Aalborg Stiftstidende, 1837-03-04
En af Landets meest anseete og agtede Videnskabsmænd, Prof. theol. H. N. Clausen, har nu i Kbhposten, ersklæret, at han er Forfatter til de i Folkebladet" meddeelte Artikler og Thorvaldsens Museum, imod hvilke Prof. Hjort (see oven for, optraadte med saamegen Fynd. denne Egenskab har nu Hr. Clausen tillige taget til Gjenmæle imod sin Vens, Hr. Hjorts, beskyldninger imod ham for farligt Misgreb, blind Jver, frygteligt Selvbedrag, beruset Poesik, de magogisk Sprog, Forførelse o. s. v., og det i en Aand og en Tone, som ere denne høiagtede Forfatter værdige. Som en videre Forklaring som den skulde behøves, over hvad han forud i Korthed har yttret, fremsætter Hr. Professoren følgende Bemærkninger, der sikkert tør gjøre Regning paa at læses med sand Jnteresse af hver den, Høi eller Lav, der har nogen Sands for Andet, end det blot Materielle: "Der opfordredes til at tilveiebringe et værdigt Opbevaringsted for en Samling af de Thorvaldsenske Kunstværker, to hundrede og derover i Tallet, for en Samling, hvortil ingen anden Stad vilde komme til at opvise Magen, af Kunstværker, som ved deres Skjønhed og ikke mindre ved deres historiske Betydning tiltale Øie, Tanke og Følelse, og sætte de mangfoldigste Jnteresser i Bevægelse. Det er ikke blot Oldtidens Gudebilleder, dens Heltebedrifter og Folkeliv, det er, ogsaa den christelige Verden, Jesus og Apostlerne, deres Liv og Gierninger, det er berømte Mænd i Statens, Kirkens, Videnskabens og Kunstens Historie (Hertugen af Leuchtenberg. og Poniatovsky, Pius den Syvende og hans høitbetroede Cardinal, Copernicus og Guttenberg, Schiller og Byron), som her ville træde frem for Beskuelsen. Nydelsen af saadanne Kunstens Værker staaer vistnok i Forbindelse med al aandelig Dannelse og Kundskab. Men derfor gives der af hiin ligesom af denne utallige Grader, og en naturlig Sands kommer desuden her aldeles væsentligt i Betragtning, som er negtet mangen Dannet og Kundskabsrig, medens den Udannede kan føle sig greben og tiltrukken af Billedværkers Storhed og Skjønhed. Skulle vi da mene, at det danske Folk, betragtet i Masse, skulde være saaledes blottet for denne Sands, at det skulde være spildt Umage, her at forsøge paa at vække nogen Jnteresse for dette Foretagende, skulde ikke, naar vi engang havde hine Skatte indenfor vore Mure, den simple Mand, ved hvem man nu iøvrigt ikke behøver at tænke paa Huusmanden, Daglønneren eller den, der i egentlig Forstand træller for Brødet, kunne paa sin Viis glædes sig ved Beskuelsen af de samme Værker, der ere Gienstand, for Kunstkjenderens Beundring, og skulde da ikke hos mangen Mand i de lavere Stænder kunne vækkes Lyst til at give en Skjærv med til at opreise en Bygning, hvis Dørelskulde staae aabne for ham, hans Sønner og Døttre, saavelsom for de Første i Landet, Der opfordredes til at stiftelet Hædersminde for den Landsmand, som, ved Fødselen hensat paa et lavt Trin i Samfundet, har hævet sig op til en Storhed, for hvilken enhver ydre Storhed maa vige, et Minde, det skjønneste af alle, hvor Kunstneren, selv skal vidne for Samtid og Eftertid om sin Storhed. Skulde den patriotiske Følelse da ikke ogsaa i denne Retning kunne vækkes hos den simplere Mand? Naar Folket faaer et Skrift i Hænder, hvor der fortælles klart og simpelt om Thorvaldsens Liv, hans Gierninger, hans Berømmelse, skulde vi da tænke os Landets Borgere i de laveres, Classer utilgængelige for enhver Virkning af denne Læsning, forestille os, at der i dem ikke kan røre sig nogen Følelselaf Stolthed over den store Landsmand, nogen Attraae efterle at see disse Værker, som Verden kappes om at ophøie, nogen Glæde ved at bidrage til denne Landsmands Hædere Og naar Udgivelsen af et saadant Folkeskrift besørges af Selskabet for Trykkefrihedens rette Brug, skulde der da værelse noget Sted snarere end Folkebladet, hvor der gjordes Forsøg paa at vække denne Stemning, og opmuntre Vedkommende til at forsøge paa at vække den J Anledning af Prof. Hjorts smukke Lovpriisninger af Bonden, som kjøber sine Børn malede Billeder paa Markealdet, istedetfor