Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1767-08-28
En fattig Student, som befandt continuerlig Ebbe og Flod i sin PengePung, men saa irregulair, at Floden, som oftest udeblev, og Ebben derudover varede deslængere. Arithmetica havde indprentet ham den Regel, at fra Nul kommer Nul, saa gjorde han den fornuftige Regning, at strække sig efter Dækket, og den Anstalt med sin Mund, som Mølleren med en Græs=Mølle, at ligesom denne ey gaaer hver Dag, saa skulde han ogsaa nogle Dage holde sig fra at spise. Men naar hans Mave knurrede derved, at der blev udskreven for mange Faste Dage i Rad, saa havde han udvalgt sig et vist SpiseQvarteer, hvor han indfandt sig ved Maaltids-Tiid, ey for at forlange visse Portioner som andre, men at erholde for saa meget ringere Priis af de Levninger, hvilke udkom paa Talerkerne fra de andre Giesters Bord. Engang da Middags=Klokken havde ringet for tidlig for hans Øren, havde han ogsaa alt for tidlig indfunden sig udi Spise=Qvarteret. Derover satte han sig i en Stue, hvorigiennem Maaden blev opbaaren til Bordet, og ventede paa den Tiid, da noget skulde efter vedtagen Skik falde af for ham. Jmidlertid spadserede mange nydelige Retter hans Næse forbi, af hvilke han ey nød andet end Lugten allene. Da den Procession havde vedvaret noget, syntes ham at hans Hunger den Dag var tilfredsstillet, som en Tryglere, man med den Afviisning affærdiger: Far vel til en anden gang. Over denne Hændelse begynte han at philosophere: Non datur vacuum in rerum natura. J hvorvel min Mave er ledig for Mad, saa maae den dog være bleven fyldet med Røgen af Maden, og dermed vil jeg denne gang lade mig nøye, indtil denne Tiggere banker paa min Dør igien. J den Resolution pakkede han sammen for at pakke sig paa Dørren, men blev anholdt af Verten, som en Passageer i Stadsporten, naar han ey har betalt Consumption. Verten spurgte: til hvem han havde betalt Pengene for sit Maaltid, Studenten undskyldte sig at betale noget, eftersom han ingen Mad havde nydt. Verten bad ham tøve et Øyeblik saa skulde han blive betient med Mad; Mad; Studenten svarede: at han fordenne Gang alt havde stillet sin Appetit. Verten, som i sin Ungdom var løben igiennem den Latinske Skole, huskede endnu saa meget af Logica, at han formerede denne Syllogismus. Hvo som gaaer sulten ind i et Spise-Qvarteer og der stiller sin Appetit, bør betale, naar han gaaer mættet derfra. Atque Do US, er o. Studenten argumenterede imod Conclusionen, men Verten var saa paastaaende paa sit Stykke, som en Procurator paa sin Principals Sag. Disputen kunde ey blive debatteret uden Dommere; thi kom det derved saavidt, at Sagen indkom for Studentens Øvrighed. Der examineredes enhvers Paastand pro og contra, og ved den Procedur udfandtes Sagens Sammenhæng lettelig. Parterne blev udviste, og Dommerne delibererede, om Processens Udfald. Samme at giøre bekiendt, indkaldede de Parterne, og udspurgte først Verten, hvor meget han forlangede for et Maaltid, Verten var saa prompte i at nævne Summen, som Bageren, naar man vil kiøbe 3 Hvedebrød. Derpaa tilspurgte Retten. Studenten om han havde saa meget med sig i klingende Myndt, befalende derhos, at han skulde telge det op paa Bordet. Denne var saa træven til at tage Pengene frem, som en doven Bonde til at yde sin Skat. Men i Lydighed af sin Øvrigheds befaling lagde han den forlangte Summa paa Bordet. med rystende Haand og meere hævende Hierte, eftersom samme trykkede sig ved at betale Røgen af Maden saa dyr, som om han havde nydt Maden selv. Verten derimod kildrede det i Sindet, og han var saa fornøyet over det Syn, som en, der spiller i Bretspil og seer at Tærningerne slaterer ham med ønskelig. Øyne, men Dommerne havde et andet Henseende med alt dette. Vel spurgte de Verten, om Pengerne vare rigtig talte, Dog da han tilstod deres Rigtighed, og derpaa udrakte sin Haand efter Pengene, som Løven sin Lalle efter det visse Rov, saa befalede Dommeren at Studenten skulde stikke dem i sin Lomme, forklarende Slutningen i Sagen med deres Dom saaledes: At eftersom Studenten havde intet andet nydt end Røgen af Maden, saa skulde ogsaa Verten lade sig nøye med Klangen af Pengene. Om Hanegal.