JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-12-23
Blandinger. Mina. Don Francisco Espoz 9 Mina er født 1784 i en liden Landsby i Navarra. Hans Fader var en simpel Landmand. Hans Fetter, tavier Mina, der studerede 1868 i Logrono, havde forladt sine Studeringer, stillet sig i Spidsen for nogle Partiegængere og kaldet sin Onkel til sig. Tavier blev tagen til Fange, og Espozfik hans Plads, som Guerilla-Anfører. Saaledes begyndte hans Løbebane, hvori han siden blev saa berømt. Den til hans Omsorg betroede lille Trop fik en god Organisation og formerede sig saa hurtigen, at den snart udgjorde een af de skjønneste Divisioner af den spanske Armee. Han holdt Veien fra Bayonne til Madrid besat, og intet Detaschement, ingen Transport turde lade sig see, uden at angribes af ham. Central juntaen belønnede denne hans Tjeneste med en Colonels Rang. Af Regentskabet i Cadix blev han da udnævnt til Brigadeer, og i Aaret 1813, til Marechal de Camp. Han blev tilsidst den franske Armee saa besværlig, at man opbød store Midler, for at blive befriet for ham. Hans Tropper bleve ofte fuldkomment adspredte, og i Aaret 1812 overfaldt ham General Pannetier i Robres og tvang ham til at redde sig i bare Skjorte over Tagene, indtil han undkom. Siden blev han forraadet af sin Underbefalingsmand Tris, og derved blev han ved Sanguesa aldeles slaaet af den Keis. Garde, under Reille og Caffarelli. Men intet kunde forhindre ham, atter at møde i Marken. Hvor meget han end havde mange af sine Seire Terrainet at takke for, som var særdeles fordeelagtigt for saadanne Foretagender, saa skyldes dog meget hans egne Opfindelser og Manøvres, hvilket selv berømte Hærførere maa tilstaae. Ved Ferdinands Tilbagekaldelse blev han kaldet til Madrid, og der vovede han at gjøre Forestillinger, til Fordeel for Cortes. Dette paadrog ham vist nok Forfølgelser, der foranledigede ham til at trække sig tilbage i hans Provinds. Her gjorde han et Anslag paa Pampeluna, men som mislykkedes. Han flygtede til Frankrig, blev der, efter det Madrider Ministeriums Begjering, arresteret; men paa Ludvig XVIII's Anmodning igjen frigiven. Han fulgte med denne til Gent, og, skjøndt uden offentlig Characteer, var han med i Slaget ved Waterloo. Ved Jnsurrectionens Udbrud paa Øen Leon forlod han hemmeligen Paris, indtrængte med adskillige Patrioter i Navarra, og forsamlede der fine forrige Vaabenbrødre omkring sig. Efterat Constitutionen igjen var indført, blev han udnævnt til Generalcapitain over Navarra og derpaa over Gallizien, men i Aaret 1821 igjen afsat og i Leon holdt i Uvirksomhed. Efter d. 7 Juli 1822 fik han Commandoen over Cataloniens Armee, hvor han viste ligesaa megen Virksomhed og Duelighed, som i de tidligere Krige. Mina er yderst simpel i sit Væsen, beskeden i Lykken, og vant til et arbeidsomt Liv. Under hans Ophold i Paris skal han have bestræbt sig meget for, at forøge sine Kundskaber. Man bebreider ham en vis Characteerhaardhed. Bessieres.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-12-23
