Berlingske Tidende, 1769-07-01
Under Slutningen af Francisci l. samt under Henrici Il Regiering blev Udførselen ikkuns indskrænket ved at hæve Rdr. Rettighed af Tønden; Kornhandelen blev sat i Classe med Viinhandelen, vi bøyede os endelig under de forbydenLoves Aag. Aar 1565 forbød Carl J. den udenlandske Handel med Kornvahrene. De navnkundige Reglementeaf 1567 og 1577 lagte Tvang paa Handelen, og end mere, de kastede Fornuften under Aag: Man var forliebt i samme, Jurisconfulterne, immer indtagne af den Romerske Ret, de raabte imod Kornhandelen og gjorte den mistænkelig hos Stænderne selv, hvis upolerede sunde Fornuft var langt bedre end alle de Lærdes Speculationer. - Disse Reglementer tilholde, at de udenbyes Kiøbmænd, som føre deres Kornvahre til Stæderne, at sælge dem, de skulle være forbundne til at holde dem fal paa de offentlige Torve. Dette stemmer overeens med de Reglementer, som forbyde Jndvaanerne i Stæderne at sælge i deres Huse. Politiets Betientere gives Magt til at forbyde saadant Salg i Tilfælde af Dyrtid. Bebyggerne paa Landet, som beholdte Frihed til at dyrke deres Marker og at sælge paa deres Lofter, bleve derhos forbundne til engang maanedlig at lade føre Korn til Torv i den nest ved deres Bopæl beliggende Stad. - Den Tid Begrebet for de forbydende Love havde fuldkommen taget Overhaand, og det var kommet dertil, at man betragtede lave Priser paa Kornvahrene som en Stats høyeste Fordeel, og som et Pandt paa den almindelige Lyksalighed, saa ville enhver Forvalter, enhver Politiebetient, i sit District, distingere sig. De gjorte sig en Fortieneste hos Almuen af at skaffe den sin Underholdning for let Kiøb, deri lignende disse Høvedsmænd, som fordærvede den Romerske Republik, i det de gjorte Forslaget til at uddeele Kornvahre omsonst: Man optænkte daglig ny Strengheder; og man blev holdet for en god Borger eftersom man viiste Nidkiærhed til at undertrykke Jorddyrkningen. Lovgiveren var paa den Tid udsat for de allervigtigste Feyltagelser. Da saae man komme for Lyset Erklæringerne af 1699 og 1723, hvilke ingen af dem opvakte mindste Paatalelse; men Eders Msts. Forordninger af 1763 og 1764 maa udstaae Modsigelser, fra alle Sider. Denne Forvandling er i det menneskelige Be Begrebs Historie ret mærkværdig. - Vi have selv protocolleret bemeldte Erklæring af 1723 uden at advare C. Mst. om de Uleyligheder den medførte, og derom ville vi nu sige til C. M., som Raadet af Castillen Aar 1699 sagde til Kongen af Spanien: "Vi tilstaae aabenhiertig, at en ilde anbragt Medynk, den almindelige Fordom, Frygt for at Almuen maatte mangle Underholdning, formørkede vor Forstand." - Jmidlertid tænkte man aldrig i Provence, at denne utaalelige Forbindelse til at sælge paa de offentlige Torve kunne med nogen Alvorlighed haandhæves; den var dertil alt for meget stridende imod billighed og Sagens Natur Man betragtede den som et Slags bromlende Strenghed, der kunne tiene til at afskrække Monopoleuren og forstyrre mistænkelige Anslage. - Det er og saa langt fra at manhar holdt Land=Beboerne til dette Slags Hoverie at man end ikke har tvunget Beboerne i Stæderne til at sælge paa Torvene; og i de Stæder, som besidde Maale Rettigheden, saasom Aix, hvilken Stad har den fra vore forrige Græver, der sluttes Kiøbene med begge Parters største Beqvemmelighed i Husene, naar kuns Rettigheden vorder erlagt. - Forbudet imod at opkiøbe Kornvahrene paa Veyen naar de føres til Torv, det er ældre og rimeligere; C. Msts. Parlement er ikke ubekiendt om at det endnu holdes over paa adskillige Steder i Provence, og, omendskiønt her kunne siges at Erklæringen af 1763 har ophævet alt Forbud, skulle det dog have fundet Vanskeligheder ved strax at udrødde de svage Spor af den gamle Politie, som meere have Sted