Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-01-07
(Jndsendt.)¬ J forrige Uges Aviser bebudede Hr. Kjerstrup, at hans Ballon nu var i den Stand, at den kunde fyldes. Han bestemte tillige de Betingelser, under hvilke han meente at kunne gaae op den 6 Januarii, og erklærede, at han, i det Tilfælde, at han virkelig gik op, vilde lade heise et Flag paa Citadellets Vold. Uagtet kyndige Folk allerede længe have tvivlet paa, at hans Forsøg nogensinde vilde lykkes med en Machine af Seildug, og uagtet Erfaringen aldrig har stadfæstet Mueligheden heraf, saa troede man dog, at Hr. Kjerstrup maatte have nogen Vished om sin Sags heldige Udfald, siden han efter et foregaaende aldeles mislykket Forsøg nu atter indbød Publicum til at overvære hans nye Prøve, Den 6 Januarii kom, og hele Skarer strømmede ud til Citadellet. Mange vare bevæbnede med store Kikkerter, for at forfølge Luftskipperen med Øiet i de fjerneste Regioner. Citadellet var ikke omgivet mere med Jordvolde, men med Menneskevolde. Alt, hvad der kunhavde Been, placerede sig paa Voldene. Ogsaa Citadellet selv var opfyldt med Mennesker. H. K. H. Kronprindsen var selv tilstede, og opholdt sig under Machinens Fyldning hos Commandanten. Flaget blev heiset. Alles Opmærksomhed og alles Øine vare spændte paa Machinen. Veiret favoriserede Luftskipperen i alle Henseender. Frosten var vel stærk, men den forhøiede end mere Farven paa den tilstedeværende Mængde Damers friske Rosenkinder. Solen smilede med Foraarsglands, kort, den hele Natur syntes at føie sig efter Kjerstrups Ønske, kun ikke den forbistrede Ballon. Den blæste sig op og gjorde sig tyk nok, men da den havde faaet saa megen Luft i sig, at den var færdig at revne, og de fleste begyndte at frygte for Luftskipperens Skjebne i de høiere Regioner, og debatterede om Forebyggelsesmidlerne mod Luftens Jndtryk i de kolde Egne, - befalede man, at der skulde fires med de Touge, der holdt Machinen fast. To Slaver, som længe havde ligget og luret paa Toppen af to Pæle, der vare saa høie som et Kirketaarn, efterkom befalingen. Men istedet for at Ballonen skulde stige i Veiret med en uimodstaaelig Kraft, begyndte den først at gjøre nogle Caprioler hen ad Siden, derpaa stødte den paa en vis Maade Kuldbøtter, og faldt siden sammen som en Karklud. - Det er ikke let at beskrive de Følelser, der bemestrede sig mig i dette Øieblik. Med den inderligste Veemodighed saae jeg her Frugterne af en Mands uafladelige Flid og Anstrængelse briste som en Sæbeboble. Jeg følte den inderligste Medlidenhed med hans Uheld. Denne veemodige Følelse blev blandet med dobbelt saa megen Harme, da jeg erfarede, at nedrigsindede Mennesker havde begyndt et Slags Opløb og overfaldet den arme Mand, hvis Sind allerede maa have været krænket nok ved at see et Forsøg, som han havde anvendt saa megen Tid, saa megen Anstrængelse og saa betydelig en Sum paa, aldeles mislykkes i saa mange tusinde Menneskers Overværelse. Det er ved saadanne Leiligheder, at man kan kjende Pøbelen fra et oplyst og overbærende Publicum. Forsøg af den Natur kunne mislykkes og ere allerede mislykkede for de største Mestere. Hvorfor skulde Kjerstrup i Dannemark ikke kunne gjøre sig Regning paa den Overbærelse, man i de fleste andre oplyste Lande viser enhver, som vover et Foretagende, hvortil der udkræves saa stor Opoffrelse og Selvfornegtelse? Men betragter man Sagen igjen fra en anden Side, saa maa man tilstaae, at enhver, der vil paatage sig et saadant Foretagende, bør ikke allene fuldkommen forstaae den Ting, han giver sig af med, men tillige ikke være egen og selvklog. Det vilde ikke mindre være at ønske, at aldrig nogen, han være indfødt eller fremmed, maatte faae Tilladelse til at vise deslige Ting offentlig og derved opvække Sensation hos Publicum, førend han ved uomstødelige Prøver havde viist og ved saakyndige Mænds Vidnesbyrd godtgjort, at han forstod, hvad han giver sig ud for. Dette er jo Tilfældet med Virtuoser, som ville lade sig høre paa Theatret. Hvorfor skulde alle øvrige Fag være en Undtagelse fra Reglen? - De Excesser, som saadanne offentlige Foretagenders uheldige Udfald saa let kunne foranledige, burde man paa alle muelige Maader søge at forekomme. Luftballoner synes overalt ikke at være af de Opfindelser, som vi i Dannemark trænge til at gjøre Brug af og endnu langt mindre til at bringe til større Fuldkommenhed. Der er endnu en viid Mark for os til at gjøre Opfindelser, der kunne gavne Landet. Den mindste Agerdyrkningsmachine, den mindste Forbedring, i Fiskeriet er for os langt vigtigere end en Lufthallon. Fortjene saadanne Sysler af et Folk i vor Stilling ikke langt større Opmuntring? At man kan gaae op i Luftballoner, det veed man og det have utallige Erfaringer stadfæstet. Naar nu en Dansk Mand giør, hvad saa mange Udlændinger have gjort førend han, saa bliver det jo altid kun en Efterligning, og det er i det høieste kun hans Mod, som man i dette Stykke kan beundre. Men hvo tvivler paa, at een af vore Landsmænd skulde besidde mindre Mod end en Fransk Luftskipperinde, som dog kun er et Fruentimmer?