Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1775-09-15
Saasom den Asiatiske Fyrste Odin var den første, der stiftede disse Nordiske Riger, saa var han ogsaa Stifter af den gamle Nordiske Religion, som i saa mange 100 Aar. stod ved Magt, indtil den maatte vige for Christendommen. De fornemste Guder udi Norden vare Odin, Freier, Thor, Thyr og Freda, hvilke haver givet Navne til de Dage i Ugen, Odinsdag eller Onsdag, Thyrsdag eller Tirsdag, Thorsdag og Freierdag eller Fredag. Endskiønt disse Afguder vare tilfælles for de 3 Nordiske Riger, Danmark, Norge og Sverrig, saa synes det dog, at hvert Rige har havt sin særdeles Gud, som den meest dyrkede, ligesom nu omstunder udi Pavedommet, endskiønt alle Helgene ere tilfælles, saa haver dog hvert Rige eller Stad sin særdeles Helgen eller Patron, som den dyrker frem for andre. Saaledes, endskiønt Odin var de Nordiske Rigers Jupiter, synes han dog paa en besynderlig Maade at have været dyrket udi Danmark, derfor seer man, at disse Folk udi deres Bønner have paakaldet ham, som Danmarks særdeles Patron. Efter Odin var Freyer meest udi Anseelse, ogsaa en af de Asiatiske Helte, hvilken efter hans Død blev dyrket som en Gud, besynderligen udi Sverrig, hvor man saae det store Tempel til Upsal samme Freyer til Ære; Freyer siges selv at have oprettet i levende Live dette Tempel, og givet al sin Skat dertil, men det er troeligt, at Efterkommerne Tid efter anden ved Gaver haver beriget det samme. Om den Dag som vi kalder Fredag eller Fredag, af denne Freier eller af den Gudinde Freda, kan for vist ikke siges. De Nordiske dyrkede besynderligen den Afgud Thor, hvoraf Torsdag har faaet sit Navn, hvilket kan sees blandt andet af et Løfte, som Olaf Tryggesens Historie vidner nogle Norske Søefolk at have gjort, nemlig at dersom de landede til Sverrig, skulle de giøre en Gave af en vis Qvantitet Øll til Freier, og dersom de landede til Jsland, som var de Norske Colonie, skulle de give ligesaa meget til Thor. Thor var saaledes den 3die store Afgud i Norden, og vidner Wilhelmus Gemmeticensis, at man til ham offrede Menneske=Blod. Disse vare de 3 store Guder i Norden. Derforuden vare tvende andre, nemlig 1, Freia de Nordiske Folks Venus, thi hun beskrives udi Edde Mythologie, som Gudinde for Kierlighed; 2) Thyr, som var samme Folks Mars eller Gud for Krig, af ham har, som sagt, en Dag Tirsdagur, eller Tyrsdag, nu Tirsdag sit Navn. Saaledes seer man, at de gamle Nordiske Hedninger havde baade større og mindre Guder, men at Odin var ligesom Fader til dem alle. De Nordiske Folk havde ogsaa, ligesom Grækerne og Romerne, halve Guden af begge Slags Kiøn. Saaledes skrives, at der udi Odins Bolig have været visse Jomfruer, kaldne Valkpriur, hvilke havde saadant Navn, efterdi Odin holdtes for at udskikke dem paa de Tider, naar Feldtslag holdtes, til de store Helte, som skulle omkomme i Slag. De sammes Embede var ogsaa at giøre Opvartning for de udi Feldt slage omkomne Helte ved Bordet udi Oding Bolig, eller det andet Liv. Og var saaledes disse Jomfruer i visse Maader de Nordiske Parcer eller Gudinder, som raadede for Menneskens Liv og Skiæbe, Deres Navne findes anførste paa Latin udi saadan en Sang: " Jeg vil at Hrista og Mista skal række mig Drikke=Hornet, Skegolda og Skogula, Hilda og Thruda, Hlocka og Hersiotra, Golla, Geira og HodaKanngrida og Radgrida og Reginlefa rækker Heltene er Øllet at drikke, Foruden disse Valkyrier vare de saa kaldede Einheriar, nemlig afdøde store Helte, saa at man seer, Odin ved den Nordiske Religions Skiftelse, at have efterfulgt Grækerne og de Asiatiske Folk; thi han holdes for at have levet i Pompeji Magni Tid, og at være flygtet af lille Asien, da samme Pompejus overvandt Mithridates og de omliggende Folk. Hvad ellers Lærdommen angaaer, da bestod de gamle Danskes Theologie derudi, at de Nordske Folk troede tvende Boliger efter dette Liv. Den første Bolig kaldte de Valhalla eller de Dødes Sahl, som de holdte for at være udi Asgardin, hvor Odin borde, førend han kom til Norden; og meener nogle, at samme Asgardien var Skytten, efterdi Odin sagdes, at have regieret ved den Flod Tanais. Samme Valhalla beskrives udi Edda at have 540 Dørre, og holdt man for, at ingen der kunde komme, uden han døde i Slag mod sine Fiender. Hvorfore saadan Troe holdes for den fornemste Aarsag til de Nordiske Folks