Berlingske Tidende, 1784-06-14
Da Vi den 8de Martii 1766 fik at vide, at Deres Høimægtigheder havde paa Forsamlingens da værende Præsident, Hr. von Brønkhorstes Forslag eenstemmigen besluttet, at affærdige en høitidelig Deputation af 8 Herrer til Hertugen, for paa denne Dag at lykønske ham, og paa den fuldkomneste og taknemmeligste Maade at bevidne ham den dybe Erkiendtlighed, som Deres Høimægtigheder bare og stedse vilde bære forde store og betydelige Tienester, som han havde viist Landet, med det Tillæg, at Deres Høimægtigheder intet ivrigere ønskede, end at have Leilighed til at lægge for Dagen disse Deres inderlige Følelser, og for at bringe Deres Erkiendtlighed til den høieste Grad, tillige paa den venskabeligste Maade anmodede ham om, fremdeles at anvende sine store Talenter til Republikens Beste, med Forsikring, at Deres Høimægtigheder stedse derfor vilde vise den største Agtelse og hengivenhed for hans Durchlauchtigste Person, saa anmodede Vi Hr. Pensionair Stein om at berette Deres Høimægtigheders Deputerede for de udenlandske Sager, at Vi med megen Fornøielse erfarede Deres Høimægtigheders Beslutning, nemlig at lade Hs. Durchlauchtighed Hertugen af Brunsvig takke for alle hans udviste Tienester imod Republiken, og at bede ham fremdeles anvende sin Jver for Statens Vel, og at, da intet kund være Os behageligere, end at Republiken endnu længe maatte have Nytte af Hertugens ypperlige Talenter, og Vi tillige have Leilighed til at betiene Os af Hs. gode Raad og Bistand, Vi altsaa holdte for nødvendigt, at det Wienske Hof, med hvis Samtykke Hertugen kom her i Landet 1750, efter Vox afdøde Faders Forlangende, blev vedbørlig underrettet herom, og at Deres Høimægtigheders overordentlige Envoye ved det Keiserlige Kongelige Hof, Hr. Burmannia, maatte besørge det nødvendige til at udvirke det Keiserl. Hoffes Samtykke, hvilket da og skeede, og hvorpaa Deres Høimægtigheder fik den 27de Junii 1766 et gunstigt Giensvar ved en Memoire fra den afdøde Friherre von Reischach, overordentlig Gesandt ved det Wienske Hof. - Men for Kortheds Skyld henskyde Vi Os til Læsningen af Acten selv, hvoraf sees, at Vi aldrig have gjort Os forbundne til at tage eller følge Hertugens Raad, mindre edelig forpligtet Os dertil; men at bemeldte Hertug har ved den i vore Hænder aflagte TroeskabsEed forbundet sig til, i alle Ting og ved alle Leiligheder, naar Vi forlange og behøve det, at staae Os bi med sit Raad, og troelig at sige Os sin Mening i alle ham forebragte Anliggender, men at det stedse beroede paa vor egen Villie at betiene Os af hans Raad eller ikke, og det ene og allene paa saa lang Tiid, som Vi finde det fornødent, da bemeldte Acte kun løseligen er oprettet, og til den igienkaldes fra begge Sider. Vi troe at af den med Hertugen ved bemeldte Acte indgaaede Forbindtligheds Natur fremlyser billigheden af sig selv i det af ham udi samme Acte stipulerte Contraforlangende, nemlig: at holde ham skadesløs og befriet fra al Forekastelse og Borgen for alt, hvad han i Følge sin Forbindtlighed har gjort, og for det af ham forlangte Raad med det Tillæg, ikke at være nogen anden, end Os ansvarlig derfor, ei heller nogen af vore Arvinger, dersom noget med Menneskeligheden forbundet Tilfælde skulde træffe Os, imedens denne Forbindtlighed varede; og det saa meget mere, som det stod Os frit for, at antage eller forkaste bemeldte Hertugs Raad, og efter at have antaget samme, at følge det eller ei, og endelig, at dersom Vi antoge Hertugens Raad, gjorde Vi samme til Vort eget, og følgelig paatog Os Ansvaret for dets Følger. Vi kunde ikke skiule for Deres Høimægtigheder Vor Empfindtlig hed over de Forandringer, som Vi paa nogen Tiid have mærket i mange af Landets regierende Medlemmers Begreber om Hertugen, og at han, som saavel Deres Høimægtigheder, som de øvrige Stater have i Anledning af Vor Majorennitet, givet de stærkeste Forsikringer paa Deres Tilfredshed med Forvaltningen af de ham i Vor Mindreaarighed anfortroede Charger, og mod hvem man endnu ikke har kundet anføre, mindre bevise, noget bestemt og rigtigt, maae bestandig see, at adskillige Lemmer betiene sig i deres Aviser af hadefulde og fornærmende Udtrykke ham angaaende, ved at ville udgive ham for Ophavsmand til det Vanheid, som Fædrenelandet i nogen Tiid har fristet, endskiønt Vi aabenhiertig og tilforladelig kunde forsikre, at bemeldte Hr. Hertug stedse har bestrebet sig for, ved sit Raad og ved sine Handlinger at befordre Republikens Vel, saavidt det har været ham mueligt, og paa beste Maade, at tiene sæmme paa de ham anfortroede Poster. - Vi holde Os forvissede om, at disse Oplysninger fra Os, ville tiene til at hemme de i denne Sag udspredte skadelige Rygter, hvis Urigtighed tydelig fremskinner allene af hines blotte Giennemlæsning; og da Vi virkelig have beviist Urigtigheden af hvad der er blevet forebragt imod Hertugen, nemlig: at han kort efter Vor Majorennitet skal have misbrugt Vort Venskab til ham, ved at forlede Os til at udstæde en Acte, hvorved Vi havde forbundet Os til Ting, som vare stridende imod hvad Vi paa Vore mange Poster skyldte Landet; saa ønske Vi paa det ivrigste, at den Høiagtelse, som man forhen har baaret for bemeldte Hr. Hertug, maatte omsider nu igien blive levende.