Aarhuus Stifts-Tidende, 1844-11-08
Efterat et Tyveri paa Amtstuen, der befinder sig i Kjøbmand Ridder Hansens Gaard, Natten mellem 9de og 10de Januar 1843 var begaaet, lod Citanten en Beretning indrykke i Veile Avis No 6 der udkom den 14de Januar med Underskrivt flere Jndvaanere, hvori der, næst at berette Factummet, anstilles Betragtninger over det Spørgsmaal og Tyven var kommen ind i Huset udvendig fra eller havde vidst at skaffe sig Ophold eller Skjul i Huset, og kommer til det Resultat, at det Sidst har været Tilfældet, samt henkaster Tvivl om Politimesterens Etatsraad Herslebs Duelighed som Jng i itor og ender med det Ønske, at Cancelliet vilde sende en erkjendt dygtig Jnqvisitor herover, for i Forening med den ordinaire Justitsbetjent at virke til Opdagelsen. Senere blev et Fruentimmer fra Vinding, om hvem det var fortalt, at hun skulde have seet Kjøbmand Hansen, tidlig om Morgenen efter at Tyveriet var forøvet, paa Sønderbroe, i Nærheden af hvilken en i Amtstuen stiaalet Pengeskuffe var funden, herom examineret paa Citantens Contoir af ham og den bestiaalne Amtstuefuldmægtig Ovesen, og da hun for dem vedgik det Omspurgte, blev hendes Forklaring opskreven og Politimesteren underrettet om det Passerede. Da hun for Retten vedgik sit Udsagn, blev Hansen atter forhørt og endog i nogle Timer deteneret. Endelig udlovede de flere Jndvaanere en Douceur af 100 2 for Opdagelsen af Tyveriet, der ialt dog kun beløb sig til 4000 28. Disse Omstændigheder maatte naturligviis henlede Publicums Mistanke paa Kjøbmand Hansen; men da det senere opdagedes at Tyveriet var begaaet af ganske andre Personer, da Fruentimmeret, som havde angivet at have seet Kjøbmand Hansen paa Sønderbroe samme Morgen som Tyveriet var begaaet, blev actioneret for falsk Forklaring, og da Kjøbmand Hansen i et Jnserat i Aarhuus Avis, s 27 for 1833, proclamerer sin Uskyldighed og gaaer løs paa de aflere Jndvaanere, som han sætter i Klasse med Ære, skjændere og Skumlere, var det naturligt at den offentlige Mening, som for havde været rettet imod Hansen nu vendte sig imod de flere Jndvaanere og navnlig imod Citanten, der var den som havde indsendt den første Beretning og Tyveriet og forhørt Fruentimmeret, og dette saameget mere, som det af tidligere Begivenheder var notorisk, at Citanten og Hansen ikke stode paa nogen god Fod sammen. Hvem de flere Jndvaanere, foruden Citanten vare derom havde man endnu ingen notorisk Kundskab. Saaledes stode Sagerne da Jndstævnte den 8de Marts 1833 lod i Aarhuus Stiftstidende 2 39 indrykke et Avertissement, hvori han, for at Mistanken ei skal falde paa Uskyldige og da han et ønsker at være blandt de flere Jndvaaneres Tal, bekjendtgjør at disses Jnserat er forlangt indrykket i Avisen af Cancelliraad Anchersen samt at han paa Rettens Opfordring har nægtet at opgive, hvilke disse flere Jndvaanere" ere. Kjøbmand Hansen lod derpaa i Veile Avis Nr. 35. indrykke et Stykke stilet mod Citanten og de flere Jndvaanere, hvori han blandt mere bebreider dem, at de ei have villet udbetale den, som opdagede Tyveriet, den belovede Douceur, og ender med, at han ikke vil indlade sig paa videre Avisfeide. J Nr. 41 af samme Avis tage de flere Jndvaanere, til Gjenmæle imod Hansen og ende med de Ord: "og at man intet Svar værdiger J. C. Sørensens Jnserat følger af sig selv." Disse Ord i Forbindelse med, at Hansen havde erklæret, at han ei videre vilde indlade sig i Avisfeide, anfører Jndstævnte som Grund til, at han træder op i Jyllandsposten med det Jnserat som er Gjenstand for nærværende Sag. Vel er det nu saa, at der i Jndstævntes før ste Jnserat egentlig ikke var noget at svare paa og at de flere Jndvaanere ikke have sagt, at de ei værdigede Sorensen Svar, men blot hans Annonce. Jmidlertid kan man dog ei sige, at han uden al Anledning blandede sig i Sagen; thi naar nogen i et offentligt Blad indanker en Sag eller en Begivenhed for Publicums Domstoel, er enhver competent til at tale med og Forfatteren maa være belavet paa at høre forskjellige Meninger og kan ikke gjøre Regning paa den skaansomste Behandling. Desuden er Forskjællen, imellem at værdige Jndstævnte personlig og det han har skrevet Svar, saa fiin, at den lettelig kunde undgaae Jndstævntes Opmærksomhed og han altsaa tro sig fornærmet af de flere Jndvaanere, hvoriblandt han vidste at Citanten var. Naar man nu derhos seer hen til, hvorledes den almindelige Mening imod de flere Jndvaanere maatte være paa den Tid, Jndstævnte skrev sit første Stykke, saa er der ei tilstrækkelig Grund til at antage, hverken at Jndstævnte blot for at krænke Citanten eller uden giver Anledning har angrebet ham, uagtet man paa den anden Side maa erkjende, at Jndstævnte i sine Angreb paa Citanten er gaaet langt videre end denne havde givet ham personlig Anledning til.