Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1831-05-20
J Kjøbenhavns nyeste Morgenpost læses Følgende: "Nogle Skoledrenge, som bleve confirmerede sidste Paaske, havde Lyst til at træde ind i en Stand, som ikke havde deres Forældres bifald. Formodentlig for at undgaae den Ubehagelighed, at have daglige Disputatser med Forældrene, reiste de deres Vei, efter at have gjort i Penge hvad de kunde (N.B. af deres eget). Om de ere reiste til Polen, eller til Belgien, vides endnu ikke, ligesaa lidet som hvilke Poster de der ville gjøre Fordring paa. Mere om den uforglemmelige Biskop Boisen. Sorgen over Biskop Boisens Bortgang er desmeere levende, fordi det sikkre Haab om hans Helbredelse, Man havde fattet, saa pludselig blev tilintetgjort, Brystinflamationen, hvoraf han leed, var fuldkommen hævet den 6te dennes og med stærke Skridt forbedredes den Syges Tilstand, saa at han kunde være nogle Timer oppe daglig, ja den 9de undertegnede han selv Embeds breve, skrev endog selv et Par Linier til en Ven og talte med mange af sine besøgende Venner. Endnu den 10de befandt han sig ret vel om Dagen; men henimod Aften fik han et kort Feberanfald og - som stille hen uden Smerter. Han blev født den 16de November 1762 og var Præst i Vesterborg i 43 Aar, Seminariforstander (og Stifter af Seminariet) henved 30 Aar og Biskop i 26 Aar, og fast hver Mand i Stiftet erkjender hans store Fortjenester af Skolevæsenet, hans overordentlige Aandsgaver, der forhøiedes ved den elskeligste Characteer, utrættelig Virksomhed, Munterhed og Beskedenhed i Omgang, og overhoved en saare sjelden, fast ungdommelig Livlighed i hans Alderdom. Hans geistlige Veltalenhed, hans store Gaver til Chatechiseren, er tilfulde blevet bekjendt ved hans hyppige Visitatser, disse Almuens Festdage, som Unge og Gamle med Taarer længe vil erindre. Ved slige Leiligheder modtoges han af Præsterne, ikke som disses Overherre, men som en besøgende Ven og Fader. Stiftets Skolelærere, næsten Alle hans Lærlinge – som han i Skolerne gav det fortrolige "Due, og hvem han altid behandlede som en kjærlig Fader, gjorde Alt for at glæde hans Hjerte ved deres gode Skoler, der nu ere ligesaa mange Mindemærker over den Afdøde. Sidste Paaske confirmerede han selv, og de Tilstædeværende vare dybt grebne af hans Tale; thi – sært nok - med inderlig Rørelse sagde han, at det vel var hans sidste Confirmations Handling. Lige indtil sin Død fortsatte han sin store Virksomhed, ja Man kan sige, at han midt i den er bortkaldet. P. O. Boisen, Biskop, Commandeur af Dannebrog og Dannebrogsmand, begravet den 16de Mai 1831. ach, ste haben Einen guten Mann begraben, Und mir war Er mehr. At, stærk idag, og død imorgen, J Egestammen Lynet slaaer. Frisk stod den end i Vaarens Morgen, En løvrig Krone Aar for Aar. Men Lynet gjennem Skyen brød: Ak, stærk idag, imorgen død! Nu Dig idag, og mig imorgen, Vort Liv er jo som Græssets Straa: En Drøm - og snart den lyse Morgen, Et Suk - og Hjertet lettes saa. See, Dagens Straaler vise sig, Kun Dig idag, imorgen mig, En liden Stund - vi sees ei mere. Et kjærligt Liv snart iler hen. Tak for Din Venlighed, Du Kjære, En liden Stund – vi sees igjen. Fred med Dit Støv i Dødens Blund! Fred var Dit Ord i Livets Stund. Men Du, vor Glæde, er forsvunden, Dit Øie smiller ikke meer. Og her er stille nu i Lunden, Hvor Harpeklang var fjern og nær Ak, ja, men os Dit Minde er J hellig Beemod altid nær"En Sky borttog Dig fra vort Øie Vort Lys - nu selv i Lysets Hjem. Hvi staae og see J til det Høie? Ak, der er vort Jerusalem! Didhen tilbage gaaer vor Vei, Hvad kun er Godt, ophører ei. N. C. Nannestad, Sognepræst til Utterslev. App. G. 1. 9-12.