Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-08-27
Jmedens Man var ifærd med at bringe dette Barn til Live, savnedes endnu et noget ældre Barn, og forbemeldte Landtjener Peder Erichsen resolverede til atter, paa en imidlertid tilveiebragt Stige, at gaae ned i Brønden og, da intet Spor af Børnet var at see, at krøie efter det. Paa denne Maade blev ogsaa dette Barn snart bragt op af Brønden; men alle Forsøg at bringe det til Live igjen vare forgjeves, da det havde brukket Halsen. - Skipper Hans Christian Brandt modtoge de ulykkelige Børn med megen Redebonhed i sit Huus og leverede alt Fornødent, uden i ringeste Maade at ville modtage nogen Erstatning derfor. Ligesom Landfogderiet agter at indberette disse ædle Handlinger til det høikongelige Slesvig-Holsteen, Lauenburgske Kancellie, saa finder det sig ogsaa forpligtet til at bringe samme herved til almindelig Kundskab. - Ærøeskjøbing den 20 August 1816. - Carstens. Noget i Anledning af Spørgsmaalet i Samleren No. 97 om Oldenborre larver. (See Skilderiet Nr. 68.) Da man sjeldnere her i Jylland end andensteds plages af disse skadelige Dyr, og det især siden vore Skov saa øiensynlig have faaet Svindsot, saa maa den gode Agerdyrker ikke troe, at den usædvanlige Mængde af disse Larver ere noget mirakuløst, men allene en Virkning af Luftens Fugtighed og andre Veirligets Synderligheder, der i denne, over hele Europa fugtige Sommer, har givet stere Millioner af dem en usædvanlig Graadighed og Virksomhed. - J May, da de pleie at skade Fruktræerne meest, har man dog ikke her i Viborg sees i Aar mange; de kom vel; men da det regnede med kold Luft forsvandt de snart herfra og søgte maaskee Skovene igjen. Paa Gaarden Boller, Romlund Sogn, Nørlyng Herred, hvor der findes et Egekrat, have de og i Aar ødelagt Mandens Korn- og Græsmark, saa han har den samme Skjebne; som Beboerne i Lindum og Bigum Sogne i samme Herred, skjønt visse Stæder ligge en 4 a 5 Mile fra hverandre. Naar man kjender den megen Møie og den lange Tid en Oldenborres Æg behøver for at naae sit Endemaal, saa er man let enig i, at dette foragtede og forhadte Dyr har af Naturens Herre faaet en saa langsom Udvikling, at det vækker vor Beundring og, selv da, naar disse Skabninger tilføie os Skade, giver os et stort Begreb om det Liv der virker og ikke uddøer i Naturens store Rige. - - Oldenborren (Scarabæus Melolontha, paa Tydsk Maykaser, komme frem i Maimaaned og opholde sig paa Skov- og Frugttræer, hvis Blade og Blomster de afæde; om Dagen, især naar det er varme, kryde de i Skjul under Bladene, men om Natten ade de stærke, og give ved deres Snueren deres Munterhed tilkiende. Mod Enden af Mai eller først i Juni, efter Veirets Beskaffenhed, parre de sig, naar Parringen er skeet, kryde Hunnerne nogle Tommer bybt i Jorden, helst i tørre og højtliggende grønne Agre, og lægge i Jorden 18 til 20 guulagtige Æg, derpaa kryde de op igjen og døe; Hannerne døe og hastig efter Parringen. Som vingede Jnsekter leve de neppe en Maaned; deste længere leve Æggene og Larverne; det varer 5 Aar inden de forlade Jorden som vingede Oldenborrer. Nogle Uger efter at Æggene ere lagte, kryber Larven frem, guulhvid af Farve med 6 Been, et mørkeguult stort Hoved, forteblaa Ringe, Kjæben er dannet som en Sax, naar Ormen er fuldvoxen er den 1 1/2 Tomme; Kroppen har 12 Jndsnit eller Fordybninger og, paa hver Side af Livet sidde 9 Lufthuller. Denne Orm(Larve) nærer sig af Kornets og Græssets Rødder, (i Haverne æder den Rødderne af Blomkaal, Hvidkaal og andre Væxter.) J Jylland kaldes disse Larver Stoubutisser. Da Æggene ere lagte øverlig i Jorden, og Ormen skifter Hud hvert Aar i de 5 de ligger i Jorden, saa krybe de bestandig dybere ned hvert Aar mod Vinteren og lette sig mod Foraaret, indtil de i det 6te Aar endelig faae deres fulde Dannelse og krybe op som vingede Oldenborrer. J det sjette Foraar er Ormen bleven en Puppe (Svøbelsebarn) og forvandles da til Oldenborre fra Marts til Maj. Den vingede Oldenborre taaler ikke Kulde, Regn aller stærk Varme. Naar derfor Nattefrost indtræffer i Maj eller stærk Regn eller Varme, døe mangfoldige uden at have parret sig, men som Orme 2: Larver ere de stærkere, og mueligt dette fugtige Aar har og været en Aarsag til deres hastigere Fremvext og Graadighed. De have mange Fiender, saasom: Sviin, Ugler, Muldvarve, Ravne, Krager, Stær, Strandmaager, Markmuus &c. Derfor flyve disse nævnte Fugle gjerne efter Ploven om Foraaret, for at opsamle disse Orme. J Lindum og Bigum opholde sig denne Sommer og usædvanlig mange Krager som fortære dem og een Mand har faaet 2 Sviin fede, ved at lade dem rode i den ødelagde Kornmark, da de ere der saadan Mængde, at man med en Haandfuld Jord kan faae mangfoldige Larver op. De af ældre Naturkyndige anpriste Raad imod dem: de bestaaer fornemmeligen i, at afryste dem om Middagen og om Morgenen, naar de sidde døsige i Træerne og da samle dem op og komme dem i varmt eller koldt Vand, hvorved de døe - eller og kaste dem i en Grav og stampe dem ihiel og dække dem med Jord. Ved at dræbe dem itidoinden de parres, beskiermer man sig for Yngelen.