Viborger Samler, 1847-04-15
Det i sidste Nr. af d. Bl. omtalte Brev fra Redacteur. Koch til Prof. Flor er saalydende: Haderslev, den 25de Febr. 1847. Holædle og velbyrdige Hr. Professor, Vedlagt modtager De Lorenzens Beretning. Den giver et traurigt Billede og hine Egne, som vi aabenbar have forsømt for meget ved bestandig at svømme omkring her i Amtet og indskrænke os til dette lille bitte Terrain, hvis Nationalitet dog bortviftes som en Røg, naar Mellemslesvig, nu om kort Tid bliver tydsk. – Vi kunne altsaa ikke godt blive staaende ved det Punct, at have kastet Blikket paa hine sørgelige Egne, for at faae at vide, fra hvem Kirkesprog Spørgsmaalet er udgaaet, – nei, men for nu her at opslaae vort Værksted. - Hvorledes dette skal skee, det er en stor Opgave, men som snart maa løses. Alle de Jern, vi her i Amtet have i Jlden, bør fra nu af underordnes hvad der ansees for hensigtsmæssigst til Midislesvigs Gjenfrelse. – Det er frygteligt, som disse arme Egne ere forsømte, midt under et 10 Aars heftigt Arbeide til Slesvigs, altsaa ogsaa til disse Egnes Frelse. – Klogskab maa især i det første Aar ledsage hvert af vore Fjed. Men lang Kamp har ogsaa skjænket os Erfaring og mangehaande Jndsigter. Det er ikke nu, som i 1837 og 38, da vi i flere Henseender buldrede paa iblinde og ofte kun til vor egen Skade; vi ville heller ikke gaae frem, som salig Lorenzen, der hvergang forud ved en Trompet lod Fjenden vide, naar han vilde udføre en Coup. Stille, forsigtig, utrættelig maae vi sætte os fast i ethvert Sogn. Regjeringens store Forseelser i hine Egne kunne maaskee omvendes og blive et Gode, derved, at den overbevises og sine Fril greb og bevæges til bedre Forholdsregler herefter. Alle Fortydskningspræster og Lærere burde denunceres, angives og straffes. Det, at ville udrydde Almuens danske Sprog, maa ogsaa af Regjeringen ansees for en farlig Forbrydelse. Det maa derfor ligesaafuldt være vor Opgave, at faae Regjeringen i vort Ledebaand, selv om den var russisk eller chinesisk, som at forløse Tusinde af aandelig fangne Landsmænd. J en Audients, som v. Scheel her gav L. Skau, vil Præsidenten have foreslaaet den slesvigske Forenings Opløsning, da den dog tilligemed alle politiske Foreninger om kort Tid vil blive opløst alligevel. – Jeg søger forgiæves efter nogen Grund til at lade den slesvigske Forening henligge ubegravet: død er den forlængst. Der kan kun være Tale og Begravelse eller Jkkebegravelse. Til den Ende er Generalforsamling fastsat til paa Mandag, og haaber jeg at have Dem under mit Tag allerede paa Søndag, for forud at kunne tale lidt. Schmidt, er mindre for Begravelsen, men han seer overhoved ikke nøie, hvorledes det Hele staaer og lader sig hilde fast af enkelte, ofte besynderlige Grundsætninger, Anskuelser osv. – Vi drage, Scheel ind i vor Strudel, dersom vi hurtig følge hans Vink; vi giøre som Rusland, skjænke Østerrig Krakau (den slesvigske Forenings Liig) medens vi besætte "Moldau og Wallachiet. Den ene Tjeneste er den anden værd. J Henseende til Høiskolen kunde man ovenpaa constituere et Actieselskab, hvortil der allerede ere nogle Materialier i Elevhusets c. 60 Actionairer. Disse kunne under disse Omstændigheder let suppleres til 100, hvorved flere Penge indkom. Men i dette Tilfælde maatte der gaaes aabent tilværk. Jeg mærker, mellem os sagt, at der er megen Hast paatærde med at faae en ny Contract oprettet paa Høistolen. Dette anseer jeg for meget uheldigt paa en Tid, da saa store Ting, som gribe ind i alle vore Stillinger, staae til førelse. Hvad om man om nogle Maaneder kunde ansee de derfor udgivne Penge for spildte Dadet maa ansees for meget vigtigt, at Høiskolens Anliggender kunne blive populaire, som de ved Sagens hidtilværende Gang ikke ere blevne, saa maatte fra nu hertil ingen Leilighed spildes. Hvad skader det Skolens Aand og aandelige Virksomhed, at endeel Bønder glæde sig ved dens Steen og Jord. Dog Papiret, som der bør spares paa, forbyder mig at skrive meere. Kom snart! – Deres Koch.