Viborger Samler, 1848-08-08
Jndenlandske Efterretninger. Vaabenstilstandens Historie. Strax efter Krigens Udbrud paakaldte den danske Regjering de venskabelige og allierede Magters Bistand, hvis tractatmæssige Forpligtelser og egne Jnteresser for dem maatte indeholde den største Opfordring til at værne om Danmarks gode Ret og som under den almindelige Forstyrrelse i de europæiske Forhold ved deres egen Stilling vare bedst skikkede til at opretholde Lovlighedens og Fredens Sag. Men denne Opfordring, blev ikke tagen til Følge af de vedkommende Cabinetter; den britiske Regjering gav det i Underhuset siden oftere gjentagne Svar, at Garantien af 1720 endnu ikke passede til Forholdene, og Danmark stod saaledes ene mod en overlegen Fjende Jmidlertid havde Preussen begjært Englands Mægling, som strax greb denne Leilighed til at tilbyde Danmark fine bon officia. Endskjøndt den danske Regjering vel forstod, at Forholdet herved vilde forrykkes, idet Storbritannien fra allieret og garanterende Magt blev til en mæglende, saa indsaae den dog tillige, at ligesom den ingen Midler havde ihænde til at formaae Cabinettet i St. James til kraftigere Forholdsregler, saaledes kunde en saa indflydelsesrig Regjerings Mægling dog have sine Fordele, bringe Preussen til med større Besindighed at opfatte Forholdene, og derved maaskee forberede en billig og retfærdig Fredsbasis. Den modtog derfor Forslaget med den Modification, at Rusland med Storbritannien skulde dele Mediationens Hverv. Men da dette Ønske fra tydsk Side mødte uoverstigelige Hindringer, blev det opgivet. Mæglingen blev altsaa udelukkende lagt i det britiske Cabinets Haand, og Underhandlingerne mellem Danmark og Preussen paa egne og Forbundets Vegne aabnedes saaledes i London. Thi ligesom Preussen er post sacto havde søgt en Retfærdiggjørelse af sin Fremfærd i det tydske Forbunds Samtykke, saaledes havde dette senere givet Preussen uindskrænket Fuldmagt til paa hele Forbundets Vegne at lede dette Anliggende. Denne Fuldmagt, er ikke blot aldrig bleven tilbagekaldt, men er endog udtrykkelig bleven stadfæstet af den senere i Frankfurt sammentraadte Nationalforsamling. Fra det Øieblik af, at begge Parters Tillid havde overdraget Mæglingen til Lord Palmerston, har denne ikke ophørt med at betyde dem begge, i hvor høi Grad en Underhandlings heldige Udfald vilde være betinget af en foregaaende Standsning af Fjendtlighederne. Dette Raad har den danske Regjering med Beredvillighed fulgt. Det er fra den modsatte Side at Vanskelighederne have reist sig. Efter nemlig at have modtaget den danske Regjerings Yttringer, har Lord Palmerston allerede under 18de Mai opsat Grundtrækkene for en saadan Vaabenstilstand, som han, – afseet fra hvad der maatte være den strænge Ret - fandt stemmende med Sagernes factiske Stilling og begge Parters billige Fordringer. Dette Udkast, der indeholder Udgangspunctet og Grundlaget for alle senere Forhandlinger, gaaer ud paa, at Fiendtlighederne ophøre til Lands og til Vands; at baade Slesvig og Holsten rømmes af begge de krigførende Magters Armeer; at de slesvigske og holstenske Tropper hjemforloves; at der oprettes en provisorisk Regjering i hvert af Hertugdømmerne, udnævnt i Slesvig af Kongen af Danmark, i Holsten af det tydske For hund; at der til Ordens Opretholdelse dannes tvende lige store Gensdarmericorps, i Slesvig under Kongen af Danmarks, i Holsteen under Forbundets Befaling; at endelig alle Fanger og Skibe frigives, mod at de oppebaarne Contributioner erstattes. Herimod blev der fra den modsatte Side reist en Mængde Jndvendinger, hvis Uantagelighed for os vil blive indlysende, naar det anføres, at Preussen paa det Eftertrykkeligste fordrede Oprørsregjeringens Vedbliven. Underhandlingerne fortsattes vel endnu i London, men lige over for saadanne Modforslag, med kun ringe Udsigt til et heldigt Resultat. Jmidlertid havde Kongen af Sverrig og Norge udstedt sin bekjendte Proclamation, hvorved han inden visse Grændser gjorde Danmarks Sag til hele Nordens, og det er hermed at Underhandlingernes andet Stadium tager sin Begyndelse, idet de nu for største Delen fra London overførtes til Malmø. Den første Sammenkomst paa dette Sted mellem begge de nordiske Konger benyttede den danske Regjering til at forelægge det svensk norske Cabinet et nyt Udkast til en Vaabenstilstand, som i Hovedsagen sluttede sig til det af Lord Palmerston alt billigede Forslag, men i enkelte Puncter