Aarhuus Stifts-Tidende, 1837-11-30
Den 8de de, gik en Person, som vilde efterabe dHrr. Møller med deres Dykkermaskine, ned i Præstø bugten paa 10 a 11 Favne Vand, men kom saa uheldigt derfra, at han vistnok ikke oftere forsøger paa en Ting, som han er aldeles ukyndig i. Det var nemlig Grovsmedsvend Jens Jensen, som med mange Bekostninger, megen Speculation og Tidsspilde, havde forfærdiget sig en Dykkermaskine, med hvilken han vilde gjøre Experimenter. Han gik altsaa ned i Vandet, men kom strax op igjen, da han ikke kunde synke. Man fangede ham, og efter et Pusterum sprang han atter ud, men søgte ogsaa denne Gang forgiæves at komme paa Havbunden. Endelig den tredie Gang lod han sig binde en svær Steen og det ene Knæe, sprang med denne ud og kom saaledes naturligviis tilbund; men, havde der ikke været fornuftige Søfolk, tilstede, som indsaae Galskaben i hans Foretagende, og efter nogle Minuters Forløb halede ham op af Vandet, saa havde det havt hans uundgaaelige Død til Følge, hvilket bevises deraf, at da han kom op, var han aldeles skindød. Man maatte sprække den Dykkersæk af ham, hvori han havde indhyllet sig; Blodet flød ham af Øre og Mund, og først efter en Times Forløb kom han saaledes til sig selv, at han kunde forklare sig for Øvrigheden, til hvem man førte ham, og hvor han da deponerede det Udsagn, at han selv var Skyld i sin Brøst. Nylig fortaltes om et Ulykkestilfælde, ved hvilket Skipper Asmussen af Flensborg med Møie undgik Døden, imedens tre Andre druknede. "Lollands=Falsters Stiftstidende" indeholder nu følgende nærmere Omstændigheder desangaaende. J de sidste stormfulde Dage i Slutningen af forrige eller Begyndelsen af denne Maaned ankrede et Skib paa Reisen, fra Flensborg til Kjøbenhavn mellem Sielland og Falster. Da det var fyldt med Passagerer og man manglede Proviant, vovede Skipperen, Styrmanden, og tvende Passagerer (som saavidt vides vare Matroser) sig ud i en Baad for at seile til Vordingborg, og proviantere sig; men da de ikke kunde styre Baaden i Stormen, besluttede man at udkaste de medtagne Vandtønder, ved hvilken Leilighed Baaden kantrede. Styrmanden og den ene Matros druknede, hvorimod Skipperen og den anden Matros reddede sig op paa Baadens Kjøl. Dog, i sin Dødsangest griber Matrosen Skipperen om Halsen for at holde sig fast, hvorved Begge styrtede i Søen. Ved Svømning naaede de atter Baaden, og, tilføier Referenten, - si credere est, – det samme Optrin gjentoges atter 1 eller 2 Gange indtil Skipperen, for at redde sit Liv, maatte give sig i Kamp med Matrosen, der paa denne Maade løsrevet fra Skipperen endeligen druknede, hvorimod Sidstnævnte endnu havde Kræfter nok til at svømme tilbage til Baaden, og indtage sit forrige Sæde. Hans gjentagne Skrig vare istand til at komme en Fisker for Øre, uagtet denne havde lagt sig tilsengs i sit Huus paa Sjællandskysten. Fiskeren vovede sig da i den bælmørke Nat ud paa den oprørte Søe i sin Baad, uden anden Veiledning end Skipperens gjennemtrængende Raab. Endelig finder han denne, men tør ikke nærme sig ham af Frygt for at hans egen Baad skulde knuses; men den ulykkelige Skipper venter ikke længe; han kaster sig i Bølgerne, naaer svømmende Fiskerens Baad, der bringer ham iland, og næste Dag vender han i god Behold tilbage til sit Skib. Skjøndt Referenten ikke borger for Rigtigheden, have vi dog - siger bemeldte Blads Redaction - ingen Grund til at antage denne eventyrlige Historie for aldeles opdigtet. – Da Historien imidlertid ogsaa fra den Side har Jnteresse, at den afgiver et mærkeligt Exempel paa Anvendelsen, af den saakaldte jus extremæ necessitatis, (yderste Nødværges=Ret) vil de nærmere Oplysninger eller Berigtigelser, hvortil denne Fortælling muligen maatte give Anledning, være os velkomne."