Corsaren, 1841-06-18
Lidt om Storhertugdommet Nordelbingen. (Af et Brev fra Jylland.) Høistærede Hr. Corsar! De er altsaa gaaet i Søen igjen, uagtet de mangfoldige Fataliteter De har havt, uagtet man har jaget Dem med langt større Jver, end vore Orlogsmænd jage Slaveskibene i Vestindien. Det kan jeg lide: frisk Mod er halv Tæring. Slemme Folk sige rigtignok, at deres Krudt er blevet fordærvet under de mange Havarier; men om ogsaa dette var Tilfældet, (jeg har forresten ikke mærlet Noget til det), staaer jo hele Kjøbenhavn og den ganske Land Dem aaben, saa De kan indtage nyt, hvor De vil, gode Vare, langt bedre end det, Admiral Kaas havde ombord, da han besøgte Algier, hvorfor Deien ikke heller var saa høilig dengang, som senere mod Englænderne og Franskmændene. Thi , godt Krudt, god og skyldig Respect," det er jo i sin Orden. Vi stakkels Jyder, som har kun liden Plaseer i denne Verden, ønske Dem en heldig Fart, mange lystige Passagerer, som ere skaarne for Tungebaandet, og som reise incognito; thi, hvorlidet conservativ man ellers kan være, bør dog Enhver i disse vanskelige Tider søge at conservere sit respective Skind. - Vogt Dem for at komme altfor meget paa Hoiden af Amalienborg og Sorgenfri, saa vil De nok undgaae at komme paa Grund i Cancelliet eller kjolhales i Criminel-Kammeret. Vogt Dem ogsaa for at komme under Christian den Ottendes Kanoner, medens denne Colos krydser i Østersøen; han blæser dem min Sæl! ud som et Lys, ifald de ikke stryger strax; men da kunde De maaskee slippe med at blive opbragt til Christiansø, for at sidde der i evigt Fængsel. Dette er aldeles ingen Spas; thi De veed nok, at Evigheden efter dansk Maal varer over 180 Aar. En plattydsk Evighed er ikke engang saa umaneerlig lang, og har den besynderlige Egenskab, at den kan afbrydes adskillige Gange og derpaa etableres paany. Evig Kjærlighed varer rigtignok kun en Maaned efter Brylluppet; men jeg skal have den Ære at sige Dem, at her er aldeles ikke Tale om Kjærlighed, men om noget ganske Andet. Det var forøvrigt ret at ønske, at De jevnligen vilde krydse ved Kysterne af Storhertugdommet Nordelbingen og Hensigten med denne min Skrivelse er egentlig at anmode dem herom. Da denne Stat ligger saa høit oppe i Luften, kunde De umulig der komme paa Grund, og da den er i aabenbar Krig med Danmark, kan De vel faae ordentligt Kaperbrev. Ypperlige Priser vilde der falde. Tænk engang, hvilke kostbare Ladninger af Prosa og Vers der udføres, alene das wunderschöne Lied. "Sie sollen es nicht haben" o. s. v. er flere Tønder Guld værd. Storhertugdommet er altsaa af Uve Lorensen eller hans Stedfortrædere proclameret, og - hos alle Rettroende - in spe etableret. Naar det bliver realiseret, hvilket jo ved Hjælp af Christian den Første vil blive en smal Sag, vil naturligviis den urene danske Aand i en Hast blive dreven ud af Nordslesvig, og Kongeaaen saaledes udvidet, at ingen dansk Lyd meere kan saare en Nordelbingers Ore. Men der bliver endda Meget at gjøre. Seil derfor jo før jo hellere gjennem den slesvigholsteenske Kanal, løb ind i Elben og send Dhrr. Nordelbingere følgende velmeente Raad: De maae have en anden Religion end den, vi Danske have; thi det var jo altfor gemeent at have Noget tilfælleds med os. Da nu Staten selv er gjendøbt, var det rimeligst, at de bleve Gjendøbere. De ophøiede Stiftere ville ufeilbarlig ikke tage i Betænkning at foregaae de Andre med et godt Exempel, og lade sig døbe i Slien, hvilket er saameget mere passende, som vi nu vide, at Landet deromkring er det hellige Land, og Floden altsaa ligesaa god som Jordan. Men de gode Herrer skulde dyppes ordentlig, saa det ikke var nødvendigt at gjøre det om igjen; deres Blod vilde derved blive kjølet, og de behøve under alle Omstændigheder en forsvarlig Tvæt. Lovgivningen maatte naturligviis ogsaa forandres fra Grunden af; thi den jydske Lov kunde man jo ikke bruge - fy for en Ulykke! Censur maatte man naturligviis beholde, thi den er tydsk, tydsk, tydsk, men den skulde ikke være hinderlig i at udspye alle mulige Grovheder og Dumheder mod Danmark. Nordelbingerne kunde ikke heller bruge det danske Flag. Da de leve af Haab, maatte deres Flag være grønt, hvilket jo er Nældebladets naturlige Farve. Et Hestehoved kunde sættes i Midten, deels som Hentydning til Lauenborg, deels fordi Storhertugens første Bestræbelser ufeilbarlig ville gaae ud paa Hestevæsenet. De slesvigske Løver kunde ikke beholdes; thi de ligne de Danske paa et Haar. Jstedetfor disse kunde sættes 4 Advocat-Hoveder med opspillede Kinder, fraadende Munde og en Pen bag hvert Ore. Man veed, at i det fardinske Flag findes 4 Moerhoveder, og Jdeen er derfor ikke ny, men saadanne 4 Eisenfressere, som Doctor Gulich og Consorter, maatte jo virke som MedusaHoveder paa enhver Fjende. Et saadant Flag vilde gjøre Marinen overflødig, (og det vilde være godt for det unge Storhertugdømme, eftersom det ingen Marine har), da Jngen turde binde an med Skibe som gik under det. - Det er ligegyldigt, hvad Indretning Armeen fik, naar den blot blev commanderet paa Tydsk. Finantserne vilde strax komme i Flor, naar Storhertugdommet fik sit eget Hof at underholde; thi et saadant bringer just Finantserne i Veiret. Kort sagt, den gyldne Tid vilde strax indfinde sig, og naturligviis blive evig. O! hvo der var saa lykkelig at maatte kysse den Jord, som har baaret det Græs, der har fedet det Qvæg, som har næret de Mødre, der have diet de Mænd, som have undfanget de slesvigholsteenske Jdeer. Ol hvem der var saa lykkelig!