Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1766-10-27
Paadømte Sager. Den 20de For Br. tinget 1 Sag. Den 21de for Raadstue-Retten; 1.) Actor Procurator Reutz mod Jochim de Lange med flere, som blev afvist til nye og lovligere Behandling. Dette er indsendt. Den maatte vel lidet kiende Bergen, som vilde negte, at dens Tilstand er alt for slet. Den maatte vel være uden al Kundskab og Eftertanke, som ei kunde indsee, at Tallet paa dens egentligen saa kaldede Fattige er alt for stort. Hver Jnd bygger, hvor ringe den end er, er vel pligtig til, efter sin Jndsigt og Ævne, at giøre sit til at forbedre den førstes Tilstand og til at formindske Tallet paa de sidste, Betragtning af denne min Borgerlige Pligt er det derfor, som har bragt mig til herved at aabne nogle af mine ringe Tanker, hensigtende til almindeligt Vel. Kand mine Medborgere derved opmuntres til i Ord og Gierning mere at arbeide til det gemene Bedste, Kand samme finde bifald hos dem, som formaae at faae iverksat hvad jeg alene ønsker og siger, fordi jeg ei kand mere; Saa har jeg derved naaet den største Fornøielse jeg har havt i min Leve-Tid. Man har for kort siden gjort Forslag til at formindske de Fattiges Tal ved at skaffe de Arbeydsføre iblandem Arbeyde. Man har, som et dertil tienlaMiddel, foreslaaet et Seigl-Dags Manufaktur. Om dette Forslag er anseed saa tienligt, at det skal iverksættes, eller om det er holden saa ufordeelagtigt, at det er forkasted, er mig bekiendt. Efter mine ringe Tanker, var det forkasteligt, om ey for andet, dog fordi der ved kunde settes Arbeyde mange af de Hænder, som nu detsværre tre ledige, fordi de er kand faae Arbeyde. Jeg tilstaaer derimod gierne, at Fordelen derved ellers ei kunde være saa stor, da den første Materie er faaes hos os selv, der ey heller kunde ventes, af vore Lands Mænd skulde saa meget lægge sig efter Hør=Adelen, at man snar kunde undvære den nu dertil fornødne Udenlandske Hør. Ved forbemeldte Forslag om Seigldugs Manufacturet blev det enhver tilladt at giøre eet eller andet Forslag, hvorved han meente der kunde forskaffes de arbeids løse Arbeide. Derfor er det og, at jeg i de Bergenske Addresse-Efterretninger lader kundgiøre disse mine didhenhørende ringe Tanker. Jeg vil vor at være den første, som benytter sig af denur givne Frihed, hvoraf jeg ei hidtil har mærket, nogen at mine Medborgere har betient sig. Jeg for rebringer intet uden det enhver, der ei er uden al Eftertanke, letteligen kunde falde paa. Men jeg fremfører dog en vigtig Sandhed. Jeg paastaaer, dog, at Jverksættelsen af mit Forslag vilde tilveiebringe Bergen en anseelig Fordeel. Saavel Nordfarere, som Jndbyggerne i Bergens Stift indbringe aarligen til Bergen en betydelig Mængde af Bukke-Gede-Faar og KalveSkind samt af Hiortet- og Rinsdyrs-Huder. Kun en meget linge Deel af disse Skind-Varer, beredes og forbruges her. Den største Part bliver raa eller uforarbeided udskibed til fremmede Stæder. Dette veed enhver, som har nogen Kundskab om den Bergenske Handel, skiønt vel saa nøie kand fastsætte Mængden. J Hr. Olriks Forsøg om Bergens Handel seer man paa 174. 175 og 176 Sider, hvilken betragtelig Mængde at slige raa Skind-Varer der i Aarene 1755, 56 og 57 fra Bergen er udført. Hans Anførsel er grunded paa Told-Bøgerne. Derfor kand man og være forsikred paa, at deri ei er meere end der virkeligen er udført. Alle disse Skind-Varer, som herfra udføres raae, tilberedes og forarbeides Udenlands. Tilberedede og forarbeidede indføres de, for en stor Deel, udenlands fra til os igien. Vi føde og klæde paa den Maade, til vor egen store Skade, deres Korduan-Beredere, Folberedere, Garvere, Saftans-Magere, Kam Magere, Horn og Been-Dreire, ja deres LimKaagere, med mange flere. Vi give end og Føde og Klæde til de hos dem, som af Bukke- og Gede-Haarene forfærdige det blandt vore SøeFolk saa brugelige grove Tøi, hvoraf deres saa kaldede Levants-Kiorteler ere gjorte. Af de opregnede Haandverker kand vi ei siges at have flere end Corduan-Beredere og Felberedere. Skiønt vi deraf kun have faa; saa leve dog de fleste af disse faa, formedelst Mangel af Leve 3 rød i kummerlige