JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Adresseavis for Børn, 1779-01-06
Selskabet. Aar. Nummer, Ao. nye, for Børn. Første Aargang. Onsdagen den 6 Jamarii. 2, Nye-Aars Betragtninger. eg forestiller mig den første Dag i Aaret, som den første Dag i mit Liv, og jeg lover mig af min Guds Kierlighed ligesaa meget Godt i dette nye begyndte Aar, som han ved min Jndtrædelse i Verden bestemte mig for min hele LivsTid. Hvor meget Godt kan jeg ikke vente mig af min himmelske Fader, som allerede ved mit Livs Begyndelse, sa endog førend jeg blev født, tænkte paa mig med saa megen Naade. Da jeg kom til Verden, lod han mig finde saadanne Venner i mine Forældre, som i min hielpeløse Tilstand, understøttede mig med den ømmeste Kierlighed, og forskaffede min svage Natur den uegennyttigste Bistand og Underholdning. – Uden denne Understøttelse, uden denne kierlige Omhue for mit Vel, skulle jeg ikke have disse sunde og friske Lemmer, eller andre legemlige Fordeele. Dersom jeg den Gang havde været i Stand til at eftertænke min Lykke, saa skulde jeg vist nok have kundet lobet mig mange behagelige Timer i mit Levnets Fremgang. Nu, da jeg kan anstille denne Betragtning, nu vil jeg fole min Lyksalighed, og deraf for mine tilkommende Dage uddrage de behageligste Forhaabninger. Jeg indtræder med denne Dag en nye Tidsløb i mit Liv, Vel er jeg ikke saa hielpeløs, som jeg var ved min Fødsel, men dog ligesaa hielptrængende, som jeg da kunde være. Jeg har Venner nødig, som kan forsøde mig Livet, understøtte mig i Vanhelds Dagene, og sætte mig i Sikkerhed for Fale; Og skulle Guds Forsyn ikke oplede mig disse, Jol jeg er vis paa, der maae forestaae mig i Aar, hvad der vil, at min Gud har allerede udseet mig en Ven, der i tvivlsomme Tilfælde kunde være min Raadgiver, i Ulykken min Bistand, i Lykken min Ledsager, og ved mine Feiltrin min Styrere.
Adresseavis for Børn, 1779-01-06
J det første Øieblik af mit Liv har Gud allerede lagt Grunden til min tilkommende Skjebne. Det var ikke en blot Hendelse, at jeg blev født af de Forældre og ikke af andre, at jeg oprandt blant de Folkeslægter og ikke blant andre, at jeg indtraadte paa den Tid i Verden og ikke i nogen anden. Saavel Tiden, som Stedet og Omstændighederne, og Følgerne af min Fødsel, var af Gud paa det viseste bestemt. Da ordnede han alt min Skjebne, tilmaalte mig Lidelser, og udsaae for mig de Behageligheder, der skulle opklare mit Hierte. Paa disse hans vise befalinger maatte mange, skiønt den Gang ukiendte Aarsager, arbeide for min Lykke, og alle Forbindelser i mit Liv opfylde hans kierlige Hensigter. – Med denne Adresse-Avis. denne paa nye opleve første Dag i Aaret bliver min Skjebne ligesom paa nye anordnet. Alle de Uger, Dage og Øieblikke, som jeg skal leve i dette Aar, overseer mit Lives Herre med den ubedrageligste Vished. Vel er det skiult for mig, hvad der skal møde mig for den tilkommende Tid. Men for min Skabers Alting skuende Øie er Alting aabenbare, og efter hans gode og vise Raadsbeslutninger bestemt. Dersom jeg i dette Aar skulde opleve en Vandheld, som jeg ikke formodede, dersom jeg skal tage Deel i en vis uforventet Lyksalighed og Glæde, dersom jeg kommer til at lide det eller hiint Tab, hvilket jeg ikke kunde forestille mig saa skeer det altsammen efter hans vise Raad. Med denne Overbeviisning antræder jeg da en ny Løbebane i mit Liv, som paa denne Dag aabnes for mig. Det maae nu gaae mig, som det vil, saa bliver jeg ved med større og større Vished at troe, at Gud vil være min Gud og Fader saavel i Alderdommen, som i Ungdommen. Geraader jeg endog i kummerlige Omstændigheder, saa vil jeg tænke tilbage paa mine umyndige Aar, i hvilke jeg befandt mig i langt kummerlige, og Gud alligevel dog tog sig af mig. Bliver denne eller hiin Ven mig utroe, ogsaa dette skal ikke foruroelige mig. Gud vil vist beskikke mig Venner, i hvis Kierlighed jeg baade vil finde Lykke og Glæde. Trues jeg med Farer og Efterstræbelser, som vil tilintetgiøre alle mine Anlæg og Forsætter; ogsaa dette skal ikke skrække mig. Jeg fortrøster mig paa Herren, som den Gang tog mig i sin Beskyrtelse, da min Barndom udsatte mig for langt større og flere Farer. Og hvad hindrer mig da, at jeg ikke med en stille Hengivenhed skulle tiltræde dette nye Aar Nei, intet. Uden Bekymring vil jeg derfor gaae de tilkommende Dage i Møde, og overlade til Herren Bestyrelsen af min Skjebne. Jeg vil gaae den Vei hans Forsyn viser mig, og ved et hvert Skrit jeg giør, takke ham for hans underfulde og kierlige Førelse.
