Berlingske Tidende, 1809-11-20
Stockholm, den 2den November. Rigsdags Tidenderne indeholder et Forslag til Rigets Stænder, angaaende Vedtagelsen af særskilte kraftige Anstalter til Rigets Forsvar og dets Fremtids Sikkerhed, hvis væsentlige Jndhold er følgende : Da Hs. Majestæt har den behagelige Tilfredsstillelse at see den første Pligt opfyldt, som Hs. Majestæt strax efter Regieringsforandringen indgik med det frenske Folk og en længe ønsker samt for Rigets Selvstændighed uomgiængelig nødvendig Fred var, skiøndt med betydelige Opoffrelser bleven vundet, iler Han med at faae Rigets Stænders Opmærksomhed henvendt til at tage Forholdsregler, som kraftigen kunne befæste Freden og for Fremtiden afvende ny Farer for Rigers Selvstændighed. Hver Stats større eller mindre Sikkerhed og Agtelse hos fremmede Magter berver ustridigen paa sammes indvortes Styrke og den Nationalaand, som hersker hos deres Jndvaanere. Jo mere disse lempes efter Nutidens Fordringer og efter den Tilstand, hvori de tilgrændsende Lande befinde sig, des sikkrere kan Medborgerne overlade sig til den trøstende Forestilling, at deres Frihed og Selvstændighed, kan opretholdes. Disse Sandheder have aldrig været mere anvendelige paa Rigets Tilstanden i det nærværende Øieblik, da den Kraftløshed, som en ødelæggende Krig har efterladt kræver ny og usædvanlige Hielpemidler til at sikkre Rigets Fremtids Rolighed. Den nu værende svenske Krigsmagt, som er spredt omkring i hele Riget, er, om den endog kunde giøres fuldtallig, umueligen i den Tilstand, at den kan beskytte Rigets vidtløftige Kyster mod mægtige Naboers Anfald eller forsamles paa en eller flere Punkter til tilstrækkeligt Forsvar. Det bliver altsaa nødvendigt at forøge Krigsmagten til Rigers Forsvar. Skiøndt Hs. Majestæt kiender de Byrder, som denne Indretning ufrilbarligen vil paadrage Hans troe Folk, men da der blot er Galg imellem Opoffrelser og Fornedrelser, imellem en hævde Ære og en tabt Frihed, og enten at opretholde Sverrigs ældgamle Navn eller at see det udflettet af de europæiske Staters Tal, bør ingen svensk Mand betænke sig, intet Hierte tillukkes, ingen Arm synke, og ingens Kræfter ansees overflødige. Indretningen af en National-Bevæbning kan fremme dette Øiemeed. Næsten alle Europas Stater have indseet Nødvendigheden heraf ; de have derfor ikke taget i Betænkning at afvige fra de gamle Former, saasnart disse ikke stemte med Nutidens Krav, og hver paa sin Maade søgt at bygge fine Forsvarsanstalte. paa Grunde, som nærmest stod i Forhold til deres Fienders System. Sverrig har ved en stor Konges udødelige Bestræbelser allerede over en Aarhundrede før det øvrige Europa fremstillet Mueligheden af en nær Forening imellem Soldaten og Medborgeren; men dette Værk af et stort og omfattende Snille er nu ved Forandringerne i Sverrigs Stilling og Styrke bleven utilstrækkeligt til sit Øiemed. Det kan aldrig være Hs. Majestæts Mening at foreslaae Oprettelsen af en National, Bevæbning paa samme Grunde som det forrige Landeværn. Erfarenhed har desværre lært, hvad man vandt ved denne Indretning. dog bør ikke Anken over dets Organisation og især over de mangfoldige Mangler det var udsat for, virke en Misbilligelse af dets Øiemed. Disse i Uhelds Timen udskrevne Tropper, samlede uden Beregning om de nødvendige Midler til deres Bevæbning og Underholdning, behandlede som en fra den øvrige Armee aldeles adskilt Reserve=Styrke, hvoraf man stundom fordrede alt, og dog stedse betragtede med kold Foragt, hvem man overgav til Død og Haan, bør for evig afskrække fra Fornyelsen af den Elendighed, hvortil det svenske Folk saa nylig var Vidne. J den Plan, som følger med Hs. Majestæts nærværende Forslag, lagt til Grund alt, hvad som kan lede til National=Bevæbningens fordeelagtigste Indretning, og derved især søgt at forebygge enhver Adskillelse imellem de ordinaire og nys udskrevne Tropper, som ved Jndlemmelsen i en krigsvant og hærdet Armee vil snart kunne bidrage til fælles og kraftig Forsvar. Krigsmagtens Fuldtallighed, Sikkerhed