Den Vest-Sjællandske Avis, 1836-08-06
Nyeste Post Efterretninger. Den franske Moniteur af 25de Juli indeholder følgende: Ministerne have efter modent Overlæg og ved en eenstemmig Beslutning udsat den Revne, som skulde være afholdet den 20de. Man spørger om Aarsagen dertil, ligesom ikke alle forstandige og redelige Menneskeer kunne indsee den. Da man imidlertid forlanger at vide den, saa skulle vi angive den, dog med en passende Tilbageholdenhed. For det første er det ikke sandt, at Diplomatiet skulde have følt sig foruroliget over Jndvielsen af et Monument, som minder om vore Seiervindinger. Ligesaa usandt er det, at Regieringen har befrygtet en Manifestation af Nationalgarden. Diplomatiet har ikke sagt og ikke insinueret noget. Man maa slet ikke kiende noget til Staternes indbyrdes Forhold for at falde paa saadanne Jdeer. Ethvert Folk celebrerer i sit eget Land sine Armeers Seiervindinger, uden at andre have Ret til at holde det for at være dadelsværdigt. Vi have oprettet Napoleons Statue, uden at nogen har tænkt paa at besvære sig derover; en saadan Formodning er derfor harn agtig. - Hvad en Manifestation af Nationalgarden angaaer, saa har en saadan aldrig været saa usandsynlig som nu. Paa nærværende Tid ere Hovederne ikke forrykte af de Partie-Jdeer, som lede til utilbørlige Yttringer. Et Oppositionsblad har tilstaaet, at Kongen kun kan forvente Yttringer af Hengivenhed og Kiærlighed; der maatte gives vigtige Grunde for at berøve ham disse Yttringer; men alvorlige og talrige Jndberetninger paalagde Regieringen at udvise den største Klogskab. Kongen elsker Nationalgarden og elskes af den; dens Tilraab minder ham om det nationale Ønske, som tilkiendte ham Kronen. J dens Geledder havde hon ikke Aarsag til at frygte for nogen Armee; men de afskyelige Fiender, for hvis Raserie han er udsat, have ikke nogen Armee, og derfor tage de deres Tilflugt til Forbrydelser. Man havde Grund til at frygte for slemme Projekter. Man siger til os: bekiendtgiør dem, Men man maa vide, at vi hverken kunde gribe ind i Justitsens Rettigheder, eller tilintetgiøre den offentlige Besivrelses Efterforskninger ved at bekiendtgiøre disse Projekter, og at en Regiering al aldrig bør, ved dette Slags Sager, sige hvad den veed og hvad den formoder. – J udbrede, siger man, Bekymring i Landet, Vistnok, men vi svare med følgende Spørgsmaal: Havde man, for at undgaae Bekymringer, skullet trodse Mueligheden af en Katastrophe? Tillige maa man fatte Betydningen af disse Bekymringer. Landet veed det godt, at det ikke staaer i nogle Uslingers Magt at faae Overhaand imod dettes absolute Villie. De forsøgte i Paris og Lyon paa med bevæbnet Haand at paatvinge os Anarchiet; men bleve overvundne, og derfor træde de nu op som Mordere. Et Partie, som griber til saadanne Midler, er for bestandigt forlorent. Det er Mennesker, som have opnaaet det yderste Trin af en frygtelig Sygdom; men et vedvarende Opsyn med dem, Tiden og den offentlige Afskye vil snart overbevise dem om deres Afmagt. Jmidlertid er det Pligt at udvise Klogskab, især erdet de Mænds Pligt, som have Regieringen i deres Hænder, og paa hvilke det store Ansvar hviler for Frankeriges og Verdens Øine. Ministerne, som have fattet denne Beslutning, ere ansvarlige derfor, de vide det og ere beredte til at giøre Regnskab for deres Handling, naar Tiden dertil er kommen Man maa imidlertid tilstaae, at de ere bedre skikkede til at besvare denne Qvæstion, som man siden i Gaar har seet forhandlet i de offentlige Blade, end alle de Personer, som tale saa letsindigt derom. -