Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1797-11-15
I en Kiørers Klage ved sin døde Hest af Stephanson i samme Tidender forekommer følgende 2, ved den godlidende Følelse de aande, virkelig skiønne Strofer: Maaskee jeg forsynder mig - Rædsom Dogma, Nerollig Gode Gud, jeg veed det ikke - Fræk forhaane vil min Klage, Hvis jeg bad, at Himlen dig (Hesten) Fordi gode Kræe jeg dig Vilde tifold Løn tilskikke. Vil af Glemsels Gruus. fremdrage; Dog ei Himlen er Barbar. Men trods Daarens hele Hær Og du Løn jo værdig var Løndufaaer, og værdig er: Iblant de Moder, som for nærværende Tid herske i Kiøbenhavn fortiener først de saa kaldte elegante Chevaliers Frisering at bemærkes. Allerførst om Morgenen ligner den Fruentimrenes fordum, eller Bøndernes, naar de ere udi stærk Sneefog, det vil sige, heele Nakken er løst sammenslynget, og Enderne stukne op under Hatten. Opad Dagen bliver heele Hovedet raget, paa en liden Klat bag i Nakken nær, denne levnede Rest underkastes følgende Behandling: den skilles i trende Kolonner; de to blive fra øverste ved Hovedet flettet hver for sig i Fletninger af 1 1/2 Tommes Tykkelse, som gaae ned paa høire og venstre Side af den tredie Kolonne, hvilken da bliver den midterste; under denne samles de igien, hvor de, indflettet med Alt hvad der har mødt dem paa Veien, sammenslynge sig til een Pidsk, hvilken, den tredie Kolonne medtaget, nu tilhobbliver bundet i en saa kaldet engelsk Pidsk, hvis Længde er Baandets Bredde, og hvis Tykkelse er 1 Tomme overalt i Diammeter, med meget korte Ender uden for, ei uliig en Barbeer=Kost. - Dette saaledes indsalvede Hoved lignet for al Verden et af Fyens velhavende Bønders Hestehoveder, naar de ere til Bryllup, og har indflettet Mannen paa samme, med den Forskiel, at dette er indflettet med Baand og Remmer, hiint derimod indsudlet i Pudder og Pomade. Damerne have nu vant sig til saa slæbende en Gang, at naar man gaaer bag efter et saadant stokkende Væsen, kan man see det hele Spor paa Gaden, omtrent som Sporet af et Vognhiul. Som Exempel paa dette Stokkeries Følger kan anføres en Tildragelse om en enfoldig Karl, der om Aftenen kom i et Ærende til en vis Gr. G. og maatte da, som sædvanlig, staae i Forstuen, der var meget lang. at vente. Nu var det just mørkt; han hører først noget at stokke i en temmelig Afstand fra sig, endelig aabnes en Dør, og nærmede dette Stokken sig ham mere og mere. Personen, som stod og ventede paa den naadige Herres Audience, rystede og skiælvede over sit hele Legeme ved dets Nærmelse; intet kunde han see, ikke torde han tale eller røre sig. Da det nu var tæt ved ham, ragede der ham noget langs ned af Maven, han faldt paa Knæe og raabte til den formeente Diævel: "o skaan dog mit Liv, hvormed han ganske forskrækkede det naadige Spøgelse, som mindste havde ventet Nogen der, og af Angest gav et Skriig fra sig. Man kom til med Lys, og see, der stod Fruen stum og bleeg den Fremmede laae paa Knæe for hende, og saae nu hvad for et yndigt Spøgelse han havde tryglet sig Livet af. - Hvo havde ogsaa ikke, ligesom denne Mand, ved at høre slige et Stokken snarere troet, at et Spøgelse kom anstikkende, end en af de jordiske Engle, - Ligeledes kommer Mad eller Æde=Lysten nu i Møde blant de saa kaldte friske Fyre. Det er f. Ex ikke sieldent, nu at see disse Herrer løbe fra et Spiseqvarteer til et andet, og tage saa vældig en Baglast ind i Mavens Rum, som fordum salig Jhukommelse Hr. Lars i Gravernes Lyksalighed. -