Aalborg Stiftstidende, 1837-07-17
De londonske Blade have, i den senere Tid, fortrinligt havt den afdøde Konges Ligbegængelse, som har fundet Sted, den 8de, til deres Stof. Programmet til denne Høitidelighed var at læse i den officielle Gazette af 4de. Hertugerne af Sussex og af Cambringe, den Sidstes Søn, Prinds George, den regjerende Hertug af Sachsen Weimar og Prinds Ernst af Hessen Philipsthal-Barchfeldt, have bivaanet Ligbegængelsen. De foregaaende Dage havde Liget, omgivet af Rigets Banner, været udstillet til Skue for Publicum. Uden Tvivl har hans Aand, hvis den, i sin bedre Tilstand, endnu har nogen Sands for Jordelivets Forfængelighed, med Tilfredshed kunnet lytte til Almeenhedens Stemme ved de jordiske Levninger af dens forrige Bolig, som nu bedækker Kongebaaren, thi Offentlighedens Røst, der i England frit og lydt, om end ofte partisk, dømmer over de levende Fyrster og Statsmænd, lyder ligesaa frit og aabent over de Hedengangne, hvorpaa Georg den Fjerdes Død noksom afgav Exempler. Ogsaa om Wilhelm den Fjerdes Lig har denne Domstol over de Døde forsamlet sig og forenet sig i den i Sandhed sjeldne Kiendelse! Han er død, elsket og æret af alle Partier!" Følgende Artikel i the Sun" giengiver omtrent den Aand, som gaaer igjennem, saa at sige, alle Tidendernes Dom over den Hedengangne. "Det er en gammel Skik, at beklage Kongernes dødelige Afgang og at finde, at de, under deres Regjering, vare de bedste Monarker i Verden; men i nærværende Tilfælde kan Oprigtighedens Sprog vel neppe ansees for Smigreri, thi enhver Englænder veed, at Wilhelm, den Fjerde har langt høiere Fordringer paa Taknemmelighed og ærefrygtsfuld Hengivenhed, end nogen anden Prinds af Huset Brunsvig. Han var den Første af dette Opna sti, som, af egen fri Villie og Beslutning, vovede, at fremstille sig for sit Folk som en Reformer, at sønderrive det Baand, hvori en Faction af aristokratiske Valgflækkemæglere holdt det fængslet, som indgav Nationen det Ønske, at være fri, og forskaffede den Midlerne til, selv at bevirke denne sin Befrielse. Ved Udførelsen af denne store Opgavel skyede han ingen Møie, lod han sig ikke skrække ved nogen Trusel. Endskjøndt i det private, som i det offentlige Liv bestormet af Tornfactionen, skjøndt denne søgte at forestille ham, at Reform er eenstydende med Revolution og at den Enes Fremme maatte fremskynde den Andens Nærmelse, havde han dog moralsk Mod til selv at tænke og bestemmed sig, og den Lykke at leve længe nok til at overbevise sig om, at hans Beslutning var den rigtige. Han var ikke Reformer af den blotte kolde, selvkjærlige Grundsætning, at man eller nødt dertil, men af et godt Hjertes Drift og af sin disunde Forstands Overbeviisning. Da man f. Ex. ved den mærkværdige pludselige Oplysning af Underhuset, i Aaeiret 1831, sagde ham, at hans Stadsvogn ikke var i Beredskab, svarede han : "Nu, saa vil jeg kjøre til Parlamentet i len Hyrevogn!" Saa fast og bestemt var han for at udføre den store Opgave, der, som han vel føle, ikke længere kunde opsættes, uden Skade for Landets Jnteresser. Naar vi mindes Wilhelm den Fjerdes Adfærd i denne critiske, i Periode, hans Koldblodighed, hans Energi, hans Bestemthed, og at han uafladeligen understøttede Grev Grev i mageløst vanskelige Tider, saa føle vi, at han har Fordring paa, at betragtes som den bedste Konge af Huset Brunsvig, der nogensinde sad paa den brittiske Trone. De fire Georger ere allerede forglemte, eller, mindes man endnu den Sidste, tida skeer det kun i Forbindelse med Wellingtons Seire; thi han selv var et Nul; men, hvo kunde eller vilde nogensinde forglemme Wilhelm Reformerens Navn: - Det bliver imidlertid at beklage, at den høisalige Konge ikke fortsatte Reformens Værk i samme Aand, som han begyndte det. Da Kilen engang var sat ind, synes han at have bævet noget tilbage for Arbeidet at drive den heelt ind. Unalderlige Anelser og feberagtige Ængstelser for Anarki greb ham i hans sidste Tider. Ved Torvernes uafladelige falske Forestillinger lod han sig forlede til Mistillid imod det samme Folk, for hvis Sag han havde kæmpet saa lædelt, og forlede til den Tro, at den eneste Udsigt til Landets Frelse allaae i Toriernes Tilbagevendelse til Magten. Af denne Mistillid i Kongens Hjerte lade de Vanskeligheder sig forklare, imod hvilke det nuværende Ministerium saalænge, maatte kæmpe. Havde Wilhelm den Fjerde understøttet det saa aabent, som han understøttede Grev Grey, havde han gjort fælles Sag med det, standhaftigen holdt fast ved sine Principer, sørget for at vedligeholde gode Miner imellem det og Tornerne, spærret Veien for al Bagtrappeindflyeldelse, ikke laant Øre til de mange egennyttige Bagvaskelser, som man udspredte imod det, og hvilke dog, som han selv maatte overbevise sig om, kun sattes i Omløb den ene Dag, for allerede den næste at vise sig som falske; - havde Hs. M. vedblevet at handle i denne bestemte, faste Aand, da vilde det brittiske Monarkies Annaler ikke have noget mere glimrende Navn at opvise end hans. Men saaledes, som Sagerne staae, kunne vi kun betegne ham som den bedste af hans Stamme, og idet vi betragte ham som saadan, føle vi os tilbøielige til - medens vi mindes de fra Alderdommen udskillige Luner og de Bønner, hvormed han ideligen bestormedes - tvertimod mere at prise ham for det, han har gjort, end at dadle ham for det, han har udeladt. - Skillende os fra det Svundne og vendende os til Fremtiden kunne vi ikke tage i Betænkning at sige, at DronningVictorias Tronbestigelse byder Landet et Pant paa større Lykke og Velstand, end det i mange Aar har havt."