Den Vest-Sjællandske Avis, 1831-07-09
J det hele Jndre af Landet, ere Spanierne for det meste magre og smaae, men i Biergene i Biscaia, Asturien og Gallizien, ere de smukkere og kraftfuldere, i Madrid ere Jndvaanerne udmærket smaae, svage og blege, og ofte Krøblinger. Jfærdeleshed ere Grandernes Familier, da de bestandig gifte sig imellem hianden, udartede i physisk Heneende i en saadan Grad, at deres intellektuelle og moralske Svækkelse kan deraf forklæres. Herved giøre blot Familierne Sta Cruz og St. Carlos en Undtagelse, fordi disse have til forskiellige Tider allieret sig med tydske Familier; et meget nyttigt Exempel; men som destoværre ikke er blevet efter ulgt. For at betage de unge Mennesker Modbydeligheden for den Geistlige Stand, fordi de skulle bære denne Stands Dragt, saa maae alle Studenterne paa Universiteterne, uden Undtagelse bære en stor sort Kappe og en Hat. Den Jver hvormed man søger at udrødde alt det, som kan have en Skin af Republikanisme er endog blevet udstrakt til de unge Menneskers Pantalons; de maae vel bære dem saa langt op at man kun seer de sorte Strømper under Kappen, da man anseer disse som et Tegn saavel paa Religionen, som paa Monarkiet. Kirkernes Rigdom, Præsternes pragtfulde Messe Dragter, Ceremoniernes Pomp, Processionernes glimrende Optog forerne sig med hinanden for at udbrede Eleressets Antal og Herredømme i dette ulykkelige Land. – Man kan vanskeligen giøre sig en Forestilling om den ængstelige Omhyggelighed, hvormed man i Spanien beflitter sig paa at forhindre Udgivelsen af Skrifter, som dog kun saa lidet kunne komme forDagen, under en Regiering som ikke er gunstig sindet imod den aandelige Undvikling, og den Ængstelighed hvormed man søger at forhindre Skrifter at komme ind fra Udlandet. Geistligheden betragter Oplysningen som sin farligste Fiende, og bestræber sig for at qvæle enhver Begyndelse dertil i sin Fødsel; den elsker Mørket ligesom alle Forbrydere, og Jnqvisitionen har bestandig været det sikkreste Middel for at undertrykke dens Udbredelse. Voltaires og Rousseaus Skrifter ere naturligviis fremfor alle afskyede; deres Navn betragtes ikke i Spanien som almindelige Menneskenavne; men som Navne paa faldne Engle eller Helvedesaander. Naar Fruentimmerne i Spanien tale om et ustyrligt Barn, saa pleie de at sige: Es un Volterr, ligesom vi kunne sige, det er en Fandens Dreng. – Efterat Constitutionen var afskaffet, saa, forat udslette ethvert Spor eller Minde derom, blev det aldeles forbudt at bringe nogen Bog ind i Spanien, og dette Forbud blev endog udstraktil de Sveitzere og Franskmænd, som laae i Garnison i Landet; Carl den 10des Gesandt de Mou stier paasaae meget nøie, at denne befaling blev overholdet. – En ung Spansk Læge ved Navn P., som havde studeret i Frankerige havde den største Møie med at faae sine Bøger, som blot vare af medicinsk Jndhold, bragte ind i Landet, fordi man frygtede for at falske Lærdomme skulde stikke et eller andet Sted i disse Skrifter. - Forfatteren til denne Afhandling selv, Hr. Faure, var ikke istand til at faae et Skrift trykket i Spanien og Kolik, uagtet at den Umage han giorde sig derfor, thi Censuren svarede ham, at det kunde ikke tillades, fordi han havde bagtalt Climatet i Madrid, som Aarsag til denne Sygdom, hvilket ogsa var hans faste Overbeviisning; uagtet Sagen blev forelagt Ministeriet og Kongen selv, saa kunde Skriftets Udgivelse dog ikke blive bevilget. Den eneste Medicinske Journal, som udkommer i Madrid maae nu ikke meere trykkes der, og det var Forfatteren ikke mueligt at faae paa noget Bibliothek i Hovedstaden, eller i nogen Boglad, Arejulas Skrift om den gule Feber, fordi denne Læg havde været Deputeret blandt de Cortiz og en Ven af Frieheden. Forfatteren giorde sig forgiæves Umage for at faae Tilladelse til paa det Kongelige Bibliothek i Madrid, at læse i den Franske Encyclopædie eller i Bourgings Værk over Spanien. Man tilstod, at man havde disse Bøger der; men de kunde ikke udlaanes; den sidste Bog fik han vel tillaans i Læse-Cabinet i Staden; men da han skulde see til, saa havde Censuren revet alle de Blade ud af Bogen, som den holdt for at være anstødelige. Efter Revolutionen, blev det befalet Jndvaanerne, under Trudsel af haarde Straffe, at udlevere alle de Bøger, som de vare i Besiddelse af og uden nogen Undtagelse, til deres Sognepræster. Derimod søger Geistlig den paa alle Maader at udbrede Skrifter om Dogmatiken og om Helgenes Levnet og Underværker. Ogsaa blev den Franske Geistligheds Minister Biskoppen af Hermopolis Tale, som han holdt i Kammeret i 1825, og hvori han erkiendte Jesuiternes Fortienester og priser Geistlighedens store Nytte, strax oversat paa Spansk og offentlig bekiendtgjort. En Boghandler ved Navn Longas maatte betale en Mulkt af 1500 Franker, giøre 14 Dage Penitens Øvelser i et Kloster, og blev derpaa forviist i tre Maaneder, fordi han ikke havde udleveret nogle forbudte Bøger, men holdt dem hemmelig skiulte i sit Huus. Derimod er det ganske vist, at Geistligheden i høi Grad protegere den grusomme og uchristelige Folkeforlystelse Tyrefægtningen, fordi den morer Nationen uden at opvække nogen Tanke hos den og ikke kan befordre dens aandelige Dannelse. Ved enhver Tyrefægtning maae desuden geistlige Personer være tilstæde for at assistere Matadorerne med de hellige Sakramentet, dersom de skulle blive dødeligt saarede af Tyrene. Af Geistlighedens Overmagt i Spanien er det en uundgaaelig Følge at Statens Finanter ruineres, Videnskaberne forfalde og Folkets Moralitet fordærves. (En Revolution er vistnok nødvendig i Spanien og Portugal, ligesom i alle katholske Lande, men ikke en politisk Revolution, men en Revolution i de religiøse Meninger Man trænger i disse Lande til Christendom)