JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-01-04
De Mennesker, som der hos os, efter min Formening, nærmest burde sørges for, ere de af de lavere Classer, som ikke have lært noget Haandværk, men som maa leve af Handel og Skibsfart, der nu for en stor Deel ligge. De kunde syssel sættes paa forskjellige Maader, til at anlægge Veie, Canaler, Skovplantninger, eller Ting, der kunde tjene tilkommende Slægter til Vederlag for de af vore Byrder, de komme til at bære. Enhver Stat bør benytte sig af sine overflødige Hænder, medens den har dem. Der kan komme Tider, hvor den forgjeves søger dem. Fabricanter lade jo, for at beskjæftige deres Arbeider, forfærdige Artikler, som de ikke for Øjeblikket kunne afsætte, men gjemme til bedre Tider. Skulde Staterne ikke kunne gjøre omtrent det samme? Overalt, hvor vigtigt er dette ikke for det Almindelige at menig Mand er sysselsat, Staten taaler ingen Løsgjængere, men den bør ogsaa sørge for, at den, som vil arbeide, ikke mangler Arbeide. Selv med Opoffrelse er det dens Pligt at forskaffe ham det. Man har i Almindelighed troet, at det var af Forfængelighed og for at forevige deres Minde, at Pharaonerne lode opføre deres Pyramider og mange af Oldtidens Store de colossalske Bygninger, som næsten have overlevet deres Navn. Men jeg troer snarere, at de gjorde det af en anden Aarsag, nemlig for at sysselsætte den store Befolkning, der den Gang ikke som nu, hvor de menneskelige Fornødenheder ere voxne tilligemed Culturen, kunde bruges til andre Arbeider. Det være som det vil, saa synes det uden for al Tvivl, at man allerede for Aartusinder indsaae Nødvendigheden af at sysselsætte Hoben. Dog, hvad der meget trykker det største Antal Mennesker af alle Stænder, i det mindste her i Hovedstaden, er Huusleien. Da Coursen i Fjor blev sat pari, ansatte de fleste Huuseiere deres Leie enten til rede Sølv eller Sølv efter Qvartalscoursen. 300 Sølvværdie, som da Coursen stod 600, vare 50 Specier, bleve nu ansatte efter en Pari-Cours til 150 Spec. Den, som altsaa boede for fire Aar siden for 50 Specier, skal nu svare tre Gange saa meget. Det er for meget, og kan kun af de færreste Leiere udholdes. Men hvorledes forandre det Middelclassen og de høiere Stænder lide ligesaa meget derved som de simpleste Classer. 400 til 500 Rbd. i rede Sølv, eller efter Qvartalscoursen for en Etage paa 56 Værelser, udgjøre allerede nu 6 til 800 Rbd., altsaa over en Trediedeel af mangen Mands hele Jndtægt. 40 til 50 Rbd. eller 20 til 26 Specier om Halvaaret for en Bagsahl, borttager endog den flittigste Haandværksmands bedste Kræfter. Han betaler dem eet Halvaar, han betaler dem det næste, men omsider brister det dog for ham. Verten tager hans Jndbo - hans Redskaber, og den overdrevne Huusleie bliver en Hovedaarsag til hans Ruin.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-01-04
Nogle Yttringer angaaende Almueskriftet: Anders Johansens eller den brave Bondes Levnet o. s. v., af H. C. Gotsche. (Sluttet; see forr. No.) 2. Recensenten spørger, hvorvidt vel saadanne Skildringer (af gode ædle Mennesker, der gjøre saa meget Gavn og Godt som de kunne vil være efter Bondens Smag, hvor villig han vil være til at lægge de gode Formaninger paa Hjerte," Dette Spørgsmaal, mene vi, vedkommer hverken Bogen eller dens Forfatter; thi Sandhed, og den, der forkynder samme, skal vel dog ikke bære deres Brøde, som forskyde den. Men maaskee skulde det her være Forfatterens Skyld – saaledes yttrer sig nemlig Rec. forsaavidt som han ei paa rette Maade har fremstillet sit Æmne. Dette