Jyllandsposten, 1839-02-25
Svar til Redactionen af Aalborg, Stiftstidende. (See Aalb. Stiftst. Nr. 26.) Hvis Redacteuren af det Blad, som gives Navn af Aalborg Stiftstidende antager, at Adkomst til hæderlig Rang i Journalistiken vindiceres ved i sine Spalter at give Plads for hadefulde og fornærmende Jnsinuationer og tilfredsstille en efter løse og usandfærdige Rapporter higende Nyhedsyge, skylde vi dog at gjøre vor i egen Jndbildning med Skjønsomhed, Takt og god Villie begavede Confrater, opmærksom paa, at han ved saadanne Udskeielser let forvilder sig i et bundløst Uføre. Denne Stiftsredaction har viist Publicum, med hvilken som den udtrykker sig – leflerisk Popularitet og døgnskriblersk Skamskjænden (som den ret maa ansee den ægte liberale Mand værdig) den forstaaer at overfuse unavngiven Mand, som den characteriserer som Troens Don Qvixote der liig et grimmigt Medusahoved med Slangelokker og Diævelskab ei alene er fuld af Logn, Dumhed og Ronsens m. m., men som endog skjuler sig under en paatagen Ma skee. – Touren kom nu andengang til os – intet Under derfor, at Dialectikens uudgrundelige Dyb i al sin Kraftfylde her aabenbarede sig i et unaadigt Pennestrog ved, mit nichts dir nichts, at tilintetgjøre vor hele literaire Existents, idet ogsaa vi skulde have paasat os en Maske, medens hiin selvophøiede demaskerede Stiftsredaction høitideligen proclamerede: at der til Journalistik - hor nu efter udfordres Facta og ikke tomme Forsikkringer og skjøntklingende Talemaader, der kun skjule den mugne Kjærne bag ved den lokkende Skal. Ja saaledes talte Manden hist oppe, hvad der imidlertid nu her er skjøntklingende Talemaader, Facta, Maskespil, Kjærne eller Skal, overlade vi uden videre Udfoldning til Publicums Bedømmelse, da vi nu ei engang værdige den løssnakkende Aalborg Stiftsredaction, at indlade os paa dens lave Antastelser, som gaae ud paa at vække Gemeen heden af sin Grav, og som blot kunne ansees for Phraser og uheldige Fostre af slet anvendt Arrogance, som i den Grad stemple sig selv, at de ingenlunde behøve Gjendrivelse. Men det maae vi tilstaae, at der maa være en stor Portion ubegribelig individuel Selvforblindelse tilstede, naar den Aalborger=Avisredaction vil gjøre os vort Navn Folketidende, stridigt paa en Tid, da dens Stiftstidende i den Grad vrimler af aabenbare Usandheder, at vi dristigen tør paastaae, intet Blad i Danmark kan opvise større Mængde af opdigtede og usandfærdige Avistrykkerter, saa Sporgsmaalet snarere burde dreie sig om hvorvidt det aalborger Stiftstrykkerie ved sine uhjemlede Presse-Misbrug burde frakiendes sit Privilegium eller ikke. Vi maae derfor med hiin Proclamateur udraabe: skal saadant Blad fortjene Navn af Stiftstidende", da maa det være slet bevendt med Folkets prøvede Sands, som finder sig i saadanne SpalteServeringer; dog det er Gud skee Lov ei Tilfældet i Danmark, hvor man nok vil kjende Klinten fra Hveden!" Vi opfordre derfor den aalborger Redaction af Stifts tidenden til eftertidig at aflægge alle hadefulde Jnsinuationer, slemme Uartigheder og usandfærdige Beretninger, som dybt maa krænke det Stifts Beboere, hvis Presse er udsat for slig vilkaarlig Misbrug, idet Journalisten (han ligne nu den lokkende Skal eller mugne Kjærne) her først og fremmest anbefales Sindighed i Yttring og Sandhed i Beretning, eller, hvor der nu engang partont i Pokkers Skind, og Been skal trykkes paa Sandhedens Bekostning, da at følge hiin oprigtige Avisskrivers Exempel, hvis Avisberetning lød saalunde: Nogle sige, at Napoleon er død, Andre derimod, at han lever, jeg for min Part troer ingen af Delene."