Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1842-09-17
Stænderforsamlingen i Roeskilde. Ligesom vi tidligere have meddeelt enkelte af de interessanteste Foredrag under Behandling en af nogle af de vigtigste Sager, saaledes agte vi ogsaa her i Bladet at optage et Par af de Taler, der bleve holdte under den endelige Behandling af Sagen og stænderske Comiteer. Vi meddele idag nedenstaaende Tale af Præsidenten, Professor Clausen. Da jeg ikke kan Andet end betragte den Sag, hvoraf den endelige Forhandling nu er aabnet, som det egentlige Middelpunkt for Stændernes Virksomhed i denne Session, kan jeg ikke nægte mig selv, at udtale mig over det Synspunkt, hvorfra den viser sig for mig, og hvorefter jeg vilde have afgivet min Stemme i Sagen, dersom dette havde tilkommet mig. Jeg kan, siger jeg, ikke Andet end betragte denne Sag som Middelpunktet for denne Sessions Virksomhed; thi det er denne Sag, der historisk knytter den nærværende Forsamling til den foregaaende, hvis Andragende har nærmest fremkaldt den kongl. Meddelelse angaaende den paatænkte Jnstitution, og det er ligeledes den, der aabner Udsigt til en fremtidig Udvikling af Stænder-Jnstitutionen, hvortil Trangen dengang udtaltes i dybtfølte Ord. Det er derfor naturligt, at Ønsker og Forhaabninger og friere Udvikling af vore Samfundsforhold knytte sig til Forhandlinger af dette Anliggende. Om disse Ønsker og Forhaabninger har Ordet forhen lydt frit og uforbeholden i denne Sal, og, dersom man vilde sige, at Talen herom skulde ligge udenfor de rette og tilbørlige Grændser ved nærværende Sags Behandling, da vilde denne Yttring være mig uforstaaelig. Thi, naar de allerforskjelligste Domme høres om den omhandlede Jnstitutions Værd og Betydning, de forskjelligste Meninger fremsættes og Comiteernes Sammensætning og Virksomhed, naar Nogle ønske dem ret talrigt sammensatte, Andre ønske Medlemmernes Antal indskrænket til det mindst mulige naar Nogle mene, at de forskjellige Standsinteres ser bør være Principet for deres Sammensætning Andre, at Valget bør søges henledet paa den almindelige statsborgerlige Characteer og Dygtighed naar Nogle ønske Comiteernes Virksomhed saa fra og omfattende, som muligt, Andre ville have den Petitionsret ordentligviis betaget, naar Nogle ansee det som Selvfølge, at deres Virksomhed maa, ligesom Stændernes, i Reglen ligge aaben for Folket, Andre, at den i Modsætning til Stænderne skal være et collegialt Mysterium, hvori kan vel Grunden til saadan Forskjellighed søges, uden i det forskjellige Begreb, man danner sig om deres politiske Betydning, Tilvisse gjør det en stor Forskjel, om man tænker sig de stænderske Comiteersom en stor Forligelsescommission eller et nyt Regjeringscollegium, der blot skal forøge Antallet af vore raade og betænkninggivende Organer, eller som en Nationalrepræsentation, der skal supplere Provindsialstænder-Jnstitutionen, og efter naturlig Udviklings Gang vil føre denne til den Stilling til den lovgivende Magt i Staten, der først vil give Jnstitutionen dens faste Holdning og fulde Betydning. Da de roeskildske og viborgske Stænder i Aaret 1840 indstillede til Hs. Maj., at den i Forholdenes Natur begrundede, og ved historiske Vidnesbyrd godtgjorte, Trang til en friere Udvikling af Samfundsforholdene maatte blive taget i nøieste Overveielse, og at den kongelige Viisdom maatte ville træffe de i dette Øiemed for det Heles Vel fornødne Foranstaltninger. - laae til Grund for dette Skridt den Overbeviisning, at en yderligere Udvikling af Stænderinstitutionen maatte ansees nødvendig, naar den for Tiden skal kunne fyldestgjøre Folkets, under mange forskjellige Former udtalte, Trang til en hensigtsmæssig Udvikling af det offentlige Liv, men tillige den Overbeviisning, at den attraaede Udvikling kun da vilde føres frem paa ønskelig Maade, naar