er tydeligt nok Recensentens Mening, i det han saare besynderligt sammenligner denne Bog med - "Hjorts tørre moraliserende Soldaterviser." Man læse selv Skriftet og dømme da, Thi saavist som hine Viser ere - hverken Poesie eller Prosa, men rimet Kiedsommelighed, saa vist er Bogen: "Anders Johansen en skjøn og hjertelig Fremstilling af Æmnet: Den brave Bonde. Recensentens Frygt for at Bogen ei skulde blive læst af Bønder, kan jeg iøvrigt saa meget bidrage til at betage ham, at jeg kan melde: Bogen er allerede begyndt at læses og høres med Deeltagelse og Bifald i adskillige Aftenlæsninger paa Landet.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-01-04
3. Recensenten bebreider fremdeles Skildringen "Mangel paa Jndividnalitet o. s. v.;man veed hverken om Scenen er sat i Lolland, Sielland eller i Fyen." Men her maa man med Grund spørge: Var det vel da Forfatterens Hensigt, bestemt at skildre en lollandsk eller en fyensk Bonde, eller var det ikke tydeligen hans Hensigt, at skildre den brave Bonde ialmindelighed? Hvortil da nogen nærmere Jndividualisering? Hvad enten han f. Ex. kaldte Anders Johansens Fødebye Valle rup eller Skallerup, Ørby eller Skjørbydet kan vel, som blot fingeret Stedsnavn, være aldeles ligegyldig. 4. Recensenten indrømmer dog, "at mange Optrin i Bogen ere skildrede efter Naturen, og Formaningerne til Vindskibelighed o. s. v. vel motiverede. Hvad det første angaaer, da kunde han have tilføiet, at Optrinene ere skildrede langt mere naturligt efter den danske Bondestand, og Bondelevemaade, end adskillige i mangen anden Almuebog, f. Ex. i "Herremanden Brahe og Bønderne i Ørbye." Men derpaa bliver R. atter misfornøiet: "Foredraget – saa hedder det Pag. 732, Lin. 13 - gaaer i det Brede - - Moraliseringen er for hyppig - Bibel og Psalmebog spille en Hovedrolle i Bogen og denne anseer R. som en Commentarius over den Leveregel, ora et laborg, nam mors est ultima hora. Her fristedes jeg til at yttre mig vidtløftigere end denne min Skrivelse kan tillade, jeg vil altsaa blot sige: Man skulde næsten tro, at Bogens religiøse Tone har stødt Recensenten. Og dernæst vil jeg spørge: Er det ønskeligt eller ikke, at Folket har Agtelse for Guds Ord, og at sand religiøs Aand findes i huuslig Omgang og Samliv, og at Saadant skildres med levende Farver, Veed Recensenten desuden nogen bedre Viisdoms regel end denne: "Tro paa Gud, gjør din Pligt, tænk paa Død og Evighed, og mon den ikke fortjener at lægges paa Hjerte? Den idelige Fremplappren af Bønner, som Recens. omtaler, kan jeg, efter nøieste Gjennemlæsning ei finde; thi Skildringen af hjertelig, from, huuslig Morgen eller Aftenandagt - Noget der vist nok nuomtide ellers er res incognita - vil han vel dog ei belægge med saadant Navn. Hvad det angaaer, som Recens. kalder det "Brede og Vidtsvævende i Fortællingen, da vil Enhver, der ikke blot fra sine Barndomsaar, men ved flereaarig Omgang med og Underviisning for Landalmuen, tilstrækkeligen kjender denne, noksom have erfaret, at det korte, tankefyldige men ordknappe Foredrag aldeles ikke passer for Almuen; en vis Omstændelighed, Gjentagelse os. v., er just her aldeles nødvendig; ogsaa i denne Henseende mener jeg Forfatterens Foredrag har truffet den rette Maade.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-01-04
