Aalborg Stiftstidende, 1837-10-31
En Englænder, Sir John Thomas, reiste, for tyve Aar siden, fra New Hampspire, for at nedsætte, sig i Louisiana. Efter Egnens Skik valgte han sig blandt Slavinderne en Mulatinde, som han inddrømmede alle en Hustrues Rettigheder; men ægte hende kunde han ikke, - Lovene forbøde det, da hun ikke var fri. De levede lykkeligt med hinanden i tyve Aar. Sir Thomas døde, og hans Kone fulgte snart efter ham i Graven, da hun ei formaaede at bære det for hende uerstattelige Tab. Hun efterlod tre Døttre, af hvilke den ældste var 18 Aar, den yngste 11. Disse tre unge Piger besadde Aand, Dannelse, behagelige Træk, og deres Farve røbedes ikke deres Herkomst. - Jmidlertid kom deres For broder til Louisiana, for at ordne det derangerede Bo- og tage sig af de Forældreløse. Der fremstod en stor Mængde Creditorer, og de forlangte Sumper, hvi Beløb langt overgik Boets Værdi. Man regnede og regnede, og troede omsider, at opdage laregelmæssig heder i Jnventariet. Hvem skulde mat tilskrive dem, Mistanken faldt naturligviis paa Curatoren, hver man beskyldte for, at have skjult Gienstande af betydelig Værdi. Langt og længe opdage de mar, at tre Slavinder, hvis Værdi var ansat i Jnventariet, ikke vare tagne med i Beregningen. Jfølge Louisinanas Love ere en Slavindes og er, Blanks Børn, - Slaver. Creditorerne beraabte sig paa Lovene, og forlangte de tre Piger udlevere de. Farbroderen, som aldrig havde kjendt sin Svi gerindes Herkomst, og elskede de tre Børn som en Fader, vægrede sig ved at opfylde denne Fordring. Men Loven sang. tionerede den. Den værdige J Kand, som selv havde sex Børn, tilbød at betale en, anseelig Sum i LøseJnge for hine ulykkelge Ske sninger; nen Erivrerne henholdt sig til Loven, og paastode ubarmhjertigt, at han skulde udlevere dem de tre Slavinder, for at de kunde vorde forauctionerede. Man tænke sig de Armes Fortvivlelse, da man forkyndte dem deres skrækkelige Lod. - Man greb dem, satte dem paa en Vogn, og bragte dem til Torvet i New=Orleans, hvor de bleve solgte som Qvæg. Danske Mand! Du gyser ved at læse dette De forbander en social Forfatning, der har saa rædsomme Kjendsgierninger til følge? Du takker Forsynet, at Du ei har hjemme ved Bredderne af Missisippi, men paa Dane gangen, i hvis Skjød Kjærligheden boer - 2 Vel. Du har Ret, og dog. . . Og dog forekomme, ogsaa i vor Forfatning Tilfælde, hvori det Lovlige og Menneskelige fremstille sig for os som fjendtlige Poler. Nedenstaaende maa gielde som factisk Belæg: Viborg Tugthuus sukker en Mand, som Loven. har dømt til fire Aars Tugthuusstraf. Det er Bonden Christen Thordalsen. Hvad har han forbrudt, Han har gjort sig skyldig i Qvaksalveri femte 14 Gang. Nu, saa have Domstolene gjort deres Pligt; thi Lovgivningen om Qvaksalveri, navnligen Forordningen af 5te September 1794 6 5, er bestemt og afgjørende. Ja, de have gjort deres Pligt; men Domstolene i Louisiana gjorde ogsaa deres Pligt, da de kjendte for Ret, at hine ynkværdige Piger skulde - foraucutioneres. Og dog var her, som saa ofte, summum jus - summa injuria! Domstolene have gjort deres Pligt, idet de tilkjendte Christen Thordalsen fire Aars Tugthuusstraf forde femte Gang forøvet Qvaksalveri. Men denne Qvaksee salver har helbredet Patienter, som de autoriserede og Læger havde forkyndt deres Dødsdom som uheldbredelige denne Qvaksalver har ikke søgt Patienter, men disse have søgt ham; denne Qvaksalver har, paa den, uegennyttigste Maade, uden at modtage nogen egentlig Betaling for Curen, hjulpet lidende Brødre, som de