Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-10-26
Kongen af Preussen har befalet, at Fyrst Blüchers Ordenstegn, som hans Enke har tilbagesendt, skulle opstilles blandt de fædrenelandske Mindeværdigheder i Konstcabinettet, for saaledes endog efter hans Død at beholde en deres Bestemmelse værdig Betydning. Kotzebues og Sands ulykkelige Endeligt. Psychologiske Bemærkninger af Prof. Grohmann. i Slutning; see No. 84.) Jeg lader paa disse almindelige bemærkninger, som jeg gjerne, for at overbevises om det rigtigere, indstiller til Dadel og Gjendrivelse, følge et historisk Udtog af de Beretninger, som offentlige Blade have leveret os angaaende Sands blodige Gierning. Man sammenligne de i disse Beretninger liggende psychiske Kiendsgierninger med vore almindelige Oplysninger. (Her anføres de forskjellige, allerede forhen i Skilderiet. indrykkede Efterretninger om Kotzebues Mord, hvilke synes overflødige at gjentage.) Saavidt gaae de her i det Væsentlige sammentrukne Efterretninger om Sands ulykkelige Gjerning. Det er af alle disse Kiendssager klart, at der gives en moralsk religiøs Enthusiasmus, som ved al tilsyneladende forhøiet Frihed hos Villien alligevel standser sammes sande Kraft og Frihed – en Frihed, der kun kan finde Sted ved Forstandens rolige Anskuelse og klare Sindighed. En ulykkelig Overspændthed hos Sielen ved dens egen aandige Natur selv. Om Sand lever, have offentlige Blade indtil d. 6 Mai ikke berettet, men vel, at Alle, der ere omkring ham, lede hele Undersøgelsen, og selv de Geistlige, der ere blevne kaldte til ham, ere tagne under stræng Eed intet at bekjendtgjøre angaaende den nærmere Undersøgelse af Sagen en Omstændighed, som vi ansee for uvissere end sandsynlig. Vi kunne ikke tænke os ved en saa offentlig og aabenlys Kiendsgierning nogen Hemmelighed. - Vi have her i denne Sandske Forbrydelse et nyt Exempel paa psychisk moralsk Vildfarelse, der umiddelbar har sin Grund i plychisk Forhold. Ovenanførte bemærkninger af en bekjendt Læge og offentlig Lærer ved et tydsk Universitet kan ikke andet end interessere enhver tænkende Tilskuer af vor Tids mangehaande besynderlige Optrin, skjøndt det Hele ei vil sige andet, end at Sand er en meget retskaffen, men moralsk overmoden, det er med andre Ord skruels Yngling, der ikke begik noget egentligt Mord, men troede at udrette noget godt derved, og virkeligen befriede Verden for en meget skadelig Skribent. Men skulde Grundsætninger, som de her yttrede, blive almindelige, saa kunde man gjerne tilintergjøre alle Criminallove, thi hvilken Snigmorder, vilde ikke kunne undskyldes paa denne Maade, Vi see imidlertid af det Hele, til hvilken Overspændthed det er kommet i Tydskland. Der, hvor man saa uophørligen skriger paa Trykke og Petringsfrihed, undskyldes endog den, som med Dolken vil standse Andres Yttringsfrihed. Lad Kotzebue have været nok saa stor en Fiende af Folkefrihed og Trykkefrihed, saa maatte han dog, naar disse store Goder ikke skulde blive til et Phantom, havt Frihed, til at yttre dette sit fiendtlige Sindelav. Som aandigt Væsen burde kun aandige Vaaben bruges imod ham. Men naar man med Dolken vil dræbe Aanden, saa opløser det hele Sørgespil sig i et flant Gjøgleværk. Med al den Agtelse man har og bør have for den tydske Nations Grundighed og urokkelige Stræben efter at trænge til Bunds næsten i hver Videnskab, kan man dog ikke nægte, at i hele dens intellectuelle Gjenfødsel spores en med denne Fasthed contrasterende Ustadighed, og alt for stor Tilbøielighed til at gaae over fra et System, fra et Sindelav til det andet. Engang saae man tydske Opdragere, som Salzmann og Campe, tydske Philosopher, som Kant og Fichte, gjøre Alt for at hævde Forstandens Rettigheder; i de nyeste Tider ville mange endog ganske styrte Forstanden fra sin Trone. Hvad der for betragtedes som Overtro, naar det troedes, ansees nu for Vantro, naar det ikke troes. En Tidlang efterlignede man Alt hvad der var Fransk, derpaa bandlyste man igjen Alt hvad der kaldtes saaledes: nu synes man igjen, i det mindste i Politiken, at ville gjenindføre hvad man fordømte hos de Franske. Endnu for fire Aar siden kjendte man ingen større Lykke, end at blive befriet for det franske Aag, tydske Fyrster, tydske Regjeringer var det almindelige Ønske og Napoleons Fald Løsenet til den saa længe og længselfuldt attraaede Befrielsestime. Den kom, og lige fornøjet er man.