Hvad Recensentens - noget tvetydigt fremsatte - Yttringer om det Landoeconomiske i Bogen angaaer, da henholder jeg mig til hvad jeg forhen har sagt. At der især drives paa Saadant, som Bonden endnu har allermindst Sands for, dette fortjener dog neppe at dadles. Sprogets Reenhed og Korrecthed lader R. vederfares. Ret. Jøvrigt henholder jeg mig ogsaa her til hvad jeg allerede har yttret. At Foredraget kunde have været mere i Almuetonen, kan gjerne indrømmes, uden at det just derfor behøvede at være grundtvigsk. At forresten Bonden ikke skulde forstaae saadanne Talemaader som: "at brænde af Begierlighed, det modsiges af Erfaringen; og at han, ved Talen om "den Glæde det er at modtage gode Menneskers Tak, skulde, som Recensenten mener, være istand til at rime: "o hvilken Snak!" det kan man kun antage under den urimelige Forudsætning, at Bonden havde hverken Forstand eller Hjerte. Den glade Landmand, Det stunder til min Arne hjem thi bør Tobak og Pibe frem. Til Hvile trænge Mand og Hest, og hiemad gaaer det altid bedst. Naar ogsaa Kongen, træt af Daad, gaaer hjem til Hvile fra sit Raad, han takker vel sin Gud for Ro. imens han stopper Piben fro. Dog, smøger han med nær den Lyst? Nei, Kaaben sidder trang om Bryst, og Kronen tynger Dag og Nat. Hvad veier vel mod den min Hat: Han mangen herlig Skilling faaer, men, som den kommer, og den gaaer. Af Bønner skeer han Last og Skom, og Alle hjælpes vil af ham. Har end han hjulpet, sørget, slidt, fra Dagning af til Aften tidt, og venter nu blot simpel Tak, opvartes atter han med Snak. Naar Kampens Stund er vel forbi, og Fienden slagen, Marken fri, da smøger sagtens Seirens Helt. med Fryd en Pibe i sit Telt. Dog nei, han savner mangen Ven, der kommer aldrig meer igjen. Saavidt han svunget har sin Hær, de Faldne ralle fjern og nær. En ender Qval ved eget Skud, en Anden bander ham og Gud. Her døer en Fader, hist en Mand, og Byer rundtom staae i Brand. Naar Kræmmer kommer med en Pung, fra Marked, af Ducater tung, ihast han vel faaer Piben frem og smøger, mens han tæller dem. Dog, Piben smager ikke ret; han Kummer har, det sees let. O! det fordømte "Eengang Een" paa Hjertet trykker som en Steen.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-01-04
Hvo der er vant at bære Guld faaer sjeldent Sækken noksom fuld, thi der er meer, hvor det kom fra, og aldrig smager Piben da. Mig smager den, min Mark er klar, jeg al min Sæd i Jorden har. Guds Aande, Morgenrødens Dug, velsigner Hvede, Byg og Rug. Ad Viv og Børn det lakker hjem; og sød er Maden mellem dem! Til Fadet le saa fro de smaae, som hele Verden deri laa Hvor Piben qvæger Sind og Hu Jeg stopper sagtens een endnu. Er neden grønt, for oven blaat, og hjem det gaaer, Alt smager godt, John Barthold Hebel. seulpsit. pinit. Sprog Løier. Nummer 2. (See No. 104 forr. Aarg.) Gigt. - Paa Angelsachsisk betyder gichtaKløen, Krillen, paa Jislandsk Jkt Lamhed i Lemmerne, Gigt. J. G. S. - Jechen, ichten, iechten, bekiende, tilstaae; deraf bichten, beichten. W. A. W. Gicht, Bekiendelse; af gichen, der eengang betydede, bejde, bekiende. Gichten, forhøre med Anvendelse af Pinebænken. Ordet Gicht skal i Bremen endnu (1767) være saaledes brugeligt. Naar en Misdæder føres ud, for at straffes paa Livet, bliver han, efter en gammel Skik, ført for Byfogden, der sidder offenligen paa Torvet, under Raadstuebuerne, og fordom forestillede Ærkebispen, men siden den verdslige Herre, Hertugdømmet Bremen var faldet til Deel. Nægtede Misdæderen der sin Forbrydelse, beraabte den paa Raadstuen forsamlede Øvrighed, i Byen sig paa hans forrige Bekiendelse og lod erklære ved Bysvenden: "dat se de Gicht daringeven; hvilket vilde sige "at Raadet beraabte sig paa, hvorlunde Misdæderen havde forud bekiendt ved Jnqvisitionen sin Brøde." Derpaa blev han overgiven i Skarpretterens Haand. B. N. W. Giddrende, gnidrende sort. Greter-swart, begjort. Gnetern blive Koraller af det Slags, man kalder Granater, kaldte. De ere sortladne, og, jo sorter de ere, des skjønnere. B. N. W.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-01-04
