Ribe Stifts Adresseaviser, 1836-11-15
J Følge dertil meddeelt kongelig allernaadigst Bevilling, af 21de f. M., der er læst ved Ribe Byetingsret og vil blive læst i vedkommende Overret, indkaldes Creditorerne i Kjøbmand her af Staden Nicolai Hansens Falitboe med Aar og Dags Varsel sub poena præclusi et perpetui silentii til for undertegnede Skifteforvalter inden den nævnte Tids Forløb at anmelde og beviisliggjøre deres paa bemeldte Fallitboe havende Krav. Ribe den 4de November 1836. Tranberg. (Med dette No. følger Tillæg.) 1836. Tillæg til Ribe Stifts Adresse-Avis No. 92. Forlangt indrykket. Sendebrev til Hr. Pastor Koch i Wodder. Det gjør mig ondt, Hr. Pastor Koch, at see, at De er bleven fornærmet ved mit forrige Svar til Dem her i Avisen, og endnu mere ondt gjør det mig ved at høre Dem slaae paa, at mine Bevæggrunde til at ønske firkelig Frihed muligen ikke ere saa ganske rene. At der nu let blander sig noget Skident i Alt, hvad et Menneske tænker, taler eller handler, ja at det, som synes meget reent ofte kan have en heel smudsig Bund, derom ere vi jo vistnok enige; men om man helst skal opsøge de smudsige Bevæggrunde, eller man skal søge at holde de rene fast saa længe som muligt, derom synes vi uenige. Dog, jeg vil haabe, vi ogsaa kun synes det, og at De indtil videre overlader Hjertekienderen at domme om Bevæggrundene til min Tale. - Hvad enten jeg altsaa er egennyttig eller uegennyttig, hvad enten jeg haaber Vinding eller Tab, eller ingen af Delene, af den kirkelige Forandring, som her omtales, da gjør det naturligviis slet Jntet til Sagen i sig selv; thi den kan gierne derfor være rigtig og gavnlig for Andre, ja ønskelig i det Hele, og det bliver kun min egen Sag, hvorledes mit Hiertes Forhold er til den, ja det bliver kun slemt for mig selv, hvis dette er det Modsatte af hvad det skulde være, medens derimod Sagen selv slet Jntet taber i sin Reenhed ved min Ureenhed. De indrømmer derfor altsaa, at den uindskrænkede Kirkefrihed er den naturligste og rigtigste, selv om jeg, der har talet for den, ikke var urimelig uegennyttig, selv om jeg ikke havde Kone eller Børn at sørge for, selv om jeg formodede, at mit Tab ikke vilde være større end min Vinding; men spørger jeg nu ønsker, De da ogsaa Bestemt har de ikke endnu svaret en kirkelig Frihed, ten "Ja eller "Nei, men skal man slutte fra det, De siger i Stykket, da modsætter De dem den, hvad enten den skal være i største eller mindste Grad, enten den hedder Religionsfrihed. Sognebaandets Løsning eller Udtrædelse af Statskirken. - Herved kan jeg, og jeg haaber mange Læsere, ikke undlade at yttre min Forundring over, at De ikke vil have, at "det Naturlige og det Rigtigste og det, som Historien afgiver et herligt Vidnesbyrd for, skal vende tilbage, itte bestræber Dem derfor af al Magt; men tvertimod ønsker, sat det Unaturlige og Urigtige skal vedblive. Thi Eet af To: enten er den nuværende Kirke-Stilling den naturligste og rigtigste eller ogsaa er den i større eller mindre Grad unaturlie og uriatig. - J det De tilstaaer, at den uindskrænkede Kirkefrihed er den naturligste, indrømmer De, at vor Kirke, Statskirken nemlig, som er det ganske Modsatte af en fri Kirke, er en heel unaturlig Jndretning; og det er nu vist nok, at det Unaturlige, det er det, som ikke stemmer overeens med en Tings sande Natur og Væsen, sommetider kan være nødvendigt; men at det skulde være det alletider, og at det i Grunden er det uden for Forbrydere, vil De vel næppe paastaae? Hvorfor vil De da ikke have det Unaturlige forandret? Fordi, svarer De, en saadan Forandring vilde foraarsage en fuldkom men Forvirring, ikke blot i timelige Sager, men i StatKirke og Videnskab; meget Godt vilde ved en saadan Forandring forstyrres o. s. v. Mener De da virkeligen, at en i sig selv god Ting kan stifte Skade, naar den kommer til at staae i sit oprinde, lige, naturlige Forhold til andre Gienstande, medens det er beviisligt om den, at den under det meest byrdefulde Forhold har stiftet Gavn, - Vistnok seer De, hvad jeg vil men jeg maa dog for Andres Skyld udtrykke mig tydeligere. Kun Faa ere de, som ville nægte, at Christi Kirke selv i det unaturlige Forhold, hvori den som Statskirke har staaet sin meste Tid her, har stiftet Gavn i Landet og været til største Nytte, og har den det under en saa dan Tvang og i saadanne Lænker, hvormeget mere maa den da gjøre det i sin høie og fuldkomne Tilstand, Man ge vilde maaskee mene, at det var bedst, at den blev ved at stifte det Gavn, den kunde som Statskirke, og jeg vilde maaskee meent det