Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1847-03-18
Vi have allerede meddeelt den i høi Grad glædelige Efterretning, at Professor Schouw atter har tiltraadt sin journalistiske Virksomhed ved Udgivelsen af et Hefteskrift: "Dansk Tidsskrift, af omtrent 6 Arks Omfang. Det er indlysende, at Professor Schouw har valgt Hefteskriftformen, for derved at kunne benytte den Bestemmelse, som Pl. 3die Juni f. A. indeholder, at Skrifter over 6 Ark ere befriede fra det fore ledige Politigjennemsyn, og saaledes arbeide uhindret af den lammende Jndflydelse, som hiint Polititilsyn udøver paa Dagsliteraturen. Fædrelandet har anmeldt "Dansk Tidsskrift, i en udførlig Artikel, af hvilken vi tillade os at hidsætte Følgende: At Schouw har grebet denne Mulighed for atter at vende tilbage til en Virksomhed, der medfører saa megen Byrde og saa liden Løn, at han har underkastet sig dens Ansvar og Møie, uagtet hans helbredstilstand har saa stort Krav paa skaanende Hensyn, a visseligen ikke et af de mindste Beviser paa den selv opoffrende Fædrelandskjærlighed og mandige Udholdenhed, der ville sikkre ham et smukt Navn i vore Dages Historie, som de have hjemlet ham hans Samtids tillidsfulde Høiagtelse, – det er et Exempel i disse af Frafald og Forsagthed saa befængte Tider, som ikke kan, ikke vil blive uden Virkning. J Sandhed, disse Tider ere saadanne, at Folket vel kan behøve det styrkende Syn, af Manddom og Trofasthed, – de ere saadanne, at Danmark vel har Krav paa, at hver brav dansk Mand redeligen bringer sit Offer for dets Frelse og Frihed. Det er ikke af ringe Betydning, at Schouws klare og rolige Røst atter tager til Orde, og at hans Anseelse og Exempel for den offentlige Discussion kan vinde vægtige Stemmer, som ellers maaskee vare begravede under den modløse Taushed, hvis sørgelige Smitte synes at have grebet saavidt om sig. Jntet laae Professor Schouw, da han saaledes besluttede sig til atter at optage denne Side af sin hidtilværende Forfattervirksomhed, nærmere, end at forelægge sig selv det Spørgsmaal: "hvad kan det hjælpe?" – et Sporgsmaal der under Landets mislige Stilling, og navnlig en Pressens nuværende, næsten fortvivlede Kaar, maa paa sig Enhver, som befatter sig med de ofsentliggender og disses offentlige Forhandling. Svaret herpaa beholder Tidsskriftets første indledende Artikel, Regjeringen, Oppositionen og Folket. At Regjeringsmændene, fordi Oppositionen ikke er og ikke kan være efter deres Hoved, blive fjendtligsindede mod al Opposition og navnlig ved Presseforfølgelser søge at undertrykke samme, – at Oppositionsmændene, efterat deres Bestræbelser ikke have ført til andet Resultat, end den Klage, at Regjeringen, døv for deres gjentagne Paamindelser, kun pønser paa at fortrædige og ødelægge deres Virksomhed, enten trække sig tilbage fra Kamppladsen, eller dog tabe den for deres Virksomhed saa nødvendige Aandsfriskhed og Freidighed, – at endelig Folket, trættet og sløvet af den tilsyneladende frugtesløse Kamp, bortdrager sin Jnteresse fra de offentlige Forhandlinger til den private Virksomhed og det huuslige Liv, og at under denne uhyggelige Tilstand Folkebevidstheden slappes og Statslivet hensygner: det er den sanddrue Skildring af Danmarks nuværende Stilling, hvorfra Prof. Schouw gaaer ud, det er den faretruende Tingenes Vending, hvorimod han vil advare, idet han i vor nyeste Historie søger Beviset for, at Oppositionen og den offentlige Mening, selv under høist ugunstige Forhold, om end