Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1840-12-15
Jydske Stænderforsamling. Fire og tredivte Møde. Præsidenten anmeldte et privat Andragende, hvorefter Sagen angaaende Etatsraad Brinck, Seidelins Forslag betræffende Tidenders og Journalers Forsendelse med Posten blev foretaget til endelig Behandling. Kunden kongelige Commissarius talede mod Sagen, som derimod fandt megen Understøttelse af Forsamlingen, der ogsaa eenstemmig vedtog Commiteens Jndstilling. Dernæst foretoges Sagen betræffende Overkrigscommissair Christensens Forslag om at der maatte forelægges Stænderne et Lovudkast angaaende skadeligt Vands Afledning, til endelig Behandling, i hvilken Comiteens Jndstillinger bleve billigede. Sagen angaaende Forslaget om en Havn ved Lilheden blev derpaa foretaget til endelig Behandling, i hvilken ogsaa Comiteens anbefalende Jnd stillinger bleve vedtagne. Sagen angaaende Ritmester Friis's Forslag til en Petition og Vandsteders Udtørring og Afdæmning blev derpaa foretaget til endelig Behandling og Comiteens Jndstilling eenstemmig antaget. Den endelige Behandling af Sagen angaaende Udkast til en Placat, indeholdende authentisk Fortolkning af 451 medtog derimod længere Tid og flere Modificationer bleve vedtagne. Udkastet til en Anordning angaaende nødvendig Appel i criminelle Sager blev derpaa eenstemmig antaget. Gaardeier Thorsens Andragende om Oprettelsen af tvende Markeder i Landsbyen Ørsted, blev taget tilbage og Proprietair Formanns Andragende om en anden Anvendelse af Umyndiges og Sparekassemidler og Laaneinstituter forkastet med 39 Stemmer mod 9, hvorefter Gaardmand Ole Kirk tog sit Andragende angaaende Afsondring af Engberg Sogn i Henseende til Fattigvæsenet fra Harboer Sogn tilbage. Fem og tredivte Møde. Sagen angaaende de indkomne Andragender og en Udvidelse af den bestaaende Trykkefrihed blev foretaget til foreløbig Behandling. Comiteens Jndstillinger vare: 1) at det ved Pl. 2den Octbr. 1810 givne Forbud mod politiske Nyheders og Efterretningers Meddelelse i ikke privilegerede Blade maa vorde ophævet, og at enhver Bladudgiver maa blive berettiget til at meddele saadanne Efterretninger, ligesom dette var Tilfældet efter Frd. 27de Septbr. 1799, samt at som Følge deraf, den, for de nu privilegerede Blade anordnede, specielle Censur maa ophøre; 2) at Pl. 13de Mai 1814 maa vorde ophævet, og at der, hvad Tilsynet med Blade og Skrifter angaaer, for Eftertiden maa forholdes efter Frd. 27de Septbr. 1799 og, 2627; 3) at Pl. 18de Octbr. 1805, maa blive ophævet, forsaavidt angaaer Rygter og almindelige eller offentlige Foranstaltninger; 4) at de i Frd. 27de Septbr. 1799 og 25 fastsatte Straffe maae træde i Stedet for den i Frd. 30te Marts 1827 87 ommeldte Forbedringshuus=Straf, dog saaledes, at Statsfængsel subsidiairt bliver at anvende, hvis den Domfældte paa Grund af særegne Omstændigheder maatte foretrække samme; 5) at den specielle Censur for domfældte Forfattere først maa indtræde efter endelig Dom; 6) at det maa vorde indskjærpet alle Bedkommende, at ethvert Beslag, som ikke ophæves, uden nogensomhelst undtagelse skal undergives Retternes Prøvelse. Ogsaa her var det alene Commissarius, der talede mod Sagen, hvorimod foruden Referenten, Stiftsprovst Hald og Justitsraad Nygaard talede for Sagen, og idet han erkjendte, at Pressen havde gjort sig skyldig i Udskeielser, bemærkede han, at man dog ikke var beføiet til at tillægge Journalisterne uædle Motiver, naar der endog meget mere er skjellig Grund til at antage, at deres Hensigter ere de reneste, ligesom han og mindede om, at Journalisterne hos os i de senere Aar have virket heldigen til Folke oplysningens Udbredelse og Nationalaandens Oplivelse. Auditeur Roulund tog ogsaa Ordet i denne Sag, og efterat have bemærket, at naar Pressen behandles honnet, vil den i Reglen ogsaa handle honnet, sluttede han paa følgende Maade: Et Par Decennier omtrent efterat Enevoldsmagten havde taget sin Begyndelse her i Riget, indførtes Trykkefriheden i England. Vil man see, hvad den frie Presse formaaer, og vil man have et klart Begreb om, hvad Folkefrihed og Folkelyksalighed betyde, saa gjøre man en Sammenligning mellem England og Danmark, saaledes som Forholdene da vare, og saaledes som de nu ere. Maae vi da end slaae Øinene ned, saa er det dog aldrig værd at forsage, og seent er unægtelig bedre end aldrig. Kan den frie Presse altsaa udrette saa store Ting, saa er det let at begribe, hvorfor Kongen har sagt, at han er Trykkefrihedens varmeste Ven, og jeg haaber, at det snart vil være vitterligt for hele Verden, at Kongens Ord kan der stoles paa.