Aarhuus Stifts-Tidende, 1809-04-08
Vor Bundsforvandte England vil vide at sætte Priis paa et Folk, som bryder sine Lænker og rodfæster lovgrundet Frihed i sit Skiød. Frankrigs og alle Aarhundredes Helte ville høiagte et Folk, som ligner dem i Bedrivter og Krigshæder. Ruslands og Danmarks Regentere, uophørligen beskieftigede med deres Folks Oplysning og bekonomiske Omdannelse, ville ei bekrige et Folk, som har samme Øiemaal. Naar alt personligt Had udryddes, bliver blot giensidig Høiagtelse tilbage, fælles Fordele, fælles Forsæt, at leve og døe som selv stændige Folkeslag. Vi have med Bedrøvelse seet Sverrigs Tilgange svækkede og forsømte over Landets vidt udstrakte Grændser, uden Hensigt, uden Plan, uden Øiemeed til virkelig Nytte, uden Fremgang paa en eneste Punkt. Maatte Sverrigs sidste endnu levnede Kræfter, ei af Uforstand misledes til Unytte eller virkelig Skade, ifald Fædrenelandet opfordrer disse Kræfters Anvendelse! Disse ere Vore Ønsker for Fædrenelandet: Vi skulle med Glæde og Tilfredshed offre Liv og Velfærd for deres Opfyldelse. Stor og herlig bliver for Sverrig den Høitidsdag, da hver Svensk Mand med hævdet Ære og Selvstændighed vender tilbage til sin fredelige Syssel, til fornyet Velstand og til Lyksalighed i sit eget Huus. Forsvaret paa en af Rigets Grændser er for en kort Tid svækket ved Vor Bortgang; men hvis Fienden mod at Sandsynlighed og givne Løvter benytter sig deraf, skal han ved Var hastige Tilbagekomst snart med blodige Forliis erfare forsk ellen paa en Krig, som føres af personlige Had imellem Styrerne og den som hidrører fra troløst Brud af Nabolavet imellem selve Folkeslagene. Vi giøre med fuldkommen Tillid Regning paa enhver militair befalingsmands Jver til at samvirke med Os for med Lynildens Fart og Styrke at møde indenlandske Voldsmænd og udenlandske Fiender. Vi vove til Slutning at yttre det Ønske til Vore elskede Landsmænd og Medbrødre af alle Stænder, at den nylig paabudne almindelige Krigstyr ei maa udredes, førend Rigets Stænder have givet deres Betænkning over sammes Nødvendighed. Carlstad, den 7de Marts 1809. Commanden over de i Vermeland forlagte Tropper. Endelig udsteddes under 20de Marts følgende Proclamation til Sverrigs samtlige Jndvaanere: Vi Carl af Guds Naade o. s. v. tilbyde Eder samtlige Sverrigs Jndbyggere Vor synderlige Gunst og naadige Bevaagenhed med Gud den Almægtige. Da Vi til Rigets Redning fra uundgaaelig Fordærvelse har funden Os nødsaget til at overtage Os indtil videre som Rigsforstander Rigets, i Særdeleshed nu med Uro og Bekymring forbundne, Styrelse; saa har Vor første Omsorg været, at giøre de nødvendige Forberedelser til en længe ønsket Fred, at sammenkalde Rigets Stænder, for at overlægge med dem om Rigets Anliggender, samt til Rigets Stænders nærmere Overveielse og Undersøgning at indstille Udredningen af en Krigstyr, der til Krigens Fortsættelse blev ligesaa utilstrækkelig som umuelig for de fleste af Rigets Jndvaanere at betale J denne for Riget vigtige Forretning møder Os Mangel paa Midler til de meest uundgaaelige Fornødenheder, da da alle Udveie til hurtig Anskaffelse af Penge forud ere brugte, og da Underhandlingerne og Fred medtage Tid, og i hvilken Riget ikke kan lades uden Forsvar eller de nødvendige Forsvarsanstalter forsømmes, saa have Vi herved villet opfordre alle dem af Eder, Sverrigs Jndvaanere, som dertil have Evne, at understøtte Os og Riget med Laan til Afværgelsen af den nu truende Fare. Vi tvivle ingenlunde paa, at J, opflammede af den samme Nidkierhed og Samfunds Følelse, som altid udmærkede det svenske Folk, gjerne ville bidrage til Vort og Eders fælles Fædrenelands Frelse og Vel. Eders Medbrødre, Rigets Stænder, som sammentræde om nogle Uger, kunne ei undslaae sig for, at udfinde Midler og Tid til Sikkerhed for de Forstrækninger, J giøre, og have J for de indbetalende Laanesummer enten i Rigets Stænders Bank for Rentekamrets Regning eller i Land-Renterierne til Hs. Kongel. Majestæts og Rigets Stats Contoirs Disposition, for dem at modtage Stats Contoirets Obligationer med bestemt Rente af en halv Procent maanedlig; og ere Vi Eder alle og enhver med Naade og Gunst bevaagne; befalende Eder i øvrigt o. s. v. Stockholm, den 20de Marts 1809. Carl. M. Rosenblad.