Aarhuus Stifts-Tidende, 1844-12-19
For at den af Admiralitetet ang. Carl Jpsens Behandling ombord paa "Gesion, nedsatte Undersøgelses=Commission desto lettere kan udføre sit Hverv, fortæller Fædrelandet endnu et Par Facta af Livet ombord, der maaskee strax kunne bringe den i rette Spor: "Allerede medens "Gefion laa paa Gibraltars Rhed, blev Drengen Carl Jpsen en Dag "mulet, d. v. s. slaaet og stødt af 2den Baadsmand Anders Jensen; heelbefaren Matros Christian Poulsen, som var Vidne hertil og ynkedes over Drengen, tillod sig de, hvad der vistnok ikke var tilladeligt, at rive ham fra Baadsmanden og erklære, at han ikke skulde slaaes mere. Dette blev meldt til Chefen, som rettesatte Christian Poulsen i hele Mandskabets Paahør, med Tilføiende, at om Baadsmanden ogsaa havde slaaet Drengen ihiel, saa kom det ikke ham ved, og Christian Poulsen blev derpaa sat et Par Dage i Straffebakken. Som Exempel paa, at Carl Jpsen, ingenlunde var den Eneste ombord, der behandledes inhumant, er det os bekjendt, at under Hjemreisen fra Livorno sparkede Skibmandsmathen Wilde en af de ombordværende Soldater, fordi han ikke vilde samle nogle Brødrummer op, som han ikke havde spildt, saaledes i Siden, at han maatte holde Køien en 8 Dages Tid. Det synes af disse to Historier at fremgaae, at det især har været de ombordværende Underofficierer, der have behandlet Folkene ilde; men det er usandsynligt, at dette vilde kunnet gaae hen, med mindre det til en vis Grad har været billiget eller med Forsæt overseet idetmindste af Næstcommanderende. Heller ikke var der ombord paa "Gefion nogen Mangel paa ordinaire Executioner; der foregik idetmindste ingen Ugge, uden at der, som det hedder i Kunstsproget, uddeeltes Lusinger, medens Saadant kun nogle faa Gange skete paa Thetis". Og der kan vel neppe gives noget bedre Beviis for, hvor megen Priis vore Matroser sætte paa en mild og human Behandling, end at Mandskabet paa sidstnævnte Fregat slet ikke har klaget over Provianten, uagtet denne, indkjøbt paa een Tid og hos samme Leverandeurer i Gibraltar for begge Skibe, vistnok har været lige langt fra at være god paa dem Begge. Thi at Provianten ikke har været god, at Kjød, indkjøbt midt i den hede Sommer i Gibraltar og Livorno, ikke har kunne holde sig ret længe, det mene vi, er saa naturligt, at det vilde være uforklarligt, om det havde været anderledes. Derfor burde Admiralitetet vistnok paa saa lange Middelhavstogter proviantere vore Skibe tilstrækkeligere herhjemmefra, navnlig med salt Kjød og Flæsk. Da imidlertid Commandeur Garde i sit Jnserat har paastaaet, at Provianten paa "Gesion i det Hele har været upaaklagelig, saa maa vi tillade os at yttre en beskeden Tviol om Nøiagtigheden af de Undersøgelser, Commandeuren selv har foretaget af denne, navnlig af den i Livorno indkjøbte. Fra Ribe, hvor man skulde synes at maatte være inde i Forholdene, læses Følgende om de slesvigske Anliggender: "For os, som boe midt i det Slesvigske, og daglig igjennem saa mange Aar have været Øievidner til alt det utrolige Uvæsen, som her drives, og som siden Patentet af 29de Marts er tiltaget i den Grad, at Jngen udenfor Landet gjør sig noget Begreb derom, kan det ei Andet end være yderst paafaldende den tykke Uvidenhed, som hersker i Roeskilde Stænderforsamling angaaende de slesvigske Sager, for Tiden Rigets Livspørgsmaal. Vi ville ei omtale, at et Forslag som det Ussingske blot kunde gjøres, og dog i det gik næsten eenstemmig til Comiteen. Med Undtagelse af Præsidenten, der har viist den nøieste Kundskab til og klareste Jndsigt i Sagerne her omkring os, samt hvor Roden til hele Ulykken egentlig ligger, og maaskee Lehmann og Christensen, have vi ei bemærket et eneste Medlem at have nogen grundig Kundskab til denne Hovedsag, hvormeget det endogsaa synes at Pluraliteten føler for den. Men Hvad vi egentlig vilde sige, er, at det er os