Adresseavis for Børn, 1781-01-03
Avis. Henr. Ney det er ikke hjerte Moder; han gaaer ikke førend Klokken fem. Mod. Jkke! Og hvad mener du da det betyder, at dine Brødre synge? Henr. Det kan jeg i Sandhed ikke vide ney jeg kan ikke. Hans. Naa Henriette, hvor er du? Nu gaae vi Henr. Ney J gjør vel ikke, Hans. Jo gandske vist gjør vi Har du glemt, at Papa sagde, vi skulde gaae hen med ham til Lovise Klokken fire, og lykønske hende til hendes Fødselsdag, Du er dog vel færdig med dit Arbeyde? – See dette Kobberstykke vil jeg forære Lovise. Gottlieb. Og jeg skal forære hende denne lille Bog Diederich. Og jeg skal forære hende denne Æske. Niels. Og jeg denne Kurv, Fritz. Naa skynder jer, Kommer! Nu gaaer vor Fader. (De løbe alle.) Faderen. (raaber ind i Stuen) Henriette, hører du Henriette, nu gaae vi. Du veed jeg bier ikke efter nogen. Dersom du har fortjent at følge med, saa kom gesvindt! Henr. (begynder at græde) Ach, nu er jeg ikke færdig! Mod. Ja, Henriette, det har jeg sagt dig forud. Henr. Jeg meende, Papa vilde først gaae Klokken fem. Mod. Jeg sagde dig jo dog mange gange, at han vilde gaae Klokken fire, men du troede det ikke. Henr. Ach, nu skal jeg allene blive hjemme, og alle de andre komme hen til Lovise, og jeg har siddet og glædet mig saa derover. - (Hun græder hæftigere.) Mod. Ja, min gode Henriette, du faaer nu at græde. Du veed, at jeg gjerne vilde have undt dig den Fornøyelse at gaae med din Fader og dine Sydskende hen til Lovise. Du veed, at jeg forudsagde dig, hvorledes det vilde gaae, at den hæslige Feyl, at du altid vil være klogere end andre, og at du altid vil sige imod, den vilde engang straffe dig selv. Nu er det skeet. Havde du fulgt mit Aaad, gjort Strikkepungen færdig, for Børn. ikke raget om iblandt dit Tøy, ikke reyst dig af Stedet fra dit Arbeyde, saa havde du nok blevet færdig. Ja endog, dersom du endelig havde ikke vildet vide det bedre end jeg, at din Fader vilde gaae Klokken fem og ikke Klokken fire, saa havde du og blevet færdig, og havde kommet til at gaae med. Men nu faaer du have det saa godt, og taale Følgerne af din Feyl. Henr. Ach, nu faaer Lovise ingen Foræring. af mig, (Hun græder.) Mod. Ney, det gjør hun heller ikke, Henriette. Det kommer altsammen af den samme Aarsag; derudi kan jeg ikke hielpe dig. Men dersom du ønsker det, saa vil jeg give dig et godt Raad, hvorved denne Dag skal paa en anden Maade endnu give dig en langt større Glæde, end den havde skienket dig, om du havde kommet til at gaae med hen til Lovise. Siig mig, om du vil høre det Raad? Henr. Oja, hvad er det for et Raad, min hierte Moder, Mod. Det er, at du fra i Dag af skal fatte det stadige Forsæt, ikke hvert Øyeblik at imodsige andre, endog forstandigere Folk, end du er, naar de sige dig noget, men smukt adlyde dem, paa det at det ikke oftere skal gaae dig saaledes, som det nu gaaer dig, og at tilsidst intet forstandigt Menneske meere vil sige dig sin Mening. Vil du love mig og holde det? Henr. Ach ja, min hjerte Moder, det viljeg. Havde jeg bare den Taskepung færdig, at jeg dog ogsaa endnu i Dag kunde gjøre Lovise en Foræring! Mod. Ney, min kjere Henriette, i Dag maae det nu gaae saaledes til; det skal du have til en Erindring om din Feyl, paa det at du desto bedre kan vogte dig derfor, naar du kommer de onde Følger ihu deraf, og desto alvorligere tænke paa, at vænne dig af med den evige Modsigelse. Men paa Søndag, dersom du holder Ord, og hver Dag indtil den Tid tager dig i Agt for at imodsige nogen, saa vil jeg tage dig med og gaae hen til Lovise, og da kan du forære hende Taskepungen; og siden kan du altid med Fornøyelse ihukomme denne Dag, paa hvilken du har fattet det gode Forsæt, at aflægge saa stor en Feyl. Siig mig, befalder det dig ikke? Heur Avis, Henr. Ach, jo min søde Moder, (Moderen kysser hende.) Mod. Nu, saa kan du og i Dag være fornøyet igjen. Men ellers ikke.