Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-09-27
Bondeoplysning i Aaret 1805. J Hovedstaden smiller man, naar Aviserne fortælle os, at Helgenbilleder gjøre Underværker og tilbedes i de catholske Lande. Man troer fuldt og fast, at endog Bondealmuen i Dannemark er langt bort over denne Overtro, og at Folk af den Lutherske Troesbekjendelse umuelig kunne fæste mere nogen Lid til Helgenes Undervirkninger. Men man tager i dette Tilfælde, som i saa mange andre, mærkelig feil. Jeg mødte nyligen paa Landet en 78 Aars gammel Bonde og hans Kone. Manden var ganske rask og rørig, men Konen, som var meget yngre, gik ved Krykker. Hun stønnede bestandig i det hun gik, og hvert Trin syntes at foraarsage hende Smerte. Den naturlige Medlidenhedsfølelse bevægede mig til at begynde at tale med hende. - Jeg. Hvad feiler hende, Moder, Er hun syg? - Hun. Jeg har Værk i det ene Been, gode Herre. Jeg er hverken Dag eller Nat fri for Smerte. Værken er færdig at pine Livet af mig. - Jeg. Bruger, *) Dette er paa Landet en almindelig Benævnelse for Gigtsmerter. hun da ingen Medicin, - Hun. Aa, jeg har mæn prøvet Alting. Jeg har været i Gange ved Kilden, men jeg kunde ikke falde i Søvn. Jeg. Hvilken Kilde. - Hun. Helenekilden, gode Herre! Der ligger en hellig Person begravet. Naar man kommer til at falde i Søvn paa Graven, saa bliver man cureret, om man var aldrig saa syg. Da jeg var der sidst, saa var der en Bonde med to smaa Drenge, som ikke kunde røre et eneste Lem, og Faderen maatte bære dem ind paa Graven. Men de faldt strax i Søvn, og da de vaagnede op igien, vare de saa friske at de kunne gaae hjem. Medens Konen fortalde dette, stod den gamle Mand med sammenfoldede Hænder, og hvert Træk i hans Ansigt syntes at bekræfte Sandheden af hans Kones Udsagn. Endeligen fremkom ogsaa han med Exempler paa Folk, som vare blevne fuldkommen helbredede paa Helene's Grav. Hans Naboes Kone f. Ex havde været contract i alle Lemmer, og man maatte tilbringe halvanden Dage med at kjøre hende fra hendes Huus i Egnen af Frederiksborg til Helenekilden, thi hun kunde ikke taale at kjøre hastig paa Brostene. Men da hun havde sovet en Nat paa Graven, saa var hun om Morgenen, saa frisk og sund, at Manden kunde kjøre hjem med hende i fuld Firespring, uden at det hindrede hende det allermindste. Han fortalde mig endnu andre Underhistorier af samme Caliber. Denne Overtroens Kilde og Helgens Grav besøges aarligen af mangfoldige Mennesker. Der er rundt omkring Graven opsat Kors og henslængt Krykker, som de helbredede Krøblinger, efter Foregivende, have efterladt sig der, men hvoraf de fleste nok ere lagte med Flid derhen, for at skaffe Kilden Søgning. Da Jndbildningsskraften ofte virker større Underværker, end alle Helgene og Doctorer paa Jorden, saa vilde det maaskee, fra en viis Side betragtet, ikke være raadeligt, pludseligen at udrydde denne overtroiske og latterlige Skik, førend man ved fornuftige Medicinalindretninger paa Landet, har gjort Helenecurer undværlige. Men man maa beklage, at der i et Land, hvor der dog anvendes saa meget paa at fremme Oplysningen, endnu existerer en saa høi Grad af Overtro, der ganske fornedrer Menneskets Værdighed. Hvor ønskeligt vilde det ikke være, at vore Folkelærere istedet for at præke om Gjenstande, som Almuen aldeles ikke har noget Begreb om, vilde søge at oplyse deres Forstand, og at man istedet for at overlade den syge Bonde til overtroiske Curer a., vilde sørge for, at han ikke, som nu er Tilfældet, behøvede at reise adskillige Mile, for at kunne raadføre sig med en Læge.