JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Politivennen, 1808-01-01
Hvilke Fordele en Provinds kan have af, at en Armee ligger samlet der. (Efter Jndsendt.) Mange følge saa ganske gamle Begreber, eller skye saameget alle nye, at de med Forbavselse høre tale om en Armees Nærværelse; og indtræffer den virkelig, saa vide de ikke, hvorledes de skulle gebærde sig, af en Ængstlighed, som de ikke vilde føle eet Øjeblik, hvis de blot forstode at tænke derover. Er Armeen fremmed, og sørger Regjeringen for, at det kommer til hver Mands Kundskab, hvad der er hans Pligt at gjøre mod den fremmede Soldat, og hans Rettighed igjen hos denne, da er det jo ingen andens end Jndvaanerens egen Skyld, om han lider. Thi han behøver blot paa det nøjagtigste at opfylde mod den fremmede Jndkvarterte, hvad hans Regjering har befalet, men forresten ikke taale det mindste Jndgreb, som gaaer derover, men strax klage til Vedkommende. Endnu mindre kan altsaa en indfød Armees Jndkvartering foraarsage Uordener naar den ovenmældte Regel følges: Gjøre selv hvad man bør, men klage over enhver Overtrædelse, hvorved man lider. Men det er ikke nok, at der, ved Retskaffenhed og Mandighed paa Jndvaanernes Side, ikke kan være hos disse nogen Slags ømmelse ved en stor Jndkvartering. Nytte og Fryd bør den vække hos Dem. Er det dog ikke en uskatterlig Fordel, at vide sig, ved Nærværelsen af et tilstrækkeligt Antal Krigere, sat i Sikkerhed for fjendtligt Overfald, for fjendtlig fræk og skændig Behandling? Men hertil kommer endnu en Fordel: En mægtig Skares Nærværelse af unge, stærke, og arbejdsvante Folk kan være hver Egn, fra en anden Side betragtet, yderst velkommen. De nødvendige Exerseringer ere for Krigeren ikke Legemsøvelse nok; dertil er han for haadført opdragen. Hans Barnodms og Ungdoms Vane fordrer Arbejd, selv dygtigt Arbejd, for at vedligeholde hans Musklers Spændekraft. - Men er der ikke allevegne saadant Arbejd hos os? Er der ikke Veje at udbedre? Er der ikke Kanaler at grave, Havne at forfærdige. Ved slige nyttige Arbejder hærdedes det stolte Roms Legioner. Soldaten vedligeholdt sin Muskelkraft, og satte Staten istand til, at forage hans daglige Sold, medens den selv vandt ved hans Sved. - Hæld os! at vi paa denne vor Ø have en Armee af Landsmænd samlede. Den Aand, der bragte dem hid, vil og, naar og hvor Omstændighederne tillade det, vide, at drage endnu anden Fordel deraf, end den Store, som vi allerede have, den: at vi, staaende mellem to Fjender, kunde vedblive at staae imellem den!
Politivennen, 1808-01-01
Bekjendtgjørelse. i Stykke er Udgiveren tilsendt om Brændestykker i Portene, som han gjerne havde indrykket, hvis Jndsenderen havde nævnet sig, enten derunder eller derved. Forunderligt, at mange troe, at Fakta uden Hjemmel kan indrykkes i et offentligt Blad. Mangt et nyttigt Bidrag maae Udgiveren bortkaste, fordi Forfatteren, ikke blot for Publikum, men selv for ham, vil unddrage sig at kjendes som den, der ønsker at bevirke en Forbedring; thi derved berøves Udgiveren al Adgang til at faae Hjemmel paa det Anførte.
Politivennen, 1808-01-01
Uordener. 1) Den Mur, som til Gaden indhegner Gaarden No. 55 i store Kongensgade, truer hvert Øjeblik med et Udfald paa Gaden. Kadet-Stolene i Garnisons Kirke ere saa fulde af indskaarne Navne, Aarstal og alleslags Jndfatninger om samme, at man neppe nogetsteds kan see Malningen; dette frembyder et ubehageligt Syn i Herrens Tempel, og burde, hvis det udkræves, hver Sommer overmales med nye Farve.
