Aalborg Stiftstidende, 1843-01-14
Udlandet. Den vittige Leipziger Locomotive indeholder, blandt andre, følgende Curiositeter fra Udlandet: J Rusland ere 2 Husarlieutenanter, for Subordinationsforseelser, blevne begraderede til Gemene, dog med Bibeholdelse af deres Adelsværdighed. – J Hannover er det ved Lov forbudet Apothekerne at give Nytaarsgaver til Lægerne. De snilde Apothekere opsætte nu at give Foræringer til – dygtigt ordinerende – Læger til den 2den Januar, hvorimod Loven intet Forbud indeholder. – Berlins Borgerrepræsentanter have besluttet, ikke at andrage paa deres Forhandlingers Offentlighed, af følgende Grunde: 1) vilde det være nogle høitstaaende Embedsmænd særdeles ubehageligt; 2) vilde mangen Borger, istedetfor at arbeide, og saaledes tilbringe sin Tid nyttigt, bivaane Forhandlingerne (og vel saaledes beskjæftige sit med noget unyttigt?) 3, vilde mangen Borger høre, hvad denne eller hin Staddeputerede talte med ham og man vil saaledes ikke længere kunne være sikker for Jnjurier!!! -J Sachsen døde nylig den kongel, sachsiske Chausseepengeind cassator, med andre Ord: Bomforpagter, Friherre v. Berlepsch. Man seer saaledes, at Adelen begynder at emancipere sig. – Kongen af Hannover er i denne Tid stærkt beskjæftiget med Jagten, hvorved den store Mængde Harer i Hannover kommer ham overordentlig til Nytte, Bjerget Ætna paa Sicilien har ogsaa ladet sig smitte af den revolutionaire Svindel og spyer Jld. Man haabe dog, ved nogle troe Regimenter med Bajonetter at bring det til Rolighed. – "Patrioten", indenlandske Spørgsmaal af L. Buhl, et i Hefter udkommende Værk, en blevet forbudt i Preussen, fordi Værket, som udkommende i Hefter, bærer Charakteren af et Tidsskrift. Vil man nu være conseqvent, maa man ogsaa i Preussen forbyde det maleriske og romantiske Tydskland, Brockhaus's Conversationslexicon og Pragtbibelen, da disse alle udkomme hefteviis. Den sande Grund til hint Forbud er imidlertid den Omstændighed, at man i det 4de Hefte af Patri ten, har paaviist en Embedsmand Misbrug af sin Myndighed og at denne nu, istedetfor at forsvare sig, har til veiebragt et Forbud imod Skriftet. Altsaa altid er det Embedsmændene, som synde mod Tidens Fremskridt. Hvorfor melder man ikke Saadant directe for Kongen. Under Gamle Fritz gik dette som et Donnerwetter og for hans Kryknok havde de gode Herrer en hedensk Respect. Jntet er curiosere end at forbyde enkelte Carricaturer, thi en Carricatur, som ikke indeholder Noget, der efter almindelige Censurgrundsætninger egner sig til Forbud, et slet ingen Carricatur. Man maa altsaa enten reent dræb denne Kunstbranche eller lade Carricaturerne have deres frie Gang. J Berlin gaaer det hermed allersnurrigst, nogle ere der blevne forbudte og borttagne, andre forbudte og ikke borttagne, atter andre borttagne og ikkeforbudte og atter andre hverken forbudte eller borttagne. Til den sidste Classe hører imidlertid kun den tydske Mikkel", sovende med et Laas for Munden. – J Pesth er Sangerinden Mad. Minck bleven udpeben i "Norma paa en saadan Maade, at man borte Piben hele Tydskland igjennem, idet alle Aviser have optaget den. – J Preussen er en Blodpølsemager Fischer bleven ophøiet til Hofleverandeur og vil altsaa fremtidigt kunne titulere sig: "kongel. preussisk Hofpolsemager." Frederik Vilhelms Støtten i Berlin peger med en Finger hen imod det Fjerne, sandsynligviis i den Egn, hvor de bevidste preussiske Landstænder ere at finde. For kort siden har nu en Mand hængt sig paa denne udstrakte Finger og det Spørgsmaal opstaaer saaledes, om den tragiske Handling er at betragte som Beviis paa overdreven Servilismus eller overdreven Liberalismus. "Leipziger Locomotive indeholder følgende romantiske Skrædderannonce, der, skjøndt Slutning af en Roman, gjerne kan betragtes, som dens Heelhed: Kjolen. eller Saaledes gjør man sin Lykke. (Slutning). Dog, hvortil den lange Fortælling, da Enhver dog maa vide, at Enden paa hver Rovelle er et Giftermaal. Saaledes ogsaa her. Fanny og Albert elskede hinanden, Fanny vilde ægte Albert og for den godmodige Papa Molde blev da intet Andet tilovers, end – for at forebygge en Mesalliance – at forskaffe den unge Referendar ikke blot en brillant Ansættelse, men tillige et lille bitte Adelsdiplom. – Albert von Meinau var den lykkelige Fannys Forlovede. "Men een Ting", sagde Fanny paa Forlovelsesdagen, maa jeg gjøre mig til betingelse, kjære Albert, Du maa stedse gaae med den elskværdige Kjole, i hvilken jeg saae Dig for første Gang; thi den sad ilandhed himmelsk. Ved den har Du erobret mit Hjerte, sig mig nu ogsaa, hvilken Kunstner der egentlig har forfærdiget den 26 Albert von Meinau svarede: Skrædermester Høyer i Leipzig, boende i Auerbachs Hof."