Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1779-10-15
Til dette Øiemmeed troe vi enhver retsindig Jordegodseier vil finde nærværende Skrift tienligt. Man seer strax, at det er forfattet af en Mand, som med den reneste Lyst til at gavne sine Landsmænd, foreener en vidt udstrakt Læsning og en grundig Erfaring i den Materie, han afhandler. Vi kunde derfor meget gjerne i Almindelighed anbefale hans Bog til alle Jordegodseiere, som en vigtig og følgeværdig Forskrift; men da den ikke alene bør være bekiendt for Jordegodseieren, men for enhver Landmand, saa formode vi at giøre en god Gierning, og at opvække en nyttig Lyst til Skriftets egen Læsning, naar vi her indlade os i en omstændelig Recension deraf. I Tilskriften til Hs. Kongel. Høihed Kronprindsen handler den fortiente Forf, om de gamle og nu værende Skoves Tilstand, saavel i Dannemark og Norge, som i adskillige andre Riger, og i Fortalen har man en Fortegnelse paa en stor Mængde af de fornemmeste Skovvæsens Skribentere, tilligemed Forfatterens egne, i Almindelighed meget paalidelige Betænkninger over enhver i sær. Skriftet selv er inddeelt i 34 Kapitler, hvoraf det første handler om de naturlige Egenskaber ved ethvert Træe, hvorved det voxer og underholdes, som man bør kiende, for at rette sig derefter, saavel i Henseende til Saaning og Plantning, som øvrige Behandling. Det andet Kap afhandler Træernes adskillige Inddeeling i tamme, som egentlig høre til Haugerne, og vilde, som alene opelskes for Træets Skyld, samt i Løv= og Naale=Træer, i levende, som spire fra Roden igien, efterat de ere afhuggede, og døde, som ikke spire igien, i Over= og UnderSkov o. s. v. Det tredie Kap.: om Ahorn Clat. Acer Platanoides v. Pseudo-Platanus at uægte Platanus, forat skille samme fra den ægte, saavel østlige som vestlige Platanus, der formedelst sin sterke Vext og Træets Skiønhed, findes i de Gamles Skrifter saa meget berømt). Forf, anbefaler dette Træe saavel til enhver Skovelsker, som i sær til vore Bønder, og andre, der have kun liden Plads, til at sætte om deres Hauger og Gierder, da det, foruden sit nyttige Træe i Stammen, og kan lade sig kappe, og efter 15 Aar giver igien gode tykke Stænger eller Rafter; men fornemmelig anbefaler han det saa ypperlige Platanus, som man almindelig paa Dansk kalder Løn, (de Norske give og Ahornet dette Navn, der er et Nordamerikansk Træe, og voxer overmaade sterk baade i Høide og Tykkelse, med en delig rank Stamme og meget store Blade. Af dette Træe gives ellers to Slags: den Østlige og Vestlige, og af det sidste har man i Engelland, hvor det lykkes meget vel, havt Træer, hvis Stamme holder over 9 Alen i Omkreds. Foruden i Frankerige, og Engelland, har Kongen af Preussen ogsaa ladet det plante ved Sans Souci; ligeledes er det forplantet i Saxen, ved Harske, ved Leipzig, ved Berlin, i Brunsvig; ja i Schweitz; har man paa 12 Aar ved Qviste og Aflæggere formeret det til over 1000 Stykker. Fierde Kap., om Asken (Fraxinus Excelsior). Femte Kap.: om Aunbog Carpinus, Betulus). Siette Kap.: Birk (Betule og den almindelige Birk er Betula alba. Da dette Træe kan groe paa alle, endog de allertørreste og ufrugthareste Stæder, saa var det meget at ønske, at man efter Forf Raad vilde faae Birk paa saadanne Pladser, som ere unyttige til alt andet, og formedelst sin tørre og døde Sand ei synes at kunne frembringe andet, end Lyng; paa saadanne Steder voxer Birken, omendskiønt ikke til Fuldkommenhed, dog saaledes, at den hvert 10de eller 15de Aar kan kappes, og give got Brændsel. Spvende Kap.: Bøg (Fagus Silvatica). Foruden den Nytte, man allerede hos os veed at giøre sig af dette Træe, er endnu een, som maaskee er ubekiendt forde fleste, og kunde dog være af megen Vigtighed. Man kan nemlig af Bøgen presse en ypperlig Olie, som man i Frankerige giør saa meget af, at man i heele Provindser, som Bourgogne, Champagne, Picardiet, og flere Stæder, agter den lagt over Oliven=Olie, og bruger den ved alle fornemme Borde. Alene dette burde blive en Bevæggrund for os, til ligeledes at bruge den, da vi dog ellers med saa stor Begierlighed efterabe de Franske i alle andre Ting. Vi ville i dette Haab uddrage Maaden, hvorpaa den tilberedes. Man maa nøie see til at faae gode friske