Berlingske Tidende, 1815-06-09
London, den 26de Mai. Vi have allerede meddeelt Jndholdet af Lord Liverpools Talle Overhuset den 23de d. Vore Blade indeholde nu det Omstændelige, hvoraf Følgende fortiener at meddeles : Overhusets Møde den 23de Mai. Lord Liverpool sagde: "Det kommer idag an paa at afgiøre det vigtige Spørgsmaal om Krig eller Fred. Ethvert fornuftigt Menneske spørger sig selv. Kunne vi beholde Frede Er det moralsk mueligt, at Storbrittannien og dets Allierede under nærværende Omstændigheder kunne leve i Fred, og nyde de Fordeele, Freden frembyder. - Det er ingen Tvivl om, at man maa undgaae Krigen, hvis det kan skee med Sikkerhed; men intet Ønske om at opholde det afgiørende Die blik, ingen Attraa efter at udsætte Modstanden mod den truende Fare længere bør have mindste Jndflydelse paa Huset og Nationen, naar det kommer an paa at tage det Parti, som er nødvendigt for at bevare vor Ære og vor Sikkerhed. Først maae vi undersøge, om vi i dette Øieblik med Hensyn til Bonapartes personlige Karakteer, og efter de Forholdes Beskaffenhed, hvori vore Allierede befinde sig, have retmæssig Aarsag til Krig. Hvis Huset mindes de tidligere Discussioner, og hvis det ikke har glemt Bonapartes Forhold, saa behøver jeg ikke at forklare mig nøiere over denne Gienstand. Jeg bemærker blot, at den nærværende Tingenes Stilling i Frankrig, som tvinger os til at vælge Krigen, kommer deraf, at dette Jndivid, med Fornærmelse af den høitideligste Tractat, igien har tilrevet sig Frankrigs Regiering. Man har paastaaet, at denne Tractat med Hensyn til Vonaparte er bleven brudt; antaget at dette ogsaa var Tilfældet, saa blev dog hans Opførsel mod de Allierede ikke mindre at dadle. Den kunde ikke retfærdiggiøres, med mindre han af de Allierede havde forlangt men ikke erholdt Afhielpning af sine foregivne Besværinger. Men han har ingen Forestilling eller Besværing fremført, og aldeles ikke omtalt Krænkelsen af den Tractat, hvoraf man siden hans Undvigelse fra Den Elba har i Frankrig gjort saa megen Larm. Han har ikke engang i alle de Proclamationer, som han siden den Tid har udstædt i Frankrig, forat undskylde sin Fremfærd, bemærket, at han har anmodet de Allierede om at raade Bod paa hans Besværinger. Han har derimod bestemt sagt, at han kommer tilbage til Frankrig for igien at overtage den øverste Magt, som han i et critisk Øieblik nedlagde. Han har aldrig beraadt sig paa en foregiven Fornærmelse af Tractaten med Hensyn til han selv. Man har største Grund til at troe, at han selv dengang han undertegnede Tractaten til Fontainebleau, havde ifinde at vende tilbage, og han har ikke engang villet retfærdiggiøre sig i denne Henseende. Han havde ifinde at bryde Afstaaelsestractaten, og ved sin Tilbagekomst til Frankrig har han virkelig brudt den i alle sine Deele. For rigtig at forstaae Grundvolden for denne krænkede Tractat, er det nødvendigt, at erindre sig de Forhandlinger, som havde Sted i Paris i Maanederne April og Mai 1814. Førend de Allieredes Jndtog i Paris havde de udstædt en Proclamation, hvori de erklærede, at de ikke vilde underhandle med Bonaparte. Uden at ville retfærdiggjøre de Allieredes Forhold i Paris erindre man sig kun, at Bonapartes Tronafsigelse blev betragtet som første Hovedbetingelse for Freden med Frankrig. Denne Betingelse blev endnu specielt anført i Jndledningen til begge de i Paris sluttede Tractater, fordi man var overtydet om dens Vigtighed, og ifølge denne Betingelse have de