Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1767-09-18
J det Forsæt fuldtes de begge med hverandre endnu i deres Nattøy op paa et Kammer udi Huset, hvortil hun allene havde Nøglen. Der oplukkede hun et Skab i Veggen, og tog derudaf Pose efter Pose, hver med 1000 Rigsdaler Specie-Penge, forklarende derhos, at vilde sætte saadan en Pose paa Bordet, for hvert et Aar, som hun havde tilbage lagt. Derpaa begyndte han at tælle, og da han i sit Tal kom til den 80de Pose, og fornam at hun vilde lukke Skabet til, faldt Mandens Ord omtrent saaledes: Er Moder ikke ældre, Ney, svarede Hustruen, nu er jeg gammel nok. Den Spaadom ønskede han i sit Hierte, snart at maatte see opfyldet, men alt som en Dag gik og en anden kom, formindskedes alt Tegn dertil; thi hannem syntes, at der blev lagt Styrke til hendes Kræfter, ved hver en Dag, som blev lagt til hendes Alder; dog var det ham ved alt dette en Lættelse, at hun havde overleveret, ham Nøglen til Kammeret, hvor Skatten stod bevaret; der fordrev han Tiden med at beskue og eftertælle sine rede Midler, naar Tiden blev ham kiedsommelig, at rue over sin gamle Kone; og ihvorvel han hen bedre i Tiden merkede, at hun kunde øde det i Brændevin, hvad han ved sin Profession fortienede, saa lod han sig det endnu befalde, siden han vidste, hvad han af de tilbragte Midler havde i Behold. Nu begyndte hans Creditorer flittig at besøge ham, og han gav dem alle geleydet med en eller to Poser Penge efter en anden. Da Gielden var saaledes betalt, var han endda nogenledes fornøyet med det, som han beholdt tilbage. De udi Brude-Skatten gjorde Luker forsøgte han, at vinde tilbage ved at sætte sine Penge i Skibs-Parter, men var ulykkelig, i det han forlisede et Skib efter det andet, indtil alle hans Penge vare tabte. Da Krybben, saaledes var bleven tom, begynte Hestene at bides. Han saae sig bunden, til en Ægtefælle, som dagligt Fylderie, gjorde saa rasende, at han hos samme havde baade onde Dage og fortrædelige Nætter. Nu skiønnede han først den falske Regning, som var gjort, da han havde calculeret sit Ægteskab at vare et Aar, og Tiden havde allerede lagt et Nul dertil. Nu var hans Huus ham en Vederstyggelighed, formedelst sit Huuskors, hvilket han i sine forvirrede rede Tanker lignede ved Kiøge Huuskors. Endelig blev dette Kors ham saa tungt, at han forsøgte at forandre sin tunge Byrde, ved at forandre Sted, og Boepæl og i den Betænkning udvælgede han sig det Sted, hvorhen han vilde flytte. Ved denne foresatte Reyse maatte han lade alle sine Meubler tilbage, men det verste af dem alle fandt han sig dog forbunden at slæbe, med, det var hans gamle, knurrevurrene, arrige og fordrukne Kone. Reysen over Land at fortsætte, udregnede han for kostbar, og resolverede sig derfor til, at gaae til Søes. Der paakom dem underveys saa hardt et Veyr, at Skipperen begiærede af alle inden Borde værende, at udkaste alt hvad tungt var, efter den Anstalt greb denne Mand til at kaste sin Kone over Borde, og, da Skipperen vilde sætte ham til Rette derfor, svarede han: Jeg vidste intet at gribe til, som var mig tungere, end dette uduelige Meuble. Om Rigdom. Naar du, min Croesus, gaaer herfra Did, hvorfra ingen gik tilbage, Til Ævighedens lange Dage, Hvad Gavn har det tilført dig da; At af det meget Sølv og Guld, Hvorfor du dig bemøyet haver, Og agtet som de største Gaver, Din Kiste været har saa fuld? Tænk, om det dig beskikket var En Nestors Alder at opleve, Blant Millioner Guld at svæve, Og legge meere til hvert Aar; Om du og kunde saadan Skat Medbringe til de Dødes Rige, Mon du fornøyet vilde sige, Dit Liv og Verden en god Nat Ney, troe mig, din Begierlighed, Til Guld, som Guldet selv tiltager, Den Orm, som dig i Sindet plager Aftager ikke, men bliv ved. Nu, Dommen er, at Dødens Lee Skal dig afhugge, som os andre, At du til Gravens Huus skal vandre, Ja meere: see Forraadnelse. Nu Mamon, som din beste Ven, Ved sidste Afskeed utroe bliver, Sig ey med dig paa Veyen giver, Men løber til en anden hen. Hvad er for dig tilbage da? Hvad Løn har al din Møye fundet? Hvor blir det meget du har vundet, Og længe frygtsom ruet paa End om du dig det foretog: J Got at giøre, riig at blive, Til Trængende en Deel at give, Slig Rigdom aldrig dig bedrog. Den Skat du dermed samlede Af gode Ønsker, Bønner, Sukke, Dig skulde Himlens Dør oplukke, Og overgaae de Jordiske.