Jyske Efterretninger, 1768-06-03
Markeds=Tanker. a her nu i disse Dage holdes det aarlig Pinde=Marked, og man allerede kan tælle en stor Mængde Markeds Boder med adskillige Sortementer op reyste, hvorudi enhver offentlig legger sine Vahre frem til fals, saa gjorde jeg mig de Tanker: Mon her ikke være et aabent Begravelse for Ærlighed; Denne Indbildning fordoblede tillige min Nysgierrighed, saa jeg meere end ellers gav Agt paa Følgerne af disse Tilberedelser. Jeg gik derfor hen paa Markedet, og saae 3 Slags Meunesker: Sælgere, Kiøbere og Tilskuere. Det første første Slags gjorde sig al Umage for at rose og ophøye deres Vahre og at legge samme frem paa den smukkeste Side, at det ret kunde glimre i de Forbigaaendes Øyne, Den Eensoldige blev strax fangen, men den Klogere gik videre frem- og faldt vel dog omsider i de udspilte Snarer. Det andet Slags, nemlig Kiøbere, trængede sig som en Strøm fremmed største Møye imellem Boderne, og raabte: Lad mig see det eller det, hvad koster det? Jeg saae med Forundring, at unyttige og pudseerlige Galanterier, nyemodisk Ragerie og deslige Bagateller bleve strax opkiøbte, men paa det Nyttige og Nødvendige var der kun liden Aftræk. Jeg hørte paa den ene Side falske Eeder af Sælgeren, at han ikke kunde afstaae det for den Priis, og paa den anden Side lige saa usandfærdige Forsikkringer af Kiøberen, at det, som han bød paa, var han i Stand til at kunne faae hos andre halvparten saa let. Denne Ord=Krig vedvarede saa længe, indtil Nødvendigheden enten tvang den ene eller den anden til at give efter, eller og, indtil de med Fortrydelse paa begge Sider skiltes ad. Jeg blev imidlertid kied af at opholde mig længere ved dem, og vendte mig til det 3die Slags, der vare Tilskuere. Jeg saae en stor Deel at gaae fra det ene til det andet Sted, de vare meget stadseligen udpyntede, og havde mueligen faaet deres Kiste=Klæder paa for at veyres, og paa de fleeste af disse spraglede Sommerfugle kunde det vel passe sig efter Ordsproget: Spectatum veniunt, veniun spectentur ut ipsæ, c. De komme for at beskue, og selv at lade sig beskue. Derimod saae jeg andre, af hvis Ansigter man kunde see og læse den allernederdrægtigste Misundelse og den ublueste Dumdristighed til at ville end og benytte sig af Leyligheden til andres Skade og Forurettelse. Da jeg nu om Aftenen kom hiem fra denne Skueplads, faldt mig den Tanke ind, som en vis Græsk Philosoph har gjort sig over de Olympiske Lege, og over de derved anstillede Markeder. Han troede at have opdaget iblant dem, som virkelig løbe efter Maalet, en Afbilding paa den umættelige Æresyge, iblant dem, som holdte Forfriskelser og andre NødNødterstigheder til Fals, et Billede paa Vellyst og Gierrighed, og iblant dem, som med Fornøyelse vare Tilskuere til alt dette, et billede paa Viisdom. Med disse Tanker sor jeg hen, og dem har jeg at tilskrive dette Syn, som Natten derpaa forekom mig i Drømme. Mig syntes da at jeg saae et overmaade stort Marked, og omendskiønt jeg ikke troer, at alle mine Læsere just vil finde sig fornøyede med min Drøm, haaber jeg dog maaskee at kunne fornøye nogle iblant dem, og for deres Skyld vil jeg da fortælle følgende : Drøm. Dig syntes, at jeg saae Merkurius komme ned af Skyerne, og i fuld Fart hastede til mig, som den der havde noget særdeles Magtpaaliggende at skulle udrette. Han kom og virkelig til mig, og befalede strax, at jeg skulde følges med, for under hans Ledsagning og Anførsel at betragte det store Verdens Marked. Du har, sagde han, i Dag gjort dig adskillige Betænkninger og alvorlige Forestillinger over det Marked, som holdes hos eder, men kom nu saa vil jeg forestillet dig Verdens Forblindelse og Forfængelighed i det Hele - følg med mig. - Jeg fulgte derpaa med ham, og mig syntes paa eengang at være paa en Plads uden for Jorden, hvorfra man fuldkommeligen kunde oversee det store Forfængeligheds Marked. Det første, som her faldt mig i Øynene, var en Dreyer=Boed, hvor jeg saae mangfoldige Herrer med store lange runde Peruker staae og udraabe: Her er alle Slags buntet og malet Dukketøi. En hvilke Mænd ved disse Smaaeting! - sagde jeg til Merkurius - saa store - saa anseelige, Hvad er det, de foretage sig? – Tie stille, svarede min Veyviser, du anseer dem med døde. lige Øyne, og kan derfor ikke gjøre tydelig Forskiel imellem Tingenes udvortes og indvortes Væsen. - Disse Dreyere, ere eders Lærde og Vise. - Zens raabte han: Luk Øynene op paa denne Stakkel, at han kan see Bedrageriet i disse Ting. - Seer du, foer han fort, hin Stolte og Indbildte, som med store