Berlingske Tidende, 1827-09-10
Det er mærkværdigt, at netop de samme Soldater, som ved Folke=Opløben den 24de o. s. v. forenede sig med Folket, og istemmede det Vivaraad, hvorved de ligesom opmuntrede Folke i dets Foretagende, den tredie Nat selv maatte finde Alting anderledes, og maatte modtage befaling til, med fældede Bajonet, ter at adsprede netop den samme Mængde, i hvis Begeistring de havde taget saa lydelige Deel. Og dog havde det 16de, nylig fra Trasios-Montes ankomne Regiment drevet sin Følelse for Exministeren saa vidt, at det forlangte at brække op til Regentinden, for at forestille hende Nødvendigheden af hans Gjenindsættelse, hvorpaa det vilde føre ham i Triumph fra Cintra til Krigsdepartementet. Dette farlige forehavende blev blot forebygget ved Oberstens fornuftige Adfærd og store Jndflydelse paa Regimentet. Desuagtet blev nu ogsaa dette Regiment af Greven af Villafior deordret til at agere imod dem, som deelte dets egne Anskuelser. Saaledes maatte da Greven af Villafior og nogle andre unge Adelsmænd nødvendig tabe meget af deres Anseelse hos det herværende constitutionelle Partie. Detailhandlerne og andre agt værdige Borgere, som dannede den største Deel af Opløbet, ville aldrig forglemme, at Villafior udskjeldte dem for Canalhaidet han befalede Tropperne at adsprede dem. Greven af Taipasom i borgerlig Klædning og med en Pidsk i Haanden traadte den imellem Mængden, for at adskille dem, slav heldig nok med Skjeldsordet Corcunda (Servile) men Corcunda var da rigtig nok et af de værste Skjeldsord, som kunde bruges af en saadan Mængde, ja det var saa afskyet og truende, at en stakkels Diævel af Lommetyv, som blev greben idet han vilde drive sin Profession, og derpaa forfulgtes med Raabet : "Corcundal maatte fradede sig det med den Erklæring, at han dog ikke var andet end en Lommetyv. Greven af Villafior, som herved viste en Soldats hele Heflighed, blev imidlertid snart bragt tilbage til Borgerens Maade, holdenhed, da han først saae, at der ikke blev gjort hans Tropper Modstand. Han beklagede endogsaa for nogle Venner, at han havde været saa hidsig, og erklærede sig overbeviist om, at der aldrig havde været nogen alvorlige Hensigter til at begaae oprørske eller voldsomme Handlinger med i Spillet. De derefter af Over=Politie=Intendanten anordnede Fængslinger have des aarsag opvakt hans Misfornøielse, og man erfarer, at han i en Andients hos Regentinden har gjort hende Forestillinger den imod. Da Regentinden ankom til Cintra, gjorde Greven hende strax sin Opvartning, for at bevidne hende sin Ærefrygt, og aflægge Beretning om hvad der var forefaldet, samt tale de Ulykkeliges Sag, som af Politiet vare arresterede. Hs. D. H. tilkjendegav det Ønske, at der saasnart som muligt maatte blive sat Grændse for Arresteringerne, og der blev givet Ordre til at lede Undersøgelsen med passende Hurtighed, for at den skyldige kunde blive sat i Frihed og den Skyldige straffet. Hun tilføiede imidlertid, at Hendes Raader endnu ikke kunde oversee "Sammensværgelsens hele Omfang, og at der nødvendig maatte forløde nogen Tid, førend de kunde fatte denne i alle dens Grene. Greven yttrede sin Forundring over at høre tale om en "Sammensværgelse!" Han, der dog havde været midt iblandt Folkehoben, havde ikke i fjerneste Henseende mærket noget saadant, og saaledes maatte Tropperne, der dog i Begyndelsen havde deeltager i alle Raadene, have været indbefattede med i "Sammensværgel, sen!" Prindsessen spurgte herpaa, om da ikke en Deel af Pøbelen havde raabt: Republiken leve! Man havde forsikret hende, at dette Udraab var hørt ofte, det var ogsaa siden efter beviist, at de Sammensvorne ikke havde indskrænket deres oprørske Begyndelse til Raaben i Gaderne; de havde en Trykkepresse til deres Disposition, de havde foranstaltet mange tusende Aftryk at en forræderisk Proclamation angaaende Oprettelsen af en Republik, hvori Saldanha skulde være Præsident, og i en Gade, hvis Navn hun havde forglemt, var der funden en Boutik, hvor der blev forfærdiget trefarvede Cocarder og trefarvede Faner for Jacobinerne. Alt dette var Greven ganske udekjendt; men han gjennemskuede strax Sagen, og indsaae fuldkommen den Kilde, hvorfra det havde sit Udspring. Han søgte at berolige Regentinden, i det han gjentagende forsikrede hende, at de Personer, som havde stiftet de saa meget omtalte ukloge Forsamlinger, aldeles ikke vare leddede af oprørske Hensigter, havde ikke lagt Planen til nogen Sammensværgelse og vidste ikke af nogen Anslag at sige, og at naar Arresteringerne bleve foretagne med Hensyn hertil, maatte de strax ophøre, og Folkene sættes i Frihed.