Berlingske Tidende, 1775-09-01
Min ældre Søster nævner adskillige Ærværdige Personer, hvilke, som Hun siger, kan vidne hos hendes Broder i Paris om hans Søsters ustraffelige Opførsel. Jeg vil søge dem op- og naar deres Vidnesbyrd er ligesaa berømmelige, som vor Gesandts, saa begierer jeg Tilladelse, reyser bort, og hæv ner enten mine Søstre paa en Forræder, eller bringer dem tilbage til Paris, for at deele min lille Lykke endog med dem. Det gode Udfald af min Undersøgelse ophidser mit Hierte: jeg iller uden Opsettelse tilbage til Versailles, for at berette min høye Beskiærmerinde, at et ligesaa sørgeligt som nødvendigt Forfald fordrer min Nærværelse i Madrid, og tvinger mig til at opsige min Tieneste hos Hende. De vare over en saa pludselig Reyse forhausede, og drev Deres ædelmodige Godhed imod mig saa vidt, at de begierede Efterretning om Beskaffenheden af denne uformodentlige Ulykke. Jeg viiste Dem min ældste Søsters Brev, GaaDe og handle forsigtig, var Prindsessens naadige Opmuntring: Deres Foretagende er Priisværdigt, og det vil i Spanien ikke feyle Dem paa Beskyttelse, naar De gaae fornuftigt til Værks. Mine Tilberedelser vare snart gjorte. Jeg frygtede for, ikke at ankomme tilig nok, for at redde min arme Søsters Liv Mange eftertrykkelige Recommendationer til vore Gesandtere bleve mig givne til Løn for den Jver, hvormed jeg i 4 Aar. havde opoffret mig til Prinzessernes Tieneste - Da jeg var færdig at afreise, fik jeg en Commission, at negocere en for den Franske Handel meget vigtig Sag i Spanien. Hr. Duverney, rørt af den bevægende Aarsag til min Reyse, omsavnede mig og sagde: "gak min Søn, red deres Søsters Liv" Hvad den Commission angaaer, som De have paataget sig, saa erindre De sig stedse, at De have mig til Støtte. Jeg er dertil forbunden formedelst et den Kongelige Familie givet offentligt Løfte, og skal aldrig bryde saa helligt et Ord. Jeg forlader mig derhos paa Deres Jndsigter; her ere Billets for toe hundrede Tusinde Livres at betale til Overbringeren, hvilke jeg giver Dem med, for ved en Credito paa mig dermed at formeere deres egen Vigtighed. Jeg reyste bort, og hastede Dag og Nat fra Paris til Madrit. En Fransk Kiøbmand, som foregav at have noget at forrette i Bayonne, men af min Familie havde faaet den hemmelige Commission, at følge med mig, og sørge for min Sikkerhed, havde bedet mig om en Plads i min Vogn. Den 18 Mai 1764, Kl. 11 om Morgenen kom jeg til Madrid, hvor man allerede i nogle Dage havde ventet mig. Jeg fandt mine Søstre midt iblandt deres Venner, hvilke formedelst min alvorlige Beslutning, vare begiærlige efter, at lære at kiende mig. Efter at vi med Graad havde hilset hinanden, vendte jeg mig til mine Søstre og sagde til dem: "forundrer Eder ikke, at jeg benytter mig af det første Øyeblik til at erkyndige mig om den rette Sandhed ihenseende til Eders ulykkelige " Begivenhed. Jeg beder disse retsindige Folk, som ere omkring mig, og hvilke jeg anseer som mine Venner, fordi de ere Eders, ey at berette den ringeste Urigtighed. Dersom jeg med god Fremgang skal tiene Eder, saa maae . J oprigtig sige mig Sandhed." Fortælingen var lang og omstændelig. Alle bleve derved satte i en hæftig Bevægelse, og hvad Under, at jeg og derved blev rørt. Jeg omfavnede min yngre Søster og sagde til Hende, nu veed jeg alting, vær roelig mit Barn. Jeg seer med Fornøyelse at du ikke meere elsker dette Menneske. Mit Foretagende bliver derved lettet. Lad mig nu ikkun vide, hvor jeg kan finde ham i Madrit. Enhver raadede mig først at reyse til Aranjues og giøre min Opvartning hos Gesandten, hvis bekiente Klogskab maatte styre mine Skrit paa saa slibrig en Vey. Vor Fiende, sagde de, bliver