Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1845-10-11
Jndenlandske Efterretninger. J "Fædrelandet af 8de ds. hedder det: Efter 4 Dages Betænkning har det endelig behaget det kongelige danske Cancelli at frigive vort for et Referat af Hs. Maj. Kongens Tiltale til det kielske Universitets Deputation beslaglagte Fredagsnumer. Da imidlertid dets øvrige Jndhold var af den Beskaffenhed, at dets Meddelelse ikke godt kunde opsættes, uden aldeles at forstyrre vort Blads indre Oekonomi, er dette alt optaget i Løverdags- og Mandagsnumeret, og det frigivne Numer, vil derfor nu ikke udkomme, men i Qvartalets Løb blive vore Abonnenter erstattet. Her følger Referatet af Hs. Majestæts Tale, som det er os velvilligen meddeelt fra god Kilde, saa at der ingen Grund er til at betvivle dets Ægthed, i Særdeleshed nu, efter at det har gjennemgaaet Cancelliets Censur, og dette vistnok har forsikkret sig om dets Paalidelighed. Endnu mindre vil man sikkert finde, at der for Justitsraad Reiersen, har været nogen fornuftig Grund til at forsøge paa at unddrage det for Offentligheden, med mindre Justitsraaden skulde troet sig beføiet dertil, fordi det maa være saavel Geheimeraad Stemann som Geheimeraad Ørsted ubehageligt, at Hans Majestæi stærke Udtryk har desavoueret Justitsraad Ussings bekjendte Forslag, da den almindelig Mening tillægger den førstnævnte Paterniteten til det, og den Anden velvilligen har paataget sig at være dets Amme men Hr. Reiersen maatte da have glemt, at det hverken er Hs. Majestæt eller den ucensurerede Presse forbudt at sige Autoriteter Ubehageligheder. Jeg kan ikke være tilbøielg til at gjøre meere, end min Pligt nødvendig fordrer, for Universitetet, saa længe de separatistiske Tendentser befordres af det. Om end ikke Consistoriet som saadant har underskrevet Adressen til den holsteenske Stænderforsamling, saa er det dog skeet af de fleste Professorer. J denne vise især de Ord: "At man hverken fryg er eller ønsker Ophøret af Forbindelsen med Danmark, at man ikke ønsker Vedligeholdelsen af Forbindelsen med den danske Stat. De, især siden Lornsens Skrift, udbredte Unionsideer ere forkastelige. Jeg erkjender ingen Stat Schleswigholstein. Ligesaa lidet vil jeg incorporere Hertugdømmerne i det egentlige Kongerige. Om et saadant Forslag ogsaa er blevet gjort i en dansk Stænderforsamling, saa maa jeg dog undre mig over, at man har tiltroet mig en saadan Dumhed. Hine Lærdomme ere især blevne foredragne af det juridiske Facultet, ligesom de, at under visse Eventualiteter det nuværende danske Monarchi vilde blive opløst. Det vil ikke skee, og maa derfor heller ikke læres som afgjort Som Fædrelandet meget rigtigt formodede, have Slesvig=Holstenerne ikke tøvet med at tage til Jndtægt for sig den af Hs. Majestæt Kongen efter den herlingske Tidendes halvofficielle Berigtigelse - udtalte Yttring til Professorerne i Kiel: "at Allerhøistsamme aldrig har anerkjendt eller nogensinde agter at anerkjende en Stat under Benævnelsen Schleswig=Holstein, uafhængig af eller uden Forbindelse med det danske Monarchi!" "Vi kunne", siger itzehoer Ugeblad, aldeles uden Bekymring læse denne Berigtigelse, da vi, og, hvis vi ikke feile, Størstedelen af vore Landsmænd med os, aldrig have forlangt, at en Stat under Benævnelsen Schleswig=Holstein skulde anerkjendes uafhængig af eller uden Forbindelse med det danske Monarchi. Vi nære meget meere kun den Anskuelse, at Landene Slesvig og Holsteen ere to selvstændige Hertugdommer, der indbyrdes ere forbundne med hinanden ved en Real-Union, og med Kongeriget Danmark ved en Personal-Union: og denne Anskuelse synes Hs. Majestæt Kongens Yttrinheller ingenlunde at modsige."Hr. Adjunct Kofoed-Hansen har efter Opfordring udgivet sin, i Anledning af Hs. Maj. Kongens Fødselsdag, den 18de f. M. paa Gymnastet i Odense holdte