Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-08-14
Nyeste af Kjøbenhavn. Skilderi saadannanonSyvogtyvende Aargang. No. 65. Udgivet og redigeret af Fr. Thaarup, Etatsraad. Forsendes, ifølge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Løverdagen den 14 August 1839. Om Tibet. natona. Tibet er et af de besynderligste og af den gamle Verden mindst undersøgte Lande. Omkrandset af høie, med evig Snee og Jis bedækkede Bjerge, kaldes det af sine Beboere, Sneens En Kiede af gigantiske Bjerge, af hvilke Rige. adskillige er 3 til 4000 Toiser høie, skiller det fra Hindostans smilende Sletter; flere parallele og sandsynligen lige saa høje Bjergkjeder begrændse det imod China, i Vesten indeholde langt høiere Bjerge Kilderne til Jndus og de betydeligste af de Floder, som udgyde sig i samme. J Norden bøier sig en Række af Bjerge med steil Skraaning imod Mellemasiens Ørkener. Det Indre af Tibet er ligeledes gjennemskaaret af flere Grene af Sneebjerge, kronede af umaalelige Gletschere. Det høieste af disse er Gang diseri, af Hinduerne Calasa kaldet; det indeholder Søen Mapam, hvorfra Setledie udflyder, ogsaa Jndus udspringer her. Begge disse Floder, tage deres Retning imod Nordvest. Fra samme Bjergs sydlige Grændse udstrømmer Ganges, og paa dets østlige Side ere Kilderne til en af Asiens største Floder: den fører i Tibet Navnet Dangbu, gjennemløber den største Deel af denne Egn fra Vest til Øst, optager en Mængde Bifloder, vender sig derpaa mod Syden, gjennembryder Himalayas Bjergkjede og træder derpaa ind i Bermaanernes Land, hvorden erholder Navnet Frawadi; den gjennemstrømmer dette Land heelt igjennem paa langs, frugtbargjør det ved sine Oversvømmelser, ligesom Nilen Ægypten, og udgyder sig gjennem flere Mundinger i den bengalske Havbugt. J Tibet hindrer dens rivende Strøm den i at være feilbar; den bliver det først der, hvor den træder ind i Birmannernes Rige, idet den forlader de høie Bjerge. Det ostlige Tibet, eller Landet ham, er adskilt fra den øvrige Deel ved en høi Kiede af Bjerge og Gletschere, som løbe næsten lige fra Syd til Nord. Alle de store Floder, som gjennemstrømme Landet, følge omtrent samme Retning; nogle gaae gjennem Yunnan, en chinesisk Provinds, og derpaa til Indien paa hin Side af Ganges, hvor de udgyde sig i den bengalske Bugt, eller i Bugten ved Siam, eller i det chinesiske Hav, andre forene sig og danne den store Flod Kiang, som gjennemstrømmer China og udgyder sig i det østlige Occan. Paa Tibets nordøstlige Grændse er den høje Bjergkjede Bayan-Khara, som indeholder Kilderne til Huangho eller den gule Flod, der gjennemflyder den nordlige Deel af China og udstrømmer i det gule Hav. Det sydlige Asiens fem største Floder komme saaledes alle fra Tibet. Landets høje Beliggenhed gjør Climatet i Almindelighed koldt; men dets Dale, endskjønt betydeligen ophøiede over Havfladen, ere hede og fordet meste frugtbare; i dem trives Viinstokken fortræffeligen, endog Riis dyrkes der med Held. Adskillige Dele af de høje Biergegne ere smittede af pestagtige Dunster, hvilket dog ikke er varigt. Tibetanerne fortælle, at disse Dunster udstrømme fra en Kugle af hvidagtig Damp, som de kalde Smittens Moder, denne Kugle viser sig paa Jordens Overflade: i Begyndelsen er den ikke større end et Æg, og synes at dreie sig om sin Axe, snart naaer den et Hjuls Dimension og voxer saaledes stedse i Omfang, indtil den opløser sig i Atmosphæren. De Reisende, som møde disse Uddunstninger, tage paa det tilsomste Flugten, forikke at udsætte sig for deres skadelige Indflydelse, der i den østlige Deel af Tibet er endnu farligere. Tibet er rigt paa Metaller; paa mange Steder finder man Guld, som ofte er meget reent. Man vinder det fra Bergverker og fra Floder, sædvanligen i smaa Dele hængende ved Stene, men ogsaa i Masser og betydelige Aarer. Guldbergverkerne ere Regjeringens udelukkende Eiendom, den tillader deres Drift blot i en Egn fjorten Dagsreiser fra Lhassa, der har den bortforpagtet dem. Chinas Indflydelse forhindrer Anlæggelsen af andre Bergverker; thi man frygter med Ret for at vække Englændernes Pengebegierlighed i Nabolandet Jndien, hvilke, under Paaskud af videnskabelige Reiser, sende Emissairer til Grændserne af Tibet, for at skaffe sig nøje Kundskab om dette Lands Rigdomme og Produkter. Man finder megen Zinnober, men Mangel paa Brændsel, som er almindelig i Tibet, gjør det umuligt, at uddrage Mercurius deraf. Borax er tilstede i Overflødighed; den krystalliserer sig paa Bredden og paa Bunden af nogle Søer, og er en betydelig Udførselsartikel. Der gives ogsaa nogle Miner af Lapis-Lazuli og Turkiser. De sidste ere meget hyppige og tjene de tibetanske Fruentimmer til Pynt. De Bjerge, som