Corsaren, 1842-02-28
Dansk Udvandring. Efter ved Hjælp af den Mængde Smør, som aarligt anvendes her, at have beviist, hvor fortræffelig Danmarks Tilstand dog i Grunden er, giver "Berlingske Tidende", straalende over hele Ansigtet af Glæde og Beundring over sit skjønne Beviis, de Misfornøiede, "Skraalerne", det Raad at vende Danmark Ryggen og "søge en bedre Lykke andetsteds". Det er som talt ud af vor Sjæl, det er Noget, vi i lang Tid have tænkt paa. Hvorfor udvandre vi Danske ikke? Vel ere vi lænkede til Hjemmet, af Kjærlighed og saa mange andre Ting; men, naar en skjønnere Tilstand vinker os i den nye Verden, saa bør dette dog kunne overvinde vor Træghed - patria ibi, ubi bene! Ja, der bør udvandres, det er et Ord. Og det bør være de Misfornøiede, de, som ere tjede af det Tryk, hvormed deres Forhold hvile paa dem. Hvor mange ere de? Lad os tælle efter. Oppositionen siger, at det er hele Landet, alle 1,800,000 Danske paa en Snees Stykker nær; de Conservative sige, at det i det Hele kun er en Snees Stykker. Men "Sandheden er i Midten", der ere altsaa 900,000 Misfornøiede - nei, Vorherre bevare's! saa kunde jo ligesaa godt de Fornøiede vandre ud; der maa altsaa være langt færre Misfornøiede - hvor mange? det er nu ligemeget. De vandre altsaa ud - Lykke paa Reisen! "Corsaren" tager sig blot den Frihed først at forespørge, om dens Abonnenter ere derimellem. J saa Fald vandrer "Corsaren", hvor fornøiet den end er og har Grund til at være, sandt for Gud! med - for at spare Portoen. Vi vandre altsaa ud. Vi leie et Skib eller en Flotille af Skibe, og en smuk Morgen tage vi vore Pakkenilliker under Armen og begive os i Masse paa Veien til Toldboden. Af Glæde over vor Bortgang have de Conservative belagt Veien med Klæde (de kunne maastee faae laant af det, som er tilovers fra Jndtoget; det kunde jo meget passende bruges ved et Udtog); men for at forhindre os fra at vende om gaae "Dagen", "Berlingske","Adresseavisen" og "Ugeskrift foralle Stænder" med dragne Kosteskaft bag ved os. Vi gaae ombord grædende, idet vi gjensidig spørge hinanden, hvorfor vi græde. - De fire nævnte Aviser synge imidlertid en Qvartet, componeret af Muth- Rasmussen, Ordene af Krigssecretair, Digteren C. C. B. B. Franck, hvis Omkvæd er: "Naar alle Ulv af Landet gaae, Blider Faarene tilbage." Det Første, "Dagen" giør, naar vi ere ude af Sigte, er at fortælle en Historie. Efter at have viist, hvorledes Vandet steg 11 Tommer ved Toldbodtrappen af vore Taarer, siger den truende: "Saadan skal de have det. - De vilde indbilde os, at de gik frivillig bort; vi kunne fra authentisk Kilde forsikkre, at de gik ikke frivillig bort. Ved denne Leilighed finde vi det passende at gjøre opmærksom paa, hvorledes Ræven bærer sig af, naar den vil skille sig af med et vist Slags ubehagelige Jnsecter. Den tager lidt Hø i Munden og gaaer baglænds, ganske sagte, ud i Vandet. Jnsecterne flygte ud i Høet, som Ræven pludselig lader falde, hvorpaa den glad springer i Land: See, disse Bortdragende ere Jnsecterne, og vi ere Ræven --" Her rødmer, Dagens over den Sandhed, den saa uforvarende kom til at sige. Jmedens nu vi drage bort, komme til den texanske Republik, der faae overladt Jord, bygge vore Boliger og i Mellemtiden lede efter det frie og glædelige Liv, vi vilde finde, indretter man sig paa det bekvemmeste her hjemme.