Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1823-12-01
Koureren har ogsaa paataget sig at gjendrive de franske Blades Paastand: at Rieg ikke var Krigsfange. Sæt, siger han, at Hertugen af Angouleme, for at undgaae et konstitutionelt Korps, var faldet i Hænderne. paa et Strøisepartie af Bønder, skulde han da i dette Tilfælde ikke have været at ansee som Krigsfange? Der gives, ingen Krig, hvor jo Officerer paa en lignende Maade falde Modpartiet i Hænderne, og endnu er det ikke faldet Nogen ind, at betragte dem anderledes end som Krigsfanger. Samme Blad meddeler ogsaa en høist interessant Brevvexling, som fra den 12 October til 14 Novbr. er ført imellem General Riegos Broder, Kanonikus Miguel Riego, og hans Kone paa den ene, og den franske Ambassadeur Fyrst v. Polignae, Hr. Canning og hans Sekretair Hr. Plonta paa den anden Side, der oplyser, hvormeget den ulykkelige Familie, skjøndt uden Nytte, har gjort for Riegos Frelse. Først henvendte Kanonikus Riego sig til Fyrst Poligaae og bad om en Audients; men fik samme Dag det Svar: at Fyrsten næste Dag agtede sig paa Lander, og kunde derfor ikke modtage ham, eller overhovedet gjøre noget for ham, da Riego var spansk og ikke fransk Fange. Med et andet Brev af 15 Octbr. fulgte et Bønskrift til Kongen af Frankerig, underskrevet af Kanonikus Riego (der baade er Frue Riegos Svoger og Onkel og hendes og 7 Sødskendes Opdrager) samt af Riegos Kone, Marin Theresa deel Riego i Riego. Denne Ansøgning lovede Fyrst Polignar at afsende med Posten samme Dag. Men da intet Svar kom derpaa, saa henvendte Bryderen sig under 14 Novbr. til Hr. Canning og bad om Kongen af Storbrittanniens Forbøn, samt indsluttede endnu et Brev til den franske Minister Hr. Chateaubriand. Dette sidste vilde Hr. Canning ogsaa have afsendt med en Koureer, da Efterretningen og Riegos Henrettelse i det samme indtraf, hvorfor det da igjen blev tilbagesendt. Af dets høist rørende Jndhold tillader Rummet kun følgende korte Udtog: Naturens uimodstaaelige Stemme opfylder en ung, fra sit Fødeland og sin elskede Mand adskilt Kones bekiemte Bryst. Jkke en Stavelse har hun seet fra sin ulykkelige Mand - en Mand, der endnu mere blev beundret for sine Dyder og sin Menneskelighed, end for sin Tapperhed; hendes Onkel og Svoger, Don Raphael Riegos eneste Broder, er, sit littetaire Liv og Stilling som Geistlig uagtet, fordrevet fra sit Fødeland som en uværdig Religionens Tjener, hendes tree yngre Brødre, hvoraf den ældste neppe er 21 Aar gammel og 3 uopdragne Søstre, flakke om paa Halvøen, uden Fader, uden Moder, uden Bistand af deres Formynder og Onkel. J denne sørgelige Stilling vender han sig til Deres Excellents og spørger: for hvilken Forbrydelse imod Himlen eller Jorden bliver denne ulykkelige Broder saa grusomt forfulgt? Er det i Frankerigs Øine en utilgivelig Brøde for en ung Soldat, som i de 5 Aar. han tilbragte i dets Skjød, gjorde sig bekjendt med Moralens og Filosofiens Grundsandheder, at han ønskede at befæste disse i sit Fødeland, eller at han, Øienvidne til al den Elendighed og Uorden, hvori Ferdinands slette Raadgivere, havde bragt det, overalt tilraabte sine Landsmænd: "Ferdinand er Eders Konge, Ferdinand er ingen Tyran! Ol skulle Tapperhed, Menneskelighed, Standhaftighed, skulle Sundhed og Liv, ofret paa Fødelandets Alter, for at forbedre Medborgeres Kaar, skulle slige Heltebedrifter udslettes af Dydernes Tal og henregnes til sorte Forbrydelser. Skaldet Sværd, som blev en af Nationens Trofæer, skulle de Jubelsange, som det glade Andalusien hørte og som gjenlød ved Seinen, Themsen, Donau og Elben, skal den vatriotiske Soldat, som to Gange afslog den Generalssabel, hvormod hans Monark vilde beære ham og Udnævnelsen til hans Adjutant, skal dette Alt kun være et Blændværk, Hans Skjebne blive som Himlen har besluttet. Rammer end en fordærvelig Politiks tøilesløse Lidenskaber, Fauatiomens Glodtørstige Hævn og umættelige Had Rigs=Al Of ti fer indviede Hoved, aldrig ville dog hans Dyder, kunne forvandles til Forbrydelser. - aldrig vil den franske Regjering kunne aftoe den Plet, som vilde hvile paa den, om den tillod, at en General, som de franske Vaaben bekrigede paa Valpladsen, hvor han befandt sig ifølge sin Konges Befaling, nægtedes en Krigsfanges Ret, og Man lod ham falde som et Offer for Lidenskaber, der tilsidst ville ryste alle Dynastiers legitim Troner i deres Grundvolde, hvis der ikke med Magt sættes dem en Dæmning. Kan der vel overalt gives en skrækkeligere Straf for Riego, end naar han seer, hvorledes de Mænd, hvis Dyder og Erfaring han stolede paa skulde befæste hans Konges Trone og hans Medborgeres Velfærd, have opført sig. Hvorledes have disse hans Vaabenbrødre, som ved saa mange Leiligheder til Religionens, Fødelandets, Frihedens og Kongens føiede hans engang saa berømte Navn, hvorledes have de vel forsvaret Riegos Værk, Hvilken større Straf, hvilke gyseligere Lidelser kunde vel gives for ham. Eller er der nogen politisk Grund til at ansee Riegos Liv for frygteligt? Skulde saa mange vig tige Grunde være utilstrækkelige, da tør Man haabe, at en landflygtig, dybt nedbøiet og i sin blomstrende Alder af Tæring lidende Kones bittre Taarer ville vække Medlidenhed. Ludvig maa redde Frankerig, redde Spanien, og en lidende Kone, en trøstesløs Broder slaaer deres Liid om at redde Riegos Liv til Chateaubriand. - Som der stedse gives forskjellige Meninger om en Ting, saa er Ny Times det eneste Engelske Blad, der søger at godtgiøre Retmæssigheden af Riegos Dødsdom.