Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1826-11-06
Forleden var jeg til et Barselgilde, hvor blandt flere ogsaa Prokurator Leverecht var tilstæde. Der blev snakket hid og did om de Sager som Aviserne indeholder, og som jeg troer Mankalder polidske. Jeg, som en gammel Borgermand, der i mange Aar har forelæst Aviserne paa mit Værksted, gav ogsaa min Skilling i Lauget med. Alt gik godt – men nu kom vi til fornævnte Sted, (fra Faaborg) og nu blev ogsaa Fanden 186, thi hele Selskabet, naar undtages Brandt, Willing og jeg, paastod, at hele den forlangte Jndrykkelse var ravsplittergal. SaagaBarberen og Gjordemoderen sagde det samme Længe søgde jeg venskabelig at vise dem tilrette, idet jeg blandt andet foreholdt dem, at ingen Mand, der brugte sin Sandsekiste, kunde gaae hen at skrive noget gale Mathias, eller hvad det ellers hedder, paa Tryk, da Enhver derved fik Leilighed til at kjende hans gale Jdeer; men strax stod Barberen op og raabte med en overlydt Stemme, liig Niels Klims Martianere, Blev end Udfaldet slet Er dog Jndfaldet net. og Prokurator Leberecht, der temmelig drøit havde smagt Mosten, gav sig til at banke med begge Næver i Bordet, og med en vældig Basstemme, søgde at overtyde mig om det urigtige i berørte Jndrykkelse. - Længere hen under Striden komLeberecht hen til mig, greb min Haand, klappede mig paa Skuldren, og i en tilsyneladende Angerens Tone sagde til mig, min kjære Wadt, naar han vil indrømme mig Noget, saa vil jeg ogsaa indrømme Ham Noget angaaende denne Sag, thi vi vil ingenlunde være Uvenner. Jeg lovede det, da jeg syntes det var syndigt at fødde den Angerens Orm, som jeg troede anavede ham. Men tænk bare eengang Hr. Udgiver, hvad han vilde jeg skulde indrømme! Det var hverken meer eller mindre end, at Jndsenderen til Motto passende burde have brugt Jnskriptionen paa et gammelt Sæbesyderskilt: Helpp Gott mit Gaden. Hier wird og Sepe gesaden; Skomager bliv ved din Læst. eller: eller, efter Holbergs Metamorphosis. Bliv i den Hule kun, Naturen Orme byder. Jsær blandt alle Dyr paa Jord at holde sig. Rigtignok vilde Leberecht saa indrømme mig, at det Jndsendte var altsammen saare godt, men jeg følte det Bittre i hans Forslag, og hvad jeg ikke før var vred, saa blev jeg det nu. Jeg gjendrev ham med hvad jeg troede vægtige Grund de, men da jeg intet hermed kunde udrette, gaf der, som Hr. Udgiveren vist selv har seet jeg af min artige Maade at ledsage Kong Salomon, ind i mit Huus paa, forstaaer at omgaaes Folk Leberecht, som jeg fandt at være en ubehøvlet Flegel, en paa Kysen. Det ene Ord og det ene Slag tog nu det andet, Willing, Brandt og jeg gik hjem med braadne Pander og blaae Øine. Med mit blaae Øie stirrer jeg nu paa Papiret, for at opsætte disse Linier, som jeg beder Hr. Udgiveren at indrykke i Deres Avis, til mulig Advarsel for mine Med- og Laugsbrødre, at de ikke, ligesom jeg og mine Venner, skal faae braadne Pander og blaae Øine for at forsvare Sandhedens Sag. Randers, den 1 November. Fra Thisted, skrives Følgende: "Man har her i denne Tid den fortreffeligste Appetit; thi Priserne paa alle Fødemidler ere stegne til det Dobbelte, forrige Aar 3 Rbd. for en Tønde Rug, nu 6 Rbd.; afvigte Aar 4 Mk. for en Skjeppe Gryn, nu 8 Mk.; naar vi hertil lægge, at Told-Jnqvisitioner overalt i Husene, i Skabe, Commoder, Spisekamre, Udhuse &c. &c., høre til Dagens Orden, saa leve vi jo ret i et Canaans Land! N. A.)