Københavns Adresseavis, 1763-11-07
Forslag af en Haandværksmand til et Selskabs Oprettelse for Haandværker. 1.) (Selskabet, siger han, maatte bestaae i det mindste af tre Personer, og var det lige meget om de vare Mestere, Svenne eller Bønhasere, (hvorved han forstaaer vel ikke Fuskere, men dem, som ey ere i Lavet, og vil altsaa sige saa meget, som at Selskabet, uden Hensigt til Lavs Rettighederne, indtager alle, som forstaae Haandværket.) Det skulde samles i det mindste eengang om Ugen, for at handle om det Jndvortes i Professiouen; hvorledes de Materialier, som bruges, lettest bekommes, hvilke der ere de beqvemmeste, hvorledes de bedshanvendes og bruges; hvorledes Arbeydet kand lettes og forbedres o. s. v. Jeg har allerede, siger han, bestemt en Præmie for nogle Ting, som jeg i Mangel af Jndsigt, "Leylighed og Tid ikke selv kand udfinde. Naar enhver saaledes efterhaanden gav sine Meninger og Erfaringer tilkiende, mener han, at mange nyttige Ting derved skulde opfindes, adskilligt, som nu holdes hemmeligt, blive bekiendt, og meget gjort, som nu ansees for umueligt. Han troer og, at Arbeydet skulde blive lettere, mindre kostbart og tillige bedre. NB. Jeg overspringer her nogle Artikler, som ikke angaae Professionen, men Tænkemaaden og Sæderne; Adskillige Love og Grund=Regler, som Selskabet ville antage i Henseende til deres indbyrdes Omgang, deres Opførsel i deres Huse, deres Huusholdnings og Families Bestyrelse, samt andre menneskelige og Borgerlige Pligters Opfyldelse. Grund=Regler, som alle ere vise og ædle nok, forat gjøre min Haandværksmand værdig til at sættes ved Siden af den Sokratiske Bonde, men som tillige, efter den almindelige Tænke=Maade, ere for høye til at vente at finde i et hvert Lav et Selskab af tre saadanne Personer, Den enden Artikel, som er den 6te i Forslaget, angaaer Svennene, hvilke, naar man fornam, at de havde bragt det vildt i deres Konst, skulde enten uden eller og for en meget ringe Bekostning, antages i Selskabet. 3) "Lære Drengene vilde Selskabet søge at befrie, saa vidt mueligt var, for saadanne unyttige Arbeyder, som kuns hindre deres Lærdom og Fremgang, og at rette det, som ved deres forrige Opdragelse var bleven forsømt. De skulde ikke let tvinges ved Indskrivninger; og naar nogen ved en særdeles Flid og Vindskibelighed gjorde mærkelig Fremgang, skulde man forkorte noget af den fastsatte Lære=Tid. Dersom besynderlige Omstændigheder indfaldt, (Jeg beholder med Flid disse Udtryk, som min Correspondent vel ikke har brugt uden Hensigt, da de Omstændigheder hos os maatte være meget besynderlige) som skulde forvolde, at fornemme Folks Børn vilde lære et Haandværk, kunde man indrette en beqvemmere og kortere Læremaade for dem, naar Mesteren derefter blev betalt. 4.) "Selskabet skulde have en Protocol, til at indføre vigtige Afhandlinger over det, som angaaer Professionen, hvem der havde fortient de udsatte Præmier, og andre mærkværdige Omstændigheder. Dette Forslag, siger min Correspondent, har han længe havt i Sinde, at ville bekiendtgiøre i de offentlige Tidender, for at udforske andres Tanker derom. Han forlanger, at jeg vilde dertil være ham behielpelig, og berette ham, baade hvad andre Folk og hvad jeg selv dømte derom. Mine egne Tanker har jeg allerede sagt. Jeg finder, kort at sige, at Forslaget er fornuftigt, nyttigt, og ikke vanskeligere at sette i Værk, end saa mange andre Forslag, og Selskaber, som have været Verden til langt mindre Nytte. Men dette er kuns mine Tanker. Om mange dømme ligesaa, veed jeg endnu ikke. Jeg har vel besøgt nogle, i den Tanke, at vilde meddele dem Forslaget, og udforske deres Tanker; men een var beskæftiget med at oprette igien det forfaldne Selskab af Philosopher, som kaldte dem selv de sande Adepter, en anden talede meget om en Stiftelse, som skulde sigte til at oplægge paa nye alle de Bøger, som ingen meere