JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-05-21
Det synes, som om Jndsenderen gjør mig den Bebreidelse, at jeg, ved kun at lade mine og Fleres Betænkninger om denne vigtige Sag, trukke som Haandskrivt, ei har givet det Publicitet nokJeg vil herimod blot anføre, at jeg, tvertimod Jndsenderens Mening, troer at der er mange Vedkommende, som det vilde være behageligt at kjende, ei allene de Grunde, der menes at kunne talt for en Frihandel for Fremmede, men endog de, der kunde anføres derimod, da det næsten vilde være umueligt, at faae saamange skrevne Copier i saadan Hast, som der ansaaes nødvendige, besluttede jeg at lade det trykke som Haandskrift for disse Vedkommende, hvilket jeg troede at være al den Offentlighed, denne Gjenstand udkrævede. En Gjenstand der har saa mindelig Jnteresse og saa dybt griber ind i mange Nærings veies Drivt, er underkastet forskjellige Domme, ligesom de Bedømmende mere eller mindre kjende til Sagen og dens Vigtighed; men da intet Offentligt er fremkommet, undtagen Jndsenderens bemærkninger, kan det ei feile at Dommen ofte maae være meget eensidige. For derfor at sætte de, der interessere dem for denne Sag, istand til at betragte samme fra forskjellige Synspunkter, ere de overblevne Exemplarer, af hvad jeg og flere have skrevet, til deres Tjeneste, som under Opgivelse af deres Navn maatte ønske at erholde det – disse faaes uden Betaling - og vil Omstændighederne vise, om det bliver nødvendigt for mig at besørge et nyt Oplag deraf. Jeg vil kun tilføie, at da dette Haandskrift fra Begyndelsen, ene var bestemt for den nedsatte Commission, er der overgaaet meget som forudsattes at Samme fuldkommen kjendte og var vidende om, og at den tilsyneladende Mangel paa Udførlighed allene grunder sig derpaa.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-05-21
Forinden jeg slutter, kan jeg ei undlade at anføre hvor travelt Partiaanden har med at sætte de islandske Kjøbmænd i et ufordeelagtigt Lys, hvorved man maaskee vil forrykke den egentlige Synspunkt i Sagen. Hertil betjener man sig ogsaa af følgende Fortælling, en Jordegodseier her i Sielland, skal have havt omtrent 100 Tdr. Ærter, som formedelst deres Haardhed ei vare skikkede til at koge og som han derfore vilde lade give til sine Creature, da en islandsk Kjøbmand fik dette at vide, kjøbte han dem for at lade dem føre til Jsland og der sælge til Menneskeføde. - Hvis denne Fortælling er bogstavelig sand, som jeg ei veed, ere tre Omstændigheder herved at bemærke, først, at enkelt Mands Fremfærd ei kan fælde hele Standen, som desuden med Hensyn til de overførende Varer staaer under den islandske Øvrigheds Control, dernæst: at om end en enkelt Gang Kornvarer paa en særdeles lang Reise tage Varme, kan deraf ligesaa lidet drages den Slutning, at der overføres bedærvede Kornvarer til Jsland, som der kan siges at de i Kjøbenhavn tilfals værende Kornvarer ere bedærvede, fordi det imellem hænder sig, at der her i Havnene forefindes beskadigede Korn, eller andre Varer, og slutteligen og fornemmeligen: at Ærter næsten udelukkende formales Jsland forinden de bruges, og i denne Tilstand, ligegodt kunne nydes, om de end skulde være af en haardere Slags end Kogeærter, hvilket er enhver noksom bekjendt, der nogensinde har været i Jsland. Historien er derfor i høi Grad vrangeligen anført, og hvem veed hvorledes det seer ud med de andre Historier, der under Haanden fortælles og som man ikke altid har Kundskab om. - De, der nøie interessere dem for denne Sag vil jeg henvise til de i Aaret 1796 og 97 udkomne forskjellige Piecer, samt den derpaa faldne allernaadigste Resolution.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-05-21
