Viborger Samler, 1775-06-19
J Fredags, den 16 Junii, blev her i Domkirken Velærværdige Hr. Peder Aaboe ordineret til Sognepræst for Ullit- og Foulum Meenigheder her i Viborg Stift. Til denne Forretning intimerede Domkirkens Kapellan, S. T. Hr. Mag Nissen, over 1 Cor. IV. v. 1. og forestillede deraf Lære-Embedet, som høistvigtigt og ærværdigt, hvilke tvende Egenskaber af Texten kort og net bleve viiste, og henførte paa Leiligheden. J Ordinations=Talen, der efter Sædvane holdtes over den i Ritualet fastsatte Text. Tit. 1. v. 59, afhandlede Hans Høiærværdighed denne gang de i det 8de Vers forekommende Ord: Som elsker det Gode. Heraf blev viist den Sinds Tilbøielighed, som Apostelen vil have forudsat hos dem, som skulde vælges til Lærere, saaledes, at l. Denne Tilbøielighed selv, som her fordres, og H. Aarsagen til denne Apostelens Fordring blev betragtet. J. Tilbøieligheden, som her fordres, nemlig Kierlighed, er afde behageligste, naar den styres til noget værdigt, som kan betegnes med Godheds rette Merke, hvilket Apostelen fordrer og forstaaer ved Got; alt det nemlig, som den ene gode Gud erkiender derfor, som har sin Oprindelse fra ham, stemmer overeens med hans Villie og Hensigter, i sær det gode Budskab om det Gode. E. LII. v. 7, hans Huuses Gode Ps. LXV. v. 5, og de livsalige Virkninger deraf i Verden og hos Menneskene, indvortes og udvortes. Hvo som eenfoldig annammer disse Virkninger, kan kaldes god, og, som saadan, bør elskes, efterdi Ordet, som Apostelen bruger, rettelig hentydes baade paa Personer og Ting, som skriftmæssig kaldes gode. Ved at elske dette Gode forstaaes en inderlig Attraae derefter, en trofast Vedhængenhed derved, en fød Hvile, Behag og Fornøielse i dets dets Nydelse, saavelsom i Omgang med dem, der elske det samme Gode, og i Texten kaldes Gode, ligesom andensteds i Skriften Prov. H. v. 20. Math. VII. v. 17, 18, c. XII, v. 33. 35. H. Aarsagen til denne Apostelens Fordring. Uden saadan Tilbøielighed, som ei alene kan holde Sindet i Ligevægt mod alle afdragende Forestillinger, men endog give det Gode tilbørlig Overvægt, skulde Lærerne under saa mange mødende Vanskeligheder og Modsigelser, a) Snart tabe Lyst og Mod til Embedets Gierning, som de vælges til, b) blive lidet nyttige for dem, som vare uden for Kirkens Samfund, i Mangel af Sagtmodighed, Taalmodighed og andre udfordrede Dyder, c) Ubehagelige, om ikke ufordragelige for de Gode, og overalt d) Uskikkede til den rette Omgiengelse, og de exemplariske Handlinger, som efter Omstændighederne da, ligesaa vel som nu, udkrævedes. Anvendelsen opmuntrede Hr. Candidaten til dette Sindelaug, som i vore Tider er saa meget desto nødvendigere, da de Godes Tal maaskee er mindre, eller de onde Bekienderes i det mindste større, end forhen. Denne og andre gode Egenskaber maatte søges fra den rette Kilde, hos Gud, af hvilken vi have ald vor Dygtighed, ligesom Maanen og de andre dunkle Kloder deres Skin af Solen, at Lærerne ved Sandheds Ord, hvis Foster de ere, idelig maa næres og bestyrkes. Man burde vel lede efter det fortabte, Luc. XV, 4, men derfor ikke forsømme, de Gode, eller altid staae stille ved Begyndelsens Elementer men drive paa en større Fuldkommenhed og Bereedelse til ald god Gierning. Jo vanartigere Jfrael, som fordum, viser sig i at bortkaste det Gode, Hof. VIII, v. 3, jo heedere skal Lærer, nes Jver, jo heftigere deres Kierlighed, og jo omhyggeligere deres Omgang være. Lønnen skulde ligesaa lidet for Candidaten, som for hans Medbrødre, udeblive. Endog her i Verden, skal deres Godhed elskes og paaskiønnes, i sær af de Gode; Men Bb. 3. skulde skulde endog denne Opmuntring slaae dem feil, skal dog vist Overhyrden omsider komme, og hans Løn med ham, Apoc. XIII, v. 12, da den almindelige Tilsagn, Joh. V, 29, ei alene vil opfyldes paa velsindede Lærere, men endog deres Kierligheds Arbeide rigeligere, efter anvendte Fliid og Ufortrøden hed, vederlægges, Dan. AII, 3, og enhver af dem, som blive ved at elske det Gode, høre disse Ord af den store Belønners Mund: Vel Du gode og tro Tiener. &c. Alt dette blev udført med Hr. Biskoppens sædvanlige Grundighed og Veltalenhed. Derefter holdt Hr. Aaboe en meget smuk Prædiken overden forelagte Tert. Jer. II.v. 4.