dog søgte at nærme sig de preussiske Contrapropositioner. Dette Udkast fandt den svenske Regjerings ubetingede bifald, og Kong Oscar sendte sin Cabinetssecretair Baron Manderstrøm til Berlin, for paa det Jndstændigste at anbefale det til Antagelse, medens det keiserlig russiske Cabinet paa samme Tid ydede det sin moralske Understøttelse. Disse Omstændigheder tilligemed det britiske Cabinets vedvarende Formanninger bleve ikke uden Jndflydelse. Flere andre sammenstødende Aarsager synes ogsaa hos vor Modpart efterhaanden at have frembragt en forsonligere Stemning. Den danske Armees udholdende Modstand, og den eendrægtig Kraft, hvormed det danske Folk rustede sig til Krigens alvorlige Fortsættelse, havde overtydet Preussen om, at det ingenlunde var saa let en Sag at bringe Danmark til at opgive sin gode Ret, som man fra først af rimeligviis havde forudsat. Handelens og Skibsfartens Standsning, der især rammede Preussens udstrakte Kyster, forøgede det Tryk, hvorunder den private Vindskibelighed og den offentlige Credit alt i Forveien led, og bevirkede en stedse meere fremtrædende Reaction imod den krigerske Stemning. Den af den preussiske Armee gjorte Erfaring, at det Oprør, til hvis Understøttelse Mangfoldige i samme kun med modstræbende Følelser lode sig bruge, ikke havde nogen virkelig Rod i Folket; den Opdagelse, at der, tvertimod hvad man havde indbildt det tydske Folk, i Slesvig gives en ægte dansk, Danmark oprigtig hengiven Befolkning. – alt dette bidrog til et Omsving i Preussens Anskuelser om Krigen med os. Men Hovedsagen var, at den "Ledelse af de tydske Anliggender", som man ved at paakalde den tydske Eenheds Aand havde troet at kunne gribe, tog en høist uventet Retning og truede med at lade Preussen "gaae op i Tydskland paa en ganske anden Maade, end den tilsigtede. Nok, med et nyt Ministerium indtraadte der i Preussens Forhold til Danmark en langt forsonligere Aand end hidtil. Frugten heraf var Sen delsen af den til preussisk Gesandt i Constantinopel designerede Grev Pourtales til Kongen af Sverrige, som endnu opholdt sig i Malm, for, som Svar paa dennes Forestillinger i Berlin, at give Forklaringer over Preussens Forhold mod Danmark, og tillige for gjennem det svenske Cabinet at gjøre Jnd ledninger til en Vaabenstilstand. Til den Ende medbragte han et Forslag, der saa væsentligen nærmede sig til det oprindelige Palmerstonske Udkast, at man var berettiget til deraf at slutte til et oprigtigt Ønske om en Overeenskomst. Med en Jndsigt i de danske Forhold og Anskuelser, der vilde have gjort en dansk Statsmand al Ære, discuterede den svenske Udenrigsminister, Baron Stierneld, dette Forslag Punct for Punct med Grev Pourtales. Med de enkelte Forandringer og Tilsætninger, som det var lykkedes ham at sætte igjennem, tilstilledes det den danske Regjering. Udenrigsministeren, Grev Knuth, begave sig nu selv over til Malm, hvor Underhandlingerne bleve fortsatte under Baron Stiernelds Auspicier. Jmidlertid indtraf der en Omstændighed, der nær havde afbrudt det Hele, idet General Wrangel, som man paa den Tid maatte forudsætte havde Kundskab om de stedfindende Forhandlinger, uden mindste Foranledning angreb den danske Hær, som havde befaling til selv at forholde sig passiv og saavidt muligt at undgaae Slag. Med nogle Modificationer afsluttedes alligevel Conventionen den 2den Juli, under Forbehold af begge de vedkommende Regjeringers Stadfæstelse. Denne paafulgte snart, først fra dansk og siden fra Preussens Side, hvorhen Kongen af Sverrige atter havde sendt Baron Manderstrøm, skjøndt med Forbehold af et Par aldeles uvæsentlige Tilsætninger, som fra dansk Side uden videre indrømmedes. Saaledes er da den Vaabenstilstand, hvis Betingelser tidligere er meddeelt, afsluttet af de tvende, dertil i al lovlig Form befuldmægtigede Udsendinge og stadfæstet af begge de paagjældende Regjeringer. Der stod altsaa intet Andet tilbage, end den Formalitet, at den skulde underskrives af de tvende commanderende Generaler, hvortil Grev Pourtales overbragte General Wrangel, Kammerherre Reeds General Hedemann de fornødne Befalinger og Fuldmagter. Sagen betragtedes naturligviis fra alle Sider som fuldkomment afgjort, og navnligen udtalte Lord Palmerston for den danske Gesandt i London sin levende Glæde over at see sine Bestræbelser omsider kronede med et saa tilfredsstillende Resultat. Men her indtraadte Vaabenstilstandens tredie og mærkværdigste Stadium.