Almuevennen, 1843-10-11
Da Comiteens 4de Jndstillingspunct: "Tiende og Skatter af Jordens Hartkorn udredes af Fæsteren, ligesom ogsaa Landgildet, hvilket dog ei maa overstige 1 Tde. Byg pr. Tde. Hartkorn, dernæst blev bragt under Discussion, og man tillige gik over til 5te Punkt: "Jndfæstningssummen maa ei overstige 8 pCt. af den Capital, som Huus og Jord af Sogneforstanderskabet efter bedste Skjøn og under Eeds Anbud bliver vurderet til. Denne Forretning bør Forstanderskabet foretage gratis 6te Punkt. "Den gamle fratrædende Fæster eller Enke erholder Ret til at vælge sin Efterfølger, hvem Huus eieren ei maa nægte Fæste, saafremt Jntet med Føie kan udsættes paa hans Forhold og til 7de Punkt: "Af jordløse Huse, hvorved forstaaes Huse, hvortil ei en udlagt anordningsmæssig Jordlod, maa kun tages en bestemt Hovdag om Ugen med Undtagelse af August og September Maaneder, da Fæsteren bør være fritaget for Hovarbeide, eller en fast Pengeafgift, som ei maa overstige 4 pCt. af den Capital, som Beboelsesleiligheden, af Sogneforstanderskabet bliver vurderet til; reiste der sig en heftig Opposition. Pastorerne Rosen og Hansen, samt Stænderdeputeret Sidenius erklærede, at de ei kunde tiltræde disse Punkter, da de tilsigtede Jndgreb i Eiendomsretten. Eierne af Huse burde have samme Ret til af denne deres Eiendom, som af andre Besiddelser, at tage den størst mulige Fordeel og det burde staae dem frit for at bestemme hvormeget eller hvorlidet de vilde have i Landgilde, Jndfæstning, Huusleie o. s. v., og formeente forøvrigt at Regeringen ei vilde eller kunde gaae ind paa disse Punkter. Hans Rasmussen, Hans Bentzen og Flere kunde ei indsee hvorfor Regeringen ei ligesaa godt kunde fastsætte en vis bestemt Jndtægt af et Huus til en vis Værdi, som den havde bestemt hvormeget der maatte tages i Renter, om det samme Huus gjordes i Capital og denne udlaantes, og ansaae dette for et ligesaa stort Jndgreb i Eiendomsretten. Stænderdeputeret Sidenius maatte indrømme dette, men han vilde ønske at ogsaa Rentefoden var fri, og troede at dette vilde være gavnligt for Landet. Men om han end maatte indrømme, at Fastsættelsen af visse pCt. var en Jndskrænkning i Eiendomsretten og som efter hans Anskuelse var lidet ønskelig, saa fulgte deraf ikke at man burde andrage paa en yderligere Jndskrænkning i Eiendomsretten, som var endnu mindre ønskelig. Jeppe Møller, Ole Kæmpe og Flere, kunde ei indsee at de af Comiteen indstillede Punkter tilsigtede noget Jndgreb i Eiendomsretten, og i det Mindste ikke noget saadant, som Eierne af Huse kunde beklage sig over, da de ifølge disse vilde erholde saa høi en Jndfæstning og saa høi en Afgivt af deres Huse, som de med billighed kunde fordre. Jeppe Møller eiede selv 3 Huse og vilde være veltilfreds med af disse at erholde den foreslaaede Jndfæstning og øvrige Afgivt. Referenten tog af det Anførte Anledning til at udhæve de Grunde, som havde ledet Comiteen til at indstille disse Punkter. Han erkjendte, at disse vel unægteligen indeholdt et Jndgreb i Eiendomsretten og han havde som Medlem af Comiteen havt megen Betænkelighed ved at deeltage i Jndstillingen af disse Punkter. Men naar den Hensigt, at sikkre Huusmandsclassen for Udsugelse og Undertrykkelse skulde naaes, havde Comiteen ingen anden Udvei fundet, som kunde føre til Maalet, end netop hvad der i 4de, 5te, 6te og 7de Jndstillingspunkt findes. Comiteen havde desuden sat Jndfæstningssummen saa høi, at vist ingen Huuseier, undtagen den, der ønsker at udsuge, vil kunne ansee den for lav, og naar Lovgivningen har fastsat, at en Godseier skal udfæste sine Gaarde, og denne Forening har fundet det pas seende at andrage om, at Huuseierne skulde tilpligtes at bortfæste deres Huse uden som hidtil at have Raadighed til, efter Behag at udleie disse, da maatte han ogsaa ansee dette for Jndgreb i Eiendomsretten. Forøvrigt vilde han selv ønske, at Huusmandsclassen paa anden Maade kunde sikkres for Udsugelse og Undertrykkelse af haardhjertede Huuseiere, og han opfordrede derfor Forsamlingen til at fremkomme med andre Forslag, som kunde føre til Maalet. Pastorerne Rosen og Hansen fremkom da med det Forslag, at man skulde indgaae til Regeringen med Andragende om, at denne vilde beskikke en Commission af kyndige Mænd, som, efter at have gjort sig bekjendt med de forskjellige Forhold og Localiteter, havde til Regeringen at give Forslag om hvad der passende kunde gives i Jndfæstning, Landgilde osv. af et Huus. Referenten ansaae det for ønskeligt om en saadan Commission kunde vorde nedsat, men kunde dog ei undlade den bemærkning, at naar denne Commission efter endte Undersøgelser indgik til Regeringen med Forslag om hvad der maatte tages i Jndfæstning, Landgilde o. s. v., da var dette netop samme Jndgreb i Eiendomsretten som Comiteens Jndstillingspunkter beskyldtes for at indeholde. Forøvrigt vilde han for sit Vedkommende gjerne frafalde de omhandlede Jndstillingspunkter og gaae ind paa det gjorte Forslag. Han opfordrede derfor Comiteens øvrige tilstedeværende Medlemmer til at erklære, hvorvidt de heri vare enige med ham. Hans Rasmussen tog heraf Anledning til at yttre, at Nedsættelsen af en saadan Commission i og for sig selv vistnok kunde være ønskelig, men man havde ingen Garantii for at Commissionen vilde komme til at bestaae af sagkyndige og upartiske Mænd, og man havde Exempler nok paa at slige Commissioner ofte lidet eller intet udrettede til det Bedres Fremme. Han kunde derfor ei frafalde de af Comiteen gjorte Jndstillinger, men maatte forlange disse satte under Afstemning. Det samme yttrede med Bestemthed Kjøbmand C. Hansen saavel som ogsaa P. Steffensen, og da Jndstillingspunkterne som Følge af denne med Bestemthed fremsatte Fordring bleve satte under Afstemning, blev Comiteens 4de, 5te, 6te og 7de Jndstillingspunkt antaget uden nogen Forandring. Da Foreningen nu havde været samlet en 45 Timer begyndte mange af dens Medlemmer at absentere sig, og blandt Andre ogsaa Pastorerne Hansen og Rosen, og med deres Bortgang, om ei forstummede saa dog tabte Discussionerne meget af deres forhen havte Livlighed og Jnteresse, da ingen kraftig Opposition meere fandt Sted. Comiteens 8de Jndstillingspunkt: "Alle Overleveringsforretninger af Huse skulle foretages gratis af Sogneforstanderskabet for at spare denne fattige Classe for Udgifter i denne Anledning, blev med Enstemmighed antaget med det af Formanden foreslaaede Tillæg: "Dersom Oversyn af en af Parterne forlanges, skal dette foretages af Naboforstanderskabet. 9de Punkt: "Fæstebreve paa Huse kunne udstedes paa slet Papir, blev ligeledes antaget med det Tillæg: "ligesom ogsaa Skatteqvitteringsboger". Efter saaledes endte Discussioner over Comiteens Betænkning maatte man ansee Dagens Hverv for tilendebragt. Stænderdeputeret Sidenius fremtraadte derpaa og yttrede i et kraftigt Foredrag sin Beklagelse over den Aand, som idag havde gjort sig gieldende i denne Forening, og han maatte paa Grund heraf udmelde sig som Medlem af Foreningen. Slutteligen forsikkrede han Foreningen om, at han, hvad forøvrigt vist Jngen betvivlede, stedse saavel i Stændersalen som overalt havde talt Bondestandens og Huusmandsclassens Sag, og skulde ei heller for Fremtiden undlade at gjøre dette. Hans Rasmussen maatte beklage, at Foreningen mistede et saa æret Medlem, men trøstede sig dog til, at Foreningens Virksomhed ei blandt alle Bondestandens og Huusmands classens Venner vilde blive bedømt efter den ærede Deputeredes Synsmaade. Formanden var af den bestemte Mening, at Aanden som herskede i Foreningen, netop var den ønskeligste, om den end efter Enkeltes Anskuelser i nærværende Tilfælde havde faaet en mindre ønskelig Retning, og han haabede, at denne Dags Forhandlinger ei vilde kaste Skygge paa nogen enkelt af Foreningens Medlemmer, som alle uden Undtagelse, forsaavidt som de havde deeltaget i Discussionerne, om end afvigende i Anskuelser, med lige Redelighed og god Villie, om ei med lige Kraft og Jndsigt, havde kæmpet for det, som efter deres Overbeviisning var det Rette og Bedste. Slutteligen udtalte Foreningen det Ønske, at Sogneforstanderskaberne i deres Betænkning til Amtsraadet, Huusmandsklassen betræffende, vilde tage disse af Foreningen antagne Jndstillingspunkter tilfølge, saafremt de forøvrigt maatte stemme med deres Anskuelser, af Sagen" Om det militaire Pryglevæsen. (Fortsat.) Efterat Andragendet var oplæst tilføiede Producenten, Justitsraad With, at han selv paa en Reise gjennem Aarhuus i forrige Sommer havde været Vidne til at slig Mishandling fandt Sted paa Exerceerpladsen der, idet han netop som hans Ledsager holdt Lovtale over den humane Behandling, der blev Soldaterne tildeel, saae i mindre end eet Qvarteer uddeele tre dygtige Lussinger, ledsagede af mange Skjeldsord. J Fredericia er Behandlingen af de Militaire god, men i de andre Byer og navnlig i Aarhuus skal det iaar være gaaet slemt til. – Ostenfeldt havde fra paalidelig Haand hørt, at der iaar er skeet forskrækkelig Mishandling af Recruterne i Aarhuus. – Ritmester Friis meente, at Regimentet i Aarhuus maatte føle sig i høieste Maade, krænket ved slige Yttringer. Han var nøie knyttet til dette Regiment og maatte derfor tale dets Sag. De fleste af dets Officierer ønskede vistnok at corporlig Revselse kunde undlades, og navnlig var det den Øverstcommanderendes Ønske, men hans Øie kunde ikke naae overalt. Han maatte drage i Tvivl, at Soldaterne vare blevne mishandlede og meente, at der maatte kunne fordres Beviser for en saadan Beskyldning. Han havde selv været Officier og vidste hvorledes der hørte den største Taalmodighed til ikke at give en Correction, naar man er berettiget dertil. At Krigsartiklerne omarbeides saaledes, at al corporlig Straf afskaffes, var vistnok passende efter vor Tid, men nu blev en Correction først en Mishandling naar Retten overskredes. - Oberst Brock bemærkede, at indtil det sidste Halvaar havde det været almindelig og offenlig anerkjendt, at de menige Militaire behandledes med megen Mildhed, og han vidste ikke hvilken en Aand der paa den seneste Tid havde bevirket saa mange Klager. Men en Forandring af Krigslovene vilde vistnok afhielpe de Misbrug, hvorover der førtes Klager, som han dog antog for overdrevne. – Lydersen havde hørt af dem, der havde været i Tjenesten, at de foretrak at komme til Kjøbenhavn, fordi de der nøde en humanere Behandling end ved de jydske Regimenter, tildeels som Følge af den Indflydelse, som Kongens og Prindsernes Deeltagelse i Commanden medfører. Jøvrigt troede han, at Historien noksom oplyser, at de, der have været de Bedste til at slaae Karlene, have været de Ringeste til at slaae Fjenden; at de der have været Løver mod deres Underordnede, have været Lam mod fremmede Voldsmænd, og at derimod de, der have havt deres Undergivnes Kjærlighed og Agtelse, hos dem havde fundet den bedste Bistand i Kampen. - Exam. jur. Worm understøttede Andragendet saameget mere som han af flere paalidelige Mænd havde hørt, at de hjemkomne Soldater iaar have klaget over, at de ere blevne haardt behandlede i Exerceertiden, og han selv havde produceret et lignende Andragende. Jngerslev ansaae Jndgivelsen af en Petition for overflødig, eftersom Commissarius i Roeskilde havde sagt, at de militaire Love vilde blive omarbeidede i Anledning af almindelig Værnepligts Jndførelse; og eftersom Exerceerskolen i Aarhuus er paa hans Grund havde han en grundet Mening om at der ingen Mishandlinger fandt