Ribe Stifts Adresseaviser, 1848-10-27
Jndenlandske Efterretninger. Rigsdagen blev i Mandags Kl. 12 aabnet af Hs. Maj. Kongen, som oplæste følgende Tale: Danske Mænd, Det er med Glæde og med Trøst at jeg her for første Gang seer mig omringet af mit trofaste danske Folks Udvalgte. – Den Kjærlighed, Samdrægtighed og Selvopoffrelse, hvormed dette har understøttet mig og Landets hellige Sag i de tunge Dage, siden jeg besteg mine Fædres Throne, ere mig Borgen for at en bedre Tid med Guds Bistand snart vil oprinde for vort lidende, ved Vold og Splid, nu saa haardt prøvede Fødeland. - Under en dybt følt Erkjendelse af det Forbigangne, skrider jeg da nu til med Folkets Udvalgte at overlægge den Forfatning, som jeg af fri kongelig villie har tilsagt det, og hvorved det er mit Ønske, mit Haab og min Stolthed, og maatte kunne grundfæste det gamle Danmarks Ære og Lykke. – Ved mine Ministre, hvem jeg forbeholder Adgang til Forsamlingen, og Ret til der at tage Ordet, naar de finde det fornødent, lader jeg dem forelægge et Udkast til en saadan Forfatningslov, og stoler trygt paa deres troe og nidkjære Medvirkning for at en endelig Ordning af dette saa vigtige Anliggende maae kunne fuldbringes af nærværende til dette Øiemed forsamlede Rigsforsamling. - Skulde dette dog ei lykkes, da er det dog ei min Hensigt at sætte Forfatningen i Kraft uden først at forelægge den for en ny Rigsforsamling. – Jeg ønsker GudsVelsignelse over dem og deres Gierning, at den maa vorde til Ære, Held og Lykke for vort elskede Fædreland. Umiddelbart derefter holdt Konseilpræsidenten Grev Moltke et Foredrag, hvori han skildrede Rigets Stilling, og hvori det blandt andet hedte, at uagtet vor Ret har fundet Anerkjendelse hos alle venskabelige Magter. hvis Understøttelse med Underhandlinger har gjort og fremdeles vil gjøre os væsentlig Tjeneste, og blandt hvilke vore Naboer have beredt sig til i Nødstilfælde at staae os bi med Vaabenmagt, er Kampen mod en overlegen Modstander den Svageres Stilling altid saa alvorlig og under Europas hele nærværende Tilstand enhver Beregning af Fremtidens Tilskikkelser saa usikker, at det har været Regeringens Pligt ikke at afvise noget Forsøg, der kunde berede Veien for en mindelig Overeenskomst med en Nation, med hvilken et varigt Fiendskab ikke er begrundet i Danmarks naturlige Forhold og sande Jnteresser. Forsamlingen kjender de tvende Vaabenstilstands Konventioner, som Regeringen efter de venskabelige Magters Raad har indgaaet. Det er ikke Danmark, som har at forsvare, at den første ikke blev opfyldt. Den sidste er troligen bleven fuldbyrdet fra vor Side. Overeensstemmende med samme har Tydskland trukket sine Hære ud af Slesvig og Holsten. Udførelsen af Overeenskomstens tilbagestaaende Punkter er desværre Gjenstand for endnu svævende Underhandlinger. Ved at give sit Minde til disse Konventioner har Kongen væsentligen havt for Øie, midlertidigen at tilveiebringe en, om end ei god, dog taaleligere Tilstand, i de Landsdele, paa hvilke den fjendtlige Besættelses Tryk nærmest hvilede. Hs. Majestæt har levende følt, at ikke blot den overveiende Deel af Slesvigs Befolkning holder fast ved Konge og Fædreland med en Troskab, som i disse Trængselens Tider har bestaaet sin Prøve, men at ogsaa i de af Oprøret nærmest beherskede Egne Mange længes efter den Stund, da de, udfriede af Rebellionens Vold, atter aabent kunne slutte sig til den lovlige Tingenes Orden. Hs. Majestæt har heller ikke opgivet det Haab, at det selv iblandt dem, der have ladet sig henrive af de revolutionære Lidenskaber, endnu vil mindes, hvorledes Oplysning, Fred og Velværn hos dem ere fremblomstrede under deres Forbindelse med Danmark, - mindes, at Kongen, forinden Omvæltningernes Storm brød løs over Europa, frivilligen forkyndte sin længe nærede Beslutning, at bringe sin uindskrænkede Magt til Offer for Folkets Frihed og Lykke. Men fremfor alt har Regeringen maattet