Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1826-01-17
Besvarelse paa de i nyeste Skilderie af Kjøbenhavn No. 82, 84 og 85 indrykkede Yttringer: Om vore Landsbypræsters sande Stilling og Kaar. (Slutning; see forr. No. At Skatterne ere uendelig meget høiere nu, end tilforn, tilstaaer Forfatteren vel; men, for at hertil ingen Betragtning maa tages, lader han Agerdyrkningen i de sidste hundrede Aar have gjort saa store Kæmpeskridt, at Præsten faaer dobbelt saa stor Tiende, maaskee endog tredobbelt, som dengang. Og, istedetfor at bevise denne Paastand, lader han, paa en ganske forunderlig Maade dette uendelig meget høiere og det dobbelte dog saa temmelig bøde paa hinanden. Men i Sandhed, dette er at hugge Knuden over, istedetfor at løse den. Ved Stavnsbaandets Løsning og ved Udskiftning ere unægteligen Bondens Vilkaar uendelig meget forbedrede. Men paa nogle Steder i Landet er Udskiftningen dog saaledes foretaget, at saa godt som Jntet derved er udrettet, men at ny Udskiftning jo før jo heller kunde behøves. Hvad Kæmpeskridt mon Agerdyrkning kan have gjort blandt Bønder, hvis Jorder endnu ligge adsplittede paa 10, 12, ja 15 Steder, saaledes som Tilfældet er med mangfoldige Byer i mit Nabolaug? Er Agerdyrkningen alligevel gaaet meget frem, hvilket ei kan nægtes, saa mener jeg, dette er skeet i de 3 eller 4 sidste Decennier, og for en stor Deel ved Landhuusholdningsselskabets Bestræbelser, skjøndt det heller ikke kan nægtes, at den i de senere Aaringer paa mange Steder er gaaet overordentlig meget tilbage. Men paa Tienden har dens Fremgang ikke havt stor Indflydelse, da Tiendeyderne nok vare saa kloge at lade deres Tiender bestemme, saasnart de abnede, at deres Værdi ved Agerbrugets Forbedring kunde tiltage. Og at Tienden altsaa, hvor den eengang er bestemt, ikke nogensinde meer kan voxe, om end Agerdyrkningen siden efter kunde gjøre Kæmpeskridt, dette har Forfatteren enten forglemt, eller dog ikke taget med under Beregning. Blandt Udgivter, som Præsterne kunne spare, anføres, at de selv kunne undervise deres Børn. Men det Samme kunde mange af de verdslige Embedsmænd, der visseligen ofte ikke vilde mangle Tid dertil, dersom de forresten havde lige saa stor Lyst og Evne. Men jeg er viis paa, at de fleste føle sig lykkeligere ved at kunne overlade dette byrdefulde Arbeide til Andre, end om de, ligesom Præsterne, skulde være nødtvungne til at forrette det selv. Som Hjelpemidler til Jndtægts Forøgelse anvises, at tage Børn i Huset til Kost og Underviisning, og Forfatteren skal have kjendt en Præst, som havde 7 Saadanne, og fik 200 Rbdlr. Sølv for hvert. Jeg har ogsaa kjendt en verdslig Embedsmand i Kjøbenhavn, som havde 10 Børn i sit Huus, og for hvis Kost og Logis alene han fik over 300 Rbd. Sølv for hvert. Men ved Enkeltes Exempler bevises Intet. Thi, naar nu alle Præster vilde følge dette Forfatterens Raad, hvor fik man da de mange tusende Børn fra, og hvo vare alle de Forældre, der havde Raad til at betale fordem Men, naar Forfatteren lader sin Præst faae i Sinde at bruge sin Datter til Kokkepige, skjøndt han, efter alle fradragne Skatter, Afgivter o. s. v. beholder 500 Rbdlr. at leve af, saa smiller jeg, og spørger blot, om han ogsaa heri skal være Idealet for Geistligheden. Thi at han har lært sin 15 Aars Søn Alt, hvad han omtrent selv veed, derpaa lader ham blive Matros, fordi han ei kan lære ham Mere, saa gaae til England, og tilsidst, belæsset med Penge, komme hjem igjen, for at fortsætte sine Studeringer, alt dette, tilligemed meget Mere, anseer jeg kun for Sager, som bedre høre hjemme i en Roman, end i den virkelige Verden.