Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1781-02-23
(Fortsættelse.) Disse Muslinger elske meest reent, klart, koldt og nogenledes rindende Vand, med leeragtig, sandig, steenet eller gruset Grund, og hvor de omkringstaaende, Træer give bestandig Skygge for Solen. Udi byng Vand, og hvor Grunden er blandet med Jern-Oeser, antage Perlerne en rusted og brun Farve. Paa LeerGrund blive de blaaagtige, men paa reen Sand- og Steen Grund blive de gandske hvide og klare. Perlerne sidde paa Skallernes inderste glinsende Side, imellem, og i den yderste fordede eller frønsede Hinde, og paa forskiellige Stader; de antage Farven af Stædet, hvor de sidde, paa de forhen beskrevne graae Rænd, ere graae; de, som sidde i Midten ere ret perlefarvede; sidder de der, hvor det Perlefarvede forenes med den graae Rand, ere de meere eller mindre halv graae og halv perlefarvede. De ere enten fast voxne til Skallen, eller sidde løse i den ommeldte frønsede Hinde. De sidste ere de beste; de første ere ofte graae og uformlig dannede. Jolængerede de sidde ind paa den glinsende, Skal, jo haardere ere de. De graae ere i Almindelighed løsere end de hvide; og de, som sidde paa Randen, ere saa bløde, at de kand skiæres med en Kniv Der gives og dem, som ere hvide, med en graae Rand omkring, og disse lade sig deele i to Deele. Jblandt sidder et graat Lag omkring de hvide Perler, som dog uden stor Umage kand aftages med en skarp Kniv, og findes da Kiernen god og klar. Ligesaa hænder det, at Perlerne inden i kand være graae og uden til hvide; dette reyser sig deraf, at de forandre deres Sted i Skallerne, og alle Tider antage Farven af det Sted, hvor de sidde paa Aarsagen til saadan deres Steds Forandring er Skallernes forskiellige Sammenkniben, hvorved de trænges enten ind eller ud ad; og hænder det sig iblandt, at de saaledes trænges heelt udi af Skallerne, saa man finder dem i Sanden liggende, saa og i Maven paa Giæs og andre Vandfugle. Naar man faaer en Musling, med graae Perler, kand man hielpe den, ved at løse Hinden, hvori den graae Perle, sidder, lidet ved Randen, da den derefter trækker sig indlad, og trækker Perlen med ind paa den hvide Grund, hvorden, naar man igien lægger Muslingen i Vandet, under dens videre Vext, antager samme Farve. Hvide, ikke fuldkommen reene Perler, blive renere, naar de sættes i Vandflasker i Solen; ligesaa bliver de reenere, naar man lægger dem i en Klud med stødt Pulver af det inderste af Skallerne, væder Kluden daglig med Vand, som har staaet i en Muslinge-Skal, og lader den hænge i Solen. At Muslingerne og de eenskallede Conchylier eller Snegle, føde Æg, at deres Yngel fremkommer af Æggene, med og i deres Skaller, derom er vel ingen Tvivl. Men, hvorledes de haarde Skaller tage, til eller voxe, kand ikke endnu med Tilforladelighed bestemmes; langt mindre kand man giøre sig nogen Theorie om Grunden og Aarsagen til de forskiellige Farver, hvormed denne Classe af Skabninger i sær er prydet. Al Vext skeer ved Tilsætning af Dele, som ikke var før i det voxende Legeme, og enten forud have antaget eller herefter antage Naturen af det Legeme, til hvis Forstørrelse de ere bestemte. Tilsætningen selv skeer enten ved visse Safters Omløb i det voxende Legeme, da dette i alle sine Deele, saa at sige, fra Middelpunkten til Omkredsen efterhaanden og umærkelig udvides; eller den skeer fra uden til, da de tilkommende Dele lægge sig Lag paa Lag, og derved forøge Legemets Volume. Den første Maade at voxe paa synes ikke at være passelig paa Snegler og Muslinger, da man i de steenhaarde Skaller ikke seer Kiendetegn paa Rør tilSafters Omløb, ey at tale og Skal lens Haardhed og Uskikkelighed til den efterhaanden foregaaende Udvidelse, som fra denne Maade at voxe paa er undskillelig. Veler i adskillige dyriske Legemer Been, som ikke eftergiver Muslingernes Skaller noget i Haardhed, men disse have des foruden den Egenskab, at de ere seje, da hine ere skiøre. Det synes at være øyensynlig, at Conchylier nes Skal voxe paa den sidst beskrevne Maade. Dyrene ere i deres Naturslimagtige, og Skallernes inderste Flade er bestandig overtrukken med Dyrets Slim, hvilken rimeligviis er, eller indeholder Materien, hvoraf den haarde Skal først oprinder, og siden Muslingernes Skal; og Perlerne selv have deres Oprindelse af een og samme Materie, og at de ligeledes paa en Maade tage til i Størrelse. Men, hvorledes kand af denne Materie blive Perler, Man vil i Dyrets Ureenligheder have seet meget fine, næsten usynlige, Skiæl af Farve, som Skallernes inderste Flade. Man paastaaer end ogsaa i Tarmene at have bemærket smaae gandske fine giennemskinnende runde Perler, af Størrelse, som Knappenaale-Hoveder og større, saa og kandtede og uformelige Parrelser. Om denne Erfaring skulle ved videre Observationer bestyrkes, er det klart, at Perlerne dannes i Kroppen, og tage til paa det Sted, hvor de herefter kommetil at ligge i Skallen, hvilket Sted, ved Dyrets Bevægelse, Skallernes Aabnen og Lukken, samt andre udvortes Omstændigheder ventelig bestemmes. Mindre troeligt er det, at Sandskorn eller en anden tilkommende fremmed Krop skulle, som man og har fornummet, give Anledning til Perlernes Ansætning eller være deres Basis i sær saavidt angaaer de Perler, som sidde løse i den frønsede Hinde, thi til de, som sidde fast paa Skallen, kunne vel slig Anledning formodes. (Fortsættes.)