Berlingske Tidende, 1836-02-10
Det har glædet Undertegnede, at den med saa megen Rundhed udstyrede Berlingske Avis nu har aabnet Pladsen for en frimodig og sindig Bedømmelse af vigtige Anliggender; kan det lykkes at bevare denne Fjernhed fra alt Lidenskabeligt, da vil Bladets Betydning være meget vigtig *). Det er med denne Erkjendelse, at jeg beder den ærede Redaction, at indlagte bemærkninger maatte finde Plads i et af de første Nummere; Sagen berører en alle Videnskabsmænd vigtig Gjenstand. Om den igjen begyndte Panske Literaturtidende. Om den igjen begyndte Panske Literaturtidende. Saavel Læserne, som Medarbeiderne af den ældre Literaturtidende – og til begge Deele hører Undertegnede – have glædet sig over, at man har gjort opmærksom paa Vigtigheden af, at denne Tidende bliver ved at bestaae ved Siden af Maanedskrift for Literatur. Men skal den igjen opstandne Literaturtidende faae en heldig Fremgang, da maa den være indrettet og redigeret paa en saadan Maade, at den kan have en blivende Jndflydelse paa Literaturen og at der er Grund til at haabe en jevnlig Sammenarbejden af Fædrelandets Lærde; dette troer Forfatteren heraf ingenlunde er Tilfældet med den i sin nye Skikkelse opvakte, og han vil tillade sig at gjøre opmærksom paa adskillige Misligheder ved det igjen begyndte Blad. Førster det neppe passende og Bladets Fremganbefordrende, at Redactionen er anonym; thi dersom det overhovedet ikke er ønskeligt, at der skrives meget Anonymt, saa er det fornemmelig af stor Vigtighed saavel for det læsende som for det skrivende Publicum at vide, hvem det har at holde sig til med Hensyn til Redactionen af en Literaturtidende. At skrive en god Recension : en saadan, ved hvilken Recensenten viser, at Bogens hele indre Beskaffenhed, dens Forhold til Tiden og Videnskaben er gaaet klart op for ham, saa at han kan samle den forvirrende Dom til en reen og kla Anskuelse, og derved sætte de Læsende paa den Standpunct, hvorfra de egentligen kunne bedømme Bogen, er maaskee noget af det Vanskeligste, medens det er en temmelig let Sag at sige Noget om en Bog eller at skrive bemærkninger i Anledning af en Bog Men heraf følger det ogsaa, at vi i Danmark ikke tør haabe, at finde ret Mange, som kunne og endnu Færre maaskee som ville levere gode Recensioner, da det i det Hele just ikke er noget lønnende eller taknemmeligt Arbejde. Nu kan det neppe ventes, at de, hvis Stemme man helst maatte ønske at høre, skulde have Lyst til at ville indlevere Noget, saalænge de ikke vide, om den eller de, der udgive Bladet, ere saadanne Mænd, at de uden Frygt tør betroe dem deres Arbeider. Saalænge Redactionen ikke har Mod til at nævne sig, tør den neppe vente en kraftig Understøttelse fra flere Sider. Ogsaa for Publicum er det vigtigt at vide, hvem der bestyrer dette critiske Blad; thi vel er Videnskabernes Rige en Republik, hvor det kommer an paa den Aandsoverlegenhed, Enhvers egen Duelighed kan forskaffe ham; men af det læsende Publicum i Almindelighed bør man ikke forlange det, og vil heller ikke opnaae det, om man end vilde forlange det, at det skulde have ligesaa stor Tillid til en unavngiven Redaction, som til Fædrelandets største og berømteste Lærde. Dernæst mener jeg, at det maatte være Redactionen magtpaaliggende, at den danske Literaturtidende havde en bestemt Tendents, en vis videnskabelig Farve, at det bevarede en Rolighed og Uforstyrrethed, der viste, at det var den om at gjøre, at her skulde høres en klar objectiv Dom, uden at tage Hensyn til den i Kjøbenhavn mundtligen yttrede Dom om dette eller hiint Skrift; thi medens Maanedskriftets Tendents er at gribe ind i Tiden og belyse dens Bevægelser med Videnskabens rolige Lys, saa skulde, efter min Mening, Literaturtidenden staae paa den rene Critiks Standpunct, uden at tage Hensyn til hvad denne eller hiin har sagt om en Bog. Men endskjøndt den i forrige Aar udkomne Tidende har indeholdt mange fortreffelige Recensioner, saa har det, efter Fleres, end min Dom, ingenlunde manglet paa dem, hvis Eensidighed, Partiskhed og Letsindighed burde have udelukket dem fra Pladsen i et saa hæderligt Blad. For det Tredie er billighed mod Recensenterne en aldeles nødvendig Fordring; og dertil hører fornemmelig at Sandheden kan siges uden Hensyn til Personer. Men det kan neppe kaldes billighed, naar i Literaturtidenden nogen Artikel betegnes med: "Jndsendt. dette plejer en Redacteur at tilføje, naar han ikke kan eller vil samtykke med et indleveret Stykkes Jndhold og dog ej tør nægte dets Optagelse. J en Literaturtidende maa nødvendigviis en Deel Recensioner være indsendte" naar man nu betegner endeel af disse med hiint Mærke, da er det en Fornærmelse mod Recensionens Forfatter; thi om endog f. Ex. Professor Sibbern selv var en af Redactionens Medlemmer, hvilket jeg aldeles ikke veed, om han er eller ej, saa er der dog aldeles ingen Grund til at lade hans saa meget af subjective Anskuelser og personlige Hensyn fremgangne Recension over Amor og Psyche staae uden hiint Mærke, og der*) At alle lidenskabelige, fornærmende, personlige Yttringer, aldrig ville finde Plads i denne Tidende, har Undertegnede erklæret; den høitærede Forfatter modtage Forsikkringen Redact. om at dette Løvte vil vorde opfyldt. imod betegne den Recension, der dadler de af ham redigerede Julepsalmer, med et: "Jndsendt, hvilket Ord vækker Mistillid enten til Redactionens Upartiskhed eller til Recensentens Competence, en Adfærd, der i nærværende Tilfælde er saa meget ubilligere, som den sidste omtalte Recension jo er meget grundig. *) Jeg er naturligviis gaaet ud fra den Forudsætning, at dette Jndsendt her betyder det Samme, som det betegner i andre Blade, og tager saameget mindre i Betænkning at nævne Prof. Sibbern, som denne Forf. vel meest af alle Lærde har viist, at han ikke kjender noget til den lærde Arstoratisme.