Berlingske Tidende, 1767-02-01
Efterretning om Fiolmageriet i Vigøers Præstegield i Hardanger. saak Nielssen Bornen, en Søn af Niels Boenen, der i sit 85de Aar blev blind, men i sit 100de Aar seende igien og levede endnu 5 Aar, har i sin Ungdom, omtrent 1670, af en Person navnlig Lars Klark, der var som en Slagt. Slags Skoleholder, lært de første Begyndelser til Fiolmagerie. Denne Klark var ingenlunde i saadan Profession, oplært, men begyndte for Tidsfordriv at udhulle nogle Stokke eller Stykker Træ, som ved Hielp af Strænge har efter sig Slags mueligen given et Slags Lyd; hvilket, da bemeldte Jsaak, der havde Lyst til adskilligt smaat Haand Arbeyde, tog sig for at giøre efter, blev han efterhaanden saa over, at de Fleve alt bedre og bedre, og gav ham da dette Arbeyde ventelig nogle Haand-Stillinger, der siden drev Lysten til ret at ville perfectionere sig Han naaede og deri en utrolig Berømmelse. Dette allene feylede ham, at udfinde og paasætte den deste Fernis, der ikke skulde betage Lyden sin Reenhed. EfterUldspørsel fik han at vide, at der skulde findes paa Storden i Syndhors Fogderie en Person, ved Navn Didrik Muus, det baade var Billedhugger og Maler, og uden at have staaer 4 Lære, skal have giort den smukke Altar Tavle i Storøens Kirke. Af denne fik Jsaak Bonen Kundskab om den rette i Fernis og dens Brug. Fra den Tid af har Jsaak Botnengjort sig i dette Arbeyde saa berømt, at hans Fioler baade Inden og udenrigs prefereres andres; hvilket jeg ofte har hørt af virtusiske Musicte, blant hvilke jeg kan nævne den herømte Hr. Freitoft. Om denne Jsaak Bonen er endnu Kurieux, hvad en fornemme brav Mand har for fæller mig, nemlig: Han kom en Aften silde reysende, og for Mulm og Uveir maatte søge Havn og Huus hos Hsaak Bornen; den Reysende blev indlukt i Stuen, hvor der var vel mørkt, da han spurgte efter Manden i Huset, blev ham svaret; han sitte innaraa arbeie. Den Reysende blev og vaer, det han aldrig havde troet mueligt, at JsaatBoenen i sligt Mørke forfærdigede og indlagde det fiineste Elfenbeen og Tra Arbeyde paa Floler; da den Reysende der hver tilkiendegav sin billige Forundring, svarede Jsaak Bot men ham, at han fortroede sig mere til sin Følelse end til sit Syn, og efterdi hans Fader (forbemelte Niels Boenen) i Alderdommen blev blind, havde han altid saaledes forestillet sig samme Skiøbne, at han derfor fra yngte Aar havde lagt sig efter at arbeyde i Mørket. Paa den Tid var JsaaBornen 84 Aar gammel. Han havde adskillige Sønner, men især navnlig Thrond, som havde Lyst til at lære Faderens Flok Arbeyde, og en Datter Mand ved Navn Siovat. Begge disse leve endnu. Stovat befandtes mindre beqvem til nogen synderlig Perfection at erhverve sig. Dog giør han Fioler, men som der siges, ikke af den Bonitet, som Thronds, Skovat anvendte en heller saa megen Tid og Flid paa alt tilFiolmagerie henhørende, som paa Jorde Brug. Thrond derimod er en upaaklagelig Jordemand, men overgaaer den anden i at giøre Fioler. Herom fortælles og, at deres Fader saak Bornen, der vilde vel lære dem brav nok at giøre Floder, vilde dog sin Livs Tid have sig forbeholden Fernissen, og sætte dem aldrig eet at lave Fernis eller at fernisse. Eftersaak Dørnens Død fandtes adskillige Fernis Recepter, men den retteste og beste deraf skal aleene Thrond, som der siges, have udfunden, hvorfor han og har aarlig en stor Debet paa sine Fioler; thi de føres til Roldal, Kongsberg, og længere, i stor Mængde. Thrond har og derved sat sig i en meget god Tilstand. Han har tilforn boet paa Flatteboe, men beboer nu ette Aalvig. Thronder desuden en bra Smed, saa at han selv kan giøre sig i Jern og Staal alle tilsit Metter behøvende Jnstrumenter og Redskaber; det kunde en Faderen, men maatte bekostelig forskaffe sig dem fra andre Steder. Jsaak Bonen forstod ey at spille paa Fiol ey heller ere enten Thrond eller Stovat Spillere, som man der kalder det. Aar 1766.