Politivennen, 1808-01-01
Om en ny Modlicasion og Brug af Congreves Brandpile, Pas est et ab hoste doceri. Jmedens det endnu er uafgjort, af hver stor Vigtighed denne Congreves Opsindelse har været eller med dens brugte Anvendelse vil blive ved Stæders Bombardement, foren kommer det Spørgeren saare sandsynligt, at disse Brandpile, efter deres bekjendte Egenskaber, maatte under en sindrig Jngeniørs Hænder kunne modtage en saadan Jndretning, at de selv i en temmelig betydelig Afstand kunde anvendes heldigen til at antænde den Skov af fjendtlige Skibe, som atter truer med at omgive vor Ø. Den Lethed, hvormed de hæfte sig fast, synes at gjøre dem farlige, især for Skibenes Takkelage. Naturligvis vilde disse, naar de mærkede nogen Fare af dem, søge rum Søe; men befandtes de først hertil tjenlige, da vilde vel vore Kanonbaade i stille Vejr kunn hjemsøge dem dermed. Hvorledes de i Blæst maaskee kunde blive end farligere, derom har jeg en Formodning, som jeg blot vover at fremsætte problematisk. Ved at eftertænke, hvorliden Nytte Krigskunsten hidindtil har havt af det altende Aarhundredes vigtigste Opdagelse, Luftsejladsen, og hvormegen den dog er berettiget til deraf at vente, er det faldet mig ind, at det maaskee var en dansk Archimedes forbeholdet, deri at finde et nyt Middel til at hærne det saa skjændigt fornærmede Fædreneland. Det er allerede offentligen omtalt, at Luftmaskinen lod sig bruge til at vedligeholde Kommunikationen imellem Sjelland og Omlandene, hvis det skulde lykkes Fjenden at afskjære enhver anden. Dette synes neppe meer at kunne befrygtes, da Telegraferne, i det mindste i klart Vejr, tilbyde en sikrere, hurtigere og mindre bekostelig Korresponderemaade. Derimod ahner jeg, at, naar vore Luftskippere forene deres Erfaringer og Jndsigter med vore Jngenlører, ville de muligen udfinde en nem og sikker Maade at antænde fra oven af de fjendtlige Skibe. At Brandpille hertil ville af alle hidtil bekjendte Redskaber være de tjenligste, synes indlysende; dog behøve de neppe hertil at have de Congrevskes Vægt og Uhandelighed, saavel formedelst den kortere Afstand, som den perpendiculære Retning, hvori de fra Gondolen maatte nedlades. Saalænge Luftskipperen endnu ikke er uafhængig af Vinden, ville disse Vaaben vel ikke (in statu qu0) kunne anvendes i Sundet; men lykkedes det blot derved at rense Belterne: hvor stor var ikke allerede denne Gevinst? J. Møller, Lærer ved Slagelse Latinskole.
