Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1840-10-11
Udenlandske Efterretninger. Den Tvivl, som hidtil har hersket, om de fire forbundne Magter virkelig ville anvende Vaabenmagt mod den gamle Mehemed Ali, synes nu at være hævet, thi Moniteuren af 2den de meddeler følgende Telegraph Depesche fra Marseille, Maltha den 27de Septbr. Skibet Prometheus", som den 20de Septbr. afseilede fra Beirut, melder, at efter et Bombardement af 9 Dage, hvorved Staden (Beirut) ganske er ødelagt, have Ægypterne forladt den, og de Forbundne have sat sig i Besiddelse af samme. Skibet Oriental, som den 24de f. M. forlod Alexandrien, melder, at de fire Generalconsuler den 21de have underrettet Mehemed Ali om det Firman, hvorved han er bleven afsat, og efterat de derpaa have nedtaget deres Flag, ere de gaaede ombord paa Skibene. Denne vigtige Efterretning, er ikke ledsaget af nogen oplysende Bemærkning fra Ministeriets Side, og saaledes ere nu Spørgsmaalene: Hvad vil Mehemed Ali gjøre, Hvad ville de fire Magter fremdeles gjøre, og hvad vil Frankrig foretage sig, At Mehemed Ali nu, da han er afsat fra alle sine Besiddelser, vil forsvare sig til det Yderste, er vistnok udenfor al Tvivl; thi det synes ikke, at hans Stilling kan blive slettere, selv om han bliver overvunden i Kampen; men hvorledes han vil føre Krigen, om han nemlig alene vil indskrænke sig til at forsvare Ægypten, eller han, efter sine tidligere Yttringer, vil fremkalde en almindelig Religionskrig i Asien, er uvist. Hvor forskjellige end Efterretningerne fra Orienten hidtil have været, saa have de dog alle samstemmet i, at Mehemed Ali ikke har været ledig, medens Underhandlingerne ere førte, men at han heldigen har benyttet sig af Tiden for at vinde Muhamedanerne for sig, og de fleste Efterretninger ere og enige i at tilstaae, at Muhamedanerne have vendt sig fra Constantinopel, hvor de, af de rettroende Muhamedanere forhadte Russere, ansees for Herrer, og at de see hen til Ægyptens kraftige Vicekonge, som den, der skal være deres Anfører i Kampen mod deres Troes Fiender, og der er ingen Grund til at antage, at Mehemed Ali, naar Forholdene tvinge ham dertil, vil undslaae sig for at indtage denne Plads. Men Krigen vil ikke ene indskrænke sig til Asien; thi ogsaa i det europæiske Tyrkie gives der mange Misfornøiede, hvorom de flere partielle Opstande bære Vidne, og Mehemed Ali er for klog til at lade denne Omstændighed gaae ubenyttet hen, da kun en Krig mellem de europæiske Magter indbyrdes kan sikkre ham for at blive overvældet af de Magter, der nu have forenet sig mod ham. Han veed, at flere Magter aldrig ville taale Russerne i Constantinopel, men han veed ogsaa, at det er nødvendigt, at Russerne, eller en anden europæisk Magt, maae ile Sultanen til Hjælp, dersom en velorganiseret Opstand udbryder i det enropæiske Tyrkie. Derfor vil Mehemed Ali vistnok søge at fremkalde en saadan Opstand, og man kan da sikkert ansee en europæisk Krig for uundgaaelig. Om denne vil blive almindelig, kan derimod vel være Tvivl underkastet; thi der er intet Spørgsmaal om, at Østerrig og Preussen, og med dem de øvrige til det tydske Forbund hørende Stater ville søge at bevare Freden saa længe som muligt, fordi enhver Stat endnu har endeel at ordne i sine indvortes Forhold især efterat Ønskerne og Reformer ogsaa have begyndt at udtale sig i Preussen. Jmidlertid bør det ikke glemmes, at Religionsstrididhederne i Preussen, og de endnu forviklede Forhold i Hannover frembyde aabne Sider, der letteligen kunne fremkalde Begivenheder, som under en krigersk Periode snart kunne gjøre Diplomaternes Beregninger til Skamme. Skulde Mehemed Ali derimod beslutte sig til ene at forsvare sig og vente paa nye diplomatiske Forviklinger, eller det mislykkes ham at fanatisere Muhamedanerne til en Religionskrig, da er det vel muligt, at Europa endnu denne Gang forskaanes for en Krig, og dette vil da væsentlig beroe paa Frankrigs Politik, men vi tilstaae, at vi ikke love os meget fra denne Kant. Stemningen i Frankrig er, efter alle Beretninger, for Krig, og Regjeringen har, idetmindste tilsyneladende, alt for meget sympathiseret med denne, til at den, uden at opnaae et glimrende Resultat, kan trække sig tilbage. De paabegyndte Rustninger have alt slugt betydelige Pengesummer og fordre endnu stedse flere, og der er ingen Grund til at antage, at Deputeretkammeret vil sanctionere de af Kongen udskrevne Pengesummer, naar det ikke godtgjøres, at Frankrig med Ære gaaer ud af det Dilemma, hvori det nu befinder sig med sin tidligere Allierede, England. Den franske Nation vil vist heller ikke taale, at Mehemed Ali undertvinges af Rusland, og England. Her er altsaa det Spørgsmaal: Hvad ville disse Magter videre gjøre?" Om Englands Hensigter er man endnu aldeles uvidende. Vel veed man, at der i disse Dage er holdt flere overordentlige Kabinetsraad, men og Gjenstandene for disse er man lige saa uvidende, som om hvad Resultat de have ført til. Hvad man derimod veed, er at Alliancen mellem England og Rusland er i høi Grad upopulair, og derfor neppe vil vinde Parlamentets bifald. Men Parlamentet er ikke samlet, og inden det samles ville Omstændighederne maaskee have gjort det umuligt at bryde denne Alliance, og Spørgsmaalet og Krig og Fred vil da atter afhænge af, hvad den franske Regjering vil og kan gjøre, og herom iagttage Ministrene en dyb Tanshed, maaskee for at sondere Folkestemningen. At vigtige og gjennemgribende Begivenheder, forestaaer Europa, synes klart; men naar de ville begynde, vide kunde, der lede Traadene, skjøndt neppe engang disse formaae at forudsee, hvortil Begivenhederne ville lede; thi Forholdene ere ikke almindelige. – Til det for enhver Tid Ualmindelige, hører unegtelig det, at en Konge frivillig giver Slip paa sin Krone, og som det synes, skulle ogsaa vi see dette; thi fra Holland meldes med megen Bestemthed, at Kongen har besluttet at resignere til Fordeel for sin Søn, Prindsen af Oranien. Onsdagen den 7de dennes skulde være bestemt som Dagen, da denne sjeldne Handling vil finde Sted, og næste Post vil saaledes formodentlig bringe de nærmere Efterretninger derom.