Hval, Hvalfisk, en. - Angelsachsisk, hwæl. Jslandsk: hvalur. Man kan udlede det te Ord enten af vallen, syde, da Havet synes ligesom at syde, hvor Fisken devæger sig, eller af walo, lunken, da den har varmt Blod, eller rettest af Wal, en Afgrund. Nogle udlede og Navnet af Val, et dødt Legem, da Fisken aldrig fanges levende. J. S. S. og B. N. W. Hønsetyven. - Honer deef, et Menneske, der ikke seer frit ud af Øinene. He glupet van undern up, as een Honer deef, han seer ud som den onde Samvittighed. Hedukt as een Honer deef, han sniger sig derfra som Ræven fra Dueslaget. B. N. W. Hulter til Bulter. - Hulter de Bulter, over Hals og Hoved, i uordenligste Hast. B. N. W. og R. J. H. - Huller um Buller, sammenblandet, forvirret, Upl. V. G. Hult umBult, det samme, V. S. Suder: J. S. D. L. - Muligviis dannet af Ordene Hale og det gamle Boll, Hoved, og brugt til at betegne den bagvendte Orden, i hvilken det Øverste kommer nederst, og det Nederste øverst. J. G. S. Kalas, et Gjæstebud, stort Selskab i det Øiemed - Kaland; et Gilde, hvor det gaaer ødselt til. Af de saakaldte Kalands heren, eller Kalenderbroderskabet; Personer, der i det 13de Aarhundred traade sammen og gjorde sig berygtede ved Svirerier. B. N. W. - Kaland, et Slags Synodalforsamling af eet Landskabspræster i Schleswigholsteen. S. H. J. Kandeel, Viinkandeel. - Kandeel, Wien kandeel, eller Wien kandeelken; ophedet Viin med Sukker, Krydderier og Æg. Af Kandel, eller Kanne, fordi man pleier at varme Vinen i en Tinkande. B. N. W. - Kandeelken, Wienkandeelken, en Suppe af Vand og Viin, lige Dele, med Krydderier, Kardemomme, eller Kaneel, af hvilket sidste i Formindskelsesform brugte Ord Navnet maaskee blev til. S. H. J. Krabask, en, og krabaske. - Karbatsche, Pidsk, Svøbe. Af Kur, Skind, og Bagsche, et Redskab til at slaae med, eller batten, slaae. Det bør bemærkes, at Tyrkerne ogsaa kalde en Svøbe af Remme Karavazza. B. N. W. og J. G. S. i Fortsættes.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-01-04
Jndenlandske Efterretninger. Under 1ste d. M. har Hs. Majest. allernaadigst udnævnt Hr. Justitsraad, Høiesterets=Assessor A. C. Kierulff, til Politiedirecteur i Kjøbenhavn og Justitiarius i Kjøbenhavns Politieret.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-01-04
Natten fra den 2den til d. 3die d. M. opkom Jld i Huset No. 366 i Dronningenstvergade, tilhørende Hr. Klædefabrikør L. C. Modeveg. Jlden greb saa stærkt om sig, at den snart udbredte sig til den tilstødende Bygning, hvorved alt Træværk afbrændte, saa kun Murene bleve staaende tilbage. Ved Brandcorpsets utrættelige Anstrængelser blev Jlden dæmpet henimod Kl. 7, da der afkimedes. Alle til Fabriken hørende Maskiner bleve et Offer for Luen, men den største Deel af Ulden og Forraadet af Klædevarer blev reddet. Dog uheldigviis havde Jlden taget fat i et Værelse, hvori et Oplag af spansk Uld fandtes, som fortæredes af Flammerne. Høist beklageligt er det, at hverken Maskinerne eller Klæde og Uldforraadet vare assurerede. Denne Fabrik, der ved sin Eiers Stræbsomhed, selv under de ugunstigste Tidsomstændigheder, blev dreven med Jver, sysselsatte over 100 Mennesker, der for Øieblikket ere satte ud af Virksomhed. Anmeld. ønsker den drivtige Eier Kraft og Styrke til at bære dette uventede Stød, og er overbeviist om, at ved hans Stræbsomhed Fabriken snart igjen vil reise sig af sin Aske, og, selv fra det Offentliges Side, ikke savne understøttende Hjelp.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-01-04
