JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1809-01-31
J som ved Læsning somme Dage Maa søge Tiden at forjage, Som har i Dag er Læsedag. Margarethe - Digterens Meta - døde efter Saxos Beretning af Vandsot, og saare genialisk har Digteren vidst, uden dog ligefrem at sige det, at lade os føle det heligennem. Jeg ønsker mine Vers det Held, At ei en Stavelse jer morer, Men heller keder rent ihiel! Til den Anden. J fredelige Folk, som tro, Man ei bør spilde Nogens RoMen heller tage smukt til TakkeMed hvad Man byder, end til Krig For Konstens Sag at reise sig, Med jer det nytter ei at snakke. Til den Tredie. J Ædle, som ei Slagsmaal lide, Men ved, at det er Pligt at stride, Jer skal jeg snart med Alvor søge At vise her er intet Spil, At ei jeg spøger for at spøge, Og saarer ei fordi jeg vil. Nik. Fred. Sev. Grundtvig.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1809-01-31
Om et nyt Nidskrivt angaaende Dannemark. Intet Land synes mere at have været en Gjenstand for Nidskrivter end vort Dannemark. Molesworth, Ramdohr, Carr, og saa mange andre, baade navngivne og unavngivne Reisebeskrivere, have gjort sig Umage for at vise vore Jndretninger, vore Sæder, ja, vor hele National-Caracteer fra en ufordeelagtig Side. Aarsagen dertil ligger som oftest i saadanne Reisendes store Letsindighed. De stole paa, at den Nation, de skrive for, kjender intet til Dannemark, og vove derfor, uden foregaaende Kundskab om vort Sprog, stundom efter nogle Dages eller Ugers Ophold iblandt os, at fælde en afgjørende Dom om Danske Sæder og Jndretninger. Deres individnelle Modtagelse her i Landet bestemmer ofte deres Meninger. Efter en enkelt Familie, et enkelt Huus, ja stundom et enkelt Menneske, bedømme de den hele Nation. have de eengang Foden paa hiin Side Elben eller Themsen, troe de sig saa sikkre, at de, uden at rødme, tør, som W. Guthrie *), paastaae, at vore regulaire Tropper kun bestaae af 20,000 Mand, meest Fremmede, eller dog under befaling af fremmede Officierer, eller, som Dyche, at menig Mand, paa mange Steder i Norge, maa, formedelst Jørdens Ufrugtbarhed, fore sine Heste med Stokfisk Saaledes fremkomme de urimeligste og latterligste Jdeer om Dannemark, og forplante sig fra den ene Reisebeskrivelse til den anden. Man reiser og lader andre reise for at skrive Reiser, og stundom beskriver man Lande, Stæder og Nationer, som man aldrig har seet, uden paa Kortet og i Geographien *). Enhver Løgn, enhver skumlende Aneedot er velkommen, fordi der gives ørkesløse Læsere nok, der blot læse for at mores, ikke for at oplyses, og som med gridsk Begjerlighed sluge enhver Løgn enten den saa præsenteres dem under Form af Rinaldo Rinaldini eller vertrante Briese. *) See det ellevte Oplag af hans Geor hun and commere, grammer, London 1788.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1809-01-31
