Berlingske Tidende, 1834-07-10
Udenlandske Efterretninger. Grækenlands forskjellige Folkeslag. Faa Nationer ere sammensatte af saa forskjellige Bestanddele, som Jndvaanerne af det nuværende Grækenland. Romader og raae Agerdyrkere, der endnu bruge Hestods Plov, findes ved Siden af dristige Kjøbmænd og Søefarere, der leve i europæisk Lurus, uvidende Capitanis ved Siden af Statsmænd, der forbinde grundig Dannelse med stor Duelighed i Forretninger. Fra den helleniske Oldtid lige indtil vore Dage have alle Aarhundreder efterladt Spor af deres Tilværelse, og af alle de Revolutioner, hvis Skueplads Grækenland har været, var ingen mægtig nok til fuldkomment at omdanne det Gamle. Rumelier vedblev at være krigerisk og raat; Peloponnes, med Undtagelse af Mainoterne, underkastede sig, og gav derfor Exempler paa alle de Laster, der ere en Følge af Despotismen. Efter Omstændighederne krybende eller hovmodige, mere oplyste, men og mere fordærvede end Rumelioterne, hævnede Peloponeserne sig paa dem ved et bittert Had til Gjengjæld for den stedse udviste Ringeagt. De græske Deboere staae ved deres Forbindelse og Handel den europæiske Civilisation nærmest, men deres lang Underkastelse under venetiansk Herredømme, har givet dem en Deel af den ophøiede Republiks Sæder, og man gjenfinder overalt Jtalien, endog i det Had, der adskiller de forskjellige Steders og Øers mægtige Familier fra hverandre. – J Rumelien ere Landboerne næsten alle af fremmed Herkomst, naar man undtager Beboerne af Parnas og Bjergegnene Agrapha, Baltos og reromeros, der endnu alle tale Græsk og udtrykke sig temmelig reent. De øvrige Landboere ere Wlachere, er almindelig Benævnelse for de egentlige Wallacher, deels og forBulgarerne og Albaneserne *). Denne kraftfulde Menneskerace med skarpe, kraftige Ansigtstræk, uden Grækernes regelmæssige Skjønhed, alvorlige og ligegyldige, men maadelige og arbeidsomme og derhos redelige og godmodige, uagtet Tyrkernes og de græske Primaters Undertrykkelse, uagtet de mangfoldige Udsuelser af Kapitanis og disses Palikarer, udgjør den største Deel af Jndvaanerne. Ved Siden af denne staaer den nys nævnte, ofte skildrede Krigerkaste, som hærdedes ved bestandig Kamp med Tyrkerne, men ogsaa tillige bleve i høi Grakvilde. J Stæderne have enkelte græske Familier holdt sig, de fleste Grækere derimod ere indvandrede for Handelens og Jndustriens Skyld, og deres oprindelige Charakteer har der*) Wach, det polske sloch, det russiske voloch, det tydske velsche, en det almindelige Ravn, hvormed de staviske Nationer saavel i de sydlig som i de nordlige Donanlande, benævne sine Landes romerske Betalt ning, ja Polakkerne kalde endog Jtalienerne specielt wloch. Saaledes gave Slaverne ogsaa denne Benævnelse til de i de romerske, eller ret være . . . . det det almindelige Ravn, hvormed de staviske Nationer saavel i de som i de nordlige Donaulande benævne sine Landes romerske 2. ning, ja Polakkerne kalde endog Jtalienerne specielt wloch. Sal gave Slaverne ogsaa denne Benævnelse til de i de romerske, eller tere græsk-romerske Lande, boende Slaver, der vel først af deres i mænd betegnedes som boende i fremmede (velske) Lande. for, som sædvanligt ved saadanne Leiligheder, tabt sine Særkjender. - J Peloponnes er Tingenes Tilstand kun tildeels den samme. Albaneserne beboe her Argolis og det nye Eparchie Arcadien; de ere endnu ligesaa tappre som deres Forfædre, og staae i stor Anseelse i Peloponnes. – Blandt de øvrige Jndvaanere, der alle tale græsk, hersker den største Forskjellighed. Landboerne paa Sletterne ere ikke Selveiere, da alle Landstrækninger tilhøre Staten eller rige Primater, medens man i Bjerge egnene overalt finder selvstændige Eiere af smaa Stykker Land, og disse udmærke sig naturligviis fremfor Slettens Beboere ved Virksomhed og Kraft. J Stederne boe de gamle Primatsamilier, som under Navn af Kudschi-Baschids deelte Herredømmet med Tyrkerne, og endnu gjerne vilde danne et Slags Territorial og Arveadel, under hvis Formynderskab Almuen neppe vilde have det bedre end under Tyrkernes Herredømme, saameget mere, da de fleste af disse Familiers Formuesomstændigheder ere høist maadelige. J Peloponnes ere Høvdingene, med Undtagelse af Mainotfyrsterne, ikke saa anseete som i Rumelien, da deres Folk ikke ere andet end Bønder, der ere tagne lige fra Plovene, ikkun Kolokotroni blev ved Roeret, fordi Præsidenten behøvede hans Jndflydelse for at holde hans Vaabenbrødre i Ave. En ejendommelig Menneskerace i Peloponnes ere Mainoterne eller Spartiaterne, hvilket Navn de aldrig have opgivet. Man kjender dem paa deres udtryksfulde Physionomie, der bærer Præg af deres heftige Lidenskaber og de mangfoldige Besværligheder, for hvilke Jordbundens Ufrugtbarhed og deres Høvdinges Ærgjerrighed og evige Krige udsætte dem. Deres Antal