Den Vest-Sjællandske Avis, 1825-05-02
Jeg har omstændelig tilskrevet Dem fra Challunca, Mamara, Cusenscheques, Andegueyles og Aripa, og naar disse ere komne i deres Hænder, saa kiender De det meste, som er forefaldet indtil Enden af sidste Maaned, med Hensyn til vor Armees Bevægelser, og de Feil, som vi efter Fægtningen ved Junin begik deri, at vi ikke forfulgte Fienden raskt, og tilintetgjorde Canteraes Magt, førend Valdez kunde støde til ham fra Potosi. De vil ogsaa lære at kiende vores Tilbage-Bevægelse fra Lombrama til Uripa, Forvirringerne og de pludselige Forandringer i vore Forhaabninger og Udsigter, som Royalisternes offensive Operationer ved deres Fremrykning til Guamanga frembragte. Saasnart Vicekongen havde overbeviist sig om at vi ikke havde begyndt et Santa Cruzsk Tilbagetog, og kiendte vor Stilling, gjorde han, af Frygt for at vi kunde tage vores Retning mod Cusco, en Contremarsch fra Naboelauget af Guamangaa til Andeguaylas, og begge Armeer stødte sammen ved Broen ved Begucos, som jeg meldte i min sidste Skrivelse. La Serna tænkte at lokke os i Dalen Pornocochos, hvorfor han gjorde en Bevægelse nogle Mile til høire for at vi skulde stige ned i Bierg dybet, hvor han da vilde angribe os, men lykkeligviis kunde han ikke opnaae sit Formaal. Vi indtraf førend Fienden ved Malara (6 Mile fra Uripa) og tilbød ham Slaget under lige Fordeele paa begge Sider; men La Serna vilde gaae sikkert, og i den Overbeviisning at han ikke kunde ødelægge os uden at vove en almindelig Trefning, undvigede han Angrebet og rykkede bestandig frem, imedens han overfløiede vor høire eller meget meere venstre Flanke, naar vi trak os tilbage. Vi fortsatte vor Tilbagebevægelse den 3die og bleve endnu den samme Aften angrebne, under meget ugunstige Omstændigheder; da vi defilerede ned i en Fordybning, to Mile nordlig for Malara. Vi mistede i denne Fægtning General=Depottet, vort Feldt-Artillerie, næsten al Armeens Bagage og omtrent 500 Mand af Døde, Saarede og Blandede, imedens Royalisternes Tab ikke beløb sig over 30 Mand. Dette Slag dæmpede naturligviis vore Troppers Mod og vor Bekymring blev formeret ved den tilforladelige Efterretning at La Serna medbragte ikke mindre en 10,000 Mand. Vi trak os tilbage paa denne Slette, imedens vi bestandig havde Fienden paa den venstre Flanke, som daglig fratog os nogle Fanger og megen Bagage. J Cangillo tilbød vi igien Slaget; men han undvigede det paa nye. Vor Stilling blev hver Dag meere tvivlsom, Peruanerne begyndte at løbe derfra, vort Rytterie var træt og utilfreds, da de maatte gaae til Fods og havde tildeels mistet deres Heste Transport Mulæslerne vare alle forlorne eller tagne af Fienden og vi kunde hverken for Bønner eller for Penge erholde en Hesteskoe eller et Søm. Saasnart vor Armee var kommen saavidt, besatte Fienden Guamangilla to Mile nordlig og afskar os saaledes det videre Tilbagetog, dersom vi ogsaa havde været i Stand til at fortsætte det. Vore Anliggender erholdt et høist sørgeligt Udseende. Vi kunde ikke, formedelst Mangel paa Proviant, blive 6 Dage i denne Stilling, og vare, vi maatte bevæge os mod Fienden eller giøre en Contremarsch mod Andequeylas eller Guamanga, som det syntes forlorne. Fienden troede sikkert at tilintetgiøre os. Han havde afsendt stærke Detaschements til Marco, Mayoe og i andre Retninger for at afskiære og ødelægge Broerne og Veiene, for at ikke en eneste Mand skulde komme derfra. Jndianerne fra Huanta, Huancabelica, Churcheros og Naboe Stæderne vare alle staaede op imod os; dagligen indløbe Beretninger, at de havde myrdet vore Marodeurs og smaae Detaschements, undertiden var det ikke mueligt at faae en Veiviser. Vore Troppers moralske Kraft begyndte høist mærkelig at aftage og mange gik over til Fienden; den