Tapperhed; Den Lyksalighed, som lovedes de Afdøde udi Valhalla, var et billede og Efterlignelse af de Ting, som de fandt meest Smag udi dette Liv; thi dem blev lovet godt Øll og Miød (Brændeviin, vidste Hedningene intet af) saa skulle de og faa Flæsk af det store Vildsvind Serimmer kaldet, og for Maaltidet bruge de Legems Øvelser, som de i Verden havde fundet meest Fornøielse udi. Saaledes beskrives den første Lyksalige Bolig efter Døden, hvorfra man siden skulle forflyttes til en anden evigvarende, kaldet Gimle, og der leve lyksaligen under den store Odins Regiering, saa man deraf seer, at de have troet en timelig Lyksalighed efter Døden, førend de kom til de ee vige Boliger. Ligesom de troede tvende Boliger for de Lyksalige, saa troede de ogsaa, at der vare tvende andre fordem, som her i Verden havde levet i Stilhed og Ørkesløshed, og ei gaaet med i Krig. Den ene Bolig kaldtes Nistheim, som beskrives meget heslig. Den sidste kaldtes Nastrond, hvor de skulle plages til evig Tid. Saa at Gimle og Nastrond vare de evige Boliger, for de Lyksalige og Fordømte, hvorudi Menneskene skulle komme efter Verdens Undergang, som de holdte for, skulle skee ved Ild, og kaldte samme Undergang Ragnorokr eller Gudernes Tusmørke. Dette er en kort Fortælling og Jndhold af den gamle Nordiske Religion, hvoraf Indbyggerne vare saaledes indtagne, at den Christne Troe kunde her ikke faae Fremgang, uden efter adskillige store Forfølgelser. Til en nye Autor. Min Ven! Er det mueligt: - Saa vil Du nu for Alvor til at skrive, og det den Danske Patriot, oven i Kiøbet. Det er artigt, til en Tiid, da vi nyelig har havt saa mange patriotiske Skribentere som Fluer i September Maaned. Nu da alle disse Herrer med tydske, franske, latinske, grædske ja tyrkiske Skilter i Panden haver skræget sig hæse, kommer du hinkende bag efter som Don Quichots Staldmester med sit Asen. Arme Ven, betænk dig! - Hvordan vil det gaae dig? – Uden ald Hexerie kan jeg spaae dig din Skiæbne. Man læser den Danske Patriot - strax bliver den critiske Brille paasat, man smiler, hum - nye Viisdom, er man nu saa vandslægtet " at - : videre, uden Gudsfrygt og Dyd er ingen " sand Patriot muelig -, her rystes med dettunge Hoved, som om der var Viisdom udi - videre Ungdommens christelige og fornuftige Opdragelse, upartiske Opmuntringer og Belønninger, ei Tvangs Midler giør dydige Borgere, og Staten lyksalig. - Her leer man med en haanlig Mundvriden ach, det er en gammel Catechismus fra Anno 1, opkogt af en gammel Misantrop - Dog, lad see videre - Først NæringsMidler og Veie, dernæst ei al for haarde Paalæg, saa følger Folke=Mængden af sig selv. - Ha ha nu bliver det reent galt -- Endelig - at formeere Jnqvisitioner, er at give Patriotisio sit Bansaar. -" Sladder, see, ach see, arme Ven, der ligger dit Skrift, under Bænken, hvad bliver der nu af – En Peberfrak af nyeste Facon. Dog endnu et Ord: For hvem skriver du du svarer mig vel med den sædvanlige Antor=Mine, for Werden - for mit Fædreneland. - Got: men for den mindste eller største Part deraf, - betænk dig vel, før du svarer, tænk paa gammel Hagedorns Viise. - - Woraus besteht die Welt? Mehrenthteils ans Thoren. - Bliv ei ved lille Broder, her ligger Knuden. - De Viise, de Kloge, de Retskafne behøve ei dine Raad. - Altsaa - vel siger du hæftig - skal man da stiltiende see Daarer forvirre alting - og ret som have Privilegium paa at - s. - kiære Ven, hver Mand meener han er den viseste og Daaren meest. - ærgre dig ikke, var ieg hos dig, vilde jeg synge dig en Viise for, - og see her er den just, mit Privilegium. Midler Tiid lev vel. H. A. Forgiæves man med Daaren tretter: Al Viisdom intet her udretter; Han svær en Eed; at blive dum. Du kan dig træt moralisere, Dog bliver han den han vil være. Det er hans Privilegium. Hver har sin Glæde jo omstunder, Ja meener at man ham misunder, Og Daaren med; thi han er dum, Vil du hans Glæde ham betage, Skal han sig selv ei meer behage? Det er hans Privilegium. Tving Daaren ei dig høit at agte: Det er hans Pligt dig at foragte; Thi er du klog, saa er han dum, Den Herre han forstaaer at leve, Og roser dem, som ham ophæve Det er hans Privilegium. Saa ofte du seer Giækken komme, Saa hils dybt, vig og Ryggen krumme: Han viger ei thi; han er dum Kan du det af en Nar begiere, Ja - lod han af en Nar at være, Det er hans Privilegium.