Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-07-01
de Hædersmænd, der ikke ville laane Øre til den uchristelige og forhærdede Yttring, hvad skal Bonden med Oplysning, han drages derved bort fra sin Bestemmelse - have ved Landsbyeskolernes hensigtsmæssige Jndretning havt den herlige Hensigt, efterhaanden at hæve denne fordum undertrykte og miskjendte Stand til den Rang og Værdighed, som tilkommer den i Borgersamfundet, hvis Velfærd er saa meget afhængig af dens Virksomhed, efterdi den hele Statsbygning hviler paa Agerdyrkningen, og at forskaffe denne Stand, al den Agtelse, som den savnede og maatte savne, saalænge den blev staaende paa det lave Cultur trin, paa hvilket den maatte blive staaende i Mørkets og Vankundighedens Tider, da Træhest, Kjep og Svøbe hørte til Dagens Orden, og benyttedes paa Despotens første Vink. Det er tydeligen at mærke, hvorledes Følelse af Borgerværd hæver sig hos denne Stand; jo mere den bliver sig denne ædle Følelse bevidst og Hindringerne bortryddes for dens friere Udvikling, desmere vil den velsigne Kongen og hans Mænd, der lode Lysets, Frihedens og Haabets Sol opklare Bondens mørke og foragtede Hytter. Oplysningens Værd erkiendes af de Forstandige i Bondestanden; de ønske Ungdommens tilbørlige Underviisning, medens de selv, som Skole- og Fattig forstandere, ofte beklage, at deres Barndoms og Ungdoms Dage, formedelst deres egen og Forældres Ukyndighed, henrandt uden at vorde omhyggeligt anvendte til nyttige Kundskabers og Færdigheders Erhvervelse. Men man tænke ikke, at det er let for Skolecommissionerne at overholde Skoleanordningernes Bydende, og for Bønderne at adlyde dem, at der blot behøves Aarvaagenhed hos hine og Villie hos disse, for at tilveiebringe og vedligeholde stadig Skolegang, denne nødvendige Betingelse for Undervisningens heldige Fremme. Kiender man Hoveriet i dets hele Omfang, i Forbindelse med saa mange andre Forpligtelser: de flere Arbeider; den idelige Anvendelse af Tid og Kraft for Andre; de hyppige Hovreiser, der hvile paa den hoveriegjørende Bonde; har man havt Leilighed til at erfare, hvor ofte han maa unddrage eget Agerbrug den fornødne Virksomhed, og selv, tilligemed sine ældre Børn, varetage de herskabelige Pligter; saa vil man vist finde det tilgiveligt, at Bonden tager sin Tilflugt til de Hjelpemidler, af hvilke han er i Besiddelse, forat kunne gjøre sin Skyldighed. Det er i nærværende, for Landmanden saa sørgelige, Tider, Tilfældet, at mange Bønder ikke have Raad til at holde arbeidsdygtige Tjenestefolk. Ofte have de ingen anden Bistand end den, deres Børn kunne yde dem. Har Bonden flere Børn, hvis Hielp kan benyttes, saa bruger han eet af dem ved Markarbeiderne, medens et andet maa røgte Creaturene, og et tredie have Opsigt med det mindre Barn, saalænge Moderen er beskjeftige med de huuslige Anliggender; thi han har ikke Evne til at holde Amme, Barnepige eller Svøbe kone. Naar han i disse Tider kan faae saa meget tilovers, at han med Familie kan have Livets første Fornødenheder, og blot nogenlunde vedligeholde sine Vogne og Avlingsredskaber, saa er han glad, og takker Gud, der ikke lader sig uden Vidnesbyrd. Formedelst den Stilling, hvori den hoveriegjørende Bonde befinder sig, maatte han ofte komme i den største Forlegenhed, naar han ikke kunde finde nogen Hjelp hos sine skolepligtige Børn. Han behøver og benytter dem, naar Nødvendigheden byder, og den byder, saalænge Hoveriet forener sig med saa mange andre Pligtarbeider, meget ofte – til een Aarstid mere end til en anden - men altid ofte nok, for at hindre Skoleunderviisningens Orden, Stadighed og ønskelige Fremgang. Hosbondens Gierning kræver Bondens Tieneste for det meste til alle Aarets Tider. Er der intet at forrette paa Hovmarken, i Hovladen, eller ved Herregaardsbygningernes Reparation o. s. v., saa ere der Hovreiser, undertiden flere i een Uge. Naar man hertil føjer de mange Veiarbeider, der paaligge Bonden, Konge reiser, Kjørsler, saavel med Tiendekornet, som for at afhænde egne Producter, Fouragetransporter, undertiden til de fra Hjemmet fjerneste Kjøbstæder, og forener hermed Forestillingen om den Tid, hans egen Agerbrug og de øvrige Forretninger ved hans Gaardsdrivt m.v. kræve, saa falder det – efter Jndsenderens Anskuelse - begribeligt, at den hos veriegjørende Bondes Stilling, der saa idelig dra ger ham bort fra egen Næringsvei, gjør det nødvendigt for ham at benytte sine Børn til Arbeider som de nogenlunde kunne besørge og hvortil ha allerede i tidlig Alder har vænnet dem, men deraf følger da ogsaa, at Skoleundervisningen idelig af trydes