Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1847-12-11
Skolelærer H. G. S. Hansen paa Als har i Dannevirke, meddeelt følgende Artikel om "Aftenunderholdninger istedetfor Aftenskoler, der upaatvivlelig fortjener megen Opmærksomhed: "Foranstalt regelmæssige Aftensammenkomster, Aftenforelæsninger, Aftenunderholdninger – eller hvad Navn man nu vil give dem – for Skoledistrictets yngre, voxne Slægt. – Læsning er Oplysningens Middel og træder i den umiddelbare, mundtlige Underviisnings Sted. Men at læse, og at læse med Forstand, ere to forskjellige Ting; Eet er, at kunne udsige det skrevne Ords materielle Lyd, – et Andet, at kunne tilegne sig den Mening, som Ordets Forfatter dermed vil have forbundet. Hiint kan enhver tiaars Dreng, dette kan kun Faa af den egentlige Almue; og Jngen føler det bedre, end netop den, der, tilfredsstillende sin Trang til Læsning, nu og da veed at forskaffe sig en Bog. Snart er det Sproget, Fremstillingsmaaden, Sætningernes Bygning og Forbindelse, sjeldne Ord og Talemaader, kort sagt: Formen, der er iveien, snart er det derimod selve Stoffet, der - endog i de folkeligst skrevne Bøger – ved Forudsætninger og Henviisninger til ubekjendte Ting, gjør en meget god og lærerig Bog uforstaaelig og dens Læsning kjedelig for Menigmand. See, det er den Klippe, paa hvilken ofte Sandsen for Læsning strander; men med Guds Hjælp skal den lade sig sprænge, til hvilket Øiemed hine Aften sammenkomster synes mig at afgive ret passende Midler. Det feiler neppe, at Læreren jo kan formaae enkelte af Districtets yngre og meest agtede Mænd til, jevnlig om Vinteren ugentlig en eller to Gange – at komme sammen, for at udfylde nogle Timer med Forelæsning og Samtaler af morende og belærende Jndhold. (Jeg siger med velberaad Hur de meest agtede Mænd og Ynglinger, ikke som om jeg derved vilde udelukke Nogen, som om f. Ex. Tjenestekarlen skulde formenes Adgang, eller som om den saakaldte ladere Almues Ungdom ikke maatte tage Deel deri; - bort med sligt et smaaligt og uværdigt Afsondringssystem, Nei, jeg siger det fordi jeg formener, at hine ved deres Jndflydelse snarlig maatte bringe det derhen, at man satte en Ære i at tage Deel i bemeldte Sammenkomster, og just derved Tingen fandt almindelig Anklang og Deeltagelse.) -Men man vogte sig vel for, at kalde disse Aftenunderholdninger Aftenskoler, thi – afseet fra, at de i Virkeligheden ikke ere Skoler - Navnet Skole har i Reglen for den fra Skoletrældommen udfriede Ungersvend en saare skurrende Klang; den 16aarige Bondesøn vil ikke meere i Skole, og jeg feiler neppe, naar jeg antager, at Ordet Aftenskole har skræmmet og tilbageholdt mangen halvvoxen Knos, der ikke længere vilde være Skoledreng. Af lignende Vigtighed og for Jndretningens heldbringende Fremgang uundgaaelig nødvendigt er det, at den i Skolen herskende stive, vigtigtladende, fornemt tilrettevisende, med et Ord, den skolemesterlige Tone, der paa Grund af Almue skolens særegne Forhold er sammes Lærer egen, holdes ude, og at Læreren beflitter sig paa at vise en fordringsløs og utvungen holdning. Den nylig confirmerede Yngling, der ofte nok hørte af Præst og Skolelærer, at han ved sin Confirmation traadte ud af Bornekredsen og indi de Voxnes Tal, vil ikke længere lade sig behandle som Barn, ham vilde altsaa hiin Tone saare og opirre, medens de Ældre vilde finde den latterlig. Altsaa ingen haanlig Tilretteviisning, ingen afskrækkende Opfordring til Gjentagelse, ingen generende Spørgsmaal! Nei, tvertimod, Læreren tale til Tilhørerne som Ven til Venner, han forelæse et Stykke, og efterat have forklaret det Utydelige, søge han Tid efter anden at fremvirke en aands virkende Discussion, hvorved der ei, som i Skolen ofte er nødvendigt, bør lægges noget Baand paa utvungen Meningsudvexling. Endnu Eet synes mig at være af Vigtighed i formel Henseende, jeg mener Sagens occonomiske Side, efter min uforgribelige Mening bør her ved de paatænkte Aftenunderholdninger slet ikke være Tale om nogetsomhelst Vederlag for Lærerens Uleilighed, thi ellers kunde den mistænksomme Almue være saare tilbøielig til, i hele Jndretningen at øine en reen Penge-Speculation fra Lærerens Side, – en ny Maade at lokke den