Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-03-29
Uagtet Prof. G. i 1803 har givet os en Theorie af Læsekunsten, saa har dog ingen gjort Forsøg, derefter, før han selv udgiver Prøve af en saadan Læsebog. Hr. Suells Bog er, saavidt jeg kan forstaae af Recensionen i Nyt Aftenblad, kun Theorie, hvorfra til Praxis er et saare stort Spring. V. Ja lad saa være, at vi skylde Prof. G. Tak, fordi han først har lagt Haand paa Tingen ved sin practiske Læsebog, saa vil De dog ei kunne nægte, at hans Beregninger ere latterlig overdrevne. 180 Millioner sparede Timer! A. Deri har De Ret. Alligevel er det egentlig ingen Regningsfeil, men kun en høist urimelig Hypothesefeil, at der i Danmark skulde være 300,000 Skolebørn. Prof. har jo og effentlig bekjendtgjort, at det er ved en Skrivfeil der staaer 300,000 istedenfor 30,000, og saaledes og 180 Millioner istedenfor 18 Millioner; men lad selv det sidste Tal være overdrevent, saa vil dog vel ingen Politiker kunne nægte, at blot 1 Million Timers Besparelse er Fordeel for en Stat, under de af Forf. anførte betingelser, at Forældre kunne spare halv Lønning til Læreren, og Børnene anføres til at bruge den sparede Tid paa en nyttig Maade, enten til deres videre Uddannelse, eller til Fordeel for Forældrene, da Børn af Almuestanden kunne gjøre Gavn fra Smaae af. Men jeg troer ellers, at den hele Beregning er anstillet, for at faae anbragt Leibnitz's Ord, i Anledning af Haandværks drengenes mange unyttige Læreaar, samt Anmærkningen om de mange omløbende Haandværksvende, der formedelst Laugsindretningen ikke maa arbeide og fortjene deres Brød ved deres Hænders Gierning. B. Ja, dersom det er Prof. G. Hensigt, saa er jeg forsynet med hans Beregning; thi for det første plages ogsaa jeg næsten hver Ugedag af omløbende tiggende Haandværksvende, og for det andet synes jeg intet er mere unaturligt, end at forbyde den, ærligen at fortjene sit Brød, der kan og vil, naar han maa arbeide i det Fag, han har lært, og for det tredie, troer jeg, en Stats Rigdom bestaaer i dens Arbeide og Frembringelser, og naar man hindrer Folk i at arbeide, saa gjør man ikke allene dem til Staaddere og Prakkere, men udsuger ogsaa deres Medborgere, der maa føde disse ørkesløse Mennesker. Det undrer mig, at paa en Tid, da saa mange i vore Flyveblade prise Laugs indretningen, Jngen alligevel har gjendrevet Prof. G. Grunde imod samme. Man hører blot den urimelige Paastand, at Publicum ved Laugene befries for Fuskerie, ligesom der ikke kunde være Fuskere blandt virkelige Laugsmestere, eller ligesom om disse ikke lod deres Arbeide forfærdige af de samme Svende, der siden hedde Fuskere, naar de ikke sidde paa en Laugsmesters Verksted, men vove at arbeide for egen Regning. Men lad os gaae videre, – det var jo ikke omLaugsindretningen, men om Læsekunsten vi skulde tale. Hvad har De mere at prise Prof. G. for A. At Prof. G. Methode med Fordeel kan bruges ved den indbyrdes Underviisning, derom troer jeg, kan ingen Tvivl være, naar enhver Bihjelper, efter hans Ønske, kun har eet Barn at lære, saaledes skal det være i Roeskilde, hvor Forf. lever. At imidlertid ikke ethvert Barn er skikket til at være Bihjelper, er ogsaa unægteligt. Prof. G. har jo ikke nægtet, at den indb. Underv. kan spare nogen Tid, jeg for min Deel troer imidlertid ikke, at den virkelig sparer saa megen Tid, som dens Venner paastaae, naar Skolelæreren ikke besidder desto større Læretalent, saa at han godt kan organisere det Hele, og, som man siger, har et Øie paa hver Finger, for at holde Maskinen i Gang. Jeg tvivler ikke paa, at den indb. Und. meget behager Prof. S., da den morer Børnene paa samme Tid, som den vænner dem til Lydighed og Orden. Ogsaa skal den indb. Und. i Roeskilde udøves paa den fuldkomneste Maade, da man der i en Hr. Thygesen, har en udmærket fortrinlig Skolelærer. B. Herimod har jeg intet, og Rec. har jo heller ikke dadlet Prof. S. i den Henseende. Men kan De forsvare Prof. G. hvad det slemme Feilgreb angaaer, som Rec. P. 182 anker paa? Det er jo urimeligt at lade Børn begynde deres Læseøvelser med Ord af fremmede