Viborger Samler, 1779-02-22
Mandagen d. 22 Februarii. Af Berliner Betrage zur Landwirthschaffts. Wissenschafft, det 4de Binds 5te og 6te Stykke, Javer jeg paa en Tid, da jeg og Medborgere, deels plages af, deels frygte for den bedrøvelige Qvægsvaghed, ei agtet det utienlig at bekiendtgiøre, hvad dette visselig grundige theoretisk practiske tiske Skrift, dog uden nogen Fordring paa Ufeilbarhed, anfører, deels som Præservativ, deels cura tive Midler mod Sygdommen: Man kan i paakommende Tilfælde forsøge eet eller fleere af disse Midler, ligesom Omstændighederne og Midlernes Natur tillader Forbindelsen eller ikke, hvad Midler, som ei bør adskilles, sees ved første Øiekast. ) Præservativ=Midler, som altid ere gode, Sygdommen maa være nær eller ei. 1. At lade Fæet aarelade paa Halsen 2 Gange om Aaret, ved Foraarets Begyndelse, og om Efteraaret; hver Gang tages 1 Pot Blod. 2. Hver Hoved gives første Gang, det om Aaret drives paa Græs, en Spæge=Sild, dyppet i Tiere, eller en Potteskee fuld Tiere, blandet med Salt. 3. At lægge Salpeter og Svamp af Linde=Træer i Trugene, hvoraf Fæet drikker: eller i dets Sted give det et par Gange om Ugen, hver Gan paa 20 Fæeshovder omtrent 5 Pund Salt. 4. Jo tiere det vandes, jo bedre, Vandet, maa være reent Kilde, rindende= eller Brønd=Vand. 5. Fæer maa ei drives paa Græs om Morgenen, forend Dug og Taage ere borte, i sær i fald om Natten er falden en saa kaldet Meeldug, som kjendes af sin Klæbrighed. 6. Til dette Slags Præservativ regnes og got og sundt Græs og Forder, god Strøelse, Reenlighed og Striglen, hvor disse Fordeele haves, og Arbeidet kan overkommes. ) Præ b) Præservariv Midler, naar Sygdommen er nær, skiønt endnu ei i ens egen Hiord. 1. Jkke at lade nogen komme i sine Fæehuuse uden dem, som have der at bestille, og disse ikke til befængte Steder. 2. At binde, indelukke, eller afskaffe sine Hunde, og da jeg af en anden fornuftig Landmand har hørt, at Krager og Skader, som tillige med Hundene leve af Aadseler, kan føre Smitteen, bør og de med alle deres Lige, saa meget muelig, so ges fordrevne. 3. Jkke at tillade nogen Slags Halm=Foeder, eller Høe at komme i sin Gaard ved Fremmede, men lade det, endog naar eens egne Folk have været udreiste, henføre til et afsides fra Gaarden bestemt Sted, og der opbrændes, og heri ingens Forsikringer, om ei at have været paa befængte Steder, giøre Forandring eller Hinder. 4. At vande Fæet paa Stalden om Sommeren 2 og om Vinteren 3 Gange daglig, og i Fald man boer i en god Græs=Egn, da foere Fæet endog om Sommeren paa Stalden. 5. Forsætte det Salt, man efter A) 3. maatte give Fæer, med ligesaa meget Malurtknoppe. 6. Hver 3die Dag at smøre Fæet med frisk Tiere om Næsen, og som oftest stikke dem noget Hvidelog i Halsen. 7. Hvor der haves en mod Qvæget upropertioneret stor Hæste=Besætning, hvilket ikke sielden findes hos Bønderne, kan de halve Hæste sættes i Fæe stalden, og deres Plads igien besættes af Koestalden, og Hæstemoget ingensteds for til udtages. 8. At 8. At røge flittig og stærk i Fæehusene med alle Slags skarplugtende Ting; det næmmeste og nærmeste til dette Brug er nok Enebær, Sæben bom, knuset og anfugtet Krud; det beste, men ei det mindst kostbare, naar det skal bruges retskaffent, er, formedelst Syrligheden, den ved gloende Stene og skarp Viinedike frembragte Damp, Enhver fornuftig Hosbonde seer let, at denne Articuls Udovelse, formedelst befrygtende Jlsvaade, ei kan betroes enhver; Den skiødesløse kan muelig ved denne Erindring blive opmærksom. C) Præservativ=Midler, naar Sygdommen er i ens egen Hiord. 1. Alle under Lit. B) anførte Midlers Brug med fordobled Nøiagtighed. 2. Separationer i saa smaa Partier, som efter Omstændighederne ere muelig. 3. J den Stald, hvor Sygen er udbrudt, skulde intet frisk Fæe blive. 4. Heste= og Faare=Stalde angives som beqvemme Steder for det sunde Fæe, formedelst Uddunstningerne af førstmeldte Dyrs Giødning. 5. Som et got Huusraad roeses et Skud Krudindrørt i Edike, og indgiven det friske Fæe Morgen og Aften. 6. Efter Geheimeraad og Liv Medici Hr. Cothenii. Raadføring er følgende Præservativ i Preussen, bleven bekiendtgjordt. Det friske Fæe aarelades paa Halsen, og fratages i det mindste 1 Pot Blod, gives strax derpaa og siden nogle Dage i Rad hver Morgen og Aften i 1/2 eller 3/4 Pæl skarp Øll= eller bedre Viin=Edike, blandet med Vand, 1 Lod af efterskrevne Pulver. Ren 1/2 Renset Salpeter Pund. Brændt Hiortetakke 11 3/4 Pund. Campher 1/4 Pund. Vel pulveriseret og blandet. Med dette Pulver kan af og til continueres, saalænge Svagheden mærkes i Besætningen. Fæet striges dygtig Morgen og Aften, her recommenderes og den flittige Brug af Viin=Edike Dampen i Fæestaldene. (meere følger.)Et Middel til at lægge sprækkede Vorter hos dem, som giver Die. Man tager et Stykke af den friske Rod af Kulsukkerod (Consolida major) og udhuler det som et Fingerbølle, hvilket man sætter over Vorten, efterat denne ogsaa er bleven smurt med den af samme Rod udpressede Sliim. Naar Barnet skal legges til Brystet, maa Vorten først aftoes med lidt udtrykket Melk. Sliimen bør ofte forfriskes, thi ellers bliver den baade harst og tor.