allierede Armeer forladt det franske Gebet. Bonapartes Udelukkelse fra Frankrigs Regiering var altsaa Hoved basis for den Tractat, til hvis Opretholdelse dette Jndivid og Frankrig have forpligtet sig mod de Allierede. De sidste have med Hensyn til denne betingelse, og formedelst Bourbonernes Gienindsættelse paa den franske Trone, tilstaaet Frankrig bedre Fredsbetingelser, end det under andre Omstændigheder var bleven Tilfældet. De vare eftergivende, fordi de troede, at Tractatens Opretholdelse og Europas Sikkerhed derved vilde befordres. Man seer altsaa tydelig at Alt, at de Allieredes Hovedformaal var Oplysningen af den lonapartiske Regiering. Men da denne Mand er vendt tilbage til Frankrig, har han tilintetgjort alle Forpligtelser fra deres Side mod ham. - Aarsagerne til en retmæssig Krig ere derfor fuldkommen lagte for Dagen. Nu kommer det altsaa kun an paa at undersøge, om det er overeensstemmende med Storbrittanniens Undersaatters Jnteresse at begynde Krigen, og om den virkelig er nødvendig. Men der er ingen Tvivl om, at vor dyrebareste Jnteresse, at Omsorg for vor Sikkerhed og vor Ære forpligte os til at bekiæmpe vor fælleds Fiende, da vi paa ingen anden Maade kunne bortfierne den Fare, der truer os. Da Bonaparte havde forladt Øen Elba, og igien revet Frankrigs Regiering til sig, spurgte enhver tænkende Mand sig selv, om man vel kunde vente, at Freden vilde blive bevaret, saalænge denne Mand havde den øverste Ragt, og for det andet, om det var overensstemmende med Klonskab at angribe ham strax, eller først længere hen. Allerede den altfor mangeaarige Erfaring er nok til at besvare det første Spørgsmaal. J forten Aar have vi havt Leilighe til at lagt tage denne Mands Forhold. Vi ville ikke her fælde Dom hverken over hans Karakteer eller hans sædvanlige ærgierrige og uretmæssige Handlinger. Nei, han har givet afgiørende Beviser paa den meest grændseløse Ærgierrighed, og vi have været i Stand til tilfulde at overtyde os om, at det aldrig har været ham om at giøre, at holde en Tractat, naar den ikke meere passede sig for hans Hensigter. Han er en Mand, som end ikke den største Lykke kunde tilfredsstille, ja ikke engang i de vanskeligste Stillinger har han bragt det over sit Sind at afstaae fra sit Udvidelsesystem og sit projecterede Universaltige. Man mindes end, hvorledes de franske Revolutionsmænd, da de begyndte at gaae ud paa Erobringer, erklærede i deres Forfængelige hed, at Rhinen, Alperne, Pyrenæerne og Decanet vare Frankrig, naturlige Grændser. Bonaparte var det lykkelige Redskab, som ved Fredsslutningen til Lüneville gav denne Erklæring Eftertryk. Den ne Tractat opvakte medrette stor Ængstelse i Engelland; men man smigrede sig med, at Frankrig, efterat have faaet hvad det ønskede endelig vilde blive roligt. - Men hvad skete: De paa det høitideligste anerkiendte Republiqver bleve enten forenede med Frankrig, eller dog ganske satte under dets Jndflydelse. Dette var den uord holdende Bonapartes Værk. Hvorledes er det derfor mueligt, at Europa af en saadan Mand kan vente, at han vil holde nogen Tractar, Men endog Bonapartes Forhold mod disse Stater, mod Fra lien, Holland a. fraregnet, henvende Huset sin Opmærksomhed paa hans Opførsel mod Spanien. Dette Land havde endog overgivet sin hele Land og Søemagt til hans Raadighed, og desuagtet var har ikke tilfreds dermed. Han tilintetgjorde endog dets Regiering, idet han paa den troløfeste Maade lortede Kongen og den Kongelige Familie