Den Vest-Sjællandske Avis, 1829-12-29
(Fortsættelse.) 9. Det er nødvendigt ved saa store og omfattende Betragtninger at samle og ordne sine Beskuelser i et concentreret Blik som man endog skulde giøre sig skyldig i nogle Gientagelser), for at Begrebet om Naturens store Harmonie kan blive klar for vor Siæl og den kan hæve sig troende og tilbedende til Gud. Denne Harmonie i Naturen, denne indbyrdes og planmæssige Forbindelse imellem alle den physiske Verdens Dele, har man ogsaa givet Navnet af det kosmiske Sammenhæng. Erkiendelsen af det er uundgaaelig, for den, som tilbørligt anvender sin Eftertanke, og naar man har fattet denne Erkiendelse, naar den er bleven tydelig for vor Forstand, saa føres vor Siæl uimodstaaeligt hen til en Hovedsandhed, som er Grundvolden for hele vor religiøse Troe og for alle vore Forhaabninger. Dette kosmiske Sammenhæng opdages først i den liden Verden, som et menneskeligt Væsen, selv udgiør, i dets Siæl og dets Legemes nøie indbyrdes Forbindelse og Vexelvirkning paa hinanden, og i alle Legemets indvortes Dele, hvoraf den ene ikke kan undvære den anden; men som alle i Forbindelse med hinanden, ligesom Hiulene i en Maskine, virke sammen til et Formaals Opnaaelse. Det samme er Tilfældet med alle Dyrenes og alle Planternes Legemer; i alle disse smaae Verdener for sig hersker det største indvortes Sammenhæng. Men ved alle disse Væsner findes ikke allene et indvortes Sammenhæng, de staae tillige i det nøieste Sammenhæng med hinanden, og med hele Jordklodens Legeme. Planterne som bedække Biergenes Toppe og Sider indsuge Luftens Fugtighed og give derved Floderne og Søerne deres Oprindelse; Dyrene og Planterne staae i den fuldkomneste indbyrdes Vexelvirkning til hverandre, Planterne tiene Dyrene til Føde, hine trives igien ved Opløsningen af disses Legemer; Jnsecterne bære det befrugtende Plantestøv fra den ene Blomst til den anden. Mennesket staaer i Forbindelse med alle Naturens Riger og alle Jordklodens Deele, og det giver sig tydeligt tilkiende, at ligesom dets aandelige Evner udvikle sig, saaledes kommer det ogsaa til at staae i et nøiere Forbindelse med den det omgivende Natur. Mennesket benytter en overordentlig Mængde af Jordens Frembringelser, udbreder sin Magt og Virksomhed over den største Deel af dens Overflade, giør et vilkaarligt Brug, og efter sit Behag, af Planterne og Dyrene og formerer dem efter sit Godtbefindende, giver sig i Kamp med Elementerne og giør sig ofte til Herre over dem, og synes saaledes at være et fælles Formaal for alle Naturindretninger paa vor Planet. Dette kosmiske Sammenhæng finder ikke mindre Sted imellem Menneskenes, Dyrenes og Planternes Legemer og imellem Jordens store Legeme i det Hele, ikke allene saaledes, at hine opholde sig paa dette, men ogsaa saaledes, at de jordiske Elementer gaae over i disse Væsners Legemer og forbinde sig med dem og naar disse opløses at de da vende tilbage til Naturens almindelige Forraadskammer af Stoffer, til Uddannelsen af nye Væsner. Luftens, Havets og Jordens mangehaande og uundværlge Forbindelse; med hinanden for de levende Skabningers Tilværelse og Velbefindende røbe os den harmoniske Plan, hvorefter vor Planet er bygget; og formaaede vi at skue ind i det indvortes af Jordens Legeme, at tage dens Klippeskal tilside og fatte dens hemmelighedsfulde Bygning, maaskee og sandsynligen vilde vi da opdage en indvortes virkende organiserende Kraft, ligesom i Hiertet i Menneskets Legeme, en Mechanisme af underfuld Konst, som i dettes hele Indretning. Lettere fatte vi det kosmiske Sammenhæng i Universets udvortes Bygning, tydeligt giver det sig tilkiende i Jordens og de øvrige Plancters Bevægelser, Forhold til og Virkning paa hinanden; i deres Forhold til Solen, hvorved det hele Solsystem træder frem for vore Blikke, som en sammenhængende, nøie forbundet, bestemt, ordnet og dybt giennemtænkt Maskine af uhyre Omfang. Men vi hæve os endnu høiere paa vor aandelige Flugt, vi tænke og som svævende paa een af de fiernest vandrende Kometers Legemer langt ind i Universets grændseløse Egne og vi erkiende de lysende Stierners Overeensstemmelse med vor Sol, vi fatte at den hører til deres Samfund; et Blik gaaer op for os om deres indbyrdes Systemer indtil det tilsidst svimlende taber sig i Tanken om det Uendelige. Og ved at forfølge med vore Tanker Naturens store Forbindelser (det sande kosmiske Sammenhæng) erkiende vi, at imedens vi staae i den nøieste Forbindelse med Jordens Legeme ved vort Legeme, saa kommer vor Mand til at staae i Forbindelse med den hele ubegrændsede Natur. O store beundringsværdige undgrundelige Forbindelse imellem Aandens Eenhed og Naturens Mangfoldighed, hvilket Lys oplader Du ikke for Menneskets