Den Vest-Sjællandske Avis, 1818-12-12
Nyeste Post-Efterreninger. Engelske Blade indeholde interressante Betragtninger i Anledning af Congressens Slutning. Man kan sige, hedder det deri, at den er lykkelig bragt til Ende, Menneskevennen kan nu virkelig giøre sig Haab om en varig Fred i Europa, og slap Bonaparte ug af sit Fængsel, saa vilde han dog ikke formaae at forstyrre den. Monarker som have paa en saadan Maade erklæret sig for hele Verdens Øine, kunne umuelig handle imod deres Erklæring, da ellers saavel Samverdenen som Efterverdenen vilde opløfte deres Stemmer imod Dem. - En ganske nye Tingenes Orden giver sig tilkiende, som et kostbart Guld, hvilket Forsynet har udbragt af Revolutionens Smelteovn. Henrik den 4des Jdee at oprette en Republik af Europas Stater kommer i vore Dage i Udførelse; naar de fem store Monarker, som nu lede Europas Skjebne ville blive ved at vandre frem paa den Bane, som de have betraadt, saa vil hele Europa komme til at udgiøre en stor Familie og Krig vil næsten blive til en Umuelighed; det vil da blive begribeligt, hvorfor der maatte være en Bonaparte til; kun ved ham er det bleven mueligt, som ellers havde været en Umuelighed at forene de forskielligste Jnteresser til et Europæisk Samfund; saaledes leder Forsynets Viisdom Menneskehedens store Anliggender. Uagtet dette forholder sig saaledes, saa maae man derfor dog ikke troe, at der vil blive en almindelig Fred over hele Jorden, eller at Europas Nationer ville hensynke i en kraftløs Tilstand ved den langvarige Rolighed. Paa hiin Side af Havet, i Amerikas udstrakte Lande danner sig en nye Modstand; Menneskeslægten er der kommen til Myndighed; alle de ville begive sig derhen, som ere blevne fremmede for den bedre Tingenes Orden i Europa. Alle Bonapartister og Bonaparte selv, dersom han slap løs, vilde gaae derhen, Europa behøver ikke meere at frygte for ham, her har han udspillet sin Rolle. Det maa gaae hermed som det vil; Europa og Amerika ville først rivalisere med hinanden og siden bekæmpe hinanden, og som nu Riger bekæmpe hinanden, saa ville i Tiden Verdens deele giøre det; en frygtelig Tanke, men som er grundet i Begivenhedernes Gang, i de ældre Tider vare Staterne smaae og da forefaldt uophørlige Smaakampe; de smeltede med Tiden sammen til store Riger, og da bleve efterhaanden deres indbyrdes Krige større og blodigere, nu forene Staterne i en heel Verdens Deel sig til et Forbund og nu forestaaer ogsaa Verdensdelenes indbyrdes Kamp med hinanden. Alt gaaer frem fra det Mindre til det Større, saaledes maae det ogsaa være om det er en Sandhed at Menneskeslægten stedse udvikler sig til det Høiere og Større, og at den nu har opnaaet fin mandlige Alders Blomstring. (Det troer den, thi Yndlingen vil saa giærne troe om sig at være Mand; men den kan vist ikke antages at have opnaaet denne Alder, førend Amerika og Australien ere blevne opdyrkede og befolkede: da staaer den først paa sit Vendepunkt) Thi ikke allene Menneskeslægten; men ogsaa Solenes og Verdnernes Systemer have ligesom enkelte Mennesker deres Ungdom, deres mandlige Alder og deres Alderdom. (saaledes synes det, een Jdre synes at gaae igiennem al Naturen; hvad der er frembragt i den ufuldkomne Deel af Naturen, træder siden igien frem i de fuldkomnere Dele af den i en forædlet Tilstand) Jntet er evigt og uforanderligt, undtagen den Evige selv, som throner over Verdener, kaldte dem alle frem til Tilværelse, lader dem vedvare saa længe det behager ham, og lader dem ved sit Vink igien synke tilbage til det Jntet, hvoraf de ere fremgangne (her springer Menneskeforstanden lidt ud over sine Grændser). Held os naar vi lægge Mærke til disse store Lærdomme, som han har givet vor Tidsalder.