studeerte Læger ikke have kunnet curere; denne Qvaksalver har navnligen reddet Skibsfører StougaardsLiv ved en heldig Operation, efterat Districtschirurgen havde erklæret, at han maatte døe; denne Qvaksalver har helbredet Herr M. Høyer af Sporuplund, som, efter at have brugt de autoriserede Lægers Hjælp et halv Aar for et Sygdomstilfælde i Foden, stedse blev slettere, saa at Foden næsten var raadnet af, men som, paa mindre end sex Uger, blev cureret af Qvaksalveren, der nu sukker, som dømt Forbryder, i Viborg Tugthuus; denne Qvaksalver har - for kun endnu at nævne eet Factum - helbredet Vagtmester Hald i Randers, som, for et farligt Tilfælde i Rygraden, i 8 til 9 Aar havde været behandlet af Regimentets Læger og af Hr. Dr. Beck, men som dog stedse var en Krøbling og uduelig til Tjenesten, indtil han betroede sig til Qvaksalveren, der i 10 Uger gav ham hans Sundhed igjen. Denne Qvaksalver har, med eet Ord, reddet flere til Døden allerede hjemfaldne Menneskeliv; men Loven gaaer sin Jerngang over ham, over hans Ære, over hans Velfærd; Loven dømmer ham - til Tugthuset. Havde denne Mand studeret i Kjøbenhavn eller i Kiel, havde han sin Viisdom fra de academiske Hs. resale, havde han skrevet - om end kun en middelmaadig - Disputats - hvor anseet var han da ikke Men nu har han ingen Exammen, ingen Licents, ingen Grad, slet Jntet har han, uden sine beundringsværdige Cure - med eet Ord, han er en Qvaksalver, og maa derfor bøde i Tugthuset, som et Jndivid, der er farligt for den offentlige Sikkerhed. Hvad roser da den academiske, den graduerede Lægekunst sig af: Og tør man ikke, uden at træde Sandheden for nær, trøstigt paastaae, at den egentlige Lægevidenskab ikke er steget noget Trin siden Hippokrates's og Galens Tider, men at den derimod snarere er gaaet tilbage? For 50 Aar siden blive de fleste Syge ombragte ved hyppig Aareladen, ifølge Lægernes Ordination, for 10 Aar ved Laxeermidler, for 30 Aar siden ved Klysterer; for 20 Aar siden antoge de fleste Læger det BrownskeSystem, den saakaldte Styrkningsmethode, og en berømt Læge forsikkrer, at der ved denne Styrke ningsmethode er bleven opoffret flere Menneske end i alle Krigene fra 1793 til 1815. Men er vorisk, Aarti bedre, Vorde ikke, i vore Dage, Tusinder af Mennesker befordrede fra Livet ved Mercur, Man behøver kun at besøge Apothekerne og eftersee Redcepterne. Naar Qvaksalveren helbreder en Syg, saa er li Loven strax der med sit Forbud: det maa han ikke. Men naar han helbreder en Syg, som af den autoriserede Læge har været erklæret for et Dødens Bytte, saa siger Loven ikke den autoriserede Læge et eneste ubehageligt Ord. Det til Døden vide Offer anraaber den indsigtsfulde Qvaksalvers Bistand. Hvad skal han gjøre, Kan han hjælpe, og gjør det ikke, saa siger Moralen: Du er en Morder, Kan han hjælpe, og gjør det, saa siger Loven: Du skal i Tugthuset. Og Sligt finder Sted i - Danmark, i vort noplyste Old! Af Loven er, som forhen anført, Jntet at vente Faveur af Menneskeligheden her; men af Menneskeligheden burde man, i slige Tilfælde, kunne vente Alt. Vi høre dog saa ofte, at vor menneskekjærlige Konge benaader Ulykkelige, som have gjort sig skyldige i blodige Forbrydelser, Misdædere, som have forgrebet sig paa deres Medmenneskers Liv. Har da Jngen indstillet denne Qvaksalver til Benaadning, Betragtning af, at han, just ved det, hvorfor han ger sigtet og dømt, har frelst sine Brødres Liv, idet han, ved sin sjeldne Jndsigt, har udrevet dem af Dødens Strube, som Brande af Baalet, Vi vide nei, hvad der til