forskende Aand? Hver enkelt Deel af Naturen er indrettet med Viisdom og røber den hemmelighedsfuldt virkende Forstand, og i hele Naturen hersker den nøieste Forbindelse; efter een sammenhængende Plan er den hele physiske Verden anlagt. Hvad lærer man deraf, uden at den samme usynlige Aand, som virker i det enkelte af Naturen ogsaa virker i det Hele. Den ubegrændsede store, den over alle andre Forestillinger ophøiede Tanke, Grundvolden til al anden Sandhed, til alle trøstende glade og haabefulde Erkiendelser, Tanken om een eneste Gud bliver derved klar og overbevisende for Menneskets Siæl. Naturens Mangfoldighed udgaaer fra det uendelige Væsens Almagt; det samler sig, det træder i Forbindelse med hinanden, det forener sig til et almindeligt kosmisk Sammenhæng og fører de tænkende Væsner hen til Tilbedelsen af den eneste Gud. For de Nationer, som levede i Oldtiden var denne Forestilling ufattelig, da Naturens Harmonie var dem ubekiendt, og naar de erkiendte hiin, saa ledtes de kun derpaa ved Betragtningen af det menneskelige Livs Indretninger, hvori mange ere underkastede en Enkelts Herredømme. For den Tidsalder, hvori vi leve og hvori en bedre Kundskab om den Verdens Beskaffenhed, hvori vi opholde os, er bleven erhvervet, begynder denne store Tanke at træde frem af sin Dunkelhed; men efter Døden, naar vor Aand forlader sit jordiske Svøb, naar den friere kan udvikle sine Evner, da kunne vi haabe at denne Erkiendelse af den physiske Verdens Harmonie og det guddommelige Væsens Eenhed vil opnaae en langt høiere Klarhed og Fuldkommenhed. - O saligste af alle Forhaabninger! Sallige ere de, som have et reent Hierte; thi de skulle see Gud! Math. Ev. 5 Cap. V. 8. C. Den tredie kosmiske Lov er Beregningens 1. Den physiske Verden skal indeholde en utallig Mængde Ting, hvoraf den ene ikke er som den anden; det var den første Hoved Regel hvorefter den er dannet; eller den første komiske Lover Mangfoldighedens. Den anden var, at uagtet al denne Forskiellighed imellem de existerende Væsner, saa er der dog sørget for, at der skal finde en Overeensstemmelse Sted imellem dem, som deels bestaaer i en udvortes Liighed, og deels i en indbyrdes Forbindelse, og som taber sig i en almindelig Naturens Harmonie; den anden kosmiske Lov var saaledes Overeenstemmelsens. Men trænge vi dybere ind med vore Betragtninger, saa opdage vi en tredie, høist mærkværdig Egenskab ved den indbyrdes Forbindelse hvori de mangfoldige Ting, som denne physiske Verden bestaaer af, ere bragte til hinanden, nemlig, at denne Forbindelse lader sig udregne; eller at Naturens Jndretning er bygget paa mathematiske Principer, paa bestemte Grundstørrelser, og at denne hele udstrakte, uoverseelige Natur viser sig for os, saavidt som vi formaae at betragte den, i det mindste i sine største og vigtigste Partier, som et mathemathisk Konstværk, som et Uhr eller en Maskine af en umaalelig Størrelse og saaledes at vi have de gyldigste Grunde til at formode, at den er anlagt efter samme Hovedregel i de af sine Partier, hvor vi ikke formaae at erkiende det. Hvorledes skulle vi kalde denne komiske Lov anderledes end Beregningens 2. Man veed at man kalder Læren om Størrelser og om at udfinde og udmaale dem Mathematik. Man veed ogsaa at der gives ingen Kundskaber, som ere saa sikkre og ufeilbarlige som de mathematiske, naar man kun rigtig bruger sin Eftertanke ved at erhverve sig dem og gaaer udfra et vel overlagt og observeret Grundprincip. Hvor det var trøstefuldt og beroligende naar man kunde komme til den Overbeviisning, at der ikke allene hersker Overeenstemmelser og harmoniske Forbindelser i denne Naturens uoverseelige Forbindelser; men tillige at disse Forbindelser ere byggede paa faste Grundsætninger, og at de ere nøie beregnede, saa at det endog kunde være os svage Dødelige givet i nogle af Naturens Partier, at følge Gangen i disse Beregninger; med hvilken ærefrygtfuld Studsen, med hvilken tillidsfuld Beundring maatte vi da ikke opløfte vore Blikke til den physiske Verdens Lovgiver, til dens uendelige Aarsag! At den physiske Verden er i sine store Partier, i sin Indretning i det Hele, anlagt efter mathematiske Principer, efter visse bestemte Regler og Forhold, saa at deres Størrelser, deres Forhold, deres Forandringer og deres Bevægelser lade sig beregne og derved i Forveien bestemme for overordentlige store Tidsrum er en afgjort Sandhed. Det kan enhver Almanak vi tage i Haanden overbevise os om; thi hvorledes gaaer det til, at man saa bestemt kan forudsige naar Solen vil gaae op eller gaae ned, naar Maanen vil giennemgaae sine Forandringer (Phaser, naar en Formørkelse af Solen eller Maanen vil vise sig, uden fordi at det store Verdens Uhr gaaer