i dens Rekruttering og Mueligheden af at kunne efter Landets Tarv forøge dets stridbare Styrke, blive saaledes de første og væsentligste Fordeele af National-Bevæbningen, hvis Hensigt ikke vil kunne miskiendes, og da hele National-Bevæbningens Organisation grunder sig paa Vilkaaret af Selvforsvar, og saaledes ikke frembyder Midler til Rigets Jndvikling i ny og skadelige Stridigheder, saa vil enhver selvstændig Stat blot der gienkiende en høitidelig Bør gen for Sverrigs Fremtids Regieringslære, og der svenske Folk med Varme antage et Forslag, som forener Fortidens Minde med Samtidens Pligter, og befæster Haabet og kommende Tiders Roe og Selvstændighed. - Af ligesaa stor Vigtighed som dette Emne, der nu overgives til Rigstændernes Bedømmelse, anseer Hs. Majestæt Bestemmelsen af tilstrækkelige aarlige Midler til Rigets Forsvarsværsen, der Nødvendige nemlig til Flaadernes og Armeens Underholdning og Eqvipering m. m., som kræve store og usædvanlige Omkostninger, der i nærværende Øieblik ville øverstige Rigets Kræfter. Det er saaledes blot i en progressiv Orden og under flere Aars Forløb, at disse af Hs Majestæt tilsigtede Forandringer og Forbedringer saaveved Armeen som ved Flaaderne mueligen kunne iværksættes; men hertil fordres uundgaaelig en nogenlunde tilstrækkelig aarlig Sum hvis Beløb efter Hs. Majestæts Forslag af 5te Julii sidstl. uden Hensyn til nogen Udvidelse af den svenske Krigsmagt er anslaaet til 1 Million Rigsdaler Banco aarlig Hs. Kongl. Majestæt har nu herved opfyldt den Pligt, hans kongelige Kald saa helligt paalægger ham, og man forbeholder sig at fremstille for Rigets Stænder, paa den ene Side Frygten for Fremtids Mueligheder, dersom ikke Rigets Forsvarsvæsen faaer en ny og kraftigere Dannelse, og paa den anden Side Hs. Majestæts sikkre Haab og Rigstændernes enige og virksomme Bestrædelser, for i denne Henseende at fremvirke en usvigelig Borgen for Rigets Selvstændighed. Det er ikke af privat Ærelyst eller for at fremme personlige Hensigter, at Hs. Kongl. Majestæt har bragt Spørgsmaalet om National-B.væbningen paa Bane; men det er blot af sand Medborger, følelse og af en under alle Omskiftninger uforanderlig hengivenhed for Sverrigs Vel, en Tænkemaade, som først vil udslukkes ved Døden. Snart nær ved Maalet af sin Bane formoder Hs. Majestæt ei at opleve de Tider, da flere slige truende Storme skulle ryste Sverrigs Regieringsbygning som dem, der nylig vare nær ved at tilintetgiøre dets Tilværelse og Navn ; men saa længe Mueligheden deraf kan med hvert Aar, med hvert Øieblik fornyes, saa længe Riger ikke i sit eget Skiød eier den sikkreste Støtte for Fredens Opretholdelse, nemlig ved forudtagne kraftige Anstalter at kunne føre en uundgaaelig Forsvarskrig, saa længe har Hs. Majestæt uden Hensyn til Udfaldet blot troet at burde følge, hvad Hans Hierte og faderlige Omhu indskiød Ham. Skulde Hs. Majestæts Bestræbelser ei naae en ønskelig Fremgang, og dette ældgamle Rige, blottet paa Forsvar og overladt til Fremtidens Vovespil, skulde see den ulykkelige Time komme, da de hellige Ord af Frihed, og Fædreneland bleve fremmede for det svenske Bryst, og udslettedes ved Erobrerens Vaaben, da de underknede Jndbyggere i dette Land ikke længere skulde udsse deres Blod eller anvende deres medfødte Tapperhed, for at hævde deres egne lovlige Rettigheder, deres egen Selvstændighed, og Opretholdelsen af deres fra Arilds Tid bekiendte Krigshæder, da dette ældgamle gothiske Navn, som endnu opflammer vore Hierter og har trodset saa mange Aarhundrede, skulde blandt Tidens Omveltninger forsvinde, og blot efterlade et svageligt Minde, om hvad vi have været, - da - gid dette gyselige Malerie aldrig maatte gaae i Opfyldelse, skulle vore Efterkommere, som Offere for nærværende Tids Uvirksomhed, i det mindste ei med billighed kunne giøre Hs. Kongl. Majestæt den Bebreidelse, at han ikke har advaret sit Folk for sin til kommende ublide Skjebne, eller at have lagt dem paa Samvittighed, og Ansvarde Pligter og Midler, hvorved de kunde forebygge den.