27) J Tydskland synes Litteraturens tiltagende Forfald især at være Aarsag til dette Uvæsen. Bogfabricanterne og Bogmagerne skulle leve; men det læsende Publicum fordærvede Smag tillader dem ikke altid at finde deres Ophold ved gode og nyttige Skrivters Udgivelse. De speculere, derfor paa en frivol Tidsalders Modesvagheder, tillave Retterne efter Gjæsternes Smag, opfinde nye, og krydre dem med Logn og Skumlerie. Og naar en saadan ny Opfindelse eengang har gjort Lykke, det vil sige, har fundet mange Kjøbere, saa avler en Bog, der efter sin Bestemmelse kun skulde udgjøre et Bind, sex, syv. Saaledes bleve vertrante Briese uber d. Preuss. Hof udtværede til hele sex Bind. Men da man ikke havde noget at snakke mere om det Preussiske Hof, og der nu eengang skulde og maatte snakkes mere, for at skaffe Forlæggeren flere Bind og Forfatteren flere Penge, sammensmeddede man en Række af skumlende Breve og Kjøbenhavn og dets Jndbyggere, og indskikkede dem paa et ganske upassende Sted. Jo fuldere af Logn, jo mere uforskammede de vare, desstørre Afsætning kunde man vente sig. Jmidlertid have disse Breve om Kjøbenhavn fra en vis Side betragtede dog deres Nytte; de lære i det mindste os Danske rigtigen at vurdere Hr. Collns og hans vertrante Brieses Troværdighed. Som han eller hans Correspondent, som han kalder ham, dømmer om Kjøbenhavn, dømmer han formodentlig ogsaa omdet Preussiske Hof. Men ingen Forfatter synes at have drevet sin Uforskammenhed mod os videre end en vis unavngiven Brevskriver i det sjette Bind af vertrante Briese uber die innere Verhaltnisse am Preussischen. Hofe. Uden Tvivl var han een af de mange Preussiske Flygtninger, der, strax efter Armeens Nederlag, strømmede til Kjøbenhavn med Pik og Pak, for enten der at oppebie Tingenes Udfald, eller begive sig derfra til et sikkrere Sted end det, de kom fra For at give Læseren er tydeligt Begreb om denne Brevskriver vil jeg fremsætte her de meest paafaldende Usandheder, Beskyldninger og Uforskammenheder, som han har tilladt sig.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1809-01-31
Ved hans første Jndtrædelse i Kjøbenhavn, siger han, fik han strax en Erindring om, at vog de sig for Optrækkerie. Fire Karle bemægtigede sig paa Toldboden hans Tøi, og begierte siden for høist et Qvarteers Arbeide fire Rigsdaler. Han maatte betale dem (ligesom der ikke gaves et Politiekammer i Kjøbenhavn, dersom han ikke vilde udsætte sig for Grovheder. Hans Vært erindrede ham om, at han burde have accorderet, men dertil fik han ingen Tid, thi Karlene løb med hans Sager i Forveien og han kunde neppe følge dem, (S. 227). - Husene i Kjøbenhavn ere i det Hele massive, men egentlige Palæer gives aldeles ikke. Brolægningen er uforbederlig, af lutter flade tilhugne Stene og derfor meget jevn. - S. 228 og 229 siger han om den ufuldendte Marmorkirke paa Amalienborg, at den førend Christiansborg Slots Brand ligeledes blev ødelagt ved Jldebrand. - Om Kirkerne veed han intet synderligt at sige, da man endog i langt mindre Stæder i Tydskland finder den større og skjønnere, og de aldeles ikke udholde nogen Sammenligning med de største. De ere smalle, af ubetydelig Høide, og meget spids byggede, og kunne derfor ikke sees meget langt borte til Søes (S. 230). - Skuespilhuset kan for saa stor en Kongestad ikke komme i Betragtning, efter det Udvortes at dømme; og da der formedelst Kongens Fraværelse ikke spilles her om Sommeren, saa kunde han ikke tage det i Øiesyn indvendig. Han forundrede sig meget herover, eftersom der om Sommeren opholder sig en Mængde Fremmede her, som vilde mores derved og Cassen desuden vinde. Underholdes Selskabet af Kongen, siger han meget laconisk, saa er det et Tab for Staten; beroer dets egen Underhold enten ganske eller tildeels derpaa, saa er det grusomt at berøve