Berlingske Tidende, 1772-01-01
Den Skrivelse, som Græve Oginski, Stor=Feldtherren, af Litthauen, har ladet indrykke i de Leydenske og Cleviske Tidender, foranlediger mig til at sende nærværende til Dem. Man maae søge at redde Troppernes fornærmede Ære, hvilke det ey har manglet uden paa en god Anfører, og aabne Øynene paa Verden i Henseende til alle de ugrundede Beskyldninger, hvormed Grævens Skrivelse er opfyldt. For at afvælte Skylden fra sig, tager han sin Tilflugt til Bagtaalelse. Stor Feldtherren klager over Mangel paa Krigs=Tugt, over den slette Sabordination, og over de Litthauiske Troppers Uvillighed, som da vare under hans Commando; men de have i den Tid, de have været saa ulykkelige at staae under en Anfører, som var dertil meget lidet beqvem, viist det som er tvert imod. Den Affaire ved Berdziest, hvor Oberste Albiczow blev slagen, er et Beviis paa deres Behiertighed. De bleve der paa ingen Maade opmuntrede ved Feldtherrens Exempel, som havde stillet sig meget beqvem paa en Høy, som var temmelig sikker for Kanonskud, og gav dem, som sprestillede ham, at det ikke var utienligt, at han ved sin Nærværelse maatte søge at sætte Moed i de Tropper, i Spidsen af hvilke han første Gang befandt sig, til Svar: Da Parterne vare ikke lige, saa skikkede det sig ikke for ham, som Feldtherre, at indlade sig med en Oberst. De slet indrettede Marscher, som man siden har ladet giøre igiennem de stemmeste Moradser, er et Beviis paa deres Ufortrødenhed at tage de største Besværligheder paa sig. Naar man vil have en omstændelig Efterretning om det Overfald i Stolewice, da smigre vids med, at enhver, som elsker Ret og billighed, læt skal kunde dømme, om vor Nederlag bør tilskrives os eller vor Anfører. J Steden for at følge det Raad, som nogle Officierer gave, at udsende et Detaschement, for at bemægtige sig den liden Stad Biala, hvor der var et Forraad af Levnetsmidler, Penge og Munition, tilligemed en ringe Besætning Russer, som desuden vare fulde af Bestyrtelse og Skræk over den Efterretning om Oberste Albitzows Nederlag; i Steden for at opsøge Oberste Düring for at angribe ham; i Steden for at forsikre sig det Sted Nieswietz, saa gik Græve Oginske igien den Vey tilbage som han var kommen, og lod os marschere igiennem saadanne Morad, ser, hverigiennem maaskee intet Menneske var gaaet. Vor Cavallerie blev derudi ved hvert Skridt staaende, Jnfanteriet, blev ganske udmattet, og man havde den største Møye med at bringe Artilleriet over. Efterat vi saaledes havde udstaaet de utroeligste Besværligheder, ankom vi endelig til Stolowice, uden at vide, hvorhen Marschen egentlig skulle stilles. Vi fik her Efterretning, at General Suworow havde samme Morgen med sit Corps ladet sig see der i Egnen, og var gaaet til Niewitsch. Dette hindrede os ikke fra her i al Beqvemmelighed at tage vor Qvarteer. Nogle af vore Officierer, forestillede herpaa Feldtherren, at man ikke maatte være al for sikre, at det ey var at begribe, hvorfor General Suworow havde ladet os bag sig, og at det syntes at være rimeligt, at han søgte at overrumple os. General=Major Bielak, hvis Mod og Jndsigter ere noksom bekiendte, kom og til ham, og anholdt om Tilladelse at gaae ud med sin Pulk, for at see, hvorhen Fienden havde vendt sig, hvorved han tillige sagde, at han vilde angribe ham, dersom han skulle treffe ham i en dertil fordeelagtig Situation, og dersom det ikke skeede, saa skulle han i det mindste søge saa længe at opholde ham, indtil Feldtherren kunde resolvere til noget. Alle disse Forestillinger fandt ingen Gehør hos ham. J Steden for at udvælge iblandt Officiererne nogle til sine Fortroelige, som formedelst deres Fortienester og Behiertighed vare det værd, saa satte han sin Fortroelighed til een ved Navn Chominski, et Menneske, fuld af Jndbildning og Vankundighed, som for lang Tid siden havde i Hr. Wielhorski og andre saadanne Personers Navn, der formedelst deres Grundsatzer vare værd at foragte, og i deres Anslags Udførelse ere ubeqvemme, opspundet