Aarhuus Stifts-Tidende, 1838-01-20
J Efteraaret 1807 blev en dansk Ostindiefarer, i Nærheden af de atoriske Øer, anholdt af den engelske Orlogs=Fregat Thames, som kom fra Vestindien, førtes af Capitain Taylor og var bestemt til Middelhavet. Dagen før havde Orlogsmanden praiet en Amerikaner og af ham faaet at vide, at er engelsk Flaade var gaaet under Seil til Østersøen, formodentlig for at tage den danske Flaade. Dette var Aarsagen til at det danske Mandskab blev bragt ombord paa Fregatten, med Undtagelse af Capitainen og fire Matroser, som den engelske Capitain var saa artig at lade den danske Skibsfører selv vælge og beholde hos sig i Skibet. En engelsk Lieutenant, Young, 2 Midshipmænd og det fornødne Mandskab besatte det danske Skib, og Lieutenanten beordredes til at søge at naae England saasnart som muligt. Da Skibet, efter tre Ugers Forløb, var en Snees Mile fra England, blev det taget af en fransk Kaper, som tog alle de engelske Folk ombord og den imod besatte det danske Skib med en Officeer og Mandskab. Den danske Capitain søgte at overtale den franske til at lade ham beholde den engelske Lieutenant og de to Midshipmænd, for at skaane dem for Krænkelser og Mishandlinger af de Franske, men det lykkedes ham kun at udvirke denne Tilladelse for den ene Midshipmand, Wills. Han kom tilbage til Skibet med den sidste Transport Franskmænd, som sattes ombord. J dette Øieblik kom to Skibe i Sigte, som strax formodedes og ogsaa senere befandtes at være engelske Kapere. Den franske Kaper satte strax Seil til i Retningen af Frankrig, og de Franske, som vare i det danske Skib, bragte det i Fart med en frisk Vind, efter Kaperen. Den sidste Transport Franskmænd var i dette Øieblik, med Englænderen, kommen til Siden af Skibet; de entrede op, men stødte bestandig Englænderen tilbage, naar han vilde forsøge at komme op, og den franske Officeer gav strax befaling til at hugge Baaden, hvori Englænderen var, løs fra Skibet, for at den ikke skulde hindre det i dets Fart. Den danske Capitain, en lille, middelaldrende, kraftfuld Mand, forudsaae strax den skrækkelige Skjæbne, der vilde ramme den ulykkelige Englænder, naar man lod ham, alene, i en lille Baad og uden Levnetsmidler, drive om paa det vilde Hav. Englænderen var hans Fjende og een af dem, som havde villet berøve ham hans Eiendom; men han betænkte sig ikke længe. Hurtigt sprang han ud paa Skibets Side, greb med den venstre Haand fat i en Røstskinne i Storrøstet og med den høire Haand gjorde han et Tag i Englænderens Kjolekrave. J samme Øieblik huggede de Franske Baaden løs og Skibet løb i fuld Fart. Den danske Capitain med Englænderen i den høire Haand, svævede ud over Bølgerne. De Franske, der vare paa Dækket, raabte med mange Trusler til Capitainen, at han skulde slippe den engelske Hund, nogle sigtede med opspændt Pistol for at nedskyde Begge, andre løb til med deres blanke Sabler og truede med at hugge den Arm af Capitainen, hvori han holdt Begges Liv. Ved Bønner opnaaede Capitainen at standse deres heftige Raserie i nogle Øieblikke, og imidlertid lykkedes det to af Capitainens egne Folk at komme ham til Hielp og trække ham op med Englænderen. Omtrent et Par Timers Tid efter blev Skibet indhentet af de to ommeldte engelske Kapere, som strax besatte det, tog den franske Besætning bort og satte engelsk istedet. Dagen efter løb Skibet i Havn i det sydlige England. Den danske Capitain mistede sit Skib og hele sin Eiendom og sat siden 2 Aar i Fangenskab, men den engelske Midshipmand var frelst og fri, og Dansken havde i sin Ulykke den trøstende Bevidsthed, at han, ved at vove sit eget Liv, havde reddet en Andens, endskjøndt denne var (Dagen.) hans Fjende. Ole Bull i Hamborg.