dette Spørgsmaal bør svares. Et Rygte siger, at det er skeet, men at ingen Benaadning er paafulgt. Vi have ingen Tillid til dette Rygte, thi vi have en ubegrændset Tillid til Kongens Hjerte. Vi troe ikke, at denne Qvaksalver har været indstillet til Benaadning; men vi troe, at han vilde blive benaadet, hvis han blev indstillet dertil. Dertil vide vi intet Middel, uden Pressen. Gid dens Røst maatte lyde saa vide over Land, at den tilsidst naaede Kongens Øre. En af den menneskelige Slægts uegennyttigste Velgjørere vilde da ikke vansmægte længe i Viborg Tugthuus. Thi fra Kongens Øre til Kongens Hjerte er kun en kort Vei. J. S. J. S. Constantine. Det nærvarende Constantine, Hovedstaden i Provindsen eller Beyliket af samme Navn, har en amphitheatralsk Beliggenhed paa Skraaningen af en Granitklippe, og er omgivet af Floden Rummel, som en Halvs. Det inderholder henved 1700 Huse, der imidlertid ikke, som i de andre mauriske Stæder, have Terrasser, men ere teglhængte. Jndbyggerne bestaae af 30,000 Maurer, Koluglis og Jøder, hvoriblandt der gives 8000 vaaben dygtige Jndivider. Staden er næsten ganske omgiven af Klipper, og ikkun den vestlige Side er flad. Der har fire Porte: Babeel=Ga bia, der sætter Staden i Forbindelse med Floder, Rummel; Babel=Raibal eller Babeel=Rab (Torvepor ten eller Flodporten) ligger i en ringe Afstand fra den førstnævnte og fører til Ruinerne; Babeel Dsched. did (den nye Port) hvorigjennem Veien gaaer til Ar gier, og endeligen den fjerde Port, Babeel=Kantara (Broporten) ligger ligeoverfor Plateauet el Mansura hvor Franskmændenes Hovedcorps havde slaaet Leir, De tre førstnævnte Porte forbinde en 30 Fod høi Muur, der efter al Anseelse skylder Oldtiden sin Oprindelse. Paa de øvrige Puncter er Ringmuren lav og brøsfældig, men den næsten lodret afskaarne Granitklippe danner der en naturlig Muur. Kasanbahen er den af Shaw omtalte antike Bygning, der ligger paa den høieste Deel af Staden ved Randen af At grunden. Dette overordentlig stærke Castel blive forsvaret af otte Kanoner; det hviler paa Granitklip pens Tinde og behersker Staden, men domineres igjen af Klipperne mod Nord og Nordost. En anden naturlig Forskandsning, som Constantine besidder, ere Cactustræerne (cactus opancia), der bedække Klipperne og omgive Murene med deres Kæmpeblades tætte Pignæt. Ved en Stormløbning imod Muren maatte man først bortrydde denne Hindring; thi to Mand kunde ikke trænge frem ved Siden af hinanden imod Breschen. Beyens Pallads ligger mid i Staden og ligner meget det gamle Dey=Pallads Algier, næsten endnu større end dette, men noget lavere. Det bestaaer af flere vidtløftige Bygninger der ere forbundne med hverandre. Gaderne ere mørk og smalle, og de øverste Dele af Husene støde sammen, saa at man altid er beskyttet imod Regn og Sol. Den største Gade er Sukkel=Arba eller Torvegade, der fører fra den romerske Bro til Babeel=UodVed Indgangen til denne staaer der en stor Cypresse og et Mastetræ, hvorpaa den røde Fane vaiede under den første Expedition. En anden, temmelig betydelig Gade, Sukel=Kolak, fører til Kasaubahen. Sukkel=Kabir, den store Gade, gjennemskjærer Staden i Breden. - Constantine indeholder meget skjønne Moscheer, der langt skulle overgaae dem i Algier og Tunis; de ere især rige paa Marmorstøtter og Mosaik. Hine skulle, efter Maurernes Udsagn, være hentede fra Steenbruddene i Omegnen af Staden, Mosaikstykkerne derimod ere af romersk Oprindelse og hidrøre fra Ruinerne. Rundtomkring Staden seer, man Kirkegaarde og Marabutgravsteder ligge adspredte.