Aalborg Stiftstidende, 1831-10-17
som det omhandler den i Sielland nylig herskende epidemiske Sygdom. Skriftet er egentlig en Oversættelse af en tydsk Dr. Plagges Jagttagelser angaaende en 1826 i Nederlandene herskende Epidemie, som Prof W. antager at have været af samme Natur som den sjellandske. Skriftet er kun bestemt til Omdeling mellem Venner, uden at komme i Boghandelen. Om Sygdommen, der omtales i Skriftet som beslægtet med den gule Feber og som havende Liighed i Former med den ostindiske Cholera, uddrage vi endvidere herved følgende: "Sygdommens Grundform antages at være en intermitterende Feber, der er væsentlig forskjellig fra den sædvanlig sporadiske Vexelfeber. Den er ledsaget med en frygtelig Præcordialangest. Hovedpinen gaaer meget ofte over til Delirium og Raserie eller ogsaa til Apoplexie. Apyrexien er aldrig saa reen, som ved den sædvanlige Vexelfeber. Sveden feiler ofte, eller er saa fremstrømmende, at Sygdommen næsten nærmer sig den engelske Svedfeber, og er forbunden med en særegen, høist ubehagelig Lugt. Der er stor Muskelsvaghed, og Oedema pedum, der er af en ganske anden Art end den sædvanlige. Den gaaer med stor Lethed fra en intermitterende Feber over til en remitterende, især i Begyndelsen, og bliver de let af den Ukyndige antaget for en sædvanlig gastrisk Feber, og behandlet som en saadan ved Vommitiver og Purganzer. Den er forbunden med betydelige active Congestioner til de indre Deele, især til Hovedet, Brystet og Underlivet, men fremfor Alt til Milten. Den henhører til Vexelfebrenes store Klasse, men er in Spe eie ligesaa forskjellig fra den sædvanlige Vexelfeber, som Typhus contagiosus er fra Typhus Sporadicus, Aarsagen til den ligger i et særegen Miasma. Den er mindre ondartet i umiddelbart ved Søen beliggende Egne, og meest ondartet i Byerne, fordi Armod og Elendighed, Ureenlighed og Hielpløshed finder meere Sted der, end paa Landet. J det varmeste Sommerveir antager den en Galdefebers Form, om Efteraaret en Vexelfebers. Den skylder intet Contagium sin Oprindelse, da den optraadte samtidig i de meest bortfjernede Egne. Men den bestemte Form for de epidemiske Sygdomme har udviklet et Contagium, som dog ikke væsentlig har bidraget til Sygdommens Udbredelse. Aarsagen til Sygdommen kan søges i den ved Sommerens Hede og Tørke 1826 bevirkede Udtørrelse af Grøfter og Kanaler, der udviklede et Miasma, som ved Vindene og den i hine Egne hyppige Taage er udbredt videre. Som Beskyttelsesmiddel fordem, der hyppigt ere udsatte for den inficerede Luft udenfor, tilraades at holde et med Chlorvand eller Chlorkalkopløsning vædet Lærredstørklæde for Munden, eller Æddike, samt at tage 23 Gange daglig 30 60 Draaber af en Blanding af 1 Drachme mættet Chlorvand med 1 Unze destileret Vand. Chinie fortjener Fortrin i Sygdommen, fremfor China, naar Fordøielsen er forstyrret og Jntermissionerne eller Remissionerne korte; ere derimod Jntermissionerne lange, Apyrexien varer i det mindste i 18 Timer, og Fordøi elsen god, der er China i Substants at anbefale. Hos fuldblodige, til Betændelse tilbøielige Subjecter, er Aareladen et herligt Middel, i mellemliggende Tilfælde, hvor Congestionerne ikke ere saa heftige kan bruges Jgler eller Kopsætning. Er der Sapor, saa anvendes der locale Pirringsmidler, Sennopsplastre under Fodsaalerne og paa Læggene, eller Trækplastre paa Læggene, eller koghedt Vand sammesteds; Styrtebade og Dryp bade paa Hovedet; gammel Rinskviin, eller længe henlagt Franskviin, selv Madera, blandet med Vand. Her anbefales endvidere Serpentaria, der har Fortrin fremfor Valeriana og Arnica. Man maa vel adskille den soporøse Feber fra den apoplektiske. Den første kræver Aareladninger, Jgler i Tindingerne og bag Ørerne, kolde Omslag paa Hovedet og Bortfjernelse af alle Pirringsmidler; den sidste taaler derimod aldeles ikke Aareladning, kolde Omslag og kun i de færreste Tilfælde Jgler; men skal behandles med Hudpirringer og indvortes Pirringsmidler. Den Liighed Feberens choleriske Form har med Cholera, især med den ostindiske Cholera, maatte lede til den dristige Brug af Opium, da ogsaa i denne Sygdom Opium er dens sacra anchora, til hvilke hint Steds Læger holde sig. Men at dette farlige Middel her ikke reent empirisk bør anvendes, forstaaer sig at sig selv. Hovedsagen ved denne Form af Feberen er, at undertrykke den snarest ved svovlsur Chinie. J de mildere Tilfælde af Orgasmus kan gives Potio Reverii med Tineturaopii, eller hvor Diarthoen er stærk, en Mixtur af Aqva cinamomi med Gummi arabicum og Tinet. opii. Men saasnart Apyrexien er indtraadt, bør man strax anvende Chinie.