Aarhuus Stifts-Tidende, 1836-01-23
Den udenlandske Politik har, i det nysforgangne Aar, næsten udelukkende sysselsat sig med Spanien, hiint herlige, med alle Naturers Velsignelser saa rigt udstyrede Land, der, afsluttet lig en egen Verdensdeel, af Naturen synes bestemt til, at være frit og uafhængigt af Europas øvrige Lande, medens dets Historie til Overflod viser, at det ikke formaaer at være uafhængigt af sig selv. Aldrig havde Politikeren nogen utaknemmeligere Syssel, end den har været, gjennem hele Aaret 1835, at følge de blodige Spor af en Borgerkrig, som, ført med oprørende Grusomhed, har sønderslidt en af Verdens ædleste Nationer. Overalt, hvor Man vender sig, seer Man Vaaben blinke, førte af Brødre mod Brødre; Blod allevegne, Jntet, uden Blod! Det er Dronning-Regentinden og Don Carlos hvis Tropper føre den rædsomme Tilintetgjørelseskrig i deres Fædrelands Hjerte. Paa hiin Side fremrager Mina, paa denne Zumala-Carrequy, der stræbe at overbyde hinanden, ikke blot i Tapperhed, men og saa umenneskelig Grusomhed. De mørkeste Punkter, i dette Myrderie ere tvende Hovedslag, hvert paa 3 Dage og Nætter, det ene i Dalene mellem Ernaul og Abarzuza, til Fordeel for Don Carlos, det Andet ved Villariano, til Fordeel for Dronningen. Saaledes vakler Tungen i Krigens Vægtskaal hid og did, nu et det ene Partie øverst; nu river det Andet Seiren til sig. Men en staaende Typus i denne Krig er Umenneskeligheden, som, under alle Krigslykkens Afverlinger, bliver sig selv lig. For det ene Partie, som for det Andet, er Seiren kun et Løsen til ny Blodsudgydelse. Hele Byer afbrændes og deres Befolkning maa springe over Klingen. Zumala=Carrequi synes foren Stund at have knyttet Seiren til Don Carlos's Banner, og Denne see vi allerede berede sig til at holde sit Triumphtog til Madrid, som Carl den Femte. Da døer hans hidtil uovervindelige Feltherre af sine Saar, og Vægtskaalen begynder at hælde til Fordeel for Dronningen. Ville ikke fremmede Magter, Frankrig, Engelland, intervenere i Spanien, Dette Spørgsmaal hævder i lang Tid den øverste Rang blandt de politiske Qvæstioner. Verden er imidlertid Vidne til et Skuespil, der vil faae en Plads i Historien som det eneste i sit Slags; hos den spanske Almue viser sig en Omvæltning i Gemytterne, som er uden Exempel. Spanierne afbrænde Klostrene og myrde Munkene; Helgenreliquier, som de endnu igaar tilbade, træde de idag under Fødder, Mendizabal, en Jsraclit, sætter sig ved Roeret i Madrid. Den samme Nation, som for næsten tilbad Munkene og brændte Jøderne, brænder nu Munkene og gjør en Jøde til Minister. Men just denne Jøde synes af Skjebnen kan ret til at løse en Opgave, som neppe nogen Anden var voxen. Han forstaaer, at enthusiasmeere Spaniens Beboere for Dronningens Sag og at forsone Partierne, for at bekæmpe Carlismen. Een liberal Jdee gjøres gjældende efter en Anden; Pressefrihed, uden al Censur, skjænkes det spanske Folk; Budgettet bærer Vidne, om den strengeste Sparsomhed i alle Statshuusholdningens Brancher. Spaniens Cortes sammenkaldes, og deres Forsamling aabnes med en Tale af Dronningen. Don Carlos's Skjebne indhylles imidlertid i et gaadefuldt Mørke. Aaret skifter, og Toppet ruller og for nye Scener. Gid de maae vorde af den Natur, at Mennesket ikke nødes til, gysende at bortvende sine Øine derfra.