Aalborg Stiftstidende, 1835-12-12
Hr. Prof. Sibbern, en af vor Literaturs Hædersmænd, der i et eget Skrift tidligere har udtalt sig for Provindsialstændernes Offentlighed, har nylig udgivet et interessant Skrift: "Patriotiske Jntelligentsblade, nærmest i Anledning af Provindsialstændernes Forsamling i Roeskilder, hvori han yttrer sig om Birkningen af det kgl. Rescript, som forbod, i Bladene at meddele Noget af og om de indvortes Forhandlinger i Stændernes Forsamlinger, førende deres eget Blad kom med sine Meddelelser, saaledes: "Jeg haaber, at man i Roeskilde vil finde Grund til at takke Regjeringen, at den i dette Stykke tog af for Stænderne, og lod dem baade uanfægtede og anfægtelige. Rigtig nok: den Forening blandt Forsamlingens Medlemmer om, ei at ville tilfredsstille hiin Attraa" (efter at erholde tidligere og andre Meddelelser i Bladen) og meddele Noget til Pressen, vilde have kunnet være af en saare god Virkning. Men ikke at tale om det Raab, der saa vilde gjenlyde i Bladene, saa, om vel maaskee nu i dette Øieblik Enhver i Forsamlingen tør borge for Forsamlingen i saa Henseende, og turde borget strax for sig og Sine, mon Nogen turde borget strax for Alle, Vilde man overhovedet saa velhave kunne holde sig alle Anfægtelserne fra Livet, som de nu ere blevne holdte borte, medens man har den Ro, som jeg mener, at dog Enhver maa unde og ønske disse Folke deputerede. Man kan ei nægte, at der i hiint Rescript er den sande Omsorg for Stænderindretningens Bedste i dens Begynden, som der har været i saa meget Andet: Lad dog Alt have sin Tid. Saalænge der delibereres i Roeskilde, saa lad de Vedkommende have Tid og Ro dertil. Der bliver Mellemrum siden, forsaavidt det er godt og ønskeligt, at der fra Publicums Side trædes til. - Men kommer jeg ei herved i Strid med Ønsket og Forhandlingernes Offentlighed, for hvilken jeg dog selv i sin Tid har ført Ordet?" Ved Besvarelsen af dette Spørgsmaal søger den ærede Forfatter at vise, at enten bør vi have den hele, fulde Offentlighed, eller og ingen anden, end den, som nu alene er aabnet. - Hvad den egentlige, den fuldkomne, Offentlighed angaaer, saa, hvis vi eller have havt Ret i at anprise og ønske den, saa kunne vi være ganske sikkre for, at den nok vil komme, uagtet Forsamlingen i Roeskilde endnu ikke har sat sig i Bevægelse for at arbeide til at skaffe os den, hvori den sikkert har gjort Ret. Der er ingen saa stærk Grund til at haste dermed, at man skulde udsætte sig for at forhaste sig dermed. Hører den til med, saa vil den ogsaa komme, og naar den kommer, vil man maaskee finde, at det var ret godt saa, at den ei kom førDet vil da vise sig, at ligesaavel Politik - hvad man nemlig kalder Politik - som høiere og bedre Grunde tilsige at give den; og naar den da gives, saa vil det ei skee af denne Politik, men af de høiere og bedre Grunde. Og det er det Bedste. Forresten forstaaer det sig, vil man reent høre op at tale om den, kan det maaske vare altforlænge, inden man faaer den." - Ved denne Leilighed fremhæver Forf. saa skjønt et herligt Træk af vor ædle Konge. "Skeete der ikke. - siger han - netop i de samme Dage, da hiint Rescript kom, Noget, som ved maatte vække erkjendende Hjerters Varme ved den Tanke, hvilken Konge vi dog kunne glæde os ved at have Og kom ikke begge Dele fra samme Sted og af samme Hjerte, og mon da ikke og af samme Grundkilde: Jeg veed ikke om visse fremmede Hoffers Gesandte have med det tilbørlige Eftertryk meldt hjem, hvad Kongen gjorde, da han, (og det maaske nærmest endog af egen Hu, eller, hvis efter Nogens Forslag, hvormeget siger da ikke det, at Nogen ganske simpelt kunde foreslaae det.) til Deputeret for Universitetet ved begge Stænderforsamlinger valgte, og det med hjertelig Velvillie valgte, netop den Mand, som var Ophavsmand for Foretagendet med Trykkefriheds=Petitionen, og var Den, som stærkest drev denne Sag (o: Prof. Schouw, Forsamlingens nuværende Præsident). Et heller veed jeg, hvad man andetsteds derved har tænkt, men det troer jeg, at der gives de Stæder, hvor den samme Mand for nogle Maaneder siden maaske ei turde være kommen hen, uden at blive hemmeligen holdt under Politiets særdeles Opsyn. Og nu vælges dog netop denne Mand til Deputeret, fordi det er at see, at han vil blive Fædrenelandets og Indretningens troe Mand, og dette Valg skeer i al Simplicitet. Hvis det ei er grandiost, hvad er da grandiost? Og det er ei det første og Eneste, hvorved vor Konge har kunnet tjene til et lysende Monster i mangen Region i den europæiske Politik. Sikkert vil i den gyldne Egekrands, der engang skal omgive vor Konges Minde, det Blad, som betegner dette Træk, ikke straale med en ringe Glands; og med gyldne Bogstaver burde det optegnes i mangt et Cabinet." (At vi med sand Glæde have optaget dette Brudstykke, kunne vi ei afholde os fra at erklære. Red.)