Berlingske Tidende, 1813-11-12
Undertegnede, Hs. Majester de Franskes Keisers Befuldmægtigede have foruden de to Noter, som Deres Excellence Grev Metternich a. igaar viste dem den Ære at tilsende dem, ogsaa modtaget Copier af de russiske og preussiske Befuldmægtigedes Noter. Giennemtrængte at den hellige Forpligtelse, som deres hvervs Natur paalægger dem, nemlig at afvende enhver Forhandling, der ikke maatte have til Formaa at realisere Nationernes kiæreste Forhaabninger, ville Undertegnede ikke betragte andet i de dem tilsendte Noter, end hvad der ligeften angaaer Fredsværket. De ville heller ikke opholde sig ved at bevidne deres Ønske om Freden; thi hvor naturligt end sligt maatte være, saa leder dette Ønske dog ikkuns Underhandlingernes Aand, men ikke Sagernes Gang, som efter vedtagne Skikke bør forhandles i deres Orden, og med Bortfiernelse af alle de Vanskeligheder som maatte komme i Vien. - Med ligesaa stor Forundring som Beklagelse have Undertegnede seet, at disse Noter have til Gienstand at forkaste et forslag, der i Grunden er det eneste som formaaer at forene al den Meningsulighed der er opkommen angaaende Underhandlingernes Form. -J denne Tingenes Forfatning henvende de sig tillidefulde til Megieren, forat forestille ham, hvad man umuelig kan andet end erkiende, at det eeneste Forslag, som virkelig har i et til at fremskynde Underhandlingens Begyndelse, er kommet fra dem. Da begge Parternes Meningsforskjellighed lade Spørgsmaale, uafgiørt, og da Meglerens Mening, al den Vægt uagtet som hans Viisdom og Jndsigt giver den, intet kunde afgiøre, gave Undertegnede, ligesaameget af Agtelse for Megleren som af Lyst til at jenne alle Vanskeligheder, deres Samtykke til ganske og aldeles at antage den foreslaaede Form, hvorimod de forlangte at man ogsaa skulde antage deres 10 slag. Nu var da en Skridt gjort, thi det vilde være udilligt at for ange, at den ene Magt skulde opofre alle sine Fordringer for den anden. Efter dette Skrid fra deres Side og i den Form som Megleren ønskede, burde de haabe, at han nu vilde beqvemme sig til at lade de ikke mindre paa Fornuft end paa Fortids Skik grundede Bevæggrunde gielde, hvorpaa de have støttet deres Forslag i de idelige offentage Sammenkomster, som de i denne Anledning have havt med Grev Netternich Jmidlertid see de, at de allierede Befuldmægtigede, uden at giendrive dette forslag, uden at afbevise de Bevæggrunde der have ditteret det, uden at anføre anden Grund end alene deres Villie, vedblive deres Fordring, og at det meglende Hofs Befuldmægtigede ganske slaaer sig til deres Mening, uagtet man ikke kan nægte, at det eneste Motio, han har fremført forat retfærdiggiøre dette Valg, ikke længer har nogen Grund, efterat Undertegnede have antaget den af ham for slaaede Form. Alle de Jndvendinger, man har kunnet giøre mod den Maade de have angivet i deres Note af 6te d., bortfalde af sig selv, naar man betragter, at den forener alle Fordringer og alle de forskellige Formers Fordele, den skrivt, lige Underhandlings Fuldgyldighed med den mundtlige UnderhandlingsLethed og Hurtighed. - Det vilde være overflødigt at opholde sig ved at giendrive den underlige Paastand, at denne Maade er usædvanlig, da den simpleste Undersøgelse af Kiendsgierninger er nok til at afbevise den. Jngen er uvidende om, at denne dobbelte Form har været brugt i de fornemste Kongresser Historien omtaler, i saadanne hvor man, ligesom i denne, har havt at giøre med ligesaa indviklede som forskellige Jnteresser, i Münster, Nimmegen, Ryswick. At forkaste den i nærværende Øieblik, er det ikke ligefrem at vise, at den fredelige Hensigt, man saa omhyggelig beraaber sig paa, i Grunden ikke er det man har for Øie? Man nævner Teschen, antager for Regel hvad der ikke har været andet end en Undtagelse, og beraaber sig paa Udfaldet af denne Underhandling, som om Resultaterne af nysnævnte have været mindre gunstige, som om ikke de ligeledes have afgjort Souverainernes Fordeele og sikret Staternes Rolighed. Hvad kan vel -man gientager Spørgsmaalet endnu engang være Grund til at foretrække en Form, som man ikkuns har brugt ved een eneste Leilighed, hvor blot een Gienstand afhandledes og hvortil Grundvolden allerede var lagt iforveien. Det er, under Tingenes nærværende Stilling, let at bedømme, hvem det er man kan anklage for at have forsinket Underhandlingerne; om det er dem, som, idet de komme frem med en Fordring der strider mod Skik og Brug, forkaste et forslag, der tilsikrer dem alle de Fordeele de forlange, eller dem, som, med den almindelig fulgte Sædvane paa deres Side, ere villige til i alle Maader at antage den af Modpartiet valgte Form, og indskrænke sig til at fordre, at man ikke maa udelukke en Underhandlingsmaade, som, uagtet alt det man kan anføre derimod, ene kan hidlede hurtige Resultater. - Undertegnede smøre sig med, at disse Betragtninger ville saameget mere virke paa Hs. Excellence Grev Metternich, da det ikke har kunnet undgaae hans Opmærksomhed, at om end den udelukkende skrivtlige Forhandlingsform frembyder visse Fordeele, da er det, idet mindste naar man skal dømme efter de Noter som Hs. Excellence har meddeelt Undertegnede, ikke den at forlige Gemytterne. Han vil udentvivl ogsaa bemærke, at Undertegnedes Forslag derimod have været et nyt Beviis paa deres vedholdende Ønske om at bortrydde alle Vanskeli heder for Fredens Generholdelse, selv i det Øieblik da deres Modstandere synes at have afstaaet derfra. De gientage derfor det Forslag de saa ofte have giort, at vexle deres Fuldmagter, for uopholdelig at begynde Underhandlingerne efter den af Megleren foreslaaede Form, uden dog at udelukke Sammenkomstsformen, forat man kan have Leilighed til at forklare sig mundtlig.