Norske Intelligenssedler, 1765-04-24
Onsdagen den 9 April 1766 SoRS Følgende er indsendt. Paa Vores Allernaadigste Konges Kong den Femtes Fødsels-Dagden 31te Martii 1765. Jeg vil paa denne Dag udbryde med de samme Dro, som Strero, da han til da vil maa danne Dag udbryde med de samme Ord, som Crage tiltalede Julius Cæsar: Nibil habet nec Majestas tua majus, qvam ut possit nec Natura melius, qvam ut velis, conservare qvam plurimos. Det er Din Majestæt haver intet større, end at Du kand, og Din Natur intet bædre, end at Du vil, befordre alles Vel. Kand vel en Første ønske sig en større Lyksalighed, eller en fuldkomnere Fornøyelse end at i sit Liv og efter sin Død blive berømmet for samme, som forhen om den store Cyro er sagt, og vi med Glæde om vores Allernaadigste Konge kand sige, nemlig: At Han er from, naadig og medliden, lader enhver gjerne med Glæde komme for sig, og med Taalmodighed anhører, de bedende ikke gierne noget afslaaer; overhovedet, haver meere Fornøyelse, at befordre alle Menneskers Velfærd, i Besynderlighed sine egne Undersaatters, end til at forøge sin egen Jnteresse. Min Herre, Nu, hvorledes har de befundet dem i Selskab med Lucilia og hendes Døttre, Vel, De trækker paa Skuldrene, hvor er de kræsen: Ach! disse Skiønne falde dem for dyrebare til Menneskelig Omgang. De er for Jordisk, Min Herre, saa høye Væseners Nærværelse overvælder dem. Velan, see denne Dame, men see ikke stif paa hende, hun har et blødt Syn. Hun behager dem, Uskyldighed smiler af hendes Ansigt, og bluefærdighed sidder paa hendes needslagne Øyne. Hun seer til dem, Men hvad vil denne ærbare myndige Gamle, som der følger hende; Hun kaster et Blik til den Unge og trækker paa Munden, strax nedslaaer denne Yndige de halv aabne Øyne. Hvo er denne fortrædelige Gamle, og denne unge Uskyldige, Bie lidt jeg skal strax sige dem det: Lesbia og hendes Datter Simple. De er nysgierrig for at kiende disse, Nu da! Lesbig var i sine unge Dage ikke en avde fuldkomne Skiønheder. Jmidlertid kunde hun dog trætte og Rangen med de fleeste af hendes Kiøn. Lesbia var æresyg, man rosede hende som et Barn for nogle smaae Yndigheder, dette drev hende, som alle af samme Gemyts Art, til at sætte sin høyeste Lykke i at behage. Hun lagde sig efter denne Kunst af yderste Formue, og man kunde af hendes Barndoms Fremgang slutte sig til, at hun i denne Videnskab engang vilde avtrætte hendes Kiøn Priisen. Tænk hvilket Pund Naturen havde betroet hende. Hvilken usædvanlig Siæl der udfordres til at skinne i en Videnskab som dette Kiøn fra Eva Tiid har uophørlig drevet, og som i en hver Alder har været saa fuldkommen, at den har syntes uforbederlig. Men Lesbia begreb og, uagtet hendes overordentlige Tænkekraft, at man ikke sovendes kunde komme til denne Høyde. En Dame af hendes Forstand, saae strax at Klædedragten var Hovedsagen: Denne kand giøre et Uhyr tækkeligt. Hendes Vindskibelighed var og i denne Post utroelig. Hun slap ikke den mindste Part af hendes Stads, uden i den høyeste Grad af Fuldkommenhed, som hun tænkte muelig. Morgenstunden har Guld i Mund. Klokken syv om Morgenen sad Lesbia ved sit Nat-Bord og forloed det sielden før Klokken 10, at ikke den ædle Tiid skulle spilles ved Thee-Bordet, brugte hun de Lærdes priselige Maade, hun drak Thee saa længe som hun pyntede sig. En Dag var hun buddet til Fadder. Denne Dag var en betydelig Dag. Klokken 5 begyndte Lesbia det vigtige Arbeide. Klokken 8 var Haaret ferdigt, og havde til hendes største Fornøyelse staaet Prøve for toe Spejle; men saa nær er Ulykken os i Hælene, ved den anden Undersøgning opdagede hun en Feyl, som maaskee havde undgaaet et hvert andet Øye. En Lok var ved Bindingen strammet noget meere end det øvrige Haar. De kand begribe, at saa stor en Skiødesløshed kunde optænde det allerkoldeste Blod: Lesbia blev ogsaa forbittred, men tvang dog sin billige Vrede saa meget, at hun alleneste straffede sin Kammerpige med to Øresigen, da hun dog i det mindste havde fortient sin Avskeed. Den 3 Timers Bygning blev needreven og endelig opbygt. Kort, til den bestemte Tiid var min Dame i fuld Stand, alting i den deligste Orden. Fem Skiønplætter vare saa vel anbragte at de allene kunde forvisse en Seyer over den største Helt. Lesbia reiste og smigrede sig med Haab om en Belønning som svarede til denne Omhyggelighed. Stakkel! hun vidste ikke at Skjebnen havde besluttet den Dag at udtømme sin Grumhed paa hende. Neppe havde hun sadt Foden ind i Stuen førende: Hvilket Syn! Novia i en Klædning af samme Tøy og samme Snit som hendes Hvilket Stød! hun rødmer, hun blegner: Blodet stimler og Hiertet, en sans pareille Flaske ræddede hende næt op fra Besvimmelse; hendes Modstander saae dette og ville triumferet, dersom ikke en Overbeviisning om at Lesbia var ziirligere pyntet end hun havde avskaaret denne umodne Glæde. De betalte begge dette ulykkelige Møde. Lesbig holdt Sengen 3 Dage derefter. Denne Hændelse lærte hende ved Akkord at betage sin Skræder den uforsvarlige Dumdristighed at forraade hendes Mode til nogen anden. De tilstaaer, Min Herre, at min Dame i denne Post var den fuldkomneste af sit Kiøn. Men det var ikke det eneste som tilveiebringer hende Beundring. Hun ærede, ja dyrkede dem, som havde gjort nogen vigtig Opdagelse i Stadsevidenskaben. Ligesom Folkeslægterne pleyer at regne deres Aar fra een eller anden betydelig Tildragelse i deres Historie, saa talte hun sine fra det blaae Puders Opfindelse, som med Billighed var, efter hendes Tanke, den største Prøve paa den Menneskelige Forstands Ypperlighed. Følgende af Sur PEtat Sous le Firmament, Ce nest que changement; Tout passe; Et quoique Thomme fasse, Ses jours sen vont roulant, Plus vite quun torrent: Tout passe, tout passe, tout passe Le reste viendraer indsendt: du Monde. La vie, la beaute, La force & la sante, Tout passe: Tout fletrit, tout Sefface, Comme la fleur du champ; Qui suit le cours du tems; Tout passe, tout passe, tont pas 3 semaine prochaine.