Den Vest-Sjællandske Avis, 1832-12-29
Jndledning. 1. Naar Mennesket forlader det jordiske Liv, og naar der gives et tilkommende, hvortil det gaaer over, naar det aflægger dette jordiske Legeme og naar man antager, at der udvikler sig af dette en fuldkomnere Organisation til et nyt Redskab for dets Aand; saa vilde det blive det første Spørgsmaal, hvori vilde en saadan Udvikling af den Organisation, eller, af det Legeme, hvilket det havde her i Livet, til en nye Organisation for en fuldkomnere Tilstand, bestaaer hvad kunde den da vel blive til - Ved at svare paa dette Spørgsmaal maae man først spørge, hvorledes Menneskets Tilstand er beskaffen her i Livet, er det vel andet end en Tilstand, hvori Siælens Virksomhed, som en physisk Kraft, er større end som en aandelig Kraft (Søvn, legemlig Arbeide, Ernæring, Forplantelse medtage Menneskets meste Tid og Virksomhed). Kun i enkelte Øieblikke virker Siælen med Klarhed som et aandeligt Væsen, hvori kan da vel dens Udvikling til en fuldkomnere Tilstand bestaae, uden deri, at i hiin Tilstand skal dens aandelige Virksomhed blive større end dens physiske, at den skal svæve i en varigere og lysere Kreds af Forestillinger; at den formodentligen skal aldeles ophøre at virke for Forplantelse og Væxten, og maaskee aldeles ikke, eller kun svagt for Ernæring, og i den skal befinde sig i en langt mere bevidst Tilstand end i denne Verden. Hvor begribeligt en det nu, at en Dannelse af Villien eller af Chara teren maae gaae foran en saadan høiere aandeliVirksomheds-Tilstand; hvor nødvendig en Forbere, delse bliver ikke herved Jordlivet for det tilkommensat de Liv, 2. Dersom Døden saaledes bestaaer i en Søvn, eller i en Tilstand, hvori Siælen hviler (som en aandelig Kraft, paa en usædvanlig Maade for at efter Skaberens Bestemmelse, at udarbeide eller at udvikle en fuldkomnere Organisation, saa bliver Menneskets Siæl derved hensat i en mere aandelig Tilstand, eller i et Forhold til den legemlige Verden, som bedre svarer til et aandeligt Væsens Natur, og hvori den friere og fuldkomnere kan yttre sig som et tænkende Væsen. En saadan Tilstand kan med Føie kaldes en aandelig Verden i Sammenligning med Jordlivet, hvori det Sandselige har en saa stor Overmagt og i en saa høi 9 Grad indskrænker og forhindrer den frie Brug af Fornuften. 3. Uagtet den Tilstand der følger ovenpaa Jordlivet er skiult for Mennesket; deels, formodentlig som en nødvendig Følge af vort Væsens Beskaffenhed her i Verden, hvorved det vel ikke engang vilde blive mueligt for os at giøre os en Forestilling om en Existence, hvori vi skulle træde frem som en nye Art af Væsner, (ligesaalidet som Fosteret kunde giøre sig Begreb om Jordlivet, Barnet om den voxne Alder, den Blinde og Synet, eller Dyreverdenen om Menneskelivet); men tillige vist ogsaa i den Hensigt, for at vi ikke skulle forstyrres i Opnaaelsen af vor Bestemmelse som Jordbeboere, saa kan det dog være os tilladt at vi giøre os nogle almindelige Forestillinger og vor tilkommende Tilstand. Nogle rimelige og fornuftige Slutninger kunne altid giøres fra det som er, til det som skal komme efter det, da dog, saaledes som det ovenfor er udviklet, det Tilkommende altid staaer i et Forhold til, og Forbindelse med det Forbigaaende, og desuden visse lignende Jdeer gaae igiennem all Naturen (i det mindste igiennem Lysverdenens Rige); og skulle ogsaa disse Formodninger være ugrundede, saa kan det dog vist, som ogsa allerede forhen er bemærket, kun komme deraf, at der maae finde en anden Jndretning Sted, som er meere viis og velgiørende, end den vi kunne udtænke os. Hvilke Væsner skulle vi blive til efter Døden, 1. Det første Spørgsmaal, som maae opstaae hos os ved Tanken om vor Overgang til et nyt Liv vil blive dette: hvilke Væsner skulle vi vel blive til, Man vil indsee, at det er umueligt for os at give noget fyldestgiørende Svar paa dette Spørgsmaal; men nogle Formodninger derom kunne anstilles, som ikke kunne holdes for usandsynlige. 