Ribe Stifts Adresseaviser, 1799-06-20
For Resten tier jeg som oftest med mine philosoPhiske, theologiske og politiske Tvivl; Og med Spaadomme, af hvilket som heldst Slags, giver jeg mig slet ikke af: Thi Propheten Schiraks Delphiske Svar, Det kan er blive som det er, synes mig alt for ubestemt. Hrad Philosophien angaaer, da veed jeg ikke, om Kant vil leve saa længe som Socrates, Plato, Aristoteles og andre Oldtidens store Tænkere; eller om det til gaae hans Principer som Monaderne Luftsyn og Legemernes taktiske Dands med Sielene, der saa snart forsvandt; Dog et synes mig :At slakkels Collet i det mindste havde gjort bedre i at bruge Rottbølls og Birkners lyse Sprog end Kants, hvis Mening man ofte i forstaaer ; Thi at gamle Platte, og Jøden Spinora, som begge vare en Slags Atheister, ei allene være store, men og gode Mænd, er neksom bekiendt; Og Boerhave blev et af Verdens medicinske Lys over en lige Disput med en Student, der sværtede ham ved det theologiske Facultat. Selv i Christian den Siettes Tid sik en høieste Rets Assessor, som tilstod, at han ei kunde være Christen, en god Pension, og døde for ei saa længe, siden som en meget hæderlig Olding. Procurator Bönnelykke derimod i den første Deel af dette Aarhundrede skiulte Jöden i sin Barin, men spyttede paa vores Præster, da han skulde døe, og kaldte dem Bedragere, hvorfor Præsterne de og besørgede at Jøderne maatte grave ham op igien, og begrave ham paa deres Kirkegaard, hvormeget de og raabte Ah mai mir, thi - han var ikke om skaaren. Gamle Frederik af Preussen var altid af den Mening, at enhver kunde troe hvad han vilde, naar han gjorde og betalte, hvad han skulde. Saavidt jeg veed, har nærværende Konge af Preussen ogsaa retableret den bekiendte Præst Schulz, ligesom han har nedværdiget Wæller, Kant er for Resten efter min Tanke en god Mand, thi han önsker som Henrik den fierde den erige Fred, og fortrinlig god er denne for Dannemark. Skulde jeg have talt om Collets Sætninger, havde jeg sagt. Daglige Erfaringer, lærer og, at Dyd er nødvendig til at være lykkelig. og denne er den stærkeste og fandseligste Drive Fier, som har holdt hele Nationer i Orden, der lidet eller intet har havt Begreb om Gud og Evighed; dog ligge begge disse Tanker Mennesket nær, naar samme begynder at tænke, da Verdens Orden viser hen paa Gud, og Menneskets Drift at vedvare hen paa Evigheden, og at vedvare kan vi ei siges, om vi ei före Bevisthed af vores foregaaende Liv over i Frigheden, og dette vente vi fra Gud; hvad enten det saa skeer ved, at vi har en fiin usynlig Deel, som sædvanlig kaldes Siel, eller ifald Tænken er en legemlig Egenskab, Gud da indplanter Bevisthed af det forrige Liv i et nye Legeme; Det første har været de fleste Grækers Tanke, og Opstandelsens Tanke som Perserne havde, synes at nærme sig det sidste. Men paa hvadsomheldst Maade Vedvarelsen skal skee, har den større Forbindelse til Dyden, som troer, at hans Handlingers Kiede gaaer ud over Tiden, end den som menner, at den endes med dette Liv. Og altsaa har Collet saavidt jeg indseer Ret, at naar sidste er ligesaa dydig, som den første, (og det troen jeg han kan, da de fandselige Erfaringer ere kraftige nok) han da holder hans Dyd for en höiere Dyd i den Forstand, at samme har kostet ham mere Anstrængelse, end den, som baade har Tidens og Evighedens Bevæggrunde til at handle vel. De, som troe paa en eller anden Aabenbaring, har maaskee endnu en stærkere Tilskyndelse til Dyd, naar de kan være overbeviist om Aabenbaringens historiske Vighed. leg er bleven noget vidtlöftig for at give, mine Medborgere en mildere Tanke om de, der i Religions-Ting tænke anderledes end de. Thi Dydige kan alle være, og dette er Verdens Religion. Jeg vil ei bedømme om der gives Hexerie og Guds- og Konge-Bespottelse, endskiønt Frederich den anden ei utydelig lod Magistraten vide at det var Narrerie med det Tunge-Afskieren, og at de allene skulde lade