Bogen, som ikke har ligget for længe paa Jorden og faaet Skade, til den Ende river man, imod den Tid de begynde at modne og falde af, alt Gammelt bort under de Træer, som man vil sanke af, og passer da idelig paa at sanke op Tid efter anden, som de falde; derpaa breder man dem i et tørt Værelse ud paa et Fiellegulv, og lader dem ligge der 2 a 3 Maaneder, og imellemstunder vender omkring i dem, da Kiernen imidlertid bliver mør og guulagtig, og giver destomere Olie, derpaa lader man pille Kiernerne ud af Skallerne, som, da dette Arbeide falder ind om Vinteren, kan skee, som en Tidsfordriv af Folk og Børn om Aftenen, naar dette er skeet, og man vil have meget god Olie, smutter man dem i varmt Vand, ligesom Mandler, og tager den brune Hinde af dem; derpaa sætter man sin Presse, hvis Brætter maa være gjorte af Nøddetræe, eller haardt og tørt Egetræe, og have en sterk Skrue, i et varmt Værelse, men hvor absolut ingen Røger; man kommer da af disse smuttede Kierner i en ikke alt for tæt men sterk Hampelærrets Pose, saa mange af Gangen som man synes, legger dem under Pressen, og dreier Skruen paa samme ikke alt for sterk til; den Olie, som da ved denne første Trykning flyder ud, og som man lader løbe i glasserede Leerkar, som man sætter under, er, efter de Franskes ef gen Tilstaaelse, fuldkommen saa god som deres Provenceri Olie, naar nu intet mere vil løbe paa den Maade, sætter man et andet Kar under, rører om i Posen, vender den, og skruer Pressen noget skarpere til den Olie, man faaer deraf, er et Middel Slags, ikke fuld saa fiin som den første, endelig vender man Posen nok engang, skruer Pressen endnu haardere til, og sætter et tredie Kar derunder, da man faaer en ringere Slags Olie, som dog er meget god at bruge til Lamper, da den giver et klart Skin, lugter ei ilde, og i den allerstærkeste Kulde ikke fryser, som Bomolie giør, men bliver gandske flydende og giennemsigtig. Hr. Ellis gjor Regning, at man af 1 Skieppe Olden, saaledes som den falder af Træerne, kan faae 4 Kander Olie, som efter den engelske Priis derpaa beløb til 9 Mark. Hr. Tozzetti, som Av. 1767 har begyndt Jtalien at presse den, regner af 100 Pund Kierner 17 Pund Olie, og jeg spørger kun mine eftertænksomme Landsmænd, om derved ei kom mere Fordeel ud, end at føde Sviin med dem upressede, og hvor mange Penge, vore Bøgeskove ei kunde spare os i Landet, som vi nu sende ud at kjøbe Olie for Ottende Kap.: Eegen (Qvercus). Den almindelige Meening, at Egen kan vore allevegne, retter Forf, og anviser den en fugtig, med noget sort Jord og endeel Leer og smaae Steen blandet Sand, som den allerbeste Grund. Foruden Barken, der, som bekiendt, er fortreffelig til at garve Læder med, kan man og dertil bruge de unge Grene, naar man vil skiere dem i tu og stampe dem, hvilket ogsaa, fornemmelig i Henseende til Kalveskind, gielder og Sangsvaanerne af Træer, og en fattig Garver fra Provindsen Susser i Engelland har for nyelig gjort den Opdagelse, at Spaaner, som man høvlede af dette Træe, kunde ved Stampning ligeledes beredes til samme Nytte, hvilket han indberettede til Selskabet for Videnskaberne og Manufakturerne i London, og derfor, da man har fundet hans Foregivende rigtigt, fik en Belønning af 100 Pund Sterling. Niende Kap.: om Elle Træet. Da man ved dette Træes Hugning bær sig mange Stæder saa gandske urigtigaad, giver Forf, her en omstændelig Underretning om, hvorledes en Ellemose til største Fordeel hugges, som i vore Tanker fortiener Skov eieres Opmerksomhed, men maa efterlæses i Skriftet selv. Tiende Kap., om Elm eller Almetræe, Appern. Dette Træe plantes med Fordeel blandt Egen, da den sidste løber dybt med sine Rødder, men Elmen udbreder sine overlig i Jorden; ligeledes ønskede Forf, det plantet omkring, Bøndernes Huuse, Møddinge=Stæder og Kirkegaarde, hvor det baade kan give god Lye og nyttigt Tømmer med Tiden; i Grøfter omkring Mark= og Hauge Gierder, hvor det kom til at staae sildt, og ikke med Rødderne kunde komme til at løbe ind i Overfladen af vedliggende Jord, kunde det opelskes med Fordeel, da det ikke qvæler Græs eller Sæd under sig, og dets Blade er en virkelig Giødning. Ligeledes hvor man i Landsbyerne har store Gadepladse, hvorden kunde plantes med langt større