Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1815-05-06
I et indsendt Stykke i Skilderiet No. 33 har man, i Anledning af de forhen indrykkede Spørgsmaal angaaende Parterrets Adfærd Aftenen den 8 April, søgt at forsvare denne Adfærd mod nogle af de gjorte Jndvendinger. I at forsøge herpaa kan Forfatteren af hiint Stykke vel for sin Deel have Ret. Men Uret har han, naar han troer, at Overtrædelse af Placaten af 24de Septbr. 1753 er den vigtigste Jndvending, der er gjort mod de Udpibendes Opførsel bemeldte Aften. Thi da det ved denne Placat blot er tilladt ikke paalagt) Theaterdirectionen ved Politie at lade hindre Uorden i Skuespilhuset, og denne Direction ikke vilde benytte sig af slig bemyndigelse *), men hellere forsøgte lemfældigere Midler; saa er dette Spørgsmaal: om Parterrets Opførsel var tilladelig, eller rettere om den burde have været hindret og straffet eller ei, mindre vigtigt og noget som egentlig Directionen selv skulde besvare. Men hvorfor man just nu og saaledes yttrede Mishag, om ikke Partieaand og personlig Anmositet havde meere Deel i Pibningen end Jver for Smag og Sædelighed, og om man overhovedet af Mishag, der yttres paa denne Maade kan med Sikkerhed slutte sig til det egentlige Publicums Dom, - disse ere i nærværende Sag vigtigere Spørgsmaal, men som hiint Forsvars Forfatter enten aldeles ikke, eller utilfredsstillende har besvaret. Den Umage denne Forfatter har havt med at bevise, at Par*) Saaledes kaldes det i Placaten. De seenere udkomne Politieplacater burde man iøvigt dog vel ogsaa have taget Hensyn til i det her omtalte Forsvar. terrister have Ret til, engang imellem at pibe og støie med Hensyn til "Theatrets Grundvæsen", dog at denne Piben og Støien skeer med "Skjønne og Varsomhed, samt at ved Ophævelsen af denne Ret "det fuldendte Theater neppe kan andet end staae og falde, al denne Umage kunde ganske have været sparet. Bedre var den anvendt, hvis Forfatteren havde oplyst, hvorfor man, da det af Directionen var udtrykkeligen tilkjendegivet, at Betlerpigen ikke tiere end denne Gang skulde gives, dog ei tillod Stykket at udspilles før Mishag yttredes, og hvorfore man afbrød Forestillingen paa en Maade, der hverken var forskyldt af Directionen, hvilken her handlede saa liberalt og humant, som neppe nogen ældre Theaterdirection i slige Tilfælde har gjort, eller af den Skuespiller, der talte til Publicum efter Overdrag af sine Foresatte. Denne Parterrets Maneer synes hverken at røbe den Sindighed eller Kjærlighed til Orden, som dets Apologet roser det for. Da nu desuden Stykket var averteret som forandret, og man altsaa i det mindste maae antage, at hvad deri fandtes som kunde skurre i Ærbarhedens Øre, var udelukket; saa synes mig var her dobbelt Anledning til at høre Stykker ud, inden man fældte nogen Dom. Man burde dog først see, enten her var Aarsag til efter Tvalds anden Forskrift: at gribe til Piben, eller om ei snarere til efter hans første Regel: at sove født istedetfor at høre *); man skulde ikke uden i Nødstilfælde tillade sig eller Andre Optrin, der saa ket udarte til Pøbelagtighed. Her havde et saadant Nødstilfælde saa meget mindre Sted, som Publikum i Forveien var forvisset om, at Stykket ikke tiere skulde gives. Enhver, som kjender noget til vort Theater og de Optrin, der, saalænge det har staaet, Tid efter anden ere afstedkomne af en Deel af Tilsku1) Ved Sladder sove man istedetfor at høre. -Men Ord, som skurre stærkt i Ærbarhedens Øre, Sting af en giftig Dolk, Sting i en føelsom Sjæl, Ved dem kan pibes got, men ikke soves vel &c. Da, i det mindste da, bør Landets Helte gribe Et til en mordrisk Dolk – men til en lille Pibe. Brutale Klappere. S. 3637. erne, veed hvor let det er for Partieaand, privat Anmositet, Had eller Yndest, at stemme den uselvstændige Hob paa vort lille Parterre efter sine Hensigter. Hvor let er det ikke at forskaffe sig Overvægt i dette Parterre formedelst hvervede Klappere eller Pibere, hvilke, uden at see Stykket, forud vide deres Rolle, enten denne nu er at bifalde eller vrage, Kan slig Hverving have hyppigen Sted paa langt større Theatre (hvilket enhver, der kjender noget, f. Ex. til de parisiske, veed at være Tilfældet), hvor let kan det da ikke enkelte Gange indtræffe her, Klappen eller Piben er derfor et saare misligt Tegn at uddrage enten det sande Publikums eller de egentligt competente Dommers Mening af.