Berlingske Tidende, 1836-01-26
Proprietair Schmidt erklærede sig imod Udkastet i det Hele, idet han fremsatte det Amendement, at den ved Frog af 13de Mai 1769 hjemlede Testationsfrihed aldeles maatte ophæves. Han støttede sig i saa Henseende paa, at Grunden til hiin Anordning ei var tilstede for nærværende Tid, at Testationsfriheden i Almindelighed ikke stiftede den tilsigtede Nytte, hvad enten man tog Hensyn til de Familier, i hvilke den benyttedes, eller til Staten; og endelig, at Hensigten med Testationsfriheden kunde opnaaes paa en simplere og bedre Maade. Grunden til ovennævnte Forordning antog han nemlig at ligge i Regjeringens Ønske om at forvandle Fæstebesiddelse til Selveiendom, idet det til dette Ønskes Realisation var nødvendigt at overvinde den hos Fæstebonden paa hiin Tid i Almindelighed herskende Utilbøielighed til at kjøbe Fæstegaarden, hvilket ikkun kunde skee ved at tilstaae Selveieren saadanne Begunstigelser, som Forordningen giver, og deriblandt Testationsretten. Men da Fæstebonden for nærværende Tid som oftest er meget tilbøielig til at kjøbe sin Fæstegaard, saa maatte derved Grunden til Anordningen ansees bortfalden. Hvad Testationsrettens Nytte angik, da anførte man vel i Almindelighed, at den havde det Gode med sig, at en Gaard kunde blive i een Familie og tilbyde de Arvinger, som ikke fik den, et Tilflugtsted, men dette turde, meente han, ikke være saa ganske rigtigt. Enten maatte nemlig den Arving, til hvem Gaarden testeredes, modtage den paa haarde eller paa fordeelagtige Vilkaar, i første Fald kunde han ikke give de øvrige Arvinger Tilhold i Gaarden, men nødsagedes ofte til at udstykke eller endog bortsælge den, i sidste Tilfælde kunde man med temmelig Sikkerhed antage, at han havde faaet den paa de øvrige Arvingers Bekostning, saa at disse havde lidt et større eller mindre Skaar i den dem ved Loven ellers hjemlede Arveret, og det var at formode, at de vilde harme sig over dette uforskyldte Tab, og at den saa ønskelige Enighed mellem Familiens Lemmer derved let kunde forstyrres. Det var saaledes formeentligen klart, at Testationsretten ikke medførte nogen Nytte for de Familier, i hvilke den benyttedes; men heller ikke Staten gavnede den. Det maatte nemlig alene være Staten om at gjøre, at en Gaard eiedes af en dygtig Agerbruger, uden at det kunde interessere den, at just den eller den Person havde den. Men Formodningen kunde ingenlunde antages at være for, at den testamentariske Arving af en Selveierbondegaard skulde besidde nogen fortrinlig Dygtighed til at drive den; det Modsatte vilde snarere oftest være Tilfældet, idet Gaarden hyppigst testamenteredes til den Søn, der bestandig havde opholdt sig hjemme, og derfor, da han ikke havde havt Leilighed til at indsamle Kundskab om bedre Agerbrug, med Rimelighed kunde antages at ville drive den saaledes, som han havde lært det hjemme, uden at arbeide paa, at dens Production. kunde blive større end den var i hans Faders Tid. Endelig meente Taleren, at Testaationsrettens Hensigt langt lettere kunde opnaaes, naar det overlodes de myndige Arvinger eller Værgerne for de Umyndige paa Skiftet indbyrdes at forene sig om, hvo der skulde have Gaarden, og hvor meget han skulde betale til de øvrige Arvinger. Denne Fremgangsmaade, hvorved flere Selveiergaarde vare, saaledes som Erfaringen havde viist, blevne conserverede for Familierne, medførte følgende Fordeele: 1) Gaarden tareredes billigt, saaledes at baade den, der fik den, og de øvrige Arvinger vare tilfredse dermed, 2) den Bedste og Dueligste af Arvingerne vilde sædvanligen blive valgt til at modtage Gaarden; og 3) dette Valg skeete frivilligen, hvorved den gode Forstaaelse i Familien styrkedes. Vel kunde der indvendes mod den foreslaaede Fremgangsmaade, at Skifteforvalteren, naar han var Auctionsdirecteur, af egen Jnteresse ofte kunde søge at faae Gaarden sat til Auction, hvorved dens Conservation for Familien hindredes; men til at hæve denne Jndvending vilde det vistnok være tilstrækkeligt, at et Lovbud, der paalagde Skifteforvalteren i Forening med Arvingerne og Værgerne at sørge for Gaardens mulige Conservation for Familien, emanerede. Fordet Tilfælde, at Forsamlingen ikke maatte billige det anførte principale Amendement, indstillede Proprietair Schmidt in subsidium, at Testationsfriheden maatte udvides til at fast Eiendom, efterdi det større eller mindre Omfang af Eiendommene, efter hans Formening, ikke kunde begrunde Forskjel i Rettigheder; denne subsidiære Jndstilling frafaldt han imidlertid senere.