Adresseavis for Børn, 1779-01-06
Correspondence. Dydige unge Discipelinde! Det nye Aar paaminder mig om en Pligt, som altid bliver mig den vigtigste imod mine Venner, denne nemlig: at tilønske hende et lyksalig Nye Aar! for Børn. Dog, et Ønske, hvor let er ikke dette giort Skal det være Beviis paa ømt Venskab, vor mange vise da ikke dette i Dag Saa kunde min Veninde svare mig, om hun ikke kiendte det Hierte bedre, hvorfra dette Ønske stiger. Men hun veed, at alt hvad jeg tilønsker hende, bønfalder jeg tillige Himlen om. Saa adskilt er maaskee mit Nye=Aars Ønske fra mange Tu finde, paa hvis Læber i Dag denne kolde og sædvanlige Helsen spiller. Kunde Venner, kunde saadanne Venner som vi, vel tilønske hverandre noget, uden tillige at opløfte Hiertet til den Algode, at han efter sin Velbehag vil give, hvad vi ønske uden dette Velbehag, bedste Veninde, kan dog ingen Lyksalighed tænkes, og den vil vor gode Gud skienke os, naar vi ere dydige. Vort Venskab blive altid nye, varmt og ægte Men uden Fortrolighed, hvad nytter Venskabet? Saa voxe da og Fortroligheden imellem os, og forbinde os mere og mere. Der er dog ingen Handling paa Jorden, der veier op mod den ædle venskabelige den lindrer Smerter, aftørrer Taare, deeltager i Glæder, og lader os fole Lyksalighed i alle Livets Optrin. Nu saa være Venskabet da altid vigtigt og helligt mellem os, min unge Veninde. Med Held træde hun nu et Skrit mere frem paa Livets Bane. Religionen være stedse hendes Leeder, og Dyden hendes Selskaber; der møde da, hvad der vil, hun er lyksalig. Fornøi mig snart med et Brev. Kan vi vel anderledes tale sammen, og bør vi vel tie? Fraskildte Venner har kun Pennen at takke, at de kan omgaaes og samtales, og kunde vi leve og leve fornøiet uden at omgaaes, Nei ofte, engang om Ugen i det mindste, vil vi tale sammen; Saa byder Venskabet os, saa fordrer vor Lyksalighed. Lev vel, bedste Veninde, saa være de mig altid, indtil vore Dages Ende, da vi i hiin Verden, omendskiønt med andre Navne, dog venskabelige, skal mødes og omgaaes – og evig – evig leve uadskilt som salige Venner. Theophile. Nyheder.