ubegribeligt, at en saa dygtig, anseet og talentfuld Mand som Statsraad Bang kan vedblive at snakke saaledes, som han giør, naar denne Sag kommer paa Bane, og kan vise et saa total Ubekjendtskab med alle Forhold, Jdeer, Personer og Meninger i Slesvig. Ved Forhandlingerne om Jndgivelsen af Adressen fortalte strax Etatsraad Bang, at han kjendte godt Slesvig, at han havde reist der i Sommer, og at han da havde bemærket et stort og stærkt Parti selvstændige Slesvigere, som vilde ikkun være Slesvigere, som vilde ingen Forandring, som ei vilde høre til Danmark og ei til Holsteen. Et saadant Parti existerer ikke og kan ikke existere; hele det slesvigske Folk lider under Schleswigholsteinernes Tryk, og seer ene kun Frelse i at slutte sig til Danmark og derved faae en gjennemgribende Omorganisation af hele Forvaltningen, uden hvilken enhver Forholdsregel er unyttig. Det eneste Sted, hvor det kan være Tale om denne selvstændige Slesvignisme, er i Flensborg blandt Kjøbmændene; men med al vor Agtelse for flere af disse dygtige Mænd, saa veed dog vel Enhver, at Nationalfølelse og Patriotisme ei er at søge i Flensborg; her er kun Tale om Handel, Skibsfart og Penge, og Den, som heri er den Stærkeste, er den bedste Patriot. Jnteressen holder denne By til Danmark og fra Hamborg; Byen er stor nok og Kjøbmændene rige nok til ei som de andre Byer at lade sig kue af Embedsmændene og Advocaterne. Derimod er der et meget stort Parti, der siger og lader, som om de vare Slesvigere og ei Andet; men disse ere netop de listigste, værste og farligste Schleswigholsteinere; det er af disse at Bang har ladet sig Noget indbilde og narre. Da Bang altid har forekommet os at være en sanddru Mand, saa har det undret os, at han kun har hørt Noget i Slesvig, som, vi vide med Vished, ei er til. Men ved nærmere at erkyndige os herom, have vi erfaret, at det kan have sin Rigtighed, og at Bang virkelig kan troe, Hvad han siger. Da Bang nemlig reiste i Slesvig, brød han sig ei om at besøge og faae Oplysning hos en eneste af sine betrængte og mishandlede danske Brødre. Han havde ei værdiget dem at see til deres Side. Han har ikkun, saavidt os er berettet rigtigt, besøgt Aristokratiet, de Pengemægtige og de kielste schleswigholsteinske Lærere, kun her har han søgt, og kun her har han faaet sine Oplysninger og sin nøie Kundskab til de slesvigske Forhold. Hermed er dette Phænomen forklaret. Fra samme Kilde har han hentet Hvad han fortæller i Anledning af det Ussingske Forslag paalidelige (!!) Mænd, som staae nærmest ved Forholdene i Hertugdømmerne, have tilkjendegivet, at det vel er et almindeligt Ønske hos hele den store Masse af Jndvaanerne at blive i Forbindelse med Danmark, selv om den kongelige Mandsstamme maatte uddøe, men at Hertugdømmerne ville, at de Prætensioner, som efter deres Mening i hiint Fald kunne gjøres fra andre Fyrstehuuses Side, skulle afgjøres af retlig Vei, ei ved en eensidig Erklæring, af den nærværende Souverain" osv. Saaledes tale de paalidelige Mænd, Kan man tænke sig en meere udulgt schleswigholsteinsk Tale, Ellers vid disse Folk anderledes fiint at udtrykke sig. Og maa man ei gaae ud af Sind og Skind ved at bemærke, at selv en Bang lader sig saadanne Dumheder og Usandheder indbilde, og at hele Forsamlingen, uden at mæle herimod, lytter til denne Tale som til det høieste Viisdomsord, Og Hvad er forunderligere, end at en saa stiv Aristokrat som Bang troer, at Folkets Masse kan have en saa lærd, søgt, forskruet schleswigholsteinsk Meening, som Falck og alle hans Eftersnakkere have havt ondt ved at gjøre selv studerede Folk begribeligt, førend i de allerseneste Aar. Men dernæst, og dette bede vi bemærket, kommer Bang med sin egen Mening, og den er endnu langt mere forbausende. Den samme Bang, som ovenfor har saa uhyre Begrebet om "Folkets Masse", har strax nedenfor en saa stor Foragt og et saa ringe