Aalborg Stiftstidende, 1844-10-22
Udlandet. Det engelske Oppositionsblad, Morning Chronicle, anstiller i Anledning af Ludvig Philips Besøg følgende Betragtninger: "Vor Dronning er nu, i et Tidsrum af faa Uger, bleven beæret med Besøg af to af de mægtigste Potentater i Verden, der ifølge den almindelige Anskuelse repræsentere Jnteresser af meget modsat Art og med Hensyn til Charakteer og Politik danne den meest afgjorte Modsætning. Og alligevel kan man ved nærmere Overveielse finde en aldeles ikke ubetydelig Lighed imellem dem i begge Henseender. Uagtet de forskjelligartede Stillinger, som Keiser Nicolaus og Ludvig Philip indtage, ere dog Hoveddrivefjedrene, som hvile i deres Bryst, om vi ikke feile meget, ganske de samme. Deres Hovedmotiv er Forkjærlighed for deres Familie, en umaadelig Begjærlighed efter at sikkre den vedvarende Herskab og Lykke, Velfærd og høi Stilling i alle dens enkelte Medlemmer. Romanowernes Huus i Petersborg, Orleans Huus i Paris, det er det store Maal, den store Sorg og Yndlingsstræben. Lad kun et Pust af Uvillie mod det keiserlig russiske Huus undslippe Jer, og Czaren styrter Jer uden videre ned til Tartarus for at straffes. Hvad er Ludvig Philips Omsorg, At begrunde hans Dynastie, at rødfæste det, saavidt idetmindste Politikens Magt kan drive Rødder ned i det franske Sindelags Sandgrund. Enhver Lov, der siden 1830. er udgaaet fra Kronen og som angaaer indenlandske Forhold, ligefra Fieschi-Codexen til Loven og Paris's befæstning, har dette Maal for Øie. Af hvilken anden Grund anvendes Millioner paa Algerien, end fordi der i dette Land er en Hædershøst at hente for franske Prindser, (?) Hvorfor søger man tilsøs Sted for hæderfulde Gierninger, selv med Fare for at komme i Kamp med os, Fordi Familiens Haab, dens bedste Indsats i Heltelotteriet, tilfældigviis tilhører Marinen. - Morning Chronicle vil vide, at Kongen ved sit Besøg vil udvirke Forandring i en vis Tractat, (Tractaten og Visitationsretten) for derved at vinde Popularitet i Frankrig for sig og Familie. Tænk engang. Hs. Durchlauchtighed, Fyrsten af Hohenzollern-Hechingen har havt den Sorg at maatte bruge sin Militairmagt (vi skulle ikke sige Armee imod opsætsige Bønder, og hvad der var endnu mere sørgeligt, Hs. Durchlauchtigheds væbnede Styrke var hverken stærk eller væbnet nok til at kunne tvinge Bønderne til Lydighed Sagen fortælles saaledes: J Hechingen tilhører en stor Deel af Landet Fyrsten selv; Bønderne, der kjøre deres Høst eller Hø ind, maae igjennem en Deel af det fyrstelige Terrain. Dette har allerede fra tidligere Tid stiltiende været dem tilladt. Men formedelst dette Aars vedholdende Regn havde man formodentlig befrygtet en Beskadigelse af Grunden og nægtet dem Tilladelsen. Hvad skulde Bønderne gjøre, Jndhøstningen maatte de dog have hjem, og de brøde sig derfor ikke om Forbudet. Da opbød Regjeringen Militairet; men da det Jntet formaaede, sendte Fyrsten Bud efter den ligesaa anseelige sigmaringenske Militairmagt, ved hvis Hjælp det lykkedes at gjenoprette Roligheden og at arrestere endeel Gjenstridige. Saaledes fortælles Sagen; om den forholder sig saaledes, eller blot er en af de Opdigtelser, for hvilke man saa gjerne beskylder de Jldesindede, veed Aachener Zeit." ikke. Den østerrigske Regjering stoler ikke synderlig paa sine Søofficerer. Brødrene Bandieras Forræderi har foranlediget Undersøgelser imod flere Medlemmer af Søetaten, ja selv den Linieskibscapitain, som fulgte Contreadmiral Bandiera i Commandoen i Levanten, er kaldt tilbage i Anledning af disse Undersøgelser. Det er tilvisse meget ubehageligt for en Regjering, at den ikke kan stole paa sine Officerer. J længere Tid finde vi - hedder det fra Magdeburg – i offentlige Blade fra Stettin Klager over den høie Sundtold, der angribes fra alle Sider og betegnes som en Jndskrænkning af Handelen for Østersø-Havnene. Vi skulle ikke indlade os paa, hvorvidt der er Grund til disse Klager eller ikke, men vi kunne bevise ved Facta, at vi have endnu langt mere Grund til at beklage os overToldafgifterne paa Elben, der ere saa unaturligt høie, at vor Elbhandel lider betydeligen derunder, idet alle oversøiske Varer haves her meget billigere over Stettin og derfor ogsaa Aar for Aar tage Veien til os i stedse større Mængde over denne Plads. Som et Exempel skulle vi kun anføre, at 100 Tdr. Sild koste hertil i Stader- og Elbtold omtrent 70 Thaler, medens Sundtolden paa 100 Tønder kun er omtrent 7 1/2 Thaler, hvoraf der i Stettin ovenskjøbet godtgjøres 2 1/2 pCt. paa den preussiske Jndførselstold med 2 1/4 Tha ler en Begunstigelse for Stettin alene, saa at man kun kan regne 5 Thl. i Told. Næsten i samme Forhold staae alle andre Handelsartikler, og da Skibsfragten fra England til Stettin og Hamborg, ligesom ogsaa fra begge disse Stæder hertil, staaer ganske lige, er det let at begribe, at Soda, Farvetræ, Riis, Rosiner, Jern ov, maae tage den ganske unaturlige Vei over Stettin, og kun hvad der behøves hurtigst og er meest nødvendigt tages over Hamborg. Denne enorme Beskatning af den frie Elbstrøm er ogsaa Grunden til, at der deels er anlagt, deels projecteres Jernbaner baade paa høire og venstre Side af Elben, som ville concurrere med Søfarten.