Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1807-08-04
Nyeste tilderie af 8 benhavn. en FyrreskeFjerde Aargang. No. 85. Udgivet og forlagt af J. Wersel, trykt i Kjøbenhavn, hos P. H. Höeckes Enke. Tirsdagen den 2 Agersikring. mester Gert Westphalers Reise fra Haderslev til Kiel. Consol Aarsagen til Reisen, indeholdende tillige en kort Caracteerskildring af Hadersleverne. I gamle Dage havde man den hæderlige Skik, at ingen, lige fra den stormægtigste Potentat indtil den ringeste Haandværksvend, turde snakke med om Statssager, Aviser og lærde Materier, med mindre han i nogle Aar var reist udenlands. Desaarsag reiste ogsaa Solon og Leurgus og Homerns og Alexander Magnus omkring i andre Lande, og fordristede sig aldrig, saaledes som vore Tiders Grønskollinger, at tale eller skrive offentlig, førend de selv havde seet, døiet og prøvet Verden. Vor egen Landsmand, den vidtberømte Holger Danske, som dog var af fornemme Extraction, maatte som hans Historie tydelig siger, gjøre en Reise til Carl den Stores Hof, for der at putte Fingren i Jorden og lære gode Sæder og Skikke Men nuomstunder ere Folk ikke uden for at øde og drikke og spille er Forkering eller Landser. J Haderslev sidde endog Folk i Raadet, som aldrig have været saa langt, at de kunde sige: jeg har seet Churforsten af Maynz, jeg har speilet mig i Rhinen, jeg har drukket et Kuns nybrygget Merseburger Øl eller spist et Stykke fersk Westphalsk Skinke. Men derfor har man ogsaa saa mange Fakkelovnsborgermestere og Kakkelovnsraadmænd og Kakkelovns lærde, der troe, at al Viisdoms Visdom boer i Haderslev, og at alt hvad de gjøre er super klogt. Kommer man i deres Selskaber, saa anstille de sig ganske taus, ligesom de vilde indbilde Folk, at de ere af de kloge Mænd, der tale lidet, og grunde mere. Jmidlertid bestaaer Visdommen dog, som hver Mand veed, ikke i at kunne tie (thi det kan ethvert Faar), men i at vide naar man skal tie, og derfor har Kong Salomon ogsaa visselig sagt: der er en Tid at tale og der er en Tid at tie. Men de fleste Haderslevere lide ikke, at andre skulle tale, blot fordi de ikke kunne tale med, endskjønt Talen dog er det eneste, der skiller os fra Bæsterne: thi at æde og drikke kunne de Umælende fulde saa godt som den fornemmeste Mand her i Byen. Men for at kunne tale, bør man have lært og seet og studeret i fremmede Lande og Bøger, hvilket Hadersleverne aldrig skjørte om, og ikke troe, som den ufødte Kylling, at Verden er skjult i et Æggeskal. J vore Assemblixer tales ikke et fornuftigt Ord. Der lader man sig nøie med at spille sin Allumber og Crocodille, og æde for Retter og drikke Forstanden bort Den, som tracterer og harcelerer bedst, holdes for den bedste Mand. Hele Haderslev er nu, saa at sige, ikke andet end et stort Spise=, Drikke= og Spillelag, hvor de hedder: hente mir, Morgen der, og hvor man kun inviterer for at inviteres, men hvor man i alle andre Ting er saa inderlig enfoldig, at hele Borgermester og Raad ikke veed at skille en Reichs tag fra en Kreisttag. Nei, da priser jeg mit Fødeland Westphalen! Der har man ogsaa Selskaber, dog vel at mærke Selskaber, hvor man kommer sammen for at føre nyttige Discourser, om vigtige og curiske Materier, men ikke saadanne Kapunstopperier som i Haderslev, hvor man anviterer sin bedste Ven til at spise sig en Poplexie paa Halsen eller sætte sin Smule Forstand, til med Top og Tavl i sex Flasker Champagner. J mit Fødeland tør intet passere ved Hofferne og i Cabinetterne, som jo først veies og drøvtes af erfarne, uvillige og kloge Westphalere. Derfor skal Westphalen ogsaa, efter Sybille Spaadom, engang komme til stor Herlighed og Høihed. Vi staae ligerviis i stor Agt og Ære i hele Europa, og det Hamborgske Raad vælger aldrig andre end fødte Westphalere til sine Reutendienere. J hvor vel vort Fødeland er vidt og bredt berømt for sine Oxebryster og Skinker, saa sende vi dem dog ud af Landet, eftersom vi ikke, som Hadersleverne, sætte vor hele Lyksalighed i at spise og drikke, men more og mere med den gandelige Føde. Fort at for fælle, jeg kunde endnu anføre tusinde Ring, be alle skulde soleklart bevise, at der er lige saa stor Forskjel imellem en Westphaler og en Haderslever, som imellem Kong Salomon og Jørgen Hattemager; men Stenen af Haanden og Ordet af Munden er ei længer i vor Magi siger Ordsproget. Hvor vis jeg er paa, at være død og borte, naar denne Reise engang seer Lyset, saa skjøtter jeg dog ikke om at spid des, hænges eller brændes, var det end kun Skikkelse af en Parykblok eller et Skabilken hoved, om ikke for andet, saa for min Families Skyld, thi i alle Gerters Aarer flyder Blod af eens Bonitet, og de vilde aldrig kunne udholde en saadan Spot og Spee. Jeg lader mig altsaa nøie med at have viist, at jeg har havt de vigtigste Grunde af Verden til at forlade Haderslev, saafremt min Westphalske Natur ikke aldeles skulde vanslægte. Jeg har, som hele Verden veed, havt en slet Skjebne blandt Hadersleverne, eftersom jeg gav dem alle det glatte Lag, og ikke engang skaanede Jørgen Handskemager, som dog passerede for den klogeste iblandt dem, fordi han engang har gjort en Reise fra Haderslev til Borte hude. Samme Jørgen har store Jndbildninger om sig selv, fordi han i Haderslev og blandt Haderslever kan give sig en vigtig Mine. Hvor stor en Fusker han end er i at sye Handsker, hvilket han dog egentlig har lært som Dreng, snakker han dog med største Potence og Jnpertinence om Alt hvad han ikke har lært Han blander sig i alle muelige Discourser og Stridigheder, tager fat paa alle muelige Folk, lige indtil Churførster og Cardinaler, vil raffinnere og reparere paa Alting, og galer som en arrig Hane, naar det tegner til mindste Blæst eller Regn i den geistlige, verdslige eller politiske Verden. At saadan en Karl kan kaste paa Nakken af min Tale, det undres jeg slet ikke over, men at de fleste Haderslever rette sig efter hans Hanegal, ja endog gale efter ham, det viser tilfulde hvad Folk de ere, og at en Mand, som jeg, der ikke skjørter om at kaste Perler for Sviin, aldrig kunde handle fornuftigere end tage Fod paa Nakken, og skynde sig at kom ige bort. (Fortsættes)