Viborger Samler, 1832-04-27
Aldre postefterretninger. Keiser Nicolaus's Manifest - hedder det i en Skrivelse fra Østerrig fra Begyndelsen af April Maaned - hvorved Polens tilkommende Skjebne reguleres, har gjort stor Sensation hos os. For Fremtiden skal dette i Secler berømte Folk ophøre at forestille endog kun et Skyggebillede af en selvstændig Nation, og det samme Kongerige, som Wienercongressen kaldte tillive som en særskilt bestaaende Stat, bliver nu indlemmet i det russiske Keiserrige som en integrerende Deel. Man anseer her almindeligviis denne Begivenhed for vigtigere og efter sin Natur for følgerigere, end Franskmændenes Occupation af Ancona. Thi denne Occupation viser sig kun som et forbigaaende Factum, hvis Varighed kan paa de diplomatiske Forhandlingers Vei forlænges eller forkortes, medens Polens Jncorporation er en Act, hvis Gjenkaldelse man ikke kan haabe at bevirke af samme Vei. Man kan rigtig nok ikke nægte, at jo denne Forholdsregel i Forbindelse med Forplantningen af en Deel af Landets oprindelige Befolkning til andre Egne af Rusland, hvormed man endnu vedbliver under forskjellige Former, paa en Maade giver en Borgen for Varigheden af den i Polen gjenoprettede Nolighed. Og ved denne Forplantning gaaer man ifølge troværdige Efterretninger tilværks med saadan Betænksomhed at man, i den øiensynlige Hensigt, for stedse at afskjære de fra deres Fædreland og deres Familier bortrevne Jndivider al Mulighed til at vende tilbage eller til at underholde nogensomhelst Forbindelse med deres Slægtninger, indfører disse Jndivider uden Egennavne i Registrene og kun betegner dem efter Numere. Men mon Europas øvrige Magter vel gjerne see denne nye Forøgelse af Ruslands allerede umaalelige Gebeet? Blandt disse er der imidlertid ingen, hvem den stedse voxende Udvidelse af dette Gebeet giver mere grundede Aarsager til Bekymring, end Østerrige; thi indpresset af dette i Sydost, siden Moldau og Wallachiet ere blevne russiske Vasaller, bliver dette nu ogsaa Tilfældet i Nordost ved Polens Jncorporation. Men vare allerede vore Handelsforbindelser med det sorte Hav i høi Grad satte paa Spil ved Ruslands seneste Erhvervelse af Lande, da det nu spiller uindskrænket Herre, i hine Farvande, saa trues de ikke mindre ved de nye Douaneindretninger, hvilke Polen, som en russisk Provinds, snart vil erholde. Under slige Omstændigheder paatrænger sig det Spørgsmaal, om vort Cabinet vil paa denne Side forblive ved sin, i det Mindste tilsyneladende, dog fordre Passivitet. Thi denne Mangel paa Deeltagelse maa man tilskrive den Svækkelse, og Tilstand af Agonie, hvori det osmanniske Rige, siden den Tid befinder sig, hvis Integritets Opretholdelse Østerrigs væsentligste Jnteresser. Men sikkert vilde i den foromtalte Epoche en eenergisk Demonstration fra vor Side have været tilstrækkelig til at forekomme Ulykken, og have standset den russiske Hærs Triumphtog paa Halveien. Dog, dette gunstige Øieblik er uigjenkaldeligen tabt, og Tyrkiet, der er underkastet vedvarende Consulsioner, vil tidligt eller sildigt ligge under for Crisis. Men da vil vor levantiske Handel, der desuden spinder hen, just erholde Naadestødet af dem, hvilke vi nu kalde vore Forbundsfæller. Man begriber let, at Handelstanden af alle disse Grunde særdeles ønsker en Forandring i det politiske System, som vort Cabinet hidtil har fulgt. Men vi ville have den Tiltroe til vor Regjering, der i saa mange andre Henseender kan kaldes en faderlig, at man vil vælge en anden Bane. J denne Henseende forekommer den glimrende Modtagelse, som den engelske Ambassadeur har fundet i Wien, os at være en gunstig Forbetydning. Siden have vi ogsaa erfaret, at denne udmærkede Diplomat, der som bekjendt, altid bruges af sit Hof til de vigtigste Sendelser, allerede har havt flere Conferencer, med Fyrst Metternich hvori Marschal Maison ligeledes har deeltaget; Alt dette lader os formode, at vi nærme os til et Tidspunct, hvor den nærværende Crisis i det Mindste vil antage en bestemt og afgjørende Characteer. Vistnok finde i dette Øieblik nye Rustninger Sted paa alle Puncter af Monarchiet, og det er factisk, at Landeveiene til Jtalien ere bedækkede med Tropper der drage til hiin Egn. Men paa den anden Side tale altfor mange Grunde for Opretholdelsen af god Forstaaelse med Frankrigs og Englands Regjeringer, til at man skulde kunne vente et Brud."