Berlingske Tidende, 1836-04-02
Lovudkastet er heller ingenlunde ligefrem indrettet overeensstemmende med dette Andragende, hvorimod det har været Gjenstand for den nøieste Drøftelse, hvorunder det omhyggeligste, ja tildeels endog et ængsteligt, Hensyn til at forebygge Alt, hvad der kunde misbruges til Fæstebondens Skade, viste sig. Disse Overveielser førte og til mangfoldige for Fæsterne gunstige Lempninger i hiin Godseiers Forslag, hvori dog saavel han som den anden Godseier, samt en tredie practisk Landmand, der havde Sæde i Commissionen, vare enige. Efterat Sagen var kommen til det endelige Resultat, fandt Commissionens Medlemmer sig overbeviste om, at samtlige de foreslaaede Bestemmelser vare retfærdige og billige, samt netop for Fæsteren fordeelagtige og betryggende. Commissionen vilde vistnok ikke uden denne Overbeviisning have bragt disse Bestemmelser, i Forslag; ei heller vilde Kongen, der vistnok er ligesaa varm Bondeven som ellers Nogen, enten i eller udenfor Forsamlingen, have bifaldt, at et i Overensstemmelse dermed indrettet Lovudkast var blevet Stænderne forelagt. Alt dette anførte Commissarius ikke, for at Forsamlingen, paa Grund deraf, skulde blive indtaget til Fordeel for Udkastet, men han ønskede blot derved at fjerne, hvad der kunde indtage samme imod det. Hvorledes Udkastet i alle sine Hovedpunkter netop har blandt de hidtil af de Lovkyndige og ved Domstolene antagne Meninger, optaget den, som for Fæsteren var den fordeelagtigste, ja endog tildeels er gaaet udenfor Grændserne af hvad der ved nogensomhelst Lovfortolkning kunde indrømmes til hans Fordeel, skulde Commissarius nærmere oplyse, naar han komtil de enkelte Paragrapher. Det burde ikke ansees som Udkastets Hovedgjenstand at befordre Jndfæstningens Ophør eller Formindskelse mod Dækning ved forøget aarlig Afgift eller Tiendens og Hoveriets Afløsning. Disse Øiemed vare vel dem, hvorfra hiin Godseiers Forslag gik ud, og det fandtes og, at Udkastets Bestemmelser kunde virke Noget til Fordeel for samme, men disse Bestemmelser vare dog væsentlig byggede paa andre Grunde. Det maatte iøvrigt herved bemærkes, at det ingen afgjort Sag er, om lav Jndfæstning imod større aarlig Afgift eller høiere Jndfæstning imod lav Afgift er mest tjenlig hvilket uden Tvivl beroer paa locale Forhold, blandt Andet paa Bondestandens Velstand i enhver Egn, men at det dog altid maa ansees hensigtsmæssigt, at Godseieren, ved større Sikkerhed for den aarlige Afgift, sættes i Stand, til at nøies med en ringere Jndfæstning eller endog ganske at frafalde samme i saadanne Tilfælde, hvor dette, efter Omstændighederne, var det Gavnligste, og stemmer med Parternes Ønske. Tiendens Afløsning var derhos Noget, som ved Anordningen kun kunde fremmes, forsaavidt nogen Tiende tilhørte Godseieren selv, og denne ikke allerede var forvandlet til en bestandig aarlig Afgift. Hovedgrunden til Forordningens væsentlige Bestemmelser var imidlertid den, at det ansaaes overeensstemmende saavel med Retfærdighed, som med begge Parters Tarv, at faae den Uvished i Rettighederne afhjulpen, der forTiden finder Sted med Hensyn til 3131. og 2. Naar det var blevet paastaaet, at Godseieren allerede maa have betryggelse nok imod uefterrettelige og skjødesløse Fæstere, deri, at disse vilde forspilde deres egen Velfærd, saa var dette vel allerede tilstrækkeligen gjendrevet af Andre, men Commissarius, skulde dog tilføie følgende almindelige Bemærkninger: