Berlingske Tidende, 1836-02-23
Paris, den 13de Februar. – J Pairs-Rettens Møde den 11te d. M. begyndte Hr. Dupont, Mo reys Defensor, sit Forsvar saaledes: "Mit Hverv gaaer ud paa, at gjøre Deres Justits og Deres Strenghed, mine Herrer Pairer, en Oldings Hoved stridigt. Jeg beder Dem om Opmærksomhed og Tolerantse. Jeg kjender mig selv; jeg veed at Jveren for den af mig forsvarede Sag undertiden henriver mig til Bitterhed i mine Udtryk. Skulde saadant ogsaa skee i foreliggende Tilfælde, da beder jeg Dem, i det mindste at holde Dem overbeviiste om mine Hensigters Ustraffelighed. – Pairerne syntes at optage denne Velvilligheds-Captatio paa det venskabeligste. De gave Defensoren utvetydigt at forstaae, at de vare forstandige nok til, behørigt at værdige en Advocats vanskelige Stilling, og at de ingenlunde agtede at lægge ham ethvert Ord paa Vægtskaalen, eller endog ved urimelige Straffe-Bestemmelser at indskrænke Forsvarets Frihed. "Jeg har – saaledes vedblev Hr. Dupont - Morens Liv og Ære at forsvare. Af hans rolige, ligegyldige Holdning ville De iagttage, at han ikke lægger synderlig Vægt paa et Par Dages Liv meer eller mindre. Skulde De dømme ham, da vilde han vide at døe og lære yngre Folk, hvorledes man skal bære sig ad i sin sidste Time. (Alles Øjne rettede sig paa Boireau.) Men med Morens Liv er ogsaa hans Ære i Fare, og denne sidste ønsker han ikke at see blottet for saagodt Kjøb som sit Liv. General-Procureuren har forekastet Papiin, at han har viist sig frygtsom og forsøgt at undløbe Justitsen; af denne hans Frygter der blevet argumenteret til Sandsynligheden af hans Straffskyld. Er denne Slutning rigtig, da vil man ogsaa omvendt maatte slutte, at da Morer, altid har aflagt den største Rolighed og Sorgløshed, taler Præsumtionen for hans Uskyldighed. Den 30te August ved Midnat kommer man, for at anholde More og at føre ham for Jnstructions-Dommeren; han er ikke hjemme; da han kommer hjem og erfarer, at Politiet har søgt ham, flygter han ingenlunde, ne! han gaaer rolig til Sengs og sover, og da Politiet atter indfinder sig hos ham, aabner han forekommende Dørren for det, saaledes som man gjordet for en Besøgende og følger beredvillig med, hvorhen det byder ham at gaae. Jeg skulde mene, at dette Morens Forhold ligger et betydeligt Svar paa en Fieschis Beskyldninger, Morens Skyld beroer egentlig kun paa Rina Lassaves og Fieschis Udsagn, Det Ugyldige i den førstes Vidnesbyrd vil jeg strax godt, og naar da hendes Vidnesbyrd bortfalder, da spørger jeg Dem, om det er muligt, at Nogen i Deres Øine kunde compromitteres ved en FieschisBeskyldninger. – Den største Tvivler gribes af Samvittighedsnag, naar den sidste Time nærmer sig. Jeg har seet More i en Tilstand, i hvilken hans sidste Time umiddelbart syntes at forestaae (som bekjendt tvivlede Lægerne gjentagne Gange om, at Morey kunde komme sig igjen, og i denne hans Tilstand har jeg fuldkommen overbeviist mig om hans Uskyldighed. Han havde allerede mistet Mælet; men hans Øie forblev roligt, han trykkede min Haand og syntes døende at ville anbefale mig sit ærlige Navns Redning. Og da han nu senere, som ved et Underværk, var bragt saavidt, at han kunde slæbes herhen for Deres Domstol, have De da seet denne, ved firsindstyve Dages Sygdom svækkede Mand kun et eneste Øjeblik skjælve, Nei, hans Holdning er vedbleven at være fast og stoisk, hans Stemme er rigtignok svag, men den stammer ikke; den giver kun Aftrykket tilbage af den Tillid, der opfylder den. – J deres Udsagn, staae Fieschi og More ligeover for hinanden. Lader os da see, til hvilken Side Troværdighedens Vægtskaal synker, lader os til den Ende adspørge deres Characteer og hele tidligere Liv, lader os undersøge, hos hvem af begge vi finde Ære, Følelse og Retskaffenhed. Begge have kæmpet for Fædrelandet. Men da Enden af Kampen var kommet, vendte Morey tilbage til sin stille Arne, medens Fieschi gik ud paa Eventyr, og ikke forsmaaede at slutte sig til Murat, til et af de desperateste Foretagender, som kun den største Lyst til Omflakken og Ulyst til Rolighed kunde udtænke. Medens Fieschi paa denne Maade laante sin Arm som Lejesvend, reddede Myre et franskt Fruentimmer af brutale Kosakkers Hænder, rev Sværdet fra den ene og stødte det i Hjertet paa den anden. (Efter et VidnesUdsagn, en Oberst-Lieutenant fra Kejsertiden, forholder dette sig saaledes.) Medens Moren derpaa levede rolig i Omsorg for sine Børn, for Venskab og Familielykke, lod Fieschi sig i sit Hjem dømmes til beskæmmende Fængsel for et begaaet Tyveri (en Ko) og for begaaet Falskneri (et Gjeldsbeviis). Mo