Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-07-30
2den Psalme. I. Hvorfor rase hedningerne, og grunde Folkene paa Tant, 2. Jordens Konger reise sig, Fyrster lægge Raad op mod Gud og hans Salvede 3. "Lader os sønderrive deres Baand, og kaste fra os deres Lænker!" 4. Han, som boer i Himlen, leer, Herren seer med Spot ned paa dem. S. Han talede til dem i sin Vrede og i sin Harme forfærdede han dem. 6. "Jeg har salvet min Konge paa Zion, mit hellige Bjerg. Jeg vil bebude, som Lov, Gud sagde til mig, du er min Søn, jeg har i Dag født dig! Begjer af mig, og jeg vil give dig hedninger til Arv og Jordens Grændser til Eiendom. 9. Du skal knuse dem med et Jernspiir, du skal sønderbryde dem som Leerkar!" 10. Og nu Konger handler klogeligen, Lader Eder veilede, Jordens Dommere, II. Tjener Herren med Ærefrygt. 12. Hylder Sønnen, at han ei vredes: J omkomme paa Veien, naar hans Vrede flux optændes. Held dem, der lide paa ham. 3die Psalme. Davids Qvad, da han flygtede for sin Søn Absalon. I. Herre, hvor ere mine Fiender mange! mange, som reise sig imod mig, 2. Mange, som jublende sige om min Siel: "der er ingen Frelse for ham hos Gud!" 3. Men du Herre er et Skjold for mig; min Hæder, og mit Hoveds Ophøier, 4. Med min Røst raaber jeg til Herren, og han bønhører mig fra sit hellige Bjerg. S. Nu ligger jeg roligen og sover, vaagner, thi Gud opholder mig, 6. Jeg frygter ikke for Myriader, Folk, som leire sig trindt omkring imod mig. 7. Staa op, Herre, du frelser mig, min Gud; thi du har slaaet alle mine Fienders Kindbeen, de Ryggesløses Tænder har du sønderbrudt. 8. Frelse er hos Gud! Din Velsignelse over dit Folk. Oversætteren helliger denne lille Prøve af en saa ordret som mueligt Bibel Oversættelse, den til en ny Bibeludgaves Besørgelse nedsattte Commission. Hverken hans Tid, eller Stilling tillader ham at levere nogen fuldstændig Oversættelse af det gamle Testamente, eller af dets enkelte Bøger. Men det skulde glæde ham inderligen, om denne ringe Prøve kunde vække Lyst hos Andre til at følge dette Kald, eller bidrage til at belyse Jdeerne om den bedste og hensigtsmæssigste Maade, hvorpaa den hellige Skrift kan og bør oversættes. Rabener og Holberg. (Slutning; see forr. No.) ke umærkeligt er det, at Rabener og Holberg, omtrent i eens Alder og af eens Grunde, nedlagde den satiriske Prn. Rabener, som var født 1716, gav 1766 i Forerindringen til den fjerde Deel af fine Skrifter den edelige Forsikkring, ikke i levende Live at ville lade offentliggjøre flere Sativer, og Holberg, som var født 1684, erklærede i et 1727 skrevet Brev, "at han nu vilde overlade det til Andre, at skrive skjemtsomme Vers og de sædvanlige Spøg. Vi have allerede seet, hvilke Vanskeligheder, Holberg havde at kjæmpe imod, og hvilke Forfølgelser, han maatte taale. Allerede i sit 43de Aar erklærer han sig "for skolevant og hærdet imod Skumlerier, og forsikkrede, at disse dog ikke skulde afskrække, ham fra at følge sin Skrivelyst. At Partieaand allerede den Gang herskede i den lærde og skrivende Verden, fremlyser af adskillige Omstændigheder. Holberg beretter selv, at Peder Paars, der opvakte saa Manges aabenbare og lønlige Harme, blev af Andre, den troede det gik ud over deres Fiender, modtaget med Latter og Glæde; menende, at der var givet dem Vaaben i Hænderne mod deres Fiender, glemte de ikke at tude disse i Ørene, de Linier, som de troede gjeldte dem, og dette var at gyde Olie i Jlden. Hvorledes denne Glæde afvexlede, sees bedst af et Brev fra den samme lærde Gram, der nogle Aar i Forveien vilde have Peder Paars brændt, til Statholder En Ranzau, i Anledning af Bluhmes og Pontoppidans mislykkede Forsøg paa, at faae Niels Klim conqueret. Han beretter Statholderen deri med et Glæde, som om Holberg havde været hans indet ligste Ven, og med en Humanitet, som om de aldrig havde været ham, der anklagede Peder Paar hos Regjeringen, at Niels Klims Forlægger, Boghandler Preuss, ikke skulde blevet saa ilde tilfreds, om Blume og Pontoppidam havde reusseret at faae Niels Klim consequeret; at Klemius og dens Autor ere til Lykke blevne staaende paa deres fire Been, og kunde, naar den Omgang og samtlige Causæ instrumentales og occasionales, skulde aabenbares, give en ligesaa artig Historiam arcanom at læse, som de man har om visse Skrifter, der lykkeligen, malge tous ses artificas, et toute les instrignes de Jesuites (trods alle Jesuiternes Konstreb og Rænker), ere slupne igjennem i det hellige Officio i Rom. Til Slutning kalder Grem Klims Forfatter: "vor ærlige Holberg." Der er vel neppe nogen Tvivl om, at de Satirer over Blume og Pontoppidan, Gram troede at finde i Niels Klim, tildeels forsonede denne store Lærde med Holberg, hvis erklærede Fiende han forhen havde været. Det er ligesaa upaatvivleligt, at det er disse to Geistlige, Holberg sigter til i sin Selvbiographie, hvor han taler om Niels. Klims Forfølgelser J. 1) Ombyggeligen, siger han, har jeg især vogtet mig for, at give mindste Anledning til at bringe Geistligheden i Harnisk imod mig; thi med dette Folkefærd holder jeg Fred, da jeg af Erfaring har lært "Hvor heftig de Himmelske dredes. Og der er sandeligen ingen, der mindre kunne taale af høre deres Feil, og ingen er bittrere i at forfølge, end de, der ideligen have skraalet mod Forfølgelser. Nogle Skraalere, der ikke meente det vel, greb strax til Gevær, og fore om, som og vare forstyrrede, over hele Byen og spredte dito taabelige og ubegribelige Udtydninger fra Ver til Dør o. s. v. Et andet Steds siger ham: Kun de Hellige, der stride med Religionens Skjold, er jeg bange for, naar jeg seer dem, kaster jeg Vaabnene og tager skammeligen Flugten, da jeg af Erfaring har lærd, hvor hvad de Geistliges Vrede, og hvor haardnakket deres Hader, og med hvad Held de pleie, at føre deres Krig. Pausti Knebelsbartstrop et, som Castor Bredsjeg frygter, Om end med Uret jeg leed, troer jeg mig ske dog min Ret."