Aarhuus Stifts-Tidende, 1843-08-01
Fædrelandet. Jntet har her i lang Tid opvakt saadan Sensation, som Cancelliets Forbud mod det skandinaviske Samfunds Tilværelse. Selskabet, som allerede talte mange høitstaaende og anseete Dannemænd i dets Midte, ventede mindst et saadant Skridt, saameget mindre som det ansaae sine vedtagne Love og Hensigter for aldeles lovlige. J Tydskland, hvor en lignende Stræben bestaar, for stedse meere at fremme det literaire og sociale Samqvem mellem de forskjellige Stater, have Fyrsterne i den senere Tid selv taget kraftig Haand i med, og hjulpet til at nedbryde mangen Skranke, f. Ex. Toldlinier osv. J et saa ædelt Øiemed, som det foreliggende, hvorved den danske Nation, der er bleven nedtrykt ved saa mange foregaaende Tilskikkelser, kunde have gjenvundet noget Mod og, med Hensyn til dens Lidenhed, en velgjørende Beroligelse, havde man af vor Regjering ikke alene ventet Tolerance, men endog en beskyttende og hjælpende Haand. Sandelig, det synes de Fleste, at det danske Folk fortjener større Tillid, end Cancelliet har troet at kunne skjænke det. Men man er ogsaa i Almindelighed af den Mening, at Hs. Majestæt ikke sanctionerer det Skete: han er selv den ædleste Skandinav, Oplysningens og Folkelykkens fuldtroe Ven. (Do.) Den Protest, som den provisoriske Bestyrelse for det nu i dets Fødsel for Øieblikket qvalte Skandinaviske Samfund har afgivet, lyder i sin Heelhed saaledes: Det høikgl. danske Cancelli har igjennem Khuus. Politidirecteur meddeelt os, at Collegiet efter Jndholdet af de Love, der foreløbig ere vedtagne for det skandinaviske Samfund, og de øvrige foreliggende Omstændigheder, ikke kan tillade Samfundet at constituere sig. Den eneste Paragraph i det skandinaviske Samfunds Love, hvorom her kan være Spørgsmaal, er den første, der angiver som Samfundets Formaal: "at fremme det sociale og literaire Samqvem mellem de skandinaviske Folk. Men heri indeholdes Jntet, som kan tænkes at være, eller at kunne komme i Strid med de i Danmark gjældende Love. Vi maae altsaa betragte det af det høie Collegium mod det skandinaviske Samfunds Stiftelse udstedte Forbud som et Jndgreb i vore og vore Medborgeres personlige Frihed. Men Hs. Majestæt, vor allernaadigste Konge, har i Forordningen af 28de Mai 1831 § 4 givet alle sine Undersaatter det Tilsagn, at, forinden Allerhøistsamme udgiver nogen Lov, der har Forandring i Undersaatternes personlige Rettigheder til Gjenstand, vil han lade Udkastet til en saadan Lov forelægge Stænderne til Betænkning. Vi maae saaledes antage, at Hs. M. ikke vilde træffe nogen Anordning, der forandrede Borgernes hidtil bestaaende Frihed til at oprette og indtræde i Samfund med a af Daaskaadsammissair A. A. 6–2. lovlige Formaal, uden derom først at have hørt sine Stænder, eller at Allerhøistsamme, saafremt paatrængende Omstændigheder gjorde Saadant fornødent, i alle Tilfælde kun vilde træffe en provisorisk Bestemmelse desangaaende. Det er derfor vor Overbeviisning, at det høie Collegium savner retlig bemyndigelse til at forbyde Oprettelsen af nogetsomhelst Samfund, hvis Formaal ikke er i ligefrem Strid med de bestaaende Love. Vi kunne følgelig ikke ansee det os gjennem Kjøbenhavns Politidirecteur meddeelte, mod det skandinaviske Samfunds Stiftelse af det høie Collegium udstedte Forbud for retlig gyldigt, men maae herved, paa egne, paa Samfundets øvrige Medlemmers, som paa samtlige vore Medborgeres Vegne, nedlægge vor underdanige Protest derimod." (Fdl.) Det har vakt megen Forundring, overalt, hvorden Efterretning er naaet hen, at Hs. Maj. Kongen ved Overreisen til Møen har medtaget 20 Dragoner fra Nestved som Escorte, saameget mere som det let kunde udtydes som et Tegn paa en mindre fuldkommen Tillid til Møens eller de andre Egnes Beboere, hvorhen det kgl. Reiseselskab med en saadan Ledsagelse maatte begive sig. Den almindelige Forundring paa Møen selv ved Deres Majest. og Dragonernes Ankomst til Stege skal ogsaa have været meget kjendelig, endskjøndt man der lettest kunde have gjættet sig til den rimeligste Anledning til en saadan militair Escorte, nemlig Frygten for det derværende Tugthuus og dets Fangers Udbrud, der formodentlig har ledet en eller anden af det kgl. Reiseselskab til at give det dertil sigtende Raad. Om Dragonerne have ledsaget Majestæterne videre til Falster og Lolland, eller om de ere sendte tilbagetil Sjælland, have vi endnu ikke erfaret. (Khvnsp.) Tyve Mand af 4de Dragon-Regiment, under Lieutn. v. Lillienskjolds Commando, vare afsendte til Møen, formodentlig for under D. M. Ophold paa Øen at tjene som et Slags Vagt. Møenboerne, som i Anledn. af Monarkens Besøg havde foranstaltet Festiviteter til de høie Reisendes Modtagelse, yttrede deres Utilfredshed med det uventede Særsyn, nemlig at see Militaire paa deres Ø (som bekjendt have hverken Møen, Falster eller Lolland nogen Slags Garnison eller Jndqvartering). Da Hs. M. erfarede dette, tilkjendegav Allerhøists. de brave Møen boere, i de Hs. M. egne naadige Udtryk, hvor kjært det vilde være Ham, at see Sig omgiven af Sine el skeede Møenboere, og, idet Allerhøists, henvendte Sig til en af Adjutanterne, befalede Hs. M., at Dragonerne havde at holde sig i de dem anviste Qvarterer, indtil Deres Majestæter havde forladt Øen. Denne Hs. M. allernaadigste Befaling blev af de ærlige Møenboere modtaget med stor Begeistring. (Sjællandsp.)