Tale: "Om Fædrelandskjærlighedens Natur og indre Berettigelse. (Priis 24 s.; Jndtægten tilfalder den slesvigske Hjælpeforening.) Af dette, som det med Føie nævnes i Hemp. Av., poetisk skjønne, af ægte indre Begeistring beaandede Foredrag, der sikkert vil finde Gjenklang i alle danske Hjerter, skulle vi idag meddele følgende Brudstykke; Fædrelandet er vort Folks, vor Nations Hjem. J denne Henseende staae vi i et Naturforhold til vort Land, et Forhold, der er betydningsfuldere end det, der grunder sig paa den blotte Fødsel paa en eller anden Plet af Jordkloden; thi Fædrelandet i sin Eiendommelighed sin specielle Forskjel fra andre Lande har en afgjort Jndflydelse paa Folkets Liv og Væsen; dets Naturgjenspeiler sig i Nationens Characteer. Jkke alene vore Sæder og Skikke, vor Levemaade bestemmes ved Landets særegne Natur, men vor hele Maade at opfatte Tingene paa, vort Blik paa Livet betinges derved, ligesom den Enkeltes Personlighed for en stor Deel bestemmes af de Forhold og Former, hvorunder han opvoxede i den huuslige Arnes Ly. Der er en Blodhed, en Mildhed i den danske Natur. Hvo kan miskjende disse Træk i vor nationale Characteer, Der er en romantisk Veemod i den danske Sommeraften. Gjenklinger den ikke i vore gamle Sange, der ere udgaaede fra Folkets Kjærne? Der er en contemplativ Ro i vort Folks Væsen, der let og varigt opfatter ethvert Jndtryk og stemmer vel overeens med den idylliske Hvile, hvori Havet oftest omslynger og afspeiler vore Kyster. Den danske Sjæl er dyk og rig som Havet, men det er Forestillingens og Phantasiens Rigdom, der sædvanligt ligger dunkelt drømmende i en indre Verden og sjeldnere fødder opklarende Tankelyn. Fra denne Side af vor Folkeindividualitet udgaaer megen Livets Herlighed, men den er ikke desto mindre en farlig Eiendommelighed; thi den er ikke altid forenelig med Aandens Skarphed, med det hurtigt træffende Blik, og derfor have vi bødet for den. Vor Natur har bløde Former, og overeensstemmende dermed er ogsaa vor Folkecharacteer; det Haarde og Strænge er fremmed for denne, som den imponerende Bjergnaturs Majestæt for hiin. Og kan dog ikke Havet bruse i en ødelæggende, uovervindelig Vælde og i oprørt Tilstand, frembyde et Skue, der i frygtelig Vildhed overgaaer Alt, Ja, ogsaa dette har sit Tilsvarende i den danske Characteer. Om ikke vore Forfædres Bersærkegang mindede derom, skulde vel de kommende Tider føre Beviset. Thi der er ingen Egenhed skjult i et Folks Characteer saalidt som i Jndividets, som jo skal aabenbares og komme for Lyset, derfor skal nok Livet og Livets Herre sørge. Men Havet er kun vildt i Storme. - Saaledes ere vi ved Naturen sammensmeltede med vort Fædreland. Jo eiendommeligere Fædrelandet er, desto eiendommeligere er Folket, desto mindre forstaaes det af Andre. Vor Natur har meget Særegent, derfor har vor Characteer det ogsaa, derfor opfattes den saa ofte forkeert af andre Nationer, især da vi i de store Conflicter ikke have havt Vægt nok, til igjennem disse tilstrækkeligt at udfolde os fordem. Derfor forstaae Tydskerne os ikke; de have aldrig forstaaet os eller givet os vor Ret. Nu da de see, at der er det hos os, som de ikke havde ventet, nu høre vi afsindige Udladelser fra dem. Vi ere sammensmeltede med vort Land, vi ere Kjød af dets Kjød, vi er Been af dets Been, vi ere den Sjæl, hvorigjennem dets Natur taler, og hvo der troer, at denne kun har en blød og kjælen Røst, han lytte dog engang til Havets Brølen mod vore Kyster i Stormatten. Havet har præget sin Natur dybt i den danske Characteer, det følte Digteren, da han sang: "Naar Havet hviler i kongelig Pragt Og glider med langlige Bølger, Da ligger deri en unævnelig Magt, Som Dansken aldrig fordølger. Ja, høitærede Tilhørere, man begynder virkelig dybt nede mellem Bjergene at kaste begjærlige Blikke op efter dette Hav."