Politivennen, 1808-01-01
Forslag, Brændeoplaget, Brændeopstablingen og Brændenddelingen angaaende. (Efter Jndsendt.) Jndsenderen vover at gjøre Kommissionen for Brændeoplaget opmærksom paa, at dersom det vaade og i urette Tid skovede Brænde, som nu samles paa Oplaget, opstables, ligesom forhen er skeet med tørt og i rette Tid skovet Brænde, i en stor Stabel, hvormed man seer Arbejderne nu at være beskjæftigede, vil alt det inderste af Stabelen, inden næste Vinter, være forvandlet til Trøske og Jord, og følgelig tabt for Publikum. Det maae være indlysende for enhver, at naar Sommerens Hede, forenet med Regn, opvarmer Brændet, og Uddunstningerne af det inderste og nederste indsluttes af den store Mængde, der er lagt paa hinanden, ville disse Uddunstninger foraarsage total Forraadnelse af alt hvad der ligger midt og nederst i Stabelen. Jndsenderen er af den Formening, at Brændet bør opsættes i lange Stabler af 3 a 4 Brændelængders Brede, og saa højt som det paa denne Maade kan staae, uden at falde om og beskadige Folk. Paa denne Maade tørres Brændet, men heraf flyder og, at Pladsen ej kan rumme mere end en Fjerdepart af hvad den i en eneste Stabel vilde rumme; for at bøde paa denne Mangel af Plads, foreslaaer Jndsenderen, at naar Pladsen var fuld af saadanne lange Stabler, da at lade udsælge af det først opsatte, 1, 2 a 3 Favne til hver Familie, som meldte sig, disse vilde da have Lejlighed til at faae deres Brænde hugget og oplagt paa Loftet, hvor det vilde tørres til Vinteren og følgelig vinde betydeligt i Drøielse. For at forebygge at ingen skulde tilsnige sig Udlevering af et større Kvantum end dem efter deres Families Størrelse, proportionaliter kan tilkomme, maatte der holdes et alfabetisk Register over alle som fik Brænde, og var det godt at Familiens Styrke blev anmærket i Registeret; det var efter sligt Register let at kontrollere hvormeget Brænde enhver havde faaet, og de som da i Sommer havde modtaget det Kvantum, som dem efter Rimelighed kunne tilkomme, fik intet til Vinteren, og deres Navne kunde udstryges, naar slig Mængde efter Kommissionens Beregning var dem tildelt. Ved denne Fremgangsmaade vandtes betydelig i Brændets Drøielse, der sparedes Arbejdspenge, og Familierne bleve efterhaanden forsynede, hvorved det Overhæng Kommissionen vil have om Brænde ved Vinterens Begyndelse, blev formindsket. De agtværdige og retskafne Mænd, Kommissionen bestaaer af, levne ingen Tvivl om, at jo disse Bemærkninger vil værdiges Opmærksomhed. At Tørvemosernes Afbenyttelse vil i mere end een, ja i alle Henseender være Kommissionen en vigtig Gjenstand, er ikke at omtvivle. Den 23de April 1808.
Politivennen, 1808-01-01
Til Vedkommende om de høje Kjødpriser i Helsingør. (Efter Jndsendt.) Da Priserne paa Kjødet i Helsingør stige alt højere og højere, saa at man den 16de April lod sig betale 18 Sk. for Pundet, (ja een tog endog 20 Sk., men hvorfor han og maatte erlægge Mulkt, vilde det da ikke være ønskeligt om Vedkommende vilde bevirke Frihed for Bondeslagtere, til tvende Gange ugentlig at maatte, ligesom tilladt er i Kbhvn, bringe frisk slagtet Kjød til Helsingør, der muligt vilde nedsætte Prisen til Fordel for det nu næsten næringsløse Helsingør, hvor Folkemængden aldrig har været saa talrig som nu, og hvor alt naturligviis stiger daglig i Prisen.
Politivennen, 1808-01-01
Narriske Skildter paa Ulfeldtsplads og i St. Gjertrudstræde. (Efter Jndsendt). Vistnok er den Tid endnu ikke kommen, da Danmarks herlige Sprog noksom paaskjønnes af dem, som tale det, som læse det, som skrive det. Vist nok maae det endnu krænke den sande Patriot, at der er Mænd i Danmark, som saa ganske gjøre, hvad man i Ordsproget siger at den slette Fugl gjør ved sin Rede, at de i deres Familie og i deres Venneselskaber heller tale ethvert fremmed Sprog end det Danske; men dog med allerinderligst Velbehagelighed, die dentsche Sprache. Vist nok bidrage disse Danskfødte (jeg kalder den desuagtet ikke lanske) Mænd, disse Von Kristenbernikovstrysser, Von St. Peterstrasser, Von Sjællandsfarer, Von Lollikker, Von Fynboer, und dergl., destomere til at mishandle Sproget, dersom de ere Mænd der raade over nogen Nedskrivning af vigtige Materier. - Men skjøndt disse og flere Vistnokker ere ikke lidet nedslagende, bør vi dog ikke taale mere Brud paa Sprogets Rettigheder, end vi ere højligen nødte til, og derfor har Udgiveren ikke allene tilbudt uden Betaling at ville vejlede til enhver offentlig Jndskrivts rigtige Affatning og Bogstavering, men efterlader og ikke gjerne nogen Lejlighed til at fremstille til offentlig Latter de taabelige Jndskrivter, vore Gader destoværre have saamange af. Her leveres tvende: 1) Paa No. 106 paa Graabrødretorv er et Skildt hvorpaa man læser:her er den Ny Sebe Kielder; Vor die Gamle Sebe Kielder Folk er infløttete J. M. 1808. 2) J St. Gjertrudstræde er et Skildt, saalydende: "Her opvartes med Spilsing Mittag og Aften. Smitt.