uafladelig sin bestemte Gang, der aldrig svigter som vore menneskelige Uhres, hvilke man stiller efter det, saa at naar man først engang formaaer at skue ind i Uhrets Mechanisme, saa blive alle dets Bevægelser og forestaaende Forandringer fuldkomment klare for os. Det er overordentligt hvorvidt den menneskelige Fornuft har bragt det i dette Stykke og Astronomiens Fremskridt geraader den til den største Ære. Man formaaer at udregne en stor Deel af de himmelske Legemers Afstand og Størrelse; man bringer det saavidt deri, at man i Forveien formaaer at udregne, at siden dette og hiint Himmellegeme er saa stort, og nærmer sig saameget til et andet mindre, saa maae det ved sin overveiende tiltrækkende Kraft forstyrre dette saa eller saameget i sin Gang, saa at det vil ikke vise sig paa dette Sted, hvorhen det ellers maatte komme; men paa et andet (Perturbation) og det træffer ind. Paa hvilket Sted vor Jordklode skal staae i Himmelrummet paa en vis Dag om 1000 Aar lader sig bestemt udregne i Forveien. Menneskenes Jndsigter i Universets mathematiske Construction tiltage stedse; til et Beviis derpaa tiener, at vor Tidsalder, nu begynder at kunne udregne Cometernes Baner, som hidindtil vare saa vanskelige at bestemme, saaledes har Professor Encke i Berlin udregnet, at den Comet, som viste sig i Aaret 1818 og 1819 vilde komme igien efter 1205 Dages Forløb; hvilket er indtruffet; og Hr. Capitain Biella i Josephstadt i Bøhmen opdagede den 26de Februar 1825 en anden Kommet, som efter Beregningen vil komme igien om 6 Aar og 9 Maaneder, og som man ved ældre Observationer har overbeviist sig om at være seet i Aarene 1812, 1805 og 1772. - At den physiske Verden, i sin Jndretning i det Store er et mathematisk Konstværk er derfor uomtvivleligt. 4. Førend man gaaer videre i sine Betragtninger og fortsætter sine Undersøgelser om denne Lov for den physiske Verden er det interressant at lægge Mærke til nogle mærkværdige Egenskaker ved denne Universets mathematiske Bygning, ved denne saa nøie giennemtænkte og beregnede Plan hvorefter den physiske Verden er anlagt i alle sine store Partier. Saaledes opdager man saare mærkværdige Regelmæssigheder i denne store Mechanisme, f. Ex. den, at alle Planeter bevæge sig omkring Solen i een Retning, saa at de ikke løbe imod hinanden; eller beundringsværdige Proportioner; saaledes den høist frapperende, at Planeterne i deres Afstande fra Solen fierne sig i et vist bestemt Forhold, nemlig saadan, at naar man deler Afstanden imellem Jorden og Solen i 10 lige Deele, saa staaer Merkur i en Afstand fra Solen af fire saadanne Deele; Venus i 4 og een Gang 3 eller 7 Dele, Jorden i 4 – 2 - 3, eller 10 Dele; Mars i 4 – - 3 og saaledes gaaer Afstanden for ligen saakaldet geometrisk Proportion indtil Planeten Uranus, hvis Afstand er 643 fra Solen. Plancternes Afstand fra Solen forholder sig saaledes som Talrækken 1. 24. 8. 16. 32. 64. Allene hvor Tallet 8 staaer i Rummet imellem Mars og Jupiter var Pladsen aaben og Rækken brudt; men der har man siden 1801 opdaget de smaae Planeter Ceres, Pallas, Juno og Vesta, som udfylde denne Plads, hvor Astronomerne saalænge formodede, at der maatte forefindes en Planet, og om hvilke man ogsaa har formodet, at de ere Fragmenter af en stor Planet, som ved en Natur-Revolution er bleven sprængt i flere Stykker. - En anden stor Mærkværdighed ved Universets mathematiske Construction, og som tydeligt røber, at der ved dets Bygning er taget Hensyn paa at beskiæftige fornuftige Væsners Eftertanke og udvikle deres aandelige Evner, er at Himmellegemernes Bevægelser, vel lade sig udregne; men at de ere dog saaledes indrettede, at dette koster saare megen Opmærksomhed og Møie; baade derved, at de himmelske Legemers tiltrækkende Kræfter forstyrre hinanden noget i deres Baner, saa at det er besværligt at udregne dem rigtigt, for det andet derved, at for alle Planeternes Beboere have alle Himmellegemernes Bevægelser et vildledende Udseende, da det kommer dem for, som at den Klode de boe paa, staaer stille og at hele Stiernehimlen dreier sig omkring den, hvilket dog ikke forholder sig saaledes; hvorlænge varede det derfor ikke inden Menneskeforstanden kom ud af dette Blendværk og fattede Himmelbygningen rigtig; Endelig derved, at Himmellegemernes Bevægelser ikke fuldendes i visse hele Tal, som ere lette at efterregne; men i Brøken af Tal med Hensyn til de Maal vi Mennesker maae lægge til Grund for vore Beregninger, hvilke derved blive vanskelige at udfinde. Saaledes fuldender Jorden ikke sit aarlige Omløb omkring Solen i 365 hele Dage; men i 365 Dage, 5 Timer, 48 Minuter og 48 Secunder (efter La Landt 34 Secunder, hvilken Møie har det derfor ikke kostet Menneskene at