Berlingske Tidende, 1790-03-05
Hvad indeholder vel den trykte Erklæring, Ord og Mistanke, men ingen virkelige Tildragelser. Det Russiske Hof ses hemmelige Anslag imod Hs. Kongel. Majestæts Fader og imod Høistsamme selv i Begyndelsen af hans egen Regiering, burde, om de end virkelig havde været til, hellere være blevne begravede i Forglemmelse, end efter en saa lang Tiid Forløb, og efter saa mange imidlertid forefaldne Venskabs Beviisninger frembragte i en Krigserklæring. - At bære Afskye til en oprørisk Pugatschews Foretagender, og at vise al muelig Hielp til Forbrydernes Udlevering og Afstraffelse, om de toge deres Tilflugt inden et eller andet Riges Grændser, dette fordrede Naboe=Venskab, den indvortes Sikkerhed, og disuden og den 20. §. af Fredstractaten. Men at overraske ved saadanne Tildragelser, naar man finder det tienligt for sig, sin Naboe med Krig, dette kunde ikke stemme overeens med Hs. Kongel. Majestæts Tænkemaade, og til dette, som noget uanstændigt for dem, kunde Rigets Stænder ikke raade. Spørsmaalet og Reciprocitæten i saadanne Tilfælder finder her aldeles ikke Sted. - Hvorledes den i Aaret 1739 med Porten sluttede Desensiv=Tractat nu kan finde Sted, og hvorledes man kan beraabe sig paa samme, indseer jeg ikke. Rusland var den Gang egentlig Gienstanden for denne Tractat; men herved er at betænke, at de derved indgaaede Forbindelser saa meget mindre kunne være forbindende i nærværende Omstændigheder, da de ved Fredsslutningen i Aaret 1743. og Defensiv=Forbundet imellem Sverrig og Rusland 1745. ere satte ud af deres Kraft. Havde dette forholdt sig anderledes, skulde Porten i forrige Krig, da Rusland virkelig var den angribende Part, vel have forlangt Hielp; men disse Beviisgrunde ere overflødige. Det er Porten, som har begyndt Krigen, saa at man end ikke, om Tractaten endog var i sin Kraft, kunde sige, at Casus forderis var her forhaanden; thi det er ikke nok, at man forebringer meget imod Rusland som Jndgreb i den sidste Fredstractat. J Tractaten af 1739 og i dens 4de Artikel heder det, man skulle "tilkiendegive og rydde af Veien alt, hvad der kunde foranledige Uroligheder med Rusland." J den 6te Artikel bliver der fordret, at Porten angribes af Russerne. Jntet af begge er denne Gang indtruffet. Tildragelserne i Aaret 1741 leverer det tydeligste Beviis. Sverrig erklærte da, ligesom nu Porten, Rusland Krig for mange Aarsagers Skyld, og blandt andet formedelst et begaaet Mord paa Major Sinclair, men Porten gjorde ligesaa lidet Biestand, som Sverrig forlangte det af den, endskiønt Desensivtractaten af 1739 saa kort forhen var sluttet. Tvertimod sluttede Rusland, just før benævnte Uroeligheder med Sverrig. Fred med Porten. At Rusland i nærværende Krig ikke har villet antage Svensk Megling, deri har det, som andre afhængende Magter, et frit Valg i Henseende til Tid og Maade, at antage Megling, eller og at træde directe i Underhandling med Fienden; men Valget af det ene eller andet kan aldrig give nogen retmæssig Aarsag til Krig. - Man har og talt meget om den Russiske Ministers Grev Rasumowskyls hemmelige Anslag og indsendte Beretninger til hans Hof= Det kommer mig ikke til, at forsvare en fremmed Minister, som jeg har hørt meget berømme, men aldrig personligen kiendt. Saa meget veed jeg dog, at der ved en meer eller mindre grundet Misfornøielse over en Minister vel pleier at paafølge en Begiæring til hans Hof at kalde ham tilbage, men aldrig et umiddelbart Fredsbrud. Dersom en Officeer af Anseelse ved Hs. Majestæts Armee, som han bliver kaldet, er bleven truffet i det forræderske forehavende, at skille Finland, fra Sverrig og giøre dette Storfyrstendømme uafhængende: saa burde han være bleven reclammeret, og naar han var bleven overbeviist, grebet eller udleveret, have ladt