Georg Bessieres er født i Egnen af Montpellier og af en ubekiendt Familie. For at undgaae Conscriptionen drog han til Spanien, og befandt sig 1808 i Barcellona, hvor General Duhesme tog ham til sig som Tjener. Siden tjente han som Soldat i den franske Armee og deserterede til Fienden, for at unddrage sig Straffen for en Disciplinsfeil. Han tog nu Tjeneste i den spanske Legion Bourbon, hvor han forfremmedes til Capitain med Oberstlieutenants Rang. Ved Freden vendte han igjen tilbage til Barcellona, hvor han atter nedsank i Nød og Elendighed. Da han aldeles ikke vidste hvad han skulde gribe til, gik han med en Franskmand, ved Navn Bonatie, til Puycerda, i den Hensigt, hos denne, der vilde anlægge en Fabrik, at arbeide som Farver. Her blev han af Stadens Øvrighed, man veed egentligen ikke hvorfor, bort vist, gik derpaa til Ripol, og arbeidede der en Tidlang i Hr. Bareres Bomuldspinderie. Hans videre Skjebne er bekjendt. San Miguel. Don Ewaristo San Miguel er født i Asturien. Han studerede i sin Provinds, og da Krigen udbrød 1808, tog han Tjeneste i Regimentet Asturien, og avancerede til Oberstlieutenant. Han befandt sig ved Cadix Armeen, da denne gjorde Opstand, og fulgte da Riego, som Chef for Generalstaben, paa hans Tog gjennem Andalusien. Siden blev han sendt til Kongen, for at retfærdiggjøre Troppernes Fremfærd, og blev gunstig optagen, Han arbeidede derefter paa Espectadors Reduction, indtil han blev udnævnt til Minister for de udenlandske Anliggender. Han skildres som frimodig, som god Patriot og som en Mand af mange Kundskaber. Jmidlertid tillægger man ham Mangel paa Erfaring, og det er vel neppe at nægte, at han med mere Forsigtighed havde kunne forekomme i sit Departement megen Ulykke. – Nu sidder han, som bekjendt, arresteret, og man frygter for, at hvis Franskmændene, mod hvilke han fægtede, ikke tage sig af ham, vil hans Skjebne. blive den samme som Riegos.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-12-23
Jndenlandske Efterretninger. Af Nordiske Kæmpe-Historier er nu udkommet 2det Binds 1ste Hefte, indeholdende Sagen om Kong Didrik af Bern og hans Kæmper. J Fortalen berettes, at denne Sagaer een af de største, der have været skrevne i det tydske Tungemaal, og indeholder Fortællinger om Kong Didrik og hans Kæmper, Sigurd Fafnersbane og Niflungerne, Vilkinamændene (Russerne og Hunnerne, og om mange andre Kæmper, som høre til denne Sagnkreds. Den tager sin Begyndelse i Apulien imod Norden til Lumbardiet, Venedig, Svaben (Thyringeland), Ungern, Polen, Vindland, Danmark og Sverrig, gaaer over hele Saxland og Frankland, ja strækker sig ogsaa vesterud til Valland og Spanien. Den blev først forfattet omtrent ved Constantin den Stores Tid.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-12-23
Søskade.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-12-23
Paa Anholt strandede i disse Dage et fra Rusland kommende Skib, hvis Hovedladning var Talg, men hvoraf intet ventes reddet, da Skibet strax efter Strandingen gik i Stykker. Besætningen, som, Passagererne iberegnede, bestod af nitten Personer, tumlede i Skibsbaaden to Dage omkring i Kattegattet, landede derpaa i Sverrig, hvorfra den siden ankom til Helsing der. En med sine sex Børn ombord værende Kjøbmandsenke, der i Rusland havde gjort al sin Eiendom i Penge, for at drage til sin Slægt i Engelland, skal have mistet Alt. Skibets Capitain var tilligemed 4 Mand forhen druknet, ved at kantre med Baaden i Sundet.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-12-23
Den 19de December dreve 16 til 18 af 50 paa Helsingøers Rhed liggende Skibe, uden Anker og Touge af Kattegattet til. Tolv Skibe strandede Natten i Forveien ved Byen og Fæstningen, paa et Flinteskuds Afstand. To af samme stode ved Sukkerhusene, 1 ved Hovedmundingen, 8 ved Kronborg, neppe en Steenkast fra hverandre, og 1 paa Lappen. De fleste haabes endnu at kunne reddes, men nogle ere fulde af Vand og uden Redning. Et af disse Skibe var fra Rio Janeiro, ladet med Caffe, Sukker &c., 2 med Hørfrø, og Resten med Tømmervarer, fra Østersøen.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-12-23