Nytte, end Piilen. Ellevte Kap., om Ertetræet. Jkke det Siberiske, men det, som er kommet fra Amerika, og kaldes Robinia. Dette Træe voxer overmaade sterkt og hasligt, og naar man vil besnidte det til en høi Stamme, skal det i 20 Aar være saa sterk, at man af saadant et fældet Træe kan skiære Stolper, og Planker, som kunne agtes lige ved Eeg, og jo ældre dette Træe bliver, jo smukkere, ja tilsidst, naar det er meget gammelt, bliver det gandske rødt som Mahoni Træe, Vil man ikke lade det voxe saa sterkt i Høiden, da det i saa Fald maa have Lye for de sædvanlige sterke Vinde, kan man bruge det som et Træe til at kappe, og allerede begynde dermed naar det er 3 Aar gammelt, og siden igien efter 1.2 til 3 Aar, ligesom man vil have det sterkt til. Forf, har selv ladet nogle Stykker komme fra Engelland, som i alleMaader synes ham at svare til den Beskrivelse, man giør over dette Træe. Man kan intet bedre faae til Giærdestaver, Humlestænger a., da man har fundet det, efterat det har staaet 6 Aar i Jorden, ligesaa friskt som da det blev nedsat. Han ønsker derfor at vore Bønder vilde plante dette Træe paa deres Gader, om deres Hauger og Huuse. En fransk Skribent taler saaledes om de Fordeele dette Træe har indbragt ham: "Da jeg for nogle Aar siden hug et Erte træe om, som stod midt i min Ager, drev Stødet saa mange og vidtudstrækkende Rødder, at der kom meere end 500 unge Skud frem, som jeg Aaret efter flyttede som Træer i min Træeskole. Den store Fordeel, som jeg havde heraf, bevægede mig til at hugge andre 30 Træer ligeledes af, hvilke jeg havde plantet i en Aller, og der kom mig heraf over 6000 unge Skud frem, saa at jeg Aaret efter fik 10000 Pæle til Viinranker, og solgte 2000 Ertetræer., Tolvte Kap.: Esp. (Poppulus tremula). Trettende Kap. Om Fyrren (Pinus lilvestris, Pinus foltis geminis, primor-dialibus solitariis glabris. Forf slutter dette Kap. med den store du Hammels Ord: "Man maa falde i Forundring over, at de, som eie store Slætter og Sand=Heeder, som ikke bære uden unyttig Lyng, og smaae Enebær=Buske, ikke ere betænkte paa at anlægge der Fyrreskove, som udkræve næsten ingen Bekostning, og betale sig efter kort Tid meget rigelig. En FamilieFader kunde ikke giøre noget, der var meere fordeelagtigt for hans Børn, Fortende Kap. Om Gran (Abies, Pinus abies, Picca). Den beste Grund for Grannen, og hvor den voxer til Fuldkommenhed, er steenig Grund, som har nogen Blanding af Leer eller sort Jord, ligger i Lye og Skygge, dog ikke fugtig, fornemmelig paa Bierg=Lierne og Siderne af Biergene. Den almindelige Gran har en meget kort Hierterod, og skyder sine Siderødder meget øverlig i Jorden; og fra disse sidste er det at ethvert Træe skyder, sine fiine Trævler og Haarrødder, der ere ligesom de Munde, hvorigiennem det suger Næringssafterne til sig af Jorden. Staaer nu Grannen saaledes, at den er udsat for Vinden Magt, saa afrives disse fine Rødder ved dens Bevægelse og Kasten frem og tilbage, hvorved Træet mister saa megen Saft, som enhver afrevet Haarrod skulde tilbragt det. Naar det nu igien skal skyde nye, i Stedet for de afrevne, følger deraf, i sær i tørre Aaringer, en Standsning i Vexten, da Safterne ikke i fornøden Mængde kan gaae op i den fine og inderste Bark. Saasnart denne Saftstigen, hører op, indfinder sig strax den saa kaldede sorte Orm(Dermester piniperda), som søger sin Næring imellem Barken og Træer, formerer sig i kort Tid til en utroelig Mængde, fortærer den liden Vædske, Træet endnu kan have, og derved bringer ikke alene det til at tørres og gaae ud, men overfalder ogsaa strax andre, og, hvor der er et eller flere, som har mindste Skade, ødelægger samme i en kort Tid med. Man merker strax disse Giæsters Ankomst, ved de smaae klare Draaber Harpix, som sætter sig uden paa Barken; og da er intet andet Raad, end at fælde det befængte Træe, og naar der findes flere samlede, da vel ogsaa nogle friske runden om dem, for at forbyde dette Utøi at gribe videre om sig. Heraf seer man, at det er en Nødvendighed, at give sin Granneskov Lye paa den Kant, hvor sædvanlig de sterke Vinde komme fra da hele Granskoves Ødelæggelsee, som man ellers har tilskrevet andre Aarsager, alene er foraarsaget ved dette Utøi. (Fortsættelse følger.