JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-11-13
Jndenlandske Efterretninger. J Kjøbenhavn er nu anmeldt paa Subskription et nyt fransk Tidsskrift, der skal udgives under Titel af Messager Francais du Nord. Et Numer vil udkomme ugentligen og Jndholdet bliver de tre nordiske Rigers Literatur, Jndustrie, Skueplads &c. Allerede for henved 20 Aar siden (1755) udgav Professor Mallet et fransk Blad i Kjøbenhavn under den Titel. Mercure Danois, som blev fortsat, fra 1768 til 1761, af C. S. F. Reverdil, da Professor i Geometrien ved Konstacademiet, og, efter Mallet, Lærer i det franske Sprog hos Kronprindsen, siden Kong Christian den Syvende. At et fransk Blad den Tid kunde gjøre Lykke i Danmark, var ei at undres over; thi Fransk var Hoffets og de høiere Classers Yndlingsprog. Ogsaa kunde den Gang en fransk Boghandler, Philibert, samle Formue ved at lade i Danmark trykke paa sit Forlag franske Værker. Den franske Literatur var der ligesaa yndet da som den tydske nu. Men efterhaanden synes Smagen for det franske Sprog at have tabt sig. Jmidlertid begyndte dog Professor Olivarius i Kiel i Aaret 1797, da Frankrig spillede en saa vigtig Rolle paa Europas politiske Skueplads, Le Nord Litteraire, physique & moral, som han fortsatte indtil 1804. Men da denne Journal næsten sysselsatte sig lige saa meget med Politik, som med Literatur, Physik og Moral, saa var det naturligt, at den i en saa stærkt bevæget Tidsalder maatte finde mange Læsere. Om det samme vil blive Tilfældet med den nys bebudede Messager du Nord, vil Tiden lære.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-11-13
Planen til det Kjøbenhavnske Classelotterie for Aaret 1825 er nu udkommen. Efter samme vil der i næste Aar blive trukket 2 lige Lotterier, hvert bestaaende af 3 Classer, og med Frilodder fra det første til det andet Lotterie. Jndskuddet er til 1ste Classe 2 Rbd., til 2den Classe 4 og til 3die Classe 5 Rbd. Lotteriet bestaaer i Alt af 39060 Lodder, hvoraf othvert betegnes med 2 andre combinerede Tal fra 1 til 280. Det vedbliver saaledes at være et Ambelotterie, istedetfor alle Lodders Udtrækning, med den Forskjel, at her i første Classe udtrækkes kun 13, i anden 14 og i tredie Classe 48 Numere. Af disse give de Amber, som indeholdes i hver to paa hinanden umiddelbart følgende Numere, f. Ex. 1ste og 2det, 2det og 3die, 3die og 4de Træk, under Navn af Række-Amber, de høiere Gevinster. De andre Amber vinde de mindre Gevinster; de Lodder, af hvis combinerede Tal ikkun et eneste udtrækkes, erholde den mindste Gevinst, eller et Frilod til følgende Classe, og de Lodder, som slet ikke udkomme i 3die Classe, erholde ligeledes Frilodder til første Classe af det følgende Lotterie. Af større Gevinster har første Classe 1 paa 2000, 1 paa 1000, 3 paa 400, 7 paa 100 og 10 paa 50, anden Classe 1 paa 4000, 1 paa 2000, 4 paa 500, 7 paa 200, 15 paa 100 og 21 paa 50, tredie Classe 1 paa 25,000, 1 paa 10,000, 2 paa 2500, 6 paa 1000, 10 paa 600, 27 paa 200, 36 paa 100, 100 paa 50 og en Præmie paa 300 Rbd. Frilodderne fra sidste Lotterie udbetales contant med 5 Rbd. - Ved Jndførelsen af Række-Amberne kan Man saaledes haabe de betydeligere Gevinster noget mere fordeelte end forhen, men saa er der nu ogsaa blevet to Slags Amber, som gjør det vanskeligere for menig Mand at fatte Spillemaaden. Vel kan herpaa svares, at Hvo der vil spille i Lotteriet, nok gjør sig bekjendt med Indretningen; men saa kan det vel heller ikke feile, at enhver Fornuftig ogsaa undersøger