Aalborg Stiftstidende, 1828-07-26
J Classe med dem, som eengang for alle gave Pengebidrag til Bibliotheket, maa vel billigen henregnes Medlemmerne af det forhenværende occonomiske Selskab for Aarhuus Amt, hvis Kasse=Beholdning, stor 376 Rbd. Sølv og 618 Rbd. Sedler (see Cataloget Pag. KIV.), med eller uden Medlemmernes Samtykke henflød i Bibliothekets Kasse. Jngenlunde kan jeg indrømme, at den fastsatte Contingent er saa vohlfeil, som Directionen synes at antage; thi tages Hensyn paa Stiftets Beboere udenfor Aarhuus Bye, og man erindrer sig, at de skal have en Commissionair, samt øvrige Formaliteter, er Skjenkasen vist ikke synderlig. At den Uformuende eller Fattige fremdeles kan vente gratis Adgang til Bibliotheket, naar han med Attester godtgiør sin Armod for Directionen, betyder vel omtrent det samme, som at den, der ei aarlig kan udrede 2 Rbd. Sølv, er udelukt fra Bibliotheket; thi der ligger noget saa trykkende, for det følende Menneske, i at tage Almisse af en Medborger, at ikke lettelig Læselyst bekæmper den. Jeg fatter ikke, hvorledes man kommer til at sammenligne Stifts Bibliotheket med Skoler og Hospitaler, og troer, at man nu efter denne nyere Bestemmelse gjerne kan udelade Ordet offentlige af Bibliothekets Navn; thi den fremtidige offentlighed ved Stifts-Bibliotheket er vist ei synderlig bevendt. Erklæring. (Med Hensyn til det, af en vis St. i C., i Randers Avis, No. 68. Jndrykkede.)(See Aalborg Avis, No. 84.) Den Agtelse, jeg skylder enhver tænkende Læser og mig selv, forpligter mig til den Erklæring, at jeg ikke videre kan nedlade mig til, at feide med en St., som anseer det Fornuftigste for "Nonsense, fordi han hverken kan læse, eller forstaae. Til Beviis for denne dobbelte Mangel, vil jeg her blot anføre hans Paastand, at jeg har skrevet "Humle Toner;" da dog Enhver; som kan læse, vil finde, at jeg har skrevet: toner Din Humle. Dette Toneredskab synes St. imidlertid ikke at kjende, uagtet det er tilfals i enhver Jsenbod, og vistnok langt meere passende, end Digterens Lyra, for Riimsmeden i S........ Men, hvad er ikke ham ubekjendt, og hvad kan man ikke vente sig af en Person, som, skjøndt han ei har egentlig "Meen paa Forstanden, dog forener den høieste, latterligste Jndbildskhed med den dybeste Vandkundighed? Den samme St., der, selvførste beskylder, mig for: "Nonsense, og: "naturlig Mangel paa Smag og Behændighed i at haandtere Sproget i Verseform, røber nemlig, i hveranden Linie, den fuldeste Mangel paa rigtig Tænkning, og paa Modersmaalets og Digtekunstens Begyndelsesgrunde. Saaledes ytrer St. sin "Lyst" (til) "at hjælpe Næsten" i Haanordet: "sølle, hvorfor han dog tillige selv "beder om Forladelse." Saaledes skriver han: "fremmet (befordret) istedetfor: fremmed; "hvem han er, istedetfor, hvo, o. s. v.; "Dig dem at forære, forfattet paa Jydsk, istedetfor forfattede eller - "da St. ingen Helt er i at overvinde Vanskeligheder at dette Slags" - forfatted. Saaledes kalder han lange Riimbreve Epigrammer." Saaledes dadler han det, hans Sniksnak digtrisk nedsættende, Dobbeltriim, "Jngenting," i hvis Sted jeg jo ligesaa let kunde have sat: Bukkespring. Uden at mindes, at man, endog i daglig Tale, kalder en Bondehytte skjemtviis en Herregaard, angriber han saaledes Ordene: "gjen Humle spillende Rimers indskrænkede Læsekreds, og i hvis Sted jeg jo let, men ogsaa her mindre digterisk, kunde have sat: til de derve Jyder, blot med Forandring af Riimordet "toner"" til lyder. Saaledes klager han over, at jeg har krænket hans Skræderadel, ved at udelade det lille tydske Ord "von" forved "Chrenpreis,"" og troer, at jeg har brugt det fyndigere: "Du Johan Chrenpreis, istedetfor: Johan von Chrenpreis - "fordi Stavelsemaalet lagde nogen Hindring iveien" for det Sidste. O, hellige Eenfoldighed. Kan da vor Riimsmed ikke engang tælle til 6 Stavelser, endog der, hvor hans Fingre kunde afgjøre Sagen, uden Jndstævning til Ørets Tonnemaal. - Og en saadan Sinke i Versekunstens A B Chusker ikke Ordsproget: Skomager, bliv ved Din Læst, men troer sig "Materien voxen," og vil lære mig "Smag og Behændighed i at haandtere Sproget i Verseform?".... Dog - Ehen, jam fatig! Læseren ville gunstigen tilgive, at jeg har gjort saa mange Dræt i det muddrede Riim= og Profa=Vand, hvori vor Stokfisk svømmer, Kun maa jeg endnu slutteligen tilføie, at jeg, i alt Fald, holder langt meer af den kraftfulde, brummende "Bjørn," end af det langerede, skrydende Æsel, og at jeg ikke anseer Stokfiske, eller Flyndere, for de rette Dommere over min Færd, eller mit videnskabelige Værd. Roligen overlader jeg det til den sagkyndige og upartiske Fremtid, der hverken ændser Laug, Titel eller Baand, men alene Hjerte og Aand, at bestemme min Plads. "Ret, Sandhed og Frihed!"" var altid mit Valgsprog, og dette førte mig ofte i Kamp imod Uret, Usandhed og Trællesind; men, stedse fægtede jeg med aaben Hjelm for hvad jeg ansaae for aabenbar Ret, og sjeldent for min egen Skyld. Ogsaa den her omhandlede Feide paadrog jeg mig ved at forsvare en ædel Samtidssag. Men, brødefri, føler jeg, at hverken dette Forsvar, eller nogen anden Handling indiager mig Skræk for Blokken," eller Øxen, ligesaalidet, som for Bols og Jern, hvilke, især i vor Tid, saa ofte fandtes paa Bunden af tomme Casser. Bagtalelse foragter jeg, og uforskyldt Dadel rører mig ligesaalidet, som ufortjent Roes, fordi min Sjæls Fred hviler paa den urokkelige Grundsætning: Hvad Du monn være, Du er, trods Klafferens givtigste Aande, Hvad Du ei rest, ei Du er, trods Smigerens fødeste Tale!" Kjøbenhavn, den 17de Juni 1828. Blok Tøren.