Viborger Samler, 1835-09-22
Til Jndsenderen i Viborg Samler No. 111, undertegnet Morsøe den 1ste Septbr. 1835. Motto! Guadiger Hr. Teusel ich hin auch ein Gespenst." Da jeg ikke veed Herrens Navn saa maae De undskylde: at jeg betjener mig af det, som H. ogsaa kan betyde, og da vil jeg imellem de mange H. Begyndende vælge et af de ømmeste og mildeste og for dennefinde bede Hr. H. tage til Takkemed Navnet Hansemand, skal der siden skarpere Lund til, og Manneken ikke navngiver sig, saa skal jeg vide at opvarte ham derefter. Men som sagt: jeg formoder Hansemand er et passende Navn thi jeg dommer efter Criteria i Skrivelsen af 1ste Septbr. Manden, tænkte jeg, maa være en meget ung og nerfaren Mand; thi 1) Fægter han i Luften og gjør Tingen farliligere end den er. 2) Vil han gjerne udkramme en Smule Vittighed paa Andres Bekostning, om endog Sandheden lider derunder eller Andre fornærmes. 3) Higer han efter at behage de mindre Oplyste, deels ved sine Klager, deels ved sine falsksøgte Vittigheder. Har han ikke endnu lært rigtigt at læse og forstaaer hverken at anvende Critik eller Logik, m. m. m. Da jeg nu ikke i Morslands 32 Sogne er vis paa at finde Hansemand, om det ogsaa var Umagen værd at søge ham op der; jeg ikke heller er vis paa, et privat Brev til høistsamme naaede sin Bestemmelse, saasom Nykjøbing Post-Contoir vel ikke vidste at orientere sig efter Addressen i Viborg Samler, saa har jeg ingen anden Udvei seet, end at svare igjennem det samme Blad, hvor jeg tiltales; thi Manneke tager grovelig feil dersom han troer, jeg ikke nok baade kan forsvare hvad jeg har skreven, ogsaa bide fra mig med de samme Vaaben hvormed jeg angribes. Jngen ønsker meere Fred, og at være fri for Avis=Feider end jeg, men en Usling skal ikke vove ustraffet, anonymt at nedsætte mig i Publicums Agtelse. Hansemand kalder mig en ret viis og en viis Mand, som offentlig er erkjendt at være det? Tak! Tak Manneke om de meente det, men det gaaer dem som Ræven, Skalken stikker igjennem. Vise Mænd tillod den misundelige Eenfoldighed, eller et falskt Vittigheds Jægerte sig at kalde de 35 Mænd som 1832 indkaldtes for at afgive deres Meninger, angaaende Provindsial-Stænderne, Kongen Selv kaldte os oplyste Mænd; dermed vare vi hædrede og tilfredse, og sikkert Alle for fornuftige til at gjøre Fordringer paa at kaldes vise. – Hansemand har altsaa kuns efterabet den misundelige Eenfoldighed eller det falske Vittigheds Jægerie, ifald han ikke selv har været besjælet deraf. Manneken mener, mit "Trøstens Ord i Samleren Nr. 102, kuns var tilsyneladende." Det skulde jo vist nok mere være gode Raad jeg vilde ive og hvortil Erfaring berettigede mig, og det ar glædet mig saare meget at allerede Mange ave benyttet sig af disse Raad og de som følge dem ville fremdeles befinde sig vel derved. Hvad Trosten angaaer, da er det hæderligere og kjerligere at trøste end at mistroste, og Trosten er ikke tilsyneladende men grundet, naar den kan hidledes af virkelige Data som min. Naar Hansemand siger: at det er en "alt for afstikkende Sammenligning at sætte min Skade, 1819 i Liighed med den nu skeete, saa har han derved røbet, enten at han ikke har læst rigtigt, eller ikke forstaaet rigtigt; mangler altsaa baade Critik og Logik. For enhver almindelig begavet Læser maae det være i øinefaldende og tydeligt: at de Ord jeg skrev i Henseende til den Skade, jeg leed 1819 og nu 1835, kun havde til Hensigt at sammenligne disse 2 med hinanden for mit Vedkommende. J øvrigt har jeg i Aar over 300 Traver Rug som jeg ikke tærsker, da det ei vilde give 1/2 Skpe, i Traven hvorimod for Stormen 5 a 6 Skpr.; og af det Ovrige faaer jeg ikke det Halve af det Udsigterne vare til for 8de og 9de August. Der hørte meere end Hansemands Uerfarenhed og Dumdristighed til at sammenligne hiin partielle Skade 1819 med den store almindelige nu er skeet. Men, Publicum har ikke Grund til at vente saadan Jnconsequence af mig. Jeg har iøvrigt hverken da eller nu taget min Tilflugt til Nogens Goddædighed, men stræbt at lade Tarvelighed, Tænksomhed og Flid, saavidt muligt, erstatte det Tabte. "Men man holder en viis Mand meget tilgode" saaledes slutter Hansemand sin Tirade. Derhar Manneken sagt noget ret vittigt, Hør ham: hor ham, Alle J som ville lee af Nonsensen - Men da hans Præmisser til hiin Senten, ikke duede, saa er det ogsaa slet bevendt med Sentenz-Vittigheden.