Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1776-12-02
Min Oxe var een af de gamle Philosopher, mild, taalmodig, beskeden, forsigtig, (a) ikke nysgierrig efter det, som ikke kom ham ved, men, som agtede det Nyttige høiere end det Skinnende, og satte alle sine Overlæggelser i Viisdoms Øvelse. Maa J ikke nu tilstaae, at en Oxe meget vel kand være saadan en Philosoph? Alle de øvrige af Hiorden vare næsten af samme Beskaffenhed. Jeg indlod mig i Sam af See No. 46 af norske Jnteligents Sedler for 1776. Altsaa fornærmer maa jo Oxerne, naar man kalder et tolperagtigt og ubehøvlet Menneske, en Oxe. tale med dem, og een af de Vittigste, der allerede havde ædt sig mæt af nogle fortreffelige Urter, var reddebon til at svare mig paa mit Spørsmaal. Jeg forundrer mig over Eder, mine Venner, sagde jeg til dem: J ere stærkere end Menneskene, og dog beqvemme J Eder under deres Aag, og arbeide til deres Tieneste. Ja hvorfor ikke, svarede Oxen mig: At arbeide er ikke noget Onde, det ovvækker vores Appetit, og vedligeholder vores Styrke og Sundhed. Og tilmed, saa er alting imellem os og Menneskene ikkun en Giengield; Naar vi arbeide for dem, saa arbeide de igien for os, de lede os paa de beste Enge, de vaage for vores Sikkerhed, og beskytte os imod de vilde Dyr, de bygge Stalde, til os, og samle Forraad for os til den Tid, naar det sneer og fryser. Er det ikke da billigt, at vi belønne dem for saa mange Omsorger, i det vi ere dem behielpelige i deres Arbeide. Men i ere meget enfoldige, svarede jeg Troe J da, at Mennesket paatager sig denne Omsorg af Kierlighed til Eder, Han ernærer Eder, og han feeder Eder til sin egen Nytte. Det kand vel være, sagde min Philosoph; Enhver seer paa og søger sin egen Fordeel. Man maa ikke saa nøie agte derpaa. Naar en Ting tiener os til Fordeel, hvorfor skulde man da vel saa omhyggelig søge efter Bevægnings Grunden dertil, Dette er jo at aabne baade Port og Dør for Utaknemmelighed, og at bringe det smukke Baand, som sammenbinder Giengields-Pligterne, i Uorden. Hvad os angaaer, da gruble vi ikke saa meget i vore Undersøgninger. Menneskets Omsorg for os er os nyttig og behagelig; Vi tiene dem derimod igien uden Modvillighed, i den Fortrydelse, ja endog med Fornøielse. Men Friheden! sagde jeg - O! Friheden, svarede dette firebenede Dyr: J, som nedstamme fra Menneskene, have vel meget at snakke om Friheden; Hvor mange tusinde Mennesker maa ikke være Slaver af et eneste Menneske, og undertiden, hvilket er det slemmeste, et Speil af hans Egensindighed, og et beklageligt SlagtOffer af hans Lidenskaber. Vores Hyrde sørger for os, han tager sig i Agt for at betage os vores Forraad, og at lade os omkomme af Hunger. En ubarmhiertig Herre iblandt Menneskene der, imod betager dem ofte deres nødtørftige Underholdning, og bekymrer sig lidet om at række dem, som mangle alting, deres Næring. Og dette er endnu det største Onde, at han undertiden forsamler mange tusinde Mennesker, og fører dem an til at myrde andre, som ikke have gjort dem, noget imod, ja, som de ikke engang kiende, og aldrig have kiendt. (a) Til saadan afskyelig Gierning har man endnu aldrig anført os. Hvilke Dyr af et Slag sønderrive eller døde vel hinanden uden Aarsag, Dette er et Raserie, som man allene finder hos Hundene, hvilke saaledes ere blevne fordærvede ved en nærmere Omgang, med Menneskene. J det vi saaledes snakkede, gik vi noget af sides, og gandske uformærkt befandt vi os et Stykke bort fra Hiorden. Men paa eengang overfaldt Oxe Hyrden os, og i Vrede slog os ubarmhiertigen. Velan, sagde jeg til min Følge-Svend: Hvad siger dunn, hvad tykkes dig, om disse Prygl, Dette er noget ubeqvemt, svarede han, dog, hvad skal man sige, Fluerne falde mig og besværlige; men skulde jeg tage grumt afsted imod dem, Dette er jo høimodigt, svarede jeg: J have uden Tvivl ofte Leilighed til at øve saadan Taalmodighed. Jeg tilstaaer det, sagde Oxen; dette Menneske er vred, han overgiver sig ofte til en strafværdig Egensindighed, ligesom et Barn. Jeg har Medlidenhed med hans Hidsighed, og jeg giver ham i mig et Exempel paa Koldsindighed, drager han ingen Nytte deraf, saa er det desto slemmere for ham. Ak! raabte jeg: Det er Philosophie, ja den udvalgteste Philosophie. (Fortsættelsen følger.) I Herunder forstaaes ikke de retfærdige Krige. Heraf udkommer hver Mandag et Blad fra det bergenske Adresse-Contoir hos O. Brose.