formedelst den Forbindelse, hvori hans Embede sætter ham med de vigtigste Personer, meget stærk understøttet; jeg torde intet vove i Madrit, førend jeg først havde talt med hans Exellence i Aranjuri" Got mine Venner! sagde jeg, thi jeg betragtet dem alle som saadanne; de skaffe mig en Reyse Vogn, og i Morgen er jeg hos vor Gesandt. Men De tillade mig, at jeg forhen indhenter nogle Efterretninger, som høre væsentlig til min Plan. Det eneste som jeg endnu beder Dem om, er at skiule min Ankomst til jeg kommer tilbage fra Aranjues. Jeg klædte mig i en Hast om, spurte efter hvor Don JosepClavico, Kronens Archivar borde, og blev bragt derhen. Han var gaaet ud. - Man viste mig hen til det Sted, hvor jeg kunde treffe ham. Jeg fandt ham hos en Dame, hvorjeg strax, uden at give mig tilkiende, sagde ham: at jeg i Dag var kommen fra Frankerig og havde nogle Commissionetil ham, desaarsag udbad jeg mig Tilladelse jo før jo heller at maatte opvarte ham. Han bad mig den følgende Morgen Kl. 9 at drikke Chocolade hos sig, hvilket jeg for mig og min Compagnon, den Franske Kiøbmand, lovede. Dagen derpaa Kl. 8 1/2 var jeg hos ham. Jeg fandt ham i et prægtigt Huus, hvilket, som han sagde, tilhørte Dou Antonio Portugues, een af de anseeligste Forstandere ved det Geheime Secretairiat, som efter hans Foregivende var saa stor en Ven af ham, at han udi hans Fraværelse betiente sig at hans Huus ligesaa frit, som om det var hans eget. "Min " Herre, begyndte jeg, jeg har fra et Selskab af lærde " Mænd den Commission, udi alle de Stæder, giennem hvilke jeg reyser, at oprette en Litterarisk Brev Vexling med de berømmeligste Mænd. Da ingen Spanier skriver bedre, end Forfatteren af Pensador (et periodisk Skrift i . Spanien) med hvem jeg har den Ære at tale, og hvis Fortienester Kongen selv har fundet saa ypperlige, at han har betroet ham Opsigt over eet af sine Archiver, saa troede jeg . ikke bedre at kunde befordre mine Venners Hensigt, end naar jeg bragte dem i Forbindelse med en Mand af Deres Fortienester. Jeg saae ham sat i en stærk Bevægelse over mit Tilbud. Forbedre at faae at vide, med hvad for en Mand jeg havde at giøre, lod jeg ham længe tale om de Fordeele, som adskillige Nationer kunde drage af saadan en Brev=Vexling. Hans Øyesyn var smigrende, hans Udtale blev indtagende. - Han talede som en Engel og skinnede af Roes og Fornøyelse. Midt udi denne Glæde spurde han mig, hvad for en besynderlig Affaire havde bragt mig til Spanien. Han vilde, sagde han, agte sig Lykkelig, dersom han var i Stand til, paa nogen Maade at kunde være mig til Tieneste. Jeg modtager, svarede jeg, med Glæde et saa kierligt Tilbud, og skal ingen Hemmeligheder dølge for Dem min Herre. - Da jeg nu ønskede, at sætte ham i en Forvirrelse, hvoraf han først skulle komme ud, naar jeg holdt op at tale, forestillede jeg ham igien min Ven. Den Sag, som jeg vil fortælle Dem, sagde jeg til ham, er ikke ubekiendt for denne Herre, og det skader intet, at han er nærværende ved vor Samtale. Formedelst denne Indgang hæftede han sine Øyne med stor Nysgierrighed, paa min Ven. ". En Fransk Kiøbmand af en middelmaadig Formue, og en talrig Familie, havde mange Correspondentere i Spanien. En af de rigeste iblant dem reyste for 9 a 10 Aar siden giennem Paris, og gjorde ham dette Tilbud: De give mig 2 af deres Døttre; jeg vil bringe dem til Madrit, de skal blive hos mig; jeg er gammel og uden Familie, de skal udgiøre mit øvrige Livs Lykke og efter min Død træde ind til Besiddelsen af den rigeste Arv i Spanien. Den Ældste, som allerede var gift, og en af hendes Søstre bleve ham betroede. For at befordre denne nye Indretning, paatog deres Fader sig, at forsyne dem