Jyllandsposten, 1838-06-25
Haderslev Provstie, er Conversionen af Naturaltiender indledet og vil Udførelsen af de øvrige Forslag saavidt mulig dermed blive sat i Forbindelse. Denne Kundgjørelse stemmer i det Hele altsaa overeens med den til Nørre Jyllands Provindsialstænder, og gjelder saaledes om dens Tilværelse og Form, hvad vi tidligere have bemærket om hiin. J een Henseende har den endog Fortrin for den jydske, idet Motiveringen af de enkelte Svar i det Hele er langt fuldstændigere, navnligen forsaavidt vedkommer de efter Stændernes Andragender foretagne eller ikke foretagne Forandringer i de dem forelagte kongelige Propositioner, hvilke her gjennemgaaes enkeltviis, medens den anden Kundgjørelse intet siger om disse, ene med Undtagelse af Trykkefrihedsplacaten, med Hensyn til hvis Udgivelse den yttrer en Sætning, der sikkert vil forekomme Mange meget tvivlsom. Hvad derimod Resultaterne angaaer, da kunne Slesvigerne sikkert i ingen Henseende finde sig beroligede ved dette Svar. - Deres Finantspetition og Kongens Tilkjendegivelser i Anledning af samme stemme begge overeens med de danske, hvorfor i saa Henseende henvises til hvad der om disse er bleven bemærket. At Offentligheden – som bemærket – skulde være ufornøden, er en simpel Benægtelse af alle de for dens Fornødenhed anførte Grunde, men det er intet Argument, og følgeligen vil det i Bekjendtgjørelsen Anførte, selv med den allerdybeste Respect for Hs. Majestæt Kongens allerhøieste Formening, ikke være istand til at overtyde Nogen, der troer paa Offentlighedens Gavnlighed og Nødvendighed, om det Modsatte. Til disses Tal hører, som bekjendt, den roeskildske, holsteenske og slesvigske Stænderforsamlings store Majoritet, og vi holde os forvissede om, at den jydske Forsamlings Alderspræsident har Ret i sin Paastand, at kun overdreven Beskedenhed og ikke Miskjendelse af Offentlighedens Uundværlighed, er Aarsag i, at den jydske Stænderforsamlings Majoritet ikke vilde gaae ind paa, allerede den første Gang at bønfalde om denne Forbedring i sin Organisation. Efter nu at have fremhævet de velsignelsesrige Virkninger af Offentligheden bemærkes: Vi nægte derfor ikke, at det har gjort os meget ondt, naar Hs. Majestæt ikke blot paaberaaber sig sit eget allerhøieste modne Overlæg, for at det i denne Henseende skal have sit Forblivende med hvad der engang er bestemt, men tillige motiverer dette ved at henvise til de af erfarne Mænd afgivne Raad, da det i Sandhed forekommer os meget haardt, dersom Hs. Majestæt virkelig skulde ville lægge større Vægt paa hiin foreløbige Raadførsel med enkelte af ham selv sammenkaldte Mænd, end paa hvad Folkets Udvalgte have udtalt som Nationens Ønske. Naar Hs. Majestæt derfor tilkjendegiver, at det i Eet og Alt maa have sit Forblivende ved Stænderinstitutionens engang anordnede Forfatning, saa kan dette vel kun gjelde om det nærværende Øieblik, ligesom Bekjendtgjørelsen kun angaaer den første Forsamlings Andragender, og vi ere derfor enige med den jydske Stænderforsamlings Alderspræsident, at Hs. Majestæt upaatvivlelig vil indvillige i at give Stænderne fuldkommen Offentlighed, saasnart det ved de nye Petitioner, som derom sikkert ville vorde indgivne, maatte blive vitterligt, at den ansees for et større Gode, end den nu bestaaende Jndretning, vitterligt, at dette er de fleste oplyste og erfarne Mænds Overbeviisning, hele Folkets indstændige Ønske. Jkke mindre paafaldende er det, at Stændernes Trykkefrihedspetition ikke blot uden videre er bleven afslaaet, men at der endogsaa er tilføiet, at hvad der hidtil i disse Anliggender er bleven iagttaget, grunder sig i den bestaaende Lovgivning. Stænderne have bestræbt sig for at bevise det Modsatte, og herimod er sat ikke Modgrunde, men en modsat Paastand, der selv om den er factisk rigtig, hvilket vel nu bør forudsættes, ikke kan være afgjørende saafremt det i Lovgivningen Begrundede ikke tillige er det Retfærdigste og Hensigtsmæssige. Det er Hs. M. utvivlsomme Ret at afslaae Stændernes Begjæring uden derfor at angive Grunde, men det er vor Ret, at gjøre opmærksom paa, at hvad der ved første Øiekast kunde synes at være en Grund, i Virkeligheden kun er en Paastand.