Blandede Efterretninger. J Wiener Jahrb. d. Literat for d. A. har Hr. N. Fyrst i en Recension over den ny tydske Oversættelse af Holbergs Lystspil, leveret en, især for tydske Læsere, ret interessant Blographie af Holberg og Characteristik af hans Vittighedsværker. Det synes at gaae Holberg, som det gik Shakespear, og han maatte først næsten glemmes, for at opstaae i forherliget Glands, 70 Aar efter hans Død. J Tydskland, begynder man nu igjen for Alvor at paaskjønne hans Værd, og om end de fleste af hans Stykker, især i tydsk Dragt, neppe egne sig for den nuværende Tidssmag, saa ville Kiendere af sand Vittighed dog læse ham med saa meget større Fornøielse. Han kan sammenlignes med et gammelt ægte engelsk Guldrepeteeruhr, hvis udvortes Form vel ikke gjør det skikket til at hænge ved Damers Side, eller bæres af unge Herrer, men som dog bedre kan sige os hvad Klokken er, endog i Mørke, end hine modens Uhre, som man mere bruger til Stads, end forat rette sig derefter.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-12-23
Wilson fortæller i sine Travels in Egyptand the holy Land, London 1823, følgende angaaende den berygtede Diezzar Pascha: En ung Mand, der sad i Hovedporten, bad mig om en Almisse. Han var blind paa begge Øine, som Diezzar havde ladet ham udstikke, paa Grund af, at han havde fornærmet ham. Ved hvert andet Skridt paa Gaden, mødte jeg Folk, gamle og unge, som vare berøvede et Øre, et Øie eller Næsen. Da Lægen hos den nuværende Pascha, der er ligesaa udmærket for sin Menneskelighed, som den forrige var afskyet for sin Grusomhed, besøgte mig, fortalte han endeel rædsomme Historier om Diezzar. Han lemlæstede ikke blot saa mange Indbyggeres Ansigter, men gjorde sig endog en Morskab af Slagterie. Antallet af de af hans indsluttede Qvinder, som han opoffrede, lader sig aldrig nøje bestemme. Engang blev et af hans Offere befundet at være besvangret af en Albanesisk Officeer. Diezzar og hende ikke allene en Dolk i Brystet, men rev hende endog med egne Hænder Fosteret ud af Livet. Da denne Blodhund eengang ikke var istand til at opdage Ophavsmanden til en i Seraillet begaaet Forseelse, lod han myrde 40 af sine Officerer, der bleve lagde bundne paa Gulvet og umenneske ligen sønderhugne af hans Janitscharer. - Dajeg sagde til Lægen, at jeg havde et Brev til den nuværende Paschas Minister, der havde beklædt samme Post hos Diezzar, fortalte han, at denne udmærkede Mand eengang paadrog sig i et enkelt Tilfælde Diezzars Mishag; han blev fremkaldt for ham og tilkiendegivet, at havde han ikke været en Mand af Talenter, og været befunden nyttig, saa havde han skullet miste Hovedet; men da Diezzar behøver hans Tjeneste, vilde han ikke andet end blot sætte et Mærke paa ham, ved at berøve ham Næsen. Bødlen fik i Følge heraf befaling, at træde ind med Redskabet og gjøre sin Pligt. Dog, følende Ministerens Stilling, og ønskende at udføre befalingen med mueligste Skaansomhed, afskar han ham blot Næsetippen, men Diezzar, rasende over Bødlens Ulydighed mod hans Befaling, snappede den store Kniv, som brugtes til denne umenneskelige Handling, fra ham, og afskar Bødlens hele Næse. Dette sataniske Menneske, der herskede i mange Aar i Acra, var saa vant til Blodsudgydelse, at han offentligen roste sig af sine navnløse Forbrydelser. Hans Opvartere fandt ham en Morgen død af Apoplexie i Sengen, og ved at trække Klæderne af ham, opdagedes under hans Hovedpude en skreven Liste over et stort Antal Personer, der næste Dag skulde miste Hovedet. Dette Uhyre i menneskelig Skikkelse, opnaaede en Alder af henved 80 Aar; han beskrives som en Mand af udmærkede Kræfter, velskabt, men af vildt Udseende, med et langt hvidt Skjæg. Hans Gierrighed var grændseløs, som hans Magt frygtelig.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-12-23
