Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1843-02-23
Jndenlandske Efterretninger. sidste Torsdagsnumer af Fædrelandet meddeles følgende Brudstykke af et Brev fra det midterste Sjælland, dateret den 12te Febr. 1843. Ved Christian den Ottendes Regjeringstiltrædelse viste neppe Noget sig paatrængende og øieblikkelig nødvendigt i den Grad som en Reform af de stive forældede Regjeringscollegier. Hans Majestæt udtalte ogsaa Erkjendelsen heraf i sit bekjendte aabne Brev, og den censurerede Presse undlod ikke med stor Velbehagelighed at skildre Betydenheden af denne Reform, baade for og efter at den endelig tildeels fandt Sted. Men ligesaalidt som denne Presse da eller siden har lagt Vægt paa, at det Collegium, som vel turde være det allervigtigste, og som tilvisse ikke mindst trængte til Reform, det danske Cancelli, endnu staaer ureformeret, ligesaalidt har noget af dem udtalt sig om et andet Punct i denne Reformsag, der vistnok i et fortrinsviis agerdyrkende Land som vort maa forekomme ikke lidet paafaldende. Som bekjendt har Danmark hverken nogen særskilt Minister eller noget særskilt Collegium for Agerbruget, men dette er henlagt under Rentekammeret. J dette Collegium har der imidlertid, saavidt mig bekjendt, i en lang Række af Aar ikke været Nogensomhelst, til hvis Fortrolighed med Landboforholdene, eller til hvis praktiske Dygtighed til at varetage Regjeringens Pligter med Hensyn til disse vi Landmænd have kunnet see op med fortrinlig Tillid. Efter den almindelige Mening ansee vi vel de nuværende Deputerede, Conferentsraad Lund og Etatsraad Unsgaard, for udmærket begavede og dannede Mænd, men vi troe ikke, at de besidde den praktiske Fortrolighed med vore Landboforholde eller den theoretiske Dannelse i Agerdyrkningspolitiken, som vel turde fordres hos de Mænd, der staae i Spidsen for en saa vigtig Forvaltningsgreen, og vi holde os overbeviste om, at der ved den Masse af uensartede Forretninger, hvorunder disse hæderlige Mænd siden Kammerets Reform skulle være næsten begravede, end ikke har været levnet dem Muligheden af theoretisk og praktisk at arbeide sig ind i disse Forhold, om de end i deres Alder og øvrige Livsstilling kunde antages endnu at ville det. Efter hvad os er fortalt, skulle derfor ogsaa Landbosagerne siden Kammerets Reform væsenlig nærmest have beroet paa Contoircheferne Justitsraad Skib sted og for Domainerne Larsen; men om vi nu ville tillægge disse Mænd langt større Dygtighed end de i Almenheden tillægges, vil De dog sikkert med os være enig i, at det i et Anliggende af det Omfang, Vigtighed og Vanskelighed ingenlunde gaaer an, i den Grad at bygge paa underordnede Contoirchefer, hvis bedste Kundskab turde indskrænke sig til hvad deres Embedsbane i Kammeret og dettes Acter have kunnet bibringe dem. Den Committerede Justitsraad Jacobsen tør nok heller ikke antages synderlig indviet i Landboforholdene, og heller ikke han vil altsaa kunne raade Bod paa denne Mangel i selve Collegiets Sammensætning. Herude har jeg i denne Henseende aldrig hørt Grev Schulin nævne, og derom kan vel heller ikke være Tale. Det har derfor ofte været Gjenstand for vore Samtaler, og i disse Dage har det atter paany været bragt paa Bane, at Regjeringen dog absolut selv maa erkjende denne Mangel, og at den derfor rimeligviis tænker paa at afhielpe den, muligviis tilskyndet af de roeskildske Stænders Yttring i denne Retning i Anledning af Domaineforvaltningen.