Den Vest-Sjællandske Avis, 1820-06-27
Et Oienvidne fortæller følgende overordentlige Begivenhed. Jeg var der, og jeg har seet Ødelæggersen med mine egne Øine; et Jordskielv var ikke Aarsagen dertil, men Virkningen var den samme som ved Jordskielv, og den der vil giøre sig en tydelig Forestilling derom, han maae besøge Stron. - Landsbyen Stron, som hører til det Bøhmiske Grevskab Fermian, ligger paa den nordvestlige Skraaning af Egerdalen, en god halv Miil ovenfor Saatz; deels i Nærheden at en Flod og deels i en Fordybning, som gaaer ned imod Eger. Paa et Bierg som begrændser denne Fordybning stod Kirken og Præstegaarden, og Landsbyen selv laae adspredt i Fordybningen og varallelt med Eger og i en Retning mod Nordvest. Bierget hører til de Brunkulsbierge, som ere hyppige i denne Egn, hvor Lag af Sand og Gruus ere beliggende. Omtrent 200 Favne fra Strøn flyder Eger, og førend Ulykken skete dannede den henimod Strøn en dyb Bugt, som blev begrændset med det, vel ikke steille, men løse Sandbierg. Paa den øverste Deel af Skraaningen af Dalen udsprang flere Kilder, som dog snart tabte sig i Sandet. Disse Kilder, vare nu Aarsagen til en Ulykke, som er næsten uhørt i denne Egn, hvor man hverken kiender noget til Gleischere eller Jordskielv. Kilderne nemlig udgravede store Huulninger i Sandlagde under Jorden, indtil hele Overfladen af J. unden med Kirke, Huse og Haver kun heele opad Sandpiller, som allene vare blevne tilbage, men som Dag for Dag bleve svagere; det kan ikke afgiøres, om underjordisk Steenkuls brand har været i Spillet med og har forberedet denne Begivenhed. Allerede i lang Tid har man bemærket Synkninger. Murene fik Ridser; ingen Dør vilde meere lade sig lukke i. Dette blev bestandig værre. Endelig for nogle Uger siden hørte man en Allarm. Folkene vaagnede, og følte en ganske besynderlig Bevægelse i Jorden, de følte at Jorden begyndte at synke og lige som at skyde sig fremad. Naturligviis toge alle Flugten i Øieblikket, Qvæget blev drevet bort, og i en Frastand fra Byen ventede Menigheden paa at Dagen skulde frembryde. Den kom, og med Skræk faae maa nu Ødelæggelsen. Den halve Deel af Landsbyen var for spunden. Paa Steder hvor der aldrig havde staaet et Huus for, faae man nu Tage og Skorstene at at stikke frem. Bierget, hvorpaa Kirken og Præstegaarden stod er borte, der er et Chaos af Ruiner af Revner og Jordklumper. Men Kirken staaer 80 Favne lavere end paa sit forrige Sted, halvt begravet under Gruus og Jord, og flækket i 2 Dele. Hist ligger et omkastet Klokketaarn, her et fandt Maskepie af Bygninger, som ere sammenstyrtede imellem hinanden af Helgenbilleder, Hundehuse, alt i et Sammen surium. Egerfloden er fortrængt af sit gamle Leie og hvor den tilforn dannede en Bugt er nu optaarnet Land, Kirkegaarden er skudt ind i en Gangl. Hele Egnen har faaet et andet Udseende, Man seer nu paa flere Steder det Lag af Leer, hvorpaa Sandtaget var gledet ned, som vel derved er bevirket, at Egerfloden havde afskaaret forden største Deel de Lag, som laae foran Bierglagene hvilke havde en temmelig Skraaning mod Floden. Det var en stor Lykke at blot noget Qvæg omkom derved. Byen var tilforn meget velhavende, 15 af dens Huse staae endnu, men paa en usikker Grund, og sandsynligen vil endnu mere Land styrte ind. Stron er nu et Valfartsted for hele Bøhmen, fra alle Egne strømme Nysgierrige til, for at see dette Underværk.