Berlingske Tidende, 1767-08-03
Glastadt, den 27de Julii. Hr. Kongel. Majestæt af Danmark, og Hs. Keiserl. Høyhed Storforsten af Rusland, som begge Hertuger af Holsteen, have under 27de Septbr. forrige Aar, fra Hs. Keyserl. Høyhed Storfvelens og Hertugens, som det Aar regierende Herres Stad Kiel, udgivet: "Falles Forerdning, i Henseende til de Personers Proclamation og Copulation, som træde sammen i Ægteskab." Efterat det Pligtmæssig er vorden Hs. Kongel. Majest. og Hs. Keiserl. Høyhed for restillet, at his og her udi Deres Falleds Districter have yttret sig adskilte Uordener i Henseende til de Personers Proclamation og Copulation, som trade sammen i Ægteskab, have Aller og Høystsamme fundet Sig beragede til, for at afvarge saadant for Eftertiden, at anordne og befale: Fasangaaende Predammationen eller den effentsamat alle og enhver i Ægteskab trædende Personer i de fales Decruter, Ridderskabet for sine Personer undtagne, for hente det forbliver ved settige Sædvane, deres ægtegerening skal nedse, 3 Søndage efter hinanden for Vielsen, omlig forkyndes udi Kirken paa det Sted eller i det Sogn, hvor de forlovede Personer have boet, tjent eller hast deres Opholdsted, da de forlovede sig, følgelig, dersom de paa den Tid have opholdet sig i 2 forskiællige KirkeSogner, da i begge Kirker hvor de den Tid have ligget tilDerseenden, dersom en af saadanne hinande agende Per som er fød udenlands, og ikke allerede i sin Ungdom, forend den kunne indgaae en gyldig Forløvelse, er kommen me, de salleds Districter, eller ikke har allerede engang der været gift, da skal den ogsaa lade lyse for sig paa sit FødeSted, eller der, hvor den førend sin Ankomst sig opholdt, og derom fremlegge beborige Attester. Men skulle dette ikke være giorligt, formedelst Fodestedets Langtfraliggenhed eller andre vigtige Aarsager, da skal det være nok, at den vedkommende Person enten ved corporlig Eed, eller, efter Personens Omstændigheder, ved skriftlig Eed bevidner forden Præst som har at forrette Vielsen, at den ikke andensteds har givet Ægteskabs Lofte og forlovet sig. Naar en Blege med Stedets Øvrigheds Forevidende og Jndvilling tillades paa Syge eller Døds-Sengen, i Betragtning af den gare, som Opsættelse der medførte, da skal saadan Eed ogsaa finde Sted, og aflegges af begge hinanden ægtende Personer. Altsaa maa ingen Præst efterdags understaae sig, under Straf af Smpension, at foretage Vielsen, eller at meddeele Attest om at i den Henseende intet er i Veyen, førend det Fornødne er iagttaget efter ovenstaaende skrift om Lysning, og at han enten har forrettet Lysningen uden Jndsigelse, eller har erholdet behørigt Beviis for at saadant er skeer paa sit rette Sted, ligesom en heller nogen Præst, hvem det som ovenmeldt tilkommer at forrette Løsningen, maa, under anførte Straf, overlade samme til en anden Præst, i en anden Meenighed. – Vielsen skal forrettes af Præsten i det Kirke-Sogn hvortil Bruden ligger, undtagen at Omstændighederne udfordrede, og de forlovede Personer eragtede det lettere for dem, at holde Brylluppet der hvor Brudgommen er, eller der hvor de siden skal boe, altsaa og at lade sig vie der, i saa Fal skal Præsten i det Sogn hvortil Bruden hører, overlade Vielsen til den anden Præst, dog ikke førend ham betales hvad ham for Forretningen skulle tilkomme, samt at, hvor det er bengeligt, ogsaa Klokkeren og Kirken have bekommet deres. Men som ogsaa deraf, at det i ovenmeldte og andre deslige Tilfælde er forunder lovlig forlovede Personer, efter deres Beqvemmelighed, at vies i et andet Kirke-Sogn, alte Falden tages Anledning til at misbruge saadan Frihed, saa at nogle Præster af Vindings-Søge fordriste sig til at sammende endog fremmede Personer som forlange det af dem, uden fornd giørende Efterspørsel og Undersøgning om noget er som kan hindre Ægteskabet; hvorved ofte de utiltabelige Ægteskaber befordres, og gives Anledning til de slemmene Følger, altsaa advares Præsterne ved de fælleds Kirker, under Stiffension, eller, efter Omstændighederne, aldeles Afsættelse, ikke for at sammende deslige fremmede og ubekiendte Personer, som ikke ere af deres Sogn, endat de først, efter ovenskrevne Anordning, have fremlagt erforderlige Beviser for, at intet er i Veyen for Ægteskabet, og at Lysningen er forrettet paa behørigt Sted uden Jnd gelse. Angaaende Løsnings- og Vielses Gebühr, forbliver det ved hvad som hidindtil paa hvert Sted har været brugeligt, saa at Præsten ikke maa forbøve samme, uagtet hvad Forretninger ham ved ovenmeldte Anordning kan være paalagt videre, end som for har været anordnet, men den Gebuhr skal ogsaa uvelgerlig betales ham.