Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1845-02-24
Her overraskedes Forsamlingen ved en høist gladelig Nyhed. P. H. Lorenzen frembar et stort Skilderi i forgyldt Ramme, som i samme Øieblik var indtruffen med Posten fra Odense, tilligemed en Adresse fra nogle danske Medborgere, der bad den slesvigske Forening modtage denne Samling af Portraiter af nørrejydske Stænderdeputerede, som en forhaabentlig ikke uvelkommen Prydelse for deres Forsamlingsted. Skilderiet blev strax under Selskabets Jubel ophængt paa et passende Sted i Spisesalen, idet P. H. Lorenzen mindede Forsamlingen om, at de mange djærve og frisindede nørrejydske Stændermænd, der saa glædeligt havde overrasket dem som Gjæster, erindrede ved deres Smiil til dem fra Væggen om, at de danske Slesvigere maatte stole paa deres Bistand i Farens Stund. Taleren udbragte et varmt "Leve for dem og de odenseiske Brødre, ja for alle Vennerne hiinsides Kongeaaen og Belterne, hvilket besvaredes af Forsamlingen med et begeistret Hurraraab. Gaardm. Laurids Skan udbragte dernæst en Skaal for Prof. Clausen og de sex andre Gjæve i den kjøbenhavnske Comitee til Understøttelse for den danske Nationalitet i Slesvig. Pastor Hagen udbragte en Skaal for en Mand, som ikke kan glemmes i et Samfund, hvis Hovedformaal er at værne om Modersmaalet; den Mand, hvem Jngemann har afskildret, naar han siger: "Med Sagastav og Peders Sværd i Haand han arved Saxos Blik og Kingos Aand;" den Mand, som i over en Menneskealder har med en næsten utrolig Taalmodighed og et vidunderligt Haab kæmpet for Danskhed og Modersmaal: Digteren, Historikeren, Præsten Nicolai Frederik Severin Grundtvig, Pastor Hertel: for gamle Danmark, det elskte Fædrelands Frelse og Bestaaen, Pastor Hagen, for det bløde og yndige, kraftige og stærke, hjertelige og hjemlige Modersmaal! Forsamlingen istemte derpaa Grundtvigs smukke Sang: "Moders Maal er himmelsk Lyd" osv. Pastor Schøler fra Vodder, for Menneskehedens stærkeste og skarpeste Sværd, Aandens frie Røst, Laurids Skau, for Lærerne ved Høistolen i Rødding, Høiskoleforstander Wegener, for Troen, den danskenationale Tro! "En gammel Kirkefader, yttrede Taleren bl. A, siger: jeg troer, fordi eller uagtet det er absurd; det vil sige, uagtet jeg maa give Afkald paa Fornuftens Brug for at troe, uagtet fornuftige Mennesker maae antage, at man for at have en saadan Tro, maa være gaaen fra Samlingen, saa troer jeg dog alligevel. Da jeg kom hertil, var der kun maadelige Udsigter med Hensyn til Høiskolen; men jeg troede. Uagtet jeg daglig seer for mine Øine, hvorledes StatsopløsningsPartiet gaaer seierrigt frem, troer jeg. Uagtet jeg daglig seer, hvorledes Modersmaalet fortrænges, troer jeg, men jeg kan ingen Grund give for minTro. For en dansk, national nordisk Tro, vort sikkreste Værn, var ofte eneste Trøst, tillader jeg mig at udbringe det Ønske, at den maa være klippefast i os, og den skal da nok lofte bjerge; at, om vi end ei skimtede eet Lysglimt, om det endogsaa kunde see to Gange galere ud, at den Tro dog maa bevares i os, at Danmark skal ei opløses, Modersmaalet ei gaae under, og at den Undertrykkede engang skal seire. P. Chr. Koch, for de Brødre, som boe syd for os, de Brødre, hvis Modersmaal vel er tydsk, men som have samme provindsielle Tag, over Hovedet som vi, og hvoraf der endog idag er traadt To ind i vort Samfund, fordi de have seet og fornummet, at vi ingen Kamp føre imod deres Modersmaal, det tydske Sprog, men en Kamp for vores. Laurids Skau, for de tilstedeværende Præster, Pastorerne Hagen, Schøler og Hertel! de Mænd, der paa en smuk og haderlig Maade gjøre en Undtagelse fra de Mange, som vistnok i Hjertet holde med os, men som ei have Mod nok i Brystet til at lade deres Følelser blive synlige for hele Verdens Øine. Høiskoleforstander Wegener: for Landsbyskolerne og Landsbyskolelærerne. Høiskolen kan ei blive til Hvad den bør være, og endnu mindre Bondestanden, dersom ei Landsbyskolerne, blive satte i en ganske anden Tilstand, end de fortiden befinde sig. Men dette kan ei skee, dersom der ei bliver gjort noget for Landsbyskolelærerne. Jeg veed, at det enkelte Steder kan have sine Vanskeligheder; men for 1, af vore Landsbyskoler kan en forbedret Lønning af Skolelærerne ei genere Beboerne det Mindste. Det er mit Ønske, at denne hæderlige Stand ikke maa blive sat i et altfor gandstrykket Forhold, der betager den Lyst og Kraft til, med dens hele Sjæl at virke i dens møisommelige Kald. Vore bedste Ønsker for den Aand, der er vakt i Landsbyskolelærerstanden!" P. Chr. Kock: for Høiskolens yppige Fremblomstren! Samme: for Professor Flor. Han leve og see Slesvigs Seiersdag. Derpaa reiste man sig fra Bordet, og Forsamlingen adskiltes.