Berlingske Tidende, 1835-09-17
Efterretninger af blandet Jndhold. Lazzaronerne. II. Saaledes – som i Syden – forholder det sig ikke med den Fattige i vore vestlige Lande; ham bliver det vanskeligt at fortjene sit Underhold; ham er Jorden kun velgjørende, naar han dybt har gjennemarbeidet den. Han behøver megen Aand og faa Drømmerier, lange Dage, for at kunne bestille meget, og korte Rætter. – Og det er ikke alene Hungeren, den bittre Hunger, der i vore Himmelstrøg vil tilfredsstilles; ogsaa mod Storm og Slud maa man beskytte sig; man maa søge at afværge vor Vinters Kulde, der saa seent forlader os, og tørre den Fugtighed, som vort vedholdende Regnveir efterlader. Det vestlige Land er raadt; fuldt af Savn, som en Følge af dets Natur, gjemmer det en Mængde Ønsker, som Frugt af dets Civilisation. Hvilken Mængde funde, kraftige, brave og arbeids lystne Mennesker, Ynglinge og Mænd, reise sig hver Morgen i vore Stæder, uden at vide, hvorfra de den Dag skulle taget Brødet. Deres Kraft har Trang, der ikke kan tilfredsstilles med lette Mundfulder. Vee dem, hvis de kun vilde forlade dem paa Mahomed, paa den hellige Januarius eller paa Madonna, de vilde snart maatte tage Veien til Politiets Skranker. – Lax, zaronen i Paris veed, at han ene og alene har noget at vent af sig selv. Han er i samme Grad sindrig, som hans Colleger i Jtalien og i Orienten ere dorske og dovne. Om Pariser-Lazzaronen gjelder det Ordsprog. Der gives ingen Haandtering, uden at den jo ernærer sin Mand." Det er virkelig en ny Art af Jagttagelse at ledsage ham i Udøvelsen af de tusind og een Erhvervsgrene, han improviserer. Vi nævne kun Hundevaskerne. Der gives Planter, der kun trives i en vis Jord, Blomster, der skyde tynde i Veiret og visne, hvis man forplanter dem langt bort fra den Plet, hvor de spirede. J saa Henseende ligner Hundevaskeren - og det er netop hans poetiske Side – Planten og Blomsten. Kun i Paris er han hjemme; i Provindserne vilde man ikke kunne gjøre sig noget Begreb om en Haandtering, hvorved man den hele Dag igjennem maa ase i Vandet, og som, uagtet slige Møisommeligheder, kun kaster den beskedne Sum af 15 Sous om Dagen af sig for Arbeideren. Og i hvilken Grad elsker Hundevaskeren dog sit Paris. Hvor taknemlig er han forde Existentsmidler, det tilbyder ham vil man overtyde sig derom, behøver man kun at tage ham til Cicerone paa en Dag, da han, for det slette Veirs Skyld ikke kan passe sin sædvanlige Forretning. Da vil man see, hvor stolt han fører os omkring i sin Stad; hvor han smiler selvtilfreds, naar han viser os Notre-Dame og Vendome-Søilen, Omnibus og Palais-Royal, Jnvalidernes Hotel og Dampbaaden, den store Opera og Maadeleine, Pantheon, og Planteskolens Menageri – og Seinen - Seinefloden, Har De vel nogensinde et en saa smuk Flod, Herre, En Flod, af hvilken hele Paris drikker, og som derfor dog ikke bliver mindre Den stakkels Fyr, han anseer Seinen for sin Moder! Og det er den jo ogsaa - den ernærer ham. - En Hundevaskers Stilling har den Fordeel, at der ingen store Omkostninger udfordres til hans Indretning. Et Knippe Straa og et Stykke Sæbe, det en Alt: Sæben til hans Haandtering, og Straaet til at strække sig paa, naar han er færdig med Arbeidet. Sjelden treffer man en Hundevasker allene; han forener sig gjerne med et Par Venner. Den ene holder sig paa Landet, for at speide efter Kunder. Det er ham, der skal gjøre Forretninger, der skal overtyde Borgermanden om, at hans Hund trænger til at vaskes; han kaldes Allumeur. Den anden staaer indtil Knæerne i Vand, har et Stykke Sæbe i Haanden, og gnider og vasker Hunden, som Allumeuren har opjaget ham. Den tredie holder Vagt, for at Jngen imidlertid skal bortsnappe Vaskerens Skoe og Trøie. De skifte dog alle tre med hver Forretning især. Hundevaskeren vander desuden ogsaa Heste og fanger de smaa Fisk, som Restaurateurerne jevnlig opvarte deres Gjæster med.