Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1812-10-17
J mange Tilfælde ere saadanne Personer en tom Gjenlyd af deres Herres Grundsætninger, eller og et lydende Malm af deres egne indskrænkede Begreber, der anseer Ungdoms-Oplysning skadelig, for ikke at naae hans eget Maal eller hans Herres Vittigheder, eller fordi man maaskee ønskede de Tider tilbage, da den uvidende Bonde mishandledes. Lægges hertil alle de Tilfælde, hvori han som Fuldmægtig for Godseieren møder i Sigt- og Sag falds=Sager, saa indsees lettelig, at mange Uretfærdigheder kan begaaes af saadanne Personers Vankundighed og maadelige Opdragelse. Skal han, som befalet Actor, paatale Livs- og Æres-Sager, hvor vigtigt da, at han kjender Lovene. Vel kunde ved Overretterne forandres og rettes, hvad Feil den ukyndige Actor har begaaet i Sagen; men da ingen Lovkyndig vil nægte, at Sagens første Anlæg, de Oplysninger og Forklaringer, som gjøres i første Jnstants, for en stor Deel leder Underdommeren og bestemmer ofte Sagens Udfald for alle Overretter, saa kan det vel ikke i Rettergang være ligegyldigt, hvordan Retten pleies fra Sagens Begyndelse. Antage vi, som ofte i vore Dage ere de almindeligste Tilfælde, at Godseieren enten ikke selv kjender Lovene, eller ligegyldig overlader dem til en ukyndig Forvalters vilkaarlige Behandling, saa indsees lettelig, hvormange ulykkelige Følger for Borgersamfundet saadanne Personers Uvidenhed maae frembringe. Selv for alle Overretter maa ofte blive en Rettesnor, hvad i Underretterne er bleven oplyst og beviist. Skal det første Lys i Sagen udledes fra Actor, og denne er en Person, som ikke elsker Lyset og kjender ikke mere til Lovene end enhver Rabulist, og ofte i befalede Sager ikke gider gjort sig Umage med at tilveiebringe fornødne Oplysninger, saa kan Dommeren let føres bag Lyset og Forbryderen vorde frikiendt for Actors Tiltale, endog i de største Misgierninger. J en velordnet Stat kan saadant ikke ret vel taales. Møder han i Skiftebehandlinger og besidder ikke den fornødne Kundskab om Lovene, hvor ofte fristes, han ikke da af Egennytte og Uvidenhed til at fornærme Enker og Faderløse. Enten inqvisitorisk paaseer han Bagateller til Vedkommendes Forbittrelse, eller ligegyldig og skjødesløs behandler handen Afdødes Midler, til stort Tab for Umyndige. Den, der kjender Skiftebehandlinger, især blandt Almuen paa Landet, veed, at enten er Vedkommende villig til at bestikke en egennyttig Forvalter, eller at rane, skjule og fordærve den Afdødes Gods af Frygt for, at en inqvisitorisk Skiftebehandling, vilde være alt for paaseende, og at billighed og Retfærdighed kan ikke ventes af den, der maaler Alt efter Egennyttens og Uvidenheds Maalestok. Selv for Godseieren maatte det altid være vigtigt at have en lovkyndig Forvalter. Ved Gaardfæsteres Forandring, ved Synsforretninger, ved Gaardes og Huses Fæld, ved Bedømmelse om Hegn og Fred, og utallige Tilfælde i Disputer mellem Godsets Bønder, vil det være Godseieren til stort Tab enten strax eller i Fremtiden, om hans Forvaltet enten selv har afgjort et og andet paa egen Haand, eller efter sin urigtige Forestilling forledet Godseieren til at underskrive en og anden Bestemmelse. Er Forvalteren den lovkyndige Mand, der tillige har Følelse af Religion, og Agtelse for sine Medmennesker, han vil da ikke allene bukke underdanigst for det naadige Herskab, men