Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1835-06-30
AVERTISSEMENTS. J Anledning af en i Thisted Amtsavis No. 55 for indeværende Aar indrykket Artikel, som indeholder endeel Urigtigheder, og Fornærmelser imod denne Byes Fattigvæsens Bestyrelse. - for hvilke det Fornødne imod Vedkommende, efter Omstændighederne reserveres, - finder undertegnede Commission sig opfordret til, ikke for Forfatterens eller Redacteurens Skyld; men af Agtelse for Sandheden og Publicum, at meddele følgende Oplysninger: Forfatteren af bemeldte Artikel fremstiller tvende Facta, som, efter hans Mening, skulle bevise, at Fattigcommissionen ikke iagttager saa megen samvittighedsfuld Varsomhed i Almissenddelingen som den burde m.m." Det første bestaaer deri, at et i dette Foraar afdød Fattiglem har efterladt sig Faar. Disse Faar have opholdt sig om Sommeren, deels i Klitterne ved Hjardemaal og Østerild, 2 Miil fra Thisted, deels i en Landsbye i Nærheden af samme. Efter Mandens Død bleve de strax bragte til Thisted, hvor de bleve solgte ved offentlig Auction, og kjøbte, ikke, som man har fortalt Forfatteren, privatum af Fattigcommissionen, til en hidtil ukjendt høi Priis, men af forskjellige tilstædeværende Lysthavende, til de da gang høre Priser, og Auctionsbeløbet beregnet Fattigkassin til Jndtægt; Alt i Overeensstemmelse med Fatgigreglementet af 1803. dets 3die, 19de og 20de §. Resultatet af Sagen blev denne: at det omtalte Fattiglem, der var 76 Aar gammel, næsten stokblind og uden alle egne Erhvervskilder, har, efter Fradrag af Udgivterne til hans Begravelse, i 5 Aar sikke kostet Thisted Bye mere, end 10 Rbd. 5 Mk. 3 s. Havde dette Fattiglem ikke havt de ommeldge Faar, af hvilke han ellers havde sin Underholdning, vilde han naturligviis have kostet Byen langt mere; da den Hielp han fik af Fattigkassen, alene har til Huusleie. J Medhold af anførte Reglesnent, der ikke formener nogen fattig Familie, paa hvilkensomhelst lovlig Maade, at bidrage sit til sin Forsørgelse, har Commissionen ikke seet sig beføiet til at forbyde en fattig Mand her i Byen, at opføde et eller to Sviin om Aaret, hvilket, for det Meste, er skeet ved Havevexter, Arsamling i Høsten, og Affald i Huusholdningerne, som Jndvaaderne godvilligen have givet dem. Den Anvendelse, Anmelderen gjør heraf paa Forslaget til en, i sin Tid, intenderet Arbidsanstalt, hvilket Commissionen, Forbindelse med Byens eligerede Borgere, af go se Grunde, saae sig nødsaget til ikke at antage, fortjener her intet Svar. Skulde man imidlertid ønske et saadant, skal det blive givet, naar det, paa en passende Maade, og gjennem Fattigvæsesets lovlige Foresatte, bliver Commissionen afforret. Anmelderen tillader sig en dristig Urigtighed, haar han vil indbilde Publicum, at Fattigskatten tere er blevet dubleret eller tripleret; vi skylde ket derfor at sige hvad Sandt er: at den, paa brund af en tidligere paadragen Gield til Beløb rea 550 Rbd., der var gaaet over fra det ene Aar til det andet, hvorom vi dengang skriveligt oplyste skattederne, blev forhøiet med en halv Gang me fra Begyndelsen af Aaret 1834. Mod denne forhøielse blev, i Metfor af Reglementets 35te §., gesaalidet gjort Jndvending af Anmelderen, som nogen Anden; og Commissionen haaber, naar ske uforudseelige Omstændigheder indtræffe, igjen, en ikke lang Tid, at kunne nedsætte den til det veindelige, hvorover sikkert ingen fornuftig og for omsfrie Mand med Grund kan beklage sig. Li saa urigtig er den Yttring: inden vi see os om, Almisselemmernes nu allerede store Antal Legio; Enhver, som ønsker sig derom underrettet, kan Fattigvæsenets Protocoller erfare, at Fattiglemgernes Antal i de sidste 2de Aar snarere er aftaat end tiltaget. Saa haardt end Commissionen, der sig krænket, ved den ligesaa ugrundede som besindige Yttring: "at den hidindtil ikke har viist samvittighedsfuld Varsomhed nok med Uddelingen af Fattigstatten." er den dog villig til snarere at ansee den, som en Virkning af Uvidenhed, skjønt denne i dette Tilfælde, ikke let lader sig undskylde, end af end Villie, og vil derfor, naar Forsørgelsesplanen næste Gang lægges, have den Ære at indbyde Anmelderen, og de flere, der efter hans Ord upaatvivleligen", deele hans Mening (hvis disse skulle melde sig) til at være tilstæde i Forsamlingen, for at de kunne overbevise sig om, at Reglementets 12te og f. f. 6 nøie ere blevne efterlevede. Derimod finde de Kongelige Embedsmænd i Commissionen sig paa det Kraftigste opfordrede til at yttre deres billige Harme over den Krænkelse, Anmelderen har tilføiet de hæderlige Borgere, der, som Fattig- og Skolecommissairer, have opfyldt deres ofte byrdefulde Pligter, med Jver og god Villie, og nu see sig i deres Medborgeres Øine, offentligen stemplede som ukyndige og villieløse Jabrødre." Disse Mænd ville imidlertid i deres egen Bevidsthed, og i vor Erklæring: at vi i dem stedse have fundet saakyndige og selvstændige Mænd, finde fornøden Beroligelse; men vi kunne, ved denne Leilighed, ikke lade ubemærket: at Den, der virkelig har til Hensigt at fremme en god Sag, baade maa kjende og vide at bruge andre Vaaben til at kjempe for den med, end ugrundede Jnvectiver, falske Vittigheder, Sarcasmer og fornærmelige Udtryk, at Almeenaanden ikke vækkes, men kues ved en saadan Fremfærd, og at dette ædle Ord, under slige Omstændigheder, ikke sjeldent kan misbruges, som et Skjul for Egoisme og Forfængelighed. Vi troe, at det ei vilde være en uværdig Gienstand for det ærede Selskabs Opmærksomhed, der har belliget endeel af sin Virksomhed til at forebygge Pressens Misbrug, alvorligen at paatale stige ubeviislige og inhumane Angreb paa offentlige Authoriteter, der kaste en ufortjent Skygge paa deres Virksomhed. Vi misunde hverken Anmelderen den Ære at have forfattet, eller Redacteuren den Fornøielse at have meddeelt sine Læsere denne Artikel; men skjøndt vi ønske hans Avis al mulig Celebritet, kunne vi dog ikke undlade at bemærke: at vi troe, at den der vindes, ved at optage saadanne Bidrag, neppe er den ønskeligste.