Den Vest-Sjællandske Avis, 1824-04-19
Den 18de Mai 1822 blev der forelæst for det Wernerske Selskab i Edinburg et Brev fra Jndien, som med Hensyn til Menneskers Naturbistorie indeholder flere mærkværdige Dato som de Battas. At de ere Canibaler (Menneskeædere) er upaatvivleligt; men Maaden, hvorpaa de ere det, er uden for alt Exempel. Menneskeæderie finder ikke blot Sted i Krigen, som hos nogle andre vilde Nationer; men at blive ædt er en høitidelig Straf, som bliver paakiendet ved Raadslagning for visse Capital-Forbrydelser. Der gives fem Tilfælde, hvori der bliver forordnet at fortære Forbryderen. Af disse er Ægteskabsbrud den største Forbrydelse. Dommen bliver forkyndet i en Raadsforsamling af Overhovederne og tre Dage derefter bliver den fuldført, naar hele Naboelauget kommer sammen. Offeret bliver derpaa bundet med udstrakte Hænder og den fornærmede Part bliver nu spurgt hvad han forlanger. Han forlanger f. Ex. Ørene; disse blive nu øieblikligen afskaarne og den Fornærmede fortærer dem ganske roeligen; enten raae med Peber og Citron eller tillavet som han helst vil. Enhver nærværende Person afskiærer og fortærer hvad han har Lyst til. Fladerne inde i Haanden og Fodsaalerne blive holdte for Lækkerbidskener; og naar alle have styret deres Lyst, saa afskiærer Hovedmodstanderen Hovedet, bringer det hiem med sig i sit Huus og sætter det op paa Gavlen af det. Saaledes bliver da Forbryderen bogstaveligen levende opædt med et Overlæg og en Kulde, som er ganske original. Man behøver ikke at tvivle paa Sandheden af disse Gierninger; da Jndvaanerne ganske simpelt fortalte dem til Brevskriveren og hans Ledsagere, ligesom der var ikke noget deri. – De Battas ere af Hinduisk Herkomst og denne Skik er et nyt Beviis paa denne Religions milde Aand, som erklære det høist fordømmelsesværdigt at dræbe en Koe eller en Myre; men derimod leger med Menneskers Liv og menneskelige Følelser. Tilforn var det Skik hos de Battas at opæde deres Forældre naar de bleve for gamle og ikke kunne bruges til at forrette noget nyttigt Arbeide; men de sige, at denne Skik er kommen af Brug i den nyere Tid. Man maatte nu naturligviis formode, at dette Folk staaer paa det høieste Trin af Barbarie; men besynderlig nok det er ikke Tilfældet, meget mere har det mange ædle og agtværdige Egenskaber. Med Hensyn til Æresfølelse og Sanddruehed staaer de langt over Bengaleserne. – Der findes ogsaa meget Egent hos dette Folk. En Mand maae f. Ex. ikke tage nogen Kone til Ægte af sin egen Stamme, men maae opsøge sig en af en anden Stamme, som har ganske forskiellige Forfædre. Overtrædelsen af denne Lov straffes med at blive opspiist. Naar to Mænd komme i Strid med hinanden og ikke kunne blive udsonede, saa bekiæmpe de hinanden; men førend de kunne begynde Fiendtlighederne maae Kampen være offentligen erklæret paa Torvet, for at den anden kan være paa sin Post. Skulde den Eene dræbe den Anden uden først offentlig at have forkyndet Fiendtlighederne, saa vilde han blive fordømt til at blive opspiist, men ogsaa efter offentlig erklæret Fiendtlighed imellem to enkelte Personer maae han kun dræbe sin Modstander; men ikke opspiseham. Kun ved store Anledninger, hvor hele Nationen drager i Krig, er det tilladt at opspise Fienderne. Det er en Æressag, at der paa Torvet ikke maae finde nogen Voldsomhed eller Forræderie Sted; hvor, som derfor kommer paa Torvet med en Flint stikker en grøn Qvist i Løbet, til Tegn paa hans fredelige Sindelog. – De Battas have en Modbydelighed for at see Søen og holde Kystbeboerne for en ringere Race, de erkiende et høieste Væsen, og antage tre ringere, Guddomme. Udvidelse af Kundskaben om Naturen (Fortsat). Havet er i