Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1782-02-22
Om den Philosophiske Bonde i Sveitz. Udøvelsen af Sædelæren bliver dog nok det vigtigste af alt. - De Lærde kiende som oftest af det menneskelige Liv ei mere, end deres eget Studere=Kammer, og dog skrive de Bøger og Pligterne for dem selv og andre, for Fruentimre, Børn, Bønder, ja for alle Stender. Mon de da ei behøve noget af disses Erfarenhed. Man spørger altsaa, hvor finder man vel saadanne philosophiske Bønder, Haandværksfolk og Fruentimmer, som have Jndsigt nok til at anstille fornuftige Erfaringer, Der findes dog virkelig saadanne, og der skal herefter til andres Opmuntring blive givet derom Efterretning, thi de fleste troe vel neppe, at de ere til, især blant Bønder, og mange tvivle om, de vare mueligt at finde. Saa vare ere saadanne Exempler, og vi have det tilfælles med de fleste Nationer uundersøgt at dømme det hele menneskelige Kiøn. Vore egne Grund regler og Vaner ere som oftest det Maal, hvorefter vi bestemme andre Folkes Værdie. En Fuldkommenhed af en anden, som synes os for høy, forekommer os overdreven, og det samme vil uden Tvivl nok dømmes saaledes om følgende Beskrivelse om en philosophisk Bonde i Sveiserland, som viger en Hoben fra det, som man i Almindelighed finder hos Bønder, især i Sielland og Jydland. - Skulle jeg ikke troes i følgende Efterretning, vil jeg ikkun bede at eftersee den tydske Efterretning: Die Wirthschaft, eines philosophischen Bauers von H. C. Hirzel, M. D. und Stadt=Physicus in Jürch. - Jeg vil kun uddrage og oversætte nogle Træk om denne Bondes Caracter. - Menneskets Historie er endnu et dyrket nok for at vente, at skulle blive troet meere, end de sælsomme Virkninger i Naturen, som man ansaae enten for Fabel eller Hexerie, saa længe indtil Natur=Historien blev mere bekiendt. - Den er og i vore Tider bleven saa vel undersøgt, at af alle Dyr, fra Madiker til Elephanter, er Mennesket det eneste, som vi endnu et ret kiender. - En anden Læge eller Naturkyndig havde vel hellere ønsket at finde en rar Sommerfugl at blive bekiende med, end en philosophisk Bonde. - Doctor Hirzel derimod har enten ikke været philosophisk nok, eller er alt for menneskelig til at tænke saaledes. " Jeg takker, siger han, min Ven Vogel, for det Bekiendtskab, som han forskaffede mig med denne Bonde; thi aldrig har noget Menneskes Omgængelse fornøyet mig saa meget, som denne fortrefselige Mands. - Denne Bondes Navn er Jacob Geyer Klein og i Uster i Jürch. - Denne Bonde, skriver han, har forhvervet alle sine Fortrin, hverken ved Omgang med Kiøbstædfolk eller af Læsning, men alene ved Natur og Eftertanke, og han er saa fornøyet med sin Stand, at han søger ei engang at blive Bondefoged i sin Bye. Han besidder i Fælledskab med hans Broder en Bondegaard af 8000 Fl. eller 3000 Rdlrs Værdie, hvorpaa der efter Faderens Død hæftede 4000 Fl. Gield, foruden 1000 Fl. som var deres yngste Broders Arv. Alle disse Penge forrentede de, og dog har Klein og ved sin R. 116 Aar, Flid bragt det dertil, at baade han og hans Broder, den ene med 6, og den anden med 5 Børn, leve rigelig at denne Grund. Deres hele Formue i Qvæg er 4 Køer, 3 Øxen, som bruges til Pløyning, 1 Hest og 2 Sviin. Den ene Hest havde han i Sinde at afskaffe, og i deres Sted holde 2 Øxen, som i Henseende til Arbeide, Giødning og Underholdning vare ham mere gavnlige og mindre bekostelige. – Rummet tillader mig ei her at beskrive den ne Bondes hele Huusholdning. - Den fortiener vist at læses udførlig. Man finder der skiønsomme Anmerkninger om Fæedrift, Jordens Giødning og Pløyning, Skovens Vedligeholdelse, og al den Nytte, som en brav Bonde kan drage af Jordens adskillige