Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-09-26
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. Syttende Aargang. No. 78. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Tirsdagen den 26 September 1820. Strøetanker om de forskiællige Veie og Maader at komme til Kundskab og Oplysning, o. s. v. (Fortsættelse; see No. 76.) Nogle have anseet de af vore Forfædre, der ei have kunnet læse i en Bog, som høist vankundige og uvidende, og holdt denne deres Uvidenhed for en høist sørgelig Ting. Men de, der istemme deslige Klagemaal, have neppe skuet denne Sag fra den rette Synspunkt. Thi man læser jo, at mangfoldige i Christendommens første Tiider, førend Bogtrykkerkonsten blev opfunden, og Læsningen af haandskrevne Bøger kunde kuns vorde Enkelte til Deel, ere blevne omvendte, oplyste og forbedrede ved at høre de guddommelige Sandheder mundtlig forkyndte og foredragne. Luther formaner i Fortalen til sin liden Catechismus alle gudfrygtige Prædikantere til at lade dette være det første Arbeide, nemlig at lære de Unge de til Bud Ord, Troens Artikle, Herrens Bøn Ord for Ord ligefrem og paa det eenfoldigste, paa det de, som høre det tidt og ofte, kunne lære det saaledes, at de ogsaa igien kunne opsige det. Dette viser at Jndenadslæsning var ei almindelig paa Luthers Tid, og at denne store Mand, der med saa megen Jver drev paa Ungdommens bedre Underviisning, ei holdt Jndenadslæsning for absolut nødvendig; maaskee var han og af den Formeening, at Christendommens Sandheder gjerne kunde fattes, oppe bevares i Hukommelsen og vise sin veldædige Jndflydelse paa Eens Liv og Levnet, uden at man behøvede at gribe til dette Hielpemiddel. Og sandt at sige, endskiønt Jndenadslæsning er meer almindelig end for 50 a 100 Aar siden, saa har dog dette, en i og for sig selv god Sag, ei kunnet bevirke, at Kirkerne blive flittigere søgte, og den huuslige Andagt mere øves end tilforn. Tvertimod synes samme paa mangfoldige Stæder nu omstunder at være i Aftagende. For 50 a 100 Aar siden, da kuns Enkelte iblant meenige Mand kunde læse i Bøger, bleve Præsternes Prækener hørte med større bifald og Eftertanke. J forrige Tider var det og en temmelig almindelig Skik, at Præsterne bad een og samme Bøn førend den egentlige Prædiken begyndte, og da en Deel Bibelsprog og Fortællinger om visse Personers Laster og Dyder ofte bleve berørte, saa havde dette til Følge, at samme satte sig fast i mange af Tilhørernes Hukommelse, og omendskiønt de ei kunde læse i Bibelen, vidste de dog adskilligt af hvad samme indeholdt. Men da Kirkegangen paa adskillige Stæder har aftaget, og Bibelen ei læses i Huusene, saa turde dette let have til Følge, at den hellige Skrivts Jndhold er i vore Tider paa adskillige Stæder, hvor man ellers driver ivrig paa Skolevæsenets Forbedring, meer fremmed og ubekiendt end den Gang, da Jndenadslæsning, Skrivning og Regning var mindre almindeligt end nu omstunder. Huusandagten bidrog og i forrige Tider til den religiøse Kundskabs Vedligeholdelse og Forøgelse. Naar der i en Familie var 6 eller 8 Personer, saa kunde de vel ei alle læse i en Bog, men de, som kunde giøre det, satte en Ære derudi at kunne hver Morgen og Aften læse en Bøn, nu og da et Capitel i Bibelen, og en Søndag Eftermiddag en Prædiken i Huuspostillen i andres Paahør *). Saadanne gudelige Skikke medvirkede til Religiøsitets Vedligeholdelse og befæstelse paa en Tid, da Ungdommens Underviisning i Skolerne ei blev dreven med synderlig Jver. Men og Kirkegangen og Huusandagten forsømmes af Mangfoldige i vore Tider, saa bortfalder naturligviis Gavnet og Nytten, samme rettelig brugte, vilde bevirke.