Grunden et langt fredeligere Element og langt bedre at komme til Rette med end Luften, og naar det ogsaa geraader i Oprør og bliver farligt, saa kommer det kun af, at Luften irriterer det; men med Luften har man mange Slags Bryderier, især naar den bliver altfor urolig; og skulde Hr. Chladni have Uret i sin Paastand, at de meteoriske Stene komme fra Himmelrummet uden for vor Jord, og de efter hans Modstanderes Mening skulle dannes i Luften selv saa havde man en nye Aarsag til at føre Klageover den; thi saadan at kaste Stene ned i Hovedet, paa Folk er i Grunden ikke honet. Mod dens gamle Unoder at chicanere Folk med sine Lynilds spidser har man dog lært en Udvei, man skal nemlig bære sig af som ved lignende Tilfælde i Penneskelivet, hvor man ikke kan gaae af Veien for slige Spidser at give Spidser for Spidser; saaledes har den store Physiker, Præsidenten i Videnskabernes Selskab i London, Sir Humphry Dav giver det Raad, at naar man vil i Tordenveir paa Marken sikkre sig mod Lynilden, saa skulde man saaledes forholde sig, man skulde blot anbringe den Jndretning ved sin Stok, at sætte en tyk Jerntraad i hver Ende af den, som man kunde trække ud, naar man derpaa satte den ene i Jorden og vendte den anden i Veiret, og denne var saa lang, at den kunde staae en fire Alen overJorden, saa havde man blot nødigt i Tordenveir, at lægge sig ned paa paa Jorden; thi da vilde Lynilden, naar den slog ned, altid fare igiennem Jerntraadene og ned i Jorden og staaneMennesket. Men det er ikke allene Luften, som kan falde paa at slaae Stene i Hovedet paa Folk, Jorden kan ogsaa hitte paa saadan noget; dette erfarede den Engelske Capitain Hodgson for en Tid siden; han foretog sig en Reise i Ostindien til Ganges Flodens Kilder; da han kom op i de uhyre Himelaya Bierge, hvorfra Floden udspringer, saa vaagnede han op en Nat imellem 10 og 11 ved en stærk Jordrystelse og saae nu et skrækkeligt Syn. Det var et klart Maaneskin, saa han kunde see tydeligt omkring sig; hans Telt stod imellem uhyre Klippemasser og da i det samme Jorden rystede endnu engang saa rullede store Klippestykker ned af disse Steenmesser paa alle Sider; den Allarm det giorde var gruelig, og hvert Øieblik frygtede han og hans Medreisende for, at der ogsaa skulde vælte saadanne uhyre Stene ned paa dem og knuse dem, da Klipperne hængte udover Hovedet; men de bleve lykkeligviis frelsede. Dagen derpaa maalede de den Klippe, hvorunder Tiltet havde staaet, og fandt den 2745 Fod høi Jnden man slutter for denne Gang disse Biedrag til Kundskab om Naturen i Almindelighed fortiener dog at anføres: at den Østerrigske Keiser har gjort sig fortjent af Astronomiens Udvidelse ved at forordne: at de originale astronomiske Jagttagelser, som aarligen anstilles paa Observatoriet i Wien, skulle hvert Aar udgives i Trykken paa Statens Bekostning. Denne Foranstaltning fandt hidindtil kun Sted ved Obserpatoriet i Greenvich af alle Europas 133 Observatorier, indtil man for nogle faae Aar siden begyndte at efterfølge dette Exempel i Kønigsberg, hvor den berømte Bessel forestaaer Observatoriet og i Dorpat; men disse Bekiendtgiørelser holde baade Astronomerne i Virksomhed og ere af stor Vigtighed for den praktiske Astronomie. – J Aaret 1821 udkom det første Bind af det Wienske Observatoriums Annaler, udgivet afObservatoriets Director Professor Littrow, 142 Sider i Folio. – Massen af de menneskelige Kundskaber giør store Fremskridt i Udvidelse og Berigtigelse; men Menne skenes individnelle Aands fuldkommenhed udvikler sig ikke i Forhold dertil. Vi enkelte Mennesker blive altid høist eensidige og ufuldkomne i vore Jndsigter; og vi maae bekiende, at al vor Videnskab er kun Stykkeværk,