Aalborg Stiftstidende, 1837-01-14
Om Statsgjæld og Finantsdeficiter er der talt nok, for ikke at behøve at indlemme denne Artikel i nærværende Skil aldring, men man maa ikke glemme, at det ikke er Statsgjælden alene der tynger. Mange Communer have seet deres Gjæld voxe til store Summer, imedens de løbende Communalafgifter ere saare trykkende, og især Fattigskatten, f. Ex. i England, har naaet en uhyre Høide. Men det er ikke de bestaaende Regjeringer, man kan tillægge Skylden for Statsindretninger, der ikke meere harmonere med Nutidens Forhold; dem tilfaldt derimod Opløsningen af den vanskelige Opgave, at modificere og omskabe dem efter Nutidens Fordringer, men det er denne Forvandling, det nu eengang herskende System og Administrationens bestaaende Former ikke tilstede at iværksætte med den Tilfærdighed og saa tilfredsstillende, som den exalterede Tid giør Fordring paa. Det var Forfædrenes Vildfarelser, der hjemsøgtes paa de kommende Slægter. Den velsindede Ludvig den Sextende ønskede vel Reformer saa alvorligt som Nogen, men maatte dog bøde for den Fjortendes og Femtendes Synder. Heller ikke nu kan man være blind for, at de fleste Stater i enkelte Forvaltningsgrene, mange endog i de fleste og vigtigste, ere i stadig Fremskriden; man kan ikke undlade at erkjende, at den preussiske Stat, ved en høist fortræffelig Organisation af det hele Statsvæsen, ved en hensigtsmæssig Adskillelse af det Administrative fra det Justitielle, ved en strengt ordnet Finantsbestyrelse, ved en, med Rette lovpriist, Communallovgivning, i sin hele borgerlige Forvaltning, med ligesaa megen Føie kan fremstilles til Mønster, som i sin militaire Organisation, og at man der virkelig er nær ved at realisere alt Det, der for Dieblikket fornuftigviis kan ventes og haabes af en repræsentativ Forfatning; man kan ikke være blind for, at der ogsaa i Storbrittannien, i Løbet af et Decennium, ikke alene under den Canningske, men selv und der den Wellingtonske Administration, som satte Catholikernes Emancipation igjennem, er gjort Begyndelsen til saare hensigtsmæssige Reformer, ved hvilke det ikke vil blive. - Men alle disse umiskjendelige Fremskridt, der vildeelhave oversteget en tidligere Generations allerdristigste Forhaabninger, ere langtfra at tilfredsstille den nulevende exalterede Generations Fordringer. Den vil paa eengang, medi eet Dommedagsslag, have alle Nutidens Mangler, alt Nutidens Tryk afhiulpet og forlanger oven kjøbet en sikker Borgen for, at de aldrig skulle kunne vende tilbage; tager saaledes aldeles intet Hensyn paa, at en fuldkommen og øieblikkeligste Bortryddelse er en Umulighed og at Nutidens Tryk, som ovenanført, for en stor Deel er Resultatet af Forhold, der ligge ganske udenfor Regjeringernes directe eller øieblikkelige Paavirkning. Men det er kun dette Tryk, der føles og uden Hensyn paa de Aarsager, af hvilke det er udsprunget, i er man ubillig nok til, ene og alene at tilskrive de bestaaende Statsindretninger samme, fordi det ligger i Menneskets Natur, heller at søge en umiddelbar, ivinefaldende og bort ryddelig Grund, end en fjernere, ikke saa øiensynlig og ikkes saa let bortryddelig, til de Onder, under hvilke han lider. Tydeligst saaes dette under Folkebevægelserne i Tyskland fors 6 Aar siden. Næsten overalt vare de kun rettede mod locale Indretninger eller Forhold, hvis Tryk man følte histe og her, i Leipzig og Dresden reiste man sig imod Stads magistratens Privilegier og Politiets Voldsomheder, paa andre Steder var det Tolden, atter paa andre var det Consumtionen, Jagtprivilegiers Misbrug, slet Mynt, en eller anden forhadt Embedsmand, Jødernes formeentlige Skadelighed o. d., der foranledigede Urolighederne. Kort, paa hvert Sted stræbte man at vælte fra sig, hvad der netop trykkede, og kun hist og her blev den ophidsede Mængde, da dens første Skridt syntes at lykkes, navnligen i de større Stæder, enten ved aabenbare eller hemmelige Oprørsstiftere, henrevet til at gaae videre og en Opstand, der blot havde, enkelte Localindretninger eller enkelte Personer i Sigte, gik over til en Jnsurrection mod Statens Indretninger eller de Mænd, der befandt sig i Spidsen for dens Styrelse. Mængden er let at henrive; beskedne Bønner, billige Ønsker, retfærdige Forlangender blive lettelig til høirøstede Fordringer, store mende Trusler og voldsomme Handlinger. Men, naar det, under saadanne trykkende Omstændigheder, maa falde selv de velvillige, forstandige og klartseende, Regjeringer vanskeligt med kraftig Haand at styre Statskibet igjennem Tidsstrømmens stormende Bølger, have sørgelige Exempler tillige viist os, hvormeget Faren voxer, naar stiv Egensindighed eller hensynsløst Overmod stemmer sig, imod den skummende Bølgegang. De Polignaske Ordonnantser, den brunsvigske Revolution, ere endnu i frisk, Minde. Dog er der meget at haabe for en rolig Udvikling af de spændte Forhold. Regjeringernes Værdighed og Viisdom vil anvise dem deres Plads paa Spidsen af Pyramiden, hvorfra de stridende Elementer kunne oversees, og de ville ei med afgiørende Overvægt kaste sig over paa noget af de ivrende Partier, men staae som styrende Mæglere imellem begge. Begge kæmpende Partier, saavel de, der vil reise noget ganske Nyt paa det Bestaaendes Ruiner, som de, der atter ville kalde det allerede Undergangne tilbage til Live, kæmpe med revolutionaire Vaaben; en afgjort Overvægt, paa hvilkensomhelst af Siderne, vilde føre til lige forlige Omvæltninger og begge Partiers Ultraer staae hianden allerede nær. Det er i Historiens Fortid, dens Fremtid skal afspeile sig. Det engelske og det franske Folks Histofrie ere lærerige Forbilleder paa politiske Gjæringers gradevise Udvikling, men det er at haabe, at den stigende Oplysning og Civilisation ville befrie de Stater, der endnu befinde sig i Udviklingsperioden, fra at gjennemgaae den paa en saa blodig og knudret Vei, som hine to Stater. naar 320000