Berlingske Tidende, 1810-05-14
Endskiønt jeg saaledes benagter Mueligheden af de theortiske Kundskabers og de til dem hørende Haandgrebs umiddelbare Anvendelighes paa Agerdyrkning og Bomtering i Almindelighed, kan jeg dog ikke ville nægte den i Priis paa en fremsatte Gienstands Vigtighed videnskabelig betragtet og afhandlet, fordi den, saaledes behandlet, er Middelet til nye Opdagelser og Erfaringer; men de videnskabelige Undersøgelser paa den ene Sid og deres Resultaters practiske udevelse paa den anden Side, bør behandles som forskjellige Gienstande, de kunne end ikke almindeligen uden Skabe, forenes i een Person. For Kortheds Skyld henfører jeg med Priisopaaven ogsaa Jordbruge, rens egen Bedømmelse af hans egen Jord i Hensyn til Behandling og Sædefølge, under Ordet Bonitering, uagtet dette Ord ellers har en mere indskræntet Betydning. Det paastaaes da i Opgaven, at den Maade, som nu bruges for Jordens Bonitering, hverken giver Jordbrugerne eller Taxationsmændensaa almindelige, oplysende og sikkre Regier, som udfordres for at dyrke Jorden paa den fordre agtigste Maade eller for at bestemme en Norm til Afgivters og Renters Svarelse i en Stats forskiellige Provindser, og dog tilstaaer man, at Boniteringen skeer efter saadanne practiske Kiendetegn, som grunde sig paa almindelig Erfaring og local Kundskab. Antager man endeg, at Meningen af det Udtryk almindelig Erfaring saaledes som det der staaer, er, den kun practisk brede Landmands En faring, nemlig om Virkning, men uden at han veed hvilke Kræfter eller Aarsager have frembragt den, saa maae man, dog spørge, hvad er meere vist end Erfaring og local Kundskab; Om Erfaringen er erhvervet ved Plovmandens Brug og Øvelse, eller ved igientagne videnskabelige Forfog af videnskabelige Sætninger, er den dog den sidste unægtelige Vished om det som er og hvorledes det er. Jeg holder mig til det Ord Erfaring og bemærker endvidere, at de ingenlunde kan ansees for at staar i Priisopgaven som et uvæsentligt eller ligegyldigt Udtryk, thi det er fuldkommen rigtigt, at Jord Taxationer, eller Boniteringer, saaledes som de udføres her til Lands, og af de Personer som udføre dem, grundes paa egen Erfaring om de forskjellige Jordarters og Jordblandingers Evne, i Forbindelse med de udvortes Omstændigheder, - hvilke ofte meere end Jordblandingen selv give Resultatet - til at frembringe de Kornarter som vi pleie at dyrke og større eller mindre Mængde af Græs, samt om den ene Jordarts Forhold til den anden i saa Maade. Kan da for den nye Lære og den udvidede Kundskab, som Priisopgaven sigter til, fordres Rang og Gyldighed i practiske Brug over den gamle Erfaring, førend den selv er beviist ved nye Erfaring: Dersom den hidtil brugte Boniteringsmaade, nemlig: ved paactiske paa Erfaring og loral Kundskab grundede Kiendetegn, ikke engang, som Priisopgaven paagaaes, er tilstrækkelig til at give Reglerne for Jordens Dyrkning, da maae den være langt mindre brugbar Maalestok for Unde ling af Jorden imellem Eierne; men samtlige Danmarts Jorder ere ved Udskiftningerne udloddede efter den Boniteringsmaade, og det vilde være vanskeligt at bevise, at disse ere skeete efter usikker og ulige Maalestok eller endog kun, at de Feil som alle menneskelige Handlinger ere underkastede, have deri været saa store, at de have kunnet kiendes af deres skadelige Jndflydelse. J vore Jorddyrkeres daglig voxende Held og Tilfredshed og Landets, ved disse Tider beviiste, Kræfter til at bære Byrder, ligger ikke Beviis for Sætningen; heller ikke i de ved Udskiftningerne næsten aldrig harte Klager over Boniteringerne; og dog vil neppe nogen chymisAnalyse eller theoretisk Undersøgelse give saa sikkre Resultater, som den Erfaring