Kjøbenhavn, d. 18de Mai 1816. Holg. P. Clausen, jun.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-05-21
J Christiania er udkommen: Nor en poetisk Nytaarsgave for 1816, udgivet af Conrad, N. Schwach, Studiosus juris. Bogen er 196 Sider i 8vo, og indeholder adskillige ret vakkre Smaadigte. Anmelderen afskriver her et skjønt Digt af den ældste blandt Danmark og Norges Skialde, Biskop J. N. Bruun, med Overskrift: Til Grevinde Schulin paa Frederiksdal. Det vil saa meget mere interessere danske Læsere, som det indeholder en kort malerisk Beskrivelse over det sjællandske Elysium Frederiksdal. Madam, mit Øie saae, min hele Siel var Øie Den Dag jeg vandrede blandt Fredrichs Dalens Høie Paa nogne Sletter til en Nordmand kjeded sig, Her fandt hans Syn en Kreds, sit eget Norge lig. Hans Øre lytter hvor Jndsøens Bølge snakker; Og hvor han seer igjen de kjære steile Bakker, Forynges tunge Fod og let han klattrer op, Og synes som han staaer paa norske Klippes Top. Ja, skuer han en Aae, som slangeformig sniger Sig gjennem høie Siv, i Baaden rask han stiger, Paa Ungdoms Fiskefangst han tænker hjerteglad, Da han med Stang og Snor ved yndig Aabred sad. J gjennemskaarne Skov han taus opmærksom vanker, Og Riflen og hans Jagt ham rinder strax i Tanker; Her Solen brænder ei, her levnes netop Dag, Og Regn faldt neppe ned igjennem løvfuldt Tag. Her Møllen flittig gaaer med Vand som hist i Norge; Den skal ei Kastevind i revet Vinge borge; Og Vinter mindre barsk end i mit Fødeland, Her sjelden binde skal med Jis det raske Vand. Hist vælder Kilden op tæt under gjæstfrie Skygge, Hvor man et Monument for Qvindedyd vil bygge; En om erkjendtlig Haand vil pryde dette Sted Til evig Ære for to Søstres Kjærlighed.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-05-21
Alle gotiske Folkefærd have for lang Tid siden begyndt omkaps med hinanden at samle og forklare deres Oldsager, for at bevare Mindet om Fædrenes Daad og Tidernes Afvekslinger, som er saa nøie forbundet med Natsionalæren og saa væsentlig en Del af Videnskabelighed overhoved. De Danske have heller ikke staaet tilbage i denne Henseende, men det er besynderligt, at man har overset den herligste af disse hellige Lævninger, og skjødesløst overladt dem til den alt fortærende Tid. Den herligste Lævning af alle gotiske Folk Oldsager bør man vel med rette kalde det gamle Sprog, som tilforn var almindeligt over hele Norden, hvori Brage fordum fortryllede Naturens Søn, Sagn opflammede den unge Helt til Snildhed og ædel Daab, for at ligne Fædrene, og endnu i vort eget Skjød Runestenene fortælle os om Gorm den Gamle og Thyre Dannebod, hvoraf endelig vort nuværende Dansk er en Gjenlyd, ligen yndig Datter af en alvorligere og fuldkomnere Moder. Denne gamle danske Tunge, uden hvilken vort nuværende Sprog, vor gamle Gudelære, Oldsager, Historie, Love og andre litterære Mindemærker vilde være og en evig tillukt Bog, lever endnu, tales endnu af en Deel af vore Medborgere, Jslænderne. Dette kan jeg bevidne af egen Erfaring, da jeg paa min Reise omkring Jsland i Aarene 1813, 14 og 16, overalt har hørt dem tale den til en, med Hensyn til Tidens Længde, utrolig Grad af Renhed og Skjønhed, overalt seet dem læse de gamle Sagar om den herviske Alder med Henrykkelse. Jkke desmindre er Omgangen med Fremmede og Fattigdommen i Landet Skyld i, at baade Sprog og Litteratur begynde at forfalde; det synes derfor ikke uværdigt det danske Folk, at række Haanden til at vedligeholdt denne herlige Arv fra Oldfædrene, saa at den, der vil begrunde og skildre vore Fædres Oprindelse, Bedrifter, Mindemærker, Tænkemaade og hele Liv, tillige bestandig kan forefinde deres Sprog levende.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-05-21