skiøttede om at læse. Den tredie stod i Begreb med at oprette et Selskab af Fuglefængere, som skulde skrive Historien af alle vingede Dyr fra Ørne af indtil Fluer. Alle disse sagde mig saa meget om Nytten og Vigtigheden af deres Foretagender, at jeg torde ikke tale om Forslaget. De Forsikrede, at de vidste allerede Midler nok til at beskæftige dem selv, og underholde Publikum, i mange Aar. Den første viiste mig en Mængde af Skrifter, som længe havde været færdige, og ventede kuns paa Tilladelse at blive trykte. Den anden sagde, at der mang lede intet uden at finde en Sahl, som var stor nok til at rumme alle de gamle Bøger, som man vilde udgive, og den tredie forlangte ikke andet end Jagt=Friehed. Fra disse Folk kom jeg til een af mine Venner, som og var beskæftiget medlet Selskabs Oprettelse. Denne gode Mand syn tes at være noget lykkeligere end de andre. Jeg fandt alt det hos ham, som udkrævedes til et blomstrende Selskab, Love, Præmier, Jndbydelser; men med Arbeydet selv var det endnu ikke kommen videre end til nogle faa Begyndelser, hvilke havde givet Anledning til en stor Pakke af StridsSkrifter, som endnu ikke vare gamle nok for at blive trykte, thi hvad Skiønheden angik, da havde jeg allerede lært i de andre Selskaber, at det ikke kom an derpaa. Denne gode Mand talede saa meget om Vanskelighederne af et Selskabs Oprettelse, at jeg begyndte gandske at fortviviom Mueligheden af min Correspondents Forslag, hvor let og enfoldigt det end var forekommet mig tilforn. Nogle Dage efter kom min Sk. til mig, en ærlig gammel Amts=Mester, som hver Gang han tager Maal. af mig, fortæller med en ærværdig Mine af en Romersk Consul, hvor tidt han har været Oldermand. Jeg troede ikke, at nogen kunde være bedre skikket end han, til at undersøge Forslaget, og gav ham det derfor hjem med sig med Begiering, at han vilde meddele mig sine Tanker derom, hvilke han og nogle Dage derefter tilsendte mig skriftlig. Her ere de: 1 Art. Der ere i de fleste Lav alt for mange Mestere det var bedre at afskaffe nogle, end at antage flere. En klog Mand beholder, hvad han veed, for sig selv, og det maatte være en Nar, som vilde meddele andre sine Kundskaber og Erfaringer. For Drenge og Fuskere kande det maa skee være got, at man udsatte Priser. Gamle Mestere derimod lade ikke deres Arbeyder dømme af andre; De giøre ikke Prøver, men lutter Mester=Stykker, og det skikker sig ikke at arbeyde om Kap med Svenne og Bønhasere. Det gamle Arbeyde er godt nok, og hvorfor skulle vi have det bedre end Forfædrene, Prisen paa Arbeydet bør heller stige end falde, og det maae være en slet Amts=Mester, som tænker anderledes. 2 Art. At gjøre mange gode Svenne til Mestere, er at ødelægge Lavet. Det var bedre at udelukke dem. Jo flere og bedre Med=Arbeydere, desmindre Fortieneste for de gamle Amts=Mestere; Prisen falder; Konsten mister sin Anseelse; Svennene blive trodsige, og de gamle Mestere tabe deres Høyagtelse. 3 Art. Den gamle Lærremaade er god nok. En Dreng bør ikke have det bedre, end hans Mester har havt det for ham. Tre Gange Hug om Dagen, og een Gang Mad, det er, med faa Ord, den bedste Opdragelse. Naar Arbeydet var let, var det ingen Konst meer. Naar en fornemme Mand betalte mig vel derfor, vilde jeg nok lære hans Søn noget af mit Haandværk, men de rette Kneb og Hemmeligheder af Professionen vilde jeg have mig allene forbeholdne; han skulde ellers maaskee engang misbruge dem mod mig selv. Det var artig nok, om fornemme Folk lærte Haandværker; Nogle kunde maaskee være dem nok saa nyttige, som at studere. Men i Steden for at giøre dem til Svenne og Mestere, holdt jeg for, at det var bedre, at man gjorde gamle Amts=Mestere til Borgemestere. Det er dog saa tungt, at arbeyde sin hele Livs Tid. 4 Art. Efter mine ubegribelige Tanker behøves altsaa ingen Protocol, fordi der bliver intet at indføre. N. R. Mester Sk. *** og Oldermand.