det denne Fordeel, i begge Tilfælde lider Konsten, og jeg kan gjøre den sikkre Slutning: at det ikke maa være synderlig bevendt med Selskabet (230). - Det kan man kalde at bedømme Katten i Sækken. – (Side 231) Hver Borger er Soldat, og den staaende eller lønnede Hob staaer derfor hos den første i slet Anseelse og Credit, men det er uretfærdigt, at man endog foragter den, da selv Landets Børn pligtmæssigen tages dertil. Det Militair, som for Tiden opholdt sig her, var i det Hele slet, uanseeligt og slet klædt, dog undtages herfra den Kongelige Garde.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1809-01-31
Jnden- og udenlandske Efterretninger. Indenlandske Efterretninger. Helsingøer, den 29de Januarii 1809. Vor gode Konges Fødselsdag helligholdtes her i Gaar ved et stort Middagsselskab hos Mad. Juhl. Selskabet, omtrent 100 Personer i Taller, bestod foruden af Byens civile Embedsmænd for det meste af Militaire. Da Kongens og Dronningens Skaal udbragdes, svaredes Selskabets sex Gange gjentagne Hurraraab med sex Gange syv og tyve Canonskud.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1809-01-31
Til Dagens Høitidelighed havde Hr. Lieutenant Bonnevie forfattet to Sange. Om Aftenen var Byen illumineret. Blandt Transparenterne udmærkede sig især to. Paa det ene faaes det Kongelige Chiffre med Krone, omgivet af en Glorie, hvis Straaler gjennembrød de tykke og mørke Skyer, som omgav den, og ligesom kastede Lys paa følgende Ord, der vare anbragte neden under: J blide Dage vort Haab og Held, J de mørke vor Trøst og Lys. Paa det andet forestiltes en Løve i liggende Stilling, der holdt mellem sine Forbeen et Skjold med det Kongelige Navnetræk, Neden under stod Din Viisdom, Frederik, Dit Mod, Din Tapperhed, Skal bane Veien til Dit eget Ønske Fred, Saa Folkene af Dig og Dine Mænd skal lære, At ikkun Fredens Ven i Krig kan vinde Ære. Det sædvanlige Bal, hvormed Klubselskabet pleier at høitideligholde Kongens Fødselsdag, er udsat til den 30te. Ogsaa til dette har Hr. Lieutenant Bonnevie skjænket en smuk Sang.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1809-01-31
J de Generalforsamlinger, som hidtil ere holdte i Præmieselskabet for den jødiske Ungdoms Anbringelse til Konster og Haandværker, er der uddeelt Præmier til: 41 Mestere (1380 Rdlr.), 56 Svend(1315 Rdlr. 68 s.), af følgende Professioner: Tømmerarbeidere, Muurarbeidere, Bagere, Skrædere, Guldsmede, Snedkere, Uhrmagere, Kattuntrykkere, Bogtrykkere, Skomagere, Garvere, Dugmagere Malere, Sadelmagere. J Lære ere for nærværende Tid 18 Drenge hos følgende Professionister: Skomagere, Guldsmede, Snedkere, Konstdreiere, Sadelmagere, Bogbindere, Malere, Skrædere. Det fortjener her at anmærkes, at Hr. Major Kirkerup og Hr. Capit. Weile have begge renonceret paa de dem tilkjendte Præmier. Gid mange af de Mestere, der have taget Drenge af den jødiske Menighed i Lære, maatte følge disse Hædersmænds Exempel, og bevise ved denne frivillige Opoffrelse, at man ikke ved Belønninger behøver at opmuntre dem til at opfylde de Pligter, de som Christne og Borgere skylde Staten.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1809-01-31
Et nyt National-Drama i 4 Acter af Prof Rahbek, under Titel Trondhjems Befrielse, er bestemt til at opføres paa Hoftheatret i Anledning af H. M. Kongens Fødselsdag. - Handlingen foregaaer 1658, da Trondhjem ved den Roeskildske Fred var kommet i de Svenskes Hænder.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1809-01-31
