Aalborg Stiftstidende, 1843-10-21
Cand. phil. Grimur Thomsen har udgivet en Afhandling "Om den nyfranske Poesie, et Forsøg til Besvarelse af Universitetets æsthetiske Priisspørgsmaal for 1841 Haar Smag og Sands for Poesie gjort Frem- eller Tilbageskridt i Frankrig i de sidste Tider og hvilken er Aarsagen Dette Forsøg erholdt kun accessit, skjøndt med den af Censorerne i deres Dom udtalte Yttring, at de, saafremt en anden Afhandling (der erholdt Prisen) ei var indkommen, ikke vilde taget i Betænkning at tilkjende den Prisen." Men Forfatteren har forudskikket nogle Betragtninger, som ere skrevne i 1843 og som derfor maae i flere Henseender være mere modne, end selve Forsøget, imedens de ligefuldt deele "Forsøgets livfulde Fremstilling. I disse Betragtninger nedlægger Forf. blandt Andet følgende Sætning, hvis Rigtighed vi vel Alle anerkjendte, i Hovedsagen: "At jeg overhovedet lader Afhandlingen udkomme, har fornemmelig sin Grund i en maaskee overflødig Lyst til at bidrage Mit til en rigtig Vurdering af det Folk, hvis historiske Hege monie i Europa Jngen kan nægte, det Folk som i alle Aandens Grene har taget Jntiativet, og endelig som en collectiv Messias har afsonet mange Seklers og Nationers Synder. Jkkedesmindre bliver den franske Nation almindeligviis skjævt bedømt, og hver Dag hører man baade i Skrift og i Tale de forslidte, bornerede Beskyldninger for Tøilesløshed, Letsind, Overfladiskhed og raffineret Slappelse, der allermindst kunde træffe en Nation, som just har sit sande Udtryk i sit eget Land og dets Producter, som forener Fjeldets Kraft med Dalens Ynde, Burgunderens Grundighed med Champagnens Livlighed og esprit. – – Det er den franske Nation, hvem Verdensganden har overdraget den store Mission, fornemmelig i Statslivet at begynde det Problems Løsning, ved hvilket Tiden nu staaer, og det er især i den Egenskab at vi bør have Respect for den og som saadan, at den isærdeleshed fortjener at betragtes. Enhver, som nogenlunde forstaaer Historien og følger Tidens Bevægelser med Opmærksomhed, vil nemlig bemærke, at Verdensganden just nu staaet ved et stort Problem. Vel har den i ethvert Tidspunct Opgaver at løse, som idetmindste fra det subjective Standpunct ere meer eller mindre indgribende i Verdenshistorien, men det Problem, som den nu staaer ved, hører til det første Slags. At dette for eller senere maa løses, følger af sig selv, men om det skeer i det 19de, 20de eller 21de Aarhundrede kan Jngen forudsige, thi den evige Jdee har ingen Hast, den bevæger sig ikke i Tidens subjective Kategorie; det er ogsaa derfor at faa Mangen klager over de historiske Reformers Langsomhed; vistnok er eiheller noget naturligere, end at de, som arbeide i Jdeens Tjeneste, ønske at høste den Frugt, de have været med at faae og pleie, men Jdeen er, hvad de enkelte Jndivider angaaer, temmelig hensynsløs; den lader Generationer falde i sin Tjeneste, bruger de største Aander som Redskaber, og naar disse ere sløvede og slidte af Tid og Anstrængelse, kaster den dem bort og tager nye i deres Sted; Jndividerne (de tænkende saavelsom de handlende) ere de enkelte Bølger, som een efter anden brydes paa Strandbredden; Jdeen er Havet, som dog bestandig vinder større og større Terrain; Fornuften bruger Napoleons Taktik, Colonner og atter Colonner lader den rykke frem i sin Tjeneste mod de gamle Fordommes mosbegroede Batterier; Tusinder maae opoffres, for blot at bryde en Breche i den Vold af forstenede Vaner, som forsvares af Statarismens Garnison, en Armee, der er endnu seigere end de levende Kjødmure, som Napoleon kaldte Russerne, og vi – vi begræde de Faldne og synge Klopstocks bekjendte Gravsang over dem: "De vare Fædrelandets Haab; græd ikke, De faldt i Striden for det; græd ikke, De faldt forgiæves – græd Men denne Gravsang er da til at Lykke falsk, thi de Faldne faldt ikke forgiæves, vel segne Tusinder ved hvert Jdeens Fortrin, men hvert Jdeens Skridt er et Fremskridt; hvert Jndivid, som deeltog i Kampen, er dog en Traad, en Maske i Historiens store Tæppe, det Tæppe, som Jdeen bruger til Forhæng for de kommende Seklers Drama, Mange klage fremdeles over Tidens Pflegma, over en Stagnation i Gemytterne, en Stillestaaen i Udviklingen, men denne Klage er ogsaa ugrundet, og existerer kun paa Overfladen; thi Aanden, der alte Maultur, graver under Jorden og underminerer det Bestaaende; den ruget som Vulcanen og forbereder sig under Opbet til de store Explosioner. "Quel esprit – lyde Chateaubriands Ord – asses penclairvoyant pourrait prendre ces intervalles de repos pour en repos desinitis. Une etape cestelle un festin permanent?"(Hemp. Av.) Under Navn af "det techniske Selskab i Kjøbenhavn har dannet sig en Forening af Haandværkstandens Midte, der til 1ste Novbr. d. A. vil aabne et Jnstitut, hvori vil gives Underviisning i Tegning og Modellering, ordnet og afpasset efter ethvert Haandværks Fordring og Tarv, hvorhos der tillige vil foranstaltes Forelæsninger afholdte i Mathematik, Physik, Technologie m.v. Adgangen for de respective Elever af Haandværkstanden bliver betinget af en yderst ringe Godtgjørelse af 3 a 4 s. Timen. (Kbhpst.)