er efterhaanden steget betydeligt, og de øde Bjergegne ere neppe istand til at ernære Jndvaanerne, hvilke derfor ofte med misundelige Blikke see ned paa de frugtbare Sletter, der ofte mangle Beboere. - Ogsaa paa Øerne leve Albanesere og Grækere iblant hverandre. De førstes udholdende og dristige Characteer udviklede sig især paa Hydra, og tillige, skjønt med en mærkværdig Forskjellighed paa Spezia. Spezioterne benyttede Krigen til at formere deres Rigdomme og forstørre deres Marine. Hydrioterne derimod have i Uafhængighedskampen mistet Alt, og ere nu nødte til at gaae til Spezia, Constantinopel og Alexandria, for at tjene ombord paa deres forrige Medbeileres og Fjenders Skibe. Parioterne og Chioterne, af hvilke de tilbageblevne næsten alle nedsatte sig i Syra høre til den ægte græske Stamme; de første, der udmærke sig ved en skjøn Legemsdannelse og ere erfarne og lidenskabelige Søefolk, som, understyttede ved Chioternes Capitaler, byggede Skibe og beseilede Havet, snart som Røvere, snart som Fragtførere, medens Chioterne bleve hjemme, ved deres Virksomhed og Flid opdyngede Rigdomme i deres Magasiner og Boutiker, stiftede gavnlige Jndretninger og fremmede Ungdommens Underviisning. Paa de øvrige Øer tilhører Jordbunden deels Selveiere, som f. Ex. paa Tinos, snart et Slags Adel, der har sin Oprindelse fra Korstogenes Tid, og baade af Troe og Herkomst ere latinske Christne, Denne Adel lader Jorden dyrkes af en Mængde Arbeidere, der maae svare visse Afgifter. Saaledes er det især Tilfældet i den gamle Deel af Staden Syra, paa Santoriu og Naros; de ovrige gamle Familier ere næsten alle forarmede ved Krigen. Paa Micono og Milos findes mange dristige og formuende Søe- og Handelsmænd. – Foruden disse Stammer, der i længere Tid have beboet det nuværende Grækenland, have Revolutionens Storme ogsaa tastet andre derhen, navnligen Sulivterne, Olympioterne, Candioterne, Panarioterur og Septinsulanerne. Af den tappre Suliotiske Stamme ere kun omtrent 1200 Bevæbnede undslunne fra deres Lands Ulykker og Krigens Farer; de staae for det meste samlede under deres gamle Chefer, Bozzaris, Ser var, Zavellas, men som forhen adskilte med Hensyn til Anskuelser og Jnteresser. Høvdingene fra de høje olympiske Dale deeltoge ikke i den almindelige Kamp, hvilket var Aarsagen til, at Revolutionen mislykkedes i Thessalien og Maredonien; de bleve siden angrebne af Kintach og drevne tilbage over Thermopylæ Forening med Rumelioterne bidrøge de betydeligt til at styrte Familien Capodistria. Omtrent 25000 af dem commanderes af deres Capitanis i Phoris, hvorhen man skikkede dem i Sommeren 1832, for at forberede et Tog til Thessalien. Alle fra Thesfalien og Macedonien udvandrede Familier forenede sig med dem. Omtrent det samme Tilfælde fandt Sted med Candias krigerske Jndvaanere. Da Præsidenten overilet havde aftraadt Carabusa, og overladt Turkerne Øen, udvandrede 4000 bevæbnede Mand med Koner og Børn, for at undgaae den Skjebne, der venter de overvundne og afvæbnede Rayas. Uden Hjem og uden Subsistentsmidler udbredte de sig i enkelte Hobe over Øen og paa det faste Land. For nogenlunde at bringe Orden i denne Sag, oprettede Regjeringen Garnisoner af dem, men da den ei var istand til at ernære dem med deres Familier, bleve disse Tropper en stor Byrde for Jndvaanerne, navnligt for Oeboerne. Mange af dem fulgte Rumelioternes Faner og man saae dem i Hundredviis i Pronia og Argos, hvor de udmærkede sig ligesaa meget ved deres orientalske Dragt, deres lange Geværer og krigerske Holdning, som ved den Resignation, hvormed de bare Ulykken. Phanarioterne have intet godt Rygte, man anseer dem for intrigante og begjærlige efter at erholde Embeder. Jmidlertid have de sædvanligt en høiere Grad af Dannelse end de øvrige, og man finder mange høist agtværdige Characterer blandt dem. Demetrius Opsilanti, Maurocordato, Jacovaly Rhigo vare Panarioter Ligesaa lidet yndede ere Septinsulanerne, der i Bund og Grund ere fordærvede ved Venetianernes seige Tyrannie. Takket være den menneskelige Natur, som dog ikke aldeles kan tabe Spiren til alt Godt, der gives dog endnu redelige Mænd paa disse Øer, og Englændernes retfærdige og strænge Administration har i det mindste ved Domstolene undertrykt de forhen udøvede Afskyeligheder og Uretfærdigheder, men Massen vedbliver i sin moralske Fordærvelse og kun af den opførende Ungdom kan man vente noget bedre. Blandt de Septinsulanere, der under Krigen udvandrede til Grækenland og deeltoge deri, findes mange retskafne Mænd, men derimod ikke en eneste blandt den MængdeEventyrere, som under Capodistrias Herredømme ansattes ved Armeen, Administrationen og Tribunalerne. – Adelstitelen er vedbleven siden de Byzantinske Keiseres Tid. Næstefter den keiserlige Families Medlemmer tilkom Fyrsterne den høieste Rang.