Viborger Samler, 1846-07-06
Cardinal Mastai Ferrettis Udnævnelse til Pave finder i Paris overordentligt Bifald. Journalerne udhæve hvorledes den nye Pave, strax efter sin Udvælgelse, da de meest anseete Personer trængte sig om hans Person for at yde ham deres Lykønskninger, strax havde forlangt at tale med den franske Gesandt, og hvorledes han, førend han modtog Nogen og uddeelte Velsignelsen, henvendte sig til Grev Rossi, trykkede hans Haand og med synlig dyb Følelse udtalte sin Velvillie og sin Sympathie for Frankerig og for de Franskes Konge. Denne den franske Gesandts naadige Modtagelse fremfor alle de andre Magters Gesandter har vakt almindelig Sensation i Rom og givet alle dannede Romere Haab om nogen Forbedring i Kirkestatens politiske Tilstand. Efter MarseillerSømaphore har Grev Rosst udtalt sig saaledes til flere indflydelsesrige Cardinaler: "Frankerig er for mægtigt til at behøve at gjøre Brug af sit veto. Frankerig har overdraget mig at bede Dem om at tage under Overveielse, at et Valg, der ikke svarer til Landets Fornødenheder, vilde bevirke en heftig Agitation i det Jndre, føre Østerrigerne ind i de nordlige og Franskmændene, ind i de sydlige Provindser af Landet." – Cardinal Mastal Ferretti, nu Hs. Hellighed Pave Pius den 14de, f. d. 13de Mai 1792 i Senigaglig, er en Søn af Grev Mastai Ferretti, en just ikke meget formuende Mand. Den unge Mastal vilde først træde ind i Krigstanden, og var allerede kommen til Rom for at søge om Optagelse i Pave Pius den Vildes adelige Livgarde. Men epileptiske Tilfælde, som han tidligere havde været underkastet, vare Aarsag i at hans Ønske blev afslaaet, og han fattede nu den Beslutning at hellige sig til den geistlige Stand og ganske at give slip paa Verdens udvortes Glands. Med stor Jver studerede han Theologie; men da han skulde indvies, viste sig atter den forrige Hindring, der havde spærret ham Adgang til at optages i Garden. Den unge Mand vendte sig nu med et Løfte til den hellige Stad Loretto og begav sig tillige til den i Aaret 1824 afdøde ærværdige Stramli, hvis Liv, hellige Vandel og Opoffrelser for den lidende Menneskehed have gjort ham værdige til den Canonisation, der allerede er indledet for ham i Rom. Denne Menneskeven, der maaskee af den unge Greves Admyghed og Hengivelse uddrog en Slutning med Hensyn til hans tilkommende Storhed, lagde sine Hænder paa den knælende unge Mands Hoved med disse Ord: "Dit Onde vil ikke meere plage Dig"! – Det være nu som det være til: et Factum er det, at Greven aldrig meere hjemsøgtes af hiint Onde. Han blev canonico di S. Maria di via lata i Rom, og besluttede sig derefter under Leo den Kilte til at deeltage i den Mission, der afgik til Chili i Sydamerica. Efterat han var vendt tilbage derfra, indviede han sig ganske til de Fattiges og fader og moderløse Børns Tieneste, ligesom ogsaa til de Syges Tjeneste i det store Hospital af S. Spiritu, hvilket han allerede som Canonicus havde gjort til Midtpunctet for sin geistlige Omsorg. Senere blev han Præsident for den store Fattig- og Forsørgelses-Anstalt i San Michele ved Tiberfloden. For at belønne hans store Fortjenester i saadanne Virkekredse, som de Fleste hellere skye end søge, ophøiedes han af Leo den Xlte til Erkebiskop af Spoleto, og kort derefter, da der fra andre Sider blev gjort Fordring paa dette Ærkebispedømme, til Ærkebiskop af Jmola, hvilket er et af de Embeder, der leder til Cardinalværdigheden. J Aaret 1840 ophøiede Greger den Sextende ham til Cardinal di San Pictroe Marcellino, hvilken Udnævnelse han underkastede sig med en Ad myghed, der opbyggede hele Collegiet. J Retsindighed, Sagtmodighed og Fromhed staaer han ved Siden af sin Forgænger, og med disse Dyder forbinder han Veltalenhed, udmærkede Kundskaber og en ved litterairt Studium uddannet Aand. Hertil kommer endnu den vigtige Omstændighed, at Mastal Ferrettis Navn har en god Klang i de urolige nordlige Legationer, hvor Petitioner til den østerrigske Keiser om at indlemmes i den toscanske Stat netop circulere i denne Tid, samt at man tør haabe, at den nylig valgte Paves Virketid vil vorde tilstrækkelig til at udføre hans til Menneskehedens Vel sigtende Planer. - Augsb. Allg. Zeit., hvoraf foranstaaende Notitser ere tagne, meddeler endvidere en Correspondentartikel fra Rom af 18de Juni, hvori det hedder: "Et 2 Dages Conclave er ligesaa mærkværdigt i Pavedommets Historie ved sin korte Varighed som sjeldent ved det hurtige Resultat af den denne Gang hyldede Maade at vælge paa. Kun Gregor den Trettendes og Gregor den Femtendes Ophøielse kom endnu hurtigere istand; hiins Udnævnelse medtog 58 Minuter; dennes 7 Timer. Jeg var netop ifærd med at tilmelde Dem, at dette Conclave havde af de fire i Greger den Femtendes bekiendte Bulle som canoniske fastsatte Maader at foretage Valget paa (per comprommissum, p. inspirationem, p. electionem, p. accessum) valgt, de tvende sidstnævnte, da iforgaars en Ven kom til mig for at afhente mig til Sumata. Saaledes kaldes de smaa Røgskyer, der to Gange dagligen opstige af Skorstenen i Conclavepaladset, og hvilke Røgskyer opstaae af de af Cardinalerne (denne Gang 50 i Tallet) paa Jlden kastede Stemmesedler (schedulae), dersom man ikke er bleven enig om Udvælgelsen. Men Sumata udeblev, og man turde altsaa formode at Conclavet havde endt sin Function. Jgaar Morges forkyndte 100 Kanonskud at en overordentlig Begivenhed var indtruffen. Vi ilede til Qvirinalet, hvor Ceremonimesteren for Conclavet allerede havde indfundet sig med sin Landse, i hvis Spidse et Kors glimrede. Cardinal-Cammerlengo tilvinkede den paa Plazzjublende Mængde Taushed og underrettede Publicum om den nye Paves Udnævnelse. Strax derefter viste Paven sig, ledsaget af Cardinalerne, og meddeelte under en Strøm af Taarer de mange tusinde om Praxiteless Diosturer, samlede Romere for første Gang den apostoliske Velsignelse. – Man vil fremdeles vide, at Kronningen skal gaae for sig den 21de Junii.