Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-09-28
Blandede Efterretninger. (Slutning af Anmeldelsen af F. Guizons Værk, see forr. No.) Partierne fik saaledes nyt Mod og nye Forhaabninger; dette beviste tildeels Valgene 1819, fordi man ikke tiltroede Ministeriet Kraft nok til, allene at forsvare National interessen imod Modstanderne. Disse Valg, fortrinligen de af Gregøire, virkede afgjørende tilbage paa Gangen i Regjeringen. Da samme forstørstedelen skuffede sig selv i Henseende til det Ondes Natur, og troede, lettest at afhielpe samme ved Forstærkningen af de Deputeredes Kammer, men derpaa ogsaa ved en Forandring af Valg lovene, saa blev derover Ministeriet uenigt; Des soles, Gouvion St. Cyr og Louis toge deres Afskeed, deres Efterfølgere synes at være de nye Jnteresser ulige mindre tilbøielige. Derover blev Nationen urolig, alle Forandringer, som især Ministeren de Serre bevirkede, bleve lige mistænkelige. Forgjeves søgte Decates at tage sine hidtilværende politiske Modstandere til Hjelp, snart gav d. 13 Febr. Hertugen af Berry's Drab dette Partie en ønsket Leilighed til at styrte den dem forhadte Minister. J Aaret 1820 blev nu første Gang valgt et Ministerium ved de gamle Jnteressers Jndflydelse – rigtig nok endnu ikke ubetinget; Decazes var ikke blevet ganske uden Jndflydelse paa dets Dannelse, og Hertugen af Richelien, der stilledes i Spidsen for den ny Forvaltning, var bekjendt for sit Maadehold. Synes derfor end det gamle Partie siden den Tid at understøtte Ministeriet, saa vil det desuagtet ikke forsømme nogen Leilighed, ligeledes at styrte samme, og sætte et andet i dets Sted, som ganske ubetinget handler i dets Aand. Jmidlertid har det ny Ministerium handlet ganske i Contrarevolutionens Aand; saaledes blev Valgloven forandret; saaledes havde Ministerne tiet til de af Coussergues mod deres Forgænger Decates fremsatte Beskyldninger, medens dog adskillige af samme hidtil havde været hans Colleger. Snart havde Paris's Uroligheder givet et nyt Beviis paa Ministeriets ydmyge Eftergivenhed mod deres nye Bundsforvandte, ganske anderledes teede Ministeriet sig ved de forholdsmæssigen ubetydelige Optrin i Brest, hvor rigtig nok to ultraroyalistiske Ministere bleve fornærmede. Derimod havde Ministerne seet sig nødsagede til at opoffre Ultrapartiets Had mange af deres hidtilværende Venner, medens Mænd, som forhen havde vist sig, som de samme Ministeres forbittrede Modstandere, bleve ganske uforstyrrede i deres Embeder. Lige Partiskhed viste sig ved Tidsskrifternes Censur. – Forf. gaaer derpaa over til at besvare det Spørgsmaal: paa hvilken Maade kunde det constitutionelle System og den legitime Trone befæstes, ved Revolutionen eller ved Contrarevolutionen, – Jndtil 1820. havde Regjeringen søgt at grunde Tronen ved Hielp af det ny Frankrige og Charte; – det ny Ministerium søger i den gamle Orden sin Støtt- og sin Bistand. - Revolutionen har været Kamp mellem Ligheden og Forrettighederne, den tredie Stand og Adelen; hiin seirede, denne bukkede under, i sin Grundsætning og sit Formaal har Revolutionen havt Ret, i sine Handlinger er den ved Lidenskaber, ved Hevngierrighed især blevet vanskabt. Kun da vil den være rolig, naar den har betrygget sig sin Seir. Charte har lovet dette, vel udfordres hertil en aarvaagen og virksom Regjering, thi for indgribende har den foregaaende Bevægelse været. Handel og Konstflid havde opnaaet en tilforn ubekiendt Vigtighed; en Mængde smaa Grundeiere fremstode – begge frygter man uden Føje, ligesom og den Ungdom, der var opvoxet under de nye Jdeer. Alvorligere var Ungdommen blevet ved den alvorlige Tid, som den har seet; derfor skal den dannes saaledes, som den ny Tid kræver det. Kun Modrevolutionen, kun den allene kan bringe Fare. Resten af Jacobinerne har tabt al Credit; Bonapartisterne ere ingenlunde nationale; kun ved Jndgreb i de nye Jnteresser kunde ogsaa de igjen faae Jndflydelse. Vel kan man derfor styre Revolutionen, men kun under den Betingelse, at den