Jyllandsposten, 1839-09-24
Nyheds Post. Den Frisindede indeholder et skjønt Digt af H. W. Kaalund, med Overskrift Niels Ebbesøns Minde", hvis sidste Vers lyder saaledes: "Naar Hedens Lyng i Blomster atter staaer, Da er det nu femhundred Somre siden, At hæved sig det store Jubel=Aar, Da Folket vaktes efter Jammertiden. Olad Niels Ebbeson da reise sig, For Kunstens Tryllestav, igjen af Graven, En Æresstotte bliver det for Dig; Men lytter Du til hiint udanske Skrig, Da over Dig Du selv vil bryde Staven!" Skal en Stette være reist, inden Lyngblomstret atter udspringer, til Ære for den Dannemand, som for et halvt Aar tusind siden skabte Held og Lykke trindt over vort Fædreneland, da er det snart paa Tiden, at et afgjørende Skridt i denne Anledning finder Sted! Beklageligt vilde det være, om de Enkeltes Raab, som hævede sig mod dette patriotiske Foretagende, skulde lamme Mængdens taknemmelige Jhukommelse af en Heltedaad, som man for evig maatte ønske indpræntet fra Slægt til Slægt. Men denne Frygt er til Held ogsaa overflødig, thi en Støttes Opreisning for Helten er Almeenhedens Ønske, dette tør vi sige med Bestemt hed. Dog, Brødre Tiden er kort, et sandt Kunstværk lang somt og kostbart, lader os derfor følge Alherrens Vink han plantede vor Ebbesøn paa hans Nørreriis en kraftig Eeg, som nu i 500 Aar overskyggede Heltens ynderige Borg plet, lader os nu paa samme Sted opreise ham en evigvarende Granitstotte, som henflyttet un er Egen vil finde en værdig Plads, og som høitideligen afsløret den vordende Aprilsdag, da han dræbte Grev Geert, paa hans Borg plet vil finde en Samling af taknemmelige Dannemænd, der jublende vil istemme Heltens Priis og Ære! - Om den norske Constitution og Kongeriget Norges Storthing er i Kjøbenhavnsposten fornylig fremsat nogle bemærkninger, som den hæderlig bekjendte Grev Anckarsvard havde indflettet om det norske Storthing, hvis Forhandlinger han havde bivaanet ved et iaar aflagt Besøg i Christiania, hvori han blandt Andet siger: "Jeg har nylig seet Norges Storthing, og skulde neppe vove at fæste Liid til den Henrykkelse, som derved greb mig; men jeg saae det i Selskab med min Ven, Hr. Expeditionssecretair Richert, der allerede længe iforveien havde seet det, og han var aldeles af samme Tanker som jeg at den norske Statsform utvivlsomt, i det midste til en Tid, udgjor Maalet for de Bevægelser, som røre sig, og for den Strid, som meer eller mindre aabenlyst hersker hos de europæiske Nationer, der altfor meget lide under, at deres Grundlove aldrig komme til at udgjøre nogen virkelig Sandhed. Dette Problem er løst i Norge. – Storthingets friske, kraftfulde Udseende, ligesom Kjernen af dets hele Væsen, er det langt over min Evne at beskrive. Kongen kan i Norge aldrig komme i Forlegenhed for Rekruttering af sit Raadgiverpersonale. Candidaterne ere rigeligt betegnede af den almene Tillid, - Enhver veed, hvorledes det i denne Henseende staaer til hos os. Misforholdet kan alene forklares af vore Former, gjennem hvilke den sande og virkelige Dygtighed ei kan komme frem. For den, der af Erfaring kjender det svenske Firekammer-System, dets Mangel paa Sammenhæng og den deraf følgende Langsomhed ved Forretninger nes Behandling, viste det norske Storthing den fuldkomneste Modsætning dertil. – J Storthinget befandt sig sytten Præster, valgte ved Folkets Tillid, og blandt disse flere høi udmærkede Mænd, og det Samme vilde, under samme Former, ogsaa blive Tilfældet hos os. De forekommende Sporgsmaale behandledes med Grundighed og Alvor, og blev Beslutningen fattet, var Sagen afgjort, istedet for, som det gaaer til i Sverrig, at een Stands Beslutning har Jntet at betyde, førend den er bleven tiltraadt af i det mindste tvende andre Stænder. - Jeg hørte en Bonde tale for en foreslaaet Sum til de frie Konster, og det saa godt, at det vakte min Beundring. – Boteringen er Øieblikkets Værk Lykkejægeriet vover ikke, og skulde neppe engang forsøge paa at gjøre sig gieldende i det norske Storthing. –