Berlingske Tidende, 1820-11-10
Neapel, den 10de October. I Parlamentets Møde den 6te dennes, var Forandringen ved den 231te Artikel af den Spanske Forfatning paa Dagens Orden. Denne Artikel angaaer Statsraadernes Antal. Man forelæste Commissionsberetningen, hvorved det blev foreslaaet, at bestemme Statsraadernes Antal til 24, hvoraf de 18 skulde være Palermitanere, og de 6 Sicilianere, og som alle skulle vælges af Borgerstanden med Undtagelse af en Præst og en Biskop. En af de Deputerede, Hr. Lauria, indvendte: hvorfor denne Distinction mellem Sicilianere og Reapolitanere skulde finde Sted; gav dette ikke Anledning til at formere Misundelsen og Mistroen, Havde Rommere, som indrømte alle Nationer Borgerret, vel nogen sinde gjort en saadan Forskiel? Cicero og Marius vare Consuler og begge vare fødte i Arpinum. Men - vilde man sige - Sicilianerne kunde ansee sig fornærmede. Er det Trudsel eller Frygt Et det hiint, vilde halvfemte Million Neapolitanere vide at dæmpe deres Overmod. . . (her raabtes fra alle Sider: "Til Orden! til Orden 17) er det Mistroe, saa er den ugrundet, fordi vi have den Ære, at see flere Sicilianske Deputerede blandt os; man vil uden Tvivl vide at vælge de meest udmærkede Mænd i hele Kongeriget til Statsraader. - Hr. Natali: "Mit Forslag gaaer ud paa af betragte alle Provindser som eet, da i mine Øine begge Sicilierne tuns danne een Nation. Det er nuturligt, at Statsraaderne blive tagne af alle Provindserne, hvis Jndvaanere ere mindre fordærvede end Hovedstadens, og som desuden bedre kiende deres Provindsers Fornødenhed. Men da den forrige Taler bragte Romernes Statsklogskab paa Bane, maa jeg bemærke, at det endnu ikke en beviist, at dette var en liberal Viisdom. De vilde være frie, og undertrykkede den øvrige Verden. Til alle Tider havde Sicilianerne med Kraft forsvaret deres Frihed og Uafhængighed. Grækere, Carthageniensere og Franskmænd havde til deres Skade erfaret Umuligheden af at bringe dem under Aaget, og disse Exempler kunde blive formerede, naar vi ikke ved Retfærdighedens og Maadeholdenhedens Baand eenedes med dem. - Efterat Spørgsmaale, var bleven undersøgt af endnu flere Deputerede, fremstillede Præsidenten til Afstemning: 1) Antallet af Statsraaderne? Een stemmig bestemt til 24; og 2) om de skulde vælges provindsviieller uden Forskiel af Borgernes Masse, besluttet med Stemme, flerhed: provindsviis. Den 9de vilde Hr. Galanti have denne Stemmeflerhed underkiendt som forfatningsstridig, da den indeholdt mindre end to Trediedeel af Stemmerne, hvilket Antal Forfatningen dog udtrykkelig fordrer til Forandringer ved samme. - Hr. Vivacqua: Om den skulde giælde kunde jo ikke blive afgjort paa anden Maade, ennetop ogsaa ved Stemmefleerhed, som jo allerede existerede derfor, - Hr. Berni: Den paafulgte Antagelse af Protocvilen over Møde, den 6te uden nogen Protest, beviste jo selve Fleerhedens Jndvilligelse. - Man gik derpaa over til Dagens Orden. Huset antog derpaa eenstemmig Forslaget om, at der kuns skulde være 2 geistlige Statsraader. Hvad Adelige angik, var det allerede tidligere taget den Beslutning, at de ikke kunde ansees som een fra den øvrige Nation forskiellig Classe. - om det anden Spørgsmaal, om Statsraaderne skulde vælges paa en bestemt Tid eller for Livstid, vare Meningerne meget deelte. Tilsidst blev det næsten eenstemmig besluttet, at de skulde vælges paa Livstid.