Aalborg Stiftstidende, 1827-07-28
(Af Kjøbenhansposten.) Om dette Product, der ogsaa har fundet Veien til den danske Scene, yttrer Tieck sig i stue; "Bemerkungen, Einfalle und Grillen uber das Dentsche Theater (Dram. Blatter, 2tes Boch., 1826) paa sol gende Maade: Brunsvig, den 19de Juni 1825. - "Sieben. Madchen in Uniform." - "Denne Farce (Schwank blev mesterlig spillet; bestemt, skarp og dog med Lethed og Hurtighed; gives Steder i deslige Buffonader haltende, saa ere de aldeles utaalelige, hvilke de da, selv ved det bedste Spil, altid ere for mig, det vil sige saadanne Stykker som dette, uden Handling og Character, og i hvilken Hoben kun glæder sig over, at unge Fruentimmer træde op som Soldater og udføre den militaire Exercits. Hvorledes denne Kjedsommelighed kan underholde, begriber jeg ikke, i den franske Original finder jeg ogsaa, at det kun skeer een Gang, og sandsynligviis kun et Øieblik. Vi Tyskere have heri overtruffet vort franske Forbillede, og gjøre det til Hovedsagen. Det franske Stykke: "Les femmes Soldats, blev allerede i Februar 1809 givet paa Vaudevilletheatret i Paris. Sexten hele Aar har der altsaa dog behøvedes for at lade vort Publicum blive modent for dette Phænomen. Fra det ene halve Decennium til det andet, kan man altid spore en mærkelig Dalen ved vort Theater. Mon det ikke ogsaa vil stige igjen netop paa samme Maade, i Perioder, Det vilde være at ønske, og det er ogsaa den høieste Tid at dette maatte skee, thi ellers kunne vi virkelig uden al Overdrivelse tilstaae, at vi slet ikke længer har noget Theater. Men den Vinding, som den mørke Moralist seer heri, naar det kommer dertil, turde vel kun være tilsyneladende: det kan tvertimod, naar man betragter Sagen upartisk, kaldes en virkelig Ulykke, thi en anstændig offentlig Fornøielses Undergang maa paa en eller anden Maade føleligt hævne sig. Paa Crommels Tillukkelse af Theatrene fulgte Carl den 2dens usædelige Tid. Til (Charade af Amtmand Levezov. Nydelsen af dette sindrige Digts Læsning forhøies unegtelig ved at kjende dets Opløsning. Den findes derfor ved Foden af denne Avis, og fordi den ikke strax bør være iøiefaldende, staaer den omvendt.) O det Første hulde faare Pige! Skal Du evig, evig være mig, Jndtil jeg engang i Dødens Rige, Frit tør elske Dig. Men det Andet, vee mig, at jeg kjender, At Du aldrig her kan blive det, Dog hvad Skjebnens grusomvante Hænder, Skaber - er jo Ret. Ret. Du svage Lyd, som Myrinder, Lystre rolig! - danner Du mit Eller er den hele Skabnings Fade, Kun mod mig saa haard? At den Tredie maa altid binde, Som et fremmed tungt og Slavisk Baand, J hver Tale til min Siels Veninde, Legeme og Aand. Nei jeg brugte Ordet, jeg maa sige Nu desværre hvergang jeg Dig seer, Hvis Du var det Andet, søde Pigel Aldrig, aldrig meer! Aldrig skulde denne kolde Tone, Liste sig imellem mig og Dig, Da var Fyrsten paa sin stolte Throne, Kun en Træl mod mig. Men nu maa det Tredie og Andet: Være min Erstatning sammenlagt; Skjøndt med Veemodstaarer ofte blandet Har det himmelsk Magt. Og jeg skal det sikkert stedse bære, Til jeg døer, saa troligt i min Favn, Naar jeg tænker paa Dit evigkjere Engleblide Navn. Dog, det hele boer i Floras Rige, I Dryadens mørkegrønne Sal; Bly som en uskyldig lille Pige. Skjøn foruden Pral.