Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1814-03-04
Ved Høiesterets Dom af 21de November f. A. er Tugthuusfange Maren Andersdatter, der var sigte for begaaet Barnefødsel i Dølgsmaal, frikiendt for Actors Tiltale imod at betale de af Actionen lovlig flydende Omkostninger. Ved Viborg Byetings Extraret derimod blev hun tildømt at miste sin Hals og hendes Hoved at sættes paa en Stage m. m.; men ved Viborg Lands Overret blev kjendt for Ret, at hun bør forblive paa Arbeide i Viborg Tugthuus hendes Livstid under stræng Bevogtning; samt at udrede de af hendes Action lovlig flydende Omkostninger, hvorfra dog udgaae Varetægts og Underholdnings Omkostninger for 20 Dage, hvilke Actor, Procurator Thistedt bør at tilsvare, samt derhos at bøde til Viborg Byes Fattigkasse 10 Rbdlr. S. V.; for hvilke Mulcter han dog ved ovenmeldte Høiesterets Dom, blev friefunden. Om Sneekastning paa Veiene. Den Mangfoldigheds Overflødighed af Snee, hvormed Naturen i denne Vinter har tildækket Jorden, har tillige gjort Veiene høist vanskelige at passere paa de fleste Steder. Vel føler man sig overbeviist om, at Bondefogderne overalt have faaet Ordre, hver i sit District, at lade Landeveiene ryddeliggjøre for Snee, saaledes at to Slæder, uden Vanskelighed, kunne passere hinanden. Men deels har denne høist fornødne Foranstaltning været vanskelig at iværksætte, formedelst det, i flere Dage tillige, indtrufne Sneeveir med Storm, hvorved den gientagne Gange opkastede Vei, strax igjen fyldtes med nye Snee, deels har man, efterat det stille Veir indtraf, paa de fleste Steder ikke skyttet om, paa nye at foretage et saa besværligt Arbeid. Følgerne af denne kun halv fuldendte offentlige Foranstaltning - Plads for 2 Slæder til at kunne passere hinanden i den dybe Snee have været vigtigere end man maaskee vil forestille sig, naar egen Erfaring tier. Anmelderen, hvis Kald det er jevnlig at reise, har herover ofte seet sig stædet i stor Forlegenhed. Alt for tit har han været Vidne til, at naar 2 Slæder have mødt hinanden i en Huulvei af Snee, neppe tilstrækkelig bred for een Slæde, har der, naar begge vare belæssede, ikke været anden Udvei, end, enten at hente Folk fra nærmeste Bye, for ved Skuffens Hielp, at slippe forbi hinanden; eller, naar den ene Slæde har været tom, da at spende Hestene fra og lede dem forbi hiin, medens man løftede denne op paa Sneemuren. Kommer i det samme Øjeblik flere Reisende til fra begge Sider, indsees lettelig, hvilken Forstyrrelse og Ophold, den Omstændighed, at Veien i Sneen ei haver været skaffet bred nok for 2 Slæder, har foraarsaget. Men denne er ikke den eneste Uleilighed af forsømt tilstrækkelig Sneessen paa de alfare Veie. Der gives Strækninger, kortere eller længere, hvor man, for at spare sig Umagen, har ledet Veien ind over Grøvter og Gierder gjennem Marker, hvor der ellers ingen Vei er, ja, paa nogle Steder har man banet sig Vei oven paa en Sneemasse af 1, 2, 3, og maaskee flere Alens Høide over Jorden, her er der da en Selvfølge, at naar 2 Slæder møde hinanden, maae den der skal forlade Sporet, see Hestene synke ned i den løse Snee ofte til Halsen, udsætte sig for at tage Skade, eller dog sønderrive Hestetøiet og vælte Læsset. Hvad vil her blive af naar vedholdende Tøeveir indtræffer med Foraaret, uden, at det gjøres aldeles umueligt at komme frem af Veien, dersom Tingen skal blive det den er. Derfor venter man sig af Dhrr. Underøvrigheder, saavel i Kjøbstæderne - hvis Marker just ei altid ere de fremkommeligste – som paa Landet, om hvis Aarvaagenhed for enhver offentlig Foranstaltnings virkelige Jværksættelse til mueligste Fuldkommenhed, man gjerne holder sig overbeviist, at De, saasnart Sneen løsnes ved Tøen, foranstalte Veiene opkastede til Bunden, saa brede, at 2 Vogne i Magelighed kunne passere forbi hinanden, og det overflødige Vand udledet ved Aabninger i Sneen paa de til Vandfald beqvemmeste Steder. Men til dette for Almeenheden saa vigtige Øjemeds Opnaaelse, er det sandelig langt fra ikke nok, allene at stole paa Sognefogderne. Naar der blandt 10 af disse, gives 2 fornuftige og virksomme Mænd, der med Jnteresse for deres Kald, rygte deres Pligt, findes de 8 uden Hoved, Conduite og Kraft, der helst lade Øvrighedens Ordre blive hvad den var, for ei, som det hedder, at lægge sig ud med Sogne mændene. Jmidlertid maae de, som nærmest skulle have Gavn af Pligtens troe Opfyldelse, lide derunder. Derimod vilde Sagen upaatvivlelig faae det heldigste Udfald, dersom det maatte behage Dhrr. Birkedommere samt Bye- og Herredsfogder personlig, eller dog ved sindige og paalidelige Befuldmægtigede, at tage de opkastede Veie i Øiesyn, og da uden at lade sig blænde af nogensomhelst Undskyldning, eller hvad det end monne være, foranstalte den forsømmelige Bondefoged, (i Kjøbstederne Kæmneren, der kun halv havde opfyldt den ham paalagde Pligt, følelig mulcteret og Mulcten tilstille det Sogns Fattig commission hvor han har hjemme. Ved denne Fremgangsmaade turde maaskee de Veifarende være visse paa at nyde den Beqvemmelighed som Lovene - i det her omhandlede Tilfælde - hjemle dem.