Den Vest-Sjællandske Avis, 1837-01-06
Betleriet i Engelland er ofte en meget indbringende Næringsvei, især naar det bliver drevet systematisk og med en vis Udholdenhed. En dygtig Betler af Profession kan rundelig ernære Kone og Børn, og med megen Sparsomhed maaskee endog sammenskrabe en lille Capital. En Præsts Kone ved en af de tydske Menigheder i London havde en Kokkepige, med hvem hun var særdeles tilfreds. Pigen var meget ordentlig og kunde vel have sammensparet nogle Pund Sterling i hendes flereaarige Tjeneste. Disse bragte hun omsider tilligemed Hjerte og Haand til en Mand, som boede i en temmelig afsides Deel af Staden, Efter flere Maaneders Forløb førte Tilfældet hendes forrige Frue, Mistris S., i Nabolauget, og det faldt denne ind at see engang, hvorledes det gik hende Hun fandt hende i et ganske anstændigt Huus i anden Etage, hvor hun med hendes Mand beboede to Værelser til Gaden, der vare ret smukt meublerede og saae godt ud. Manden var just ikke hjemme, men efter faa Minuter traadte et Menneske ind, hvis Pjalter neppe kunde gielde som Undskyldning for Mangel paa Klæder. Den høire Fod havde han høit opbunden og Knæet understøttet med et Træbeen, saa at Krykken under Armen gjorde den Lamme fuldstændig. Uden at opholde sig og kun efter en kort Hilsen git han strax ind i det næste Værelse og lukkede Døren efter sig. Mistris S., allerede meget forundret over dette Syn, studsede endnu mere, da hun hørte at denne Person var hendes forhenværende Kokkepiges Ægtemage. Paa Fruens Spørgsmaal efter hans Haandtering fik hun til Svar, at han var en Tigger, men ernærede sig ret godt. Han havdt gjor sig det til Regel, hver Dag at vandre igjennem 10 Gader, og det maatte være en meget ussel Gade, hvor man i det Mindste ikke gav ham en PennyNaar han havde fuldendt sin Omgang, saa bragte han sædvanlig fire til sex Schilling (henved 2 Rbd.) hjem med, ofte ogsaa mere, men sjelden mindre. Hans Jndkomster beløbe sig derfor i Gjennemsnit til mellem 300 Schilling om Ugen, og da hun selv hed Haandarbeide, som hendes Mand skaffede tilende i Huset, sædvanlig fortjente endnu tyve Schilling, saa havde de mere, end de behøvede. - Men man maa ingenlunde troe, at denne Mand var den eneste Lykkelige eller særdeles Fifsige ved dette Levebrød. Enhver, der har været i London, vil have truffet i de meest besøgte Gader paa Hjørnerne, hvor hine blive overskaarne af Tvergader, nogle lurvede Personer, som der ordentlig have ligesom fast Post, og som i godt ligesaavel som i slet Veir feie, eller i det Ringeste foregive at de feie det Stykke af Gaden, som gaaer fra det ene Trottoir til det ligeoverfor, og som herformedelst bede om en liden Almisse af Fodgjængerne. J Regentstreet, Piccadilly, Oxfordstreet, Bondstreet, o. s. v. ere disse Poster til sine Tider meget indbringende, især da foruden de sædvanlige kobber Pennystykker ogsaa meget ofte sølv Sexpennies, og af elegante Ryttere vel endog hele Schillinger falde af for at holde Heste. Et godt Hjørne gjelder derfor som et ordentligt Levebrød, hvormed ikke alene drives Handel, men som ogsaa undertiden gives i Medgift fra Fader til Datter; thi at En skulde gjøre en Anden sin Ret stridig, kan neppe være tænkelig i London. J Aaret 1829 døde i City en gammel Mohr, hvis Ansigt Enhver kjendte, der ogsaa kun tilfældigviis besøgte Børsen. Paa det Hjørne, hvor han feiede Gaden, boede en gavmild Frue, som regelmæssigen hver Søndag lod ham komme i sit Huus og gav ham et Middagsmaaltid. Hun undrede sig allerede over i flere Dage ikke at have seet den Gamle, da en Morgen et Par Mænd komme til hende og melde hans Død med den bemærkning, at han havde indsat hende til sin Arving. Da han hverken havde Beslægtede eller Venner, havde han til Gjengield for hendes Godgjørenhed imod ham testamenteret hende hans hele Formue, der udgjorde noget over 800 Pd.