Sted. – With gjorde opmærksom paa, at almindelig Værnepligt ikke vilde træde i Virksomhed førend i det korteste om fire Aar, og at inden den Tid Mange kunde blive gjennempryglede og mishandlede, og med Hensyn til Jngerslevs sidste Yttring skulde han anføre, at han ved Lussingerhavde meent 11 til 12 Slag med den flade Klinge og det ikke een men tre Gange paa een Recrut, der skulde lære at ride, og han kunde føre Thingsvidne til Oplysning herom, om det skulde gjøres fornødent. – Sognef. Jacobsen havde som hielpende Søn været paa Exerceerskolen, og der vankede Prygl, saa han kunde tale af Erfaring, forøvrigt var han enig om, at der kunde blive uddeelt mange Hug, inden almindelig Værnepligt indføres, og at Sagen derfor burde tages under Behandling. - Lüttichau vilde ikke at Forsamlingen skulde antage sig denne Sag; Skildringerne i Andragendet vare for overdrevne til derpaa at begrunde nogen Petition, da det i alt Fald maatte undersøges om Klagerne vare grundede, og dertil var der ingen Tid. Fra al den Tid, han havde været i Armeen, var ham intet Tilfælde bekjendt i hvilket Værnepligtige som Krøblinger vare komne tilbage til deres Hjem. – Brock kunde som gammel Militair ikke andet end takke Jngerslev for det gode Vidnesbyrd om Exerceerskolen i Aarhuus. J den By, hvor han boer, havde han aldrig hørt Klage; men det var ham bekjendt, at en Recrut har sagt, at han ikke for 300 Rbd. vilde undvære den Underviisning han havde nydt i Exerceerskolen. - Lüttichau anførte som Grund for at der i den senere Tid hørtes endeel Klager, at der i lang Tid ikke havde været nogen Exerceertid førende iaar, og at der ifølge den nye Militair-Organisation har skeet saa mange Omflytninger, saavel af Officierer som Menige, der manglede det gjensidige Kjendskab til hverandre. Kirkyttrede, at man i Almindelighed ikke nærer den bedste Mening om de Værnepligtiges Behandling i Krigstjenesten, og at det især er vanærende saaledes som de der efter Sigende tiltales. Man stræber baade i Skolen og hjemme at bringe de Unge til at omgaaes og tiltale Andre med Anstand og Sømmelighed; men naar de i Tjenesten tiltales som ufornuftige Væsener frembringer det en Raahed og Nyhed, som er meget anstødelig; det er en Byrde at være Soldat, men Krigstjenesten maa kunne indrettes paa en saadan Maade, at Byrden bliver taalelig. Han ønskede derfor at Sagen maatte komme under Behandling. – Efterat dernæst Oberst Brock endnu engang havde tilkjendegivet sin Beklagelse over Forebringelsen af denne Sag, der ikke var støttet paa begrundede Klager, yttrede Prop. Jensen, at ham skulde det ikke gjøre ondt, da der var Anledning til at andrage paa en Forandring i de bestaaende Love, der efter Lüttichaus Yttringer hjemle Mishandling af de menige Militaire. Hertil bemærkede Præsidenten, at Loven ikke hjemler saadan Mishandling, og at Vicepræsidenten beller ikke ved det mindste Ord havde givet Anledning til at antage dette, men kun bemærket, at Lovene hjemle corporlige Correctioner, hvortil Jensen svarede: De hjemle vistnok corporlige Revselser, hvilke jeg ønsker afskaffede, og dertil har jeg sigtet med Ordet Mishandling, som vel er et mindre rigtigt Udtryk. – Brock anførte, at da corporlig Revselse efter L. 655 var tilladt mod Tiende med Vond eller Kjep, kunde man ikke vente, at de Mænd, der fra denne Stilling gaae over i Krigstjenesten, skulde kunne ledes ved den blotte Æresfølelse og ikke behøve at underkastes samme Behandling som i deres Hjem. - Sognef. Jacobsen kunde ikke bifalde en saadan Sammenligning, thi Officierer og Menige vare begge tjenende, og tjene een og samme Herre. Godseier Tang bevidnede, at Klagerne vare almindelige, og at han ogsaa i sin Egn havde hørt Besværinger over, at de indkaldte Frifolk iaar ere blevne behandlede med Hug og Slag. Han stemte derfor for en Comitee.