Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-12-09
Den i dette Aar af Hr. Cavier meddeelte Beretning over Akademiets Arbeider, indeholder en videværdig Særdeleshed om den gule Slange paa Martiniqve, eller Trigonocephalus, en krybende Skabning, hvilken i lang Tid har indjaget saadan Skræk, at denne Øes Befolkning derved tilbageholdtes maaskee et hundrede Aar. og endnu, trods den anvendte ivrige Forfølgelse: og idelig bevirkede Tilintetgjørelse, hvert Aar dræ berget temmelig stort Antal Jndividuer, især Negere. Dens Længde strækker sig undertiden til 7 Fod, og dens Gifttænder ere da femten Linier lange. Udenfor Fordøielsestiden er dens Bevægelighed frygtelig: et vildt Jnstinkt driver den til at styrte sig paa de Forbigaaende, og naar man opdagen den, er den sædvanligst i fiendtlig Stilling; Snegleagtig eller kredsformig sammenrullet, dannet som en Art af Kegle hvorpaa Hovedet udgjør Spidsen, behøver den kun et Øieblik til at naae sit Offer. Her Moreaude Jonnes, som man har at takke for denne Detail, forsikkrer selv, at bemeldte Slange kan staae ganske opreist, paa Halen, og har da mere end Mands Høide. Sin Hørelse er af overordentlig Fiinhed, og sine Øine, der have en lignende Organisation som Kattens, tjener den Nat og Dag lige godt. Den opholder sig paa dunke Steder, og vælger Solens Redgang eller mørke og taagede Dage til sin Jagt. Dens Levekraft (Vitalitæt) er megen stor, thi den bevæger sin Krop af sig selv otte Timer efter at manhar afhugget dens Hoved, og mange endnu længere, naar man pirter dem dertil. Man har troet, at man kunde mærke dens Nærværelse af den stinkende Lugt den udaander; men intet vilde være farligere end at vente paa dette Varsel. De udbreder ikke alle denne Lugt, eller i det mindste ikke til enhver Tid. Disse farlige Slangers Frugtbarhed er skrækkelig, de føde 30 til 20 Unger, der ere 8 til 12 Tommer lange, og allerede fra Fødselen af have alle deres Færdigheder. Det er den umaadelige Mængde Sukkerrør der fortrinlig tjener dem til Opholdsted og tilbyder dem saa deqvemme Smuthuller, at man kan sige, Culturen har snarere formeret end formindsket disse frygtelige Skabningers Antal. Deres Næringsmiddel have de ogsaa i Mangfoldighed; thi de læde Rotter, som med Europæerne ere ankomne og nu oversvømme hele Øen. Det er i Martiniqve meget farligt, i Skovene, at gaae over Træe stubbe eller hule Træestammer hvor Trizonoce, phalus ofte hviler; eller at stikke Hænderne i Fuglereder, hvor den ofte bliver liggende efter at have fortæret Æggene eller Ungerne. Hønsehusene lokker den til; den skjuler sig ofte i Rørtag hvormed man tækker Huse. Den flygter ofte, om Dagen, i Rotte og Krabbe Huller. Sielden trænger denne Slange ind i Stæderne. Frugtesløsheden af den menneskelige Anstrængelse med at udrydde denne Landeplage, har ladet Jndvaanerne tage deres Tilflugt til engelske Grav=Hunde af en besynderligt Slags, der allerede havde været til stor Rytte. Herr von Jonnes har tilraadet af indføre Slangedræberen (serpentaire, fra det gode Haabs Forbierg, denne Rovfugl med høie Beene, der i det sydlige Afrika har gjort saastor Tjeneste. Man har ogsaa virkelig forsøgt dette, men det første Forsøg er endnu ikke lykkedes: imidlertid fortiener det vel at blive fornyet.