faae Aaret rigtigt udregnet, og dette er dog saa nødvendigt for dem, naar den borgerlige Tid ikke skal komme i Uorden. (I Rusland følger man endnu en ældre ufuldkomnere Beregningsmaade af Aaret). Man vil desuden komme til den Overbeviisning naar man betragter den physiske Verden, at Skaberen har indrettet den saaledes, at Menneskene altid kunne faae nok at tænke paa, og saaledes, at de nødes til at bruge deres Eftertanke. Jordlivet er en Skole, og vi skulle opdrages til engang at blive Medlemmer af den høiere aandelige Verden. Vi kunne da ikke andet end føle os overbeviste om, at Universet hvortil vor Jordklode hører, er et saadant uhyre stort Himmeluhr, et saadant med den dybeste Viisdom og Overlæg giennemtænkt mathematisk Konstværk. Men man maae nu videre spørge, strækker denne komiske Lov sig videre, strækker den sig ogsaa til vor Jordklode, er denne ogsaa saaledes een i alle Henseender beregnet og giennemtænkt Maskine, viser den sig ikke snarere, som en Skueplads for Uorden og Forvirring? – Du Naturens store paa faste Grundsætninger byggede Harmonie, som gaaer igiennem det svimlede Himmelrum, har Du overseet den lille Planet vi svage Dødelige boe paa er den store Naturlov, som den Uendelige foreskrev den physiske Verden, hvilken hans almægtige Haand frembragte, sluppet ved denne Bold, hvorpaa vi omtumles, er alt beregnet i Naturen og kun den er bleven bestemt til at være et Spil for vilde Kræfter og et blindt Tilfælde, 6. Det er høist interressant at betragte vor Klode fra denne Synspunkt, og det leder til meget vigtige Resultater. Vi kunne herved enten betragte den som et Himmellegeme, som bevæger sig paa Firmamentet (hvilket er den mathematiske Geographies Formaal) eller vi kunne betragte dens Bygning og Beskaffenhed (Construction, som er Formaalet for den physiske Geographie) uden Hensyn til de øvrige Himmellegemer. – Naar man betragter vor Planet fra den første af disse Synspunkter, saa kan man ingenlunde omtvivle at den er underkastet Beregningens store Lov, og at Jorden er et Hiul i Solsystemets og derved i Universets grændseløse Maskine; thi alle Jordklodens Bevægelser de daglige og de aarlige foregaae efter de bestemteste Love, hvorfor det ogsaa er mueligt for Menneskets Fornuft at udregne dem; men naar man derimod betragter Jordkloden for sig selv, uden Hensyn paa Himmelsystemet, saa kunde det synes tvivlsomt. Sagen fortiener en nøiere Overveielse. 7. Alt det, som existerer paa denne Klode, er enten Elementer (subtile materielle Stoffer) eller Naturlegemer, som ere sammensatte af disse Elementer, eller Kræfter som virke i den materi elle Natur. - At de physiske Kræfter, som sætte Materien i Bevægelse, ere underkastede visse mathematiske Love, hvorefter de virke, er udisputerligt. Saavel for Bevægelsen i Almindelighed som for de enkelte subtile Materiers og virkende Kræfters Bevægelse ere de bestemteste Regler foreskrevne, som kunne udfindes og hvorefter man er istand til at udregne deres Forandringer, saaledes for Exempel for Legemernes Fald, for Tyngden overhovedet, for Lysstraalernes Gang i lige Linier, Brækning og Reflection, for de flydende Legemers Bevægelser (derpaa grunde sig endog mange forskiellige Videnskaber f. Ex. Statik, Mechanik, Optik, Hydrostatik o. s. v.) Men derimod gives der mange andre Bevægelser og Forandringer i Naturen som vi Mennesker slet ikke kunne i Forveien beregne, f. Ex. Veirligets Forandringer (det har hidintil ikke været mueligt at bringe Læren derom eller Meteorologien under faste Regler). Jngen kan vide i Forveien hvilket Veirligt man skal have til næste Aar, og naar Veirliget angives i Almanakken, saa giør man det allene for at føie sig efter Menneskenes Fordomme, hvilke tage til Takke med, at det imellem kan træffe ind; Veirligets Gang kommer os af den Aarsag for, som den var uordentligt og forvirret, da Jngen kan hitte Rede deri. Men forholder det sig derfor saaledes: Vi Menneskeer kunne ikke udregne disse Naturens Bevægelser fordi vi ikke kunne opdage de Elementer, hvorfra vi skulle gaae ud for at foretage vore Beregninger. Men hvo kan derfor omtvivle at Veirligets Forandringer gaae for sig efter ligesaa bestemte Love, som de hvorefter Legemet falder til Jorden, eller Lyset udsender fine Straaler, uagtet disse Love ere skiulte for Menneskets Forstand, thi Skaberen tillader os ikke at see os omkring i alle hans Værksteder; imidlertid skuer Menneskeslægten, som den lever længere paa Jorden, stedse dybere ind i dem. J Astronomien siger den berømte Kæstner ere Menneskene komne ved en opmærksom Betragtning af de himmelske Legemer til en Kundskab, som næsten synes at overstige den menneskelige Forstands Grændser, endskiøndt disse Legemer sees kun i en stor Afstand; vilde man anvende samme omhyggelige Observation paa andre Gienstande saa vilde man ogsaa kunde bringe det meget vidt i Kundskaben om disse (Kæstners Begyndelsesgrunde i Mathematiken Side 17) thi saa vilde man ofte opdage de Regler, hvorefter alle videre Forandringer lade sig udregne. 