Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-05-05
Det Pædagogiske var Schouboes Clement, og Lysten dertil forlod ham ingensinde. Den var ham en Trang. Da det derfor i Aaret 1824 havde behaget Hs. Majestæt Kongen efter Ansøgning at entledige ham i Naade med Pension fra en Stilling, hvori han, uvant til de ved Tidsomstændighederne end mere forviklede Retssager, ikke havde havt Anledning til at føle sig lykkelig, vendte Kiærligheden til Underviisningssaget strax tilbage i hans Siel med saadan Styrke, at hans hele Hu stod til at fornye sin pædagogiske Virksomhed, ihvor Meget der end nu syntes derfra at kunne og maatte afskrække ham. Thi ikke allene vare nu de gamle Forbindelser, hvori han havde staaet, for største Delen opløste; ikke blot vare Tidsforholdene nu ganske forandrede, og alle de Hielpekilder, som det i lykkeligere Tider ikke var vanskeligt at finde eller faae Adgang til, nu enten udtørrede eller saa godt som lukkede; men ogsaa havde imidlertid, under Hovedstadens Trang til flere Underviisningsanstalter end fra Statens Side vedligeholdtes, andre Private oprettet Instituter, blandt hvilke nogle befandt sig i en blomstrende Tilstand og ved Siden af hvilke det maatte synes heel vanskeligt at oparbeide et nyt, især hvor En nen til at giøre Forskud og bære muligt Tab i Begyndelsen manglede. Men det viste sig her, hvad det indvortes Kald i Forening med en fast Villie og udholdende Stræben formaaer at udrette. Ledet ved Erfaring og Eftertanke, lagde han en Plan, som, langsom i Udførelse og derfor, som det kunde synes, ikke meget indbydende for en Mand i hans Alder, maatte, naar den troligen forfulgtes og naar ivrige Bestræbelser ikke skulde savne alt Held, kunne bringe et nyt Schouboesk Jnstitut i Opkomst og Flor. Denne bestod deri, at begynde med et Sæt af ganske unge Drenge, som hos ham fra først af planmæssigen underviste og dannede, skulde blive en Grundstamme for det hele Jnstitut, og nu dette i sin Organisme, Methode og Aand deraf udvikle sig, hvorved altsaa strax udelukkedes Optagelse af forhen slet underviste, forsømte eller andre Instituter forladende Ynglinge Saaledes aabnede han endnu i samme Aar 1824. paa ny en Underviisningsanstalt for Begyndere i den samme Stad, hvor han allerede for 40 Aar siden havde begyndt at virke som Ungdomslærer. Opmærksom paa alle Forbedringer i Methode m.v., som Tiden kunde have medført, ikke allene benyttede han strax og siden for de elementære Classer, den giensidige Underviisnings Fordele, men udøvede selv med utrættelig Flid ogsaa denne Green af Underviisningen, endskiønt det Clementære og Mechaniske deri efter Sagens Natur ikke kunde yde han samme Interesse som de Lærerforretninger af høiere Art, han var vant til og endnu stedse fortsatte. Den Plan, han havde lagt og fulgte, lykkedes under hans ufortrødne Bestræbelser og Publicums stigende Tillid saaledes, at hans Institut, der nu havde udviklet sig til flere Classer, i dette Foraar talte over 60 Elever, og efter al Sandsynlighed vilde efterhaanden have opnaaet en betydelig Flor, dersom Forsynet havde tilladt Stifteren at virke længere for det. Men hans Anstrængelser overgik de Kræfter, som, skiønt endnu usvækkede, dog i en modnere Alder, og efter at have udholdt saa mange Livets Sorger, kunde behøve Skaansel. Det var Træet, hvis friske Blade endnu mod Sommerens Ende grønnes om den Frugt, det vedbliver at bære, men hvis Liv og Kraft, saa kolde Efteraars-Nætter lade forsvinde. Næst en elsket Hustrue, hvis Ømhed blidnede hans senere Dage, og de Børn, som nu beklage Tabet af en kiærlig Fader, laae Intet ham i hans sidste Timer mere paa Hierte end hans Jnstitut. J dette og for dette havde han med største Glæde og Held virket, medens han levede; i dette ønskede han at virke og leve ogsaa efter sin Død. Dette vil og saa blive Tilfældet, saafremt og saalænge denne, fremdeles under Navn af det Schouboeske Jnstitut vedblivende, Underviisningsanstalt bestyres med den Jver og varme Interesse for dens pædagogiske Øiemed, med den Opmærksomhed paa Alt, hvad der kan befæste og forøge den offentlige Tillid, og med den ufortrødne Flid og Selvopofrelse, hvormed den af Stifteren selv blev ledet og styret, Cancellieraad Schouboe var født d. 2 April 1766 i Vildberg Præstegaard i Ribe Stift, hvor hans Fader dengang var Sognepræst. Han døde i Kiøbenhavn d. 19 April 1829, altsaa i en Alder af 63 Aar. Af sine tvende første Ægteskaber efterlader han 3 Sønner. Han besad som Borger og Menneske de Egenskaber, der meest giøre begge agtværdige. Han elskede oprigtig sin Konge og sit Fædreneland; han var driftig, arbeidsom, utrættelig; han var velvillig og tienest agtig mod alle, human i Omgang, taknemmelig mod Velyndere, sine Venner oprigtigen hengiven, i det Hele redelig, ærlig og velmenende. Af Naturen begavet med en lys Forstand, besad han derhos en ualmindelig Menneskekundskab, som han benyttede med Klogskab. J hans stille Siel boede megen Tænksomhed, og en høi Grad af Aandsdannelse var hos ham en moden Frugt af Omgang, Læsning, Studier, Erfaring og Eftertanke, Ved det, F. C. Schouboe var, ved det, han i Livet udrettede, og ved det, han stræbte at udrette har han erhvervet sig en velgrundet Adkomst til at erindres med Agtelse og Erkiendtlighed af Venner, Disciple og Medborgere. Og i disses Navn være ogsaa dette sanddrue Minde ham sat af en Medborger, der længe og nøie har kiendt den Afdøde og i flere Aar været hans Medarbeider.