Berlingske Tidende, 1795-05-18
Berlin, den 9de Maji. (Fortsættelse af Kongen af Preussens Erklæring til Rigsstænderne. See No. 39.) Han har i 3 blodige Aar efter hinanden med en udvalgt stor Krigshær, paa en fremmed meest udtæret Grund, under den overdrevneste Vyrtid paa alle Fornødenheder, og en umaadelig Penge=Udflydelse af alle Hans Lande, kiæmpet mod en ved Magt og Krigslykke saa frygtelig Fiende; har for saa meget som mueligt at afvende den bortrivende Strøm af Fiendens Foretagender, fra Tydsklands Grund, gjort og udtømt alt hvad der hængte af Ham, for at opnaae den store Fortieneste at være blevet Tydsklands Beskytter og Befrier i de farefuldeste Crisis. Taknemmelig skulde endnu den tydske Efterverden sige hinanden, at det fornemmelig vare de preussiske Krig hære, som med Hurtighed og Eftertryk reddede Riget mod hiint første Jndbrud af General Custine, trængte den med Overmagt fremtrængte Fiende tilbage, erobrede Maynz og Frankfart tilbage; at disse Krigshare i alle 3 Felttogene forsvarede den største Deel af Rhinstrømmen, og da paa venstre og høire Side Ulykke paa Ulykke traf de Alliertes Vaaben, endnu bestandig beskyttede Rhinstrømmen, og uafladelig som et urokkelige Brystværn bedækkede Hiertet af Tydskland; jal at de, da ogsaa de forenede Nederlande, formedelst de Alliertes vedvarende Uheld, gik forlorne, og den uforsvarede nordre Deel af Riget stod Seiervinderne aaben, ilede hen, hvor Faren truede paa det frygteligste, og reddede, tilligemed Kongens vestphalske Provindser, ogsaa den hele derværende Kreds og alle bagliggende Lande. Og til denne det fælles Fædrenelands Tieneste er saameget preussiske Blod bleven udgydet, og saa undpresselige Pengesummer blevne unddragne de preussiske Stater paa en Tid, da Kongen tildeels var indviklet i endnu andre Krigs omstændigheder, og var tvunget til at forsvare med sin øvrige Krigsmagt de modliggende Provindser i hans Tronarchiimod de tilgrændsende Polakkers Jnsurrection og Streiferier. Men det har været enhver Jagttager af de statistiske Kræfter indlysende, at en Fortsættelse af en udenrigs Krigsførelse af denne Beskaffenhed maatte endelig blive umuelig for de preussiske Staters Kræfter. Kongen har adskillige Gange forestillet de Allierte og i Begyndelsen af 1794 det tydske Rige, dette; men hans Forslag, at det maatte paatage sig Hans ellers af Feldten tilbagetrækkende Troppers Forflegning, havde næsten overalt i Riget fundet Koldsindighed, Utilbøielighed og Mishag. Just da havde det storbrittaniske Hof gjort Kongen Subsidieforslaget, hvilket Kongen gan Gehør, saa at det betrængte Rige vedvarende nød de preussisk Vaabene Beskyttelse. De engelske Subsidier havde dog kun været en meget indskrænket Hielp og havde snart ophørt. Havde Kongen i denne Tidspuner villet overlade Riget og dets svage Kræfter til sig selv, saa havde dets Skjæbne maaskee allerede paa den bedrøveligste Maade været afgjort, men Kongen var i denne høieste Crisis vedblevet at være Rigets Forsvarer, dog var en talrig Armees Henmarch til Westphalen den sidste mu ligste Anstrengelse for denne Krig, og sammes Fortsættelse af Kongens Kræfter allene havde været en ganske ubetinget Umuelighed. Der havde og ikke fra nogen anden Side tilbudet sig Hielpemidler og Lettelser for Kongen, da Riget ikke engang vilde paatage sig de preussiske Troppers Forflegning; ja endog ikke de overordentlige store Omkostninger ved Tilbageerobringen af Maynz (2 Millioner 83961 Daler) vare blevne erstattede, omendskiønt Rigets Krigsoperationscasse kun er til for at bestride saadanne Omkostninger og saa anseelige, igientagne Rommermaaneder vare bevilgede af Rigstænderne. Ved Hollands Fragang vare de Rigsfienden bestridende Kræfters Masse besynderlig bleven forringet; overalt viste sig Spor af en vedholdende Mislykke for de allierte Vaaben, saavelsom overalt den yderste Udtømmelse af Kræfter. Selv Keiseren havde allerede midt iforrige Aar ikke længere dølger for det tydske Rige, at han, uden ufortøvet Understøttelse af Mandskab og Penge, ikke formaaede at redde det. (Fortsættelsen følger.)