Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1802-12-01
J Sydpreussen er forbudt al Brændeviinsbrænden af Rug, som der er meer Mangel paa, og allene tilladt, at der maae brændes af Hvede. Benden Gudmund Jensen paa Skildingans i Jsland har foreviget sit Navn ved at redde er i Stormer druknet Menneske med saa megen Livsfare, at han allene ved Tindslet kunde formaae de Andre, som vare i Baad med ham, til at følge sig; men en nume ved dette Sva til beskoppen, da denne forestillere ham den gl. Refolution, hvorefter han kunde vente sig en Douceur : at han altid agtede at redde sine Medmenneskers Liv, naar han kunde; men aldrig for Penge. Efterat denne Sag har været Hs. Majestæt forelagt, har det behaget Allerhøistsamme, under 19 d. M., at resolvere saaledes : Vi tilstaae Gud mund Jonsen Guld=Medallien for æbe Da en tillade ham at bære samme, som et Hæderstegn, paa Brystet. Jkkun faa Gravskrivter sige saa meget, i saa syndig og mandigt et Sprog, som følgende, der lædes i de Bergenske Aviser, og tør haabe, ey at mishage tænkende Læsere: Jeg kiendte en Kone i Bergen: Hun er nu død. Før bør man ikke sige, at man har kiendt nogen. Karakter, stit samler Menneskekienderen i Hænds Tid. Een Dag- Et Stød og han maa tilstaae: Jeg kiendte ikke Mennesket. Kun om den, som har fuldendet kan man sige: Saadan var denne. Konen jeg kiendte var ikke smuk, men tiltrækkende. Hun gik nedhøiet under Regneklæde; men skiød hun op et himmelsk Blik, læste Menneskekienderen der Denne seer Verdens Forfængelighed over Skuldrene. Hendes Aandvar sagtmodig, som den næsten ubemærkelige Vingust; men Huusets Bestyrelse adlod hendes kraftige Virksomhed, og gik, som Skibet for fulde Seil i rask Kuulling. Hun brugte ikke Kiønnets Jntriner, men Kiønnetselskværdigste Behændighed til at leede brusende Bevægelser udesom hende, hvorhen hun vilde : Hun vilde altid det Gode og Behagelige baade for Gud og Mennesken. Ved Mands Side syntes hun kun at være som Skyggen der følge, Legemet; J Mands Fraværelse storede hun som den bedste Mand, Huus, Handel, Bøger. Mellem Modgangs og Medgangs Bølger beholdt hun sin Siele Havblik. Kultur skyldte hun intet, Christendom alt; Hvad denne sidste havde dannet her, det skulde Oplysningsmænd og Philosopher have seet, og holdt Haanden for Øinene, som den Beskiæmmede. Men Verden kiender ikke sand Christendoms Frembringelser. Den sande Christen anmelder dem aldrig selv. Han virker i sin lille Kreds som Guldmageren, og giør, hvad denne neppe bliver i Stand til, virteligt Guld. Hun var Hustrue denne: Spørg ikke, om hun var troefast, Moder - spørg ikke, om hun var øm Længe syg - spørg ikke om hendes Taalmodighed Hun døde - spørg ikke, hvorledes: Hun var en sand Chri steen. Jeg sætter ikke Navn hos Maleriet; Dersom de, der kiendte Originalen, ikke kiender Billedet, saa sønderbryder jeg min Pensels. For at komme tilbage til den rette Verden, anmærkes :at paa Veien fra Holmestrand til Christiania er bortstiaalet et Partie Engelske Varer af 12 til 13000 Rd. Værdie En Niels Møller i Christiania advarer en Tyv, som for 2 Aar siden opbrækkede hans Skab, og nu er sat i Frihed, fra at komme igien, da han ellers kan vente at faae sin velfortiente Løn, og en Muurmester sammesteds har sat sig i saa god Positur, at dersom nogen Uvedkommende vover at gjæste hans Hauge eller Gaard ved Nattetid, truen han med at skyde ham ihiel paa Stedet som en Hund. Dette er det beste Værge jeg har - siger han - da Tiden et tillader mig i saadant Tilfælde at gaae ud med blotte Hænder at slaae eller arrestere, og udbeder mig i saadant Tilfælde ustraffet om samme skulde indtræffe, og dersom nogen haver noget herimod at sige, beder jeg ærbødigst om Spa herpaa af den høie Øvrighed, som det bedre forstaaer end jeg, Det umodne Korn, man har maattet indhøste i Sommer især Nordenfields i Norge, lader befrygte farlige Sygdom. me blant Almuen, om man ikke lagttager de fornødne Forsigtighedsregler, saasom: at sprede og tørre Havren got, for den bruges og at sørge for ikke at sølse Fladbrød eller Grød uden Suul til.