Den Vest-Sjællandske Avis, 1829-09-12
Tyrkerne brød nu paa samme Tid fra Landske den igiennem Porten Charsias, eller Calligaria over en Dæmning af Dræbte, som fyldte Gre vene og Breschen ind i Staden, hvorved de nedsablede de Soldater, som toge Flugten fra Murene, fordi de antoge at Garnisonen var i det mindste 50,000 Mand stærk, indtil de opdagede Grækernes sande Svaghed, hvorpaa Blodbadet hørte op. Men ogsaa disse Par Tusinde vare ikke blevne dræbte, havde Tyrkerne vidst at Garnisonen var ikke mere end 7 til 8000 Mand stærk, thi deres Begiærlighed efter Slaver og Slavinder var meget stor. Dette Nederlag kostede Tyrkerne neppe 1 eller 2 Mand. Alle Grækerne toge Flugten til Havnens Side, som Fienden endnu ikke havde bemægtiget sig; thi de Tyrker, som vare trængte igiennem den underjordiske Port der, vare blevne drevne tilbage. flere af de Flygtende havde Held nok til at redde sig paa Græske og Genuesiske Skibe, men da de Vagter, som stode ved Porten ud til Havnen saae at Mængden trængte til og erfarede Aarsagen til Flugten, saa spærrede de Porten og kastede Nøglerne over Murene af Overtroe; thi der var en gammel Spaadom i Omløb, om at Tyrkerne skulde trænge frem til Midten af Staden til Forum Tauri, det nærværende Taukbasari; men at de der først skulde blive slagne tilbage af Jndvaanerne. Nunstrømmede Folkemængden fra Havnens Side hen til den store Kirke Aja=Sofia, for nærværende Tid Hovedmoscheen i Constantinopel, og som endnu bærer samme Navn. Mænd, Koner, Oldinger, Børn, Munke og Nonner vare styrtede ind i Kirken, og dette atter af en Overtroe; nemlig af Tillid til en Spaadom, som man i flere Aar havde talt om, at naar Tyrkerne vare trængte frem til Constantin den Stores Støtte, saa skulde en Engel stige ned fra Himmelen, og overgive et draget Sværd til en fattig og simpel Mand, som skulde sidde ved Støtten, med de Ord: "Tag dette Sværd og hævn Guds Folk." Derpaa skulde Tyrkerne strax vende Ryggen og forfølges af Grækerne igiennem hele Lilleasien og selv til Grændsen af Persien. Derfor strømmede hele Folkemassen hen til Aja Sofia og i kort Tid var den store Kirke tilligemed alle dens Buegange og Gallerier opfyldte af Mennesker, som lukkede Dørene efter sig, og haabede der at finde Frelse; men Tyrkerne sloge Dørene itu med deres Ører og slæbte Folkene bort som kamme Slagtdyr i Slaveriet. Mandfolkene bleve bundne med Reeb, Fruentimmerne med deres Belter to og to sammen, uden Hensyn paa Kiøn, Alder eller Stand; Archimendriten med sin Dørvogter, Konen med sin Pige og Nonnen med Munken. J Kirken herskede Ødelæggelsens Vederstyggelighed: Helgenbilledernene bleve berøvede deres Prydelsen og brukne istykker; de hellige Guld- og Sølvkar bleve røvede, ligesom Messeskiorterne og Skaberakkerne. Man satte en Janitscharhue paa Krucifiret og bar det omkring for at forhaane det. Alterne bleve brugte til Spise= og Spilleborde og til Krybber, da Tyrkerne selv satte sig op paa dem og lode deres Heste spise af dem, og de skiændigste Handlinger bleve udøvede paa dem. Saadanne Udaad bleve begaaede i denne Kirke, som paa den Tid var den største i Christendommen. – Jmidlertid havde Grækerne holdet sig paa Murene fra Havnens Side, da de endnu ikke der vare blevne angrebne, indtil Tyrkerne efterhaanden faldt dem i Ryggen. Grækerne toge Flugten til deres Huse; men disse bleve ogsaa overalt udplyndrede af Tyrkerne; ved denne Leilighed blev den Græske Anfører og Admiral Lucas Notaras taget til Fange.