Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1838-10-16
Jndsendt. Til Procurator J. C. Larsen, Bogtrykker, i Mariboe. Een, der stadigen har fulgt deres Færd som Avis=Redacteur, og stedse har beundret den Jver hvormed De, skjøndt ikke heldigen, har arbeidet paa at fremstille formeentlige Misbrug hos Andre, har i den senere Tid med megen Smerte erfaret at Deres Opførsel mod den gamle Consistorialraad Boeck har været underkastet forskjellige sikkert vrange Domme. Man har nemlig i høi Grad undret sig over, og endog fundet det daddelværdigt, at paa samme Tid, som De synes at ville bebreide den almeenagtede Stænderdeputerede Knud Sidenius at han ikke har villet følge Deres Exempel og snakke med om Alt, skylder De endnu Publicum Opfyldelsen af nogle Løvter, hvoraf jeg blot her vil bringe Dem især det, om at ville offentliggjøre hele Proceduren i Sagen mellem Consistorialraad Boeck og Dem i Erindring; thi som De vel erindrer, har Publicum med Undtagelse af Deres, om end ikke genialske, saa dog mærkelige Jnserat om at der ved Dommen blandt andet var kjendt for Ret at De var frifunden, kun seet Procurator Tidemands første Jndlæg, og Deres fortræffelige Svar, hvorimod De endnu skylder Tide mands Replik og Dommen. See, min kjære Hr. Larsen, det er denne Omstændighed Folk har fundet heel underlig, og som har bevæget Folk til at tale og Uordholdenhed fra Deres Side, og om at De, Bladredacteuren, og "Journalistene (?) gjorde bedre i at feie for Deres egen Dør end angribe fraværende agtværdige Folk til hvem De end ikke tør see suurt, naar de ere nærværende. Hvad derimod denne Feien for Deres egen Dør angaaer, da har jeg stedse erindret dem af Deres Modstandere, der fremkom med denne bemærkning, om, at man vel synes at kunne opdage nogen Tilbøielighed hos Dem til at ville være et lille Genie, men derimod aldrig har seet Tegn hos Dem til at De vilde efterligne hiin Hercules, der rensede Augias's Stald, og at det derfor er en ubillig Fordring til Dem at De skulde feie for Deres egen Dør. Dette har jeg sagt, men jeg har derhos erklæret, at jeg aldrig tvivlede paa at De jo var lige saa dygtig til at haandtere Feie kosten som Pennen. Angaaende Uordholdenhed, da har jeg yttret, at det ikke er i denne Dem ukiendte Lyde, man skal søge Grunden til at Procurator Tidemands Replik ikke en bleven offentliggjort, men at det ene hidrører fra at denne Replik indeholder en saa afgjort Lovtale over Dem, at Deres velbekjendte Beskedenhed har krympet sig ved at offentliggjøre disse Lovtaler; dog tænk Dem, høistærede Hr. Larsen, Folk har i denne Henseende paa det bestemteste modsagt mig. Jeg vedbliver imidlertid min Mening, og for nu at bevise dens Rigtighed og beskjæmme alle Deres Modstandere, er det jeg har besluttet at komme Deres Beskedenhed tilhjælp og opfordre Dem til at bekjendtgjøre den titomtalte Replik og Dommen, og denne Opfordring tænker jeg De saa meget beredvilligere opfylder, som jeg har gjort Dem opmærksom paa hvad Folk domme om dens Udeblivelse. For at Deres Publicum imidlertid ikke skal savne de belærende originale Artikler Deres Blad saa ofte indeholder, foreslaaer jeg Dem at lade den omtalte Replik trykke som et Tillægsblad til Deres Avis, og jeg tvivler ingenlunde paa, at alle Deres Læsere gjerne bidrage hver sin Skjærv til at erstatte Dem de derved foranledigede Omkostninger. Forøvrigt forbliver jeg nu som forhen en Jagttager af Lollandsposten.