Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-11-06
Det er Pligt, først at gjøre opmærksom paa det Vrange i Anmeldelsen, at Hs. V. ikke kunde faae Skolerne at see. At man har gjort Alt, forat vise Høflighed mod dem, der ønskede at see Stiftelsen, derom vidner dog vel 514 Personers Besøg, og at man med disse 92 Gange har givet sig den Umage, nøie at forklare Alt, og paa det Grundigste at vise hver Blomstændighed; og sikkert vil man finde det rigtigt, at Stiftelsen, der til Dato er foreviist uden Forskjel Enhver, der har ønsket det, saaes med Orden, Nødvendigheden af dette indlyser bedst deraf, at der stundom har været over 30 Begjeringer paa eengang for at see Skolerne. Endnu stedse vises disse I. a 2 Gange om Ugen. Adgang nægtes Jngen, der ønsker den. Men naar Hr. Pastoren troer, at Skolerne, som en offentlig Jndretning", ere tilrede naar man befaler, saa tager han mærkeligen Feil, i det der dog vel bør vises dem og deres af Hs. Majestæt udnævnte Bestyrelse samme Agtelse, som ethvert andet Underviisningsetablissement, og ingensinde og intetsteds var det Skik, at besee et Establissement, hvilketsomhelst, uden de Bestyrendes Tilladelse. Det er altsaa Herr Pastorens egen Skyld, at han er den eneste af 500 Personer, der ei er viist den Høflighed, man strængt har foresat sig at vise Enhver, uden Undtagelse, og uden Persons Anseelse. Ogsaa den første Side viser det Vidunderlige, at Hr. Pastoren antager som aldeles afgjort, at den lancasterske Methode og den her i Udførelse bragte indbyrdes Underviisning ere eet og det Samme. Det er interessant, at enhver af de faa Jndvendinger, han med Grund giør, her ere hævede, og aldrig have været at gjøre mod den her indførte indbyrdes Underviisning. Hvor kjert havde det været Anmelderen, om Hs. V. havde selv fulgt den Pauli Regel, som han Side 4 angiver: "prover alle Ting, og udvælger det Gode. Men desværre havde han ikke Tid til at anstille en Prøve, som man dog forresten havde Føie at vente af den Mand, der offentligen afsiger saa haard en Dom. Og denne Feiltagelse har bragt Hs. V. til, lastende den lancasterske Methode, at henvende sin Tale til den indbyrdes Underviisning i to heel forskjellige Ting. Til den Ende betænke man 1.) Hvor ugrundet Hr. Pastoren nedriver: Almindelighed lancastersk Regnemaade, truende med engelsk Almues Galskaber, som snart skulle sees her &c." og det, fordi Børnene lære at tælle uden at faae Forklaring derved af "Hvordan hvorfor, naar og under hvilke Omstændigheder." – hvorpaa Hs. Velærværdighed vidtløftigen drøfter (Side 7 og 8.) den første lancasterske Maade at regne paa, som ikke allene ingensinde har været anvendt her i Danmark, men som allerede i Frankrig, ved Jndførelsen af den indbyrdes Underviisning, forandredes: – som sagt, Skade at han ikke har seet, Hvad der skeer. 2.) Om Hs. V. virkeligen har troet, at der her var lagt an paa 1000 Børn i een Skole, saaledes som Lancaster selv, og efter ham den pompense Titel af den tydske Oversættelse bebuder, vides ikke; men troe det maa man, efter Udraabe ne Side 4 og 10, ligesom Hs. V. enten ikke har læst eller ikke erindrer Alt, hvad hidtil er bekjendtgjort om den indbyrdes Underviisning, saa findes han og her ubekiendt med Principet, at man, ved de Forbedringer, som her vare foretagne med Læremaaden, troer Maximum af Børn, der paa eengang kunne undervises, 200. 3.) Dernæst, at Hs. V. paa eengang bebreider Methoden "Hug, Slag og militair Tvang (S. 9.), samt (S. 10.) bemærker, hvorlunde Ordenen ikke gjør dem gode i Sandhed, der er atter Ubehageligheden af, at Hs. V. ei kjender Tingen. Her gives netop ikke et Slag for Underviisningen, medens det gamle Skolereglement hjemler Tampen. Den militaire Tvang er man uvidende om, i det man intet "Militairt veed at finde Sted i Skolerne, men stræng Orden vænnes Børnene til, og gjør ene den ikke Folk gode, var det dog i Sandhed godt, om Alle vantes til den, og større er visseligen Jndflydelsen, paa hele Livet, end første Øiekast synes at give.