Den Vest-Sjællandske Avis, 1821-01-09
Efter den nye Forordning om Klagers og Ansøgningers Affattelse bør den, som ei selv kan skrive, naar han vil indgive Klage over Embedsmænd eller Andre, lade samme forfatte enten ved en ordentlig beskikket Sagfører eller og ved en anden Embedsmænd. Andre Ansøgninger og Forespørgseler kunne derimod forfattes af enhver skrivekyndig Mand. Dersom nogen Uberettiget forfatter en Klage for en Anden, bør han, skiøndt han rettelig angiver sig som dens Forfatter, og iøvrigt ingen Mislighed har begaaet, som kan paadrage større Straf, bøde 5 til 20 Rbd. Sølv til Distriktets Fattigvæsen. Hvis nogen urettelig erklærer sig for Forfatter af en Ansøgning eller Klage, bør han, saavelsom Enhver, der giør sig medskyldig i dette urigtige Forhold, bøde til Distriktets Fattigvæsen fra 20 til 100 Rbd. Sølv. Den, der misbruger en Andens Navn, ved mod dennes Villie at nævne ham som Forfatter, bliver at straffe med Arbeide i Forbedringshuset fra 8 Maaneder til 3 Aar. Hvo som befindes at ophidse og forlede Andre til aabenbare falske Klagemaal og lognagtige Angivelser, straffes med Arbeide i Forbedringshuset fra 8 Maaneder til 2 Aar efter Sagens Beskaffenhed. Øver han samme Forbrydelse oftere, dømmes han anden Gang til lige Arbeide i 3 til 6 Aar men tredie Gang til Tugthuusarbeide paa Livstid. Skulde nogen Prokurator eller anden Embedsmand begaae en saa skammelig Handling, bør han, foruden den øvrige Straf, have sit Embede forbrudt. Hvo som forfatter en Klage eller Angivelse, hvis Urigtigheden er ham bekiendt, bliver at straffe med Embeds Tab eller Bøder til de Fattige fra 100 til 500 Rbdl. Sølv. Ligeledes bliver han at ansee med Bøder til de Fattige fra 20 til 200 Rbd. Sølv, naar han indklæder Klagen i utilbørlige og usømmelige Udtryk. Overbevises Nogen at have skrevet falske Navne under en Klage eller Angivelse, bør han straffes med Arbeide i Fæstningen eller Rasphuset fra 3 til 6 Aar, og anden Gang med Fæstningsarbeide paa Livstid. Alle Klager eller Ansøgninger, som ere af den Beskaffenhed, at derom behøves nærmere Forklaring fra Øvrigheden, skulle først overleveres til vedkommende Øvrighed, for at samme kan forsyne dem med de fornødne Erklæringer, hvorefter den forseglet bliver at tilbagelevere. til Supplikanten, som da selv besørger samme indsendt til vedkommende Collegium eller Departement. Dog skal det staae Øvrigheden frit for, i enkelte Tilfælde, hvor Uleilighed eller Forsinkelse kunde flyde af denne Fremgangsmaade, selv at indsende Sagen til vedkommende Sted, hvilket i Særdeleshed bliver at lagttage, hvor Sagens Fremme, paa nogen Maade, interesserer det Offentlige. Jøvrigt bliver foranførte Fremgangsmaade ogsaa at lagt tage, hvor der føres Klage mod Øvrigheden selv. Kun hvor Øvrigheden i dette eller andet Tilfælde nægter sin Erklæring, skal det være tilladt, at indgive Ansøgningen eller Klagen uden Erklæring. Ligesom det paaligger Øvrigheden, som en hellig Pligt og under strengeste Embeds Ansvar, at afgive deres Erklæring i Overeensstemmelse med deres bedste Overbeviisning efter Sagens nøieste Undersøgelse, saaledes skal det og være Pligt for vedkommende Øvrighed, redeligen at veilede og oplyse. Supplikanterne, især naar disse ere af Almuestanden. Som Følge heraf bør den tilholde Supplikanten at rette de Feil, som maatte findes ved Ansøgningen, samt naar et aldeles lovstridigt og ugrundet Andragende fremkommer, at advare Supplikanten om den Uleilighed, han kan paadrage sig ved at indlevere samme. Dog er Øvrigheden ingenlunde bemyndiget til at tilbageholde Ansøgningen eller Klagen, naar den Paagieldende vedbliver sin Begiæring om at faae samme forsynet med Erklæring til Jndsendelse paa vedkommende Sted. Hvor der maatte være Formodning om urigtig Opgivelse af Concipisten eller om anden Mislighed; har Øvrigheden at foranstalte behørig Undersøgelse desangaaende.