Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1820-09-01
Storbrittannien. Den 19de fremkom General=Prokurøren i Overhuset med den officielle Anklage imod Dronningen. Paafaldende var det, at netop som han vilde begynde sin Tale, slog, en Lynstraale ned ved Huset, hvorpaa fulgte et stærkt Tordenskrald. Maatte dette Tilfælde kun ikke være et uheldsvangert Forvarsel for hvad der vil blive følgen af denne usædvanlige Proces! J Jndledningen gjorde han Huset opmærksom paa, at hans Pligt vilde medføre Fortællinger, der hos ethvert velopdraget Menneske maatte opvække Væmmelse, og Udfaldet viste, at han ei lovede meere end han vilde holde, da hele Klagen vrimler af de udelikateste gjentagelser af Ting, der saare Blufærdighedens fine Følelse. Den begynder med Aaret 1814, da Hs. Majestæt forlod Engelland og i Malland gjorde det første Bekjendtskab med Bergaml. Herfra gik hun til Rom og Neapel, paa hvilket sidste Sted hun indrettede sit Huusvæsen saaledes, at hendes mandlige Betientere kom til at beboe den ene og hun selv den andet Fløi af Hotellet. Jkke destomindre gjorde hun en Dags Tid efter den Forandring, at Bergai skulde sove i et Værelse, hvorfra efter hendes befaling var anbragt fri Kommunikation med hendes eget Kabinet ved en Corridor, eller lukket Gang. Ogsaa anordnede hun, at hendes Pleiesøn Austin, som hidtil havde sovet i hendes Værelse, skulde for Fremtiden have et eget, da det formedelst hans Alder vilde være uanstændigt, at lade ham ligge længer i et Værelse med Hs. Majestæt. Heraf slutter Prokursren, at den ægtebryderske Omgang mellem Dronningen og Bergami er begyndt samme Aften, den 9 Novbr. 1814, og derefter fortsat indtil han forlod hendes Tjeneste, og han fandt en yderligere Bekræftelse herpaa saavel i Domestikernes almindelige Forhauselse og Mistanke, som ogsaa i den Omstændighed, at Hs. Majestæt den følgende Morgen ikke var at faae i Tale for meget lildig og at Bergam ogsaa forblev paa sit Værelse længere end sædvanlig. Bergami skal efterhaanden være gaaet videre i sin frie Opførsel mod Dronningen. Paa en Maskerade, hvor denne først viste sig som Neapolitansk Bondepige, og derpaa som Historien Genius, blev B. kaldet til at hjelpe hende ved Omklædningen, hvortil Prokurøren bemærkede, at hun ikke havde havt en Mandspersons Hielp fornøden, og mindst en saa ringe Betients (han var dengang endnu kun simpel Lakei), hvorfor Aarsagen allene kunde være den, som Billen angiver. Han skiftede endnu engang Dragt paa samme Maskerade og fremkom som tyrkisk Bondevige, redsaget af Bergami, klædt som tyrkisk Bonde. Da B., fortørnet, uden at Man veed hvorover, begav sig tidlig bort, søgde hun, skjøndt forgiæves, at formaae ham til at blive. Saavel ved denne, som ved en følgende Maskerade paa St. Carlos Theatret, skal Dronningen have været saa uanstændigklædt, at Mængdens lydelige Mishagslyttringer bevægede hende til at forføie sig bort igjen. Siden hiin Aften vil Tjenestefolkene bestandig have bemærket, i at Dronningen stod op og lagde sig til samme Tider som Bergami, spiste Frokost allene med ham og spadserede ofte paa Terrassen, lænende sig fortrolig op til ham a. Da B. tilfældigviis var bleven saaret paa Foden af en Hest, og desaarsag maatte holde Sengen, leiede hun en egen Dome stik til at opvarte ham, som har seet Dronningen flere Gange hemmelig og ved Nattetid liste sig over til B. og Prokursren vil med flere Vidner bevise, at samme Betjent endog tydelig har hørt dem kysses (!). Foruden disse hemmelige Besøg saae hun ogsaa om Dagen til Patienten, og allene det, at en engelsk Prindsesse kunde fornedre sig saa dybt, at besøge en