Gevinstfordelingen eller Muligheden til at vinde, før han indlader sig i Spillet. Antager Man nu, at det intet ubeskedent Haab er, af Lykkens milde Haand at haabe i det mindste en Gevinst paa 50 Rbd. for den visse Udgivt af Jndskuddet, da give de anførte 255 Gevinster (Præmien indbefattet) følgende Facit: 39060; 255 - 1637, eller af omtrent 153 Spillende har En Sandsynlighed for sig til at faae en Gevinst paa 500 Rbd. eller derover. Regner Man derimod alle smaae Gevinster og Frilod derne i første Classe med, da bliver Forholdet omtrent 15, 7 eller af 15 Spillende er der Udsigt for de 7 til at vinde.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-11-13
(Hempels Av.) Af en Skrivelsefra Egnen ved Hobroe.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-11-13
J Hobroe er den Skik kommen i Gang, at der Natten efter Markedsdagen holdes Dandsebod, hvor Bønderkarle og Piger svire og dandse den hele Nat. Saaledes vare ved det sidste Hobroe-Marked nogle unge Mennesker - man siger et Par Mile nordvest fra Hobroe - forsamlede i en Dandsebod, nemlig 3 Karle og 2 Piger. J den ene af Pigerne vare to af Karlene forelskede. Den ene af disse havde dandset temmelig længe med den Elskede; hvorover Rivalen, formodentligen tillige varmed af de klare Draaber, ærgerlig gik ud, og i Forening med den tredie Karl stod færdig til at modtage, og hævne sig paa den Dandsende. J det nu denne treen udenfor, overfaldt de To ham, og med Stene sønderslog hans Hoved, saa han blev liggende død paa Stedet. De to Piger sidde nu heftede der i Byen; men Misdæderne ere undvegne. Om man faaer Hold paa dem til Undgjældelse, vil Tiden lære. - Her rullerer ellers i disse Dage en Fortælling, omtrent saaledes lydende: "En Karl, som nylig gik igjennem Skoven ved Løvskal, midtveis mellem Viborg og Randers, seer to store raske Personer i Qvindeklæder, komme ansættende. De forekom ham mistænkelige, og for en Sikkerheds Skyld holder han en stor Kniv, han just havde hos sig, i Beredskab; Hvem Dæulen er I." raaber han i det, de nærme sig til ham. Bry dæi kun ett derom, Falil! – sagde med Tenorstemme den Ene af dem, – læ vos si hua Pæeng do haar! Er J a den Slau Folk, gjenmælede han, saa skal Dæulen annamme Jær! med det samme gav han sig til med Raskhed at hugge efter dem, betog dem Modet, og drev dem begge paa Flugt. Ene troede han sig ikke i Stand til at anholde og hefte dem begge, men var glad, at være sluppen ustadt derfra, og dertil som Seierherre.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-11-13
Paa Bierregrav Mark, en Miil fra Randers, fandtes kort efter sidste Høst en Hest dræbt med et Knivstik. Den tilhørte en Gaardmand i bemeldte Bye, som kort forhen var bleven buden 150 Rbd. for den. Samme Mand havde noget i Forveien vundet en Sag mod en berygted Huusmand. Af slig Ondskabs Yttrelse skal man der have flere Prøver. Vist nok vil den Sandskyldige med al sin formeente Klogskab engang faae det hans Gierninger forskylde. (Aarh. Av.) Skuepladsen. Mandag (18 Novbr.) Lulu.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-11-13
Blandede Efterretninger. Man maa selv have seet den uhyre Udvidelse, og man kunde næsten sige ugentlige Til vært, London i de sidste fyrgetyve Aar har faaet, for at gjøre sig et Begreb derom. De nærmeste Landsbyer, som Hackney, Horton, Jslington, Pentonville, Sommerstown, Kentishtown, Hammersmith o. s. v. ere nu meer eller mindre eet med Hovedstaden. Kirkesognet Mary le bone, ellers en liden Landsby ved Landeveien til Oxford, danner nu allene en stor Stad og indbefatter 70,000 Jndbyggere. St. Pankratius, hvis gamle Kirke paa Marken noksom viser Sognets fordums Ubetydelighed, har over 15,000 Jndbyggere. Men stedse tiltage endnu samme.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-11-13
