Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1818-02-24
Sverrig og Norge. Som Søhelt udmærkede den afdøde Konge sig især i det navnkundige Slag ved Øen Hog land i Krigen imod Rusland 1788, da han som Storadmiral anførte den svenske Flaade, bestaaende af 15 Linieskibe og 5 Fregatter, imod den russiske, bestaaende af 17 Linieskibe og 7 store Fregatter under Anførsel af en af de erfarneste Sømænd, Britten Admiral Greigh. Denne havde af sin Keiserinde befaling at tilintetgjøre den svenske Flaade. Slaget stod den 17 Juli. Det svenske Admiralskib Gustav den 3die, paa 68 Kanoner, hvorpaa det store Rigs Slag valede, og Storadmiralen, Hertugen af Søderman, land og under ham Admiral Grev Wrangel, kommanderede, blev paa eengang saa rasende angrebet af det russiske Admiralskib paa 108 Kanoner, ombord paa hvilket Greigh selv kommanderede, og to andre russiske Skibe, hvert paa 74 Kanoner, at man strax skjønnede, det var den russiske Admirals Hovedhensigt, at gjøre Hertugen selv til Fange; Man kunde da uden Forlig lettere underhandle om Fred. Men Carl, uden i mindste Maade at komme ud af sin Fatning, gav sine Underhavende her et Exempel paa uforfærdet Mod. Fra alle Sider tordnede Russernes Jldsvælg løs paa hans Skib, men alligevel vedblev han roligen at røge af sin Pibe, en Kanonkugle rammede hans Kammertjener, som styrtede død ned ved hans Side; men desuagtet veeg han ikke fra Fordækket, og søgde at opmuntre, baade Soldaterne og Matroserne til lige Mod, ved det Udraab: seire eller døe!" Nogle Matroser, der ansaae hver 1 Modstand for unyttig, begyndte at tale om at stryge Sel- heller springe i Luften - raabte Carl i den fasteste Tone - end overgive sig. J det samme reev han en Kon abel Lunten af Haanden, stillede sig hen ved Krudtkamret, og spurgte nu Adn. ral W. i som han troede, at Skibet ikke var mere at redde?" Et Nei, fra Wrangel, og Skibet var sprunget i Luften. Det vil være meget vanskeligt - svarede Admiralen - men vi ville gjøre hvad der er os muligt. Jlden blev nu fortsat med største Heftighed, indtil de andre svenske Skibe kom til og gjorde Kampen lige. Russerne havde en stor Deel Døde; Greigh selv var stærkt saaret, og hans Skib maatte forlade Linien. Jmidlertid faldt Natten paa; Kl. 10 ophørte Jlden. Russerne havde J taget et svensk Linieskib, Prinds Gustav, paa 68 Kanoner, ombord paa hvilket den svenske Viceadmiral, Grev Wacht meister, under Slaget havde anført den svenske Avantgarde, og som, efterat have viist Underværker af Tapperhed, drev omkring, overalt forskudt, med 300 Mand Døde og Saarede. De Svenske derimod havde taget et russisk Linieskib, Wladislav, paa 74 Kanoner, skudt to andre i Sænk, og i det Hele tilføiet den større Skade end den selv havde lidt. Efterat have været indsluttet i Sveaborg Havn til langt ud paa Efteraaret, førte Carl Flaaden lykkelig til Carlskrona, og kom derefter til Stokholm, hvor hans Jndtog lignede en Triumph; Folket spændte Hestene fra hans Vogn, og trak den jublende til Slottet. Under Krigens Fortsættelse fremtraadte Carl atter som Overanfører for den svenske Flaade, da den i Aaret 1739, bestaaende af 21 Linieskibe, hvortil 9 store og 6 mindre Fregatter stødte, løb i bedste Stand ud fra Carlscronas Havn. Russernes store Flaade, under Thitshakow, bestod af 30 Linieskibe og et forholdsmæssigt Antal Fregatter, foruden en Reserve eskadre paa 6 Linieskibe og nogle Fregatter. Først midt som Sommeren opsøgde begge de fjendtlige Flaader hinanden, begge i det Øiemed at ødelægge hinanden. Den 26. Juli 1789 mødtes de imellem Bornholm og Gothland. Kontreadmiral Lilichorn, som anførte en Afdeling af Flaaden, skilte de Svenske ved denne Dags Seier ved at forblive uvirksom, uagtet Hertugen havde givet den 15 Signaler, hvorfor han og strax efter Slaget blev sendt fangen til Carlscrona. Foraaret derefter vovede Carl endnu erkjækt Angreeb først paa den russiske Flaade paa Revals Rhed og derefter i Cronstadt selv, medens Kongen, hans Broder, var rykket frem til Pikapessi, 6 Mile fra Wyburg, og nærmede sig det stolte Petersborg. Begge Parter fægtede herom intet mindre end - de Svenske om Petersborgs Erobring, Russerne om dets Forsvar. Begge Flaader tordnede saa uafbrudt, saa frygteligen, at Vinduer og Gulve i Petersborg rystede som af et Jordskjølv. Siden Peter den Stores Nederlag ved Pruth, havde Ruslands Magt aldrig været saa meget i Fare, som nu her. Vandt Carl af Sødermanland Slaget fuldkomment, saa var den russiske Sømagt ødelagt, saa maatte Catharine den 2den redde sig til Moskau, og Kongen af Sverrig kunde rykke ind i Petersborg, for, som han ved sin Afreise til det første Feldttog havde sagt: "paa Fodstykket af Peter den Store Billedstøtte, at forevige Navnet Gustav. Efter stere gjentagne Forsøg mislykkedes ved Russernes uhyre Modstand ogsaa denne Gang Carls Plan, næste Dag forenede endeligen begge de russiske Flaader sig, der nu udgjorde tilsammen et Heelt af 30 Linieskibe og 18 Fregatter og den svenske Storadmiral trak sig nu tilbage mod Bugten af Wyburg.