seer sine væsentlige Jnteresser og sin Seir sikkrede. - OmModrevolutionen hedder det: jeg berører dette Æmne med Kummer; jeg holder ikke af at tale om Overvundne. Deres øieblikkelige Seir sætter ikke Mod i mig. Jeg frygter den mere for deres Skyld end for vor. Til ingen Tid har det franske Aristocratie antaget Revolution. Den sidste Maal var det sig vel neppe selv bevidst. At ødelægge Alt, hvad der har Revolutionen at takke for sin Fremkomst, er dets Stræben, og denne Stræben er nødvendig, dersom ellers Mod revolutionen skal paa ny faae Herredømmet. Men kun med Vold kan man ødelægge, og desto værre maa denne Vold blive, jo umueligere i og for sig Ødelæggelsen er. Forgjeves haaber derfor Regjeringen, i det den forbinder sig med Modrevolutionen, at forsvare Charte og befæste det constitutionelle Monarkie. Hverken Hoffet eller Departementernes Adel eller Geistlighedens Jndflydelse, eller den hele talrige Classe af de frygtsomme retvise Folk, som ethvert Minde om Revolutionen skrækker, vil tjene Ministerne som Støtte; Ministerne ville ydermere beherskes eller styrtes af disse Jndflydelser – (de sidste Forandringer have tjent til Bevis derpaa). Revolutionet og Modrevolutioner gjorde sig saaledes Legitimiteten stridig, den første vilde gjerne antage den, kunde den ganske sikkert betragte den som sin Eiendom; Modrevolutionen, der i sit Skibbrud betragtede den som det sidste Redningsmiddel, søger at binde den ubetinget til sin Skjebne. Legitimiteten har strax i Begyndelsen taget Modrevolutionens Partie, derfra Revolutionens Mistillid til den, ogsaa nu har Legitimiteten paa ny forbundet sig med den gamle Orden; fremfor Alt maa denne Forening adsplittes, paa det Legitimiteten atter kan slutte sig til Nationalpartiet, hvortil den, ved at give Charte, har gjort Begyndelse men heller ikke andet end Begyndelse. - Om det er sandt, at Regjeringens daværende System, ikke uden Fare for Legitimmiteten og Freden, som Ministerne paastode, kunde styrtes, dette Spørgsmaal undersøges i det ottende Capitel: at det daværende Ministerium ikke kunde bestaae. Havde ved de næste Valg Oppositionen eller den høire Side beholdt Overhaand, saa maatte i begge Tilfælde Ministeriet, som Erfaringen lærte, styrtes. Mod revolutionen betragter det daværende Ministerium kun som et Nødanker, for at skride videre frem i sin Mand, en Seir fra Oppositionens Side vilde ligeledes styrte det, naar det ikke vilde tage sin Tilslugt til høist farlige og derfor aldeles usandsynlige Statstreger. - J Aaret 1814 forekom de nye Jnteresser Europa saa mægtige, at det kun af deres Betryggelse ventede Fredens Vedligeholdelse; ja, endog har tvivlet paa, om overhoved Restaurationen var muelig. Selv i Aaret 1814 havde dette endnu været de europæiske Magters Synsmaade, end ikke d. 20 Marts gad de forandret samme. Jkke paa eengang bliver en Revolution beroliget; at Frankrig ogsaa siden vil friste Bevægelser er meget naturligt. Saa meget mere paafaldende maa det nu være, naar man i Europa billiger Tilbageskridt til det gamle System, naar man istedet for at berolige og tilfredsstille alle Revolutionens Jnteresser, kun taler om Nødvendigheden af at indskrænke. Jntet er skeet i Frankrige, som kunde retfærdiggjøre en saadan forandret Synsmaade. Forf. mener, at kun et Nationalministerium kan yde Frankrig og Europa den tilbørlige Borgen, men en saadan bør dets Bundsforvandte ikke søge blandt dem, der, til Værn for deres Svaghed, stedse opbyde Udlandets Hjelp. - Hvad Kamrets Jndflydelse paa Ministernes Fald og Dannelse angaaer, da mener han, at enhver Regjering maa fra en eller anden Side erholde Kraft og Liv, den største Kraft bestaaer i de nationale Fornødenheder og Jnterosser, thi da er den stærk, og alle sine Fiender overlegen. At concentrere disse Nationalinteresser og lade dem blive lydelige, er Øiemedet af det repræsentative System. Kun naar Kammerne ere saaledes organiserede, at de opfylde Nationalønsket, kun da vil ogsaa en stærk og kraftig Regjering være muelig.