Adresseavis for Børn, 1779-01-06
Den gamle blinde Soldat, som gaaer alene om paa Gaden, var Nye=Aars Morgen bleven vildfarende, og stod ved en Rendesteen, uden at vide, hvor han var. En skielmsk Gade-Pog stod paa Adresse-Avis. paa den anden Side af Rendestenen, og sagde tilden Blinde, han skulde kun gaae ligge til. Dette hører en lille pyndtet Jomfrue, som stod i Vinduet og legte med sine Nye=Aars Gaver, hvad havde hun at giøre, hun forlod sit Legetøi, sprang need af Trappen og ud paa Gaden, tog den gamle Soldat ved Haanden, og ledte ham fra Rendestenen; og da hun havde ført ham ud paa Gaden, og han nu vidste hvor han var, tog hun sin Otteskilling som hun havde faaet til Nye=Aars Gave af sin Papa, og gav den stakkels Soldat; Gadepogen loe hende ud, sprang efter den Blinde, vilde skyde ham over Ende, men snublede i det samme, og brak sin Haand af Leed. Ulykkelige Tilfælde.
Adresseavis for Børn, 1779-01-06
J Frankerig lever en Kiøbmand, som for nye lig havde to Sønner, den ældste var omtrens 7 Aar, og den yngste 6. Begge vare meget elskede af deres Forældre. Nu maatte deres Fader, formedelst sine Handels=Affairer, gjøre lange Reiser omkring i Landet; og gjerne gjorde han disse til Hest, han pleiede da altid at føre et Par ladte Pistoler med sig; men naar han kom hiem, afskiød han samme, eller tog Ladningen ud, paa det ingen af Uvidenhed dermed skulde giøre sig eller andre nogen Skade. Han havde desuden eengang foralle forbudt sine Sønner, aldrig at tage enten disse Pistoler eller andet Skyde-Gevæhr i Hænder, efterdi, da de ikke vidste ret at omgaaes dermed, de let kunde giøre Skade. Overhovedet gav han dem denne Regel, at, naar de bleve voxne, aldrig da at spadse med saadanne Gevæhrer, efterdi de ofte kunde komme stor Ulykke afsted ved Uforsigtighed.
Adresseavis for Børn, 1779-01-06
Det hendte sig, at Kiøbmanden, efter Sædvane, gjorde en Reise, og kom tilbage; men som han snart igien skulle afreise, saa havde han denne Gang ikke skudt sine Pistoler af, han lagde dem fra sig i sit Kammer, forsikret om, at hans Sønner ikke rørte dem, efter den Formaning, han havde givet dem. Men hvad skeer, Dagen derpaa, da Faderen var udgaaet, legede Wilhelm og Christian (saa heed disse tvende Drenge) i Kammeret, hvor Pistolerne laae. Lad os engang leie Soldater, sagde Wilhelm til sin yngre Broder, i det han tog en af Pistolerne i Haanden, og rakte ham den anden. Nei, det tør vi ikke, svarede Christian, veed du ikke, at Papa har forbudet os at røre ved dem. Det er sandt nok saade Wilhelm, men de for Børn. ere jo ikke ladte; thi Papa har jo sagt, at han altid afskiød dem, førend han lagde dem fra sig. See kun, hvorledes man skal optrække Hanen. Herpaa trak han begge Hanerne op paa Pistolerne. Papa har aleene meent, at vi ikke maatte røre ved ladte Pistoler. Naa staae nu der hen og giv Agt, hvorledes jeg commanderer. Naar jeg raaber: Feur, saa maae du trykke paa denne Stillepind. – Nu stod begge Drengene lige mod hverandre, og Wilhelm commandeerte. – Ach tung Præsentirt das Gewehr, – Legt an Feur. – Ved dette Ord trykte begge til, og begge faldt død ned paa Gulvet. Knallet blev strax høri omkring i Huset. Moderen kom løbende, fuld af Bestyrtelse, ind i Kammeret. Himmel, hvilket Syn, Afmægtig sank hun need ved sine døende Børn, som laae og droges med Døden. Huusfolkene kom i det samme til, og hialp den bedrøvede Moder bort. Børnene døde Faderen kom hiem – Jammer – Elendighed. Men hvo kan beskrive denne sørgelige Scene.
