Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-07-05
Dengang jeg efter Opfordring af Litteratur=Tidendens høiærværdige Redacteur besluttede mig til at recensere Deres Udkast til en Latinsk Conjugationslære, var jeg, som jeg allerede offentligt har erklæret (Skild. No. 41 P. 646), forberedt paa at blive besvaret med Grovheder; De overtraf næsten min Forventning ved paa en høist fornem Maade at afgive en Erklæring over min Recension (Skild. No. 38 P. 6056), ved hvilken jeg fandt mig beføiet til at skrive nogle bemærkninger (Skild. No. 41 P. 646651). De fleste af disse syntes De at erkjende Rigtigheden, af, da De (Skild. No. 43 P. 682686) i en langt mere human Tone kun tog til Gjenmæle, mod en formeentlig Sigtelse for Plagiat. dette Stykke paastaaer De, at jeg erklærer Deres Fortales Ord, jeg saae da snart, at der gaves i Latinen, ligesom i alle gothiske Sprog, to Hovedklassereller Hovedconjugationer, for en Opdigtelse. Men imod denne Forklaring af mine Ord finder jeg mig beføiet til at protestere; jeg veed ikke rettere, end at man en Tidlang kan være blind for en af en Anden fremsat Sandhed, indtil man endeligen, undertiden under ganske andre Sysler, seer, at han har Ret. Da jeg imidlertid ikke vel kunde nægte Muligheden af, at Flere uafhængigt af hinanden omtrent kunne falde paa samme Jdee, og havde andre Forretninger end at skiendes med Dem om en Sag, jeg ikke havde lagt stor Vægt paa, lod jeg Dem beholde det sidste Ord, især da flere Mænd, for hvis Dom jeg har Agtelse, da jeg spurgte dem om deres Mening, ikke fandt, at jeg behøvede at besvare Deres her omtalte Stykke. Jeg ansaae nu Sagen for endt, da Skilderiet Nr. 51 medførte en ny Beskyldning, hvorpaa jeg ansaae mig forpligtet til at svare, just ikke for at vise, at De har begaaet Plagiat (thi derom kan ikke let nogen Anden end De selv dømme, men for at forklare, hvorledes jeg efter Deres Systems Beskaffenhed har kunnet troe det. Da imidlertid Dokumenterne i Sagen nu ere altfor adspredte til at jeg tør antage, at enhver Læser af Skilderiet har alt det Fornødne ved Haanden, seer jeg mig nødsaget til at afskrive et Stykke af min Recension (Lit. Tid. No. 16 P. 242 87.)med hvad dertil hører: "Forfatteren fremsætter (Pag. 7) sit System Hovedsætning saaledes: I. De latinske Verber ere, af Naturen, deelte i to Conjugationer. 2. Det Eiendommelige ved den første er, at Rodens Mærkebogstav, efter visse Regler, forandres. 3. J den anden Conjugation forbliver derimod Mærkebogstavet det samme, i alle regelmæssige Verber, og det Eiendommelige ved denne er, at en af de tre Vokaler af en i, som oftest staaer imellem Verbets Rod og Flexionen. (De saakaldte verba pura). Anmelderen tilstaaer, at han flere Gange havde gjennemlæst disse Ord, saavelsom hvad der siden siges om 2den Conjugation (Pag. 84), uden at være istand til at indsee, hvad der er fundamentum divisionis. Endelig troer han af Pag. 98 s. og Forfes senere Yttringer i Skilderiet for 1827 No. 89 Pag. 1415 at ind fer, at Forf. med ubetydelige Forandringer følger de af Ev. Scheid, R. Rask og K. L. Struve opstillede Systemer." Det af mig paaberaabte Sted af Deres Skrift P. 98 s. lyde saaledes: "Hvad de enkelte Flexioner angaar saa kan man ikke antage andet, end at beg Conjugationer flecteres paa samme Maade, et at den tilsyneladende Forskjæl i flere Udgang af de i begge til hinanden svarende Former, alene kommer deraf, at den første ConjugationsSærkjende er en Forandring, eller Aspiration, i Rodens karakteristiske Consonant, den andens derimod en indtrædende Danningsvokal, som paa sin Maade ogsaa trækker en Aspiration til sig i Perfektum, men som sædvanligen opsluger Flerionsvokalen, naar denne er e eller i, og derved bliver lang. F. Ex. amas, mones, aullis contraheret af am-as, mones, audiis, amaremonere, andre contrh. af ama ere, monerere, audi ere, amabar, monebar contrh. af ama-shar, monebar, amant, monent af ama-unt, mone unt, o. s. v. Deres Yttring i Skilderiet, som jeg har støttet mig paa, er følgende (Pag. 1416) For den af mig fulgte Orden kan anføres, at man i min første Conj. (den gamle 3die heelt igjennem kan see Flexionerne rene, f. Ex. carp o, carp-am, carp unt, carpeham, o. s. v., hvorimod de i anden Conj. oftere sammensmelte med Roden, f. Ex. amo, amem, ames, amant, amabam, monent, o. s. v. for ama-o, am-a-am, am aas, am-a-ebam o. s. v. Det er derfor et stort Spørgsmaal, om den Conj., hvor