Berlingske Tidende, 1816-10-11
redeligt, mod Enhver, der søgte der, rigt paa Kundskaber og Videlyst. født i Oldes vort den 28de Julii 1743. der tjente Danmark tro og nidkjeni 3 Kongers Tid, i 59 Aar, fra 1ste May 1758 af. döde, som en almeenyndet Olding, fra Huustro og 10 Börn, i Viborg, den 19de September 1816. Ved til. Jaciaalista . . . . . . .Med Solens Ophav skuer nu Dit Die -Der leske sig fra Jordens Daad og Mør, I Straaleglands Du seer den Aand, Og rarde Dig sin Frelsehaand. aand. Det Evighedens Dagiis for Din Aand. - Opklaret er Dit Syn - i Østen straaler, han som udbredte Lys til Verdens Poler, dig vinkede med sin ømme Faderhaand. Dit Suk om Ophør af de Smerter, Der strakde Dig i Graven ned, Blev hørt af Ham, der kjender Hjerter, Og, hvad der skjuleg, udie veed. Du sank - liig Egen, der hentære Af Stormen, langsom svinder henDen og saa rank og grøn har væred - Du linned og i Kræfter den. Som Grannen paa de høie Fjelde, Staaer Nordens Kulde kraftig mod Og rank de tunge Skyers Vælde Med Kraft omkring sig rase lod; Saa saae og Du i Livets Dage, over Tidens Storm at rase haardt : Og, haabets Seel drev Stormen bet Som Mand, Du ikke veeg tilbage, Varmt stog Dit ciegode Hjerte Og Vennen af Dit Mønster lærte, For Konge, Land og Børn og Viv, Af der er Ærlighed i dette Liv. Der høres ikkun Dine Venners Røst Thi see, min Ven i ved denne Sørgebaare, Din Bortgang kalder stem saa mangen Taare, i Viborg, den 19de September 1816. en salig Generalkrigskommissair L. H. v. Schaumburg. Med Solens Ophav skuer nu Dit Die -Der leske sig fra Jordens Daad og Mør, I Straaleglands Du seer den Aand, Og rarde Dig sin Frelsehaand. aand. Det Evighedens Dagiis for Din Aand. - Opklaret er Dit Syn - i Østen straaler, han som udbredte Lys til Verdens Poler, dig vinkede med sin ømme Faderhaand. Dit Suk om Ophør af de Smerter, Der strakde Dig i Graven ned, Blev hørt af Ham, der kjender Hjerter, Og, hvad der skjuleg, udie veed. Du sank - liig Egen, der hentære Af Stormen, langsom svinder henDen og saa rank og grøn har væred - Du linned og i Kræfter den. Som Grannen paa de høie Fjelde, Staaer Nordens Kulde kraftig mod Og rank de tunge Skyers Vælde Med Kraft omkring sig rase lod; Saa saae og Du i Livets Dage, over Tidens Storm at rase haardt : Og, haabets Seel drev Stormen bet Som Mand, Du ikke veeg tilbage, Varmt stog Dit ciegode Hjerte Og Vennen af Dit Mønster lærte, For Konge, Land og Børn og Viv, Af der er Ærlighed i dette Liv. Din Bortgang kalder stem saa mangen Taare, Der høres ikkun Dine Venners Røst Thi see, min Ven i ved denne Sørgebaare, Din Hvile er allene Deres Trøst. Skal Mindet om Din ædle Vandringsfærd - Hviil da : hviil født, omkring Din Gravhøi svæve For hver som her forstod at skjønne paa Dit Værd. J Morgenstjernens Glands det sig skal hæve, For Venner og Bekiendte maae jeg bekiendtgjøre det haarde Stød, at min 1 elskede og kiære Kone Johanne Maria Rønne, født Federsen, forlod dette Jordiske den 2den October om Morgenen Kl. 5, i sit 63de Aars Alde mindre end 4 Maaneder og 8 Dage, og i vort 37 Aars kiærlige Ægteskab Enhver, som kiendte var tunge Skjebne med at miste vore Børn, vil be lage mig, som ene er tilbage, og ønske mig snart til hende. Saxkiøbing, den 2den October 1816. Jens M. Rønne.