Hvormeget vilde ikke en Dyrker af Grækernes og Rommernes Litteratur give, for blot et Øieblik at kunne tale med en Mand fra det gamle Athenen eller Rom, Adgangen til en lignende Nydelse for dem, der studere vor egen Oldtid og vor egen gamle Litteratur, staar endnu aaben, og burde vi spare en liden Opofrelse for at kunne overlevere den til Efterslægten, Dette Sprog og denne Litteraturs Vedligeholdelse er ogsaa det eneste Middel til at udbrede Oplysning, befordre et bedre Landbrug og andre nyttige Foretagender paa Island, da det er det eneste Sprog, som Folket forstaar og alt for dybt grundfæstet, samt Befolkningen i Landet alt for adspredt til, at man i mindre end et tusind Aar kunde haabe at indføre et andet Sprog, hvorvel det nuværende paa kortere Tid lettelig kunde fordærves, saa at Jndbyggerne i Mellemtiden vilde savne alle Fordele af Litteratur. Ogsaa af denne Grund synes det ikke upassende, at Danske bidrage til at udbrede Oplysning og Lyksalighed blandt Medborgerne; da enhver saa betydelig Deel af Fædrenelandet nødvendigvis enten maa forskjønne eller vansire det Hele i Verdens Øine. Jeg vover derfor trøstigen at anbefale mine Landsmænd et Selskab som forenede sig paa Jsland forrige Aar, i den Hensigt at arbeide paa Sprogets og Litteraturens Vedligeholdelse, samt nyttige Kundskabers Udbredelse og Forbedringers Jndførelse, ved at udgive paa Islandsk ny Bøger i allehaande Videnskabsgrene. Dette Selskab anmodede mig om at skaffe Bidrag fra Danmark, i Vinter have ogsaa de herværende Jslændere, efter min Jndbydelse forenet sig til at udgjøre en egen Afdeling af samme Selskab; men skjønt et stort Antal havde tegnet sig paa Island og næsten alle indfødte Jslændere her i Byen, er dog Beløbet af Selskabets aarlige Jndtægter ikke større, end at det for at udrette noget betydeligt, kunde trænge til den danske Ædelmodighed og Kjærlighed til Fædreneland og Videnskab. Selskabets Natur medfører, at dets Embedsmænd maa være indfødte og dets Forhandlinger foregaa paa Islandsk, men det forpligter sig, aarlig at aflægge Beretning om sine Foretagender paa Dansk. De som ville understøtte bet, anmodes at tegne deres Navn, Stand, Bopæl og Bidrag enten hos Hr. Professor Nyrup, boende paa Regentsen, eller hos Fuldmægtig Thorsteinsen i Sqvaldergaden No. 195, ethvert Bidrag, stort eller lidet, aarligt, eller en Gang for alle, modtages med Taknemmelighed, men saavel de indfødte Jslænderes som andres betragtes som frivillig Gave, der ikke erstattes ved Bøger eller deslige, efterdi Selskabet ikke kan gjøre Regning paa Afsætning uden til lave Priser og meget sent, altsaa maa opofre meget Betydeligt for enhver Bogs Udgivelse. Kjøbenhavn, den 27de Marts 1816. R. Rask.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-05-21
Udenlandske Efterretninger. J disse Dage er ankommen til Kjøbenhavn en Ostindiefarer, tilhørende de Herrer Watt & Gordon.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-05-21
Breve fra Stockholm melde, at i denne Hovedstad endnu d. 10de Mai faldt saa stærk Snee, at man kjørte der i Slæde. Ogsaa fra Hamborg, skrives, at det endnu i Begyndelsen af Mai var saa koldt, at man maatte lægge i Kakkelovnen der.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-05-21