7. Vi have kaldet den physiske Verden; et mathematisk Konstværk. Vi maae, naar vi giøre os bekiendte med vor Jordklodes Construction, gaae endnu videre og give den det specielle Navn af et geometrisk Konstværk. (Man veed, at Geometrienog de beslægtede Videnskaber ere den Deel af Mathematiken, som afhandleride Figurer, eller de forskiellige Skikkelser af Rummet, som fremkomme af de lige og de krumme Liniers Betragtninger i den udstrakte Flade og i Legemer; Vinkelen og Triangelen; Qvadraten og Rectangelen; Rhomben og Rhomboiden; de kubiske Legemer, Cylinderen, Reglen og Kuglen). Hvor forunderligt at det end maatte forekomme os, at hele den physiske Verden, eller i det mindste vor Jordklode, skulde være sammensat af lutter saadanne geometriske Legemer, saa have vi dog den største Grund til at troe, at det forholder sig saaledes. J den uorganiske og livløse Natur, i den mineralske eller fossile Verden ere disse regelmæssige Figurer et ganske forbausende Phoenomen, som meget ofte falder klart i Øinene. Vi ville anføre nogle mærkværdige Exempler af Naturens store Partier: Forfatteren til denne Afhandling har det Held at eie i sit Bibliothek det berømte nye Franske Værk: Hr. Cailliauds Reise til Meroe og den hvide Flod. J Atlasset dertil ere aftegnede nogle høist besynderlige Klipper høit oppe i Nubien, ved Nilens Bredder, som ere opløste i store massive Steentærninger (Kuber), hvorpaa Jndvaanernes Huse staae; et ganske besynderligt Syn. Hr. Ebel, som har gjort sig saa fortient af sine anstillede Undersøgelser om den Schveitzeriske Biergnatur, har beskrevet de skrækkelige Bierge, som kaldes Besellen, imellem Dovedro og Sempione, hvoriblandt der findes en uhyre Klippe, som staaer ganske opret; men som indvendig har opløst sig i lutter Kubi, see Reichardts malerische Reise durch die Scheitz, S. 2267. Alle disse Ruiner, tilføier Ebel, flækkes i skarpe Vinkler og ere ofte saa regulaire, som de vare tilhuggede af en Steenhugger. – Der gives en Steenart, som kaldes Basalt, som forefindes undertiden i meget store regelmæssige Stykker, de af Giant Causevay (Kæmpe=Dæmningen i Jrland) bestaae af aldeles regelmæssige Serkanter, (Naturen elsker desuden Sexkanten, hvilket kan sees af Biernes Celler) hvoraf hvert Stykke er en Alen og 4 Tommer høit, har een Fod og 4 Tommer i Giennemsnit og veier 400 Pund. (Man seer dem aftegnede i Overmedicinalraad Blumenbachs Abbilbungen Naturhistorischer Gegenstande Tab. 18). Denne Kæmpedæmning bestaaer af henimod 30000 lodret staaende Basaltstøtter, hvoraf enhver er sammensat af saadanne regelmæssige Sexkanter, som ligge ovenpaa hinanden, ligesom Menneskeer kunne have bygget dem, hvorfor ogsaa Almuen troer, at de ere opførte af Aander og Kæmper. Disse Støtter staae tæt ved Havet paa den nordvestlige Kyst af Jrland i Grevskabet Antrim i Provinsen Ulster, tæt pakkede paa hinanden og ere et høist forunderligt Phoenomen. 8. Ved disse store og mærkværdige Phoenomener røber Naturen sin hemmelige Construction, hvilken den ellers synes at skiule; men ved den hele uorganiske eller livløse Natur er der tillige en anden Egenskab, som aabner et dybt Blik ind i dens indvortes Beskaffenhed og lader os lære vor Jord at kiende som et mathematisk Konstværk, og det er de mineralske Legemers krystalliske Former, eller Krystallisationer; dette er noget høist beundringsværdigt. - For ikke at sige formeget og for at forskaffe det Sagte en fuldkommen Tillid, vil jeg betiene mig af en af vor Tidsalders største Mineralogers Ord (Hofraad og Professor Hausmanns i Göttingen Versuch einer Einleitung in die Mineralogie, Göttingen 1828, 1. Band, et Værk man maatte ønske at have indlemmet sin Siæl). Han siger Side 25. J Henseende til Mangfoldigheden af sine Skikkelser staaer den livløse Natur tilbage for den levende; derimod udmærker den sig ved sin store Regelmæssighed i mange af dens Former, hvorved det bliver mueligt, at underkaste dem en nøiagtig mathematisk Bestemmelse; men som deri ere forskiellige fra Planterne og Dyrene, at de livløse Legemer efter at have antaget saadanne regelmæssige Former ikke kunne videre udvikle sig. - Disse Krystalformer i Mineralriget ere at mange forskiellige Slags, som Kubi (Tærninger), Rhomber (Tærninger med skiæve Flader), Pyramider og andre saadanne mathematiske Legemer; men som alle characterisere sig ved lige Flader og bestemte Vinkler. Dette kan nu bedst oplyses ved