Corsaren, 1843-06-09
Uddrag af Redactionens Forhandlingsprotokol. Overordentligt Nøde, Torsdagend. 1. Juni. Alle Medlemmerne vare tilsagte. Efter at den første høitidelige Taushed var forbi, tog Præsidenten Ordet saalunde: "Mine Herrer!" fra flere af Redactionens Medlemmer har jeg modtaget Tilkjendegivelsen om, at de have uhyre Lyst til at benytte Leiligheden med Studenterne til at besøge vore svenske Brødre, jeg mener Aftonbladet og Crusenstolpe, og da jeg selv kunde have besynderlig Lyst til det samme, nemlig for at gjøre mig bekjendt med Indretningen af de svenske Fæstninger, saa haaber jeg ... at Jngen vil have Noget herimod at indvende .... Nogle Medlemmer. Men Bladet... hvorledes skal det komme ud paa Fredag? Præsidenten. Ja det var just det, hvorom jeg ønskede at høre Forsamlingens Betænkninger. Hvor uberegnelige Fordele, det vil have for de næste Nummere, at jeg Præsidenten og den skrivende Deel af Redactionen erholde denne lille Recrcation, trænger ikke til udførligere Motivering. Jeg behøver blot at henlede Tanken paa de svenske Gildeparker, der til Ære for os ville blive afholdte, den Cardinal, vi der ville faae at drikke, og de skandinaviske Toaster, vi ville faae at høre. Jeg udbeder mig derfor de ærede Medlemmers Forslag, ne quid detrimenti patiatur respublica corsarica i vor Fraværelse. Flere Medl. Hør, hør, Præsidenten taler Latin. Præs. Ja jeg har ladet mig lære lidt i denne Tid, for at slaae mig igjennem i Sverrig, da jeg ikke forstaaer det skandinaviske Tungemaal. Det juridiske Medl. Jeg tillader mig at foreslaae, at der nedsæltes en Comitee af tre Medlemmer, for at tage Sagen under Overveielse, fremsætte Grunden for og imod, og de Midler, hvorved begge Formaal kunne opnaaes. Flere Medl. (reise sig). Vi reise os kun, for af ganske Hjerte at understøtte den ærede Proponents i Forslag, og skulle derfor ikke gaae ind paa Sagens Realitet. Der er saameget mindte Anledning hertil, som vi ikke indsee, hvorledes begge Ønsker kunne opnaaes. Men lader os ei tabe Haabet! Vi stemme for en Comitees Nedsættelse. Andte Medl. Ja, ja, lad os faae en Comitee! Præs. Men over et Aar vil forløbe, inden den kan blive færdig, og da Jris gaaer idag, og Bladet skal udkomme næste Fredag, saa haaber jeg De indseer... Alle Medl. At en Comitee Jntet kan nytte, ja, ja, Præsidenten har Ret. Det litteraire Medl. Det vilde efter min Anskuelse være et mere passende og hensigtssvarende Middel til det tilsigtede Diemeds Opnaaelse, om vi udsatte en Priisbelonning for den Afhandling, som meest tilfredsstillende loste nærværende vanskelige Opgave. Den maatte da indsendes idag inden Middag, og hvis den befandtes værdig til Prisen, kunde den tillige afgive Stof til nogle Spalter i næste Blad. Præs. Men hvad om nu Jngen vinder Prisen, hvad om der slet ingen Afhandling indkommer, saa ere vi endda lige nær, hvad jeg vilde sige, saa ere vi endnu meget længer fra Maalet. Jeg maa derfor paa det Jndstændigste anmode dem, mine Herrer, om at fremkomme med subsidiaire Amendements. Det radicale Medl. Funtus, jeg har en Jdee! det Medlem, som har Portefeuillen for den udenlandske Politik, og hvis Forretninger ikke trykke ham, behøver blot at skrive et Par Linier, f. Ex. om Kongen af Bayern, saa vide vi jo i Forveien, at hele Nummeret bliver lagt under Beslag, saa kunne vi rølig reise allesammen, og Abonnenterne have da Jntet at klage over. Jeg haaber, at denne Idee vil finde saa almindeligt bifald, at man eenstemmig vil tilkjende mig den Priis, som ikke blev udsat. Det betænkelige Medl. Saa genialt og radikalt end Alle maa indrømme, den sidste Talers Forslag var, saa kan jeg dog ikke nægte, at det giver Anledning til adskillige Betænkeligheder. Jeg kan ikke aldeles bortraisonnere den Mulighed, at i dette Tilfælde alle Abonnenterne i vor Fraværelse kunde faae i Sinde at afsige Bladet, og hvem skulde vi da fortælle vor svenske Reise? Præs. Jeg kan ikke nægte, det betænkelige Medlem kan paa en Maade synes at have Ret. Jeg veed, Gud forlade mig min slemme Synd, hverken ud eller ind. Reisen vil jeg nu paa ingen Maade opgive, og de Festmaaltider, hvorpaa jeg har belavet min Constitution, - og Abonnenterne . . . . Mine Herrer, jeg befaler dem at fremkomme med nye Forslag. (Almindelig Taushed og Forlegenhed.) Det historiske Medlem (reiser sig endelig). Mine Herrer, die Weltgeschichte ist das Weltgericht! jeg haaber det er dem alle bekjendt, at jeg besidder meget omfattende Kundskaber i Historien. Da jeg ikke tor antage, at de Alle have hørt den Tale, jeg forleder holdt i Trykkefrihedsselskabet, vil jeg tillade mig her at gjentage den."J den sidste Krig mellem Grækerne og Tyrkerne gik fra Europas Stormagter tre Estadrer til Middelhavet; hver af disse tre Eskadrers Admiraler havde sin Jnstrux ... Eiede jeg Præsidentens Øre, vilde jeg sige til ham..., men mit Old naaer ikke til Kongen og Præsidenter. Derfor vil jeg Alle Medl. Aa, bliv ved! Hvad vilde De sige? vi ere saa gyselig nysgjerrige. Det historiske Medl. Jeg vilde sige det Ord, som Hertugen af Clarence, senere Kong William den 4de, havde skrevet paa den engelske Admiral, Edvard Codringtons Jnstrux: Ned. go on! Jeg kan nemlig ikke tænke mig, at disse Ord skulle forstaaes, ligefrem saaledes: Edvard Codrington, gaae løs! men jeg mener, at de paa Dansk betyde: Redaction, driv af! Fremdeles NB. hvis jeg eiede Præsidentens Øre, vilde jeg sige til ham: skrab alle indsendte og forkastede Manuskripter sammen i en Pose, rør nogle brugte eller ubrugte Tegninger godt om deri, send det i Trykkeriet, lad Sætteren i Blinde trække Artikler og Træsnit ud og sætte dem saalænge til alle Svalter ere fyldte; hvem veed, det kan maaskee blive et fortræffeligt Nummer. Dette Forslag blev antaget med almindelig Acclamation, Posen blev fyldt og sendt i Trykkeriet; hele Redactionen "drev af" til Upsala, undtagen det militaire Medlem, som ikke kunde faa Pas, Bogtrykkeren, besørgede Bladet paa den foreskrevne Maade, og derfor er det - som det er.