Berlingske Tidende, 1786-03-31
J adskillige statistiske Skrifter blive Republikens Jndkomster ansatte for 20 Millioner Gylden, da det dog er vist, at allene Provindsen Holland har mere i Jndkomster. De sædvanlige Afgifter af Huse, Jordegodser, Consumtions=Afgivter &c. indbringer den aarlig 13 1/2 Million, og de overordentlige Jndkomster 10 Millioner. Føier man hertil Jndkomsterne af de 6 andre Provindser og Lande, saa beløbe Republikens Jndkomster sig aarlig vist imellem 45 til 50 Millioner. Vor Nations private Rigdom er og, som bekiendt, større, end i noget andet Land. Men her til Lands er Penge det samme, som Kornmarker, Skove, Bergværker a. ere andensteds, og vi maae altsaa med vore Penge fortiene vort Brød. Heri ere Hollænderne forskiællige fra alle andre Nationer. Fortsættelse af Grev Cagliostros Memoire. (See disse Tidender No. 25). Her (i Paris) erklærede jeg alle mine Bekiendtere, at jeg vilde leve i Rolighed, og ikke meere befatte mig med Medici Aner. Prinds Louis von Rohan besøgte mig undertiden. En Dag gjorde han mig det Forslag, at lære kiende en Dame, som kalder sig Valois de la Motte, og det af følgende Aar"sag: Dronningen, sagde Cardinal Rohan, er meget trauPrig, fordi man har spaaet hende, at hun skal døe i Barselseng. Det vilde være mig en stor Fornøielse, dersom jeg i den Henseende kunde beroelige hende. Madame de Valois kommer daglig til Dronningen. De gjorde mig en stor Tieneste, dersom de vilde forsikre hende, at Dronningen skul 7de blive lykkelig forløst med en Prinds. Jeg lovede at giøre det. Dagen derpaa spurgte Grevinde de a Motte mig hos Prindsen, om jeg kunde forsikre ovenmeldte. Jeg svarede hende, at alle Spaadomme vare Daarligheder, i øvrigt kunde hun sige den der interesserte Person, at hun maatte anbefale sig den Evige, hendes første Barselsenge havde væPret lykkelige, og denne skulde ogsaa blive det. Men Grevinden vilde vide noget nærmere herom. Jeg erindre mit til Cardinalen gjorte Løfte, antog en meget høi Tone, og sagde hende saa alvorlig som mueligt: Madame, De veed, at jeg besidder Kundskaber saavel i Medicinen som i Magnetismus. J et saadant Tilfælde kan et uskyldigt Creatur virke "stærkere end noget andet. Vil De derfore vide Sandheden, saa skaf mig et uskyldigt Creatur. Grevinden sagde, at hendes Broderdatter var endnu fuldkommen uskyldig, og hun vilde i Morgen tage hende med. Jeg troede, at denne Auskyldige Broderdatter var et Barn paa 5 til 6 Aar. Men hvor bestyrtset blev jeg ikke, da jeg hos Prindsen Dagen derpaa forefandt en Frøken paa 14 til 15 Aar, som var større rend jeg. Der er den Uskyldige, sagde Grevinden, hvor som jeg har talet med Dem. Jeg havde Møie med at holde mig for Latter, imidlertid sagde jeg til Frøken de la Tour, (saa hedte denne Broderdatter) "Mademoiselle, er det sandt, at De endnu er uskyldig? Hun svarede meere tillidsfuld end Laabenhiertet: Ja. Jeg skal snart faae at vide, om De er det, sagde jeg. Stil Dem bag denne Skiærm, luk Deres Øine til, og ønsk hos Dem selv, at see den Ting, som DeNattraaer at see. Er De uskyldig, saa skal De see det forlangte, ner De ikke, saa kommer De i heller til at see noget. Frøkenen stillede sig herpaa bag Skiærmen, og jeg blev i Værelser, hos Prindsen, der havde Møie for, at ikke ved sin Latter forstyrre vore første Cerimonier. Stød med deres uskyldi- oge Fod paa Jorden, sagde jeg til Frøkenen, og sig saa, som De seer noget. Jeg seer intet svarede hun. Saa er De heller ikke uskyldig, blev jeg ved. Dette fortrød Frekenen, og strax raabte hun, at hun saae Dronningen. "Nu saae jeg, at Broderdatteren var bleven underviist at hendes Faster. Herpaa maatte hun beskrive mig Synet. "Damen, som jeg seer, sagde hun, er stor, bær hvide Klæder, - kort, hun skildrede hende, som Dronningen. "Spørg denne Dame, om hun bliver lykkelig forløst. Hun svarede, at hun skulde blive lykkelig forløst. Jeg befaler 7 Dem, sagde jeg, at kysse Damens Haand. Den Uskyl3dige kyste sin egen Haand, og kom frem fra Skiærmen, meget fornøiet over, at hun havde overbevist os om sin Uskyldighed. Fasteren og hendes Broderdatter gik derpaa bort, og Prindsen takkede mig for min Umage. Saaledes blev denne uskyldige, og af en ædel Bevæggrund begyndte Comodie endet. Tre eller 4 Dage derefter bad man mig, vigjen at spille den samme Rolle med en Dreng paa 5 til 6 Aar. Jeg gjorde det, og hvorledes kunde jeg forestille mig, at et saa uskyldigt Selskabspill skulde engang blive foredraget Regieringen som Hexerie og Christendommens Fornærmelse. - Prindsen spurgte mig, hvad jeg tænkte som Grevinde de la Motte? – Jeg svarede ham aabenhiertig, at jeg holdt hende for et listigt og snedigt Fruentimmer. Prindsen sagde, at hun var en ærlig, men fattig Kone. Var hun det sidste, svarede jeg, og er det sandt, at hun staaer i Naade hos Dronningen, saa behøvede hun ningen anden Understøttelse. Kort derefter reiste Prindsen til Saverne. Efter hans Tilbagekomst kom han oftere, vend sædvanlig, til mig. Jeg saae ham uroelig, traurig og tankefuld, og igientog ofte for ham, at Grevinde de la"Motte bedrog ham. 14 Dage før han blev arresteret, sagde han til mig, at han nu ogsaa holdte Grevinden for en Bedraegerinde, og da fortalte han mig første Gang Historien om Halsbaandet, og at han tvivlede paa, at samme var bleovet Dronningen tilstillet. Dagen derpaa sagde han mig, "at Greven og Grevinden havde været hos ham, fordi de befrygtede slemme Følger af denne Handel, og at de havde anmodet ham om Recommendations=Skrivelser til Engeland " og Egnene af Rhiin. Jeg raadede Prindsen til at overlere dre Grevinden i Politiets Hænder, og at fortælle Kongen "Sagen. Han kunde, svarte han mig, ikke handle saa strængt. Saa maae De, sagde jeg, befale Dem Gud og henstille det øvrige til ham. Jmidlertid havde Prindsen ikke givet Greven og Grevinden nogen Recommendations"Skrivelse, og de reiste til Bourgogne. (Fortsættelsen følger.)