nogle Exempler: Opløser man Kiøkkensalt i Vand og lader Opløsningen jevnt hentørre, saa bemærker man, at Saltet fremkommer i Skikkelse af smaae regelmæssige Terninger, eller i langagtige Fiirkanter. Opløser man Grønspaan i Vand og derpaa lader det tørre, saa seer man at Gronspaanen har forvandlet sig til smukke blaagrønne rhomboidalske Krystaller; giør man det samme ved Salmiak, saa sætter denne sig an i Figure af lutter Fiere, men som igien ere sammensatte af sexkantede poramidalske Naale, hvilke have en guulagtig metallisk Glands. Ved disse og lignende Forsøg seer man disse mathematiske Legemer fremkomme for vore Øine; men af saadanne Krystaller findes i Naturen mangfoldige frembragte af sig selv og det ved en stor Mængde, mineralske Legemer. En berømt Fransk Lærd ved Navn Hauy betiente sig af denne mærkværdige Egenskab ved de livløse Legemer til at danne et fast System for deres Studium; han udfandt et mathematisk Sammenhæng imellem de mineralske Legemer, udgrundede deres Grundformer og aabnede et nyt og dybt Blik ind i Naturens Hemmeligheder, hvorpaa det vil blive for vidtløftigt her at indlade sig. (Om disse mærkværdige Undersøgelser findes en Oplysning meddeelt i Hausmanns omtalte Værk Side 62430, som ogsaa med Hæder omtaler den danske Mineralogs Bredsdorfs Bestræbelser for at ordne Mineralierne med Hensyn til deres indvortes Construction, Side 6455.) 9. Disse Krystalformer findes undertiden meget tydelige i Næturen og paa en meget udmærket Maade, som ved den saa bekiendte Biergkrystall, eller den egentlige Krystall, men ofte ere de mindre tydelige, undertiden savnes de reent. Spørgsmaalet bliver nu om de virkelig savnes, eller det synes kun saa, og om ikke al Naturen er i sine inderste Deele sammensat af lutter smaae geometriske Legemer. Vist nok er det, at nogle Mineralier, som have regelmæssige Former beholde dem om man endog slaaer dem i meget smaae Stykker. Men ved Afgiørelsen af denne store og følgerige Qvæstion vil Forfatteren af dette Stykke atter træde tilbage og lade en af de meest berømte Physiker i vor Tidsalder tale, nemlig Franskmanden Biot, som efter at have meddeelt interressante Experimenter med Saltenes Krystallisation siger tilsidst: Jfølge alle disse unægtelige Phoenomener er det næsten umueligt at troe andet, end at de mindste Deele at ethvert Fossil, som kan modtage en krystallisk Form har en regelmæssig Sammensætning og Dannelse, hvorved det ene virker paa det anden paa en eiendommelig Maade, og hvorved de blive føiede til hinanden, eller at alle faste Legemer, som man kiender, kunne krystalliseres; thi alle vise sig meere eller mindre i en saadan Tilstand, hvorfor samme af de livløse Legemer ikke forekomme i en saadan regelmæssig krystallisk Form, kommer af at de for det meste vise sig for Øinene i store Masser, og der udkræves, som Jagttagelse lærer, en vis jevnformig Bevægelse, naar et flydende Legeme skal erholde en krystalliseret Form ved at gaae over fra en flydende til en fast Tilstand, og en saadan jevnformig Overgang kan kun sielden finde Sted ved store Masser. Man har derfor Grund til at troe, at de Legemer, som ikke forekomme os at være krystalliserede naar vi betragte dem i en heel Masse, kunne dog være krystalliserede i deres Elementer, det vil sige, være sammensatte af meget smaae Krystaller, som ere sammenføiede den ene til den anden. (see hans Precis elementaire de Physiqve Vol. 1. Pag 18 19. 10. Dersom et dybt Studium af den livløse Natur fører os stedse nærmere til denne Erkiendelse, og hvorved vor Jordklode i sin hele indvortes Construction ligesom i sine udvortes Bevægelser bliver anglog med Universets hele Jndretning, saa at den er underkastet visse faste Love, hvorefter dens Bygning og dens Forandringer lade sig udregne, saa fremtræder den hele livløse Natur for os som et collosalsk og underfuldt geometrisk Konstværk. Men denne er kun en Deel af den physiske Verden; den bestaaer endnu af en anden Hoveddeel, nemlig af den hele organiske Natur, nemlig af den utallige Mængde af Væsner, som udvikle sig efter et indvortes virkende Princip, og ikke fremkomme blot veden udvortes Sammenføielse af Deele, af Planternes og Dyrenes Mangfoldighed. Her er alt mere ubestemt og meere frit. Planternes og Dyrenes Former have vel ogsaa deres visse Regler; men de geometriske Figurer blive stedse sieldnere, men sees dog som i Biernes Celler). - Beregningens store Lovforlader Du her Naturen; 11. Jkke ganske. - Som der gives et eget physisk Stof, som besidder tiltrækkende og frastødende Kræfter, og som modtager alle disse regelmæssige Figurer med Flader og Vinkler, og hvoraf den physiske Verden egentlig bestaaer, saa synes der overalt at være blandet imellem dette