Synderen, undervise, at baade Gud og Kongen meente ham det vel, og at han formodede det samme om Magistraten. Saaledes gjorde man og i Dannemark med Fritimmernes Bruun, og overantvordede ham i Geistlig hedens Hænder, der i et smuk Kobberstik af en dansk, nu emigrert Kunstner, see sig forevigede; dog Skade, at de fleste af dem ere uden Hoveder, og at Baalet kun et - - et Natskrin. Bruun har siden og af Taknemmelighed foreviget en Deel af de andre Skygger. Saaledes reddede og den afdøde Steenstrup, formodentlig med Hielp af G. - stakkels Steffensen med sine Höns fra Skibsteds Angreb, saa at han næsten slap ligesaa got som Fredrik den andens Syndere. Men stakkels C. M. Bruun, du emigrerte! I det physiske vil jeg et kives om, hvormange af Antiphlogistikernes Erfaringer der ere fande; men dette kan vel være landt, at de første Principers Egenskaber, Natur og Vægt ere ligesaa vanskelige at veie og udgrunde som Sielenes, da begge ere meget fine, og der komme vel Millioner paa Asset. Men i Henseende til Nytten, ere dog vel ToPhrusti Bombasti Paracelsi von Hohenheims Erfaringer, efter min Tanke vel vigtigere end Antiphlogistikernes. leg fægter ikke for Revelistere mod Revelistere, men lader, som Volney, dem kives med sig selv. Dog er jeg fuldkommen overbeviist om, at Fornuften og har fine Grændser, hvor det er bedre at staae stille, og tie, end at lyve. leg veed ikke om lesus og Fornuften beholder Overmagt. eller Bispen seiker. Dog synes det mig smukt, at fornuftige Folk, lige fra Skrædderen til Adelmanden, broderlig vilde foreene sig, ligeledes at skaffe Marcion en passendere Medaille, thi Marcion löber, vist ikke aved om i Cirklen, og det er godt, at mani en skikkelig Tone snakker sidt om Sandheden, for ei at glemme den ; dog uden at blive Tölperagtig, om man og kivedes om Horazes Oversættelse. I nærværende Politik er jeg en stor Tvivlere. leg vil ei spaae om Buonaparte bliver Siciliens Hiero, eller den grædske Aands og Tapperheds Oplivere, eller Dardanellernes anden Tott, eller det Toulonske Tabs Restaurator i Cherson, eller maaskee Jødernes forventende Messias, uden at hans Moder, har lagt ham det. Jeg vil ei gjette, om Hestene til hans Sadler græsse i Krim eller maaske i Egypteen; Dog ønsker jeg at Buonapartes Skib maae holde bedre sammen, end fordum Philopomoens, og at om det for Buonaparte som for hiin gaaer itu, han dog maae slippe vel derfra, og endnu finde Leilighed at belönne sine brave Soldater. Kommer han i det store Hav, bedes at han vil lade de virkelig danske Ostindie Farer gaae i Roe, og giengielde be gode Jyder deres fortreffelige Kiød, de i Nödens Tid overlod de Franske. Jeg vil hverken forudsige, at Buonaparte kommer til Dublin eller London for at hevne sig paa Schmidt og Pitt. Dog vil jeg i heller perorere for mit Selskab, at Engellænderne ere ligesaa uovervindelige til Söes, som Schweizerne fordum til Lands; Thi Posten kunde snart gjöre mig taus. Ei viljeg önske, at de engelske Matroser igien skulde begynde at commandere, dog skulde det og smerte mig, om de kiekke Engellænder, Skotter og Irrer skulde emigrere til Botani=Bay, eller lade sig Tarmene udrive af Liver for Politiseren; men heller vilde jeg ydmyg bede Pitt, at han vilde opofre sig for Folket. Hvad Enden af Legen og bliver, önsker jeg Verden at faae fornuftige og gode Regentere. Jeg önsker dem Henrich den fierdes Legem og Siels Opdragelse, thi saa vil hans Godmodighed, fölge, som ønskede Bönderne en Höne i Potten hver Söndag, og som kunde taale hans Sullys Bebreidelse og mørke Ansigt, naar Kongen vanærede sig med overdrevne Kierligheds Historier. Nu reve Pariserne vist ei hans Srörte om, ifald den endnu stod, og henrede slettere Mennesker fra Rom. Men vil 1 ligne ham, gode Prinzer, saa beder jeg eder, tilig ved allehaande Legems Övelser at hærde eders Legeme, og ved Flid og Kundskab, at danne Eders Siel. Ingen fødes höi eller ædel, men Viisdom og Dyd, den