Københavns Adresseavis, 1767-12-16
Paa Liig Pladen var meget ziirlig udgravet følgende Inscription og hosføyede Vers: 2 Sam. 1. v. 26. Det gjör mig meget Ondt for Dig min Broder Jonathan, Du var mig saare liflig. Med dette saa hierlige Erho, som herlige Eftermælaf en eniste Broders, men mange eenstemmige Venners Munde valediceres i Dag Støvet af en oprigtig og lislig Jonathan, den Velædle og Høyfornemme nu Salig Seigneur Niels LAVIEN Foch, som ved Fødselen paa Schaarupgaard den 5 Junii. 1723, med en dydig Siæl i et deligt Legeme glædede sine Ferældre, Faderen Velædle og Høyfornemme Seigneur LAUKIT. F. H. Moderen Velædle og Dydziirede Madame Chris TIAN MOTh. Han blev opdragen ved Studeringer og boglige Kunster i Hans Forældres Huus, saaledes, at han fandt Naade i Gud, og Yndest i hver Mands Huus. Han blev i Aaret 1742. med Berömmelse ereeret til Student, ved det Kongelig Universitet i Kiøbenhavn, Han eultividerede sig saaledes ved sine Studeringer og de smukke Videnskaber, at hans Studia lige saa meget forhøvede Hans Siels vare Egenskaber, som hans ædle Siæl forhøyede hans smukke Persons Anseelse. Han applicerede sig derefter paa Landvæsenet, og havde Bierregaard i Forpagtning i 4 Aar, Støvringgaard i 1 Aar indtil Anno 1749. den 1 May, da han kom til sin Broder Velbyrdig Hr. Cammer=Raad Sören Fogh Herre til Laagegaard, og var hos ham som en Jonarhenhos sin David indtil 1752, da han antog Stougaard og Alstedgaarder under Forpagtning, hvor han forblev til sin Dödedag, som indfald paa Stougaard den 1 November 1767. Hans Hoved Caracter var Ærlighed og Troefasthed geleidet med en ugemeen Ædelmodighed og behagelig Venlighed; I ald hans Gienvordighed kyssede han paa Guds Haand med ærbødig Taalmodighed. Det vederfarne Bedragerie faragtede han med en Heroisk Koldfindighed. Sin Sygdom og Lidelse formildede han ved bestandig Gudfrygtighed. Sit Huus beskikkede han med en skiønnende og belønnende Gavmildhed. Og som han var liflig og behagelig i sit Liv, saa havde han og en behagelig Död, da han i et fornøyet Sind med lund Forstand befalede sin Siæl i sin Troefaste skaberes, Haand, og i en stille Rolighed indgik til Trig Salighed. Nummeror. 23, v. 10. Min Siæl de de oprigtiges Død. og mit Endeligt vorde som Hans Saa længe Dyden skal i Verden yndest finde, Saa skal og Hr. Niels Foghs Dyds Monument bestaa Han i vor gandske Egn et ærig Æreminde. Paa Dyd og Ærlighed af Sandhed selv skal faae Er ærlig Venskab rar, bør ædelt Mod at prises Er Mildhed, Venlighed, Godgiørenhed en Dyd? Saa bler vor Mennisk Ven, hos hvem alt dette vises, I ævig Priis hos os, hos Gud i ævig Fryd. Han saa beskikkede sit Huus, at man formoder Ham af Vedkommende bler Ære-Blomster stroed, Han fandt i Død som Liv en uskatteerlig Broder. (a) Der sagde : Det skal skee hvad Jonathan han böd. Den Tid hans øyne nu i Døden maatte briste, Han spurgte, hvorfor maae ey Lyset være tændt? Sin Troes Lampe han for ingen Deel vil miste Men staae som Troens Helt naar Dødens Strid er endt. Hans Ven (h) ham sagde da: at Lyset var derinde Men at et herligt Skin af Salighedens Glands Der i hans dyre Siæl fra Gud sig lod indfinde Fordunklede hos ham alt jordisk Lys og Sand I sand Gudfrygtighed han endte sine Dage, I Troe og Kierlighed, og alles Feil tilgarHan ingens Uren var, derpaa skal ingen klage, Var ungen han, da maae den blegne ved hans Grav. (a) Hr. Cammer Raad Fogh til Laage, som ratificerede alle hans Donationer. (b) Hr. Mag. Borch i Greis som var hos ham da han døde.