Berlingske Tidende, 1836-09-28
Af Underretsprokurator i Aalborg og Fyens Stifter, R. A. Holm i Odense. At tilbørligt Hegn, for derved at kunne frede om sin Mark, ligesaavel for egne som for Andres Kreaturer, bør ledsage Udskiftningen, hvor det ikke er altfor vanskeligt, eller umuligt at udføre og at man uden saadant ej kan tænke sig et velordnet Avlsbrug, allermindst naar man vil lægge sig efter Raps, tidlig Rug, Kløver &c., kan aldrig nogen Landmand betvivle Om man nu her i Fyen, eller i andre af Danmarks sydlige Egne, hvor baade Jorbund og Læ for skadelige Vinde, som oftest er saa gunstig, at enhver Ympe eller Stilling af en ikke altfor haard Træart, som man sætter i Jorden strax slaaer an og i kort Tid kommer i frodig Væxt, – idelig som hensigtsmæssig beplantede Diger eller Jordvolde, burde dette vist ikke være over Nogens Forventning; men naar man derimod bemærker slige fuldkomne Hegn i en saa nordlig ellers aldeles hegnløs Egn som ved Aalborg, paa og i Nærheden af den nye Kirkegaard ved Hjørring, – hvor der vistnok i det Hele er en langt ublidere Vegetation – at man paa saare faa Steder i hine sydligere Egne skal kunne forevise Mage dertil, opvækker dette altid Opmærksomhed og afgiver Beviis for, at Hegnene paa disse Steder snart allevegne kunde være ligesaa fortrinlige. At Vanskeligheden, naar man ønskede sig slige Hegn i hiin nordlige Egn, maaskee har fremvirket større nødvendig Tænksomhed, planmæssigere Anlæg og Behandling, vil jeg gjerne indrømme, ligesom og, at naar jeg paa disse Steder maaskee ikke kan forevise meere end nogle saa hundrede Favne af en saadan Beskaffenhed, vil man derimod i de sydligere sinde ufuldkommere levende Hegn paa mange Miles Strækning; men dette releverer dog intet, naar Talen alene gaaer ud paa, hvad der er muligt at tilvejebringe. Paa benævnte nordlige Steder skal man finde levende Gjærder og Hækker saa tætte, at ikke en Spurv uden Vanskelighed skal kunne trænge igjennem dem, ej at tale om større Kreaturer, altsaa vel snart saa fuldkomne som man kan tænke sig dem, især om de vare klippede meere tileformig, hvad jeg nærmere skal omtale. Paa de sidste Steder, nemlig her i Fyen og det sydligere Jylland ere Plantningerne derimod som oftest af den Beskaffenhed, at de ikke sjelden ei ere i Stand til at hegne for noget firbenet tamt Dyr uden at man idelig maa have Opsimed at lukke Hullerne ved Jndflætninger imellem selve Værterne, ved nedrammede Gjærdestaver &c. Aarsagen vil jeg opklare. paa meerbemeldte tvende Steder, nemlig i Hjørring og Aalborg har man forskrevet Hvidtornsplanterne, hvoraf Hegnet udelukkende bestaaer, fra Plantagerne i Nærheden af Altona eller Hamborg (vel omtrent 5 til 6, Aars gl. Amper, sjelden tykkere end en Pennepose) hvor de vel ikke koste meget, imidlertid var det dog vist hensigtsmæssigere hos sig selv at anlægge Planteskoler herfor og saameget Andet, hvormed Hr. Amtmand Ridder Graad i Hjørring i den af ham anlagte offentlige betydelige Plantage, for nogle Aar siden har gjort en heldig Begyndelse. Disse Amper har man plantet enten umiddelbar i Jordens Overflade eller i et saa lavt Dige, at man kunde gjøre Regning paa, at de under Væxten snart ville komme ned med Rødderne i den fugtigere Jord (sjelden meer end tvende Jordtørv høj, derefter opsat endnu en Tørv paa hver af Siderne for at Jordvolden kunde erholde en Huulhed til destobedre at opfange Snee og Regnvandet og beskytte de unge Planter i de første Aaringer for Solens umiddelbare Paavirkning; i andet Foraar efter Plantningen afskaaret Toppen tæt ved Jorden, hvorved enhver af disse snart altid samme Aar har skudt flere Skud, siden beskyttet dem ved Gjærde eller Rækværk og Lugning i dere Aar indtil man stedse holdende dem under Saxen, paa begge Sider indtil Hegnet har naaet en Høide af 6 til 8 Qvarteer, da man har anseet videre Beskyttelse ufornøden.