Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1839-01-09
Natten mellem den 30te og 31te Dec. Kl. omtrent 112 vaktes Kallundborg Byes Jndvaanere ved Brandraab og Trommehvirvel; man ilede til Brandstedet, men den frembrudte Jld var heldigviis slukket ved ringe Anstrængelse og betids Hjælp til stor Lykke for Byen, der ved den stærke Storm var udsat for megen Fare. At Niddingshaand ogsaa her har været, er øiensynligt, thi Gavlen paa det gamle ud til Stranden vendende Sted, hvori Jlden var udbrudt, var omvunden med Blaar og Tjære og antændt Halm laa underneden. (Sjællp.) Efterat den Kongel. Commissarius i sin Slutningstale i Roeskilde havde bevidnet saavel hele Forsamlingen, som Præsidenten, Vicepræsidenten, Sekretairerne og Stænder tidendens Redakteurer sin Tak, sluttede han med følgende Yttringer, der ikke undlade at gjøre et dybt Jndtryk paa Forsamlingen: En Tanke paatrænger sig mig endnu, inden jeg forlader denne Hædersplads. Ganske nylig har jeg i Deres Midte tilbragt en Dag (or den 21de Decbr., som var hans Fødselsdag), der gjør et stort og mærkeligt Afsnit i mit Liv. Den glade og skjønne Fest, som Deres Venskab havde beredt mig, trængte den alvorlige Tanke tilbage, der knyttede sig til denne Overgangsperiode. Men idet jeg med dyb Følelse gienkalder mig al den Kjærlighed, som da møde mig, staaer det levende for min Siæl, hvormeget jeg er kommen henimod Oldingsaarene. Dette kan ikke Andet end være mig en ny Opfordring til, medens det endnu er Dag, at bruge hvad jeg har af Kraft til at afbetale Noget paa den store Gield, hvori jeg staaer til min Konge og Medborgere. Men det minder mig ogsaa om, at den Tid ikke er langt borte, da de Kræfter, som jeg hidtil har helliget Kongens og mine Medborgeres Tjeneste, ville være saaledes sjunkne, at jeg ikke længere vil findes skikket til den Gierning, som hidtil har været mig betroet. Men selv naar Svaghed neder mig til ganske at træde tilbage fra min offentlige Virksomhed, skal Mindet om den velvillige Erkjendelse, som mine mangeaarige Bestræbelser have fundet saavel hos min ophøiede Konge, som hos mine elskede Medborgere, udfylde den Tomhed, som denne Virksomhed vil efterlade."J Aarh. Av. No. 2 læses under Forlangt Jndrykkelse, følgende: Undertegnede var forleden i Kirke. Der blev døbt et Barn, der blev frembaaret et hjemmedøbt Barn, der blev communiceret; og endeligen blev der viet et Brudepar. Ved alle disse kirkelige Handlinger læste Præsten, ifølge Ritualet, Fadervor, men jeg bemærkede, at han, alle fire Gange, læste det forskjelligt, hvilket var mig paafaldende som gammel Kirkegænger, der i 40 Aar i har været vant til at høre det paa een og samme Maade. Ved Bryllupshøitideligheden samlede jeg med Præsten, en ung Mand, for hvem jeg tillod mig at yttre af min Forundring i den nævnte Henseende. Men han paastod, at han, dennegang som altid, strængt havde fulgt i den forordnede nye Alterbog fra 1830, og ikke tilladt 4 sig den allermindste Afvigelse. Det forekom ham ogsaa at som om han havde læst eller messet Herrens Bøn den 2 ene Gang som den Anden, og han gav ikke utydeligt at forstaae, at jeg maatte have hørt feil. At dette ikke var Tilfældet, vidste jeg nu meget bestemt, og bad blev Præsten tillade, at jeg sendte En efter Alterbogen. Det behøves ikke, svarte han; han havde den hos sig, da han endnu var i Ornat. Alterbogen blev nu fremlagt, og ved at gjennemgaaeden befandtes det, at Fadervor staaer paa een Maade Side 246, paa en anden Maade Side 250, paa en tredie Maade Side 253, paa en fjerde Maade Side 261, og jeg tør ikke indestaae for, at det jo kan findes paa en femte Maade, thi jeg undersøgte kun de Steder, hvorom Talen var. Præsten syntes meget forundret over denne Opdagelse, og deri fortænker jeg ham ikke. Nu er Spørgsmaalet: Tør han rette disse Uovereensstemmelser, Eller skal Alterbogen følges Ord til andet? Eusebius.