Berlingske Tidende, 1774-01-03
Den 18de Decbr. Foruden de fraværende Delegerede, som ikke have kundet underskrive Republikens Tractater med de3 forenede Magter, have og adskillige tilstædeværende Medlemmer af Deelegationen, og iblant disse i sær de Herrer Wilczewski, Jersmanowski og Bersiekirski stærk vægret sig ved at underskrive samme. Uagtet disse Tractater derved intet tabe af deres Fasthed og Gyldighed, saa er det da høyst mærkværdigt, at hverken de andre Delegeredes Bøn eller Trudsler har kundet bringe disse saa af deres Medlemmer til at forandre deres Forsæt. Langt mere er Hr. Wilczewski derved bleven anlediget til i de Deelegeredes Forsamling den 29de Novbr. at holde følgende Tale til Deelegationen: "Jeg veed ikke af hvad Aarsag mine Colleger, de Herrer Deelegerede, ere blevne bevægede til, at lade deres Forbittrelse mod mig, fordi jeg ikke vil underskrive Tractaterne, udbryde i de heftigste Bebreyde ser. De Aarsager kan dog ikke være dem ubekiendte, hvor paa min og adskillige andres Vegring grunder sig. De tage Feyl, om de troe, derved at kunde indjage mig Frygt. Den Værdighed af en Deelegeret, som vi alle have tilfælles med hinAnden, giør os hinanden lige, og giver ey den ene nogen Magt hver den anden. Republiken allene, som udvalgte os til dens Befuldmægtige, har Magt til at dømme om vort Forhold og Sindelag, og efter dens Gotbefindende at styre vore Beslutninger. - Jeg har haft den Ære, at fremlegge for den høye Delegation og Republikens forsamlede Stænder de Aarsager, hvorfor jeg meente at burde sette mig imod Tractaten med Rusland. Jeg har forestillet dem de Grunde, formedelst hvilke jeg ikke kunde samtykke derudi, med hvilken Forsig ghed man, efter min Mening, nødvendig derved maatte saae til Værks, og hvad for Følger deraf vare at befrygte; og alt dette overlod jeg til deres Paakiendelse. Stænderne have heet agtet paa min Tale, ingen Beslutning derefter taget. De Herrer Landbudde v. Lenczye, Hermanowski og Duninhave paastaaet at man maatte værdige samme nogen Opmærkomhed. De have forlangt Turnus, og ikke erholdet den; e have under høytidelige Protestationer forladt Forsamlingen. bevillet tage deres Tilflugt til de offentlige Archiver, for ved Manifest at forsvare deres Protestation. Men dette Ma fest er ikke blevet antaget, og Cancelliet er forbunden til at løre Regnskab for dets Vegring, og de Grunde, hvorfor det Turnus kaldes paa Rigsdagen, naar ethvert Landbud efter Woywodskabernes og Districternes Rang, hvis Afforordned han er, giver sin Stemme. vil berøve os dette authentique Vidnesbyrd, som nu skulle tiene til Beviis, at vi ikke ere skyldige til at underskrive det, som af Republikens Stænder ey ved Stemmernes Pluralitet, er blevet besluttet. Man vil bevæge os til at underskrive Tractaterne ved den Trudsel, at de fremmede Tropper ikke skulle forlade Landet, førend alle Tractaterne vare underskrevne af alle de Deelegerede. De tillade mig, mine Herrer, at spørge, hvorfor de villige i, at Rusland lader sine Tropper blive i Landet, da dens Allieredes Tropper drage ud deraf, har Rusland maaskee ikke lige saavel som de andre Deel udi den Deeling, som skiller os ved nogle Provincer, skeer det af den Aarsag, som man anfører, at Rusland er indviklet i Krig, med Tyrken, saa skulle saadant være os en stærkere bevægende Grund til at afslaae Rusland denne Gunstbeviisning og dette Fortrin, da den Ottomanniske Port, vor Ven og Alliered, kunde ansee det for Efterladelse af Venskab paa vor Side, og som et aabenbare Brud af den Carlowitzer Tractat. For nu altsaa ikke at paadrage os vor Naboes og Allieredes Fiendskab, kunde vi underskrive Tractaterne paa det Vilkaar, at enhver af de 3 forenede Magter trak sine Tropper ud af Riget, og befriede det fra de Trængsler, under hvilke det sukker, og som true det med Undergang, endskiønt vi og da underskrev samme mod vor Villie, men i det mindste kunde vi da anføre en Grund til vor Undskyldning. Udi alt dette indseer jeg ikke, hvorledes Tractaterne kan tabe noget af deres Gyldighed, ved det een eller anden af de Deelegerede ey have underskrevet, og hvorfor man i den Henseende uophørlig anmoder os, at underskrive mod var Overhoniisning. Men er naar Underskrifte aldeles nødvendig, og have Tractaterne ingen Gyldighed, dersom og ikkun en eneste af de Delegerede ey har underskrevet, saa er jeg den første, som opofrer mit Liv og alt hvad mig kiærest er, paa det at mit Fædreneland igien maae blive sat i forrige Stand; og jeg underskriver dem aldeles ikke.