han vil vide at give enhver den Ære, som ham tilkommer han vil da betragte sig som den, der skal med Forstand og Sagtmodighed omgaaes Almuen, ikke forbittre, men forbedre den. Den, der kjender noget til Godsers Bestyrelse blandt Almuen, vil ikke nægte, at en god, fornuftig og agtværdig Forvalter kan gjøre megen sand Gavn, baade for Herskab og Bonde, men det kan heller ikke nægtes, at Forvalterens raae og usædelige Opførsel i daglig Omgang, hans Ringeagt for Religionen, hans Eder, Udsvævelser og uordentlige Forhold ei allene misleder Skriverdrenge og Udride ren, men omsider Godsets Bønder til Ringeagt for Religion og al Sædelighed. Vel kan det synes en og anden Godseier ligegyldigt hvordan Forvalterens Tænkemaade er, naar han kun kan svare til sit Regnskab; men Staten og Regjeringen kan det ikke være ligemeget, enten Usædelighed, Udsvævelser og Ringeagt for Lovene forplantes fra Hytten eller fra Herregaardens Skriverstue. Til den Ende foreslaaes, som nødvendigt for Tidens Tarv. 1) At ingen af de nuværende Forvaltere, som ei over 10 Aar have tjent paa et Sted eller forestaaet med Ære Godser, maatte forblive i deres Tjeneste som Forvaltere, med mindre de inden et vist Antal Aar underkastede sig en juridisk Exammen, og tillige for en Professor i Landoeconomien aflagte Prøve paa Kundskab i Agerdyrkningens forskjellige Grene. 2) At enhver, som i begge Riger attraaer at vorde Forvalter over et Gods fra 50 til flere Tønder Hartkarn, maatte tillige have aflagt Prøve, saavel paa juridiske Kundskaber, som paa Landvæsenet i Almindelighed, og i den Prøve erholdt bedste Caracteer. 3) De Kundskaber, hvori han burde prøves, maatte være især, a) al den juridiske Kundskab, som hidtil eller for Eftertiden kunde kræves af danske Jurister; b) Bogholderiet, forsaavidt samme vedkommer hans Regnskaber over Godset; c) almindelige Kundskaber i Landmaalingen; d) Agerdyrkningen og Meieribehandlingen; e) i Forstvæsenet. 4) Denne Prøve skulde aflægges for en dertil anordnet Commission, bestaaende af en Profesfor juris, en Professor occonomie, og en Land Inspector, og efter disses Dom meddeles den Prøvede Attest med en af de 3 Benævnelser: meget godt, godt, stemmelig godt, alt i Forhold til de Kundskaber, den Prøvede lagde for Dagen. 6) Naar saadan Person med de fornødne Kundskaber var antaget til at være Forvalter, maatte han ei allene nyde meere udmærket Agtelse af Herskabet, men have lige Ret med Procuratorer, at møde for Godsets Bønder, paakiende smaae Politiuordener, og agtes for Embedmand, hvis Domme kunde i fornødent Tilfælde paakiendes af Underdommeren eller Politimesteren. Naar iøvrigt Forvaltere bleve dannede til deres Bestemmelse, vilde mangen Godseier, hvis eneste Rettesnor er ofte hans Forvalter, være mere betrygget i hans Fraværelse, være uden Ansvar for Uordener og Lovenes grove Overtrædelse, og med Ære lade Forvalteren mode der, hvor Godseieren selv burde møde. J enhver Commission, hvor saadan Forvalter møder, vilde han have mere Værd end mangen Skriverdreng, og at denne Opdragelse kunde være gavnlig i mange Henseender, paatvivles ikke. - Bør de, som ville være Gartnere, efter Pl. 29de October 1811, underkaste sig Examen, saa bør en Forvalter saameget mere prøves, da han har ikke med døde Kaalhoveder, men med Statens vigtigste Embedsmænd at handle Historiskestatistiske Efterretninger om Moscau.