Penge ud af Lommen. En lysere Tid vil ogsaa i denne Retning oprinde for os Lærere; men som Forholdene nu ere, bør vi gjerne undvære en liden Fordeel, og bringe et lidet Offer paa Oplysningens Alter, aldenstund vi saa gjerne ville have Navn for at være Oplysningens Talsmænd og Udbredere. Derfor ingen Betaling, – selv ved mulig indløbende frivillige Gaver iagttage man største Forsigtighed. Det var i Korthed Noget om Sagens formale Deel, men ogsaa ved den reale Deel bør vi dvæle nogle Øieblikke Hvad skal der i hine Sammenkomster foretages, Hvad skal forelæses, Hvad skal afgive Stof for den tilsigtede Underholdning? – Svaret lyder ganske simpelt: kun saadanne Ting, der allerede have Almuens Jnteresse, eller med Hensyn til hvilke det var særdeles ønskeligt, at de havde dens Jnteresse. Altsaa: Landvæsen, mærkværdige Mænds Levnetsbeskrivelser, korte Fortællinger, Beskrivelse over Jordens Mærkværdigheder, interessante Referater og Afhandlinger i Tidsskrifter og Aviser, Udsigt over Dags begivenhederne, vigtige Opfindelsers Gang og Nytte, Prover af vore herlige danske Forfattere. – Altsammen med klogt Udvalg og i livlig Afvexling, at Opmærksomheden, fængsles, thi Eensformigheden kjeder. J Reglen bør hver Underholdning for sig danne et Heelt, og Gjenstanden for hver enkelt vælges i Overeensstemmelse med Deeltagerne eller snarere efter deres Bestemmelse. Med Forelæsningen forbindes paa de passende Steder og paa en passende Maade, forklarende Anmærkninger, oplysende Tilsætninger og le fattelige Udsigter over det Vundne. Men kun ingen tørre, sammentrængte Systemer af ængstelig Higen efter videnskabelig Fuldstændighed; – der skal jo ikke undervises i et enkelt Fag; nei, Aanden skal vækkes; det skal kun være en Mundsmag af Videnskabens uudtømmelige Væld, hvorved Trangen til selv at øse kan levendegjøres, kort: Aandeligheden i Modsætning til Hverdagslivets materielle Trivialitet – skal hæves og vinde Seir over de materielle Hensyn. – Saaledes har jeg da korteligen betegnet den Jdee, der allerede længe har foresvævet mig, og som jeg - hvorfor skulde jeg nægte det? – saa gjerne gad seet virkeliggjort i Folket. Skulde nu ved Læsning af nærværende Linier Nogen i min kjære, nærmeste Kreds føle Jnteresse for den paapegede Aftenunderholdnings Jstandbringelse, da tjene ham til venskabeligst Efterretning, at jeg fra 1ste November af agter at kalde en saadan tillive, og min Bøn er derfor at indfinde sig hos mig, for at træffe nærmere Aftale. Enhver træde frem og bidrage sin Skjærv til, at Oplysningens Sol alt mere og meere maa overskinne vort af Naturen saa rigt udstyrede Land."J Hempels Av. berettes fra Nordslesvig. Den af Slesvigholstenerne foranstaltede Pengeindsamling til Beseler har ogsaa naaet vor Egn, dog er det at formode, at denne Sag neppe vil faae saa heldig Fremgang som Actiesamlingen til Tiedemanns Landes bank, da de Mænd, som antoge sig Banksamlingen med saa stor Jver, nu have stukket sig bag Coulisserne, og den beselerske Collectsamling er overdragen til mindre betydelige Personligheder. Mængden af de offererede Louisdorer og Frederiksdører, preussiske Dalere og Zweidritler, Specier og Rigsbankdalere, holdes meget hemmelig. Men at Noget er indkommet, skulde man troe deraf, at der allerede skal være opstaaet Splid om Pengenes Anvendelse, da Nogle ville, at et Landgods skal kjøbes til Beseler, medens Andre forlange, at de skulle indsættes i Tiedemanns Bank og Renten udbetales til Beseler saalænge han vedbliver at være Slesvigholstener, da de i modsat Fald kunde bruges til at fremme andre slesvigholsteenske Planer. Man antager, og vist med Grund, at ingen Embedsmand, hverken geistlig eller verdslig, har ladet sig forlede til at give Bidrag. – Det har iøvrigt vakt stor Glæde hos Partiet, at Tiedemann gjør saa gode Affairer i Bayern; det anslaaes høit, at han ved sin formaaende Jndflydelse har bevirket, at et ungt Menneske af en her meget høitstaaende Familie, som i sin Virken for Slesvigholsteinismen nedværdigede sig til at begaae flere Gadenordener i vor nærmeste By, skal have faaet Jndfodsret i Bayern, hvorved Veien er aabnet for ham til at erholde Opreisning for den Lykke, han har forspildt i Danmark.