Aarhuus Stifts-Tidende, 1841-11-11
Jødedommen er en af de ældste religieuse Theorier, men forsaavidt den er en reenmenneskelig, maa den ikke blot kunne modtage Forbedring, men ogsaa trænge dertil. Vel er det en af den supranaturale Jødedoms Yndlings meninger, at Jødedommen er en umiddelbar guddommelig Foranstaltning og at Gud har udkaaret Jøderne tilsit eget Folk fremfor alle Folk paa Jorden. Denne Favorittheori er en saa rodfæstet Fordom, og denne Fordom faaer daglig, fra Christnes saavelsom fra Jøders Side, saamegen Næring, at det fast kan ansees for et Vovestykke, at bekjæmpe den. Vi have imidlertid ondt ved at troe, at det høieste Væsen, for flere tusinde Aar siden, skulde saaledes have udmærket et Folk, der paa ingen Maade stod over andre Oldtidens Folkefærd, og værdiget det en umiddelbar Aabenbaring, der skulde være bestemt til, at bevirke og befordre hele Menneskeslægtens Opdragelse. J Kanaans og Palæstina's fordums Beboere see vi kun et Folk, der ikke stod i anden eller nærmere Forbindelse med det høieste Væsen, end alle andre Oldtidens Folkefærd; kun derved skjelner det sig fra disse, at det er lykkedes dets Efterkommere, at forplante dets religieuse. Theoriers Lærrebygning gjennem Aartusinder til den Dag idag, medens alle samtidige Folkefærds Religionssystemer ere undergangne i Tidernes Strømme, hvoraf kun enkelte romerske og græske Viismænds Lærebygninger rage frem som lysende Fyr. Hovedsagen, hvori den jødiske og den christne Religion afvige fra hinanden, er den, at de Christne antage den ældgamle jødiske Messiasider for realiseret, medens Jo derne endnu vente, at deres Messias skal komme. Skulle Jøder og Christne nærme sig hinanden, da ansee vi det for nødvendigt, at man lader det messianske Princip staae ved sit Værd, og at de europæiske Regjeringer, saavelsom de Geistlige paa begge Sider, kun lægge an paa, at danne Jøder og Christne til retskafne Mennesker. En saadan Tilnærmelse, eller rettere Sammensmeltning, ligger imidlertid, hvor ønskelig den end er, fortiden hverken i de statsretlige, eller i de geistlige Tendentser. Jkkedestomindre kan der stræbes frem mod dette Maal, omdet end først vil kunne naaes i en sildig Fremtid. De oplyste jødiske Religionslærere burde, ved Lære og Exempel, af al Magt modarbeide den jødiske Bogstav og Ceremonitjeneste. Det er tungt, at man skal sige det, men det er dog sandt, at der endnu gives jødiske Familiefædre, som troe, at have gjort Alt for deres Sønners Opdragelse og religiense Dannelse, naar de i deres spædeste Barndom underkaste dem hiin smertelige Operation, der kun kan betegnes som unyttig, skadelig og forkastelig, naar de sildigere lade dem bibringe nogle talmudiske Kundskaber, og naar de, ved deres Jndtrædelse i det 13de Aar, lade dem forelæse et Afsnit af de mosaiske Bøger i Synagogen. J nogle Familier indskrænket Døttrenes hele Underviisning sig til en Oplysning angaaende Iagttagelsen af de jødiske Spiselove, der virkeligen, den Dag i Dag, udgjør mange jødiske Huusmødres hele Religion. De jødiske Læreres Pligt er det, at udrydde den Fordom, at den jødiske Religion hovedsageligen bestaaer i Jagttagelsen af unyttige Skikke og Ceremonier. De christne Religionslærere derimod burde stille sig den Opgave, ved Lære og Exempel at samvirke til, hos deres Menigheder at udrydde de middelalderlige Fordomme mod deres jødiske Medmennesker og Medbrødre. tigheder med de Christne, burde Regjeringerne langt om J de Lande, hvor Jøderne endnu ikke have lige Ret længe indsee, hvilken Uretfærdighed en saadan Forholdelse af borgerlige Rettigheder er, allerede af den Grund, at disse dog indrømmes de døbte Jøder, men den blotte Daabs=Ceremonie kan saameget mindre bevirke en aandig Forvandling, som det i Regelen viser sig, at Jøderne ingenlunde, ved at underkaste sig denne Ceremoni, forandre deres forhenværende Tænkemaade.