Ribe Stifts Adresseaviser, 1795-06-26
Den amerikanske Krig havde ei dannet store Generaler; men de unge Mennesker, der bivaanede samme, havde seet et nyt Folk, i Nærheden, som var underkastet en viis Constitution. Deres Hoveder vare derved blevne opvarmede. De havde bragt halvfordøiede Jdeer med sig tilbage, og i det de vilde anvende samme paa deres Nations Genie, satte de dette Genie i Flamme, og kastede nu Jdeerne i et Jldsvælg, som skiulte dette lykkelige Land med Ruineer. Havde disse nye Lovgivere bestodet Amerikanernes Pblegma og Viisdom, vilde de have været nyttige. Ludvig havde begyndt sin Regiering med Parlementernes Tilbagekaldelse, og derved beviist at han ei frygtede sig for Forestillinger. Men Brienne, en svag Minister, et uroeligt Hoved og en troeløs Mand, som fulgde sine Forgiængeres Fied, og opirredes ved en Seglforvarer, som var ligesaa uroelig og meere hidsig end han, udgav i Aaret 1787 Lettres de Cachet imod Parlamentet i Paris, hvilket ei tienede til andet end at blotte Hoffets Svaghed og oplyse Folket. Brienne og Lamoignon opofredes, men det Onde var eengang skeet. Snart derpaa opklaredes Financernes hemmelighedsfulde Videnskab ved Nekkers og Calonnes Stridigheder. Nu talede og skrev enhver om Regieringen, gjorde Betragtninger over den, og man saae at Hielpemidlerne imod det Onde, som trykkede Folket, maatte søges udenfor samme. Da Nekker faldt i Ungade, bleve Gemytterne end mere opbragte, og i denne Nationens Stemning kaldte Ludvig og hans Ministre samme til Hielp. Calonne havde styrtet Rekker, og Publicums forudfattede Kierlighed for den sidste gjorde hans Efterfølgers Rolle desto vanskeligere. Calonne besad megen Forstand, mange Hielpekilder, og især megen Dristighed; men besad han ogsaa de Dyder, som forskaffe Tillid, Han gjorde Udkast til en stor Finanzplan i fire Afdelinger, og man siger, at de to sidste, til hvis Bekiendtgiørelse man er lod ham Tid, ere meget godt affattede. Han vovede ikke at sammenkalde Stænderne. Hoffet havde i Hensigt til dette constitutionsmæssige Hielpemiddel allerede begaaet en Feil; det havde formaaet adskillige Skribentere til at undersøge disse Forsamlingers Oprindelse og Rettigheder. Parlementet, som man raadførde sig med, svarede at de maatte indrettes efter dem af 1614, hvilke vare de sidste i Frankerig, og hvori man havde skuffet Nationen; men herved havde Parlementet selv været tilstæde saavelsom de tre Stænder, og ved dette egoistiske Svar tabde Parlementet Nationens Tillid, som fra nu af beskiæftigede sig med at udfinde Midler til at tilintetgiøre et Corps, der i saa vigtig en Sag tænkte allene paa at befæste egne Rettigheder. Calonne haabede, hvis det lykkedes ham at drive sit Finance=System igiennem i en Forsamling af Notablene, at kunde undgaae det sidste Middel, nemlig at sammenkalde Stænderne. Udfaldet af hans urigtige Regning var ham skadelig, og bragde ham i Unaade. Nekker kaldtes tilbage; han vilde vise sin Erkiendtlighed mod Folket, hvis Gunst han havde at takke for alt, og tillige forsikkre sig denne Gunst. Han foranledigede den berømte Beslutning og Borgerstandens dobbelte Repræsen, tation, og under alle disse ulykkelige Omstændigheder forsamledes Stænderne i Aaret 1789. Hoffet saae nu at det havde tabt, og ved de Feil samme begik for at forhale sin Undergang, foraarsagede det dens haftigere Komme. *) Taget af la vie du General Dumourer.