Politivennen, 1808-01-01
Hvor stor Udvidelse kan og bør det dansk norske Kapervæsen opnaae? (Ved Læret Møller.) (Fortsat fra No. 522). Men ville vore Kapere opnaae saa store Fordele og indlægge sig saamegen Ære, da maa deres Bedrift ledes efter en mere sammenhængende Plan, eller med andre Ord drives, idetmindste tildels, kom pagnivis. Man maa virkeligen undres over, at ikke allerede adskillige af vore smaae Fælleskaber ere traadte sammen i et stort, til gjensidig Fordel og Forsvar. Jndsenderen kjender, som Fraværende fra Hovedstaden, ikke nøje nok disse agtværdige Fælleskabers Forbindelser og Love til at dømme om Hindringerne for en saadan Samtræden! men formoder, at den vigtigste er enhver Jnteressents ønske efter størstmulig Uafhængighed. Vistnok er Frihed Handelens Element, eller rettere, dens Livsaand; men agter man noget nøjere paa disse Selskabers Natur, da bliver det klart, at Handelens Held her ej beroer saameget paa Entreprenørens Spekulation, som paa Expedisionens Styrke. Uden denne er hin saare mislig, og det skulde være Skade ej allene for Enkelte, men for det Hele, om nogle saa danske Kaperes Opbringelse af fjendtlige Krydsere skulde slappe Nationens Lyst til at indlade sig i dette fordelagtige Handelssysten For dem, som kun eje een Kaper, er dennes Tab altid føleligt, stundum ødelæggende: for dem, som have Del i en Mængde, neppe mærkeligt; thi tabes een idag, bringer en anden imorgen fuld Erstatning o. s. v. Da alt dette er saa indlysende, maa man finde det besynderligt, at ogsaa de Frafiske, elles vore Forgængere i denne Jndustrigren, først nyligen have begyndt at drive Kaperiet i større Selskaber. Godt, om vi tidligen kunde faae det indført blandt os, og saa meget desto bedre, hvor enkelte virksomme Mænd, uden selv at eje store Midler, derved kunde faae Lejlighed til at staae i Spidsen for flere Udrustninger, især i saadanne Byer, som A, B, C, og fl., hvor det hverken mangler paa velhavende eller paa velvillige Mænd til at understøtte et saa vigtigt som hæderfuldt Anliggende, men snarere paa Raskhed til *) J No. 515 af Politivennen læses et Forslag til et Kaper. Assutance Kompagn, hvilket vel tildels, men ikke ganske, vilde afhielde ovennævnte Ulejlighed. at gribe den halvskaldede, snart bortilende Lejlighed. Endelig maa jeg tilføje, at, da den danske Regjering begunstiger Alt, hvad der tjener til Statens Bedste, saa vil den neppe formene neutrale Privatmænd at tage Arier i slige Kompagnier, og ligesaa lidet at besætte Kaperskibene med en vis Minoritet af neutrale Matroser. Derimod forstaaer det sig af sig selv, at alle Anførerne saavelsom Entreprenørerne og Direktørerne maae være Landets Børn. Ved Siden af flere saadanne store Selskaber vil dog altid mindre Rustninger baade kunne bestaae og blomstre, især i de norske Havne, hvor mageligt Bytte snarere kan ventes, og Kaperen løber mindre Fare, end paa rum Sø eller under fjendtlige Kyster.
