Aalborg Stiftstidende, 1835-06-23
Louisenlund, den 13de Junii. En særdeles mærkværdig Fest fandt her i Dag Sted. Det var den halvhundredaarige Jubelhøitid for Landgreven Carl af Hessen, som Overdirector for Pleiestiftelsen i Eckernforde. Kl. 1 om Middagen, da den fyrstelige Olding sædvanlig pleier at opholde sig i et Blomster=Galleri, som adskiller den ydre Gaard fra Haven, kom fra den nærliggende Skov i Haven et Tog af sielden Slags. Begyndelsen dannede en fuldstændig Janitschar-Musik, af nogle og tyve Drenge under Anførsel af deres Musiklærere; efter dem fulgte Pleiestiftelsens Direction, alle Embedsmændene, Lærerne og Lærerinderne; derpaa en Deputation, bestaaende af tvende Invalider og tvende gamle Enker af Pleiestiftelsen, og derefter halvhundrede Børn, bestandig en Dreng og en Pige parviis, som, i det de bare bekrandsede Buer over sig, syntes at danne en stor Blomster=Vandring; tæt foran dem bar en lille Pige paa en hvid Silkepude et Digt med Hensyn til Dagen. Da Toget nærmede sig lod den fyrstelige Olding sig føre ned i Haven, her passerede Toget først forbi ham, ordnede sig derpaa Linie foran ham, og Directionen og Deputationen traadt frem til den feirede Fyrste og bragte ham deres Hyldest hvorhos Stiftets Director, Major v. Muderspach holdt en kort, hjertelig Tale til Jubeloldingen, hvilken denne modtog med dyb Bevægelse, og i et salvelsesfuldt Svar lod med sin Tak indflyde lærerige Formaninger til Gamle og Unge. Derpaa faldt Musikken ind med Sange, der blev sjungne af Børnene og alle Tilstedeværende, der vare hjerteligt rørte, og ved Slutningen gjenlød et: Længe leve og Hurra, som det hele talrigt forsamlede Publicum istemmede Hvad der især gjorde dette Optrin høitideligt var vor almeenelskede Konges Nærværelse, som, omgivet af sit Følge traadte ud af Blomstergalleriet i det Øieblik, Hurraet bragt tes Jubeloldingen, og behagede at istemme samme. Hs Majestæt bortfjernede sig snart igjen, og strax efter satte hiin Nestor blandt Fyrsterne sig i Spidsen for Bornene og drog med Musik og Jubel hen under Kongens Vinduer, hvorhen det hele Publicum fulgte. Her udbragte den fyrstelige Olding med hjertelige Ord: et længe leve for den bedste blandt Kongerne, som den hele Forsamling istemmede, ledsaget af Musik og Kanonernes Torden fra Landgrevens Jagtskib paa Slien. Hs. Majestæt traadte ud og omfavnede den feirede Olding under Mængdens Jubel. Nu istemmede Børnene ledsaget af Musikken, en, Hs. Majestæt helliget Sang, og Alle sang med, grebne af hjertelig Glæde. Ved Slutningen af Sangen tordnede paa engang et almindeligt Hurra for Kongen, som Hs. Majestæt besvarede med et for Landgreven; hvorpaa Processionen drog bort gjennem de skyggefulde Alleer til det nærliggende Værtshuus, hvor et Gjæstebud var tilberedt for Pleiehusets Embedsmænd og Bornene. Samtlige Medlemmer af Directionen bleve budne til Taffels. Som Høitideligheden var simpel og hjerrelig, var ogsaa det Jndtryk almindelige og rørende, den gjorde paa alle Tilstedeværende, i hvis Erindring endnu længe hiint skjønne, her virkeliggjorte Billed vil leve, hvorledes en Regent og en fyrstelig Olding, omgivet af Folket, lode enhver Skillevæg glemmes, undtagen den, som den dybeste Ærefrygt i ubeskrivelig Kjærlighed selv drog.