Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1799-11-02
Da Vi aldeles ikke ville, at redelige og oplyste Mænd skulle hindres fra, med Frimodighed og Anstændighed offentligen at tilkiendegive deres Tanker, om hvad der, efter deres Jndsigt, kunde bidrage til at fremme det almindelige Bedste, saa skal det ei heller være nogen forbudet, at yttre sin Meening, angaaende hvad han troer, der kunde være at forbedre eller rette i Landets Love, Anordninger og offentlige Indretninger; dog følger det af sig selv, at Forfatteren bør utrykke sig med Beskedenhed, og ei tilsidesætte den Ærbødighed, ban, som Borger og Undersaat, er Regieringen og Lovgiveren skyldig. Skulde nogen forsee sig herimod, ved at skumle med Bitterhed over Regieringen, eller ved at indklæde sine Anmærkninger over dens Foranstaltninger i utilbørlige og usømmelige Udtrykke, men dog ikke i den Grad, at han kunde ansees efter 28, da bør han dømmes til at sættes i Fængsel paa Vand og Brød, fra 4 til 14 Dage. Dersom, i Vore Riger, noget Skrivt vorder trykt, der fornærmer fremmede, i Venskab med Os værende, Magter, enten ved at laste og forhaane de regierende Personer, eller, uden at nævne sin Hiemmel, at tillægge saadanne Regieringer uretfærdige og skammelige Handlinger, da straffes den Skyldige med at arbeide i Forbedringshuset, fra 3 Maaneder til 3 Aar, efter Fornærmelsens Grad. Udgives noget trykt Skrivt, hvorved Sædelighed og Blufærdighed krænkes, straffes Forfatteren med Fængsel paa Vand og Brød, fra 4 til 14 Dage. Fremføres der, i trykte Skrivter, beskyldninger imod Vore Collegier, Retter, eller andre Embedsmænd, deres Embedsforvaltning angaaende, da ville Vi, at Sagen, saafremt den er af Vigtighed, skal Os forestilles, til Overveielse og Beslutning, om den bør nærmere undersøges, paa det at enhver, som findes skyldig, kan blive draget til Ansvar og fortient Straf J øvrigt skal enhver Embedsmand være pligtig til, naar han beskyldes for Uretskaffenhed i hans Embedsførelse, at fralægge sig samme ved Dom hvortil ham skal gives beneficium procelsus gratuiti) da Vi forbeholde Os, efter Omstændighederne, at afgiøre, om han, indtil Sagen er paakiendt, maae vedblive at forrette sit Embede, eller han, i Overeensstemmelse med D. og N. Lovs 3 B. 4 Cap. 4 Art, skal afholde sig derfra imidlertid. Men, dersom beskyldningen er i høi Grad fornærmelig, og det derhos er aabenbart, eller sandsynligt, at den er falsk, da ville Vi, især naar den angaaer Vore-Collegier, Retter, eller vigtigste Embedsmænd, lade Skrivtets Forfatter tiltale ved General-Fiskalen, eller en anden dertil beskikket Actor Det følger ellers af sig selv, at den Tiltalte, saavel i dette Tilfælde, som i enhver anden privat Jnjurie=Sag, bør, naar den af ham giorte beskyldning er bestemt, være berettiget til at bevise dens Rigtighed; Dersom Jnjurianten derimod intet vist eller individuelt Factum har opgivet, men ikkun gjort ubestemte beskyldninger imod Embedsmanden, eller en anden Medborger, kan det er tilstædes ham, under Paaskud af, at ville føre Beviser, at anstille Jnqvisition over den, hvis Rygte han har angrebet. Fornærmelser, som tilføies private Personer, ved Trykkefrihedens Misbrug, overlades til de Vedkommende selv at paatale ved Lovmaal. Men, da det er magtpaaliggende for Os og det Almindelige, at Vore Embedsmænds Rygter ere ubesmittede, skulle de være pligtige til, naar den endog blot giøres ærerørige beskyldninger imod deres private Karakteer og Handlinger, at fralæg Ligesom Æreskiænderie og uforskyldte Angreb paa Medborgers gode Navn og Rygte ere, ge dem samme ved Dom. med Hensyn til Virkningen, mere krænkende for de Vedkommende, naar samme kundgiøres offentligen ved Trykken, end naar de blot mundtligen fremføres; saa er og Forbrydelsen, fra Moralitetens Side betragtet, større, i det første end i det sidste Tilfælde, efterdi Handlingen da udføres med Overlæg; Straffen (hvis Øiemærke er: at værne om den borgerlige Agtelse) bør altsaa fastsættes i Forhold dertil. Vi befale derfor, at hvor, som i et trykt Skrivt tillægger nogen uskyldig Mand saadanne ærerørige beskyldninger, som Lovens 6 B. 2 Cap. 2, 3 og 7 Art, omhandle, skal, naar Beskyldningen er i høyeste Grad ærekrænkende, og dertil ei er givet mindste Anledning fra den Fornærme, des Side, foruden den Straf, der foreskrives i bemeldte Artikler, dømmes til Tugthus-Arbeide, Forseelsen er af det Slags, der findes anført i bemeldte Capitels 4 Artikel, da straffes den Skyldige med tilstrækkelige Pengebøder, fra 50 Rdlr. til 1000 Rdlr. til Stedets Fattige, i Forhold af Fornærmelsens Grad. (Meere følger.)