Berlingske Tidende, 1831-08-16
Montpellier, den 28de Juli. Den Vis comica, der fortrinligen er Syden særegen, har viist sig hos os, selv i blodige Timer, og Voltaires sande Or om hans Landsmænd, at de ere halvt Tigere og halvt Abekatte," stadfæstedes ogsaa dennesinde. - Det er bekjendt, at vor Bye er Hoved- og Yndlingsstedet for Legitimister og Carlister. Disse dele sig i to Classer. Her leve mange gamle, halvspansk og halvfranske Adelssamilier, som ere det dethroniserede Dynasti i høi Grad hengivne. J Spidsen for dette Partie staaer Marquis de Monicalm, en Royalistisk Thraso fra de hundrede Dages Periode; til ham sætter Partiet især sin Liid, dersom det Forberedede skulde komme til Udbrud. Til at bearbeide Studenterne og med dem forberede den kommende Generation for en anden Tingenes Orden, gives her endnu en Mængde Legitimister, f. Ex. Professorer, Apothekere, Friseurer, offentlige Fruentimre - der, til Trods for deres liberale Søstre i Paris, med Legem og Sjæl ere legitime, adskillige Haandværkere, fordums Napoleonske og Muratske Partisaner, med store Knebelsbarter, gamle Medlemme, af Socier du poignard, som 1815 florerede her, maskerede Republikanere o. s. v. Denne Ligue, som har dannet sig i de sidste otte Maaneder, understyttes af Pøbelen, der i det hele sydlige Frankrige altid tjener den Høistbydende, især naar denne tillige lover slig Pøbel Leilighed til at tilfredsstille sine raae og vilde Lidenskaber. De fleste her Studerende og den største Deel af Jndvaanerne ere den nu gieldende Orden hengivne, og kaldet - thi i Frankrige maa Alt classificeres og have et Navn! -"Patrioter." Denne Ligue er i nogen Tid, især siden Uroelighederne i Tarascon, bleven diærvere og dristigere. Paa offentlige Steder erklærer den uden Sky, at den af ganske Hjerte tilhører den exilierede Kongefamilie, aldeles ikke erkjender den nu værende "provisoriske Regjering, men holder det for sin Pligt, at omstyrte den. - Dette Partie bærer alle Carl Xdes udvortes Kjendemærker, Ordener og Farver. Hvad der er trefarver bruges blot til Kamasche- og Pantalonsstropper, og trædes saaledes bogstaveligen under Fødder. Hver Dag, der minder om den forviiste Kongefamilie, celebreres med Fyrværkerier, Jlluminationer, og overhovedet spares Intet, for at gjøre disse Hyl dinger ret i Øine faldende. - Men hvad gjøre da Autoriterne i vil man naturligviis spørge. Autoriteterne have Ordre til blot at iagttage og ikkun at skride til virksom Modstand, dersom truende Handlinger imod Regjeringen forefalde. - J Forgaars feirede Partiet fin Henrich tes Fest med Glædesild paa Dalonspladsen, med Jlluminationer, med royalistiske og oprørske Sange. Næste Dag hørtes Glædesskud fra alle Kanter, og i alle Byens Kirker holdtes Kapel messer for den hellige Henrich. Messe-Ornaterne vare Henrichs farverne, hvide og grønne. En saakaldet Neuvaine (ni Dages Bøn) holdet for Pensant du miracle" og den hellige Frantaf Paula paakaldet. Om Aftenen skulde et stort Bal finde Sted, Liguisterne sagde ganske høit, at det blev givet til Henrich den Femtes Ære. Baldirectørerne, udpyntede med hvide og grønne Baand, kjørte omkring til Partiets Hovedmænd, først til Marquis de Montealm, for at aflevere Jnvitationskaart. Nu syntes Patrionerne, at det blev altfor galt. De fordrede af Politiet, at Ballet skulde forbydes, hvilket ogsaa skeete. Anstalterne til dette Forbuds Iværksættelse bleve med beraad Hu føiede saa filde, at de indbudne Herrer og Damer kunde komme og deres Navne optegnes af Politie=Commissairen. Fra den tillukte Salsdør begave mange sig ud paa Esplanaden udenfor Balhuset; det var en meget kommisk Scene, hvorledes de - Damerne ligesaa høirøstede som Herrerne - haranquerede og declamerede strækkelig meget om "Throne" og "Altar, hvilke Ord ofte hørtes. Alle vare klædte i "Henrichsfarverne. Men da Almuen stimlede sammen og forhaanede dem, holdt de det for raadeligst, at begive sig bort. Saa meget og Lystspillet, - men nu begynder desværre Trogodien. - En Time derefter havde de liberaltsindede Studenter forsamlet sig paa en offentlig Plads. Carlister havde fra Vinduerne kastet Stene paa dem, og nu begyndte Tumulten. Omtrent Sex Hundrede Patrioter, blandt hvilke man hele Dagen havde svoret stor Gjæring, flokkede sig strax sammen. Under det rasende Hviin: "bort med Carlisterne, bort med Korset, bort med hele Religionen!" drog Skaren, som den tilstimlede Pøbel forstørrede, igjennem Gaderne til de meest bekjendte Carlisters Huse. Døre og Vinduer bleve i et Øjeblik slagne in I Husene bleve alle Meubler ødelagte og Beboerne paa det græsseligste mishandlede. Vederstyggelig Udaad øvedes mod nogle Koner og unge Piger. Endog smaae Børn kastede Patrioterne ud af Vinduerne!! Saaledes gik det til i Maquis de Montcalms og Fleres Huse. Marquien reddede sig ved Flugt, ellers vilde man have massacreret ham. Omsider kom et Detaschement af den herværende Garnison, men for silde; det formaaede intet mod den afsindige Hob. Der paastaaes endog, at Militæret ikke har villet anvende alvorlige Forholdsregler. Man sloges paa Gaderne; af begge Partier bleve endeel dræbte og saarede. Mange af Montpelliers Jndvaanere ere flygtede, thi de frygte en Borgerkrig. Saa meget er vist, at man om denne Bye vel kan sige, at en ond Aand skrider truende gjennem den.