Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-01-08
At den Udladelse i Bekiendtgiørelsen om de paa Landet Bosiddendes Breve: "blive overliggende paa Postcontoirerne," ikke er anderledes at forstaae end om Breve, der henligge uafhentede fra den ene Postdag til den anden, eller dog i det høieste kun forsaavidt kan anvendes paa Udleveringsdagen, som Brevene ikke bleve affordrede, førend efterat Contoirtiden paa bemeldte Dag var tilende; hvilket ogsaa oplyses ved det Følgende: "da vedkommende Postcontoirer saaledes foranlediges Uleilighed med Omsorgen for sammes Opbevaring og Udleveringen udenfor de bestemte Tider; dette synes at være udenfor al Tvivl, saa meget mere som man paa Postcontoirerne, hvor Vedkommende lønnes for, at modtage og udlevere Breve og Pakker, som ankomme og afsendes, dog aldrig med Grund kunde klage over Brevenes "Opbevaring og Udlevering paa selve Dagen da Posten er ankommen, og enhver Ansættelse af Gebyhr herfor maa vel altsaa det ringeste ansees for en Misforstaaelse af Generalpostdirectionens Bestemmelse. Alligevel maa Anmelderen antage, at paa det Postcontoir, som han har at gjøre med, efter den der indførte Praxis, udtolkes Bekjendtgjørelsen saaledes, at Beboerne paa Landet fra det Øieblik af at Karterne ere indtagne, skulle være forpligtede til, at betale de nærmest for Byerne, bestemte Bærepenge, hvis Vedkommende ikke ville beqvemme sig til, enten at lade Postmesteren føre en særskilt Postbog for sig, imod en vis aarlig Betaling, eller, medens Karterne ere udhængte, ved et Bud lade deres Breve affordre, efter No. og Navn paa Postkartet. Om denne Fortolkning er den almindelige ved Postcontoirerne er Anmelderen ubekiendt; men at denne Paastand neppe har Medhold fra det Offentliges Side, eller kan kaldes billig, er mere end sandsynligt, uagtet det ikke kan nægtes, at det maa kunne være en meget væsentlig Sportel, at lade Enhver paa Landet, hvis Leilighed ikke indbyder til at give Vedkommende aarlig Løn for den omskrevne Postbog, betale 4 Rbs. Tegn, foruden Portoen, for ethvert ankommen Brev, endogsaa Embedsbreve, betegnede af vedkommende Øvrigheder med Udskrift "K. T. især da der gives det enkelte Sogn paa Landet i Danmark, hvori Antallet paa de afgaaende og kommende Breve sikkert er ligesaa stort, som Antallet paa samme i een af de smaa Kjøbstæder. Vil man bemærke herved, at Folk paa Landet, ligesom de, der boe i Kjøbstaden, jo kunne lade deres Breve afhente medens Karterne ere udhængte, af dem, der kunne læse Skrift og angive Brevets Numer og Eierens Navn, og derved befrie sig fra at betale Bærepenge for de ankomne Breve, saa maa Anmelderen tillade sig at gjøre opmærksom paa, hvor vanskelig denne Fordring kan opfyldes af dem, der boe paa Landet, og hvilke Ubeqvemmeligheder, der desuden for Mange af disse er forbunden med deres Correspondence. De, der boe flere Mile borte fra den nærmeste Kjøbstæd, maa enten allene, eller i Forening med Andre, holde et gaaende eller ridende Bud, for at faae deres Breve afhentede paa og tilbragte vedkommende Postcontoir, og boe Enkelte af de Corresponderende afsides, maa de endvidere sikkre sig et Afleveringsted, for ei at opholde Postbuddet paa hans Hen= og Tilbagevei, til Tab for Andre. At fordre af et saadant Bud, der kan være meget skikket til sin Bestilling, uden at kunne læse Skrift med Færdigded, at han, naar han til Flere og maaskee til Mange har Breve at besørge, skal, medens Karterne ere udhængte, opgive ethvert Brevs Numer og Eierens Navn, er at fordre noget, som ei kan lade sig udføre, og Fordringen er altsaa urimelig, som den synes meget ubillig. Skal imidlertid denne Ubillighed vedblive, vilde Anordningen erholde en Bestemthed, der svarede til, hvad Praxis nu viser, og være forstaaelig for Alle, hvis det i samme heed: Alle, som boe paa Landet, skulle betale Bære penge af deres Breve, thi Enhver vilde da vide, hvorefter han havde at rette sig, og vilde ikke i denne Henseende kunne besvære sig overen uhjemlet Behandling af vedkommende Postcontoir. Vilde Nogen mene, at Gjenstanden ikke er af Betydenhed, saa maa Anmelderen henvise til, hvor Mange der vist i disse Tider maa nægte sig den uskyldige Nydelse, at correspondere med deres Venner, i Betragtning af Bekostelig heden derved, ligesom ogsaa at ethvert Heelt bestaaer af Dele, og at den, der allene hver Uge modtager 2 Breve, har aarlig en Udgift i Bærepenge af over 4 Rbdlr. Det Paafaldende heri vorder endmere indlysende, naar man seer hen til enkelte Personer, som denne Bestemmelse rammer, f. Ex. Landsoldaten, der ligger i Garnison i Kongens Tjeneste, og som søger en naturlig Glæde i, hver 14de Dag at faae Brev fra sine Forældre, maa, fordi han ikke er saa øvet i, at læse Skrift, at han kan finde sit Numer og Navn paa det udhængte Postkort, betale over 1 Rbdlr. aarlig alene i Bærepenge, for de Breve han selv afhenter; hvilket synes at indeholde baade en Modsigelse og en Haardhed.