Aarhuus Stifts-Tidende, 1833-10-11
Nyheder fra Udlandet. Portugal. Længe har den almindelige Opmærksomhed været henvendt paa Vestsiden af Europa, hvor Repræsentanterne for den konstitutionelle Frihed og Despotismens Forfægtere staae med væbnet Haand ligeover for hverandre, beredte til ved en afgjørende Daad at forskaffe det ene eller det andet Partie Seiren. Men allerede nu synes Striden saagodt som afgjort, Seiren synes ikke mere tvivlsom, den gode Sag triumpherer. Usurpatøren – saaledes lyde de tre vigtigste Efterretninger som i de sidste Dage vare komne til London 4 har seet sit sidste Forsøg (14 Sept.) paa at gjenerobre sin forhenværende Residentsstad mislykket, er derpaa den 17de bleven forladt af sin Vældes sidste Støtter: Bourmont, Clouet, Larochejacquelin, og de øvrige franske Officerer, og har endelig den 22de fra Slottet Ajudas Taarne kunne høre den høie Jubel hvormed Lissabons Jndvaanere hilste deres unge Dronnings længselfuldt ventede Ankomst. De udførligere Efterretninger herom lyde saaledes: At D. Miguel havde den 14de Septbr. vovet et nyt Angreb mod nogle af Hovedstadens Fæstningsværker, synes nu at være en afgjort Sag, endskjøndt de specielle Beretninger derom endnu lyde saa forskjellige, at man har ondt ved at udfinde det Rigtige deraf. Miguellisternes Angreb var begyndt om Morgenen Kl. 5, og havde varet ved til ud paa Formiddagen; begge Partier havde kæmpet med stor Tapperhed, Kampens pludselige Tilendebringelse havde hidrørt af den Omstændighed, at en Afdeling Miguellister, der skulde rykke mod Staden over en aaben Slette som gik lige ned til Tajofloden, var kommet under Kanonskudsdistance af Napiers Flaade, hvorfra der var bleven fyret med Drue= og Kartætskskud iblandt dem, som havde gjort et skrækkeligt Nederlag. Men de konstitutionelle Troppers Jver havde i samme Øieblik været saa stor, at de ligefuldt styrtede løs paa Fjenden, og da det i Frastanden var umuligt at skille dem fra hverandre, saa faldt der baade Venner og Fjender ved Napiers Kanonskud. De dræbte og saarede Miguellisters Antal havde ikke været at erfare, da de vare blevne slæbte bort af deres Kammerater, og man ikke fandt det raadeligt at forfølge dem til deres Positioner, dog anslog man dem til c. 2000 Jfølge Fangernes Udsagn havde det miguellistiske Regiment Lamego nægtet at tage Deel i Kampen, og havde derpaa faaet Ordre til at gaae hjem, hvortil Mandskabet strax var villig, men kort efter blev et Detaschement beordret at hente det tilbage igjen, ved hvilken Leilighed der opkom en Kamp imellem Tropperne indbyrdes, som skal have kostet mange Menneskers Liv. J en anden Beretning hedder det, at General Lemos havde i urette Tid trukket sit Regiment tilbage, hvorfore han ogsaa strax efter hiin uheldige Træfning var bleven skudt paa D. Miguels Befaling. Medens dette gik for sig paa den ene Kant, havde de konstitutionelle Tropper i Peniche gjort et Udfald og slaget Miguellisterne ved Obidos, samt bemægtiget sig dets Magasiner i Salvaterra og Zamora. Den 22de Septbr. var Dronning Maria landet i Lissabon, og der modtaget med den største Enthusiasme. Gesandterne fra Engelland og Frankrig, samt Cheferne for de brittiske og portugisiske Krigskibe, ledsagede hende til Slottet. Skjøndt i 7 Aar Dronning af Portugal, havde Donna Maria dog aldrig betraadt dets Kyster, overrasket og dybtbevæget drog hun nu gjennem Gaderne i den herligtbeliggende Stad, hvis Jndvaanere hilste hende, som Frihedens Gjenopretter, med en grændseløs Jubel. Den 23de besøgte hun Stadens Forsvarsværker, og bivaante en Mønstring over sin Stridsmagt, der nu er steget til over 