Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1835-06-04
J Aarhuus Avis No. 86 findes følgende til Forfatteren af det med T. J. under revne Svar i No. 70 af samme Blad: De lader mig høre at jeg som Landbruger ikke er blevet mit System tro. Franklin har sagt: "Jeg har levet længe, men mangen Gang har jeg seet mig nødt til, efter den øieste Undersøgelse, efter det modneste Overlæg, at forandre min Mening." Viid derfor, at jeg anseer det for enhver retsindet Mands Pligt, at opofre sine Meninger for Sandheden. Egensindig Haardnakkenhed er ikke andet end Jnconseqventsens Conseqvents, siger Oehlenschlager. - De bebreider mig, at jeg som Politiker vil forskaffe mig et Navn. Politik og Statsoeconomie ere Gjenstande af Almeeninteresse, og for mig have disse Videnskaber altid havt meget tillokkende. Med Flid har jeg derfor studeret Olufsen, v. Jacob, Love, Schmalz, David a., og allerede ofte omhandlet politiske eller statsoeconomiske Materier, vide mine to Amtsbeskrivelser og min af Landhuusholdnings-Selskabet belønnede Afhandling om Danmarks Producter. Jngen har lagt mig dette til Last, hvorfor skal nu paa een Gang, hvad der før var mig tilladt, være en Brøde? – De forundrer Dem over at jeg, efter hvad De formener, har sluttet mig til dem, der omtale Embedstanden paa en uværdig Maade. Jeg har ingen slut et mig til, men er gaaen min egen Vei. Jeg har søgt at finde Roden til de Onder vi laborere af og i saa Henseende med lige Upartiskhed omtalt de forskjellige Stænder. Jngen Had har ledet min Pen, tvertimod har jeg viist, hvad Vigtighed jeg tillægger Embedstanden, da jeg ønsker den betroet Nationens Dannelse og Forbedring. Om nogen har følt sig truffen ved hvad jeg har sagt, kan dog vel ikke lægges mig til Last. Hvad jeg har seet, have Tusinde seet, jeg frygter derfor intet Ansvar. Man huske sig dog lidt om, og betænke hvad der, i de mig nærmest omgivende 4 Kjøbstæder for nogle Aar siden foregik, og hvad endnu ganske nylig i een af dem er foregaaet. Man erindre hvad Aviserne om andre Egne i Topmaal. fortælle. Man betænke hvormeget der af Regjeringen i de senere Aar er gjort for at skærpe Controllen, og hvad vil man have mere, Min Alder, min Erfaring, min bekjendte Sandruehed ere des luden Borgen nok for, at jeg ikke har talt uden Grund. - De siger at fra at ringeagte Embedsmanden, er kun et Skridt til at ringeagte Loven. Men har ikke da ogsaa jeg indrømmet Vigtigheden, af at der vises Embedsmanden den fornødne Respect. At indrømme ham Ufeilbarlighed, vil dog vel ingen for Alvor forlange. Overhoved ere de Tider nok forbi hvor man ved at imponere skaffer sig Agtelse, og den Embedsmand som er gjennem. trængt af sit Kalds Vigtighed, vil derfor sikkert gjøre bedst i ved andre, med Fornuft og Menneskets Rettigheder mere overeensstemmende Midler, at skaffe sig behørig Agtelse. - De paastaaer at ingen utro Embedsmand har i Dannemark undgaaet sin Straf. Jeg kjender en Præst som er overbeviist om Aager. Denne Mand kalder sig endnu Sognepræst til Menigheder, og hæver Kaldets samtlige Jndkomster. En Capellan er vel indsat til paa eget An= og Tilsvar at besørge Embedet, men ved Indsættelsen blev af Provsten i Kirken forkyndt, at dette skeete paa Grund af Sognepræstens Svagelighed, en Svagelighed ingen kjender noget til. Jeg spørger nu hvad Straf har denne Præst udstaaet for at have været sit høie Kald utro, og givet et saa forargeligt Exempel? – De mener at er der nogen Stand, derved sand Fortjeneste af Fædrelandet, har vundet en Ret til dets Agtelse og Taknemmelighed, da er det vist nok den danske Embedstand. Jeg opfordrer Dem til at komme frem med Beviset, og vil for denne Gang kun gjøre Dem opmærksom paa, at den Embedsmand som ikke gjør mere end hvad hans Pligt er, ingen Krav kan gjøre paa Fortjeneste, ligesom selv om han gjør mere, han under de fleste Omstændigheder maa staae tilbage for den som tidligt og sildigt maa slide for at finde Livets Ophold, og endda lader det være sit høieste Formaal at gavne Fødelandet. For den som ingen Næringssorg har, ja vel endog lever i Overflod, og dertil har indflydelsesrige Connectioner, er det en let Sag at vise Driftighed. - Paa Deres Spørgsmaal hvorfor jeg bliver boende i hvad De behager at kalde en Røverrede, svarer jeg: Fordi min, for Danmarks Held høit følende Fader, tidligt lærte mig at elske mit Fødeland og opofre mig dets Tjeneste, uden at lade mig afskrække af den Modstand eller de Vanskeligheder der kunde møde mig. - Aldebertsminde, den 22de Mai 1835. C. Dalgas.