Adresseavis for Børn, 1779-01-06
Lotterie. Lotte havde seet Leilighed at tilsnige sig 8 Skilling af sin Mamas Lomme for at sætte i Tal=Lotteriet. Tallene bleve valgte, og Seddelen skulde tages. Hun aabenbarer sit Forsæt for sin yngre Broder, lover ham det halve af Gevinsten, imod at han skulde hente Seddelen. Carl giør hende troskyldig, men i Stedet for at gaae til Collecteuren, seer han Leilighed til at putte de 8 Skilling uformærkt igien i sin Moders Lomme. Lotte er tryg, og troer, Ternen allerede er i hendes Broders Hænder. Nu blev Lotteriet trukken, og Lotte tabte. Hun beklager sin Skjebne for Carl. Han tier. Hun begynder at angre sit Tyverie. Carl bebreider hende det. Har du ikke nu, sagde han, skildt din Moder ved 8 Skilling, uden selv at have Nytte deraf, – Lotte føler Feilen, og fortryder den. - Om din Moder nu savner Pengene, blev Carl ved, og det kommer op, at du har taget dem, hvordan vil det da see ud, hun troer dig aldrig mere; thi den, der stiæler een Gang, er altid en Tyv Ak tie stille min føde Broder, gid jeg aldrig havde vovet at tage dem aldrig, aldrig skal jeg giøre det oftere. – og hvad mener du vor Herre han tænker, troer du han kan lade det gaae dig vel, naar du bærer dig saadan ad? – Jeg ulykkelige Barn o Gud give jeg dog aldrig havde faldet paa den Tanke. Nu græd Lotte stærk, og Carl blev rørt. Ja hør nu, min Søster, siden jeg seer, at du føler at du har gjort ilde, og at det gjør dig ondt, saa vil jeg nu sige dig, at de 8 Skilling ligger i Mamas Lomme; der lagde jeg dem, i Stedet for at sætte dem i Tal=Lotteriet; thi jeg tænkte saa, hvad Lykke og Velsignelse kunde der vel være i at stiæle for at vinde? Men gal nu hen og heed Gud om Forladelse, og heed ham tillige, at du aldrig maae falde paa saadanne Tanker. - Her faldt Lotte paa sine Knæ, og Carl bad tillige med hende. Nota. De, som ikke agte at holde Bladet, anmodes ydmygst at sende det tilbage. Holck.
Adresseavis for Børn, 1779-01-13
Nummer, Aar. for Avi Ven. Første Aargang. Onsdagen den 13 Januarii. Guds Velgierninger imod os om Vinteren.
Adresseavis for Børn, 1779-01-13
Søe- og Handels-Efterretninger. J Begyndelsen af Seiladsen var denne ikke alene meget simpel, men endog møisommelig. Man torde ei vove sig vidt i den aabne Søe, man holdt sig gjerne nær ved Strandbredden og Kysterne. Hvor megen Tid udfordres der ei til saadanne Søe-Reiser. Man vidste endnu ikke af Compas, maaskee lidet endnu af Roer eller Seil. Meest ved Aarer har man roet sig frem paa dette flydende Element. Vovede man sig ud paa det vilde Hav, og det lykkedes, som f. Ex. hine Argonauter, der seilede til Den Colchos, saa blev det anseet foret Mirakel. Hvad sige vi om Mohrernes Rør Skibe, som Propheren Sta. 18, 2. taler om, som med disse lette Fartøyer fløy over Havet og Vandene, hvo kan for nærværende Tid giøre dem det efter. Men saasnart var ikke Compasset bleven opfunden, og Magnet Naalens Kraft kiendt, førend man fik en Veiviser paa Skibet, som kunde lede det rundt om paa det vilde Hav med Sikkerhed. Ja Magnet Naalens Nytte er saa stor for Mennesket, at det aldrig nok kan takke Gud derfor. Den bør billig regnes blant Naturens Underværke, den indeholder en Egenskab, som til denne Time er og en Hemmelighed, thi det er ikke nok, at den har den Kraft at drage Jern til sig; men hvorfor vender den sig mod Polerne, (Sønden og Norden, dette kan ingen menneskelig For for Børn. stand finde Aarsag til. Maae vi da ikke sættes i Forundring over denne Steens Kraft, og prise Guds Omsorg for Menne et, som ved saa simpelt et Middel i Naturen har aabnet det Veien til mange ubekiendte Lande, hvor hans Ord er bleven udbredt, og Aabenbaringens Lys tændt blandt de længst fraværende Folk.
