Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1834-04-24
Literaire Blandinger. En Reise paa Norges Vestkyst. J Mai Maaned i Aaret 1814, havde Skjæbnen i paa Norges, af Raturen meest stedmoderlig behandlede Vestkyst, i en lille Ladeplads Egersund, samlet trende meget forskjellige Jndividuer, nemlig en bergensk Kjøbmand, en Literatus og en Mosait, hvilken Sidste, det lykkedes medens at General Staffeldt holde Grændsen besat med sine Jægere, under Pas som Christen, at faae frie Entree i Riget. Mosaitten Hr. B., en høist oplyst vakker Mand, havde formodentlig, fordi man havde indbildt ham, at man blandt de norske Klipper leed Mangel paa Alt, forsynet sig med et heelt Læs Spisevahre og Vine, og havde gjort Touren gjennem en stor Deel af det sydlige Norge til Lands; men var nu uvis hvad Vei han skulle vælge for at fortsætte Reisen fra Egersund til Bergen, en Strækning af en 35 norske Mile, hvor en riig Afvexling af NaturScener frembyder sig for den Reisende; men hvor Postveien ogsaa ofte afbrydes af 3 a 4 Mile lange Fjorde, der i stormende Veir er farlig at passere, fornævnte tvende Jndivider, der ogsaa skulle foretage en Reise til Bergen, overtalte ham imidlertid til at vælge Postveien, og efter at man en Aften ved det fulde Bæger, havde gjort hinandens nøiere bekjendtskab, forlode de trende Reisende d. 22 Mai Egersund, og seilede mellem Klipperne en Miil Vei til et Sted hvor det saakaldte Ougne Fjeld begynder, herfra fortsattes Touren til Hest, da den steentige og klippefulde Stie, som her slyngede sig mellem Fjeldene, neppe tillader den lille norske Hest at klave re forsigtig frem ad. Efter en Miils langsomme og forefulde Ridt, naaede de Reisende Duge ne Gods, hvis Eier Hr. Hs modtog de Fremmede med den ham egne Gjestfrihed, der forenet med et udmærket Glas Teneris, nydt i i hans smukke Døttres Selskab, bragte 2 Timer til at flyve med Lynets Fart; og Touren fortsattes nu over en Deel af Fjeldet et Par Fjerding Vei, hvor Udsigten paa engang bliver friere og høist majestættisk, da man paa engang seer det stolte Nordhav, der med frygtelig Vælde og Allarm bryder mod himmelhøie Klipper, og for de Reisendes Øie ligger nu det kornrige Jedderen udstrakt: et 7 a 8 Miles flat Land, som Danmark; her bøier Veien sig langs Hav kysten en 4 a 5 Mile, og da man maatte skifte Heste hver anden Miil, naaedes ikke Hs. Præstegaard som var bestemt til Natteqvarteer, førend Kl. 8 om Aftenen, hvor den gamle Præst modtog os som gamle Bekjendtere (hvilken dog gi kun den Ene var, nemlig Literatussen, som nu fremtidig er den Fortællende. I Gaarden bleve vi modtagne af syv smaae et Hunde, der alle tilhørte hans Døttre, som besynderlig nok, alle paa Een nær havde en eller anden Skavank, den Ene var pukkelrygget, den Anden halt, den Tredie havde en Vorte paa det ene Kind o. s. v., kun En, der med Rette førte Navn af Benedicte, var en net og smuk Pige; hele Familien bestod af Mand, Kone og 7 Døttre, og en forrykt gammel Tante, der bestandig gik og vandede Urtepotterne med varmt Vand, og af og til ville kysse vor Bergenser Mr, der herover var stædt i den gyseligste Vaande. Næste Morgen gik Reisen igjen forsig, gjennem bedre Veie til Staden Stavanger, paa Veien aflagde vi en Visit til Præsten i Lye Præstegaard, hvor Digteren Zeilitz havde henlevet saamange lykkelige Dage