Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1806-03-08
J Førstendømmet Minden blev d. 13 Dec. en ung Mand paa 27 Aar, navnlig Töllner, radbrækket, fordi han i Febr. 1804 havde forgivet sin Kone. Han var sine endnu levende Forældres yngste Søn og Arving. Disse, som besidde en liden Eiendom, overtalde Sønnen i hans 18de Aar, imod sin Tilbøielighed, at ægte et Fruentimmer, som var 9 Aar ældre end han og ikke smuk, men som, i Forhold til hans Omstændigheder, medbragte ham et temmelig godt Udstyr, og ved sin Flid og gode Opførsel gjorde sig fortjent til hans Agtelse. Han avlede med hende 3 Børn, hvoraf det andet døde, og levede just ikke lykkelig, men heller ikke ulykkelig med hende. J Skolen udmærkede han sig ved Flid og Talenter, og hans Opførsel var ulastelig, indtil han blev bekjendt med et meget letfærdigt Menneske, som, uden at man synderlig mærkede det, bidrog til hans moralske Fordærvelse. J Januarii 1804 kom hans Kone tredie Gang i Barselseng, og efterat hun i de første 14 Dage havde befundet sig ganske vel, klagede hun over Mavepine og Beklæmmelse, som var ledsaget af vedholdende Opkastelse. Efter Præstens Raad blev der brugt en erfaren Læge, men under Haanden betjente man sig tillige af en Qvaksalver. Konen døde under de heftigste Smerter, uden at man fattede mindste Mistanke mod Töllner. Jkke længe efter hendes Død friede han til en ung Pige af meget retskafne Forældre og et ubesmittet Rygte. Han havde tjent i Forældrenes Huus som Daglønner, og altsaa havt megen Omgang med hende, Pigen havde kunnet gjort et langt fordeelagtigere Partie, men afslog det, fordi hun kunde lide Töllner; Forældrene vilde imidlertid ikke samtykke i dette Givtermaal, thi de havde hørt adskilligt ufordeelagtigt om ham. Tilsidst erfarede man blandt andet, at Töllner allerede Vinteren i Forveien havde erklæret: at hans Kone sandsynligviis vilde døe i næste Barselseng; at han havde sagt hende det, og søgt at formaae hende til at berede sig til Døden, men at hun deels yttrede Forundring, deels Uvillie derover &c. Man erfarede endvidere, at Konen, i sin forskrækkelige Smerte og Angest, havde sagt til sine fortrolige Veninder, at hun var bleven forgivet. Man sammenlignede alle disse Omstændigheder, og Øvrigheden lod Sagen undersøge. Konen, som allerede havde ligget tre Maaneder i Jorden, blev opgravet, og i Mandens Overværelse aabnet. Men formedelst den lange Tid, hun havde været fordet, var Kiendetegnene paa Forgiftelsen ikke saa øiensynlige, at de kunde blive graverende for Töllner Som bosat Jndbygger der paa Stedet, lod man ham derfor indtil videre blive paa fri Fod. Men imidlertid anstillede man dog endnu samme Dag en Undersøgelse i hans Huus, og borttog alle de Lægemidler a., som fandtes der. Ved denne Leilighed gjorde en Rettensbetjent ham paa egen Haand bange, sagde ham, at man allerede var kommen paa Spor efter, hvor han havde kjøbt Giften, og traf hændelsesviis just den Byes Navn, hvor han virkelig havde kjøbt den. Forbryderen forbauses og tilbyder Rettensbetjenterne Penge, hvis de ville hjelpe ham ud af denne Sag. Han blev nu strax arresteret. Men han tog Flugten, og kunde ret godt have undkommet, dersom hans Samvittighed havde tilladt ham, at udkaste og forfølge en Plan. Tre Dage derefter vendte han tilbage igjen, og forespurgte sig ved en Fortrolig, om han turde lade sig see igjen, Retten lod ham sige: at han gjerne kunde komme, paa det man kunde forelægge ham Regningen over de Omkostninger, der vare medgaaede. Han indfandt sig, og blev derpaa atter arresteret. Han tilstod strax, at han havde forgivet sin Kone, for at ægte den unge Pige, som han holdt mere af, og som allerede var frugtsommelig ved ham. Han blev sendt til Minden, hvor der blev anlagt Sag imod ham. Men her negtede han Hensigten af Drabsgierningen, og paastod, at han blot havde villet foraarsage sin Kone Smerte, for at forbedre hende. Men ved nøiere Undersøgelse fandt man i Konens Liig saa meget Gift, at man aldeles ikke tvivlede meere om Aarsagen til hendes Død. Han skulde, efter den første Dom, henrettes med Sværd, men ved næste Instance blev hans Straf skjærpet.