Aalborg Stiftstidende, 1836-07-01
I den Constitutioneller af 29de f. M. læses fra Mathe Spectator af 28de Mai følgende Artikel om den norske Fiolinist Ole Bull. Jtalien ansaaes fordum for udelukkende at være Vuggen for Musitere af alle Classer; men nu gjør ethvert Land i Europa Fordring paa sin Andeel i denne Ære. Blandt de nuværende ypperste Sangere i London er een født i Frankrig af spanske Forældre, en Anden er trælbaaren i Rusland; af vore berømte Jnstrumental konstnere ere tvende Tydskere, een Belgier, og nu har Norge i Hr. Ole Bulls Person sendt sin Repræsentant til den musikalske Congres. - Laporte, der drog en vakker Fordeel af sin Forbindelse med Paganini, synes paa lignende Maade at have knyttet Hr. Ole Bull til sit Huus og sin Jnteresse; men han har ikke spillet sine Kort saa behændigen som i sin sit første Spil. Maaske Hr. Bull ikke er et saa godt Kort at spille med; men vi mindes, hvorledes den italienske Violinists mægtige Physiognomi blev udstillet i Vinduet af enhver billedboutik længe forinden hans Ankomst, og de Tvivl, Forhaabninger, den Frygt og Jubel, der, som Aviserne berettede os, vexelviis bevægede Englands hele musikalske Befolkning, da Depescherne fra Paganini forkyndte Muligheden - Uvisheden - Sandsynligheden - og endelig den huldrige Beslutning at besøge dette Land. Hr. Ole Bull fremtræder i London simpelthen med en stor Violinists Rygte; hans Ansigt er hverken spøgelseagtigt eller sortsmudset; han kan ikke i 10 Aar have været indsluttet i et ensomt Fængsel, ei heller kan han have myrdet een eller to Koner, - da han tilsyneladende ikke er over 23 Aar, og er forresten en lysfarvet Nordens Søn. Da han saaledes hverken er en berygtet Morder eller Slyngel, men af simpelt fordringsfrit Udvortes og Manerer, er hans tiltrækkende Kraft over den londonske Befolkning, og vil fremdeles blive, langt mindre end Pagaaninis. Jmidlertid fandt Laporte for godt at udstille ham, som Løven i sit Menageri, i hvilket Tamburtni, Rubini og Lablache i Løverdags Aftes blot havde underordnede Pladse. - Hr. Ole Bull er uden al Tvivl en beundringsværdig Executeur. Hans Maal er, ligesom Paganinis, især at overraske, og fuld kommen lykkes det ham. Hans Præstationer paa Violinen ere en Række af Vanskeligheder, der overvindes, og tilsyneladende Umuligheder, der udføres. Hans Hovedstyrke bestaaer i de dobbelte, eller snarere tredobbelte, og stundom fiirdobbelte Greb. Han kan spille en lang Række af Octav=Passager, derpaa holde den ene, og arpeggere en anden (saaledes er idet mindste Virkningen paa Øret), eller holde tre, undertiden endog fire Toner i Bevægelse. Blot hurtige eller glimrende Passager synes han at forsmaa, de forekomme forholdsviis sjelden i hans Spil, og ligesom en Recreation efter de større Vanskeligheder, han har beseiret. Hans Magt over Harmonien er stor, skjøndt mindre uindskrænket end Paganinis, men den Jndsigt og Præcision, hvormed han forener den naturlige med den harmoniske Tonerække, er fuldendt. Eengang endte han med en lang Tonen af Sødhed" saa gradviis og umærkeligen, at vi medden meest spændte Opmærksomhed og under den dybeste Stilhed ikke nøiagtigen kunde opdage Øieblikket for dens Ophør. Det var en practisk og fuldstændige Mening af det italienske Ord perdendoss. Hans Modtagelse af et temmelig fuldt og ikke fashiona belt Huus, var enthusiastisk. Ulig Paganini, der ikke engang havde den Høflighed at indbyde de berømteste Musikere i London til at høre sig, var Hr. Bull ivrig i at vise sine Brødre denne Opmærksomhed, og det er os bekjendt, at han bevidnede en Herre sin Forbindtlighed for at han nævnte ham Adskillige, til hvem Billetter burde sendes.