Politivennen, 1808-01-01
Uorden ved Vejen til Tommerpladsen. (Efter Jndsendt) Paa Vejen til Tømmerpladserne ved Stadens Brændeoplag, sees ugjerne, nu som aldrig før, et hæsseligt Syn og Uorden af Hatte, endel Laser og Pjalter, af de i Dødehuset henlagte Druknede og paa anden Maade aflivede. Denne Uorden ønskes af mange, som passere denne Vej, dels i Forretninger, og dels for Fornøjelse, at maatte forebygges, da disse forraadnede urenlig og stinkende Ting kunne være skadelige og see tillige ilde ud. Muligt var det bedst, at slige Ting enten kastedes i Søen eller nedgroves.
Politivennen, 1808-01-01
Premies Udsættelse for Stenkuls Opdagelse i Sjællands Stift, børnholm undtagen. (See Politivennen 502, 516, 518 og 521). Siden No. 521 af disse Blade Udkom, har Udgiveren havt den Fornøielse endnu at modtage følgelide Paategnelse: Som Bidrag til Stenkuls Opdagelse, i Sjælland og Møen tegner jeg mig for 109 Rd. D. K., som betales naar forlanges. Kbhvn d. 27 April 1808. O. Lund. Saaledes er det Fond, som Patrioter have tegnet sig for, og som er bestemt til, saavidt muligt at godtgjøre Omkostninger, ved uhældige, men dog fortjente, Bestræbelser, for at vinde den Premie, der er udsat for Opdagelsen af Stenkul, voret til 990 Rd. Premien selv er, som sidst mældt, nu 4720 Rd.
Politivennen, 1808-01-01
Ønske til Direrionen for Fattigvæsenet. (Efter Jndsendt.) Det var at ønske, at der saavel i Vartov Port, som paa de mange Steder, hvor Opgangen er til visse Kontorer, ligesom og især paa Kontordøren selv, blev paamalet nogle saa Ord til fornøden Vejledning. Fattigdirexionens sædvanlige Beredvillighed, til enhver nyttig Foranstaltning lader haabe, at Ønsket, der desuden kun medfører en højst ubetydelig Udgivt, strax vil blive udført, at det vil være mange til Bekvemhed, som skulle betyde andre hvor de skulle finde hine Kontorer.
Politivennen, 1808-01-01
Om Brændestykkers Afgivelse i Porten. (Efter Jndsendt). Til høje Vedkommendes gunstige Opmærksomhed anbefales det ønske, at en fast bestemt Pengeafgivt i Porten, af et Læs Brænde, maatte sættes istedet for den Afgivt, der nu ydes i Natur, ved afgivende Brændestykker! 1) Naar en Afgivt er bestemt i Penge, da er derom intet at kævle. Den, som skal betale, veed hvad han har at betale, og den, som oppebærer, veed hvad han har at modtage. Dette er ikke Tilfældet ved Afgivelse af Brændestykker. Modtageren ønsker naturligvis de største Stykker, og Afgiveren finder ligesaa naturligen, at det var haardt, om han netop skulde afgive de største Stykker. 2) Afgivtens Natur, der retter sig efter et saa ubestemt Maal som: et Læs gjør, at Byrden ikke har den Ligelighed for de Ødende, som man ellers finder saa tydelig at være tilsigtet af Regjeringen ved alle dens Paalæg. Det ene Læs er stort og det andet lidet, og de yderste Grændser kunne være særdeles vidt fra hinanden. At det lille Læs skulde give ligesaameget som det store kan ikke synes ligeligt, men hvo skal bestemme hvilket er stort eller lidet, hvor intet er at gaae ud fra til Bestemmelsen? 3) Dersom Vejen er slem, maae en større Mængde Vogne være om at føre den samme Mængde Brænde. Der bliver mindre paa hver Vogn; dersom da hver Vogn afgiver ligesaa meget som ellers, saa synes Følgerne af det slette Føre forøgede, der dog ere store nok i sig selv. Jngen tør eller bør, og ingen god Mand vil krympe sig ved en Afgivt, den være endog stor, naar hans Regjering har fundet den nødvendig, men hvor Regjeringen selv offentlig har erkjendt, at gode Mænds frimodige men anstændige Yttringer, endog om dens egne Love, vare den velkomne, der tør han fremsætte det Ønskr, at en ubestemmelig Naturafgivt maatte forandres til en bestemt Pengeafgivt, som et Middel til at opnaae den muligste Ligelighed for alle.
