Politivennen, 1805-01-01
Forslag til nogle Jndretninger, som tjene til at befordre den Sjellandske Bondes Tarv. (Af A. Holm, Provst.) Den velgjørende Udskiftning har havt uberegnelige gode Følger for Bondestanden. At opregne disse er unødvendigt, da Sagen taler for sig selv, jeg vil derfor lade mig nøje med at nævne de bedre Heste den siellandske Bonde har nu fremfor i Fortiden. Enhver som har levet 20 a 30 Aar, og i denne Tid blot nu og da opholdt sig paa Landet, vil glæde sig over at see, hvorledes den siellandske Hest er i denne Tid opvort fra et lidet ubetydeligt Kræk til en Hest af 9 1/2 Kvarteer og derover. Jmidlertid har man ei endnu benyttet sig af alle Udskiftningens Fordele og det er neppe at haabe, at den siellandske Bonde vil kiende disse uden Veiledning. Den, som kiender Mennesket nøiere, har vist nok lagt Mærke til, at den, som arbejder haardere end andre, tænker i Almindelighed mindre end disse; det er derfor billigt, at Bonden som slider haardt for mange, finder blandt disse nogle som vil gjøre Vederlag ved at tænke for ham. Det Kongel. Danske Landhuusholdnings-Selskab har her forhvervet sig et evigt Æreminde, da det har vejledet til Kundskaber ved nyttige Skrifter og opmuntret til Flid ved Belønninger, men dette uagtet, kan endnu meget foretages til Bondestandens Oplysning og Tarv. Jeg finder det derfor ikke upassende at tale om nogle Mangler, som kan afhielpes og om nogle Fordele, som denne Stand kan erbolde. Jeg meener, at Heste- Kvæg- og Faare-Avlen er endnu ikke det den kunde og burde være i Sielland, da paa denne Øe gives hele Sogne, i hvilke man ej finder en god Hingst, i andre aldeles ingen. Tyrene ere her oftest smaae, sielden af nogen god Rase; herom bekymre kuns saa sig. De fleste Bønder have endnu det samme Slags styguldede Faar, som fandtes hos deres gamle Forfædre, men i alt dette behøves Forandring, den, som ved Tillæg af Fæe har samlet nogen rigtig Kundskab om dette, veed at det oftest falder efter Hannen, har man altsaa ingen god Hingst, Tyr eller Væder, venter man forgjeves at faae en god Race af disse Dyr, og denne burde man dog lægge Vind paa, da man siden Udskiftningen har nu overalt, eller i det mindste kan have Klever, og herved opklække bedre Heste, Køer og Faar, en Forædling, som ei bør forsommes. Da Danmark behøver mange Produkter fra fremmede Steder, vilde det være ønskeligt, at man ved danske Kreaturers og Kornvarers Udførsel kunde hindre dette Rige fra, at være i under Balanse i sin Handel med andre Nationer, men hertil kan anførte Kreaturers Forædling bidrage meget. Det er bekjendt, at den siellandske Hest er let og burtig, og (som man kalder det) sejere eller varigere og dygtigere til Slid, end nogen af de andre danske Provindsers Heste, den er derfor og anseet som fortrinlig god til Cavalleriet, det vil derfor være gavnligt at sørge for, at den siellandske Hest kan blive større og følgelig lettere afsættes og bedre betales. Men hertil udfordes, at Sielland maae forsynes med gode Hingste, som ere rene og sunde, 10 Qvarteer 2 Tomme høie, vel skikkede, af passende god Længde med rene flade Been og som i det hele have de Egenskaber, som udfordres hos Heste, for hvilke Præmier gives. Men hvo, vil man nu spørge, skal holde disse Hingste? Bonden kan ikke gjøre det, da han sielden kan forskaffe disse Hingste den fornødne Pleie og Opvartning. En Dreng, der oftest vander og flytter Bondens Heste og andre Kreaturer om Sommeren, kan ei betroes til at oppasse en Hingst, der er Drengen for stærk og fordrer en rask Karl, som har Kræfter til at styre og tæmme den. Hingsten burde og blive paa Stalden, om Sommeren for at forebygge de mange Uleiligheder, som maae befrygtes, naar man sætter en Hingst i Tøjr, men en Bonde behøver til sit Sommerarbeide alle sine Folk og enhver, fra den som gaaer med Mejer edet, til den som vogter Gæssene, er ham umistelig. Jngen kunde bedre holde disse Hingste end Godsejeren, der oftest holder mange Folk, har det meste af sit Arbeide gjort ved Hoverie af Bonden, og har desuden nok af alt det, som udfordres til Hingstens Pleje. Det synes og, at Godsejeren skylder Bonden denne Tjeneste, som en Erkjendtlighed for de mange Tjenester, han har af Bonden, saameget heller, da han selv høster den største Fordeel heraf; thi da han ejer Bondens Gaard og Jord, saa kommer enhver Tilvext i Bondens Velstand ham til Gode; jo mere velhavende Bonden er, des mere sikker er Godsejeren paa at faae sit Hoverie vel forrettet, sin Afgat rigtigen og til rette Tid betalt, sin Gaard godt vedligeholdt m. m. Ja, ved Dødsfald faaer Godsejeren nogle 100 Rdlr. i Fæste af en god Gaard og Forhøielse i sine aarlige Jndkomster, da Landgildet altid forhøjes for en nye Fæster naar Gaarden er god; saa alle Fordele af en god Gaard komme Godsejeren ene og allene til Gode. Det synes derfor udenfor al Tvivl, at Godsejeren efter Billigheds Regler burde holde en Hingst for sine Bønder, som forskaffe ham saa mange Fordele. Dog er jeg ikke af den Tanke, at Godsejeren skulde holde denne Hingst til Bondens Tjeneste uden Vederlag. Da Godsejeren maatte købe og underholde Hingsten, var intet billigere, end at denne igjen fik noget til Hingstens Underhold. jeg mener, at en Tønde Havre, for hver Hoppe Hingsten bedækkede, var en Betalning, som man var tjent med paa begge Sider, naar Hingsten var god. For at forvisses herom, burde denne Hingst, naar den var 3 Aar gammel, forevises de beskikkede Kommissarier, og naar den af disse var ant gen, da brændes paa Halsen enten med G. II. som kunne sige. Godsejerens Hingst eller maa i erettere med L. II., som betydede Landningst. Denne Hingst, naar den blev godt holdt, kunde da blive staaende til sit bestemte Brug, indtil den var 10 Aar gammel, da den blev afløst af en anden paa samme Maade antagen Hingst, med mindre Ejeren var sindet oftere at omtuske den med en yngre. Men da der ej findes mange saadanne Hingste, og et ikke ubetydeligt Antal af dem udfordredes, naar enhver Godsejer skulle anskaffe en eller flere saadanne Hingste i Forhold til Godsets Størrelse, saa vil det være nødvendigt, naar slig Jndretning fandt Bifald og tog Sted, at man forundte de Her Godseiere nogle Aar til at anskaffe disse Heste i, og ej fordrede denne Jndretning indført overalt i Sjelland, førend i Aaret 1810. Anskaffede nogle Godsejere sig slige Hingste før dette Aars Udløb, da fortjente disses patriotiske Jver for det almindelige Vel en Udmærkelse og offentlig Berømmelse. (Fortsættes.)