Berlingske Tidende, 1793-02-25
Frankfurt. Efterfølgende Skrivelse fra en Børger her i Staden tilde Lucine, dat. 20de Novbr. 1792, er der bleven rykkeguddeelt iblandt Jndvaanerne: Min Dørre 1. De har umaaet Dem til og fra deres pallosophiske Land, ser at larede Menneskelighedens Rettigheder, og at lade og sagt Dag i Deres Friheds Velsignelser. Despotiets Troner skalle ved Dem storte ind, og den fra sit Fængsel udfriede Menneskelighed springe frie hen, som en modig Hest. Den te Land, siger De, er bleven lykkel at derved, og man skulde virkelig holde det for et Daradis, eftersom de Mennesker, De fører derfra til os, gaar gandske nogne. Men vi, min Herre. Jndvaanere af denne Stad vi ere allerede for Aarhundrede siden en Fristat. Vt vare allerede forlængst frie og arbeidsamme Borgere, da Frankerne endnu stede under en Duus Ministerialdespotime, eller en Maittresses Tøster, da de endnu vare nedrige Hofsmigrere, Hukkere, Gaalere eller Slavisk Betlere. Vi have aldrig have en Endvig Kl til Borgemester, eller en Richelsen til Stadeskriver. Jngen forlanger derfor vor gamle Forfatnings Omdannelse. Ve have den uforældede Reinghed at fornærme vor Magistrat, og ver Padel bandder det uskatterlige Privilegium at kunne, begaae alle forønskede Usædeligheder. Rørt, min Herre, De seer, at vi komme Frankerne meget nær i deres nærværende politiske Forfatning, uden at vore Burer og Skoeere i saa betænkelige Omstændigheder, og vi hagtide nu meget eftersaattengen, at intet mere manaler dem til deres nye Constiltutige Forherligelse, end vore Denge og vor Velstand. Deter Mission til os var følgelig meget overfindig, om den blohavde til Hensigt vor Velfærd og Oplysning. De har valgt, salske Midler, i skald De vil giøre Proselvter til Deres politiske Crede. Tyverier ere ikke Veien til at vinde Hiertet og Røverie overbeviste aldrig om en Missionairs Retskaffen, hed. De Tyranner Troner, som De hos og vilde kuldtastet. og ophøve, traalet fredelige Borgeres Caffer og Contoirer, en demenneskade Slaveries Lænker, som De vilde brøde. denborgens Ordens Baand. Vare at virkelig et beherske, Folk, skaldsordog før har en Førstes Aag, vi vare vante, til, end adlyde en nedrig Charlatan af Padelanførere, som De, min Herre. Tol ædlere er det at blive ihielslaget at Torden, end af en Natborte, og berømmeligere at dør unden Løvens Tand, end at Slaget af et Asen. D. C. S. E. C. L. B. Nachschau, den 25de Januarii. For at bevidne Slæden over Kongehusets høie Velgaaende. forsamlede sig her i Byen, Mandagen den 28de Januarii, )S. T. Hr. Lieutenant von Bergstedes Huus et forenet Selskab, der tilligemed Byens valede Magistrat, som af Selskabet vare indbudne, forten de fælleds Ønsker for vor allernaadigste Konge og gandske Kongehuus; men som vor naa kaste Kronprindses Fødselsdag iser var Selskabers Formaal. uldnede ogsaa ethvert Mindskabs Tran, som efter Stæders Skillighed kunde andringes i Besynderlighed ate Glæde i denne. Menseende og fælleds Ønsker for Ham og hør, Gemalinde. En hører af Selskabet havde lammeret deres Huse, saavelsom Huset, hvor de vare forsamlede, hvor tillige var anbragt en Decoration, der forestillede Endrægtighed, som Statens Vel, med Overskrift: Concordiares parræereseunt, Discordig marimæ dilabantur, tilligemed Hs. Kongel. Høiheds Kronprindsens Navn, hvorunder stod. "Eendragtighed var Fædre=Skik. "Til Kongehusets Ære. "Dig Konge=Søn vor Frederich. "Da falleds Ønske være :"Velsignet lev til Rigers Gavn, ved Frederich, er døe Dit Navn. Din Dyds, Din Slægtes Minde, For Slagt er et at finde.