at sende Pengene til Jndkjøb af nogle kridhvide () negne Menneskefigurer (!), og af Arbeidsmanden, som pleier sin Sundhed med en Skinke og en Flaske i Godtol, istedetfor at aflevere Pengene til dem, som ville skikke Bud til Rom efter Noget, de kalde en Sundheds Gudinde" o. s. v., bemærker Prof. Clausen: "Menelhar da Prof. Hjort skrevet sin Artikel, uden selv at have tiæst enten Jndbydelsen eller Artiklen i Folkebladet"? Enhver nogenlunde opmærksom Læser af det, der er skrevet omdet hele Foretagende, maa nemlig vide, at der med intet Ord har været Tale og Bidrag til Jndkjøb af Thorvaldsenske Kunstværker, men alene og udelukkende om Opførelse af en Bygning til at opbevare de Kunstværker, som deels allerede haves, deels sees imode. Denne Misforstaaelse er i høieste Grad paafaldende, og den er tillige meget slem. Thi om Nogen vilde lægge an paa at modarbeide det ægte nationale Foretagende, og svække Jveren for dets Udførelse, kunde han neppe finde et sikkrere, Middel, end ved at henkaste Yttringer, hvorved den Mening, maa blive almindelig iblandt Folk, at det ikke skulde gjælde som at skaffe en værdig Plads for Kunstværker, som allerede haves uden Opoffrelse; men først om at skaffe Penge tilveie til Jndkjøb af Værkerne selv. Dette maa udtrykkelig bemærkes, for at Jngen skal forvirres ved denne Fremstilling af Foretagendet, og trække sig tilbage, i den Overbeviisning, at her sigtes til et aldeles uopnaaeligt Maal." Den igjennem en Række Nummere af Kjøbenhavnsposten, leverede Artikel om det danske Collegialvæsen indeholder i sammentrængt Oversigt Følgende: 1) Jngen bør tilstedes Optagelse i Collegialtjenesten uden ved en juridisk eller cammeralistisk Exammen at have godtgjort sine Kundskaber, og uden at have udholdt en Prøve af et Aar; 2) Forretningerne bør simplificeres saa meget som muligt, ved at opgive alt for smaalig Controllering, og ved at undgaae vidtløftige, besværlige Formaliteter; i Spidsen for hvert Collegisum stilles en Minister eller Directeur, paa hvem Ansvaret udelukkende hviler; 3) Copiistclassen gaaer ind, hvorimod der bliver tre Fuldmægtigclasser, dog kun med Hensyn til Gage ringen (1000, 800 og 600 Rbd.); 4) Anciennitetsystemmet følges for Fuldmægtig og Bureauchefsclasserne; 5) et Pensionsfond oprettes, hvortil Embedsmændene bør bidrage en Maaneds Gage ved Embedets Tiltrædelse eller ved Forfremmelse, og ved visse Procent aarlig af Gagen; formuende Embedsmænd faae ingen Pension; 6) Reorganisationen af Collegierne bør skee efterhaanden; 7) de i Collegierne værende halvstuderede og ustuderede Embedsmænd bør have lige Adgang til Avancement med de studerede, forsaavidt de ellers, ere duelige. Vi havel, saaledes slutter Artiklen, talt med Frimodighed, men vi have egsaa talt med Beskedenhed. Vi ere dybt gjennemtrængte af den Overbeviisning, at skal den Neorganisation af Collegierne, som upaatvivleligt forestaaer, svare til sit Øiemeed, saa maa man fremfor Alt have forDie at sikkre Collegierne en ret kraftfuld, arbeidsom og aandrig Embedstand. Statens Vel er meget afhængigt af den Aand, som hersker i Embedsclassen; men det gaaer i Forretningssalen som i Kirken, Bogstavet ihjelslaaer, Aanden gjør levende, og det er den frie, levende Aand som vi ønske fremkaldt, istedetfor den døde Tjeneste Mechanisme, der kan være ret god, ja uundværlig til sin Brug, men som nu altfor ofte bliver betragtet som det Væsentlige. Vi leve i en Tid, hvor Regjeringerne sandeligen kunne behøve al den Kraft, de kunne samle, og man kan ikke noksom lægge Vedkommende paa Hjerte, at jo større den aandige Capital er, som en Regjering har at disponere over, des større er dens Kraft. Nu synes det neppe at være nogen Tvivl underkastet, at der til Sommeren vil komme en Damppaketfart istand imellem Tønningen og Hamborg. Man siger, at Dampskibet ere kjøbt i England og ventes i April Maaned til Hamborg, J Løverdags Nat afbrændte den imellem Kallundborg og Slagelse beliggende Augerup Mølle og Kro. Efter Forlydende ere endeel Kreaturer og det meste af Ind- og Udboet, (Slagelse Av. blevet et Rov for Luerne.