Aalborg Stiftstidende, 1838-03-24
Hr. Justitsraad Ræders belovede Retfærdiggjørelse i Anledning af Angrebet paa ham i den Frisindede, findes nu i et den 2den Marts udkommet Dobbelt Nummer (17818, af bemeldte Blad. Da dette Blad efter Randers Avis har meddeelt sine Læsere Hovedindholden af Klagen see Nr. 27. af dette Blad), er det ikke meer end billigt, at det ogsaa, saavidt Rummet tillader, meddeler Hr. Justitsraadens Forsvar. Tvende bemærkninger ere forudskikkede for Samme: den eene: at der fra den 21de Marts 1800 indtil den 3die Novbr. 1832 existerede særskilte Love for Laugene i Kjøbenhavn og i Danmarks øvrige Kjøbstæder; den anden: at da Nr. 8 af Raketten for 1833 havde optaget en, dog langt findigere Artikel om denne Sag, lod det kgl. danske Cancelli Klageren, igjennem Kjøbenhavns Politiret, opfordre til, nærmere at opgive, hvori hans Klage egentlig bestod; men at det ikke lykkedes ham i denne Henseende at gjøre sig forstaaelig. Efterstaaende er det væsentligste Uddrag af den Erklæring, som Hr. Justitsraad Ræder under 28de Febr. 1833 i den Anledning afgav til Amtet: I Sommeren 1830 ankom til Horsens en reisende Skræddersvend Hans Heinrich Jebsen af Flensborg, som, efterat have arbeidet der i 3 Maaneder meldte sig til at gjøre Mesterstykke, for at vinde Borgerskab, men, da han kun havde været Svend i 2 1/2 Aar. og de dengang bestaaende Laugsartikler bestemte idet mindste Aar hertil, afslog Lauget hans Begjering. J Septemb 1830 gik Jebsen til Kjøbenhavn, hvorfra han snart igjekom tilbage og fremlagde Beviis for, at han havde forfæri diget Mesterstykke i Kjøbenhavn. Dette stod ham frit fo ter, da Forordningen af 21de Marts 1800, 66, i Kjøbenhavn havde hævet Laugs=Artiklernes Bestemmelser om Svendeaarene; men derfor beholdt Lauget i Horsens ligefuldt antagelig Grund til sin Vægring for at optage ham, da han havde omgaaet dets Laugsartikler, og heller ikke var Mester i Lauget i Kjøbenhavn, fordi han der havde gjort sit Provestykke. Jmidlertid syntes Hr. Justitsraad Ræder dog, at Noget talte for Jebsen, og for om muligt at jevne Sagen, sammenkaldte han til den 15de Novbr. Lauget til et Møde, hvori det virkelig bragtes til at opgive sin Vægring, men da Jebsen nu skulde erlægge Udgifterne ved Optagelsen, og deriblandt 10 Rbd. i Jndskud til Ligkassen, negte de han at betale, under Foregivende af, at han allerede var Jnteressent af en Ligkasse i Kjøbenhavn. Paa denne Vægring strandede alle Forsøg paa Forliig, og Lauget, der nu følte sig krænket, optog igjen sin forrige Protest. Næste Postdag ankom Collegialtidenden, Nr. 46, der indeholdt Placaten af 5te Nybr. 1830, i hvis § 5 Laugenes Ligkasse, Foreniger erklæres for at skulle være frivillige, hvorpaa Lauget strax frafaldt sin Paastand om Jndskud, men derimod vedblev sin første Jndsigelse. Begge Parter indkom derfor med skriftlige Remonstrationer, der med Justitsraad Ræders Erklæring indgik til Amtet. Jmidlertid tog Jebsen Ophold hos et Fruentimmer i Byen, hvor han ikke blot førte et Levnet, der hverken kunde bestaae med gode Sæder eller med Naboernes Ro, men hvor han tillige begyndte uden videre at arbeide som Mester. Lauget lod jage; Jebsen blev greben i Gierningen, og vedgik i Politiretten, at han havde arbeidet paa egen Haand, men forklarede derhos, at han ganske var blottet for Penge, og erklærede sluttelig, at han ikke vilde arbeide som Svend. Lauget frafaldt vel Søgsmaal imod Jebsen, men fordrede derimod, at han enten skulde indtræde som Svend hos en Mester, eller forlade Byen, og henstillede i denne Henseende til Politimesteren at handle efter Anordningerne." Justitsraad Ræders Pligt, som Politimester, udfordrede saaledes at behandle Jebsen efter Forordn. af 10de Decb. 1828 8 2 og 3, og han hjemviste ham derfor under 2den Debr. indtil videre til Fodestedet Flensborg, efterat have paalagt ham at opgive en Mand i Horsens, til hvem man kunde henvende sig betræffende hans Sag med Lauget. Han opgav Procurator F.J. Nyegaard. Da Jebsen for Protocollen havde erklæret sin Uformuenhed, saa var det en Selvfølge, at Justitsr. Ræder ei lod sig dupere, da han siden foreviste contante Penge, og ligesaa lidt kunde der tages Hensyn til Hr. ViceConsul Sechers Cautions=Beviis, der ikke indeholdt nogen Sikkerhed med Hensyn til Bestemmelserne i Forordn. 10de Decbr. 1828. Jmod Hvad der kunde antages, paatog Amtmanden sig at decidere i Striden mellem Lauget og Jebsen, og meddeelte derfor under 3die Debr.: at han, paa Grund af Forordn. 23de Debr. 168185, conf. med Plac. 13de Februar 1828 og Forordn. 