Almuevennen, 1842-12-21
Godseierne nyder ogsaa, af deres privilegerede Hartkorn, en aarlig Eftergivelse i Kongelige Skatter af indtil 5 Rbd. af hver Tønde Hartkorn, som Bondestanden, maae betale meere end de, de har store Jndtægter af Konge- og Kirketiende m. m. saa J maa vist indsee, at Godseierne udholde nok længere end J, at yde til Fattigvæsenet. Hvad Jndskrænkningen i Eiendomsretten angaaer, da vil vist ingen af Eder nægte, at den eller de Capitaler, som mange af Eder forrenter i Eders Eiendomme, er jo den Mands retmæssige Eiendom, der har laant Eder dem; men dersom nu den der er Eders Creditor, skulle have Ret til at tage ligesaa mange og høie Renter som han lystede, saa maaskee han vilde fordre meere end det dobbelte, af hvad han nu kun maa tage, og det kunde J jo ikke betale, altsaa blev J ruineret, vilde J da ikke ansee det for ulovligt. - Men ligesaa godt som der af Regjeringen er sat Grændser for Misbrug af denne Eiendomsret, saa kan og bør der ogsaa naar der fæstes en Gaard eller Huus bort sættes Grændser for Misbrug af Ejendomsretten paa denne Side. – Thi naar en Godseier (hvilket mange Steder er Tilfældet) fæster f. Ex. et gammelt og faldefærdigt Huus med en lille og maadelig Jordlod bort, der ikke engang er 100 Rbd. værd, og presser en Mand til at betale, først i Jndfæstning fra 25 til 50 Rbd., og i aarlig Afgivt med Hoverie, Korn og Pengeafgivet fra 30 til 50 Rbdlr. og derover, saa maae vist ethvert tænkende Menneske tilstaae, at skal noget kaldes ubillig Aager, da maae dette fortjene det. Endelig maae J ogsaa indsee, hvilket vi bestandig har Exempler paa, at naar en Selveier eller Fæstebonde, ved Flid og Vindskibelighed undertiden kan samle sig nogle Penge, da samler han i Almindelighed kun disse, for i Tiden at give Godseieren dem; thi skal et af hans Børn have en Gaard eller et Huus i Fæste, da kan han være forsikkret paa, at Godseieren veed at han har Penge, og skulde dette ikke rigtig være kommet til dennes Kundskab, da kan han være overbeviist om at Forvalteren veed det meget vel, og at han vil hielpe til hos Godseieren, at der i det mindste skal betales en dygtig Jndfæstning, derom næres ingen Tvivl, thi jo større Jndfæstning, jo flere Fogedvenge (sommesteder 10 Rbdlr. og andre 15 Rbd. pr. 100 Rbd.) – Altsaa maae jo den Bonde, der i flere Aar, ofte suurt og møisommelig har skrabet og samlet nogle Skillinger sammen, i den Tanke at hielpe sine Børn i en Stilling for dem, give dem bort, paa een Gang, til Godseier og Forvalter, og saa ofte, om nogle Aar, have den Ærgrelse at see, de bliver jaget bort fra Gaard eller Huus, fordi de ikke kan udkomme at betale de uhyre Afgivter der er paalagt dem. Det nytter ikke at Selveierbonden vil hertil svare mig, "Ja, hvad kommer Fæstebonden mig ved Herremanden har jo ikke med mig at bestille." Jo! min Ven, han vil have med dig at bestille paa samme Maade som jeg har sagt, thi fordi du er Selveier, derfor er du ikke forsikkret paa at dine Børn kan komme til at boe paa Selveiersteder, det har vi daglige Exempler paa, at Selveierbondens Børn ofte maae tye til Fæstestederne, og naar du saa har givet Godseier og Forvalter alle de Penge du har samlet, og de ikke kan forslaae, saa kan du laane paa Prioritet i din Gaard, og da har jo Godseieren den med. Disse ere nu de vigtigste Betragtninger, jeg fordet første skjønner at bringe Sogneforstanderne i Erindring ved Betænkningerne om Huusmandssagen, ikke fordi jeg meget godt veed at J ligesaa fuldkommen kjender dem som jeg, men jeg har blot skrevet dem, for om muelig at bidrage mit til at lægge Eder saavel Huusmændenes som i Almindelighed hele Bondestandens Stilling og Vilkaar til Godseierne, alvorlig paa Hjerte, uagtet jeg meget godt veed, at der er adskillige, deels af Sogneforstanderne og deels af de øvrige Bønder, der beleer mig herfor, men da jeg flere Gange har maattet døie saadanne Portioner, saa maae jeg vel døie denne med. – Men destoværre for Bondestanden, at der findes mange Spytslikkere endnu imellem os, der saa gjerne vil stikke Rebbet sammen med de Store, for at søbe Kaal med dem, medens de glemme deres egen Klasse, som de skulle arbeide og virke for, det har vi saamange Exempler paa Men takket være Regjeringen, der saa kraftig virker til Oplysningens Fremme, og takket være de oplyste og frisindede Mænd der igjennem Offentligheden taler den fortrykte Bondestands Sag, saa vi maae dog vente at den Tid maae komme, at Vingerne maae blive stækket paa Godseierne, ligesaavel som da vor uforglemmelige Kong Frederik den 6te løste Stavnsbaandet og hævede Vornedretten, thi nu trænger de høilig (tilligemed Bondestanden) til en Reparation igjen Jeg skal siden – paa Grund af de mange herlig Berømmelser som adskillige af Godseierne har aflagt Bondestanden med i Stændersalen – tillade mig igjennem Offentligheden, efter min simple Fornuft, at gjøre mine bemærkninger, om det kunde være meest gavnlig for Danmark, om vi ingen Godseiere havde, eller vi ingen Bondestand havde. Lundby pr. Præstød. 27de November 1842. Peder Hansen Fæstehuusmand.