Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1775-06-23
Siden den Tid gjorde man Dronningen al optænkelig Fortræd, saa at hun hun ofte ønskede sig i et Closter. Ja Hertugen af Lerma havde saa aldeles Kongen i sin Magt, at han maatte bekiende for ham alt hvad han havde talt med sin Gemahl i Sengen, og han understod sig endogsaa at forbyde Dronningen udtrykkelig, at tale med Kongen om nogen anden Sag, end det som blot vedkom deres Ægteskab. Han paastod at see alle de Breve, som hun skrev til Tyskland, og som dette er skeede altid, lod han den hemmeligen opsnappe. Ja han var saa giærv, at han examinerede baade Kongen og Dronningen i et Forhør, som han egenraadig anstillede imod Hof=Folket. Han anvendte dagligen 2000 Ducater paa sine private Bygninger, og hans Betientere levede i en utilladelig Yppighed, medens Hoffet selv leed Mangel. Nu komme vi til et umodsigeligt Beviis af det Spanske Ministeri store Stats=Klogskab i samme Tid; nemlig Mohrernes aldeles Uddrivelse af Spanien, som skeede 1609 og 1610. Denne Stats=Feyl overdækkes vel med Religionens Mantel, men qvæler den Dag i Dag er Næringernes Liv og Styrke i de Spanske Søndre Provincier, hvor denne ulykkelige Nation egentlig var boende, sær i Valencia. Ferdinandus Catholicus havde vel gjort: en Ende paa deres Regimente 1492, da han erobrede Granada, men derfor dog ikke udrøddet denne heele Africanske Nation, men den forblev i Landet, med Friehed som Trælle, og paa hvis Fliid Agerdyrkningen og de faae Haandværker beroede. Men Christne vilde de ey blive uden for et Syns Skyld. Saaledes havde vel Geystligheden at sætte ud paa dette Folke=Slag, allerhelst da dette i alting nyttige Folk blev meere og meere talrigt paa Efterkommere; men Kong Philip den anden kunde dog med al sin bekiendte Nidkiærhed, for sin Fædrene-Troe, ey overtales til at drive saa nyttige Undersaattere udaf Landet. Sønnen Philip 3die vilde nu derimod være enten gudfrygtigere eller klogere. Han vilde ikke beholde udi sit gandske fattige Rige en formuende Nation, som tillige var vantroende. Den skulde vige med det onde eller gode. Erke-Biskopen i Valencia Juan di Ribera var egentlig Ophavsmanden til dette herlige Forslag, og han havde igjen Hertugen af Lerma paa sin Side. Saaledes var der da ingen Aarsag at tvivle paa en lykkelig Udgang af dette Foretagende, og i det mindste herudi at vise Styrken af den Spanske Magt, da den havde faaet saa store Stød i Nederlændene mod et andet Slags Undersaattere. Man indkom til den Ende til Regiæ ringen med gruelige Beskyldninger imod Mohrerne. De gik vel, sagde man i Kirken, til Skrifte og til Nadveren; men alt af Frygt for Jnqvisitionen, da de hemmeligen iagtoge de Mahometanske Ceremonier; Deres døbte DrengeBørn omskare de ligefuldt; med Skriftemaalet dreve de Gjækkerie, og løye Præsten fuld med falske Eventyr, da de dog for at faae Absolution, burde sandfærdig bekiende deres Synder; Den iblandt dem som leed noget for Alkoranens Skyld, blev anseet som en Martyr, og om nogen af dem ved Jnqvisitionen blev fængslet eller udstod Straf paa Kroppen for sin Hengivenhed til den store men falske Prophet, saa gav dette en saadan Person den største Anseelse iblandt dem selv, og forskaffede ham et hæderligt Giftermaal, saa at en smuk og riig Pige kunde aldrig sikkrere vindes end igiennem denne Vey, etc. Saadanne vare beskyldningerne, som dog til deels fortiene at indskrænkes; men vist er det, at Geystlighedens Uvillie mod Mohrene kom deraf, at den paa Kirkens Bekostning, maatte idelig have Umage med deres Omvendelse til den Catholske Lærre, og som de nok indsaae, at de aldrig kunde giøre, hverken af Forældrene eller Børnene, grundige Catholiker, saa vilde de heller være af med dem, thi det har vel sin fuldkomne, Rigtighed, at de i Hiertet forblive gode Mahometaner. Herudaf burde dog ey et oplyst Ministerium have taget Anledning, til paa eengang at blotte det halve Rige fra dets nyttigste Jndvaanere, aleene betragtede som Undersaattere.