Berlingske Tidende, 1831-08-08
Wien, den 26de Julii. Da Oprørsluen i dette Foraar angreb nogle af Mellem Jtaliens Lande henvendte adskillge af disses Regjeringer sig til Hs. K. K. Majestæt, og anmodede Høistsamme om Bistand. Denne blev ydet dem, og der behøvedes kun et ringe Antal Tropper, for at overtyde om Usselheden af nogle Forføreres og Forførtes Anslag. Oprørerne, der trak sig tilbage, forfulgtes af de K. K. Østerrigske Tropper lige til Ancona. Da Hs. Hellighed Paver, atter saae sig i Stand til, Selv at kunne overtage denne Stads Besætning, droge de K. K. Tropper tilbage til Bologna, hvor endeel af dem bleve, indtil Hs. Hellighed havde fattet en afgjørende Beslutning, hvor længe den fremmede Bistand skulde vedvare. Efterat den hellige Fader havde taget de Forholdsregler, som han agtede nødvendige for Legationernes Velfærd og fremtidig Rolighed, og, som en Følge deraf, holdt Staden Bolognas vedvarende Besættelse for ufornøden, anmodede Hans Hellighed den commanderende General i det Lombardisk-Venetianske Kongerige om lade den Keiserlige Garnison drage bort Den forlod altsaa denne Stad den 15de og det pavelige Gebeet den 17de Julii. Paa den Dag, de keiserlige Tropper marscherede bort fra Bologna, udstædte den commanderende General af Cavalleriet, det Lombardisk-Venetianske Kongerige, Baron v. Frimont, følgende Proclamation. Pavelige Undersaatter, Hidkaldte af eders Souverain, ere de Keiserlige Østerrigske Tropper komne til eder. De have sat et Maal for Enkeltes forbryderske Planer, gjenoprettet Orden, og frelst eder selv fra Anarchiets Rædsler, hvilke J skulle gives til Priis. Hensigten af deres Nærværelse blandt eder er opfyldt: ifølge eders Souverains Ønske drage de nu bort. Pavelige Undersaatter, I undgik en stor Fare, ikkun det nøje Venskab, der finder Sted imellem Hs. Hellighed og Hs. Keiserlige Kongelige Apostoliske Majestæt, min ophøiede Herre, formaaede ved umiddelbar Bistand, at frelse eder fra den Afgrund hvori nogle Jndividuers Ærgjerrighed og Herskesyge truede, at styrte eder. Plyndring, Mord og Rov, var den Skjebne, som beredtes eders blomstrende Lande. Jngen vil saaedes herefter lade sig bedaare af glimrende, skuffende Forjettelser; I have jo erfaret, at de ere puur Tant. J modsat Tilfælde vilde Følgerne af ethvert forbryderskt Forsøg hurtigen og haardeligen ramme eder thi samtlige de ophøiede europæiske Monarcher, der beskjæftige sig med eders Velfærd, have det ædle Øjemeed, at vedligeholdt Fredens Velsignelser. Vider, at de alle have eenstemmigen besluttet, ikke at taale nogensomhelst Usurpation af eders Souverains Rettigheder! Undgaaer derfor, at den Bebreidelse skal lægges eder til Last at J pønse paa, at gjøre hine ædelmodige Anstrængelser frugtesløse, men fæster eders Liid til Hans Helligheds faderlige Mildhed, der sætter sin høje Værdigheds skjønneste Forrettighed i uafladelig Omhu for alle Hans Undersaatter. I vide det, og hele Europa veed det, at Østerrige ikkun anvender sine Vaaben til at gjenoprette Fred og Rolighed, og dette Maal skulle de stedse være helligede. Dets Krigsskarer ere komme til eder som Venner, og forlade nu eders Land med det fyrigste Ønske for Fredens og Rolighedens Opretholdelse. Nalland, den 12te Juli 1831. Den commanderende General, Baron v. Frimont."(Af Osterreischischer Bebachter Nr. 207.)