et subtilere organisk Stof (eller Materie) hvoraf de organiske Kræfter danne de organiske Legemer, og som de ved utallige konstige Maskinerier søge at uddrage af hiint. Vi kiende et saadant organisk Stof hvoraf Menneskets Legeme ernæres og dette er Blodet; endskiønt det ikke er det fineste og det fuldkomneste (thi vi kiende et andet, som Naturen anvender endnu mere Konst paa at udarbeide); og dette bestaaer i sin røde Bestanddeel, som formodentlig er den vigtigste Deel af Blodet af lutter Smaa kugler af en ganske overordentlig Fiinhed; Kugleformen besidder af alle den høieste Grad af Regelmæssighed. Mærkværdigt er det, at i den livløse Natur, i den mineralske Verden findes den kugle dannede Form (som Prof. Hausmann bemærker Side 31) høist sielden og i sin Fuldkommenhed maaskee aldrig. Tør man vove den Formodning: at den fuldkomnere kugledannede Form er det organiske Stoffs Eiendommelighed og Fortrin, Jndbildningskraft tør du svæve saavidt at betragte de himmelske Legemers runde Former som et Vidnesbyrd om at de ere Organisationer, 12. Forholder dette sig saaledes saa var ogsaa den organiske Natur i sin hemmelighedsfulde indvortes Bygning Beregningens store Lov underkastet. Hvo vil forresten forundre sig over at den er regelløsere i sin Beskaffenhed, friere i sine Former, da den er bestemt til at staae i nøiere Forbindelse med aandelige Væsner, som i organiske Skikkelser skulle efterhaanden udvikle sig til en stedse større Frihed indtil de sidst skulle hæve sig over den physiske Verden og blive deres egne Lovgivere. Dog, vi ville endnu ikke røre ved dette Naturens store Mysterium, som hæver sig for Granskerens Aand; vi ville lade det for en Tid synke tilbage til sin Dunkelhed og blot gjøre opmærksom paa hvorledes ogsaa Plante- og Dyreverdenen ofte røber sig som et mathematisk og specielt som et arithmetisk Konstværk. Vi have saaledes allerede omtalt, at man er efterhaanden kommen til den Jndsigt at Skelettet af et Dyr er dannet efter en saadan Proportion, saa at man er istand til at regne Naturen efter, og af en enkelt Deel at udfinde det hele Skelets Bygning. Hvor ofte maae man ikke med Beundring betragte disse Proportioner i Naturen; f. Ex. de aftagende Proportioner i de Bladkrandse, som omgive Stengelen af det almindelige Vandspiir (Hippures ulgaris), som blive stedse mindre og mindre ligesom de komme høiere op mod Toppen. Og hvor nøie er ikke Alt udregnet i den organiske Natur, f. Ex. at hver Deel af Legemet skal besidde den fornødne Kraft til sine bestemte Funktioner. Musklerne til at bevæge Lemmerne; Baandene eller Ligamenterne til at sammenholde de forskiellige Dele af Legemet (f. Ex. Moderen ved Undfangelsen); Sandserne til at tilbringe Siælen Fornemmelser; de forskiellige Menneskealdere naar de skulle udvikle sig; alt er forudseet, Alt er beregnet af den uendelige Viisdom, som virker i al Naturen. 13. Men denne beundringsværdige store Naturens Lov aabenbarer sin Lovgivers Fuldkommenhed i en endnu høiere og tilbedelsesværdigere Storhed; thi den aabenbarer sig i hele Jordlivets Forbindelser i den Balance, som er sørget for i alle de levende Væsners indbyrdes Virksomhed og Forbindelser med hinanden. Vi finde den physiske Verden at være i en uophørlig Bevægelses Til stand; mangfoldige virkende Kræfter i den ere idelig i Gang; de modsætte sig hinanden og deraf kommer den store indvortes Kamp i den physiske Verden. Men dens alvise Aarsag vedligeholder uagtet denne Modstræbelse en Ligevægt imellem dem og holder det store Naturens Spil i en ordnet Gang, og har saaledes forud beregnet denne indvortes Kamp, at den ene Kraft kommer til at balancere imod den anden; dette sees allertydeligst i Firmamentets Bevægelser; de himmelske Legemer søge at trække hinanden til sig, de søge at undflye hinanden, de forstyrre hverandre i deres Løb, Kampen varer uafladelig; dog kommer ikke den himmelske Maskine i Uorden; men Alt gaaer sin regelmæssige Gang fremad; og af alle disse modstræbenee Bevægelser fremgaaer Universets underfulde Harmonie. J de levende Væsners Rige bemærkes den samme beundringsværdige Ballance i dens Bevægelser og dens Forandringer; man opdager ved at betragte dem efterhaanden alvise Love, hvorefter de ere beregnede og bestemte. De levende Væsner kjæmpe bestandig imod hinanden, og dog forgaaer ingen Art af Skabninger, og ingen faaer aldeles "Overhaand; der er sørget for at ethvert levende Væsen har sit Forsvarsmiddel, og dette er tilstrækkeligt til at frelse Arten. De Dyr, som ere bestemte til at leve af Rov forplantes i en ringere Mængde end de, som ere bestemte dem til Føde; Duen avler langt flere Unger end Høgen. Hver levende Skabning er et vist Slags Fødemidler anviist til sit