Viborger Samler, 1841-09-07
Udenlandske Efterretninger. Storbritannien og Jrland. Det var den 30te August, at Ministrene selv underrettede Huset om at de resignerede. Lord Melbourne erklærede i Overhuset: "My Lords! Jeg anseer det for min Pligt, at meddele Deres Herligheder, at jeg, paa Grund af det i det andet Huus i Løverdags Morges afgivne Votum, der er aldeles overeensstemmende med det af Deres Herligheder tidligere afgivne, har i mine Collegers og mit eget Navn indrakvor Demission fra de Embeder, vi beklædte, samt at Hs. Majestæt har antaget vor Demission. Vi ville kun beholde vore Embeder, indtil vore Eftermænd ere udnævnte. Torybladene dadle foruden Talens Korthed ogsaa det at Ministeren har givet at forstaae, at Overhuset havde kunnet votere hvad det vilde; Ministrene vilde derfor ikke have fundet sig bevægede til at aftræde, saafremt Underhuset ikke havde tiltraadt Overhusets Votum. Mere udførligt yttrede Lord John Russell sig i Underhuset. "De var, som vi troede, vor Pligt," sagde Lorden, efterat han i Forveien havde underrettet Huset om Ministeriets Fratrædelse, atter at foreslaae Parlamentet de Forholdsregler, der allerede vare forelagte det foregaaende Parlement, – Forholdsregler, som angik dette Lands Handel og Handelsforbindelser, og som vi ansee for væsentlige for Landets Velværen Parlementet er ikke gaaet ind paa disse Forholdsregler, men det har derimod besluttet at tilstille Dronningen en Adressaf det Jndhold, at vi ikke ere i Besiddelse af Parlementets og Landets Tillid, og vi have derfor seet og nødsagede til at resignere. Jeg vil ikke fremføre Argumenter, forat godtgjøre, at vi have været berettigede til at fortsætte Kampen til det nuværende Øieblik, men erklære maa jeg at vor Overbeviisning om vor Pligt imod den Souveraininde, der beærede os med sin Tillid, at fremdeles vor Overbeviisning om Nødvendigheden af de af os til raadede Forholdsregler, og vore Anskuelser om dette Folk Jnteresser, – erklære maa jeg, at alt Dette i Forening har gjort os det til Pligt at fortsætte Kampen indtil dette Øieblik. Saaledes vilde Skjæbnen det, at vi i en temmelig lang Tid vedbleve at være i Besiddelse af Magten, og jeg vil ikke paastaae, at vi vare tilsinds uden Modstand at opgive denne, saalænge vi troede at kunne anvende den os anbetroede Magt i Landets Jnteresse; men jeg vil kun sige, at jeg troer, at Udøvelsen af Regjeringsmagten i vort Land ikke kan yde nogen Tilfredsstillelse, naar Magthaverne ikke formaae at udføre de Forholdsregler, som de ansee som væsentlige for Landets Velfærd. Her er ei Talen om uvæsentlige Forholdsregler, men om gjennemgribende, vigtige Forholdsregler. Med en saadan Forholdsregel have vi begyndt vor Bane dengang, da vi i Begyndelsen af Lord Greys Ministerium androge paa Reformbillen, og med saadanne Forholdsregler slutte vi, i det vi søge at aabne Handelen en ny Bane. Forfølgende store Formaal, tilkæmpede vi os Seieren, og med vore Blik, fæstede paa vigtige Formaal, ere vi beredte til at falde. Endnu vil jeg giøre en bemærkning, der angaaer Lord Grey og Lord Melbourne som Kronens første Ministre. Under Løbet af sin Administration nød Lord Grey tilligemed hans Colleger en næsten mageløs Folkeyndest. Efter Wilhelm den des Død blev Lord Melbourne Raadgiver hos en Fyrstinde, der besteg Thronen i en saa ung Alder, som vore Love tillade det, og det blev derfor hans Pligt at bistaae Dronningen med de Raad og den Underviisning, som Erfaringen endnu ikke havde kunnet givet hende, og som modtoges med den Tillid, der saa godt stemmer med den frie og ophøiede Tænkemaade, der udmærker det kongelige Jndivid, der sidder paa disse Rigers Throne. Jeg vover