Adresseavis for Børn, 1779-01-13
Reisende. Udpasserede. Tre Sønner af en riig Mand havde sparet af deres Lomme-Penge 100 Rdlr. De bleve eenige, at vilde i Selskab med hverandre og giøre en Lyst-Reise ud paa Landet, dog meere for at samle sig Kundskaber, end for at fornøie sig De fik Tilladelse af deres Forældre, reiste, og glædede sig i det Haab, at skulle nu ret profitere af deres Frihed. Neppe var de kommen 2 Mile bort, førend de noget fra dem blev vaer en stærk Jldebrand. De ilede til Stedet, og fandt de fattige Jndvaanere i en liden Landsbye i fuld Allarm, med at slukke en Jld, som havde antændt een af Beboernes Huse, og allerede havde fortæret samme. Umuelig kunde de være blotte Tilskuere heraf, men hialp til at slukke Jlden, det bedste de kunde, saa den omsider blev dæmpet. Bønderne takkede dem, og vidste ikke, paa hvad Maade de skulde bevidne deres Skiønsomhed. Nu saae disse tre Brødre stiltiende paa hverandre, forstod hinanden, bleve eenige, og gik op til Præsten i Byen, og overleverede ham de 100 Rdlr., som de agtede at fornøie sig for. Brug disse, sagde de til Præsten, til Opreisning for deres Skade, som det har brændt for. Vi har opnaaet Hensigten af vor Reise, og kan nu fornøiede vende tilbage igien. Disse Penge var bestemt til vor Fornøielse, og kunde vi vel ønske os en større, end redde en ulykkelig Familie. Med disse Ord forlod de den rørte Præst, vendte tilbage til deres Forældre, og de taknemmelige Landsbyefolk Velsignelses Ønske, og alle deres, som vare Vidner til denne ædle Gierning, fulgte dem paa Reisen.
Adresseavis for Børn, 1779-01-13
Bekiendtgiørelse. Brænde er at faae til Kiøbs i Havnen. Lykke for os, som ikke skulle savne dette Middel at giøre os Vinterens Strengheder taalelig ved Hvor vilde det ellers gaae os, og dog betragter, saa Avis. saa mange, især Ungdommen, dette lykkelige Hielpemiddel imod den ellers utaalelige Kulde med gandske ligegyldige Øine. - Hvorfra faaer vi Brændet, spurgte en lille Dreng mig, som stod og brændte en Deel Spaaner op til Unytte, Da jeg derpaa fortalte ham, at vi faae det fra Skovene, at Træerne der afhugges, saves, flækkes og hugges, at det er endda godt, at vi kan faae det for vore Penge, i hvor dyrt det er, men at disse Skove ikke ere evige, at de engang ved saadanne idelige Hugster kan blive ødelagte, og at vi saa kan blive forlægne, baade for at faae lavet vor Mad, og forat faae Varme i vor Kakkelovn, og godt og vel da, om han ikke kan leve den Tid, ifald han bliver gammel, at Brændet kan blive saa dyrt, at han gierne gav 4 Skilling for saa mange Spaaner, som han nu der staaer og brænder op til Unytte Da han hørte, at Brændet var saa vigtigt og kostbart, slukkede han sine Brande, og fra den Tid for Børn. ikke allene selv var, men endog raadte andre til at være sparsom med Jldebrand. – Lad os tænke os noget om, og see til de Velgierninger, som vi i dette Øieblik har at takke Jldens Virkninger for. Hvilken Vederqvægelse nyde vi i vore varme Kamre, skulde ikke Vinteren ellers blive os ufordragelig, ja endog ufordragelig for den Friskeste Og hvad maatte den ikke blive for den Syge, den Gamle, den Svindsottige, Selv Pattebarnet, den Umyndige, hvor beklagelig vilde ikke deres Tilstand blive, om de ikke bleve vederqvægede og styrkede af Varmen, Ak! de Ulykkelige, hvis Lemmer i disse kolde Dage skiælve af Frost, som gierne af deres lille Forraad gav det halve bort, for at faae noget Brænde at varme sig ved. Hvilken Aarsag giver min bedre Skjebne mig, blot forden Lykke, at jeg ikke savner denne Velsignelse, tilat takke og prise det kierlige Forsyn, de 4389 Fødte 4de Den 294 Subskribenterne. Mr. Frantz Henrich Müller. Mr. Gabriel Friderich Nielsen. Jacob Liimberg Müller. Jfr. Johanne Cathrine Nielsen, William Mouritz. Tychsen. Anna Christine Liebenberg. Jacob Olivarius Bilsted. Mr. Elliser Schyth. Nicolay Thaarup. Jfr. Johanne Elisabeth Holmer. Jfr. Elisabeth Maria Jonge. Anna Maria Holmer. Anna Birgitte Østrup. Anna Maria Dreyer. Mr. Henning Detlef Clausen. Mr. Hans Jørgen i pgaard. Hans Porth. Bartholdmæus Dahl. i Lolland. Jens Christian Møller. Jacob Dahl. Peter Friderich Jacobsen. Jfr. Anna Elisabeth BestmanBerndt Rasmus Kiersing. Msr. Carl Wilhelm Anthon Eegholm. Lyder Engelbrecht Ehrhart. Jfr. Clare Jørgensen. Jfr. Hedevig Margretha Jørgensen. Mr. Lauriz Christopher Hornbeck. (J næste Blad følger flere.) Johan Henrich Christian Müller. Johan Henrich Diedrich Müller, Nota.
