Viborger Samler, 1844-07-27
Stænderforsamlingen i Viborg. J det niende Møde foretoges det af Oliemøller Schytte indgivne Andragende, om, at Stænderne ville petitionere Hs. Majestæt om, gjennem en kraftig, folkelig og fædrelandssindet Statsadministration, at ville træffe de Foranstaltninger til Statseenhedens Opretholdelse, som ere uundgaaelig nødvendige, dersom den Fare, der truer Fædrelandet, skal afværges, og at Hs. Majestæt i Forbindelse hermed allernaadigst vil opfylde sit troe Folks almindelige gjennem Stænderne udtalte Ønske, om en til Tidens Krav svarende friere Udvikling af vore Samfundsforhold. Derpaa tog Proponenten Ordet, for at motivere sit Forslag. Det var ham uvitterligt, sagde han, at en eneste Tanke eller Yttring, der tydede hen paa en friere Forfatning, havde fundet Jndgang hos Regjeringen; tvertimod havde den fundet ligefrem Modstand. Selv den fra Regjeringen i 1842 fremkomne, Jdee om Stændercomiteer gav Vidnesbyrd herom, idet det, efter hvad den kal. Commissarius havde berettet, netop var det fra denne Forsamling udtalte Ønske om, at Stændercomiteerne maatte danne Overgangen til en fri Forfatning, der hos Regjeringen havde qvalt Jdeen om samme i Fødselen. Han udtalte som sin Overbeviisning, at Jndførelsen af en constitutionel Forfatning vilde være det eneste sikkre Middel til ikke alene at udjevne de nationale Stridigheder, men tillige til i det Hele at fore Regjering og Folk tilbage til det tillidsfulde Hengivenhedsforhold, uden hvilket ingen Regjering i Længden kunde holde sig; – naar der var Udsigt for Folket til at tage virksom Deel i dets egen Skjebne, vilde det deri have Borgen for, at Nationaliteten opretholdtes og de enkelte Statsdeles Rettigheder bevaredes, og man vilde da vise sig villigere til at afgjøre de omtvistede Puncter paa en for alle Parter tilfredsstillende Maade. Omendskjøndt Proponenten ikke troede, at han selv – eller overhovedet nogen enkelt Stænderforsamling formaaede at fremkomme med et Forslag i denne Retning, som kunde vinde alle de andre Forsamlingers Billigelse; uagtet han formeente, at man kun, naar en i Aand og Sandhed folkeligsindet Regjering, som den i Forslaget antydede, tog Jnitiativet og fremkom med et fuldstændigt Udkast, kunde vente, at de forskjellige Anskuelser vilde forene sig om dette, saa henstillede han dog den Tanke, om det ikke maatte ansees som en hensigtsmæssigt forberedende Skridt, at alle 4 Stænderforsamlinger bemyndigedes til af deres egen Midte eller tillige udenfor samme at vælge Mænd til i dette Øiemed, men ogsaa kun alene i dette Øiemed, at træde sammen med et Antal af Kongen udnævnte Mænd, for at tage alle Forholdene under den modneste Overveielse og udfinde Midler til at udjevne de forskjellige Anskuelser, der gjøre sig gjældende, og derover i det Hele indgive Forslag til Regjeringen, hvilke derefter maatte forelægges Stænderne. Hvad der ved det oplæste Andragende – tog den kongelige Commissarius til Orde sætter mig i Forlegenhed, er dets fuldkomne Ubestemthed, der gjor, at jeg ikke er istand til at vide, hvad Proponenten derved har havt for Øie. Dersom det skal være en Gjentagelse af det Andragende, som i 1840 blev indgivet, om en friere Udvikling af vore Samfundsforhold, da har Kongen allerede derpaa svaret, og har i dette Øiemed grebet det Middel, som efter hans Overbeviisning var det eneste, der i saa Henseende frembød sig, og hvorved i Særdeleshed det kunde ventes udjevnet, som er den største Hindring, for Udviklingen af Stænderinstitutionen, nemlig Adskillelsen, imellem de forskjellige Statsdele, hvilken i den seneste Tid synes at være forvandlet til en næsten fjendtlig Stemning, idet han satte det i Bevægelse, om der ikke burde indføres stænderske Comiteer, bestaaende af Medlemmer fra de forskjellige Stænderforsamlinger, til at overveie saadanne Anliggender, som ikke kunne finde en tilfredsstillende Behandling ved de adskilte Forsamlinger. Den periodiske Presse - sagde den kgl. Commissarius