i Jndbildningen end i Udøvelsen; det har ikke troet sig at handle imod C. Msts. Adsigter ved at gaae vaersom til Værks. - Deres Kunstgreb, som ville opholde sig paa Veyene for at forhindre Kornvahrene fra at komme til Torv, skulle væresaa forhadte, at man ikke kunne taale dem uden at give Almuen billig Aarsag til Klagemaal og Forargelse. Omendskiønt Torvene ere fri, er det dog, ved Sagernes nærværende Tilstand, fornødent at de vorde besøgte, da Fødevahrenes og Brødets Priser vorde der ligesom fastsatte. Mange Familier, som endnu ere i den Vane selv at legge Dey, søge til Torvenne for at indkiøbe deres daglige Føde; og den, som med overlagt Raad afvendede Fødevahrene fra deres Bestemmelse til Torv, kunne komme Mangel afsted paa de Ting, som andre, vente paa en Slags offentlig Tro og Lov der at forefinde, sætte hele Familier i Fortvivlelse over en tilfældig Dyrtid, og komme farlige Bevægelser afsted. -Man vil sige, at Politie=Bitienterne kunne misbruge dette Paaskud, og anholde alt paa Vogne førende Korn, som var bestemt noget andensteds hen end til Torv. De skulle derved fortiene at sættes til rette, og vorde ansvarlige for tilføyet Ophold og Uleylighed. Man holder ikke Kornvahrene an, men man formedelst Frygt for Straffen holder dem i Ave, som have i Sinde at standse de Vahre underveys, hvormed Torvene skulle forsynes. Et redeligt Kiøb af umistænkelige Personer kom ikke under deres Forfølgelse; Personernes Stand, Omstændighederne og Jndkiøbenes Mængde bestemme hvad Dom om samme bør fældes. - Det har med denne Deel af Politievæsenet samme Beskaffenhed, som med Forbudet imod at kiøbe Kornet paa Roeden, hvilket bør haandhæves med de Jndskrænkelser, som Lovkyndigheden, derfor har sat; det er at sige, at Kiøbet skal ikke være ugyldigt naar Lovens Aarsag ikke der har Sted. Den har billigen Sted i Henseende til en Aagerkarl, som misbruger en fattig Landsmands Trang, og til en Monopoleur, som har skadelige Anslag fore. Frygten for disse Slags Overtrædere staaer vel til at ophæve; men den er dog bedre grundet end noget Haab om at tilveiebringe os Forraad, dersom det er tilladt førend Høsten at slutte Kiøb om Kornet: Sandhedens Forfægtere, naar de ere alt for ivrige, sætte den ofte paa Spil ved Paradoxer. - Den Forbindelse at sælge paa Torvene har ikke, som nogle forestille sig, været den eneste Aarsag til Forbudet; man har frygtet for de Fordeele, som Begiærlighed kunne tage sig af andres Nød og Trang. - De Politie=Reglementer, som bestemme den første Torve=Time for Stadens Jndvaanere at forsyne sig, ere af en anden Art: Det kan ansees for et lidet Drillerie, som Jndvaanerne i Stæderne kan tilføye dem fra Landet, og hvilket ikke tiener til andet, end at spilde Tiden for Sælgerne dem man alligevel ikke kan forhindre at udspeyde den beste Time, og at oppebie den. Concoursen bør begynde naar Torvet begynder; og Erklæringen af 1763 tillader ikke længer at giøre Forskæl imellem den Handlende og andre Kiøbere. - Paa den Tid, da man ville tvinge alle andre Mennesker til at bivaane de offentlig Torve, udelukkede man dog Mollerne derfra; det var dem strengelig forbudet at handle med Korn eller Meel. Nu omstunder, da vi lade os veylede af sundere Grund-Regler, ville vi ønske at alle Møllerne vare noksom formuende til at indlade sig i denne Handel, og til at bringe deres Møller til den høyere Fuldkommenhed, som disse hidindtil meget ufuldkomne Machiner kunne opnaae. - Ved Malingen er i Almindelighed adskillige Mangler; den er dyr om Sommereren, fordi Møllerne udkræve for meget Vand: Det er ved Konstens Hielp en let Sag at give Møllerne en lettere Bevægelse; Svinglerne bedre sammensatte, og en bedre Maalings=Maade, skal i mindre Tid, og med mindre Forraad af Vand, kunne give mere og bedre forslaaende