Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-07-20
Prolog (for Mad. Tin, paa Viborg, Privattheater)."Hør Lærken sjunger i den høie Skye, Og evig Ungdom, evig Sielefryd. Gjentoner i de tusinde Stemmers Lyd, Som klinge sødt i Skovens svale Lye, Og hvirvles høit mod Himlens lyse Bue; De vinke os herfra med venligt Tryllerie; De slette Mindet ud om Livets Slaverie, Og vække Kjerligheds og Glædens milde Lux. Ja ud herfra ud i det skjønne Land, Hvor Morgenen males rød af Herrens Finger, On Aftenen miler efter Dagens Brand, Hvor Blomsten vinker og hvor Fuglen synger, Hvor Bølgen ruller og hvor Skyen gaaer! Ja ud, hvor Vaarens tusind Harper tone Jfromme Sange for Alkjærlighedens Trone! Saa lyder Folkets Røst i vældigt Chor, Og jublende de Klynger ud mon ile, Hvor Somrens rige, fuldtudsprungne Flor Dem vinker i sin hulde Favn at hvile. See, ogsaa jeg i Sværmen fulgte med, Ledsaget af en Søster, Broder=Skare. Nu flaare vi omkring blandt Danghavens Bed Og plukke Glemmigei, som vi forvare. -Men Her J ei den unge Muse hist Med Masken i sin Haand og Tryllestaven Med muntert Lueblik, med sød, skal agtig Lis Hun vinker os til Telten hen i Haven. Hvad vil hun vel med disse skjelmske Vink, Hvor lingrer Stemmen født igjennem Lunden- Hun lokker os fra Dagens stærke Blink, Til sit Paulun, med Blomster frisk omvunden. Det er Thalia Dig, min Skytsgudinde, Som gav mig froe det kjære Hæderskald, at byde hver en Konstens Ven, Vininde, Velkommen her i hendes Tempelhal. Tør vil da haabe, at J følge vil Gudindens Vink fra Skovens lyse Kroner Herind, hvor Phæbos straaler, nok saa mild, At J med venligt Sind, er stille Smil Vil lytte til Thalias muntre Toner, O! da skal Eders Bifald, Eders Yndest vare Vort første Maal, vor Glæde og vor Ære. N. V. Dorph. Hver ny Aarstid medfører nye Moder. Hvem der ønsker at erholde et nogenlunde fuldstændigt Begreb om de, som for nærværende Tid ere gieldende her i Staden, behøver kun i disse smukke Sommerdage, at foretage en Vandring til Fredriksberghave, og at sætte sig ved Jndgangen paa de to store runde Bænke, hvor han vil finde sin Nysgierrighed tilfredsstillet. Damerne vise sig i fine hvide Klæder, som naae til Skoene, og med en fiin Modens Straahat, hvorpaa fees en eller anden smuk Blomst, thi Hatte af Tyl eller Cambrisere ikke meer i Moden. Shavlet bæres paa den venstre Arm, og imellemstunden af den medfølgende Chapeau, noget, som er Udlændinger meget paafaldende, da det kun skal være brugeligt her tilolands. Mange Damer, som af Oeconomie ikke ville kjøbe et kostbart Shavl for 300 til 400 Rbd., behielpe sig med et simplere til 25 eller 50 Rbd., som ogsaa vist nok gjør samme Tjeneste. Andre, som ere endnu sparsommeligere, lade sig nøie med at bære et stort Halstørklæde paa Armen Shavlet ellev Tørklædet, maa, efter Modens Regler, kun naae til Albuen, og den anden Deel af Armen blive ubedækket. Chinesiske og andre smukke udenlandske Vifter og de smaae flettede Kurve, som forhen saa almindelig bleve baarne af Damenner, paa deres Spadseretourer, fers nu ikke meer, og det synes som om Sløerne ogsaa gaae af Brug, i det mindste sees faa unge Damer prydede dermed. Smaae Piger, som af deres Mødre klædes efter Moden sees paa Syndstregangen med vide Pantalons, som naae til midt paa Benene, en kort hvid eller broget Kjole, og en lille fiin Straahat paa Hovedet, hvilket alt giver disse Børn et nydeligt Udseende. - DrengebørnensKlæder ere som oftes af Bombasin eller Skotsk Tøi, og istedet for de for saa brugelige Chacots, bære de nu smaae fine Filthatte. De unge Mandfolk rette sig for Øieblikket ikke efter nogen bestemt Mode. Gule og stribede uldne Puntalons og runde Filthatte med smalle Skygger ere endnu Brug. J denne Tid bæres ogsaa sorte Silke hatte, som i nogen Afstand ikke kunne skjelmes fra Filthatte. Mange gaae nu i Støvler, ligesom om Vinteren, andre derimod bære Skoe med hvide Strømper og gule Pantalons. Kjolernes Farve er for det meste sort eller blaae. Lommerne ere anbragte i Folkerne, hvorfra der hvide eller røde Lommetørklæde maae rage frem.