Den Vest-Sjællandske Avis, 1837-10-13
Hr. L. er saa god ikke at ville indskrænke Offentlighedens Kritik i dens Frihed til at omtale Hages Liv. Vi have taget os denne Frihed uden hans Tilladelse, men dog takke vi ham for hans Bevilling. Men han finder, "at en finere Takt for det Sømmelige maaskee vilde have undgaaet, netop i dette Øieblik at gjøre et saa udstrakt Brug af denne Frihed." Hvorfor netop i dette Øieblik, Vi have selv indrømmet, at det havde været os kjærere, om Spørgsmaalet om Hages Fortjenester havde været omdebatteret i hans levende Live, og vi forsikkre Hr. L., at vi i Juli Maaned havde i Sinde at skrive et Stykke af lignende Tendents i Anledning af en Betragtning i Kbhvnsposten over den Ulykke, der havde ramt Danmark ved Hages Domfældelse. Men en Reise paa nogle Dage gjorde, at vi ikke skrev Stykket strax; og da vi kom tilbage, fik vi Underretning om, at der fra det Offentliges Side var anlagt Sag mod den omtalte Artikel. Under saadanne Omstændigheder fandt vi det ikke passende at skrive imod den. Efter Hages Død kunde vi vel have tiet; men da det næsten forekom os, som om hans Lovtalere søgte at udbrede en saa stærk Glorie om ham i den Hensigt selv at blive oplyste af dens Straaler, vilde vi ikke tilbageholde vor Overbeviisning. Jøvrigt bemærke vi, at vi netop valgte den Form, vi have givet vor Artikel, fordi den gav os Leilighed til at fremsætte flere herskende Anskuelser og Hages Virksomhed, uden at vi derfor vilde gjøre dem alle til vore egne. Hr. L. finder det ikke blot letsindigt, men ligefremgemeente), under disse Omstændigheder at ville insinuere, at han maaskee selv har foranlediget sin Domfældelse i Høiesteret derved, at han selv vovede."at føre sit Forsvar, medens det dog er Alle vitterligt, at han ogsaa selv defenderede sig for Hof= og Stadsretten, hvor han paa det Eclatanteste blev frifunden, medens der blandt Alle, der have læst hans Forsvar, kun hersker een Mening, at faa af vore Sagførere, kunde have gjort det saa godt, ingen bedre." Hertil bemærke vi, at det just ikke var vor Hensigt at *) For ikke at misforstaaes erklære vi, at vi deele Prof. Hjorts Mening om Kbhvnsposten, baade hvad Roes og hvad Dadel angaaer. Maaskee tager Hr. L. dette Ord mere i Tydsk end i Dansk Betydning; ellers er det noget grovt. Dog det ville vi ikke regne saa nøie. insinuere det, Hr. L. tillægger os; men da det forekom os, at der eengang i Kbhvnsposten ogsaa var holdt en Lovtale over Hages juridiske Kundskaber, vilde vi kun antyde, at den Omstændighed, at han tabte sin Sag, i det Mindste ikke kunde bevise dem. At Hages Forsvar var saa fortræffeligt, ville vi troe Hr. L. paa hans Ord, vi have ikke læst det og udgive os ikke for at besidde juridiske Kundskaber nok til at kunne bedømme det. Fremdeles finder Herr L. det gemeent, "at vove en saadan usandfærdig Beskyldning, at han først da opgav sin Pension, da det lod til at opvække almindelig Forundring, at han, der havde klaget saa meget over den store Pensionsliste, i sin Alder vilde forøge Pensionisternes Antal," medens det dog af offentlige Actstykker er bekjendt, at han først søgte sin Afsked uden Pension, og kun, da det betydedes ham, at det efter de sædvanlige Former ikke gik an at forbeholde sig Pension for det Tilfælde, at han engang skulde blive gammel, svag og trængende, strax anholdt derom, og da han fik den, ogsaa strax indtil videre renuncerede derpaa – alt forinden Publicum kunde have mindste Kundskab om det Passerede." Denne Beskyldning kunne vi ikke saa ganske tie til, og vi ville derfor ved Hjælp af Actstykkerne see at oplyse Sagen lidt nøiere. Den kongelige Resolution paa Hages Ansøgning om Afsked med Pension faldt den 29de Octbr. 