Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-11-18
Bemærkninger fra Tyrkiet. Langs med Grændserne af Bulgarien udgiør Bjergstrækningen Balkan, der ogsaa kaldes Hæmus, en af Naturen optaarnet frygtelig Vold. Fem Veie føre gjennem disse Bjerge, nemlig fra Sophia over Bazargik tre, og fra Tarnowa over Keisaulik og Selimnia to. De to sidste gaae fra Constantinopel over Karnabar og Haidhos. De fra Tarnowa ere for størstedelen brudte ved steile Skræntninger af Balkan og mindst tilgængelige. De fra Haidhos ere de beqvemmeste og veibarste. Jntet af disse Passer er utilgængeligt for Spahis eller det tyrkiske Rytterie. Disse bestaae af Lehnsbesiddere, der have et Overhoved, som deres Eiendomme, hvis de døe, uden at efterlade mandlige Arvinger, hjemfalde til, og som forlehner andre Vasaller dermed, under samme betingelser. Spahis danne 16 Legioner. Endskjøndt deres Dragt er meget ubeqvem og til Hinder for dem i deres Bevægelser, saa ere de dog meget brugbare i Bjergegnene. Deres Sadler af Træ staae bag og fortil i Veiret og ere meget tunge. Deres korte Stigbøiler ligne en Jldskuffe og ere bagtil spidse, for at kunne tjene til Sporer. Men de ere desuagtet gode Ryttere og tabe aldrig Ligevægt eller Fatning, selv paa de farligste Steder. I deres Manøvrer spores ikke mindste Orden. Men enkelte slaaes de som Løver, og de forstaae at klavre op paa Bjerge, der ere tilgængelige for det europæiske Rytterie. J Svælg og Afgrunde forsvinde de i Galop, for snart at komme Fjenden i Ryggen, uden at man kan begribe, hvorledes de med deres Heste komme over Klippevægge, der synes utilgængelige, end- og for Fodfolk. – De meest Uforfærdede af Spahis kaldes Delhis eller Rasende, og de svare til denne Benævnelse, ikke ved deres Uforfærdethed, men formedelst det Raserie, hvormed de styrte sig i den meest truende Fare. Den beqvemmeste Tid til at føre Krig i Tyrkiet er Foraaret. Luften er da meget klar og sund, og Landet behageligt; Vandet findes i Overflødighed og Væxterne trives herligen. Men om Sommeren udtørres de fleste Bække, Væxterne forsvinde, og man seer intet uden en sveden Jordbund, om Dagen er Heden utaalelig og om Natten Kulden og Fugtigheden farlig. Alle Armeer, som om Sommeren førte Krig der, have lidt betydeligt Tab. Derimod er det om Vinteren umueligt at trænge gjennem Balkan; man vilde komme i Moradser, hvori man maatte lade Artillerie og Bagage blive siddende. Man vilde finde Svælgene opfyldte med Snee, Bækkene traadte over deres Bredder, og uden Broer. Kort, Overgangen over Balkan er saare svær, i hvilken Aarstid det end maatte være, fordi en talløs Mængde Vanskeligheder stille sig her i Møde, som man maa overvinde, førend der kan tænkes paa at slaaes med Fjenden, som er istand til at vælge sin Stilling, hvorfra han maa fordrives, naar man vil trænge videre frem. - Under det sidste Feldttog havde Russerne besat hele Landet mellem Donau og Balkan, paa Varna, Nyssa og Schumlanær. De havde paa Bulgariens Sletter en Hær af 100,000 Mand, hvis Forposter bivouaquerede ved Foden af Bjergene. Men de vovede det aldrig at trænge frem i disse Snævrer. Kun nogle uregelmæssige Kosakker gjorde et kort Streiferie, men de vendte tilbage derfra med braadne Pander. - Dog, paa den hele Strækning herfra til Constantinopel seer man ikke en eneste Fæstning. Tyrkerne befrygte derfor intet Angreb fra denne Side; men derimod meere fra Søsiden, og, for at afværge et saadant Indfald, have de anlagt en Række af Fæstninger langs med Bosphorus og Hellespont. Da Porten truedes 1821 med et Brud fra St. Petersborg, lod den alle Pladser paa denne Linie istandsætte og oprette paa alle de Punkter, hvor en Landgang kunde finde Sted, Batterier, der imidlertid vare saa slet anlagte, at de ikke vare af ringeste Nytte, naar man vilde angribe dem fra Landet af, fordi man fra de Høie, som fandtes over samme, fuldkomment beherskede dem.