Den Vest-Sjællandske Avis, 1833-05-07
Ved Hielp af en stærk Søndenvind ankom vi efter 12 Dages Sellads til Perus nogne og ufrugtbare Kyster, og saae i en Afstand den uhyre An diske Biergkiæde, hvis gigantiske Biergtoppe tabe sig i Skyerne. Vi maatte oppebie Dagens Frembrud for at nærme os til Kysten og om MorgeTirsdagen den 7 Maji 1900 Med Kongelig allernaadigst Tilledelse, at forsendes med Brevposten i Danmark og Hertugdømmene, genen derpaa løb Briggen ind i Callao. Gouverneuren, til hvem jeg hvode en Anbefalingsskrivelse, tillod mig at besee Fæstningen, som er meget stærk og med 300 Kanoner behersker Staden, Havnen og Jordtungen, over hvilken man kommer til Lima. Dagen derpaa erholdt jeg Heste og jeg begav mig nu paa Reisen til Lima, som ligger 9 Mile derfra. Jordsmonnet imellem disse to Stæder er sandfuldt og synes at være aldeles ufrugtbart; Aarsagen dertil er den totale Mangel paa Regn. Men da jeg nærmede mig til Lima, saae jeg Markerne prydede med Høstens herlige Gaver, nemlig paa Bredderne af Floden Rima, ved hvilken denne Stad ligger, som er een af de rigeste Handelstæder i Sydamerika, ogsaa sees den skiønneste Vegetation paa andre Kanter af Omegnen ved Staden, som bevirkes ved konstig Vanding, tykke Taager, stærk Dug og underjordiske Vande. - Omtrent en Miil fra Staden faae jeg den offentlige Promenade, Nye Alameda; den bestaaer af en smuk Allee af høie Pile og Pommerantstræer. Den første Gienstand, som tiltrak sig min Opmærksomhed, vare to Damer, som sad tilhest som Mandfolk; Sølvsporer glimrede paa de nydeligste Fødder, som jeg nogentid har seet; begge sadde tilhest paa en meget yndefuld Maade, og deres spraglede Nationaldragt klædte dem meget godt. Jeg gav min Hest af Sporene for at naae dem; men jeg blev overrasket paa en ubehagelig Maade, da jeg saae at disse to unge og smukke Damer havde Cigarer i Munden, og udpustede tykke Rogskyer i Luften. - Jeg fik snart Øie paa Muren omkring Staden, som er opført af brændte Stene; den forsvares af 34 Bastioner og har 7 Porte; jeg kom ind i Staden igiennem Puerta de maravillas, hvis Architektur er mærkværdig. Staden, som er bygget af Spanieren Pizarro, har tabt meget af sin gamle Glands. Rigdommens og Storhedens Tider ere for længe siden forsvundne, da Kiøbmændene, til Ære for Vicekongen, Hertugen af Plata, da han tiltraadte sit Gouvernement, lod den Gade, hvorigiennem han passerede til sit Pallads, broelægge med massivt Sølv. - Gaderne ere lige og nogle 25 Fod brede. De blive vandede af smaae Canaler, som ere ledte hen til dem fra Floden Rimac. Husene ere af hvide overmalede Muursteen og staae i Midten af en stor Gaard, bag ved hvilken ofte de herligste Haver ligge. Husene have ikke noget behageligt Udseende; de ere kun paa en Etage, formedelst de hyppige Jordskielv, og de fleste Vinduer have ingen Ruder; men de Riges Huse ere paa to Etager og invendigt prægtigt meublerede. Gaderne ere, uagtet de smaae Canaler, hvoraf de giennemskiæres, meget ureenlige. Man seer ofte Tienestefolk, for det meeste Slaver, vadske i Canalerne Fiske og andre Gienstande, og tage Jndvoldene ud af Fugle og lægge dem paa Bredden, hvor de lader dem raadne, indtil de blive fortærede af hele Skarer af Andegribbe, som tilLykke befrie Gaderne fra al Ureenlighed. Jeg fulgte Hovedgaden og kom til den store Plads (Plara Mayor), hvorpaa der staaer et Springvand af Metal, paa Randen af det runde Bækken staae 4 Løver, som udspye Vand, og i Midten af det en Søile af Kobber, som bærer en Fama af Bronze med en Trompet. Ogsaa Metropolitankirken ligger ved denne Plads lige overfor Gouverneurens Palads. En Mængde Mennesker, Mandfolk og Fruentimmer, Voxne og Børn ilede hen til Pladsen; thi Klokkeren ringede just Angelus. Jeg betragtede med Fornøielse Landbeboernes og Fruentimmernes besynderlige Dragter, og forundrede mig over Kontrasten imellem den livfulde Plads og de lave Huse paa een Etage imod de høie Bierge, som