opblæste Kiæver støder i den Barne Trompet; Det er en Kritius. - Seer du hin Alvorlige, der staaer med forgyldte Dukker, Det er en Metaphysikus. - Seer du du hin Dybsindige, som spørger, om vi vil see hans Goglerie, Det er en Logicus. - Men de, spurgte jeg, som havesaa mange udskaarne Heste og Pennehuuse der udhængende - hvo ere de, De ere Mestere i de frie Konster, svare de Merkurius. Paa Tale=Konstneres Børne-Trommer, Juristernes Farve=Skuffer og Lægernes Æsker ville vi ikke engang see. Du seer overalt, at det er Træe, som de handle med; Den som kan best dreye, kruse eller give de Ting, som han omgaaes med, den smukkeste Anseelse og Dannelse, han sælger meest. - Han fløy videre frem, og vi kom paa et Torv, der stod fuldt af Potter. Du skulde vel ikke troe, saade Merkurius. i det han vendte sig omkring til mig, at disse ere Helte, og saadanne, som ville undertvinge den hele Verden, der befatte sig med dette skrøbelige Tøy, men de ere det dog virkeligen. De handle med Leer og Aske; Deres Vahre ere derfor ogsaa de forgængeligste af alle Ting. Seer du hine Boder, hvor de have kiøbt sig Tilladelse til at staae og skakkre i nogle Dage, der sælger man Samvittighed i Pundeviis for godt Kiøb. Der kan man faae Garn til at fange de Uskyldige i der Kaarder til at skiære Brød med. Der - Hvad er det for et Sammenløb, faldt jeg pludselig min Ledsager ind i Talen, ved den Glas Boed? - Et Sammenløb, sagde Merkurius med en spodsk Mine. - Du veed dog vel, at de fleeste Mennesker løbe efter Ære. Det er Reqvetter af Glas, som de der kiøbe, Ærgierrigheds Jnd bildning forfærdiger dem meget konstigen, de ere fyldte med adskillige Slags Couleurer: men de springe i Stykker imellem Hænderne, og deres Elskere ere just saadanne Folk, der giøre sig en Fornøyelse af at høre et Knal af saadanne Ting som, naar man ret rører derved, springe i Stykker. J giøre ret, raabte han til nogle andre, at J kiøbe Briller; thi de behøves just for dermed at ansee alle Smaaeting i Verden, for store Folk vil jo dog bedrages. - Daarlighed, sagde jeg med en fortrædelig Mine. - Føer mig dog hen, hvor jeg kan see og nyde det, som et nyttigt og fornøyeligt, og som tillige kan forlyste og vederqvæge Sandserne. Det er ikke til Øl=Boderne, ey heller mee. meener jeg til de Steder, hvor Taskenspillere og Liniedandsere lade see deres unyttige Konster, men føer mig hen til hine Giæstgivere og paa de anseeligste Viinhuuse, der kan man ret deelicatere sin Smag, naar man ikkuns har Penge nok at betale med. Ach Merkurius, hvor behagelige ere ikke disse Vahre, Ja for dig er det godt, svarede Merkurius, thi du mærker ikke Vellystens Bedragerie. Seel hist bliver der et smukt Stykke Podagra tillavet, som, ihvor nydeligt det nu tillaves, vil dog siden koste den arme Stakkel, som med saa stor Graadighed nyder det, en lang Tids ulidelig Smerte og Pinne, der tillaves adskillige Svagheder. Virkningen vil visseligen paafølge: En Feber, Forkiølelse, Flod, Gigt, Guulsot, Betændelser eller deslige er det mindste, de maae belave sig paa at imodtage, som ordentlige Følger af deres uordentlige Levemaade; Thi det er efter Portens Ord een tilforladelig Sandhed: Viintapper og Trakteur at unde sine Penge. Er Aarsag, at man tit til Doctoren maae trænge. Ja seer du der den lystige Broder, som udtømmer et Glas efter det andet, inden kort Tid vil den arme Stymper for sildig fortryde sin Daarlighed, hans Drikke=Brødre ville gjøre ham Følgeskab en efter den anden; Jeg ækles allerede over disse vellystige Fraadsere og Drankere, ligesom over døde Aadseler, thi de føle sig som Sviin i deres Uhumskheder, og ere Afskummet af det menneskelige Kiøn. Er der da, spurgte jeg sukkende, intet fornuftigt og reelt at see paa vor Jordklodes store Marked? – Jo - svarede Merkurius paa Skrømt - Snustobaksdoser, som hine Skribentere sælge for tygget Papiir af deres Skrifter. - Landkorter, hvorpaa de Stæder staae afmalede, som du aldrig har seet, eller faaer at see, og hvis Rigtighed man meere maae troe, end det kan bevises. - Kostbare Stoffer, hvormed følger i Kiøbet det Raserie, at den, som bær dem, er meere end et Menneske. - Kort: Graven og Forfærgelighed. - Jeg siger, Graven og Forfængelighed; thi en Deel iblant Menneskene sælger dig lutter Middeler til at døe snart, og andre lutter fortryllende Begiærligheder til at ville leve længe. En, Eyl aldeles ikke, faldt jeg ham ind i Talen. Solon solgte ogsaa Viisdom til Croesus, og der findes vel endnu de Vahre i Verden, som kan fortiene at roses og sættes Priis paa, man bør dog ikke kaste Vrag paa alle Ting.