Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-08-10
Naar man tager fra Bramstedt til Ulzburg, og derfra igjen til Hamburg, saa møder man paa denne Strækning af 6 1/2 Mile intet synderligt Mærkeligt, førend man nærmer sig Langen harm, i hvis Nærhed man øiner Fattigcolonien Frederiksgade. Saavidt jeg i en Afstand kunde see findes her allerede 22 Fattighuse med Inspecteurens i Midten. De tage sig meget godt ud og Colonien ligner allerede en temmelig net By. Men Jordbunden er Hedeland, som vil koste megen Umage at bearbeide, førend Træer ret ville kunne komme frem der; og Husene ville endnu længe om Sommeren være udsatte for Solens Straaler og om Vinteren for Storm og Kulde. Gjødningen kan her, saa afsondret som Colonien ligger, ikke være let at faae, og dog er det kun ved megen Gjødske, at denne utaknemmelige Grund kan blive nogenlunde lønnende for sine Dyrkere. Jmidlertid er Noget bedre end Jntet, og det bliver altid en høist fortjenstlig Handling af Hædersmanden, Lawatz, at han ved denne Colonie har bidraget til at bøde paa den tiltagende store Fattigdom, og gjøre Folk, der maaskee ellers, tabte for10II Menneskeheden, kunde blive Samfundet byrdefulde, til nyttige og virksomme Statslemmer. Jo mere jeg nærmede mig Holsteens yderste Grændser, desmere paafaldende blev den store Forskjel paa Jndtrædelsen i den danske Stat fra denne Side og fra Søsiden. Hvilket ganske forskjelligt Jndtryk maa det ikke gjøre paa den Fremmede, naar han fra Kjøbenhavns Toldbod betræder den danske Bund. Hvilken Jdee maa han ikke faae om et Rige, der har en saadan Havn, saadanne Kyster, og saadanne Pragtbygninger, som de Amalienborg prunker med? Hvorlangt kan han ikke reise, førend han træffer to saadanne Pladser, som han strax her støder paa, med to saadanne Statuer. Men hvor ganske anderledes maa Jndtrykket ikke blive, naar han fra Hamburg af betræder Grændserne af Holsteen. Jstedetfor Amalienborg møder han her strax øde Heder og en Fattigcolonie. Det modsatte Jndtryk gjør det paa den Fremmede, naar han nærmer sig Hamburgs Grund. De uhyre store Fragtvogne, ofte bespændte med otte Heste og belæssede med Kjøbmandsgods, der komme ham i Møde, opvække, strax Jdeen om større Liv og Virksomhed. Veiene blive derimod ikke bedre, men tvertimod langt værre. Jsær slet er Landeveien over Eppendorf. Den staaer, selv paa den skjønneste Tid af Sommeren, i Vand, og skal om Efteraaret og Vinteren aldeles ikke være at komme frem paa. Det var mig ubegribeligt, hvorledes en saadan rig Stad som Hamburg kunde taale saadanne Veie, hvorledes dens Millionairer kunne være ligegyldige ved, at deres skjønne Heste vade gjennem saadanne Pøle og deres glimrende Equipager tilstænkes deri. Man har sagt mig, at det var Alsteren, der saaledes oversvømmede Veien, og at Staden Hamburg gjerne vilde lade den istandsætte og gjøre Dæmninger mod Vandets Jndbrud, men at Eppendorfs Indbyggere ikke ville indlade sig paa at vedligeholde den. Hvorvidt dette er grundet veed jeg ikke, men det veed jeg, at end ikke de værste Veie i Holsteen ere saa slette, som Landeveien mellem Hamburg og Eppendorf, dog i poetisk Forstand, kan den tjene til Sindbillede paa, at ogsaa Veien til Fortunas Tempel ofte gaaer gjennem Dynd og Pøle. (Fortsættes.) Noget om Stage Coaches.