sande Höihed og Adel erhverves ved Stræben. Kommer jevnlig mellem Folket, udspeider Jordens Dyrkning og beseer Flidens Verkstæder, Söger I at kiende meget, saa kan man i Fremtiden ei narre Edder, og bruge eder som Marionetter. Lærer, Eders Sprog vel, saa behøve I ingen Voltaire til at vaske Eders Skriverier. Lærer at kiende Naturen, thi videre end den tillader, kan I ikke befale. Truer ei nogen Mand, fordi han ci snakker eller skriver efter Eders Hoved. Husker Ludvig den Ulykkeliges og hans omirrende Broders Skiebne, som ønskre at Montesqvien for sine Tanker om Lovenes Aand var kagstrøgen og hængt, og ei vidste, hvad der selv forestod dem. Skaaner Eders Legemer, uden Legemer har i ingen Siel, siger den ærlige Rousseau, han var forsøgt, han rigste det. Læser hans Bekiendelser uden just at efterabe hans Daarligheder og melankolske Narre-Streger, Undersøger ei eders tilkommende Salighed ved at slaae til Maals efter Træet, thi saa kunde i snart falde i saadanne Hænder, som en Bischofswerders. befaler, beder jeg, ingens Troe, thi den lader sig ikke tringe, Hyklere Kan i giøre, men et Rettroende, holder allene Styr paa Præsternes Kir og laaner dem ikke eders Hren til Religions-Edicter, hvoraf Verden gjör Nar. Siger heller til dem, som Marmontel lader Belisar sige til Justitian : I saae intet af mig paa Jorden for at kives om Himmelen; Og da gode Fyrster, vil Tretten snart falde bort Værer venlige mod Folket, faaer det först en ond Troe til Eder, saa bliver det og suur. Truer dem ci let med Soldaterne, uden at det ingen Rimelighed vil høre. Et got Ord finder et got Svar, thi den gemeene Mand har ogsaa nogen Fornuft. Fod ket knumer sielden uden at det lider Nöd eller Uret og den bør I mueligt afhielpe. Forseer det sig, end Lovene, saa værer i sand Forstand naadige, thi det kiender fielden Lovene. Overalt I ere Eders Medborgeres første Værge, men derfor hör I et ansee dem som Umyndige, thi mangen een kunde være dueligere til at regiere end 1, om man et frygtede er fordum polsk Konge-Val, ved at søge om den dueligste. Folket vælger Eder stiltiende, fordi det venter en god Regiering af Eder ligesom af Eders Fædre, behandle I dem ilde, saa læser eders Skiebne i Neros, Dionysii og andre Fleres; Hiver derfor smuk Titus, Trajan og Antonirer; Folkets Kierlighed og Velstand er Eders Ære og Magt. Selv høve Ikun et Hoved og to Hænder vil I have Magten af Soldaterne, saa sælge, de Eder den som i det tredie Aarhundrede dyrt nok, og naar I ei kan give meere, flaae de Eder ihie for at sælge det til en anden. Folket derimod ønsker at leve i Roe og forhverve sit Brød ved Arbeide. De nedlogge deres Bidrag i Eders Haand til at faae Ret, Forsvar, Underviisning og andet, som tiener til Selskabets Orden og Vol. De misunde Eder ikke at nyde alle Livets Fornøielser, men nogter Eder for alt for mange unyttige Medædersaf Heste og Hoffinder, Friderik den anden sagde, det er Statens Penge ei mine. Frederik den anden havde en Kammerhuusar til fine gamle Kioler og Hunde, en Baron til Hofuar, en Milord MarSchal til at lære Dyd af, og nogle Lærde og Generaler til Bord-Selskab, som han deels philosopherte, deels giekkedes med, og saa noget Musik oven paa hans Kiøkken-Seddel skrev han selv efter Taxen, og sik hvad der smagte ham, og saa Qvintus seillius til Aften Flasken - Var han lykkeligere eller Churfyrsten af Beyern der havde saa mange Kammerherrer og Kokke, som hele Europas Fyrster kunde hielpe sig med. Ønske 1. Eder Friderik den Andens eller hans Broder-Söus Friderik Wilhelm Ende og Eftermæle, Eders Collegier ere Eders förste Mellemtalere til Folket, svare de det ei vel, og med overbevisende, Grund, hader Folket Eder, fordi det troer at det afnæses og trykkes med Eders Villie. Vælger derfor særdeles duelige, ærlige og arbeidsomme Mænd til disse Eders Collegial- og Provincial Medhielpere; hvor fielden ere alle disse Egenskaber samlede Tages de altid, som i mange