begrændse Tibet i Norden, imod Sandørkenen, ere rige paa Steensalt, hvilket er hvidt, rødt eller violet. Dette Lands tørre og højtliggende Overflade bidrager til Salpetrets Selvdannelse; man samler det paa mange Steder. Blandt Dyrene ere at mærke: Yakken eller den tangutanske Bøfsel, fortræffelige Heste, Geder, af hvis fine Haar Shawlerne forfærdiges, Bisamdyret, og en stor Art af Flaggermuus, Cheri kaldet, hvike ere meget hyppige. Hundene i Tibet ere de største, man kjender, de have et stort Hoved, lange Haar, og ere meget stærke og modige. Landets almindeligste Frugter og Haveværter ere en Art graa Byg som udgjør Indbyggernes Hovednæringsmiddel, sædvanlig Byg, Hvede, Ærter, Bønner. Da Tibets Bjerge kun ere lidet bevoxede med Skov, saa betjener man sig, som i Asiens Stepper, af Hornqvægets Møg som Brændsel. Tibet er nu om Stunder beboet af to forskjellige Menneskeracer. De egentlige Tibetanere, som kaldes Bodh. ere de talrigste og indtage den største Deel af Landet. J Nord og Nordost boeMongoler, som paa tibetansk kaldes Hor eller Sogh Bu. Dette sidste Navn betyder: Engenes Hyrder eller Nomader, hvilket ogsaa passer sig, da disse Mongoler med deres talrige Hjorde føre et vandrende Liv paa de skjønne Græsgange, som danne Bjergenes Søm. Bodhs adskille sig fra Mongolerne ved Sproget, som er fuldt af Enstavelsesord og lidet velklingende, men især ved deres Ansigtsdannelse, som intet tartarisk har og mere ligner Jødernes og Nationers af den semittiske Race. Terrainets bjergfulde Beskaffenhed tillader ikke, at Landet er saa beboet, som dets Omfang kunde lade forudsætte, og Totalbeløbet af Jndbyggerne kan kun anslaaes til omtrent syv Millioner. Efter Landets Traditioner var Tibet i Oldtiden beboet af forskjellige barbariske Stammer, som levede af Jagten, eller af Udbyttet af deres Hjorder og Huusdyr. Først mod Enden af det femte Aarhundrede for vor Tidsregning erholdt disse Stammer den første Straale af Civilisation ved en hindisk Prinds, hvis Navn var UpadhiEfter et stort Slag, som hans Fader havde tabt, havde han med Sine frelst sig til Tibets Snee bjerge, og blev der Fyrste over Landets nomadiske Beboere. En anden indisk Kongesøn kom kort efter derhen og blev Stamfader for de tibetanske Kongers Familie. Denne Tildragelse fandt Sted 313 Aar før vor Tidsregning. Først omtrent 700 Aar senere blev BudhasReligion indført i Tibet. Denne Religion bidrog især til at udbrede Civilisationen i Landet og til at formilde dets Beboeres endnu bar, bariske Tilbøieligheder; men Videnskaberne og Kunsterne begyndte først under Kong Srond, gan Gambo at blomstre denne Konge sendte nemlig i Aaret 632 en af sine Ministre og sexten andre Personer til Indien, for der at studere BudhasLære og danne et Alphabet, som kunde være skikket, til deri at skrive det tibetanske Sprog. Ved denne Tid begyndte ogsaa Kongerne af Tibets Forbindelser med Keiserne af China, som fra Tid til Tid formælede deres Hofs Princesser med disse Konger. Paa denne Maade udbredte den chinesiske Literatur sig i Tibet, og den udgiør, tilligemed den indiske, Grundvolden for den Videnskabelighed, som endnu hersker der. Disse Kiendsgierninger bevise klart Urigtigheden af Bailly's og andre Lærdes Paastand, at Tibet har været Menneskehedens Vugge, og at Videnskaberne og Kunsterne have i dette Land havt deres Oprindelse. Srongdzan Gambo og hans Efterfølgere bleve Crobrere; de underkastede sig hele Mellemasien lige til Tianchan, eller det himmelske Bjerg, og til Kilderne af Oxus og Jarartes; de udholdt blodige Krige mod Chineserne og Araberne, som havde erobret Persien, og bleve frygtelige for alle deres Naboer. Jmidlertid begyndte deres Magt, under Dharmas Regjering i det niende Aarhundrede, at aftage, og i den første Halvdeel af det tolvte Aarhundrede vare de allerede indesluttede inden for deres gamle Grændser, og saa svage, at de saae sig nødte til at erkjende Chinas Overherredømme. Oschingiskan erobrede Tibet i Aaret 1206. Under hans første Efterfølgere blev Landets vestlige Deel ganske ødelagt af Mongolerne. Siden denne Tid har Tibet stedse været de chinesiske Keisere meer eller mindre underdanigt. Disse smigrede Bud has høje Geistlighed idet de uddeelte Æresposter og Titler, Indsegl af Guld og kostbare Stene iblandt dem. Dette Lands Konger førte derpaa Titlen Dheba; den sidste af disse Deba's, som havde gjort Opstand imod Chineserne, henrette des 1750; derpaa afskaffedes den kongelige Værdighed, og Regjeringen betroedes, med Dalai-Lamas Samtykke, til Chinesiske Generaler, der føre Over commandoen i Lhassa, og lønnes saavel af Keiseren af China, som af Dalai=Lama. Man anslaaer sidstnævntes Indkomster til 8 Millioner Unzer Sølv om Aaret.