Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-07-09
J Paris er i afvigte Aar udkommet et høist vigtigt Værk under Titel: Essai sur la Puissancepaternelle, par J. P. Chretien de Poly, Vicepresident du Tribunal de la Seine, et Chevalier de Pordre royal de la legion honneur, 2 Vol. (Forsøg over den faderlige Myndighed, af J. P. Chretien, Vicepræsident i Seine Tribunalen og Ridder af den Kgl. Æreslegions Orden.) Forfatteren har valgt følgende Motto af Montesquien, der tillige tjener til Thema for hans Boger et Tegn paa stor Visdom hos Lovgiveren, naar han har tilstaaet Fædrene en stor Myndighed over deres Børn, intet tjener Øvrighederne til mere Lettelse, intet udbreder større Rolighed i en Stat, hvor Sæderne gjøre stedse bedre Borgere end Lovene." - Den franske Revolution tilintetgjorde, efter vor Forfatter, Lovgivningens tidligere Anordninger angaaende den faderlige Myndighed. J den metaphysiske Naturret, efter hvilken Revolutionens Stiftere vilde omforme den borgerlige Forfatning, gives der ingen andre Forhold imellem Forældre og Børn, end den tilfældige Omstændighed, at de første vare tidligere til end de sidste, foranlediger. Med Uvillie taalte derfor Lovgiveren den Uafhængighed, der uundgaaeligen udspringer af Børnenes Mangel paa Ævne til at ernære sig selv. Den blev i det mindste paa alle muelige Maader indskrænket. Efter de tidligere Love vare Børnene i ubegrændset Afhængighed af Faderen, saalænge denne levede, efter de nyere var den faderlige Autoritet en Undtagelse, og indskrænket til enkelte skarp bestemte Puncter. Den skulde ophøre, saasnart det kun var mueligt. Loven af 20 Sept. 1792 befriede Enhver, der havde fuldendt det 21de Aar for al lovlig Myndighed fra Forældrenes Side. Og endnu mere blev denne Uafhængighed befæstet ved et Decret af 7 Marts 1793, hvorved Forældrene kun saalænge, i Tilfælde af at de have Børn, betages Dispositionsret over deres Eiendom, og forordnedes, at hver Descendent skulde have lig Deel i Efterladenskabet. De Bestemmelser, hvorved de tidligere Love satte Skranker for en ufornuftig Forkjerlighed, en uretfærdig Utilbøielighed og Haardhed eller daarlige Luner, bleve ikke tagne i Betragtning; Faderen skulde aldeles intet gjøre for et af Naturen stedmoderligen behandlet eller ved Tilfælde beskadiget Barn, Kierlighedens og Taknemmelighedens Baand skulde med Faderens Død sønderrives, alle moralske Bevæggrunde bortfalde og der vises kun stræng Ret. Jmidlertid bleve Følgerne af Børnenes paa Lovene grundede Tøileløshed saa følelig, at Revolutionens Stiftere selv fandt det nødvendigt, at vende tilbage, og at tage deres Værk mod deres egne Grundsætninger i Beskyttelse. Og saaledes fremkommer da hiin Børnenes ubetingede Uafhængighed af deres Forældre noget mere indskrænket i Code Napoleon. Men desuagtet ligger dog endnu bestandig den Grundsætning til Grund for disse Bestemmelser; at Børnene og Forældrene oprindeligen ere lige at Ligheden i deres Rettigheder kun ved nogle Modificationer kunne krænkes, som ved den ungdommelige Alders Hielpeløshed kan blive nødvendig. Personlig Myndighed er vel tilstaaet Faderen, saalænge Sønnen gielder for mindreaarig, men i Henseende til Formuen er denne gjort saa uafhængig, som der kun var mueligt. Endnu stedse findes under ingen Omstændighed Arveløsgjørelse Sted, endnu stedse er Faderen tvungen, til, at efterlade sine Efterkommere sin Eiendom ubetinget, og belønne den skammeligste Utaknemmelighed med faderlig Omsorg. Endnu stedse er