Aarhuus Stifts-Tidende, 1846-05-27
For nogle Aar siden existerede, som bekjendt, en stor Meningsforskjel, med Hensyn til om den jydske Hesterace skulde forbedres enten ved Udvalg af saadanne Tillægsdyr, hvis ydre Egenskaber svarede til samme, eller ved at iblande den ædelt Blod. At det sidste Princip fik Overvægten, behøver vel ikke at tilbagekaldes i Erindring. Til denne Mening gik ligeledes Regjeringen over, i det den bidrog betydeligt til, at Væddeløb kunde fremmes, som dengang ansaaes for et af de hensigtsmæssigste Midler til den danske Hesteavls Forbedring. Ligeledes blev denne Sag betydelig understøttet derved, at de ældre Landstutteri=Anordninger, under 25de Februar 1837, deels bleve ophævede, og deels forandrede. Saaledes blev det blandt Andet bestemt, at de tvende høieste Føl Præmier kun maatte tilkjendes Saadanne, hvis Fader var Fuldblod eller i det mindste Halvblod; men i sidste Tilfælde maatte Follet kun tilkjendes anden Præmie, – de tvende mindste Præmier maatte derimod tilkjendes Følsom vare faldne efter jydske Hingster. Af de 3 Præmier for Hingster, som forhen paa hvert Sted maatte uddeles, vedblev kun een, og denne saae man som oftest blive tilkjendt ædle eller forædlede Hingster, forsaavidt der indfandt sig en saadan til Concurrence. At det, som blev foretaget fra Regjeringens Side, saavelsom fra de betydelige private Hjælpekilder, der aabnede sig, maatte have Jndflydelse paa at udbrede den ædle Hesterace, synes indlysende, og at det andet Princip derimod maatte vige, ja endog gaae tilbage, var en Selvfølge. Man saae saaledes, at der ved de aarlige StutteriBesigtigelser ikke bleve fremstillede nær saa mange, især unge Hingster, til Bedømmelse som forhen, og Aarsagen hertil laa vel fornemmelig deri, at Haabet om i Tiden at vinde Præmier, var blevet mere usikkert. Som en Følge heraf bleve Hingsterne, og tildeels ogsaa Hopperne, nu ikke meere underkastede nogen Bedømmelse, forinden de anvendtes til Avl, hvorimod der forhen vare meget faa Hingster, i det mindste i de bedre Egne, som kom til at bedække inden de vare foreviste for Stuttericommissionen, og var dennes Dom ufordeelagtig, var det som oftest ligesaa vist, at Hingsten snart blev castreret. J de senere Aar anvendtes vistnok mangen Hingst til Bedækning, som ei burde have været brugt dertil, og at den egentlige jydske Hesteavl, idet den saaledes var overladt til sig selv, maatte gaae tilbage, var vel udenfor al Tvivl. Erfaringen viste imidlertid, at Hesteavlen, i det mindste den jydske, ikke paa denne Maade kunde forbedres, hvad enten nu Aarsagen dertil laa i en egen Ulyst hos Jyderne til at lade deres Hopper bedække ved ovennævnte ædle Hingster, og maaskee ogsaa til at lade saavel Hingst som Hoppe prøve deres Lykke paa Væddeløbsbanen, eller maaskee snarere et mindre heldigt Balg af de Midler man vilde betjene sig af, skal jeg lade være ulagt; dog troer jeg helst det Sidste. Disse Foreninger eller Selskaber, som i den Tid dannede sig i Mængde, ere nu opløste, eller i det mindste hører man ikke meere til dem, og selv Regjeringen maa have forandret sin Anskuelse, eftersom den nu har begyndt at virke i en anden Retning til Hesteavlens Forbedring, i hvilken Hensigt Stutteri=Directionen nu i 2 Aar har ladet indkjøbe Hingster i England, der udentvivl ville blive mere anerkjendte end de, som tidligere ere blevne anvendte i den Hensigt at forbedre den danske Hesterace.