Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-04-12
Endnu et Svar paa det landseconomiske Sporgsmaal i dette Blad. No. 21. an, hvor Spørgeren skader sin Hensigt, ved ikke at opgive, hvad Jordart hans Lod bestaaer af, men da han anbringer Hvede, Byg, Ærker i sit Sædskifte, formoder jeg, at den er Leer eller dog stærk Jord. Nogen Utydelighed er ogsaa indløben just paa det Sted, hvorom hele Spørgsmaalet dreier sig, naar det nemlighedder: "derpaa vinterlægges Klever stubben, for efter to Pløininger at bære Byg. Man lades i nogen Uvished, om Vinterlægningen er den ene af disse to Pløininger, da det ikke var saa sært, om Bygget blev ureent; eller den er en færskilt Pløining, og at her altsaa, som sædvanlig, pløies tre Gange til Byg. J sidste Fald forstaaer er jeg det og svarer: Naar Kløverfrøet er reent og sundt, naar der saaes et Lispund paa hver Tønde Byg, naar det groer frodigen og lukker sig tæt sammen; saa er der ingen Tvivl om, at jo en saadan vel tilgroet Kløvermark kan sættes ved Siden af en Ærteeller Vikkemark ihenseende til sin Egenskab at rense Jorden, og at Bygget vil blive ligesaa reent efter Kløver, som efter Ærter eller Vikker, og Kløver altsaa bør foretrækkes disse i den Spørgendes Sæd følge. Men er Kløverfrøet ureent, som det man kjøber af Bonden ofte er, og hvori alskens Ukrud findes; eller groer Kløveren ikke tæt sammen, fordi man enten har sparet, eller Jorden er bleven kjed deraf, da er det ligesaa upaatvivleligt, at Jorden vil blive fuld af Ukrud, og Bygget efter saadan Kløverhøst vorde ureent, og det saa meget mere, som Jorden var lettere og federe, og man havde saaet Bygget tidligere. Og hermed er, saavidt jeg indseer, Spørgsmaalet tilstrækkelig besvaret; thi Svaret kan, efter Sagens Natur, ikke andet end blive relativ, formedelst den Mislighed ved Kløver sæd, at den ved hyppigere Brug slaaer Feil. Jeg sagde derfor, at Jorden bliver kjed af Kløver. Det have Andre sagt for mig. En, jeg husker ikke hvo, har vittigt nok herpaa svaret: at det er ikke Jorden, som bliver kjed af Kløveren, men Kløveren, som bliver kjed af Jorden, fordi, som han meente, Jorden var ikke noksom tilberedet for Kløversæden. Men dette er mere vittigt sagt, end sandt; thi hvad Hr. Drewsen skriver *) at være hændet ham og hans Fader, det er ogsaa hændet mig. Da jeg tiltraadte min Jordlod, var den meget mager, og jeg nødtes snart til at lægge den ud med Kløver; men agtet dens Magerhed gav den en stor Mængde Kløver, undertiden saa stor, at den ikke kunde tørres paa den Plads, hvor den var voxet. Siden har jeg havt Leilighed til at sætte min Lod i stærk Gjødningsstand; men Kløveren slaaer aarligen mere Feil, uden at den har Grund til at klage over, eller blive kjed af sit Qvarteer; thi jeg har for det meste saaet den med Byg efter Vintersæd i giødet Brakmark. Mere J Skilderiet No. 24. seer jeg dog ikke man kan giøre for den, uden det skulde være at saae det i Byg efter Brakfrugter, hvortil der var gjødet. Men Brakfrugters Dyrkning bliver endnu en tidlang et fromt Ønske for de fleste Landmand. Saaer man derimod, som Brug er paa mange Hovedgaarde, efter gammel holsteensk Kobbeldrift, sin Kløver i Ste Halm efter Gjødningen, da er Anmærkningen rigtig og Vittigheden træffende. Men overalt om det er Jorden, som er kjed af Kløveren, eller Kløveren som er kjed af Jorden, røber sig selv klarligen; thi naar den fede Kløvermark om Forsommeren overtrækkes med hvide Urter, som et Lagen, da bliver den magre opfyldt med en Mængde store Urter og Blomster af de meest brogede Farver. Naar jeg da siger: at Jorden bliver kjed af Klover, da har en uheldig Erfaring lært mig dette; thi det er ikke eet eller to Aars Tab og Forlegenhed, der har indgivet mig denne Mening, men med Fasthed og Jhængen har jeg vedblevet min Plan, og efter denne ofte at lade Kløversæd indløbe, indtil en ligesaa stor og modsat Fasthed i Naturen endelig har overbeviist mig. Og hermed stemmer jo ogsaa overeens hvad der indtræffer med andre Sædearter, at komme de for ofte, da bliver Jorden kjed af dem. Det er en practisk Sandhed, hvad Hr. Slotsforvaltes Voigt for et Par Aar siden i Skilderiet har sagt: at man ikke maa byde den samme Jord Hveds igjen førend i det mindste efter 6 Aars Forløb, Neppe kan nogen mere end jeg stadfæste denne Sandhed; thi neppe har Nogen mere end jeg villet forcere Hvedeproduction ved den Mængde Gjød ning jeg har seet mig istand til at give Jorden, Men baade Brakning og stærk Gjødning, reen Sæd og den strængeste Jagttagelse i Saaetiden af det gamle Axiom; rempore venire, som i ingen Ting sjælder mere end i Agerbruget; alle disse coaliserede Magter tilhobe, siger jeg, have ikke været mægtige nok til at overvinde den Modstand, som Jorden satte derimod. At her var Strid i Naturen, var aabenbart og iøinefaldende. Blaakorn da Hvede kjæmpede om Overmaten. Først seirede Blaakornet, indtil det ved en større Sommervarme maatte giv, lads for en Hvedesæd, der af Mange blev anseet for god, endog for ypperlig, men hvis Fold aller Givtighed gav mig en anden Lection, stødte mig tilbage fra at naae et stort Jdeal, og tvang mig, mod min Villie og mit Ønske, til paa stærk Jord at alternere med Rugsæd, hvori under lige Omstændigheder ikke et Blaakorn var at see. Hvad jeg her har sagt om Hveden, indtræffe ganske med Kløveren. Samme Strid i Naturen, samme Modstand af Jorden. Og denne Kløverens Feilslagen anseer jeg for et Tab for det Almene, for et offentlig Uheld, der nærmer sig til Kornmisvext, Qvægsyge og andre Landeplager. Denne Sag fortjener derfor alle Landmænds største Opmærksomhed og fortsatte Bestræbelser for at udsin de en Græsart, som kunde sættes i dens Sted; thi endnu er ingen saadan opdaget. Jeg har i de sonere Aar saaet endeel Raigræs; men der feiler ved i, at dette kunde substitueres Kløveren, eller varden coordineret. Men kan man ikke hjelpa sig med Spørgsmaalets andet Alternativ, og saae Vikker, Apaa tvivlelig. Men Et er det, at hielpe sig; et Andet, ei at behøve at tage sin Tilflugt til en Hielp, der i sig selv er vanskeligere, fordrer mere Arbeids og større Forsigtighed i Anvendelsen. Foresattes.