Københavns Adresseavis, 1766-08-20
J det samme kom en gammel Vild væbnet med en Bue til ham, og laver sig til at boere ham igiennem med sin Piil, men, efter at have sat den i Stand, lader han den med eet synke, og løber for at komme mellem denne unge Engelskmand og de to Vilde, der vare i Begreb med at myrde ham. - Disse gik strax til Side med Høyagtelse for ham, og den Gamle tog Betienten ved Haanden, opmuntrede ham ved Venligheder, og førte ham med sig i sin Hytte. - Han behandlede ham der med en overmaade Godhed, og gjorde ham ikke saameget til sin Slave som Stallbroder. - Han lærte ham Abenakisernes Sprog, og de grove Kunster som ere i Brug hos disse Folk: -De levede meget fornøyet sammen; - Allene en Ting foruroeligede den unge Engelskmand; - Undertiden fæstede den Gamle Øynene stift paa ham, og lod falde nogle Taarer. - Jmidlertid da Foraaret kom igien, gave Abenakiserne sig til Feldts for at faae fat igien paa Engelænderne. Den gamle Mand, som var endnu saa stærk at han kunde udstaae Krigens Møysommeligheder, reyst med geleydet af sin Fange. - De gjorde en Marsk af 200 Miles Længde igiennem store Skove, og komme tilsidst til en Slette, hvor de opdagede en Engelsk Leyr. Den Gamle viiste sin unge Selskabs Broder dem, og imidlertid saae stift paa ham. - Der ere dine Brødre, sagde han til ham, - nu vente de at slaaes med os: Jeg har frelst dit Liv. - Jeg har lært dig at bruge en Bue, og skyde en Piil ud; - at tumle en Øxe, at tage Hovedet fra Fienden: - Hvad var di da jeg førte dig ind i min Hytte, Dine Hænder vare som et Barns; - De duede ikke til hverken at føde dig eller forsvare dig: " Din Siel var i Mørke; - Du forstod intet: " Du har mig at takke for al Ting- Skulde du nu være saa utaknemmelig at gaae overtil dine Brødre og løfte Øxen op imod os, - Den unge Engelskmand svarede, at han havde en Modstridighed, for at fore Gevær mod sine Landsmænd, men at han aldrig skulde bære det mod Abenakiserne, men saa længe han levede være deres Broder. - Den Vilde lagde da Hænderne paa hans Ansigt og bøyede sit Hoved need: - Efterat han noget havde staaet i denne Stilling, saae han paa Engelskmanden, og sagde til ham med en Kierligheds og Sorrigs Tone: Har du nogen Fader. - Han levede endnu, svarte det unge Menneske, da jeg forlod mit Fædreneland. - O! hvor ulyksalig er han, raabte den Vilde, og efter et Øyebliks Tangshed sagde han atter til ham: Veed du at jeg har været Fader. - Men jeg er det ey længer, Ney, 2 jeg er det ey lænter Jeg har seet min Søn falde ved Siden af mig ret Feldtslag: Jeg har seet ham døe som et Menneske: - Han var gandske fuld af Skrammer, min Søn, da han faldt: - Men jeg har hævnet det. J det han talte disse Ord ud, bævede han, drog besværlig sin Aande, og syntes qvalt af Hikke og Sukke Hans Dyne dreiede sig i hans Hoved, og Taarene kunde ikke flyde længere. - Han tog sig dog lidt efter lidt, - vendte sig siden mod Østen, og viiste den unge Engelsmand Solen der stod op, sigende: Seer du den deylige Svel, og fornøyer du dig ved at see den? Ja, svarte Engelskmanden. - Vel. - men jeg nu ikke meere, sagde den gamle Mand. Han viiste ham siden en Ur der stod i Blomster, og spurgte ham: Seer du det Blomster, og har du nogen Glæde ved at betragte det? Engelskmanden svarte, ja. - Men jeg ikke længere, sagde den Vilde: " Reis, gaae til Dine, paa det din Fader kand endnu fornøye sig over den oprindende Soel og Foraarets Blomster.