Brug, og det, som giver især disse Anmerkninger saa stor en Vægt, er, at de komme fra en Bonde, som har gjort et Stykke Land, som hans Naboer holdt for det allersletteste i Egnen, til et at de beste, og forbedret det saaledes, at han af den Grund som tilforn kuns indbragte 380 Fl. eller 150 Rdlr. i alt, nu kan betale 200 Fl. i Renter, og beholde 284 Fl. eller 90 til 100 Rdlr. tiløvers i rede Penge, foruden det, som han forbruger i sin Huusholdning af Kiød, Smør, Malt, Jordæbler, Frugter og Kiøkken=Urter, af hvilke han lever hele Sommeren. - - Dette maa være nok for at kiende denne Mand, som en god Bonde. Nu vil jeg vise, hvad en god Bonde er for et Menneske. Dette maa være nok for at kiende denne Mand, som en god Bonde. Nu vil jeg vise, hvad en god Bonde er for et Menneske. Skulde en Bonde være et Menneske, og behøver han meer, end Legemets Kræfter, til at dyrke Jorden Skal han og have Forstand, Sæder, Udkræves der vel andet til Landvæsenets Opkomst end Physikalske Betragtninger af Jordens Brug og Bondens Arbeide, Det, som man kalder Moralske Egenskaber, ere de og fornødne 117 Rdlr. for Bønder, Ja, denne Bonde har kuns to Hænder, ligesaa vel som hans Naboer, og hans Jord er slettere, den er behæftet med en stor Gield. Det er hverken hans egen Styrke, eller Jordens Frugtharhed, eller hans Formue, men hans Lyst og Flid, som giør ham rigere end hans Naboer, "Vi see deraf, siger Forfatteren, at en Forbedring i vores Landhuusholdning burde begynde med en Forbedring i Folkets Sæder. Først da, naar man havde forskaffet Bonden Lyst til at arbeide, var det Tid, i at tænke paa Physikaliske Midler til at forbedre Agerdyrkningen. Dette, siger han videre, er og denne redelige Bondes Mening. Ach, siger han ofte, J kunne n ikke troe, hvor mange Forbedringer der vare muelige, i dersom Herrerne og Bønderne vilde ret hielpe hinanden til at befordre det almindelige Beste. - - Hertil kunde Præsterne giøre det meeste, naar de i deres Prædike og ner og Besøgelser altid formanede Folk til at opfylde deres Pligter, og viiste dem, at de paa ingen bedre Maade kunde legge deres Gudsfrygt for Dagen, end ved 1 trolig at efterkomme Pligter af deres Kald. - Men disse gode Folk giøre ofte vidtløftige Forklaringer over deres Texter, som Bonden ei forstaaer, og de sige derimod ikke tydelig nok, hvad man bør giøre. Kuns de, sagde denne vise Bonde, kunde vente Guds Velsignelse, som ere troe i deres Arbeide, og i deres Ansigtes Sveed dyrke deres Land. En vindskibelig Bonde veed af ingen " onde Aar at sige; han er altid tilfreds. En Lediggænger derimod venter Alting umiddelbar af Himmelen, og 1 tilskriver lykkelige Hændelser, naar han høster mindre end den Flittige. Man gjorde den philosophiske Bonde engang denne Indvending, at det var vanskeligt, at overtale de fleste Mennesker, i sær Bønder, til nye Forbedringer. J frygte, Nr. 118 R. " svarede Kleinsogg, at andre ikke skulde biefalde det; skulde den gode og retfærdige Sag ikke til sidst vinde? " Jo, der er noget i os, som strax siger Ja, naar man prædiker os Sandhed, hvor igjerne vi end ville høre det; Bliver kuns ikke trætte af at formane; til sidst skulle alle skamme sig ved at være eder imod. Lærer af denne Bonde, J kleinmodige Philosopher, J frygtsomme Statsmænd, at ikke tabe Modet ved de første Forsøg Tier enten stille og taler aldrig om Forbedringer, eller og forvirrer ikke Menneskene, og beskiemmer eder selv ved halvgjorte Arbeider, og med en frygtagtig Ustadighed, Man maa sige mig, lagde Klein og til, hvad man vil, " naar man med en ret Iver har gjort hvad man skulde og kunde giøre, skal det tilsidst aldrig aldeles mangle paa i Velsignelse. Efter denne Bondes