Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-01-02
J Skilderiet læstes for kort Tid siden et Stykke, der paa en saare simpel og rigtig Maade gav enhver Ukyndig Begreb om, hvilket Forhold Skatterne nu staae i, til det, for faa Aar siden, ei at tale om længere tilbage i Tiden; det var altsaa næsten overflødigt at anføre flere Beviser for den Vantroende – ifald der endnu kan existere Nogen, der kan tvivle om Landmandens Klage er grundet – men det være mig tilladt at anmærke, at den Paastand, at vi endnu ikke have naaet de Kornpriser, vi havde i forrige Tider, hvilket man saa ofte hører udraabe, efter min Formening er urigtig; thi dette er virkelig nu Tilfældet, da man i Jylland kan kjøbe Rug for 16 Mk., hvilket er 7 Mk. 8 s. i gamle Penge, og Byg for 11 Mk., omtrent 5 Mk. Courant. Hos Pontoppidan vil man kunne eftersee, at vi for 60 Aar siden ikke havde lavere Kornpriser end de nuværende, og om dette endog var Tilfældet, taaler da hiin Tid og denne, Sammenligning, Vare da Skatter og Afgivter saa høie som nu, Existerer der nogensomhelst Vare - Kornvare undtagen der er kommen tilbage til den Priis, de havde foret halvt Seculiim siden, Jfald altsaa Tingene gik deres egen Gang, uden at der blev gjort noget for at hæmme den Fare, der truer Landmanden, og som en Følge deraf hele Samfundet, hvad øine vi da, Næstfølgende Aar vil atter kunne blive et rigt Kornaar, og da vil Priserne endnu falde dybere end de nu ere, især da Udlandet, skrækket ved Uaaret 1816, nu selv overalt har kastet sig paa Kornproductionen, og derved, naar intet nyt Naar indtræffer – som Gud, for Menneskelighedens Skyld, forbyde – gjør Afsætningen til Udlandet for Danmark næsten umuelig. Prisernes Fald vil saaledes for Godseieren, der maae indestaae for Bøndernes Skatter, og som en Følge heraf skal skaffe Penge tilveje, ikke gjøre det mueligt, for større Partier Sæd, at erholde endog den lave gjængse Priis. Forpagteren kan ikke bestaae, om endogsaa han - hvilket dog kun sjeldent er Tilfældet – har accorderet om Sæd in Natura for hele sin Forpagtningsafgivt, thi forat udrede Skatterne behøver han 4 a 5 Gange mere af Productionens Overskud, end han beregnede der gik til, da han indgik Forpagtnings contracten. For den mindre Jordbruger er slet ingen Redning, og hvis øieblikkelige ulykkelige Forfatning, jeg ved efterfølgende Exempel sørgeligst vil vise. Jdag hvor jeg nedskriver disse Linier (den 28 Novbr. 1820) har en Bonde, som jeg kjender, været til Torv med 6 Tdr. Havre, og erholdt for samme 10 Mk. pr. Tønde, hvilket udgjør 8 Rbd. 2 Mk. i Sedler. Han er fra Roeskilde Amt og har 4 1/2 Miil fra sit Hjem til Hovedstaden, og altsaa 9 Mile at reise frem og tilbage. Naar man nu beregner de Omkostninger, Bonden har havt paa denne Reise: Bompenge, Accise, Fortæring, Slid paa Heste og Vogntøi, der dog ikke kan afholde ham fra at gjøre Reisen, da han nu er nødsaget til at sælge Korn, for at skaffe Penge til det tilstundende Qvartal og til andre fornødne Udgivter, da vil vist Enhver tydelig see Bondens ulykkelige Forfatning, og af Hjertet beklage ham, der egentlig kun har faaet sin Kjørsel betalt, og intet for sin i sit AnsigtsSveed indavlede Sæd. Denne Bonde er endnu af dem, der kan afsætte sin Production til Hovedstaden, hvorledes maae deres Forfatning være, der midt inde i Landet maae lade dem nøie med endnu lavere Priser, Dog, disse Skrækkebilleder maae ikke ganske nedbøie os, lad os hellere fatte Mod og med Tryghed stole paa, at der vil gjøres noget for at redde os fra den Afgrund, vi staae paa Randen af, og at der snart vil gjøres noget for at sikkre Jordbrugeren et Udkomme; derom ville vi intet Øjeblik tvivle. Dette vil sikkerligen kunne skee derved, at Regjeringen lader indrette Kornmagaziner – hvilken velgjørende Jndretning finder Sted i Sverrig - hvorved Landmanden, ved bestemte Kornpriser bliver sikkret for et Tab, denne af saa stor Betydenhed aldrig maae være underkastet. Tanken om hvilke velgjørende Følger, dette vil have for det Hele, maae oplive enhver dansk Mand, der føler for, og eftertænker denne vigtige Sag. Saaledes vil Landmanden tryg naar ikke Misvært indtræffer – kunne beregne det Overskud han, som Løn for sit Arbeide, erholder, til Værd i Penge, da der ved de offentlige Magaziner forud maatte bestemmes en Priis for et Aars Afgrøde, og denne Priis ikke kunne dale i samme Aar. Hvilken særdeles gavnlig Jndflydelse vil ikke dette have paa Forædlingen af vores Korn, som Kjøbmandsvare betragtet, Ved Tørring og Rensning vil det opnaae en Godhed, at man herefter ikke i Udlandet vil vrage dansk Korn, og kan kjøbe det i Nødstilfælde, eller i det mindste alt til lavere Priser end andre Landes, hvilket destoværre nu er Tilfældet. Jeg behøver vel neppe at bemærke, at som en Følge af disse offentlige Magaziners Jndretning, alle Sædevarer maatte modtages efter Vægt, og om den væsentlige Gavnlighed heraf ere alle enige. De Omkostninger, saadanne Kornmagaziners Jndretning vilde medføre, vilde vist ikke kunne komme i Betragtning, i Forhold til den Gavnlighed, dette øieblikkeligen og i Fremtiden vil foraarsage, da Enhver derved klarligen vil øine Landmandens Frelse og Opkomst. Aldrig har, efter min Formening, nogen Finantsoperation havt en saa veldædig Jndflydelse paa hele Landets Tarv, som Anvendelsen af de Summer, der udfordres til dette Foretagende, vilde stifte, om endogsaa disse Summer med nogen øieblikkelig Opoffrelse maatte tilvejebringes, og den Fordeel, der ved slette Aaringers høje Kornpriser kun tilfalder den enkelte Kornpuger, vil under saadanne Omstændigheder have den meest velgjørende Jndflydelse paa det Hele. Jeg har nu, min Ven, saat Dem min Mening om den Fremtid, Landmanden ved en saa gavnlig Jndretning har at vente, og maatte den af mig her nævnte Plan ei være den rigtige, eller af andre mig ubekiendte Omstændigheder ei udførlig, da kunne vi dog aldrig noget Øjeblik tvivle om, at der jo vil blive gjort alt for at den Kilde, der nu er den eneste hvoraf alle Landets Børn øse, ikke skal udtørres, og vi saaledes Alle nundgaaelig maatte vansmægte.