Københavns Adresseavis, 1779-11-02
Af alle epidemiske Sygdomme, er der ingen, som anretter en større Ødelæggelse iblandt Menneskene, end Smaakopper. Børn og voxne Menneskeer bortrives deraf, uden at tale om dem, som blive paa een eller anden Maade lemlæstede for Resten af deres Dage. Jntet er sædvanligere, efterat Sygdommen har ophørt, end at treffe Børn med Pletter paa Øynene, med røde rindende Øyne, med flydende Ører, undertiden med Døvhed paa et eller begge Ørene, foruden andre utallige Tilfælde, som alle er en Virkning af af de overstaaede Kopper. Det er bedrøveligt at høre, hvor mange det døe deraf, meest paa Landet og iblandt fattige Folk i Kiøbstæderne, det er endnu mere ynkeligt, at see disse Ulyksalige, som blive et Offer for Folkets Fordomme, imod det eneste og sikkerste Redningsmiddel imod saa grusom en Sygdom, et Middel som Forsynet selv har villet lade opdage for at frelse saa mange 1000 Menneskers Liv. Jeg meener Jndpodningen. Hvem skulde troe, at den i vore Tider, da dens store Nytte er saa bekiendt, skulde finde endnu Modstandere, Og det, som mere forunderligt er, endog iblandt Læger, endskiønt jeg haaber deres Antal er kuns lidet. For nu at kunne bedømme den Forskiel der nødvendigen maae være imellem disse tvende Sygdomme, saa vil jeg anføre de Ting, som meest har Jndflydelse paa et Menneske, paa den Tid han bliver anstukken af Smaakopperne. Disse Ting kan henføres til følgende fire Omstændigheder: 1) Legemets Tilstand paa den Tid det bliver anstukken. 2) Den adskillige Lethed, som Legemet paa adskillige Tider har til at imodtage Koppe Giften. 3) Maaden, hvorledes Smitten skeer, enten tilfældigviis ved udvortes Berørelse, eller ved almindelige epidemiske Aarsager. 4) En god eller ondartig Jndflydelse af Luften paa Tiden af Smitteen. Disse Betragtninger, deels enkelte, deels tilsammentagne kan give os adskillige Underretninger i at forklare ikke alleneste den store Forskiel imellem de naturlige Kopper, men endog, hvorledes deres skadelige Virkninger, kan til største Deel forebygges ved Jndpodningen. 1) J Henseende til Legemets og Vædskernes Tilstand paa Tiden af Smitten. Naar den som bliver angreben af Smaakopperne, er af meget sterk Legems Beskaffenhed, af fast Kiød, tyk Blod, rigeligen født, fuld af Vædsker, naar Maven og Tarmene ere fyldte med Føde som letteligen forraadner, eller naar den som uvidende bliver angreben deraf, har i Forveien ophidset Væskerne enten med sterk Bevægelse eller ved at spire, naar endeligen disse Anledninger til Betændelse blive forøgede ved uordentlig Diæt eller urette Lægemidler, eller ved Varme af Sengen, saa er det vel ikke at undre over at Koppe=Feberen maae blive meget voldsom og foraarsage alt det Onde som en hæftig Feber alletider kan tilveiebringe. Men naar en Person som Kopperne anfalde befinder sig i en modsat Legems Beskaffenhed nemlig svagelig af slap Kiød og tynd Blod enten af en foregaaende Skærpe i Blodet, eller en Fordærvelse i Machinen af Aarsager som man ikke veed at forklare, hvorved saavel Væskerne som de faste Dele af Legemet ere genegne til Opløsning, Forraadnelse, Sammenløbning, saa kan man være forvisset om at den dertil kommende Koppe Feber vil forøge denne allerede tilstædeværende Forraadnelse og tilveiebringe en meget ondartig Slags Kopper. 2) J Henseende til den adskillige Grad af Tilbøielighed, Legemet paa adskillige Tider har at imodtage Smitten; saa er det uden Tvivl, at denne Tilbøielighed er størst og meest virksom paa den Tid, Kopperne herske epidemisk. Thi Epidemien forudsætter en vis sygelig Tilstand i de dyriske Legemer, hvilken bliver tilveiebragt ved almindelige udvortes Aarsager, eller i det ringeste bliver ved dem befordret. Derfore, naar Smaakopperne grassere epidemisk, saa maae der forud have været noget i de almindelige udvortes Ting, som har gjort Vædskerne mere genegne til at blive anstukne. 3) J Henseende til Maaden, paa hvilken Smitten skeer; saa er det uden Tvivl den farligste, som skeer igiennem Lungerne ved Aandedrættet, eller i andre ædle indvortes Deele, eftersom Deelene, hvor Moder koppen sætter sig, lider langt meere end de andre, hvor de derpaa følgende Kopper bryde ud, hvorved de indvortes og til Livets Ophold nødvendige Deele kan lætteligen blive indædte og fordervede. 4) En god eller ondartig Jndflydelse af Luften paa Tiden af Smitten. Enhver kan letteligen indsee, at naar Smaakopperne indtreffe paa en Tid tilligemed andre Epidemier, saasom hidsige inflamatoriske Sygdomme, Forraadnelses=Febere, Kighoste og deslige, Sygdommens Hæftighed derved overmaade maae tiltage, og Faren, i Henseende til Udfaldet, meget forøges. Disse fire ovenanførte Aarsager til ondartige Kopper kan ved Jndpodningen forekommes, og følgeligen deres onde Virkning undgaaes. 1) Ved at foretage sig den paa en Tid, at Legemets Beskaffenhed er i den Tilstand, at den best kan imodstaae Sygdommen, nemlig naar man ved en indskrænket Diæt og fornødne Afføringer har forebygget al tilfældig Stimulus til større Betændelse, naar man i Forveien har sat alle Ting i en roelig Tilstand, og ryddet alt Overlast og alle Hindringer af Veyen, hvorved Naturen kunde trykkes. a) Ved at indpode paa en Tid, at Kopperne ikke ere gangbare, og Vædskerne mindst ere genegne at foreene sig med Koppe Giften, og man tvinger, saa at sige, Vædskerne til at forene sig med Koppe Materien, og giære med den paa en Tid, de meest kan imodstaae Giften. 3) Ved at anbringe Koppe Giften paa Huden, hvilken kan udstaae ulige meere end de indvortes Deele uden besynderlig Skade. Fra Moderkoppen, som kommer paa Stedet, hvor man har indpodet, bliver Giften ikke paa engang ført i Aarene, men Tid efter anden; og bliver saa edes ved Blodets Omkreds lige udstrøet, saa at der ikke falder fleere Kopper paa de indvortes ædle Deele end de øvrige. Følgelig har man ikke synderlig at frygte for de første. 4) Ved at indpode paa en Tid, naar ingen epidemisk Sygdom hersker, og ved at vælge en Tid paa Aaret til dette Arbeide, naar Temperaturen af Luften er best og sundest. Uagtet jeg er forvisset om, at de anførte Grunde vilde være tilstrækkelige til at overbeviise.