Berlingske Tidende, 1831-04-15
Vore politiske Blade indeholde nu fuldstændigen alle Forhandlingerne i den Underhusets Session, hvori Reformbillen foreløbigen blev afgjort. Sir Charles Wetherell paastod, at det store bifald, som Oconnells sidste Tale til Fordeel for Reformen havde funden paa de ministerielle Bænke, røbede, at en diplomatisk Nærmelse blandt begge Partier fandt Sted, saa at Hr. O Connell ikke vilde have Synderligt at frygte af den Process, som nu var anlagt imod ham af Staten. Hertil svarede General-Advocaten, at hiint bifald havde været en naturlig Følge af det Talent og den Veltalenhed, som Hr. OConnel havde udviklet. Den Stilling, hvori Hr. OConnell i Særdeleshed ved det sidste Ministeriums Medvirkning var kommet, var meget at beklage. Desuden kunde man vel spørge, om Modpartiet ikke havde tilladt sig langt besynderligere Nærmelser f. Ex. ved den sidste Notering om Told afgifterne paa Tømmer. - Hr. O Connell reiste sig nu og tugtede den Arrogants, hvormed Sir Wetherell havde talet om ham, og sagde blandt Andet: "Havde jeg forsvaret Bestikkeligheden, saa kunde jeg have regnet paa deres bifald, der stemte mod Folkets Rettigheder og Eiendom, for endnu længer at kunne nyde deres Rov; hvad min Person angik, da havde Ministeriet at opfylde sin Pligt; jeg vil ligesaa lidet indlade mig paa et Forliig med det, som det har i Sinde at forsøge Sligt i Henseende til mig." - Sir Wetherell svarede med Heftighed, at det var besynderligt, at Ordet Rove kunde undfalde et Parlamentsmedlems Læber, som var rendt gjennem hele Jrland med Tigger bøssen i Haanden, for at aftrygle den Fattigste og meest Trængende den sidste Pence til de frivillige Contributioner, som Hr. Oconnel havde paalagt dem. - OConnel svarede: ikke mindre heftigen, at han selv aldrig havde tiltryglet sig nogen; han er een af de allermeest søgte Advocater i Dublin, i det sidste Au havde hans Praxis indbragt ham 7000 Pd. Sterl.; - det ble Beløb af en saa lukrativ 25 aarig Praxis havde han opoffret Sir Robert Peel foreslog, at man skulde lade saadant unyttige Digressioner fare, og holde sig til Hovedsagen; den skeete, og Discussionerne varede den sidste Gang fra Kl. 7 og Aftenen indtil næste Dags Morgen Kl. 4 1. Mange Parlamentsmedlemmer optraadte for og imod Reformbillen; for den talede: Dhrr. Cavendis, Polhill, Caleraft, Wyse, Grev Mouncharles og Generaladvocaten ; imod den Viscount Mahon, SiShelley, Hr. Gore, Hr. Ward, Sir Bateson, Lord Castlereagh, Hr. Shaw, Sir James Scarlett og Sir Ackland. Bland dens Modstandere vare begge de sidstnævnte ellers moderate Reformenner; især er Sir James Scalet altid bleven holdet for en af Whigpartiets aandrigste Høvdinger, indtil hav, under de Wellingtonske Ministerium blev Generaladvocat, og, ved sin Procedurer imod nogle ubetydelige politiske Blades Angreb paa Hertugen af Wellington og den daværende Lord Lyndhuust, gjorde sig upapulær. Billens fleste Modstandere erklærede - hvad ogsaa Sir Viwian Dagen i Forveien havde yttret - at de strax vare beredvillige til en moderat Reform, dersom denne Reformbilblev forkastet. - Da Voteringen skeete, forlode Tilhørerne lang samt og ugjerne Gallerierne, og oppebiede udenfor Dørene med spændt Forventning Udfaldet, hvis Resultat de modtoge med overordentlig Jubel. Inde i Parlamentssalen herskede en ligesaa larmende Bevægelse; her syntes selve Oppositionen at istemme Jubelen, thi den betragtede Majoriteten af een eneste Stemme som Ministeriets Nederlag, ingenlunde som dets Sejer. -Hr. Calcraft (forhen under den Wellingtonske Administration Medlem af Ministeriet) er egentligen den, som har afgjort Reformbillens Skjebne. Han gav nemlig den sidste Stemme for Billen; hans Volum blev optaget med Jubel af Reformens Venner, thi hele Majoriteten beroede ene og allene paa den. Fra Portsmouth meldes, at vor Fregat Belvedere er med Tropper seilet til Middelhavet; desuden ligge tre Linieskibe og een Fregat seilfærdige. Regjeringen lader bygge fire store Dampskibe paa de Londonske Værfter.