Den Vest-Sjællandske Avis, 1826-06-03
Den 12te Mai gjorde Præsidenten for Handelskammeret Hr. Huskisson sin Motion i Underhuset angaaende den Brittiske Fragt og Skibsfart i Aarene 1824 og 1825 i Anledning af at mange Petitioner vare indløbne endog fra Skibsrhederne i London, hvori der var yttret en Frygt for dens Aftagelse. Han sagde derved: at de Brittiske Skibsfarts Love have et dobbelt Formaal: 1) at tilveiebringe en stor Handelsflaade, og 2) at forhindre at en anden Magt skal rive en stor Deel af Handelen til sig. For at opnaae det første Formaal kunne Jndskrænkninger ja selv Forbud af den udenlandske Skibsfart ikke aldeles undgaaes, forresten maatte ved en Strid imellem Handelen og Skibsfarten hiins Jnterresse vige for dennes, da Søemagten beroer derpaa, hvilken er nødvendig til Statens og dens Coloniers Flor. Han demonstrerede nu, at Skibsfarten var ved de nye Love sat i de rigtige Forhold til Handelen og at den ingenlunde havde lidt derunder, og giennemgik derved den Engelske Skibsfarts Historie, viiste hvorledes den havde stærkt taget til i Krigsaarene fra 1792 til 1815, men siden taget af efter Fredens Tilveiebringelse tildeels ogsaa ved at Slavehandelen var bleven forbudt og de Barbareskiske Stater tvungne til at give Slip paa deres Søerøverier, som havde til Følge, at Antallet af de Brittiske Skibe i Middelhavet, hvis Flag havde tilforn været det eneste sikkre, aftog fra 8 til 10000, som det havde udgjort tilforn, til 7 til 800. Desuagtet naar man sammenligner Skibsfarten i Aaret 1788, et af de heldigste for Krigen med den i 1825, saa vil man finde at den er steget fra 16,070 Skibe til 24, 174 Skibe. Derimod ved Enden af Aaret 1815 udgjorde Skibenes Antal 24,860. J 1814 bleve byggede 888 Skibe; men i 1825 1312 Skibe, som ere flere end i noget Aar tilforn. - Forresten har Korn handelens overordentlige Aftagelse været til Skade for Englands Skibsfart, da den formedelst sin uregelmæssige og ofte pludselige Gang kan bedst føres med udenlandske Skibe. Den Engelske Skibsfart igiennem Sundet havde i et Aar næsten taget en fierdedeel til Herpaa viste Ministeren hvor nødvendigt det er at indrømme den udenlandske Handel nogle Bevilgninger, naar ikke Handelen skal tage af, da ellers andre Stater kunne udøve en ikke ubillig Reciprocitetsret; Traktater vare derfor afsluttede med Hensyn dertil med Preussen, Sverrig, Norge og Hansestæderne; da han derved sagde: at en fornuftig Politik udkræver at tilstaae Hansestæderne samme Uafhængighed i Henseende til deres Handel, som de største Magter paa Jorden, saa gav Huset ved en lydelig Jubel sin Biefald tilkiende. Angaaende Skibsfarten paa Colonierne udlod han sig paa følgende Maade: Den Nødvendighed at de Vestindiske Colonier maae forsynes med Levnetsmidler fra de Forenede Stater, have tvunget Storbrittannien til efterhaanden at give Slip paa sine Skibsfarts Love med Hensyn til disse; men endskiøndt han nu kunde kræve Gud til vidne paa, at han hverken med et fiendtligt Sindelag eller med Jalousie betragter de Forenede Staters voxende Magt, saa vilde det dog være daarlig at afslaae andre Magter, hvad man har bevilget disse. Han havde derfor i forrige Aar foreslaget at give Skibsfarten frie til Colonierne paa den bekiendte Maade; men at der nu efter det overdrevne Speculations=Raserie i Fior og efter det overdrevne Brug af Skibe, maae mangle Fragter er naturligt og er ikke allene Tilfældet i Storbrittannien; men ogsaa i alle Handelstæder i det nordlige Europa. For det nordlige Europas ja selv for Nordamerikas Handel er intet at befrygte, da denne havde taget af i et stærkere Forhold end Storbrittanniens. Han kunde derfor ikke give sit Samtykke til nogen Bov mod den udenlandske Skibsfart, som man forlangte imod den tilbudte men afslagne Nedsættelse af Jndførselsafgivter og Skibsmaterialier; og han vilde holde fast ved de givne Love, saa længe man ikke kunne overbevise ham om, at der finder nogen Forbindelse Sted imellem de indførte Lettelser i Handelen og den herskende Nød; thi denne Nød har ikke viist sig at være en Følge af den af ham indførte Handelsfriehed, men af Papiir Credit væsenet, af de udenlandske Laan, af de udsvævende og afsindige Foretagender, hvori Landets Formue var blevet begravet eller forødet, og som i de sidste to Aar have i Forbindelse med det saa forroste Forbud System bevirket den nu udbrudte Ulykke. – Hr. Alexander Baring billigede Ministerens Forklaring og Grundsætninger. Hr. Robertson og Sir V. Ridley beklagede den truende Tilvært af den udenlandske Skibsfart. Hr. Hume skød al Skylden paa Skatterne; men tilsidst blev dog Hr. Huskissons Forslag om Fremlæggel en af Documenterne om den Brittiske Skibsfart antaget.