Under 28 Jan. d. A. har Hs. Maj. allernaadigst resolveret, at der skal oprettes et Museum, hvis Hovedbestemmelse skal være, at gjøre de vigtigste endnu ubenyttede litteraire Skatte, som det Kongelige Bibliothek besidder, frugtbringende og almeennyttige. Tillige har Allerhøistsamme befalet, at Planen til et saadant, med det Kongelige Bibliothek paa det nøieste forbundet Museums Organisation i dets enkelte Dele skal fuldstændig udarbeides, og derefter til allerhøieste Bedømmelse forelægges.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1809-01-31
Udenlandske Efterretninger. J de vigtigste Cantoner af Sveits, den Pe stal ozziske Methodes Fædreneland, vinder denne Methode nu stedse mere Anseelse. J Landskabet Zürich skal den almindelig indføres, og allerede 200 Landsbyeskolelærere ere underviste deri. For Berner Districtet anlægger Fellenberg i sit oeconomiske Jnstitut i Hofwyl et Seminarium for Landsbyeskolelærere, hvori de, med Regjeringens Understøttelse, af Læreren Zeller skal gjøres practisk bekiendte med denne Methode. Zeller er bekjendt af sit Besøg hos os, og af sit Skrift til Waisenhusenes Forsvar. J Basel oprettes en Privatskole, hvori een af Pestalozzis Medhielpere fra Yverdun, og een af de i Madrid afskedigede Lærere give Underviisning i Methoden.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1809-01-31
Hvor vidt de Franske Tandlæger have bragt det i deres Konst, viser følgende Bekjendtgjørelse: Doctor Lecomte sælger konstige Tænder med Fjere, ja hele Dentiers eller Tandlader, eller Deele af Tandlader, alt eftersom man behøver flere eller færre Tænder. Disse Fjere, hvorpaa de falske Tænder ere anbragte, ere af Guld, og fuldkommen elastiske, saa man dermed uden Smerte kan bevæge Munden, og lukke den saa høit op, som man vil. Tænderne selv ere af Cheval marin, som mindre forandrer sig til det Gule, og med en Mund, fuld af saadanne Tænder, kan man tygge ganske fortræffelig.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1809-01-31
Politiske Efterretninger.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1809-01-31
(Jndsendt.) Auf die hamischen Ausfalle gegen die gemeinnutzige Absicht des Kammerraths Reiche, in den Dagen, dienet von Seiten eines genauen Beobachters seiner skonomischen Kentnisse, zur Antwort datz dessen Verdienst um die vaterlandische Cultur nicht nur in mehrern Schriften bestatiget worden, sondern auch, das angesehene Staatsbeamte sich personlich von den guten Einrichtungen seines Guts Røgen uberneugt haben; daher auch die Belohnungen durch des Königs Gade. So viel ich ihn kenne, wird er sich durch die Acusserungen eines verkruppelten Verstandes und Herzens nicht irre machen lassen, seine gemeinnutzigen Absichten zu verfølgen, so wie er es der Mühe nicht werth halt, selbst Verlaumdungen zu widerlegen.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1809-02-04
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. as Pas Recken Sjette Aargang. No. 34. Udgivet og forlagt af J. Werfel, trykt i Kjøbenhavn, hos P. H. Höeckes Enke. Løverdagen den 4 Februarii, 1809.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1809-02-04
