilfredsstille Havelysten eller andre uædle, lavsandselige Attraaer. Spinoza, Tetens, Treschow, m. fl. Selv Luther antog Forudbestemmelse og Nødvendighed (som vel Enhver bør antage, der har den rette Anskuelse af Guddommens Væsen og Egenskaber), indtil Calvin, ved en absurd Fremstilling, fik et afsindigt Dogma ud deraf, hvorfor Hiin tildeels skilte sig fra ham, og gik sin egen Vei. Ogsaa Muhammed - hvis Genies Omfang og Storhed kun en beslægtet Aand, Keiser Napoleon, har tilbørligen erkjendt - ogsaa hans Grundsætninger om Forudbestemmelse, og deraf følgende Nødvendighed, maae ei bedømmes efter nogle stupide tyrkiske Koranfortolkeres Fremstilling. - Den anden Urigtighed pag. VII er, "at Howitz døde, før han fik Tid til, videre at erklære sig over denne Sag. Over et halvt Aar forløb, fra hans Ultimatums Publication indtil hans Død, og i denne Mellemtid vedgik han ofte, hvad han der saavelsom i sine forrige Skrivter havde fremstillet, skjøndt han undlod at give Tilsvar til Hr. Etatsraad Ørsteds Svar paa Ultimatet, efterdi han meente at et Ultimatum bør være et Ultimatum. Beskedent fremstillede jeg derfor de væsentligste Puncter, som i Svaret vare uberørte. Pag. VIII siger Prof. Fogtmann, at Phrenologien negter Aandens Selvstændighed og Villiens Frihed, hvorved denne Videnskab leder til Materialisme og Fatalisme. Men dette er kun Misforstaaelse, hvilket ogsaa General-Krigs commissaire Dr. Neergaard i sit Skrivt: Jagttagelser over Phrenologien, tilstrækkeligen har viist. Naar Organet for en eller anden Deel af den aandige Virksomhed vorder sygt, eller af Naturen er abnormt, 2: for stort eller for lidet, da er det naturligt, at den Deel af Aandsvirksomheden, til hvis Brug det er bestemt, maa lide, og at derved Tilregneligheden retfærdigviis maa formindskes. Jeg tvivler om, at man consequent skal kunne uddrage anden Mening om denne Sag af Dr. Ottos Skrivter, for kunat nævne den blandt vore Landsmænd, der mest har sysselsat sig med denne Videnskab. Ogsaa har Dr. Otto nylig, om de her nævnte Gjenstande, afgivet en tilfredsstillende Erklæring, i 4de Hefte af phrenologiske Tidsskrivt, paa 48183 i Noten. Efterat have sagt dette, behøver jeg vel ikke at forsvare Tidsaanden mod den Beskyldning af Prof. Fogtman paa. 1 og A, at Mange blandt vore Samtidige, som studere Naturvidenskaberne, have antaget saa vrange Begreber om deres Væsen, at de ansee Naturlovene for Materiens blindt virkende Kræfter, uden den Eviges Medvirkning. Skulde end nogle enkelte Uforstandige af denne Art findes, da kan det hverken beskæmme Tidsalderen, eller skade Physik og Determinisme. - Men end mere besynderlig er Hr. Prof. Mening, at Hang til Overdaad og Modevæsen er en Følge af hiin mechaniske Tænkemaade. Dette, saa ofte paaankede, Hang har sin sande Grund i Armod; thi Erfaringen har i alle Lande viist, at Luxus og Armod vandrede Haand i Haand, fordi den ved en eller anden Aarsag Forarmede taber al Energie, og fortvivlet henkaster sig i Forlystelsers vilde Malstrøm. Desuden er Modevæsnet hos os ikke saa statsskadeligt som det synes, efterdi næsten alle Manufacturvare ere faldne til en ubetydelig Priis, og det vilde være ganske uskadeligt for Landets Velstand og den offentlige Velfærd, ja tildeels endog gavnligt, naar viselv producerede Hovedsummen af de forbrugte Artikler.