Aalborg Stiftstidende, 1837-12-16
Under Overskriften Om Nørrejyllands Literatur, læses under Jndsendt, i Aarhuus Avis Følgende: Kan der da være Tale om Nørrejyllands Literatur, En der da Noget til, som fortjener dette Navn, Desværre maae vi svare herpaa: Nei, Nørrejylland har ingen Literatur. Det har lærde Skoler og lærde Mænd, Bogtrykkerier og Boglader over 400,000 Jndbyggere og navnligen en meget læselysten Almue, men det har ingen Literatur. Vi tale derfor ikke her om Noget, der er, men om Noget, der ønskes at maatte vorde Jyderne kunne ikke lide, at Kjøbenhavnerne rose sig af, at den danske Jntelligents har sit egentlige Sæde i Hovedstaden, men vi maae dog, for saavidt Jntelligentsens Livsyttring angaaer give dem Ret. Det er kun Avisliteraturen, der sysselsætter de jydske Presser, og maae vi end erkjende, at den har hævet i til et Flor og en Betydenhed, hvorom man ved Aarhundredet Begyndelse ikke havde nogen Anelse, saa fattes det dog ogsa denne Green af Literaturen paa et eget selvstændigt Liv hos os. Vi savne for meget hiint ægte jydske Præg, der nu i da vidste at gjøre sig bemærkeligt i det viborgske Stænderhuus, Vi savne et selvstændigt Organ for den offentlige Mening, Nørrejylland, et Organ, som kan lade sig høre saavel naar de er talt i Stænderhuset, som naar der er tiet. J Randers heeder en Tidlang bestaaet et Blad Diversalt, som har levere enkelte gode Artikler og som, ved stedse stigende Omhu for Redactionen, vil sikkre sig et Publicum i den Egn, for hvilken det er bestemt. Men et cimbrisk Universalblad er det, vi ønske. A. have Haab om, at see vort Ønske opfyldt. Dhrr. Clausen, og v. Halling have lovet os en Jyllandspost. Hr. Clausen har, ved sin Sag med Rod, vundet en stor Populariteher i Provindsen; vi agte i ham Sønnen af hiin graahærdede Sandhedskæmpe, hvis straffende Røst saatidt hørtes lyde under Cathedralens Hvælvinger i Hovedstaden. Faderens frygtløSandhedskjærlighed er gaaet i Arv til Sønnen, og der er en stor Almuesskare, som flokkes om ham. Halling, en dannet frisindet og kundskabsrig Mand, skal, hedder det, være Bladet kjøbenhavnske Correspondent. Medarbeidere skal man have sikkret sig i Provindsens vigtigste Stæder. J Aalborg nævner man, som Saadan, en berømt Literat, som, med en Masse af Kundskaber, forbinder en ualmindelig stylistisk Dygtighed. Fler Hundrede Subskribenter skulle allerede have tegnet sig. - Men om nu ogsaa dette Ønske realiseres, saa seer det endde bedrøveligt nok ud med det jydske Bogvæsen. Næsten al vor Lecture maae vi forøvrigt forskrive. J hele Jylland udkommer for Tiden ikke saa meget som et Maanedsskrift. Alt, hvad Provindsens otte Bogtrykkerier levere er - Aviserne fraregne de - Ubetydelighedder: et Program, en Landemodesact eller et andet Leilighedsskrift - derved bliver det. Nei, det maa det tør ikke blive derved, Lader os tage et Exempel af Fyenboerne. I deres Stift skrives og trykkes Meer, end i alle vore Fire. Og det bør Jylland ikke taale, saalænge det eie Lærde som Stougaard, Tauber, Müllertz, Borgen i Jngerslew; Geistlige som Paludan Muller, Hald, Lindhard og Schjødte; Digtere som Steen Blicher, Bla che, Birch, Boesen og Sylvester=Hertz; Statsoeconomer som Neckelmann, With og Ræder; Landoeconomer som Dalgas, Walther og Fielstrup, samt en Mængde andre kundskabsrige, hæderligstbekjendte Mænd, som Fibiger, Hubertz, Vahl, Skougaard, Riegels, Brink-Seidelin a. &c., og - hvad vi nævne sidst, men hvad der fortjener at nævnes først og sidst - saa diærve Kæmper for Pressens Rettigheder, som de vare, der i Viborg talte i Jydernes Navn, Thi de traf just Jydernes Mening. Jndsenderen nedlæggen Pennen med det Ønske, at flere, som denne Sag ligger paa Hjerte, ville udtale sig derom.