Aalborg Stiftstidende, 1840-05-30
En Mindefest vi her vil feire, En Fest, nu sielden i vort Nord; Et Gravel for sin Søn af Leire, Som, ak! ei mere er paa Jord. . Hvad Siette Frederik os gav Giør hellig os den Ædlings Gravl, Et ædelt Liv, en ædel Stræben. Besiæler nu vort Fædreland. Kun svagt Dig tolke Tak kan Læben, Tak tolker Dig hver Dannemand. . Den Tak, et Folk sin Konge gav, Den preder evigt Frederiks Gravl: I Trældom stakkels Bonde sukkede Og Dyret liig hensted sit Liv : Han klaged, dog sig Øret lukkede: Han Slave var med Børn og Viv -J. Du brød hans usle Fogders Stav, Han Dig velsigner i Din Gravl ) En fremmed Kyst, hvor Solen brænder, Blev vædet tungt af Slavens Graad. Du Lænken brød fra Negrens Hænder, Europa fulgte strax Din Daad. Din Krands vor Jords Beundring gav, Den visner ei paa Kongens Grav: ". Tak for Din Virken, ædle Fader! Du lever evigt blandt Dit Folk. Dit Minde aldrig os forlader Din Virken var Din bedste Tolk. J. Guds Ven, i Verdners vide Hav Du svæver, signet er Din Gravl 3. Fra Myriader Kloders Vrimmel Skue elskte Fredrik til Dit Land Skiøndt Du er i Alberrens Himmel, Dig glemmer ingen Dannemand. . Din Mindekrands Nationen gav, Den visner ei paa Kongens Gravl, hvorpaa Hr. Stiftamtmand Bluhme tolkede Folelserne for den hedengangne Monarch med disse Ord: "Jeg udbringer Mindestaalen for Stifteren af Danmarks Festdag, Lad os, m. H., med taknemmelige Hjerter og med sonlige Følelser erindre vor ærværdige, vor kjærlige, vor hensovede Fader. - Kong Frederiks Mindel De følgende Skaaler vare: For Hs. M. Kongen, ved Hr. Stiftamtmand Bluhme. "Jeg har den Ære at udbringe en Skaal for vor allernaadigste Konge! Til ham staaer vort Haab. Vor Tillid til ham være fast. Det store Værk, som er begyndt af hans forevigede Forgænger, Reformens Værk, vil under hans Beskyttelse skride fremad mod Maalet, det rette Maal. Derfor borger os Kongens Viisdom og Kongens Ord. Lados da, m. H., med den undersaatlige Trostab, som vi have tilsagt og tilsvoret ham, og med den Kjærlighed for Kongen, som altid har boet i danske Hjerter, udbringe et længe lever for vor allernaadigste Konge, Christian den Ottende! Skaalen for Stænderinstitutionen og det constitutionelle Princips Udvikling i Danmark indlededes ved følgende, af nærv. Tidendes Redacteur forfattede, Sang: Mal. Og Odin han sendte Hermoder afsted. Vort første Hurra for den Dannemarks Drot, Som hersker med Kiærligheds Kronen, Som elsker sit Folk, ei regierer det blot, J. Et Hurra for Retfærd paa Thronen, i Os skiønneste Maiblomst Kong Frederik gav, Det aldrig forgiætter Nationen: Hans Minde ei dækkes af Glemsel og Grav, Det lever med Jnstitutionen. : Dog kraftløs er Massen, som savner end Liv, rig Strængen, der savner end Tonen: Lyd da, for den Magt, som gier Lyset sit Bliv, . Et Hurra for Agitationen h. Og Hurra for hver den, som værge vil kjækt, For Frihed i Discussionen, Han veier med Sandhedens prøvede Vægt, J. Han frygter et Opinionen. H. Til Norge sig klangede trofast vort Bryst, Da løsrev det Krigs-Amazonen, Men eet er end Sindet og een end vor Røst, Og evig er Aands-Unionen. 