Dannemark og Norges Krigeres Skaal den 28de Januarii 1809. Og nu et Qvad for de Stridsmænd bord, Saa lystelig de Kong Fredrik tjene; For Guld de løfte ei Herreskjold, Men Æren driver dem brat allene: Thi Land og Kongel, i Slagets Torden De virked stedse med Kraft i Norden, Paa Kampens Dag.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1809-02-04
Hvad enten mellem de Norske Field, Hvad eller mellem de Danske Sletter, En Nordisk Kriger har gammel Gield Til Fædrene, den han ei forgjetter; Til Knuds og Trygvesons stolte Minder, Som Solen kar, for hans Siel oprinder Paa Kampens Dag. Og stur han griber sit tunge Sværd, Ham følge Qvindernes fromme Bønner - Ham møde Kiæmper i Herrefærd, Men - Kjæmper flygte for Asers Sønner, Hvis Blik er Rædsel, hvis Slag er Døden, Thi Odin hielper sin Søn i Nøden Paa Kampens Dag.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1809-02-04
Paa bloden Hunde i Odins Sal. De gamle Gubber saa venligt smile, Naar tappre Sønner, til Fienders Fald, Med Mod og Manddom i Kampen ile; Og Odin selv, med det ene Øie Han drikker meer, end han kan fordøie, Paa Kampens Dag. Og Fredrik skuer saa mandigmild, De Kjæmper beile til evigt Rygte; Thi selv han frygter en Kampens Jld Den kunde Skjoldunger aldrig frygte For ham vi stride, for ham vi leve, For ham og og skal de Fiender hæve, Paa Kampens Dag. Men naar da eengang Guds blide Fred Jgjen sit Altar i Norden bygger, Og Sværdet hædret kan lægges ned J Jani Tempels de milde Skygger, Naar Striden endes, vi roligt hvile, Til Fryd og fredelig Daad vi ile Fra Kampens Dag. Gaa fylder Glasset paa nordisk Bil Til Heltens Roes, som ad Faren smiler, Og sjunger jublende Heltens Priis, Som dækt med Laurbær i Graven hviler, Som han vi stride, som han vi faldet At sildig Slægt maae vort Navn gienkalde Paa Kampens Dag, A. Bonnevie, Fændrik i Kronens Regiment.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1809-02-04
Vinterblomsten. Vær mig hilset, Dødens Urt! Som af Jordens Vinterlagen Hvor det bredes sært og puurt, Eenlig bryder frem mod Dagen. Faa dig ynde, færre veed, At du tro en Spire gjemmer Af det Liv, hvor evig Fred Smiler, naar vi Jorden glemmer. Ei naar Vaaren yndigt leer Springer du af grønne Bæger. Aldrig noget Rosenskær Paa de Lilieblade leger. Men naar Livets Jld er slukt, Dødligblaa dets Lue glimter. Brustne Øie, snarlig lukt, Dig i Skumringsmarket skimter Hist i Dødes Urtegaard,
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1809-02-04
J den midnatstause Have Bleg i Maaneglands du staaer, Blomstrer mellem friske Grave. Naar da Livets sidste Baand. Brister, naar af blege Kinder Sidste Taare, som nedrinder, Tørrer Dødens kolde Haand; Og naar Støvet roligt hviler Dybt i tause, mørke Grav Venligt Du paa Høien smiler, Taaredug dig Næring gan Da jeg hik i 2de Nat a Trindt omkring mig alt var isnet Stod af Haab og Trøst forladt, Saae hver Livets Urt henviisnet: Gimted, end i dybe Blaa Al en mat og eenlig Stierne; Ved dens Blink jeg Blomsten saa Viid, at vinke mod det Fierne. Blomster visned, Vaaren svandt, Ved Naturens Grav jeg klager. Sorgens Jisblomst, dig jeg fandt Der hvor Rosen staaer saa faaer. Signet vær, og Dødens Urt Som af Jordens Vinterlagen, Hvor det bredes stært og puurt, Eenlig bryder frem mod Dagen. Chr. Molbech.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1809-02-04
