Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1846-03-07
Polen. "Nationalregjeringen" i Krakau har strax ved sin Jndsættelse udstædt følgende Opraab: Til den polske Nation. Polakker, Opstandens Stund er slagen. Hele det adsplittede Polen reiser sig op og voxer, allerede have vore Brødre i Hertugdom met Posen og Litthauen &c. reist sig og kæmpe i Rusland, mod Fjender, de kæmpe om de helligste Rettigheder, der ved List og Overmagt ere dem fravristede. J vide jo, hvad der er skeet og hvad der endnu bestandig skeer. Vor Ungdoms Blomster gaaer til Grunde i Fængslerne, de Gamle, som understøtte os med Raad, blive ikke skaante. Præsterne berøvede deres Anseelse; Enhver, der i Tanke og Raad var rede til at leve og døe for Polen, er tilintetgjort, vansmægter i Fængsel eller maa bestandig vente det. Efterretningen om de Millioner, der have faaet Knut, der ere henvisnede i underjordiske Huler, der ere blevne bortslæbte og piinte med alle mulige Midler af vore Undertrykkere, der ved Hjelp af vore Fjender have haanet vor Hæder, der ikke have tilladt os at beholde vort Sprog, ikke at bekjende os til vore Fædres Tro, der har stillet uoverstigelige Hindringer i Veien for en Forbedring af vor sociale Forening, der have bevæbnet Brødre imod Brødre, der have bagtalt Fædrenelandets ædleste Sønner. - Efterretningen om alt dette er trængt dybt ind i vort Hjerte, og har blodigt sønderrevet det. - Brødre, Kun endnu et Skridt, og Polen er ikke meere, ja ikke meere nogen Polak, vore Børnebørn ville forbande vort Minde, fordi vi kun have efterladt dem den skjønneste Deel af Jorden som en Gruusdynge og en Ørken, fordi vi have ladet det krigerske Folk smeddes i Lænker, fordi de maae bekjende sig til en fremmed Tro, tale fremmed Sprog og være Slaver af dem, der have usurperet deres Rettigheder. Støvet af vore Fædre, som bleve Martyrer for Nationens Rettigheder, raabe til os om Hævn. De Diende tilraabe os, at vi have forladt vor Nationalitets Grundsætninger. Gud, der engang vil fordre Regnskab af os, raaber selv dette til os. Vi ere 20 Millioner, naar vi engang reise os som een Mand, og ingen Magt vil kunne overvinde vor Styrke; den vil tilkæmpe os en Frihed, som den aldrig var paa Jorden. Den vil tilkæmpe os en Arne i Samfundet, hvoraf Enhver efter Evne og Fortjeneste kan nyde Jordens Goder, hvor ingen Privilegier under nogensomhelst Form skulle have Gyldighed, hvor enhver Polak vil finde Sikkerhed for sig og Kone og Børn, hvor Enhver, der er født med Feil paa Sjæl eller Legeme, vil finde ufeilbarlig Hjælp af hele Samfundet, hvem da den Jord vil komme til at tilhøre, som nu Fremmede ere i Besiddelse af. Alle Godtgjørelser ville ophøre; Renter, Hoveri og alle slige Fordringer, og Opoffrelse for Nationens Sag med Vaaben i Hænderne vil blive erstattet med Grundeiendom af Nationalgodserne, Polakker, vi kjende fra i Dag af ingen Forskjel, vi ere fra Arilds Tid af Brødre, fra Arilds Tid af Sønner af een Moder - Fædrenelandet af een Fader - Gud i Himlen - ham anraabe vi om Hjælp og han vil velsigne vore Vaaben og skjænke og Seir. Men for at han skal forlene os med Seiren, ville vi ikke besmitte os med Fuldskab og Røveri, ikke be plette de os betroede Vaaben med Egenraadighed, ikke angribe de Troende, Værgeløse og anderledes troende Fremmede, thi ikke med Folkene, men med vore Undertrykkere føre vi den hellige Kamp. Men lader os nu til Tegn paa vor Forening anlægge Nationalkokarden og sværge den hellige Eed: "Jeg sværger med Raad, Ord og Daad at tjene mit Fædreneland Polen, jeg sværger at opoffre for det alle mine Anskuelser og navnlig Formue og Liv. Jeg sværger ubetinget Lydighed mod Nationalregjeringen, som den blev oprettet i Krakau den 22 Februar 1846, Kl. 8 Aften, i Huset Kozystowan, og alle af den indsatte Øvrigheder; saa sandt hjælpe mig Gud og hans hellige Ord." Dette Manifest skal bekjendtgjøres i Regjeringsbladet og i særskilte Aftryk udbredes over hele Polen og offentliggjøres i alle Kirker fra Prædikestolen, i Communerne ved Opslag, paa alle offentlige Steder. Krakau den 22 Februar &c.