Aarhuus Stifts-Tidende, 1830-09-21
Aviser fra Frankfurt ved Mayn, fortælle, efter Reisendes Beretning fra Paris, Meget, som de parisiske Blade fortie: Folket har i sin Harme ikke været saa overordentlig ædelmodigt, som de franske Aviser søge at faae Europa til at troe; det har ogsaa taget en hurtig og skrækkelig Hævn; Mange, blandt hvilke Geistlige, faldt som skyldfrie Offere for dets blinde Vrede. At gribe En, som holdtes for skyldig, og hænge eller ihielstikke ham, var et Øiebliks Sag. Ligene ere begravne, den ny Brolægning skjuler snart det størknede Bloddynd paa de oprodede Gaader, Kanonernes Drøn og Forbittrelsens rædsomme Hviin er ophørt, - men hvo der troer, at Hovedstaden, og hele Frankrig nu er beroliget, han kjender ikke Pariserne, Franskmændene og Menneskene overhovedet. Franskmændene vide hvad de formaae, men de vide ikke hvad de ville. De ere nu lidenskabeligere end nogensinde, men ogsaa bedre end fordum. Den mangeaarige Række af mageløse Ulykker, som de Ældre oplevede, har forbedret dem, og de Yngre ere velopdragne. - Det er og kan ingen Hemmelighed være, at hine Rædselsdage kunde have faaet et gandske andet Udfald, dersom en hvilket somhelst, om end slet, Angrebsplan for Tropperne var bleven udført, dersom Rytteriet ikke havde svigtet, da det endnu kunde have virket afgjørende, inden Brostenene bleve opgravne, og afværget, at Nationalgarden, dannede sig i Masse; dersom Linieregimenterne i Paris ikke havde bestaaet af indfødte Parisere, der, formedelst Slægtskab og Bekjendtskab, vare gunstigen stemte for Almuen; dersom man i Stedet for at begeistre Tropperne, ikke under den langvarige Kamp havde ladet dem savne Levnetsmidler og forsmægte; dersom Tropperne havde viist ligesaa god Villie, som den de viste var ond, (?) og dersom de havde sendt Bomber og congreviske Raketter imod Husene i det Qvarteer af Byen, som de vare i Begreb med at forlade, thi saa vilde Borgerne neppe have tænkt paa det krænkede Charte, men paa deres brændende Huse. - Nationalgarden vil ligesaalidet glemme den Seier, den nu har vundet, som Soldaterne, at Napoleon fordum uden Møie blev færdig med hine eller de saakaldte Pariser-Sectioner. - Men har end Aaret 1830 i sine nyeste Begivenheder en sørgelige Liighed med Aaret 1789, saa vil det med Himmelens Naade, ikke ogsaa have det deri, at det skulde blive Fødselsaaret for en usalig Kjæde af Feider mellem de forskjellige Nationer; thi hvo torde, hvo vilde ikke haabe, at det, der med et saa frygteligt Alvor taler ud af den gjennemlevede forgangne Tid til Alle, til det hele Europa, ikke skulde vorde overveiet, i et Øieblik, hvis Afgjørelse som et Bjergs Tyngde maatte falde paa Den, der her vilde miskjende det Rigtige, og laane Øre til en falsk Synsmaade. - Alle sande Tænkere have, fra det Øieblik af, da Bourbonnernes knuste Throne gjenreiste sig, udtalt det: Der gives kun et Middel, til at give denne Throne, som alle andre, et sikkert Grundlag. Dette bygges ikke af Emigrant Doteringer, eiheller af Jesuiter, ihvor høit de end af kjøbte Penne lade sig prise som de kette og sande Muurmestere: det bygges ene og allene af den faste Vedholdelse af Sandhedens evige Lov, den fornuftmæssige Erkiendelse af Tiden, den rolige sindige Fremskriden med den ; og Europa maa i dette Øieblik med sand dyb Følelse bønfalde Universets Styrer om, at han fremfor Alt vil skjænke en rigtig Jndsigt, paa det at et en afsindig Modstand, skal, ligesom for fyrgetyve Aar siden, saae en kadmæisk Dragesæd til sin egen Fordærvelse. Algier. De franske Tropper trække sig paa høiere Ordre tilbage til Staden og forlade Oran og Bona.