begrændse Horizonten. Alle Mennesker rundt omkring mig vare beskiæftigede med at kjøbe og sælge, Allarmen og Virvarren var ubeskrivelig, da man paa engang hørte op med at ringe. Øieblikkeligen faldt hele Folkemængden, af hver Alder og Kiøn paa Knæe, og jeg stod allene opret midt paa Pladsen; men bøiede mig, greben af en uvilkaarlig Ærefrygt, ligeledes mod Jorden. Alle havde afbrudt deres jordiske Sysler og mumlede sagte deres Bønner, knælende i Støvet og med foldede Hænder. De Personer, som vare godt klædte, brugte den Forsigtighed, at lægge et Lommetørklæde under deres Knæe. Soldater, som just vilde marschere over Pladsen, kastede sig ligeledes ned i Midten af den stille Mængde, som nogle Øieblikke tilforn havde været saa larmende; ogsaa nogle Ridende holdt stille, stege ned af Hestene og kastede sig paa Knæe. Efter 3 til 4 Minuter vare Bønnerne tilendebragte, og alle stege op, efter at have gjort Korsets Tegn; Vognenene kjørte afsted, Soldaterne marscherede, Rytterne stege til Hest, og i et Øieblik havde Pladsen faaet sit maleriske og livfulde Udseende igien. Disse Ceremonier udgiøre Hovedsagen af Jndvaanernes Religiøstet i Lima. De høiere Klasser ere meget omhyggelige i at lagttage dem, og man forsikkrede mig, at en Mand, som vil høre til den galante Verden, lader sig fieldent see i Kirken; men Fruentimmerne derimod besøge den flittigt. De høiere Klasser ere meget indifferente og udvise en stor Tolerance; men det forholder sig anderledes med de lavere Klasser, og jeg troer ikke at Bønderne, som endnu ere hensiunkne i Fanatisme, vilde taale at der blev opbygget en Kirke for en anden Religion. Da jeg kom ind i Giæstgivergaarden kom en ung smuk Pige mig imøde og bød mig en Rose med de Ord: dette Huus staaer til Deres Tieneste. - J alle andre Huse kom ligeledes Piger, mig imøde mod Roser og med den samme Compliment. Da jeg allerede havde seet Promenaden Alameda, saa ledsagede man mig om Aftenen hen til Forstaden San Lorenzo, som sædvanligen bliver i smukke Sommeraftener besøgt af de høiere Stænder; vi gik over en smuk Steenbroe paa 5 Buer, som fører til den sydlige Ende af Staden. De eleganteste Damer havde indfundet sig paa denne Promenade, og jeg kunde med Beqvemmelighed beundre deres originale, men yndige Klædedragt, som de forstaae at bære med ligesaa megen Ynde som Koketterie. Denne Dragt kaldes Sayo 5 manto og bruges kun af Damerne i Peru; den bestaaer i en Kiole af Atlas eller Bombasin, ligger i ziirlige Folder og er foeret med Silke; Folderne i denne Kiole ere meget brede og elastiske, og lade Formerne af Brystet, Taillen og Hofterne skinne igiennem. Over denne Kiole kastes en Robe, som er tæt sammensnøret i Taillen, og bliver efterhaanden bestandig videre, indtil den falder ned over Anklerne. Disse Klædedragter ere i Almindelighed forte eller brune, de fornemmere Damer bære dem imidlertid af lysere Farver med Kniplinger og rigt besatte med Silke, Guld og Sølv, ofte ogsaa med kostbare Perler. Men den egentlige maleriske Deel af denne Dragt bestaaer i en liden Kappe af Atlas, eller tæt Gace, med utallige Folder, som bliver bundet sammen over Hoften, bedækker Ryggen og endeel af Brystet, derpaa afrunder sig bag til og bedækker Hovedet ligesom Kabusserne i vore Dominos; denne Kappe bliver med en Snor trukket sammen for Ansigtet, saa at kun Øiet er frit, den bliver, ligesom de Europæiske Damers Pelise, baaret over Kiolen og giør samme Tieneste som en Maske. Det vil blive vanskeligt, ja selv umueligt for en Mand eller Fader at kiende sin Datter eller Kone, naar hun har iført sig denne Monto. Ogsaa paastaae Reisende, at Damerne i Lima gaae i denne Kostume ud om Natten, hvor det behager dem, uden Frygt for at blive kiendte og at Sædernes Fordærvelse er i denne Stad steget til den høieste Grad. Man seer sielden Damerne paa Gaderne ledsagede af Mandfolk og de give aldrig en Cavaleer Armen; deres Gang er i det hele ædel og imponerende.