J Brasilien bleve Diamanterne først fundne i Aaret 1727 i adskillige Smaabække i Districtet af Serra do Frio. J Begyndelsen brugtes de blot som glimrende Steene til Jetons. Næste Aar lærte man at kjende deres sande Natur i Lissabon og opsatte nu mange Love angaaende deres Tilveiebringelse.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-11-13
Kjøbenhavns Børs, d. 12 November. a 1ste Cours. Hamb. 2 M. Spec. . - Specier solgtes til 14 Rbmk. 2 s. a 14 Rbmk. 3 s. Disconto 5 pC. - 4 pCt. Kongl. Oblig. (uden Renter) - . Nationalbank-Oblig. (af Laanet 4 Febr. 1820, uden Renter) 100 a 100 3/2 Rbd. r. S. eller Rbd. Sedl. pr. 100 Rbd. r. S. Hamborger Laan af 1819: 3000 Bcomk. Dito 4000 Bcomk. . - 6 pC. norske Obligationer ved Hambro & Søn 104. - Norske Svenske Speciessedler pr. 10 Spec. Sedler Asiatiske Actier 93. Et nyt engelsk Læseselskab.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-11-13
Af en i disse Dage i det engelske Sprog udstedt trykt Jndbydelse erfarer man, at der heri Staden agtes oprettet et nyt engelsk Læseselskab efter en i det Hele temmelig udstrakt Plan Det skal nemlig indeholde, deels en betydelig og udvalgt Samling af engelske scientifiske og æsthetiske Journaler (af hvilke følgende strax anskafsees og sættes i Circulation: i Amburgh Revien, Quarterly Review, Westminster Review, MonthlyMagazine, New Monthly Magazine, Blackwoods Edinburgh Magazine, London Magazine, Lady's Magazine, Monthly Review, Literary Gazette, Literary Museum, Liey's Museum, Gentlemans Magazine, Album og Repository of Arts, Sciences and Literature, og deels af nylig udkomne, fornemmeligen æsthetiske Værker, hvoriblandt Byrons, W. Scotts, Th. Moores, W. Jrvings, Cooper o. fl. fortrinlige Forfatteres Arbeider indtage en staaende Plads, saavelsom af de bedste nyere Reisebeskrivelser og andre Værker, der tildrage sig almindelig Opmærksomhed. Hver afDeeltagerne, som ere forpligtede for et Aar, erholder ugentligen 2 eller 3 No. af Journaler og Bøger, og har derfor at betale 2 Rbd. r. S. qvartaliter, samt 24 s. Tegn for Tilbringelsen. J Jndskud betales desuden ved Tiltrædelsen 2 Rbdlr. r. S. Planerne ligge til Eftersyn hos Boghandler Reitzel, store Kjøbmagergade No. 13, hvor de, der ønske at deeltage, ligeledes tegne sig.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-11-13
Kjøbenhavn. Trykt hos J. H. Höecke.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-11-16
Nyeste. Silderie af Kjøbenhavn. Eenogtyvende Aargang. No. 92. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Tirsdagen den 16 November 1824. Trøstebrev i Sorgen. over Kong Valdemar og hans Mænd. J kjække Somænd, har, hvad jeg vil eder sige! Hvad Skæbnen har beskiert, det kan man ei undvige. En skabt til Glæde er, en anden til Fortred, For en er Havets Bund, for Anden er bereed En Galge, thi den som beskieret er at hænge, Ei druknes nogen Tid, det har jeg hort for længe. Hans Mikkelsen. Tak, Aristark i Aftenbladet, Fordi du intet Epos skrev, Og for du har hans Øren badet, Som nys den grove Synd bedrev At skrive et, mod alle Regler, Hvorefter man paa Skialde hegler, Som før man prøvet har omsons At høvle af, og lære mores, Det er den pure, være Konst, Som avler evige honores.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-11-16
