Jyske Efterretninger, 1776-05-10
Aalborg den 9 Maji. Under 26. April sidstafvigte har Hans Mejestæt allernaadigst udgivet Forordning om Straffens Skierpelse, for dem, som overtræde Forordningen af 2 Septembr. 1773. med utilladelig Brændeviinsbrænden og Kroehold paa Landet udi Danmark, samt andre Anstalter til samme Forordnings nøye Efterlevelse. Hans Majestæt giør derudi vitterligt: at som Vi (saaledes lyde Ordene) meget ugierne erfare, hvorledes de saavel ved foregaaende, som Vores seenere Forordning af 2 Septembr. 1773 føiede alvorligste Anstalter til at hemme den for Kiøbstædernes Næring og det almindelige Beste høyst skadelige Misbrug med utilladelig Brændeviinsbrænden og Kroehold paa Landet udi Vort Rige Danmark, ikke overalt have havt deres behørige Virkning, men at samme, ey allene formedelst adskillige derimod optænkte Paafund, men endog aabenbare Hindringer paa sine Stæder sættes tilside : Saa have Vi, til at begegne saadan strafværdig Forhold, og paa det Vores uforanderlige Landsfaderlige Hensigt til anførste Misbrugs aldeles Afskaffelse, desto bedre kan vorde opnaaet, allernaadigst for godt befundet at skierpe Straffen for Overtræderne af samme Vores Forordning, saa og i andre Maader, til dens nøie Efterlevelse, end videre at anordne; Ligesom Vi og hermed byde og befale: 1. Jhvorvel den ved bemældte Forordnings 4 s. foreskrevne Termin til Afhændelsen af de Brændeviinsredskaber, hvormed de til Brændeviinsbrænden Uberettigede vare forsynede, forlængst er udløben, saa ville Vi dog for denne Gang forunde de af dem, hos hvem saadanne Brændeviinsredskaber, (være sig ligesaavel Kiedler naar de dertil ere indrettede, som Hat og Piber, endnu maatte befindes 4 Ugers Tid, at regne fra denne Vores Forordnings Publication, til dets Forhandling udi Kiøbstæderne; og dersom en eller anden ey fandt Leilighed samme paa anden Maade at afsætte, leveres saadant Kobberredskab paa Amtstuen, hvor det imidlertid modtages og betales paa den ved anførte Forordnings 5. J. foreskrevne Maade. 2. Derimod skal de, som ikke benytte sig af denne dem til Brændeviinsredskabets Afhændelse forundte endelige Dilation, men holde det fremdeles tilbage, saavelsom alle andre til Brændeviinsbrænden Uberettigede, hos hvem, efter den udi foregaaende Artikel fastsatte Termins Forløb, noget Brændeviinsredskab maatte antreffes, i Steden for de ved forrige Forordnings 3 §. dicterede Mulcter, uefterladelig bøde for hver Gang, de befindes udi saadan Forbrydelse, nemlig: De uden for Bondestanden, som ikke ere Møllere og til Brændeviinsbrænden uberettigede Kroe holdere, hver . . . 100 Rdlr. Møllere og til Brændeviinsbrænden uberettigede Kroeholdere, hver. 60 Rdlr. i Bønder og Huusmænd eller Inderster, ligeledes hver . . . 30 Rdlr. Og derforuden have det hos dem forefindende Brændeviins redskab og Brændeviin forbrudt. 3 Jngen Borger eller anden Jndvaaner udi nogen Kiøbstæd maae, under 50 Rdlrs. Mulct, af Bønder eller andre paa Landet boende og til Brændeviinsbrænden Uderettigede, modtage noget Brændeviinsredskab, være sig Hat og Piber med eller uden Kiedel, til Forvaring, for det igien til dem paa Forlangende at udlevere, saasom den til Brændeviinsbrænden uberettigede Landmand bliver pligtig saadant Redskab inden forbemældte Termins Forløb at sælge og afhænde, og paa det herover desto nøiere kan holdes skal det være aldeles forbuden hver Kiøbstædindvaaner, efter samme Termin, at have fleere end i det høieste tvende indmurede Kiedler med tilhørende Hatte og Piber udi sit Huus, under lige Straf for hvert derforuden i Huuset befindende Redskab, med mindre det maatte være et gammelt Brændeviinsredskab, som beviislig udi samme Huus havde været brugt og befandtes ganske ubrugelig ; dog undtages herfra Kobbersmede, for saavidt de forarbeide eller reparere saadanne Redskaber, og til den Ende maae have samme i deres Huuse. Udi lige Straf forfalde og de paa Landet, som til Brændeviinsbrænden ere privilegerede, naar enten hos dem befindes fleere end et brugeligt Brændeviinsredskab, eller og de noget saadant Redskab udlaane til dem, som ere uberettigede til Brændeviin at brænde 4. Kobberhandlere, Kobberførere, Kobbersinede og andre. Kiøbstædindvaanere maae ei sælge noget Slags Brændeviinsredskab til nogen paa Landet boende, som til Brændeviin at brænde er uberettiget, under 20 Rdlr. Mulct som hver og for hver Gang de befindes herimod at handle, og udi lige Straf forfalde de Kobberhandlere eller Førere samt Kobbersmede, som giør Oplag af Brændeviinsredskaber. være sig lidet eller meget, hos nogen paa Landet boende. 