Lande, af en vis Kaste, der sædvanlig har lært lidt, arbeidet mindre, og fordøiet meget, staaer Sagen ilde. For alt lønner dem saa, at de ei nødes, paa tyrkisk at lönne sig selv, thi det ere Underhænder nok, som kræve dem Tributen, ind, for ustraffet selv at rane. Værer sene til Lorgivning, og end senere til at forandre Lovene; Folket troer ellers at I ingen Eftertanke bruge. I Potu, siger Klim, havde andre fornuftige iblandt Folket og Forlov at sige deres Meening, om foreslagne Love; men for interesserte og unyttige Project - Magere havde man en slem Formalitæt med Strikken. Lyder selv Eders Love, thi ellers lyder ingen dem, og kaster hverken Had eller In det paa Dommerne, fordi de ere Eder med eller mod, thi ellers holder man den ærværdige Retfor en Comoedie. Tillader altid den, som anklages, at see alt hvad Mellem - øvrigheden skriver om ham, thi ellers kan saadanne Beretninger ofte være værre end St. Marci nu stoppede fæle Löve-Strube i Venedig. Tie Gienlyd fra Biergene ere dog kun een Röst; Lader ingen blive dømt for Vinkel-Skriverie, uden han beviselig har skrevet Uandhed for at vanære øvrigheden; og er Övrigheden nedrig nok til Lögn, saa lader den og nyde Straffens Ret. Sandhed kan efter de engelske Love ei straffes, svarede Georg den anden, da en Minister vilde have en Bogtrykker afstraffet, som havde aviseret at Ministerens Konge havde brækket Benet, ved at vilde bestige, en paa Tapeneriet borderet Hingst. Hvor forskiellige Tider, Straffer overalt ei for haardt, og lader den som forsömmer sit Arbeide, ei baade give, Penge og tage Prygl, hvilke det ei desuden er let at indrette saa, at de ei, mod Loven, gjöre blaae og blodig; Og skaaner for alt Eders Undersaatters Hierte-Blod. Sælger I det for Penge, saa tænker dog paa den, som hörte Abels Blod raabe fra Jorden, og tænker paa Cains Straf. Det var hans Broder; De ere Eders Brødre. Til at hemme Vold, bør I bruge Eders bevæbnede Medbrødre, men lader Eder af uroelige Hoveder ei for let indbilde, at smaae Fornærmelser fortiene Krig, at man lurer paa Eder, og at man maae forekomme Overrumplingen. Selv Friderik den anden tog, ved at begynde den syn Aars Krig, fandsynlig feil i denne vigtige Post, og tænker hvor farlig denne Vildfarelse blev ham, og hvor nær han var ved, som Hannibal, at bruge Dödens Pulver, han bar i sin Lomme. Desuden hvad hielper den uendelige Forøgelse af staaende Hære til Landets Sikkerhed. Eders Medregentere forøge deres Magt i lige Grad, og saa ere I paa Enden een vit. Og hvad er Enden, Staten forarmes, og kan ei engang bruge fine Trupper, som i Freds-Tider i mange Stater koste Halv=Parten af Indkomsterne, og i Krigen trefold. Og hvorfra skal dette komme, Skatter. - Men disse fortære allerede i Fredstid Halv-Parten af Eiendommenes og Flidens Værdie Laan, Men Genua, Venedig og Holland har allerede aflaant. Og Engelland, hvormange Jøde Renter maae det ikke give til sine egne Jöder; At trække Jöden en Tand ud hver Dag, til han giver hid, lykkedes nok en fordums Konge i Engelland; Men skulde det gaae lös paa alle omskaarne og uomskaarne Jøder, saa beed man vist Operateurerne. Skal Forsvaret koste over Evne, saa forlades Ploven, Skydspolen, Hammeren; Da fortærer Kummer og Hunger flere Bönder og Borgere, og flere af den tilkommende Slægt, end Sværder ned legger Krigere. Og hvad vinde I som Mennesker selv derved, krigeriske Fyrsterl. Læser Carl den 5tes Hesteden, Ludvig den 14des Forarming og fanatiske Bod, Carl den 12tes Græsbiden, og Frederik den 2dens yderlige Forfatning efter Slaget, ved Kunnersdorf, og dette allene i Oververdenen: Men hörer og Alexander den Stores Klage hos Kleist i Underverdenen, og betænker Eder lit, for I begynde Krigen. Krigen er i Grunden en Duel imellem Nationer, thi Seiren bliver ei altid den Forurettedes Lod, og Magt er ingen Ret. leg beder Eder ydmygst, Europas Keisere, Directorer, Konger og Magthavere, skyer Krigen som en Duel.