Kjøbenhavns Børs, d. 23 December. Cours. Hamb. 2 M. 244, a vista 247. Spec. 250. - Specier solgtes til 15 Rbmark. Oblig. (med Renter fra 11 Dec. 1823) 80 a 80 1/2 Nationalbank-Obligationer (af Laanet d. 2 Febr. 1820) 102 1/2 Rbdlr. r. S. (uden Renter) eller 128 Rbdlr. Sedler pr. 100 Rbd. r. S. - Norske Sedler 14 1/2 Rbdlr. pr. 10 Specier norsk. Svenske Sedler 58 1/2 s. - Disconto 5 pC. man En indfødt Jtaliener, der nyligen er ankommen her til Hovedstaden, tilbyder sig at give grundig Undervisning i det italienske Sprog for en billig Betaling. Hr. Conditor Pedrin, paa Nytorv No. 89, meddeler nøiere Underretning. Him
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-12-23
Hos Boghandler Reitzel, paa store Kjøbmagergaden No. 1, findes: 1) Taschenbücher for 1824, i forskjellige Udgaver, med fine Kobbere, og 2) et Udvalg af de nyeste og skjønneste danske og tydske Læsebøger, tjenlige til Jule- og Nytaarsgave. FæstemmerumKjøbenhavn. Trykt hos J. H. Höecke¬
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-12-27
Hovedargumentet, hvorpaa Recensenten stør ter sin Dom, at Thaarup ikke var Digter, er egentligt dette, at han ikke var saa stor Digter, som Evald, men er da Schulz, denne med Thaarup saa beslægtede Aand, denne stille Sanger for det stille Nord, som Øhlenschlæger kalder ham, er da Schulz ikke Componist, fordi han ikke er Mozart? - Hvad Rec. siger S. 631 om Tiden som Recensent, er nok dog kun halv sandt; thi sikkert ere allerede adskillige Digterværker, som fortjente dette Navn, gangne under i Tidens Strøm, og flere ville vel undergaae inden Verdens Ende. Men er der et evigt Liv for den menneskelige Aand, da kan Digteren er hverve sig en bedre Udødelighed i de Hjerter, han rørte og trøstede; hos de Aander, han glædede og dybt bevægede; thi, som Schiller siger i hans Prolog til Wallenstein. Wer den Besten seiner Zeit genug gethan, der hat gelebt for alle Zeiten. Og denne Udødelighed kan ingen Recensent fraskrive, og ingen nye Mode i Æsthetiken røve Thaarup.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-12-27
Det er sandt, at Thaarup skrev sine Idyller i Danmarks blideste Periode, og at han uden denne ikke havde kunne skrive dem saaledes. Men mon denne Periode endnu havde levet saa venligt veemodigt skjønt i saa mange Danskes Erindring, om den ikke havde fundet en Skjald som Thaarup, og hvorlænge mon det vilde varet, inden den uden ham vilde blevet glemt, som Achilles uden Homer? J Sandhed, til at opfatte en saadan Periodes herligste Træk, at samle dem i et simpelt og reent billede; at forherlige et Folk og dets Fyrstes Glædesfest, ved skjøn Fremstilling af frydelig Sandhed, uden med et eneste Ord at smigre eller prale; dertil hører mere, end man forestiller sig, naar man siden efter seer dette Billede, og da tænker, ja, det maatte jo naturligviis være saaledes og ikke anderledes, ligesaa vist, som der hører mere tilat male et Portrait til træffende Liighed, end tilat see, at det ligner. Aldrig have vel Skuespil, forfattede ved festlig Anledning, mere sammenknyttet et Folk og dets Konges Hjerter; men heller aldrig have de vel været mere skikkede dertil, end Peters Bryllup og Høstgildet. At Fyrstens