Københavns Adresseavis, 1790-12-28
Torsdagen den 30 December holder Selskabet et Fier Til samme Tid. dingaars Mode om Eftermiddagen Kl. 4. foretages det endelige Valg af en nye President i Stedet for Nr. Etatsraad Colbiørnsen, blant de dertil foreslagne. D. Didrichsen, Selskabets Secretair. Alt for ofte bliver hos os et druknet Menneske, som mueligt kunde blevet reddet og skienket sin Familie og Staten igien, et Osser for Mangel paa Hielp. Denne beklagelige Mangel ligger desværte, ikke blot deri, at den Behandling, som til slige Ulykkeliges Tillivebringelse udfordres, er ikkun faa bekiendt; at de Lægemidler, Redskaber og Anstalter, som dertil behøves, sielden ere ved Haanden, og at vi ikke have Exempler nok paa saadanne heldige, Forsøg, der kunde besiæle de Hielpevillige med det tillidefulde Haab om samme Held, som utrættelig Vedholdenhed, i slige Bestræbelser saa mangfoldigen berøer paa. Nei, denne Mangel, som giver den Ankværdige, der svæver imellem Liv og Død, saa at sige sin Rest., foraarsages i mange Tilfælde ogsaa af Fordomme, ja af Uvillighed, hos dem, der kunde bidraget det meste til disse Redningsforsøges heldige Fremgang. Der gives endun de, der undslaae sig for at udøve den helligste Pligt, som det ene Menneske skylder det andet; enten af Lunkenhed, eller af Frygt for ikke at faae sin Uleilighed, sin Umage, sin Tid betalt, eller af andre Aarsager, som man ikke uden Undseelse og Væmmodighed kan kal om, men som ere alle dem, der have været Vidner til slige Tilfælde, alt for vel bekiendte. Dog denne sørgelige Forsømmelse reise sig af hvad Grund den vil, saa er den desmere at besamre, da Kiøbenhavn paa den ene Side formedelst sit Lokale har alt formegen Leilighed til at Drukning kan indløbe, ligesom og disse Ulykkeliges Tal fra Tid til anden forøgges, og da det paa den anden Side har saa oplyste, saa veltænkende og ædelmodige, ret gavnelystne og godgiørende Borgere, som nogen anden Stad paa Jorden. Hvem der veed, hvilken priisværdig Bereedvillighed, ja Attraa, de stedse have viist, til at grunde, befæste og udvide enhver veldædig Stiftelse og Indretning; hvor mange blomstrende Selskaber og Foreninger Menneskekierlighed og Fædrenelands kierlighed allerede har frembragt, og med uafladelig Jver virker i, hvor varmt enkelte ædle Medborgere have interesseret sig i, og hvor rundeligen de have bidtaget til, at tilvende de Druknede og andre Livløse den samme virksomme og frugtbringende Omhue, som de Fattige og andre den godgiørende Borgers værdige Objekter have erfaret og dagligen velsigne, den, sige vi, indseer letteligen, at en overalt saa nyttig, men i en Stad som Kiøbenhavn, saa nødvendig, saa umidstelig Forening, som et Selskab, til de Druknedes og andre Livløses Redning er, ikkun derfor har manglet hos ce, fordi vort gavmilde Publikum ikke før er blevet gjort opmærksomt paa en Sandhed, som gientagen bedrøvelig Erfarenhed nu har gjort alt for indlysende, nemlig: at saadanne ædle Bestræbelser, som endeel sande Menneskevenner ved de kraftigste Opmuntringer til slige Forsøgs Mangfoldiggiørelse have viisk, saavelsom de Anstalter, som Regieringen sen i samme Henseende kunde giøre, aldrig ere i Stand til at kunne blive saa heldige, at de mange Hindringer, som reise sig, saa ofte Forsøg giøres, derved skulde kunne bortryddes. Til at hæve disse Vanskeligheder, ved at opsøge og angribe hver især, til at være den Modstand voxen, som indgroede Fordomme legge i Veien; til at samle Evne, for at kunne kiøbe den Uvillige til Menneskepligt, og for at sætte Hænder nok i Bevævelse til at være vis paa at alt det anvendes, som anvendes kan; ja vi tør legge til, for at prøve paa at arbeide det Selvmord imod, som nu et bleven en lumsk Pest hos os, dertil udfordres et Selskab, som baade ved Bidrag i Penge, og ved Mænd, ved varme, dædige, nidkiere Menneskevenners Samvirkning, sætter sig i Stand til at udføre, hvad saa mange Ædelmodige blant vore Medborgere, og blant de her boende Fremmede selv, inderligen have ønsket.