Anstalter til dette fortræffelige Foretagende. Generalmajor Bielak erholdt paa sit Tilbud af Feldtherren dette Svar: Det var ufornødent, at man udmattede Tropperne naar det ey udkrævedes; enhver saae øiensynlig, at General Suworow frygtede sig for ham; han tænkte derimod, at hver Mand kunde sikker udhvile, sig. Da nu ikke de tilbørlige Anstalter vare gjorte, saa brød General Suworow ind, uden at nogen blev det vaer, førend Lyden af Musqvet=Skuddene forkyndte hans Ankomst. Herpaa greb enhver til Vaaben, og man gjorde Anstalter saa got som man kan giøre dem paa den Tid, naar man seer ingen Anstalter for sig, og ingen Ordres ere givne, hvorledes man i denne eller hiin Fald skal forholde sig. Angrebets største Styrke blev stillet mod det Huus, hvorudi Feldtherren befandt sig 60 Mand af det Regiment, ved hvilket jeg staaer, endeel at hine Tropper uden Krigstugt og Mod bevogtede hans Person og gjorde den kjækkeste Modstand, hvorved Feldtherren, som man med Nød fik opvækket, vandt saa megen Tid, at han blev sat paa en Hest, som i den Tilstand bragte ham temmelig langt bort fra Fienden og fra hans egne Tropper, maaske imod hans Hensigt. Uorden tog strax til. De commanderende Officierer gjorde deres mueligste Flid for at bringe Tropperne sammen. Den ene løb hist, den anden her. Man havde intet forud betænkt sig paa noget. Nattens Mørke, den Uvidenhed, hvori man var, saavel i Henseende til Fiendernes Antal, som den Maade de vare fordeelte paa til Angreb, gjorde, at man ikke vidste, hvad for Messyrer man skulle gribe til for at forsvare sig. Oberstlieutenanten af det Slonimske Regiment, ved Navn Paplonski, var imidlertid gaaen. gaaen ud af Staden og havde stillet sig i Orden med sin Bataillon. Generalmajor Bielaks Pulk var alt til Hest stillet i Orden bag ved Stolowice. Hr. von Bitoft, Oberstlieutenant ved den Litthaniske Under=Feldtherres Dragon Regiment, hastede derhen med de faa Mand han kunde sammenbringe for at beskytte Kanonerne, og fatte derved Livet til, men efterlod tillige et Beviis paa sin Tapperhed, som han alt havde ladet see i Fransk Tieneste, hvor han nogle Aar havde været. Hr. von Houdring, Commandeur for det Regiment, ved hvilket jeg staaer ; en Officier, hvis uforfærdede Moed er bekiendt, gjorde ligeledes alt, hvad man kunde love sig af en Mand, at hans Stand. Hr. Puzina, som commanderede den Pohlske Fahne, saavelsom Hr. Narimontowitz, der førte Janitschar Compagniet, bleve stærk blesserede. Dagen brød endelig frem Tropperne, endskiønt de vare ulige fordeelte, hvorfor de ikke læt kunde komme hinanden til Hielp, vare dog fulde af Moed, spurdte efter Feldtherren, men hans egne Domestiquer svare, de dem, at han var borie. Derpaa faldt Modet hos enhver Man vidste ikke Græve Oginski Hensigter; han havde ikke anbenbaret nogen sin Krigs=Plan. Jngen vidste hvor han skulde vende sig hen. Enhver var betænkt paa sin egen Sikkerhed. Cavalleriet begyndte at flygte, og lod det lidet Jnfanterie, som vi havde tilbage, Fienden til Fordeel. Det Manifest, som Stor Feldtherren lod bekiendtgiøre, havde alt allevegne opvakt Misfornøyelse. Man havde formodet at see ham spille en anden Rulle. Man ventede i ham en Fredsstiftere, og han blev et Redskab til et Forbund, som havde intet andet til Hensigt end Hevngierrigheds og Hads Anslag, men aldeles ikke det almindelige Beste. Stor Feldtherrensiger i sit Brev, at han har anvendt forgiæres Bønner og Formaninger for at bevæge os til vor Pligt; og om han endog dertil havde betient sig af et Tale=Rør, saa skulle dog ingen kunde have hørt ham, saasom han var saa langt borte fra os. Han foregiver, at han er forraadt. Han er det sandelig og, men allene formedelst sit eget Forhold. Her har De en sandfærdig Beretning om hvad som er passeret ved Stolowice. Dersom Stør=Feldtherten skulle finde sig fornærmet over den Maade hvorpaa Sandheden er lagt for Dagen, da maae han tænke tilbage, at han selv er den, som har paalagt os den Nødvendighed at giøre det. Jeger a. Deres hengivne Tiener.