Flerionerne snart sammentrækkes med Roden, snart ikke, er simplere og lettere at lære end den, hvor de altid blot vedhænges Roden. Jeg var nu ikke istand til at troe Andet, end at De tilligemed Scheid, Rask og Struve antog, at Flexionsendelserne af Verberne paa are, ere, ire, vare opstaaede ved en Contraction af den paa en Vokal udgaaende Rod og de samme Flexionsendelser, som findes i den almindelige 3die Conjugation. Jeg lett nu rigtignok, at De i Deres Skrift kalder Vokalerne af e, i Danningsvokaler og at Dei Skilderiet No. 43 P. 685 erklærer, at "De troer at have beviist, at disse Vokaler maa betragtes som en afledende Forbindelse imellen Rødderne am, mon, aud, o. s. v. og Flexionen; ja hele Deres System er grundet paa denne Sætning. Jeg skal være Dem megen Takskyldig, dersom De vil vise mig, hvor De har fort dette Beviis, og dersom De tillige, vil forklare mig, hvorledes det er gaaet til, at Dei det af mig i min Recension paaberaabte Stykke af Skilderiet for 1827 har erklæret, at Flexionsendelserne ere sammensmeltede med Roden. Dersom De selv kan tage Feil i Deres System, hvorledes kan De da forlange, at jeg eller nogen Anden skal forstaae Dem rigtigt, Om det Øvrige kan jeg fatte mig kortere. I Skild. N. 43 P. 684 erklærer De, at Struve antager 4 Conjugationer. De troer at have beviist, at der gives kun to." De citerer nu endeel Steder af Struve, hvoraf dette skal blive klart: At jeg ikke var uvidende derom, og at jeg tillige vidste, hvorledes dette var at forstaae, kan De see af min Recens. P. 247 s.: "Derfor har Struve gjort Ret i først at opstille de sædvanlige 4 Conjugationer og derpaa give sine Anskuelser om een Urconjugation. Jmellem de af Dem anførte Steder af Struve findes ogsaa P. 134. 152, hvor han taler om sin Urconjugation; men om denne selv har De ikke mælet et Ord, saa at den, der ikke kan efter ste Stederne (og der findes neppe mange Exemplarer af Strupes Skrift her i Landet), maa troe, at han kun følger det gamle System: er det ærlig Kamp fra Deres Side? - Men De antager ikke een, men to Conjugationer; altsaa er Deres System et andet. Mener De virkeligt, at De kan faae Nogen til at troe, at det er en betydelig Forskjel, Er dette Tilfældit, da følger ogsaa, at det Græske Conjugatien System vilde blive betydeligt forandret, naar Een istedetfor at sige, at Verberne paa 4 ere deels barytona deels contracta, faldt paa at sige, at de Græske Verba paa a ere af Naturen deelte i to Conjugationer: det Eiendommelige ved den første er, at Rodens Mærke bogstav efter visse Regler forandres (thi gielder dette om de latinske Verba af 3die Conjug, gielder det ligesaa vel om verba barytona); den anden deeler sig efter de tre Vokaler æde, og som i Verber af denne Conjug, staae imellem Roden og Flexionen og sammentrækkes med Flexionsendelserne, i tre karakteristisk forskjellige Slægter, rostændien, imod. Maaskee vil De have den Godhed at oplyse, at der er større Forskjel mellem Deres og Struves System i de Latinske Conjugationer end imellem det af mig opstillede System for de Græske Conjugationer og det sædvanlige. - Angaaende det Øvrige, som De ikke har laant fra Struve, vil De behage at opvise et eneste Ord enten i min Recension eller i mine bemærkninger i Skilderiet, hvori jeg har beskyldt Dem for noget Saadant. Tvertimod vil De finde i min Recens. (P. 245). Anm. tør ikke billige dette (at Perfectum af 3die Conjug. karakteriseres derved, at et indtræder imellem Mærkebogstavet og Flexionen) som en almindelig Regel og foretrækker med Struve at opstille fire Tilfælde for Dannelsen, af Perfectum." Ligeledes (P. 267) om Deres Samlinger af sjeldnere Verbalformer: Rigtignok findes det Meste af det, her er samlet, allerede hos Struve (hvilket Forf. selv bemærker Pag. 4); men det er øiensynligt, at det, Forf. giver, er hans Eiendom. - Hvad Prof. Rask Skrift angaaer, har De erklæret, at De ikke har læst det, før De skrev; det troer jeg meget gjerne, naar De forsikkrer det; men jeg vilde ansee det for en Fornærmelse imod Dem fra min Side, dersom jeg havde troet, at De, der vil være philosophisk Sproggrandsker, ikke havde læst dette Skrift, i hvilket De ogsaa (P. 182) vilde have fundet Scheid anført. At De forresten i Deres Skrift P. 62 nævner Grimm, veed jeg nok, og formodentligt kunde han ogsaa have været nævnt P. 8; derimod udbeder jeg mig blot eet Sted, hvor De har nævnt Prof. Rask (Saml. Skild. No. 43 P. 685.