Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-09-10
Et Brev fra Sorøe, til Hr. Etatsraad og Professor G. H. Olsen. Herslufsholm. (Slutning.) Meget saae jeg paa dette skinne, ærværdige Sted, som af en heldigere Haand kunde beskrives paa en interessant Maade. Mig tillod Tidens Korthed kun at overfare Gienstandene, og derfor har jeg mere tilbage af det Heles Anskuelse, end af de enkelte Deles Jndtryk i Erindringen. Jeg faae Kirken, den er stor, meget antik, med høie vide Hvælvinger, og har virkelig saamange Mærkværdigheder, at den fuldelig kunde sysselsætte den Beskuende i lige saa lang Tid, som jeg kunde anvende til at oversee den, og alle Stedets øvrige Mærkværdigheder. Jeg søgte her først den ædle Herluf Trolles Grav, og jeg fandt den Helten værdig. Oven paa den sorte Grav ligger hans Billede hugget i hvidt Marmor i Legemsstørrelse, med fuld Pandserrustning, og ved Siden af han hans troe Mage, der lod reiste sin Husbonde dette Minde 1668. Arbeidet har ligesaa meget Værd fra Konstens, som Gravmindet Jnteresse fra Historiens Side. De fire smaa Figurer, som ere klinede op til Hiørnerne af Sarkophagen, kunde man vel ønske at være borte. Marcus Giøes) Marmorgravminde er større og anseeligere; men har ikke det ærværdige, ærebydende hos sig, som denne Kiste, hvor Heltens Been hvile under Stenen, hvilken Konstnerens Haand gav Liv og talen de Udtryk Med dyb Taknemmeligheds Følelse søgte jeg Arild Hvitfelds Grav. Det anede mig, at jeg ikke vilde finde noget prægtigt Mausoleum; dog ventede jeg at see, at man med Ærbødighed havde behandlet den Mands Levninger, som vi skylde: at Danmarks nyere Historie kan skrives. Jeg fandt en Liigsteen, med en forslidt Jndskrift; *) Geheimeraad Marcus Giøe til Brahesborg døde d. 28 Apr. 1698, som Skoleherre over Herlufsholm, og var den sidste Mand af sin Stamme. jeg fandt en snever og besværlig Nedgang til en aaben Kielder, hvor der stod en forraadnet Kiste, som man sagde havde været Hvitfelds, og en ny, sammenslagen af Fyrrebræder, i hvilken man omsider for nogle Aar siden havde gjemt de Been, der længe forargeligen misbrugtes til kaade Drenge lege. Jeg fandt her et Billede paa, hvorledes og saa Historien tidt maa lade sig behandle, og forlod Stedet, ilde tilfreds med den Tilstand, hvori jeg saae en af mine gamle Venners Grav. Kunde det være mig tilladt, at yttre et Ønske omdens værdigere Indretning, da skulde det være. at Nedgangen til Graven maatte lukkes med en Gitterdør, og over denne en Tavle fæstes i Muren, som kortelig fortalte hvis Been her hvile, og hvordan Manden var, at den gamle Liigsteen maatte nedsættes i Hvælvingen, og de overblevne Levninger gjemmes i en anstændigere Kiste med passende Jndskrift, Noget trøstede jeg mig over den maadelige Tilstand, hvori jeg fandt Hvitfelds Grav, ved at see et Original-Maleri af ham, som hænger paa det Værelse, hvor den physiske Samling bevares det samme, hvor Hvitfeld, der i sin Tid var Skoleherre paa Herlufsholm, døde. – Kirkens øvrige, ikke faa Mærkværdigheder, som den med megen Flid i Marmor udhuggede Altertavle, Liigstene, Jnscriptioner o. s. v. kan jeg ikke her vidtløftigen opregne. Hvad der blandt andet fæstede min Opmærksomhed var to fuldstændige Jernrustninger, som staae paa Væggen i Koret, og de gamle Munke skole, hvis Form og Sculprararbeide røber en høi Alder; ligesom overhovedet næsten alt hvad man seer i denne Kirke har et ærværdigt Alderdoms-Præg. Herlufsholms Kirke er vel Stedets fortrinligste Mærkværdighed; dog findes der flere Gienstande, som det nok lønner sig at overskue. Jeg vil et tale om den gamle Bygning, hvis udvendige og indvendige Skikkelse jeg glædede mig saa meget ved at beskue; thi jeg maa frygte, at kun faa vilde dele den Jnteresse jeg fandt, i at betragte gamle Mure, hvælvede Gange, runde tilmurede Vinduer, Munkeindskrifter og deslige flere Ting, som for de fleste kun have indbildt Værd. Men hvad jeg kan nævne, er dog vel f. Ex. Bibliotheket, en ret betydelig Samling, der angaves at være noget over 11,000 Bind, og, hvori de fleste Fag skulle være temmelig vel besatte. Haandskrifter findes her ikke af Betydenhed, da Klosterets Arkiv bevares i det danske Cancellie. Den største Deel af denne Bogsamling skyldes Herlufsholms uforglemmelige Velgiørere, Geheimeraaderne Thott og Brandt. Bøgernes Udvortes er ikke saa pynteligt at see til, som den Sorøiske Bogsamling, og Værelset, hvori de for nærværende Tid gjemmes, kan endnu mindre sammenlignes med Bibliotheksalen paa Sorøe Akademie, men efter Forlydende skal med det første saavel Bibliotheket, som den physiske Samling forfløttes til den nye prægtige Skolebygning, der i en dyb og underlig Contrast, med Nyhedens hele glimrende Præg, reiser sig lige over for den Sekler gamle Klosterbygning. Uagtet denne var mig uendelig kiærere og mere interessant, kunde jeg dog ikke andet end med Fornøielse betragte hiin smaa fulde Bygning, hvor alt, saavel uden som inden til har megen arkitektonisk Skiønhed. Det eneste Forhold, der ikke ret vilde behage mig, var Bygningens Længde, som Det ikke i nogen fuldkommen Harmoni kan forene med Høiden. Alle de forskiellige til Høresale, Museum, Bibliothek o. s. v. vel indrettede Værelser ere meget store og med Smag decorerede. Den lyse Rummelighed og den virkelige Pragt, som hersker i disse Sale, har noget særdeles indbydende for Øiet; saaledes at man lettelig glemmer at tænke paa, om man skal regne den til Luxus eller ikke. Tiden tillod mig desværre ikke at tage noget af Herlufsholms nærmeste Omegn i Øiesyn, hvor det ei kan feile, at man maa kunne finde ret derlige Steder. En egentlig Have er der nu ikke ved Herlufsholm. De fordums smukke Haveanlæg omkring Gaarden ere me ger forfaldne.