Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1798-09-14
Tydsklands Crisis. bliver med hver Dag større. Jnteresserne ere saa deelte, saa indviklede og hinanden modløbende, at Vennen af Fred og Rolighed seer med Gysen Udfaldet imode. Den Indflydelse, som et vist Ministerium atter har faaet, synes at være Aarsag i at Fredshaabet pludselig igien daler, just da man med tillid fuld Forventning glad saae dens Morgen imøde: - FredsKongressen i Rastadt, der nu har varet i 9 Maaneder, og hvoraf man med Rette lovede sig saa meget, synes daglig at komme længer bort fra Maalet, at nærme sig sin Opløsning, og igien give Plads for Kanonernes Torden. Siden at de franske Gesandtere virkelig den 1ste d. have overgivet en nye Note, hvori de henholde sig til alle deres forrige, og paa staae, at Kehl, Kastel og Peters=Øen skal overlades dem, samt for sidste Gang forlange et kategorisk Svar, befinder Rigsdeputationen sig i største Forlegenhed, da den en meget raadvild om, hvad den skal giøre, fordi den, hvis den samtykker i de franske Fordringer, vil komme i en uundgaaelig Kollision med Østerrig, og ved at afslaae den vil drage en nye, ødelæggende Krig over Riget. Næsten troer man dog, at den vil beqvemme sig til det første, i hvilket Tilfælde Direktorialministeren, Baron Albini, nok vil komme til at overlevere de franske Ministre denne Beslutning, da man ikke tør haabe, at den Keiserlige Befuldmægtigede vil sauctioner re samme. Nu har vel en Koureer fra Vien medbragt Keiserlig Tilstaaelse til Ehrenbreitsteins betingede Sløisning. (Franzoserne fordre den ubetinget), men da dette kuns er en af de flere Punkter, som de franske Gesandtere fordre opfyldt, saa kan denne Omstændighed ikke meget befordre Freds værket. Hertil kommer endnu at Østerrig betragter saa mange af Franzosernes nyere Skridt, som ene hensigtende til at undergrave dets politiske Existents. Man betænke kuns - hedder det i en Skrivelse fra Vien - hvorledes Statsforfatningen i Schweiz og Kirkestaten er ganske omvæltet siden Campoformido=Freden, de hemmelige Jntriquer i Granbunden, den uhørte Behandling, som er viist Kongen af Sardinien, den truende Tonne imod Neapel, Maltas Crobring, og saa de overspændte Fordringer til det tydske Rige, og man vil da ikke undre sig over, at Østerrig ikke med Ligegyldighed kan see paa disse Begivenheder. Ved alt dette ruste Franzoserne sig uophørligt, og Antallet paa de Tropper, som staae langs med Lahnen og Niddagen, faaer daglig nye Til vært, saa man alt bestemmer Rhinarmeen til 80,000 Md. Jgiemmen Strasburg marschere daglig friske Tropper fra Frankerigs Jndre, deels til Egnen og Maynz og deels til Helvetien (eller Graubunden). Paa Veien støde mange unge Franzoser til Armeen, og tage frivillig Tieneste. Alle Forberedelser til at aabne Fiendtlighederne ved Rhinen, at trænge frem paa flere Punkter og agere paa det hastigste og virksomste ere alt færdige. Overgeneral Jouvert er i Hovedqvarteret ved Friedberg, og de fleste andre Generaler ere hver ved sin Kommando. De franske Tropper skulle, ifølge Frankfurter=Breve, især trække sig hen imod det Siegenske og Hertugdommet Vestphalen, ogsaa staae meget talrigt paa de Hessiske Grændser. Aabenbare falske ere uden al Tvivl derimod endeel andre Efterretninger, hvorefter Franzoserne alt havde giennembrudt Demarkationslinien, vare til Sinds at marschere ind i det Osnabrückske, og sætte sig i Besiddelse af Weseren, ja at de endog vare i fuld Marsch imod Hannover. -