rey, som allerede har at sørge for talrige Børn, antager endnu en Forældreløs i Barns Sted, medens Fieschi gjør sig skyldig i et Jncest, idet han lader sin Concubines Datter træde ind i hendes Moders Rolle. (Her, som overhovedet under det hele Foredrag, kastede Fieschi bestandig rasende Blikke paa Hr. Dupont.) Afvejer nu, mine Herrer Pairer, begges Liv mod hinanden. Stod Fieschi kun som Anklaget for Dem, da vilde jeg sandelig ikke være den, der afslorede hans Livs hele Nederdrægtighed for Dem; men han er tillige min Clients Anklager, den Anklager, af hvis Angivelser Stats-Procureuren har taget alle sine Beskyldninger mod More. Je tør altsaa lade ham vederfares fuld Retfærdighed, jeg tør tilraabe ham: "Du lyver, hvis Du siger, at Du ønsker Døden, ne! Du veed meget vel, at mellem Død og Fængsel ligger en stor Kloft, Du haaber at tilsnige Dig Benaadelse ved hyklet Oprigtighed, ved at gjøre Mænd, der – som Du vel veed – for deres politiske Anskuelsers Skyld ikke ere altfor godt anskrevne hos Magthaverne, mistænkelige; havde Du virkelig villet døe, da havde Du taget Dine Tilstaaelser med Dig i Graven, havde beholdt Skammen af Dit infame Attentat for Dig alene, og ikke desuden søgt Medskyldige, der kunde paatage sig en Deel af Din Straf barhed." – Efterat Hr. Dupont havde forsøgt at bevise, at Fieschi først da var traadt fremmed sine Beskyldninger mod Moren, da han havde erfaret, at et løsagtigt Fruentimmer, Nina Las save, paa samme bagtaleriske Maade havde deponeret mod ham, vedblev han, i det han gik over til Bekjendtskabet mellem Fieschi og Morer: "Fleschi indfinder sig hos Morey (1832); han er ulykkelig, forfulgt; han beder om et Tilflugtsted. Mores Hjertensgodhed, der er blevet stadfæstet af andre Vidner end Fieschi, tillader ham ikke at afslaae hiin Bøn. Fattig som han er, tilstaaer han Fieschi Gjæstevenskab i fjorten Dage, af hvilke Fieschi gjør tre Maaneder, i hvilken Tid han spiser, Morens Brød, bær hans Linned, hans Klæder, benytter hans Børs. More maa omsider gjøre ham begribeligt, at dette ikke faaledes kan vedblive han raader ham til at søge Arbejde i Provindsen; han forskaffer ham i dette Øjemeed Beschers Pas og Vandrebog, og da han endnu ikke derved bliver ham qvit, anbefaler han ham til Hr. Renandin, men afbryder sit hele Forhold til ham, da denne først har givet ham en Ansættelse i sit Værksted og derved unddraget ham for Mangel."Hr. Dupont forklarede dernæst, hvorledes Fieschis Angivelse, at Maskinen af ham oprindelig var bestemt til et Forsvarmiddel i Krigen, og at den Tanke først nedstammede fra Moret, at bruge den til Kongemord, nødvendigviis maatte være falsk, deels fordi denne Maskine var aldeles ubrugelig i Krig, da den ikke hurtig kan lades igjen, hvilket Fieschi (som en dygtig Stratege) ret vel vidste, og deels fordi Fleschi allerede længe for den foregivne Aftale med More for flere Vidner havde roest sig af, at kjende Modellen til en Maskine, ved hvilken han lettelig kunde blæse Kongens Livslys ud. Dupont belyste derpaa med stort Talent Fieschis pecuniaire Forhold i det sidste Aar, for derved at bevise, at Fieschi nok havde været istand til, ved sin Fortjeneste, i Forening med de Understøttelser, han hist og her fik og den Gield, han gjorde, at bestride Omkostningerne ved Maskinen, uden at det havde været nødvendigt at han tog sin Tilflugt til Moren, og Pepin. – En Episede i hans Defension var Forsvaret for de flygtede April-Fanger Cavaignac- og Guinard mod Fieschis Angivelser, at man havde henvendt sig til dem, for at faae Flinteløb, og at de havde vidst Beskeed med Attentatet, Hr. Dupont erklærede, at han tilregnede sig det som en Ære, at kunne kalde disse forfulgte (paa Præsidentens Opfordring rettede han dette Udtryk til "domfældte) Republikkanere sine Venner, og at han turde paakalde den offentlige Mening som Vidne, at de ikke vare istand til at være Medvidere i Fieschis feige Mord. – Fieschi fortrak Ansigtet frygteligt, da Hr. Dupont anvendte Tillægsordet feig paa ham. Denne retfærdiggjorde Udtrykket ved at henpege paa de Forholdsregler, Fleschi havde truffet, for efter fuldende Gierning at flygte, Forholdsregler, der vistnok vilde være lykkedes ham, hvis han ikke var blevet saaret. Hr. Dupont lagde særdeles Vægt derpaa, at More, som var anerkjendt for en duelig Skytte, umulig kunde have besørget Maskinens Ladning; thi, for at opfylde det dobbelte Øjemeed, som Fieschi tillagde ham, nemlig paa eengang at dræbe Kongen og Gierningsmanden, havde Morey kun behøvet at lade nogle af Flinteløbene for stærkt, for at faae dem til at springe. Men