Regjeringen, jal naar Kongen selv, i hvis Person Danmark er saa lykkelig at finde kongelig Viisdom og Jndsigtsfuldhed forenet, vilde tage Jnitiativet i det store Udviklingsværk. Denne Overbeviisning kan derom holder jeg mig forvisset - siden den Tid kun have slaaet dybere Rødder i Folket og i Folkets Deputerede. Jeg for min Deel troer ikke, at de seneste Erfaringer, som ere gjorte angaaende Frugten af de Andragender, i hvilke Provindsialstænderne have udtalt sig som deres Vælgeres Organ, og paa hvis Udarbeidelse og Drøftelse en saa levende Jnteresse og saa stort et Maal af Tid, Kraft og Møie er bleven anvendt, ere skikkede til at vedligeholde Jnteressen for Stænderinstitutionen paa dens nærværende Punkt; jeg tør ikke fordølge for mig selv den Frygt, at Jnstitutionen, om den holdtes i denne provindsielle Adskillelse, vilde mere og meere synke tilbage, tabe i Betydning, og efterlade en Tomhed, som med bydende Magt vilde fordre Udfyldning. Og naar der sees hen til de Fremskridt, Discussionen om det constitutionelle Spørgsmaal og dets Anvendelse paa vore Forhold har gjort i den seneste Tid, og Jndflydelsen heraf betænkes til at klare, veilede og befæste det politiske Omdømme i Nationen, skulde man virkelig kunne troe, at den dengang udtalte Trang til friere Udvikling af vore Samfundsforhold ikke er bleven mere bevidst, og i samme Grad stærkere og betydningsfuldere? Dersom derfor intet Skridt var gjort fra Regjeringens Side, vilde det ikke have feilet, hvad og er blevet udtrykkelig erklæret – at et Andragende i samme Retning som i 1840, men i bestemtere Form, vilde være blevet fornyet, og det vilde have viist sig, hvilken Modtagelse og Understøttelse det havde fundet i denne Kreds. Men et saadant Skridt er gjort – et Skridt, som af dem, der med al den Kraft, de formaae, vilde have understøttet et Andragende som det foranførte, bliver betragtet som forønsket Jnitiativ fra Regjeringens Side. Og mon ikke dette med Føie Stænderne i 1840 udtalte det som deres Overbeviisning, at Sammendragning og Forening af de hidtil adskilte og hver for sig bestaaende Stænder maa ansees som det første Grundlag for Jnstitutionens Udvikling til forhøiet Betydning og forøget Virksomhed; og hvad der her, i Henhold til den skete Meddelelse, er Gjenstand for Forhandling, et en Forsamling af Mænd, udvalgte af Stænderforsamlingerne og ud af deres Midte, repræsenterende i en Eenhed alle de forskjellige Statsdele, med det Hverv at discutere Statsanliggender af særdeles Vigtighed, – og med en Jndflydelse, som ikke kan udeblive ved en saaledes sammensat Repræsentation. Naar derfor de, der, som jeg, ønske Fædrelandet en Statsform, der yder den størst mulige Betryggelse af det almene Vel, fordi paa den ene Side det mindst Mulige kommer til at beroe paa det Tilfældige, paa enkelte Jndividers Personlighed og ingen Tidsalders Culturgrad betrygger den Regenter, som ere det største jordiske Kald, Regentkaldet, voxne - og paa den anden Side den frieste mulige Udvikling bliver befordret af den nationale Charakteer, af Nationens Kræfter til selvbevidst og selvstændig Dygtighed, og som tillige mene, at Fremtidens Vilkaar, der med hvert Aar kommer nærmere, minder med indtrængende Alvor og Realiseringen af dette Ønske – naar disse her komme den tilbudte Jnstitution imøde med Erkjendtlighed, men tillige med den Erkjendelse, at den kun ved en folkelig Organisation kan blive et Middel til at betrygge Danmarks Fremtid, da er det vistnok aldeles conseqvent og ligesaa velbetænkt. Jngen forstandig Mand skyder de Midler bort, der kunne være tjenlige til Øiemedets Opnaaelse, og mindst kan dette være den rette Politik, hvor Talen er om Statsforholdenes Udvikling; her er det i Sandhed ikke nok, uophørligt at gjentage Ønsker, Begjæringer og Opfordringer; men hvad det gjælder om, er, med Øiet