Aalborg Stiftstidende, 1835-04-08
Oppositionens Formand, Lord John Russell, er rigtig den 30te kommen frem i Underhuset med sit Andragende angaaende den irske Kirkes Eiendomme; det var saaledes affattet: at Huset skulde constituere sig til en Committee, for at undersøge den irlandske Kirkes nærværende Tilstand, i den Hensigt at bevirke, at ethvert Overskud af dens Jndkomster, som ikke bliver absolut fornødent til at tilfredsstille de Fordringer, som den geistlige Forsorg for Kirkens Medlemmer kan gjøre, maa kunne anvendes til almindelige Opdragelses-Anstalter for alle Folkeklasser uden Hensyn til hvad Religionssect de tilhøre." Af Lordens lang Tale om denne vigtige Gienstand udhæve vi nogle enkelte Momenter. Enten er Huset villigt at lade Jrland veder fares Ret, at agte paa dets Besværinger og at lindre dette Lidelser, eller ogsaa det savner denne Beredvillighed. Men er Tingenes Tilstand saaledes, at enhver Forholdsregel af den Art er skadelig for England og farlig for den hersken, de Kirke, maa denne sidste stedse lægge hindringer i Veien for at afhielpe Misbrugene i den irlandske Kirke, da har man sandelig ingen Ret til at paastaae, at det er hensigts mæssigt at opretholde den legislative Union. Jeg holder for, at en saadan Paastand, med Hensyn til Jrland, vilde være ligesaa upartisk, som den, med Hensyn paa hele Storbritanien, vilde være farlig. Jeg henhører blandt dem, der formene, at man, uden nogen Fare for Kirken, i England kan afskaffe Misbrug i den irske Kirke, og som Følge heraf, holde fast ved Unionen. Jrlands Tilstand har længe sat dette Lands Ministerier i Forlegenhed; det samme en endnu Tilfældet. Der er ingen Tvivl om, at Folkets, saavel moralske som physiske, Tilstand, befinder sig i den de beste Fornedrelse. Det Spørgsmaal jeg har at afgjøre, er hvorvidt den herskende Kirke i Jrland har nogen Jndflydelse paa denne Folkets moralske Tilstand. - Imedens vi med Rette ere stolte af de Love, vi skylde Eduard den Forstes Regjering, bønfaldt Jrlænderne forgiæves om at bliveldeelagtige i disse engelske Loves Velgierninger. - Under hele Dronning Elisabeths Regjering steeg Englands Hæder, ei blot ved Vaabenbaad, men ogsaa ved Kunster og Videnskaber, medens Jrland leed den haardeste Undertrykkelse, medens der mellem dette og England endnu opstod den nye Forskiel, at den religiøse Tro hos den større Masse af Geistligheden forandredes, medens denne Forandring ikke foregik med Troen hos Folket. Saaledes vedblev Taleren, tildeels historisk, at udvikle den store Forskjellighed, i begge Kongerigers Forfatning, og sluttede med en Opmuntring til Huset til med Iver og Kraft at antage sig det betrængte Jrlands Sag. At dette vil blive Tilfældet, derom synes i England kun at være een Stemme, og med næste Post ville vi rimeligviis kunne vente det vigtige Resultat. At Oppositions=Bladene yttre det Haab, at Afstemningen i denne Sag, som formeentes at kunne finde Sted, den 2den April, vil have Ministeriets Resignation til Følge, er i sin Orden, da, efter deres Paastand, Lord Russells Andragende maa og vil faae en betydelig Majoritet for sig, men det er alligevel ikke saa vist, at Ministeriet derfor lader sig fortrænge. Vel har Times af 31te maattet tilstaae, at Uvisheden om Udfaldet af Discussionerne i denne afgjørende Sag havde bevirket en fuldkommen Stilstand med Handelen med indenlandske Fonds, men paastaaer dog derhos, at Ministrene, i hvad Udfald den end faaer, dog ville forblive paa deres Poster. Coureren omtaler et Rygte, at Lord Grey skulde være kaldet til Kongen, men er derhos saa forsigtig ikke at angive nogen Hjemmel. Som Beviis for den almene Jnteresse for denne Hovedqvæstion kan man vel anføre, at der den 30te kun manglede 28 Parlaments Medlemmer af det hele Antal, og at man ved de følgende Møder endnu ventede at see de Fraværendes Antal formindsket. En saadan Almeenaand kan ikke forseile sin heldige Indvirkning paa et Lands indre Bestyrelse.