Politivennen, 1808-01-01
Uordener. 1) Jdag i Middagstiden mellem 1 og 2 affyrede en Karl, i Arbejdsklæder, som en Bondekarl, et Gevær inde i Rosenborg Have, tæt ved det lille Hus, som opbygges bag Sprøjteskuret. Skyden med Geværer, om det endog er kun med løst Krud, i en til offentlig Afbenyttelse aabnet Have, og paa en Tid, da den er fuld af Spadserende, er vel ligefrem en højst uønskelig Sag. Derved kan voldes om ikke Skade, saa dog Skræk. Og at det aldeles hindrer den behageligste Skovsangers Nærværelse i en Lund eller Have, at der løses Geværer af, er en Sag som er bekjendt nok. 2) Uden for No. 336 og 325 i Gothersgaden ligge Fortogsfliserne overmaade skæve, og det er en Sandhed, at mange Mennesker ere faldne derpaa. 3) Paa det hvide Hjørnehus til Adelgade og Borgergade mangler Gadenavne. 4) Den samme Mangel, tit paaanket, har Sted paa Hjørnebygningen af Hallandsaas og lille Grønnegade.
Politivennen, 1799-01-01
Bøn til Ekonomi- og KommerceKollegium, eller til lav oghøMagistrat. Da det er en Sandhed, som ved anstillet Undersøgelse strax kan erfares, at vi Kobbersmede ofte befinde os i den største Forlægen- hed for Kobber til vor Nærings Drivt, og vor Underholdning, da det som faaes ved Fabriken ofte skorter; var det da ikke muligt at Kollegiet, hvis ellers dets Virkekreds tillader det, vilde skaffe et Kvantum Kobberplader herhid, hvoraf Mestere, der ikke have Raad til at forskrive, kunde købe for en Snes Daler ad Gangen? Eller skulde Magistraten, høj eller lav, ikke burde eller ville anskasse sligt Oplag? thi naar en fattig Mester skal nødes til at købe sit Material af den Rigere, saa seer det kun slet ud med Erhvervet.
Politivennen, 1808-01-01
J Anledning af det Stykke i Politivennen No. 523. Begyndelse til en Belønning for den første Sjællandske Smed, der har brændt Tørvkul og brugt dem paa sin Esse, m.v. Siden Nummer 523 udkom, hvori var af en Unævnt foreslagen og begyndt en Premies Samling for den Helsingørske Smed Strube, har Udgiveren erholdet følgende: i At udsætte Belønning for de første i Smedde, som bruge Tørvekul paa detres Esser, saaledes som i Politivennen i No. 523 er foreslaaet, finder jeg ikke saa passende eller hensigtsmæssig, deels fordi det er en bekjendt Sag, at disse a Kul meget vel kunne anvendes i Smeudierne, og skal paa mange Steder paa Landet, især i Jylland og Holsteen, have været brugt i lang Tid, og fordi i det vilde være vore Smeddes egen Forge deel at bruge disse Kul i Mangel af i Steenkul, hvortil altsaa ingen videre i Opmuntring behøves. Men at udsætte Premier for de første Landmænd, Bønuder eller andre, her i Sjælland, som a inden August Maaneds Udgang d. A. afrembringer det største Qvantum Tøravekul af bedste Qvalitæt, det troer jeg i kunde blive til megen Nytte, og dertil er jeg villig, at give et lidet Bidrag af 10 Rdlr., som hermed følger, i det - Haab, at mange flere vil følge Exempalet. Jmidlertid troer jeg ogsaa, at te den omm. Smed Strube kunde have fortjent en passende Belønning, for at have forsøgt Kulbrændingen af Tørv, uagtet det kun har været til hans eget Brug, og derfor offererer jeg hermed det lidet Bidrag af 5 Rd., som Hr. - Seidelin behager at anvende