Sprog, og fortsætte dem, indtil de opnaae Færdighed i at læse. Nei, det er vistnok bedre at blive ved den gamle Methode, og lade Børn stave Fader vor og de tre Troes Artikle. Skulde dette i det Hele være uforstaaeligt for smaae Børn, saa opfange de dog snart enkelte Ord, og ved at hjelpe dem lidt til Rette, kan man da tilfredsstille deres elskværdige Tilbøielighed: Videlysten; men lade Børn hele Maaneder gjennem læse Latin, uden at give dem nogen Erstatning for denne kjedsommelige Læsning, det er dog at drive Paradorsygen lidt vel vidt. Det er bedre, ikke at tage det saa strengt, med at udelukke alt af den første Læsning, som kunde tjene til at vække Eftertanke hos Børn; man kan jo tage det, som det kan falde sig, snart virkelige forstaaelige Ord, snart meningsløse Stavelser, alt eftersom den rigtige Gradation fra det Lettere til det Vanskeligere kan føre det med sig. A. Hvad dette sidste angaaer, da har just Prof. G. gjort det saaledes, og det var vel ikke anderledes mueligt, naar en rigtig Gradation skulde finde Sted; thi hvad som er meeningsløse Stavelser i eet Sprog, er ofte betydningsfulde Ord i et andet. Saaledes er jo: bo, lo, ro so, to meeningsløse Stavelser i Latinen, men virkelige Ord med Betydning i det danske Sprog. Ligemeget kan det desuden være, da Læreren ikke behøver at eller skal opholde Barnet derved. Dette vil nok ogsaa have fuldt op at bestille med at see og bemærke Forskjellen mellem de første Bogstaver af disse smaae Ord, saa de ikke engang lægge Mærke til Riimklangen hos dem, da de ikke saa meget skulle høre og opramse dem udenad, som med Øiet skille det ene fra det andet. Jeg synes derfor just, at dette er noget, af det Allerbedste ved Prof. G. System, at Børnene skulle begynde med at læse Latin, da de derved hindres fra at gjette sig frem og huske Ordene udenad, og derved desto for faae Færdighed i at bruge deres Øine og læse akkurat, ja enten de stave eller ikke stave, troer jeg bestemt, at meningsløse Stavelser, fører dem hastigere til Maalet – at læse godt. Prof. G. Stavelsebog begynder med betydningsløse Stavelser, og gaaer i første og andet Kapitel fra de allerletteste til de allertungeste. Derefter komme betydningsfulde Ord i det 3, 4 og 5 Kap., meest Navne, hvoraf mange, især de geografiske, ere meget vanskelige at læse. Endelig kommer Latin med hele Sætninger og Perioder i det 6,7, 8 og 9 Kap. Jeg synes Prof. G. har lagt taget en rigtig Gradation, og kan derfor ikke begribe hvad det er, Rec. vil gjøre latterligt, og erklærer for at være et Feilgreb, vel saa slet, som den gamle Stavemethode, vel at mærke, uden at sige os, hvorfor det er et Feilgreb, og hvorfor det er slet. B. Jeg maae tilstaae, nu De taler saaledes, at jeg heller ikke ret forstaaer Rec. paa dette Sted, eller kan indsee, hvori det store Feilgreb bestaaer, som Prof. G. har begaaet, men at han alligevel har begaaet en Buk - det tvivler jeg ikke paa, da en saa human og beskeden Rec. saa bestemt siger det, efterat han i Forveien har roest Forf. saa meget. A. O, det er den sædvanlige Recensent politik, at man offter enhver lidt berømt Forf. en Mængde Virak, naar man har i Sinde, ret at nedtrykke ham. Derved giver man sig Skin af Upartiskhed, saa at Læserne maa ansee den paafølgende Daddel for desto paalideligere, samt at Forfatterne maa ansees for urimelige, eller for Personer, der ere latterligen indtagne af deres egne Arbeider, naar de vove at tage til Gjenmæle mod saa overmaade humane Recensioner; men den, der saaledes bliver recenseret, han føler nok, at man behandler ham som Barnet, der faaer Sukker i ildesmagende Medicin. B. Det vil jeg gjerne tilstaae, men det kan dog umueligt være Tilfældet med denne Recension, der vel er sød, men alligevel strax i Begyndelsen annoncerer sin Autor som den, der er i fjendtlig Opposition med Prof. G. Jdeer og glødende Jver, og som just derved erindrer Læseren om at prøve nøie hvad han dadler. En Bekjendt, som læste No. 11 af Literaturtidenden hos mig, sagde strax; "J næste No. vil Prof. G. faae sin Text læst, enten han fortjener det eller ei. (Fortsættes.)