Aarhuus Stifts-Tidende, 1847-01-06
Agent Jensens Tale til sine Medborgere var saalydende: "Min første Følelse ved Deres Beviser paa Tillid, der gjøre mig saa særdeles lykkelig, og ved den store Udmærkelse, hvormed Deres Velvillie beærer mig, er Tak, varm, inderlig Tak, som jeg bringer Dem Alle i det Hele og enhver Enkelt af et fuldt, dybtrørt Hjerte. Men dernæst opfylder mig ikke mindre det faste og urokkelige Forsæt, at gjøre mig denne Tillid, denne Velvillie saa værdig, som det staaer i mine Kræfter. Om den fornødne Kraft vil fattes mig? Jeg veed det ikke. Men dette lover jeg Dem: aldrig skal det fattes mig paa god, redelig Villie. Men en Bøn gjør jeg til Dem: Forlang ikke af mig, at jeg skal opgive min Overbeviisning, og staae mig bi i, at mine Bestræbelser maa lykkes; thi hvad formaaer jeg uden Dem? Jeg vil jo intet Andet, end at Borgerstanden, Bondestanden, Mellemstanden, med eet Folkets egentlige Kjærne, skal hæves, og at samme bliver den fulde Anerkjendelse til Deel, som tilkommer den. Ja, jeg vil kun, at Handel og Jndustri maa blomstre her og i hele Landet, at Enhver i sin Kreds maa finde sit gode Udkomme, og at Alle i Fred og Eendrægtighed maa kunne glædes ved Livet. Men jeg troer ikke, at dette kan opnaaes ved Gjenstridighed mod Kongens Ønsker og befalinger, ved Utaknemmelighed mod hans Kjærlighed, ved Adskillelse fra Danmark, ved Jndlemmelse i det tydske Forbund, ved Statens Adsplittelse. Vor Stat er allerede lille nok. Jo mindre vi gjøre den, jo mere have vi at frygte for indre og ydre Despoti. Jeg er en Ven af den borgerlige Frihed; jeg elsker ogsaa friere Statsindretninger, men troer, at de først maa fremgaae af friere borgerlige Jnstitutioner og af sand almindelig Folkedannelse. Lad os Alle bestræbe os for, at skride frem i aandelig Uddannelse. Forstanden maa herske, ikke blind Lidenskab, ikke Partisyge, ikke Eensidighed og Fordomme. Mennesket maa overhovedet og aldrig gjælde for Andet end hvad han er ikke for det hvad han har, Fødsel, Rang og Riigdom give ham endnu intet Værd; dette kan kun Dygtighed og et ædelt Hjerte give. Det Gode og Hensigtsmæssige bør finde Anerkjendelse, det komme fra hvilken Side det vil, fra Nord eller Syd, den brave, dygtige Mand maa være os kjær, han tale hvilket Sprog han vil, Tydsk eller Dansk. Jkke ville vi lade os bedaare af det høittravende Ord: "Folkeherredømme! Hele Folket hersker aldrig og intetsteds, og hvor det troer at herske, der er det kun fordetmeste enkelte ærgjerrige Demogoger, som søge at rive Herredømmet til sig og at misbruge Folket til deres egne Hensigter. Bort med saadant Gjøglespil! Det bringer os ingen Lykke, ingen Fred. Den sande Lykke og den sande Frihed kommer overhovedet ikke saaledes paa eengang udenfra; de ere ikke knyttede til den ydre Verden eller til visse Former; i Menneskets Bryst maa de have deres første vigtigste Kilde og derfra bane sig Vei udi Livet. Borgerens Lykke og Frihed maa fremblomstre af hans egen Virksomhed og Dygtighed, af hans sunde practiske Sand, hans Anskuelsers Rigtighed. Fremad paa denne Veil Ere vi kun enige, saa ere vi stærke, og saa skal man nok lade os gaae vor Vei. Maatte derfor Enighedens Baand stedse tættere omslynge os, da vil Borgerlykke glædelig fremblomstre og bære gode Frugter. Senator Nielsens Tale lod saaledes: "Det glæder mig, at Modstandernes Jntriquer ere mislykkedes. Flensborgs Borgere have bevaret deres Roes som Kongens trofaste Undersaatter; de ere atter rustede til ny Kamp, de maa være det, thi kun ved Kampen kan det Gode fremmes. Op derfor, Medborgere, Lader os værne og Kongens Rettigheder, thi disse ere hans Folks Vel. Jstem med mig det Raab: Leve Hs. M. Kong Christian den Ottende!" Adskillelsen fra Danmark - havde Agent Jensen sagt i et tidligere Foredrag, hvorved han aflagde Regnskab for sin og sin Collegas Stænderfærd – var Løsenet i Stændersalen, hvor vi stode meget ene.