5. Understaaer sig nogen Consumptionsforpagter, imod det ved forbemældte Forordnings 6. F. allerede gjorte Forbud, formedelst Accord eller paa anden Maade, at tillade en eller anden til Brændeviinsbrænden uberettiget Land i mand at brænde Brændeviin, skal han for hver saadan Forbrydelse ei allene bøde 100 Rdlr., men endog være undergiven Tiltale og Straf, som Vores Mandats modtvillig Overtræder. 6. Befindes nogen Strandrider eller Rettensbetient, enten udi Kiøbstæden eller paa Landet, i navnlige Tilfælde at connivere med Vedkommende udi utilladelig Brændeviinsbrænden eller Kroehold paa Landet, haver han sit En bede forbrudt. 7. Saaledes som ved 7. §. af anførte forrige Forordning, angaaende de derved ditterede Bøder og Confiscationer, allerede er bestemt, vorder og hermed end videre bevilget og fastsatt: at alle efter forestaaende 2., 3, 4 og 5. Artikel forbrydende Bøder samt Confiscationer skal tilfalde Angiveren allene, som Forbrydelsen opdager. 8. De Sager, som udi Kiøbstæderne efter foregaaende 3. 4 og 5. Artikul maatte forekomme, anlægges, udfør res og endelig afgiøres paa lige Maade, som for de Sager angaaende utilladelig Brændeviinsbrænden og Krochold, paa Landet, ved forrige Forordnings 10 og 11. S. foreskrevet er, saa at det udi alle detslige Sager, ligesaavel for Kiøbstæderne som for Landet, derved haver sit uforandrede Forblivende; dog er derhos at iagttage: 1) At de udi Kiøbstæderne afsigende Gjæsterets Domme paategnes af vedkommende Stiftamtmand, ligesom de for Landet af hvert Steds Amtmand; og 2) Som Stiftamtmanden eller Amtmanden, efter bemældte forrige Forordning, paa tegner ikkun de Domme til Execution, ved hvilke han intet finder at erindre: Saa haver han derimod, naar nogen mælder sig hos ham med saadan Dom, som han eragter at være ulovlig, eller hvor Dommeren, i Steden for Dom, ikkun haver afsagt Jnterlocutorikiendelse, naar Vedkommende det forlange, uopholdelig Sagen for Os igiennem Vores Danske Cancellie at andrage, til Vores endelige Resolution. 9 Paa det ikke Frygt for Had og Efterstræbelse skulle bindre nogen, der havde bragt i tilforladelig og vis Erfaring, samt trøster sig til paa forordnet Maade at beviisliggiøre saadanne Forbrydelser, som denne og Vores bemælde te forrige Forordning omformelder, fra samme at angive, kning, som Sagsøger, at være sit Navn bekiendt, maae sade Vi allernaadigst: at den Angiver, der drager i Be med sine forordnede og medhavende 2 eller flere lovfaste sioner, der kan vidne om Gierningen, mælde sig under anden eller hemmelig hos Vedkommende enten Stiftamtder saavit ham vedkommer, ey allene uopholdelig at foran and eller Amtmand; og haver da denne Øvrighed, en sikket Actor, tiltalt og over samme erhvervet Dom paa alte, at den angivne Skyldige vorder, ved en dertil beden udi 10. §. af meerbemældte forrige Forordning befale te Maade; da Dommeren, naar Sagen gaaer den Sigte le imod, tillige tilfinder ham at betale saavel Actor billigHalarium, som de ved samme 10. H. bestemte, og andre na Sagen anvendte Bekostninger; men endog, saasnart Dommen er afsagt, lade sig den beskreven meddeele, og sufremt intet derved efter forestaaende 8 Artikel falder at lindre, strax befordre den til Execution, saa og de deres er forbrudte Bøder tilligemed Værdien af det confisquerteg i Stykker slagne Brændeviinsredskab og Brændeviin, som udi saadanne Tilfælde sælges ved offentlig Auction, opbærge, og selv til Angiveren ligeledes underhaanden at bele uden at hans Person eller Navn giøres bekiendt, da somme altid bør være og blive fortiet. Skulle derimod steen eller de Sigtede, i Mangel af lovgyldige Vidner og beviser paa Angiverens Side, udi Sagen for Tiltale og Straf vorde frifunden, bliver saavel Actors Salarium som anførte andre Bekostninger, for hans egen Regning og Ansvar, og kan vedkommende Stiftamtmand eller Amtmand sig derfor med Caution eller anden Sikkerhed, forud forsyn. J øvrigt staaer det enhver Angiver frit er selv at paatale og udføre sin Sag, og, dersom ham slule møde Vanskelighed i at erholde fornødne Stævningsmend, haver han derom at melde sig hos vedkommende Stiftamtmand eller Amtmand, som, paa hans Forlangende, strax føyer Anstalt: at han dermed, imod billig Betaling for deres Umage, uopholdelig vorder forsynet.