fremdeles, som idelig og idelig har udbredt sig om Ønskeligheden og Rødvendigheden af Jndførelsen af en fri Forfatning, har lagt den fuldkomneste Udygtighed for Dagen til at gjøre et antageligt Forslag til en saadan Forfatning. Den har aldrig været istand til at indlade sig paa de Jndvendinger, som derimod ere blevne fremførte, men er bleven staaende ved hule Talemaader, hvorved der ikke kan virkes andet, end Agitation. Jeg kan derfor ikke andet end fraraade Forsamlingen at indlade sig paa det foreliggende Andragende, med mindre den maatte troe sig istand til at fremkomme med et bestemt Forslag, angaaende de Midler, ved Hjælp af hvilke de mindre heldige Forhold, der kunne findes i Staten, kunne udjevnes. Vilde man nu, efterat man ikke paa en saadan Maade, at det lunde bringes til noget Resultat, er gaaet ind paa det Middel, som Kongen efter nøieste Overveielse havde foreslaaet, og som mange indsigtsfulde Mænd, selv iblandt de Constitutionelt sindede, have fundet at være det hensigtsmæssigste, indgive en ganske almindelig Petition, hvori man blot forlangte, at Konger paa anden Maade skulde sørge for den attraaede videre Udvikling, uden i mindste Maade at angive Veien dertil, saa vilde dette aldeles ikke føre til Noget. Naar det forlanges, at Kongen skal tilveiebringe en kraftig, folkelig og fædrelandssindet Statsadministration", saa har det vistnok ogsaa været Kongens Hensigt, at skaffe sig en saadan, imidlertid er det jo muligt, at han kan have feilet i sine Valg, men slige almindelige Talemaader ville dog neppe være tilstrækkelige til at give Kongen en bedre Veiledning. Adskillige Discussioner fandt nu Sted. Endeel af Forsamlingen fandt, at Andragendet laborerede af en altfor stor Ubestemthed og manglede bestemte Jndstillingspuncter, hvortil man kunde holde sig. Nogle udviklede sig over en Constitutions Ønskelighed eller Jkke-Ønskelighed, i den Formening at Forslaget gik ud paa en saadan; Andre, som troede at der meentes Stændercomiteer eller Lignende, udtalte sig herover, o. s. v. Dette var vel for en Deel Grunden til, at Spørgsmaalet, om der i Anledning af Forslaget skulde nedsættes en Comitee, kun med 29 Stemmer mod 21 blev besvaret bekræftende. Til Comiteen valgtes: Justitsr. With, Godseier Nyholm, Ldsovrpkt. Jespersen, Kammerh. Lüttichau og Oliemøller Schytte. J samme Møde forelagde derefter den kongelige Commissarius Forsamlingen: Udkast til en Forordning angaaende de Regler, som blive at iagttage med Hensyn til Grundafstaaelse i Anledning af Jernbaners Anlæg i Danmark m.v. (Comitee Kammerraad Bie, Kammerh. Lüttichau, Justitsraad Føns, Overkrigsc. Qvist, Kammerh. Benzon.) Ligeledes: Udkast til en Anordning om Trykkefriheden. (Comitee: Prof. Larsen, Procur. Jespersen, Apotheker Køster, Overkrigsc. Holst, Biskop T. Müller). Tiende Møde, den 19de Juli. Professor Larsen oplæste det af ham indgivne Andragende fra Professor Schouw, angaaende at Stænderforsamlingen vil besvære sig over Cancelliets Fremgangsmaade ved at bestaalægge Blade uden at lade Domstolene afgjøre Jndholdets Lovstridighed eller Lovlighed. Dette Andragende, som Producenten havde gjort til sit, ender saaledes: Jeg skiønner ikke rettere, end at der for Stænderforsamlingen er Føie til at besvære sig over Justitscollegiets Fremgangsmaade, og at andrage for Hans Majestæt Kongen, at Samme maa blive tilholdt, ikke at forhindre Borgerens naturlige og ved Lovgivningen hjemlede Adgang til Domstolene, naar det formenes, at han har overtraadt Presselovgivningen. Kjøbenhavn, den 5te Juli 1844. Schouw. – Det vedtoges derpaa, at det af Landsoverretsprocurator Jespersen indgivne Andragende fra Bestyrelsen for Selskabet for Trykkefrihedens rette Brug, af lignende Jndhold som det oplæste, skulde foretages i Forbindelse hermed. (Comitee i Anledning af begge Andragenderne: Larsen, Jespersen, Køster, Nyholm, Holst. Det væsentlige Jndhold af disse saavelsom af Discussionerne skal meddeles i næste Nr. af denne Tidende.