Det lader overalt som selv Frøken Flora nu har slaaet sig til Flanernes Tal, og mindst gider tænke paa det stakkels Norden. Jmidlertid har den ubehagelige Østenvind, som vi i de sidste fjorten Dage, saa ideligen hjemsøgtes med, endeligen lagt sig; det begynder at blive mildt i Luften, og en frugtbringende Regn bebuder Sommerens Ankomst.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-05-21
Rosenborg Have besøges dagligen af mange Spadserende. Nogle store Ugler have fundet for godt at bygge deres Rede tæt ved Cavaliergangen, og ere hver Aften en Gienstand for endeel Tilskueres Opmærksomhed. Mariboe, d. 17de Mai. Paa hiin Side Rødbye, paa Humlegaardsjorden, er i disse Dage begaaet i et Huus 2de gruelige Mord og et Selvmord. En Huusmand nemlig har dræbt sin Kone med adskillige Øxeslag i Hovedet, myrdet sit Barn med Knivstik og derpaa hængt sig selv.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-05-21
Mariboe Ap Kjøbenhavns Børs den 21 Maj. Cours. Hamb. 2 M. 680, a viter 688. Amsterdam 2 M. 630, a mera 634. London 2 M. 29 3/4 Rbdlr. Spec. 695. - Specier solgtes til 42 Rbmk., for Commiteesedler blev givet (med Rente) 88 1/2 a 88 3/4 pr. 100; Oblig. 79 1/2. Norske Sedler 46. Svenske Sedler 10 Mk. 12 s. Disconto 8 PC.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-05-21
Blandede Efterretninger.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-05-21
Under samme Dag er naadigst Commissorium udfærdiget for i §. 2 nævnte Commissarier. (Norsk Rigstid.)¬
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-05-21
Af dette Blad udkomme ugentlig to Numere, J Følge Kgl. allernaadigst Tilladelse, forsendes det med Brevposterne, og kan bestilles paa alle Postcontoirer. Her i Staden modtages Subskriptionen hos Bogtrykker Höeckes Enke, i store Helliggeiststrædet No. 144.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-05-21
Kjøbenhavn. Trykt hos P. H. Höeckes Enke
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-05-26
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. Bom Trettende Aargang. No. 42. Udgivt, rædigeret og forelægt af S. Solden. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Løverdagen den 26 Mai 1816. Om Rangsyge, eller Honnette Ambitions-Feberen. En Forelæsning)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-05-26
Holstærede, Den saakaldte Honnette Ambitions=Feber er, saavidt jeg veed, endnu ikke omstændeligen bleven afhandlet i noget medicinsk Værk, lige fra Hippokrates's og Galenus's Tider indtil vore, endskjøndt den for enhver tænkende Læge er et mærkværdigt Phænomen, og ikke fortjener mindre Opmærksomhed, end den nu saa almindelige hidsige Nervese ber; thi den er ikke allene forbunden med Legemets og Sielens fuldkomne Slappelse, men den er endog af smitsom Natur, og kan i et Nu udbrede sig over en heel Byes Jndvaanere. Hvorledes denne Syge allerede i Aaret 1722 rasede i Kjøbenhavn, er noksom bekjendt, og den navnkundige Danske Sielelægge Hans Mikkelsen har i en dramatisk Tractat: den honnette Ambition kaldet, hvori han lader sin Pernille sige: Rangsyge kommer over Folk her i Landet som *) Jdeen til denne Forelæsning er taget af Friedrichs satyrischer Feldzug a. en hidsig Feber", og hvori han har beskreves denne Syge, og foreslaaer adskillige Lægemidler Dog, den gode Mand kan have været en meget brav Theoretiker, men Practicus var han neppe; thi uagtet man nu allerede i henved et heelt Aar hundrede har kjendt hans Medicin, saa har denne Sygdom dog snarere tiltaget end aftaget, og i hver en Gade finder man meer end een Jeronimus, der plages af en honnet Ambition. Ja, det Værste af Alt er, at samme