Københavns Adresseavis, 1777-07-09
Opfindelse af et nyt Slags Hamp. Man veed, at der gives adskillige Planter, hvis Bark kan bruges i Stedet for Hamp. J Frankerig har man gjort adskillige Forsøg med hæglede Nælder, og forfærdiget got Tøy deraf, som har været let at blege. Hr. Thome en Medlem af Videnskabernes Academie i Lyon lod i afvigte Aar i Afsiches de Portou indrykke et Forsøg, som han havde gjort med Barken af Lupin=Steengelen (Ulvebønne) hvoraf han havde faaet godt Tovværk. Men iblant alle hidindtil brugte Planters Barke, ere maaskee ingen, (Hampeller Hør undtagen, hvoraf man, efter en Persons Beretning af Sivrai, kan have saa stor Nytte, som den af Mauve de jardin (Alcea rosen), et Slags Katost som man planter for dens smukke Blomsters Skyld, og som er meget almindelig i Haverne hvor man ikke behøver at saae dem oftere, saasnart de engang ere plantede, da Frøet udspreder sig i Mængde, og de selvsamme Rødder i adskillige Aar kommer hvert Foraar op igien. Jeg veed ikke, siger bemeldte Person, om de Naturkyndige har bemærket, at denne Bark kan bruges med Fordeel i Stedet for Hamp. Hvad mig angaaer, saa har jeg lært det uden stor Undersøgelse. Jeg vilde for nogle Dage siden bryde en af disse tørre Stænger over, som var bleven staaende Vinteren igiennem. Den træede Deel brækkedes over uden mindste Magt, og jeg mærkede, at Barken lod sig trekke ligesaa let af, som Barken paa Hampen. Jeg undersøgte herpaa Sagen nøye og sandt, at den, naar man ikkun river den gandske lindt, gav en fiin Art af Hamp, som var blød at føle paa, og lod sig ikke lettelig rykke over. Jeg gjorde et Forsøg, at forfærdige smaa Snorer deraf, hvilke alle som jeg viiste dem, holdte for at være gjorte af meget god Hamp. Man forundrede sig derover, at en Materie fandtes saa stærk, som hele Vinteren over havde været udsat for Veyrliget. Den Hamp, som man lader for længe ligge i Vandet, raadner, og Traaden bliver svag. Regnen, Heden og Kulden havde skuldet gjort samme Virkning paa denne Bark. Skulde den virkelig ikke være underkastet Forraadnelsen saa meget, saa havde den derved et Fortrin for Hampen. Jsær kunde deraf giøres meget got Tovværk, som skulde være desto sterkere, da Stængler, give meer end 6 Fod lange Taver. Uden Tvivl kunde man love sig samme Rytte af den almindelige store Katostsom voxer langs med Gierderne og Veyene paa udyrkede Steder og Steenbroer. Den vilde maaskee ey give saa lange men nok finere Taver. Engang da der var dyr Tid paa nogle Stæder i Frankerig, hændte det sig at en Bonde som reed hiem fra Møllen med en Sæk Meel, blev overfalden af en af hans Naboer, som forlangte med Trudseler, at han skulde give ham Meelet. Bonden sprang strax fra Hesten, tog Manden ved Halsen, kastede ham paa Jorden og sagde: seer du nu, at det stod i min Magt at slaae dig ihiel, enten dræb mig, svarede Røveren, eller giv mig Meelet, jeg maae have det, jeg, min Kone og mine Børn døer af Sult. Ja, det er en anden Sag, sagde Bonden, men derforskal du ey blive til en Røvere, tag Sækken, jeg forærer, dig den, kom, saa vil jeg hielpe dig den paa, og sig til ingen, hvad der er skeet. Da Hesten var uden Sæk og Rytter, løb den i fuld Galop hiem, og satte det heele Huus i Skrek, som troede at Manden var kommet til Skade. Da Bonden kom hiem, løb de alle ham i Møde, og Konen spurgte, hvorfor Hesten var kommet allene tilbage og hvor Meelet var bleven af Bonden bad hende at til, men da de vare allene, fortalte han hende Sagen og sagde: den stakkels Karl maae have været i stor Nød, siden han greb mig an, da jeg dog er i Stand at forsvare mig imod fire hans Lige. Herpaa tog Konen et Brød i Forklædet, og sagde til Manden, da de ere saa forsultede, saa kan de nok ikke bie, til Brødet er bagt. Hun bragte altsaa Brødet til den ulykkelige Familie, hvor Børnene allerede havde begyndt at sluge nogle Haandfuld Meel i sig. Siden den Tid har Røveren levet som en ærlig Mand, arbeydet flittig, og opdraget sine Børn vel. Jsær indpræger han dem ofte denne Lære, som ved hans eget Exempel er stadfæstet; at et eneste Stykke Brød givet til rette Tid, kan føre et Menneske igien paa Dydens Vey, som et eneste Ord kunde bringe i Bøddelens Hænder.