Aalborg Stiftstidende, 1835-07-06
Sverrig. Ligesom de stockholmske Blade omtale meget de Beviser, paa Unaade, der have truffet Friherrerne Klingspor og Styrbjørn Stedingk, saavelsom Rigsdagsmændene Petre og Ved berg, saa omtales fremdeles nye Gienstande for en almindelig og levende Jnteresse. Hs. Kgl. Høihed Kronprindsen, havde den 11te f. M. mynstret den svenske Livgarde, og den følgende Dag det andet Livgarderegiment. Det har været Brug, at Hs. Kgl. Høihed bivaanede den store Middag, som Secondcheferne for disse Regimenter hver især gave, naar deres Regimenters Mynstring var sluttet. Under nærværende Forhold har det derfor vakt en stor Opsigt, at Hs. Kgl. Høihed ikke bivaanede Mynstringsmiddagen hos Secondchefen for den svenske Livgarde, General Lovisin, men derimod den 12te Juni Mynstringsdagen hos Secondchefen for det andet Garderegiment, Generalmajor Lorichs, til hvilket Hs. Kgl. Høihed kom, ikke klædt, som sædvanligt, til Mynstermiddag i Generalsuniform, men i anden Livgardes Uniform, og atter den følgende Dag i samme Uniform bivaanede et Middagsmaaltid. Om de virkelige Aarsager til den Ungade den svenske Livgade er kommet i, om flere af Regimentets Officerers Forsættelse, end de to Friherrer, om General Lovisins Afgang, ja om hele Regimentets Opløsning, krydse sig Rygterne, og man venter længselsfuldt Udfaldet. De svenske Dagblade have meget om disse Gjenstande. Argus, har en Undersøgelse om hvad der kan have vær ret Grunden til Unaaden imod Garde-Regimentets Officerer, og deraf optages her Noget og Friherre Klingspors Forhold. Han har, hedder det, tilføiet Vedkommende reel Modgangs og stort Nederlag, ved sin Opposition, et Nederlag, der har Følger endog paa de tilkommende Rigsdage. De Mændet der ivrigst optraadte imod ham vare Greverne Frolich, Horn, Posse, General Lefren og flere af samme Nuance. Erindrer man sig dette, saa har man den rette Traad til at udfinde Aarsagen. Man føres tilbage til Friherrens bekjendten, Motion i Constitutions=Committeen i Slutningen af forrige Aar, hvilken, som Enhver bestemt veed, tydeligen sigtede til Grev Frolich, afdøde Cronhielm og flere Oppositions Faiseurs, og ubeleiligen blottede den hele Rigsdagstactik, og derved maaske meere end nogen Omstændighed forvoldte Bestyrelsen Modgang under de sildigere Maaneder af Rigsersdagen. J samme forekom følgende mærkelige Udtryk: E af de sikreste Midler, man har anvendt til Øiemedets Opnaaelse, har været den med Klogskab udførte Tactik at styr Oppositionen ved Oppositionen, eller at Bestyrelsen just ved de synligste heftigste og mest talende Medlemmer af Oppogisitionen udvalgte de Organer, som hemmeligen skulde forberigrede dens Forslags Fremme. Saadan Plan daterer sig allerede fra 1823 Aars Rigsdag, dog uden synderlig Virkning. thi Aanden var da for reen, for fædrenelandsk. Men ved de følgende Rigsdage blev denne Tactik udviklet til en saadan Fuldkommenhed, at ikke alene Repræsentationen, med maaske den store Majoritet af den svenske Nation vedbliver at skuffes deraf. Den blandt Ridderskabet og Adelen saa snildt indlurendreiede Aand har mere end noget Andet nedsat denne Stand i de Øvriges Øine, og det skulde ikke undre mig, om den Tid indtraf, at de andre Stænder afholdt sig fra al Berørelse og Tiltroende i Rigsdagsanliggender med enhver Oppositionsmand paa Ridderhuset, i den Tanke, at han muligen i ham kunde træffe en falsk Tobias. Ved hver Rigsdag har man seet, hvorledes Landadelens Medlemmer alt mere og meere have vanrygtet deres Repræsentationsret. Dette kan visseligen ikke blot tilskrives Ligegyldighed eller manglende Fædrenelandskjærlighed, men fornemummeligen Medvidendet om, at det ikke vilde formaae at udrette Noget. De ere indtrufne paa Rigsdagen med den bedste Villie, med det faste Forsæt, at forsvare Nationens Jnteresser, men de fleste af dem have ikke kunnet indtrænge i Labyrintherne af vor Statsorden; de have saaledes været nødsagede til at stille sig under Andres Ledelse. Disse Ledere have igjen skabt sig en Reputation ved et tomt Ord pral og voldsomme Anfald paa Regjeringen i Smaating. Landadelen ventede længe forgiæves paa nogle Resultater af de høitlydende Taler. Den begyndte at eftertænke og undersøge Aarsagerne; den bemærkede da, hvorledes Lederne fornemmeligen satte an paa Regjeringen i de ubetydeligste Sager, hvorledes de Anfald vare, som rettedes mod de stærkeste Punkter, hvorledes man mod de svageste enten undveeg eller ogsaa førte dem uden Eftertryk og Alvor. Med Forlundring bemærkedes endvidere, at Opposition var et Trappetrin, hvoraf man opsteg til de store Statsembeder, som indtoges undertiden strax efter Rigsdagens Slutning. Landa delens Medlemmer kom omsider efter Taskenspilleriet; de tabte deres snildeste Acteurer og indfandt sig ikke meere ved Rigsdagene, da de havde tabt Haabet om, at skulle der kunne udrette noget Godt, og efter at have vundet Erfaring om blot at have været et Middel for den Enkeltes Ærgierrigheds Tilfredsstillelse, saa at det lidt efter lidt kom derhen, at Ridderhuuspersonalet bestaaer af lutter Embedsmænd. (Dagen.)