Hans Mikkelsen i en temmelig høi Alder, alle hans øvrige udødelige Fortjenester ufortalte, selv blev smittet af denne Feber, og døde deraf, uden at det af ham opfundme Arcanum kunde virke noget til hans Helbredelse. Det samme har været Tilfældet med mange andre Læger, der gave sig Mine af, at besidde Midler, baade til et forebygge og lægge denne Feber, men, som i det Øieblik, de selv smittedes deraf, hvilket ikke sjeldent indtraf, fandt Midlerne uvirksomme og Sygdommen uhelbredelig. Dog, bort med saadanne nedslaaende Erindringer, Selv disse kunne, som overalt alle ubehagelige Jndtryk, virke skadeligen paa vore Nerver, og her gielder det om, at anstille rigtige Betragtninger over Honnette Ambitions=Feberens Natur, bestemme dens Symptomer, og, om mueligt, foreslaae passende Lægemidler og en rigtig lægelig Behandling.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-05-26
Sygdommen yttrer sig sjeldnere hos ugifte end gifte Folk, thi det er en Erfaring, som Sag kyndige have gjort, at Fruentimmer lettere afficeres af den ondarkede Miasma eller Smitte end Mandfolk. Saasnart altsaa en titel- og rangløs Mand indtræder i den hellige Ægtestand, saa bliver han ogsaa den Henseende et Kjød med sin kjere Ægtemage. Nu er det bekiendt, at efter den dyriske Magnetismes Theorie, Mennesket omgives af en magnetisk Sphære, hvorved to Legemer sættes i Rapport sammen, og følgeligen meddele hinanden deres gjensidige Tilbøieligheder. Grasserer nu hiin Feber i Konens Familie, saa bliver Manden, allerede ved hende smittet. Jsær er den saakaldte Frue Miasma eller Frue-Smitte meget ondartet, og, men har havt Exempler paa, at den har frembragt en Feber, som drog en Tæring efter sig. Hos Madamer begynder Sygdommen, almindeligst at yttre sig, naar een af de nærmeste Paarørende eller fortroligste Veninder er bleven Frue, eller naar de i deres selskabelige Omgang meest støde paa Fruer, med stærk Kulskjærhed, Nystelse, paafaldende Bleghed og et vildt Udseende.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-05-26
Feberen tiltager, jo flere Fruer der bliver i Familien, med Benduelse, Hjerteklemmelse, en kold Angesteenssveed, som sætter sig paa Panden, med Knær nes Rysten og Tændernes Klappen, stundom viser der sig og Anstød af Svimmelhed og Daanelse, som pleier at være ledsaget af en meget heftig og nophørlig Diarrøe. Den Syge kan ikke høre det Navn Madame nævne, uden strax at faae de heftigste Paroxysmer. J Almindelighed behøve Patienterne ikke at holde Sengen; men de vandre uroligen omkring fra Huus til Huus, fra Selskab, til Selskab, for at erfare, om der ikke er nogen, var det end den fjerneste Udsigt, til en, endog nok saa lille bitte Fruetitel. Er Konen eengang smittet, saa varer det sædvanligen neppe otte Dage, førend ogsaa Manden har Feberen paa Halsen, Hos Mandfolk yttrer imidlertid Sygdommen sig ikke med saa heftige Symptomer som hos Fruentimmerne, og det af den meget naturlige Grund, fordi disse have meget finere Nerver, der lettere afficeres. I Almindelighed begynder Sygdommen, hos Mandfolk med en stærk Urolighed, og uagtet der neppe gives nogen skjønnere Titel end Velædelhed, da selv Ordet Adel kommer af ædel, saa kan dette Udtryk, naar det findes i Addressen, paa et Brev, dog frembringe de farligste Sygdomsanstød hos Patienten. For ikke at bebyrdsin Samvittighed med flere Synder, end den allerede har at drages med, gjør man altsaa for at gaae sikkert, vel i, at forandre Ædelhed til Byrdighed, hver Gang man skriver et Brev til en saadan velædel Feberpatient; bedre er altid bedre, En vis Mand, som