Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1784-06-15
Et Par venlige Ord til den gemeene Karl, og meer end Rygtergrove Forfatter af: den anonymiske saakaldede velmeente Erindring til mig, indført i Hr. Jversens Avise=Biedrag af 2den Junii, og dateret den 31te Mai 1784. Velmeenende Ven, Ak, hvor det rystede i mit Kalln, da du i din nysende Erindring glam sede saaledes imod mig. Kiære vogt jer dog for at giøre jeres Sag til Religionens Sag, fordi J kalde jer Herrens Præst, der er stor Forskiæl iblandt disse, thi J og jeres Liige giør ham kun liden Ære, og have saa gjort igiennem mange Aarhundrede, og i alle Secter." Dog; hvor takkede jeg min Gud, at jeg ei var dig saa nær, at du kunde skambide mig. - Du Præstestandens Reformator! Dens faldne Sagers Restaurator, O du vakre Moralist! Jeg daanede af Afmagt for din giøende Tone, men et got Stats pulver styrkede mit Hierte, mit brusende Blod afkiøledes, Alterationen vigede, Frimodighed traadte i dens Sted; saa jeg nu dristig med oprakt Hoved, og opspillede Øine, fulde af Medynk over dit Raserie, i al Jevnsindighed tør nærme mig, og areeReverence saaledes tiltale dig. Kiære, dersom de havde ladet den Erklæring, som i deres narriske Erindring findes indslikket, og lyder saaledes: Skulde nogen fornuftig, fordi der findes Skrøbeligheder iblandt Præsterne, derfor hade den heele ærværdige Stand? Jeg har selv endnu Mænd i min liden Tirkel, som ikke allene jeg, men den hele Egn elske og ære som vore Fædre, og med Fornøielse finde, at vi i vor Omgang med dem see og belærede og opbyggede, og som vi inderlig ville undsee os for at begaae et Feiltrin, da de med deres saa aldeles ustraffe. lige Vandel, ere os et lærende og lysende i Exempel, som nesten indgyder os ligesaamegen hellig Ærefrygt for deres personlige Nærværelse, som for de guddommelige Sandheder de forkynde os. Denne Erklæring (siger jeg) havde de ladet den varsle og berede Veien for det momiske Hiernespind om Præsteklubben, da havde det været visere handlet; endnu, da de bag efter men forsildig kommer med den, efterat de allerede med deres skadelige Ammestuepladder, har gjort al den Fortræd, de har kundet. 1) Ved at forbittre saa mange fornuftige og gode ærlige Gemytter; 2) Ved at forsyne Almuen med Spottegloser imod det Ord- og den Stand, som egentlig skulle giøre fornuftige Mennesker og gode Christne af dem, Gudsrige til Udbredelse, Staten til Nytte, og det borgerlige Liv til lyksalig Rolighed. 3) Ved paa en Maade at standse Næringsveien for Hr. Bogtrykker Jversen; da der allerede mumles om, at den ganske Fyenske Geistlighed vil opsige ham hans Aviser, fordi han tillader, saadant at indføres udi dem. - Vel er jeg ikke hevngierrig, sagde en værdig og fornemme geistlig Mand til mig forleden, men denne Satisfaction ønskede jeg dog over Jversen, for hans forargelige Præsteklub, at heele Geistlig heden i Fyen ville opsige ham sine Aviser, og de burde visselig giøre det. - Betænk engang hvilken Skade for Manden, og Skam for dem selv, som nu desuden paa nye tiltager ved denne deres dumme Bekiendtgiørelse, nemlig: At de hidindtil bestandig har staaet i den faste Troe; at de i Præsteklubben forekommende Scener af de forrige Seculer, langt fra ikke kunde passe sig paa vore Tiders luttrede Tænkemaade, og at de ikke havde ventet at finde en saadan Mand, i vore Tider iblandt Præsterne, som de dog beklager, at have fundet udi mig." Lad nu Forstanden raade, og tillad at jeg spørger; Hvad kan da slige oldfæderske Optrin have i deres Præsteklub at bestille, og hvad Anledning kunde de da vente; (da de mængede dette Sammelsurium sammen) at en saadan Præsteklub, ville give nok til belærende Fortællinger i vore Tider, hvor de selv troede, at disse Scener ei havde hiemme, og hvorledes kan en saadan Satire kaldes: Uskyldig belærende, som de kalder den i deres Beslutnings=Ønsker over mig. - Siger de dem ikke aabenbar selv imod, Røber de ikke derved deres ondskabsfulde Henstater, med at beplætte Standen, ved at anprise den, et saa dunkelt og ureent Speil til Afbetiening; som de og kalde det smukkeste Meubel, den heele vide Verden, kan eie. - "Af dine Ord skal du dømmes."De kalder og deres Digt en Satire: De har og Ret dertil, for saavidt deres saa urigtig kaldede Præsteklub udgiør et Selskab, ikke af fornuftige Mennesker, men meget mere af ufornuftige Satyrer eller Skovtrolle, som de tillægger Talegaven; og i den Henseende er det og, at jeg kaldet Donnerwetter, et uhyre Dyr, thi aldrig kan jeg eller nogen anden fornuftig anderledes ansee ham, end som en Ourang Ontang i et Abekattelaug; og, maatte det ikke være, enten et Barns eller en gal Mands Forestillingskraft, der i sin Hierne kunde danne et saadan forvirret Chans af Laster som Donnerwetter, der intet andet har tilfælles med Menneskeligheden, end Mæle og Udtale. -Men, for saavidt, at en Satire, er et Sindbillede paa rimelige Dyder og Laster, som efterabet virkelige Menneske-Originaler. - Saa fortiener deres Digt langt hellere Navn af en Fabel, end af en Satire, og de som Forfatter, langt hellere Navn af en skumlende og kaadmundet Coprosstomus, end af en belærende og veltalende Chrysosstomus. Til Slutning; Annam, uden Forbittrelse dette mit Raad! Du Øienskalk, drag først Biælken af dit eget Øies derefter kan du see til, om du kan uddrage Skiæven som er i din Broders Øie, Vask først deres egen Lap, før de klapper andre dermed. Spyt Skarnet af Munden, for de tager Folk paa Tungen. Rens først deres eget urene Hierte, fra alle Gud afskyelige Laster og gamle Ho - (a) Lyster, tænk saa paa deres skrøbelige Medchristen og Næste, og giv os saa en Præsteklub med Beskeedenhed og Høflighed; saa har den Klem, saa udretter den noget got; thi saa bliver Gud æret, vi usle og syndige stakkels Præster forbedrede og opbyggede; De selv vinder og timelig Ære derved, ja den evige Fordeel: Deres Tunge bliver befriet fra, at blive en Fandens Naalepude, og deres Mund et Offer forde Helvedes Furiers og gamle Giertruders evigvarende ureene Kysselyst. I øvrigt, giver jeg mig den Ære at forsikkre; Om alle litterariske Gabestokke, Slaverier, Tugthuse, Daarekister, ia, alle græsseligste og hæsseligste Torturer vare udi deres Vold, og det stod udi deres Mønt, og var deres Villie, at bestemme alle disse litterariske Plager og Ulykker over mig; og om at end tilkænkte mig præntede Næsestyver uden Tal, og ovekoste mig med al deres Butterdeig og Pærevelling, saa bliver jeg dog uforsagt, - træder med Glassenhed al saadan Spot uder Fødder, gaaer dem lige mit undet Øine, og foragter den Foragtedes Foragt. Høyrup Præstegaard den 11te Junii 1784. Tout a rous. Michael Leth. (a) Er maculeret i Manustriptet, skal maaskee være Hoved Lyster.