ubehagelige Efterretning indløb fra Kysten at 1500 Royalister fra Cusco vare i Marsch for at forstærke LaSerna. Virkeligt alt bebudede vor Undergang og det syntes ikke sandsynligt at FeldtherrensKunst kunde redde os. Under disse kritiske Omstændigheder angrebe Royalisterne, hvis Mod var voxet ved deres overveiende Antal og holdte Seiren for vis. Vor Stilling var en Slette paa omtrent to Mile i Omfang, som i vores Ryg efterhaanden nedsank til en lang udstrakt Fordybning. La Serna og Canterac rykkede frem med to Divisioner i vor Front og kom ned af Høien, imedens Valdez med 2 Escadroner og 4 Batailloner angreb vor venstre Fløi, Royalisterne, som bleve angrebne næsten paa samme Tid fra alle Sider paa den tapperste Maade og i størstmueligste Orden, bleve efter en Time og 20 Minuter, meget haard Kamp fuldstændig slagne, Vicekongen blev saaret og taget til Fange. Canterac, Valdez, Carratala, Monct, Ferraz og 4 eller 5 andre Generaler tilligemed andre Officere og omtrent 5 til 600 Mand, som man sammenbragte efter Fægtningen, capitulerede med megen Vanskelighed, og lode Peru fra Tumbanindtil Desaguader forblive i vore Hænder. Vi fratog Fienden under Fægtningen 10 Kanoner og havde blot en jammerlig Fiirpundinger, for at besvare deres Jld. Vort Rytterie forholdt sig herligt; det Columbiske rykkede frem i de Jntervaller, som vore Jnfanterie Colonner paa den høire Fløi formerede og det Peruanske angreb og slog 2 Batailloner af Valdez Avantgarde, som naaede Sletten, hvor vi havde opstillet os, og som allerede havde begyndt at flankere vor høire Fløi. Alle forholdt sig fortræffeligt. General Cordoba, en ung Mand paa 25 Aar gjorde Hovedmodstanden og afgjorde Slaget, som man vel tør driste sig til at sige. Hanblev, som han i høi Grad havde fortient det, giort til Divisionsgeneral paa Valpladsen. Jeg angreb i Spidsen for Husarerne fra Junin og drev Val des tilbage, som i Begyndelsen havde trykket vort Jnfanterie. Husarerne rykkede frem paa den meest glimrende Maade og deres gode Forhold har erhvervet dem fra Overbefalingsmandens Side ligesom af hele Armeen den meest ubegrændsende Roes. Fienden havde stillet 7200 Mand Jnfanterie og 1300 Mand Kavallerie i Feldten, imedens vor disponible Magt, Rytterne iberegnede, kun udgiorde 5627 Mand. Siden vor Afmarsch fra Andequeylas var vor Styrke bleven 1200 Mand mindre. Den Royalistiske Armee bestod af fortræffelige Folk, godt klædte og eqviperede; deres moralske Styrke var overhovedet ikke slet, men endog det modsatte, og General Valdes har forsikkret mig at der vare kun 800 Recruter iblandt dem. Fægtningen ved Qvenda er uden Tvivl, den hæderligste, vigtigste og meest militairiske, som nogensinde er bleven leveret i Sydamerika. Havde Spanierne vundet den saa havde Uafhængigheds kampen i Peru sikkert endnu varet mange Aar og selv Chili og Columbien mattet have zittret for deres Sikkerhed. La Serna, Canterac og Valder fortiene megen Berømmise, fordi de have bie bragt deres Tropper denne Grad af Fuldkommenhed. Deres Rytterie giver med Hensyn til Egiperingen og Disciplinen det Brittiske kun lidet efter og dette er sikkert alt mueligt, som lader sig sige til dets Hæder. Vicekongen, Valdez, Canterac, Monet, Garcia, Comba, og nogle andre Generaler have spurgt meget venskabeligt efter Dem. Jeg beviiser disse Generaler, saavidt jeg kun paa nogen Maade formaaer det al muelig Opmærksomhed og de vise sig høist taknemmelige. De ønske at vende tilbage til Europa. Olaneta kalder sig General en Jefe del Exercito real en Pern. Han kan have 3 til 4000 Mand. Naar vi ikke strax tage virksomme Forholdsregler imod ham, kan han endnu forskaffe os meget at bestille. Sandsynligen ville omtrent 1000 Mand af Canteracsadspredte Folk støde til ham, dersom man ikke forfølger dem.