Corsaren, 1840-12-11
Stændervalgene. Naar vi stulle see ret til, saa har Jngen af Eder været rigtig fornøiet med de Stænder, hvis Fuuction ophører med dette Aar. Om de holsteenske og slesvigske vil jeg ikke tale; thi der gives ingen fornuftig Mand, der behøver Opfordring til at ynkes over disse taabelige Aristocrater, som dog bøie sig dybt i Støvet for en Prinds og staae med Hatten i Haanden og sige Ja til hvert af hans Ord, eller som sætte Patriotisme, Almeenaand og Tolerance i at være en indskrænket og egensindig Slesvig-Holstener. Gud hjælpe os for disse Mennesker; de ere jo en fuldkommen Parodi paa en National-Repræsentation. Men selve de roeskildske og jydske Stænder, saa meget de end i Henseende til sund Fornuft og menneskelig Følelse staae over disse Figurer, have ikke tilfredsstillet noget Parti. For de servile og conservative Folk have de været for liberale, for de Radicale og Liberale ikke liberale nok, og for juste-milien-Folkene, som repræsenteres af "Corsaren" og som forøvrigt ere fornøiede med dem, have de paadraget sig den Bebreidelse, at de have negligeret eller endog forurettet Mange af dem, som have henvendt sig til dem med Bøn om Hjælp imod Undertrykkelse. Ja, "Corsaren" tager ikke i Betænkning at sige, at Godseierne have havt for stor Vægt i Forsamlingerne, og at, som Følge deraf, den Sag ikke er bleven behandlet humant, der er af indgribende Vigtighed for Landet: Bondestands- Sagen, de fattige og undertrykte Huusmænds Sag. Disse Ord, som vi udtale ifølge vor inderlige Overbeviisning, ville vi vedkjende os, selv om hele Danmark vil reise sig for at bedømme deres Sandhed. Det er den Mening, som vi i Kraft af den i os værende Følelse for Menneskeret og Menneskepligter, tiltage os at udsige. Der skal nu vælges nye Stænder, og vi udsige over denne Handling det gamle, ærværdige Ord: quod sit felix et faustum! Gid den bringe Held, ligemeget paa hvilken Maade! Gid den opfylde mange Ønsker og Forventninger; dem alle kan den ikke opfylde. Ja, tænker vel derover, J som ville gaae til Urnen for at stemme paa Folk, der love at være dristige, kjække og hensynsløse og derved faae alle Eders Forventninger tilfredsstillede. Overtænket vel, at, naar Buen spændes for høit, brister den; at der er en Magt, som med Lempe kan overvindes eller formindskes, men ved altfor stor Tirren bliver stærkere og stærkere, og da fordrer mange Offere. Og overveier vel, J, som ville, at det Gamle skal blive, som det er, at de gamle Læderflasker skulle modtage den nye Viin. De sprænges let, de gamle Læderflasker, og den ædle Viin slaaer da op i en mægtig Gjæring, for saa at spildes paa Jorden. Ja, overtænker vel, at der dog engang maa komme en Tid, da det Gamle døer og det Nye træder i dets Sted for selv at blive gammelt og afløses af det Nye. Nu ville I maaskee sige til mig: "Du advarer og formaner os, og det er godt nok; men giv os et Raad, som vi kunne følge." - Og Brødre, kjære Brødre, jeg vilde gjerne give Eder et Raad; der ere Følelser og Tanker nok i min Sjæl, hvis Væld jeg kunde aabne - men hvo veed, om det var de rette Raad? See, her er det Punct, hvor jeg mistvivler og den menneskelige Kraft og frygtsom hæver Øiet til ham, der har al Kraft og al Viden og al Aand. Derfor kan jeg kun gjentage om den høitidelige Handling det, som jeg alt eengang har sagt: quod sit felix et faustum!