Aalborg Stiftstidende, 1832-09-03
Men hvor langt anderledes forholder det sig her, den ægyptiske Nation er af ganske Hjerte sit geistlige og verdslige Overhoved hengivent; det hader og afskyer sin tyranniske Pascha, der behandler det slettere end sorte Slaver, der med Magt frariver det Alt, hvad den rige Jordbund frembringer, og for at udføre sine ærgjerrige Planer formindsker Folkemængden ved physisk Mangel, ved despotisk Behandling og stedsevarende Krig. At en saadan Pascha kun fortjener Foragt, og maa nødvendig fremkalde den, er naturligt. At paa den anden Side Sultan Mahmud, som søger at civilisere sit Folk, for at gjøre det lykkeligt, og dog maa blive saa miskjendt og forladt, fortjener Deeltagelse, er ligesaa begribeligt. Men det er at befrygte, at uden Hielp fra en europæisk Magt, hvilken Sultanen maaskee var berettiget til at fordre af Seierherrerne ved Navarino, vil han neppe være istand til at betvinge den oprørske Pascha. Her iblandt Folket er Forræderens Parti meget stærk, og det venter kun paa en gunstig Leilighed til at erklære sig for ham. Aarsagen til Krigen væltes paa Sultanen, som man beskylder for, modtvilligen udgyder musselmansk Blod. Mehmed Alis Magt betragtes af Pøbelen som uovervindelig. Hans Troppeantal overdrives til 100000 Mand og hans Krigskibe til 50. Jfølge saadanne Rygter var den tyrkiske Flaade vendt tilbage, stærk beskadiget, til Dardanellerne, og Landarmeen bleven slagen ved Aleppo, samt denne Stad derpaa besat af Ægypterne, til hvilke hele tyrkiske Regimenter skulde være gangne over. Saadanne og lignende Rygter føres temmelig offentlig af Tyrkerne, for nogle Dage siden blev derfor et Kaffehuus, hvor mod Regjeringen fjendtligen stemte Mænd pleiede at samle sig, nedrevet. Vist er det, at den tyrkiske Feldttmarschal, Hussein Paschas Avantgarde strax ved dens Ankomst til Homs blev af Ægypterne overfalden og trængt tilbage med Tab. Nogle tyrkiske Regimenter vare nemlig knap indrykkede i Homs, hungrige, tørstige og trætte, førende et dem langt overlegent Corps Araber viste sig. Trods deres ringere Antal og deres til Vand og Hvile trængende Legemer, forsøgte de dog at forsvare Pladsen; men de bleve drevne tilbage, og, forfulgte af Ægypterne, skulle mange Tyrker have bedet om Naade. Jfølge andre Beretninger skal denne Fægtning have funden Sted i selve den tyrkiske Leir sydlig fra Homs, men denne endnu være i Portens Magt. Jmidlertid kan dette Tilfælde, om end i sig selv ubetydeligt, dog have sørgelige Følger. Ægypternes Mod vil voxe, medens de tyrkiske Soldater, som stedse høre Jbrahim Pascha rose som en sand Krigsgud, maaske blive nedslagne, og fortvivle om Seiren. Ogsaa løber her omkring det ustadfæstede Rygte, at en Sammensværgelse er udbrudt, imod Hussein Pascha, og at han har maattet flygte til Konieh. Mehemmed Ali skyer intet Middel for at svække sin Fjende, og lokke Folk til sig ved Løfter. Mange Proclamationer ere udbredte i Lille-Asien, Syrien og selv i Armeen, hvori han tilsikkrer enhver tyrkisk Soldat, som vil gaae ind under hans Fane, dobbelt Sold. Hele Befolkningen i Syrien har erklæret sig for ham. Dette kunde man vente, da Fyrsten af Libanon allerede for længe siden var forbunden, med ham, og de fanatiske Beboere i Damaskus stedse vare ugunstig stemte for Sultanen. Et Brev fra Alexandrien melder, at 36 til 40000 Mand regulaire og 20000 irregulaire Tropper, forsynede med tilstrækkelige Levnetsmidler og Ammunition, nu stode i Syrien, for at gjøre den tyrkiske Armee Indgangen til dette Land stridig. Dog er man ikke sikker paa, om disse Tropper virkelig alle ere komne til at antage den ovenmeldte Position. Ubegribeligt er det, dersom man har saamange disponible Tropper, hvorfor man da ikke, efter Acres Fald, sendte en stærk Besætning til Damaskus, som vist vilde være Jbrahim en riig Kilde paa Penge og Mandskab. Med Oprørerne i Bosnien staaer Mehemed Ali ligeledes i Underhandling, som tidligere, da han endnu gialt for en tro Undersaat, med dem i Albanien. Allerede troer han sig istand til at stille sig ved Siden af Sultanen, og vover, at forlene sin Marineminister Osman Bei Tittel af Pascha. Paa Acres befæstelse paa ny, arbeides bestandig, og skulde endog Ægypterne blive slagne tilbage dertil, saa indsees det ikke, hvorledes denne Stad, besat med Kjærnen af den ægyptiske Armee, kunde igjenerobres, siden Abdallad var istand til med neppe 2000 Mand at holde sig der saalænge. Nu kommer vel alt an paa Udfaldet af et Søslag. Lykkes dette for Mehemed, saa maa den tyrkiske Landarmee gaae tilgrunde, af Mangel paa Levnetsmidler. Skeer det Modsatte, da kan Ægypten directe blive angrebet, og den hele Befolkning vil jublende i Storherrens Soldater see deres Befriere, og med dem kjæmpe imod deres Tyranner.