Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1836-07-15
Den 8 Juli begyndte Processen i Anledning af "Tuillerie=Attentatet i Pairsrettens sædvanlige og lidet rummelige Mødeværelse, da den interimistiske Sal, hvori April og Fieschi=Processerne forhandledes, alt igjen er nedrevet. Kl. henimod 11 blev den Anklagede, ledsaget af 6 Municipalgardister, indført. Han saae meget bleg ud, kunde neppe holde sig opret, men syntes iøvrigt rolig og bladede, medens Pairerne opraabtes ved Navn, skjødesløst i Retsakterne. Han var iført sort Kjole med hvide Beenklæder, sort Halsklæde og det tykke Skjæg snoet ziirligt om Halsen, ligesom det lange Haar var elegant kofferet. Paa Præsidentens, Hr. Pasquiers Spørgsmaal om hans Navn, Alder, Fødested o. s. v. svarede han med fast Stemme. Ved det Sted i Anklagen, hvor der tillægges ham bifalds-Yttringer og Fieschi=Attentatet, kastede han et foragteligt Blik til Generalprokuratoren Martin. Da den var oplæst og Beviisstykkerne, saasom Stokflinten, Dolken o. s. v. lagt paa Bordet, begyndte den Tiltaltes Forsvarer, Hr. Ledru, med at forlange i det mindste 10 Dages Opsættelse, hvilket "Septemberlovene" tilstaae, som nødvendig i en Sag, hvor der handles om en af de største Forbrydelser, og om Liv og Død, da Man umuligt kunde ville afskjære den Anklagede Middel til sit Forsvar, hvilket ikke fandt Sted i nogen civiliseret Stat. Men Generalprokurøren Hr Martin modsatte sig, fordi den længere Frist af 10 Dage ved andre Retter kun var bestemt for, at den Anklagede kunde appellere; men fra en Pairsrets=Dom gjelder ingen Appel. Retten aftraadte nu, for at raadslaae; men kom efter et Par Timers Forløb tilbage og gav den Eragtning, at den forlangte Frist ikke kunde bevilges, da Lovene af 1835 ikke vare anvendelige paa Pairsrettens Sager. Nu begyndte Forhøret, hvori den Tiltalte uden Omsvøb tilstod, at han havde skudt efter Kongen og at Geværet havde været ladt i 14 Dage med 28 Gran Krudt og to Kugler. Af de øvrige Svar bemærkes her endnu følgende. Naar har De fattet denne skjændige Beslutning? "Siden den Dag, da Paris blev erklæret i Beleiringsstand (Juni 1832) og de frygtelige Massakrer udøvedes i Paris og Lyon paa Kongens befaling. Hans Regjering er en insam Blodregjering. Fra den Tid har jeg svoret ham døden." (Her befalede Præsidenten ham at tæmme sine Ord og huske, at han blot skulde forsvare sig.) Hvorfor forlod De Krigstjenesten, fordi jeg ikke vilde tjene Ludvig Philips Sag. Hvorfor tog De til Spanien, For at styrte Jsabellas Regjering og proklamere Republiken i Madrid." Var Deikke i Barcellona Medlem af hemmelige Selskaber, "Nei, Aldrig har jeg været Medlem af hemmelige Selskaber. Hvorfor kom De tilbage fra Barcellona til Frankerig, For at dræbe Kongen." Disse Ord udtalte han med Eftertryk. Jøvrigt forsikkrede han, at Jngen havde erfaret det Mindste om hans Plan og at han ingen Medskyldige havde. "Jeg var - tilføiede han - overbeviist om Retmæssigheden af min Handling, som jeg endnu er det, og har Jntet videre at sige." Nu skreed Man til at af hore Vidnerne. Jblandt disse var Nationalgaardisten Bachellier, med hvem han samtalede for Kongens Ankomst blandt andet om den af Keiseren opførte Triumfbue, og bemærkede, at Alt, hvad Keiseren gjorde, var i en stor Stiil; jeg beklager, at hans Statue ikke pryder hiint Mindesmærke. Under=Adjutanten Dupont indrømmede, at han havde grebet Aliband i Haaret; men ellers vidnede Jngen noget om, som de ministerielle Blade have fortalt, at Nationalgardisterne havde villet massakrere ham. En vis Petit, som vilde see Kongen passere forbi, følte umiddelbart for Skuddet en kold Gienstand (Bøssepiben) strøife over sin Kind. Endnu yttrede han, at Tjenesten blev besørget med stor Skjødesløshed og at ingen eneste Adjutant befandt sig ved Siden af Vognen, da Alibands Bevægelser ellers maatte have vakt Opmærksomhed. "Jeg selv - tilføier Vidnet - havde to store Pakker under Armen, hvori let kunde have været forstukket to Helvedmaskiner, uden at Vagten anholdt mig." Bøssesmeden Devismes kjendte Alband, uden at ane noget Ondt, for han saae den velbekjendte Stok. Nu ilede han til og slog ham Geværet af Armen, men først da Skuddet var skeet. Flere Restauratører og en Portner fremkom med nogle af Alband udstedte Vexler paa Smaasummer, og paa Præsidentens Spørgsmaal: Hvo der skulde betale dem, svarede han: "Mine Forældre." Studenten, med hvem A. kort for sin Udaad spillede Billard, var kommet i Klammerie med ham, fordi han skyldte ham Penge og det var nær kommet til Tvekamimellem dem. For hiin Portner havde han yttret Kjede til Livet og engang forlangt Kul, for at qvæle sig ved Dampen, hvilket han afslog ham. Den før omtalte Freysse forklarede, at A. ofte havde sagt ham, at han blot havde Stok Døde. Gers flinten til Tidsfordriv, for dermed at skyde Spurve. Jøvrigt havde han stedse hørt Godt om Aliband og at Man havde forvansket hans Karakteer, især i Journalerne, hvilket ikke var Ret, selv efter hans "Vildfarelse." Da Præsidenten spurgte, hvorledes han kunde kalde det en Vildfarelse, svarede Vidnet i Forening med Alband: at en Forbrydelse berettigede Jngen til at angribe Forbryderens Ære og Moralitet for Resten. "Man kunde begaae en Forbrydelse og dog blive en Mand af Ære (!). For nogle Aar siden havde A. med egen Livsfare reddet en Kone fra at drukne. (Her afbryder den med Gaarsposten ankomne Beretning.)