Berlingske Tidende, 1836-02-10
Det Forslag betræffende ovennævnte Gjenstand, som Grev Reventlow har forelagt, Stændernes Forsamling, er af følgende Jndhold. "Det er et af Folket længe følt Savn, en af det smertelig følt Trang, der udtaler sig i det Ønske, at en ny Lovbog maatte lette Statens Jndvaanere Oversigten af de dem paaliggende Pligter og af de dem tilkommende Rettigheder". Dette ligesaa almindelige som længe nærede Ønske gaaer især ud paa, at de Forskrifter og Bestemmelser, som vor Lovgivning indeholder, maatte ordnes efter deres Gjenstande, de mangelfulde rettes og fuldstændiggjøres, de, som kunde give Anledning til Tvivl og Misforstaaelse, borttages eller authentisk forklares, og det Hele gives den Orden, Fuldstændighed, Tydelighed, Overseelighed og Concision, som er saa vigtig fordem, der ikke have gjort, og som oftest ikke have kunne gjøre Lovkyndighed til en fortsat, videnskabelig Gjenstand for deres Virksomhed, Hvad hielper det, at Systemerne lære, at Uvidenhed om Loven er overvindelig, naar Lovkyndige endnu ofte ere uenige om Lovens rette Forstand, og saalænge denne Uvidenhed hviler tungt paa en stor Deel af Nationen; og er det i Betragtning heraf at jeg tillader mig at foreslaae en Petition til Hans Majestæt Kongen, hvori Stænderforsamlingens og Folkets Ønsker, betræffende en ny Lovbogs Affattelse, maatte vorde fremlagte for Thronen, Efterat Gjenstandens Vigtighed først i Petitionen maatte være sat i et klart Lys, burde der formeentlig andrages paa, at det vigtige Hverv at udarbeide en ny Lovbog maatte overdrages en Mand af de mest omfattende Kundskaber, og hædret med saavel Kongens som Folkets Tillid, og at han for at sættes i Stand til Arbeidets saameget heldigere Udførelse, maatte fritages for alle mindre vigtige, ham ellers paaliggende Forretninger, samt bemyndiges til at vælge Mænd af erkjendt Dygtighed og provet Arbeidsomhed, for under hans Bestyrelse og Anviisning, at lægge Haand paa Arbeidet, og at tage fat paa Lovgivningens Dele, efter den Orden, hvori de dertil maatte ansees at være mest trængende". Jkke frygter jeg for, at de Mænds forenede Arbeide, hvorom Talen her har været, og som ikke formenes at burde være bundet til de ved Commissioners Nedsættelse enten foreskrevne, eller almindelig antagne Former; medens det vel maatte føre snarest og sikkrest til Maalet, dog kunde have en med Hensyn til Øiemedet væsentlig Mangel, i en vis Eensidighed, der muligen kunde indsnige sig i det "Lovudkastene vilde jo i alt Fald blive at forelægge Stænderforsamlingen, og i denne Jnstitution, saavelsom i den Mands Ledning og omfattende Blik, til hvem Redactionen af Lovbogen i Særdeleshed vilde være overdragen, og paa hvem saavel Kongens som hele Nationens Tillid vilde være henvendt, findes en dobbelt Garantii for, at Eensidighed, forsaavidt det tor haabes af menneskelige Bestræbelser, vilde vorde undgaaet. "Der ligger noget Betænkeligt i Lovcommissioner, især der, hvor de have meere end bestemte underordnede Love til Gjenstand for deres Arbeider, og jeg har derfor ikke fundet en Lovcommission tilraadelig, ved et Arbeidet af saa stort Omfang og Vigtighed, som en ny almindelig Lovbog vilde blive. Saaledes indstilles dette mit Forslag til Stænderforsamlingens Overveielse, og til dens Beslutning, om, og hvorvidt det vil være at tage til Følge. Til at tage denne Sag under Overveielse blev nedsat en af tre Medlemmer bestaaende Committee (Algreen-Ussing, Bang, Haagen), som under 7de Januar afgav sin Betænkning, hvorpaa Sagen discuteredes i tvende Plenarforsamlinger den 12te og 20de Januar. Committeens Betænkning lyder saaledes: "Provindsialstændernes Forsamling har nedsat undertegnede Committee i Anledning af et fra Kammerherre og Grev Reventlow Forsamlingen meddeelt Andragende, som gaaer ud paa, at den af Folket længe følte Trang, til en ny Lovbog, der kunde lette Statens Jndvaanere Oversigten af de dem paa hvilende Pligter og de dem tilkommende Rettigheder, maatte blive afhjulpen. Greven har dernæst nærmere betegnet Øiemedet for den attraaede