Paa Æsthetikens Studigaard! Ja, bort med disse Frihaands-Skialde, Som ikke bedre Konst forstaaer, End at de tør et Epos kalde Hvad dog ei ligner meer et Sligt, End Krøniken et Heltedigt, "De lære først, hvad er en ret heroisk Sang, For de vil giøre Vers, blandt Skialdre have Rang!"De Fuskere kanskee vil sige, At Epos er jo kun et Ord, Et Ord om Daad i Folke=Krige, Som Daaden giør, trods Døden, stor, Og kraftelig kan overleve Alt hvad dets Recensenter skreve! Ja, sandelig, det tør de mene, Og han, Vandalen hist i Søer, Som fra Parnas man burde stene, J Skiæget leer, naar kun hans Ord, Om Volmær og om Æsben Snare, Om Vetheman og Jngefrid, Med Kæmpe-Viserne kan vare, Og høres end med Lyst, den Tid, Naar man har glemt ei det alene Som pryder nu et Aftenblad, Ei blot hver Tøddel i Athene, Men al æsthetisk Tyggemad, Hvormed, fra Aftenpost til Dagen, Man stræbde at forfine Smagen! Men er han gal, den Sorøe-Digter! Veed han ei bedre Skialdens Pligter, J de Aarhundreder fuldklare, Da man er vant til bedre Vahre, Saa selv, om i det Attende. Han saa var kommet drattende, Han vilde fundet Lyset slukt, Og maa da i det Nittende, Forgiæves ikkun strittende, Nødvendig finde Dørren lukt, Ja, Dørren lukt paa Ærens Tempel, For hver en Skjald, paa hvis Produkt, Det være stygt, det være smukt, Critiken ei har sat sit Stempel! Veed han da ei, at om Kong Valdemar Saa godt som Jlias et Epos var, Da var det dog saa godt som ingen Ting, Naar ei det svarer til Jdeen, Vi, ved uhyre Tankespring, Nu fattet har for Epopeen, Ei fundet ud af noget Digt, Der skreed og gik og gjaldt for Sligt, Nei, grebet i, hvad Tosser kalde Luften, J den grundrene Form i Konst=Fornuften. Er han saa blind, at han ei seer: Bormesters Giertrud ei bær Flaske=Trøie meer!" Vil han ei stikke Fingeren i Tiden Og lugte, det er længe siden, Da kun til Galskab man det kan udtyde, Naar han er hængt, han saadant vil fortryde!
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-11-16
Den Sildefødning af en Dansk Homer, Han troer nok, man kan gaae iblinde, Nu, da hver Knøs paa Konsten seer, Og dog en Laurbær=Krone vinde, En Laurbær=Krone, siger jeg, Som kun Critiken kan tildeele, Der Liv og Fylde ændser ei, Men seer paa Konsten i det Hele, Og lyser, fra sit Capitol, Hvor den har reist sin Pave-Stol, Hver Kiætter flux i Konstens Band, Som kimser ad dens Vie-Vand, Som beiled ei, paa lovlig Maade, Med Haandkys og med Fodefald, Til Kronen udaf Pavens Naade, Men vil sig digte selv til Skiald! Dog nei, saa blind er Jngen meer, I vore konstoplyste Dage, End ikke han, som ikke seer Det store Svælg imellem Sang og Sage! Han seer det godt, den Laurbær-Krands, Den bliver aldrig hans Men han er dybt nedsjunket i Et rædsomt protestantisk Kiætterie, Den Apostat, han trodser Paven Som raade bør for Kronen og for Staven; Den hellige, den rene Konst Critik, Som Løse og som Binde Nøglen fik, Som kan tillukke, og som kan oplade, J Maaneds-Tidender og Uge-Blade, Det Ærens Tempel udi Konstens Himmel, Som har saa høi en Tind, At paa det første Trappe-Trin, Man alt maa blive hovedsvimmel, Den Nekromant staaer op af Graven, Med en Kong Volmær og hans Mænd, Som han har hentet op fra Hel igjen, Blot for at føre Krig med Paven! Ja han er reent forhærdet, Har i det Danske sig forgabet saa, At, at jeg siger det forfærdet, En Krands af Klokker og Kiærminder blaa, Som Børn og Kvinder, uden Smag, Selv Bønder=Piger uden Hatte, Kan binde frisk hver Sommerdag For Sangeren, de Tosser fatte, At slig