ufuldstændigt, dog har sin betydelige, sin gavnlige Virkning". Til den Ende minder han om, hvorledes selv i det offentlige Livs Dvaletid den offentlige Mening ved enkelte Leiligheder, saasom Regjeringens Fremgangsmaade med Hensyn til den indbyrdes Underviisning, har tvunget denne til at give efter, – hvorledes Finants-Agitationen, lidt efter lidt har erobret Offentlighed i dette Anliggende, i hvilken Henseende han sammenholder Mostings Brev til Jens Møller med Finantsetaten fra 1835 og denne med de nuværende Budgetter, – hvorledes Bevægelsen i Bondestanden har bragt Regjeringen til, i det mindste i enkelte Henseender at give efter for dens retfærdige Fordringer, – hvorledes Pressens stærke Angreb paa Cancelli-Circulairet af 8de Novbr. 1845 endog førend Stændernes Sammenkomst har bevirket dettes Ophævelse, uden at Forholdene væsentlig vare forandrede, – hvorledes selv i Trykkefrihedssagen, i hvilken Regjeringsmændene staae i den stærkeste Modsætning til Folkets Mening, den saalænge og haardnakket forfægtede Regjerings-Paastand om en administrativ Undertrykkelse af politiske Bladartikler har maattet opgives, – og fremfor Alt, hvorledes næsten udelukkende ved Oppositionspressens Bestræbelser det danske Folks Bevidsthed er vakt for den Fare, hvormed Schleswigholsteinismen truer Statens Tilværelse, og hvorledes Regjeringen, der først med Mistillid og Ugunst betragtede Oppositionens Advarsler og paa mange Maader modvirkede dens Bestræbelser, baade i Slesvig og i Danmark, lidt efter lidt har maattet erkjende sammes Berettigelse (i hvilken Henseende navnlig nogle af de Omskiftelser paavises, som Ørsteds Forhold ligeoverfor denne Sag har været underkastet), og ved det aabne Brev, ved Statholderens og flere høie Regjeringsmænds Entledigelse (hvortil endnu kommer det Medhold, mange diplomatiske Dimissioner give Oppositionens Anker) har opfyldt nogle af dens Fordringer. Maae nu disse mangfoldige Erfaringer indgyde Regjeringsmændene Agtelse for en Opposition, som de i mange Puncter selv have maattet erkjende var mere grantskuende og forudseende, end de selv, saa burde det billigviis ikke mindre have Indflydelse paa Regjeringens Betragtning af og Forhold mod denne Opposition, at den aldrig har ladet det mangle paa Paaskjønnelse ved de enkelte Leiligheder, hvor Regjeringen har erhvervet sig Adkomst til en saadan, og det uagtet Jngen skal kunne nægte, at Sagerne vilde have staaet bedre til her i Landet, dersom Regjeringen betimelig og af egen Drift havde truffet de Foranstaltninger, hvortil den nu sildigere og modstræbende har ladet sig formaae, og det uagtet det kun er i enkelte Henseender og ufuldstændigen, at Regjeringen er imødekommet Folkets indstændige Ønsker, ved at lytte til Statsvellets paatrængende Krav. – – Schouw erklærer sluttelig, at Hensigten med hans Ord er, at give Oppositionen og den offentlige Mening en større Bevidsthed om dens Kraft, og derved at opmuntre saavel Oppositionen som den offentlige Mening til at fortsætte og forøge sin Virksomhed, under den Overbeviisning, at Aarsagen, hvorfor man hidtil ikke har virket meere, var den, at navnligen Folkemeningen ikke havde været ufortrøden eller udholdende nok, eller ikke noksom sammen holdende, paa det at det kan blive vitterligt, at det danske Folk har, en bestemt Villie, og at Kongen hos det kan vente de Offre og den Bistand, der ere nødvendige. Efterat have mindet om, at ved de tidligere Leiligheder, da Danmark har været sin Opløsning