1836, og naar en saadan Resolution er falden, pleier den ikke længe at blive nogen Hemmelighed. Hvor stor Forundring den har opvakt i Kjøbenhavn, kunne vi rigtignok ikke godt vide; men vi erindre heelt vel, hvilket Jndtryk den gjorde paa os selv og nogle af vore Venner. At Forundringen har været temmeligt almindelig, sluttede vi af Prof. Thieles Brev af 21de Decbr. (Fædrelandet, 3die B. S. 194). "Den Agtelse, jeg bærer for deres almindelig erkjendte Dygtighed, og det Ønske at deres Charakteer som politisk Skribent maatte være uden Pletter, foranlediger mig, paa den Sandhedens Vegne, som De selv offter deres bedste Kræfter, til at forelægge Dem et Spørgsmaal, hvoraf jeg ønskede at Devilde tage Anledning til offentligen at møde den Dadel, som i Manges – og deriblandt ogsaa i mine Øine ikke uden Grund synes at maatte falde paa Dem ved deres Entledigelse med Pension fra et Embede, hvortil De endnu besidder saamegen Dygtighed." – Videre: "Hvorvidt dette saaledes forholder sig, og hvorledes De i dette Tilfælde kan forsvare Dem, veed jeg ikke, da det hverken er min Lyst eller mit Kald at undersøge det nøiere. Jeg veed kun, at De dadles derfor, om endog denne Dadel ikke yttres offentligt, eller privat kommer for deres Øre." Jmidlertid havde Hage den 11te Decbr. indgivet en Skrivelse til den Kongelige Direction for Universitetet og de lærde Skoler, hvori han erklærer, at han anseer det for sin Pligt indtil videre at renoncere paa sin Pension (sammest. S. 197). At denne Skrivelse af H. er ældre end Prof. Thieles Brev, er unegteligt; men da Communicationen om den ham tilstaaede Pension er udfærdiget den 5te Novbr., hengik der 5 Uger, inden han tilkjendegav, at han renoncerede paa den. Han anfører i sin Skrivelse, at han modtog den Kongelige Directions Skrivelse ved sin Tilbagekomst fra en Reise. Vi ville ikke benegte det Factum, at han har været bortreist i disse 5 Uger, men Publikum kunde Jntet vide derom, da han staaer anført som Redacteur af de i samme Tid udkomne Numere af Fædrelandet (den 5te, 12te, 19de og 26de Novbr., den 3die og 10de Decbr.). At den offentlige Stemme ingen Jndflydelse har havt paa sit Fa Hages Beslutning?), kan Hr. L. ligesaalidet bevise, som vi, det tilstaae vi, kunne bevise det Modsatte; men at det er en Ufandhed, at H. havde renonceret paa sin Pension, "forinden Publikum kunde have mindste Kundskab om det Passerede, have vi beviist Jmidlertid har Hr. L. Jntet imod, at det underkastes en Debat, hvad Adkomst Hage har til at kaldes stor eller dog en i høi Grad udmærket Mand, hvorvel han mener, "at der ikke kan komme noget Stort ud deraf, naar man vil maale Aander med en saadan Kræmmeralen, som den de gode Herrer i Slagelse have brugt. Hvori bestaaer da Hages Fortjenester, vi ville lade Hr. L. selv tale: "Jeg har været saa lykkelig at kunne betragte mange af vore udmærkede Mænd i stor Nærhed, deriblandt ogsaa Haage, men jeg er overbeviist om, at meget Faa iblandt dem med større Ret kunde kaldes store end han. En klar, livlig Aand, en næsten mageløs Alsidighed i de mest omfattende Kundskaber, en fordomsfri, emanciperet Verdensanskuelse, en ridderlig, rolig og klippefast Charakter, en høi, selvforneg tende Begeistring for Sandhed, Frihed og Ret – Talent, Dannelse og ægte Siælsadel – det er hans Adkomst til at elskes og beundres som en i høi Grad fremragende Personlighed, som en sund, stærk, gediegen Jndividualitet. Hvad et Menneske skal udrette her paa Jorden, det beroer paa, i hvilken Tid, paa hvilket Sted, under hvilke Forhold han er bleven sat. Man har – ganske naturligen – i denne Tid ofte sammenlignet Hage med Armand Carrel. Havde de franske Republikanere seiret, da var Carrel bleven første Consul og havde uden Tvivl faaet en mægtig