Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-02-15
J den Overbeviisning, at han eier et Stykke af Corregio, vil han, førend han giver det til Eiermanden, nyde Synet af dette Mesterverk, og uden at skaane sit eget Verk, kradser han Dugen med Omhyggelighed, for at borttage de forskiellige Lag af Farver indtil han opnaaer sin Hensigt. Det var det, som den lumske Maler havde villet, og som en mindre beskeden Kunstner end Baroccio ei havde gjort. Hvor forbauset blev han ikke, da han i Stedet for at finde en Corregio, ikkun bemærkede et slet Arbeide af en Maler, som havde bedraget ham. Denne, da han erfarede det lykkelige Udfald af sin List, loe i Lommen af Baroccio, der selv havde tilintetgiort et Hovedverk af sin Pensel. Guide, følgende sin Lærers Han. Carracci's, Advarsel, forsagde Efterligningen af Michelangelo fra Carravaggio, og giorde sig en egen Maneer. Man veed at denne Forandring var meget hastig og meget lykkelig for Gudo, uagtet de Forfølgelser, som han siden maatte lide af Carravaggio. Thi dette grove og uhøvlede Menneske, da han havde erfaret, at Gudo havde antaget en Maneer, som var gandske modsat hans Maneer, og gjort for at bringe ham i Miscredit, troede sig vanæret, naar han ikke krævede Fyldestgiørelse af ham for en saadan Fornærmelse. Hans Forbittrelse steeg til det Høieste, da han saae at Guds nye Arbeider gjorde en saa overordentlig Lykke. Carravaggio søgte ham overalt for at hævne sig; lykkeligen flygtede Gud til Bologna, og blev befriet for denne krakelske Malers Forfølgelser. Af samme Caliber vare de Mennesker, som forfulgte Dominichino, en Kunstner, der anbefalede sig ikke mindre ved sin Blidhed og sin Beskedenhed, end ved sine Talenters Overlegenhed. Spagnoletto sagde om denne store Mester, at han neppe forstod at handtere Penselen. En anden søgte alle Leiligheder til at nedsætte ham, og til at betage ham Arbeider, som vare ham betroede. Man ophidsede de neapolitanske Malere imod ham paa en Tid, da han i Neapel malede Kuppelen i Skatkammeret, og foraarsagede ham Misgunst og Ærgrelser, der forkortede hans Dage. Hvilke Forfølgelser maatte ikke Poussin udstaae, da han, efterat have fuldendt sine Studier i Jtalien, var kommen tilbage til Frankerige, Ugunst, Nid, Middelmaadighed forbandt sig mod ham; man sværtede hans bedste Arbeider. Han besluttede derfor at forlade Frankerige, og forlod det, for aldrig meer at vende tilbage. Nu stride Frankerige og Jtalien om Æren, at have frembragt denne store Mester. Cignani's Lykke skaffede ham et stort Antal Misundere, som ikke nøiede med at bagtale ham offentlig, dreve Nedrigheden saa vidt at de stymprede hans Verker. Lignende Uværdigheder, udøvede le Sueur's Fiender paa denne store Malers Arbeider. Le Sueur besad, ligesom Rafael, denne Oprigtighed, denne Retsindighed, som giver ophøiede Talenter et saa stort Værd. Lidenskabelig indtagen for sin Kunst, alt for hengiven til sammes Øvelser, ærgret, forfulgt af misundelige og mægtige Rivaler, døde han, ligesom Rafael, før den Alder, hvori Kunstnerne have bragt deres Talenter til den Grad af Fuldkommenhed, som er dem beskæret. Det giør mig ondt, at jeg til disse lave Siæle maa regne et kronet Hoved. Fyrsterne staae paa et saa ophøiet Ærestrin, og ere af Lykken saa begunstigede, at man ikke begriber, hvorledes de kunne misunde andre end deres Lige. Dog er det saa. Architekten Apollodor giorde sig paa offentlige Steder lystig over de Mangler, han fandt i Bygningsmaaden af et til Venus helliget Tempel, som Hadrian havde ladet bygge i Rom efter sin egen Tegning; hvorover denne Keiser blev saa rasende vred, at han lod Architekten dræbe. Historieskriverne tale om denne Handling som den uretfærdigste og grusomste, denne Keiser har udøvet; og man kan sige at den har efterladt hans Minde en saa betydelig Plet, at Glandsen af hans største Handlinger derved er fordunklet. Hadrian opførte Mængden af Bygninger, men havde en meget slet Smag for Architekturen, ligesom for alle de andre Kunster. Aurelius Victor fursvandser, naar han siger, at Hadrian, som Kunstner, kunde staae ved Siden af Polyklet og Euphranor. Nu hvor mangen ung Kunstners Fremskridt, har ikke Lærerens Misundelse forhalet eller standset! Pantormo studerede under Andrea del Sarto, der misundelig over en Eleves Fremskridt, hvis Verker saa meget havde indtaget Michelangelo og Rafael, og ham ud af sin Skole. David Calvart, Dominichino's Lærer, var saa misundelig paa Carraccierne for deres store Navnkundighed, at han aldrig, uden at græmme sig, kunde høre tale om deres Skole. Da han en Dag havde fundet Dominichino beskiæftiget med at copiere nogle af Carracciernes Tegninger, blev han saa opbragt, at han, søgende et andet Paaskud til Klammerie, anfaldt ham med Uqvems Ord, og og ham ud af sit Huus. Tintoret var først i Lære hos Tizian, som misundelig over hans rivende Fremskridt, sendte ham tilbage under en Forevending. Det samme Uheld havde Guercino's Eleve, Mola, og Tizian selv, Giorgione's Eleve.