Berlingske Tidende, 1834-06-27
J Dublin har Cholera nu atter yttret sig næsten ligesaa heftigen, som forrige Gang. Ny Syd-Wallis. – J Begyndelsen af denne Maaned er et nyt Bønskrift ankommen fra Jndbyggerne i Sidney i Nyholland, for at begjære Jndførelsen af et Colonialparlament. De beraabe sig paa: at Tallet paa Coloniens frie Jndvaanere overstiger 40,000, og at de bestride Omkostningerne ved deres Administration udelukkende af egen Formue, da deres Jndtægter have i Aaret 1833 beløbet sig til 146,000 Pd. Sterl., imedens alle Udgifter for Civil- og Justitsadministrationen blot beløbe sig til 110,000 Pd. Sterl.; at disse deres Jndkomster vorde bestyrede ved et Raad af 15 Personer, som udelukkende udnævnes af Kronen og som derfor ikke behøve at tage Hensyn til Coloniens Beboeres, Ønsker. Men Regjeringen er endnu ikke tilbøielig til at samtykke i dette Forlangende. Colonien betaler vel sin Civiladministration, men Garnisonen og Omkostningerne ved Straffecolonien falde England til Byrde og udgjøre 162,000 Pd. St. aarligen. Colonisterne erklære vel, at de Jntet have at gjøre hermed, at Forbryderne ikke vorde udsendte i Coloniens, men i Englands Jnteresse, og at de derfor ikke behøve at bære de Omkostninger, som hine foraarsage. Men paa den anden Side ere Forbryderne af uberegnelig Fordeel for Colonisterne, de levere disse over 20,000 Arbeidere, til hvilken de ikke have Andet at betale end deres Kost, der aldeles ikke kommer i Betragtning formedelst Overflødigheden af Land og Levnetsmidler, imedens man ellers i et saa svagt befolket Land som Ny-Syd-Wallis blot til meget høje Priser kunde finde de fornødne Arbeidere. En fri Haandværkers Løn i Sidney udgjør 100 Pd. St. om Aaret, og en Hyrdes eller Markarbeiders i det Jndre af Landet beløber sig til 20 a 30 Pd. St., saa at man kan anslaae den Fordeel, som Colonisterne have af Straffecolonien, til ikke mindre end sex til otte Hundrede Tusinde Pd. St. om Aaret. J Øvrigt tiltager (som en Følge af de Forholdsregler, hvilke Gouvernementet har føjet) Antallet paa de frie Jndvandrede saa hurtigt, at Straffe colonien snart maa vorde en fuldkommen Bisag og Ny-Syd Wallis erholde et Charte, lig det, som de øvrige Colonier have modtaget. Den Hovedforholdsregel, som fører til en saadan Til vært i Udvandringen, er en Forordning, ifølge hvilken ingen Landstrækning har i to Aar maattet bortgives uden Betaling af Local gouvernementet, men alt Land, som kan overlades, skal sælges ved offentlig Auction og aldrig under fire Shilling pr. Acre. Beløbet af dette Salg vorder udelukkende anvendt til at sende fri Udvandrede over til Colonien; Regjeringen gjør den hertil et Forskud af 20 Pd. Sterl., som de efter deres Ankomst til Colonien maae tilbagebetale i maanedlige Terminer. Tallet paa de i sidste Aar saaledes udsendte Personer beløb sig til 1530, og vili dette Aar udgjøre meer end 2000; da en Deel af disse nødvendigviis tilkjøber sig Landstrækninger i Colonien, saa maae de Fonds, der ere bestemte til Udsendelsen af nye Colonister, forøges i en hurtigt stigende Progression, og Colonien som derved erholder en Mængde flittige Jndvaanere, vinder ikke mindre end England, som paa denne Maade uden Bekostninger skiller sig ved en Deel af sin overflødige Befolkning, imedens Trangen til Engelske Varer i Colonien stiger i en langt større Proportion, efterdi enhver Jndvaaner i samme forbruger i det Mindste Engelske Varer for 10 Pd. om Aaret. J samme Forhold, som derfor de Vestindiske Colonier vorde mindre fordeelagtige for England og deres Handel med Moderstaten aftager, i samme Forhold vil Nyholland udfylde denne Aabning. Udførselen fra England til Ny-Syd-Wallis og Van-Diemensland beløb sig i Aaret 1833 til over 800,000 Pd. Sterl. og forøges aarligen med en Capital af over 100,000 Pd. St. – Den Forholdsregel, at ingen Landstrækning i Colonien skal i Fremtiden overlades uden Betaling, udbredte i Begyndelsen stor Utilfredshed blandt en Deel af Jndbyggerne, der hidtil havde speculeret paa Letheden i at erhverve sig her nye Landstrækninger uden Betaling; men den bedre Deel iblandt dem indsaae snart, at denne Forholdsregel gav deres Landeiendomme en saa meget høiere Værd, og har fuldkommen billiget samme. Det var uundgaaeligen nødvendigt, at gjøre en Ende paa de Misbrug, som tidligere havde fundet Sted; thi Colonisternes Begjærlighed kjendte ingen Grændser, og Følgen af Regjeringens umaadelige Rundhaandethed var: at uendeligt mere Land blev bortgivet, end der kunde opdyrkes, hvilket gik saavidt, at i Aaret 1831 – førend den ny Forordning blev udstedt – vare i Alt 2,766,933 Acres uddeelte og blot 226,812 Acres vare dyrkede.