Daad fortjente saa skjøn en Hylding, var ikke Digterens Værk, men at den blev bragt paa en saa hjertegribende, for enhver Tilstedeværende uforglemmelig Maade, som i Negerens Sang: "Jeg vil flye din Høitids Fryd, deri var Leiligheden alene dog ikke Skyld. Aldrig er maaskee af noget Syngespil saa mange Viser blevne Folkesange, have fortjent at være det, og ere saalænge vedblevne at være det, som af disse. Skal man bedømme en Digters Fortjeneste, hvad i det mindste Abbt mener i hans classiske Værk (vom Verdienske, efter den gavnlige Virkning, hans Arbeider have paa Mængden, da bliver Thaarup ikke den mindst Fortjente af Danmarks Digtere. Vel ere Patriotisme og Æsthetik to forskjellige Ting; men en slet Patriot, om han end var Æsthetiker som en Engel (jeg tænker herved just ikke paa Gleims Engelchen der Kritikus) er den, der for at vise sin æsthetiske Kløgt, gjør det første Greb til at sønderbryde en Kjæde, der venligt har slynget sig om et Folks og dets Konges Hjerter. Man indvende ikke vi kunne endnu længe, som Danske, see Peters Bryllup med Henrykkelse, endskjøndt vi, som Æsthetikere, ansee det for et maadeligt Product. De Lærde kunne maaskee dette, men Mængden, skjelner ikke saa fiint. Hører den først af Tonangiverne, at Thaarups Syngestykker ikke længer holdes for Mesterstykker, saa ville disse heller ikke længer kunne opvække saa rene og ædle patriotiske Følelser hos den, som tilforn, thi blive Tilskuerne end ved Opførelsen henrevne og dybt bevægede, saa vilde de dog fiske efter en eller anden Dadel, for i deres egne og Andres Øine at gjelde for mere end almindeligt fifsige, og dette Dadelfiskerie vilde svække det gode Jndtryk, de ellers kunde bragt hjem med sig fra Skuepladsen.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-12-27
Recensenten fører den Anke, at i Thaarups Jdyller savnes Nationalitet i Personer og Characterer. Men er det ikke omtrent som om en Kunstdommer, ved at betragte et Malerie over en af Siellands smilende Egne vilde sige: her savnes ganske smukke, nogne menneskelige Figurer og udtryksfulde characteristiske Ansigter, – Det er sandt, at Personerne i Th's. Syngespil ere mere allegoriske end virkelige Personer; men burde de da ikke være dette, Vare disse Bønder ikke Repræsentanter for den hele danske Nation, og burde en Arv eller Jeppe paa Bierget hellere fremtraadt i deres Sted?
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-12-27
Ved at see en Recensent frakiende en af et heelt Folk agtet og elsket Digter Digternavn, fordi hans Arbeider ikke svare til de nyere æsthetiske Anskuelser, falder det mig ind, at jeg forikke længe siden hørte en Søecadet med megen Bestemthed at tale med Ringeagt om Niels Juul, og paastaae, at han ikke var Søekriger; venteligt fordi Kjøgebugts Seiervinder ikke havde lært at tegne, danse eller voltigere saa smukt, som det nu fordres af den, der dannes til Søekriger. Ere dog ikke nogle af vore Cadetter vel meget Recensenter, og nogle af vore Recensenter vel meget Cadetter. Norup Præstegaard ved Odense, d. 28 Novbr. 1823. O. D. Lütken.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-12-27
Blandinger. Man finder i en gammel engelsk Krønike, at en Hofdame hos Katharine af Arragonien, Dronning af Engelland, havde en saa velsignet Madlyst, at hun kunde spise til Frokost et heelt Laarstykke Oxesteeg, 4 Pund Brød, en Frugt tærte, 4 Flasker stærkt Øl. Til Middag; et Stykke saltet Oxekjød, et Stykke Roastbeef, nogle Fricasseer, 4 Pd. Brød, 4 1/2 Flasker stærkt Øl. Til Vesperkost, en Portion Smørrebrød, 2 ½ Flasker stærkt Øl. Til Aften: et Fad Grønt, et Stykke Lammekjød, en Tallerken Bagværk, 3 Pund Brød, 4 1/2 Flasker stærkt Øl. Førend hun gik til Sengs: 2 Pund Brød, en Kage, 2 Flasker Viin.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-12-27
