Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1815-07-06
I deres Velædelheds Avis No. 89 er et Anliggende omtalt, der angaaer den offentlige Sikkerhed saa nær at i det mindste enhver Jndbygger i Jylland maatte ønske samme en almindelig Opmærksomhed. Jeg mener hvad Pastor Zimmer har skrevet om de saakaldte Natmands-Folk. Man kan med al Rette betragte dem som en sand Landeplage, ligesom Man maae røres af Medlidenhed over disse Menneskers beklagelige Tilstand. Det er mig ikke tilfulde bekjendt om de udgjøre en særskilt Folkestamme, men saameget er vist at de baade betragte sig selv afsondret fra den øvrige Nation, og denne dem igjen fra sig. Saameget er ogsaa vist, at deres Tal ikke allene voxer med Hensyn til den besynderlige Frugtbarhed, som har Sted iblandt dem, men og af den Aarsag at alt liderligt Pak slaaer sig til dem, og forener sig med dem. Deres Særkjende er, at slaae alle Slags døde Kreature; thi hvorvel Almuen nu ikke længer skammer sig ved at trække Huden af en styrtet Hest, ville dog Jngen beqvemme sig til at gjøre det samme med en død Hund eller Kat a. - ogsaa overlades det første gjerne til Natmands Folkene, naar de ere ved Haanden. - Men iøvrigt drive disse og andre Haandteringer, fornemmelig give de sig af med Glarmester= og Blikkenslagerprofessionen, saa at de omløbende Glarmestere og Blikkenslagere sædvanligen staae i Forbindelse med Natmændene, og høre til deres Republik Nogle af dem ere bosatte, og gives der saaledes visse Byen hvor de have deres faste Rede, f. Ex. i Langaae i Middelsom Herred, i Hole i Gislum Herred, i Nøragger i samme Hered i Anlum i Hammer Herred ; men den talrigere Deel har aldeles intet Hjem, kun har de i hver Egn nogle gode Venner, hvor de søge Tilhold, og tildeels bringe deres Tyvekoster i Forvaring til sikker Afsætning. De betragte sig selv som aldeles fri og løse fra alle de Baand, der paaligge de øvrige Statsborgere, og derfor ansee de det ei heller for Uret at bestiæle Landets Jndbyggere, eftersom de ligge i en bestandig Krig med dem; thi disse foragte dem, udelukke dem fra deres Samfund, og tilstæde dem ei Adgang til Nydelsen af de Fordeele fælleds Samlevnet eller tilbyder. Deres Usædelighed overgaaer al Beskrivelse. Sædvanligen lade de deres spæde Børn døbe paa de Steder, hvor de maae opholde sig den korte Tid, medens Barsellelet varer, men om Underviisning i Christendommen, Konfirmation og Nadvere bekymre de sig intet; det høieste de maaskee bringes til, er at lære Herrens Bøn udenad. Polvgamie, Blodskam, Horerie, Drukkenskab, Tyverie Røverie ere almindelige Laster iblandt dem. Deres Bryllups=Ceremonier ere korte, mødes de etsteds, kaste de Kjep sammen, som det kaldes, d. c. de vexle Tiggerstav med hverandre, og nu varer Foreningen til en af dem finder et bedre Partie. J øvrigt staaer de i nøie Forbindelse med hverandre, og kjende Landet og dets Leiligheder vel, da de uophørlig gjennemstrøife det fra den ene Ende til den anden. Sædvanlig drage de omkring i Karavaner, og den Stund en saadan Karavane er i Nærheden er hver Mand angest og bange; ofte nøder Forsigtig heden til at holde Nattevagt, for at undgaae Skade. Maatte Man da nu ikke ønske at disse Menneskers Kaar kunde forandres, De ere baade sig selv og Landets Jndbyggere til Byrde. Men let bliver denne Forandring ikke at iværksætte. Tugthuus og Arrester maae her ikke tænkes paa Dem slippe de fra tidlig eller sildig, og altid værre end da de kom derind. Heller aldrig maa ventes at Landmander, opbringer dem, saalænge han maa befrygte at de igjen skulle komme paa frie Fod. Disse Menneskers Forbedring og Civilisation maatte ganske vist begynde dermed, at dem anvistes faste Bopæle og saadant Arbeide, hvorved de kunde ernære sig. Derhos maatte de være under strængt Tilsyn, da Vanen har gjor dem det nomadiske og ørkesløse Liv kjært. Enten kunde dem anvises Boepæle i Kjøbstæd, og Arbeide gives dem ved en Fabrik, eller en øde Landstrækning i Hederne uddeles til dem, og en saa tilstrækkelig Understøttelse dertil gives dem, at de med Tiden kunde sættes til ved Agerdyrkning at finde Føden. Omkostningerne dertil maatte udredes ved en Afalvpaa alle Landets Jldsteder, en Afgivt hver Mand undent vin med største Fornøielse vilde erlægge, naar Man saaledes kunde sikres mod de vilkaarlige Kontributioner hine Menneske aarlig paalægge enhver Boesiddende i Landet. Dog en Kommissions Udnævnelse vildeformodentlig sikkerst føre til Maalet Gid denne Sag maatte tages under Overveielse af Regieringen, Det gjelder en talrig Menneskeklasses Forbedring, det vederstyggelige Betleries Afskaffelse, som aldrig kan udryddes. saalænge hine Mennesker maae vedblive deres omflykkende Levemaade, og endelig alle Landboeres Sikkerhed. - .