Hr. Suhr optiske Panorama er i disse Dage blevet beriget med nye Prospecter af 1) Heidelberg ved Neckarfloden. 2) München ved Jser. 3) Potsdam og dens Omegn med alle de Kgl. Slotte. 4) Bondebyen Blankenese i Holsteen ved Elben.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-01-04
Skrivelse fra det Holsteenske, af 28 Decbr. 1819. Vinteren har indfundet sig tidligere heri Landet end man havde kunne vente, da man almindeligen troede, at denne Vinter vilde blive ligesaa mild, som den forrige. Megen Snee er falden, saa at man belaver sig paa, endogsaa at kjøre i Kane til Kieler Omslag, hvor Mange og saa i dette Aar vil indfinde sig, Nogle for at laane og Andre for at udsætte Penge. De, som have sikkert Pant, kunne faae Penge nok, men for Andre derimod vil det være vanskeligt. Antallet af dem, som i forrige Sommer studerede ved Universitetet i Kiel, beløb sig til 230. Af samme vare 68 Theologer, 103 Jurister, 52 Mediciner og 7 der dyrkede Philosophien. Mariboe, d. 28 Decbr. 1819. J Radsted, Sogn, Grevskabet Hardenberg, har ialt 36 været angrebne af Blodgang, 10 bleve et Offer for Smitten, der alle vare gamle, udlevede og afkræftede Mennesker. Saasnart Sygdommen sporedes, og En var bleven et ulykkeligt Offer for denne om sig gribende Epidemie, blev, i Overeensstemmelse med de kgl. Anordninger, de fornødne Forholdsregler tagne ved Grevskabets Læge, Hr. Regimentsfeldtskiær Rasmussen, for at hindre og standse Ødelæggelsens Vederstyggelighed; hvilke Forholdsregler bleve desuden for Sognets Beboere bekjendtgjorte fra Prædikestolen ved Sognepræsten Hr. Pastor Harder, med alvorlig Formanning, at holde dem samme nøje efterretlige, dersom de vilde undgaae alle de ulykkelige Følger, som de i modsat Fald kunde vente dem, hvilket gjorde den bedste Virkning og bidrog især til Smittens Standsning. Ved denne Leilighed viste Herskabet, hvad det i en Række af Aar havde været og er, nemlig sande og ægte Menneskevenner for deres Undergivne, da det ikke allene omhyggelig sørgede for de Syges Pleie, men forsynede dem endog med Lægemidler, Viin, o. s. v. - J afvigte Aar er her i Mariboe ægteviede 10 Par. Fødte af Mandkjøn 19, af Qvindekjøn 24, ialt 43, deraf 4 uden for Ægteskab. Døde af Mandkjøn 9, af Qvindekjøn 15, ialt 24. Altsaa 19 flere fødte end døde. Mærkværdigheder. I Kone fødte Tvillinger og 1 Trillinger. Af de Døde var 8 under 10 Aar. 2 oplevede hver 80, og en 93 Aar. 3 Dødfødte, 3 kort efter Fødselen, 1 af Forkjølelse, blandet med Gigt, 4 af Krampeslag, 1 efter Abortering, 1 af Tæring, 5 af Brystsvaghed, 1 af langvarig Sygdom, 3 af Alderdom og 2 af Vattersot. (Mariboe Av.)¬
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-01-04
J sidste Kirkeaar angives hvert 7de nyefødte Barn i Odense for at være uægte, der tales nemligen allene om dem der ere fødte uden for Ægtestanden. J det hele Fyen sammentaget var det dog kun omtrent hvert 9de. J Krigens tid blev vel meget skreven paa Cantonnementets Regning, men Facit var dog omtrent det samme. (Jversens Av.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-01-04
