Københavns Adresseavis, 1770-01-17
Kong Stephan Bathori, som vilde betiene sig af Kosakkerne imod Tartarerne, søgte endnu at forbinde dem nøyere med Republiken, og anviiste den det Land til Beboelse som nu strekkertil det sorte Hav, imellem Niever, og Niester ra Bar, Bracklow og Kiow, hvilket laae øde, formedelst Tartarernes Streiferier, og indrømte dem Staden Trechtimerow paa den høyre Side af Nieperen, 10 til 12 Mile, fra Kiøw, til deres Tøyhuus, og til deres Hermanns Residentz. Kosakkerne dyrkede dette af Naturen meget frugtbare Land med ald Flid. Det fik inden kort Tid en anden Anseelse, og det var saa opfyldt med store Stæder og smaae Byer, at Uraine blev en af de smukkeste Provinzer i Polen. De af Kosakkerne dyrkede Markers Frugtbarhed, opvakte de Polske Herrers Lyst og Begierlighed derefter. Nogle af dem tilkiøbte sig Godser i Ukraine, og da Bør derne paa deres Polske Godser ere deres Slaver, saa vilde de her tage Kosakkerne paa selvsamme Fod. Men Kosakkerne havde ingen Lyst til, at lade sig paalegge Livegen skabs=Aaget, og da Polakkerne vilde med Magt tvinge dem dertil, saa grebe de til Modværge og Vaaben, og søgte Beskyttelse hos Tyrkerne og Russerne. Dette var Anledningen til en for Polen meget ulykkelig Krig, som med stor Hidsighed Tid efter anden blev fornyet i det 16de og 17de Hundrede Aar. Endnu en anden Grund til Kosakkernes Opstand var følgende: Denne Nation gjorde Tartarerne stort Afbrek ved deres Streiferier. Derover besværede Stor=Sultanen sig hos Polakkerne, og truede med Krig, dersom de vilde ikke holde Kosakkerne i Tømme, Polakkerne bleve bange, og lode endog deres Feldt=Herrer i Aaret 1613 rykke ud imod Kosakkerne, og lode dem nedlegge deres Haandverk. Men da det strax derefter kom til Krig imellem Polen og Tyrken, saa løbe Kosakkerne med en sterk Flode ud i det Sorte Havs Kanal, opbrændte i Aaret 1626 mange Byer og Flekker, hvor de kunde giøre Landgang, og opvatte endog Frygt og Skrek i Constantinopel. Polakkerne sluttede Fred, og lovede at standse Kosakkernes Streiferier. Men for dog at skaffe dem noget at bestille, saa bleve de nu brugte imod Russerne. Disse toge Tyrkerne til Hielp, og saaledes førte ogsaa Kosakketne Krig imod disse indtil 1634. Men da de dog ikke længe sadde stille, og paadroge Polakkerne nye Tvistigheder med Tyrkerne, saa lod Uladislaus anlegge den Festning Hudak i deres Land, og lod deres Hettmann Paulucko 1638 straffe paa Livet i Warschau. Deres Privilegier og deres Festning Trechtimirow blev tillige taget fra dem. Nu fattedes Kosakkerne intet for at afkaste det Polske Aag, undtagen en Anfører. Denne fandt de og i Theodor Chmielnicki, som ingen Ret kunde faae hos Republiken over en Polsk befalingsmand i Ukraine, der stræbede efter hans Gods, afbrændte de af ham derpaa anlagte Møller, samt myrdede hans Kone og Søn. Chmielnicki stillede sig i Spidsen for Kosakkerne, og slog Polakkerne i Aaret 1648, da just Uladislaus afgik ved Døden. Det følgende Aar indsluttede Kosakkerne, som havde Tartarerne til Hielp, Polakkerne i deres Leyer. Til deres Lykke kom den nye Konge Johann Casimir til Undsetning og vandt nogle Fordele, men fandt dog raadeligt, at give Kosakkerne deres forrige Privilegier igien, og at formere dem med nye. Roligheden var af kort