Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-09-02
Udtog af et Brev fra Ringstedegnen, den 21de August. 1817. Jdelige mørke og regnfulde Dage have i det Par Ugers Tid, jeg har opholdt mig her, for endeel berøvet mig de Fornøielser jeg, ved min Afskeed fra Dig, lovede mig af min korte Landreise. Hvo der ingen Elsker er af et permanent Dryppebad, maa smukt holde sig inde; men ogsaa i Stuen bør man tage sig noget fore. Semper aliqvid operis facito, at te semper diabolus inveniet occupatum, siger den hellige Hieronymus, og, som en Følge af den salig Mands Raad, opfylder jeg i Dag mit Løvte at skrive Dig til Hvad Høsten her i Egnen angaaer, da vente de grødefulde Agre kun paa betimelig Veirligt, forat fylde deres Eieres Lader og Stakkehaver; Bonden selv, som i denne Henseende snarere klynker end praler, tilstaaer, at han vil avle meget mere i denne end forrige Høst, der dog, som bekjendt, var meget god. Jmedens saaledes Ceres Aar for Aar tildeeler den lykkelige Landboe sine gyldne Gaver, søger vor gode Konge ved vise Love at bortrydde de Hindringer, Han bliver vaer for Agerdyrkningens Fremskridt. De nøiere Bestemmelser i Hegnsforordningen ere af den kyndige Landmand modtagne med taknemmelig Glæde. En og anden Jndvending mod dette Lovbud, som er kommen mig for Øren, vil jeg meddele Dig, uden forresten at indlade mig i at bedømme sammes Grund eller Ugrund. Hensigten af Anordningen, sig Nogle er at tilveiebringe Markfred, men ikke at give Leilighed til pekuniære Speculationer. Mule terne burde maaskee derfor ikke, eller i det mindste kun for endeel, tilfalde Optageren, men derimod en eller anden offentlig Jndretning, f. Ex. Sognets Fattig eller Skole=Casse. De ere for store, til ikke at friste den Ondskabsfulde og Egennyttige til at foretage sig Ulovligheder for at tilvende sig samme; de ere for store, til at den Mulcterede, naar han seer dem vandre i Naboens Lomme, ikke skulde hemmelig pønse paa Midler til Repressalier. Andre ønske, at Lovbudet først maatte have traadt i Kraft til næste Efteraar, for at Vedkommende kunde imidlertid opføre det fornødne Hegn, hvortil der nu ikke er Tid. Atter Andre beregne allerede det Tab, Kreaturenes Tøiring, Vogtning eller tidligere Jndtagelse paa Foder vil foraarsage; men i Hovedsagen, om Anordningens veldædige Følger for Agerbrug og Landmand, ere Alle enige. Du har viist glædet Dig med mig ved at læse i Collegial=Tidendens No. 43 den skiønne Jndberetning, Cancelliet, paa Amtmandens Anmeldelse, har forelagt Hans Majestæt om den i Qværkebye Sogn, Sorøe Amt, hævede Omgangssot og tillige med mig i Hjertet takket vor ædle Konge, som ogsaa her viste, hvor gjerne han griber Leiligheden til at udmærke fortjent Daad. Af den Jver, som Herredsfogden, Cancellieraad Harhoff udviste i dette enkelte Tilfælde, kan Man med Grund slutte til hans øvrige Embedsførelse. Jeg kjender ham ikke personlig, men har hørt ham omtale som en Mand af sjeldne Evner, der med Ungdommens Fyrrighed forener Manddommens Sindighed. Hvilken Opmuntring maa det ikke være forden virksomme, hvilken Spore for den mindre virksomme Embedmand til at opfylde sine Pligter under en Amtmand, som den der for nærværende Tid - gid længe! – bestyrer Sorøe Amt, En Mand, hvis Ret offenhed, Embedsiver og upartiske Opmærksomhed paa de Underordnedes Forhold end ikke hans Fiender have vovet at gjøre mistænkt. - Fiender, spørger Du - ja, min Ven! saa staaer her. Dumhedens, Egennyttens og Slendriannens Venner - og hvor findes ikke disse J Kunde dette Ord ikke gjøre det fremmede Epidemie" undværligt? have til alle Tider været – ville til alle Tider blive en saadan Øvrighedspersons eneste og foragtelige Fiender. - - At Dannebrogens Sølv kors nu hædrer Dannemanden Johannes Knudsen, er jeg vis paa fornøier Dig, da Du deels af Cancelliets Jndberetning, deels forhen af Kjøbenhavns Skilderie har seet, hvad Han er som Sognefoged. J sin private Dont er han ikke mindre agtværdig; det Kongelige Landhuusholdnings Selskab har skienket ham et Sølvbæger for Flid i Jordbrug. Jeg agter paa denne Reise at ti 10 hans Selveiergaard i Øiesyn, og skal da nærmere gjøre Dig bekjendt med denne vor sjellandske Kleinsogg *). - - Du har vel i Jndberetningen lagt Mærke til Omgangssottens heldige Udfald, da af 100de Syge kun 9 døde, og deraf 3 førend Anmeldelse til Øvrigheden skete; de øvrige Bortdøde vare meest Gamle, eller aldrende Personer, eller Saadanne, som, al Tvang uagtet, ikke vare at bringe til at bruge Medicamenter, eller i det mindste ei vilde bruge dem betimelig; det er umiskjendeligt, at denne ubetydelige Mortalitet fornemmelig bør tilskrives den, for sin heldige Praxis, almeen yndede Districtslæge Herr Græbell, hvis menneske kjerlige Anstrængelse og utrættelige Bestræbelser saavel i Almindelighed som i denne Sygdom i Særdeleshed har erhvervet Ham ny Adkomst til sine Medborgeres Agtelse og Tillid. Hvad den Penge fordring angaaer, han som Læge, ifølge Jndberetningen, skulle have paa det Offentlige, da tør jeg herved paa hans Vegne qvittere for god Betaling. Jeg veed bestemt, at ligesaa lidet som Han i de forskjellige Spidemier, der have fundet Sted i de 9 Aar, Han har været ansat i Districtet, enten har beregnet sig, eller fordret Diætpenge eller nogen anden Godtgjørelse, ligesaa lidet agter han Anledning af denne at fremkomme med noget Krav. Denne Ugennyttighed af en maadelig aflagt Embedsmand, fortjener i vore Tider et hadrende Notabene.