Byens egne Bønder, bag Ploven og i deres Lader, have samtet som Byens egen Jord, saa at neppe noget Misforhold i Boniteringen vilde af dem være bleven ubemærket eller upaatalt. At een og samme Norm kan bruges for Bestemmelse af Renters og Afgivters Sparelse i alle Statens forskiellige Provindser, er i det hele rig ligt; men denne Norm kan ikke være boniteret Jord, om den endog en udfunden med fineste Nøiagtighed; thi Productet af ligemegen og ligegod Jord er ikke ligemeget værd i alle Statens Provindser, og det er af Jordens Jndbringende eller Værdie og ikke af den bontterede Jords Qvantitet, at Renter og Afgivter skulle svares. En saakaldet Tønde boniteret Jord er Uniteten ; Een ved Skagen og een ved Kiøbenhavn ere lige store Størrelser, men de ere ikke ligemeget værd og kunne ikke bære ligemegen Skat og Afgivet, og da det er umueligt at bringe denne Forskiel i Værdie i Anslag ved Boniteringen selv, saa følger deraf, at end ikke den allerfuldkomneste Jordbonitering kan umiddelbar bruges som Norm for Renters og Afgivters Svarelse i alle en Stats forskiellige Proviser, men vel som Grundvold for Anvendelse af en anden og for alle Statens Provindser gieldende Maalestok for Skatters, Svarelse. Priisopaaven fordrer, at Jordens Brug og Bonitering skal skee efter chymiske Undersøgelser. Men var det vel mueligt at bonitere et heelt Kongerige, flere Millioner Tønder Land, paa den Maade, hvilket jo forudsættes naar af saadan Bonitering skulde udledes en Regel for alle en Stats Provindser, og om dette end var mueligt, var det da rigtigt at bonitere med Pensyn paa Skatters, Renters og Afgivters Svagelse i en lang Række af Aar paa den Maade, hvis Resultat, just for dets Fiinhed, at enene Aars Giødning eller dødere Pløining aldeles forandre, og hvorefter uundgaaelig den med særdeles Fliid opdyrkede Jord blev dobbelt beskatter imod den forsømte og ilde behandlede, fordi den Bogteringsmaade ikke tillod, det billige Hensyn til hvad Jorden bør være efter almindelig god og for hver Bonde anvendelig Dyrkning, man kun bestemte, haad den i sin nuværende Tilstand var, enten ved Forsømmelse og utilbørs Behandling eller ved særdeles Kunst, Bekostning og Fliid; endelig, hvorledes skulde Skovjorden og andre Græsningsjorder, Enge og Moser, hvis Frugtbarhed i deres nuværende Tilstand, i Almindelighed mindst beroer paa Jordbundens Beskaffenhed, boniteres :Al Taxation og Bonitering er relativ til een eller anden bestemt Størrelse eller Vidie, som maae være forud fastsat. Jeg antager da, at man efter Chymiens og Phystten 3 Regler har udfunden og den bedste Jord, d. c. Jord, hvis indvortes Beskaffenhed efter dens enkelte Dele og efter disses Blanding har den største Frugtbarhed, og som har samlet hos sig alle muelige hældigste udvortes Omstændigheder for at Jordens egen Frugtbarhed kan virke og befordres; saa udfordres dog endnu, at dens theoretisk beviiste Fortrin ogsaa practisk bevises ved flere tusende Forsøg i virkeligt Landbrug og ved Erfaring; videre maae det be vies, siden den efter Priis opgavens Fordring skal være Norm for Afgivters og Renters Svarelse i alle Statens Provindser, at den ogsaa er bedste Jord under enhver Himmelegn i det Land, for hvis forskjellige Provindser den skal gielde, eller det maae opgives, hvorledes den beskrevne bedste Jord, funden f. Ex. i Sønder-Jolland, forholder sig til samme Jord i Nordre Siælland; at den paa enhver Aarstid undersøgt, og under ethvert Aars Forskelligheder, i Henseende til Veirlig, indeholder og viser de samme Criteria for dedste Jord; kort : at en absolut bedste Jord er til Førend disse Beviser ere førte, er den bedste Jord en speculativ Curiesites uden Anvendelighed. Var nu dog endelig den bedste