Corsaren, 1842-08-26
(Uddrag af vor meforotamiske Correspondents) Oversigt over Forhandlingerne i en Standsforsamling i Uroes-Kilde. Foreløbig bemærkes med Hensyn til Navnet, at man havde foreslaaet at kalde Forsamlingen "Stadsforsamling", med Motto: "Ei blot til Stads"; men, saasom man vilde, at Navnet skulde svare til Virkeligheden, forkastede man dette, og især Motto'et dertil, og vedtog istedetfor den mere passende Benævnelse "Standsforsamling". Byen Urves-Kilde blev valgt til Forsamlingssted, fordi der blev saa megen Uro og Skjænderi. Forsamlingen aabnedes med et høitideligt Møde af en bekjendt udmærket Commissionair, der havde faaet i Commission at begynde Mødet med en Sang til Melodien: "Man herved gjøre vil bekjendt", hvori var indlagt Variationer over forsjelige Themaer af Vandevillen "Nei". Fuldkommen Taushed herstede under Sangen, med Undtagelse af, at Een nøs, og en Anden sagde "Prosit!"; men dette maa formodentlig have givet Commissionairen Anledning til at troe, at der var lidt uroligt; thi han udbrød: Jeg synes, at der var Nogen, der rørte sig. - Da fremtraadte Hr. Kastespyd (dette Navn menes han at have faaet, fordi han troes at have levet paa en Tid, da man endnu ikke havde opfundet Krudtet) og sagde: Vær De rolig, Hr. Commissionair; det skal jeg afgjøre: Var der Nogen, der rørte sig? J saa Fald erklærer jeg, at han rørte sig ikke. - Hertil bemærkede Hr. Smiilmann: "Ja, hvad der kommer fra den Kant, vil der naturligviis, ikke blive lagt videre Vægt paa." Over disse Ord blev Hr. Kastespyd, paa Anmodning fra en af hans Venner, meget bister og forlangte, at de skulde tilbagetaldes. Efter lang Debat tilfredsstillede Hr. Smiilmann ham ved at udstede en skriftlig Erklæring, der, af Publicum læstes saaledes: Naar jeg har sagt, at hvad der kommer fra den Kant, vil der naturligviis ikke blive lagt videre Vægt paa, da tilstaaer jeg, at jeg hellere vilde have udtrykt mig saaledes: Der vil naturligviis ikke blive lagt videre Vægt paa, hvad der kommer fra den Kant. Efter denne Scene gjorde Commissairen Forsamlingen opmærksom paa, hvorledes Salen saae ud. Den var næsten aldeles opfyldt med Pakker, han havde maattet lægge derind, og for at kunne bevæge sig frit, maatte Forsamlingen altsaa først give sig ifærd med en Udkast- Forretning. Da dette var skeet, kunde Forsamlingen tage fat paa de Forretninger, der ifølge dens Natur vare den de væsentligste. Da den var en Standsforsamling, vare disse Forretninger naturligviis saadanne, der vedkom hver enkelt Stand. Godscierstanden besørgede fine, Kjøbmandsstanden sine. Bondestanden vilde ogsaa besørge sine; men man nægtede den at være en Stand, da den slet ikke bestod af Stands-Personer. Midt under disse Forhandlinger erindrede Nogle om, at man ogsaa skulde foretage nogle Forretninger for Folket; men ved nøiagtig Beregning fik man ud, at den største Deel af Tiden var hengaaet med Udkast-Forretningen, og at den øvrige Deel rigelig vilde medgaae, naar hver enkelt Stand skulde besørge sine engang begyndte Forretninger. Man foreslog derfor en betydelig Udvidelse af Tiden; men dette modsatte flere Medlemmer sig, fordi de skulde hjem og besørge deres egne vigtige Forretninger, hvorhos Andre gjorde opmærksom paa, at man maatte passe, at den Forsamling, der fulgte efter, kunde blive saa betids færdig, at den kunde komme hjem og spise Julegrød. For imidlertid ikke aldeles at negligere Folket og dog besørge Standsforretningerne foretog man med Jver et Forslag om at indrette Stands-Comiteer, der fik Navn af folkelige. Saaledes kunde man altsaa stilles af med rolig Samvittighed efter et alsidig udført Hverv.