med alle de Franske Vahre, som de behøvede. Toe Aar derefter død Correspondenten, og lod begge Søstre, uden noget Testamente, i den Forlegenhed, allene at vedligeholde deres Handling. Uagtet denne besværlige Tilstand, beholdt de dog formedelst deres gode Opførsel en Mængde Venner, som gjorde sig al Umage for, at formeere deres Credit og Han deel." (Her saae jeg at Clavico fordoblede sin Opmærksomhed.), Omtrænt ved denne Tiid skaffede et ungt Menneske, fød paa een af de Canariske Øer, sig Adgang i deres Huus." (Al hans Munterhed forsvandt ved disse Ord, som beskrev ham.) "Han havde en heftig Længsel efter at lære det Franske Sprog, og at studere Videnskaberne, og uagtet hans ringe Lykkes Omstændigheder forskaffede disse Damer ham Midler til at giøre en hastig Fremgang derudi, . Af en stor Begierlighed efter at blive bekiendt, giør han sig den Plan, at fornøye Madrit paa en for Nationen da nye Maade, og at give den et periodisk Skrift i den Engelske Tilskuers Smag at læse. Han blev af sine Veninder dertil opmuntret og paa alle muelige Maader understøttet. Hans Foretagende kunde ikke andet end have den beste Fremgang. Nu vovede han, oplivet af det Haab, at giøre sig berømt, at giøre den yngste Søster Egteskabs Tilbud. De begynde Lykkelig at udføre Deres Plan, sagde den ældste Søster til ham, naar da noget Embede, Hoffet. Gunst, eller et andet Middeltil at leve paa en anstændig " Maade, kan give Dem Ret til at tænke paa min Søster, og naar hun da ey giver nogen anden et Fortrin frem forDem, saa skal jeg ikke nægte Dem mit Samtykke." (Han gjorde underlige Bevægelser paa sin Stoel, i det han hørte paa mig, og jeg lod som at jeg intet mærkede deraf, og blev saaledes ved.) Den yngste Søster, indtagen af hendes Beylers Fortienester, afslog adskillige fordeelagtige Partier, som bleve hende, tilbudne. Hun vilde heller vente paa et Menneskes Lykke, af hvem hun allerede i 4 Aar var bleven elsket, og opmuntrede ham nu selv til at udgive sit første periodiske Blad under den noget stort lovende Titel El. Pensador." (Min Mand begyndte nu at befinde sig ikke vel. Jeg blev koldfindig ved at tale saaledes: "Bemeldte Ver havde en forundrings værdig Fremgang. Kongen selv blev " saa indtagen deraf, at han offentlig tilkiendegav Forsatte ren sin Behag udi samme. Man lovede ham det første anstændige Embede, som blev ledig. Nu bortingede han alle andre Beylere, fra sin Kiæreste, i det han offentlig begierte hende. Det eneste, hvorfor Bryllupet endda blev opsat, var Forventelse af det Embede, som var lovet Forfatteren til Pensader. Efter 6 Aars Forventelse paa den eene, og uophørlige Bestrebelser paa den anden Side, blev han omsider forsørget, og flygtede derpaa bort." (Her drog. og han et Suk mod sin Villie, han merkede det selv og blev skamrød af Forvirrelse. Jeg merkede alting uden at standse i min Tale,)" Sagen havde allerede gjort alt for megen Opsigt, at mankunde ansee med Ligegyldighed dens Fuldførelse. Begge . Søstrene havde allerede leyet en Boelig for 2 Huusholdninger. Tilberedelserne vare skeete. Alle begge disse Fruentimmers Venner bleve opbragte ved denne Beskiæmmelse, og forenede sig, at hævne samme. Den Franske Gesandt tog sig dem an. Men da denne Troløse erfarede, at de Franske Fruentimmer havde en høyere Beskyttelse imod ham, og han maatte befrygte, at en større Anseelse kunde , til intet giøre hans opspirende Lykke, saa nedkastede han sig , for sin fornærmede Kiærestes Fødder, og bad alle Hendes Venner, at hielpe ham til igjen at faae Hendes Venskab. Da et bedraget Fruentimmers Vrede er næsten intet andet end en forstilt Kierlighed, saa blev alting igien bielagt. Der bleve igjen gjorte Tilberedelser