ved hans Elisa. Jeg kan her ikke lade være at berøre en besynderlig Tildragelse, der nogle Aar for Zetlitzes Død fandt Sted i denne Præstegaard, og som jeg har hørt bevidne af flere af de tilstædeværende Personer; et stort Selskab var nemlig en Søndag Eftermiddag samlet hos Præsten, hvoriblandt en Agent Kar og Frue, medens de sidde ved Spisebordet, seer ikke alene hele Selskabet, men Frue Kl sig selv komme spadserende ind i Spiseværelset, og efter at have gaaet omkring Bordet 2de Gange, forsvinde, Fruen blev sog af Skræk, og forblev i et heelt Aar yderlig melankolsk, da hun troede at det var et Varsel for at hun skulde døe, hvilket dog først efter mange Aars Forløb fandt Sted. J Stavanger toge vi ind i det fornemste Anberge hos en Madame Hs., en Kone med de fortræffeligste Talegaver, men hun havde tilfældigviis mistet Næsen, som hun selv sagde os, derved, at Vinduet uforvarendes slog i og knuste Næsebenet paa hende, men onde Mennesker fortalte at en Deel franske Officerer, som havde logeret der i Huset, havde været Skyld deri. Stavanger, Bye har omtrent en 2 a 3000 Mennesker, og ernærer sig for det meste af Sildefiskeriet ved det nærliggende Skudesnæs. Staden selv, har foruden den store gothiske Kirke, flere smukke Bygninger, hvoriblandt Hr. Agent Kjellands, Consul Rosenkildes og flere, derimod er Omegnen, ikke smuk. Hr. Agent Kjelland har anvendt store Bekostninger paa hans tæt ved Byen beliggende Lyststed Lidol, der er meget pragtfuld, og bygget i den engelske Smag; Haveanlæggene selv, have naaet en sjelden Fuldkommenhed, og den forekommende Artighed og Gjestfrihed, som Eieren viser mod enhver Fremmed, gjør Opholdet der, saameget behageligere. Efter at have tilbragt 3 glade Dage i Staden, leiede vi en Baad med 4 Roerkarle, der skulle bringe os fra Stavanger til et Sted kaldet Eidet, hvor Post veien igjen begynder; da det var stille smukt Veir, var Farten ganske behagelig, og vi ankom om Aftenen Kl. 8 dertil. Næste Dag fortsatte vi Reisen til Hest, giennem høie Bjergklofter, Birkeskove, og de yndigste Dale, hvor skummende Vandfald styrte hist og her ned imellem Klipperne. Vor Br fandt især Bønderpigerne her indtagende, og bekræftede hvad flere Reisende for ham have antaget: at jo længere man i Norge kommer mod Vesten og Norden, jo smukkere ere de norske Piger. Om Eftermiddagen Kl. 4 kom vi til den for sin Skjønhed, saa almindelig bekjendte Einadal. Jeg har selv gjennemreist Grevskaberne Jarlsberg og Laurvig, som man anseer for at have de smukkeste Partier i Norge, men jeg har ikke fundet en eeneste saa smuk Situation. Læseren forestille sig et Dalstrøg paa omtrent 2 a 3 Mile, begrændset af høie Fielde, deels bedækket med smuk Underskov og deels uden; gjennem Dalen styrter en Elv sig med skummende Fart, og flere Bække slynge sig ved Siden af de ved Naturen terasformig dannede Lunde og Alleer, gjennem hvis Blade man hist og her skimter et hvidt Tag stikke frem. J Baggrunden af Dalen bliver Egnen vildere, Skoven bliver tykkere og mere ugjennemtrængelig, og hvor en grøn Plet, stikker igjennem, sees Geder og Faar, der græsse paa Kanten af Fjeldskrinterne, medens en larmende Foss styrter ved Siden af ned mellem Klipperevnerne, kort sagt: det Hele danner et saa udmærket romantisk Unioso, at man fristes til at udraabe med Digteren, e questo il Paradiso!