Meel. Man forsikrer, at den occonomiske Maling giver 1/2 Part mere Meel af Kornet, hvilket er jo at forøge vor Avling 1/2 Part. - Lad Møllerne, understyttede af bedre Formues Kræfter, legge sig efter den beste Malings Maade, i Haab om at giøre sig større Fordeel lad Bagerne bringe Brødets Fabrication til Fuldkommenhed; lad dem begge frit og ubehindret drive Kornhandelen: Jntet er i sig selv urimeligere, end at formeene den, som fabriquerer en Ting, at kjøbe Materialierne dertil. - Det er i alle bemærkninger fordeelagtigt at mange handle med Kornvahrene: De see hinanden paa Fingerne, og deres Concours er Agermanden nyttig, ligesom den og giør de Monopolske Misbrug vanskeligere. De smaa Lofter, saa danne som Møllernes ere, skulle, naar dyre Tider komme forhindre de store Magaziner at danne sig; thi der maatte mægtige Summer sættes i Vove. Samme føre endnu et anden Fordeel med sig, nemlig at de altid paa billige Vilkostaae aabne. Den fri Handel sætter de smaa Lofter ved Siden af de store, den indenlands Kiøbmand ved Siden af den som vil føre ud. - Naar Kornvahrene vorde rare, skal Concurrencen i en Hast føre dem op i den Priis, som forbyder Udførselen. Naar de derimod falde i Overflødighed, da Udførselen er gavnlig, saa befordre de smaa Lofter saadan Udførsel. J disse ringere Magaziner finder Grosseren, som ikke kan plukke sammen fra enhver Avlsgaard, strax det, hvormed han kan tilladde sit Skib. - Møllerne skal være at ansee som indenlandske Kræmmere, der altid tragte at sælge deres Meel med mindre eller større Profit, for deraf at male paa nyDe som ville føre ud skal stedse finde dem i Hælene hos sig saa at det ikke skal være vanskeligt at vedligeholde Concurren. cen ved Møllerne, som kiøbe til at formaale. Jo større det Formon er, som disse have ved deres Arbeyde, som de paa Vahrene anvende, jo større Profit ere de i Stand til at høste i det store, og hvilken ved Vahrenes Udhøkring i Smaat vorder som ringe at ansee. - Man vil indvende, at der som det tillades Møllerne at sælge for egen Regning, ville de ikke længer arbeyde for andre: En ugrundet Frygt; de skal ikke lade en sikker Profit gaae sig af Hænderne; noget lidet mere Arbeyde skal lettelig foreene dette dobbelte Tarv: Man kiender Møllerne, og veed at de i en Time kan forvandle til Meel 12 Septiers (24 Skiepper Korn). - Ofte, naar Veyrliget er regenvorrent, staae Møllerne stille, fordi ikke saa meget Korn føres til dem, som de kan formale. Om Sommeren mangler Vandet dem; man leder det bor fra Mølle=Dammene, saa at de ikke have nok; Malinger, vorder da paa mange Steder besværlig. Den Møller, som maler for egen Regning, skal legge sig Forraad af Korn til, for at male den ved de høye Vinter=Vande: Meelet deraf sælger han igien om Sommeren; denne Handel skal være ham og hans Profession meget fordeelagtig. Man vil sige, at han vil begaae Svig: Derfor skal han straffes, hans Kunder skal gaae fra ham; og andre skal af hans Exempesee ved. Hvad nyttigt og retfærdigt kan vel forordnes, som ikke er saadanne Jndvendinger underkastet? Kunne ingen Svig begaaes da Møllerne, saa meget større Skælmer, som de vare yderlig forarmede, imodtage Kornet for at formale det til Meel? Det var den mindste Uleylighed for Kornets Eyere, at han blev bestaalet. - Naar Daglønneren kiøber Kornet paa Torvet spilder han der sin Tid, og maa derhos ofte see sig af Korn Kræmmeren optrokken; derefter maa han gaae til Møllen, og betroe sig Møllerens Redelighed: Skulle det ikke være ham tienligere at kjøbe Mee let som han kan bage Brød af, uden at have dobbelt Umage dobbelt Tids Spilde, og dobbelt Fare for at vorde bedraget, - Saaledes ere de os meddeelte Jndvendinger at ansee os synes de ikke at udkræve at nogen Forandring i de ny Forordninger giøres. En