Københavns Adresseavis, 1765-02-20
Anmærkninger. Tanker om Verdens Skabelse. (Af Doct. Joh. Frid. Stein.) Jeg tvivler ikke paa, at denne Anmerkning jo vil foraarsage en ikke liden Forundring. Men jeg anmerker først og for alting, at jeg ikke troer nogen Verdens, eller Materiens Ævighed, men jeg er overbeviist om, at dette vide Alt er bleven skabt i Tidens Begyndelse; men denne Begyndelse er mig ubekiendt; thi efter mit Begreb angaaer den Mosaiske Beskrivelse over Verdens Skabelse ikkuns vor Jordkløde. Mit Begreb er følgende. Gud satte i altings Middelpunct et Jld=Legeme af saadan forfærdelig Størrelse, Brede, Viide, og Dybde, at det efter de nyere Astronomorum Udregning skal være over en Million gang større end Jorden. Dette Legem Dette Legeme dreier sig af sig selv omkring i sig med en utrolig Hastighed, hvilket skeer derfor, 1) at det med sin Jld og Hede fral opvarme og forfriske alle andre Legemer, som ere henviste til det, og ydermere et hvert efter sit udfordrende Maal og Proportion; 2) at det skal dreie og drage omkring med sig alle de andre Legemer, som ere henviste til det, og dette store Legeme er Solen. Omkring dette Corper ere Plancterne, som vel bliver bestraalede af Solen, men dog ogsaa har deres eget Lys, som er overeensstemmende med deres Forfatning, undtagen vor Jordlode saaledes som den nu er, hvilket man har opdaget ved Tubos, naar der har indfaldet Maanens Formørkelser. Næst Plaucterne ere i det forfærdelig viide Rum endda eennu andre Lyselegemer adspredde, som man kalder Fixstierner. Det funklende Syn af disse Lyselegemer tilkiendegiever, at de de ogsaa dreier sig omkring deres egen Apel, og ellers, som man holder for, har deres egen Lys. At alle disse Corpora og Legemer skulde staaerede, og være ubeboede, kan jeg umueligt overtale mig til at troe, men der maae endog saa strax have været Skabninger, paa disse Kloder, som vare og mueligt endnu ere deres Vaaninger, Huse, og Palladser. Men hvad dette maae have været for Jndvaanerne, derom aabenbarer jeg mine Tanker saaledes: Baade Fixstiernernes saavel som Planeternes Legemer ere Lyselegemer, følgelig maae ogsaa deres Beboere være rene og pure Lyseskabninger; men af saadanne ere ikke andre begribelige, end de, som man kalder Engle, Aander, og Substantias Spirituales. Disse Skabninger havde nu hine Legemer til Beboelse, følgelig var ogsaa vor Jord i Begyndelsen et Pallads eller Vaaning for et vist Slags saadanne Engle. Skriften angiver to Slags Engle, Cherubim og Seraphim. Cherub betyder et Dekke eller Skiul, hvormed man tildekker eller skiuler noget, uden Tvivl, fordi de har skiult eller bedekket deres aandelige Væsen med et subtilt Legeme. Seraph derimod betyder brunstig eller forrig, altsaa slutter jeg deraf, at Seraphim har et Jldvæsen, ligesom sligt er vel udtrykt i Psal 104, 4. Chr. 1, 7. Det første Slags Engle, nemlig Cherubinbefinder sig i Planterne, for Seraphim derimod ere Fin stiernerne anviste til Beboelse. De ere hinanden subordinerede, og staaer allesammen under saa mange OverEngle, som der ere Globi, der endelig allesammen ere subordinerede Over-Engelen Michael. Paulus melder om disse Ordener Coll. 1, 16. Alle disse Engle passer paa deres store Skabers Vink og befaling. Men paa Jordkloden tildrog sig en meget bedrøvelig Tildragelse. De Engle, som dette Legeme var bleven anviist til Beboelse, hvis Fyrste i Skriften heder Satan, forfaldt efterhaanden til en Ærgierrighed og Begierlighed at gribe videre om sig, end dem var bleven tilmaalt i deres Lod, og lode sig altsaa ikke nøye med deres Fyrstendømme, men forlode deres Bolig, som Apostelen Judas siger v. 6. og søgte formodentlig at tage en af de andre nærmeste Kløder i Besiddelse, hvorover de rebellerede aabenbare imod den af Gud gjorte Orden. Formedelst saadan Inrasion maatte nødvendig foraarsages en stor Allarm og Uordentlighed, i det de Aander, som bleve an faldne, ikke allene satte sig kraftig imod dem, men dreve endog Rebellerne tilbage, og angrebe dem i deres eget Rige, som de havde forspilt og skilt sig ved formedelst den fornærmede Guddommelige Majestet. Men da Rebellerne af alle Kræfter gjorde Modstand, og dog befandt sig for svage og afmægtige, saa vendte de op ned paa deres Vaaning, og antændte samme formedelst deres aandelige Naturs Harme og optændte Raserie, saa at denne Globus endelig er bleven tohu vabohu vechoschech, et afskyeligt, øde og puurt Mørke, uden Lys, hvorudi Englenes Liv bestaaer. Denne Tildragelse og Gierning var endogsaa bekiendt for Hedningene, og blev fordreyet til den bekiendte Fabel, om de afskyelige Riiser, som vilde bestorme Himmelen. Heraf er nu klart, at Chaos, Eiebus eller den sorte Nat, som det bliver kaldet af de Hedenske Potter, ikke kommer fra Gud. Thi Guds Gierninger ere allesammen Lys og Ret. Men Chaos var hverken Lys eller Ret, derfor kan det effective ikke have sin Oprindelse fra Gud, men det opkom af de forbeskrevne Aanders Bitterhed og Raserie, som forløde deres Bolig. Derpaa har nu Gud aldeles udstødt og forkastet disse rebelliske Aander, som ikke gjorde nogen Omvendelse, og har fornyet vor Jord igien, saaledes som Moses fortæller, og sat et noget ringere Creatur nemlig Mennesket derpaa. Han tilbragte sex Dage med saadan Fornyelse ellers Skabelse, som han fuldførte og iverksatte i alle Engles Paasyn, der med Forundring saae paa dette guddommelige Verk, og ved hver Gierning istemmede et almindeligt Frydeskrig, Jobs, 38, 7. Men i særdeleshed blev Solen og Maanen bestemt dertil, at den første skulle lyse paa vor Jordeklode om Dagen, og Maanen nogenledes oplyse den om Natten hvorden Moses sigter 1 Bogs 1, 16. 19. Alt dette havde kundet blive omstændeligere udført af mig, men jeg vilde forfatte det kortelig, og forlanger derom at vide de Lærdes Mening (a).