En Fremmed i Paris, fortæller General Rapp, i sine for ikke længe siden udkomne Mindeværdigheder, lod sig en Aften lyse hjem af en Savoyarddreng. Drengen tilbød sig ogsaa at tænde Lyset for ham paa hans Værelse, og fortalte ham ved denne Leilighed den ene lystige Historie efter den anden, medens han klædte sig af. Omsider ønskede Drengen ham en god Nat, og han lukkede Døren efter samme. Om Natten hørte han i Forstuen en overordentlig Allarm af Katte, hvorved han vaagnede. Da den aldeles ikke hørte op, og han formedelst dette Skraal ikke kunde sove, stod han op af Sengen, tog sin Stok og jagede med denne omkring i alle Vraaer af Forstuen. Derpaa blev Alting taust, og han sov roligen indtil om Morgenen. Da han reiste sig, savnede han sin Børs og sit Uhr. Han gik nu til den daværende Politielieutenant Hr. v. Sartini, og fortalte ham Historien. "VilDe komme i Morgen Middag Kl. 12 igjen, sagde Sartini, maaskee jeg kan opdage de stiaalne Koster." Saasnart denne var gaaet, lod Politielieutenanten komme den første den bedste Savoyarddreng fra det Qvarteer, hvor den Fremmede havde ladet sig lyse hjem. Til denne sagde han: Jeg vil om et Par Dage ved en liden Fest i en Hauge more mine Venner med nogle af Jer Drenge, og lade Eder klæde i dette Øiemed. Jeg veed, J kan sædvanlig gjøre allehaande Konster. Hvad kan Du for en Konst?" Drengen sagde, han kunde fortræffeligt staae paa Hovedet. Nu maatte han ogsaa nævne ham de af hans Kammerater, der ligeledes kunde gjøre Konster. Drengen nævnte ham En, der kunde vende Mølle, en Anden, der kunde fløite som Fugle, en Tredie, der kunde gaae paa Hænderne. Endeligen nævnte han ogsaa En, der med Munden kunde gjøre en Allarm, som om en Mængde Katte vare i Færd med at bides. Vel, sagde Hr. Sartini: "bring mig alle disse i Morgen Kl. 12 herhid; jeg vil da giøre videre Aftale med Eder. Drengene indfandt sig, da Sartini netop havde anviist den Bestiaalne en Plads i Sideværelset. Enhver af dem maatte gjøre sine Konster, og den Fremmede hørte med Forbauselse det samme Katteskrig, som forrige Nat havde vakt ham af Søvnen. Saasnart han altsaa var traadt ind i Værelset, hvori Drengene befandt sig, gjenkjendte han den, der havde lyst ham hjem, og det var den samme Kattevirtuos, der ogsaa strax, paa Hr. Sartinis Trudsler, tilstod, at han havde skjult sig i Huset, lokket den Fremmede ved sin Allarm ud af Sengen, og medens denne var i Forstuen, listet sig ind i Værelset og stiaalet hans Børs og Uhr.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-12-27
J The Pamphleteer for Mai 1823 læses et sindrigt Stykke. Det første Møde i Committeen for det foreslagne Mindemærke til Shakespears Hæder. Forfatteren lader i Forsamlingen en heel Deel Aander komme tilsyne og tilkjendegive deres Tanker angaaende Forslaget. Allerførst fremkommer Aristoteles's Skygge. Den siger, at have ydet den store Digter megen Opmærksomhed, uagtet det ilde Fordøielige, som han ofte tvinger os til at nedsluge. Skjønt det engelske Sprog staaer saa dybt under det græske, har han fundet mange Steder, ja hele Scener, en Hommer værdige. Jeg kan neppe tilgive ham vedbliver Aanden - at han har overtraadt mine Regler. Hvilken Skade er det, at han ikke bedre har ordnet sine Stykker og udelukt alt det Kram, som altid