Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-05-06
J Skilderiet Nr. 19, d. 8 Marts d. A.,S. 299, anføres følgende Steder; a) af Lessing: "aber haabe ich es mir jett merken lassen, das ich eine (Philosophinn) bin &c. undmocht es gern dem König Philipp wissen lassen" las mich die Wahl wissen;" b) af Apel: sie hutete sich, ihrem Schwager davon wissen zu lassen. – "las mich doch mehr wissen, c) af Taschenworterb. d. deutsch. Sprache, "las dich nichts gegen ihn merken - "einen (nicht einem) et mas wissen lassen, ihm Nachricht geben, og tilføies den Anke: "Vi have saa mange, og det volumineuse tydske Grammatiker, men forgjeves søger man der tilfredsstillende Underretning om Accusativets eller Dativets Brug i disse Talemaader. Hvad er Grunden til, at dette stedse forbigaaes, Er det, fordi der ingen faste Regler gives herom, eller fordi Vedkommende ikke have kjendt disse?" Da hidtil endnu Ingen har besvaret disse Spørgsmaal, vil jeg forsøge at fremsætte de Regler, jeg selv, ved i flere Aar at give Underviisning i det tydske Sprog og ved at tænke over Sproget og dets Natur, har dannet mig om Brugen af den rette Casus i disse Talemaader, siden jeg ligeledes forgjeves har søgt tilfredsstillende Underretning herom hos Andre. Dog først et Par Ord om Aarsagen, hvorfor Grammatikerne ikke give den. Saa velgrundet hiin Anke end er, ei alene med Hensyn til disse, men i Almindelighed til vanskelige Talemaader, saa kan man dog ikke undres saa meget over denne Mangel i de tydske Grammatiker. Det er nemlig naturligt, at Tydskere, som skrive Grammatiker for Tydskere, let oversee noget, der er vanskeligt for Jkke-Tydskere, fordi det saa at sige falder af sig selv for dem. De for Danske skrevne tydske Grammatiker ere for det meste skrevne af Danske, som lagde hine for Tydskere skrevne Bøger til Grund for deres, og ikke vare saa fortrolige med det tydske Sprog, at de kunde udfylde det, deri er overseet; eller de ere skrevne af Tydskere, der hverken vare saa ganske hjemme i deres eget Modersmaal, eller i det danske Sprog, saa at de ei heller kunde afhielpe denne Mangel. Hertil kommer, at kun altfor mange Forfattere til Grammatiker ikke ere Grammatikere, men kun Grammatik=Skrivere, d. c. Folk, som, uden at have agtet nøie paa, eller tænkt grundigen over Sproget, kun have studeret eller ogsaa gjennembladet en Slump Sproglærer og sammenskrabe deres egen Sproglære af maaskee 6-7 andre, der ere øste af een og samme Kilde. Heraf følger en vis grammatisk Slendrian, inden for hvis Grændser det hele grammatiske Væsen, pleier at bevæge sig, saa at Grammatikerne i Almindelighed sige saa omtrent eet og det samme, kun med andre Ord og Vendinger, i en anden Orden og med større eller mindre Udførlighed, uden dog at tage Hensyn til det Vigtigere og Vanskeligere, eller at rive sig løs fra gammel og urigtig grammatisk Skik. Mange nye Grammatiker kunne derfor med Føie sammenlignes med en ny Melodie paa en gammel Vise, og ikke sjeldent hænder det sig, at den gamle Melodie passer bedre til Texten, end den nye. Have disse Grammatik=Skrivere end agter paa selve Sproget, saa have de dog kun lagt Mærke til navnkundige Forfatteres, Grammatikeres og Lexikographers Udtryk, som de blindthen antage for almindelig og rigtig Sprogbrug uden at en Tanke og Grunden, hvorfor man bør tale saa og saaledes og ei anderledes, er kommen i deres Hjerne. Er end maaskee en saadan Tanke opstaaet hos Een eller Anden af dem, saa passer Lichtenberg, er bant sein his chen Untersuchtes auf ununtersuchtem Grund, som oftest meget godt. Deraf kommer det, at man kun altfor ofte ikke finder andet i Grammatikerne, end hvad der ideligen forekommer, og derfor er let og almindeligt bekiendt; det, der forekommer sjeldnere, og derfor er vanskeligt og mindre bekjendt, forbigaaes med Taushed, fordi Forfatterne ikke finde det omtalt hos deres Forgjængere, og fordi deres Autoritæter, som de dog ellers saa gjerne raabe paa, ere i Modsigelse med hverandre, saa at de ikke vide, hvilken de skulle følge. Dog, til et Slags Erstatning for denne Mangel finder man tidt nok Regler, der ikke ere grundede i Sproget, men deels kun ved tankeløs Efterskriven eller Slendrianen staae i Grammatikerne, deels ogsaa have deres Oprindelse af saakaldte Analogier, der vel endog hentes fra fremmede Sprog, uden at der agtes paa, om Sprogene med Hensyn til Former og Rection gaae ud fra samme Synspunct, eller ei.