Kiøbenhavns Postrytter, 1796-12-19
Paris, den 27de November. J Forgaarsmødet aflagde Daunou Femhundredesraadet sin Jndberetning i Pressefrihedscommissionens Navn. Hans Tale var i det væsentlige af følgende Jndhold: Man hindre ingen, at sige, skrive, trykke, og bekiendtgiøre sine Tanker; man underkaste ikke Skrifterne nogen Censur, før deres Bekiendtgiørelse; i de Tilfælde, der ved ingen Lov ere bestemte, drage man ingen til Ansvar for det, der er sagt, skrevet, og bekiendtgjort, og i øvrigt tillade Loven, uhindret at trykke alt, hvad ikke skader en andens Rettigheder. Dette ere de Grundsætninger, som under Trykkefrihedens Navn den modige Philosophie saa længe forlangte, og som endelig bleve den en Erobring, som den ikke meere kan røves. Rigtig nok, naar man betragter de Uordener, som Directoriet har anmeldt os, maae man meget stærkt foreholde sig disse Grundsætninger; kun slige Uordeners sørgelige Vederstyggelighed kunde avle den selsomme Tanke ved Forbud at indskrænke slige Skrifters Bekiendtgiørelse. Saaledes gaaer det desværre, naar Tøyleløshed hersker, den indskyder Magten, og selve Patriotismen tyrannisk Sindelag, forleder til constitutionsstridige Skridt, og vaklende Jdeer om almeen Sikkerhed og Folkeheld træde istedet for en regelret Lovgivnings bestemte Begreber. Lader dog Pressen beholde sin constitutionsrigtige Friehed, og tilstaaer kun dem, der misbruge den, ingen Opmuntringer, og ingen Straf frieheds Privilegier. Den Rettighed, at trykke, indbefatter ikke den, paa offentlige Stæder at udraabe Fornærmelser, eller Bagvaskelser, sætte alle Borgere i Bevægelse med Skriget af allehaande Sværtelser, og samle dem om sig. Det er forunderligt, at en saadan Uskik har kunne overleve Revolutionens Chaos. Desuden skylde vi vore Committenter troere Regnskab, end det, de faa Tilhørere, eller de mangehaande Journaler give. Skaffer dog alle Franske Leilighed til at bivaane eders Møder. Opretter et Dagblad, som bogstavelig indeholder hvert Ord, som her forekommer. Hvad i øvrigt Bagvaskelsen angaaer, da er alt i Forveien (ved Pasto rets Forslag) banet os Vey til at naae denne. At tvivle, om den er et Jndgreb i Borgernes personlige Rettigheder, er at spørge, om Æren er en Skygge, om Skam er et Onde. Bally, Verginand, faldt ved Bagvaskelserne; deres Anklageacter udskreves ordlydende af usle Paskiller. Han foreslog derpaa følgende Resolutioner, hvis Trykning og Udsættelse vedtages: Det er forbudet at anmælde en Journal anderledes, end under sit sædvanlige Navn. (Dette var især Marats store Kunstgreb, da han gemeenlig lod hvert Blad af sin Folkeven udraabe under en egen Titel, saasom: grande trahison des generaar o. s. fr. En Skik, som atter i seeneste Tider visse Pamphletister have optaget). Det er forbudet at anmælde Love, Domme, og andre Øvrigheds acter anderledes, end ved deres Titel. Straffen er første Gang 2, og anden Gang 6 Maaneders Straf. Der skal oprettes en Gessvindskriver-Journal for begge Raad, som forresten i det høyeste ikke maae indeholde andet, end de af Directoriet meddeelte officielle Artikler; Hovedredacteur heraf skal 500s-Raadet foreslaae 9 Medlemmer, hvoraf Oldingsraadet udnævner een Saasnart denne Journal udkommer, bliver de Loger lukkede, der hidtil vare overladte Journalisterne. Det er forbudet at trykke Bebreidelser for strafværdige Handlinger mod nogen, uden at tilføye Beviis. Naar nogen trykker sligt om en anden med Begyndelsesbogstaven af hans Navn, maae han nævne Navnet, naar det æskes af ham. Straffene mod Bagvaskerne ere mangehaande, efter Forbrydelsens Gientagelse. Man venter, at disse Forslag blive decreterede, og at følgelig Seieren atter vil blive revet Trykkefrihedens Fiender af Hænde. Saa har og Oldingsraadet af Statsoeconomies Grunde, og for Trykkefrihedens Skyld forkastet Resolutionen om Postpengenes Forhøyelse paa Journaler og Breve.