en Krands, som dog i Grunden Er ikke fire Skilling værd, Trods Kronerne fra Laurbær-Lunden, Den Giæk er kostelig og kiær, O heller, tigang heller død, Med Æren død i Aften Bladet, End levende, end hvid og rød, Med Skam som han i Volmærs=Kvadet: At være død, det er en ærlig Sag, Naar kun man er i classisk Jord begravet Men leve, baade uden Konst og Smag, Til Døde dømt af dem der mest har stavet Det er en Skam Ved alle Heglere, som classisk bleve, Det er en Skam, Som det er dobbelt Skam at overleve! Saa hav da Tak, Fordi, til Konstens Gavn, Saa mesterlig du trak Paa Læst, i Kiøbenhavn,
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-11-16
Det vederstyggelige Kæmpe=Ord Fra Klosteret i Soer, Som, naar det ei blev ret udpeget, Os kunde styrte fra den Konstens Tind, Vi, med Critikens Pege-Pind Til Pilgrims=Stav, har kjækt besteget, Ja, styrte os tilbage i Det gamle Barbarie,
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-11-16
Da man, endog ved Konge-Bord, Til Takke tog med Rim fra Soer, Der smaade ei af frankisk Vin, "Og ei af den, som groer ved Rhin Men kun af hvad der Folk og Drot J Frode-Tiden smagde godt: Kun af den Lyst, med Liv i Sang At mindes Daad i Dane=Vang, At samle giæve Fædres Grave J Leire Gaards Kiærminde Have! O, maatte dog Critiken frie Os fra et saadant Barbarie, Da hver var Skiald, som han forstod At kvæde høit om Kraft og Mod, At sjunge sødt om Daad i Fred, Om Tro og Haab og Kiærlighed, At sjunge klart med Folke-Røst Til Gienlyd i hvert Dane-Bryst, Og mest til Gammen for de Smaa, Som ingen Verdens Ting forstaae; Kort sagt: da, selv i Hoved-Staden, Man satte Livet over Maden, Man satte Vinen over Flasken, Man satte Tøiet over Vasken, Man satte Fylden over Fadet, Man satte Bogen over Bladet, Og raabde plump til Folk af Smag, Jstedenfor dem høit at hædre. Ja, vrage, det er ingen Sag, Men giør os Noget, som er bedre, De Hottentotter, grove Knolde! Det voved de at sige høit, Og voved Marken at beholde, Fordi det plumpe Ord var drøit, Fordi Critik i Aften-Blade, Sig ei med Tosser kan indlade, Der føle ei de fine Smæk, Og fatte ei det Objective, Men kalde, naar de vil giendrive, Critikens Blomst en Vinter-Giæk! Og slige Barbariets Dage. Dem vil man føre nu tilbage. Ja, vil det sandelig, ifald man kan, Det mærkes godt, paa Fleer end Ingemann, Saa det er ikke Tid at sove, For hvem der har for Konsten Sands, Skal den ei uddøe her til Lands, Vi maae en Dyst med Fienden vove! Ja, vi har ingen Tid at spilde, Thi hvad der har den grove Bonde-Smag, Det æder om sig, Dag for Dag, Saa det er alt kanskee for silde! Dog, Mod i Bryst, hvad siger jeg? Ved alle Hegle=Mestere, dog nei! For silde kjækt at tale Konstens Sag, Og slaae paa alle Bønder-Skialde Vrag: Nei, nei, for silde kan det maaskee være Til Liv at holde i den fine Smag Men ei for silde til at døe med Ære, Og falde classisk for den gode Sag. Fortsættes.) Gamle Begivenheder. (See forr. No.) Troskyldighed i Svar.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-11-16
