Adresseavis for Børn, 1780-02-02
En kjerlig Moder fandt nylig sin Datter Sabine siddende allene og see meget bedrøvet ud Hun sagde derfor til hende: Hvorfor gik din Syster Charlotte grædende fra dig? Og du sidder den allene saa forrigfuld? Hvad siger du Du svarer mig ikke. Sabine. Ach, hierte Moder – ach jeg Moderen. Du stammer, Sabine, Du bliver forlegen over at svare mig, Det er ikke noget godt TegiSabine. Ach, min hjerte Moder – Charlotte vilde have min Dukke, og Moderen. Nu, Lod du hende da ikke faae den Sabine. Ney, jeg vilde ikke give hende den. Moderen. Vilde du ikke det, Og hvorfor ikke, mit Barn, Havde du den maaskee ikke her Sabine. Jo, jeg havde, hjerte Moder; men Moderen. Du vilde maaskee selv lege med den 2 Sabine. Ney jeg vilde ikke; men Moderen, Maaskee Charlotte har nylig revet noget i Stykker paa din Dukke Sabine. Ney hun har ikke. Men det gjorde jeg ved hendes. Moderen. Nu, hvad Aarsag kunde du da have til at nægte hende at faae din Dykke Sabine. Jeg havde ingen Lyst dertil Møde. Avis Moderen. Hvad siger du, mit Barn, havde du ingen Lyst til at gjøre din Syster en Fornøyelse? hvad er det, jeg hører: Sabine græder. Moderen, Græd ikke Sabine; din Graad godtgjør ikke din Forseelse igien. Men lad mig sige dig, hvorledes det har været fat med dig, og hvad du havde skuldet gjøre. Du havde for det første maaskee ingen ret Lyst til at lade hende faae Dukken strax; det var dig ubeleyligt at flye hende den du vilde blive siddende ved dine Sager, og ikke forstyrres af hende, er det ikke sandt? Sabine. Jo, det er gandske sandt, min hjerte Moder. Moderen. Nu, saa var det; og saa brød du dig ikke videre derom, enten din Syster blev bedrøvet eller ey Er det ikke sandt, Sabine. Jo, hjerte Moder, jeg gjorde mig ingen Betænkning derom. Moderen. Men seer du nu vel, hvorledes det gaaer, naar man ikke gjør sig nogen Betænkning om, enten andre ere fornøyede eller ikke. Hun gik bort fra dig og græd - og du bliver siddende her allene og er ret fornøyet - Hvad, Er du ikke ret fornøyet derover, Sabine, (grædende) Ney jeg er intet mindre end fornøyet, Moderen. Hvorfor er du ikke fornøyet, Fordi du erindrer, at du har gjort ret? – eller uret: Sabine. (grædende) Uret, hierte Mama. Moderen. Ja, saa er det, min Datter. Thi naar man kan gjøre nogen en Fornøyelse, og giør det ikke, saa gjør man uret. Men troer du ikke, at du havde gjort din Syster fornøyet, om du havde ladet hende faae Dukken, Sabine. Jo, det troer jeg gandske vist. Moderen. Jeg troer det og, mit Barn. Thi da du i Gaar lod hende faae dine smaa malede Sindbilleder at see paa, hvor glad blev din lille Sysler ikke da Sabine. O ja visselig blev den lille Stakkels Pige glad. Moderen. Men du, Sabine, blev du ikke og tillige glad og fornøyet med hende. Sabine Jo visselig gjorde jeg Moderen. Og da blev du ikke siddende saaforrigfuld allene, som du sidder nu for Børn. Sabine. Ney, det gjorde jeg ikke; for da blev Charlotte hos mig. Moderen. Nu, saa seer du mit Barn, at man er og bliver selv fornøyet, naar man gjør ret, og gjør andre saa fornøyete som man kan. Tænk nu en anden gang derpaa, og glem det ikke, naar nogen beder dig om noget, som du kan gjøre. Du skal da ikke bagefter sætte dig saaledes hen i en Krog, være misfornøyet med dig selv, og sidde og sørge Thi den, som sørger for andres Fornøyelse, før ger tilligemed for sin egen.