Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1842-12-19
Jndenlandske Efterretninger. (Stænderforsamlingen i Viborg.)(Justitsraad Withs Andragende om en Adresse til Kongen betræffende den danske Nationalitet i Slesvig. Fortsættelse.) Justitsraad Fleischer. Da den ærede Proponent første Gang foredrog denne Sag i Forsamlingen, skal jeg ikke negte, at jeg strax blev forbauset. Parterne vare mig aldeles ubekiendte; men det stod klart for mig, at en Fornærmelse maatte være begaaet. Jeg tang; thi jeg mærkede virkelig, at mine Følelser bevægede sig stærkt. Jeg har nu senere nøie overveiet Sagen, og jeg kan ikke negte, at det er min Overbeviisning, at Danmark er bleven fornærmet. Man har sagt, at det tydske Sprog tales af Fleerheden i den slesvigske Forsamling, og at Lorenzen derfor skulde tale tydsk. Jeg kan ikke skjønne Rigtigheden heraf. Den danske Nationalitet maa i Slesvig have den samme Ret som den tydske, og har den det ikke, da bør den have det. Det er en stor Fornærmelse at forlange, at den danske Mand skal i den slesvigske Forsamling tale tydsk, fordi han forstaaer dette Sprog. Stænderanordningen er intet udtalt om Sproget i Forsamlingen; jeg antager derfor, at tydsk og dansk maae kunne tales ved Siden af hinanden med lige Rettigheder; derom kan der efter min Overbeviisning ingen Tvivl være, thi dette er et Retfærdighedskrav, og Frederik den 6te, som gav Stænderinstitutionen, var retfærdig. Lorenzen var da i sin gode Ret, naar han talte dansk, og det kan ikke anføres imod ham, at han forhen har talt tydsk; thi han maa kunne tale dansk, naar han vil, og hvis han troer lettere og bedre at kunne udtrykke sig i dette sit Modersmaal. Jøvrigt skal jeg ikke indlade mig paa, hvorvidt Præsidenten i den slesvigske Forsamling har havt Ret til at forbyde Lorenzen at tale dansk; men naar det i denne Henseende som et Argument er anført, at Fleerheden af de slesvigske Stænderdeputerede kun forstaaer tydsk, da maa jeg finde det høist uforsvarligt, at Slesvigere, der ikke forstaae dansk, ville indfinde sig i en dansk Stænderforsamling; thi det kan ikke negtes, at dette er at sætte det tydske Sprog saa høit, som det kan tænkes, og hvis ikke det indeholder en Fornærmelse imod den danske Nationalitet, i Slesvig, da veed jeg ikke hvad der skulde det. Forsaavidt det er yttret, at man har stræbt at undertrykke det tydske Sprog i Slesvig, og at det er herfor, at Slesvigerne frygte, skal jeg tillade mig at gjøre opmærksom paa, hvad en Mand, som jeg forresten ikke har kjendt, men som efter sin Stilling vistnok har havt Leilighed til at kjende Forholdene, afdøde Herredsfoged C. v. Wimpsen i Slesvig, i et af ham udgivet Skrift Geschichte und Zustande, des Herzogthums Schleswig oder Sudjutland har yttret. Efterat have gjennemgaaet, hvad der ligesiden 1743 fra den danske Regjerings Side er gjort for Sproget i Slesvig, og efterat have viist, at der vel er udkommet Anordninger til at sikkre det danske Sprog, men at Regjeringen ved inconseqvente Foranstaltninger igjen har modvirket samme, bemærker han, at Regjeringen først i 1806 begyndte at handle i en meere bestemt Retning. J 1811 udkom under 19de Januar et Rescript til den slesvigske Overret, hvori det tilkjendegaves at være Kongens Villie, at i de til Slesvig hørende Districter, Amter og Byer, hvor der blev talt dansk, skulde ogsaa det danske Sprog lidt efter lidt indføres ved Gudstjenesteen, Skoleunderviisningen, i Retterne og offentlige Anliggender. Men, tilføier Forfatteren, nu viste det sig, hvor lidet Lovene formaae, naar deres Udførelse ikke skeer under streng Opsigt og Control. De udgivne Forordninger befordrede ikke allene ikke det danske Sprog i Slesvig, men man arbeidede endog til samme Tid i det sydlige Slesvig paa det Jvrigste paa at udrydde det danske Sprog. Tydske Præster, Klokkere og Skolelærere i denne Deel af Slesvig formanede uophørlig Bønderne, at de skulde tale tydsk med deres Børn fra Barndommen af, ved Skoleunderviisningen blev naturligviis det tydske Sprog talt og lært, ja Skolelærernes Jver gik endog saa vidt, at de dadlede, ja endog straffede Børnene, naar de erfarede, at disse udenfor Skolen havde talt dansk. Ved denne fortsatte Kamp imod det danske Sprog, er det kommet saa vidt, at dette fra Sliens Bredder og i den sydlige Deel af Angelen næsten er bleven fortrængt og udryddet. Dette kalder man en Propaganda, og den troer jeg at de Danske have været berettigede til at bekæmpe. Det var i Regjeringens Aand at virke hertil, og jeg kan ikke indsee, at Nationen, naar den handler i Regjeringens ædle Øiemed, kan lastes af Regjeringen, mindst naar den ikke anvender andre Midler end fredelige, og, saaledes som hidtil er skeet, kun ved Udbrede sen af danske Skrifter søger at sikkre det danske Sprog. For at bevise, at ogsaa det danske Sprog og den danske Nationalitet maa have en Ret i Slesvig, skal jeg, efter den tidligere nævnte Forfatter, gjøre opmærksom paa, at det danske Sprog i Slesvig omfatter 167 Kirkesogne med 173,000 Jndvaanere, men hvoraf dog kun 117 Kirkesogne have Gudstjeneste og Skoleunderviisning i det danske Sprog; det tydske Sprogdistrict udgjør 79 Kirkesogne med 142,000 Jndvaanere. Der synes altsaa, selv med Hensyn til Folkemængden i Slesvig, ingen Anledning at kunne være for de Tydsktalende til at fortrænge det danske Sprog. Dette er min Grund, hvorfor jeg stemmer for en Commitees Nedsættelse i denne Sag, og jeg kan ikke troe andet, end at Danmarks Konge maa føle for den danske Nationalitet og det danske Sprog. Godseier Tang: Hvor Danmarks sydlige Grændse gaaer, og hvor Tydsklands hører op, derom kan ingen af os være i Tvivl, og det kan dertil sees paa ethvert Landkort, ogsaa paa dem, der ere udgivne i selve Tydskland, skulde Slesvigerne eller Holstenerne have glemt det, da kunne de læse dem til det over en af Rendsborgs Porte, hvor der staaer: her ender det romerske Rige."Ja, Slesvig er vel et Hertugdømme, men det er et dansk Hertugdømme. Det danske Sprog har man i en Række af Aar søgt at fortrænge derfra.