7. Og skiænker Kong Christian, af Tidsfyldens Væld, Sit Danmark en Perle af Kronen, Da juble der her, som bag Norriges Field, Et Hurra for Constitutionen er hvorpaa Hr. Procurator Møller udbragte Skaalen med disse Ord: "Med Jubel modtoge vi Budskabet om den Gave, Stænderinstitutionen, som Kong Frederik den Sjette for 9 Aar siden paa denne Dag havde skjænket sit trofaste Folk. Med ikke mindre glade Følelser, med ikke mindre trøsterrige Forhaabninger ere vi idag forsamlede for at festligholde denne for Nationens Velvære baade i intellertuel og materie Henseende saa saare vigtige Foranstaltning. Vel er Giveren, den ædle, menneskekjærlige Giver, gaaet bort til sine Fædre, men den Vermod, som indgydes os ved Tanken herom, knytter sig umiddelbar til det betydningsfulde Haab, Kong Christian den Ottendes Thronbestigelse har vakt. Vel ere langtfra ikke alle Raad blevne fulgte, langtfra ikke alle Onsker og Begjæringer blevne opfyldte, som Folkets Udkaarne have frembaaret for Thronen; men derfor bør vidog ikke lade Modet og Forhaabningerne synke, derfor bor vi dog ikke falde tilbage i den Lethargie, som, hvad Politikken angik, kun altfor længe hvilede paa Nationen. - Megen, ja saare megen Gavn har Stænderinstitutionen imidlertid stiftet; thi fremfor Alt har den vakt Almeenaand hos Nationen, den har vakt Sands for og Overbeviisning om en fri Statsforfatnings Fortrin; og disse Goder, ere uvurdeerlige. Lad end enkelte frygtsomme Journalister, eller logrende Stormænd længe nok nægte, at den frie Presses Yttringer og Besværinger i Regelen samstemme med Folkets Mening; vi, der udgjøre en Deel af Folket, vi, der leve og virke med og blandt den store Masse af Folket, vi vide dog, at det virkelig forholder sig saa i Sandhed. Men hvor en slig Almeenaand, en saadan Frihedssands er herskende hos Folket, der vil dennes velgjørende Virkninger heller ikke længe kunne udeblive. Tidens gylde, da vi skulle see gjennemgribende Reformer iværksatte, maa snart være forhaanden; thi Danmarks nuværen. de Konge, Christian den Ottende, der har medvirket til at give et Broderfolk en Statsforfatning, der er een af det frieste i Europa, vil lettelig overbevises om, at den danske Nation har opnaaet den Oplysnings og Modenheds Aand, der bør være slige Reformers Forlobere, og derfor saameget villigere opfylde Folkets, igjennem dets Udkaarne og Pressen, ham forebragte Begjæringer. Mine Herrer, Vi maae altsaa betragte Stænderinstitutionen som det vigtigste Middel til en friere Statsforfatnings Udvikling, og fra dette Standpunct bør vi ihukomme dens Jndsuftelsesdag med taknemlig Paaskjønnelse. Jeg tillader mig derfor at udbringe en Skaal for Stænderinstitutionen i Danmark. (Sluttes paa Mandag.)- Jgaar Aftes gav Hr. Prinzlau Mulattens Rolle. At hans Spil ikke mødte den Paaskjønnelse, det fortjente, kunne vi kun tilskrive den Uretfærdighed, hvori en vis Deel af Publicum nu engang synes at ville øve sig mod ham. At det ved Bedømmelse af kunstnerisk Fremstilling skal finde en saadan Partiskhed Sted, maa imidlertid tilvisse beklages, da vi paa denne Maade fremtidigt ville see vor Scene berøvet ethvert over det Usædvanlige fremragende Talent. - Hr. Wimmer gav som sædvanligt sin Rolle fortrinligt og blev ved Stykkets Slutning fremkaldt.