Om et nyt Nidskrivt angaaende Dannemark.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1809-02-04
(Fortsat.) Efter at Forfatteren saaledes har skildret den Danske Nations Caracteer, siger han, at desuagtet dog hver dannet Mand taler det Tydske Sprog.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1809-02-04
Det Danske Sprog har i den dannede Mands Mund intet Raat, og, naar det tales af Danske Damer af god Tone, endog noget Velklingende, men hos menig Mand klinger det raat, og bliver ved overdrevne Sammentrækninger og Forkortninger vanskabt og uforstaaeligt, de forstaae hinanden derfor ofte ikke selv, i det mindste formoder Forf, det af deres gjentagne Spørgsmaale, naar de tale med hinanden indbyrdes. Saaledes siger den gemeene Mand f. Ex. Gaften iste det for God Aften. J Henseende til Gehalt og indvortes Værd sætter han det Polske over det Danske Sprog.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1809-02-04
Naar denne Brevskriver saaledes med en vigtig Mine har raisonneret og critiseret over vort Sprog fra S. 186 til 37, skulde den Ukyndige let troe, at han var en stor Sproggrandsker, men neppe har han endt sine Sproganmærkninger, førend Æselsørene paa engang titte frem, og han i et Anstød af Undseelse fremsætter følgende Bekjendelse: "Dette er al den Kundskab om det Danske Sprogs Genius, jeg i en Tid af otte Uger, ved søgt mundtlig Veiledning og ved Hielp af en Grammatik, har kunne erhverve. Men da jeg fandt, at dette Sprog ikke var værd at læres, eftersom det neppe tales af en halv Million Mennesker, har jeg heller ikke givet mig megen Umage derfor &c. Kan man tænke sig en større Fripostighed Nedværdige et Sprog, som man hverken har havt Tid eller Lyst til at lære, og undskylde denne Frækhed med den mageløse Uvidenhed, som ingen Tydsk Skolevebling burde gjøre sig skyldig : "at Dansk kun tales af en halv Million Mennesker." O Tydskland, hvor dybt er Du sjunket, naar saadanne Forfattere endnu kunne finde et Publicum, S. 237 tilstaaer Forf., at han ikke har havt Leilighed til at lagttage de Danskes Temperement, men imidlertid mener han dog, at der ligger mere Dorskhed end Munterhed deri, hvilket yttrer sig overalt og især hos menig Mand, selv den lang somt slæbende Musik synes at vidne herom, ligesom og deres Folkemusik. Musiken som Konst betragtet har han paa den Tid heller ikke havt Leilighed til at lære at kjende, men duelige Tone konstnere have forsikkret ham, at ogsaa her Konsten søger efter Brød, hvilket, som han meget snurrigt tilføier, følger af sig selv, naar man sammenligner det med Bemærkningerne over Skuespillet (som han NB. ikke har seet). Uagtet han i det Hele ikke vil indlade sig paa at bedømme Musikens Tilstand i Dannemark, skoftiserer han dog over den og taler med Haan om Livvagtshautboisterne.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1809-02-04
Fra Musiken gjør han et Spring til Damernes Fødder, og beder dem ret indstændig, ikke om Sommeren at bedække deres nydelige – med sorte Strømper. Elske de end ikke os Tydske, saa ynde de dog det Franske Sprog, og forat behage dette vilde det nok ikke falde dem vanskeligt at skifte et Par sorte Silkestrømper med et Par hvide. Naar man læser saadanne Tirader, fremsatte i et saa stant og affecteret Sprog, nødes man til at sige Monsieur Christophersen, J er saa ma for en Nar!
