Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-01-22
1. Herr Pastor Thisted finder det upassende at gjøre Overgangen fra en Betragtning af Kirkepsalmer til hans Qvad, fordi disse have en anden Bestemmelse. Dette er ikke rigtigt. Den offentlige Psalmebog forholder sig ikke til en privat Samling af christelige Sange, som en Kirke til en Privatbygning, eller som en Lærebog til Prædikener. Thi disse Ting have en heel forskjellig Bestemmelse. Men den kirkelige Psalmebog og de andre christelige Sange have i det Væsentlige een og samme Bestemmelse, nemlig ved Poesiens Hielp at vække og nære christelige Følelser, Andagt og Begeistring. Derfor maa samme Aand leve i dem, og de maa kunne bedømmes efter een Maalestok i Hovedsagen, d. c. i Henseende til Aanden og Udtrykket, hvilke i begge Slags maae være christelige, livfulde og opbyggelige. Saaledes havde jeg og saa i Recensionen betragtet og bedømt Sagen, og deri havde jeg neppe feilet. 2. Jeg har i bemeldte Recension ikke underlagt Herr Pastor Thisted noget falskt Standpunct, som han behager at sige; men jeg har ganske ligefrem sagt, fra hvilket Standpunct jeg betragtede hans Qvad. Heri ligger aldeles intet Falskt paa min Side. Hvorledes kan Herr Pastor Thisted da sige, at jeg har bortkastet al Sanddruhed? Er det ikke aabenbart nok, hvem denne Beskyldning rammer, 3. Herr Pastor Thisted, vil stille min Recension i et forhadt Lys ved at sige, at jeg har kaldt det Spil og Spot med det Hellige, at han i sin Qvasi=Fortale havde bedet ud at beskjærme det, som var Hans eget, og at udslette det Øvrige. Men dette er en ugrundet Beskyldning imod Recensionen; thi at paakalde Gud og at bede til ham, det er just det, som jeg i Recensionen havde kaldt det Hellige; men at gjøre dette paa en affecteret Maade, i et kort Fortaleriim, som har den Overskrift, istedetfor en Fortale, og som har Udseende af en Dedikation, og som er underskrevet T., det har jeg kaldt upassende Spil, og jeg kalder det endnu saaledes. Just af Ærbødighed for Tingen, har jeg dadlet de sære Manerer. 4. Herr Pastor Thisted paastaaer, at jeg har kaldt den hellige Skrifts egne Ord urigtige. Dette er atter en falsk Beskyldning. Jeg havde sagt om visse af Herr Pastor Thisteds Udtryk, at de ikke vare reenbibelske; men jeg har ikke sagt, at de bibelske Udtryk ere urigtige; thi de Ord, som jeg har dadlet, staae ikke i Bibelen. Vor Brøde aftvættet være med Jesu Blod! Disse Ord staae ikke i Bibelen, og de ere ikke reenbibelske. Der er Forskiel paa Synd og Brøde, saa at jeg vel kan sige, at mine Synder ere aftrættede, men ikke at min Brøde er aftrættet. Thi endskjøndt jeg troer Syndernes Forladelse for Christi Skyld, saa føler jeg dog min Brøde. Herr Pastor Thisted har altsaa feilet ved at bruge dette Udtryk. Hans Udtryk er det, jeg har dadlet, ikke den hellige Skrift, som jeg vil stræbe at holde i Ære baade imod Herr Pastor Thisted og mod andre, som ville tillægge deres egne Ord samme Vægt som Bibelens. Forresten er her ikke Sted til at afhandle sligt. Men saameget er vist, at man maa være forsigtig og nøiagtig i sine Udtryk, naar man taler om vigtige og hemmelighedsfulde Sandheder; og det er unegteligt, at man bør foretrække den hellige Skrifts klare Ord og egentlige Udtryk for de mere dunkle og billedlige, som beviisligen ere blevne meget misforstaaede og sørgeligt misbrugte. 5. Fremdeles siger Herr Pastor Thisted, at jeg har dadlet det Vers, hvori den simple Sandhed fremsættes, "at Christus er død af Kjærlighed til dem, som uden ham vare forlorne i deres Synder." Dette er igjen en hæslig Fordreielse af mine Ord. Jeg havde nemlig dadlet det Udtryk: "Han elsker sig til Døde, den Kjærlighedens Helt." Og dette Udtryk fortjener vistnok Daadel; men den, som saaledes kan forfalske de tydeligste Ord, fortjener endnu en større Dadel. Disse Forfalskninger af mine Ord forekom mig saa utrolige, at de maatte paavises; og de berettige mig fuldkommen til hermed at erklære, at jeg ikke oftere vil besvare Herr Pastor Thisteds Beskyldninger og Angreb, der ere ligesaa hadefulde, som de ere ugrundede. 6. Endvidere beskylder Herr Pastor Thisted, mig for, at jeg har gjort hyppige Udfald paa Brødremeenigheden. Denne Beskyldning er ogsaa falsk. Jeg har ingensteds gjort Udfald paa den agtværdige Brødremenighed; men jeg har sagt om visse Udtryk, som findes hyppigt i denne Menigheds Sange, uden at være reenbibelske eller ægte christelige, at de ere hernhuthiske. Dette er intet Udfald, men det er et simpelt og sandt Udsagn, hvori der kun ligger dette, at denne Menighed har visse særegne Udtryk, som den almindelige christelige Kirke ikke vedkjender sig. Dersom dette var et Udfald paa denne Menighed, da er det ogsaa et Udfald paa samme, naar en Kirkehistoriker regner denne Menighed blandt de separatistiske, hvortil den hører. Det dadlede Udtryk "Smertens Mand, hører beviislig med til de særegne Udtryk, som denne Menighed bruger eller har brugt om Christus, og det kan ikke kaldes ægte christeligt; thi Propheten Esaias's Udtryk en Mand med Smerter eller en Smerternes Mand betyder egentlig fuld af Smerter, som Luther rigtigen har oversat det, og det bruges desuden ingensteds i det Nye Testamente. 7. Jndtil Herr Pastor Thisted beviser, at jeg har negtet nogen sand christelig Lærdom, erklærer jeg alle hans Paastande om mine antichristelige Yttringer o. s. v. for ugrundede og ugyldige, ligesom jeg er overbeviist om, at enhver retsindig Læser vil erklære dem derfor. Og jeg giver Herr Pastoren endnu engang at betænke, om det kan bestaae med Sandhedskjærlighed og med et christeligt Sind aabenbart at fordreie en andens Ord til sin Fordeel, og at paadigte ham Yttringer, som han aldrig har frembragt, og at gjøre ham Beskyldninger, som han aldeles ikke har fortjent. Mere finder jeg det ikke fornødent at oplyse ved Herr Pastor Thisteds Antikritik. Hermed er Striden, da jeg seer, hvorledes Modparten vedbliver at føre den til offentlig Forargelse, endt fra min Side. Sorøe, d. 16 Jan. 1825. N. Fogtmann. Om Ryttere paa Volden, og Fodgjængere.