nu at paastaae, at hverken den store Magt og Yndest, Grev Grey har nydt, ei heller den Magt og Yndest, der er bleven Lord Melbourne til Deel, nogensinde er bleven misbrugt af disse Adelsmænd, at Begge stedse have udviist en høi Grad af Skaansomhed, og at deres Hovedformaal stedse har været at opretholde Kronens Prærogativer, Landets Jnstitutioner og den lovgivende Magts Functioner i deres fulde Glands. - Det være mig nu tilladt at tilføie nogle Ord om mig selv. Jeg anmasser mig ikke at paastaae, at der ikke findes Jndivider, der med større Duelighed og mere omfattende Jntelligents kunne bestyre det Embede, jeg hidtil har beklædt; – kun det vover jeg at paastaae, at hverken Hensyn til mine Privatinteresser, ei heller Forkjærlighed for andre Sysler og Foretagender have afledet min Opmærksomhed fra de offentlige Pligter, som mit Embede og min Stilling i dette Huus paalagde mig. (Stærke Bifaldsraab fra begge Sider.) – At min Formening angaaende de Forholdsregler, der af mig ere blevne foreslaaede, kan være urigtig, vil jeg ikke bestride. Alt, hvad jeg paastaaer, er, at jeg efter bedste Villie og bedste Evne har forvaltet de Functioner, der i Souverainens og Folkets Jnteresse have været mig paalagte. Hvad angaaer det nye Ministerium, da ville vi ved alle Forhandlinger i dette Huus stedse være beredte til at meddele Cabinettet de Raad, vi, efter vor Anskuelse, finde at være de tjenligste til at fremme dets Formaal, forsaavidt nemlig disse gaae ud paa at befordre dette store Riges Vel; thi dette Huus er Rigets Middelpunct og Støtte. Jeg kan give Huset den Forsikkring, at jeg, under alle Omstændigheder, vil udtale min samvittighedsfulde Overbeviisning, hvad enten den stemmer med Ministeriets Anskuelser eller ei, jeg vil stedse udtale den Mening, der forekommer mig at være meest skikket til at hævde og luttre vore Jnstitutioner; aldrig vil jeg forsvare Misbrug, som om de vare lovlige Jnstitutioner, eller nogensinde opoffre Jnstitutioner, som om de vare Misbrug. Til Slutning udtaler jeg endnu det alvorlige Ønske, at ingensinde en Bitterheds=Følelse maa indblande sig i alle kommende Forhold imellem mig og Medlemmerne af dette Huus, hvad enten de høre til mine Modstandere eller ei, og jeg erklærer, at saafremt vor Fratrædelse geraader dette Rige til Held og Lykke, da vil jeg stedse med Fornøielse træde tilbage paa den Dag, der fritager mig for Ansvarligheden af Embedsførelsen." Dernæst foreslog Lorden, at Huset skulde gjourneres indtil den 6te Septbr. Lord Stanley besvarede Ministerens Tale, og roste meget hans Jver og Talenter, men benyttede tillige denne Leilighed for at udtale sig derom, at Throntalen, efter hans Formening, paa en omfattende Maade havde berørt de allerede i det forrige Parlement forkastede Forholdsregler angaaende en commerciel Reform, og derved givet Anledning til den Formodning, at Anbefalingen af hine Forholdsregler udgik fra Kronen og ikke fra sammes ansvarlige Raadgivere. Lord Russell reiste sig atter, og erklærede, at kun Ministrene ansaae sig som ansvarlige hvad Throntalen angik. J sit Svar paa Overhusets Adresse siger Dronningen: "Det er mig behageligt at erfare, at Lordernes Huus dybt føler Vigtigheden af de Bestemmelser, paa hvilke jeg har henledet dets Opmærksomhed, og hvilke angaae Landets Handel og Jndtægtskilder, men isærdeleshed de Love, der ordne Kornhandelen. Da jeg anbefalede denne Vei, lededes jeg ene og alene af det alvorlige Ønske om at fremme alle mine Undersaatters Jnteresser og Velværen. Stedse nærende det Ønske, at skienke mit Parlements Raad Opmærksomhed, vil jeg ufortøvet tage i Overveielse de andre vigtige, i Deres Addresse omtalte Gjenstande."