simpel Betjent i hans Sovekammer, medens han laae tilsengs, udlægger Prokurøren hende til Forbrydelse og anseer det for et ubedrageligt Beviis paa hvad hun sigtes for. Blandt flere Fakta anføres derpaa, hvorledes B. var den eneste af alle Betienterne, som uanmeldt havde Adgang til hende, at han og laa i Genua, hvorhen Hs. Majestæt siden begav sig, havde sit Sovekammer, i Nærheden af Dronningens, ledsagede hende paa Spadseretourer og ved andre Forlystelser, og Dag for Dag tiltog sig større Frihed, indtil han endelig blev fuldkommen Herre, i Huset. Paa Reisen til Jaffa overraskede Nan Dronningen siddende paa hans Skjød og omfavnende nam, ja hun skal endog have indelukket lig i Badet allene med ham, og i Carlsruhe traf en af hendes Kammerfruer hende siddende paa Bs. Seng, ligeledes i hans Arme. Videre formaaede han Dronningen til at tage sin Datter til sig; og sin Søster, Broder og Moder i sin Tjeneste, hvormed en sædvanlig Betjent aldrig havde fordristet sig at besvære sit Herskab, ligesom hun udgav B. for ugift, skjøndt hun meget vel vidste det Modsatte og dermed vilde bemykke sin Omsorg, for hans uægte Barn, at hun bestandig har benævnet B. sin Ven, sin Kjære, sit Hjerte, at hun har renonceret paa Kaptain Pecheels Jndbydelse, paa Søereisen, til Syrakus at spise ved hans Bord, for at kunne have B. til Taffels, hvilket Kaptainen undslog sig for, skjøndt B. dengang var ophøiet til Kammerherre, og endelig at den største Deel af hendes fornemme engelske Ledsagere paa eengang forlode hende ved Afreisen fra Neapel, hvilket tilsammentaget Prokurøren fandt at vidne paa det stærkeste imod hende. Efter Klagens Oplæsning bleve Vidnerne fremkaldte og derhos besluttet, at de efter aflagt Vidnesbyrd skulde tages i Forvaring, til en mulig behøvende Konfrontation, samt i Tilfælde af Meenced straffes efter Lovene. Derpaa indfandt Dronningen sig, ledsaget af Lady Hamilton, og det første Vidne, en Theodore Majocei, traadte frem; men neppe blev Dronningen ham vaer, før hun med det Udraab: "Hvorledes, Theodore, Neil Neil, sprang op fra sin Plads og bortfiernede sig haftig ind i et tilstødende Værelse. Hs. Majestæts øiensynlige Stræk virkede som et lektrisk Slag paa Pairerne og alle Tilhørerne. Den Ene saae paa den Anden og i Alles Aasyn læstes det Spørgsmaal, Hvad betyder dog denne besynderlige Opførsel, ja der forløb hele som Minuter inden der blev talt et Ord. Nu aflagde Vidnet og begge Tolkene den sædvanlige Eed. Den egentlige Tolk er en Markis Spinetto, som Kronen lønner, og den anden, Hr. Beneditto Cohen, er indført af Brougham. Dette første Vidne udsagde, at han kjendte Bergami meget godt og havde tjent tilligemed ham hos General Pino, var derpaa gaaet i Kong Joachim Murats og tilsidst i Prindsessen af Wales Tjeneste. Derpaa beskrev han hendes og Bergamis Sovegemakker og bekræftede, at Man havde kunnet gaae fra det ene til det andet. Han havde to Gange om Natten seet Prindsessen begive sig til B., da han laae af Fodskaden, igjennem Corridoren, hvor Vidnet sov. Hun listede sig hver Gang frem paa Tæerne og forbiev et Qvarteerstid hos Patienten, med hvem hun ikke talte høi, men kun hvidskede. B., sagde han videre, spiste sædvanlig Frokost allene med Prindsessen, og hun havde to Gange, da Bergambød hende Farvel for at reise, først til Messina og dernæst til Rom, kysset ham i Vidnets Nærværelse. J Catania blev B. syg og da han desaarsag skulde varme hans Seng, var Dronningen tilstæde, medens Blad halv paaklædt ved Sengestedet. Saavidt kom Vidnet i sin Fortælling den første Dag. Dronningen viste sig ikke igjen og tog efter Mid- ogstaffelet til sit Landsted.