klog Standhaftighed bør haandhæve det som i en god Absigt er gjort, og som ikke uden efter en falsk Slutning kan kaldes tilbage. Tvertimod skulle gives andre som ville ønske, at man gav denne Handel endnu løse re Tøyle; de sige, at den Priis som standser Udførselen, er sat for lav for visse Provincer, hvor Kornvahrene ere i høye, re Værdi, at Frihedens Tilbagekomst, naar den Dyrhed som havde standset Udførselen ophører, er alt for langsom og besværlig. Denne Undersøgning maa forbeholdes til en roeligere Tid; Bevægelsen er nu alt for stor til at legge alle Sandheder for Dagen. Man har sagt, og i visse Maadet med Rette, at man maatte behandle det gemeene Begreom Livets Ophold, ligesom de Øyne, af hvilke man nylihar borttaget Starren." Uden Tvivl er det saadan, Vaersomheds Systema som har avlet Beslutningen af Raadet under 31te October, hvorved C. M. bevilger 12 SolsDeniers Præmie for hvert Centner fremmed Korn, som indtil 1ste Februarii blev i Riget indført, og siden aftagen de Præmier indtil 1ste Jun. Os ere de Omstændigheder ikke fuldkommen bekiendte, som have kunne foranledige denne Beslutning; vi lade os nøye med at anmærke i Almindelig hed, at, i Følge de Grund=Regler, paa hvilke den ny Loer bygget, bør Regieringen være neutral imellem Sælgeren, og Kiøberen, og hverken forhøye eller sinke Priserne; Loven bør i og ved sig selv udrette altsammen: Regieringen ha intet videre at giøre, end at vaage og dømme over dem, som ville betiene sig af utilladelige Kunstgreb. - Da Udførselen er indskrænket, Jndførselen derimod uindskrænket, i sær siden Raads=Beslutningen af 19de Septembr., hvilken har gjort en fuldkommen Liighed imellem de taalelige ind- og udgaaende Rettigheder, synes her ikke at være noget Tilfæld tilovers, hvor man ved Præmier bør lokke fremmede Kornvahre ind; thi er Dyrheden ikke høy nok til at lokke dem i vor re Havne, saa kan vi ikke heller formodes at være i saadan Tilstand, som bør udkræve disse yderlige Midler. Præmierne give de fremmede Kornvahre Fortrin for Rigets og ne udi de Egne, hvor Transporten til Lands er besværlig de forstyrre de indvortes Handlendes Speculationer, de disse ikke skulle torde befatte sig med denne Handel, naar de ikke vare sikre imod en privilegered Concurrence, hvilken de ikke kunne see forud; den vænner og Almuen til at troe efter den gamle Fordom, at Regieringen har en Slags Pligt paa sig at sinke Korn-Priserne. - De som sige, at man bør skaffe Mennesket Føden til en Priis, som staaer i rigtig Forhold mod dets virkelige Formue, ville uden Tvivl have dette dette forstaat om Mennesker, som arbeyde flittig i deres Kald, som ikke legge sig paa den lade Side, og ikke i Suus og Duus forøde hvad de fortiene; thi dersom en Kunstner i Stæderne forfalder til Uordentligheder, dersom han hver Dag slaaer nogle af sine Arbeyds Timer af, dersom han efter sin Maade slaaer sig til Pragt og Overdaad, da vorder han liderlig, og dette er en selvvillig Fattigdom, som Regieringen intet har med at bestille. Dersom en Fabricant, som mangler Afsætning, forsmægter i Elendighed, fordi ingen tager ham i Tieneste, da er dette en tilfældig Armods Tilstand, efter hvilken man ikke kan rette Prisen paa Brødet eller Ager mandens Profit. Det tilkommer Medlidenheden at gribe han under Armene. - Det er altsanvist, at naar man forudsætter at Huusfaderen er paapasselig, en god Huusholder, arbeydsom, og han endda ikke i et Rige som Frankrige finder sin Udkomme (pludselige Tilfælde undtagne), da maa man forestille sig nogen Feyl i Regimentet; men man retter den vist ikke ved at tage i Hænderne en Vægtskaal over Kornvahrene, som man umuelig længe kan holde i Ligevægt; Ligevægten er en gang for alle gjort, til størst muelige Fordeel for den som skal have Føden ved den