og altsaa under saadanne trykkende Omstændigheder ikke kan vorde et sammenhængende Heelt, eller Ungdommen bringe det saavidt i de anordnede Kundskaber og Øvelser, som de ved retsindige og duelige Skolelæreres Veiledning kunne bringe det, især naar man betænker, at det for det Meste kun er om Vinteren, fra den Tid Ploven staaer stille indtil den igjen begynder at gaae, at den stadige Skolegang, som endda maae begunstiges af Vei og Veirligt, egentlig finder Sted, og at i denne korte Tid Børnene kun hver anden Dag kunne nyde godt af Skolen, fordi Antallet er for stort og Skolelokalet undertiden for lidet. Ved den indbyrdes Undervisnings Methode, naar den tilbørligen bliver benyttet og de fornødne Jndretninger trufne, vilde vel det Almueoplysningen modstræbende Onde noget vorde bekjæmpet, formedelst den hurtigere og større Fremgang, der i kortere Tid kan gjøres; det var derfor at ønske, at den snart maatte blive almindelig indført, og at de der kunne, ogsaa ville sørge for, at der skeete Begyndelse med samme, hvorved der i den stadige Skolegangstid kunde udrettes mere. Ved Mulcter skulle Skoleforsømmelser hindres; men Anvendelsen af Tvangsmidler synes dog haard, naar man er overbevist om, at ikke Efterladenhed, Ligegyldighed eller ond Villie foraarsagede den ustadige Skolegang; men den Nødvendighed, som Hoverie forholdet fremkaldte. Jndsenderen har flere Gange mulcteret Gaardmænd, fordi deres Børn forsømte Skolen. De betalte Mulcten med de Ord: "Mulcten er os et mindre Onde, end Savnet af vore Børn havde været os, i Forgaars pløiede vi paa Hovmarken; i Dag have vi været i Hovreise; i Morgen og de følgende Dage skulle vi paa Veien; vort eget Agerbrug maae vi dog ogsaa passe o. s. v. Hvo kan nægte, at der er Sandhed i disse Yttringer, som nok neppe lader sig gjendrive. Skal den hoveriegjørende Bonde i disse forviklede Tider fylidestgjøre sine Fæsteforpligtelser, svare de pligtige Statsafgivter, Fattig- og Skoleskat, Communebyrder, Tiender og øvrige Bekostninger, Bompenge og Accise inclusive, der vist nok ere betydelige i Tider, da hans Producter betales slet, medens hans fornødenheder holdes i høi Priis, saa maae alle Hænder være i Bevægelse, lige indtil det syvaarige Barns, dersom han skal kunne blive hængende ved sin Gaard, hvoraf mange - uagtet redelig Flid og største Selvfornægtelse - ikke kunne tilveiebringe alle pligtige Afgivter; men disse behandles da ogsaa med Skaansel og Eftergivelse af den humane og menneskekierlige Godseier, der ofte udsætter sig selv for den største Forlegenhed, fordi han ei formaaer at hærde sig mod den trængende Huusfaders Bønner, eller vil forøge Fattigcassens tiltagende Byrder; thi naar Fæsteren med Familie drives fra Stedet, og Gieldens Betaling søges i hans Eiendele, saa er han strax trængende til Fattigvæsenets Understøttelse, i den nuværende næringsløse Tid. Det er saaledes meer end indlysende for den, der har nogen Kundskab til Hoveriebondens Stilling, at han, med Hensyn til Skolen, maa behandles med Skaansel, saa ofte bydende Omstændigheder ere hans Talsmænd, og - de ere det ofte. - Anderledes forholder det sig med Selveierbonden. Medens hiin maa arbeide for sin Hosbond, har denne ingen anden Hosbond, end sig selv, og kan anvende saa meget mere Tid- og Kræfter paa eget Agerbrug. Medens hiin enten er til Hove eller kjører paa Landeveien for sit Herskab, kan denne være hjemme ved sin Gaard. Her er det saare sjelden Nødvendighed, der hindrer ham fra at holde sine Børn til Skole, og trænger saaledes, ifølge sin trangløse lykkeligere Stilling, ikke til den Overbærelse, som den hoveriegjørende Bonde behøver. Jndsenderen har havt Leilighed til at kjende begge Slags Bønder og i sine Jagttagelser over dem, med Hensyn til Skolevæsenet, altid fundet, at Skoleforsømmelser meget sjeldnere fandt Sted hos Selveierbondens end hos Hoveriebondens Børn. Man feiler neppe, naar man i Hoverieforeningen med saa mange andre Forpligtelser søger den vigtigste Aarsag til den ustadige Skolegang, skjøndt det ikke kan nægtes, at den fra Fortiden nedarvede friere og mere oplyste Aand, der er egen for den slesvigske Bonde, der kun kjender Hoveriet af Navnet, meget begunstiger Skolernes Virksomhed, medens det synes, at der endnu hos Hoveriebonden ere Levninger af en Aanden sløvgjørende Trældom, som Tidsomstændighederne ikke modarbeide, og som vil vedblive hos Mange at yttre en skadelig Jndflydelse paa Jnteresse for Skolen, indtil det slaviske Sind, under en heldigere Stilling, efterhaanden opløser sig i frie og ædle Menneske= og Borger følelser. (Fortsættes.) Misceller.