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1809-02-04
Over Gjestgivergaardene klager Forf. meget thi selv de bedste mangle den nødvendige Reenlighed; de slette ere smudsige, og man kommer ofte i smaa Selskaber – som man meget gjerne vilde unddrage sig fra. - S. 239 paatager Forf. sig den Skinhelliges Rolle, og klager over at Søndagen i religiens Henseende ikke udmærkes i Kjøbenhavn fra Søgnedage, at Kramboderne staae aabne o. s. v. Forf. fortæller derpaa den splinterny Ting, at en tæt Allee, som er en halv Miil lang, fører til Frederiksberg, og at der uden for Porten mellem begge Alleerne staaer en 80 Fod høi Obelisk af Granitsteen, der skal være opreist til Erindring om Slavehandelens Ophævelse!! Langs med Alleen opfordres man til at kjøbe Zigarer. Paa den hele Promenade findes ikke et eneste anstændigt Gjestgiversted, og, naar der paa Broen ikke gaves en Schweizer boutik, maatte man vansmægte paa Veien. (Altsaa er Skydebanen intet anstændigt Sted?)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1809-02-04
Brevskriveren, synes end ikke engang at have kjendt noget til Batterierne. Anm. sprang i Luften. Blokskibene have denne Gang liidt saare ubetydeligt, men om mange af Besætningen have fundet Døden, er endnu ikke bleven offentlig bekjendtgjort. De Danske ville indvende: gjøre Engellænderne ikke det samme, Jeg vil ikke modsige det, – men skal man efterligne dem, man foragter, hader, J skraale over eders Fienders Uretfærdighed, Immoralitet og Røverie, og udøver dem i samme Øieblik mod eders upartiske Gjæster! J troer Engellænderne havde ikke Folk nok til at bemande eders Flaade og sætte den istand til at gaae under Seil, og befrygtede, de ville tage eders Matroser. De seirede over eder og eders Stad, vare eders Fiender, have de tvunget eders Folk til Arbeide, have de bortført eders Matroser, og kunde J negte dem Ret dertil, Hvo er her den Beskjæmmede, Dadleren eller den Dadlede, Vel vilde een, som jeg vovede at samtale saaledes med (de fleste havde strax beskyldt mig for Landsforræderie, undskylde det med Nødvendigheden; men da jeg svarede ham, at der var virkelig stor Overflødighed af Matroser, og at de under hele Beleiringen dreve unyttige, beskjænkede og Uvæsen stiftende omkring, saa blev ham intet andet tilovers, end at anføre det som en nødvendig Reserve, men ingenlunde for derved at hæve Skandalet. Jeg har her anført disse Bagvaskelser og Beskyldninger Ord for andet, for at vise denne Forfatters Uforskammenhed i sit fulde Lys. Enhver, som under Beleiringen har været i Kjøbenhavn og som kjender den Danske Regjerings Grundsætninger, veed, at alt hvad her er sagt, ikke allene er den skjændigste Bagvaskelse, men tillige røber den største Uvidenhed. Mod saadanne løgnagtige Beskyldninger, som ingen alvorlig Gjendrivelse fortjene, er end ikke den Ædleste sikker. Denne Forfatter ligner hiin Ørn, der styrtede ned paa Æschyls ærværdige Jsse, og for at faae en Skildpadde, der faldt den af Kløerne, dræbte een af Jordens største Mænd. Af Harme over ikke at have nydt Gjæstfrihed nok i Kjøbenhavn paa en Tid, hvor man havde nok at tænke paa sin egen og Statens Frelse, søger han at skumle over en Nation og en Regjering, hvis Retskaffenhed end ikke af dens værste Fiender drages i Tvivl. (Fortsættes.) En Gaade, ved Hedegaard, Justitsraad. in Magt er stor, man skjælver, klager, hæver Naar jeg mit mørke Aasyn viser frem; Min Magt er stor, thi neppe mine Læber Paa Smilet trække, førend Broder, Ven, Og Søster, Hustrue, Mand og Kjerreste, Saa glade, haabefulde til mig see. Min Kløgt er stor, naar Fingerenden mig Tilhvisker, hvad skal hændes Dig. Hvis man for mig kun viser lidt Credit,
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1809-02-04
Da mange underlige Steder Min Fod betræder, Og hvor man hen mig inviterer, Did, hvis jeg gjør min Pligt, jeg galoperer. Jeg giver Love; Straffen den er haard, Som hver en Lovens Overtræder faaer. Jeg Herre er, og har en Kjøkkenmester, der Ei nogen anden noget eftergiver. Thi hurtigen og med Plaiseer, Han laver, hvad jeg foreskriver. Ja, so en Mann bin ich, og dog for al min Møie Satirens Snært jeg tidt har maattet døie.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1809-02-04
Jnden- og udenlandske Efterretninger.