Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1796-04-18
Om Grandskeren, Religionens og Regieringens Venner og Fiender tilegnet, siger Recensenten i de lærde Efterretninger: "Autor tager sig den Frihed ved enhved Leilighed at erklære alle dem for Lastefulde, Uredelige Spottere, Lognere, Passionernes Slaver, Hyklere, Sværmere, Giftblandere, Mordere, o. s. v., der ikke adoptere de samme Religionsbegreber, som han holder for de allene saliggjørende. Og naar man seer til, hvad det er for religiøse Forestillingers Udbredelse og Fastsætsættelse han med den stærke Nidkierhed kjæmper for, finder man hans Adfærd temmelig sær, for ikke at sige noget værre. Det er ikke Landets Religion, ikke den evangelisklutherske Lære, han agter at tage i Forsvar; nei, det et hans egne, umodne, uphilosophiske, usammenhængende Griller, som han udgiver for Grandskning, og som Rec. ogsaa gjerne vil troe er det bedste han ved al sin redeligste Grublen har været istand til at udspeculere. Til Beviis paa hvormeget hans Religionssystem er afvigende fra det her i Landet gieldende, og ved Lovene sauctionerte, behøver Rec. blot at anføre, at han nægter Arvesynd, Treenighed og Troens Kraft, og er følgelig efter alle hierarkiske Grundsætninger en arrig Klætter. Ree, anfører nogle Beviser for, at Autor ligesom Udgiveren af Repertorium, af Jesus og Fornuften, af Samleren, og andre slige Fritænkerskrifter, er en Autitrinitarier og smittet af arianske og pelagianske Vildfarelser. Men Beviserne kunne vel ikke rummes i en Avis; man vil have Læserne henviiste til det lærde Blad No. 10. Endelig vil Rec. holde Autor sine grove anthromorphistiske, chiliostiske Vildfarelser, og lavaterske Grillenfængerier tilgode men saa maa han ikke være intolerant imod dem, der tænke anderledes end han ikke opfordre den verdlige Arm Kraft til at forsvare og haandhæve Religionsfordomme, ikke med glatte og i Slangebugter behændig fremkrybende Ord og Talemaader indaande hierarkisk og despotisk Gift i de Mægtiges Hierter a. Heraf kunne mine Herrer slutte sig til Skriftets Beskaffenhed. Kiøbenhavn d. 16 April 1796. Ma Skrædderen og hans Søn. Aa! lad mig komme i den sorte Skole; Saa skreg en tolv Aars Dreng, hvis Navn var Ole, Nei, bliv, var Svaret, Skrædder, som din Fader, Hiint vinder du, min Siel, kun lidet ved, Tilsidst man dig maaskee i Naade fare lader, Naar du en halv Snees Aar udi dit Ansigts Sveed Har trællet ved de Satans Bøger, Da er det idel Naade, om du maa Til Kongens Kiøbenhavn blandt Russer gaae, For der paa Puf engang Student at blive Bedst derfor, Søn, at du som jeg, forsøger, Hvorvidt du det med Naalen bringe kan; Thi den i Tiden dig, som Mand, Kan overflødig Næring give. - For Smaafolk er det andet Lapperie, Der stikker og en slem Hob Penge, i At give sig til Bogen. - Du veed hvordan det gik med Pogen, Vor Naboes Søn. Han fik jo Skam til Løn, Han til har sagt, hvordan det gaaer derude. De Store har saa deres egne Nykker, Og naar dem saa en Smule Vrede trykker, Saa buldrer frem en Tordenrøst: Hold Mund Ledsaget af en Kindhest samme Stund, Hvis man i alt ei dumme er, som Stude. Nei, Kundskabs Vei er trang og tørnefuld. Ja eens, var Oles Svar, ei alle Skoler ere O! Fader, lad mig komme i en Skole, Maaskee jeg bære skal den lange Kiole. " Snart haaber jeg Student at være." Nei, Søn, ner, intet dig fra Naalen rædder, Du, paa min Siæl, som jeg, skal være Skrædder, Juell.