Viborger Samler, 1836-07-31
Blandet. Kongen af Neapel har for det Første udsat sin Afreise fra Wien til den 27de d. M. Prindsen af Copus er med sin Gemalinde ankommen til Livorno, hvor Gouverneuren strax aflagde ham et Besøg ombord paa Skibet og erklærede ham, at han havde befaling til ikke at tillade ham, at stige i Land. De italienske Regjeringer synes i denne Henseende at have truffet en Overeenskomst; thi da Prindsen ankom til Civita vecchia, for at gaae til Rom, tillod man heller ikke det hans selvskabte Prindsesse at stige i Land. Han afgik derfor strax med det der liggende neapolitanske Dampskib tilbage til Marseille. – Den svenske Statstidende af 19de Juli indeholder det norske Storthinas under 7de besluttede Adresse og Kongens herpaa fulgte Erklæring. Af Sidstnævnte sees, at et overordentligt Storthing med det Første skal sammenkaldes. Der tales om, at Kongen sidst i Sommeren agter at gjøre en Reise til Norge. – J en Skrivelse fra Rom af 20de Juni meddeles Følgende: "Den nylig i Canino forefaldne tragiske Tildragelse udgjør endnu stedse her Gjenstanden for al Underholdning. Navnet Buonaparte, som er indviklet deri, giver den den største Jnteresse. Jmidlertid er det endnu stedse vanskeligt, klart at erkjende Aarsagerne og rigtigt bedømme alle Omstændighederne. Prinds Lucians Sønner, Petro Napoleone og Antonio Luciano, 20 og 19 Aar gamle, beboede i nogen Tid deres Landgods Canino i Kirkestaten. Deres Jagtlyst og den Nødvendighed, at forsvare sig mod Stratenrøvere, der af og til vise sig, havde vænnet dem til, kun at gaae ud med Vaaben, hvilke enhver romersk Fyrste er berettiget til at bære. Denne Sædvane, der vistnok havde noget Paafaldende ved sig, gav Anledning til Rygter, hvilke man benyttede, for at indgyde Paven Urolighed over deres Ophold i hans Stater og udvirke en Forviisningsbefaling. Denne Beslutning var Prindserne bekjendt; man havde lovet dem deres Pas, og de lavede sig i al Taalmodighed til at afreise til America, da de pludseligen bleve overfaldne af pavelige Carabiniers, uden at engang en Arrestbefaling var meddeelt dem. De tvende Brødre befandt sig netop ikke samlede. Den Ældste, Pietro, spadserede just i en venskabelig Samtale med Carabinierofficieren paa den offentlige Plads. Med ham begyndte man. Da han saa pludseligen faae sig angreben af flere Bevæbnede, der slet ikke angave deres egentlige Hensigt, maatte han troe, at det gjaldt hans Liv. Han forsvarede sig derfor tappert, men blev omringet af 30 a 40 Carabiniers, der ilede til fra et nærliggende Huus, affyrede deres Pistoler og stødte omkring med deres Bayonnetter paa Kryds og paatværs. J dette Haandmænge bleve Officieren dræbt, og flere Carabineres saaredes. Den unge Pictro indviklede sig i sine Sporer, faldt og fik endnu efterat han var falden, flere Skud, der saarede ham i Hovedet og det ene Been. Da Pietro saaledes var overvældet, styrtede man løs paa hans Broder, der just kom ned af Husets Tropper. Den første Carabinier, der seer ham, skyder sin Pistol af paa ham; Antonio griber sit Gevær, flere Skud træffe ham ikke og Bajonnetterne slaaer han tilbage med Haanden, hvorved han saares. Det lykkes ham ved sin koldblodige Holdning at bevæge Soldaterne til at trække sig tilbage. Pietro førtes lænket til Rom og indspærredes paa Engelsborg; Antonio er hemmeligt afreist til America. Nu spørger man naturligviis, hvorfor man har fængslet, Prindserne i det Øieblik, da man lovede dem Pas; dette vil Processen oplyse. (?) Den offentlige Anklager søger at vælte Skylden for Officierens Drab paa Pietro, dog synes det af de hidtil stedfundne Udsagn og Erkyndigelser at fremlyse, at Officieren er i Trængselen dræbt af sine egne Soldater. Man interesserer sig her meget for den unge Prinds og Udsagnene af Jndvaanerne i Canino lyde gunstigt for ham."J nærværende Moment, hvor der tales om Muligheden af en fransk Expedition imod Marocco, turde efterstaaende Angivelse ikke være uden Jnteresse: J det Maroccanske gives der intet Stats-Skatkammer, men kun et keiserligt Skatkammer, som eiendommelig tilhører den regjerende Monark. Denne Skat gjemmes i Staden Mequiner, i en Bygning, som bevogtes af 2,000 Neger oldater. De Juveler, Guld- og Sølvstænger, samt prægede Mynter, meest spanske, som her opbevares, skal beløbe sig til i det mindste 50 Mill. spanske Pjastre. Forat komme til Skatkammeret, maa Man passere 5 Jerndørre, hvoraf hver er forsynet med ligesaa mange Laase, til hvilke Sultanen eller hans Favorit-Sultaninde altid have Nøglen. J forrige Tider bleve de ulykkelige Slaver, som bare Guldet derind, umiddelbar derefter halshuggede, for at de ikke skulde sladdre af Skole. Nu synes Man at have antaget mindre grusomme Forsigtighedsregler. Dette Keiseseren af Maroccos Skatkammer skal aarlig forøge sig med idetmindste 1 1/2 Mill. Pjastre.