Begreb om samme, at han troer, at Schleswigholsteinismen kan udryddes eller holdes i Tømme ved at forbyde at tale schleswigholsteinsk i "Dagblade, i store Forsamlinger, af offentlige Lærere, i Lærebøger, som gives Ungdommen i Hænder." Denne Mening er saa tyrannisk, saa schleswigholsteinsk, at Jngen vil troe, som ei seer det, at den kan komme fra Bang, og at han er saa uvidende om Forholdene, at han først kan troe, at en saa gammel og vældig Jdee, som Schleswigholsteinismen, lader sig tæmme ved – Censur, og dernæst endog mene, at det er muligt at bringe en saadan Censur tilveie. Dette Bangske Forslag er ægte schleswigholsteinsk, og vore Fjender kunne ei ønske Noget hellere realiseret. De schleswigholsteinske Retslærde ved Kiels Universitet skulle afsættes, dersom de ei ville tale mod deres Overbeviisning efter Bangs Mening. Kan man tænke sig noget Latterligere? Som om Schleswigholsteinismen beroede ene paa de retslærde Professores, Somom Kiels Universitet kunde paa nogen Maade faae andre Lærere, og navnligen retslærde Lærere, end schleswigholsteinske! Og endelig, lader der sig tænke en større Uretfærdighed imod Holsteen og Holstenerne, end en saadan Fremgange 7 Og vil vor danske Regjering være kraftig ne. Længden at fuldføre dette Neil der gives kun et eneste Middel, en eneste Vei, og den er let og ene mulig. Tilstaae Holsteen den Retfærdighed, som det fordrer. Ophæv enhver Forbindelse mellem Slesvig og Holsteen, og bind Slesvig nøiere og fastere til Danmark, Slesvigs særegne Forhold og Jndretninger ubeskaarne, indret danske Skoler; lad Slesvigerne studere ved Kjøbenhavns Universitet; indsæt danske Præster og Embedsmænd overalt, indfør det danske Sprog, overalt, hvor det endnu overveiende er Folkesproget; gjør Dansk til det eneste Forretningsprog; omorgganiseer fra Grunden af hele Forvaltningen, og Slesvig er dansk inden ti Aar, ikke en Mand knyer, Schleswigholsteinismen forsvinder, og No. og Venskab mellem Danmark og Holsteen skal pludseligt vende tilbage. Endnu er det Tid, men der er ei et Øieblik at spilde, dersom ei Slesvig skal gaae tabt, den oprørske Fane, som der trues med, plantes paa Skagens Pynt, – man udhænger den jo allerede ustraffet, medens vor Konge seer derpaa og medens vor Kronprinds kjører forbi - og Danmark have ophørt at existere!" Ørsteds Yttringer i den roeskildske Stænderforsamling, i Anledn. af det Ussingske Andragende, have nu ogsaa sat den holsteenske Stænderforsamling i Bevægelse. Klosterprovst Grev Reventlow fra Preetz har opfordret den til at sende Landsherren en Protest mod ethvert Jndgreb i Landets statsretlige Stilling. Ørsteds Erklæringer – sagde han – ere af stor Betydning for vort Land; de ere udtalte af en Statsminister for det danske Folk; de ere forbundne med den Forsikkring, at Hs. M. sikkert gjerne vil modtage saadanne Andragender; siden den Tid ere flere Uger forløbne, og Hs. M. har ikke desavoueret sin Statsministers Erklæring. Hertugd. Holsteens Stænderforsamling vilde aldeles miskjende sin Stilling til Fyrsten og Folket, vilde den tie, hvor Fædrelandets høieste Jnteresser staae paa Spil. Vimaa tale, thi Statsminister Ørsteds Erklæringer true Grundlaget for vor statsretlige Selvstændighed. Opfordres de danske Stænder til at betræde Voldsveien, saa maa vi give Regjeringen den nødvendige Holdning, for at blive paa Rettens Bane. Vi maa tale nu, medens Truselen endnu ikke er bleven til Handling." Derpaa reiste sig Præsidenten og sagde: Ethvert Medlem af Forsamlingen vil angaaende dette høist vigtige Anliggende overveie, hvad Pligt og Ret fordre af os, og fremfor Alt er Spørgsmaalel nu, om Nogen vil understøtte det stillede Andragende." Derpaa reiste sig samtlige Deputerede fra deres Pladser og erklærede eenstemmig, at de understøttede Propositionen og ønskede nedsat en Comitee, hvortil valgtes Dr. Balemann, Bargum, Lock, Reventlow og Prangen.