Jndflydelse paa hele Verdenshistoriens Udvikling; nu døde han, stor Statsmand, uden at efterlade sig en eneste offentlig Act, stor Skribent, uden at have skrevet en eneste Bog, og dog er hans Navn stort over mange Navne, saa stort, at vi selv her i det fjerne Norden ikke vide noget stærkere og indholdsrigere Udtryk for vor Sorg over Hages Tab, end at vi kalde ham Danmarks Armand Carrel. Det kommer deraf, at de Franske ikke maale deres Mænds Storhed med den slagelsenske Kræmmeralen; det kommer deraf, at for at vurdere Aander maa man selv have Aand.""Men spørges der om, hvori egentlig Hages Storhed bestod, da svarer jeg, at denne, som al jordisk Storhed, væsentligen var symbolisk. Jeg troer ikke, at alle Mennesker ere lige kloge, lige gode, lige lykkelige men det veed jeg, at Forskjellen ikke er saa stor, som man i Almindelighed mener. Hvo der derfor staaer høit over mange Andre, han gjør det ikke saa meget i Kraft af det han er, som mere i Kraft af det, han repræsenterer. Hvad anden Adkomst have vel de fleste af Jordens Fyrster til at have stor Magt over deres Medmennesker, end at de repræsentere Statens Herre, dømme over de Enkelte; hvor lidet behøver man at kjende til Verdens Historie for at have lært, at al jordisk Storhed i Reglen kun er Navneværdie, Hage var en høist mærkelig, ædel og dygtig Jndividualitet; men skal han kaldes stor, da er det, som sagt, fordi han var noget mere, end et blot Jndivid, fordi han repræsenterede noget Almindeligt, noget Jdeelt. Og hvad var dette, Jeg kjender ikke mange dannede Mænd*) Hage siger paa anførte Sted S. 498, at Fleres Yttringer og deriblandt Prof. Thieles Brev havde bragt ham til at ansee en Erklæring om sin Pension for ønskelig. selv i de betydningsfuldeste Embedstillinger - der ikke vedkjende sig den Overbeviisning, at det saakaldte constitutionelle Monarchi er den Statsform, der fuldkom nest svarer til den Tidens Oplysning", som Hans Majestæt Kongen ved Jndførelsen af raadgivende Provindsialstænder har villet føre sit Folk imøde, men med en ufrugtbar Overbeviisning eller i det Høieste med tomme Ønsker er kun lidet udrettet. Først i den senere Tid er den Bestræbelse vaagnet, blandt Folket at udbrede den Jndsigt i Statsforholdene, hos samme at vække den Jnteresse for de offentlige Anliggender, hvorved det kunde dannes til engang i Tidernes Løb at blive modent og værdigt til en saadan Modification i Samfundsformerne, ved hvilken de øvrige civiliserede Stater søge at begrunde en høiere Aandighed og almindeligere Velvære. Denne loyale og hæderlige Bestræbelses kraftigste og talentfuldeste Forfægter var Hage, han var den anerkjendte Repræsentant for alle de Ønsker og Forhaabninger, der efter min Overbeviisning indeholde mit elskede Fædrelands Fremtid Men er det ikke stort, at være Repræsentanten for sit Lands Fremtid?" Vi have anført Hr. Lehmanns egne Ord og ville nu overlade til Enhver at dømme efter sin Overbeviisning. Vi ville kun bemærke, at vi ikke ret vide, om Sammenligningen imellem Hage og Armand Carrel er aldeles passende; men vi tilstaae, at vi ikke tilfulde kjende Carrels Virksomhed. Dog have vi læst om ham, at han ikke alene har viist sin Dygtighed i Ord, men ogsaa i Handlinger, og at han blandt Andet har afslaaet et ham tilbudet fordeelagtigt Embede, fordi han ansaae det for stridende imod sin politiske Samvittighed at modtage det. Om forresten den Omstændighed, at hans Navn er naaet til det fjerne Norden, betyder saa meget, som Hr. L. synes at antage, kunde der vel spørges om. Naturligviis er han bleven rost af dem, der deelte hans Anskuelser; men tør Hr. L. paastaae, at Alle eller blot de Fleste af dem, der have hørt hans Navn, have været af samme politiske Tro som han?