Viborger Samler, 1844-09-09
Samme Dags Aften ankom fra Oran et af vore Dampskibe med Deres Depesche af 27de Juli, hvori de befaler mig at begynde Fiendtlighederne, naar Svaret paa vore Ultimatum skulde lyde utilfredsstillende. Til samme Tid tilmeldte Marschallen mig, at de med Hensyn til Abdel Kader givne Løfter vare falske. At tøve længere, var umuligt. Man opholdt os med opdigtede Løfter, medens man rustede sig til Krig: vi vare altsaa nødte til at oprulle Forhænget til den blodige Kamp. Den 6te, om Morgenen, aabnede vi Angrebet. Mine Jnstructioner, befalede mig at tilintetgjøre Fortificationerne, men af skaane Staden Tanger. Ved en Udskibning vilde jeg let teligen kunnet komme til dette Formaal; men jeg foretrak at gjøre Brug af vore Kanoner og gjøre Batterierne ubrugbare, medens jeg til samme Tid skaanede Consulernes Qvarteer, hvori kun 5 a 6 Kugler faldt. Dette Resultat erholdt vi med et Tab af 3 Døde, 16 Saarede og med ubetydeligt Havarie. Fiendens Tab bestaaer af 150 Døde og 400 Saarede; dog er det ikke umuligt med Bestemthed at angive hans Tab af Døde, da man først den 8de trak Ligene frem af Ruinerne. Under Kampen indtraf Hay fra Rabat, hvor han var bleven opholdt for at see Keiseren. Consulen modtog jeg Dagen efter. Han fortalte os, at han havde fundet Keiseren meget nedslaaet; Keiseren havde nemlig erfaret at Consulerne trak sig tilbage. Hay takkede mig for den Omhu og Opmærksomhed, jeg havde udviist imod ham. Derefter omtaler Prindsen, at det er hans Hensigt at angribe Mo gader. Kampen ved Tanger", siger Prindsen, har tilstrækkeligen godtgjort, at vi ere i Besiddelse af Midler til at tilføie Keiseren af Marocco stor Skade; han vil af Tangers og Mogaders Skjebne lære at indsee, at han ikke tør drive Giek med os. Mogador ligger paa en lille, af Havets Bølger be skyllet Halvøe, omgiven af et Hav af Flyvesand; to Mile Syd derfra i sydostlig Retning findes frugtbare Marker, og Skove. Staden anlagdes i Aaret 1760 af Sultan, Mulei=Muhammed; den ligger 48 Lieues fra Marocco og tæller nu kun 12 a 14,000 Jndvaanere, hvoraf omtrent 1300 ere Jøder. Stadens Anlæggelse var forbunden med store Vanskeligheder og overdroges til flere europæiske Jngenieurer, hvoriblandt Franskmanden Cornut. Haandværkere forskreves fra Europa, nogle fangne Franskmænd maatte arbeide paa Bulværkerne og Dæmningerne, der nu bryde Havets Bølger. Saaledes opstod Mogador, hvis egentlige Navn er Suerad, d. c. Maleriet. Staden talte engang 30,000 Jndbyggere, men i de sidste 30 Aar er dens Folkemængde aftaget. Stadens Beliggenhed er meget malerisk, Moscheerne, der rage høit over de med Skyts besatte Volde, yde et imposant Skue. Staden er saa at sige fravristet Oceanet; de fremspringende Batterier be frandses af Havets Skum. Frygtelig rase Brændingerne; naar Stormen brøller, synes det at Staden vil vorde et Bytte for de fraadende Bølger og det oprørte Sandhav. Havnen dannes af en lille Øe, der kun er 1/2 Lieue lang og 600 Metres bred. Stadens Fæstningsværker kunne bestryge Øen og Havnen. Det vilde være umuligt at bemægtige sig Havnen, uden iforveien at tilintetgjøre de ligeoverfor samme liggende Fæstningsværker. - J mange Aar blomstrede Handelen i denne Stad. Karavanerne bragte til Staden Korn, Uld, Gummi, Mandler, Oliven olie, Anis, Orangeskaller, Vox, Læder, Gedeskind og Drogerier, samt lette uldne Bomuldstøier; 43 europæiske, i Staden etablerede Handelshuse dreve en stærk Handel paa Lissabon, Cadiz, Malaga, Valencia, Marseille, ja endog paa Philladelphia og New-York. Men trods deres Havesyge vare de maroccanske Keisere deels af politiske deels af religiøse Grunde fiendtligsindede mod Handelen. Forat holde deres Undersaatter i Afhængighed, søgte de at hindre dem i at blive rige. Derfor befalede den nuregierende Keisers Formand at flere Handelspladser, til Ex Rabat, Mazagan og St. Cruz, skulde spærres, og at de derværende Kjøbmænd skulde nedsætte sig i Mogader, hvor han lovede at beskytte dem. Kort derefter forbødes Udførselen af Uld, Hvede og Olie, og de øvrige Udførsels artikler betyngedes med en saadan Udførselstold, at Handelen med disse Artikler maatte ophøre af sig selv. Som Paaskud anførte Keiseren, at Handelen med de Vantroe var strængt forbudt af Propbeten. Den nuværende Sultan følte, at han maatte beskytte Handelen for at forbedre Rigets, d. er sine egne Finantser. Da han før sin Thronbestigelse havde i lang Tid været Pascha i Mogader og øverste Toldembedsmand, kjendte han Noget til den europæiske Handelspolitik, som han søgte at anvende til sin Fordeel. Men for ikke ganske at omstøde det Paaskud, hans Forgænger havde, gjort gieldende med Hensyn til Handelens Undertrykkelse, erklærede han, at Propheten vel havde forbudt Handelen med de Vantroe, men derhos befalet dem at bekrige hine; at man ved en Tribut, derskulde ydes i Krudt og Vaaben, vilde bedst være istand til at efterkomme Prophetens Befaling: og at man saaledes ved en saadan Tributs Paalæggelse vilde kunne forsone sin Synd. Jmidlertid maa Korn ikke udføres, endskjøndt der langsmed Kysten gives Provindser, hvis Korn producter kunde afgive Fragt til store Handelsflaader. Toldafgifterne udredes deels i Penge deels i Krudt. Jndførselstolden er ikke saa høi; men foruden de faste Told afgifter maa der ogsaa offres Procenter til Paschaen og de ligesaa gridske Toldofficianter. For at ophielpe Handelen ere Crediter med Hensyn til Toldafgifterne aabnede, og nu trues Sultanen, som Følge af Krigen, med at tabe flere Millioner Rdlr. hos sine mauriske Debitorer.