Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1822-03-08
J en lille Fegtning, som kort efter forefaldt, fik han sin første Blessure, et Bajonetstik i Forboven. Endnu var han ikke fuldkommen helbredet, da det store Slag ved Ma renge blev leveret. Skjøndt lam, vilde han ikke forsømme en saa skjøn Dag; han var stedse i Nærheden af Fanen og vedblev uafladelig at giøe imod Fienden. Synet af Bajonetter alene afholdt ham fra at fare løs paa Østerrigerne. Jmidlertid bragte Lykken ham en Leilighed til at vise sit Mod. En Østerriger havde en Dogge, som havde den Dristighed at vise sig foran de franske Rækker. Hurtig sprang Mustasch løs paa den, greeb den i Struben og bedes rasende med den. Seiren var endnu tvivlsom, da en Kanonkugle knuste Doggen og tog tilligeMustaschs ene Øre bort. Nogen Tid før Slaget ved Austerlig havde en østerrigsk Spion snegen sig ind iblandt Franskmændene og da han var Sproget fuldkommen mægtig, var der Jngen, som fattede Mistanke til ham. Sikkert var det lykkedes ham at fuldbringe sit Hværv, var han ikke stødt paa Mustasch, der ellers altid viste sig som enhver Franskmands Ven, men aldrig saasnart havde han snuset til den Fremmede, før han foer ham i Benene og gjøede af alle Kræfter. J Begyndelsen gav det Stof til Latter, men snart fattede man Mistanke, da man kjendte Hundens Klogskab. Den Fremmede blev anholdt og virkelig befunden at være en fjendtlig Spion. Mustasch forlod Grenadererne af Fortrydelse over, at de i en Garnison havde villet binde ham; han forenede sig nu med Chasseurene. Slaget ved Austerlig indtraf. Midt i det stærkeste Haandgemæng saae Mustasch sit Regiments Fanefører omringet af et fjendtligt Detaschement. Han ilede ham til Hielp og gjorde Alt for at indjage Østerrigerne Frygt; men forgiæves. Den franske Fanefører faldt, bedækket med utallige Saar. Tre Østerriger vare faldne for hans Kaarde; men der vare endnu 5 a 6 tilbage, som vilde bemægtige sig Fanen. Mustasch kastede sig over Liget og gjorde sit Bedste for at forsvare Fanen. Sikkert var han her bleven gjennemboret af Bajonetterne, hvis ikke en Kartesch-Salve havde slaget Østerrigerne til Jorden. Selv havde Mustasch derved mistet den ene Pote; men desuagtet hinkede han paa tre Been tilbage til Leiren med Stumperne af den blodige Fane i Munden og vakte derved paany almindelig Beundring. Gen. Lannes belønnede ham for denne skjønne Handling med et rødt Halsbaand, hvori der blev hængt en Medaille med følgende Jndskrift: "han mistede et Been i Slaget ved Austerlitz og reddede sit Regiments Fane" og paa den anden Side: "Mustasch, fransk Hund; han blive overalt elsket og agtet som en Tapper!" Da man nu i hele Hæren let kunde kjende ham paa Medaillen, saa blev den befalet, at han i ethvert Regiment, hvorhan var, daglig skulde have Soldatsportion; og saaledes fulgte han Armeen alle Steder. Skjøndt han kun havde 3 Been og 1 Øre, saa havde han dog adskillige Elskovshandler. Saaledes gjorde han i Slaget ved Esslingen. i de fjendtlige Geleder Bekjendtskab med en Hunpuddel, med hvem han levede sammen længere end et Aar og bekom sig adskillige Arvinger, som Marquetenterskerne opfostrede. Men da en Chasseur en Dag gav ham et Slag af den flade Klinge, blev han saa fortørnet derover, at han forlod Kone og Børn og gik med Dragonerne til Spanien. J Slaget ved Sierra Morena bragde han en falden Dragons Hest tilbage til Leiren, og mange Soldater forsikkre at han oftere har gjort saadanne fornuftige Streger og været Soldaterne til megen Tjeneste.