til Bryllupet. Forligelsen gjorde ligesaa stor Opsigt, som Venskabets Brydelse. Da han var i Begreb med at reyse til St. Jldephonse, og søge Tilladelse til sit Egteskab hos Ministeren, sagde han til sine Venner: bevarer mig min Kiærestes vaklende Hierte, til jeg kommer tilbage fra Sitio=Real, og giører imidlertid alle Anstalter til, at jeg ved min Ankomst kan føre Hende til Alteret." Uagtet den skrækindjagende Tilstand, hvorudi jeg fortsatte min Fortælling, saae denne Clavico, uvis, om jeg fortalte ham en mig selv betreffende Historie, eller ikke, imellemstunder paa min Ven, hvis koldsindige Væsen sagde ham ligesaa lidet som mit. Nu tog jeg en stærkere Lyd, saae ham skarp under Øynene, og blev ved at tale saaledes. Han kom og Dagen derefter tilbage fra Hoffet, men i steden for at føre sin Kiæreste til Alteret, lod han denne " Ulykkelige sige: at han anden Gang havde forandret sine Tanker, og ville ikke ægte Hende. Hendes opbragte Venner hastede strax til ham. Denne Uforskammede forglem meer al Anstændighed, trodser dem allesammen, og truet de Franske Fruentimre, at han skulle i Grund ruinere dem dersom de søgte at qvæle ham i et Land, hvor de vare uden Understøttelse. - Denne Efterretning styrtede det ung Franske Fruentimmer i saadan en Tilstand, at man frygte de for hendes Liv. Forladte af alle, og Trøstesløse, berettede den ældste Søster til Frankerig den dem vederfarne offentlige Beskiemmelse. Slig en Efterretning oprørte Hendes Broders Hierte saa stærk, at han strax afteyste " for at opklare en saa ubegribelig Sag. Han har ikkun gjort et Spring fra Paris til Madrit, og denne Broder - er jeg. Jeg har forladt alting; Fædreneland, Forretninger, Familie, Huus, og Fornøyelse for i Spanien af hævne en uskyldig og ulykkelig Søster. Bevæbnet med . Standhaftighed og en god Sags Ret, vil jeg rive Masqven af en Forræder, og med blodige Træk skrive hans GemytsBeskaffenhed paa hans Ansigt; og denne Forræder - er De." - Man forestille sig hvor bestyrtet og stum dette Menneske blev, hvorledes, da han igien vil aabne sin Mund, enhvert Ord standsede paa hans Læber, hvorledes den Glands, som ved mine Berømmelser lod sig see i hans Ansigt, Tiid efter anden fordunkledes, hvorledes hans Øyne bleve matte, og hans Couleur bleg. Han vilde udstamme nogle Undskyldninger. Men jeg sagde: "stands mig ikke i min Tale, min Herre, De har intet at sige mig, men meget at høre af mig. For at giøre Begyndelse dermed, saa være De at den Godhed, at erklære mig for denne Herre, som allene formedelst denne Sag er kommen med mig fra Frankerig, om min Søster ved nogen Slags Troløshed, Letsindighed, " Svaghed, eller ved nogen anden Forseelse har fortient den dobbelte Beskiæmmelse, som De har været grusom no til offentlig at tilføie hende?"Nen min Herre, jeg erklærer Donna Maria, Deres Søster for et Fruentimmer af stor Forstand, Andighed og Dyd. Har hun, siden den Tiid, De blev bekiendt med hende, givet Dem nogen Aarsag til, at beklage sig over hende?" - Aldrig, Aldrig. - Hvorfor da Uhyre (sagde jeg i det jeg reyste mig op, hvorfor har De været saa umenneskelig at krænke hendes Hierte, allene fordi hun har foretrukket dem 10 andre anstændigere og rigere Beylere?" Ach min Herre, Tilskyndelser, Raadslag, dersom De vidste. - Det er nok! - Derpaa vendte jeg mig til min Ven, og sagde: " De har hørt min Søsters Frikiendelse; De giøre den bekiendt. Hvad jeg nu har at sige denne Herre, behøver ingen Vidner." Min Ven gik bort. Clavico, endnu meere bestyrtet, stod og op; jeg bad ham igien sætte sig. Nu min Herre, da vi ere allene, saa høre De mit Forslag. Jeg haaber, De skal biefalde det. Deres og mine Hensigter udfordre, at De ikke ægte