Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-06-14
Ved de Afskyeligheder, som foregaae i Tyr lig, kan det ikke være Tvivl underkastet, at det jo lunde være de cultiverte Nabonationers Jn misse at overfalde disse Barbarer og jage dem udaf Europa. Jkke destomindre gives der Lærde og Statsmænd, der ere af en anden Mening, idet de blot beregne Nationernes Jnteresse efter de Procenter, som Kjøbmanden i næste Aar kan fortjene. - Forresten ere vi overbeviste om, at netop Tyrkernes Barbarie og Grækenlands ulykkelige Tilstand vilde lægge de europæiske Magters Erobringer Hindringer iveien. Barbarerne har den ulykkelige Fordel forud for civiliserte Nationer, at de gjøre alle kloge og forsigtige Beregninger tilskamme, og har Umenneskelighed til sin troeste Bundsforvandte. Desuden er et ødelagt Land lettere at forsvare end et cultiveret, der ved hvert Skridt forskaffer den fremtrængende Fiende ny Hielpekilder. Har Porten besluttet en Krig, saa bliver fra Moscheernes Taarne udraabt, at det er alle gode Muselmænds Pligt at gaae i Feldten, og stride imod de Vantro. Man hører ofte hele Prædikener, hvori vidtløftig alle de Grunde fremsættes, der forpligte de Troende til Krig, Herved skeer det da mangen Gang, at en ung Mand i et Anfald af Enthusiasmus og Rastrie griber et Par Pistoler, Sabel og Carabiner, og sætter sig tilhest, for at beseire de Vantro, mulig omvende dem til Mahomedismen, maaskee ogsaa hjembringe unge Piger til sit Harem. Fortryder han ikke allerede underveis dette Skridt, erfarer han dog snart i Leiret, hvilken Fare og Møie det koster, at beseire de Vantro. Har han selv været Vidne dertil og har seet, hvor let det er i Feldten at faae Hug, saa giver han ved første Leilighed sin Hest af Sporerne, og skynder sig derfra. Paa Tilbageveien udplyndre disse Mahomeds Fanes saa drabelige Forsvarere de arme Bønder, myrde dem ogsaa stundom, især hvis det er Christne, for, naar de komme hjem, de da kan sværge paa, at de har skikket saa og saa mange Vantro i den anden Verden. Uordenerne i de tyrkiske Leire, Overmod og Ulydighed hos hele Corps, der, naar de blive misfornøiede, tage hjem, er Noget som alle upartiske Forfattere ere enige om. - Deserteurerne fra den tyrkiske Armee gaae aldrig over til Fienden; enten drage de hjem eller de forene sig med et andet Corps. Witman, der var ved den tyrkiske Armee, der blev skikket til Ægypten imod de Franske, saae, at to tyrkiske Chefer, med adskillige Hundrede gemeene Soldater hemmelig forlod Storvizirens Leir, og begave sig til Acra, hvor de forenede sig med en Pascha, som Rygter havde sagt om, at han betalte sine Tropper bedre end Storviziren. Uordenerne, som ere en Følge af Mangel paa Disciplin, formeres ved den store Mængde unyttige Mennesker, som den orientalske Pragt og Forfængelighed forsamle i Leiren. Og aldenstund man nøje paaseer Alt, hvad der har Hensyn til udvortes Pragt, forsømmer man ganske at oprette Depots, anlægge Magaziner, o. s. v. Derfor er det heller ikke sjelden, at man i Leiren maa kjæmpe med Hungersnød. Af hvad her er sagt, og hvad udførligere er at læse hos Eton og Witman, er det klart, at en tyrkisk Armee ikke er frygtelig. Mere maa man frygte for Pesten, der let kan blive Tyrkens troeste Allierede. Tyrkerne beherske, som vi har seet, Jordens skjønneste Riger. De have, under den ominøse Beskyttelse af Nattens Stierne, styrtet alle hine oplyste cultiverte Lande tilbage i Mørke, Barbarie, og Elendighed. Og aldrig opstaaer hos disse lige saa stolte som uvidende Tartarer nogen Tanke om, at de ved hvert et Skridt trine over Ligene af Nationer, som vare bedre end de enten ere eller kan blive. Men store agtværdige Nationers Aand er udødelig; den lever evig i lyse Hoveders Tanker. Disse Tanker kunne efterat Despotisme, vedvarende har hersket i Aarhundreder - vaagne op af sin Dvale og modnes til Daad. Da vil Nemesis med ubøjelig Strenghed nedstyrte Forvorpenheden fra dens tilraanede Høide, træde Undertrykkerne i Støvet, og overgive dem til den forskyldte Forglemmelse.