Omstændigheder. De nu værende KorduBeredere og Felberedere kunde komme til at leve vel, ja flere af samme Haandverker med dem, naar al Udførsel at raae Skind-Varer, og deres Aflast, som Horn o. s. v., blev strængeligen forbuden. Af de øvrige opregnede og flere Haadnverks Folk og Arbeidere, hvoraf vi have enten ingen eller gandske faae, vilde da en skikkelig Deel kunde leve hos os. Jngen uden de, som foragte alt det, som giøres hos os, alene fordi det er hiemmegjort, kand negte, at jo de af forbemeldte Arbeidere, som vi allerede have, arbeide ligesaa vel om ei bedre end de Udenlandske. Med de endnu af disse Arbeidere manglende var det le at blive forsyned. Endeel af dem, som nu ved saadanne Arbeider leve andensteds, vilde nok derved søge Brød her, naar de ei kunde faae det der. Maaskee deriblandt og skulde være nogle af Landets Børn, hvilke nu blandt Fremmede have det, hvorefter de forgiæves har maattet lede hos Egne. Kunde, som jeg har viset, disse Skind-Varer og deres Afkast arbeides ligesaa vel hos os, som udenlands, saa er det og urimodsigeligt, at de hos os kunde arbeides for billigere Priis. Os mangler intet af det, som behøves til disse Skind-Vares Bereedning. Af Lever-Tran har vi saadan Mængde, at vi dermed og med vore udskibende raae Skind-Varer vist forsyne den halve Deel af Tydskland og Holland, en sterde Deel af Sverrige, en stor Deel af Engelland og Skotland m.v. Os fattes ei Kalk, Bark o. s. v. Ja man seer end og i den nu detsværre ophørte occonomiske Journal fra 163 til 165 Side for 1758, at Sumak, som indføres og betales dyrt, fordi den føres langt fra, kand haves her i Landet. Hvorfor skulde man da vel længe betænke sig forend man søgte, ved disse Skind-Varers Tilberedelse hos os selv, at medvirke noget til vor Byes Redning fra den Undergang, hvorimod der høiligen trænges til kraftige og hastige Hjælpe-Midler, Vilde der opstaae en Kiøbmand blandt os, som vilde sige af alt dette skadede de Handlende; Saa er jeg forsikred paa, at enhver af hans egen Stand, vilde undsee sig ved, at der skulde være saadan en iblandt dem. Jeg er vis paa, at alle andre, som kiende Bergen og tænke patriotisk, vilde holde ham enten for alt for ukyndig eller alt for uværdig til at kaldes en Borger af denne Stad. Den Kiøbmand, som nu udsender raae Skind-Varer, for egen Regning, staaer Fare for at de underveis, ved at tage Heede til sig i de Fade, hvori de ere indpakked, kand aldeles fordærves. Skeer dette, naar Skind-Varerne udgaae for fremmed Regning, sees der lettelig, at den Afsendende tiest ei kand være uden Fortræd og Frygt for Tab. J første Fald er han langt sikkrere, naar han enten kiøber Skind-Varerne o. s. v. her raae og lader dem tilberede af vore egne Arbeidere, eller kiøber dem af disse tilberedede og arbeidede til Udskibning. Han maa herved vinde noget anseeligt. Den Skrue Tønde, som ei kand modtage meere end 10 til 12 Deker raae Skind, kand efter Beskaffenhed modtage fra 30 til 60 Deker tilberedede. Derved spares noget anseeligt i Fragten, foruden at forarbeidede Skind ei ere underkastede den Fordærvelse, som kand frygtes for de raae. Man regne Skindenes første Jndkiøb. Man lægge dertil Arbeids-Løn, Told, Fragt, Assurance og hvad videre man maa udgive. Jeg er vis paa, en saadan Kiøbmand dog vil finde, at han vandt mere da endnu. En Kiøbmand eller Commisionairs Provision er større og mindre efter Varenes Værd. Altsaa maa der være en mærkelig Forskiæl imellem Provisionen naar Skind Varerne udføres raae og naar de udskibes foranbeidede eller tilbereded. Hvilken Kiøbmand skulde da vel ei ønske den Forandring, hvorved ei alene han vandt mere endnu, men ved hvilken end og kunde vindes noget anseeligt for det Land og den Bye, hvori han enten, som en indfød eller indlemmed Borger, søger og nyder Ophold og Beskyttelse for sig og sine. Bergen i Norge den 30te Septembris 1760. Lorenz Heilmann. Oper til i Morgen det, som du har at giøre. Den kostbareste Eiendom er en tro VenEn ubeskeden Lærd er alle Folk til Besvær Livet i Verden er en Børne-Leeg. NB. Heraf udkommer hver Mandag et Blad fra det Bergenske Addresse-Contoir hos Ole Brose,