Københavns Adresseavis, 1778-09-02
J Aaret 1737 var Hr. Bakker hos en af sine Venner, i Grevskabet Midlesex, og saae, at en Blye=Cisterne. som brugtes til at samle Regnvand udi, var falden ned fra den gamle Træeramme, hvorpaa den havde staaet. Han undersøgte den, og fandt neden til paa Bunden i det muddrige dyndede Bundfald adskillige forbrune Skarnbasser af middelmaadig Størrelse, saadanne som forekomme hos Petiver under Navn af Scarabæus impennis tardipes, og Mouffet forestiller paa den 139 Plade. Hos Linnæus kaldes denne Slægt tenebrio, og den ne besynderlige Art Mortisagus eller tenebrig apterus coleoptris mucronatis; thi Vingedekkenerne ende sig i en Spidse. Denne Art Skarnbassers Legeme var omtrent en Tomme langt, med sex lange i to smaa Hager udløbende Been, lange og af Leeder bestaaende Føelhorn. Legemet var forsynet med en sterk Skalle, liig de dette Slags Jnsecter egne haarde Vingedekkener, men udeelte, og Vinger derunder; Halen var bøyet noget opad. Kort sagt, disse Skarnbasser lignede de almindelige Huuskarnbasser, men vare sterkere. Da Hr. Bakker samler de Engelske Jnsekter, tog han en af de største af disse Skarnbasser, kom den, for at dræbe og tilberede den, i en Skaal med almindeligt Brændeviin, hvor den inden faa Minuter syntes at være gandske død, J den ne Tilstand lagde han den i en Æske og tog den Dagen, derpaa med sig til London, satte Æsken i en Skuffe, og tænkte først paa den igien efter et Par Maaneders Forløb. Da han lukte Daasen op, fandt han med Forundring Skarnbassen levende og munter, omendskiønt den heele Tiden igiennem intet havde faaet at æde, og havde heller ingen frie Tilgang af Luft. Da han imidlertid ikke vilde beholde den levende, kom han den nu i Viinspiritus, og lod den ligge meget længere derudi, end tilforn. Da han holdt den for at være død, og troede det var umueligt, at den kunde leve op igien, lagde han den ned i den samme Daase, og saae først efter en Maaneds Forløb til den, da han atter forefandt den levende. Nu begyndte han at for møde, at der maatte være noget overordentligt ved dette Jusekt, da det havde udholdt den sterke Viinspiritus, som dog paa Øyeblikket dræbte de fleste andre Jnsekter, og havde levet i 3 Maaneder uden al Næring. Et Par Dage førend dette sidste tildrog sig, havde Hr. Bakker faaet nogle Vestindiske Kakelaker levende, og sat samme under et sex til syv Tommer viidt Glas, for des bedre i dette store Rum at bemerke deres Forandringer. Herind satte han nu ligeledes sin Skarnbasse. Han gav de andre frisk Ingefær, som de med Begierlighed gade, men hans Skarnbasse vilde ikke røre det mindste deraf. De vestindiske gik stedse af Veyen for den, og vare ligesom bange for den. Endelig da Hr. B. saae, at Kakelakerne bleve matte, og at de maatte tabe deres Skiønhed, ifald de skulde døe af Sygdom, kom han dem i Viinspiritus, og Skarnbassen, tilligemed dem. De laae en Time deri, og syntes alle sammen at være gandske døde. Han tog dem op, og kom dem under Glasset igien, indtil han kunde faae Tid at sette dem hen paa sit Sted. Det var om Morgenen. Om Aftenen saae han til dem. Kakelakerne vare døde, men Skarnbassen krøb ligesaa frisk og munter om, som tilforn. Nu besluttede han at giøre et Forsøg med den, som den efter hans Tanker ikke skulde udholde. Han lod den nemlig ligge heele Natten over i den sterkeste Viinspiritus, men fandt, da han den følgende Dag tog den op deraf, at den var ligesaa frisk og munter, som om der slet intet var vederfaredes den. Fra den Tid af kom han den ikke meere i Spiritus, men holdt den under bemeldte Glas. Og ommendskiønt han i de første Maaneder satte Vand, Brød, Frugter, o. s. v. ind til den, saa kunde han dog ikke med al sin Opmerksomhed merke, at den havde rørt det mindste. Derpaa lod han den staae i to Aar, uden at sette noget til den. Den gik ikke allene overalt rundt omkring i Glasset, men Hr. Bakker fandt ofte, at den stak Hovedet tæt under Glasset. Naar han løftede Glasset op, syntes den sterk og hurtig, og vilde løbe bort. Ved den sterke Frost den ene Vinter syntes den meget dorsk, men siden har den været ligesaa munter i Kulden, som i det varme Veyr. Den har en sterk kryderagtig Lugt, horaf Fingrene endog lugte deraf, naar man har rørt ved dette Dyr; den har været sterkere og Vinteren end om Sommeren. Hr. Baker har ofte havt dette Jnsekt i en halv Times Tid under Luftpompen, uden at det synes deraf at være det allermindste forandret. Thi det krøb ligesaa frisk og i det tomme Rum, som i den frie Luft, dog trak det Benene noget sammen, hvergang Luften blev indladt igien, og syntes i en Minutstid ligesom forskrekket. Efter 3 Aars Forløb blev denne Skarnbasse udladt og kom bort ved en Tieners Skjødesløshed, som vilde afviske Glasset.