Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1779-10-01
Om et Æsel. St Æsel for sin Stald just stod, Da Philommele høre lod Sin rørende og lokkend Tone! Hør, sagde Æslet til sin Kone, Her synger hun jo alt igien Den lille musicalske Ven, Men man kan neppe høre den; Thi Stemmen alt for sagte klinger, Trods jeg langt bedre synger. Derpaa den æselagtig skreg; Sligt gjorde alle Fugle tause; Strax Philommele med dem veg, Saa kunde Æslet dem forhause. Omsider vovede en Stær At flyve, skraalet noget nær, For der at kunde see og høre, Hvoe saadan Skrigen kunde giøre, Da saae den først det lange Øre, Og da den fløy paa Staldens Top, Saa blev den var den hele Krop. Her raabte Stærren: Kom kun her, J seer jo det et Æseller; Dets uden kan J det fornemme Af dette Udyrs fæle Stemme; Men vel, det ey hos os har hiemme Hr. Orgon har i nogle Dage siddet og pønset, ved at læne sig i sine Vinduer; Han har endnu ikke kundet blive enig med sig selv, hvorledes han skulde anvende de 15000 Rdlr., som han vinder paa den Lod-Seddel, som han for kort udtog. At vinde den, troer han tilforladelig, thi foruden, at han behøver den, har han ogsaa følt en særdeles Anseelse, og ingen, uden de vederstyggeligste Kiættere, kand være vantroende nok, til at nægte, at saadanne Forevarseler betyder noget. Naar han nu vinder dem, hvor glad vil han da blive? Da kand han ret see sine Fiender over Skuldrene. Da vil han til Trods forbigaae den Kiøbmands Bod, som nægtede ham forgangen Conto, og handle med hans Naboe paa Hiørnet. Hvor vil det smerte den unge Semnon, som i Forgaards gjorde et Giestebud, for alle sine Venner, undtagen Hr. Orgon, naar han nu ikke bliver indbuden til det, som Hr. Orgon agter at give, naar hans 15000 Rdlr. ere betalte. J disse behagelige Tanker kom han til mig. Jeg skulde spaa ham hans Lykke. Han rækkede mig Haanden . - Bie, min Herre! lad see-- De faaer et - - o . - Ja paa min Ære faar de ikke se. De bliver vred. Men jeg spaar kuns, jeg trækker jo ikke Sedlerne. Velkommen, min Hr. Jeronymus! Hvorfore seer De saa bedrøvet ud? De er kommen for at spørge mig om Deres Proces. Hvorfor frygte De, at skal tabe den, Giv Dem kun tilfreds! En riig Mand, som de, taber ikke letteligen sin Proces. Ja, siger De, den Dommer, som skal dømme i Sagen, taer aldrig imod Foræringer. Men hvem har givet Dem dette splitter gale Raad, at byde ham nogle, Send kun hans Kone strax et smukt Guld=Uhr, lad det, indpakket i en forseglet Æske, bringes til hende: men Budet maa, for al den Deel, ikke nævne fra hvem det er; dog skader det ikke, at han drager Deres Leverie, Giør det. Et Guld=Uhr er et mægtigt Vidne; og hvem der beviser sin Sag kand ikke tabe den. Der kommer Cleant, en skikkelig, stræbsom og duelig Haandværksmand. Han sender i Dag en af sine Sønner, til Universitetet. Hans Kone drømte, da hun gik svanger med denne Søn, at hun havde fød en Præste=Krave til Verden. Saadant var et mægtigt Kald til at lade den Unge studere. Saavel Cle ant som hans Kone, har mange Gange, i Tankerne, seet, hvorledes deres Johan, efter 3 Aar fra denne Tid af, betræder Prædike=Stolen, og hvor vel Præste=Kiolen og Kraven og 4 Aar (thi han er nu netop 20 og et halvt Aar gammel) vil klæde ham. Men stakkels Cleant, hvor bedrager du dig! Hvor lykkelig havde din Søn været, og blevet, om han havde lært dit Haandværk, Da blev han ikke, i sin Tid, din og Stadens Byrde. Nu vil han forøde din ved Sved og Møye, samlede Formue, der var stor nok til i din Vey, at giøre ham til en duelig og lykkelig Borger; Han vil trække en Vexel efter den anden. Hans heele Lærdom vil fornemmelig blive bestaaende i, at slaaes med Kaarden, ride Courer mæssig, jage efter Skiøger, blande Kort og knibe Terninger, drikke som en Soldat, og bande som en Matros. Og naar endelig efter to Aar, dit Huus og Gaard er pant sætt, og du ikke længere kand eller vil paa saadan Maade understytte ham, da bliver han Soldat. Paa den Dag vil du forbande den Time, som du besluttede, at adlyde din Kone, ved at opofre din Søn til Kirken.