Berlingske Tidende, 1817-04-07
Udenlandske Efterretninger. Paris, den 24de Marts. Enhver vidste at Forfatteren til det nylig givne Sørgespil, Geermanikus, var Hr. Arnault, som ifølge Forordningen af 24de Juli var forviist og havde taget sin Tilflugt til Belgien. Denne Forestilling foranledigede et heftigt Udbrud mellem Partierne, Ultraerne og de Libetale. Ultraerne meente at Tilladelsen til denne Forestilling, fornemmelig maatte tilskrives Hr. de Cates. Det var dem nok, at Forfatteren var forviist, til, om muligt, at tilintetgiøre selv hans Genies og Talents Frugter. - De Liberale havde fast besluttet at holde paa Germanikus og understøttedes heri af Officererne paa halv Sold. Politiet gjorde sig Umage for at forhindre Uorden og Tumult. Det havde derfor bestilt forud 80 Parterrebilletter for sine Betienter, som blot skulde forhindre Skrigen og Larmen, men iøvrigt ikke blande sig i Stykket. Uagtet det er forbudt at uddele billetter forud, havde dog flere Officerer paa halv Sold funden Middel til at forskaffe sig nogle. Saaledes stode da begge Partier i Nationens første Skuespilhuus lige mod hinanden. Logerne vare alle uden Undtagelse abonnerte. Allerede ved Middag havde en stor Mængde Mennesker samlet sig ved Dørene og Kl. 3 vare alle Tilgange befatte. Udmærkede Lærde, Medlemmer af Academiet, Generaler og mange andre Standspersoner saae man staae blandt den laveste Pøbel, i Haab om at faae en Plads. Efter Demois Laverts Karet fulgte umiddelbar Politieministeren de Cazes's Karet. Alle søgte at giøre ham Plads og beviste ham den tilbørlige Ærbødighed. Da Hr. de Cazes Kl. 5 1/2 traadte ind, erfarede han at Uroligheder, nylig vare forefaldne, at 80 Officerer af den Kongel. Garde havde fundet Middel til at sprænge Strankerne og trænge frem i Parterret. J Begyndelsen vilde han drive dem ud med Magt, men der var ikke Tid dertil; thi i faae Minuter var Huset ganske fuldt. Kl. 6 bleve endelig Dørene aabnede og hvad der paa nogen Maade kunde finde Plads, trængte ind i Salen med yderste Magt. Efter et Qvarteers Tid var det ikke længer mueligt at erholde en Plads. Stykket blev hørt lige til Enden med største Rolighed, som kun afbrødes ved bifaldsyttringer; ogsaa holder man det næstefter Temperherrerne for Frankrigs nyere tragiske Muses bedste Frembringelse. Ved Stykkets Ende fordrede man Forfatterens Navn, som alle vidste. Neppe var Talma fremtraadt, før en Mand midt i Parterret understattet af tre unge Garderofficerer reiste sig, trak sin Sabel og preb høit. J det man saae Sablen overfaldt alle den, der havde trukket den og Officererne ved hans Side med en Hagel Stokkeslag; i et Øieblik var Parterret forvandlet til en Kampplads og fra alle Kanter, vexlede man Slag og Hug. Det første Gallerie og nogle Løger blandede sig i Kampen. Adskillige Officerer paa halv Sold, som vare der, sprang ind i Parterret, for at staae deres Kammerader bi. Vagten trængte ind og bragte med Møie Rolighed tilbage. Den der først trak Sablen, en Underofficeer af den Kongel. Garde, som rimeligviis var leiet til at give Tegnet, skal være død af sine Saar. En anden Forestilling af dette Stykke var iaften bestemt, da man paa Placaten saae et andet Stykke, yttrede man sin Forhauseelse, sin Uvillie og Utilfredshed paa de forskjelligste Maader. Kongen skal selv have læst Stykket for Forestillingen og rost det, og da han hørte sine Garderofficerers Opførsel, misbilliget den i høieste Grad. Flere private Affairer ere en Følge af Hovedkampen; saaledes taler man om en Duel mellem Oberst Moncey, Søn af Marskalker og Hr. Fiziames, Major i den Kongel. Garde; dog troede man at der med Hensyn til Obersten vare tagne Forholdsregler, som ville forhindre ham i at møde. Da Talma under Urolighederne i Skuespilhuset erklærede at Stykkets Forfatter ikke vilde nævnes, raadte en Stemme fra Parterret denne Efterretning maatte vel være kommen ved en Telegraf. Uden for Skuespilhuset solgtes før Stykkets Forestilling Prygle under Navn af Germanikusknipler.