nær, og som have en kun altfor stor Liighed med dets nuværende Tilstand, var det ikke Kongerne, ialtfald ikke Kongerne alene, men fædrelandsksindede Borgeres Kraft og Udholdenhed, som frelste Riget, ender han med det Uddrab: "et Folk, som ikke selv hjælper til sin Redning, staaer ikke til at redde." Vi sige ja og Amen. – Foruden den her udførlig refererede Artikel indeholder 1ste Hefte en meget klar og overskuelig Fremstilling af Forfordelings(Prægravations-) Spørgsmaalet nærmest efter de officielle Regjerings-Meddelelser til de sidste holsteenske og slesvigske Stænderforsamlinger, hvis Resultat er, at, selv afseet fra Slesvigs og navnlig Holsteens større Skatteevne, Danmark bærer en uforholdsmæssig større Byrde til de fælles Statsudgifter, saa at, naar desuagtet Hertugdømmernes Stænderforsamlinger have klaget over Forurettelse i denne Henseende, og naar det blandt sammes Jndvaanere ved den lange hensynsløse og uimodsagte Agitation er blevet til en rødfæstet Mening, at de ere over bebyrdede, eller som det hedder i det af Tiedemann opfundne og selv af den slesvig-holsteenske Overappellationsret stadfæstede slesvig-holsteenske plattydske Høitydsk, at Danmark har bedraget Slesvig=Holsteen for mange Millioner, medens de Danske, som sædvanlig, have tiet ligeover for disse høirøstede og dristige Klager, hvis Grunde de næsten have frygtet for at undersøge, fordi de i deres eftergivende Svaghed næsten selv have troet, at de vare ikke de Over beskattede, men de Begunstigede; – fremdeles en Udvikling af det hæderlige Firma 8 om, at der ved den forestaaende lige Regulering af det frie og ufri Hartkorn neppe vil kunne ventes noget practisk Udbytte af en Undersøgelse, om ikke enkelte af de Hovedgaarde, som ved Bøndergodsets Frasalg ere blevne ucomplette, maatte have tabt deres Skatteprivilegium, ved ikke at have opfyldt de Betingelser, til hvilke sammes Vedligeholdelse af Lovgivningen var knyttet; – endvidere tvende Nekrologer af Professor Liebmann over de danske Botanikere Voigt i Vestindien og den fornylig efter sin Hjemkomst fra Nicobar-Expeditionen afdøde Kamphøvener, blandt hvilke navnlig den sidste vil læses med megen Jnteresse; endelig Skitzer af Yemen efter Botta. Tidsskrifteerholdes i Commission i den gyldendalske Boghandel, og kan bestilles i alle Boglader, ligesom det ogsaa mod Tillæg af Postforsendelses=Omkostningerne med Brevposterne kan erholdes gjennem samtlige Postcontoirer. Subscriptionsprisen er 9 Mk. om Halvaaret, hvorfor erholdes 3 Hefter. I Dannevirke læses følgende Artikel fra Fyen: Den i sin Tid i de offentlige Blade omtalte jydske Bordedreng, ved Navn Niels Christian Westergaard som Publicum vist endnu kan mindes spillede sin jydsk Bondedands med barnlige Folelser for vor allernaadigst Konge og Dronning, paa Landeveien mellem Aarhuus og Randers, og som senere, da hans musikalske Anlæg blef anerkjendt, af Hs Majestæt selv blev overgivet til Viol nisten Hr. J. Ernst Simonsen, for Øieblikket Organii Nyborg, til Uddannelse i Musik, navnlig som Violinspiller, har nu fuldendt den befalede Læretid, hvilken har har et godt Resultat til Følge. Westergaard har allerede fleGange ladet sig høre i Musikforeningen i Nyborg, hvor han af Musicierne har vundet meget bifald for sin Færdighed og sit smukke Foredrag, og han vil om kort Ti træde frem paa flere Steder, forinden han reiser til Hovedstaden. En venlig Modtagelse ønskes den jydske Bondesøn og velfortjent Anerkjendelse for Hvad han kan præstere.