Den Vest-Sjællandske Avis, 1831-08-27
Ogsaa med Hensyn til den udenlandske Politi bliver Cabinettet beskyldt for at have miskiendt Juli Resolutionens Følger, Ministeren erindrede om, at han allerede havde forefundet dette System (som nemlig er Kongens og bestaaer i de ta Ord: Chartet og Fred) og havde kun givet det en større Fasthed ved en eensformig Dannelse af Cabinettet. Dette System, som han kaldte Freds Systemet, holdt han for det sikkerste og værdigste fordi det er det passeligere for Frankerige at still sig i Spidsen af sin Revolution ved en Overvægt af sin moralske Kraft end ved Spidsen af sine Bajonetter (Kong Ludvig Phillips politiske System er i Grunden langt farligere for Aristokratiet end Lafajettes; thi ved at udbrede Friheds principerne med Vaabenmagt og ved at understøtte Frihedsvennerne i hele Europa, vilde Frankerige snart giøre sig almindeligt forhadt; da Krigens Misbrug ere uadskillelige fra Krigen; men kunde det lykkes Ludvig Phillip at løse det store endnu uopløste Problem om et virkeligt godt og forstandigt constitutionelt Monarkies Jværksættelse, saa vilde et saadant Exempel, som hidintil kun har foresvævet Phantasien, naar det engang traadte frem i Virkeligheden, virke uimodstaaelig paa Nationernes Gemytter). Theoretikernes Paastand, at begge Principer ikke kunne bestaae ved Siden af hinanden, bliver derved giendrevet, at Frankerige har i et Aar staaet i Underhandlinger og venskabelige Forhold med de forskiellige Europæiske Stater (denne Grund er svag; thi Diplomatiken paatager altid Venskabets Maske, naar Jnteressenbyder det; imedens Læben fører eet Sprog, kan Hierter gjemme et andet, som kan lade sig fornemme til en anden Tid). Ministeren anførte nu andre ExempleraFrankeriges Diplomatik for at bevise at Fredens Politik hverken er et Offer eller et Biendværk (at Frankerige ikke benyttede Leiligheden til at retablere sin gamle Jndflydelse i Jtalien, synes dog at have været et Offer, og en vis Oplysning som den Polske National Regiering har meddeelt det Franske udenlandske Ministerium, synes at kunne opklare det om det sidste. Med alt dette skal ikke nægtes at det politiske System som det Fransk Cabinet har valgt maaskee er det viseste, som de vist er det ædelste; Udfaldet af den store udvortes og indvortes Kamp, som i Tidens Følge vil udbrede sig over Europa, vil opklare hvad der har været det viseste). Portugal har givet Satisfaction; Kirkestaten er rømmet (men dog ikke saa hurtigt, som en ældre Tale af den samme Minister syntes at forkynde) og den svage Jnsurrection i Romagna (svag da Jkke=Jnterventions-Principet havde tabt sin Kraft) havde istedet for at tilveiebringe dets Undertrykkelse, forskaffet den nyttige Reformer ved vore Underhandlinger (en Hæder for det Franske Cabinet.) Da Ministeren tiltraadte sin Post den 13de Marts, saa var Modena allerede besat af Frankerige og Østerrigerne marscherede til Romagna. – Angaaende Polen yttrede Ministeren den største Sympathie, og bemærkede at der den 13de Marts var endnu ingen Mægling tilbudt og han havde først raadet Kongen til det (derimod siger Rygtet, at der var gjort et Skridt i Constantinopel hvorved General Guil liminot føler sig i høi Grad compromitteret). Hans Allierede vare blevne opfordrede til at forene sig med ham, for at standse Fiendtlighederne og sikkre Polen bedre garanterede NationalitetsBetingelser; disse Underhandlinger ere endnu i Gang. (En vigtig Oplysning; men imedens Diplomatiken dypper sin Peen, saa har Bellonas Sværd fældet den hvide Ørn; med mindre den den som throner i Himlen vil det anderledes) Hvilke andre Midler lade sig vælge, skulde man erkiende Polen, Selv om de gieldende Tractater og Forhold kunde have tilladt det, saa vilde denne