Den Vest-Sjællandske Avis, 1818-04-09
Uagtet disse truende Udsigter er det dog usandsynligt at Spanierne skulle lade det komme til Brud, i denne betænkelige Tidspunkt, da det giør sin største og maaskee sidste Anstrængelse for at underkaste sig sine Colonier, med mindre de skulle være sikkre paa Hielp fra England. Thi komme Spanierne ogsaa i Krig med Nordamerikanerne, saa synes Mexico og Venezuela at være uundgaaeligt forlorne fordem; vel have Spanierne gode Tidender at fortælle fra begge Colonier, saaledes meldes i de Havannader Aviser, af Vicekongen i det første Land Don Juan Ruiz de Apodaca har modtaget en Depesche fra Don Joseph Joaqvim Marqvis af Domilla; ifølge hvilken Fortet Coporo i Kongeriget Nyespanien er indtaget af de Kongelige Tropper den 29de November f. A., efter en regelmæssig Beleiring, hvorved der blev gjort 207 Fanger, og erobret a Kanoner med 236 Geværer, og fra Venezuela hod der det, at Bolivar er bleven nødt til, efter General Zarasas Nederlag at trække sig tilbage til Gui ana, og at concortrere sin Magt ved Augustura. Men i Henseende til Mexico, saa viser den Omstændighed at saadanne Beleiringer kunne forefalde, at Jnsurgenterne ere langt fra at være undertrykkede; Breve fra Nordamerika melde, at Jnsurgenterne tilfægte sig ofte ligesaa store Fordeele som de Kongelige Tropper, at de ofte bemægtige sig rige Convoier, og trænge frem i Nærheden af Hovedstaden; men at man har ondt ved at faae Efterretninger derom, da Søeveien blot staaer aaben for Spanierne, som have de østlige Kyster i Besiddelse, oveien er saa langsom og besværlig; dog hedder det at det skal være sikkert, at de Mexicanske Patrioter have saa lidt tabt Modet, at de for nærværende Tid ere i Begreb med at organisere en Armee ved Floden St. Marco ogsaa kaldet Colorado, hvor de oprette et Depot for Europæiske og Nordamerikanske Hielpetropper. Det er saaledes tydeligt, at Kongeriget Mexico er for Tiden deelt i to Stater, den Nordlige og den Sydlige, hvoraf den første er i Jnsurgenternes, og den anden i Koialisternes Vold, og som frugtesløst bekæmpe hinanden. - Hvad nu Venezuela angaaer, saa er det formodentlig sandt, at Bolivar er bleven nødt til at trække sig tilbage til Guiana efter Zarasas Nederlag; men siden Jnsurgenterne have faaet dette Land i Ryggen, og ere blevne Herrer over Orinoko, er et saadant Vanheld ikke længere af nogen betydelig Følge, vil Morillo trænge videre frem, saa fordyber han sig i de Vildnisse som ligge imellem Kysterne af Venezuela og Guiana, hvor Krigen opløser sig til en Guerilla Krig, og hvor hans Troppers større Krigsduelighed ikke kan nytte ham: det er desuden høist sandsynligt at Bolivars Hovedbestræbelse for Tiden ikke gaaer ud paa at erobre Kystlandene; men at han i Venezuela blot søger at hindre Spaniernes Fremtrængelse, og at hans Hovedformaal. for det første er at fordrive Spanierne fra det store og folkerige Kongerige Nye=Granada, hvor de kun holde sig med Møie; efter alle de dunkte Rygter, som bringes fra disse afsides Egne, synes dette Foretagende at lykkes stedse mere, saaledes hedder det nu at hele den nordlige Provinds Meracaybo, paa Hovedstaden nær, skal have grebet til Vaaben mod Spanierne, og at 6000 Jnsurgentere skulle være paa Marschen mod Hovedstaden Sante Fede Bogota, saaledes synes det at være Gangen i denne mærkværdige Krig, at naar Spanierne have en Fordeel paa et Sted, saa møder dem et Vanheld, paa et andet. Jngen af Hærførerne i Venezuela kan desuden have en saa stor Jndflydelse paa hiin Naboestat, som Bolivar; thi han erholdt sin første Understøttelse fra dennes republikanske Regiering; da Kongressen der tilstod ham i 1812 et Corps paa 500 Mand for at komme sit Fødeland Venezuela til Hielp mod den Spanske General Monteverdes Undertrykkelser. Man skildrer Bolivar, som en anden Vashington, som een af de meest ophøiede Characterer; han er født i Venezuela af formuende Forældre, har i sin Ungdom bereist Spanien, Frankrig og Jtalien; i Begyndelsen af Revolutionen i Carracas, blev han af Juntaen sendt som Gesandt til England, da han kom tilbage levede han som en privat Mand; misfornøiet med Kongressens Regieringsmaade i Bonequela; han tog siden Tieneste under General Miranda; men da denne i Aaret 1812 overlod Venezuela ved en Capitulation til Monteverde, saa vandrede han ud til Nye-Granada, hvorfra han igien vendte tilbage til sit Fødelands Befrielse; han har siden den Tid leveret utallige Fægtninger; men har ogsaa i Morillo fundet en Modstander, som er hans Talenter og Standhaftighed værdig, ved et Decret af 10 October f. A. har han deelt de Udvandredes Eiendomme imellem sine Krigere; han skal forestaae Regieringen med megen Apartiskhed og Maadehold.