Hovedet paa Blokken, men aldrig burde der være bleven brugt imod ham Svenske Vaaben, som ere af en alt for høi Værd til at bruges paa saadan en Maade. Skulde en eller flere have været i Complot med denne Officeer i Henseende til et saa afskyelig forehavende, burde der da ikke være bleven anstillet Undersøgninger og Forbryderne afstraffede. Efterladenhed i et saadant Tilfælde drager alt for farlige Følger efter sig, og giver Anledning til slet ingen fordeelagtige Tanker og Regieringen. Jngen har, naar saa er, været mere hielpsom, end den, som ved falske Beretninger om Rusland og dets Forfatning har bragt Hs. Majestæt bag Lyset og raadet til Krig, eller i det mindste stillet alle Anstalter derhen, hvorom neden under ved den 3die Punct bliver handlet. - Rusland er ligeledes indmænget i Beskyldningerne angaaende Grev Rasumowskys Aarvaagenhed i Henseende til Planens Fremme. Foretager en Russisk General sig i Aaret 1786 en Reise i Landet; saa skal han strax have den Hensigt, at udforske alt, hvad dertil henhører, at forberede Folkets Gemytter, og hvilket Folks den Finske Nations, som til alle Tider, i Krig og Fred, i Lykke og Ulykke, i Landeplager og Besværligheder har gjort sig bekiendt ved Troeskab, Tapperhed og Standhaftighed. Hos et saadant Folk skulde nu intet meere, end en Russisk Generals Reise igjennem Landet, behøves til at besmitte dets egen Fortieneste, og til at vanslægte fra dets Forfædre! Dersom Planen er kommen til den Moden, hed, at samme havde maattet blive forebygget; saa troet jeg, at det er tilladt at spørge, hvad for Midler og Veie Rusland har brugt til dens Udførelse? J Krigserklæringen ere de ikke blevne angivne, og endnu mindre ere de blevne fundne paa den Russiske Grændse, som ved Krigens Udbrud var blottet fra alt Forsvar. Burde ikke i al Fald en Erklæring, imellem begge Hofferne have gaaet foriveien, Og hvorledes har man kunne skride til Fiendtligheder, førend der var gjort Forsøg paa at bielægge Sagen i Mindelighed? Det synes, som Erklæringen har været vanskelig at bringe i Stand, da i 2 Aar efter den russiske Generals Reise intet videre Skridt er gorti denne Sag. Hvad der anføres i Erklæringen om Brigade Chefens Tog til Nyeslot med mere, som derpaa følger, et saa indviklet, at man neppe kan bringe nogen Mening ud deraf, med mindre det skulde være denne: at Fiendtlighederne, da man mindst tænkte derpaa, tilfældigvis ere udbrudte. En nye Maade at antænde Krigsluen, men intet efterfølgelse værdigt Exempel. Dersom et saa betydeligt Feiltrin var bleven gjort af Brigade=Chefen, og der paa Hs. Majestæts Side intet Forsæt har varet, at begynde Fiendtlighederne; saa burde saadant strax være bleven rettet og Brigade=Chefen kaldet til Ansvar, for at overbevise Rusland om Hs. Majestæts fredelige Hensigter. Det vilde vel være det beste, at lade dette Sted forblive utydeligt, og ikke tage Sløret af det. Saadanne Paaskud, som de, der ere brugte hertil, virke ingen Overbeviisning, og endnu mindre kunne de faranledige en defensiv Krig. Dersom der kun behøvedes blot Mistanke, for at angribe en Naboe, vilde Europa blive en bestandig Skueplads for krigerske Optrin; Menneskeblod skulde da blive udgydet meer efter Gotbefindende, end til eget Forsvar og Sikkerhed; for at forstyrre andre skulde Staten forstyr, re sig selv; ingen Fred ingen Rolighed til sin egen Velfærd Fremme skulde have Sted, men kun Ord og Løfter, lutteFlitterguld og Snarer, og Forbindelserne imellem Magterne uden Virkning og uden al Hensigt. At skride til Fiendtligheder, naar Omstændighederne synes gunstige, er en Statsmaxime uden Grund, som disuden finder sin Giendrivelse i en bedrøvelig Erfaring. Jngen vil de vove meere derved Henseende til sin Naboes Overlegenhed, end Sverrig. (F. f. Constantinopel, den 24de December.