Adresseavis for Børn, 1779-09-08
Femte Optrin. Hr. Elvin, Frue Elvin, Constantine de syg Sønner, Frederich og Christian. Elviin. Hvor staaer det sig med Jer mine kier Børn, jeg har talt med Doctoren, og han giver mig godt Haab om Jer, og forsikre mig at Eders Sygdom er ikke dødelig, naar J nu kun vil holde Jer rolig og i Varmen Friderich Avis. Friderich. Men om nu dette Haab skulle slaae Feil, min søde Faer, Frue Elviin. Slaae Feil, hvad vil Du sige dermed. Friderich. Jeg vilde saa gierne, mine allerkiereste Forældre, forberede dem til Ak! Ordet qvæles mig i Munden. - Jeg kan ikke udsige det. Frue Elviin. Du er dog vel aldrig bleven svagermin lille Friderich, Forekommer det Dig min Søn at Du der. Frederich. Hvad nytter det at skiule det længere for dem vi ere begge meget slette og intet er vissere end at . . . Elviin. J døer. FrederiAk jal Aal. 4de græder.) Christian. Elviin. Bilder Eder dog ikke saadant noget ind Børn. Constantine. Det vil den kiere Gud ikke. Rei alle mine Brødre vil han dog ikke berøve mig. Friderich. Vi føler nok, den Ellevte Dag. Jal. den vil blive vores sidste i denne Verden og den første i Himlen, En ElvinAk! kiereste Børn, hvor nedtrykker Jos. Frue Elviin. (kan ikke tale meere for Taare. Friderich. Ol tilfredsstil Dem Haar De dog ikke selv ofte sagt os, at Gud giør alle Ting saare vel, og at vi skulde kuns finde os i hans Villie. Frue Elviin. Det er sandt min Søn. Han er en god Gud, og men saa tilig forlade os Tre Sønner tilforn døde – og nu tænkte vi i Eder at finde vor Alderdoms Trøst. – jeg kan ikke komme mig igien. Constantine. Give jeg kunde døe for Jer, mine kierlige Brødre. Elviin. Jeg forundrer mig over Eders Gelassenhed. Du ligger jo gandske stille Christian; Christian. Af min Fader, min Sygdom tager saa stærk til, at jeg neppe kan tale og saa er jeg saa beklemt. . for Børn. Elviin. Frygter Du da for Døden min Søn eller, giør det Dig ondt at Du skal forlade os. Christian, Ak der er saa meget der bekymrer mig. Elviin. Stig frem min Søn, Du kan jo tale langsom og sagte. Christian, At jeg saa ofte har fortørnet min(Græder.) Beste Fader Friderich. Det er ogsaa det, som uroliger mit Hierte. Ak tilgiv os. Christian. Jeg beder tusinde tusinde Gam ge om Forladelse. – Jeg har anraabt min Gud om Tilgivelse for alle mine Ungdoms Feil, men jeg synes dog endnu - . .at der ligger noget tungt paa mit Hierte. Mon han ikke vil lukke sin Himmel til for et uartigt Barn, – Jeg er saa angestfuld. Friderich er bleven roligere end jeg, han kan troe, at Gud er ham naadig, og faaet Forladelse; men han har heller ikke saa ofte fortørnet ham., som jeg. – Jeg arme Barn – O min Gud! Frue Elviin. Af mine Børn, mine Børn, Gud vil visselig tilgive Eder. Men vi arme bedrøvede Forældre. – To Børn paa een Gang. (Vrier sine Hænder, og kan ikke tale for Graad. Elviin. (til sin Kone) Lad os være taalmodige, min Kone, og finde os i Guds Villie ved denne haarde Prøve, (Til de syge Børn.) Og hvad Dig angaaer, min lille Christian, saa maae Du ikke sørge. Dine Forseelser ere Ungdoms Feil, Du har vel undertiden kundet bedrøve os, men vi tilgive Dig af vort ganske Hierte, og da Du nu bringer Din Gud en angerfuld Siel, saa vil han og for Jesu Skyld være Dig naadig. Du er hans Skabning, bestemt til en evig Herlighed, og har du ikke ofte hørt, hvor naadig han har været mod angergivne Syndere. Denne Ruelse, Du nu føler, har han selv virket ved sin Hellig Aand. Og ansee nu denne Virkning som et Beviis paa hans faderlige Kierlighed, som gjerne vil giøre Dig salig. Beed ham endnu fremdeles om sin Naade. Chri Avis Christian. Det vil jeg min Fader. Jeg takker Dem for denne trystefulde Tale. Tager ham i Haand) Men min Moder, græd dog ikke, ellers bliver min Angest endnu større. Frue Elvin. Nu er jeg roligere mit Barn, og vær Du nu og Gaaer meget bedrøvet ud.) Siette Optrin. Hr. Elviin. Friderich. Elviin. Hvad bestiller Du Friderich Friderich. Jeg overveier min Faders Tale, og jeg befinder, at jeg heller ikke er saa reen. Den smule Dyd kan dog ikke aabne mig Himlen. Men jeg sætter mit Haab til den barmhiertige Gud. Han vil snart udføre os begge af denne forføriske Verden, hvor vi maaskee kunde blive lastefulde, og glemme den Almægtige. Han vil snart oversætte os i sit Rige, hvor vi evig kan leve og være sikre. Elviin. Det er sandt min Søn, men ak, hvor tidlig! O Gud staae os Forældre bie! Friderich. De vil finde os igien bedste Fader om et Lidet. Nogle Aar forløbe snart, saa samles vi igien, og blive evig forsamlede tillad bedste Fader, at vore smaa Skole Cammerater, Poul, Ludvig og Henrich maae besøge os. Vi vil dog tage Afskeed med dem. Elviin. Gierne mine Børn. – Der kommer Jeres Tante. Fortsættelsen følger.)