Københavns Adresseavis, 1789-06-23
Det bekiendtgiøres herved til enhvers fornødne Efterretning, at Kiørende og Ridende, som sædvanlig, maa entholde sig fra med Vogne eller Heste at passere Veyen forbie Kilden i Jægersborg Dyrehauge, og de sammesteds opsatte Tælte, saalænge Kildetiden vedvarer og Tæltene der forblive, da denne Vey allene i bemeldte Tid kan afbenyttes af Gaaende, for at forebygge at ingen Uleylighed eller Fare for de Gaaende ved Kiørsel eller Fart til Hest skulle existere, til hvilken Ende de sammesteds vagthavende Bønder ere paalagte at have Indseende med at ingen Misbrug i dette Tilfælde skeer; hvorfore enhver og ville vogte sig for de ubehagelige Følger, som, i Tilfælde af Modsættelse herudi, kunde møde. Til Afmindelse af Hr. Peter Engel, som forlod det Timelige den 10 Junii 1789, efterat han havde levet et ved Flid og Dyd udmerket hæderligt Liv i 33 Aar, og af dem været Contoirbetient hos Hr. Conferentsraad Ryberg i 12 Aar, samt i 3 og et halv Aar i Ægteskab med sin efterladte Enke Magdalene Rosthoff, og i dem blev velsignet med 3 Børn, af hvilke kun det yngste efterlever. Skrevet til Trøst for Sørgehuset, især for hans 66 Aar gamle Fader og hans 78 Aar gamle Moder. Et Liv, saa vel anvendt, som denne unge Mands, Sin brave Faders Fryd, sin kiere Moders Glæde, Der maa bedagede sin tabte Søn begræde, Fortiener billig Agt og værdig Ærekrands. Han, Deres eneste, var Dem en lydig Søn. Hans Siæle Adel saaes af hans Forstand og Hierte, Og mindst De ventede at føle denne Smerte, Da hans Lyksalighed for Øyet var saa skiøn. Dybt saaret følede hver af Dem Deres Siæl, Da Døden fik Forlov, den Elsktes Liv at raane, Som gik saa værdig frem paa Livets ædle Bane, Og handlede i alt saa redeligt og velDe Ham forenet saae med en elskværdig Brud, Og trende Børnebørn Gud Dem ved Hannem skienkde; Men tog de to igien; og førend De det tænkde, Hans eget Lives Lys De saae at slukkes ud. Da randt de Gamles Graad af ømmest Kierlighed; Thi et saa vigtigt Tab Forældres Hierter saarer; Og Saaret dobbelt blev for Dem ved Enkens Taarer, Der vidnede om det, som Hendes Hierte led. følger No. 135. Her var et Grædehuus, hvor Mørket skiulde Trøst. Guds Forsyns Raad De nu ei saae, som Haabets Anker. Den Tabtes Savn for Dem opfyldte Deres Tanker, Og hvor man hørde Dem, man hørde Klagerøst. Men, J Bedrøvede, Seer op til Himmelen! Der salig Engel, som J aldrig kunne glemme, Nu hos sin Frelser er i Sallighed og hiemme, Og der J have Haab at see Ham vist igien. Guds Tanker ere ey, som vore Tanker her, Betænker det, og til Guds Rige bliver vise! Saa skulle J hans Navn for Trøst i Sorgen prise, Og længes did, hvor den hiemgangne Engel er. Ved sal. Frue Conferenceraadinde de Schrødersees Grav. Sonnet. Paa Kloden, hvor vi boer, omvexler Sorg og Glæde: Monarken hist, og Hyrden med, Har ikkun disse tvende Leed, J Livets og udi Naturens Ordens Kiæde: I Pialter og i Guld man ligefuldt maae græde, Og smile vexelviis. Derved Opdages lutter Viisdoms Fied Af en usporlig Gud, høystværdig at tilbede. Sligt sammenblandet Vel og Vee, O salige Frue Schrødersee, Erfarede Du og blandt os i Dine Dage. Omsider Du, da Sorgerne Og Længsel efter Dig i Døden stod tilbage, Gik did, hvor ingen meer skal Glæden fra Dig tage. Herudi er nedlagt det Jordiske Mad. Karen Sophia Linde fød Bentzen, hun var født her i Staden 1732.