Blandede Efterretninger. J Tøihuset i London seer man 100,000 Flinter opstillede i den skjønneste Orden. UnderLøbet af sidste Krig blev det sex Gange tømt. Det er 345 Fod langt. Levninger af den berygtede uovervindelige spanske Flaade, som, under Elisabeths Regjering, skulde underkue Engelland, gjemmes ogsaa her. De bestaae af Faner og Crucifixer, Agerdyrkningsredskaber og Rosenkrandser, Stridsører og forgiftede Pile og des. Ligeledes opbevares her den Øxe, hvormed den skjønne Anna Boleyn, Elisabeths Moder, i Aaret 1536, og den smukke Greve af Esser, samme Dronnings Yndling, bleve halshuggede.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-01-04
De Gravmæler, Støtter, Taarne og andre Mindemærker, som til Hæder for Nelson findes i Engelland, ere saare mange. Paa Guldhall findes eet, der bestaaer af følgende Gruppe: Neptun, af Kjæmpestørrelse, ligger udstrakt, og en qvindelig Figur, der i den ene Haand holder en Skuemynt med Nelson, som hun opmærksom betragter. En tredie Figur udgraver paa en Pyramide, der udgjør den bagerste Deel af Gruppen, Ordene: Nil, Kjøbenhavn (!), Trafalgar. Det Hele er af hvidt Marmor.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-01-04
Negernes ædle Talsmand, den bekiendte Wilberforce, er en liden, sygelig og værkbruden Mand, som gaaer med langsomme Skridt og seer ud som en Blind. Men alt, hvad han siger, er fuld af Kraft og Ynde. - Den navnkundige Perceval er ligeledes liden af Væxt, svag af Kræfter og meget bleg af Ansigtet. Han ligner en Skygge, taler i en langsom Tone, men dog tydeligen, uden at støde an, men tillige uden Varme. At hans store Aand boer i et saa hivende Legeme er ikke at undres over, naar man betænker, at han arbeider den hele Dag og debatterer den hele Nat. - Whithbread er en rask, barsk, noget haard Mand, med mere Kraft end Smag, og hvis Spot er skjærende. Det brittiske Rige i Jndien er et af de mærkværdigste politiske Særsyn. For omtrent 200 Aar siden havde det mongoliske Rige under Aurang Zeb naaet den høieste Pynt af sin Storhed og været i Besiddelse af den hele indiske Halve imellem Ganges og Jndus, d. c. omtrent alle de Lande, som nu udgjøre det engelske Rige. Dets Jndkomster var 32 Mill. Pd. St. og dets Milits 1,200,000 Mand. Den tatariske Regentstamme blev for 30 Aar siden, efter Au rang-Zebs Død, underkuet af 100,000 Perser, og efter ham bleve Maratterne Halvøens Herrer.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-01-04
J Aaret 1792 besadde Engellænderne kun en Provinds paa 100 Qvadratmile ved Mundingen, af Ganges, hvis Hovedstad Calcutta de befolkede med en halv Mill. Mennesker. Derfra indtil Madras havde de kun paa to Steder en uafbrudt Kyststrækning. Men siden 1792 indtil nu have de femdobbelt udvidet disse deres Besiddelser, og nu ere de Herrer over en Masse af Lande, der tælle 60 Mill. Jndbyggere. Dette gjorde de deels ved Erobringer, deels ved Subsidieforbund, der ere Forspil for disse. Man gav en Fyrste visse aarlige Subsidier og Hielpetropper, underkuede denne Vens Fiender, og siden Vennen selv. Mærkværdigt er det, at en Stat har bemestret sig Lande, der, ere de frugtbareste paa Jorden og som tælle fire Gange saa mange Jndbyggere som den selv, og dobbelt mærkværdigt, at denne Stat ikke engang er en uafhængig europæisk Fyrste, men et Selskab af Kjøbmænd, der er blevet deres Herrer uden endog at ville være det. Det er bekiendt, at Selskabet altid meget har modsat sig Erobringssystemet. Det brittiske Parlament satte 1784 et Opsynsraad over dets Foretagender, og erklærede, at det er imod Folkets Ære og Tarv at Compagniet udvider sine Besiddelser i Jndien ved Erobringer, hvorhos det anbefalede Maadehold og Retfærdighed mod de indiske Fyrster. Jmidlertid have Compagniets Statholdere og Generaler dog, man veed ei hvorledes, gjort Erobringer, som hiint Raad