Berlingske Tidende, 1836-02-19
En af Danmark, ja Europas berømteste Lærde, den udmærkede Læge og Saarlæge, den genifulde, sindrige Naturforsker, den skarpsindige, fortreffelige Skribent og høitelskede Lærer Johan Daniel Herholdt er ikke længer iblandt de Levendes Tall: i Gaar, den 18de Februar, Kl. 2 1/2 endte han sit mindeværdige, daadrige Liv. Han var født, ikke som Kordes og Nyerup urigtigt angive, den 10de Juni, men den 10de Julii 1764 i Apenrade i Slesvig, hvor hans Fader var Amtschirurg. Chirurgiens første Grunde lærte vor Herholdt hos Faderen. J sit nittende Aar kom han til Kjøbenhavn, for her at fortsætte sine chirurgiske Studier. Han begyndte disse under de ulykkeligste Varsler, under saadanne, at man maatte ansee ham som tabt for Videnskaben. Han eiede saa godt som Jntet: Faderen var ikke formuende, og Familien stor, han var liden af Vext, svag af Legeme, desuden leed han af hyppige og heftige epileptiske Anfald. Men hvilken højst mærkelig, for Videnskaben og Menneskeheden saa glæderig Forandring skulde som snarest foregaae med denne mægtige Aand! Under Kamp med Livets første Fornødenheder, under næsten uafbrudt Arbejde, under Nattevaagen og Anstrengelse, forøgedes ikke alene hans Kundskaber, udviklede ikke alene hans Sjælevner sig med Lynets Hurtighed, men ogsaa hans Legeme paa en virkelig vidunderlig Maade: han voxte, det Legemlige syntes at udvikle sig med samme Hurtighed som Aanden, han blev stor og kraftig bygget; Anfaldene af den frygtelige Sygdom, der hidtil havde hæriet ham, bleve efterhaanden sjeldnere og sjeldnere, ja ophørte efter ikke fulde to Aar Forløb saa aldeles, at han siden efter, sit hele Liv igjennem aldrig havde en Mindelse deraf. Denne dobbelte Udvikling var saa mærkelig og overordentlig, at en med ham opdraget Barndoms Ven, der efter tvende Aars Forløb besøgte ham i Kjøbenhavn, aldeles ikke kunde gjenkjende ham. Hvilken Lykke var det, at denne dobbelte Udvikling ikke var en Drivhuusplantning, et af hine Træer, der hastigt fremskyde, forhavse ved deres Størrelse, men falme endnu langt hurtigere end de fremstode. Nei, Naturen vilde vise, hvad den formaaer, vise det hos ham, som senere var bestemt til at grandske dens dybeste Hemmeligheder. Frugten af hans overordentlige Stræben var, at han allerede efter tvende Aars Ophold i Hovedstaden, kunde 1785 tage Examen ved det anatomisk chirurgiske Amphitheater, umiddelbart førend det chirurgiske Academi blev oprettet, saaat han var den Sidste, der tog denne Examen. (See: A. Callisens med. Schriftsteller-Lexicon, 8ter Bd. S. 393.) Allerede det følgende Aar blev han ansat som Over chirurg paa en Fregat og gjorde en Reise i Nordsøen. J Efteraaret 1787 blev han Reservechirurg ved den anden So-Division; det følgende Efteraar, blev han udcommanderet som Overchirurg paa et Krigskib i Østersøen. Efteraaret derpaa tog han Examen ved det chirurgiske Academi, 1790 blev han J Aaret 1792 blev Reservechirurg ved samme. han udnævnt til interimistisk Divisionschirurg ved Sø-Etaten; to Aar efter blev han virkelig Divisionschirurg ved samme og forblev i denne Post indtil Aaret 1819. Den 6te Januar samme Aar blev han udnævnt til Overmedicus ved Frederiks Hospital, i hvilket Embede han forblev indtil 1825. J Aaret 1802, den 9de October, tog han Doctorgraden ved J Aaret 1805 blev hans Kjøbenhavns Universitet.