Samme, dersom det ikke var blevet aabenbart, at den i den sidste Tid hverken ene har været Statskirte eller fri Kirke her i Landet, men staaet midt imellem begge Slags og derfor havt et underligt Udseende og en forunderlig Skjæbne. Dog, det er jo sagtens forgiæves at forfølge det her Sagte videre, i det De ikke vil vide af nogen Forandring i det nu Bestaaende, undtagen at man i Forveien bestemt kunde sige Dem, hvorledes Alt vilde komme til at see ud i alle enkelte Deele. Da De kalder det et blot Forslag, som intetsteds er iværksat, saa, dersom De herved mener, hvad De jo naturligviis maa, at man intetsteds har seet Prøver i Virkeligheden paa, at kirkelig Tvang er bleven ophævet, og at den i dets Sted indtraadte større eller mindre Frihed har havt gavnlige Følger, da modsiger Historien Dem ganske, og jeg peger kun paa Engelland, der staaer endnu som et talende Vidnesbyrd, derfor. - De veed ligesaa godt som jeg, hvad Engelland er bleven, siden Vilhelm af Oranien gav Folket den indskrænkede Religionsfrihed, som det har endnu. De veed, at Folket i Engelland har skjønnet paa, hvad det fik af denne Konge, har glædet sig derover, og har beviist, at denne indskrænkede Frihed bragte Landet i det Hele store Fordele, hvorfor det ogsaa nu i vore Dage søger at blive af med den Levning af Kirke=Tvang, som endnu ligger paa dem. De veed ogsaa, hvad Engelland var, og hvorledes det saae ud iblandt dette Lands Folk, førend det fik denne Frihed, og dog var der vistnok Mange ogsaa dengang, der af Kortsynethed ivrigen fraraadede at give en saadan Frihed, maaskee ogsaa af den taabelige Grund, som flere, man dog skulde mene vare forstandige Folk, ei skamme sig ved at fremiøre endnu, den nemlig, at Stat og Kirke ere saa nøie forbundne, at der ei kan gives den sidste nogen Frihed uden det bliver til den førstes Skade. Det kunne kun de sige, der enten ere saa aandelig blinde paa deres Forstand, at de aldrig kunne see Noget uden hvor en Anden gaaer foran med en Lygte, eller ogsaa de, der med bestemt Villie gjøre sig selv blinde for, hvad Historien altid har lært, at Kirken ikkun da bedst tjener Staten, naar den har Frihed til at virke, som den vil og kan, for og paa Menneskeaanden, uden at behøve at blande sig i verdslige Sager, medens den derimod, naar den bliver nødt dertil, altid faaer og har faaet meer eller mindre af den afskyelige Pavemagt i sig, eller rettere i sine udvortes Tjenere. Hvor sørgelig den kirkelige Tilstand er her i Dannemark, kan nu ikke her blive omtalt videre; men De veed nok, Hr. Pastor Koch, at det er omtalt paa man Maader, og at det er i Grunden indrømmet af mange aldeles forskjellige Mænd, som offentligen have skrevet derom; thi hvad enten de ville have den gamle Tvang, indført igien, eller en ny Tvang paalagt, eller og saa megen som mulig Frihed indført, indrømme de alle, at det nu Bestaaende er yderst daarligt og faldefærdigt. At jeg nu hører til dem, der gjerne ønskede saa megen som mulig Frihed baade for Præst og Menighed, var Dem vistnok forud bekjendt: saa jeg kan i Grunden slet ikke forstaae Aarsagen til deres Forundring. - De siger, at ingen Anden, som har talet for større kirkelig Frihed, her i Landet, (jeg maa her spørge Dem: "gives der nogen kirkelig Frihed i Statskirken, jeg kjender den i det mindste ikke) har anpriist en saadan nordamericansk Frihed, som jeg giør, og dette er Grunden til deres Forundring. Men her maa jeg giøre Dem opmærksom paa at jeg i det omtalte Stykke ikkun viste, hvilket det oprindelige og naturlige Forhold var i Kirken og i Skolen, og anpriste det ikke med et Ord til øieblikkelig Jndførelse her i Landet. Jeg maatte da ogsaa i et Par Maaneder have forandret min Synsmaade temmelig meget, da jeg i Sommer indgav en Ansøgning til Stænderne om Sognetvangens og Skoletvangens Ophævelse uden derfor at fordre Statskirkens Oplysning. Hvor nemlig den omtalte aandelige Frihed i Kirken kan faaes baade for Præst og Menighed uden for megen Omvæltning af de bestaaende Forhold, der troer jeg, den kommer bedst, og saaledes mener jeg, den godt kunde komme i Dannemark ved Sognebaandets Løsning. - De erkjender kirkelig Frihed for en god Ting, idet De siger, at den er naturlig og rigtig; De maa da uden Tvivl ogsaa i Grunden ønske, at den fandt Sted, og dersom de ikke mener, at den kan komme ved Sognetvangens Ophævelse, skylder De at vise, hvorledes De troer, den paa den bedste Maade kunde blive indført, det er uden at foraarsage altfor stor Omvæltning, men dog lovende de samme herlige og glædelige Frugter, som den har viist andensteds.