Den Vest-Sjællandske Avis, 1836-09-10
Schweitz. Den 27de August blev en stor Folkeforsamling holdet paa Skyttemarken i Wiedikon ved Zürich. Langt over 20,000 Eedsforbundne havde indfunde sig; med Tilhørerne, som samlede sig i nærmere og fiernere Kredse, anslaaer man Folkemængdens Antal til 40,000. Den simple Talerstol, hvorfra Eedsforbundet Fane varede, var ziret med de Faner, som bleve gjorte til Bytte i de burgundiske Krige. Hr. Zehnder (Dr. med og Regieringsraad) forklarede Anledningen til Forsamlingen og dens Formaal, det han talede og Eedsforbundets Anstrængelser for efter egen Tilskyndelse at efterkomme de Forpligtelser, som Folkeretten paalægger det ved at forvise de uroe Flygtninge, og om den franske Gesandts Overmod Paa hans Spørgsmaal, ville J taale dette, Eeds forvandte, blev svaret med et tusindfoldigt Nei, og paa hans Spørgsmaal: Ere J resolverede til a modstaae enhver Anmasselse, ethvert JnterventionsForsøg af Udlandet med Opoffrelse af Eiendom og Liv, med et tusindfoldigt Ja. – J samme Aand talede Statholder Guier, som aabenhiertigen tilstod de forrige Feil, som Eedsforbundet havde gjort sig skyldige i af alt for stor Sympathie for Flygtningene; men han yttrede sin Kummer over den Mishandling, som Schweitz har maattet erfare i det Øieblik da det havde hævet al Grund til Klage. Ogsaa hans Spørgsmaal bleve besvarede af Folket med et tordnende Scho. - Seminar-Direktor Scher traadte op som Skolemester, med et Sprog, som passede til Folkets Begreb og de Edsvornes Sindstemning. Kunde jeg, sagde han, tale med tusinde brændende Tunger, saa formaaede jeg ikke at udtrykke den uudsigelige Fortørnelse, som en Franskmands Trudsel har opvakt i mit og i enhver Eedsvorens Bryst. Men han vil ikke kunne afskiære os Luften fra vore Alper; kun den franske Vind kan han beholde for sig selv. Oberst Fier forestillede de tilstædeværende Borgere hvormeget det var deres Pligt ved flittige Vaabenøvelser at berede sig til Kamp og ved financielle Opoffrelse at forstærke deres Forsvarsvæsen. Endvidere talte Dr. Nägeli og Ed. Sulzer. Herpaa blev følgende Addresse til Landdagen oplæst og antaget af det forsamlede Folk, ved at dette med Glæde løftede Hænderne i Veiret. – Naar Landets Ære og Velfærd trues, saa kan et frit Folk ikke være en uvirksom Tilskuer af Begivenhederne; i saadanne Tider maa det reise sig og med en kraftfuld Røst tilraabe sine Styrere, Nationens Repræsentanter! vaager over Fædrelandets Ære, vi ere beredte til at forsvare Ret og Friehed med Eiendom og Blod. For at anraabe Dem om dette, fremtræde Underskrevne ærbødigt for Dem i over 20,000 Personers Navn, som vare i Dag forsamlede ved Zürich i en alvorlig og resolveret Sindsstemning. Hvad der er passeret i den sidste Tid ved den diplomatiske Forbindelse imellem Schweitz og Udlandet, har gjort et dybt Jndtryk paa Schweitzerfolket. Vor Æresfølelse er dybt krænket; thi Eedsforbundets Repræsentanter, Mænd som beklæde de høieste Embeder i Staten, ere ikke blevne behandlede med den Agtelse, som den ene Nation skylder den anden. Saalænge Diplomatiet kan fordre det, som kunde bestaae med Folkerettens Grundsætninger, saalænge kunde vi beroelige os Vi Schweitzere ville ikke taale, at Udlændinge misbruge det Asyl, som forundes dem her i Landet til at forstyrre andre Staters Rolighed, ligesom vi ikke ville taale, at de forstyrre vor egen indvortes Orden. Saaledes og uden fremmed Jndflydelse havde allerede det store Raad i Kanton Zürich instrueret sit Gesandtskab efter denne Grundsætning, og Landdagen vilde, da den erkiendte Rigtigheder, af de deri opstillede Grundsætninger bestemme de Forholdsregler, som skulle tages for at sætte en Grændse for de uroelige Flygtninges fordærvelige Jntriquer, Men denne oprigtige og bekiendte Bestræbelse blev ikke paaskiønnet; en udenlandsk Magt blander sig vore indenlandske Anliggender og træder op med paatrængende Fordringer, som ere utaalelige for et uafhængigt Folks Ære. En billig Fortørnelse har bemægtiget sig Folket, og overalt yttrer sig den Beslutning med Kraft at modsætte sig en saadan Anmasselse. Landdagen har fattet sine Beslutninger: vi forvente at Autoriteterne ville retfærdigt og fuldstændigt exeqvere dem, men vi maa ogsaa aabent og lydeligt forkynde den Overbeviisning, at hermed er ogsaa opfyldt alt hvad Ret og Klogskab kan indrømme og at man kan ikke gaae et Skridt videre.