Den Vest-Sjællandske Avis, 1836-09-06
Her kunde vi være komne i en alvorlig Strid med vor Eskorte. En Russer, som var med i vort Følge og som vi havde forskaffet en Hest, kom tilos og blødte af et Saar i Hovedet. Da han ikke forstod noget Sprog undtagen Russisk, saa maatte vi giette os til hvad der var passeret. Vi erfarede at en Araber, som var kied af at gaae, havde slaget ham med en Prygl i Hovedet, kastet ham af Hesten og bemægtiget sig denne. Han og hans Kammerat vare os rekommanderede af den russiske Kanzler, vi klagede derfor over det Passerede for Scheiken; men han viste os med et bistere Aasyn Tænder igiennem det hvide Skiæg, og syntes ikke at holde det Passerede for værd at tale om. En af mine Led sagere sigtede nu med sin Pistol paa hans Hoved og erklærede at han ikke maatte røre sig førend Angriberen var grebet og straffet. Den gamle Jbrahim for noget forskrækket sammen, lagde an paa os med sin lange Flint, hans Folk fulgte hans Exempel og især hans Søn, en meget smuk ung Knegt paa 18 Aar, og som var meget rask og stridbar; han vilde strax have skudt sit Gevær af naar ikke hans Fader havde holdet ham tilbage. Man antog nu paa begge Sider en fiendtlig Stilling mod hinanden. Under denne Tvist var Fornærmeren sprungen af Hesten og taget Flugten imellem Hoben, og Russen var saa forvirret at han ikke kunde kiende ham. Vi betalede nu vor græske Dragoman (en ung Græker, som var gjort til Fange paa Scio, og hvis Familie var massakreret af Tyrkerne) og en anden Sciot at gribe den første den bedste Ara her og binde ham. Da de gjerne vilde hevne det lidte Onde paa en Mohamedaner, saa adløde de strax, toge fat paa en Araber og bandt med en Saddelrem Hænderne paa Ryggen af ham, imedens vi truede med Gouverneurens i Jerusalem, Paschaens, Portens og Storbrittanniens Hevn over Enhver, som vilde hindre os deri, da vi godt vidste at Larmen og Truen vare de eneste Midler til for at faae Bugt med disse Mennesker. Da Scheick Jbrahim nu saae at det gik saa vidt, saa nedstemte han sin Tone, sagde at han ikke havde forstaaet os og overgav Araberen til een af sine Folk for at bevogtes. Men det lykkedes ham at slippe løs og løbe sin Vei, og vi lode nu Sagen falde hen Vi kom til Jericho Kl. 1, og da vi ikke kunde faae andet at spise end noget tørt og slet Brød og nogle Dadler, saa besluttede vi at vende tilbage til Jerusalem. Dagen havde været uhyre heed; men efter Solens Nedgang blev det meget koldt og en giennemtrængende Vind. Jnden vi vare komne Halvveien var det blevet meget mørkt, vore stakkels Heste snublede ved hvert Skridt, Reisen blev besværlig og vi bleve inderligt glade da vi kunde faae Øie paa Jerusalem Kl. var 9 da vi kom til Stadsporten, og vi maatte der staae og skyde og raabe i 11 Time inden vi kunde komme ind. Da vi vare komne indenfor Murene saa haabede vi at vi snart skulde faae Ende paa vore Besværligheder og vi glædede os til vor Aftensmad; men vi toge Feil og vi maatte atter løbe Storm. Munkene i det græske Kloster ventede os først den næste Morgen og sov haardt, og vi maatte staae udenfor i to Timer og raabe og skyde; vi vare i Begreb med at ville tilbringe hele Natten paa Gaden, da vi grebe til det sidste Middel og gave en Salve ind af det eneste Vindue, som vendte ud til Gaden; det hialp, et halv Dousin Munke kom paa eengang til Klosterdøren; de havde vist hørt den gruelige Larm vi giorde, men holdt sig stille, i den Tanke at vi vare Tyrker. Uagtet en saadan Opførsel modtage dog de værdige Fædre os med megen Blidhed og styndte sig med at forskaffe os noget at leve af. Vi havde fastet i 28 Timer og redet i 18 den Ret Riis, som de satte for os, smagte os derfor fortræffeligt og de tynde og haarde Madratser forelom os som et et ypperligt Leie. Vi udhvilede os den næste Dag og forlode Jerusalem den paafølgende. Jerusalem skal have 1520,000 Jndvaanere: Folkemængden bestaaer af et Udskud af alleslags Nationer. En Englænder, som har opholdet sig mange Aar i Syrien, har forsikkret mig at de katholske Munke kunne begaae de største Afskyeligheder.