paa den skjønsomste Maade. a Kbhvn d. 9 Maj 1808. H. Vassard." Videre har Udgiveren erholdet følgende Brev: Af indlagte 20 Rdlr. ere 10 Rdlr. bestemte til at lindre de Brandlidtes i Nød i Slangerup, og de øvrige 10 3 Rdlr. til at udføre den omtalte Plan ti Politivennen No. 523, at belønne Smeden Strube i Helsigter, for hans i Forsøg at brænde og bruge Tørvkul. - Det maae glæde enhver Dansk, at at kunne fremme Fædrenelandets Vel. En - Dannekvinde, hvis største Fryd og ivrigste ønske er, at kunne bidrage dertil, griber med Glæde denne Lejlighed, at opmuntre den, der arbejder til dette Formaal. Kbhvn d. 11 Maj 1806. Marie." Saaledes er til Belønningen for Smedden Strube til Dato ialt indkommet 20 Rdlr., og til en Fond til almindeligere Opmuntring til Tørvkuls Frembringelse 10 Rdlr. Jeg har det Haab, at mine Medborgere ikke lade disse to Gjenstande henstaae derved. K. H. Seidelin.
Politivennen, 1808-01-01
Advarsel mod Ser ombardering. (Efter Jndsendt). Man træffer endnu ved Gravning eller Oprydning paa Bomber, som ikke ere brustne, men have deres Brandrør og følgelig deres Fylding. At lade dem ligge saaledes hen er en Uforsigtighed, der kunde have de skrækkeligste Følger. Jmidlertid veed Jndsenderen, at der hist og her gjemmes saadanne fyldte Bomber. Man bør faae Brandrøret ud, tilligemed hele Ladningen inden man lægger slige Mindestegn hen. - Ved at gaae op paa Rundetaarn seer man gjennem Døren en heel Bombe liggende paa Kirkeloftet. Det synes som om den endnu har sit Brandrør, maaskee er det kun et Stykke Træ, der er sat deri.
Politivennen, 1808-01-01
Raad til vore Bønder og andre Land. boer, især i Sjælland. J disse Tider, da Kjødvare ere blevne langt dyrere end tilforn, dels fordi en Fjende isjor kortslagtede en Mængde Kvæg, dels fordi Tilførselen af salt Kjød er afspærret, endelig og fordi Landet har en usædvanlig større Mængde af Krigere at føde, synes det yderst naturligt, at raade Landmanden til, at gjøre alt det Tillæg, han muligen kan, at vi ikke, især her paa Sjælland, skulle tilsidst opleve en fuldkommen Mangel paa Kjødspise. Anmælderen ønskede derfor ikke allene, at det forbødes at slagte de nyfødte eller unge Lam, saaledes som hidtil har været brugeligt, og at de idetmindste skulde fødes til mellem St. Hans og Mikkelsdag; men tillige maa han anmode Landmanden om, at lægge saamange Høns, Duer, Ender og Svin til, som muligt, og var det sikkert godt, om det tillige bekjendtgjordes, at Regjeringen ønsker slig Jver i Tillægning. Jkke sees det, at Landmanden vil tabe noget, men formodes at han langt heller vilde vinde, ved denne Handlemaade. Thi Kreaturene ere i Kbhvn, som udenfor, i en særdeles høj Pris, medens Bygget, som er det dertil brugelige Korn, staaer forholdsmæssigt meget lavt i Prisen. Forøges Antallet af Krigsfolk i Sjælland, vil Kødvare endnu faae en større Søgning, og da var det jo herligt, at der var sørget for, at denne Fornødenhed kunde faaes. Skulde Tilfældet ikke træffe ind var ingen Skade skeet. Der vilde intet Tab lides, og en nærsom Spise erholdtes for Landets Dyrkere, dets Købstedsfolk og dets Krigere, medens det modsatte torde blive Tilfældet, hvis vi blive ved den gamle Slentrian.