hæftet til Maalet, at gribe og retlig benytte de Udviklingsmomenter og Overgangspunkter, som Tiden tilbyder i sit Løb. Og naar Kræfter, som hidtil ved politiske Spørgsmaal pleie at træde op imod hverandre, her sees forenede i Jnteresse for den paatænkte Jnstitution, da synes ogsaa dette mig at være glædeligt og gavnligt for Sagens Fremme, og jeg finder tillige deri et gunstigt Varsel. Upaatvivleligt har denne Forening for Manges Vedkommende sin Grund i forskjellig Betragtningsmaade af Jnstitutionens Bestemmelse og Virkning; men den turde dog ogsaa gjælde som Vidnesbyrd om, at der er ringere Uenighed om det constitutionelle Princips Sandhed end og Realiseringsmaaden, at Oppositionen imod de constitutionelle Bestræbelser ofte har sin Grund alene i Frygten for en vis utaalmodig Hæftighed i Fremgangsmaaden, som vil, med Overspringning af alle Mellemled, drive frem mod Endemaalet, og paa denne Fart truer med at bringe Forvirring og Opløsning i ind i bestaaende Forhold. Hvor den nye Jnstitution saaledes betragtes som Stænderinstitutionens Udvikling paa Overgangen til friere Statsformer, vilde en skinsyg Stemning fra Provindsialstændernes Side, som den af flere er yttret, være meget umotiveret. Dersom de stænderske Nationalcomiteer træde i Live som folkelig Jnstitution efter de Grundlinier, Comiteebetænkningen har tegnet, dannet ved frie, af Regjeringen uafhængige Valg, hvor eensidig Statsinteresse neutraliseres ved Valg, fremgaaede af Forsamlingens Totalitet, sammensat af et Antal Medlemmer, stort nok til at udgjøre en dygtig og værdig Repræsentation af Nationen, der efter egen Bestemmelse kan deele sig i Sectioner, for atter at samle sig i Plenarforsamlingsenhed, bemyndiget til selv at tage Jnitiativet i vigtige nationale Anliggender, - da er det vistnok naturligt, at det Provindsiale vil blive fordunklet af det Nationale: men Provindsialstænderne maatte, saa forekommer det mig, mangle den sande nationale Charakteer, om de ikke gjerne lode sig fordunkle, ikke erkjendte, at det bør dem at dale, hine derimod at hæve sig, beklædte med større politisk Myndighed, kaldede til et større Kald. Men - vil man sandsynligen spørge hvor er Garantien for, at de stænderske Comiteer virkelig ville udvikle sig til en saadan Stilling i Staten? Naar der spørges saaledes, kan jeg naturligviis kun henvise til Tidens Aand og dens Kraft, men det er den samme Aand og den samme Kraft, til hvilken man ved mangen anden Leilighed saa tillidsfuldt pleier at vise hen. Og naar vi i denne Henseende tør fortrøste os ved den Lære, Provindsialstændernes korte Historie giver os, vel ogsaa beraabe os paa den Mand, hvori Comiteebetænkningen er affattet, den Maade, hvorpaa de meddeelte Grundtræk her allerede findes udformede, saa vilde jeg endnu prophetisk henvise til et tredie Moment. Om de fleste af de Mænd, som nu i Stænderforsamlingerne og udenfor disse - ere Deeltagere i og Ledere af den indre Politiks Discussioner, gjælder det, at deres tidligere Udviklingstid falder i en Periode, da den politiske Synskreds endnu var meget begrændset; det er først i senere Aar, at de ere blevne berørte af det politiske Livs store Spørgsmaal. Mere eller mindre ere vi blevne grebne af dem; men, om det endnu mangler i Danmark paa en gjennemgribende politisk Dannelse og paa de Egenskaber, som finde deres rette Udvikling i et friere Statsliv, er dette ikke at undres over. Men der er en yngre Slægt, som voxer op i dette Element, og drager sin første Næring derfra; denne Slægt bliver med hver Dag ældre og modnere, og nærmer sig med hvert Aar mere den Tid, da den skal virkende træde ind med os og efter os; til denne - jeg haaber det - politisk dygtigere, mandigere og selvstændigere Slægt kunne vi trygt overlade Udviklingen af Former og Organer, som ere skikkede til, og beregnede paa at udvikles.