Den Vest-Sjællandske Avis, 1819-12-04
AVERTISSEMENTS. Til Slagelse Kiøbstæds Jndvaanere! Jeg har grundet Aarsag til at formode, at nogle af Fattighusets Børn giøre sig skyldige i Tiggerie, naar de gaae hiem af Skole, ved at gaae ind i nogle af denne Byes Jndvaaneres Huse, hvor man et godmodig og ubetænksom nok til at give dem Penge; en Uorden som vort aarvaagne Politie, der ikke taaler noget Tigge rie paa Gaderne, ikke kan forhindre. Jeg maae i den Anledning ærbødigst anmode denne Byes ærede Jndvaanere om ikke at give saadanne Børn noget; men derimod at angive deres Tiggerie for mig, at de kunne blive straffede; Byens Jndvaanere behøve ikke at give disse Børn Almisse; thi de betale deres Fattigskat, og Børnene faae deres gode og tilstrækkelige Forsørgelse i Fattighuset, og det staaer frit for enhver af Byens Jndsaanere at gaae selv ind i Fattighuset Morgen, Middag og Aften enten allene eller tilligemed vedkommende Fattigforstander for at overtyde dem om den Fødes Beskaffenhed, som de faae. At give Penge til saadanne Born er derfore ingen Godhed, men kun at vænne dem til Døvenskab og til at søge deres Fortieneste ved Tigge rie istedetfor ved Flid, hvilken Vei er aabnet for dem. Desuden ere just de Bovn, som Mistanken falder paa, de Døvneste og Sletteste vi have i Stiftelsen; de Flittige og Skikkelige tigge ikke. Det er virkeligen tungt for Fattigcommissionen at erfare, imedens den gjor sig Umage for at beskiæftige alle de Fattige med nyttigt Arbeide paa en Arbeidsanstalt, som er i fuld og gavnlig Drift og at vænne de fattige Børn til Flid og Orden, hvorledes enkelte af Byens Jndvaanere giøre sig Umage for at fordærve dem. Vil man derimod udøve Barmhiertighed saa veed Gud, at der er trængende Mennesker nok i denne Tid, som kan have den nødig udenfor de egentlige Almisselemmers Classe, hvilke ere godt forsørgede; kiender man selv ikke saadanne Personer, eller vil man ogsaa giøre godt mod et eller andet fattigt Barn, som man holder af, saa udbeder jeg mig den Tillid, at man vil betroe mig en saadan Gave til Anvendelse, da jeg saa skal offentlig aflægge Regnskab og Taksigelse for den. Er vor Barmhiertighed ikke overtænkt og hensigtsmæssig, saa er den ofte meere skadelig end gavnlig. Jeg veed, at de fleste og forstandigste af Byens Jndvaanere deele denne Overbeviisning med mig, og de øvrige beder jeg ærbødigst om, at de ikke ville ved en uforstandig Godgiørenhed nedbryde det Gode, som Fattigvæsnets Bestyrelse bestræber sig for at skifte. Hvad der gielder om Børn gielder ogsaa om Voxne. Der er den Fattige paa Arbeidsanstalten som ved sin Flid tiener 4 til 5 Mk. ugentlig, foruden sin fulde Forpleining; der er derimod ogsaa de, som ere ligesaa raske; men som kun tiene 5 s.; er det nu fornuftigt og gavnligt at styrke disse i det Forsæt at dovne, ved at lade dem stole paa, at de ved gode Folks Biestand i Byen kunne samle sig ligesaameget som de Flittige. De som ville giøre mig den Ære at tale med mig derom skal jeg lettelig overbevise om at det saaledes forholder sig. Vi have Personer i Fattighuset, som ikke bestille noget der er at tale om hele Ugen igiennem, og dog kunne drikke sig fulde om Søndagen; de maae da vist forskaffe sig det Fornødne dertil ved hemmeligt Tiggerie. Slagelse, den 4de December 1819. ærbødigst. Bastholm.