maa forringe hans Hæder. Men jeg mærker, at J Britter have stærkere Fordøielsesredskaber end vi Athenienser. J kunne taale Føde, som vilde bringe Pentelicus's Gede hyrder til at kaste op. - Longius's Aand forsikkrer, at han bedre kunde have oplyst sine Theorier, dersom han kunde paaberaabt sig mange Steder, i Macheth og Othello, som ædle Mønstre paa det Sublimes Væsen. Saaledes vedbliver Forfatteren at lade de forskjellige store Digteres og Konstdommeres Skygge fremsætte i Korthed deres Dom over Shakespear. - Blandt de forsamlede Committeelemmer er ogsaa en dansk Kjøbmand, Christian Gyldenstjerne, som længe har boet i London. Denne siger: "De Baller, mine Herrer, som jeg uophørligen lader indskibe til Skaggerak og Kattegattet, levne mig kun ringe Tid til at dyrke de skjønne Konster. Tillad mig imidlertid at sige, at dersom De foreslaaer, at oprette en Støtte til Deres udødelige Digters Minde, saa ville faa Konstnere lade den vederfares den Ret, som min udmærkede Landsmand. Thorwaldsen, hvem man i Kjøbenhavn med Rette har givet det Tilnavn, Nordens Phidias. Scenen for et af de meest beundrede af Shakespears Dramer ligger, som De veed, i Danmark, og er ikke en god Fjerdedeel af det brittiske Blod dansk Hvad de andre Billedhuggere angaaer, det være hvilkensomhelst, hvad kunne de gjøre i Sammenligning med ham, kunne de have den Bevæggrund og den Lidenskab derfor, som en ægte Dansk, Hamlet er en Prinds af deres Kreds, men han er hændelsesviis en Dansk. Jeg besværger Committeen, ikke at foragte en Dansk.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-12-27
Blandede Efterretninger. J Erg. Bl. zur Hall. Lit. Zeit. No. 85. f. d. A. læses en Recension over Acta noveregiæ Societatis medicæ Hevniensis.), Vol. I. 1818 og Vol. II. 1821. J Jndledningen til samme hedder det: "For sexten Aar siden udkom det sidste Bind af dette indholdsrige Værk, og endnu længer vilde Fortsættelsen udeblevet, havde Selskabet ikke ved Kongens Gavmildhed faaet Trykomkostningerne betalte af den Kgl. Casse.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-12-27
Det er saa meget mere uventet, at ikke engang Trykomkostningerne kunde dækkes ved Afsætningen af de foregaaende Bind, da Indholdets Værd er almindelig erkjendt, og det latinske Sprog, hvori alle Afhandlingerne ere skrevne, burde have sikkret samme en Udbredelse i udenlandske Stater. De to ovennævnte Bind indeholde 41 Afhandlinger af annatomisk, physiologisk, medicinsk practisk, chirurgisk og fødselshielpeligt Jndhold; lærerige ere de alle, adskillige af fortrinlig Viig tighed, og Rec. ønsker saare meget, at kunne bidrage noget til, at Arbeiderne af et Selskab, der saa fuldkomment hævder sin gamle Hæder, maa videre udbredes, og deres fremtidige Offentliggjørelse tilfulde sikkres. - J Fortalen meddeles den Efterretning, at Selskabet, som i Det medicinske Selskab blev stiftet 11 Oct. 72 og fik 5 Juni 1782 Tilladelse at bære Navn af Kgl. Selskab. Følge sine første Statuter, kun kunde optage Medicinæ Doctores legitime promotos blandt sine Medlemmer, har faaet en mere omfattende Virkekreds derved, at efter dets nye Statuter, nu ogsaa Anatommer, Physiologer og overhoved Naturforskere ligesom og Dyrelægger og Saarlæger, kunne optages, om de end ikke have faaet Doctorgraden. J dette Øjeblik bestaaer Selskabet af 10 Æresmedlemmer, 18 ordentlige nærværende og 11 fraværende, 19 indenlandske corresponderende og 41 udenlandske ordentlige Medlemmer. Fra Januar 1802 indtil 26de April 1821 ere 262 Afhandlinger blevne oplæste i Selskabet.