stadfæstede. Erobringerne koste mange Penge. J Aaret 1803 havde man i Jndien en Magt af 125,000 Mand, nemlig 25,000 Mand Europæere, 90,000 M. indiske Tropper og 10,000 M. Juralider, uregelmæssige og lascariske Tropper. Denne Hær beløber sig nu til 150,000 Mand, og derved er een Gield opstaaet i Europa og en anden i Jndien, af Beløb 35 Mill. Pd. St. Den aarlige Jndkomst af 15 Mill. Pd. St. opsluges aldeles af Militair= og Civilvæsenet, og Gjælden voxer dagligen. Compagniet maa uopholdeligen sende Remesser til Europa, for udrustede Skibe og Tropper, Lønninger, Pensioner o. s. v. Man maa derfor sende fra Jndien en vis Mængde Varer, til Engelland, men som er for stor til dette Lands Forbrug. 1798 indførtes for 4,667,000 Pd. St. indiske Varer, 1808 derimod kun for1,191,000 Pd. Jndførslen var altsaa siunken til 3/4 i 10 Aar. Paa det, som indførtes 1798 vandtes 298,000 Pd. St.; paa det, som indfortes 1808 tabtes derimod 264,000 Pd. St. Selskabet driver ingen Handel paa Jndien mere, men det lader kun komme saa mange af sine Lands indkomster, der bestaae af indiske Varer, som det behøver til at dække sine Betalinger med i Europa. Actieriernes Dividende udgjør 10 P. C. Gielden er saa stor, at Selskabet vinder mere, naar det betaler 8 PC. i Jndien end 6 PC. i Engelland. Mange af de unge Æventyrere, der aarligen i Compagniets Tieneste gaae til Jndien, søge mere deres Fordeel paa Biveie end paa Compagniets Skibe, og hjemsende til Europa Varer, der kun forøge den allerede alt for store Mængde.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-01-04
Manufacturerne i Jndien ere ogsaa i Forfald *). Betragtet fra denne Handels=Synspunkt et det ostindiske Compagnie et Jntet, og naar man veed at Oppebørselsomkostningerne overstige Jndtægten, saa skjønnes let, at Landet aldeles intet indbringer. Engelland kan heller ikke faae nogen Nytte af de 60 Mill. Undersaatter, men er endog nødsaget til at underholde der 20-30,000 Mand Tropper, som Climatet hurtigen bortrykker. De Fordele, det har af Jndien, ere: at nogle Privatfolk uhyre beriges og at mueligen Laanene lettes derved. Vel hedder det, at Compogniet skaffer *) Lord Landerdale fortæller følgende to Anecdater om Gentoes, som Beviis paa de indiske Manufacturers Forfald. J Bengalen forfærdigede man et Slags Musselin, Abrovian kaldet, til Brug i Seraillet, der var saa fiint, at det, udbredt paa fugtigt Græs, neppe var synligt. Det kostede 400 Rupier eller 200 Spec. Da en ung Prindsesse, Aurang Zeds Datter, blev udskjældt af sin Fader, at Huden skinnede igjennem, undskyldte hun sig med og viiste, at hun havde syv Skjørter paa. - Ved en anden Leilighed slugede en græssende Ko et saadant Stykke Musselin, der var glemt paa Marken, tilligemed Græsset. 50,000 Mennesker Brød, men naar Arbeidet, de forrette, er unyttigt, saa er det Publicum, ikke Compagniet, der føder dem. Dette er altsaa den uudtømmelige Guldgrube, om hvilken man indbilder sig, at den udgjør Engellands hele Styrke. Dette Rige vilde i Grunden tabe ligesaalidet ved at miste det, som forhen ved de americanske Coloniers Frafald. Paafaldende er det at see hele Menneske skarer, ligesom i Folkevandringens Dage, strømme til America, for at oprydde Jorden i en fjern Verdensdeel, medens i deres eget Fødeland store Landstrækninger ligge øde og forgieves vente paa en dyrkende Haand. Saaledes klagede Alderman Wood nyligen i det engelske Underhuus over, at der i Jrland ligge 6,000,000 Acrer Land udyrkede, medens Parlamentet har bevilget de Engellændere, der udvandre til Godthaabs Forbierg, 50,000 Pd. St.