Jord faaledes udfunden og beviist, saa tænke man sig den store Mængde af Grader i Boniteringen som Jordens Oplysning, om det kun var ved den simale Udvaskning, maatte foraarsaae, og dernæst, ved enhver af disse tagen i Betragtning, de ligesaamange udvortes Omstændigheder som paa Jorden under enhver af Graderne kunne have forskellig Jndflydelse, samt Underlagenes Forskiellighed, og da har man et nogenlunde tydeligt Begreb om, hvad det kunde være at bonitere Jord for et heelt Land, og for enkelt Jordlod som er andet end Hauge, efter Jordens Oplysning, og jeg tør mene, at det ogsaa bliver temmelig indlysende, om derved var noget vundet i Sikkerhed. Det synes at herimod kunde indvendes, at fordi man ved den miskeOplysning nøiagtigere end hidtil skeet er, bestemte Jordens Art og Beskaffenhed, kunde dog Boniteringen indskrænkes til et vist Antal Grader, eller Taxter, ligesom ved den nu brugelige Boniteringsmaade. Men jeg svarer, at naar ikke Mueligheden af ved chymisk Opløsning at bedømme Jorden med mere Nøiagtighed, skal anvendes til at bestemme Boniteten i finere Afdelinger, end for den sandselige Beskuelse er mueligt, saa bortfalder alle den finere Undersøgelses Fortrin eller benyttes ikke, og den empirisk sandselige Bedømmelse har da Fortrinnet, fordi den er lettere, snarere udført, og kan udføres af enhver fornuftig Jorddyrker. Vanhældig valgt er upaatvivlelig den Deel af Opgaven, hvori ligefrem paastaaes, og som forleder Eierne og Brugerne af Landets Jorder til at vente, i den belønnede Afhandling, Beviser for, at den Fremgangsmaade i Boniteringen, som er brugt for Eiendommens Uddeeling, som bruges for Hartkorns Fordeeling ved Salg eller Bytte af Jord, og for en nye Matriculering af al Jord i hele Landet, ikke indbefatter almindelige, tilstrækkeligen oplysende og sikkre Regler. Den ædle Hensigt, med den udlovede Kapital at gavne Fædrenelandet ved at udbrede Kundskab i et af dets vigtigste Anliggender, kan ikke miskiendes; men som det er Sandhed, at hos os endnu ligger saameget, hvilket vore Jorddyrkere vel kiende baade af Navn og af Gavn, forsømt og ilde anvendt, just fordi de mangle Kundskab om den simpleste Maade for Brugen og Forbedringen, og fordi paa et Sted Fordom, paa et andet Sted Stilling og Kaar, hindrer Fremgangen, saa synes det at Præmien, naar den dog bestemmes for practisk Brug som i den her omhandlede Opgave er skeet, og ikke blot for videnskabelig Grandskning, bedre kunde anvendes paa at simplificere og udbrede den Kundskab vi allerede have, end paa at søge langt borte det, som vi kunne undvære eller kun skalle eie som en for os uanvendelig Skat. Staters og Jorddyrkernes Tab ved vor Agerdyrknings Ufuldkommenhed ligger mindre deri, at Bonden, fordi han ikke forstaaer int og nøiagne nok at prøve og bedømme Jorden, saaer en Slags Sæd i den Jon, som efter dens Beskaffenhed bende bære en anden, end dert, at han mishandler Jorden ved ideligt Brug og rigtig Sædeskifte, olgier slet og 1 urette Tid, spilder Sædekorn, har slette Redskaber, satte Kreature slet indrettede, Huse, og ikke veed hvorledes det Bedre, paa den for ham efter hans Kaa og Stillag anvendeligere Maade, kan faaes, At virke til Forandring i disse Agerdyrkningens Elementer, uden hvi Forbedring al Bestræbelse for høiere Cultur er spildt, er et stort og for Fædeenelandet vigtigt Formaal. Jeg har i det Foregaaende sagt, men jeg igientager det for ikke at beskyldes for Uskiønsomhed paa Videnskabers og videnskabelige Undersøge sersVærd, at jeg kun har talt om almindelig (Mængdens, Bondens ) Agerdretning, og om Bedømmelse af Jordens Frugto arhed efter chymiske Undersøgelser til practisk og almindeligt Brug. C. Rothe. Kammerraad og Ridder af Dannebrogen.