Viborger Samler, 1786-07-24
lant de afskyelige Foretagender, til hvilke Vankundighed og Overtroe fordum gav Anledning, kiende vi ingen større end Menneske=Offer. Dette saa fæle Foretagende, da det ene Menneske med koldt Blod bragte det andet, Forældre deres Børn, til Offerstedet, som et andet Offerdyr, intet Suk hørtes, ingen Taare randt, naar de ogverleverede den Ulyksalige enten til Baalet eller Offerkniven, eller andre fastsatte Pinsler: heele Nationer. tioner vare smittede af dette Raserie, og selv J. raliterne maatte Moses skrække ved strænge Love, at ikke Smitteen skulde trænge til dem, men Overtroen seyrede oven Lovene, de saae denne saa skiændige Handling hos deres Naboer, de dæmpede Naturens og Menneskelighedens blide Følelser, og ofrede det kiereste de havde, deres Sønner og deres Døttre til Dievle, og de udgydede uskyldigt Blod, deres Sønner og deres Døttres Blod, som de ofrede Canaans Guder, saa at Landet blev besmittet med Blodskyld. En lærd Mand, Jakob Bryant, har givet os en ligesaa rørende, som redsom Beretning om de Gamles Menneske=Offere, Han fortæller, at hos fast alle Nationer var denne saa skændige Skik indført hos Egypterne, Cretenserne Romerne og f. Gallierne og de Tydske, siger han, vare saa hengivne til denne Menneskeligheden oprørende Skik, at de ikke forrettede noget Arbeide af nogen Vigtighed, uden at giøre Begyndelse dertil med Menneskeblods Udgydelse, og disse Offere bragte de forskiellige Guder. Disse Guddommes Altere vare unddragne for Menneskenes Øine, almindelig i den inderste og tykkeste Deel af Skovene, paa det at Dunkelheden, maatte formere det Gysefulde ved Offeret, og indprente Ærefrygt for Stedet og Handlingen. Herhen blev de indvigede Slagtoffere førte af Druiderne; disse var Hoved Personerne ved Høitideligheden, hvis Embede. bede det var at forrette Offeret: De til denne Høitidelighed udsatte og bestemte Pladser bleve holdte meget hellige, og det var kun til visse Tider af Aaret tilladt at gaae derhen. Denne mordiske Skik herskede hos alle Nordiske Folkeslag, de maatte være hvo de vilde: alle holdte det for afgjort, at deres Lykke og Roe ei kunde tilkiøbes uden ved deres MedMenneskers Død - Deres fornemmeste Guder vare Thor og Woden, hvis Blodtørstighed de troede aldrig kunde stilles: de havde meget berømte Steder, hvor de dyrkede disse Guder: F. E. paa Øen Rygen, i Siælland, men fornemmelig ved Upsala; der var en frygtelig Lund, fordi der ikke var eet eneste Træe i den, som jo blev tilbedet, som en Guddom beboede det, og det af den Aarsag, fordi ethvert Træe var besmittet med Blod og stinkede af forraadnede Aadsler; i denne Lund blev holdet en aarlig Fest i 9 Dage; Mennesker og Dyr offeredes, men blandt alle disse Offringer blev intet anseet for at bringe saamegen Lykke, som naar Landets Fyrste offeredes: almindelig Fryderaab ledsagede Lodden, naar den bestemte Kongen til Døden, som den engang i Hungersnød faldt paa Kong Domalder, at han skulde døe som Offer for sit Folk, og han blev ogsaa virkelig ofret. Harald en anden Konge offrede 2 af sine Sønner til Guderne, at han maatte erholde en Storm for at ødelægge og adsprede Harald, den Danske Konges Flode. En anden Svensk Konge lod 9 af sine Sønner ombringe, for at forlænge sit eget Liv, formodentlig i det Haab, at hvad han borttog af deres Levetid, skulle af Guderne rigelig lægges til hans. Mere følger.