Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-11-27
Om Hr. Dr. Bredsdorfs latinske Conjugationssystem. (See d. Bl. No. 93.)Al Grammatik er af en dobbelt Art. Deeler den et Hjælpemiddel til at lære Sprog ved paa en hastigere og sikkrere Maade, end de Flesellers have Leilighed til, deels er den en Gre af den almindelige Naturvidenskab, i det at den betragter Sproget som et Naturproduct, hvis Væsen og Love den vil fremstille. Som Hielpemiddel betragtet maa Grammatiken naturligviis indrettes efter sit Øjemed, og derfor maa en Skole-Grammatik indeholdt Meget som ikke omhandles i den videnskabelig Grammatik, saavelsom omvendt; men de Egenskaber og Love, der i begge fremsættes som eiendommelige for et vist Sprog, maa nødvendigviis være de samme, thi ellers kommer en af dem til at lære Noget, som ikke er sandt. Saaledes bør f. Ex. baade Skole-Grammatiken og den videnskabelige angive lige mange og de samme Conjugationer i det latinske Sprog, hvorimod det er ligegyldigt, om disse ere i en anden Orden i den første end i den sidste; thi denne Orden er noget uvæsentligt. Egentlig skulde de jo, som hinanden sideordnede, nævnes paa een Gang. Det maa derfor udentvivl misbilliges, naar Hr. Doctoren antager, at den gamle Jnddeling af de latinske Verber i fire Conjugationer er "fyldestgiørende, udtømmende, naturlig og beqvem, men alligevel indrømmer en anden Jnddelings (nemlig den af mig beskrevnes) Værd for egentlige Sproggrandskere", og tilsidst endogsaa fremlætter en tredie fra disse to foregaaende aldeles forskjællig Jnddeeling, som han ydermere holder for at være meget naturlig. I Almindelighed maa jeg bemærke, at Di Bredsdorf synes mig at betragte hele Undersøgelsen skjævt, thi der bør egentlig slet ikke spor ges om at "anvende en antagen Jnddelingsgrund, eller om hvorvidt en saadan kan overføres paa andre Sprog" fra et givet Sprog, hvor den gjælder. Det er den gamle Empirit, som man, i vore Dage, rigtignok allermindske skulde vente anpriist af en Naturkyndig. Men der spørges om en Iagttagelse og derpaa grundet philosophisk Beskrivelse. Saaledes som Sproget af Naturen selv er inddeelt, saaledes, og ikke anderledes, bør det deles i Grammatiken. Meget træffende siger derfor, i mine Tanker, Grimm: "Wer nichts auf Wahrnehmungen, "halt, wird dem unergrundlichen Sprachgeiste nie naher treten, denn die Beobachtung ist die Seele der Sprachforschung." (D. Gr. Vor rede.)J Særdeleshed maa jeg bekiende om Dr. Bredsdorfs System, at det høilig forundrer mig, hvorledes en Naturkyndig kan ville lægge en saa vilkaarligen og eensidig valgt Reflerionsbestemmelse til Grund for Jnddeelingen af en organisk Heelhed, og det en saa skjøn og karakteerfuld Organisme, som samtlige latinske Verber unægtelig danne. Han siger: "Til "Jnddelingsgrund tager (!) jeg den Bokal, som i Imperfectet gaaer foran ham og bar", og saaledes udgjør den gamle første Conjugation hans 1ste, og den gamle anden, tredie og fjerde hans 2den Conjugation. At finde det Ufyldestgiørende, det Unaturlige og det Ubeqvemme, som involveres heri, vil jeg overlade til Læseren selv. Underligt er det ellers at kalde dette en Deeling, ja endogsaa en meget naturlig Deeling, da hele Operationen ikkun bestaaer i at slaae 3 af de gamle Conjugationer sammen til 1, saa at f. Ex. flen, flevi, fletum, flere bliver samme Conjugation som rego, rexi, rectum, regere. Paa saadan Maade kunde man ligesaagodt inddele Dyrene i a) dem, som have Øjne, og b) dem, som ingen have, eller i a) dem, som have Stemme, og b) dem, som ingen have, eller i a) dem, som have Been og i b) dem, som ingen have Thi hvor kan, paa den Maade, nægte, at f. Ex. en Makrel og en Regnorm, eller en Skildpadde og en Skarnbasse, o. s. v. o. s. v. bedre kunne være i Klasse sammen end f. Ex. en Hest og en Hvalfisk, Kort sagt: for den tomme Abstraction er Sproget, ligesom enhver anden Natur gienstand, en uudtømmelig Næring; men det er desværre ogsaa kun den selv, som lever deraf. Sandhed og Videnskab vinde i det høieste kun negativt derved! Sorøe, d. 22 Nov. 1827. P. Hjort.