Faderen tvungen til at forvalte Barnets egen Formue fra sammes 18de til det 21de Aar, og aflægge Sønnen, som hver anden Forvalter, Regnskab o. s. v. Endnu stedse have Forældrene kun Pligter, Børn kun Rettigheder. Forfatteren skildrer derpaa de rædsomme Følger af disse Grundsætninger, hvorved al forældrelig Myndighed er bleven undergravet. Uden Myndighed tabe Forældrene allerede al deres Anseelse hos Børnene, som ikke tilgive dem det mindste, og som, glade ved at have et Paaskud til at være døve for deres Raad, fordømme dem uden Appel, paa Grund af blotte Sandsynligheder. Naar deres Børn, Fiender af Arbeide, Selvkloge og Opsætsige, endnu desuden bedrøve dem ved nedrige og vanærende Handlinger, pønse de paa, om der ikke gives Midler til at standse dem paa Afgrundens Bred, og tvinge dem til at maale dens Dybde, førend de styrte sig deri, uden Redning; men Børnene frygte hverken Tilbageholdelse, der ikke kan vare over sex Maaneder, eller Trusler, der ikke kunne berøve dem uden en Fjerdedeel af deres Arvelod. De trodse derfor den billige Hevn af dem, de skylde Livet, opirre dem ved skjændige Processer, og forbittre dem deres Dage. Barnet indbilder sig, at besidde større Fornuft og flere Jndsigter end Forældrene, hvilket byder det at betragte deres Formue som sin; det troer, at de kun ere ansvarlige Forvaltere, som det vel er tilladt at forøde en Deel deraf, men hvoraf de Øvrige dog er et helligt Depot for dem, som hine ikke tør bortgive nogen Deel af til deres Skade. J denne Tilstand ville de ikke erkjende, at Forældre besidde nogen virkelig Myndighed; og de taale ikke deres Veiledning, undtagen naar de give den uden Vidner og med Maadehold, og paa den Betingelse, at det ikke skal være dem forbuden at rette sig derefter, dersom de mishage det. Siden den Tid, Faderen og Moderen, som detroniserede Regenter, hverken besidde Magt eller en huuslig Tribunal, og der ikke gives mere nogen Herre i Familien, har et Anarchie udbredt sine Ødelæggelser der; Børn, indbyrdes skinsyge og gjensidige Fiender, have sønderrevet de sødskendelige Venskabsbaand; de betragte Arven efter deres Forældre som et Rov der tilkommer den snueste og frækkeste; og Seiervinderen i denne ulovlige Kamp har ofte fornærmet paa det blodigste de af hans Brødre, som han har forstaaet at bringe i den skrækkeligste Elendighed. En Faders Myndighed, en om Moders Taarer have fra nu af ikke været istand til at slette deres ofte meget ivrige Tvistigheder, heftige nok til at løse Familiebaandet. Deres sørgelige Uenigheder rygtedes snart; de deelte Familien i forskjellige Partier, Naboerne, stundom en heel liden By; Tribunalerne bestormedes, og Øvrighederne see med Smerte Brødre bære et rasende Had til hverandre, under de latterligste Paaskud gjøre hverandre de haardeste Bebreidelser, og enhver af dem nære det ugudelige Ønske, at Modstanderen maatte tabe med sin Proces Haabet om at bevise sin Uskyldighed for den offentlige Mening. Forfatteren paastaaer, at ikke allene Familie vel, men ogsaa Statens Almeenvel maa gaae under, naar ikke alle disse følger bortryddes ved en ny Lov, som udvider og gjenopretter den faderlige Myndighed. Han foreslaaer blandt andet at indrømme Forældrene indtil det 20de Aar Tugtelses ret over deres Børn, og indtil de ere myndige at kunne indkalde dem for en Censurret; fremdeles igjen at tillade samme, af vægtige Grunde, at gjøre dem arveløse, eller bestemme dem en vis Lod, og endeligen at der maatte indrettes Bedrings huse, hvori