Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-09-27
En Dag traf en russisk Officeer, der i 12 Dage var ankommet fra St. Petersborg, Keiseren Fontainebleau, da han netop red paa Jagt, han blev indbudet til at følge med, og var saa uforsigtig, at modtage Jndbydelsen, men faldt i Skoven af Hesten, hvor man omsider, efter megen Møje, fandt ham igien. - Jeg har seet Napoleon i Statsraadet otte til ni Timer uafbrudt forhandle Anliggender, og derpaa ophæve Mødet med ligesaa klare Jdeer og ligesaa fri Aand, som i Begyndelsen. Jeg saae ham paa St. Helena 10–12 Timer læse ustandset saare abstracte Gjenstande, uden at han i ringeste Henseende syntes angrebet deraf. - Han har, uden at rystes, taalt de stærkeste Stød, som et Menneske paa Jorden vel kan friste. Ved hans Tilbagekomst fra Moskou eller fra Leipzig, sagde han i Statsraadet, efter at han havde skildret den ulykkelige Tilstand. Man har i Paris udspredt, at Haaret var blevet mig graat deraf, men De seer, at dette ikke har været Tilfældet (han viste med Fingeren paa Panden) og jeg haaber, at jeg endnu vil være istand til at udholde ganske andre Ting." Men alle disse uhyre Prøver aflagde han kun ved at gjøre Vold paa sin physiske Natur, der aldrig viser sig mindre modtagelig, end naar Aandsvirksomheden er størst. Napoleon spiste meget uregelmæssigt, i Almindelighed saare lidt. Han gjentog ofte, at man kunde blive syg af at spise for meget, men aldrig af at spise for lidt. Han kunde i 24 Timer ikke tage noget til sig, blot for at forskaffe sig Madlyst den næste Dag. Han drat endnu mindre; et eneste Glas Madera eller Champagner var tilstrækkeligt til at forfriske og opmuntre ham. Han sov meget lidt, og til saare uregelmæssige Timer; ved den første Opvaagnelse reiste han sig, for at læse eller arbeide, eller lagde sig ned igjen, for atter at sove. Han havde ingen Tro paa Lægevidenskaben, og tog aldrig Medicin. Hans store Hemmelighed, sagde han, havde i lang Tid bestaaet deri: at han begik en Udskeielse af modsat Art, som hans vante Levemaade; dette kaldte han, atter at frembringe en Ligevægt i Naturen. Var han en Tidlang i Ro, saa gjorde han hurtigen et Ridt af 60 Mile, tilbragte en heel Dag paa Jagt. Befandt han sig midt under store legemlige Anstrængelser upasselig, saa fordømte han sig til 24 Timers bestandig Rolighed. Dette uforudseete Stød foraarsagede ham ufeilbart en indere Crise, der strax frembragte det ønskte Resultat. - Han havde en meget tyk Lymphe; hans Blods Kredsløb gik langsomt. Naturen, sagde han, havde udrustet ham med to meget kostbare Gaver, den ene, strax at falde i Søvn, hver Gang han trængte til Hvile, naar og hvor dette end maatte være; den anden, ikke at kunne begaae nogen skadelig Udskeielse, hverken i Spisen eller Drikken. "Naar jeg kun i ringeste Henseende, sagde han, overskred mit Maal, saa vilde min Mave strax tilbagegive Overflødigheden. - Han kastede meget let op; en simpel, let pirrende Hoste var tilstrækkelig til at bringe ham til at opkaste Alt, hvad han havde nydt, Marie Louise tilstod Keiseren, at hun i det første Øjeblik, da Talen var om et Giftermaal, ikke kunde bare sig for en vis Gysen, da alt det Onde, hun af sine Paarørende havde hørt om Napoleon, faldt hende ind. Da hun derpaa mindede sine Onkler, Erkehertugerne, der saa meget tilskyndte hende til dette Partie, om disse Yttringer, saa svarede de: "Alt dette var kun sandt, saalænge han var vor Fiende, nu er han vor Ven." – For iøvrigt, sagde han, at give et Begreb om den Sympathie og den Velvillie, hvormed man opdrog denne Familie mod os, saa sagde een af de yngste Erkehertuger, der hyppigen opbrændte sine Dukker, "han stegte Napoleon. Vist nok sagde han igjen siden, at han ikke vilde stege ham mere, og at han elskede ham hjerteligen, fordi Napoleon forærede hans Søster mange Penge, og sendte ham smukt Legetøi.