ansee Kampens Opbør og de fjendtlige Hæres Fjernelse for den første Betingelse for at Fredsunderhandlingerne kunne føre til Maalet. Disse Underhandlinger forfølge Regeringen med den oprigtige Bestræbelse, at det maa lykkes at opnaae en Fred, der er forenelig med Folkets Ære og Velfærd. Om den kan erholdes er endnu vist, og det er derfor nødvendigt at Rustningerne gaae Haand i Haand med Underhandlingerne. Forslag til at almindeliggjøre Værnepligten, ville sætte Forsamlingen istand til derover at udtale Nationens Villie. – Det er kun Omstændighedernes paatrængende Krav, som har kunnet bestemme Regeringen til i disse tvende Punkter at gaae udenfor Rigsforsamlingens egentlige Opgave, at overveie og vedtage den fremtige Grundlov. De Reformer, hvortil vor Lovgivning, hvortil navnligen vore Landboforhold trænge, og som Regeringen – netop af Agtelse for Folkets Ret til en medvirkende Jndflydelse paa Lovgivningsværket – kun i enkelte uopsættelige Tilfælde har turdet indføre ved provisoriske Anordninger, maa være forbeholdte den Tid, da de grundlovmæssige Statsmagter kunne være i regelmæssig Virksomhed. Med Længsel har Regeringen imødeseet den Dag, da Forfatningen kunde træde i Kraft og dermed den Overgangstilstand ophøre, der har lagt saa stort Ansvar paa dets Skuldre, og hvori den har maattet savne et mægtigt Folkeorgans Bistand. At den desuagtet ikke meere har fremskyndet Rigsforsamlingens Sammenkomst er ikkun skeet paa Grund af det lidet ønskelige i at vedtage en Forfatning, som det maa være vor Paastand og vort Haab ogsaa skal omfatte Slesvig, uden at Slesvigs Udvalgte kunne deeltage deri. Naar dette nu ikke længer kan opsættes, kan det kun skee under det alt i Valgloven af 7. Juli d. A. tagne Forbehold, at det i sin Tid maa beroe paa en slesvigsk Folkeforsamling, om den vil antage denne Grundlov eller fordre dens fornyede Forhandling paa en fælleds Rigsforsamling. At alle de særlige Bestemmelser, som skulle give Slesvigs Selvstændighed en grundlovmæssig Hellighed, kun kunne vedtages efter Freden og kun i Forening med Slesvigerne er en Selvfølge. De til Jslands eiendommelige Forhold svarende, for samme særegne Jndretninger kunne først ordnes, efterat en islandsk Forsamling derover er bleven hørt. – Saasnart Rigsforsamlingen er konstitueret, vil Udkastet til Grundloven og til den dertil hørende Valglov vorde den forelagt. Regeringen haaber, at Forsamlingen i dens Arbeide vil finde et brugbart Grundlag for det store Værk, der for de kommende Tider skal betrygge Fædrelandets Frihed og Vælfærd. Derom ere vi ialtfald forvissede, at det opoffrende og folkelige Sind, hvormed vor Konge, ved at samtykke i dette Forslag, har gjort Frihedens og Lighedens Sag til sin, vil finde taknemmelig Paaskjønnelse baade hos Samtid og Efterslægt, og tjene til at befæste den gjensidige Tillid og Hengivenhed mellem Konge og Folk, som i disse Prøvelsens Tider er vor Roes og vor Styrke. – At Hs. Majestæts Regering har kunnet fore Folket, uden indre Rystelser og i fuldkommen kampdygtig Stand, til denne betydningsfulde Dag, da Folkets Udvalgte finde sig forenede omkring Kongens Throne, er den tilfredsstillende Bevidsthed, hvormed vi nu indbyde Forsamlingen til at begynde sin Virksomhed til Guds Ære og til Folkets Bedste fra Slægt til Slægt."– Efter at have endt dette, indbød han Hans Høiærværdighed Siællands Biskop Mynster, for som Alders-Formand at lede Forhandlingerne. Efter at denne med et Par Ord havde indledet Forhandlingerne, deelte Forsamlingen sig i flere Afdelinger for at prøve Valgfuldmagterne. – Ved de i begge Sider af Thronen anbragte Gallerier sad de fremmede Gesandter og Fruer m. fl. Under Thronen sad ved et Bord samtlige Ministre, og noget længere fremmeSteneographerne. - Etatsraad Schouw valgtes til Præsident med 132 Stemmer, Prof. Clausen til Vicepræsident med 103 Stemmer og til Sekretærer, Assessor V. Ussing og Prof. Westergaard.