Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-10-20
Hvormange af saadanne reisende Landoeconomer vi behøve i Danmark, lader sig ikke saa nøie bestemme. For det Første kunde man giøre Før søg med En for hvert Stift. Erfaring vilde de i Tiden lære, om dette Antal var passende eller ikke. Jndsenderen venter, at det Kongelige Landhuusholdnings Selskab, om Forslaget maatte vinde dets Bifald, vil giøre Forsøg med at antage i dets Tieneste nogle saadanne reisende Bønderkarle, Disse Reisende maatte ikke forpligtes til, paa noget Sted at opholde sig nogen bestemt Tid, hvilket alt bør overlades deres eget Skiønnende og Godtbefindende, men derimod maatte de forbindes til, at lade sig give Attester om deres Forretninger og Forhold paa ethvert Sted. Misceller. "Det synes vanskeligt, siger Lichtenberg, at bestemme Begrebet af en Folkefest, siden den Tid en ligesaa fiin som stor Nation i syv Aar efter hverandre, under al Omskiftning af dens Meninger og Constitutioner, har beqvemmet sig til, at feire sin Konges Henrettelsesdag som en Folkefest. Men hvorfor undres dog vore Politikere og Moralister over dette, efter deres Mening, uhørte Særsyn i Historien om et dannet Folk Tænkemaade, Er det da virkeligen saa ganske uhørt, Folket, det er, det store brogede Jnd begreb af alle dem, der ere forlegne med sig selv, og hvor der kun begyndes med noget Nyt, reise sig i Masse, antager hver Anledning til at trænge sig beredvilligen til en Fest, og bekymrer sig lidet eller intet om Festens Jndhold og Overskrift. Om det er en Fødselsfest eller en Bryllupsfest, eller en Dødsfest, undersøges her ikke videre. Hovedspørgsmaalet er, om der gives Leilighed til at trænge sig, og med aabne Øine og Øren at indsuge noget nyt Lys og ny Luft. Saadanne Leiligheder gribes af Hundrede og Tusinde, deres øvrige Dyder ufortalte, stedse og overalt med begge Hænder." - Man maa lee over Avis= og Lovtaleskriveres dristige Smiger, naar de vilde bilde deres Læsere ind, at Folket udbrød i Glædesjubel, at Glæden stod malet i Alles Ansigt ved den eller hiin Fødsels= eller Bryllupsfest, eller naar de tydske Tidender fortælle os: das Volk jauchte, jubelte, die Frende war allgemein &c. ved en eller anden Folkefest. Men ligesaa overdrevne Forestillinger, man gjør sig om Folkets saakaldte Glæde, ligesaa overspændte ere de Begreber, man ofte har om dets offentlig yttrede Misnøie. Man glemmer ganske, at den vor populi, som fortjener at kaldes Vox der, ligesaalidet yttrer sig igjennem en Skare Dagdriveres og Lommetyves Fryderaab, som igjennem dens Pereat. Den bedre Deel af Folket, som egentligen fortjener at kaldes populus, ligner den bedre Deel af Parterret, som hverken raaber Bravo eller støder i Piben, men som taust beundrer og taust misbilliger. De, som udbryde i Bifaldskraal og Pibelyd, ere gjerne de mindst beføiede. Folket i sin gode Betydning, er ligesom det ædleste blandt alle Dyr, Hesten, yderst taalmodigt; det træller indtil dets sidste Kræfter forlade det, og segner heller under Vægten af sin Byrde, end steiler og sætter sig paa Bagbenene; men styrter det, saa er ogsaa dets Rytter udsat for at blive lemlæstet, og finde sin Død tillige med det. Den brogede Skare, hvorved den offentlige Tilfredshed eller Misnøje lydelig udtaler sig en masse, fortjener sjeldent Tænkerens Opmærksomhed. Det kan gaae meget beklageligt til i en Stat, uagtet denne Skare jubler, og meget fortræffeligt, uagtet den laster, men vee de Statstyrere, der maa rette sig efter denne vox populi.