Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1842-08-25
J det 35te og 36te Møde foretoges den foreløbige Behandling af Sagen angaaende de i den kongl. Bekjendtgjørelse af 4de Juli d. A. ommeldte stænderske Comiteer. Som Referent for den nedsatte Comitee (Bang, Ussing, David, Hvidt, Neergaard, Mynster, Scavenius, Lehmann) oplæste Etatsraad Bang dennes Betænkning, hvis væsentligste Jndhold er følgende: Efterat have udtalt den Mening, at Forsamlingen har god Grund til at udtale sin taknemlige Erkjendelse af det landsfaderlige Sindelag, som aabenbarer sig i den kongl. Meddelelse om de paatænkte Comiteer, der skulde træde i Stedet for den Forening eller Forbindelse af de hidtil adskilte Forsamlinger, som 26 en Stænderne forrige Gang petitionerede om, som den nærmeste og første betingelse for en friere Udvikling af vore Samfundsforhold, yttrer Comiteen sig først og de tilsigtede stænderske Comiteers Virksomhed og dernæst om deres Organisation. J første Henseende troer Comiteen, at Kongens Hensigt, at de enkelte Stænderforsamlingers stænderske Virksomhed ei i nogen Henseende skal indskrænkes ved de tilsigtede nye Comiteer ikke vil blive opnaaet, dersom de Sager, som høre under Stændernes Virksomhed, forud forelægges de stænderske Comiteer, hvilket i høi Grad vil svække de nærværende Stænderforsamlingers Betydning. Naar nemlig et ikke lidet Udvalg af Forsamlingens bedste og dygtigste Mænd, i deres Egenskab som Medlemmer af de stænderske Comiteer, have afgivet Betænkning over en Sag, forinden den senere forelægges den hele Stænderforsamling til Betænkning, saa vil dennes Forhandlinger og samme Gjenstand aabenbart tabe i Friskhed og Jnteresse: det Væsentligste og Vigtigste af, hvad Forsamlingen kunde have at yttre, vil allerede være optaget af dens, til de stænderske Comiteer delegerede Medlemmer. Derimod holder Comiteen for, at de stænderske Comiteer kunne erholde en gavnlig Virksomhed, ved at forhandle om, og afgive yderligere Betænkning over Sager, som have været forelagte de enkelte Stænderforsamlinger, naar der har viist sig væsentlig Forskjellighed mellem de Anskuelser, som have havt Pluraliteten for sig i de enkelte Forsamlinger. Dersom enkelte mindre betydelige Forskjelligheder mellem Forsamlingernes Betænkninger skulde give Anledning til at bringe Sagen for de stænderske Comiteer, saa vilde herved fremkaldes en regelmæssig yderligere Behandling i de stænderske Comiteer af de samme Lovudkast, som engang have været behandlede af Stænderne, og en slig gjentagen Behandling vilde udentvivl ogsaa, imod Kongens Hensigt og Folkets Ønske, bidrage til at svække de nærværende Stænders Betydning og føre til en trættende og skadelig Vidtløftighed; men, hvor der har viist sig en væsentlig Forskjellighed mellem de enkelte Stænderforsamlingers Anskuelser, der bliver det, for at hindre en fordærvelig Adskillelse af Statens enkelte Deele, vigtigt, at disse Divergentser og muligt hæves ved Sagernes yderligere fælleds Behandling af de enkelte Forsamlingers dygtigste Medlemmer, nemlig de til de stænderske Comiteer delegerede Mænd, og disse Comiteer kunne altsaa blive et vigtigt mæglende og forenende Moment i vore Statsforhold. Dette vil især fremtræde med Hensyn til saadanne Anliggender, som angaae samtlige Statens Dele, hvorimod alene de Comiterede fra de vedkommende Forsamlinger bør træde sammen i Anledning af Gjenstande, som udelukkende vedkomme enkelte Deele af Staten. Dog bør de stænderske Comiteer formeentlig ikke være indskrænkede til at være det mæglende eller forenende Element mellem de enkelte Stænderforsamlinger; der er især et almindeligt Anliggende, som Forsamlingen formeentlig er opfordret til paa det Jnd stændigste at anbefale som den fremtidige Hovedgjenstand for deres Virksomhed, nemlig den raadgivende Medvirkning ved Affattelsen af det almindelige Statsbudget og den dermed forbundne Bedømmelse af de tidligere aflagte Statsregnskaber, forinden de herhenhørende, for hele Statslivet vigtigste, Bestemmelser, nemlig Budgettets Sanction og Regnskaber nes Qvittance, ved Hs. Maj. Kongens egen allerhøieste Resolution finde deres endelige Afgjørelse, hvilken Medvirkning den foregaaende Forsamling saa godt som eenstemmig anholdt om at maatte indrømmes Stænderne. Hermed - hedder det i Betænkningen - vilde da de stænderske Comiteer erholde en høist vigtig - under Forudsætning af et toaarigt Budget - hvert andet Aar atter aabnet, Virkekreds, der vilde staae i en naturlig Forbindelse med deres Virksomhed, som det mæglende eller forbindende Element mellem de enkelte Stænderforsamlinger, og som det Udvalg af samtlige Forsamlingens Medlemmer, fra hvem Hs. Majestæt Kongen, som af den kgl. Commissarius antydet, kunde finde for godt at indhente Betænkning i enkelte særdeles vigtige Sager. Ogsaa dette sidste Hverv vil kunne erholde en høi Grad af Betydning; thi vi tør ei fordølge for os selv, at overordentlige Foranstaltninger kunne blive fornødne, som ikke efter de hidtil gjældende Anordninger skulle, og vel heller ikke hensigtsmæssigen kunde, forelæges Provindsialstændernes enkelte Forsamlinger til Betænkning, men som dog angaae, hvad der maa ansees som Livsspørgsmaal for vore statsretlige Forhold, og som derhos ikke let ville kunne bringes til et, for Statens Opretholdelse og Velfærd fyldestgiørende Resultat, uden Samvirkning af Kongen og Folkets Udvalgte.