Berlingske Tidende, 1833-04-23
Naar man i de sidste otte Dage har læst vore offentlige Blade, kunde man fristes til at troe sig flyttet tilbage til Keiserrigets Tider. Man trækker paa Skuldrene ved at læse de Rodomontader, hvori de udbryde i Anledning af den formeente Seir, som Admiral Roussin skal have tilfægtet sig i Constantinopel over den Russiske Gesandt, Hr. von Buteniew. Hvad der maa opvække Forundring er, at endog den ellers saa sindige Journal des Debats ved denne Leilighed har ladet sig henrive af det Lune, hvoraf den i sine yngre Dage, da den hed Journal de Empire, ofte havde Anfald. En Hovedartikel, som den for faa Dage siden indeholdt mod den Russiske Politik, ligner fuldkommen de Stykker, Napoleon lod indrykke i de Parisiske Blade, da han truede Rusland med meer end en halv Million Kjernetropper. Contreadmiral Roussin remplacerer nu Napoleon og Keisermagten!! Uagtet den saa meget priste Jndflydelse, som Roussin skal have i Constantinopel, har dog den Russiske Admiral ikke fundet for godt at forlade Buyuldere, og ligger endnu for Anker der. - Men var paa den ene Side hiin Artikel i Journal des Debats skreven med meget Emphase, saa kan man paa den anden Side i en lignende, der er nogle Dage ældre, ikke tage Feil af Parisernes store Letsindighed. Ligesaalet som Forfatteren af Stykket fra i Gaar troer at kunne blive færdig med den Russiske Magt, ligesaa stor Frygt synes Forfatteren af Artikelen fra i Forgaars at nære for Ruslands Kraft og Styrke. Denne søger han med Føje i den fælleds religiøse Troe, som hersker i dette mægtige Keiserrige, og gjør alle andre Nationer, der høre til den Græske Kirke, til dens naturlige Bundsforvandte. Denne Kirke, tilføjer han, har to hellige Stæder: Byzanz, et Slags Jernsalem i Fangenskab, hvorhen Troen drager det Moskovitiske Riges Græske Christne, og Moskau, det herlige Jernsalem, hvorpaa Orientens og Sydens Græske Christne bygge deres Haab. Ved Foden af Ararat ligger et Kloster, som Rusland i fem Aar har havt i Besiddelse; det er Orientens Vatikan o. s. v. Af dette Sted seer man tydeligt, at Dhrr. Redacteurer af Journal des Debats ikke kjende den egentlige Forskjel mellem den Græske og Armeniske Kirke. Klosteret ved Foden af Ararat er Sædet for de monophysitiske Christnes armeniske Patriarch; denne Sect forkjettres af den Græske Kirke, og har intet med den at skaffe. Enhver veed, at Journal des Debats arbeider for den nuværende Franske Regjerings Jnteresse, og man maa vel unddres over, at denne tillader Offentliggjørelsen af saadanne Artikler, som hine nysnævnte, da denne Regjering endnu ikke er grundfæstet. Medens Admiral Roussin ved Bosphorus's Bredder spiller den stolte Krigsdiplomats Rolle, er Juste Milien i Paris nødt til at holde de 25,000 Mand, som garnisonere her, ja endog Veteranerne, i Beredskab, hvergang et Antal Republikanere eller Can lister faae i Sinde at gjøre sig lystige paa et offentligt Sted. Dette har navnligen været Tilfælde for nogle Dage siden, da disse Herrer havde foranstaltet en Fest under Navn af Vendanges de Bourgogne. Alle Tropperne maatte forblive i Casernerne, for at kunne være i Beredskab ved første Allarm, og lignende Anstalter vare føiede, at Nationalgarden i Nodsfald strax kunde marschere. - Hr. Viennets sidste Tale i Deputeret, kammeret har skildret den Franske Hovedstads Tilstand med meget mørke, men tillige meget sande Farver. Dersom en af Kongens Ministre var optraadt i Stedet for ham, og havde foredraget Kammeret det samme og strax andraget paa en Lov for at sætte Regjeringen i Stand til at gjøre en Ende paa denne mislige Tilstand, saa vilde Majoriteten maaskee ikke have nægtet det. Men Hr. Viennets Tale har kun gjort Jacobine og Carlister end mere rasende, og meere skadet end gavnet Regjeringen. - Stemningen i Paris er følgende: Ludvig Philipp har Nationalgarden og den største Deel af Parises Jndvaanere paa sit Partie; han har vundet Armeen ved Expeditionen mod Antwerpen, men uagtet alle disse Fordele holder det mindre ta rige republikanske og Carlistiske Partie, som nu er forenet, ham i Skak. Republikanerne have ingen Penge, men de ere kjætte og dumdristige; de besoldes tildeels af Carlisterne. Meest truende ere de patriotiske Selskaber, og blandt disse er fornemmelig Foreningen "Droits de Homme, frygtelig. Den tæller henved 9000 Medlemmer, unge, raske, velbevæbnede Mennesker, som ere formeligt organiserede i Sectioner, have deres Samling pladse, og ved første Tegn ere beredte til at lade et Oprør udbryde. Dertil kommer henved 3000 Misdædere, som have udtjenderes Tid paa Galeierne, og nu ere færdige til at slaaes for Penge, hvilket Øjeblik det skal være. Politiet kjender de Sanmensvornes Vaabendepots, men Loven angaaende Huusretten Uforkrænkelighed hindrer det i at lægge Beslag paa dem. Den som Regjeringen ikke af Kammeret forstærkes ved exceptionelle Concessioner, saa svæver den i bestandig Fare, for at styrtet under den første listigen combinerede og heldigen udførte Opstand Republicanerne true nu Regjeringen med en Fest, ved hvilke den gamle General Lafayette skal præsidere. - Dersom Admral Roussin var her, behøvede Juste Milien ikke at frygte London, den 19de April.