Adresseavis for Børn, 1779-01-13
J Kiøbenhavn er Prisen 1 Rixdaler ved Aarets Slutning, Disse Blade udgaae hver Torsdag. uden for Kiøbenhavn koste de. J Siælland og Lolland 8 Mark, i Fyhn 9 Mark, i Jylland og Holsten 10 Mark. Vedkommende i Kiøbstæderne sætte igien Taxt saaledes, at deres Umage for Distributionen dem kan være betalt. 4de, da de de, da, de
Adresseavis for Børn, 1779-01-20
Nummer. Aar. Første. Aargang. for Onsdagen. Børn. den 20 Januarii. Oprindelsen til Byer og Stæder Skulde vi ikke ogsaa vide hvorfor vi boe i Stæder, og hvad der i Begyndelsen har givet Anledning dertil – Jeg vil henvise de unge Læsere hen til Cain, som bygte den første Stad, og de kan da selv betænke, hvor gammel Byers Oprindelse erHan bygte en Stad siger Skriften, og kaldte den efter sin Søns Navn Hanock. Om denne første Bye kan vi ikke gjøre os noget høyt Begreb. Det var Cain alene som nedsatte sig her med sin Familie, opslog nogle Hytter, og paa det han kunde være sikker, for sin dræbte Broders Hævnere, om gav og befæstede samme med en Grav eller et Gierde. Siden, da hans Efterkommere, som Skriften kalder Kiemper, formodentlig et stort og stærkt Folk, misbrugte deres Styrke og viiste sig som Tyraner mod andre Mennesker besynderlig mod Sets Familie, saa sloge disse sig og tilsammen, forenede sig i Selskaber, og befæstede deres Boeliger, for at være i Sikkerhed mod fiendtlig Anfald. – Dette er den sande Oprindelse til vore Stæder; Men en slet Ære for Mennesket, som er hinanden saa nær paarørende, og skal have Aarsag til, saa stærk at frygte for hverandre.
Adresseavis for Børn, 1779-01-20
Bekiendtgiørelse. De Forældre, hvis Børn ere antegnede for disse Blade, vilde behage at meddele os Efterretninger om deres Børns gode eller slette Opførsel; Saavel i deres Lærdom som Artighed, om de voxe eller aftage i det Gode; Om de ere flittige, agtpaagivne, nette om deres Klæder, ordentlige, reenlige, høflige, eller dovne, skiødesløse, sluskevurren, uordentlige, snavsede, og uartige, da det skal blive indført i disse Blade, til deres Roes eller Beskiemmelse.
