Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-05-18
(Fortsat.). Midt iblandt denne brogede Primmel i Forgemakket spanculerer der en fordums Skræder, som har ombyttet Professionen med Theehandelen i Haab om desfør at faae et Korsgevær ved Borgerskabet. Han har iblang Tid ikke tænkt paa andet end Exercering og Maneuvrering. Jstedet for at passe sin Bod gjør han nu ikke andet end studerer Tactiken een, to, tre høire om, march. - Han har, for at lære Tingen ret til Bunds, antaget een af Livvagten, som ere Timer om Dagen maa give ham bo Jnformation i denne store Konst. Han havde efterhaanden mistet sine Kunder, fordi han formedelst sine idelige tactiske Øvelser forsømte at skasse det Arbeide, der blev bestilt hos ham, færdigt i rette Tid. Men ved dette var han dog meget ligegyldig, og naar hans Kone paamindede ham om, at han og hans Familie med Tiden vilde komme til at gaae og tigge, saa svarede han, Kun Taalmodighed, min Dukke, med det første giver jeg Saxen Pokkeren, og om faa Aar er jeg Capitain og Du Frue. Se engang, der er vor Nabo Urtekræmmeren; han er jo nu allerede Capitain og kan leve af sit Compagnie; det samme kan jeg jo ogsaa vente. Mange Officierer ved Borgerskabet ere, som Du veed, Skrantninger, og inden man veed et Ord deraf, har jeg Feldtegnet ved Siden. - Han grunder og studerer nu Dag og Nat paa at blive en ret ægte Krigsmand, saaledes som f. Ex. Prinds Eugenius, og hver Gang han gaaer forbi en Skildvagt, hopper Hjertet i ham ved den Tanke, at man engang vil raabe for ham: Vagt i Gevær, Hans hele Udseende er ogsaa ganske martialskt, og hans Hat sidder saa capriceur, at man kan blive angest og bange for ham. Naar det kom an paa at commandere en Armee, det vil sige, paa Retiraden, saa vilde Moreau kun være en Skrælling imod ham. Alle dem af hans nuværende og forrige Laugsbrødre, som ikke forstaae sig paa Tactiken, anseer han for Skabninger, der ere langt under ham. En Tydsk Oversættelse af Curtius er nu hans Yndlings studium, og Alexander Magnus det Mønster, han danner sig efter. Naar Tropperne øves i Exerceertiden, saa seer man ham gjerne paa et Trompeterog paa Nørrefælled med en Kikker, omtrent som Friedrich den Anden, Støvlen, og et Spanskrør dinglende ved Fingeren. Sit forrige Haandværk anseer han nu for noget lavt, og skabt til at udføre store Heltegierninger, beklager han, at han nogensinde fattede den uheldige Beslutning, at lade den Haand, der var bestemt til at føre en Comandostav, vælge en Sax. De faa Kunder, han i Sidstningen havde, følte ogsaa Virkningen af hans urigtige Valg, thi de Beenklæder, han syede, hang som Aal omkring Laarene, og Kjolerne, han producerede, som en Sæk omkring Skuldrene. Vel havde han ved den idelige Krumsidden faaet Liighed med det Redskab, der forhen har fødet ham, men ved daglig Øvelse har han nu bragt det saavidt, at man skulde ansee ham for en Preussisk Grenadeer Han har en Dreng paa 14 Aar, som han forhen havde bestemt til at blive, hvad alle hans Forfædre i tyve Leed have været, nemlig Skræder; Drengen har ogsaa havt megen Lyst til Professionen og havde nu allerede kunnet gjøre et saubert Stykke Arbeide, men siden Militairaanden foer i Faderen, har Knøsen maattet exereere hver Dag med et lidet Træ gevær og bestandigen maattet ud paa Fælleden, naar Soldaterne exercerede, for deraf at lære det Fine i Konsten, Kort, det er en Mand, som beviser ved sit Exempel, at endog en meget god Ting kan misbruges.