Aarhuus Stifts-Tidende, 1834-05-30
Nyheder fra Udlandet. Frankrige. Lafarette er død. Et uerstatteligt Tab for Frankrig - hedder det i Beretningen: thi han var dets fortrinligste Borger og Folkets bedste Ven. Hans Død har gjort en uhyre Sensation i Paris. Hans Begravelse sees ikke uden stor Bekymring imøde. Den skulde gaae for sig Torsdagen den 22de Alt Aftenen iforveien havde der samlet sig Folkehobe udenfor hans Hotel. Men det vrimlede af Politiebetjente imellem dem, som havde Ordre til, hver Time at give Rapport til Hoffet om alt hvad de er foer med Hensyn til hvad Folket havde i Sinde af foretage sig Dagen efter. En stor Deel Haandværksfolk havde samme Dags Middag ophørt med at arbeide, for mod Aften at forsamle sig paa Boulevarderne, at aftale med hverandre. Paa den anden Side havde Krigsministeren indkaldt til Paris alle de Tropper som høre til den første Militairdivision, saa Hovedstaden vilde den 22de have 50,000 Soldater inden sine Porte. Alle Boulevarder og offentlige Pladser, samt Broerne og de elysæiske Marker skulde besættes med Tropper. Først havde Regjeringen havt den Jdee at kommandere hele Nationalgarden til at følge Liget, for under dette Paaskud, at have den parat i paakommende Tilfælde. Men senere blev det besluttet, at kun en Deputation af den skulde være fuldtbevæbnet, og de øvrige, saa mange som der vilde følge med, kun med Sabel, og uden Gevær. En Deputation af de herværende Nordamerikanere, og ligeledes en af forhenværende franske Officerer havde anholdt om at maatte bære Liget. Sørgetalerne skulde holdes paa Bastillepladsen, hvor Toget vilde komme til at opholde sig længe, thi ifølge den Afdødes sidste Villie skal hans Liig nedsættes i en Familiebegravelse i Picpus, ved Siden af hans forlængst forudgangne Hustrue, hvor der, ifølge et specielt Reglement, ingen Liigtaler maa holdes ved Graven, og hvor Pladsen er saa indskrænket, at kun Sørgeparrene kunne rummes der. Ved Postens Afgang fra Paris, om Aftenen den 21de, hed det der, at nogle Folkeselskaber havde forenet sig om at bemægtige sig Liigkisten og bringe den ind i Pantheon, ja man vilde saagar vide, at en republikansk Bevægelse skulde umiddelbart følge ovenpaa Begravelsen. Frygtsomme forlode derfor Staden i betydelig Mængde, for paa Landet at være sikkrede mod den næste Dags mulige Begivenheder. (Armand Lafavette, af en gammel fransk adelig Familie, var født den 1ste Septbr. 1757 i Over=Loiredepartementet. Hans Fader faldt i Slaget ved Rosbach. Allerede i sit 16de Aar giftede han sig med en Frøken Noailles. Aar 1777 gik han til Nordamerika, i hvis Frihedskamp han saaledes udmærkede sig, at han fik Kommanden over Washingtons Avantgarde. De forenede Staters Congres udnævnte ham til nordamerikansk Æresborger. Han begav sig derpaa hjem igien til Frankrig, som truedes af den senere udbrudte Revolution. Han var en af de første Adelige som sluttede sig til den tredie Stand, og giorde Forslag til Ministrenes Ansvarlighed. Efter Bastillens Jndtagelse blev han af Folket udnævnt til Nationalkonventets Præsident. Som Chef for Kongerigets samtlige Nationalgarder befalte han at anlægge den trefarvede Kokarde, som han spaaede vilde gaae hele Verden rundt. Den 5te October 1789 bragte han Kongen fra Versailles til Paris. Den 20de Febr. 1790 erklærte, han Jnsurrectionen for den helligste Pligt, saa ofte som Undertrykkelse gjorde en Revolution nødvendig. Paa denne Tid havde han naaet sin høieste Popularitet. 1791 sprængte han med Nationalgarden de paa Marspladsen forsamlede Jakobinere under Danton og Marat, som forlangte en Republik. 1792 kommanderede han den franske Armees Centrum. Han tilbød sig at føre Ludvig XVI til Compiegne, og stillede sig selv for Skrankerne som Jacobinerklubbernes Anklager. Der blev sat en Priis paa hans Hoved han flygtede, men blev greben af Østerrigerne. J 5 Aar sad han fangen i Ollmütz, indtil General Buonaparte ved Freden til Campoformio udvirkede hans Frihed. J henved 30 Aar levede han nu som Privatmand. 1826 bivaante han de nordamerikanske Fristaters 50aarige Jubilæum. Da han kom hjem igjeblev han en af de ivrigste Oppositionsmænd, og bidrog væsentligt til Julirevolutionen. Den Rolle, som han selv spillede heri, er endnu i saa frisk Minde, at den ikke behøver at omtales. Han efterlader sig en meget talrig Familie, den næsten Alle befandt sig ved hans Dødsleie. Alle fremmede Gesandter havde sendt Courerer til deres Hosser med Efterretningen om hans Død.)