Adresseavis for Børn, 1779-01-20
Auctioner. Vi læse saa meget i Aviserne, om Auctioner sagde den lille Frederica til sin ældste Broder, Hvad er Auctioner: Det er naar en Mand, for Exempel jeg vil sige Papa, om han fik Lyst nu at sælge dette Huus, saa giør han det bekiendt, at han en vis Dag har berammet dertil, og den som da vil give ham meest derfor, den sælger han det til. Dette gaaer saaledes til: Jeg vil nu sige at den bestemte Dag er kommet paa hvilken han vil sælge Huset. Enhver veed nu hans Villie; Derpaa indfinder sig alle dem der har Lyst at kiøbe det. Saa hører de da først paa hvad Vilkor han vil sælge det; Derpaa raaber en Mand, som er befalt dertil af Kongen, og kaldes Auctions Directeur, Huset op, for en vis Summa saa byder den 10 Rdlr. mere, den 5 Rdlr., den 1 Rdlr., og saa fremdeles, hvad enhver af dem synes, indtil ingen overbyder den sidstbydende. Derpaa raaber Auctions Directeuren 3 Gange efter hverandre Vil ingen give mere, Eller som det heder. Jngen bedre Og dersom da ingen byder mere, saa maae den, der bød sidst, staae ved sit Bud, hvilket gives tilkiende ved et Slag i Bordet med en Hammer, og bliver Eier af det solgte Huus. Dette kaldes Auction.
Adresseavis for Børn, 1779-01-20
Licita Avis. Licitation. Er, naar man søger at faae en vis Ting, enten leveret eller gjort for det bedste Kiøb. For Exempel, et Compagnie har i Commission at bort seende tiltusend Pund Brød til Grøndland. De søger da at faae det leveret af Bagerne her i Byen for den billigste Priis. Dagen som de vil være i Sikkerhed herom, bliver bestemt. Bagerne veed den, de møder nu for Commissionen, og det gaaer da til ligesom ved Auctionen, alene med den Forskiel, at ligesom man ved Auctioner byde hinanden over, saa byder man nu hinanden under, og dem da, som bliver den mindstbydende, det er den som vil levere Brødet for ringest Kiøb, faaer Leverancen. Dette kaldes Licitation.
Adresseavis for Børn, 1779-01-20
Til Kiøbs. Citroner. Dette er en Frugt som voxer paa smaae Træer, som altid ere grønne, og af middelmaadig Høide. J Begyndelsen er dette Træe bragt fra Assyrien og Medien til Grækenland, og derfra til de sydlige Provintzer af Europa, saasom Spanien, Portugal, Jtalien og Frankerig, hvorfra vi faaer dem. Citron-Træets Blomster, som springe ud paa Qvisternes Toppe, er i Skikkelse som en Rose, af en hvid Farve med Purpur Skier, og lugte behagelig. Af disse Blomster voxer Citroner, som i førstningen er grønagtig, men naar den er moden, faaer sin gule Coleur. Denne Frugt er af forskjellig Størrelse, der ere de som kan veie fire, sex og ni Pund, ja undertiden mere. De falde ofte selv af Træet, formedelst deres Modenhed, imedens andre paa Træet modnes. – Man kan bruge Citron baade i Spise og Lægedom. Det er næsten den nyttigste af alle fremmede Frugter. Den sætter Smag paa Mad, den stiller Tørst, den ovækker Appetit, og befodrer Fordøielsen. Den siges og at være god mod Forgift, hvis Virkning den damper. Dens Saft er fortreffelig i mange Sygdoms Tilfælde Man kan og sylte den paa adskillige Maader, Bringe behagelige Drikke af den, Syroppe, Liqveurer, Safter &c. Hvor god er den kierlige Skaber, som blot i en eneste Frugt, kan skienke os saa mange Velsignelser. Aal er en Fisk, som er bleven holdt for een af de nydeligste Spiser af de Gamle. Ogsaa i vore Dage er den agtet af Mange for en behagelig Ræt, den fanges saavel i færsk som i salt Vand; den lever gjerne adskildt fra alle andre for Børn. Slags Fisk. Om Dagen er den stille i Vandet, og søger kun sin Føde om Natten. Den ædes ikke af nogen anden Fisk, derimod nærer den sig selv af smaa Fisk, Krebs, Frøer, Orme, Rødder, Urter og Aadseler, saavel af Vand, som Land Dyr, naar de findes paa Bunden. En Aal kan leve, til den bliver 7 a 8 Aar. De avles af Æg, som udklækkes i Moderens Liv, og hun føder sine Unger levende. Færsk Vands Aal er sielden større, end 1 1/2 Alen, men Mængden meest under denne Længde; J Havet derimod og i dybe Fiorde findes de 3, 4 til 5 Alen lange. J Ganges Floden findes der Aal af 30 Fods Længde.