Begreb om en Huusfader, maa han ved alle Arbeider være baade den første og den sidste, og hans Myndighed strækker sig ikke videre, end saa vidt han ved sit Exempel opmuntrer de andre Huusfolk, til at efterligne sig. En af mine Venner, sagde han, klagede engang over sin Avlskarl, at han var doven. Jeg lod ham arbeide med mig en heel Dag, og forundrede mig baade over hans Styrke og hans Flid. Du giør, din Karl Uret, sagde jeg til min Ven, jeg har ikke seet " noget arbeidsommere Menneske. Jeg har dog tit fundet ham ledig, svarede den anden. Ogsaa naar du selv arbeidede med ham, sagde Kleinog. Det kan jeg just ikke sige, svarede hans Ven, men jeg giver ham jo Kost og Løn for at spare mig selv. Er det da ikke nok, at jeg har Opsigt Han holder fine Huusfolk med en ubevægelig Bestandighed, til at giøre alt, hvad han engang har befundet at være billigt og ret, og anseer det, som en uryggelig Grundsætning, at man først maa afskaffe det Unyttige og Skadelige, førend man tænker paa at forbedre. Heri, siger han, fandt han den største Modstand af Fruentimmeret, som er meest indtaget af Fordomme, og anseer gamle Misbrug, som Helligdomme. Dog har han og endelig overvundet denne Modstand, og nu regierer i hans Huusholdning kuns et Hierte og en Villie. Han lod aldrig det Nøvendige mangle i sit Huus, men afskaffede tillige al Overflødighed og Ødselhed. Han tillod ikke sine Børn at tage nogen Gave af Fremmede, af Frygt, at saadant skulde forlede dem til Kroergang, Tiggerie, Pragt eller Lækkerhed. I steden for de sædvanlige Gilder, som holdes til visse Tider og Aaret, forbedrede han sine Folkes Kost alle Arbeids=Dage, for at give dem mere Strykke og Vederqvægelse. Han anvender ikke mindre Opmærksomhed paa hans Børns Opdragelse. For at holde dem fra Lediggang og ond Omgiængelse, lader dem altid være hos sig, og giver dem nogen Deel i sit Arbeide, efter deres Kræfter: af Frygt for, at de skulle fordærves i de offentlige Skoler, underviser han dem selv om Søndagen, tilligemed hans Broder, og af disse Huusfædre blev een hver Søndag hiemme, for at undervise Børnene i Christendommen, medens den anden gik i Kirken. For ved en Slags Ære at opmuntre sine Børn til Arbeide, lader han de Yngste, som endnu ikke kunde arbeide med ham paa Marken, sidde paa Gulvet, naar de spise, og de komme ikke til Bordet, førend de have opnaaet en vis Færdighed i at arbeide. Han siger dem derhos, at et Menneske, som endnu ikke kan fortiene sit Brød, og gavne Selskabet, er som et Dyr, der vel maa have sin Føde, men har ikke Ret til at forlange nogen Ære i Huset. For Nr. 120 Aar, resten giør han ingen Forskiel imellem sine Børn, og er lige saa god mod sin Broders Børn, som mod sine egne Han vænner dem tilig til haard Spise, og giver dem nok for at blive mætte, men vogter sig vel for at opvække deres Begierlighed ved noget, som er lækkert, og at love dem saadant til Belønning. Den Samtale, som findes p. 96. v. s. v. imellem Kleinjogg og en fornemme Mand, som vilde tage een af hans Børn til sig, er fuld af mange sunde Betragtninger, som vise, at denne fornuftige Bonde følte de sande Fordeele af hans nyttige og værdige Stand alt for meget til at bytte den letsindig bort med en anden. Hans Broder blev for et Aar siden udvalgt til Skolemester i Byen. Kleinog ansaae dette, som en ønskelig Leilighed, til at udbrede sine Grundregler iblant sine Naboer. Han paatog sig hele Husets Forretninger, for at give hans Broder desmere Tid til at forrette sit Embede, hvori han selv nu gaaer ham tilhaande med Raad, i at afskaffe visse Misbrug, hvori Børnene styrkes af Forældrene selv, og som Kleinog endelig ved sin sædvanlige Bestandighed overvinder tilsidst.