indskrænkede Udførsel og uindskrænkede Jndførsel, fornemmelig naar til Jndførselen er føyet for de Fremmede den Forviisning, at de i al Frihed, og med Erstatning af de erlagte Rettigheder, kunne igien udføre deres indførte Kornvahre. - Formedelst denne seenere Jndretning have C. Msts. Love sørget for alting; de befordre Agerdyrkningen indvortes i Landet, og aabne Jndgangen for de fremmede Kornvahre; de sætte Jndvaaneren i en stedsevarende Sikkerhed imod Hungers Nød, imod Mangel, og imod nogen overmaade Dyrhed, som han før var i Stødviis underkastet. Om han betaler denne uskatteerlige Fordeel med en aarlig Forøgelse i Prisen da er det billigt. Om han i de slette Aaringer betaler dyrere, da er det en Fornødenhed; thi Agermanden kan ikke sælge sine Vahre til den samme Priis naar han avler halvt, som naar han avler heelt. - Altsaa skal de til Livets Ophold nødvendige Ting efterdags altid staae til rede for alle og enhver, imod at betale dem i Forhold mod Tidernes og Høstens Omstændigheder. Det ligger til Vindskibelighed, god Huusholdning og Arbeydsomhed at søge sig fornødne Raad dertil. Det eneste som Undersaatten endnu bør forvente sig af Eders Msts. Retfærdighed, er, at Financerne ikke berøve ham Midlerne til at bestride sin Nødtørft, som en god Jndretning giør ham lidet mere kostbar. Først at forringe Undersaattens Formue, og siden at forringe Priserne for at sætte dem i Forhold mod hans armelige Tilstand, det er at forspilde altsammen; og dette er det man hidindtil havde gjort. - Det er vist, at dette berømmelige Politie, som C. M. for Livets Ophold har stiftet, udkræver adskillige Forbedringer for at komme i sit rette Lage: Financerne inddrive saare mange Rettigheder, som tvinge Dueligheden og forsinke Agerdyrkningens Tilvært: Veyene fra Sted til andet ere fast ubrugelige: Den biergfulde Part af Provence kan ikke levere sine Kornvahre need i det platte Land, uden med en Omkostning for Befordringen, af tredie Parten af Vahrenes Værdie. Man kan aldrig for meget lette Kiørselen til Lands formedelst Veye og Broer. Adskillige segelbare eller dog flodebare Canaler kunne ledes hen til Søerne; adskillige Søer kunne giøres segelbare. Deslige kostbare Værker, skulle vorde mindre kostbare, naar Tropperne dertil bleve brugte, og bleve siden Jndkomsterne deraf givet Printser ne C. Msts. Sønne-Sønner, var det at stifte endeel af deres Liv Geding paa den almindelige Beqvemmelighed. - Festdagene ere alt for mange, og alt for slet helligholdte. At afskaffe et Antal af dem, det var at give Daglønneren Brød, og at betage mange Leylighed til at forøde og sætte Penge til. Sædernes Dag for Dag tiltagende Fordærvelse, som i alle Lande tager Overhaand, fortiener al Regieringens Opmærksomhed og Virksomhed: Uden Sæder have ingen gode Love Sted. Hvilket Politie, som over Kornvahrene er saare fornødent, skal kunne være fri for Vanskeligheder, dersom Undersaatten overvældes af Skatter, eller legger sig øde ved Liderlighed; dersom ingen Undseelse eller Redelighed findes hos Kiøbmanden; dersom det skadelige Penge Monopolium holder os i Frygt for Korn-Monopoliet, hvilket dog er beviist at være fast umueligt? – Lader os imidlertid vogte os for at rygge en af de beste Love, som dette viidt udstrakte Monarkie haver, fordi den ikke endnu kan yde alle de Fordeele, som den tilbereder os. Vi bør derimod, under en Konges Anførsel, som er Retfærdighedens og Dydens Beskytter, foreene vore Kræfter til Tid efter anden at udrødde alle de Misbruge, som endnu ere til Hinder i Hs. Undersaatters Lyksalighed og Statens Velstand. - Vi forblive med allerdybeste Respect, C. Msts. allerunderd., allerlydigste og allertroeste Tienere og Undersaatter. De Personer, som holde E. Majests Parlement. i Provence. Aix, den 26de Novbr. 1768.