ulydige og haardnakkede Børn, efter Forældrenes eller Familiehovedernes Forslag, kunde blive indspærrede. Sammenligne vi den faderlige Myndighed i Frankrig med den, Lovene indrømme i Danmark, saa finde vi, at ogsaa disse i en temmelig høi Grad indskrænke Faderens Rettighed til at raade over sin Eiendom, og næsten betragte denne som en fælles Besiddelse for ham og Børnene. Det er vist nok Pligt, at sørge for de Væseners Underhold, der skylde os deres Tilværelse, og det er ikke mindre billigt, at Lovene, saa meget som mueligt, sørge for, at ei Børnene blive en Boldt for sære Forældres Luner, eller et Offer for deres Ufornuft. Man har alt for mange sørgelige Exempler paa Fædre, der af Rang eller Penge stolthed og andre Griller, have staaet deres Børns Lykke i Veyen, og grusomt sønderrevet de Baand, som den ømmeste Kierlighed og Tilbøielighed havde knyttet. Hvor mangen Pige døde ikke i sin blomstrende Alder, eller hensukkede sit Liv i Afsindighed, blot fordi hendes Forældres Egensindighed tvang hende til at forlade den, hun elskede? Hvormangen Yngling blev ikke for stedse ulykkelig, blot fordi hans tyranniske Fader blandede sig i hans Hjertes Anliggender, Seet fra denne Synspunkt er Misbrugen af den faderlige Myndighed vist nok høist skrækkelig, og hvo ønskede ikke i saa Henseende at see den begrændset? Men fra en anden Side betragtet er det ligesaa skrækkeligt, at den retskafne og ømme Fader ikke allene i Livet skal være berøvet Raadighed over sin ofte suurt er hværvede Formue, men at endog den første den bedste Skurk eller Ødeland, ved at forlede hans Datter, skal kunne indtrænge sig med Magt i hans Familie, og endog indtreete tilvende sig endeel af hans Formue. Sandelig, i dette Tilfælde komme de Pligter, man som Fader skylder sit Barn, i en ganske egen Collision med den Ret, som Enhver, han være Fader eller ei, umodsigeligen har til sin lovlig erhvervede Eiendom. Vilman end antage, at Forholdene mellem Fader og Barn forandre sig i det Øjeblik, det sidste har apnaaet den Alder, at det kan og vil indtræde i Ægteskab, og at den faderlige Myndighed her, hvor det gjelder om ene at lyde Hjertets og Naturens Stemme, bør ganske ophøre, saa kræver dog i det mindste billigheden, at Faderen ikke burde være tvungen til at hengive en Deel af sin Formue til den, som, efter hans Overbeviisning, vil gjøre hans Barn ulykkeligt. At lægge Hindringer i Veien for dets Giftermaal, burde velvære ham formeent, men tvungen til at erkjende den for Arving, som handler ganske imod hans Villie, burde han dog maaskee neppe være. Vilman indvende, at paa denne Maade blev det jo ikke Barnet, der i de fleste Tilfælde valgte efter Tilbøielighed, men Faderen, der, efter ganske andre Forhold, bestemte Valget; saa svare vi, at ogsaa dette kunde forekommes, naar der blev oprettet en egen Tribunal, omtrent som Tamperetten fordum for Ægtefolk, hvor det kunde undersøges og drøftes, om Faderens Klagemaal over den, der vil ægte hans Barn, er grundet eller ei. befandtes hans Grunde upassende og uantagelige, saa maatte man først søge at overbevise ham derom, og naar han ikke vilde lade sig overtyde, da lovligen tillade Barnet at indlade sig i Ægteskab, uden dets Faders Samtykke. Paa denne Maade kunde mange Uleiligheder forebygges, baade fra Fædrenes og Børnenes Side. Mangen ufornuftig og urimelig Fader kunde blive overbevist om sin Ubillighed, og mangt et letsindigt Barn afholdt fra at styrte sig selv i Afgrunden og volde sine Forældre Græmmelse.