Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-02-28
Hans Majestæt behagede da med øiensynlig Længsel atter at tage den tjenstgjørende Overhofpræst i Haanden og med høi Røst sige: "læs mere for mig; hvorpaa under alle Tilstedeværendes om meste Følelser Bønnen fortsattes, med nogle korte Sukke til det Høie for Hans Majestæts Lindring og Trøst, samt slutteligen Syndsbekjendelsen. Derpaa indslumrede Hans Majestæt i en stille Søvn. - Lidt mere end en halv Time derefter vaagnede Hans Majestæt med fornyet Munterhed og Styrke, samt modtog nogle lindrende Lægemidler, og talte nogle Ord til Hendes Majestæt Dronningen; hvorpaa Hans Majestæt med Erindring af det Trøstelige og Oplivende i de allerede anhørte Bønner, begiærede, at de maatte fortsættes, og at Hans Majestæt maatte erholde Herrens hellige Nadvere. Den tjenstgjørende Overhofpræst fremtraadte da atter til Hans Majestæts Seng, og, efter nogle korte Forestillinger af den hellige Skrift om Menneskets Svaghed og Synd, om Guds Naade i Christo Jesu, om den rette, alle Syndere foreskrevne Omvendelses-Orden og om de Troendes Forhaabninger i Døden - hvilke allesammen Hans Majestæt anhørte med den høieste Opmærksomhed, bifald og Fortrøstning - tilsagde og forsikkrede Hans Majestæt, i Jesu Navn og efter Jesu Befaling, Naade og Forsoning, og bekræftede dette i den hellige Treenigheds Navn, overeensstemmende med det gjældende Kirkeritual. Derefter læstes Jndstiftelsen til den hellige Nadvere; Hellig, hellig, hellig, Fadervor, Herrens Fred være med Dig, og til Slutning: O Guds Lam m.m., ved hvilke sidste Bønner Hans Majestæt med sine svage skjælvende Hænder tog sin Hue af, og lagde den paa Sengeteppet, samt med et til Him lem opleftet Blik af hellig, inderlig Andagt og Fortrostning, sukkede til Gud om Naade og Salighed. Hs. Maj. lod sig derefter reise op, og modtog med fuld Sindstyrke og Sielelængsel det hellige Sacramente, hvorpaa Hans Majestæt atter lagde sig ned, og med lige Andagt fremdeles deeltog i de Bønner, som derefter læstes. Efterat Alt var endt, tog den forrettende Overhofpræst Hans Majestæts Haand og kyssede den, under Tilønskning af Guds Naade og evig Salighed, hvorved Hans Majestæt paa den ømmeste Maade udtrykte Sin Glæde og Tilfredsstillelse over det, Høistsamme havde hørt og nydt, og til Beviis derpaa favnede Overhofpræsten med inderlig Bevægelse. - Efterat have annammet den hellige Nadvere, tilkjendegav Hans Majestæt Sit Ønske, at nyde nogle Øieblikkes Ro, som Hans Majestæt og benyttede til Sin Siels Hvile og Vederqvægelse. Henved een Time derefter behagede det Hans Majestæt endnu at modtage nogle gamle Venner og troe Tienere, der ønskede at velsigne en mild Herre og Velgiører, indtil de aftagende Kræfter længere hen paa Aftenen lidt efter lidt skilte Hans Majestæt fra denne forgængelige Verden. - Alle disse Dage have Deres Kongelige Høiheder Kronprindsen og Hertugen af Sødermanland, vor nuværende naadigste Konge og Kronprinds, næsten bestandig vaaget ved Hans Majestæts Sygeseng, med den ømme Deeltagelse og utrættelige Omhu, som stedse udmærkede disse vore dyrebare Beskytteres Tænkemaade mod Hs. Majestæt og Folket, og som opfylder Fremtiden med de gladeste Forhaabninger. Naar undtages, at Regjeringens Anliggender i Statsraadet hindrede Hans Kongelige Høihed Kronprindsen i at bivaane Hans Majestæts Communion, have høist bemeldte Herrer forsaget baade Hvile og Beqvemmelighed, for at overvære Hs. Majestæts sidste Timer. - Den paafølgende Dag Kl. 10 om Aftenen, da Hans Majestæts sidste Øieblik nærmede sig, traadte Hendes Majestæt Dronningen frem for Sengen, lagde sine Hænder paa den døende Konges Bryst, og sukkede: Herre Jesu modtage Din Aand, hvorpaa Hans Majestæt med tvende Aandedrag opsendte Sin udødelige Deel til det evige Lysets Rum. Hendes Majestæt Dronningen vedblev at holde Sine Hænder paa Kongens Bryst, og faldt paa Knæe ved Sengen, medens Overhofpræsten læste en kort Bøn over Hans Majestæts afsjellede Legeme."