nøie kiendte til denne Syge og dens Natur, havde derfor den Vane, at kalde en Madame Frue, en Jomfru Frøken o. s. v., og var nogen saa beskeden at gjøre ham opmærksom paa hans Vildfarelse, hvilket dog hørte til de sieldne Tilfælde, saa pleiede han smilende at svare, er De det ikke, saa burde De være det, eller og, hvad man ikke er, kan man blive Egentligen hører denne Syge til de hertiske Febere; den tiltager med Alderen, og paa Grund curer er aldeles ikke at tænke, men ligesom man med en Svindsot kan blive 80 Aar gammel, naar man holder rigtig Diæt og slittigen nyder islandsk Moos og Meelsuppe, saaledes kom man ogsaa med en Honnette Ambitions=Feber blive meget gammel, naar man forstaaer at bruge de rigtige Midler, skjøndt disse dog altid kun blive Palliativer, thi ben, som eengang er bleven hjemsøgt af denne Feber, er altid udsat for, at den ved visse Leiligheder, ligesom Koldfeber, kommer igjen. Disse ere, mine Høistærede, denne Sygdoms characteristiske Kiendetegn. Stundom ere de ogsaa parrede med andre Yttringer. Den Syge skyder f. Ex. Skylden paa sin Kone, paastaaer at hun profos vil være Frue, at han søger at skaffe hende en saadan Titel, for at føie hende og for at have Fred i Huset, o. s. v. Andre, lade som de aldeles ikke bryde sig noget om Titel og Rang, og gjøre saaledes en Røverkule af deres Hjerte, som Baron Reenkaalavet siger.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-05-26
Efterat jeg nu saaledes, mine høistærede Herrer, har gjort dem bekjendt med Aarsagerne, Kiendetegnene og Virkningerne, ville vi gaae over til Maaden, hvorpaa Patienten maa forholde sig.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-05-26
I Almindelighed gielder her den Regel, at tage sig i Agt for de Steder, hvor Smittestoffet yttrer en paafaldende Virkning. Der gives Syge, som have saa heftige Anstød af Feberen, at man ikke kan faae dem til at reconvalenscere, med mindre at man raaber dem adskillige Gange, naar de f. Ex. ere af Qvindekjønnet, lydeligt i Øret: Frue, Frøken &c. Dette virker saa stærkt paa deres Nør ver, at de strax komme til sig selv igjen, endog naar de ere faldne i den stærkeste Daanelse. Denne Feber er i det Hele lige saa smitsom paa Landet som i Kjøbstæder. Ofte hænder det sig, at en Forvalter ved tilbørligen at passe sin Dont kan efter at have valtet rigtigen i adskillige Aar paa Godset, selv blive Herremand. Ved saadan en Leilighed faaer da hans Hustro, der sædvanligst er af simpel Extraction, og hvis Lykke grunder sig paa tidligere Bekjendtskaber, Honnette Ambitions=Feber. Hun angribes især meget stærkt deraf, saalænge hun ikke er indlemmet i Frue Ordenen, og hendes Marte eller Else ikke kaldes Frøken. Saadanne Patienter læges bedst og hurtigst naar man ligefrem kalder dem Deres Naade, deres Sønner Junkere og deres Døttre Frøkener. Jeg har saaledes kjendt en Rokkedreiers Datter fra Kjøge, der havde været saa lykkelig at knytte Hymens Rosenkjæder med en ung Skriverkarl fra Assens, der fra Skriver blev Forvalter, og fra Forvalter Forpagter, og fra Forpagter Herremand, som man let kan formode i den Periode, da Herregaardes Anatommeren hørte til de meest indbringende Næringsveie. Samme Rokkedreier ske blev som Herremandinde saa rangsyg, at ikke allene alle hendes Folk, men endog enhver, som besøgte hende, maatte kalde hende Deres Naade, og vee den, der glemte at bruge denne Titulatur, Naar nogen af Uvidenhed om den i Huset herskende Smitte, kaldte hende slet og ret Frue, saa fik hun strax Feberanstød, der ikke forlode hende, førend hun igjen hørte de Ord, Deres