Københavns Adresseavis, 1780-09-19
og et CataloguTil Hr. Bogholder Meyer paa Hans Bryllupsdag den 13 September. Vel er min Musæ Lyst til Glædesang forsvunden, Og Harpens slappe Streng med Sørgesloer omvunden, Geist, Munterhed, Gennie, ja Poestens Alt, J Kummers fæle Svælg nedsiunken dybt og qvalt: Dog maae min egen Sag mig ey uføelsom giøre Ved Venners Vee og Vel, det kan, det bør mig røre; Jeg derfor, gamle Ven, opmuntres, trøstes ved Den Fryd, Din unge Brud Dit Sind opfylder med. Lev lykkelig, lev glad, i mange tusind Dage, Med den af Himlen Dig tildeelte yndig Mage: Dit Valg Dig Ære giør, Hun dydig er og skiøn, Jeg kiender Begges Værd: J er hverandres Løn Gid Eders Ægtestand saa riig paa Glæde være, Som jeg i samme Stand maae Kors og Sorrig bære Tænkey, det Ønske er saa hen i Veiret gjort, Det kommer fra en Men, som føler, det er stort. Om Cochenille. Cochenille kommer fra Mexico, og seer ud som smaa Korn. Jndvendig ere de purpurfarvede og uden paa fortagtig røde eller graae blandet med noget rødt. Deres Skikkelse er irregulær, og saaledes som en Ting kan blive, der har været blød og siden er udtørret J Førstningen vidste man ikkun det allene og Cochenillen, at den indsamles af en vis Plante, og tænkte den 21 September. altsaa, at den var en Frugt, siden er det bleven bekiendt, at det ere smaa Dyr, der i Størrelse og Skikkelse ligne en Væggeluus. Planten, hvoraf Mexicanerne samle dem, kaldes for Bladenes Ligheds Skyld det indianske Figentræe (Ficus indica). Botanisterne kalde den Opantia og Mexicanerne Nopal. Denne Plante er pigget, omtrent 5 Fod høi og har tykke ovale Blade. Blomsteret er hvid og Frugten ligner Figener. Den er fuld af en rød Saft, hvoraf Cochenillens Farve formodentlig kommer. Den voxer vild i adskillige Egne af Mexico, men ikkun i Provindsen, Oaraca dyrkes og plantes den af Jndvaanerne, som alle lægge Vind paa denne Næringsvei, hvorfor den ogsaa der allene findes i Mængde, saavel som Cochenillen. Hunnen af disse smaa Dyr er meget langsom, dens Øine, Mand, Folehorn og Fødder sidde saa dybt i Hudens Folder, at de ikke kan kiendes uden ved Hielp af et Forstørrelsesglas. Hannerne, hvoraf det findes meget faa i Ligning med Hunnerne, og at hvilke een er nok til 300 og flere Hunner, ere meere muntre, tynde og maare. Deres Hals er tyndere end Hovedet, og meget tyndere end det øvrige Legeme; Brystet er af en elliptisk Figur, noget længere end Hoved og Hals tilsammen, og flad under neden. Deres Følehorn have Leed, og af hvert Leed udgaae 4 Haar, som sidde parviis paa begge Sider. De have 6 Fødder, og fra Legemets bageste Ende udgaae 2 store Børster eller Haar, der ere fire eller fom Gange saa lange som heele Dyret. Paa Brystets øverste Deel sidde to Vinger. Hannen er lyserød, og Hunnen morkerød. Naar den rette Tid af Aaret kommer, sætte Mexicanerne Cochenillerne i smaa Reder af Mos paa Nopalplanterne, i ethvert ere 12 til 15 Cocheniller. Tre eller fire Dage derefter fremkommer allerede deres Yngel, som i en meget kort Tid udbreder sig paa alle Greene. Denne Munterhed tabe de snart, og sætte sig fast paa den Deel af et Blad, hvor de finde den meste Næring, indtil de ere fuldvoxne. De æde Bladene ikke, men stikke ikkun med en liden Braad deri, og sue Saften i sig. Cochenillerne indsamles tre Gange, om Aaret, de sidste blive de sletteste, siden de ere blandede med Bladene, og Cochenillerne tages gamle og unge iblandt hinanden. Umiddelbar førend Regntiden, kommer, afskiæres Grenene af Nopalplanterne, for at redde de smaa Cocheniller, som sidde paa dem. De gjemmes i Husene, og Cochenillerne voxe paa dem, saa længe Regntiden varer. Saasnart denne er forbi, sætter man dem paa Planterne i frie Luft, hvor de snart yngle. Naar de ere indsamlede, dræbes de i heedt Vand. De tørres paa adskillige Maader; den bedste er, at lægge dem nogle Dage i Solen, og disse blive rødbrune. Den anden er, at sætte dem i en Bagerovn, disse blive graaeagtige med Purpuraarer. Den sletteste Maade, som Americanerne dog meest bruge, er at de bage dem tillige med deres flade Mays=Brød, paa Plader, Cochenillen fordærves aldrig, og kan uden at man behøver at giøre noget andet, end ikkun at giemme den i en Eske, beholde sin fulde Kraft i hundrede Aar. I en Dissertation af Hr. de Neufville fra Aaret. 1736 berettes, at hvert Aar 880000 Pund Cochenille afgaae fra Mexico til Europa, hvis Jndkiøbspriis omtrent er 15050690 Livres. Man kan heraf see, hvor stor Fordeelen er, som Mexico har af denne Vare. Du Hammel Videnskabernes Academiets i Paris Correspondent paa St. Domingo, har sammesteds fundet en Art af Cochenille, som han troede at være den samme, og hvoraf han har sendt de Hr. du Fay og Jussinu en Prøve, men den har ikkun farvet Vandet noget lidet og temmelig slet rødt. Savary gjør følgende Forskjæl imellem Cochenille, Den beste Cochenille, siger han, ere de tørrede Orme. Kiøbmændene og Farverne kalde den cochenille mesteque. Foruden denne kaldes en Art af Cochenille Campetiane eller Tesquale, og endnu en anden vild Cochenille. Campetione er det, som bliver tilovers af den rette Cochenille, naar den slaaes igiennem en Sigte, eller naar den allerede er brugt til at farve med. Tesquale er den Jord, som er blandet under Campetionen. Den vilde Cochenille skal være en Art af Frøe, som samles paa Rødderne af den røde Pimpinelle (Pimpinella sangui forba). Disse Arter af Cochenille ere hverken saa gode eller saa dyre, som den rette Cochenille, og bruges ikkun til at farve slette Tøyer, Cochenillen bringes fra America til Cadix, og derfra til andre Stæder. Nyttige Indretninger, som findes eller fattes i Odense og sammes Naboelang.