Ludvig den Fjortende var engang i Bourgogne og nærmede sig til Byen Bonne, omkring hvilken Vinen lykkes bedst. Magistraten havde sendt ham Viin imøde, og, da de høivise Herrer nu indkaldtes, for at see ham ved Taffelet, hvor de havde den Glæde, at høre ham finde deres Viin kostelig, raabte de i deres Stolthed over dette Vidnesbyrd for deres Rankers Fortrin Deres Majestæt maa ellers troe, at vi have den endnu meget bedre!" Saa drog han videre og passerede Stedet, le Val de Suson, hvor de frygteligste og steileste Bjergskrænter findes, saa at, hvis en Vogn væltede, blev det uundgaaeligt at knække Halsen. Da Kongen kom til Huus, lod han Magistraten kalde og spurgte: hvorfor man ikke forsynede saadanne farlige Steder med fornøden Rækværk. Vividste jo ikke, blev Svaret, "at Deres Majestæt agtede Dem den Vei. Ligeledes kom en fransk Prinds til Diion; og, da Magistraten dog endeligen ønskede at gjøre ham en Undskyldning, for at Canonerne ikke vare blevne løsnede ved hans Komme, mældte samme Magistrats udvalgte Talere: at dertil gaves tyve gyldige Grunde, som de allerunderdanigst ønskede at maatte foredrage Hans Høihed. "Den første er da denne, saasom vi ingen Canoner have! Jeg fritager Dem, mine Herrer, for de øvrige nitten!" sagde Prindsen og vendte dem Ryggen. De forundrede sig saare Aandsnærværelse. En Officier drog til Hoffet, for at søge Forfremmelse; og, da man, af Tilbøielighed den Tid til at gjøre Proselyter (Troskiftere, søgte at friste ved Velgierninger, tilbød vedkommende Minister ham et Regiment, om han vilde vorde Catholik. Manden var af de Krigsmænd, der mene, at, naar man ikke er sin Gudtro, er man vel sin Konge det end mindre, og svarede efter eet Øieblik Betænkning: "jeg mærker nok, Deres Høivelbaarenhed, at min Religion maa være bedre end Deres, siden De lover mig saa Meget for et Frafald. Altsaa giør jeg vel bedst i, at blive ved den, for ikke at tabe ved Byttet, Offenlig Straf.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-11-16
Efter det tabte Slag ved Ramillies saae man flere Steder i Paris Følgende opslaget paa Hjørnerne af visse Gader. "Der er bortkommet en Armee paa 50,000 Mand. Eettusind Louisd'orer, Halvdelen i rede Penge, Halvdelen i Sedler, udloves til Den, som kan give Underretning om samme Man efterforskede ikke om Forfatteren; thi man havde ved en lignende Leilighed gjort det forgiæves og kun haft den Ærgrelse, at man næste Dag fandt opslaget: "Du faaer det ikke at vide, Ludvig, thi jeg var ene, da jeg gjorde det." Hvortil nytter en Kammerpige;
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-11-16
En høifornem Prindsesse havde fattet mere end Godhed for Græven af Guiche og sat ham Stevne til at møde en Aften hos hende paa hendes Værelse. For ikke at lade den Stakkel vente for længe, foregav hun en umaadelig Hovedpine og gik derfor fra sit Taffel, inden der var afspiist. Hendes Ægteherre, enten fordi han var urolig over hendes Onde, eller og fordi han plagedes af anden Uro, forlod Taffelet ogsaa kort efter og nærmede sig hendes Dør, just som han mindst ventedes. Kammerpigen, den troe Montalet, fik næppe Tid til at give Vedkommende et høistfornødent Vink, før Prindsen alt var ved Døren. Græven havde i en saa truende Fare intet andet Valg, end at krybe ind i Caminen, foran hvilken der blev sat et Bræt med chinesisk Maleri paa; og, da det var om Sommeren, laa han der i Sikkerhed for anden Jld, end hans Hjertes. Prindsen fandt sin gode Dame paa Sengen, og af og til udstødte hun de voldsomste Skrig af Smerte, Frem og tilbage gik han paa Gulvet, den gode Mand, uden at vide, Hvad han skulde finde paa, for at lindre hendes Onde, greb endeligen en Abelsin, der laa paa Kanten ovenom Caminen, og, efterat have revet Skallen af den i størstmulige Hast, udstrakte han Haanden, forat tage Brædtet fra Caminen og kaste Skallen derind. J samme Øieblik sprang den forstandige Montalet til, holdt hans Haand tilbage og sagde med alt sit Kjøns Ynde: "min Prinds, vil De saaledes kaste Det bort, jeg holder meest af paa hele Abelsinen, Giv mig det, om Dem saa behager!" Prindsen var alfor høflig til at give en ung og smuk Pige Afslag og Vedkommende vare frelste. Saabestjæler man Tyve.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-11-16