Erkiendelse kun være bleven et Blendværk, naar den ikke var bleven ledsaget af en Kraftyttrelse og saa havde vi Krigen (det er glædeligt at erholde derved den inddirekte Forsikkring af Præsidenten i Conseilet, at Underhandlingerne ikke ville blive et Blendværk). Men skulde Frankerige begynde det Kiæmpe Feldtog paa nye, hvorpaa Napoleons Lykke strandede (dette strandede dog fornemmeligt fordi han i Kampens Øieblik glemte Polen og tænkte kun paa sig selv). Og kunde desuden et saadant Korstog frelse Polen, tvertimod, saasnart Frankerige vilde opgive sin Neuitalitet, saa vilde ogsaa de andre Magter opgive deres, og deres Armeer ere kun fire Dagmarscherborte fra Polens Hovedstad, som forsvarer sig i en Afstand af 400 Lieus fra vore Grændser (Mouvements-Partiet er snart færdigt med sit Svar. Vi ville høre det nye Medlems Hr. Larabits Ord de Deputeredes Kammer: send 50,000 Mand til Belgien, stil andre 50,000 bag ved dem, posteer100,000 Mand ved Rhinen og 100,000 ved Alperne; men Præsidenten kan have Ret). Angaaende Belgien anførte Ministeren kun bekiendte Ting og sagde, at Expeditionen dertil var et Resultat af den Overeensstemmelse, som finder Sted imellem alle store Magter. (Mouvements Partiet paastaaer at denne Overeenstemmelse er ikke andet end et Blendværk, men indbildte sig, i det mindste for tidligt, at Hollands Angreb havde fordeelt det) Af alt dette uddrog Ministeren den Slutning: at Frankerige har ingenlunde ladet de Nationer i Stikken, som vare komne i Bevægelse ved dets Revolution, uden at det havde opfordret dem dertil; uden Frankerige vilde Kirkestaten have været opfyldt af udenlandske Soldater, Proscriptioner og Confiskationer; Polen være knuset af de tre Magter og Belgien være bleven givet til Priis for Anarchie og Restauration. Deri ligger just Juli Revolutionens Styrke, at den ikke har virket ved materiel Kraft, men ved Bevidstheden om sin Retfærdighed. Vilde Frankerige nogensinde lade sig henrive af de populare Lidenskabers Strøm, saa vilde man strax tabe sin Jndflydelse; Saaledes beroer Freden paa Jorden paa Frankerigs Bestyrelse og saaledes vil den nærværende Discussion afgiøre Frankerigs Fremtid, Ministeren endte sin Tale med at giøre Kammeret opmærksom paa det store Ansvar, som hviler paa det ved at bestemme sig for Krigen eller Freden; denne Tale (hvis Formaal er at forhindre Antagelsen af det foreslagne og af det ultraliberale Medlem Hr. Etienne udarbeidede Udkast til Addressen ifølge Throntalen med dens stærke Udladelser til Polens Fordeel) blev hørt med en dyb Taushed og det venstre Centrum ønskede Præsidenten til Lykke da han havde sluttet den. (Alle indsee imedlertid, at det vanskelige og tvivlsomme i de nærværende Forhold bestaaer i, at store politiske Qvæstioner have ved Tingenes forunderlige Gang blandet sig ind i de store Qvæstioner og Statsbestyrelsen og det borgelige Selskabs Orgarnisering, som nu opfylde alle cultiverede Nationers Siæle;) Mærkværdigt er det at Gen. Clauzel, som nyelig er bleven Marskal, har saa diærvt erklæret sig mod Cabinettets politiske System, og endnu mærkværdigere: at da Hr. Bignon i en lang og grundig og tillige moderat Tale erklærede sig mod Ministeriet og foreslog følgende Tillægs Ord til Addressen: J Deres Majestæts rørende Ord om Polens Lidelser, smigrer de Deputeredes Kammer sig med at finde en Vished for at den Polske Nationalitet ikke vil gaae under, saa gienlød et stort bifald fra alle Side. Man maa spørge efter alt dette kan Kabinettet og kan Freden holde sig, Journal des Debats siger: at Antagelsen af Hr. Bignons Amendement er saa godt som en Krigerklæring; Man har læst en mærkelig Udladelse i den Preussiske Statstidende, Næsten maae man udraabe: Gud være lovet for Cholera!