Berlingske Tidende, 1823-02-10
J de sidste tre Aar havde de forbundne Magter næsten bestandig migret dem med, at den Spanske Character, denne saa standhaftige og ædelmodige Character, saasnart det gjaldt Fædrenelandets Vel denne forhen saa herviske Character, da man kjæmpede mod den af Revolutionen fremavlede Magt - at denne endelig selv skulde vaagne op hos de Mennesker, som vare saa ulykkelige, at blive i utroe mod de ædle Erindringer, hvortil Spanien med Stolthed kunde henvise alle Europas Nationer. De havde smigret dem med, 6 at Hs. Catholske Majestæts Regjering ved de første Lærdomme at en ulykkelig Erfaring var bleven bedre oplyst, og vilde have grebet Forholdsregler, der skulde været i Stand til, om just ikke gandske i i Samdrægtighed at standse saamegen Ulykke, som udbredte sig til alle Sider, saa dog i det mindste til at lægge Grunden til et Synem, der dog lidt efter lidt kunde sikre Tronen fine lovlige Rettigheder og fine nødvendige Prærogativer, Undersaatterne en retfærdig Beskyttelse og Eiendomsretten en uundværlig Borgen. Men dette Haab blev aldeles skuffet. Tiden har fremført nye Uretfærdigheder, Voldsomhederne ere fordoblede, Offernes Antal er tiltaget i et skrækkeligt i Forhold, og Spanien har allerede seet flere end een Kriger, flere i end een tro Borger ende sit Liv paa Schafottet. Saaledes befordrede Revolutionen af 9de Marts fra Dag til Dag det Spanske Monarkies Fald, da tvende særdeles omstændigheder tildroge sig de fremmede Regjeringers Opmærksomhed. Midt iblandt et Folk, for hvilket den troe hengivenhed for dets Konge er en Fornødenhed og en arvet Følelse, midt iblandt et Folk, som i sex Aar havde udgydt det ædleste Blod, for igjen at faae sit retmæssige Monark, midt iblandt dette Folk bliver denne Monark og hans ædle Familie holdt i en Tilstand af notorisk ja næsten fuldkomment Fangenskab. Hans Brødre maae retfærdiggjøre sig, og trues daglig med Fængsel eller Sværdet, og ved bydende Forestillinger formeenes det Ham og Hans dødsyge Gemalinde at forlade Hovedstaden. Paa den anden Side, saa hører man de Spanske Sammensvorne efter Revolutionerne i Neapel og Piemont, dem de uophørlig fremstille som deres Verk, forkynde, at deres Omveltningsplaner ikke kjende nogen Grendser. De gjøre dem Umage for at stifte Uroligheder og Rebellion i et Naboland med en utrættelig Jver. J de længst bortliggende Stater gjøre de dem Umage for at skaffe sig Medskyldige Virksomheden af deres Proselytmageri strækker sig allevegne hen, og bereder overalt det samme Onde. En Opførsel af denne Natur maatte med Vold og Magt vække den almindelige Modvirken. Cabinetterne, som oprigtig ønske Spaniens Vel, have i de to sidste Aar ved Beskaffenheden af de Forhold, som de underholdt med samme, lagt deres Tanker for Dagen. Frankrig seer sig forpligtet, at lade en Armee bevogte sin Grendse, og til maaske ogsaa blive nødt til at lade den gjøre en Ende paa de Udfordringer, hvis Gjenstand det er. Spanien selv reiser sig tildeels mod et System, som dets Sæder, dets Jndbyggeres bekjendte Løyalitet og alle dets Monarkiske Traditioner afviser. Ved denne Tingenes Stilling har Keiseren, vor høie Herre, besluttet at gjøre et Skridt, som ikke vil lade den Spanske Nation den mindste Tvivl tilbage og Hans sande Hensigter eller Hans oprigtige Ønsker for Spaniens Lykke. Det er at befrygte, at Raboeskabets bestandig alvorligere Farlighed, den, som svæver over den Kongelige Familie, og en tilgrendsende Magts retfærdige Besværinger - endelig vil bevirke de alvorligste Forviklinger mellem denne og Spanien. Dette bedrøvelige yderste Tilfælde vilde Hs. Majestæt, om muligt, gjerne forebygge; men staaer det vel i nogen Monarks Magt, at forbedre den Spanske Regjerings Forhold med fremmede Magter, saa længe Kongen er ude af Stand til frit at tilkjendegive sin Villie, saa længe Revolutions-Stifterne, begunstigede af en sørgelig Tingenes Stilling og ved Forbindelse med dem i andre Egne af Europa, søge at forstyrre dets Rolighed. Hvor let vilde - paa den anden Side - ikke dette væsentlige Maal være at naae, naar Kongen, i fuldkommen Besiddelse af sin Frihed, igjen erholdt Evne til at gjøre en Ende paa Borgerkrigen, forebygge den udvortes Krig, og omgive sig med de meest oplyste og troeste af fine Undersaatter, for at give Spanien de Jnstitutioner, som dets Fornødenheder og lovmæssige Ønsker kræve. Frit og roligt kunde det først da indgyde Europa den Sikkerhed, som det selv vilde nyde, og da vilde tillige de Magter, som nu føre Anke over dets Regjerings Forhold, ile med at gjenoprette det oprigtigste Venskabsforhold med samme.