Aarhuus Stifts-Tidende, 1847-05-29
Under saadan Overskrift omtaler den ærede Forfatter i Aarhuus-Tidenden No. 84 som nyt Forsøg med Kartoffellægning", at man bør have umodne Kartofler til Lægning. Det er mig bekjendt, at ikkun faa Landmænd tør antage denne Læresætning, der synes at være stridende imod al sund Fornuft og Theorie; thi jeg har endnu, igjennem en lang Række af Aar, ikke truffen en Eneste, der har villet lade sig overbevise, skjøndt jeg har anført Udfaldet af mange Forsøg, som uden Undtagelse have talt for Sagen. Det er derfor jeg ikke kan undlade at henlede dHrr. Landmænds Opmærksomhed paa Sagen, der idetmindste, paa Grund af Vigtigheden, fortjener at forsøges, og jeg tør paastaae, at ethvert med tilbørlig Nøiagtighed anstillet Forsøg skal blive tilfredsstillende. For endeel Aar siden (i 1827) lagde jeg nogle smaae fraharpede Kartofler, og fik efter disse den bedste Avl. Jeg har senere forsøgt det Samme mange Gange og hver Gang med samme Resultat, dog uden at jeg kunde tænke mig nogen fornuftig Grund. J et svensk landoeconomisk Skrift fandt jeg anbefalet halv eller umodne Kartofler, og tænkte jeg da, at de smaae fraharpede kunde ansees som umodne, da de ere sidstansatte og have saaledes ei havt Tid til fuld Udvikling. Theorien er formeentligen Erfaringens Foster, men der findes vist dem, der idetmindste nærme sig den modsatte Anskuelse. Mon ikke den foroven til pegede Forfatter kan regnes iblandt disse, hvor han udtaler sig om Rugens Forvandling til Heire? Jeg tør idetmindste paastaae, at han næppe vil kunne give saa klare og logiske Beviser for den Umulighed han omtaler, som jeg troer mig istand til at anføre for Sandsynligheden, at Rugkjernen kan give et Heirestraa. Naar han siger, at ligesaalidt som et Dyr af en Slægt kan omdanne sig til et af en anden Slægt, saa kan heller ikke saadan Forandring foregaae med Planterne (Forfatterens Ord, saaledes forholder det sig med Planterne) forekommer det mig, at han her lidet har taget Hensyn til, at de Localiteter, hvorunder Dyret og Planten fremkommer, ere langtfra at kunne have en saadan Jndflydelse paa det Første som paa den Sidste, der staaer langt nærmere de uorganiske Legemer, af hvilke den tildeels fremgaaer. Jeg troer ikke at det, som Forfatteren synes at antage, er nødvendigt, at der skal være et Frø forinden Planten kan blive til, eller at Planten skal blivelig Arten og at Artforandring er en complet Umulighed. Seer man hen til, at der for en Deel Aar siden fremstod en Ø fra Havets Bund, og at der i Begyndelsen ikke var Spor af mindste Vegetation paa Øens Overflade, der allerede næste Aar befandtes grøn og bevoxet overalt, skjøndt dens Afstand fra nærmeste Land var over 1200 engl. Mile, saa fremgaaer heraf vistnok et talende Beviis for, at visse Localiteter og Forholde fremvirke visse Planter, noget der næppe kan finde Sted i Dyreriget; men kunne nu Planter fremstaae uden Frø paa den anførte Maade, da forekommer det mig ikke saa complet umuligt, at de locale Forhold kunne influere saameget paa Frøspirens allerførste Udvikling, at en Plante af en heel anden Art kan blive til. Saaledes er det ikke usandsynligt, at en Rugkjerne, nedlagt i en skiden og kold leergehaltig Jordbund, jo gjerne kan give et Heirestraa; og hvorfra kommer desuden den Heirekjerne, som er fremspiret under de nævnte Localiteter, naar der iøvrigt intet andet Sted i hele Rugmarken findes Heire og Jorden beviisliggen ikke for har været brugt til Dyrkning? At Fuglene have været Saaemanden eller Planteuren her eller paa den omtalte Ø, grændser dog vel nær til det Latterlige. Viby, den 28de Mai 1847. O. A. S. Schou, Landoecono.