Corsaren, 1842-09-30
Titel-, Rang- og Riddervæsenet. En Forelæsning. Det har været vor intelligente Tidsalder forbeholdt at afskaffe eller dog i høi Grad modisicere Middelalderens fendalistiske Kastevæsen, at nedbryde den uoverstigelige Skillevæg mellem Adel, Geistlighed, Borger- og Bondestand, og istedetfor træffe en Jnddeling, der kan siges at forholde sig til hiin omtrent som Baasene i en Faarefold til Hullerne i en Musefælde: J førstnævnte kan Skaren bevæge sig fra det ene Lukaf til det andet, i sidstnævnte maa derimod ethvert Medlem blive i det Hul, han engang er kommen i. Man vil strax see, at det er Tidsalderens liberale og oplyste Aand, der ogsaa her har gjort sig gjældende, og, som "Dagen" saa smukt siger. Danmark vil aldrig blive uberørt af det øvrige Europas Oplysning og Cultur - saaledes er det, og saaledes har det viist sig ved denne Sag, idet den nye Jnddeling ogsaa er bragt tilveie her. Det danske Folk er, som Hof- og Statscalenderen viser, inddeelt i ti Klasser, af hvilke de ni indeslutte dem, der have Rang, den tiende dem, som ingen Rang have. Sandheden byder os at tilføie, at de ni Klasser tilsammentagne dog ikke ere synderlig talrigere end den ene tiende. Men, skjøndt man nu daglig kan see Medlemmer af alle ti Klasser paa den besynderligste Maade blandede imellem hinanden, beboe de dog i sjælelig Henseende to forskjellige Regioner. De ni Rang-Klassers Land er ved et umaaleligt Svælg adskilt fra den tiende, ikke berangede Klasses. Over Svælget fører en yderst smal Bro, forsynet med en Laage, som kun aabnes engang imellem for at føre en eller anden lykkelig Udvalgt ind over Svælget i det forjættede Land. Undertiden, nemlig paa visse høitidelige Dage om Aaret, nedlades dog en Vindebro, og da styrte Lykkelige over en masse. Vi kaldte de ni Klassers Land "det forjættede" man dømme, om vi ikke havde Ret dertil. For det Første ere Beboerne Folk af provet Dyd og Dygtighed; thi det er netop for deres Dyds og Dygtigheds Skyld, at de ere komne herind. Bevidstheden herom opfylder hver enkelt Beboer med Selvfølelse og Stolthed, og han bærer derfor sit Hoved høit og rankt paa Skuldrene. Og med det samme han sætter sit Hoved høit, sætter han naturligviis ogsaa Næsen høit, hvilket Beboerne af dette Land betragte som et dyrebart Privilegium. - For det Andet modtager Enhver, idet han træder herind, et nyt Navn, der betegner hans Fortjenester, ganske som i forrige Tider de Borgerlige, der optoges i Adelstanden. Ligesom hiin borgerlige Sokriger ombyttede Navnet Vessel med Tordenskjold, der betegnede, at han var en Torden for Fjenden og et Skjold for Danmark, saaledes ombytter En, der f. Ex. før hed Jensen, ved sin Jndtræden her Navnet Jensen med et andet, for Ex. Secretair, saaledes at han nu ikke længere hedder Hr. Jensen, men Hr. Secretair. Navnet "Secretair", der kommer af det franske Seeret (hemmelig), menes at skulle betyde, at hans Fortjenester foreløbig ere en Hemmelighed. - (3det de saaledes ophore at bære et personligt Navn og antage et Fælledsnavn, have de tjent til for os at berigtige en almindelig udbredt feilagtig Anskuelse af Hottentotterne. Endeel af disse, de saakaldte Buskmænd, have nemlig intet Navn, og dette have Reisende ansort som Beviis paa det umaadelig lave Trin af Cultur, hvorpaa de staae. Men vi ere overbeviste om, at Buskmændene danne Hottentotternes Rangklasse, at "Buskmand" altsaa er Navnet paa deres Titel eller Ridderværdighed - maaskee analogt med vor "Cancelliraad" eller "Dannebrogsmand" - og dette, mene vi, taler naturligviis, tvertimod for deres Civilisation og Cultur). - For det Tredie gives der her lutter Fruer og Frøkener. De Madamer og Jomfruer, der betræde dette Hoffet omgivende Land, ophøre umiddelbart at være respective Madam og Jomfru. Som allerede Navnet fuldstændigt siger, ere Beboerne af de ni Klassers Land deelte i ni forskjellige Klasser, der som de gamle tydske Folkestammer beboe hver sit District. Nærmest mod Ost, mod den opgaaende Sol, som de tilbede, og med Ryggen stadig vendt mod den nedgaaende Sol, boe de tre første Klasser. Deres Land er Hesperidernes Land, hvorom de gamle græske Sagn tale dunkelt (- naturligt; thi ingen af de græste Geographer var Medlem af de tre første Klasser og havde altsaa ikke personlig undersøgt Landet). Der er gyldne Æbler, der er Gaader, men der er ogsaa Nøgler til Gaader, ligesom der heller ikke mangler Gaader til Nøgler. - Alt mere fjernende sig