Naade, nævne, hvilket virkede paa Feberen som et electrifNaadestøb og for og Parorysmen paa Stedet. - Ogsaa kjendte jeg to Søstre, hvoraf den ene var gift med en Mand, der blev Borgerskabslieutenant. Da saaledes den ene Søster var bleven Frue, smittede hun den anden, hvis Mand kun var Commandeersergent ved Kystmilitsen, og hvis Post altsaa ikke medførte Fruetitelen for den kjære Ægtemage, i saadan Grad, at hun nær var død deraf. Men da Sygdommen havde naaet sin høieste Crise, hændte det sig lykkeligviis, at Manden blev befordret til Secretær, og Budskabet herom virkede saa velgjørende paa den Syge, at hun, skjøndt langsomt, kom sig, og fik om just ikke ganske, saa dog for en Deel, sin tabte Sundhed igjen. (Fortsættes.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-05-26
Jndenlandske Efterretninger. Mariboe, den 20de Mai. Den 17 dennes, omtrent Kl. 2 om Eftermiddagen, ankom Hs. Excellence Hr. Geheime-, Stats, Justits= og Politie minister v. Kaas, Ridder af Elephanten, Storkors af Dannebrogen og Dannebrogsmand, ledsaget af Stiftets høie Øvrighed, Hs. Høivelbaarenhed Hr. Stiftamtmand v. Jessen, Ridder af Dannebrogen, her til Mariboe og steeg af hos Hr. Kjøbmand Engberg. Efter et kort Ophold besaae han Byens Brandanstalter, Raadstuen, Fængslerne, Daarekisten, Kirken og Provindsialbogsamlingen. Han lod sig nøie underrette om Alt, og lovede gunstigst at medvirke til enhver Mangels Afhielpning. Jsær hørte han i. Borgerskolen med den ham egne Blidhed og Godhed paa nogle Børns Fremgang i Jndenadslæsning og Bibelhistorie. Omtrent Kl. 5 fortsatte han, ledsaget af Alles gode Ønsker, sin Embeds reise videre til Nakskov og derfra til Vesterborg, (Moriboe Av.).
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-05-26
Viborg, d. 18 Mai. Den usædvanlige Kulde med stærk Nattefrost, og jevnlig Snee og Haal har nu næsten vedvaret fra Maj. Maaneds Begyndelse. Vinden er for det meeste østlig og nordlig. Man seer derfor endnu ikke Træerne udsprungne (i Fjor havde Lindetræerne Blade d. 4de Mai) og Græsset, hvorefter Landmanden saa meget længes, kan ikke fremspire. Da Foeret paa mange Steder er fortæret, maae Kreaturene søge Føde ude. (Viborg Saml.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-05-26
Odense, d. 21 Maj. Hele forrige Uge var det endnu saa koldt at Man maatte tye til Kakkellovnen. J Søndags faldt her en usædvanlig stærk Hagel, men den milde Luft savnes endnu, og indfinder sig neppe saalænge de nordlige og østlige Vinde ere herskende. Uagtet Græsset endnu er langt tilbage, gaae Køerne dog paa mange Steder allerede ude. Jdag foretoges Mønstring over Odense Brandkorps, som det behagede Gouvernøren, Hans Høihed Prinds Christian Frederik, at overvære, hvorved samtlige Sprøiter tillige bleve prøvede og øvrige Brandanstalter taget i Øiesyn. Det Hele udførtes til høieste Tilfredshed, med roesværdig Orden og Hurtighed. (Hempels Av.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-05-26
Ved Cronborg har man i denne Tid det Særsyn, at Hornsisk falde der i saadan Mængde, at Fiskerne ikke behøve at Fange dem, men kunne skuffe dem ind i deres Baade med Skovler. J mange Aar har man heller ikke seet en saadan Overflødighed af Hænfisk, som nu falholdes ved Gimmelstrand. - Naturhistorikeren J. Strøm paastaaer, at man i Norge antager det som et Forvarsel for Uaar, naar denne Fisk falder i nogen Mængde, hvilket sidste imidlertid dog sjelden er Tilfældet.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-05-26
J Slagelse skal St. Peders Kirkes Taarnspiir nedtages, og et Vinkeltag opsættes i dets Sted.