Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-07-08
Det synes saaledes, efter alle Retsgrundsætninger godtgjort, at det bedste Middel til at sætte Selskabet i Sikkerhed for Livsfangers Udbrud, er Dødsstraffen. For Aarsfangers Undvigelse, der synes at høre til Sieldenhederne, kunne de sædvanlige Straffe være tilstrækkelige. Men det er ikke nok at fastsætte en saa alvorlig Straf for Undvigelsen, man maa ogsaa anvende alt mueligt, for at bortrydde hver Aarsag, der kan lede dertil. Først og fremmest vilde det uden Tvivl være godt om ingen Forbryder, end ikke den Allergroveste, blev betaget Haabet om Befrielse. Haabet er det, som Mennesket nødigst vil miste, om det end er nok saa ringe, og som den Ulykkelige med Begjerlighed griber efter, selv som Straahalm, i Fortvivlelsens Skibbrud. Men man betage et Menneske Haabet, og man har betaget det Alt. Derfor vilde det maaskee være gavnligt, om ingen blev inddømt i Straffeanstalterne paa Livstid, men, ligesom i Frankrige, paa visse Aar; paa 10, 20, ja 30 Aar, kun ikke paa Livstid. Det er utroligt hvad det virker paa en Forbryder, at man siger til ham, naar du fører dig godt op, kan du engang vente dig din Frihed; dette nærer hans Haab og beskytter ham mod Fortvivlelse, der saa ofte forleder til nye Forbrydelser. Men næst disse moralske Midler er det ogsaa nødvendigt, at Straffeanstalternes Bygning ere hensigtsmæssige og især saaledes indrettet, at Fangerne kunne være adskilte. Den nuværende Bygnings Uhensigtsmæssighed følte man allerede under den forrige Direction. Allerede i Aarene 1814 og 15 saae denne sig foranlediget til at gjøre Forslag om at opføre, til Fangernes bedre Afsondring, efter en af daværende constitueret Stads bygmester Meyer udkastet Tegning, paa den store Tugthuussal to Rader Cachotter, saaledes afdeelte, at Varmen kunde komme fra Midten, og at der paa den Gang, hvor Kakkelovnen vare anbragte, bestandigen kunde være saa megen Vagt og saa meget Opsyn, at enhver Bevægelse blandt de i Cachotterne værende Fanger kunde høres, og alt mueligt Udbrud eller Jldspaasætning afværges. Ved Enden af denne Gang skulde være et Kammer for en paalidelig Betjent, der til alle Tider, Dag og Nat, kunde overbevise sig om de paa Gangen værende Vægteres og Skildvagters Aarvaagenhed. Af disse Cachotter skulde der, efter Bestemmelsen, ialt være sytten, og deri skulde 34 af de farligste Fanger være indelukkede Dag og Nat, og kun sysselsættes med saadant Arbeide, der ikke udfordrede noget farligt Værktøi, da man tillige haabede, at Cachotter af Planker vilde være saa stærke, at derfra intet Udbrud saa let vilde kunne finde Sted. Ogsaa troede man derved at kunne have en bestandig, Forbindelse imellem Vagten og det paa den attraaede Gang værende Vagthold, saa at ved allermindste Bevægelse iblandt Fangerne en tilstrækkelig Magt, ved at gaae igjennem Kirken og op af den Trappe, der førte til Salen, vilde kunde bringes op paa samme. Da nu de øvrige, mindre farlige Fanger, skulde sove paa det Loft, der var over det Sted, hvor de foreslagne Cachotter og Gangen skulde være, saa vilde ligeledes enhver Bevægelse fra dette Loft kunne været hørt af de nedenunder i Gangen, værende Vægtere og Skildvagter. Efter det gjorte Overslag vilde en saadan Indretning have kostet 4137 Rbd. Uagtet Forslaget den Gang ikke blev udført, saa er der ingen Tvivl om, at en saadan Indretning maa med Nytte kunde gjøres i det nye Straffehuus, der, i det Afbrændtes Sted, som man formoder, vil blive opført paa Borgernes forrige Exerceerplads bag Søqvæsthuset paa Christianshavn. Baade Forslaget og Tegningen er endnu i Vedkommendes Hænder. Men ikke blot en fuldkommen Adskillelse imellem de farlige og mindre farlige Fanger i Bygningen selv er høiligen nødvendigen; ogsaa de forskjellige Straffeanstalter, Tugt-, Rasp- og Forbedringshuset, maatte være saaledes adskilte, at ingen Forvexling af Begreberne om disse saa høist forskjellige Straffeanstalter kunde tænkes muelig, og at Lovgiverens velgjørende Hensigter i alle Henseender kunde opnaaes. J Placaten af 30 Nov. 1790 hedder det, at Børnehuset paa Christianshavn saaledes skulde indrettes, at de uærlige og paa Livstid inddømte grove Forbrydere herefter kunne adskilles fra de mindre, som blot til Revselse og Forbedring sammesteds ere indsatte, og at denne Stiftelse saaledes forandres til tvende, under særskilte Navne: Kiøbenhavns Tugthuus og Kiøbenhavns Forbedringshuus, men at det derimod i Henseende tilRaspehuset skal blive som tilforn; at saadanne Forbrydere, som, ved Dom, gjøres uærlige, eller ansees skyldige til Arbeide paa bemeldte Sted for Livstid, herefter bør dømmes til Kjøbenhavns Tugthuus; hvorimod de, som dømmes 1ste eller 2den Gang for simpelt Tyverie, eller formedelst andre Forseelser, til Arbeide paa visse Aar eller Maaneder, herefter bør tilfindes at arbeide i Kiøbenhavns Forbedringshuus. - Dr. og Landsdommer G. L. Baden siger, ved at nævne denne Anordning i sit juridiske Ord- og Sag-Lexicon (Odense, 1814), at Forbedringshuset endnu er heelt ufuldkomment indrettet, saalænge ingen hertil bestemt Bygning kan bruges, men Tugt- og Forbedringshuus ere i een Bygning.