fra Solen, men dog stedse vederkvægende sig i dens Straaler, boe de øvrige sex Klasser efter hinanden, indtil Assessorerne, Secretairerne og Kammerraaderne, hvis Boliger støde lige op til Grændsen mellem de ni og den tiende Klasse. Man vil altid bemærke, at Nabo-Nationer nære Antipathi og Uvillie imod hinanden; Historien leverer tilstrækkelige Vidnesbyrd herom. Stærkest fremtræder Uvillien paa Grændsen, hvor man daglig har hinanden for Øie, og hvor den derfor som oftest udarter til Had. Det er altsaa aldeles naturligt, at Kammerassessorerne og Secretairerne, Grændsebeboerne, staae i ulige daarligere Forhold til den tiende Klasse end de længere borte boende Klasser. Netop fordi Forskjellen er saa fiin, ville de have den tydelig fremhævet, netop fordi hine i Grunden staae dem saa nær, sørge de omhyggelig for, at de ikke komme dem nærmere. Deraf kommer det ellers uforklarlige Særsyn, at en Kammerassessor er mere nøieseende med sin lille Titel end en Geheimeconferentsraad med sin store. Hvad den tiende Klasse angaaer, da søger den at holde sig skadesløs, deels ved ganske hemmelig i sin Midte at oprette Klasser, deels ved at vise al mulig Ligegyldighed for at blive optagen blandt de ni andre Klasser. Denne Ligegyldighed have vi imidlertid aldrig seet vare længere, end til man kunde blive optagen. Da denne Lykke overhovedet er saa fristende, begribe vi virkelig ikke, hvorfor Regjeringen ikke anvender Jndrømmelsen af den til Opnaaelsen af et eller andet Øiemed. Den har for Ex. ved forskjellige ublide Midler søgt at standse "Corsaren", men forgjæves. Hvorfor har den f. Ex, ikke gjort Corsaren" til Kammerraad? Det er dog saa let at gjøre En til Kammerraad, og vi for vor Part indsee i Sandhed ikke, hvorledes vi skulde være istand til at modstaae den Fristelse, der er i Udsigten til at blive kaldt "Hr. Kammerraad", eller vel endog: "Hr. Cancelliraad". Man tænke sig nu hertil Udsigten til saagar at blive Justitsraad! Det falder os her ind, hvor ublid Skjæbnen har været imod mange store Mænd ved at have ladet dem fødes og virke, for man havde opfundet denne Maade at belønne Fortjenesten paa. Lykkelige Thorvaldsen, som levede i det 19de Aarhundrede! Stakkels Phidias, som døde for 2400 Aar siden! "Conferentsraad Phidias"! Det vilde dog have taget sig godt ud. Ligesaa: Professor Apelles, Hofmarschal Palnatoke, Kammerjunker Bue hin Digre, Hofsmedemester Vaulundur. Havde Hippocrates levet nu, var han da idetmindste bleven Regimentschirurg med Titel af Krigsraad; Homer vilde være bleven en hoi Persons Lærer i Græsk med 1000 Rbdlr. aarlig Gage og Titel af Professor, Rang 4de Klasse Nr. 6. Homer! Homer! Nu stride syv Stæder og Æren for at være Dit Fødested, og Dit Dødssted kjender Jngen. Var Du kommen i 4de Klasse, vilde "Dagen" have leveret Din Nekrolog, og vi vilde have kjendt ikke blot Dit Fødested, men Din Faders Rang, hvad Aar Du blev dimitteret, og den Dag, paa hvilken Du skrev hvert Vers af Jliaden. Men der er ingen Retfærdighed i Verden. Du døde Titelløs, og - Fribert er endnu kun Cancelliraad. Endnu bør tilføies en historisk Undersøgelse over Rang og Titler. Det findes da, at den Første, der tiltog sig Rang, kom overordenlig uheldig fra det. Det var nemlig Luciser. Han blev for sin Hovmod - og hvad er Hovmod Andet end Lyst til at staae over Andre? – kastet paa Hovedet ud af Himlen. Dog, dette tilhører den mythiske Tid og kan saaledes ikke tillægges videre Vægt i en historisk Undersøgelse. Vissere er det, at Adam var det første Menneske, der fik Rang, nemlig over Markens Dyr og sin Kone. Adam maa altsaa have staaet i 1ste Klasse og rangeret med Hvid-Ridder. Senere finde vi, at Jacob kjøbte Esaus Rang for et Fad Lindser eller, som Lindberg kalder det i sin begyndte Bibeloversættelse: Rødgrød. Den Nar, Esau! Sælge sin Rang! At sælge en Rang - medens Andre gjerne sælge sig selv for en Rang! - Jacob var ogsaa den Første, der betalte Rangskat, nemlig 400 Øxne, Faar og Geder m.m. Dette var unægtelig en høi Rangskat; men dengang, og endnu længe efter, var Rang Noget, der var forbundet med betydelige Fordeele. Det er end ikke lang Tid siden, at Kammerjunkere fik Løn foruden at være Kammerjunkere. Man tænke sig! Kammerjunker og Løn tillige - det er, som om vi vilde sige: fri Bolig i adelig Vartou og Huusleiehjælp til. - Dengang passerede en Kammerjunker for en Kammerjunker, ligesom en Sølvdaler for en Sølvdaler. Senere have vi faaet Sedler for Sølv.