Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-06-04
Som Grund til det sidste anførtes i Hawkesbury's officielle Svar af 15 Martii paa Andreossys Nø te, at Frankrig efter Fredsslutningen ikke har agtet paa Schweiz's Uafhængighed, som det garanterede; at det i Jtalien ved nye Anmasselser har udvidet sit Gebet, og at Engelland derfor vil tilbageholde af sine Erobringer en Compensation for Frankrigs vigtige Gebets-Forøgelser paa det faste Land; at der lod sig meget befrygte af Sebastianis fornærmelige Beretning; at de Betingelser, paa hvilke Øens Rømning kunde følge, ikke ere opfyldte; at Rusland har vægret sig ved at garantere Ordenens Uafhængighed, saafremt Malteser-Tungen ikke afskaffedes; at Preussen har aldeles ikke svaret paa Jndbydelsen til Medgarantie; at Spanien har ophævet det spanske Priorat o. s. v.; at Omstændighederne altsaa havde ganske forandret sig; at Tractatens Betingelse nu ikke meere kunde opfyldes; at Engelland vilde handle yderst daarligt i at forlade en Øe, som man har garanteret saa stræng Uafhængighed, da Øen, saasnart de engelske Tropper vege, vilde være en fransk Provinds. - Andreosse affærdigede i sit Svar af 28 Marti Hovedbesværingerne meget kort som Sophisterie og noget, man hemmelig havde forbeholdt sig, men udbredte sig meget vidtløftig over de engelske Pressers skamløse Forhaanelser, over de bittre larmblæsende Taler i Parlamentet, over foragtelige Pamphleter og Pasquiller, og den Beskyttelse, som Røvere og Snigmordere, f. Ex. Georges, finde i London. - Omtrent paa samme Tid leverede Hamb. Correspondent den forhen omtalte deri indtvungne, høist fornærmelige Artikel. Paa det venskabelige Forslag fra fransk Side fulgte nu et laconisk Svar, uden Datum og Underskrift: "Civilregjeringen kunde overgives Ordenen, men Fæstningsværkerne vilde blive bevogtede af Hs. Majestæts Trop" - Den 26 April gjorde Whitworth mundtlig følgende Forslag til en Convention: I. At Malta overlades de brittiske Tropper paa 10 Aar; 2, at Øen Lampadusa overlades Engelland; 3, at Holland rømmes af de franske Tropper. Han tilføiede, at han, hvis ingen Convention paa disse Betingelser blev inden 7 Dage sluttet, havde Ordre, at forlade Paris. Frankrig svarede, efter at det i Avisartikler paa det groveste havde fornærmet Engelland, ganske sindig den 2 Mai. Lampadusa kunde den første Consul ikke afstaae, fordi det ikke tilhørte Frankrig), vilde Engelland gjøre en Forandring med Malta, maatte det handle derom med Spanien, Holland og de garanterende Magter, Østerrig, Rusland og Preussen; men det tilkommer ikke Førsteconsulen at indlede Underhandlingen. Holland vil blive rømmet, saasnart Amienstractatens Betingelser for alle Verdensdele ere opfyldte. Whitworth forlangte den 3 Mai sine Passe, for at kunne reise den 4de. Den franske Regjering foreslog nu en Middelvei, at Malta skulde overgives til een af de tre garanterende Magter, enten Østerrig, Rusland eller Preussen. Whitworth opsatte sin Reise, afsendte til Engelland en Coureer, og fik den 10de det Svar: at det gjorte Forslag var undførligt, deels fordi Keiseren af Rusland vægrede sig ved at række Haand dertil, deels fordi den bliver blandt Hs. Majestæts retfærdige Fordringer. Engellands Ultimatum var: at Frankrig ikke skal lægge Hindringer i Veien for Øen Lampadusas Afstaaelse til Engelland; at dette bliver i Besiddelse af Malta (efter en hemmelig Artikel i 10 Aar), indtil Lampadusa er bleven be*) Et sieldent Exempel paa Samvittighedsfuldhed, Denne ubeboede Øe ligger imellem Malta og Kysten af Tunis, med en Havn, der ikkun kan rumme 6 til 7 Linieskibe. Den ansaaes for Malteserordenens Eiendom. sat som Militairpost, hvorpaa Malta skal overgives til Jndbyggerne, og erkiendes for en uafhængig Stat. Holland rømmes en Maaned efter en paa dette Grundlag sluttet Convention, Kongen af Etrurien, den italienske og liguriske Republik erkjendes af Engelland; Schweiz rømmes af de franske Tropper, Kongen af Sardinien anvises et passende Gebet i Jtalien. Talleyrand gav derpaa den 12 Mai et Svar, hvori han beraaber sig paa nylig ankomne Depecher, som paa ny forsikkre omden russiske Keisers Deeltagelse, og mener, at den engelske Gesandt sikkert vil faae andre Jnstructioner, saasnart Kongen af Engelland er bleven underrettet om den russiske Keisers Sindelav. Men denne Note blev uden Virkning. Whitworth bevidnede, at han havde modtaget dem, og forlangte Pas. Da dette ikke strax paafulgte, sendte han anden Gang Bud, for at fremskynde det, og forlod endnu samme Dag Paris. - "Vel synes det, siger Bredow - een af de faa tydske Forfattere, der vovede i de Dage at tale med Frimodighed om de politiske Anliggender – efter de sidste Forslag og Svar, at Engelland ene er Skyld i den ny Krig. Men man glemme ikke de tidlige Drillerier fra fransk Side, de aabenbare Forstørrelser og de hemmelige Planer, og hvorledes kunde man vel svække Kraften af den Bevæggrund, Nu maa der sættes Skranker for Frankrigs trædske, herskesyge Forstørrelses=System, om 10 Aar er det maaskee ikke mueligt. For den sædvanlige Justits var Frankrig sluppen med en Afbigt og Æreserklæring; men for den mere dybtgrandskende og længer forudskuende Politiks Domstoel lyder Kiendelsen over Frankrigs Brøde langt haardere. Selvvedligeholdelsens Pligt og den billige Følelse af egen Værdighed undskylder tildeels Engelland &c. At Engelland nu saa hurtig afbrød Underhandlingerne, var nødvendig; thi medens de franske Blade affecterede fortsatte Fredsforhaabninger, lod den første Consul rykke 7000 Mand ind i Holland, sætte Vlissingen i Beleiringsstand og gjøre det Lovforslag: at de for Aarene 11 og 12 bestemte 60,000 Conscriberede skulde stilles strax, for at complettere Fredsetaten, og at der desuden skulde conscriberes 60,000 Mand til et Reservecorps, fori fornødent Tilfælde at sætte Armeen paa Krigsfod; langs med Kysterne bleve fra Calais til Cherbourg alle Krigsfartøier igjen armerede, kort, mange og betydelige Rustninger bleve fra alle Sider gjorte, endskjøndt alting saa godt som i Smug. J Engelland derimod iværksatte man ligefra den 7 Marts Krigsrustningerne ganske aabenlyst. Jmidlertid reiste Whitworth meget langsomt og ankom ikke førend den 15 Mai i Calais, hvorhen den franske Regjering endnu sendte ham en meget omstændelig Note den 13de. Ogsaa Andreossy paaskyndte ikke sin Reise; han forlod først London den 16de, uagtet det allerede var almindelig bekjendt der d. 14de om Middagen, at Whitworth havde forladt Paris. Efter 13 Maaneders Fred var saaledes Krigen igien formelig udbrudt imellem disse to Kjæmpestater.