Berlingske Tidende, 1836-02-26
London, den 13de Februar. –J Anledning af sit Forslag om en Angivelse af de Vaaben og den Munition, der fra Englands Side ere sendte den spanske Regjering, gav en Paragraph i Trontalen Marquis Londonder ry, i Overhusets Møde i Gaar, Anledning til atter at bringe de spanske Anliggender, paa Bane, og han haabede, at Ministrene nu vilde tage mere Hensyn til hans Forslag end forhen. Marquien citerede derpaa en i Trontalen forekommende Sætning, i hvilken den spanske Dronnings Regjerings Fasthed og Klogskab roses og det Haab udtales, at hendes Myndighed snart i hele Spanien vil blive anerkjendt. Hvorpaa dette Haab grundede sig kunde han (Marquien) nemlig ikke begribe. Dronningens første Minister var en Mand, der fra Londons Børs var sat ind i Spaniens Cabinet; han havde udskrevet en Armee paa 100,000 Mand, for at gjøre en Ende paa Borgerkrigen; men hvorledes vilde han gjøre denne Hær mobil; hvis den tiende Deel af samme blev disponibel, var det allerede store Ting. Nu havde den samme Minister opløst Cortes, skjøndt de havde bevilget ham den bekjendte Tillidslov. Efter hans Anskuelse besad derfor det spanske Ministerium, hverken Fasthed, Klogskab eller Kraft. Lord Palmerston havde i Løbet af forrige Session spurgt, hvilke Forhaabninger vel Don Carlos havde, og paastaaet, at denne Prætendent kun havde 10-12000 Mand i de bastiske Provindser under Vaaben, og at den store Fleerhed af den spanske Nation stod imod ham, og ikke destomindre maatte det indrømmes, at han havde gjort store Fremskridt, da han nu istedetfor 12,000 besad 30,000 Mand i Navarra, og da der desuden stode 23,000 Mand i Catalonien, 7000 i Arragonien og 6000 i Galicien under Vaaben. Han udtalte derpaa sin Afsky mod de Rædselsgierninger, der forefaldt paa Halvøen; han beklagede, at brittiske Soldater skulde deeltage i den der førte Krig, og dadlede Lord Palmerston for dennes korte og energiske Svar paa biskoppen af Leons Skrivelse. Han forelæste endvidere en ham tilstillet Skrivelse fra Prætendentens Hovedqvarteer, af 1ste Februar, ifølge hvilken den engelske Legions Soldater paa deres Tilbagetog til Vittoria, den 17de Januar, havde myrdet 130 Carlister, uagtet Officerernes Anstrengelse for at redde disse Ulykkelige. (Som bekjendt, trak imidlertid Englænderne sig ikke den 17de, men den 19de tilbage til Vittoria, og omde 130 Carlister, der dog maatte være geraadede i deres Fangenskab, findes hverken i Christinernes eller i Carlisternes Beretninger noget Spor.) Taleren sluttede med en lang Tirade mod Ministrenes Politik i Almindelighed, og gjorde derpaa sit ovenmeldte Forslag, til hvilket han endnu føiede det om Fremlæggelsen af en Liste paa engelske Officerer paa halv Sold i spansk Tjeneste. Lord Melbourne erklærede - som forhen berørt – at Regjeringen var ved Quadrupel-Alliants-Tractaten forpligtet til, at levere den spanske Regjering Vaaben og Munition, hvilke Artikler dog skulde betales. Med Hensyn til de Grusomheder, Taleren havde beklaget, gav han den ved samme angrebne Lord Palmerston det Vidnesbyrd, at han havde gjort alt Muligt, for at faae en Ende paa hine Rædselscener. Hvad Meddelelserne i det af Marquien oplæste Brev angik, da erklærede Lord Melbourne, at det aldeles manglede ham paa officielle Beretninger i saa Henseende. Fra Bristol hedder det under 10de Februar: Forgaars Nat blev det ved Portishead liggende Dampskib Fury overrumplet og bortført af Strandrøvere. Det er siden gjenfundet, men uden Mandskab, der maaskee er bleven myrdet; thi en Skipper Costin, der med sit Skib laa for Anker ved King Road (Gloucester) hvor Fury om Aftenen Kl. 11 var kommen forbi, havde hørt Kanonskud fra samme, og Skrigene Mord, Mord!