2. Vi kunne i denne Verden ikke tænke os selv anderledes end som Væsner der bestaae af aandelige Kræfter, hvilke virke i dem tilhørende sandselige Organer. Da vi overalt see Kraften virke paa denne Maade i Forbindelse med Materien saa kunne vi ikke heller tænke os vor tilkommende Tilværelse paa en anden Maade. Men da vi see, at vort nærværende Organ ødelægges i Døden, og at dets Undergang og Opløsning er Aarsag til Døden, saa kan det ikke være dette Legeme, som Siælen vil faae til sit Redskab i hiin Verden, især da dets Deele adskilles og gaae selv over i andre Legemer. Meget mere maae Døden just betragtes som en Adskillelse fra dette Legeme, og Døden maae bestaae i, at der tilsidst foregaaer en saaden Forandring i Legemet, at Siælen, som formodentlig hidindtil har tillige virket som en Livets Kraft, og som hidindtil har i Forbindelse med den organiske Kraft sammenholdet alle Legemets materielle Dele, nu forlader det eller opgiver sit Herredømme over det; hvorved det overlades til de det iboende physiske Kræfters Virkning, eller til Forraadnelsen. (Den organiske Kraft, Principet for det vegetative Liv bliver vel tilbage; men just fordi den taber sit Herredømme over Legemet bliver dette forladt af Siælen.)Men denne Betragtning foranlediger nu et nyt Spørgsmaal. Naar Siælen behøver et Organ, for at virke i sin nye Tilstand, og naar det nu mister sit gamle Organeller Legeme, hvorfra kan det da faae et nyt? – Dette Spørgsmaal kan besvares med et andet: Hvorfra fik Siælen det Organ, som det har til Brug i Jordlivet, man vil svare: dette udviklede sig endskiønt paa en for os uforklarlig Maade af et andet Menneskes Legeme. – Nu vel, saaledes kan ogsaa vort nye Legeme udvikle sig, endskiønt ligeledes paa en for os uforklarlig Maade, af vort eget Legeme, hvilket vi bare i denne Verden. Dette kunde igien tænkes at skee paa to forskiellige Maader, enten saaledes, at en nye Organisation udviklede sig af den gamle i det denne gik under; eller saaledes, at Siælen allerede i Jordlivet har været i Besiddelse af en finere Organisation; men som har været omgivet og indskrænket af den grovere, og som nu ved dennes Undergang friegiøres og udvikler sig paa en fuldkomnere Maade. (Vi kunne i Vald nødden finde et billede paa en saadan Forandring; en finere Hinde omslutter Kiærnen, uagtet den grovere Skal afløses fra den.) 4. At det foregaaer paa den sidste Maade har man Grund til at troe af to Aarsager; først fordi man allerede seer i Jordlivet i forskiellige Tilfælde (f. Ex. ved Fældingen, ved Jnsekternes Forvandlinger), at en nye Organisation kan skyde en anden ældre, eller i det mindste en Deel af den fra sig; og for det andet, fordi man allerede her i Jordlivet bemærker visse Phoenomener ved sit indvortes Væsen, som lade formode at en sinere Organisation existerer indenfor den grovere og staaer i en nærmere Forbindelse med Tænkekraften; Hukommelsens og Jndbildningskraftens Phoenomener lade sig i det mindste ikke forklare paa en anden Maade (hvilket allerede forhen er blevet deduceret, see Sophr. 1 D. 72-26).