nye Lovgivning saaledes, at de Forskrifter og Bestemmelser, som vor nærværende Lovgivning indeholder, maatte ordnes efter deres Gjenstande, de mangelfulde rettes og fuldstændiggjøres, de, som kunde give Anledning til Tvivl og Misforstaaelse, borttages eller authentisk forklares, og det Hele gives den Orden, Fuldstændighed, Tydelighed, Overseelighed og Concision, som er saa vigtig for den, der ikke har gjort, og som oftest ikke har kunne gjøre Lovkyndighed til en fortsat videnskabelig Gjenstand for sin Virksomhed. Han har endeligen med Hensyn til Lovens Affattelse yttret, at samme efter hans Formening ei burde overdrages til nogen Lovcommission, men at den nye Lov bogs Udarbeidelse maatte betroes til en Mand af de mest omfattende Kundskaber og hædret saavel med Kongens som Folkets Tillid, at denne Mand, medens han var beskjæftiget med dette høist vigtige Arbeide, maatte fritages for alle andre mindre vigtige ham paaliggende Forretninger, og at han igjen maatte bemyndiges til at vælge Mænd af erkjendt Dygtighed og prøvet Arbeidsomhed, for under hans Bestyrelse og Anviisning at udføre de fornødne Forarbeider. J Henhold hertil har Grev Reventlow indstillet, at Stænderforsamlingen vilde indgaae med en allerunderdanigst Petition til Hans Majestæt Kongen, hvori Folkets Ønsker betræffende en ny Lovbogs Affattelse maatte vorde frembragte for Thronen. Efterat have taget denne Sag under Overveielse undlader Committeen ikke at afgive følgende Betænkning. Det hører til en afde mest omtvistede Gjenstande, hvorvidt det i vor Tidsalder er tilraadeligt for Staterne at skride til Affattelsen af nye almindelig Lovbøger, der skulde betage alle ældre Retskilder deres Lovskraft, og selv blive den eneste almindelige Grundvold for Rets forholdene i den følgende Tid. Nogle ansee et saadant Foretagende for høist ønskeligt, idet de formene, at de specielle Lovbestemmelser og de enkelte i Paris vedtagne Sætninger ere voxede til en saadan Masse, at de yderst vanskeligen kunne beherskes af de Retskyndige og meget mindre blive Folkets Eiendom. Mangfoldige forældede Bestemmelser bestaae ved Siden af de andre gieldende, besvære Erhvervelsen af den fornødne Lovkundskab og fremkalde Usikkerhed. Tidsalderen antages at staae paa et saa høit Culturtrin, at naar de dygtigste Mænds Kræfter benyttes til Udarbeidelsen af en nye Lovgivning og det Hele drives med Energi, saa vil en slig Lovgivning, skjøndt den, som, ethvert menneskeligt Værk, kan have nogle Ufuldkommenheder, dog kunne begrunde en sikker og bedre Retstilstand end den tidligere, hvorhos det især bringes i Erindring, at den nye Lovgivning meere skal gaae ud paa at ordne og samle det Bestaaende, end at skabe noget Nyt. Fra den anden Side erindres, at det ligger i Forholdets Natur og kan ei ved nogen menneskelig Kraft forandres, at Retskundskaben i det Hele, naar Retsforholdene ere blevne saa udviklede og mangfoldig gjorte som i vor Tid, alene kan beroe hos en vis Stand i Staten eller de egentlige Retskyndige. En ny almindelig Lovgivning vil, selv nok saa meget sammendragen, udgjøre flere Bind, og det er utænkeligt, at Mænd, som ei ere retskyndige ex professo, i Almindelighed skulde kunne tilegne sig Jndholdet af en slig ny Lovgivning. Det synes og at være en uomtvistelig Erfaringssætning, at ogsaa i de Stater, hvor nye almindelige Lovgivninger ere udkomne, derkan den detaillerede Retskundskab i det Hele ligesaa godt nu som før ene søges hos de Retskyndige. Forsaavidt den større Masse trænger til nøiere Kundskab især om enkelte Deele af den hele Ret, maa den forhielpes dertil ved Compendier eller korte Systemer over samme, f. Ex. over Handelsret eller Landboret o. s. v., og ei ved nye Lovbøger. Dernæst er det vel at mærke, at Retsforholdene, især de private Retsforhold, uddanne sig efterhaanden til et sammenhængende Heelt ved Praxis, og at denne Uddannelse er sikkrere og bedre end den, der skeer ved Lovgivning, idet Praxis kun afgjør det bestemte Tilfælde, som det virkeligen møder, og efterat Sagen er prøvet jennem flere Jnstantser.