Jyske Efterretninger, 1790-09-24
Til Kronprindsens og Kronprindsessens Indtog i Kiøbenhavn den 14 Septemb. sidstleden. Nonge Søn, til Nordens Held og Fæder haare, Mærk vor bifald med den Brud Du har udkaaret; Kiendte Du ei før Dit Folk, saa kiend den her, Mærk: Hvor vi har Dig, Dit Valg, Din Velfærd kjen Alle Hierter sig bereder, Til at deele Dine Glæder; Engelskiøn er Hun, Din Faders Haand fremleder. Alle Landets Børn saavelsom Landets Fader, J hver Bondebye, og alle Kiøbstæd Gader, Føle for Dit Vel og ønske salig Held, over Skov og Søe og Strand og Mark og Field, Danske, Norske sig udtrykke. Med den Skat, han bragte hiem, to Rigers Smykke! Naadens Gud giv Prindsen Lykke! Prinde, høimodige Beslutninger ledsager, Din Bestemmelse, Dit vigtig Frierie. Raphael er med og Baandet sammendrager, Høie Siæle nærme sig ved Sympathie. Mens Dit Hierte Dig veileder, At Dig Lodden traf paa de udvalgte Stæder. Giør den Gud, som Du tilbeder, Hiertet, Prinds, hos en som hos en anden, Hos en Bonde Hyrde, som hos Thronemanden Stemt for Elskov, deeles og udvider sig; Mennesket er skabt af Gud selskabelig. Mærker Du ei selv det samme! Vel! Din reene Elskovs=Flamme, Brænder i Faveur af Nordens Konge-Stamme, Jrre tinger Du med stolte Naboe=Magter Alt for viis dertil Du Throne=Tvang foragter, Op om Skat og Medgift med ukiendte Brud; faaer en bedre Arv af Dine Fædres Gud; Helt, den Seir er stor Du vinder. Blot ved Valg Du Dig forbinder. Meer end Guld Du faaer, en Brud blandt Heldgudinder. O den lunske Corn, som tidt bag Kronen trykker, Konger, Prindser ei for sig maae vælge Brud, Dronning vælges efter Stats=Raison og Nykker; Glæden, Elskov er et Blus, et Stierne=Skud. Dyrt betalt er slig Udvalgte, Salg, ei Valg man det bør kalde Muse! Dækket ned for denne Scene falde. Hist, o tappre Prinds Du drog Dit Sværd af Skeede, Varm for Ærens Sag Du fægted uforfærd, Efter Krigens Jld, kom Kierlighedens Heede, Helten saae Dig kiet, Du var Hans Datter værd, Krigersk Sværd ei meer udtrækkes, Mars afvæbnes, Amor vækkes; Skiøn er Palmen Helt, som Dig fra Striden rækkes. Ei omsonst til Schlesvig stod din Hu og Tanke. J en Hvile Stund paa Mynstring Sommerheed, Der ophang Din Hielm og Rustningen den blanke, Der afterred Engle Haand din Ungdoms Sveed, Gode Prinds, Man nu begriber. Hvor det kom Du dig forlieder. Modet allerbest hos Deilighed sig sliber. Opperlige Første Brud; Udvalgt blandt mange, Nordens Dagmar, Dannemarks anden Danneboed! Deilige i Skoen ere dine Gange! Bliv os lykkelig, som Du er eiegod; Ventet Foster=Moer for Riger, Som, før Du paa Thronen stiger, Throner i Din Prindses Siel, den raske Kriger. Kriger er han vist mod Vellyst og mod Laster, Mod hver Landets Fiende svirp, som Hevnens Jld, Men naar Han til Dig og Dyden Øie kaster, Er Han blid som Solen, som Guds Engel mild, Himmelsalig Par at skuel Reen er Prindsens, Heltens Lue! Reen som Engelen er Haus fuldkomne Due, Held Marial Dig, Benaadede blandt Qvinder, Vel at Du har valgt den ypperligste Part! Lad kun Konge Døttre, Erkehertuginder, Dig misunde. Du hos os er vel forvart, Gottorfs Slot og Schlesvigs Gange, Var Prindsesse Dig for trange. Dyd som Din bør krones, bør sin Ret erlange. Drag med Majestæt igiennem Hæders Buer, Engler Roser strøe om Dig i hvert et Fied. Hør den Glædes Lyd af Herrer og af Fruer, Hør de Anskriig af Almuen nær derved: Gid enhver af os. Fyrstinde! Naade for Dit Øie finde, Sid Du leve og fornye Lovises Minde, Drag velsignet Par, igiennem glade Gader, Til Høisædet op, som Hiertet først tog ind. Hør de Suk af Landets Børn og Landets Fader, See den Glædes Graad paa ærlig Borger=Kind. Konge Døttre skaffer Riger, Men blandt Fyrstelige Piger, Du Prindsesse. Du dem alle overstiger. Og naar Kronen Hovedet engang vil trykke, (Kronen glimrende er derfor ei saa let) Deel, Prindsesse Fyrstens Sorg med Fyrstens Lykke, Gid Din Engle=Haand ham støtte Hovedet. Fyrster er som andre svage, Men en Fyrstes Engle=Mage. Giver Landet Liv og Aar til Kongens Dage. Smiil Prindsesse, til den Kongelige Fader, Han er eenlig, Han næst Gud sig blot forlader, Stil Hans Længsel, qvæg Hans Siel med ømme Blik, Paa Din Dyd og Viisdom af Hans Frederich, Aldrig giør da Gud til Skamme, Kongens Haab og Kongens Stamme, Nye ved Dig den skal til Verdens Ende bramme. Vivat skingrer af Almuen og Noblessen, Tys der er en Cherub og en Guds Herold! Englen hilser: Hvor er Prindsen og Prindsessen, Her er Krands for Gratien, og Heltens Skjold; Gud ved mig Dem Fred forkynder, Siger: Trods et Folkes Synder, Jordens Hellige og Herlige jeg altid ynder. Naadig jeg med Dem mit Forbund har oprettet, Som ei brydes skal, Guds Løfte evig staaer, Aldrig blive skal min Yndlings Sæd udslettet, Førend Thronen sidst med Verden undergaaer, Englen svandt, og Vellyst spreder, Rundt og sig af Salligheder; Høie To gik i Lønkammer ind og beder. allerunderdanigst Søren Møller. Høde.