Varighed. Kosakkerne grebe til Gevæhr igien, og den største Deel af dem begav sig under Russisk Herredømme. Chmielnicki døde i Aaret 1657, og ham fulgte Jvan Wypowski. Denne tilligemed Kosakkerne paa denne Side af Dieperen underkastede sig Kongen af Polen. Derimod bleve de paa hiin Side under Russernes Herredømme. Efter at Polen med Sverrig havde sluttet den Olivaiske Fred 1660, gik Johan Casimir eftertrykkelig imod Russerne og deres Kosakker, og fik Bistand af Tartarerne. Men endeel af de Polske Kosakker paa denne Side Dnieperen gjorde paa nye Opstand; hvilket dog kostede Wyhovski Hovedet. Derved bleve disse Kosakker endnu meere forbittrede, og begave sig under Tyrkisk Beskyttelse under Anførsel af Peter Doroff. Jmidlertid blev der No. 1667 i Andrissowsluttet en Stilstand paa 13 Aar imellem Rusland og Polen. J samme blev Smolensko, Severien og Eiernichow, samt det Stykke af Ukraine, som ligger paa hiin Side af Nieperen, saa og de derudi boende Kosakker overladte til Caren for ævig, men Kiow paa 2 Aar. Derimod gav Rusland Vøyvodskaberne Polozko og Witepsk, samt det Polske Liefland tilbage. Tillige blev lovet paa begge Sider, at vise hinanden Hielp ved en forefaldende Krig, med Tyrken og Tartarerne. De Kosakker, som boede paa denne Side, havde, som meldt er, deelt sig. Endeel under Doroff havde underkastet sig Tyrkerne, en anden Deel under Hanencko blev Polen troe, og hialp Kronstorfeldtherren Sobleski til vexelviis at slaae Tartarerne og Doroff. Men da Mahomet, den 4de i Aaret 1672 rykkede selv ind i Utraine med 200000 Mand, saa maatte Kong Michael Wisniowiecki slutte Fred paa haarde Vilkaar, saa at Tyrkerne beholdt Kammeck samt Podolien, og de Tyrkiske Kofakker beholdt det Polske Utraine, og ligeledes skulde af Republiken Aarlig betales 22000 Ducater til Sultanen. Republiken forkastede denne skammelige Fred paa Rigsdagen 1693, og Soevieski fik, Dagen efter Michaels Død, en fuldkommen Seyer over Tyrkerne ved Chozim i Moldau, hvorved han banede sig Veyen til Kronen. Han fortsatte Krigen som Konge. Men da han 1676 i Utraine blev indsluttet af Tyrkerne og Tartarerne, og blev bestudt i sin Leye, saa reddede han sig ved en hastig Fred, i Kraft af hvilken Kongen beholdt de 2 Deele af Ukraine, men den tredie Deel beholdt Kofatterne; henseende til Podorten skulde pleyes Underhandling i Constantinopel. Sobleskiegergadede i en nye Krig med Tyrkerne formedelst hans Forbund med Keyser Leopold, i Kraft og Følge af hvilket han hialp til at undsette Wien 1683. Paa det at polakkerne nu kunde beholde Rolighed fra Ruslands Side at, saa blev den allerede forlængede Androssowske Stilstand 1686. forvandlet til en ævig Fred, og Kiow for bestandig at trædet til Russerne, hvorimod begge Carerne Jvan og Peter udbetalte 200000 Rubler og lovede fælleds at føre Krigen med Polen, Keyseren og Venctianerne imod Tyrkerne og Tartarerne Bobirski havde derefter i denne Krig liden Lykke, og døde 1695. Hans Efterfølger August den 11. maatte fortsette samme indtil den almindelige Fred i Carlowitz 1699. Til ham gave Tyrkerne Festningen Kaminieck tilbage, og alt hvad de havde inde i Podolien og Ukrame, og lode Herredømmet over Kosatterne fare. Siden den Tid er dette Polske Utraine, samt de derudi boende Kosakker blevne en Eiendom for Republiken.