Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1813-05-18
(Af Alt. Merk. og Hamb. Corresp.) Halle den 4de Maji. Vi have her havt gyselige Dage. Alt fra 26de April gik her det Rygte at et fransk Corps nærmede sig mere og meere vor Bye, og truede den med Angreb, Midlertid kom ogsaa den preussiske General Kleist hid med de under hans Commando staaende russiske og preussiske Tropper, og lod strax de meest hensigtspassende Modanstalter gjøre. Passene ved Saalefloden blev besatte, og paa Vestsiden af Byen, især, udenfor Skipperporten anlagt Forskandsninger, Brystværn, Forhugninger og Kanoner bragt ud derpaa. Dette Arbeide var endnu ikke fuldbragt reent da man den 28de efter Middag saade franske Tropper med snare Skridt drage hid. Kl. 3 begyndte de Angrebet med 24 Kanoner paa en Punct, der for Øjeblikket kun kunde forsvares med 5. Efterhaanden kom endnu nogle Kanoner til, saa Modstanden tilsidst skeete med 9 Stykker. Midlertid kunde de Franske dog ikke bryde igjennem paa nogen Punkt, vel søgte deres Skarpskytter at liste sig stem ad ven stre Saalbred, ligesom deres Skyts gjorde alle Slags Forsøg at demontere vore Kanoner, men ingen of Maalene opnaaedes. Tilsidst blev der gjort endnu et levende Angreb af to russiske og fire preussiske Stykker af det lette ridende Artillerie paa Fiendens venstre Flanke selv, bag Gimmiz. Kampen varede til Kl. 6 om Aftenen, under Fægtningen kom hør Jld i den vestlige Forstad Strohhof kaldet, hvor en Lade og 5 Huse brændte. Den 29de April var alt roligt her, de Franske havde draget dem tilbage i deres gamle Stilling, og det hedde, de vilde gaa reent bort. Aftenen kom, og vi overlod os rolige til Søvnen, hvis Vederqvægelse vi efter saamange Ængstelser trængte til. Alt inden Daggry Kl. 3 den 30te April, hørte vi megen Gaaen, Riden og Kiøren; da vi paagnede fornam vi, at samtlige herværende russiske og preussiske Tropper havde forladt Byen, og var rykket ad Leipziqveien. Snart, hedde det nu og, de franske Tropper vilde rykke frem fra Vestsiden og komme ind i Byen. Dette skede og Kl. 8 kom de over den lange Saalebro, steeg over Pallisaderne og rykkede ind i Byen. Tillige hedde det, at endnu flere Afdelinger vilde komme bag efter, og maaskes Keiser Napoleon indtræffe samme Aften. Midlertid kom ingen flere Tropper. De Herværende holdt dem gandske rolig, iagttog god Mandstugt, og Løverdagen den 1ste Maji gik hen uden al Foruroligelse. Kun fra det fierne Syden, fra Durrenbergegnen af hørte man hele Eftermiddagen en hæftig og vedholdende Kanonade. Natten til Søndag forgik ligeledes i Rolighed, og om Morgenen hedde det, at Tropperne vilde afgaae om Eftermiddagen og gaae til Leipzig. Midlertid blev paa Nordsiden skandser adskillige Steder udenfor Staden, der plantedes Kanoner, Portene befæstedes, og forsynedes med Skyd huller. Henimod 8 mærkede man nogle Bevægelse, blandt de franske Tropper. Officierer og Gemene forlade hurtig deres Qvarterer; de ilte til Portene og udenfor dem. Neppe havde man lagt Mærke hertil før Kanonernes Torden forkyndte den begyndende Kamp. Uformodentlig var General Bülow med sit Corps Nordvestfra ilet til Staden, og de Franske blev, som det lod, vel ikke gandske overraskede, men dog hurtigere end de havde ventet. Nu begyndte en mordisk Kamp; først uden for Porten, Uden for Galgeporten var et halvt fransk Batterie, tre Kanoner og en Haubitz. Kampen havde neppe varet en halv Time, før vi saae een af disse Kanoner fra Galgeporten kjøre igjennem Byen til Torvet. Strax derpaa fornam man, at de to andre Kanoner og Haubiisen i hurtigt Anløb vare tagne af Preusserne. De Franske udenfor Galgeporten drog sig ind i Byen og gjennem Galgeporten til Torvet, bag efter dem styrtede preussisk Cavallerie og Skarpskyttere under bestandig Skyden op af Gaden. Saaledes væltede Vaabentumlen sig frem til det store Torv, og hvorvel de Franske paa alle Trapper, i alle Vraaer og Gyder søgte at holde sig, kulledes de dog ustandselig fort.