21de Marts 1800 5 6, maatte ansee Jebsen berettiget til at vinde Borgerskab i Horsens. Denne Resolution blev under 11te Debr. af Justitsr. Ræder communiceret Lauget og Procurator Nyegaard der har attesteret de dertil hørende Papirers Modtagelse; men, da Lauget fandt, at Amtmanden hverken havde opfattet Qvæstionen, eller bedømt den efter de bestaaende Love, og her især spurgtes om Cancelliets Fortolkning af dets egen Resolution af 11te Juli 1829 (hvorved Skræddesvend J. G. Malelin af Horsens blev negtet Adgang til at forfærdige Mesterstykke, fordi han ikke havde arbeidet i 1 Aar som Svend), hvortil Amtmanden aldeles intet Hensyn havde taget, indkom Lauget endnu samme Dag med en directe Forestilling til Cancelliet, hvilken allerede den næste Dag med Justitsraad Ræders Erklæring indgik til Amtmanden i Skanderborg. Da den hjemviste og afreiste Jebsen hen i Januar havde den Dristighed, igjen at fremstille sig for Justitsr. Ræder, erholdt han en alvorlig Jrettesættelse og havde fortjent Mere (han havde ogsaa om Natten hemmelig sneget sig ind i Byen; men, da Cancelliets Resolution til samme Tid daglig kunde forventes og Hovedtingen havde været at fjerne Jebsen fra Byen, lod man Sagerne derved beroe. Den forventede Resolution faldt den 22de f. M. Cancelliet meddeelte deri, dog uden Motivering: at det, efter Omstændighederne, kan tilstedes fornævnte Jebsen at nedsætte sig som Skrædder i Horsens og at indtræde i Lauget sammesteds." Cancelliet indlod sig altsaa ikke paa at befale, et trygt Beviis paa, at Retten var paa Laugets Side. At Cancelliet, der vidste, at Placaten af 3die Novbr. 1832 i sin Tid vilde emanere, eller hvem den her omhandlede Sag maaske just har viist Nødvendigheden af, at den emanerede, desuden har ladet Hensyn til billighed faae Overvægten, kan vist ikke misbilliges og stemmede jo, som Enhver vil kunne indsee, med Hr. Justitsr. Ræders egne indre Følelser. Men efter Resolutionens Jndhold stod det unegteligen Lauget endnu frit for at vedblive sin Protest, eller at forlange Sagen henviist til Domstolene, og virkeligen blev af nogle Mestere herpaa andraget. Lauget gav imidlertid efter for Justitsraad Ræders Forestillinger og Jebsen blev den 5te Febr. optaget i Lauget. Den Modstand, som Skrædderlauget i Horsens, der aldrig har elsket Strid, denne Gang viste, forklarer Hr. Justitsr. Ræder af en særegen Grund i Jebsens Personlighed. Han var nemlig brutal imod Alle og Enhver, uden Lige; hans Vrede gik ved mindste Modsigelse over til fuldkomment Raseri og Bersærkergang, og ikke blot ved Dag, men ogsaa om Natten maatte Politiet tidt og ofte tilkaldes for at styre tilrette, hvor han kom i Berørelse med Nogen. Jebsen giftede sig nu, men kunde vanskeligt ernære sig. Efter et Forliig, som Konen sen Jfr. Svenstrup før sit Giftermaal havde indgaaet, gjorde Creditorerne, og hvoriblandt just Vice-Consul Secher, Udlæg for et meget ubetydelig Sum. Creditorernes usædvanlige Strænghed og Familiens noget pludselige Afreise synes at have havt særdeles Aarsager. Efter saaledes at have oplyst Sagens Sammenhæng, henvender Hr. Justitsr. Ræder sig med nogle Ord til Redacteuren af den Frisindede, der af egen Magts Fuldkommenhed har taget Plads paa en Domstol, for hvilken han indkalder og dømmer en af Landets Embedsmænd, støttende sig paa et aldeles urigtigt og uoplyst Factum og med det størst mulige Ukjendskab til Lovene, efter hvilke Embedsmanden ene har at brug. De har overøst mig med Jnvertiver, og provoceret Regieringen til at staae den formeentlige Fornrettede bi imod Huretfærdig Behandling" fra min Side. Og dette kalder De for Alles Øine at øve Retfærdighed, idet De tillige til Forhaanelse af Landets samtlige Embedsmænd kalder denne deres Fremstilling en Hverdagshistorie!" Hvilken Satisfaction kan De give mig for saadanne Krænkelser, for en saadan Diffamation af mi Navn og for den Angst og Uro, De har udbredt i min Familie og blandt mine Venner; Dog, ikke sandt, Hr. Redacteur, jeg er kun en Embedsmand, i Danmark hersker Frihed; De har samme Ret til at svinge deres Plov, som Bonden svinger sin og at deres Ager falder paa min Æres Mark, angaaer jo ikke Dem. Vel, jeg agter ikke herimod at protestere. Men derimod beder, ja bønfalder jeg Dem i mit eget, i alle Fædre nelandsvenners, ja i hele Fædrenelandets Navn: misbrug ikke den ædle Trykkefrihed i den Grad, som De her har gjort det Udov ikke Tyranni i Frihedens Navn. - Trykkefriheden er ikke deres specielle Eiendom, hvorover De efter Behag kan skalte og valte; den tilhører hele Folket og er dets dyrebareste Klenodie, hvis Værd desværre ved Misbrug allerede noksom er bleven nedsat og hvis Brug formedelst Misbrug allerede noksom er bleven indskrænket. Erindre Dem derhos, at Danmark er det eneste uindskrænkede Monarchi, som beskyttter Trykkefriheden. Erindre Dem dette ret levende, at ikke den nærværende og kommende Slægt maaske skal nævne deres Navn med Forbandelse.