min Søster. De seer vel, at jeg her spiller intet mindre, end en Broders Rulle i Commædien, som giør sin Søsters Bryllup. Men De have uden Betænkning beskjemmet et ærligt Fruentimmer, saasom De have troet, at hun i et fremmet Land ingen Beskyttelse skulle finde. Saadant er et Æreløst og nedertrægtigt Menneskes Forhold. De skal altsaa førstmed egen Haand, uden Tvang, ved aabne Dørre, i Deres Betienteres Nærværelse, som ikke kan forstaae os, fordi vi tale Fransk, bekiende, at De er et Afskyelses værdige Menneske, som, uden at have ringeste Aarsag, har bedraget, forraadt og beskiæmmet min Søster. Med denne Erklæring reyser jeg til Aranjues til den Franske Gesandt; jeg viser ham denne Bekiendelse, jeg lader den derpaa trykke. Overmorgen skal samme være bekiendt over alt ved Hoffet og i Staden. Jeg har her anseelige Understøttelser, jeg har Penge og Tiid, alt skal anvendes paa at skille Dem ved deres Embede, paa alle muelige Maader og uafladelig at . for", forfølge Dem, indtil min Søsters fornærmede Hierte er tilfredsstillet, indtil hun holder mig tilbage og siger: hold op." Saadan en Erklæring vil jeg ikke giøre sagde Clavico med en afbrudt Rost. - Jeg troer det, thi jeg skulle maaskee, om jeg var i Deres Sted, ligesaa lidet giøre det. - Men Vallet staaer Dem frit; De skrive den, eller ikke skrive den; jeg bliver fra dette Øyeblik af hos Dem, Jeg viger ikke fra Deres Side, jeg gaaer, hvor De gaaer, indtil De blive kiæd af saadan en Lidsagning, og bag ved Buenretiro (et gammelt Kongeligt Pallads i Madrit) søge at giøre sig løs fra mig. Er jeg Lykkeligere end De, saa " tager jeg, uden at see min Gesandt, uden at tale med no en her, min døende Søler i mine Arme, bærer hende i min Vogn, og reyser med hende tilbage til Frankerig. Foyer Lykken derimod Dem, saa har jeg gjort alt hvad jeg kunde. Jeg har førend min Afreise gjort mit Testamente: De skal da have havt alle Fordeele over os; og De lee da paa vor Bekostning. Lad Frokosten bringe op." Jeg ringede selv. En Tiener kom og bragte Chocoladen. I medens jeg drak min Koppe, gik den forvirrede Clavico stiltiende og i dybe Tanker rundt omkring, tog med et sin Beslutning, og sagde til mig. " Hr. von Beaumarchais, De høre mig. Jntet i Verden kan forsvare mit Forhold mod Deres Søster. Ærgierrighed har forblindet mig. Havde jeg forudseet, at Donna Maria havde en Broder, som De, saa havde jeg, i Stæden for at holde hende for en Fremmed Forladt, agtet Forbindelse med hende for min største Lykke. De har vidst at aftvinge mig den dybeste Høyagtelse, og jeg kasten mig for Deres Fødder, for at besvære Dem, at De, dersom det er muelig, søge igien at gotgiøre al den Uret, som jeg har tilsøyet Deres Søster. De give mig Hende igien. Jeg skal agte mig Lykkelig, dersom jeg kan erlange min Kiæreste, og mine Forbrydelsers Tilgivelse af Dem." - Det er ikke meere Tiid at tale derom, min Søster elsker Dem ikke meere; Erklæringen, det er alt hvad jeg begiærer af Dem, og De lade sig dernæst gefalde, at jeg, som Deres aabenbare Fiende hævner min Søster, saalænge det behager hendes opbragte Empfindtlighed. - Han gjorde mange Omstændigheder saavel ihenseende til Maaden, paa hvilken jeg ville have hans Erklæring, som og derover, at jeg vilde have den gandske fra hans Haand; samt over den Fordring, som jeg gjorde, at hans Folk, medens han skrev, maatte være nærværende. Men da han var nødt til at giøre et Val, og han havde jeg veed ikke hvad for et Haab, igien at vinde sin forrige Kiæreste, saa fandt hans Stolthed sig i at skrive følgende Erklæring, som jeg foresagde ham, da jeg gik frem og tilbage paa en Art af Gallerie, hvor vi befandt os. Erklæring. hvoraf jeg har Originalen.