Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1813-08-10
Fortsættelse af Parlamentsdebatterne om Tractaten, med Sverrig. (See forrige No.) Tirsdagen d. 15de Junii. Underhuset. Hr. Ponsonby fremstod at foreslaae en Addresse til Prindsregenten og Copier eller Udtog af saadanne Breve eller Meddelelser, der maatte være forefaldne mellem Storbrittannien og nogen accrediteret Minister fra Danmark indeværende Aar. Hans Hensigt var at kaste Lys paa det Æmne, som næste Fredag skulde forhandles. Hertil troede han det nødvendigt at bevilge hans Forslag. Tractaten med Sverrig sagdes at være for at betrygge Nordens Uafhængighed, og en af dens Betingelser gik ud paa at overdrage Sverrig Kongeriget Norge, som udgjorde en betydelig Deel af Kronen Danmarks Lande. Det var bekiendt, at en dansk Minister nyelig havde været her, og at Frankrig i et authentisk Document havde erklæret, vi havde tilbudet Danmark, hvad der kaldtes endeel af de franske Soedepartementer i Tydskland, hvorved, man holdt for, meentes Hamborg og andre Hansestæder. Ligeledes havde der været en Fægtning nær Hamborg, hvori efter en fransk Generals Beretning adskillige Danske vare fundne blandt de Faldne Det var nu afgjort, at Danmark havde bestemt sig til Fordeel for Frankrig, og som det syntes, fordi man ikke havde brugt passende Midler overeensstemmende med den Stats Hensigter. Hvad disse Hensigter vare, vilde han ikke driste sig at sige. For rigtig at be domme den svenske Tractat, var det fornødent, at vi hvad der var forefaldet, da den danske Minister om her med fredelige Hensigter, som slog feil, og vi yde nu Beviis, at Danmark havde taget virksom ne og energiske Forholdsregler mod de Allierede. Haabede den ædle Lord (Castlereagh. vilde sam at Papirerne forelagdes at oplyse, hvad det havde voldt denne Tingenes Stilling. Da den Be han havde bemærket, ikke blot var at erkjende den svenske Besiddelse af Norge, men at medvirke hertil med vor Søemagt, maatte det have til Hensigt at frembringe forøget Fiendtlighed fra Danmarks Side mod dette Land. Han sluttede med at foreslaae sin Addresse. Lord Castlereagh sagde, at da Papirerne ikke æskedes med Hensyn til den Dags Forhandlinger, skulde han ikke indlade sig videre paa Æmnet end nødvendigt var. Han frygtede, at disse Papirer ikke i nogen Maade vare fornødne til bedre at bedømme Passeligheden af vor Tractat med Sverrig, eller de Betingelser, den indeholdt. Jngen Jndledning, det var skeet os fra Dansk Side, om den endog havde været antagelig, kunde have forebygget Afslutningen af Tractaten med Sverrig den 3die Martii, følgelig var denne afhængig af alle slige Betragtninger. Det stod ethvert Medlem frit at paatale den foreslagne Overdragelse af Norge, ved at afhandle Tingenes almindelige Stilling, men Tractaten maatte bedømmes efter dens egne Fortjenester og Omstændigheder. Der var ogsaa nogle Puncter i vore Forhandlinger med Danmark, der vare for delicate til at forelægges: han kunde derfor ikke biialde Addressen. Hr. Ponsonby yttrede, at han ønskede alle Papirer fra indeværende Aar, da det var rimeligt, der var Meddelelser inden 3die Martii. Det var nødvendigt at vide, hvad Tractatens Virkning i Danmark havde været siden den Tid. Der var ingen øiensynlig Fare enten for Sverrig, Rusland, Danmark eller os selv, ved at gjøre disse Papirer offentlig bekjendte, da det væsentlige Jndhold af dem maatte allerede være disse Magter bekjendt og Danmark nu var bestemt til at kaste sig i Frankrigs Raad og Arme. Huset maatte kjende Facta officialiter, og han ansaae det for noget, Lorden skyldte sin egen Retfærdiggjørelse at fremlægge dem. Lord Castlereagh kunde ikke forklare denne deelicate Sag uden at fremsætte sine Grunde. Der var Forskjel paa Offentlighed i Underhandlinger og Offentlighed i Omstændighederne. Skulde den Punkt med Norge bruges som Argument, var han belavet paa at forsvare Tractaten i den Punkt. Hr. Ponsonby troede blot at det maatte behandles, som Aarsag til Forandring gen i Danmark. Hr. Castlereagh henholdt sig til sit forrige. Hr. Horner spurgte hvad Meddelelser der havde funden Sted inden 3die Martii. Lord Castlereagh sagde, der var en den 25de Februarii, som var aldeles uantagelig; men om end ikke saa havde været, kunde man dog ikke have indladt sig derpaa, saa det kunde forekommet den svenske Tractat, Hr. Ponsonbys Addresse blev forkastet.