Berlingske Tidende, 1836-06-13
Paris, den 3die Junii. "Jeg maa indrømme vedblev Hr. Thiers i sin Tale til Ministeriets Forsvar, – at der endnu gives et Punkt, i hvilket Englands og Frankerigs Jnteresser væsenligt afvige fra hinanden, og som jeg med højrøstet Stemme, fremhæver, forat saavel England som Frankerig kan erfare, hvorledes vor Regjering tænker derover. Dette er den industrielle Jnteresse. Vi frembringe omtrent de samme Gjenstande for Erhvervsfliden som den engelske Jndustri, vi frembringe dem under andre Forhold, vi tør altsaa ikke opoffre vor Jndustri for den engelske. Det var derfor vor Pligt, ogsaa i denne Henseende at føre et aabent og ærligt Sprog med England. Derfor have vi sagt til England: Lad os støtte vort Forbund paa politiske og ikke paa industrielle Jnteresser; lad os slutte en politisk Alliantse, men intet industrielt Forbund; thi det sidste vilde opoffre en af de tvende Nationer for den anden. Havde vi ikke forbeholdt os dette, vilde Frankerigs Erhvervsflid været sjunket ned i Elendighed, og vort Fædrelands indskrænkede materielle Jnteresser vilde allerede for længe siden have gjort en nødvendig Ende paa et saadant Forbund, og formodentligt tillige have forstyrret den politiske Sendrægtighed. England var da ogsaa for fornuftigt, til at det ikke skulde have indseet dette. Det har derfor nøjedes med at opfordre os til, ret omhyggeligt at prøve, om der ikke gives Midler til at mangfoldiggjøre Omtuskningerne mellem Nationerne, uden at den franske Jndustri skulde lide derunder. Vi have prøvet, vi ere gaaede indtil Grændsen af det Mulige. Allerede siden jeg er Minister for de udenlandske Anliggender, har jeg, i Anledning af Debatterne over Toldloven, havt Leilighed til at meddele Dem den Forsikkring, at en omhyggelig Bevogtning af vore Handels- og Erhvervs-Jnteresser mod engelsk Overvægt ikke gjør noget Skaar i vor politiske Stilling til England. Aabenhed er den nødvendigste Fordring, til ethvert Venskabs-Forbund, England maa derfor vide, under hvilke Betingelser vi ere Venner. Aabenhed og Loyalitet udgjøre, tilligemed Fælledskab i politiske Jnteresser, den solide Grund for vore Forhold til England. Overhovedet feiler man, hvis man nærer den Anskuelse, at denne eller hiin Stat er en anden Stats Legetøi. Tiden, da man narrede hinanden, da man skjulte de rette Hensigter for hinanden, er ogsaa for Diplomatien forbi. Hvert Cabinet, kjender de øvrige Cabinetters Jnteresser, og følgelig ogsaa disses Øjemeed. Man gjetter hinandens Hensigter, uden at der behøves Ord eller Forklaringer, Men da man dog gjætter, selv om man tier stille, saa er det meget klogere, at sige reent ud hvad man vil. Leed Frankerig virkelig Skade ved Forbunder med England, som Hertugen af Fitzjames paastaaer, eller var omvendt, England Legetøiet ved denne Alliantse, som de engelske Torver mene, da vilde Paris's og Londons Cabinetter formodentligt have iagttaget saadant ligesaa tidligt som de Herrer Fitzjammes og Londonderry. Deslige Tallemaader tør man altsaa ikke lægge ringeste Vægt paa. Et Sagn fra Fortiden fremstiller endnu Diplomatien som en Lognens og Bedrageriets Kunst. Men dermed en det ogsaa forbi. Det forholder sig med Cabinetter nes Stilling til hinanden, som med Privatmænds indbyrdes Forhold. Ved Aabenhed, ved Loyalitet og ved Klarhed kommer man – troe De mig – ogsaa i Diplomatien langt videre end ved Rænker og Kneb, hvormeget man end maatte umage sig for at udpynte disse med Navnet "Fiinhed. Men – kunde man spørge – hvorledes er det muligt, at uagtet denne afgjorte, lydeligt forkyndte Nærmelse til England, Forholdene til de øvrige europæiske Magter dog Dag for Dag blive gunstigere, At den tidligere Mistænksomhed daglig forsvinder meer og meer, Dette kommer deraf, at vi aldrig have gjort nogen Hemmelighed af vort nøje Forbund med England, at vi uforbeholdent have erklæret alle Cabinetters Repræsentanter, at vi fremfor alle Andre ville gaae Haand i Haand med England. Dette er navnligt skeet af mig, strax ved Tiltrædelsen af Ministeriet for de udenlandske Anliggender. Naar man kun ærligt erklærer, hvo man er og hvem man vil have til Ven, kan man gjerne bevare saadant Venskab, uden derfor at gjøre sig de andre til Fjender. Og dertil kommer endnu, at dette vort Forbund med England, ogsaa i det øvrige Europas Øjne har været en Borgen for Fred. Vor Politiks Loyalitet har først erhvervet og Englands Venskab, og dernæst ogsaa de øvrige Cabinetters Venskab. J Førstningen mistænkte de os. Men da vi erklærede dem, at have besluttet, at finde os i de bestaaende Fordrag, forsaavidt de angaae Territoriar-Spørgsmaalene, hvor trykkende de end vare os, da vi tilkjendegave, at vi vilde opretholde vor Revolution, uden derfor at søge at skaffe samme en voldsom Jndgang i andre Lande, da vi i Gierningen have bekræftet disse vore Løvter, da har Tilliden lidt efter lidt indfundet sig igjen. Vi have viist os samme værdige, idet vi rigtignok med Humanitet have modtaget politiske Flygtninge fra alle Lande og sørget for dem, men derimod ikke taalt, at de complotterede mod andre Stater. Saa ofte vi mærkede slige Forsøg af Flygtningene, have vi paa loyal Maade afholdt dem fra sammes Udførelse, og ville ogsaa for Fremtiden vide at afholde dem derfra. Derved er da Udlandets Tillid til os tiltaget meer og meer. Den er endnu fastere end den var i 1835, ligesom den ogsaa dengang var større end de foregaaende Aar. Man havde Uret, hvis man vilde tilskrive denne eller hiin Mands Duelighed et saa lykkeligt Resultat; Fortjenesten derfor tilkommer alene Lopaliteten, der bestandig har viist sig i vor Politik. Til Understøttelse af dem, som havde en Pension af Carl s Civilliste og som have tabt deres Jndkomst ved Julirevolutionen, vil man med det første holde her i Tivoli et stort Tourneer, ganske saaledes, som det forhen var brugeligt, og Mænd af Frankerigs første gamle Familier have lovet at tage Deel deri.