Viborger Samler, 1839-05-04
Dersom Aalborg Byes Handlende ved Raadslagninger, Jndsamlinger af Underskrivter, Petitioner til Regjeringen, Undersøgelser &c. var istand til at lukke Agger Kanalen, da var det vist allerede forlængst skeet, hvis de dertil havde havt Competence, og naar da Vesterhavet vilde lade Lukket staae og fremfor alt Kanalen være stoppet, var jo Stæder, Byer, Huse og Marker vel betrygget for en slig Oversvømmelse som sidst fandt Sted? – Sildesiskeriet vilde da atter komme i Flor, dersom Sildene kun vilde indfinde sig. De indtraadte directe Handelsforbindelser imellem de ved Liimfjordens Bredder værende Kjøbstæder og Udlandet vilde da rimeligviis om ikke ganske saa dog for endeel hæves og ingenlunde tiltage i nogen foruroligende Grad, og de mindre Formuende i disse, der nærmere eller fjernere øinede den Tid, da ogsaa de kunde være uafhængige af Landets egne Kjøbsteder, tænke da ikke mere derpaa, men lade sig gefalde (som sædvanlig) hvad der foreskrives dem. Det kan saaledes ikke være Aalborgenserne (der dog ved Stormfloden, den 8de og 9de Januar d. A. nok af alle omkring Liimfjorden vare de der leed mindst) ligegyldig, om Agger Kanal er aaben eller ei, og at gjøre en Reise dertil for at undersøge den, var jo noget saare ubetydelig i Forhold til det Gode, som deraf vilde flyde, om der mulig kunde udfindes en Maade hvorpaa den seilbare Kanals Stopning var at iværksætte. De mindre Gjennembrud kunde jo altid siden efterhaanden som de udvidedes som det skeer) opfyldes, da disse vel ikke for nærværende Tid ere farlige. – Adskillige have forundret sig over, hvorfor just Aalborgenserne interessere sig saameget for at faae denne Kanal lukket, da de, som forhen sagt, ved sidste Stormflod, slap saa let derfra, og derimod i de Byer der leed betydelig, kun tænkes paa at flytte Vaanings- og andre Huse paa et høiere Ternin- og lade den Steen ligge som de maaskee ikke troer lader sig løfte og endmere undrer det Mange, da Hr. Overdigeinspecteur Christensen (hvis Votum vist ikke med Hensyn til Gjenstande af den Natur bør forkastes) efter Rygtet skal have yttret sig om det Umulige i at sætte noget bestemt varigt Lukke for Havets Jndtrængen i Liimfjorden, og bør fattige Danmarks Beboere da vove Tønder Guld ja maaskee Millioner som i et Øieblik lade sig henskylle eller opsluge af det fraadende Vesterhavs Bølger: Havets Jndbrud i Liimfjorden har unægtelig foraarsaget Skade i enkelte Henseender, men ved Siden deraf ogsaa allerede gavnet, og at Agger Kanal i Tiden (forudsat den vedbliver at være seilbar) jo vil være af uberegnelig Nytte for det indre Jylland, kan ikke være Tvivl underkastet; thi vil man kun nogle Minutter lade Øie og Tanker vandre fra By til By, hvor Skibsfarten er levende og Handelen florerer, da vil man ei længe være i Uvished om, men snart komme til den Overbeviisning, at beqvem Skibsfar- og livfuld Handel ere de mægtige Skabere, der efterhaanden forvandle Heder, Moser og Moradser til bølgende Kornmarker og græsrige Enge. – Flere have lidt paa Bygninger a. ved sidste Oversvømmelse; i Forhold til det større og mindre Tab drages jo daglig Omsorg for, at der vil blive ydet dem Hielp, og kun Faa, der nogenlunde formaae det vil anvende den Hielp de nyder til Reparationer, men til derved at henflytte deres Vaaninger paa en høiere Plads, og betroer nok neppe Liv og Gods oftere til en saa lav Beliggenhed selv om det tryggeste Værn sættes imod Havet, ved Agger. – Engene omkring Fjorden vil vel især i Førstningen tabe endeel af sine ferske Planter, men efterhaanden som disse uddøe fremstaaer Saltvands=Planter, der af Sagkyndige ansees for langt fyndigere end hine. – Hvad Høivandet iøvrigt hist og her vil skade er ei lettelig at beregne men at en uhindret Skibsfart igjennem Agger Kanalen jo vil have de omkring Liimfjorden liggende Egnes mere og mindre betydelige Opkomst til Følge kan ikke være Tvivl om, og ingen upartisk Fornuftig nægte jo at kunne skjønne. En Hader af formegen egen Jnteresse.