Aarhuus Stifts-Tidende, 1811-08-09
En Forglemmige: paa den værdige Olding. velærværdige og høilærde. Hr. Provst L. Gregersens Grav. Det er kosteligt for Herrens Øine, naar hans Hellige døe. Denne Tanke opvaktes frivillig i min Siel ved Budskabet om Din Død. Saae vi Dig ikke, Du Sallige! vandre blandt os, som en sand Nathangel, i hvem ikke fandtes Svig? Sand Christendom, ubestikkelig Retfærdighed, usminket Retskaffenhed og usvigeligt Venskab vare de Dyder, hvortil Du, som et Jesu Christi trofast Vidne, ikke allene formanede, men endog ved Dit lyse Exempel opmuntrede Dine Menigheder. Efter Over hyrdens hellige Mynster, til hvis nidkiære Tieneste Du havde indviet Dine Siels- og Legemskræfter, arbeidede Du troligt i Dit vigtige Kald, saalænge den alt meer og meer sig nærmende Alderdom ikke hindrede Din utrættelige Virksomhed. Først kaldtes Du til at udbrede Religionens velgiørende Lys blandt de vankundige Grønlændere, hvor Du i 6 Aar kjempede med svære hindringer, som deels Jndbyggernes Raahed, deels Climaets Haardhed lagde Dig i Veien. Efter priseligt og vel fuldendt Daad skiønnede og Din Konge paa Dine hæderlige Fortienester og kaldte Dig til Lærer for Todberg og Meilbye, Menigheder. Men - langt fra at Din ædle Virksomhed her konedes : 46 Aar ledede Du ved Dit ædle Raad og Din ustraffelige Vandel de Dig anbetroede Siele til Dyden, og tvende Menigheders taknemmelige Taarer ere et Hædersminde, der pryde Din Grav. Skiøndt Alderdommens Byrder efter meer end et halvt Aarhundredes Arbeide i Herrens Viingaard begyndte med stærke Skridt at nærme sig, yttrede Du dog ikke Utaalmodighed med Naturens Virkninger. Nei, saalænge Du endnu ikke saae Dine næsten udtømmede Kræfter seire over Din ædle Villie i at opfylde Dit vigtige Kalds Pligter, var Du idel Virksomhed, og Jntet uden Dit Helbreds fuldkomne Aftagelse var istand til at bestemme Dig til at vælge en Medhielper, den Du og til Din Beroligelse og Trøst var lykkelig nok at finde. Nu løsnedes alt mere de omme og kiærlige Baand, der bandt til Jorden. Dog, saavidt Dine dalende Kræfter tillode det, levede Du endnufor Dine Menigheder og Din inderlig elskte Familie. Disse, hvis tilkommende Vel laae Dit gode Hierte saa nær, vare nu de Eneste, der kunde giøre Dig Livet behageligt. Dybt følede Du den sieldne Lykke: af det milde Forsyns Haand at være velsignet med en trofast Ægtefælle, der, som en sand Skytsengel, vandrede ved Din Side og med om Forsigtighed bortfiernede enhver, nok saa liden, Ubehagelighed, der kunne formindske Dine Glæder. Al denne Lykke uagtet, hævede dog Din Aand sig til hiint Belønningens rette Land Ofte udbrød Du med en trofast Elias fordum i det Ønske: "Tag nu min Siel, Herre, thi jeg er ikke bedre end mine Fædre" Med kristelig Tro og Taalmodighed ventede Du DinOverbyrdes kiærkomne Bud. Det kom - ikke for Dig. men for andre - uventet den 28de Julii om Morgenen, efter sex Dages Lidelser. Det Udødeligheds Haab, Du saa ofte havde bebudet Dine Menigheder, oplivedes med nye Kraft; thi Du kunde nu med Overbeviisning sige: Fader, det Embede, Du betroede mig, har jeg stræbt at udføre. "Jeg har stridet den gode Strid, fuldende min Bane, og bevaret Troen, derfor har jeg og Retfærdighedens Krone, hos min Gud i Vente". Ædle Olding! Sødt hvile Dit Støv, viære, i Gravens Giemme, og hist, naar Tiden ophører, staae Du i Din Lod, I Gravens mørke, tavse Giemme Forraadnelse og Dødens Magt Din frelste Siel ei skal fornemme; Paa Golgatha blev Alt fuldbragt. Du døde jo i Jesu Troe, Sødt huler Du i Gravens Roe. Naar Tiden skal engang ophøre Og Verdner rulle bort med den, Naar vi Alfaders Røst skal høre; I Døde, kommer frem igien, Held Dig, som her saa trofast stod. Dig møder da et saligt Lod. Prædikanterne paa 9de Søndag, efter Trinitatis. Høimesse. Aftensang. Domkirken Hr. Provst Bechmann. Hr. Dr. Larsen. Fruekirke Hr. Studsgaard. Hr. Jahnsen. Hospitalskirken Hr. Jahnsen.