25000 Md. - Men en vigtigste at disse Begivenheder er dog den, at Bourmont og øvrige franske Officerer have forladt D. Miguel. Hvad der har været Aarsag dertil, er endnu ubekjendt, ligesom og hvor Bourmont var taget hen J London ansaae man det for den sandsynligste Grund, at det er skeet ifølge en Underhandling mellem ham og den brittiske Gesandt Lord Russel. Bourmont, der ikke forudsaae noget godt Udfald, havde villet overtale D. Miguel til en fredelig Udsoning hvorover det var kommet til Uenighed imellem dem. De spanske Aviser beskylde ham for, at han nu andengang har forraadt sin Herre. Vist er det, at han i flere Dage havde brevvexlet med Lord Russel, og at endelig to fra D. Pedro afsendte Herrer havde 24 Timer opholdt sig i Bourmonts Hovedqvarteer, hvor der var bleven holdt en stor Raadsforsamling af alle de franske Stabsofficerer. Dagen efter havde General Clouet ansøgt hos D. Pedro om Tilladelse at maatte indskibe sig fra Lissabon, da han havde forladt D. Miguels Tjeneste. Herpaa havde Hertugen ladet svare, at ikke allene Clouet, men alle øvrige Franskmænd i den miguelistiske Tjeneste kunde, naar de vilde, indskibe sig fra Hovedstaden. Andre Beretninger melde, at Bourmont og hans Officerer gaae til Spanien, for at være ved Haanden naar Kongen døer, at kunne stille sig i Spidsen for Carlisterne. Fra D. Miguels Leir erfares, at Usurpatøren har valgt Skotlænderen Oberst Machdonald, en Yndling af Lord Beresford, til sin Generallissimus, og Grev Lourenco igien til Krigsminister. Hans Armee samlede sig ved Villafranca, og ved Santarem opkastedes der stærke Fæstnings værker. Der sagdes, at han vil drage i Vinterqvarteer bag Forskandsningerne ved Torres vedras. Under 6te Septbr. havde han ladet udstæde følgende Dags befaling til sin Armee: Paa Grund af Troppernes udviste Tapperhed, og for at denne ikke skal blive ubelønnet, har vor Herre Kongen behaget at beslutte følgende: Enhver Officeer, som først træner ind i en erobret Redoute, erholder strax en høiere PostEr det en Underofficeer, befordres han øieblikkelig til Officeer. Enhver af de 10 første Soldater som trænger inden erobret Redoute faaer strax udbetalt 20 Reis. Hs. M. seer med den største Deeltagelse de mange Savn, hans ædle og troe Armee er udsat for, og glæder sig over de Kjærlig heds- og Ugennyttighedsbeviser, de daglig give ham. H.M. haaber snart at gjøre en Ende paa hans troe Undersaatters Lidelser, og lover, saasnart han er rykket ind i Lissabon, at entledige en Deel af de Frivillige og Militsen som have bedst opført sig. Hs. M. lover fremdeles, at Armeen som han beholder under Vaaben, skal blive klædt og lønnet, og at Soldaterne skal faae Erstatning for den Mangel de nu lide saa taalmodig. Officerer og Soldater, Vover endnu eet Forsøg, det vil blive det sidste. Vi ville da kunne glæde os ved den Trøst, at have givet Portugal Freden, og alle de, som vende tilbage til deres Hjemstavnsboliger, ville imødekommes af Slægt og Venner med Velsignelser, Dette Aktstykke, i hvilket D. Miguel har seet sig nødsaget at tage sin Tilflugt til Løvter, viser tydeligt, i hvilken Forfatning han befinder sig. Skildringen af den Elendighed, han selv omtaler, er vistnok ikke overdreven, men Løvterne større end de sandsynligviis kunne præsteres. Deserteurer komme i Mængde, ind til Lissabon, blandt disse nylig Chefen for D. Miguels Bogtrykkerie. Alle sige, at der hersker stor Utilfredshed i hans Armee. Flere tusinde Guerillas, vare dragne hjem. Den 28de Septbr. var der fra Lissabon sendt 200 Md. Jnf. og 500 Md. Kavallerie over Tajofloden, for at holde Resten af disse i Tømme.