til Frankrig, og indfaarrede dem, forat hans Armeer deste lettere kunde anfalde Kongeriget. Hans Begierrighed kiender ingen Grændser. Jntet kan standse ham i hans egenraadige Handlinger, han kiender ikke Ramernes Marime, Parcel anseet af et dene, lere superhos at skaane de Overbundne, bekiæmpe de Overmodig thi han undertrykker saavel den Svage som den Stærke, Venner, som Fienden. Tørst efter Herredømme er hans Hovedlidenskab, for hvilken han tilsidesætter alle moralske Betragtninger: Fredstilstanden og en saadan Regierings Tilværelse kunne altfalikke bestaae ved Siden af hverandet. Men han er tilbagekaldet af Nationen. Dette er tille sandte kun Armeen og de Utilfeldshave understøttet ham. J det hele taget var Nationen tilfreds med Ludvig den 18de, men Armeen var for Nøveries og Plyndring Sta endnu Bonaparte hengiven. - Dasaa have Nøgle troet, at denne Mand vilde med Aarene forandre sin Kapitter. Det vil han ik thi han kan ikke afstaae fra an nergiertighed. Men, sige Andre, om der i Frankrig blev indført en indskrændt Regiering, men hvorlænge vilde vel denne begaae under Bonapare: Han har me Sværdet tilkæmpet sig na Magt, og med Ordet vil han søge at hævde den. Saalænge han altsaa staaer i Spidsen for den fransk Regiering, saalænge kan maa itte giøre Regning paa Fred. Derpaa undersøgte den ædle Lord endnu, om det var bidst at be gende Krigen strax, eller og man burde foretrætte en benævnet fredelig Tilstand. Han paastad, at det var overeenstemmende med Klogskab strax at begynde Krig, da Engelland og dets Allierede vare fal kommen rustede dertil. Dranden maatte man at lade Fienden saaden fornødne Tid til at organisere sine Krafter. Den Krig, til høiSilgelse Halet idag opsendte, er retfærdig, og begander under de bedne Udsigter. Jngen af de allerede Magter nærer det Ønske, og Frankrige Magt og Daglang skal formindstes. Ane ønske run Freolighed. Men Hansen til Bourkonerne, at de igjen maae blive alle paa den franske Trone, da er han overbeviist om, at den storste Deel af de Franske ønske deres Tilbagerom. Vel kunne de europaiske Nationer ikke sige Frankrig hvilken Regiering det skal have men de have Ret til et extlære hvilken Regering og ere ville have Denne Krig, over den ædle Lord fordervette paa de sædvanlige Beregninger af menneskelig Politit; men paa den alle sandbedstiærlige Mænd tiendommelige Følelse, Jngen kan troe sig sit ter saalænge den nærværende Tilstand i Frankrig varer. Det stor Værk maa altsaa igien begyndes for fra, og Resultatet vil være an Nationers Rolighed. - Derpaa foreslog Lord Liverpool en til Prindsregentens Budskab passende Takadresse som Svar, Nu stod Lord Grev op, og holdt ligeledes en lang Tale, hvori han sagde, at han billigede alle de Forholdsregler, som vare nødvendige til at dyrerholde Nationens Ære og Sikkerhed; men han var at den Mening, at man burde føre en Forsvarskrig. Han indsaatte at Frankrigs nærværende Bebersters Fordrivelse assolut var en Høvernødvendighed. Hvis Krigen ikke faldt lykkelig ud, udsatte man sig for den ydmyggelse, dog at maatte erkiende ham s. Grev Bathurst understøttede Lord Liverpels Forslag paa det kraftigste, og erklærede sig mod Lord Grev. Dasan Lord Grønning, holdt en lang Tale for Motionen. Han faade, at hvis han var Medlem af det Kongelige Ministerium, vilde han ligeledes have raadet Prindsregenten til Krig. Tillige forkastede han Desenstesystemmet, Lord Liverpools Motion blev antaget med en Stemmesterhed af 156 Stemmer med 14.