Ophold, er forsynet med hensigtsmæssige Evner til at bemægtige sig dem, og det slaaer til. Man skulde f. Ex. holde det for utroeligt, at Uglen kan om Natten altid erholde sit Bytte og dog finder den det og opholder Livet. Menneskenes og Dyrenes Slægter vedligeholdes ved en Forbindelse af to forskiellige Kiøn, og det er beregnet, at det ene Kiøn skal formeres i et passende Antal til hinanden, saa at Naturens bestemte Orden ikke bliver forstyrret. J et vist Forhold formeres Menneskenes Antal, frembringes de og bortdoe. Med hvormegen Møie regner man ikke Naturen efter i disse dens Forandringer, man opdager efterhaanden dens Love, og man bygger de vigtigste Indretninger i det menneskelige Liv paa disse Beregninger. Den menneskelige Viisdom søger i sine Foretagender at efterligne den Guddommelige: Huusfaderen søger at vedligeholde Balance imellem sit Huses Medlemmer og i alle sine huuslige Anliggender; Statsbestyreren imellem alle Folkeklasser og alle Grene af Statsbestyrelsen og Staterne imellem hinanden indbyrdes. Men de Dødeliges Evner ere svage, deres Beregninger mangelfulde og deres Bestræbelser, ufuldkomne; den physiske Verdens regelmæssige Gang forstyrres ved det at den skal tiene til Boepæl for aandelige Bæsner, som skulle arbeide sig selv frem til Fuldkommenhed og Lyksalighed. Kun i Tidernes Følge, naar deres Evner efterhaanden udvikles til en høiere Fuldkommenhed, naar de lære frivilligen, og efter eget Overlæg at bringe alle deres Foretagender i en fuldkommen Balance med den physiske Verdens Love og Skaberens Hensigter; først i hiin Evighed naar den physiske og aandelige Verden træder i Balance med hinanden, da vil den fuldkomneste Harmonie frembringes, Skaberens Hensigt med Verdens Frembringelse opnaaes, og den Uendeliges Plan hvorefter alt det Skabte er anlagt og beregnet aabenbare sig i sin guddommelige Herlighed. 14. Men hvor er det du drister dig hen forvovne Aand paa dine Tankers Flugt, Vildu trænge ind i den Uendeliges Hemmeligheder, Fryd dig over det, som blev dig forundet at erkiende; træk dig studsende og beundrende tilbage, kast dig ned i Støvet og tilhed dit Væsens alvise Aarsag. Siig til dig selv. Er all Naturen bundet til faste og vise Love, er den Verden du lever i et nøie beregnet og giennemtænkt Kunstværk, saa glæd dig; thi naar dette er Tilfældet med den physiske Verden, hvorledes kan du da omtvivle, at det maae være det med den aandelige, er der saa beundringsværdigt sørget for den døde Natur, skulde da den levende være forglemt. Er enhver Bevægelse, enhver Forandring i Naturen forud beregnet, kan du da vel troe, at dit Vel og din tilkommende Skjebne ikke skulde være det, Skulde det Barn, som bortdøer i sin spæde Alder, ikke være taget med i den store Beregning af Tilværelse og Lyksalighed, skulde det ikke i Forveien være betænkt hvorledes den Dydige skal faae Erstatning for sine Opoffrelser, den Ulykkelige for sine Lidelser, kan du omtvivle at alle de tilsyneladende Uordener i det jordiske Liv, som desuden, staae i Forbindelse med Menneskets moralske Natur, ikke ville hæve sig efterhaanden af sig selv, og det høiere Gode engang fremgaae af det mindre men nødvendige Onde? Hat du tænkt over de faste og giennemtænkte Regler hvorefter den physiske Verden er anlagt, har du begrebet Beregningens store Lov, er der aabnet dig et Blik ind i denne Tingenes Dybhed, saa undsee dig for dig selv om du vakler i Tillid til din Gud, 15. Men vor endelige Naturs Svaghed kan tillade os endnu en anden Betragtning: Erkienvelsen af at den physiske Verden er bygget paa faste Grundprinciper, hvorved alle dens Forandringer kunne udregnes, giver os et Begreb om hvorledes det Mangfoldige og tillige det mindre Betydelige kan kiendes paa en anden Maade foruden ved den umiddelbare Kundskab. Naar vi f. Ex. kiende er Maal til at udmaale en Vandmasse, saa kunne vi giøre os et Begreb om den uden at kiende hver enkelt Draabe, saaledes kunne vi tænke os at hele Naturen med alle dens talløse Dese, med alle Draaber i Havet, med alle Sandkorn ved dens Bredder, med alle Støvets Partikler, og med alle deres Bevægelser kunne staae klare for den guddommelige Forstand formedelst det beregnende Princip hvorefter den physiske Verden er anlagt (Den høieste Geometre siger Philosophen Garve i hans Uebersicht der Principien der Sittlichteit Side 2023, det er den uendelige Forstand, vilde allerede i det blotte Begreb om en Triangel kunne erkiende alle muelige geometriske Læresætninger, som ere byggede derpaa, og ligesom ere indhyllede i det.) Dog dette er en menneskelig Tale om Guddommen, og vi føie os blot efter vor Naturs Svaghed naar vi betragte Beregningens kosmiske Lov som et Symbol paa den guddommelige Alvidenhed.