En Bondepige var gaaen til Creey, for at sælge en Ko, og havde faaet 12 Rdlr. for samme. En Marodeur, Husar af Haandværk, thi det var i Krigens Tid, havde fulgt efter hende, for at tilegne sig Pengene. Hun, der havde fattet Mistanke, havde sneget sig til at skjule dem under et Træ, saa at hun, da Husaren angreb hende og krævede dem, kunde med al Sandhed svare, at hun ikke havde een eneste Skilling paa sig, og kunde bede ham undersøge hende. Han gjorde det ogsaa, men, da han havde seet hende modtage Pengene, truede han med at dræbe hende, om hun ei strax opgav ham, hvor hun havde dem. For nu at frelse Livet, maatte hun opgive ham Stedet, hvor de laae. Han reed derhen, stod af og befalede hende holde hans Hest, mens han tog dem. Men, næppe faae hun Husaren sysselsat med at søge, før hun sprang op paa Hesten og red i fuld Fire spring hjem til sin By. J Vadsækken, der fandtes paa Hesten, forvaredes 800 Louisd'orer. Det blev altsaa ikke Pigen, der tabte ved Byttet. Dobbeltmeningen.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-11-16
En Ambassadeur, der ellers var rede til at gaae fra det Hof, han havde været ansat ved, og alt havde haft sin Afskedsopvartning, udsatte dog sin Reise endnu nogle Dage, for at tage Forestillingen med af et nyt Lystspil, der kaldtes Dumhederne. Dette gav den onde Verden Anledning til at sige: at Ambassadeuren fra 12 havde endnu opholdt sig der nogen Tid for Dumheders Skyld. Betingelsen.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-11-16
Den berømte Morus, der havde været underkastet megen Bagvadskelse, og hvem man, af Had og Misundelse over hans Talenter og Veltalenhed, havde uskyldigen paadigtet mangen, en Brøde, prækede engang Pindsedag over den Helligaands Komme over Apostlerne og endte med følgende Bøn: "nedsend over os, Herre! de Luer af Jld, hvormed Du fordom oplyste Dine de hellige Apostler, opvarm Du os med samme Flammer, men giv Du os ingen Tunger af Jld, af dem have vi kun alformange. (Fortsættes.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-11-16
Udenlandske Efterretninger. Den 13de November d. A. holdtes i Regentskirken Universitetets aarlige Høitidelighed i Anledning af Reformationsfestens Jndførelse.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-11-16
Professor i Naturhistorien Joh. Reinhardt udviklede i en latinsk Tale, hvorledes Kræfternes rigtige Maal frembringer det fulde Liv saavel i den organiske som aandelige Verden. Derpaa aflagde det philosophiske Facultets Decanus, Professor J. W. Hornemann, R. af D., en kort Beretning om Udfaldet af den i dette Aars October afholdte Examen Artium, proclamerede de 147 Studerende, der havde underkastet sig denne Exammen, som academiske Borgere, og meddeelte de 6 Udmærkede, nemlig: 1) Hardenach Otto Conrad Laub, fra Roeskilde Skole; 2) Joh. Cour. Friebert, fra Borgerdydsskolen i Kjøbenhavn; 3) Christian Werliin, fra Metropolitanskolen; 4) Caspar Gerhard Clemens Funch, Privatist fra Kjøbenhavn; 5) Otto Frederik Müller, fra Metropolitanskolen; 6) Johannes Matthias Wilhelm Lunding, Privatist fra Kjøbenhavn, den dem af Censorerne tilkiendte Roes. J det af Professor Reinhardt forfattede Program, som Jndbydelse til denne Høitidelighed, bliver fem ægyptiske Dyrmumier beskrevne.